stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saratov
Historia

Iivana Julma perusti Saratovin 1590 linnoitukseksi Kubanin kasakoita vastaan. Nimi Saratov tulee tataarin kielen sanasta "Sary Tau", mikä on suomeksi "keltainen vuori". Kaupunki sijaitsi aluksi Volgan itärannalla vastapäätä nykyistä Saratovia ja oli nimeltään Pokrovsk. Kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen 1674.
Saratovista kehittyi 1800-luvulla tärkeä satamakaupunki höyrylaivaliikenteen alettua ja Moskovan-Astrahanin radan valmistuttua. Saratov oli 1900-luvun alussa Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki (asukasluku vuonna 1913 oli 198 000. Saratov oli Venäjän keisarikunnan aikana Saratovin kuvermentin pääkaupunki.
Saratoviin valmistui rautatie 1870 kun valtion rakentama Tambovin - Saratovin rata avattiin liikenteelle. Yksityinen Rjazanin - Uralskin rautatieyhtiö osti radan valtiolta 1892 ja liikennöi vuoteen 1914, jonka jälkeen rata lunastettiin valtiolle. Ennen kuin rautatiesilta Volgan yli valmistui 1916, hoidettiin liikenne Volgan yli höyrylautalla.
Ennen toista maailmansotaa kaupungissa asui noin 10 000 volgansaksalaista, mutta sodan aikana heidät karkotettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Kaupunki oli ennen ensimmäistä maailmansotaa volgansaksalaisten suurin kaupunki. Saksalaisia kyliä alueella oli noin sata. Kaupungissa asui myös paljon mordvalaisia, tataareja ja jopa kalmukkeja.
Kiovan yliopisto oli ensimmäisen maailmansodan aikana evakuoituna Saratoviin 1915–1916.
Ystävyyskaupungit

Chapel Hill, Yhdysvallat (1992)
Carrboro, Yhdysvallat (1992)
Taiyuan, Kiina (1994)
Dobritš, Bulgaria (1996)
Kazan, Venäjä (1999)
Łódź, Puola (2004)
Volgograd, Venäjä (2004)
Shaoyang, Kiina (2004)
Catanzaron maakunta, Italia (2004)
Dallas, Yhdysvallat (2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saratov Wikimedia Commonsissa
Moskovskaja ulitsa -katu Saratovissa
Saratovin konservatorio
Venjoki

Venjoki (ven. Славянка, Slavjanka) on entinen luterilainen seurakunta Keski-Inkerissä. Venjoki oli Inkerinmaan väkirikkaimpia seurakuntia. Asukkaita oli 12260 (1928). Seurakunnan rajojen sisällä sijaitsee myös muutamia kaupunkeja ja suuria taajamia, jotka ovat Puškin eli Saari, Pauluskoi, Aleksandrovskaja, Pulkkala, Slavjanka (ven. Славянка) ja Ust-Slavjanka (ven. Усть-Славянка).
Historia

Venjoen seurakunta perustettiin 1641. Sillä oli Ruotsin vallan aikana kaksi kappeliseurakuntaa: Liissilä ja Inkere. Edellinen kirkko oli Juhana Salosen rakennuttama puinen kaksoisristikirkko. Viimeisin kivikirkko on vuodelta 1885, joka toimi seurakunnan kirkkona 1930-luvun lopulle, kunnes siitä tehtiin neuvostoklubi. Nykyisin kirkossa toimii laboratorio. Toisessa maailmansodassa rintama kulki Venjoen yli ja pysähtyi seurakunnan pohjoisosaan. Venjoen asukkaat siirrettiin saksalaisten sotatoimialueelta Suomeen. Toisen maailmansodan jälkeen Venjoki asutettiin venäläisillä ja Suomesta palanneet karkotettiin venäläisille paikkakunnille. Vuoden 1947 karkotus koski jokseenkin kaikkia kotiseudulle päässeitä venjokelaisia.
Venjoen kyliä

