stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wayne Routledge

Wayne Routledge
Wayne Routledge (s. 7. tammikuuta 1985 Sidecup, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigan Swansea Cityä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Vuonna 2001 alkaneella ammattilaisurallaan Routledge on edustanut Swansean lisäksi Crystal Palacea, Portsmouthia, Tottenhamia, Fulhamia, Aston Villaa, QPR:ää, Cardiffia ja Newcastlea Routledgen pelinumero Swanseassa on 15. Hänen pituutensa on 170 senttiä ja painonsa 64 kiloa.
Belgianmastiffi

| Belgianmastiffi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Belgia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon sittemmin elvytetty uudelleen
Alkuperäinen käyttö:  maitokärryjen veto, omaisuuden vartiointi
Muita nimityksiä:  Mâtin Belge, Chien de Trait, Chien de Trait Belge, Vlaamsche Trekhond, Belgian Mastiff, Belgian Draught Dog, Flemish Draught Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu aiemmin ryhmä 2 Pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat; alaryhmä 2.1 Mastiffit; #69;  Belgian Kennelliitto ryhmä 2
Ulkonäkö
Paino:  uros 50–60 kg narttu 40-50 kg
Säkäkorkeus:  uros 70–76 cm narttu 64-70 cm
Väritys:  fawn tai brindle - mustalla maskilla tai ilman
Belgianmastiffi (ransk. mâtin belge, holl. Belgische mastiff), joka tunnettiin myös nimellä belgianvetokoira (ransk. chien de trait, holl. Belgische trekhond), on sukupuuttoon kuollut ja sittemmin elvytetty belgialainen koirarotu. Nykyisin Belgian Kennelliitto Société Royale Saint-Hubert on tunnustanut sen jälleen virallisesti roduksi.
Ulkomuoto

Belgianmastiffi oli teurastajankoira-tyyppinen mastiffi. Se oli kookas, suuripäinen, paksuniskainen, lihaksikas, raskasluustoinen ja erittäin voimakas. Sillä oli töpöhäntä, mutta toisaalta Desmond Morriksen mukaan sen häntä tavallisesti typistettiin. Sen lyhyt ja sileä karvapeite oli väriltään joko kellanruskea (fawn) tai tiikerijuovikas (brindle). Pienet valkoiset merkit ja tumma, kuonon alueen peittävä maski olivat sallittuja. Säkäkorkeus oli noin 67–80 cm ja paino 45–50 kg; nykyisen rotumääritelmän mukaan urosten säkäkorkeus on 70 - 76 cm ja paino 50-60 kg, kun taas nartuilla vastaavat mitat ovat 64-70 cm ja 40-50 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rodun kuvaillaan olleen älykäs, rauhallinen ja tottelevainen.
Alkuperä

Tämä vanha molossikoira polveutunee kookkaista ranskalaisista koirista. Se jalostettiin alun perin vetämään elintarvikkeilla lastattuja kärryjä. Toissijaisena tehtävänä oli toimia vahtikoirana.
1900-luvulla kärryjä vetäviä koiria ei enää juurikaan tarvittu, minkä lisäksi molemmat maailmansodat verottivat rodun populaatiota ankarasti. Vaikka rotu löytyi vielä vuonna 1989 FCI:n listoilta "väliaikaisesti" poistettuna rotuna, Belgian Kennelliitto Société Royale Saint-Hubert totesi jo tuolloin sen kuolleen todennäköisesti sukupuuttoon. Myös FCI poisti sen lopulta kokonaan rotuluettelostaan.
Alkuperä > Etymologia

Chien de trait merkitsee kirjaimellisesti "vetokoiraa".
Karl Schranz (laskettelurinne)

