stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Claudia Black
Roolit

| Ääninäyttely videopeleissä> Vuosi | Ääninäyttely videopeleissä> Nimi | Ääninäyttely videopeleissä> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2005 | God of War | Artemis |
| 2005 | Neopets: The Darkest Faerie | Fauna |
| 2006 | Project Sylpheed | kertoja |
| 2007 | Crysis | Helena |
| 2009 | Uncharted 2: Among Thieves | Chloe Frazer |
| 2009 | Dragon Age: Origins | Morrigan |
| 2010 | Mass Effect 2 | useita rooleja |
| 2010 | Final Fantasy XIV | kertoja |
| 2011 | Gears of War 3 | Samantha Byrne |
| 2011 | Rage  | Mel, Sally |
| 2011 | Uncharted 3: Drake’s Deception | Chloe Frazer |
| 2012 | Diablo III | Cydaea |
| 2012 | The Amazing Spider-Man | Whitney Chang |
| 2014 | Destiny | Tess Everis |
| 2014 | Middle-earth: Shadow of Mordor | Marwen |
| 2014 | Dragon Age: Inquisition | Morrigan |
| 2016 | Call of Duty: Infinite Warfare | Audrey ”Mac” MaCullum |
| 2017 | Uncharted: The Lost Legacy | Chloe Frazer |
| 2017 | Destiny 2 | Tess Everis |
| 2017 | Wolfenstein II: The New Colossus | Jessica |
| 2018 | Killing Floor 2 | Foster |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Claudia Black Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Claudia Black Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Elonet
Jaakko Pietiläinen (taiteilija)

Jaakko Pietiläinen (s. 1986) on liikkuvan kuvan, kuvanveiston, esitystaiteen ja lavastustaiteen parissa toimiva taiteilija. Pietiläinen on valmistunut kuvataiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemian tila-aikataiteen osastolta vuonna 2022. Hänellä on myös kandidaatin tutkinnot graafisesta suunnittelusta ja lavastussuunnittelusta Aalto-yliopistosta.
Taiteellinen työskentely

Pietiläisen teokset koostuvat videoista, veistoksista, installaatioista, performansseista ja lavastuksista, joiden avulla hän tutkii erilaisia huokoisia asioita, kuten aikaa, muistia, valtaa ja ruumista. Pietiläisen teokset ovat usein paikka- ja/tai tilannesidonnaisia, ja ne operoivat todellisuuden ja fiktiivisten narratiivien välisellä vuorovaikutuksella. Kapitalistinen teknologia ja sen tiedostamattomat vaikutukset kieleen, tietoon ja havaintoon ovat toistuvia teemoja hänen teoksissaan. Pietiläisen teoksissa toistuu usein hahmo, joka joko aktiivisesti yrittää ratkaista tilanteen tai tehtävän tai joka passiivisesti alistuu vallitseviin olosuhteisiin. Toinen keskeinen elementti hänen taiteessaan on (arkkitehtoninen) tila.
Taiteellinen työskentely > Ura

Pietiläisen näyttelyitä ovat mm. Galerie Anhava, Helsinki (2024), Tallinnan Taidehalli (2024), Nykytaiteen museo Kiasma, Helsinki (2024), Taattisten tila, Merimasku (2023), Sinne-galleria, Helsinki (2023) sekä EMMA – Espoon modernin taiteen museo (2022). Hänen teostaan Shrouds Have No Pockets on esitetty Doclisboa (2023) ja Nordische Filmtage -festivaaleilla (2021).
Pietiläisen teoksia on Nykytaiteen museo Kiasman ja Saastamoisen säätiön kokoelmissa.
Pietiläinen työskentelee Helsingissä Porukalle -työtilassa, joka on jaettu työhuone sekä tila taiteelliselle työlle. Tilassa ovat työskennelleet Pietiläisen lisäksi kuvanveistäjä Man Yau, kuvataiteilija Elina Vainio, taidemaalari Jussi Niskanen, kuvanveistäjä Hermanni Saarinen, kuvataidekasvattaja Juuso Tervo sekä kuvataiteilija ja kuraattori Sakari Tervo.
Aiheesta muualla

