stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sari Essayah
Yksityiselämä

Sari Essayahin isä on marokkolainen ja äiti suomalainen. Essayah tuli helluntailaiseen uskoon 1980-luvun lopulla  ja on toiminut evankelistana helluntaiherätyksessä. Essayah uskoo Raamatun luomiskertomukseen eikä koe, että se olisi ristiriidassa tieteellisen maailmankuvan kanssa. Essayah on kertonut, ettei usko evoluutioon, ja on todennut että ”Enhän minä voi samanaikaisesti uskoa siihen, että Jumala on kaiken luoja ja ylläpitäjä, ja siihen, että kaikki on lähtenyt tyhjästä muodostumaan.”
Essayah ilmoitti saaneensa rintasyöpädiagnoosin heinäkuun lopulla 2019 ja hoitojen alkavan elokuun alussa.
Essayah asuu perheineen Lapinlahdella talossa, jonka tontin hän sai voitettuaan kävelyn MM-kultaa Stuttgartissa. Essayahin puoliso on diakoniatyöntekijä Roope Knapp, ja heillä on kaksi tytärtä, Noora ja Nea Knapp.
Urheilusaavutukset

Sari Essayah teki kävelyuransa aikana Suomen ennätyksiä seitsemällä eri matkalla.
Urheilusaavutukset > Aikuisten sarjan SM-mitalit

Ulkoradat
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 km kävely | 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994 |  | 1984, 1985 |
| 10 km kävely | 1988, 1989, 1990, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996 |  | 1985 |
| 20 km kävely | 1995, 1996 |  |  |
Sisäradat
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 km kävely | 1988, 1989, 1991, 1994 |  |  |
Urheilusaavutukset > Ennätykset

Ulkoradat
| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 11.59,60 | Lapinlahti | 27. kesäkuuta 1993 |
| 5 000 m kävely | 20.28,62 | Tuusula | 9. heinäkuuta 1994 |
| 10 000 m kävely | 42.37,0h | Fana | 8. toukokuuta 1993 |
| 5 km kävely | 21.15,6 | Lapinlahti | 12. elokuuta 1989 |
| 10 km kävely | 42.20 | Göteborg | 7. elokuuta 1995 |
| 20 km kävely | 1.32.05 | Vantaa | 5. toukokuuta 1996 |
| Maratonjuoksu | 2.50.10 | Frankfurt | 29. lokakuuta 1995 |
Sisäradat
| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 12.06,10 | Toronto | 13. maaliskuuta 1993 |
Kunniamerkit

Suomen Leijonan komentajamerkki (2020)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki (2011)
Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristi (2009)
Kirjasalo

Kirjasalon kylät ja kartano vuoden 1885 kartalla.
Kirjasalo (ven. Кирьясалы, Kirjasaly) on entinen kyläryhmä Inkerissä nykyisen Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnan alueella. Se sijaitsi Karjalankannaksen keskiosassa Suomen ja Venäjän vanhan rajan tekemässä mutkassa. Pohjoisessa ja idässä alue rajoittuu Tungelmajokeen ja idässä Saijanjokeen.
Kyläryhmän osia olivat Autio, Pusanmäki, Tikanmäki, Uusikylä ja Vanhakylä. Seudulla oli myös Kirjasalon kartano ja tulliasema. Suomen puolelle Lipolan kylään (nykyinen Kotovo) johti kivetty maantie.
Kirjasalo mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat luterilaisia inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Lempaalan seurakuntaan. Vuoteen 1861 saakka he olivat kartanonherrojen maaorjia. Pietarin kihlakunnan Korkiamaan volostiin kuuluneissa kylissä oli vuonna 1905 yhteensä 344 asukasta.
Vuosina 1919–1920 Kirjasalo oli Suomen tukemien inkeriläisten joukkojen miehittämä niin sanottu Kirjasalon tasavalta. Vuonna 1926 perustettiin Kuivaisin piiriin kuulunut suomalainen kansallinen kyläneuvosto. Sen alueella asui 356 suomalaista, 53 venäläistä ja kolme muiden kansallisuuksien edustajaa. Kirjasalon suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun puoliväliin mennessä. Kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1936.
Nykyään Kirjasalo on täysin asumatonta seutua. 1990-luvulle saakka sitä käytettiin laidunmaana. Hylättyjen peltojen keskellä voi nähdä rakennusten perustuksia ja villiintyneitä omenapuita. Seudulla on myös suomalaisten jatkosodan aikana rakentamien linnoituslaitteiden jäännöksiä sekä vuonna 1919 kaatuneiden puna-armeijalaisten veljeshauta muistomerkkeineen.
Yö ja päivä (näytelmä)