Anttila, Glaasova, Haapasaari, Haikkola, Hampaala, Hietakylä, Humalasaari (Hynnisi), Huuhka, Hyvösi, Hällölä, Häyhäsi, Hörkkölä, Jäniskylä, Kaakkala, Kapasi, Kaskisaari, Kekälekylä, Kelola (Jurkina), Kiiskilä, Kivola, Kokkola, Kommola, Koprala, Korhosi, Korkanmäki, Korkeamaa, Kouru (Kotsalainen), Koussula, Kuivila, Latukka, Leppälä, Luukkasi, Lyysmäki, Länkioja, Marinova, Mestilä, Montila, Mosina, Mosinanmylly, Novavesti, Paapala, Pappilanautio, Patamäki, Pieni-Ruussova, Pieni-Saklina (Ahola), Pieni-Selkelevä, Piisinä, Poritsa, Porttila, Poru, Pääsölä, Rahkola, Rajakivi, Repola, Ripsevä, Ropola, Rusinautio (Rusila), Rönölä, Saamosti, Saapru, Saksala, Sintosi, Suosaari, Suuri-Kattilaisi, Suuri-Ruussova, Suuri-Saklina, Suuri-Selkelevä, Särtsä, Tanilova (Hantsula), Tonnila, Torasaari, Tärölä, Uusi-Kattilaisi, Uusikylä, Uusi-Onttola, Vanhala, Vanhamoisio, Vanhamylly, Vanha-Onttola, Vekkilä, Ventola, Verevä, Vähikkälä, Väärälä
Uimahypyt kesäolympialaisissa 1952 – miesten 10 metrin kerroshypyt

Miesten 10 metrin kerroshyppykilpailuun Helsingin olympiakisoissa osallistui 31 uimahyppääjää 17 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kahdessa vaiheessa. Alkukilpailun kahdeksan parasta jatkoi loppukilpailuun. Kilpailu käytiin 31. heinäkuuta - 1. elokuuta Helsingin uimastadionilla.
Adiaforariita

Keisari Kaarle V (Tizianin maalaus, 1548)
Adiaforariita oli vuonna 1548 alkanut luterilaisten uskonoppineiden kiista koskien luterilaisten myönnytyksiä katolilaisia kohtaan. Kristinuskossa adiaforalla ymmärretään ehdonvallan asioita, eli asioita, jotka ovat sananmukaisesti vähemmän tärkeitä (m.kreik. ἀδιάφορα, "yhdentekevät [asiat]”).  Luterilaisuudessa adiafora-asiat ovat sellaisia käytänteitä, jotka eivät sodi Raamattua vastaan eivätkä vaikuta ihmisen pelastukseen, mutta ovat peräisin esimerkiksi kirkon traditiosta. Näitä käytänteitä ovat muun muassa sairaan voitelu, konfirmaatio ja piispan suorittama vihkimys. Adiaforariitaa pidetään ensimmäisenä luterilaisten keskeisenä oppiriitana.
Tausta

Reformaattori Martti Lutherin (s.1483) kuoltua vuonna 1546, uskonnollinen tilanne Saksassa ei ollut vakiintunut. Keisarikunnan keisari Kaarle V, joka oli reformaation tunnettu vastustaja, oli ottanut päämääräkseen poistaa Saksan uskonnollisen hajaannuksen. Protestantteja ja katolilaisia yritettiin yhdistää sotilaallisin keinoin Schmalkaldenin sodassa (1546–1555) heikoin tuloksin. Schmalkaldenin sodan aikana, Augsburgin valtiopäivillä vuosina 1547–1548, Kaarle V sääti väliaikaisen uskonnollisen ratkaisun katolisten hyväksi. Tätä asiakirjaa kutsuttiin Augsburgin interimiksi, joka kumosi lähes kaikki reformaation aikaansaamat uudistukset. Augsburgin interimiä vastustivat sadat evankeliset pastorit, minkä vuoksi he joutuivat joko piileskelemään tai pakenemaan maasta. Väliaikaisen sopimuksen noudattaminen tuotti vaikeuksia, jolloin Wittenbergin teologeja pyydettiin laatimaan Augsburgin interimistä vähemmän jyrkkä versio. Adiaforariita luterilaisten oppineiden keskuudessa oli syntynyt.
Kiista