| Karl Schranz |
| --- | --- |

Paikkakunta::  St. Anton am Arlberg, Itävalta
Talviurheilukeskus:: Ski Arlberg
Vuori:: Kapall
Rinneluokitus:: Musta
Yläasema:: 2 328 m
Ala-asema:: 1 350 m
Korkeusero:: 978 m
Maksimijyrkkyys:: 78 %
Stadion:: Karl-Schranz-Zielstadion
Hissi
Hissit:: Gampenbahn, Kapallbahn
Tyyppi:: 4-hengen tuolihissi, 6-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 2 400 henkilöä/h, 3 200 henkilöä/h
Ala-asema:: 1 310 m
Väliasema:: 1 850 m–1 846 m
Yläasema:: 2 328 m
Miehet
Syöksylasku
Lähtö:: 2 310 m
Maali:: 1 350 m
Korkeusero:: 960 m
Pituus:: 3 086 m
Maksimijyrkkyys:: 78 %
Keskijyrkkyys:: 31,1 %
MM-kilpailu:: 7.2.2001
1. MC-kilpailu:: 1.2.1969
Super-G
Lähtö:: 1 980 m
Maali:: 1 350 m
Korkeusero:: 630 m
Pituus:: 2 010 m
Maksimijyrkkyys:: 78 %
Keskijyrkkyys:: 31,3 %
MM-kilpailu:: 30.1.2001
1. MC-kilpailu:: 12.1.1993
Suurpujottelu
Lähtö:: 1 780 m
Maali:: 1 330 m
Korkeusero:: 450 m
Pituus:: 1 199 m
Keskijyrkkyys:: 37,5 %
MM-kilpailu:: 8.2.2001
Pujottelu
Lähtö:: 1 535 m
Maali:: 1 323 m
Korkeusero:: 212 m
Pituus:: 570 m
Keskijyrkkyys:: 37,2 %
MM-kilpailu:: 10.2.2001
1. MC-kilpailu:: 4.2.1973
Naiset
Syöksylasku
Lähtö:: 2 023 m
Maali:: 1 342 m
Korkeusero:: 681 m
Pituus:: 2 068 m
Maksimijyrkkyys:: 78 %
Minimijyrkkyys:: 8 %
Keskijyrkkyys:: 32,9 %
1. MC-kilpailu:: 31.1.1969
Super-G
Lähtö:: 1 955 m
Maali:: 1 355 m
Korkeusero:: 600 m
Pituus:: 1 857 m
Maksimijyrkkyys:: 78 %
Minimijyrkkyys:: 8 %
Keskijyrkkyys:: 32,3 %
1. MC-kilpailu:: 13.1.2013
Suurpujottelu
Lähtö:: 1 730 m
Maali:: 1 330 m
Korkeusero:: 400 m
Pituus:: 1 071 m
Keskijyrkkyys:: 37,3 %
MM-kilpailu:: 9.2.2001
Pujottelu
Lähtö:: 1 515 m
Maali:: 1 323 m
Korkeusero:: 192 m
Pituus:: 507 m
Keskijyrkkyys:: 37,9 %
MM-kilpailu:: 7.2.2001
1. MC-kilpailu:: 19.12.1993
Karl Schranz on laskettelurinne Sankt Anton am Arlbergissä Itävallassa.
Laskettelurinne on nimetty paikallisen alppihiihdon olympiamitalistin ja kolminkertaisen maailmanmestarin Karl Schranzin mukaan.
Siinä järjestettiin vuoden 2001 alppihiihdon MM-kilpailut lukuun ottamatta naisten vauhtilajikilpailuja, jotka laskettiin viereisessä Gertrud Gabl -rinteessä. Vuodesta 2007 alkaen siinä on järjestetty satunnaisesti alppihiihdon maailmancupin naisten vauhtilajiosakilpailuja. Aikojen saatossa Sankt Anton am Arlbergissä on kilpailtu myös Arlberg-Kandahar-kilpailuja, johon myös 2000-luvulla järjestetyt naisten vauhtilajikilpailut ovat kuuluneet.
Reitti

Karl Schranz -rinteen yläasema sijaitsee 2 328 metriä merenpinnan yläpuolella Kapall-vuoren huipulla. Miesten syöksylaskun lähtö sijaitsee 2 310 metriä ja naisten syöksylaskun lähtö 2 027 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinteen ylin osuus on Kandahar-Kapall -niminen, joka päättyy Himmeleck-kohtaan. Naisten super-g-lähdön jälkeen tulee Gampen. Sitä seuraa Waldschneise, jossa rinne kääntyy ensin vasemmalle, joka jatkuu edelleen kapenevaan ja vasemmalle jyrkkenevään käännökseen.
Rinteen keskipaikkeilla Waldschneisen jälkeen sijaitsee koko rinteen jyrkin kohta Eisfall (Jääputous), jonne käännytään jyrkästi oikealle. Se on kapea jyrkänne, jossa rinteen jyrkkyys on enimmillään 78 %. Eisfallin jälkeen alkaa rinteen alaosuus Fang.
Syöksylaskun maali sijaitsee 1 350 metriä merenpinnan yläpuolella Karl-Schranz-Zielstadionilla lähellä St. Antonin keskustaa.
Sony Ericsson K700