| Yö ja päivä |
| --- | --- |
 Yö ja päivä esitys vuonna 1961
Kirjoittaja:  Aleksis Kivi
Kirjoitettu:  1867
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  draama
Tapahtumapaikka ja -aika:  Savo, Saimaan ranta
Kantaesitys:  23. heinäkuuta 1875
Kantaesityspaikka:  Suomalainen Teatteri, Oulu
Henkilöt
Henkilöt:  Keimo, talonisäntä  Mannila, talonisäntä  Anna, Keimon vaimo  Saara, Mannilan vaimo  Liisa, Keimon ja Annan tytär  Tapani, Manniloiden poika  Kerttu, eräs vanha akka
Yö ja päivä (ruots. Natt och dag) on Aleksis Kiven vuonna 1867 kirjoittama näytelmä. Tyylilajiltaan se on draama ja siinä on yksi näytös. Näytelmän kantaesitys annettiin Oulussa heinäkuussa 1875. Yö ja päivä kuuluu Kiven myöhäiskauden teoksiin ja sitä on esitetty suhteellisen harvoin. Juonena on kauan kestänyt sukuriita, joka mutkistuu, kun toraisten maatalojen tytär ja poika rakastuvat toisiinsa.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Kivi kirjoitti Yön ja päivän vuosina 1866–1867. Se ilmestyi 1867 asessori Per Theodor Stolpen kustantamana.
Esitykset > Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri

Yö ja päivä sai kantaesityksensä Oulussa 1875. Esityskertoja oli kertynyt kesään 1917 mennessä yhteensä viisitoista. Esimerkiksi Kiven Nummisuutarit sai ensi-iltansa Suomalaisessa Teatterissa niin ikään 1875, ja sitä oli esitetty kesään 1917 mennessä 150 kertaa.
Suomalainen Teatteri esitti Yötä ja päivää vuosina 1881, 1891 ja 1901. Teatteri vaihtoi nimensä Suomen Kansallisteatteriksi, ja siellä näytelmää esitettiin 1904 ja 1957. Kansallisteatteri esitti Yön ja päivän myös Kiven satavuotisjuhlan yhteydessä lokakuussa 1934 ja Kiven kuoleman satavuotismuistotilaisuudessa joulukuussa 1972.
Yön ja päivän ensiesitys kesällä 1875 meni jossain määrin pieleen. Kirjailija ja teatterinjohtaja Jalmari Finne kertoo joulukuussa 1911 julkaistussa artikkelissa: "Näyttämöllä vallitsi kesäyön suloinen hämärä, sillä öljylamput, jotka valoa loivat, olivat kierretyt mahdollisimman pienelle liekille. Jo oli se hetki tullut, jolloin sokea tyttö saa näkönsä jälleen." Sattui kuitenkin kommellus: merilyhty, jonka oli määrä luoda auringonvaloa hetkenä, jolloin sokea tyttö saa näkönsä takaisin, ei toiminut odotetusti. Sokea tyttö eli Liisa joutui oikomaan käsiään kohti olematonta aurinkoa ja replikoimaan pimeydessä auringonvalon kauneudesta. Kömmähdykset jatkuivat, kun näyttelijät sekoilivat vuorosanojensa kanssa. Auringonvalokin paistoi lopulta päinvastaisesta suunnasta kuin mistä Liisa oli sanonut sen nähneensä. Liisan rooli näytteli Ida Aalberg.
Aalberg näytteli Liisaa Suomalaisessa Teatterissa myös 1881. Muita Liisoja ovat olleet esimerkiksi Henny Valjus (1934) ja Soila Komi (1972). Liisan mielitiettyä Tapania ovat näytelleet muun muassa Bruno Böök (1881), Unto Salminen (1934) ja Arto Tuominen (1972).
Talonisäntä Keimoa ovat näytelleet muun muassa Iisakki Lattu (1891), Aku Korhonen (1934) ja Lauri Leino (1972). Lattu teki myös Keimon vihamiehen Mannilan roolin 1901 ja 1904. Vuonna 1957 Mannilaa näytteli Kansallisen Pienellä näyttämöllä Holger Salin ja vuonna 1972 Pentti Irjala.
Keimon vaimon Annan ovat saaneet näytelläkseen muun muassa Kirsti Sainio (1891), Asta Backman (1957) ja Leena Häkinen (1972). Mannilan vaimon Saaran roolin ovat näytelleet muun muassa Emmi Jurkka (1934), Kaisu Leppänen (1934 ja 1957) ja Eila Peitsalo (1972). Kertun roolin ovat näytelleet muun muassa Aurora Aspegren (1881), Hilda Pihlajamäki (1904) ja Henny Valjus (1972).
Emmi Jurkka sai laajalti kehuja Saara-tulkinnastaan vuonna 1934. Samassa tuotannossa Liisaa näytellyt Henny Valjus sai niin ikään myönteiset arvostelut.
Esitykset > Muut teatterit