Jaakko Pietiläisen kotisivut
Saatanalliset jakeet

Arabialainen jumalatar Allat seisomassa leijonan edessä seurassaan kaksi naishahmoa (Manat ja al-Uzza?). Reliefi Irakin Hatrasta 100-luvulta.
Saatanalliset jakeet eli saatanalliset säkeet ovat muistivirhe, jonka Muhammed teki lausuessaan Koraanin Tähden suuraa (Suura 53 Al-Najm). Hän lausui, että Jumala kuulee mekkalaisten kolmelle jumalattarelle al-Lat, al-Uzza ja Manat suunnatut esirukoukset. Myöhemmin Muhammad sai asiasta enkeli Gabrielin moitteet ja tapahtuneen virheen todettiin olevan Saatanan työtä. Saatanalliset jakeet tunnetaan Ibn Sa'din (784–845) ja al-Tabarin (838–923) välittäminä. Orientalisti William Muir antoi 1800-luvulla niille nimen "saatanalliset säkeet".
Tähden suuran tarina

Tähden suuran kokonaisuus 53:19–28 on tullut kuuluisaksi, koska sen yhteyteen on liitetty tarina ”saatanallisista säkeistä”. Kertomus Koraaniin upotetuista Saatanan juonista  tuli tunnetuksi Salman Rushdien samannimisen romaanin myötä vuonna 1988, kun Iranin johtaja ajatollah Khomeini langetti kirjan johdosta Salman Rushdielle kuolemantuomion, "jotta kukaan ei enää uskaltaisi pilkata islamia".  Myöhemmin tuomiota täydennettiin myös tapporahalla. Rushdie on sen jälkeen joutunut elämään piilossa.
Tarinan saatanallisista säkeistä kertoo  Ibn Ishaq 700-luvulla tekemässään Muhammedin elämäkerrassa.  Ibn Ishaq  kertoo, että Muhammed kannattajineen oli joutunut Mekassa ankaran painostuksen kohteeksi, koska hän ei vain tyytynyt julistamaan omaa oppiaan vaan myös pilkkasi Mekan jumalia. Muhammed sai tällöin ilmestyksenä Tähden suuran. Hän lausui ääneen (poistetut saatanalliset jakeet alleviivattu):
19) Oletteko nähneet Allatin ja al-Uzzan
20) ja Manatin, kolmannen? (Tämän jälkeen Saatana houkutteli Muhammedin vahingossa mutisemaan seuraavat kaksi jaetta:)
Ne ovat ylhäisiä Gharānīq (=numidialaisia kurkia?),
joiden esirukoukset kuullaan.
21) Teilläkö olisi poikia, ja Hänellä vain tyttäriä?
22) Sepä olisi väärä jako!
Muhammed olisi siis painostuksen alla hyväksynyt Mekassa palvotut kolme jumalatarta. Sanan Gharānīq käännöksen (korkealla lentäviksi) numidialaisiksi kurjiksi antaa A. Guillaume. Orientalisti Hans Jansen kääntää sanan "joutseniksi". Hän huomauttaa myös, että parin jakeen päästä ei puhuta enää linnuista vaan enkeleistä (joilla myös on perinteisesti siivet).
Ibn Ishaq kertoo, että tapaus nostatti kohun. Muhammedin sanat tulkittiin merkiksi siitä, että hän oli valmis sovitteluun. Osa Muhammedin kannattajista oli paennut Etiopiaan turvaan mekkalaisten vainolta. Sinne levisi nyt huhu, että mekkalaiset olivat hyväksyneet islamin. Huhun vaikutuksesta osa paenneista lähti paluumatkalle. Myös enkeli Gabriel sai tietää asiasta. Hän aloitti moitteensa Muhammedille seuraavin sanoin: "Mitä olet mennyt tekemään, Muhammed?". Profeetta otti virheensä raskaasti, mutta Jumala lohdutti häntä, ja tilanne korjattiin.
Tähden suuran tarina > Erilaisia tulkintoja

