stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkue
Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1966: ei osallistunut
1970: FIFA ei päästänyt kilpailuihin (Zaire)
1974: ensimmäinen kierros (Zaire)
1982: ei selviytynyt (Zaire)
1986: ei osallistunut (Zaire)
1990–2018: ei selviytynyt (kolmena ensimmäisenä kertana Zaire)
Afrikan-mestaruuskilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957 - 1963 - Ei osallistunut  1965 - 1. kierros  1968 - Mestari  1970 - 1. kierros  1972 - neljäs (Zaire)  1974 - Mestari (Zaire)  1976 - 1. kierros  1978 - ei osallistunut  1980 - Ei selviytynyt karsinnoista  1982 - Ei selviytynyt karsinnoista  1984 - vetäytyi  1986 - Ei selviytynyt karsinnoista  1988 - 1. kierros (Zaire)  1990 - Ei selviytynyt karsinnoista  1992 - puolivälierät (Zaire) |   |  1994 - puolivälierät (Zaire)  1996 - puolivälierät (Zaire)  1998 - kolmas (aloitti karsinnat Zairena)  2000 - 1. kierros  2002 - puolivälierät  2004 - 1. kierros  2006 - puolivälierät  2008 - Ei selviytynyt karsinnoista  2010 - Ei selviytynyt karsinnoista  2012 - Ei selviytynyt karsinnoista  2013 - 1. kierros  2015 - Pronssia  2017 - Puolivälierät  2019 - Neljännesvälierät |
Afrikan-mestaruuskilpailut > Tilastoina

|  | Mestaruuksia | toinen | kolmas | neljäs | puolivälierät | 1>  kierros |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Zaire | 1 | 0 | 0 | 1 | 3 | 1 |
|  Kongon demokraattinen tasavalta | 1 | 0 | 1 | 0 | 2 | 6 |
Tunnettuja pelaajia

| --- | --- |
 Yannick Bolasie  Lomana LuaLua  Shabani Nonda  Tresor Mputu  Gabriel Zakuani  Herita Ilunga  Christian Kinkela  Ngasanya Ilongo  Dieudonné Kalulika :  Alain Masudi  Mbala Mbuta Biscotte  Zola Matumona  Marcel Kimemba Mbayo  Dieumerci Mbokani  Gladys Bokese  Pascal Kalemba  Michel Ngonge
Entisiä valmentajia

Juri Gavrilov
Claude Le Roy
Robert Nouzaret
Otto Pfister
Kisangani

| Kisangani Ville de Kisangani |
| --- | --- |
 Kisanganin keskustaa.
 Kisangani
 Koordinaatit: 00°31′N, 25°12′E 
Valtio:   Kongon demokraattinen tasavalta
Maakunta:  Tshopo
Korkeus:  447 m
Väkiluku (2016):  539 158
 – Väestötiheys:  839 as./km²
 – Metropolialue:  1 312 540
Lempinimi::  Boyoma
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kisangani (vanhalta nimeltään ransk. Stanleyville tai holl. Stanleystad) on Kongon demokraattisen tasavallan suurimpia kaupunkeja ja Tshopon maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa puhutaan swahilia ja myös lingalaa. Vuonna 2016 varsinaisessa kaupungissa asui noin 540 000 asukasta.
Kisangani on pääkaupunki Kinshasan jälkeen Kongon demokraattisen tasavallan tärkein sisämaasatama sekä pohjoisen Kongon kaupan ja liikenteen keskus. Kisangani on kaukaisin paikka, jonne voi kulkea laivalla Kongojoen ylävirtaa.
Historia

Henry Morton Stanley perusti vuonna 1883 tukikohdan nykyisen Kisanganin lähelle Wana Rusarin saarelle Boyoman putousten alajuoksulle, josta on mahdollista purjehtia Kinshasaan saakka. Kongon vapaavaltion virkamiehet pitivät sitä tukikohtanaan, kunnes islaminuskoiset mustat orjakauppiaat pakottivat heidät vetäytymään sieltä. Kongon vapaavaltio sai alueen jälleen ainakin nimellisesti hallintaansa, kun se nimitti orjakauppiaiden päällikön Tippu Tipin alueen käskynhaltijaksi alkuvuonna 1887.
Kuvia

Katedraali
Satama
Kisanganin kansainvälinen lentoasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kisangani Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kisangani
Käännös suomeksi
Linnakallio