Suomen Maaseututeatteri esitti Yön ja päivän 1906–1907 ja 1908–1909. Tampereen Teatterissa teosta näyteltiin 1906, 1917 ja 1954–1955. Näytelmää on esitetty myös esimerkiksi Jyväskylän Työväen Teatterissa, Lahden Teatterissa ja Riihimäen Teatterissa.
2000-luvulla Yötä ja päivää on näytelty Raision teatterissa. Mervi Rankilan ohjaama tuotanto esitettiin Kiven 170-vuotisjuhlavuoden kunniaksi syksyllä 2004. Liisaa näytteli Saara Santanen. Kesällä 2017 Yö ja päivä näyteltiin Nurmijärven Taaborinvuorella Atro Kahiluodon ohjaamana.
Esitykset > Ruotsinkielinen versio

Svenska Teatern on esittänyt Yön ja päivän nimellä Natt och dag. Ensi-ilta oli 10. lokakuuta 1934 ja esityskertoja oli neljä.
Juoni

Yössä ja päivässä eletään Savon sydämessä kesäisen Saimaan rannalla. Keimon ja Mannilan perheet ovat olleet tukkanuottasilla jo pari vuosikymmentä. Syynä on isäntien erilaiset käsitykset vihollisen loitolla pitämisestä aikoinaan käydyssä taistelussa. Toraisat perheet joutuvat toisaalta tukahduttamaan vihanpitonsa, sillä jokapäiväinen toimeentulo vaatii keskinäistä kanssakäymistä. Eripuraa seuraa sivusta maalaisakka Kerttu kommentoiden, kysyen ja kauhistellen: "Kauhea viha! Mikä synnytti sen, mikä hirviö, mikä helvetin lohikäärme puhalsi sen siemenen näiden perheitten kohtuun?". Tilanne muuttuu ratkaisevasti, kun Keimon tytär Liisa ja Mannilan poika Tapani rakastuvat toisiinsa. Draaman huippukohdassa pikkutyttönä sokeutunut Liisa saa näkönsä takaisin ja huumaantuu näkemästään. Liisan ja Tapanin kihlauksen myötä sukuviha laantuu.
Kirjallisuutta

Kivi, Aleksis: Yö ja päivä, Lea, Alma, Margareta. Kriittinen editio.  (Toim. Pentti Paavolainen (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko, Petri Lauerma, Juhani Niemi ja Jyrki Nummi)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2019.
Koskimies, Rafael: Suomen Kansallisteatteri 1902/1917.  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1953.
Koskimies, Rafael: Suomen Kansallisteatteri II 1917–1950.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1972.
Aiheesta muualla

Yö ja päivä – digitaalinen kriittinen editio. Toim. Pentti Paavolainen (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko, Petri Lauerma, Juhani Niemi, Jyrki Nummi ja Kirsi-Maria Nummila. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1473. Helsinki: SKS 2021.
Teatterimuseo : Lavastusluonnos : Aleksis Kivi: Yö ja päivä
Kihlaus; Yö ja päivä. Aleksis Kivi. The Project Gutenberg EBook of Kihlaus; Yö ja päivä, by Aleksis Kivi
E-kirjasto: Kihlaus, Yö ja päivä / Aleksis Kivi
Helmet: Yö ja päivä
Mahtavat Ambersonit