Tapaus venyttää islamin tulkintaa profeetasta, joka ei koskaan tehnyt virheitä. Tarinan loukkaavuuden takia monet nykyajan muslimit eivät edes usko, että se löytyy islamilaisista lähteistä.  Tarina saattoi olla loukkaava myös Ibn Hishamille 800-luvun alussa, sillä hän jättää sen kertomatta. Sen sijaan 900-luvulla at-Tabari, jolla vielä oli käytössään Ibn Ishaqin teksti, esittää sen. Syynä oli Jansenin mukaan mahdollisesti se, että tarinaa tarvittiin selittämään Koraanin kohtaa 22:52, jossa puhutaan siitä, miten Saatana saa pujotetuksi omia toiveitaan lähettilään toiveiden lomaan. Tämä kohta kuuluu seuraavasti:
»Aina ennenkin, kun olemme lähettäneet lähettilään tai profeetan, on Saatana saanut pujotetuksi omia toiveitaan hänen toiveidensa lomaan, mutta Jumala pyyhkii pois sen, mitä Saatana on saanut niihin sekoitetuksi, ja sitten Hän vahvistaa omat merkkinsä. Jumala on Tietävä, Viisas.» 
(Koraani 22:52, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan länsimaiset arabian tutkijat yleensä uskovat, että asiat todella tapahtuivat niin kuin Ibn Ishaq oli kuullut kerrottavan, kuitenkin niin, että viime aikoina on tuotu esiin mahdollisuus, että tarinaan on tiivistetty pitempi ajanjakso, jolloin Muhammed ei olisi vielä tuominnut epäjumalia.   Toisaalta kertomus muistuttaa kaunokirjallista veijaritarinaa, jossa piru petkuttaa hengenmiestä. K.-H. Ohlig pitää mahdollisena, että saatanalliset jakeet olivat Koraanissa al-Tabarin aikana 900-luvulla ja poistettiin vasta sen jälkeen.
Tähden suuran tarina > Keitä pakanajumalat olivat?

Jansenin mukaan ensimmäinen jumala al-Lat tarkoittaa "jumalatarta". Toinen jumaluus, Manat, tarkoittaa kohtaloa ja löytyy myös Raamatusta muodossa Meni (Jesaja 65:11). Kolmas nimi Al-Uzza tarkoittaa "mahtavin" ja on nähtävästi myös Venus-planeetan nimitys. Islamilainen kirjallisuus ei valitettavasti kerro enempää näistä jumalista ja siitä, miten heitä palvottiin, kun Mekassa vielä vallitsi jahilyyah.
Loviisan ydinvoimalaitos

Loviisan voimalaitos ilmasta.
Loviisan ydinvoimalaitos on kahden ydinvoimalaitosyksikön kokonaisuus Loviisan kaupungissa Hästholmenin saarella, noin 90 kilometriä Helsingistä itään. Laitoksen reaktorit ovat neuvostoliittolaista VVER-440-tyyppiä olevia painevesireaktoreita. Molemmat reaktorit tuottavat sähkötehon nostamisen jälkeen yli 500 megawattia. Vuosituotanto on hieman yli 8 terawattituntia, joka on yli kymmenen prosenttia Suomen vuotuisesta sähköntuotannosta.
Laitos otettiin käyttöön Suomen ensimmäisenä ydinvoimalaitoksena yhden reaktorin voimin vuonna 1977, ja toinen reaktori käynnistyi 1980. Laitoksen omistaa Fortum Oyj, jolle omistus siirtyi Imatran Voima Oy:n (IVO) ja Neste Oy:n yhdistyttyä 1998.lähde? Vuonna 2023 valtioneuvosto myönsi reaktoreille uuden käyttöluvan, joka on voimassa vuoden 2050 loppuun asti.
Loviisan voimalaitoksella työskentelee noin 500 Fortumin työntekijää. Lisäksi lähes sata muiden yritysten työntekijää käy töissä voimalaitoksella päivittäin. Vuosihuoltojen aikana työntekijöiden määrä kasvaa useilla sadoilla.
Loviisan voimalaitosalueella on loppusijoituspaikat matala- ja keskiaktiivista ydinjätettä varten.
| Laitosyksikkö | Toimittaja, tyyppi | Nettosähköteho | Rakentaminen aloitettu | Kytketty verkkoon | Kaupallinen tuotanto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loviisa 1  | Atomenergoexport, VVER-440, PWR | 507 MW | 1.5.1971 | 8.2.1977 | 9.5.1977 |
| Loviisa 2  | Atomenergoexport, VVER-440, PWR | 507 MW | 1.8.1972 | 4.11.1980 | 5.1.1981 |
Historiaa