Linnakallio voi tarkoittaa seuraavia:
Linnakallio, teollisuusalue Pirkkalassa
Linnakallio, matkailuyritys Alavieskan Taluskylässä
Hämeenkosken linnakallio, linnavuori Hämeenkoskella
Salajärven Linnakallio, Kalkkolan linnavuori, linnavuori Nastolan Immilässä
Linnakivi

Linnakivi on siirtolohkare Pieksämäellä. Se sijaitsee entisen Pieksämäen maalaiskunnan alueella Mataramäen tien varressa. Linnakiveä mainostetaan Suomen toiseksi suurimmaksi jääkauden aikaiseksi siirtolohkareeksi, mikä ei kuitenkaan Hymy-lehden mukaan pidä paikkaansa. Kivi on kooltaan 13 × 11 × 15 metriä.
Kisber felver

| Kisber felver |
| --- | --- |

Tyyppi::  kevyt lämminverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Unkari
Polveutuminen::  englannintäysiverinen, paikalliset hevoset, furioso, itäpreussilaiset hevoset
Rodun syntyaika::  1800-luku
Muita nimityksiä::  kisbérinpuoliverinen, Kisbéri Félvér, Kisberer
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  ratsu, valjakkoajo
Globaali esiintyminen::  alle 2000
Ominaisuudet
Korkeus::  160-173 cm
Värit::  perusvärit, kimo
Kisber felver on lämminverinen hevosrotu, joka on kotoisin Unkarista Kisberin siittolasta. Se on nykyään hyvin harvinainen.
Ominaisuudet

Kisber felver muistuttaa yhä kantarotuaan täysiveristä, mutta on tätä suurempi ja raskaampi. Se on yleisvaikutelmaltaan kevyt ja elegantti. Säkäkorkeudeltaan rotu on 160-173 cm.
Kisber felverin pää on jalomuotoinen, profiili yleensä suora. Korvat ovat pienet. Kaula on pitkä, suora tai kaareva ja hyvin asettunut. Lavat ovat loivat ja hyväasentoiset, runko syvä ja leveä. Säkä on keskikorkuinen ja pitkä. Selkä on usein notko ja melko pitkä, lautaset luisut. Jalat ovat kevyet, mutta lihaksikkaat ja kuivat, etusääri ja vuohinen ovat keskipituiset. Jaloissa on usein virheasentoja, varsinkin kintereet kääntyvät usein ulospäin.
Väriltään rotu on yleensä rautias tai ruunikko, harvemmin kimo tai musta. Pohjois-Amerikassa hyväksytään myös voikko ja ruunivoikko.
Täysiveriperimä näkyy myös kisber felverin luonteessa, se on temperamenttinen ja herkkä, eikä aina helppo käsitellä.
Historia

Kisber felver on kehitetty entisessä Kisberin valtionsiittolassa, joka perustettiin vuonna 1853. Siittolassa kasvatettiin ensisijaisesti englannintäysiverisiä ja se tuottikin useita hyviä laukkahevosia. Tämän lisäksi kasvatettiin täysiveriristeytyksiä, tavoitteena luoda täysiveristä raskaampi ratsuhevonen, joka soveltuisi myös vaunujen eteen. Kisber felver syntyi kun paikalliseen kantaan risteytettiin useiden sukupolvien ajan täysiverisiä ja näin saadut hevoset risteytettiin sitten keskenään. Massan lisäämiseksi rotuun lisättiin lisäksi silloin tällöin furiosoa ja itäpreussilaisia oreja.
Kisber-felver kärsi molemmista maailmansodista useiden muiden itäeurooppalaisten rotujen tavoin. 1945 yli puolet jalostushevosista luovutettiin sotakorvauksina, monet näistä päätyivät muiden rotujen jalostukseen. 150 kisber felveriä päätyi Yhdysvaltojen armeijan Remount Servicelle ja sen hajotessa 1947 ne huutokaupattiin eteenpäin. Yhdysvalloissa onkin yhä rodun yksilöitä. Toisen maailmansodan jälkeen kanta on ollut todella pieni, nykyisinkin näitä hevosia on vain muutama tuhat. Vuonna 1961 rodun jalostukseen käytetyt hevoset siirrettiin Dalmandiin, jossa niitä kasvetataan yhä.
Pienen kannan vuoksi rotuun on sallittu risteyttää seuraavia rotuja: trakehner, englannintäysiverinen, arabianhevonen, angloarabi, shagya-arabi, ranskanpuoliverinen. Kaikkien jalostukseen käytettävien hevosten on läpäistävä niiden suorituskykyä mittaavat testit.
Käyttö