Teologien laatimassa Augsburgin interimin uudessa versiossa adiafora-asioita olivat Corpus Christin vietto (ilman kulkueita), paastoaminen perjantaisin ja lauantaisin, konfirmaatio, piispan suorittama vihkimys, sairaan voitelu, messun viettäminen ”kelloja soittamalla, valojen ja astioiden kanssa, lauluin kirkollisin vaattein ja seremonioin”. Versio sen sijaan kielsi yksityiset messut ja pyhimysten avuksi huutamisen.  Adiaforariidan keskeisenä henkilönä toimi Martti Lutherin ystävä Philipp Melanchthon (1497–1560), jonka opilliset myönnytykset, liittyen esimerkiksi vanhurskauttamiseen, jotkut näkivät petturuutena Lutheria kohtaan. Melanchthonin vastustajien mukaan edes vainojen ja pakkovallan aikana myönnytyksiä ei tulisi tehdä. Augsburgin interimin uusi versio ei koskaan saavuttanut laillista asemaa. Kiistan kiivain vaihe päättyi Yksimielisyyden ohjeen hyväksymiseen 1570-luvulla.
Seuraukset

Sotaisien vuosien jälkeen, vuonna 1552, Passaun sopimuksessa Kaarle V poisti Augsburgin interimin käytöstä osasta Etelä-Saksaa. Adiaforariita etäännytti luterilaisia toisistaan. Kiistan aikaiset vuodet olivat äärimmäisen tärkeitä luterilaisen identiteetin etsimisen kannalta ja adiaforariidan seurauksena osa luterilaisista oppineista jakautui kahteen ryhmittymään. Melanchthonin kannattajia ryhdyttiin pilkallisesti kutsumaan filippisteiksi ja Lutherin näkemystä kannattaneita kutsuttiin aitoluterilaisiksi. Melanchthonin kerrotaan listanneen ennen kuolemaansa kuolemaa puoltavia ja vastustavia seikkoja. Kuolemaa puolustavaksi kohdaksi hän oli kirjannut sen, että kuolemassa hän vihdoin lopulta vapautuisi teologien raivokkuudelta.
Lucas Cranach vanhempi, Martin Luther, 1528.
Jared S. Gilmore

| Jared S>  Gilmore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 2000 (ikä 24) San Diego, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008–
Aiheesta muualla
IMDb
Jared Scott Gilmore on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Bobby Draperina televisiosarjassa Mad Men ja Henry Millsin roolista sarjassa Olipa kerran.
Yksityiselämä

Gilmore syntyi 30. toukokuuta 2000 San Diegossa, Kaliforniassa. Hän kävi kaksi vuotta San Diegossa sijaitsevaa koulua joka on tarkoitettu malleille, näyttelijöille ja laulajille.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva / sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2008 | Ilman johtolankaa | Matthew |
| 2008 | Yhdestoista tunti | Owen |
| 2008–2009 | Talkshow with Spike Feresten | Little Bill O'Reilly |
| 2009 | Roommates | Graham |
| 2009 | Opposite Day | Baby Bailiff |
| 2009 | Overnight | Kyle |
| 2010 | Varasuunnitelma | Cameo |
| 2010 | Hawthorne | Justin Adams |
| 2010 | Mad Men | Bobby Draper |
| 2010 | A Nanny for Christmas | Jonas Ryland |
| 2010 | Men of a Certain Age | Kenneth |
| 2011 | Wilfred | young Ryan |
| 2011–2018 | Olipa kerran | Henry Mills |
| 2019 | Code for Geass: Fukkatsu No Lelouch | Shalio |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
1 2 3  Jared Gilmore - lMDb imdb.com. Viitattu 25.11.2024.
Israelin ilmaiskut Iraniin lokakuussa 2024