Alun perin Imatran Voiman tarkoituksena oli hankkia ydinvoimalaitos lännestä. 1960-luvun puolivälissä käynnistettiin kansainvälinen tarjouskilpailu, jonka perusteella saksalaisen AEG:n reaktoreista tuli IVO:n suosikki. Monivaiheisen ja poliittiseksi muuttuneen keskustelun päätteeksi voimala tilattiin Neuvostoliitosta .
Loviisan ydinvoimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1977, jolloin Loviisa 1 valmistui sähköntuotantoon. Kolme vuotta myöhemmin vuonna 1980 otettiin käyttöön Loviisa 2.
Voimalaitosprosessin pääkomponentit, reaktorin apulaitteineen ja turbiinit toimitti neuvostoliittolainen Atomenergoexport. Niiden ympärille haluttiin lisätä länsimaisen turvallisuusajattelun mukaisesti suojarakennus, joka estäisi päästöt ympäristöön myös vakavamman onnettomuuden sattuessa. VVER-440:n primääripiiri on kuitenkin varsin suurikokoinen, koska alkuperäisissä suunnitteluperusteissa ei suojarakennusta pidetty tarpeellisena. Tarpeeksi isoa täyspainesuojarakennusta ei ollut saatavissa, joten päädyttiin Westinghousen jäälauhduttimilla varustettuun suojarakennukseen. Varsinaiset teräksiset suojakuoret rakensi Wärtsilä. Tällainen suojarakennus kyettiin rakentamaan tarpeeksi suureksi pitämään venäläisten ylimitoitettu primääripiiri sisällään. Mahdollisessa onnettomuudessa jäälauhduttimet tiivistävät höyryn vedeksi, jolloin suojarakennuksen ei tarvitse kestää niin suurta painetta kuin ilman lauhdutinta varustettujen suojarakennusten. Voimalaitokseen on tehty myös huomattava määrä turvallisuutta parantavia muutoksia alkuperäiseen venäläisten esittämään konseptiin nähden. Voimalaitosprosessin valvontaan ja ohjaukseen tarvittavan instrumentaation toimitti Siemens AG ja prosessitietokoneen kotimainen valmistaja Nokia. Venäläisessä ydinvoimalaitossuunnittelussa on myös sanottu olleen aika ennen Loviisaa ja Loviisan jälkeen, niin paljon suomalaiset esittivät venäläisille turvallisuutta koskevia vaatimuksia.
Loviisan reaktorit mainitaan yleensä VVER-440V213-tyyppisiksi alkuperältään, mutta niihin on tehty niin paljon muutoksia, ettei niitä listata samaan kategoriaan muiden venäläisten reaktoreiden kanssa. Fortum on investoinut huomattavia summia Loviisan laitoksen uudistamiseen. Vuosina 2014–2018 yhtiö paransi laitoksen turvallisuutta ja tehokkuutta lähes puolella miljardilla eurolla.
Alkuvuodesta 2009 Fortum haki valtioneuvostolta periaatepäätöstä kolmannen reaktorin rakentamisesta Loviisaan. Yhtiö suunnitteli, että uusi reaktori olisi voinut olla käytössä vuonna 2020. Valtioneuvosto päätti keväällä 2010 hylätä Fortumin hakemuksen.
Voimalaitosyksiköt > Loviisa 1 > Historia