Kisber felver jalostettiin alun perin ratsuksi ja vaunuhevoseksi ja sitä käytetään yhä molempiin tarkoituksiin. Se on oiva hyppääjä, kestävä ja liikkeiltään hyvä. Rotu on monipuolinen ja soveltuu useisiin ratsastuksen lajeihin.
Kotkajärvi (järvi Hämeenlinnassa)

| Kotkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna (Kalvola)
Koordinaatit:  61°00′15″N, 23°59′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Muulinjärveen 
Järvinumero:  35.285.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,9  m tai 121  m 
Rantaviiva:  17,7278 km 
Pinta-ala:  2,86543 km2 
Tilavuus:  0,0108989 km³
Keskisyvyys:  3,8 m
Suurin syvyys:  11,46 m
 fiKotkajärvi 
Kotkajärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Kalvolan Kotkajärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa vielä Tarpianjoen yläosan valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven pinta-ala on 287 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 120,9 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvellä on 13 saarta, joista vain yhdellä on rakennuksia. Suurimpia saaria ovat 200 ja 130 metriä pitkät Selkäsaaret, 170 metriä pitkä ja hyvin kapea Lorttisaari, 90 metriä pitkä ja asuttu Pukkisaari ja 130 metriä pitkä Ulajansaari. Muita nimettyjä saaria ovat Keinusaari, Jauhosaari, Mäntysaari ja Amalinkivi. Siihen laskee noin 20 useimmiten lyhyttä suo- tai metsäojaa, joista huomattavimmat ovat Mertaniemeen laskeva Lata-ahonsuon kuivatusvesien johto-oja, Perälammin laskuoja, Ulajanlammin ja Teerisuon kuivatusvesien yhteinen laskuoja. Järven laskuoja lähtee järven luoteispäästä Isosuon rannasta ja se putoaa 6 metriä ennen Muulinjärveä. Järvi on 2,7 kilometriä pitkä, 2,6 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 17,7 kilometriä. Rannoista on vain pienet osuudet soistunutta metsää. Rannoille on rakennettu yli 130 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdysteiltä 13671 ja 13669.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvellä sijaitsi kolme taloa ja torppa. Kotkajärvellä oli kaksi taloa ja niemessä sijaitsi Niemis-Kotka. Muulinjärvessä oli silloin vielä avovettä ja sen tulo-ojassa sijaitsi kaksi myllyä.
Aiheesta muualla

Vuokramökkejä: Niemi-Kotka, viitattu 15.3.2017
(35.2)
Lindy Booth

Lindy Booth vuonna 2013.
Lindy Booth (s. 2. huhtikuuta 1979) on kanadalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooli muun muassa televisiosarjassa Aarteenmetsästäjä.
Booth syntyi Oakvillessa, Ontariossa, jossa hän myös valmistui high schoolista. Hän ei ole rajoittanut uraansa televisioon, vaan on suorittanut myös elokuvarooleja (mm. Cry Wolf, 2005).
Aiheesta muualla

Lindy Booth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lindy Booth Elonetissä.
Koodi

Morse-koodi
Koodi (latinan sanasta codex, kirja) tarkoittaa viestinnässä merkkien käyttöä kuvaamaan sisältöä tai sanomaa. Koodi on merkkien ja sisältöjen välisten kytkentöjen järjestelmä. Sanan etymologia kuvaa tarvetta merkitä koodi muistiin, koodikirjaan.
Koodin käsitettä käytetään laajasti viittaamaan
ihmisen kehittämiin teknisiin järjestelmiin
sosiaalisiin käytäntöihin ja niiden merkkijärjestelmiin (esimerkiksi pukeutumiskoodi)
luonnossa havaittaviin järjestelmiin (esimerkiksi DNA)
Koodit ja viestintä teknisillä välineillä