| Mahtavat Ambersonit> The Magnificent Ambersons |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Orson Welles
Käsikirjoittaja:  Orson Welles
Perustuu:  Booth Tarkingtonin romaaniin The Magnificent Ambersons
Tuottaja:  Jack Moss George Schaefer Orson Welles
Säveltäjä:  Bernard Herrmann
Kuvaaja:  Stanley Cortez Russell Metty Orson Welles
Leikkaaja:  Robert Wise
Tuotantosuunnittelija:  Albert S. D'Agostino
Pukusuunnittelija:  Edward Stevenson
Pääosat:  Joseph Cotten Dolores Costello Anne Baxter Tim Holt Agnes Moorehead
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Radio Pictures Inc.
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1942
Kesto:  89 min (alkuperäisleikkaus 148 min)
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mahtavat Ambersonit (engl. The Magnificent Ambersons) on vuonna 1942 ensi-iltansa saanut Orson Wellesin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu Booth Tarkingtonin romaaniin The Magnificent Ambersons. Welles käsikirjoitti elokuvan itse. Hän ei näyttele siinä mutta toimii kertojana.
Mahtavat Ambersonit kertoo köyhtyvästä Ambersonin mahtisuvusta, jonka on vaikea sopeutua asemansa ja aikakausien muutoksiin.
Tuotantoyhtiö RKO piti elokuvaa liian pitkänä ja halusi siitä kaupallisemman, joten yhtiö leikkasi elokuvasta 50 minuuttia ja lisäsi onnellisen lopun. Welles oli ulkomailla työskentelemässä RKO:n toisen projektin parissa. Poistettu materiaali tuhottiin, eikä alkuperäisleikkauksesta ole kopiota. Mahtavat Ambersonit oli ehdolla neljän Oscar-palkinnon saajaksi.
Elokuvan Suomen-ensi-ilta oli vasta 20. maaliskuuta 1964. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Mahtavat Ambersonit oli mukana  heistä kuudentoista listalla.
Taustaa

Elokuva perustuu Booth Tarkingtonin vuonna 1918 ilmestyneeseen kirjaan, joka voitti Pulitzer-palkinnon 1919.
Wellesin perhe tunsi Tarkingtonin ja Welles väitti, että autotehtailija Eugene Morgan perustuisi hänen isäänsä.
Alun perin Wellesin oli tarkoitus ohjata Meksikoon sijoittuva vakoilutrilleri The Way to Santiago, mutta Meksikon hallinto suhtautui kielteisesti projektiin, jolloin RKO perui sen. Welles harkitsi muita aiheita, kunnes päätyi Tarkingtonin kirjaan, josta hän oli jo aiemmin ohjannut radiokuunnelmaversion näytellen itse Georgen osan.
Syksyllä 1941 Welles valitsi Mahtavat Ambersonit seuraavaksi projektikseen. Koska kyseessä oli Wellesin edellistä elokuvaa Citizen Kanea kalliimpi tuotanto, Wellesin työsopimus RKO-yhtiössä kirjoitettiin uusiksi. Uuteen sopimukseen kuului pykälä, jonka mukaan studiolla olisi oikeus leikata elokuva tarvittaessa uudelleen sen jälkeen, kun Welles on luonut oman ennakkonäytösversionsa.
Kuvaus

Elokuvan kuvaajana toimi Stanley Cortez, sillä Citizen Kanen kuvannut ja sen syvätarkkaan tyyliin suuresti vaikuttanut Gregg Toland ei ollut saatavilla. Welles käytti Cortezin kanssa myös syvätarkkuutta – tekniikkaa, jossa kuvan tausta ja etuala ovat tarkennettuja – mutta näiden ohella split focus -tekniikkaa, jossa kuva tarkennettiin kahden eri tason välille.
Welles syytti Cortezia hitaaksi ja piti pitkälti tämän syynä, että elokuvasta tuli suunniteltua kalliimpi. Elokuvaa kuvasivatkin myös Russell Metty ja Jack Mackenzie sekä Harry J. Wild, joita ei tosin mainita loppuselostuksessa. Elokuvan loppuvaiheen ”viimeinen kävely kotiin” on puolestaan Wellesin itsensä kuvaama. Osan studion tekemistä uusintakuvauksista teki taas Nicholas Musuraca.
Musiikki