Laitosyksiköiden alkuperäinen teho oli 440 MW, josta sitä on nostettu yli 500 megawatin. Tehoa on nostettu reaktorin lämpötehoa kasvattamalla ja prosessia modernisoimalla. Laitosyksiköiden kokonaishyötysuhde on noin 34 prosenttia.
Loviisa 1:llä havaittiin varsin pian laitosyksikön käyttöönoton jälkeen paineastian lujuuden pienentyminen neutronien aikaansaamassa pommituksessa. Metallin hilarakenne vaurioituu neutronien vaikutuksesta, mutta normaalin teräksen kohdalla vaikutus on pientä. Sen sijaan reaktorisydämen kohdalla paineastiassa on hitsaussauma, jossa olevat epäpuhtaudet suurentavat neutronien aikaansaamaa vaikutusta ja aiheuttavat haurasmurtuman vaaran. Tällainen tilanne olisi voinut syntyä pumpattaessa kylmää hätäjäähdytysvettä vielä korkeapaineiseen reaktoriin. Asian korjaamiseksi tehtiin useita toimenpiteitä. Reaktorin lataustapaa vaihdettiin ja uloimmat polttoaineniput korvattiin metallisilla ”dummy”-elementeillä, jotka eivät tuota tehoa vaan toimivat ainoastaan heijastimina. Hätäjäähdytysveden lämpötilaa nostettiin paineakuissa, jolloin hätäjäähdytystilanteessakin voidaan taata riittävä marginaali. Vuoden 1996 vuosihuollossa hitsisauma lämpökäsiteltiin hehkuttamalla, jolloin lujuus palasi lähes uudenveroiseksi.
Kansainvälisellä INES-asteikolla laitoksen käyttöhistoriassa ei ole käynyt INES 2 -luokkaa vakavampia tapahtumia. 
Laitosyksiköllä sattuneet INES 2 -luokan tapahtumat:
Voimalaitosyksiköt > Loviisa 1 > Reaktori

Reaktori koostuu paineastiasta, jonka sisällä on polttoaine ja säätösauvat. Vesi pumpataan pääkiertopumpuilla reaktoriin, jossa se reaktorisydämen läpi kulkiessaan kuumenee ja menee höyrystimille. Vesi ei kiehu primääripiirissä, koska kyseessä on painevesireaktori.
Reaktorisydän koostuu 349 elementistä, joihin sisältyvät 37 säätösauvaa, 313 polttoainenippua ja 36 teräselementtiä (”dummy”-elementit). Niput ovat kuusikulmaisia ja ne on koteloitu. Neutronivuoloukkutyyppiset booriteräksiset säätösauvat vastaavat muodoltaan polttoainenippuja ja niissä on polttoainejatke. Paineastia on korkea, koska säätösauvat työntävät reaktoriytimeen mennessään tieltään yhden polttoainenipun sydämen alle. Putkiyhteet on myös jaettu länsimaalaisista poiketen kahteen kerrokseen pääkiertopiirien suuren lukumäärän takia ja tämä pidentää painesäiliötä osaltaan.
Reaktorin teho säädetään säätösauvoilla ja reaktorivedessä olevalla boorihapolla, joka kaappaa ketjureaktion kannalta ylimääräiset neutronit. Normaalisti tehoajolla säätösauvat ovat käytännössä kokonaan ulkona reaktorista. Tarvittaessa ketjureaktio voidaan nopeasti pysäyttää tekemällä pikasulku, jolloin säätösauvat putoavat omalla painollaan reaktoriin. Reaktiivisuus pienenee sekä vähentyneen polttoaineen, että säätösauvoissa olevan boorin vaikutuksesta. Normaalisti säätösauvoja liikutellaan sähkömoottoreilla. Reaktori voidaan pysäyttää myös pumppaamalla booripitoista vettä reaktoriin, jolloin neutronit absorboituvat boorihappoon.
| Tietoja reaktorista |
| --- | --- |
Reaktorin lämpöteho: 1 500 MW
Jäähdytevirtaus: 6 × 7 100 m³/h
Käyttöpaine: 123 bar
Jäähdytteen sisäänmeno-lämpötila: 265 °C
Jäähdytteen ulostulo-lämpötila: 300 °C
Polttoainenippujen määrä: 313
Polttoainesauvoja nipussa: 126
Polttoainenipun massa: n. 220 kg
Uraanin kokonaismassa: 37,3 t
Säätösauvojen lukumäärä: 37
Voimalaitosyksiköt > Loviisa 1 > Turbiinilaitos