Israelin ilmaiskut Iraniin lokakuussa 2024 seurasivat israelin ja Iranin välien jännittymistä ja maiden välillä tehtyjä useita iskuja. Suorimmin se seurasi Iranin iskuja Israeliin lokakuun alussa. Israel teki omat iskunsa 25. lokakuuta noin 20 kohteeseen eri puolilla Irania. Kohteena olivat Iranin ilmatorjunta, ohjus- ja droonituotanto, sekä Israelin mukaan maan ydinaseohjelma.
Tausta

Israelin ilmaiskut Iraniin lokakuussa 2024 seurasivat maiden välien jännittymistä. Iranin vallankumouskaartin johtoon kuulunut Mohammad Reza Zahedi sai surmansa Israelin ilmaiskussa Syyrian Damaskoksessa 1. huhtikuuta 2024. Tätä seurasi sarja maiden välisiä iskuja. Iran toteutti suhteellisen tehottomaksi jääneen kostoiskun ohjuksin ja droonein Israeliin 13. huhtikuuta. Israel iski Iraniin 19. huhtikuuta tuhoten S-300-ilmatorjuntajärjestelmän tutkan lähellä Isfahania ja 31. heinäkuuta Hamasin johtaja Isma’il Haniyya surmattiin Israelin iskussa tämän vieraillessa Iranin Teheranissa. 27. syyskuuta Iranin liittolaisjärjestö Hizbollahin johtaja Hassan Nasrallah ja vallankumouskaartin prikaatinkenraali Abbas Nilforuš saivat surmansa Israelin iskussa Libanonin Beirutissa. 1. lokakuuta Iran iski jälleen ohjuksin Israeliin. Vahinkoja Israelissa kuvailtiin jälleen pieniksi.
Kaksi Yhdysvaltojen tiedustelun iskujen valmistelusta teettämää asiakirjaa vuodettiin Iran-mielisessä keskustelukanavassa Telegram-palvelussa lokakuussa hieman ennen Israelin iskujen toteuttamista. Marraskuussa Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lle työskennellyt Asif Rahman sai syytteet asiakirjojen vuotamisesta.
Israelin ilmaiskut lokakuussa

25. lokakuuta 2024 Israel käynnisti lokakuun alun iskujen vastatoimena omat ilmaiskunsa Iraniin. Operaatioon osallistui noin 100 miehitettyä ja miehittämätöntä ilma-alusta. Ilmaiskujen kohteita Iranissa oli noin 20 ja niiden joukossa oli ilmapuolustusjärjestelmiä ja Iranin droonien ja ohjusten tuotantoon liittyviä laitoksia. Israelin pääminiseri Benjamin Netanjahun mukaan kohteena oli myös Iranin ydinohjelma, jonka Israel on sanonut tähtäävän ydinaseen kehittämiseen. Israelin mukaan iskuista ei annettu ennakkovaroitusta Iranille.
Aamuyöllä lauantaina 25. lokakuuta noin kello 2.15 Iranin mediassa alkoi liikkua uutisia räjähdyksistä maan pääkaupunki Teheranin ympäristössä. Iskut jatkuivat noin kolmen tunnin ajan. Sosiaalisessa mediassa alkoi liikkua videoita ohjuksista Teheranin yllä. Vahvistettuja osumia oli esimerkiksi Iranin ydinaseohjelmaan liitetyn Parchinin tutkimuslaitoksen alueella Teheranin itäpuolella ja siihen kytköksissä olevaan Khojirin ohjuksiin liitetyssä keskuksessa. Iranin ilmatila oli suljettuna joidenkin tuntien ajan.
Seuraukset