| Sony Ericsson K700 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Sony Ericsson
Julkaistu:  2004
Käyttöverkot:  GSM 900/1800/1900, GPRS
Mitat:  99 × 46 × 19 mm
Paino:  93 g
Näyttö:  1,9" TFT
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 220 px
Värien lukumäärä:  65 tuhatta
Muisti:  41 MB, ei muistikorttipaikkaa
Kamera:  VGA, 640 × 480 pikseliä, LED-salama
Radio:  ULA-radio
Musiikkisoitin:  kyllä
Valmiusaika:  n. 300 h
Puheaika:  7 h
Tiedonsiirto:  Bluetooth, infrapuna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sony Ericsson K700 oli matkapuhelinvalmistaja Sony Ericssonin vuonna 2004 julkaisema matkapuhelin. Se oli seuraaja T630-mallille ja mallin K750 edeltäjä.
Versiot

K700i ("i" viittaa englanninkieliseen sanaan international (suom. kansainvälinen)) oli suunnattu kaikille markkina-alueille Kiinaa lukuun ottamatta.
K700c ("c" viittaa Kiinan englanninkieliseen nimeen "China") oli suunnattu Kiinan markkinoille ja varustettu kiinalaisella näppäimistöllä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sony Ericsson K700 – GSMArena.com
Sony Ericsson K700i – Puhelinvertailu.com
Käännös suomeksi
George Weah

| George Weah |
| --- | --- |
 Weah vuonna 2019.
Liberian 25. presidentti
 22. tammikuuta 2018 – 22. tammikuuta 2024  
Varapresidentti:  Jewel Taylor
Edeltäjä:  Ellen Johnson Sirleaf
Seuraaja:  Joseph Boakai
Montserradon senaattori
 14. tammikuuta 2015 – 22. tammikuuta 2018  
Edeltäjä:  Joyce Musu Freeman-Sumo
Seuraaja:  Saah Joseph
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1966 (ikä 58) Monrovia, Liberia
Kansalaisuus:  liberialainen ranskalainen
Ammatti:  jalkapalloilija, poliitikko
Vanhemmat:  William T. Weah Anna Quayeweh Weah
Puoliso:  Clar Weah
Tiedot
Puolue:  CDC
Tutkinnot:  MPA (DeVryn yliopisto)
Uskonto:  protestantti
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: George Tawlon Oppong Ousman Weah
Syntymäaika: 
Syntymäpaikka: Monrovia, Liberia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 184 senttimetriä
Junioriseurat
1981–1984:  Young Survivors Clareton
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1984–1985 1985–1986 1986–1987 1987 1987–1988 1988–1992 1992–1995 1995–2000 2000 2000 2000–2001 2001–2003 |  Bongrange Company  Mighty Barolle  Invincible Eleven  Africa Sports National  Tonnerre Yaoundé  Monaco  Paris Saint-Germain  Milan  Chelsea  Manchester City  Marseille  Al-Jazira | 2 (1) 10 (7) 23 (24) 0 (0) 18 (15) 102 (47) 96 (32) 114 (46) 11 (4) 7 (1) 19 (5) 8 (13) |
Maajoukkue
| 1988–2002, 2018 |  Liberia | 61 (22) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
George Manneh Oppong Ousman Weah (s. 1. lokakuuta 1966 Monrovia, Liberia) on liberialainen poliitikko ja entinen jalkapalloilija. Hänet valittiin maansa presidentiksi vuoden 2017 joulukuussa.
Tausta ja yksityiselämä