Höyrystimiä on kuusi kappaletta ja ne ovat U-putkityyppisiä, mutta länsimaisista poiketen vaakasuuntaisia. Höyrystimissä on huomattava määrä vettä, jonka ansiosta Three Mile Islandin (Harrisburg, Pennsylvania, Yhdysvallat) kaltainen onnettomuus vaatisi huomattavasti pitemmän ajan tapahtuakseen. Turbiinilaitos koostuu kahdesta turbiinista, joissa kussakin on yksi korkeapaineturbiini ja kaksi matalapaineturbiinia. Höyry paisuu ensin korkeapaineturbiinissa, josta se kulkee välitulistimille. Kosteudenerottimissa erotetaan höyrystä vesi ja välitulistimissa tulistetaan höyry, jonka jälkeen se paisuu matalapaineturbiineissa lauhduttimen paineeseen. Lauhduttimessa höyry tiivistyy vedeksi, jonka jälkeen se pumpataan lauhdepumpuilla kahdeksan esilämmittimen ja syöttövesisäiliön kautta takaisin höyrystimille.
| Tietoja turbiinilaitoksesta |
| --- | --- |
Tuorehöyryn paine: 44 bar
Tuorehöyryn lämpötila: 255 °C
Tuorehöyryn virtaus: 2 × 410 kg/s
Kierrosluku: 3 000 rpm
Jäähdytysveden määrä: 25 m³/s
Jäähdytysveden lämpötilan nousu: n. 10 °C
Voimalaitosyksiköt > Loviisa 2 > Historia

Loviisa 2 on lähes identtinen kuin Loviisa 1 muutamia pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta. Voimalaitosyksikköön tehtiin jo alun perin samat muutokset kuin Loviisa 1:lle paineastian neutronipommituksen pienentämiseksi. Myös hitsaussauman epäpuhtauksien määrä vaadittiin pitämään pienenä jo valmistusvaiheessa, joten kakkoslaitoksella paineastian lämpötilakäsittelyä ei ole tarvinnut tehdä.
Kansainvälisellä INES-asteikolla laitoksen käyttöhistoriassa ei ole käynyt INES 2 -luokkaa vakavampia tapahtumia. 
Laitosyksiköllä sattuneet INES 2 -luokan tapahtumat:
Polttoaine

Fortum käyttää Loviisan ydinvoimalaitoksessa pääasiassa Venäjältä tuotavaa ydinpolttoainetta. Polttoaine tulee TVELiltä, joka on Venäjän valtion omistaman Rosatomin tytäryhtiö. Toimitussopimus ulottuu vuosiin 2027 ja 2030 saakka. Euroopan komission mukaan Loviisan VVER-reaktorit olivat vuonna 2022 täysin riippuvaisia venäläisen toimittajan toimittamasta polttoaineesta. LUT-yliopiston energiatekniikan professori Juhani Hyvärisen mukaan toisen toimittajan löytämiselle ei kuitenkaan ole ehdottomia teknisiä esteitä. Aikaisemmin Loviisaan on toimittanut polttoainetta brittiläinen BNFL. Vuonna 2024 Loviisan kakkosreaktoriin ladattiin ensimmäinen erä yhdysvaltalaisen Westinghousen toimittamaa Ruotsin Västeråsissa valmistettua polttoainetta, mikä vähensi riippuvuutta venäläisestä polttoaineesta.
Ydinjätteet