Viestinnässä koodi tarkoittaa sääntöä, jonka avulla informaatio (kuten kirjain, sana tai fraasi) muunnetaan toiseen esitysmuotoon, joka ei välttämättä ole lähtömuodon kanssa samaa tyyppiä. Tietojenkäsittelyssä ja viestinnässä koodaus tarkoittaa prosessia, jossa lähettäjä (lähettävä järjestelmä) muuntaa informaation dataksi, joka lähetetään vastaanottajalle (vastaanottavalle järjestelmälle). Dekoodaus eli koodin purku on päinvastainen prosessi, jossa vastaanotettu data muunnetaan vastaanottajan kannalta ymmärrettäväksi informaatioksi. Koodauksen ja dekoodauksen suorittavaa järjestelmää kutsutaan nimellä koodekki (codec).
Koodauksen eräs tarkoitus on mahdollistaa viestintä sellaisissa olosuhteissa, joissa normaalin puhutun tai kirjoitetun kielen käyttö on vaikeaa tai mahdotonta. Esimerkiksi sähkösanomissa korvataan sanoja lyhenteillä, jolloin tarvitaan vähemmän merkkejä: lähetys lyhenee ja on halvempi. Viittoiluliput ovat toinen esimerkki koodista: siinä tietty lippujen asento edustaa tiettyä merkkiä.
Koodaus ei välttämättä riitä viestin salaamiseen. Kryptografiassa käytettiin aiemmin koodeja, mutta nyttemmin tarvitaan salakirjoitusta, mahdollisesti matemaattisiin menetelmiin perustuvaa vahvaa salausta.
Koodit ja viestintä teknisillä välineillä > Koodeja käytetään lyhentämään viestintää

Aikana, jolloin lennättimet olivat keskeisiä pitkän matkan viestivälineitä, käytettiin monipuolisia kaupallisia koodijärjestelmiä, joilla kokonaiset fraasit voitiin ilmaista yhdellä lyhenteellä. Esimerkiksi LIOUY tarkoitti: ”miksi ette vastaa kysymykseen?” Näiden koodien nykyaikaisia vastineita ovat nettislangissa käytetyt lyhenteet, kuten brb (be right back, palaan kohta). Koodijärjestelmät olivat ja ovat käyttötarkoituksensa mukaisia ja voivat sisältää kaupallista käsitteistöä, sotilaallisia ja diplomaattisia termejä tai verkossa tapahtuvan sosiaalisen kanssakäymisen käsitteitä. Aiemmin järjestelmiä levitettiin julkaisemalla niistä koodikirjoja, nettikoodit leviävät käyttöympäristössään, internetin eri palveluissa.
Koodit ja viestintä teknisillä välineillä > Koodien käyttö virheiden havaitsemiseen tai korjaamiseen

Koodeja voidaan luoda suojaamaan lähetettävää tai tallennettavaa sisältöä virheitä vastaan. Niitä käytettäessä sisältöä täydennetään virheenkäsittelyinformaatiolla. Virheenkorjauskoodi kykenee sekä tunnistamaan että korjaamaan virheen. Virheen havaitsemiseen tarkoitettu koodi puolestaan on esimerkiksi suomalaisen henkilötunnuksen tarkistusmerkki.
Esimerkkejä ovat muun muassa Hamming-koodi ja Reed–Solomon-koodit.
Koodausmenetelmiä

BCD-koodi
Excess-3
Gray-koodi
Koodausmenetelmiä > Merkistökoodausjärjestelmiä

ASCII
Baudot-koodi
EBCDIC
Unicode
Kolmas Italian itsenäisyyssota

Kolmas Italian itsenäisyyssota oli rinnakkainen seitsemän viikon sodan kanssa. Sodan osapuolina olivat toisella puolella Italian kuningaskunta ja sen laivasto Regia Marina sekä vastapuolina Itävallan keisarikunta ja Liechtenstein. Sodassa käytiin muun muassa Lissan taistelu 1866. Sota päättyi Wienin sopimukseen, joka solmittiin 1866. Ehtoihin kuului Venetsian, Mantuan ja Länsi-Friulin siirtyminen Italian hallintaan.
Rooma ja nykyinen Latium jäivät Italian kuningaskunnan ulkopuolelle vuoteen 1870 saakka, jolloin ne yhdistettiin Italiaan.
Sodan italialaisia sankareita oli Giuseppe Garibaldi, joka hyökkäsi Roomaan 1862, mutta ei onnistunut valtaamaan sitä, vaan haavoittui ja joutui vangiksi.selvennä
Liechtenstein lähetti Itävallan tueksi sotaan 80 miestä. Liechtensteinilaisjoukot eivät kuitenkaan osallistuneet taisteluihin, ja palasivat kuusi viikkoa myöhemmin kotimaahansa. Liechtensteiniin palasi itse asiassa 81 sotilasta, sillä joukot olivat värvänneet Italiasta mukaansa ”uuden ystävän”.
Käännös suomeksi
Louie Bellson