Institute for the Study of War arvioi iskujen tuottaneen vahinkoja Iranin ohjustuotannolle. ISW:n arvion mukaan etenkin edistyneiden ohjusjärjestelmien tuotanto Iranissa pysähtyi ja koska tiettyjä niiden tuotantoon liittyviä järjestelmiä ei valmisteta Iranissa, niiden uusimiseen kuluu arvion mukaan noin vuosi. Vahingot saattavat häiritä Iranin ohjustoimituksia sen liittolaisjärjestöille Lähi-idässä, sekä Venäjälle. Iskut huhtikuussa ja lokakuussa ovat ISW:n mukaan vahingoittaneet myös Iranin ilmatorjuntakykyä. Sen neljän Venäjältä ostetun S-300-ilmatorjuntapatterin arvioitiin tulleen toimintakyvyttömäksi. Vahinkoja kärsi niiden lisäksi kaksi Ghadir-passiivista tutkajärjestelmää Iranin lounaisosassa.
Iranin asevoimat ilmoitti iskuissa kuolleen neljä sotilasta. Iranilainen valtionmedia uutisoi myös yhdestä kuolleesta siviilistä. Iranin mukaan iskut aiheuttivat vähäisiä vahinkoja ja maa ilmoitti ampuneensa alas suurimman osan sitä vastaan laukaistuista ohjuksista. Iranin hengellinen johtaja Ali Khamenei painoitti, että iskujen vaikutusta ei tule vähätellä tai liioitella. Iranin ulkoministeriö ilmoitti, että maalla on "oikeus ja velvollisuus" puolustaa itseään ja kuvaili iskuja kansianvälisen oikeuden vastaisiksi. Toisaalta ministeriö mainitsi Iranin velvollisuuden alueen rauhan ja turvallisuuden takaamiseksi.
Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu kuvaili iskuja tarkoiksi ja voimakkaiksi. Israelin puolustusvoimat ilmoittivat keskittyvänsä sotaan Hamasia ja Hizbollahia vastaan ja Iranin olevan syypää laajempaan eskalaatioon.
Yhdysvaltain kansallisen turvallisuusneuvoston tiedottaja Sean Savett kuvaili iskujen välttäneen asutettuja alueita, mutta painotti Yhdysvaltojen kannattavan diplomatiaa ja alueen kiristyneiden välien höllentämistä. Saudi-Arabia tuomitsi iskun ja kaikki "alueen turvallisuutta" uhkaavat toimet. Egypti ilmaisi olevansa huolestunut iskuista. Hamas kuvaili iskuja Iranin suvereniteetin loukkauksena ja tilanteen eskaloimisena.
Ilmaiskuihin osallistunut Israelin ilmavoimien F-15D Tel Nofin lentotukikohdassa.
Herzi Halevi tilannekatsauksessa iskujen jälkeen.
Thomas Willis

Thomas Willis
Thomas Willis (27. tammikuuta 1621 Great Bedwyn, Wiltshire – 11. marraskuuta 1675 Lontoo) oli brittiläinen lääkäri, joka tuli tunnetuksi keskushermoston ja useiden sairauksien tutkimuksesta. Hän myös johti maansa iatrokemistejä.
Willis toimi vuosina 1660–1675 luonnonfilosofian Sedleian-professorina Oxfordin yliopistossa. Hän laati keskushermoston siihen mennessä kattavimman kuvauksen julkaisussa Cerebri Anatome, cui accessit Nervorum descriptio et usus (1664). Vuonna 1671 Willis kuvasi ensimmäisenä myasthenia graviksen. Willisin valtimokehä on nimetty hänen mukaansa. Willis kuului Royal Societyn perustajajäseniin.
Aulis Kivinen