Elokuvan musiikista vastasi Bernard Herrmann, joka oli työskennellyt Wellesin kanssa radiossa sekä Citizen Kanessa. Mahtavat Ambersonit alkaa Émile Waldteufelin 1800-luvun lopun sävellyksellä ”Toujours ou jamais”, joka kuvastaa aikakauden viattomuutta. Herrmann viittaa sävelmään useaan kertaan elokuvan aikana, ja tarinan edetessä ja käydessä synkemmäksi Waldteufelin sävelmä muuttuu katkonaisemmaksi ja surullisemmaksi.
Elokuvan leikkauksen aikana myös Herrmannin yhteensä liki tunnin mittaisesta musiikista poistettiin 26 minuuttia. Lisäksi elokuvan loppupuolen uudelleen kuvattuihin kohtiin sävellettiin uutta musiikkia. Säveltäjäksi palkattiin RKO:n vakiokaartiin kuuluva Roy Webb, jonka jousipainotteinen ja vibraattosoitannan kautta romanttisesti värittynyt musiikki eroaa selvästi Herrmannin tummemmasta ja kylmemmästä äänimaailmasta. Kun Herrmann näki leikatun version elokuvasta muutettuine ääniraitoineen, hän raivostui ja uhkasi oikeustoimilla, mikäli hänen nimeään ei poisteta elokuvan lopputeksteistä.
Myöhemmin Herrmann perusti oopperansa Humiseva harju (Wuthering Heights, 1951) aarian ”I Have Dreamt” elokuvasta poistetulle teemalle nimeltä ”Second Nocturne”.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Wellesin matka Rioon

Vuoden 1941 lopulla Welles oli suostunut lähtemään Etelä-Amerikkaan tekemään hyväntahdoneleenä ja palkatta episodielokuvaa It’s All True. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli RKO ja rahoittajana Yhdysvaltain valtio. Toisen maailmansodan keskellä Yhdysvallat piti tärkeänä ylläpitää läheisiä suhteita muihin mantereen valtioihin. Nelson Rockefellerin suostuttelemana Welles siis lähti Rio de Janeiroon kuvaamaan ja sai Ambersonien raakaversion kertojaäänen nauhoitukset valmiiksi vasta matkaa edeltävänä päivänä.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Ensimmäinen valmis raakaversio

Welles ja leikkaaja Robert Wise alkoivat koostaa ensimmäistä raakaversiota välittömästi ennen Wellesin lähtöä Rioon. Lopulta Welles lähti maasta ja jätti elokuvan koostamisen Wisen vastuulle. Aikataulu oli tiukilla, sillä kuvausten aikaan Welles ohjasi päivisin Ambersonien parissa ja näytteli iltaisin tuottamassaan elokuvassa Matka kauhuun.
Tarkoituksena oli, että Wise leikkaisi elokuvan ja Welles hioisi lopullisen version ennakkonäytöksen jälkeen Wisen kanssa. Käytännössä Wise joutui työskentelemään Hollywoodissa itsenäisesti, sillä Welles saattoi It’s All Truen kuvaamisen välillä olla yhteydessä RKO:hon vain huonojen puhelinyhteyksien ja sähkeiden avulla. Syynä olivat sodan aiheuttamat matkustusrajoitukset, jotka estivät Wisen matkustamisen Rioon. Wellesille lähetettiin kuitenkin 16mm:n kopio valmiista raakaversiosta, jotta hän pystyisi kommentoimaan Yhdysvalloissa tapahtuvaa leikkausta.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Pomonan ennakkonäytös

Tiedot elokuvan muodosta sen ensimmäisessä ennakkonäytöksessä ovat häilyviä. Kuten leikkaja Wisen sähkeestä käy ilmi, Wellesin 131 minuutin raakaversio oli esitetty studion edustajille 12. maaliskuuta, ennen varsinaista yleisön ennakkonäytöstä. Pomonan ennakkonäytökseen tultaessa tästä raakaversiosta oli jo poistettu osia, ilmeisesti ainakin osin Wellesin ehdotusten mukaisesti, ja Wellesin kehottamana Wise oli ohjannut uuden kohtauksen tämän poiston tilalle. Pomonan versio olisi poistoineen ja uusine kohtauksineen noin 110 minuutin mittainen.
Mahtavien Ambersonien ensimmäinen esitys oli 17. maaliskuuta 1942 Pomonassa. Wellesin kaksituntinen, synkkä elokuva esitettiin kepeän musikaalin The Fleet’s In jälkeen, ja ennakkoesitysyleisö oli hyvin kielteistä: elokuvaa pilkattiin, sille huudettiin ja naurettiin kesken esityksen.. Kaksi päivää esityksen jälkeen studion johtaja George J. Schaefer kysyi studion lakimiehiltä oliko RKO:lla oikeus leikata elokuva uudestaan.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Pasadenan ennakkonäytös