Louis Bellson (1952)
Louie Bellson, joskus Louis Bellson, (oik. Luigi Paulino Alfredo Francesco Antonio Balassoni, 6. heinäkuuta 1924 Rock Falls, Illinois, Yhdysvallat – 14. helmikuuta 2009 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali. Hän oli ensimmäisiä soittajia, jotka ottivat käyttöön kaksi bassorumpua. Hän on julkaissut useita rumpujensoittoa käsitteleviä kirjoja ja oli myös tuottelias säveltäjä.
Bellson on työskennellyt useiden musiikinhistorian tunnetuimpiin kuuluvien jazzmuusikoiden kanssa. Näiden joukossa ovat Duke Ellington, Count Basie, Benny Goodman, Harry James, Sarah Vaughan, Art Tatum, Oscar Peterson, Pearl Bailey, Dizzy Gillespie,  Tommy Dorsey, Mel Tormé ja Tony Bennett. Hänen uransa kesti 1940-luvulta syksyyn 2008, jolloin hän soitti vuosittain järjestettävillä omilla perinnepäivillään. Ura sai lentävän lähdön, sillä hän sai 1942 kiinnityksen rumpaliksi Benny Goodmanin orkesteriin. Hänellä oli myös omia yhtyeitä, ja hän julkaisi omalla nimellään noin 50 albumia. Hän oli tunnettu erityisesti big band -rumpalina, mutta soitti myös pienissä yhtyeissä.
Bellson syntyi italialais-amerikkalaiseen perheeseen. Hänen isällään oli kotikaupungissa soitinkauppa. Bellson oli naimisissa laulaja-näyttelijä Pearl Baileyn kanssa tämän kuolemaan vuoteen 1990 saakka. Hän avioitui parin vuoden kuluttua uudestaan, ja MITistä valmistuneesta Francine Bellsonista tuli hänen managerinsa. Hänellä on kaksi tytärtä ensimmäisestä avioliitosta.
Diskografiaa

Orkesterinjohtaja
The Amazing Artistry of Louis Bellson (Norgran) (1954)
The Exciting Mr. Bellson and His Big Band (Norgran) (1954)
Live at Flamingo Hotel 1959 (Jazz Hour) (1959)
Big Band Jazz from the Summit (Roulette Birdland) (1962)
Explorations with Lalo Schifrin (Roulette Birdland) (1964)
Are You Ready for This? with Buddy Rich (Roost) (1965)
Thunderbird (Impulse!) (1965)
Repercussion (Studio2Stereo) (1967)
Breakthrough! (Project 3) (1968)
Conversations (Vocalion) (1972)
150 MPH (Concord) (1974)
Raincheck (Concord) (1978)
Dynamite! (Concord)(1979)
1979 – Live at Ronnie Scott's Club (1979)
1979 – Side Track (Concord) (1979)
1980 – London Scene (Concord) (1980)
1982 – Hi Percussion (accord) (1982)
1982 – Cool, Cool Blue (Pablo) (1982)
1982 – The London Gig (Pablo)(1982)
1984 – Louis Bellson & Explosion (pausa) (1984)
1993 – Live From New York (Telarc) (1993)
1996 – Air Bellson (Concord) (1996)
Kokoelmat
Louis Bellson, With Bells On! (Vogue Jazz (1979)
Classic Drum Solos and Drum Battles DVD (Hal Leonard) (2001)
Pete York's Super Drumming, Vol. 1 (Inakustic Gmbh) (2002)
Pete York's Super Drumming, Vol. 3 (Inakustic Gmbh) (2008)
Sessiomuusikkona
James Brown
Soul on Top (1969)
Dizzy Gillespie
Roy and Diz (Clef, 1954) Roy Eldridge
Stephane Grappelli
Classic Sessions: Stephane Grappelli, Phil Woods and Louie Bellson (1987)
Oscar Peterson
The Tenor Giants Featuring Oscar Peterson (1975)
Sarah Vaughan
How Long Has This Been Going On? (1978)
Filmografia