Aulis Kivinen
Aulis Olavi Kivinen (9. joulukuuta 1939 Vimpeli – 12. toukokuuta 2020 Seinäjoki) oli suomalainen kanteleensoittaja ja kansanmuusikko. Kansansävelmien lisäksi Aulis Kivisen soitti populaarimusiikkia, ja hän myös soitti koneistokanteella. Auliksen isä oli Vimpelin Väinämöiseksi kutsuttu mestarikansanlaulaja Eeli Kivinen. Aulis sai mestaripelimannin arvonimen vuonna 2000 ja hänen veljensä Pentti vuonna 2002. Vuonna 2003 Kalevalaseura myönsi kekrin päivän tunnustuspalkinnon Aulis Kiviselle.
Julkaisut

Isäni poika, 2003
Sunnuntaiaamuna, 2003
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita

| Ugetsu – kalpean kuun tarinoita> 雨月物語 (Ugetsu monogatari) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kenji Mizoguchi
Käsikirjoittaja:  Matsutarō Kawaguchi Akinari Ueda Yoshikata Yoda
Tuottaja:  Masaichi Nagata
Säveltäjä:  Fumio Hayasaka
Kuvaaja:  Kazuo Miyagawa
Tuotantosuunnittelija:  Kisaku Itō
Pääosat:  Masayuki Mori Machiko Kyō Kinuyo Tanaka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Tuotantoyhtiö:  Daiei
Levittäjä:  Daiei Film (käännä suomeksi) Netflix
Ensi-ilta:   26. maaliskuuta 1953    9. helmikuuta 1962
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita (jap. 雨月物語, Ugetsu monogatari) on vuonna 1953 valmistunut japanilainen elokuva, jonka on ohjannut Kenji Mizoguchi. Elokuva on kummitustarina keskiajan Japanissa, ja sen pääosassa ovat Masayuki Mori ja Machiko Kyō.
Elokuva voitti Hopeisen leijonan parhaasta ohjauksesta Venetsian elokuvajuhlilla 1953.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ugetsu oli mukana heistä kuudentoista listalla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Rooleissa

Masayuki Mori – Genjurô
Machiko Kyô – Wakasa
Kinuyo Tanaka – Miyagi
Eitarô Ozawa – Tobei
Ikio Sawamura – Genichi
Mitsuko Mito – Ohama
Kikue Môri – Ukon
Aiheesta muualla

FilmGoer (Arkistoitu – Internet Archive)
Elokuvan tapahtumien sijaintialue Ōmin provinssi Japanissa.
Antinomistinen riita

Antinomistinen riita oli vuoden 1527 jälkeen luterilaisten teologien välillä vallinnut kiista siitä, tarvittaisiinko kristillisessä seurakunnassa lain saarnaa. Sen aiheuttaja oli Johann Agricola, jonka mukaan laki oli sekä uudestisyntymisen jatkuvassa parannuksen tekemisessä että uudestisyntymisessä epäolennainen, että evankeliumi yksinään riittäisi myös katumusta vaikuttamaan. Sen sijaan mm. Luther oli sitä mieltä, että lakia tarvitsivat sekä uskoon tulevat että uskomattomat. Riita sovittiin eri lähteiden mukaan joko vuonna 1540 tai vuonna 1580. Tuolloin sovittiin "lain kolmenlainen käyttö" ja sen merkitys kristitylle.
Tanskan kuninkaallinen taideakatemia

| Tanskan kuninkaallinen taideakatemia> Det Kongelige Danske Kunstakademi |
| --- | --- |

Perustettu:  1754
Sijainti:  Kööpenhamina,  Tanska
Tanskan kuninkaallinen taideakatemia (tansk. Det Kongelige Danske Kunstakademi) on Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa sijaitseva kansainvälinen taidekorkeakoulu. Se on yksi Tanskan 20 valtiollisesta taidekorkeakoulusta. Taideakatemia jakaantuu neljään instituutioon: kuvataidekouluun, arkkitehtikouluun, konservaattorikouluun sekä kuninkaalliseen kaunotaiteiden akatemiaan.
Kuninkaallinen taideakatemia perustettiin vuonna 1754. Alkuperäinen nimi oli Det Kongelige Danske Skildre-, Billedhugger- og Bygnings-Academie i Kiøbenhavn. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1968 lähtien.
Historia