Mahtavat Ambersonit leikattiin jälleen uuteen muotoon: osa aiemmin poistetuista kohtauksista laitettiin takaisin (muun muassa Wellesin ehdotuksen pohjalta jo kuvattu korvaava kohtaus poistettiin ja korvattiin jälleen alkuperäisillä kohtauksilla) ja vastaavasti muita kohtauksia leikattiin pois, lyhennettiin tai siirrettiin eri paikkaan. Robert L. Carringerin laskelmien mukaan tämä ennakkoversio olisi ollut noin 117 minuuttia pitkä. Ennakkoesitys pidettiin 19. maaliskuuta 1942 Pasadenassa.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Leikkaukset ja viimeiset ennakkonäytökset

Ennakkönäytösten jälkeen elokuvaa alkoi leikata RKO-studiolla Wellesin Mercury-ryhmän jäsenistä koostunut ”työryhmä”. Ryhmään kuuluivat ainakin Wellesin neuvonantaja Jack Moss, näyttelijä Joseph Cotten sekä leikkaaja Robert Wise. Suurin osa elokuvan yhteiskunnallisesta sanomasta eli auton yleistymisen ja kaupungin kasvun vaikutuksesta ihmisten elämään sekä Ambersonien mahdin ja varallisuuden häviämisestä typistettiin tai poistettiin kokonaan. Myös Georgen hahmoa pehmennettiin poistamalla tämän negatiivisimpia repliikkejä ja kohtauksia. Joitakin kohtauksia kuvattiin uudelleen niin, että Wellesin repliikkien henki pyrittiin säilyttämään, mutta näyttelijät esittivät osansa hillitymmin. Poikkeuksena ovat elokuvan päättävät kaksi kohtausta, jota kuvausdokumentin perusteella selvästi poikkeavat Wellesin version tummanpuhuvasta lopusta ja pysyvät uskollisempina Tarkingtonin kirjan loppukohtaukselle.
Welles yritti koko tuotannon ajan ehdottaa omia leikkauksiaan, jotta elokuva olisi säilynyt ohjaajalle uskollisena versiona. Wellesin tukijoukot RKO:lla (Shaeffer, Moss ja Mercury-jäsenet) olivat ahtaalla, sillä studion taloudellinen tilanne oli huono, osittain Wellesin elokuvien budjettiylitysten vuoksi.
Tuolloin elokuvauraansa RKO:lla aloitellut ohjaaja Cy Endfield on myöhemmin väittänyt, että Wellesin yhteydenpitoyrityksiin ei edes kiinnitetty huomiota.
Wellesin Mercury-ryhmineen RKO:lle hankkinut Schaefer antoi lopulta Wiselle vapauden leikata elokuva mielensä mukaan. Elokuvan 93:n minuuttiin lyhennetty versio esitettiin Inglewoodissa 4. toukokuuta 1942, sen jälkeen elokuvasta esitettiin 12. toukokuuta uudelleenmuokattu ennakkoesitysversio Long Beachissa (pituus 87 minuuttia). Tämän jälkeen Jack Moss kuvasi vielä lisäotoksia, elokuvaa leikattiin uudelleen, ja 8. kesäkuuta Mahtavat Ambersonit oli viimein nykyisessä muodossaan. Huonosti menestyneen Citizen Kanen ja budjetin ylittäneen, ongelmallisen Mahtavien Ambersonien myötä Schaefer erosi RKO-yhtiön palveluksesta kesäkuun puolivälissä.
1970-luvun taitteessa Welles harkitsi uudenlaisen lopun kuvaamista elokuvaa varten, sillä pääosanesittäjät olivat vielä hengissä, mutta suunnitelma kaatui Wellesin mukaan alkuperäisen rahoittajan hävittyä. Uuden lopun oli tarkoitus sijoittua ajallisesti 20 vuotta alkuperäisen tarinan päättymisen jälkeen.
Mahtavien Ambersonien leikkaus > Poistetut kohtaukset

Alkuperäisestä raakaversiosta poistetut kohtaukset samoin kuin muiden elokuvien ylijäämämateriaalia tuhottiin vuoden 1942 lopulla, jotta studio saisi lisää varastotilaa. Wellesille Rioon lähetetty 16mm:n kopio 131 minuutin versiosta on yhä löytämättä.
Uudelleenfilmatisointi