Weah syntyi vuonna 1966 Monroviassa. Hän pelasi jalkapalloa jo lapsuudessaan kotikutoisella jalkapallolla. Weah'n isä, William T. Weah, työskenteli mekaanikkona ja äiti, Anna Quayeweh Weah, torimyyjänä. Perheessä oli yhteensä 13 lasta ja kasvatukseen osallistui hänen syvästi uskovainen kristitty isoäiti, jonka usko on vaikuttanut Weah'n uskonnolliseen vakaumukseen myöhemmin. Etniseltä taustaltaan Weah on sekä kru että bassa.
Perhe kasvoi Monrovian Clara Town -nimisessä slummissa, vain puolen tunnin ajomatkan päässä Liberian presidentin virka-asunnosta. Weah jätti koulun kesken ja alkoi luomaan uraa ammattijalkapalloilijana. Koulutuksen puute muodostui kuitenkin esteeksi, kun Weah päätti lähteä politiikkaan 2000-luvun alussa, minkä vuoksi hän palasi kouluun ja opiskeli lukion loppuun. Vuonna 2013 Weah valmistui maisteriksi yhdysvaltalaisesta DeVryn yliopistosta pääaineenaan julkishallinto.
Weah on sekä Liberian että Ranskan kansalainen. Hän osaa sujuvaa ranskaa.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Weah on protestantti. Vuonna 2001 Weah kertoi harjoittaneensa islamia kymmenen vuoden ajan, mutta kääntyi sittemmin kristinuskoon.
Vuodesta 1992 lähtien Weah on ollut naimisissa Clar Weah'n kanssa. Parilla on sekä omia että adoptoituja lapsia.
Jalkapalloura

Weah on ainoa afrikkalainen, joka on valittu urallaan sekä Euroopan parhaimmaksi jalkapalloilijaksi että Fifan vuoden pelaajaksi. Molemmat huomionosoitukset lankesivat vuonna 1995. Samana vuonna hän voitti seitsemällä maalilla Mestarien liigan maalikuninkuuden ja hänet kruunattiin myös Afrikan parhaaksi – titteli, jonka hän oli jo saanut kahdesti aiemminkin (1989 ja 1994) ja jonka hän oli saava vielä 1996.
Ennen Euroopan kentille lähtöään Weah ehti pelata Afrikassa kotimaansa ohella myös Norsunluurannikon ja Kamerunin pääsarjoissa. Tonnere Yaounden paidassa hän voitti vuonna 1988 Kamerunin mestaruuden, minkä jälkeen Arsène Wenger pestasi taitavan pallonkäsittelijän ja maaliahneen laitahyökkääjän Monacoon vain 20 000 dollarin siirtosummalla. Monacon väreissä Weah teki neljän kauden ja 103 ottelun aikana Ranskan pääsarjassa 47 maalia. Saaliiksi tuli kaksi pronssi- ja sitten kaksi hopeasijaa sekä Ranskan cup -mestaruus 1991.
Kesällä 1992 Weah lähti Paris Saint-Germainiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Hän siirtyi keskushyökkääjäksi ja viimeisteli kaikkiaan 96 sarjaottelussa 32 maalia. Ensimmäisenä vuonna PSG juhli Ranskan cupin voittoa ja liigahopeaa, toisena mestaruutta ja kolmantena jälleen sekä Cupia että liigacupia ja liigapronssia.
Seuraava etappi Weah'lle oli AC Milan, joka maksoi hänestä yli viisi miljoonaa euroa ja jota hän edusti 1995–2000. Viiden Serie A:ssa pelaamansa kauden aikana Weah voitti Italian mestaruuden (1996 ja 1999) ja teki 114 liigapelissä 46 osumaa. Keväällä 2000 hän siirtyi lontoolaisen Chelsean riveihin, missä hän voitti sittemmin FA Cupin. Matka jatkui Manchester Cityn kautta Marseilleen, josta hän siirtyi Arabiemiirikuntien liittoon, Abu Dhabiin, Al-Jaziran joukkueeseen.
Vaikka Weah oli ehtinyt olla jo 15 vuotta poissa synnyinmaastaan, hän ei ollut hylännyt juuriaan ja unohtanut Liberiaa. Huolimatta siitä, että hän perusti perheen New Yorkiin, häntä kutsittiin Liberiassa nimellä Kuningas George (engl. King George). Miljoonaomaisuuden pelaajana ansainnut keskushyökkääjä rahoitti usean vuoden ajan käytännössä yksin Liberian maajoukkueen toiminnan. Vuonna 1994 Weah teki yhteistyötä Unicefin kanssa tuoden julkisuutta rokotuskampanjalle Liberiassa. Weah rahoitti FIFA:n ja CAF:n kilpailuiden osallistumismaksuja, varustekuluja sekä lentolippuja vierasotteluihin. Maksumiehelle löytyi aina vakiopaikka kokoonpanosta. Pääsy MM-kilpailuihin jäi kuitenkin haaveeksi. Liberia putosi vuoden 2002 lopputurnauksesta vain yhden pisteen erolla. Menestystä ei kuitenkaan muuten juuri tullut, eikä Weah ehtinyt esiintyä pitkällä urallaan kuin kahdesti (1996, 2002) Afrikan mestaruusturnauksessa. Hän päätti lopettaa maajoukkueuransa jälkimmäiseen turnaukseen. Weah pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 61 ottelua, joista viimeisen hän pelasi vielä vuoden 2018 syksyllä Liberian ja Nigerian välisessä Weahin pelinumeron 14 jäädyttämisen kunniaksi pelatussa maaottelussa.
Poliittinen ura