Orkesterinjohtaja
Louis Bellson and His Big Band (VIEW) (2003)
Cobham Meets Bellson (VIEW) (2007)
Little Bighorn

| Little Bighorn |
| --- | --- |
 Elävän historian toimintaa joella vuonna 2013.
Alkulähde:  Bighornvuoret, Sheridanin piirikunta, Wyoming, Yhdysvallat
Laskupaikka:  Bighornjoki, Hardin, Montana  45°44′17″N, 107°34′10″W
Maat:  Yhdysvallat
Pituus:  222 km
Virtaama:  (Vuonna 2015) 23.3 m³/s
Valuma-alue:  3351 km²
 Bighornjoki ja sen sivujoet suhteessa Yellowstonejokeen. Little Bighorn -joki kartassa ylhäällä oikealla.
Little Bighorn on Yellowstonejokeen laskevan Bighornjoen sivujoki Yhdysvalloissa Wyomingin ja Montanan osavaltioiden alueella. Joki on noin 222 kilometriä (138 mailia) pitkä. Se alkaa Bighornvuorilta Pohjois-Wyomingista virraten pohjoiseen, jossa se laskee Bighornjokeen Etelä-Montanassa. Vuonna 1876 joen rannalla käytiin Little Bighornin taistelu, jossa Istuvan Härän johtama intiaanien yhteenliittymä voitti George Armstrong Custerin komentaman Yhdysvaltain 7. ratsuväkirykmentin. Taistelukenttä sijaitsee joen itäpuolella noin kahdeksan kilometriä etelään Crow Agencystä. Kentälle on pystytetty taistelun muistomerkiksi Little Bighorn Battlefield National Monument.
Little Bighornin taistelun muistomerkki.
Ludwig Thoma

| Ludwig Thoma |
| --- | --- |
 Karl Klimsch: Ludwig Thoma 1909.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1867 Oberammergau
Kuollut: 26. elokuuta 1921 (54 vuotta) Rottach, Tegernsee
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Peter Schlemihl, Schmiernazi, Lorenz Angermayer, Adolf Stengel, Hans Mayrhofer‚ Peter Schlamminger, Maxl
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ludwig Thoma (21. tammikuuta 1867 Oberammergau – 26. elokuuta 1921 Rottach, Tegernsee) oli saksalainen kirjailija.
Thoma opiskeli ensin metsäalaa, sitten oikeustiedettä ja toimi 1894–1899 asianajajana. Hän meni Simplicissimus-lehden toimittajaksi ja myöhemmin hänestä tuli sen päätoimittaja. Thoma oli terävä ja häpeilemätön satiirikko, jollaista Saksassa ei ollut toista Heinrich Heinen kuoltua. Hänellä oli kaksi aihepiiriä, joita hän käsitteli, ja niistä toinen oli hänen kotiseutunsa Ylä-Baijerin kansa, toinen silloinen moderni seuraelämä. Kotiseudun kansankuvauksista otettiin monia painoksia. Myös Thoman satiiriset näytelmät olivat menestyksiä. Thoma julkaisi 1919 kokoelman Erinnerungen. Hän kirjoitti myös salanimillä, kuten Peter Schlemihl, Schmiernazi, Lorenz Angermayer, Adolf Stengel, Hans Mayrhofer‚ Peter Schlamminger, Maxl.
Teokset (valikoima)

Agricola, 1897
Hochzeit, 1901
Die wilderer, 1903,
Andreas Vöst, 1905
Briefe eines bayrischen abgeordneten, 1909
Der Wittiber, 1911.
Assessor Karleken, 1900
Grobheiten runo, 1901 ja Neue Grobheiten runo, 1903, jotka hän julkaisi yhdessä nimellä Peter Schlemihl, 1906
Lausbubengeschichten, 1904
Tante Frieda, 1906
Klein-stadtgeschichten, 1908
Mo-ritaten, 1908
Jozej Filsers briefwexel, 1912.
Witwen, 1900
Die medaille, 1901
Der lokalbahn, 1902
Moral, 1909
Erster klasse, 1910
Lottchens geburtstag, 1911.
Erinnerungen, 1919
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludwig Thoma Wikimedia Commonsissa
Ludwigsburgin linna