Akatemia perustettiin 31. maaliskuuta 1754. Se oli syntymäpäivälahja Tanska-Norjan kuninkaalle Fredrik V:lle hänen 31. syntymäpäivänään. Kuningas Fredrik V halusi Tanskassa olevan paljon taitavia taiteilijoita. Akatemian perustuspäivä ei ole täysin tarkka, sillä se perustettiin jo kuusi vuotta aikaisemmin ja siirrettiin Charlottenborgiin heinäkuussa 1754. Sen perustamista juhlittiin tosin vasta kuninkaan syntymäpäivänä.
Akatemialla on ollut useita nimiä vuosien mittaan. Nykyisen nimensä, Tanskan kuninkaallinen taideakatemia, se sai vuonna 1968. Akatemia sijaitsee sen alkuperäisessä rakennuksessa Charlottenborgin palatsissa Kungens Nytorvilla Kööpenhaminassa.
Akatemiassa opetetaan eri taiteenaloja ja niiden historiaa. Siellä on 2000 oppilasta vuoden 2015 tiedon mukaan.
Tunnettuja alumneja

Olafur Eliasson
Lili Elbe
Oluf Hartmann
Georg Jensen
Asger Jorn
Caspar David Friedrich
Birgit Cold
Arne Jacobsen
Finn Juhl
Kaare Klint
Henning Larsen
Alex Popov
Steen Eiler Rasmussen
Verner Panton
Johann Otto von Spreckelsen
Jørn Utzon
Galleria:

Bendzin maalaus 1826
Julius Exnerin patsaita 1843
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanskan kuninkaallinen taideakatemia Wikimedia Commonsissa
kunstakademiet.dk: Viralliset sivut
Kielikuva

Kielikuva on retorinen keino, jossa käytetään sanaa tai ilmausta suorasta, kirjaimellisesta merkityksestään poikkeavalla tavalla. Kielikuvia ovat esim. vesi kielellä ja matti kukkarossa.
FC Kiffen

| Mitalit> SM-kilpailu, Mestaruussarja  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1913, 1915,  1916, 1955 |  |
|  Hopeaa | 1961 |  |
|  Pronssia | 1949, 1956, 1960 |  |
Suomen Cup 
|  Hopeaa | 1958 |  |
FC Kiffen (alun perin Kronohagens Idrottsförbund eli KIF) on vuonna 1908 perustetun helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin jalkapallojaosto. Sen edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa.
Kiffen luetaan yhdeksi Helsingin neljästä suuresta jalkapalloseurasta yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa. Kiffen on voittanut Suomen mestaruuden neljästi, vuosina 1913, 1915,  1916 ja 1955. Se pelasi Suomen pääsarjassa viimeksi 1978. Kiffenillä on miehissä edustusjoukkueen lisäksi kakkos- ja kolmosjoukkueet sekä lukuisia ikämiesjoukkueita. Naisten joukkue pelaa Naisten Nelosessa.
Seura on alkujaan kotoisin Kruununhaan kaupunginosasta. Se perustettiin vuonna 1908 nimellä Kronohagens Idrottsförbund, mutta jo seuraavana vuonna nimi muutettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening. Kutsumanimi Kiffen vaihdettiin viralliseksi nimeksi vuonna 1976. Kiffenin lempinimi on Mustat Hurmurit, joka syntyi seuran jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuonna 1926 ja siirtyi myöhemmin käsittämään myös jalkapallojoukkuetta.
Kiffen pelaa kotiottelunsa Töölön pallokentällä. Aiemmin se on pelannut kotipelejään myös muun muassa Helsingin olympiastadionilla.
Historia > Ensimmäiset vuosikymmenet