Marraskuussa 2004 Weah julisti aikomuksensa ryhtyä presidenttiehdokkaaksi. Weahin ehdokkuus kyseenalaistettiin sillä hänellä on Ranskan kansalaisuus ja hän oli asunut New Yorkissa monen vuoden ajan. Ehdokkuus kuitenkin hyväksyttiin elokuussa 2005. Vaalien ensimmäisellä kierroksella Weah keräsi eniten ääniä, mutta ei kuitenkaan saanut täydellistä äänten enemmistöä. Toisella kierroksella 2005 Weahin vastaehdokas Ellen Johnson-Sirleaf voitti vaalit.
Vuonna 2011 Weah oli presidenttiehdokas Winston Tubmanin varapresidenttiehdokas. He eivät kuitenkaan tulleet valituiksi.
Vuonna 2014 Weah valittiin Liberian senaattiin. Tuolloin hän myös alkoi edustamaan demokraattisen muutoksen kongressia. Hänen senaatorinvirkansa päättyi tammikuussa 2022, kun hänet valittiin maansa presidentiksi.
Poliittinen ura > Presidenttinä

Huhtikuussa 2016 Weah ilmoitti asettuvansa ehdolle vuoden 2017 presidentinvaaleissa. Hän selvisi toiselle kierrokselle yhdessä istuvan varapresidentin Joseph Boakain kanssa, ja voitti tämän saatuaan 61,5 % äänistä. Weah'n varapresidenttiehdokas oli entisen presidentin, Charles Taylorin, ex-vaimo, Jewel Taylor.
Weah vannoi virkavalansa 22. tammikuuta 2018. Kyseessä oli ensimmäinen rauhanomainen vallanvaihto sitten vuoden 1944, ja virkaanastujaisia katsomaan tulleet kansalaiset jonottivat tunteja.
Lokakuussa 2022 Weah lähti maasta aluksi osallistuakseen ulkomailla kansainväliseen kokoukseen ja sitten vieraili Qatarissa jalkapallon MM-kisoissa, jossa hänen poikansa Timothy Weah edusti Yhdysvaltoja. Lisäksi Weah osallistui kokouksiin Marokossa, Egyptissä, Ranskassa, Monacossa ja Yhdysvalloissa. Marraskuussa hän ilmoitti palaavansa Liberiaan 18. joulukuuta mennessä. Tämä herätti paljon kritiikkiä nousevien elintasokustannusten kanssa painiskelevien liberialaisten keskuudessa. Liberian Joseph Boakai sanoi maan kulkevan "autopilotilla". Liberiassa oli tarkoitus toteuttaa väestönlaskenta vuonna 2023 ennen samalle vuodelle suunniteltuja parlamenttivaaleja.
Weah hävisi vuoden 2023 presidentinvaalit, jotka olivat käytännössä uusinta hänen ja Joseph Boakain välillä. Boakai voitti vaalit saatuaan 50,64 % äänistä (eroa ehdokkaiden välillä oli vain 20 567 äänen verran). Boakai vannoi virkavalansa 22. tammikuuta 2024.
Kunnianosoituksia