Ludwigsburgin linna.
Ludwigsburgin linna on linna Ludwigsburgin kaupungissa, Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa. Se on Saksan suurin barokkilinna ja yksi suurimmista barokkilinnoista koko Euroopassa. Linna rakennettiin Württembergin herttua Eberhard Ludwigin (hallitsi 1693–1733) toimeksiannosta vuosina 1704–1733. Linnan sisätiloissa on barokin lisäksi edustettuina rokokoon ja uusklassismin tyylisuunnat. Linnaa ympäröi suuri barokkipuutarha.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Kirgisian jääkiekkomaajoukkue

| Kirgisia |
| --- | --- |

Liitto:  Kirgisian jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Mihail Tšekanov (2021–2024)
Eniten otteluita:  Amanbek Esen uulu & Salamat Tynaliev: (21)
Eniten maaleja:  Oleg Kolodii: (28)
Eniten pisteitä:  Oleg Kolodii: (43)
IIHF-ranking:  45. (27.5.2024)
Ensimmäinen ottelu
  Kirgisia 6–3 Armenia  (Sverdlovsk, Neuvostoliitto; 2. maaliskuuta, 1962) (epävirallinen))  Kirgisia 15–4 Thaimaa  
Suurin voitto
  Kirgisia 39–2 Malesia  ((Astana, Kazakstan; 1. helmikuuta, 2011)) 
Suurin tappio
  Venäjä 29–0 Kirgisia  (Sverdlovsk, Neuvostoliitto; 3. maaliskuuta, 1962) 
Kirgisian jääkiekkomaajoukkue edustaa Kirgisiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkueen kokoamisesta vastaa Kirgisian jääkiekkoliitto, joka on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 2011 alkaen.
Kirgisia sijoitettiin ensimmäistä kertaa IIHF:n ylläpitämään maailmanrankingiin vuonna 2019, jolloin se oli 52. sijalla. Vuonna 2022 maassa oli 1 200 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia. Vuonna 2022 joukkue osallistui 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin, jotka se voitti ylivoimaisesti päihittämällä kaikki vastustajansa vähintään yli 11 maalin erolla.
Historia

Kirgisia pelasi ensimmäisen ottelunsa 2. maaliskuuta 1962 Armeniaa vastaan. Tuolloinen Kirgiisien Sosialistinen Neuvostotasavalta voitti ottelun luvuin 6–3. Ottelu oli osa vuoden 1962 Spartakiadeja, jotka järjestettiin Neuvostoliiton Sverdlovskissa. Turnauksen kahdeksasta ottelusta tuo oli Kirgisian ainoa voitto.
Historia > 2000-luvulla > Aasian Talvikisat ja Asian Challenge Cup

Kirgisia palasi kansainvälisiin peleihin seuraavan kerran vasta vuoden 2011 Aasian Talvikisoissa toiseksi ylimmällä sarjatasolla Kazakstanin Astanassa, jossa se pelasi kuusi ottelua voittaen ne kaikki.
Seuraavan kerran Kirgisian maajoukkue koottiin vuoden 2014 Asian Challenge Cupin 1. divisioonan turnaukseen, joka pelattiin Kirgisian Biškekissä. Joukkue kohtasi turnauksen avausottelussa ensin Singaporen, jonka se voitti 6–3. Toisessa ottelussa vastaansa se sai Intian, ja jälleen tuloksena oli voitto, luvuin 6–2. Kolmannessa ottelussa vastaan tuli Macao, joka kukistui luvuin 3–1. Tunauksen välierässä kohtasivat Kirgisia ja Intia, ja ottelun voittaja oli kotijoukkue maalein 16–2. Loppuotteluun vastustajaksi sille tuli Macao, joka voitti Kirgisan luvuin 5–4.
2017 Aasian Talvikisoissa Kirgisian maajoukkue pelasi alimmalla tasolla eli 2. divisioonassa yhdessä Filippiinien, Kuwaitin, Qatarin, Turkmenistanin, Macaon, Malesian ja Indonesian kanssa. Kirgisia voitti oman A-lohkonsa puhtaalla pelillä ja nousi siten 1. divisioonaan. Vuonna 2019 Kirgisia pelasi IIHF:n 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen karsintaturnauksessa. Se kohtasi Bosnia-Hertsegovinan, Hongkongin, Kuwaitin, Thaimaan ja Arabiemiraattien joukkueet.