Kahdeksan koulupoikaa perusti Kronohagens Idrottsförbund -nimisen seuran 27. syyskuuta 1908. Perustamispaikkana toimi Helsingin Kruununhaassa sijainnut, pankinjohtaja Emil Schybergsonin kotitalona toimineen Maneesikatu 2:n kellari, josta tuli samalla seuran ensimmäinen klubihuone. Viralliseksi nimeksi annettiin Kronohagens Idrottsförbund (KIF), ja aluksi seura tunnettiin lisäksi suomenkielisellä nimellä Kruununhaan Urheiluseura (KUS). Jo vuonna 1909 nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa KIF saavutti vuonna 1913, kun se voitti finaalissa ÅIFK:n 5–3. Seuraava mestaruus tuli vuonna 1915, kun ÅIFK kaatui jälleen – nyt Töölön pallokentällä 1–0. Voittomaalin viimeisteli neljä minuuttia ennen päätösvihellystä Knut Johansson 1 650 maksaneen katsojan edessä. Kiffenin valtakausi jatkui vuonna 1916, jolloin se voitti kolmannen mestaruutensa. Vuosien 1913–1916 aikana Kiffen ei hävinnyt yhtäkään mestaruusottelua. Vuoden 1916 finaalivastustaja oli jälleen ÅIFK. Ottelun loppulukemat olivat 3–2.
Joukkueen lempinimi Mustat Hurmurit (ruots. De svarta charmörerna) syntyi KIF:n jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuoden 1926 alussa. Idrottsbladet-lehden toimittaja Torsten Tegnerin keksimä nimi viittasi joukkueen mustaan asuun, mutta myös yleisöystävälliseen pelityyliin. Vuosien saatossa Mustat Hurmurit -nimi siirtyi myös jalkapallojoukkueen käyttöön.
Jalkapallon sarjajärjestelmä muutettiin cupista sarjamuotoiseksi vuonna 1930. KIF oli mukana heti ensimmäisellä sarjakaudella. Kahdeksan joukkueen sarjassa Kiffen sijoittui kuudenneksi. Joukkue säilyi sarjassa loppukirin ansiosta, sillä neljästä ensimmäisestä ottelusta Kiffen keräsi vain yhden pisteen, mutta kolmesta viimeisestä viisi pistettä. Olof Strömsten oli koko sarjan paras maalintekijä yhdeksällä osumallaan. Kaudella 1931 Kiffen jäi pisteen päähän pronssista. Seuraava kausi 1932 pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Kevätkierroksen jälkeen Kiffen oli vahvasti mitalissa kiinni, mutta jäljellä olevat seitsemän ottelua eivät tuottaneet yhtäkään pistettä, ja joukkue putosi sarjasta.
Kaudella 1933 Kiffen ei yltänyt edes B-sarjaan, mutta vuosina 1934–1937 se saavutti siinä keskinkertaisia sijoituksia. Vuonna 1938 Kiffen pääsi lajitteluotteluun, jonka se kuitenkin hävisi KPT:lle, joka nousi. Kauden 1939 päätteeksi Kiffen nousi takaisin pääsarjaan, kun se voitti kaikki sarjaottelunsa maalierolla 85–8 sekä molemmat karsintaottelunsa.
Kaudella 1940–1941 Kiffen säilytti niukasti sarjapaikkansa. Seuraava kausi pelattiin sotatoimien vuoksi vasta 1943–1944. Tuolloin Kiffen sijoittui neljänneksi, pisteen päähän mestarista. Kauden 1946–1947 päätteeksi joukkue putosi Suomensarjaan, mutta nousi heti seuraavan kauden jälkeen takaisin.
Seuran yli 30 vuotta kestänyt mitaliton jakso päättyi kaudella 1949, jolloin se saavutti pronssia. Mestaruus jäi kahden pisteen päähän. Neljästä helsinkiläisjoukkueesta Kiffen oli ainoa, joka säilyi sarjassa; HIFK, HJK ja HPS putosivat.