Vuonna 1997 Unicef nimesi Weah'n hyväntahdonlähettilääkseen.
Weah on kunniatohtori kolmessa eri yliopistossa: AME Zion University (1997), Cuttingtonin yliopisto (2018) ja Liberian yliopisto (2018).
Virkansa puolesta Weah on myös liberialaisten ritarikuntien suurmestari:
Afrikan tähden ritarikunta (Liberia, 2018)
Liberian pioneerien ritarikunta (Liberia, 2018)
Afrikan vapahduksen inhimillinen ritarikunta (Liberia, 2018)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Weah Wikimedia Commonsissa
Kultainen pallo (Ballon d’Or)
1956: Stanley Matthews • 1957: Alfredo Di Stéfano • 1958: Raymond Kopa • 1959: Alfredo Di Stéfano • 1960: Luis Suárez • 1961: Omar Sivori • 1962: Josef Masopust • 1963: Lev Jašin • 1964: Denis Law • 1965: Eusébio • 1966: Bobby Charlton • 1967: Flórián Albert • 1968: George Best • 1969: Gianni Rivera • 1970: Gerd Müller • 1971: Johan Cruijff • 1972: Franz Beckenbauer • 1973: Johan Cruijff • 1974: Johan Cruijff • 1975: Oleh Bloh’in • 1976: Franz Beckenbauer • 1977: Allan Simonsen • 1978: Kevin Keegan • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Ihor Bjelanov • 1987: Ruud Gullit • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Marco van Basten • 1993: Roberto Baggio • 1994: Hristo Stoitškov • 1995: George Weah • 1996: Matthias Sammer • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Luís Figo • 2001: Michael Owen • 2002: Ronaldo • 2003: Pavel Nedvěd • 2004: Andri Ševtšenko • 2005: Ronaldinho • 2006: Fabio Cannavaro • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2016: Cristiano Ronaldo • 2017: Cristiano Ronaldo • 2018: Luka Modrić • 2019: Lionel Messi • 2020: ei jaettu 2021: Lionel Messi • 2022: Karim Benzema • 2023: Lionel Messi • 2024: Rodrigo Hernández
2018: Ada Hegerberg • 2019: Megan Rapinoe • 2020: ei jaettu • 2021: Alexia Putellas • 2022: Alexia Putellas • 2023: Aitana Bonmatí • 2024: Aitana Bonmatí
FIFAn vuoden pelaaja
Onze d’Or
1976: Robert Rensenbrink • 1977: Kevin Keegan • 1978: Mario Kempes • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Diego Maradona • 1987: Diego Maradona • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Hristo Stoitškov • 1993: Roberto Baggio • 1994: Romário • 1995: George Weah • 1996: Eric Cantona • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Zinédine Zidane • 2001: Zinédine Zidane • 2002: Ronaldo • 2003: Thierry Henry • 2004: Didier Drogba • 2005: Ronaldinho • 2006: Thierry Henry • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2010–2011: Lionel Messi • 2011–2012: Lionel Messi • 2012–2014: ei jaettu • 2014–2015: Antoine Griezmann • 2015–2016: ei jaettu • 2016–2017: Cristiano Ronaldo • 2017–2018: Lionel Messi • 2018–2019: Sadio Mané • 2019–2020: ei jaettu • 2020–2021: Karim Benzema • 2021–2022: Karim Benzema • 2022–2023: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef
New York (täsmennyssivu)

New York tarkoittaa seuraavia:
New York, osavaltio Yhdysvalloissa
New York, kaupunki New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa
New Yorkin piirikunta, edellä mainitun kaupungin hallintoalue, joka käsittää Manhattanin saaren
New York, kaupunki Lincolnshiressa, Englannissa
New York, kaupunki North Yorkshiressa, Englannissa
New York, kaupunki Tyne and Wearissa, Englannissa
New York, Apple Macintoshin kirjasinlaji
USS New York, yleinen aluksen nimi Yhdysvaltain merivoimissa
USS New York (ACR-2), Yhdysvaltain laivaston panssariristeilijä, käytössä 1893–1933
USS New York (BB-34), Yhdysvaltain laivaston New York -luokan taistelulaiva, käytössä 1914–1948
New York, vuonna 2006 julkaistu Antti Tuiskun albumi
New York, vuonna 1989 julkaistu Lou Reedin albumi
The New York Times, yhdysvaltalainen sanomalehti
New York, kahvila Budapestissa
Tiffany Pollard, lempinimeltään "New York", pääosassa I Love New York -tositelevisio-ohjelmassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”New York”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kenneth Hotz