Vuonna 2002 Mahtavista Ambersoneista tehtiin televisioelokuva. Pääosia siinä esittivät Madeleine Stowe, Bruce Greenwood, Jonathan Rhys-Meyers, Gretchen Mol, Dina Merrill ja James Cromwell. Ohjaajana toimi Alfonso Arau.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mahtavat Ambersonit Wikimedia Commonsissa
Elokuva YLE Teeman esittelyssä
Joseph Cotten elokuvan trailerissa.
Zhao Leji

Zhao Leji (赵乐际; pinyin; Zhào Lèjì, s. 1957) on kiinalainen poliitikko ja yksi Kiinan kommunistisen puolueen johtajista. Zhao on puolueen ylimmän toimielimen eli seitsenhenkisen politbyroon pysyvän komitean jäsen sekä kurinpitokomission pääsihteeri.  Zhaota pidetään puolueen puheenjohtaja Xi Jinpingin läheisenä liittolaisena.
Perhetausta

Zhaon perhe on alun perin kotoisin Shaanxin maakunnasta. Zhaon vanhemmat muuttivat Qinghain maakuntaan toteuttamaan läntisten alueiden avustuspolitiikkaa. Zhao syntyi maakunnan pääkaupungissa Xiningissä. Kulttuurivallankumouksen aikana Zhao lähetettiin monien muiden kaupunkilaisnuorten tavoin maaseudulle pakkotöihin. Työskenneltyään noin vuoden maaseudulla Zhao palasi Xiningiin ja aloitti työuransa Qinghain maakunnan kauppaosastolla. Zhao liittyi puolueen jäseneksi vuonna 1975. Vuonna 1977 Zhao hyväksyttiin Pekingin yliopistoon opiskelemaan filosofiaa.
Poliittinen ura

Muiden kommunistisen puolueen johtajien tapaan, myös Zhao on luonut kannuksensa maakuntapolitiikan parissa. Zhao toimi pitkään Qinghaissa eri valtionhallinnon tehtävissä nousten pikkuhiljaa Qinghain politiikan huipulle aina puoluesihteeriksi asti. Ennen puoluesihteerinä toimimista Zhao oli ehtinyt herättää huomiota Kiinan nuorimpana kuvernöörinä. Hänet oli nimitetty virkaan 42-vuotiaana. Qinghaissa Zhao tuli tunnetuksi talousosaajana. Qinghain BKT kolminkertaistui Zhaon hallintoaikana 1999-2007. Zhao ehti laittaa alulle myös ympäristön tilan huomioivia teollisuusprojekteja ja hänen suhtautumisensa maakunnan etnisiin vähemmistöihin oli pehmeä. Zhaosta tuli vuonna 2007 keskuskomitean jäsen ja hänet siirrettiin puoluesihteeriksi Shaanxin maakuntaan. Myös Shaanxissa Zhao kehitti voimakkaasti taloutta ja onnistui nostamaan maakunnan kasvuluvut kaksinumeroisiksi.
Zhaon kokemus korkean tason maakuntapolitiikasta toi hänelle ylennyksen vuonna 2012, jolloin hänet valittiin puolueen politbyroon jäseneksi ja siirrettiin puolueen henkilöstöasioista vastaavan orgaanisatio-osaston johtoon. Vuoden 2017 puoluekokouksessa Zhaon puolueura  politbyroon pysyvään komiteaan sekä puolueen voimakkaan kurinpitokomission johtoon.
Poliittinen asema

Zhaon suhteita puolueen pääsihteeri Xi Jinpingiin pidetään hyvinä. Zhaon on spekuloitu kuuluvan nk. Shaanxin koplaan eli Xin muodostamaan klikkiin, jonka jäsenillä on virasta tai perhesuhteista johtuvia siteitä Shaanxin maakuntaan. Sekä Xin että Zhaon perheet ovat alun perin Shaanxista. Siirto kurinpitokomissioon on osoitus siitä, että Zhao kuuluu Xi Jinpingin luottohenkilöihin. Komission johtama korruption vastainen kampanja on kuulunut Xi Jinpingin kärkihankkeisiin ja sillä on ollut merkittävä rooli Xin vallan lujittamisessa.
Vuoden 2022 puoluekongressissa Zhao on vahva ehdokas politbyroon pysyvään komiteaan. Ikänsä puolesta Zhao voisi toimia vielä yhden viisivuotiskauden puoluejohdossa vuoteen 2027 asti.