| Kenneth Joel Hotz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Kenneth Joel Hotz
Syntynyt: 3. toukokuuta 1967 (ikä 57)  Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Kenny
Aktiivisena:  1994-
Aiheesta muualla
www.kennyhotz.com
IMDb
Kenneth Joel Hotz (s. 3. toukokuuta 1967) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten tositelevisio-ohjelman Kenny vs. Spennyn toisena kilpailijana. Hän esiintyi ohjelmassa yhdessä parhaan ystävänsä Spencer Ricen kanssa. Sarjaa esitettiin vuosina 2003-2010. Hotz on osallistunut että esiintynyt myös Testees ja Kenny Hotz's Triumph Of The Will -ohjelmissa sekä osallistunut niiden tekemiseen ja tuottamiseen.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Money, Money, Money

| ”Money, Money, Money” Abba |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Arrival
 B-puoli: ”Crazy World”
 Äänitetty : 17. toukokuuta 1976, Metronome-studiot, Tukholma
 Julkaistu: 1. marraskuuta 1976
 Tekijä(t): Benny Andersson, Björn Ulvaeus
 Tuottaja(t): Andersson, Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.05
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”Dancing Queen” 1976 | ”Money, Money, Money” 1976 | ”That’s Me” 1977 |
”Money, Money, Money” on ruotsalaisen Abba-yhtyeen kappale vuonna 1976 julkaistulta albumilta Arrival. Se ilmestyi myös singlenä. Laulua pidetään esimerkkinä siitä, kuinka Abba kykeni yhdistämään eurooppalaisen kabareetradition vaikutteet anglosaksisiin rytmeihin ja tekemään kokonaisuudesta nykyaikaista popmusiikkia. Benny Anderssonin mielestä ”Money, Money, Money” on Arrival-albumin huippukohta.
Kappaleen nimi oli jo työstövaiheessa ”Money, Money, Money”. Björn Ulvaeus oli kuitenkin sitä mieltä, että aiheesta oli tehty tarpeeksi lauluja, ja yritti kehittää siihen toisenlaiset sanat. Eräässä vaiheessa tuotos sai vaikutteita romanimusiikista, jolloin se nimettiin ”Gypsy Girliksi”. Ulvaeuksen mukaan se kuulosti kuitenkin hahmottomalta ja kömpelöltä, joten hän palasi alkuperäiseen nimeen – ”se yksinkertaisesti kuulosti parhaalta”.
Kappaleen laulaa Anni-Frid Lyngstad.
Kappaleen on levyttänyt suomeksi vuonna 1977 Vicky Rosti nimellä ”Rahaa, rahaa, rahaa”.
Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 1. | 8 | 13.11.1976 |  |
|  Australia | 1. | 18 | 1.11.1976 |  |
|  Belgia (Flanderi) | 1. | 13 | 20.11.1976 |  |
|  Costa Rica | 1. | 20 | joulukuu 1976 |  |
|  Länsi-Saksa | 1. | 22 | 22.11.1976 |  |
|  Meksiko | 1. |  | tammikuu 1977 |  |
|  Ranska | 1. | 17 | 4.11.1976 |  |
|  Uusi-Seelanti | 1. | 8 | 19.11.1976 |  |
|  Irlanti | 2. | 11 | 26.11.1976 |  |
|  Norja | 2. | 19 | viikko 46/1976 |  |
|  Sveitsi | 2. | 14 | 19.11.1976 |  |
|  Britannia | 3. | 12 | 20.11.1976 |  |
|  Itävalta | 3. | 16 | 15.12.1976 |  |
|  Suomi | 7. | 4 | tammikuu 1977 |  |
|  Tanska | 9. | 6 | 27.11.1976 |  |
|  Rhodesia | 16. | 4 | 14.5.1977 |  |
|  Yhdysvallat | 56. | 7 | 22.10.1977 |  |
Kokoonpano

Anni-Frid Lyngstad – laulu
Agnetha Fältskog – laulu
Benny Andersson – kosketinsoittimet
Anders Glenmark – kitara
Rutger Gunnarsson – bassokitara
Ola Brunkert – rummut
Aino Aalto

| Aino Aalto |
| --- | --- |
 Aino Marsio-Aalto
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1894 Helsinki
Kuollut: 13. tammikuuta 1949 (54 vuotta) Helsinki
Ammatti:  arkkitehti, muotoilija
Puoliso:  Alvar Aalto (1924–1949)
Lapset:  Johanna ”Hanni” Alanen (1925–2022) Hamilkar Aalto (1928–2017)
Aino Maria Marsio-Aalto (o.s. Marsio, vuoteen 1906 Mandelin; 25. tammikuuta 1894 Helsinki – 13. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotoilija sekä Artekin toimitusjohtaja.