Loviisan voimalaitosalueella on loppusijoituspaikat matala- ja keskiaktiivista ydinjätettä varten. Noin 110 metrin syvyydellä kalliossa sijaitsevat luolat otettiin käyttöön vuonna 1998. Kun reaktorit aikanaan puretaan, niin myös purkujätteet loppusijoitetaan näihin luoliin.
Vuoteen 1996 asti Loviisan voimalaitoksen ydinpolttoaine toimitettiin käytön jälkeen Majakin jälleenkäsittelylaitokselle Neuvostoliittoon/Venäjälle polttoainetoimituksia koskevan sopimuksen mukaisesti. Neuvostoliitossa ydinpolttoaine jälleenkäsiteltiin, joten käytettyä polttoainetta hyödynnettiin raaka-aineena uuden polttoaineen valmistuksessa. Uusi ydinenergialaki kielsi käytetyn ydinpolttoaineen maahantuonnin ja maastaviennin, joten nykyisin käytetty ydinpolttoaine varastoidaan Suomeen odottamaan loppusijoitusta Eurajoen Olkiluodossa, Fortumin ja Teollisuuden Voiman yhdessä omistaman Posiva Oy:n jätevarastossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Loviisan ydinvoimalaitoksen kotisivut
Loviisan ydinvoimalaitos Stukin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Suomi siirtyi ydinenergiaan itänaapurista tilatulla voimalalla
Ylen Elävä arkisto: Loviisan ydinvoimalan vihkiäiset 1977
Ylen Elävä arkisto: Yle testasi 1983 – Miten kävisi Loviisan ydinturmassa?
Loviisa 3 periaatepäätöshakemus (Arkistoitu – Internet Archive)
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:  Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:  Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:  Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:  Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:  Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:  Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
Loviisan ydinvoimalaitoksen rakennustöiden aloitus vuonna 1969
Pikkulokki

| Pikkulokki |
| --- | --- |
 Aikuinen yksilö.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Suku::  Hydrocoloeus
Laji::  minutus
Kaksiosainen nimi
 Hydrocoloeus minutus  (Pallas, 1776) 
 Pikkulokin levinneisyys
Katso myös
   Pikkulokki Wikispeciesissä   Pikkulokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkulokki (Hydrocoloeus minutus, aiemmin Larus minutus) on melko lailla naurulokkia muistuttava lintulaji. Pikkulokki on kuitenkin naurulokkia pienempi ja sen pää on musta, ei ruskea.
Koko ja ulkonäkö

Pikkulokilla on musta pää, päältä vaaleanharmaat, alta tummemmat siivet ja valkea vartalo, rinnassa on usein aavistus punertavaa sävyä. Ohut nokka ja jalat ovat oranssinpunaiset. Nuori yksilö muistuttaa väritykseltään varsin paljon nuorta pikkukajavaa. Lajin lentotapa muistuttaa kalatiiraa, mutta vartalo on pönäkämpi. Pituus on 24–28 cm ja paino 90–160 g. Varmimmin pikkulokin tuntee käkättävästä äänestään.
Rengastettaessa jalkaan laitetaan nykyään rengas, jonka koko ilmaistaan kirjainkoodilla AT. Vanhin suomalainen rengastettu pikkulokki on ollut 20 vuotta 11 kuukautta päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin pikkulokki.
Levinneisyys

Pikkulokki pesii laajalla alueella Euraasian ja Kanadan pohjoisosissa. Euroopan kanta talvehtii Länsi-Euroopassa ja Välimerellä, kanadalaiset linnut puolestaan viettävät talven Yhdysvaltojen luoteisrannikolla. Suomessa pikkulokki on kaakosta alkaen levinnyt tulokaslaji, joka on levinnyt Perämerelle asti. Suomessa pesii noin 10 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 570 000–1 700 000 yksilöä. Pikkulokit aloittavat paluumuuton jo heinäkuussa. Keväällä pikkulokit palaavat toukokuussa.
Elinympäristö

Pikkulokki on rehevien ruoikkorantaisten järvien laji. Laji pesii nykyisin myös merialueella.
Lisääntyminen

Pikkulokki tekee pesänsä järven ruoikkoiselle rannalle huolellisemmin kuin muut lokit. Se munii yleensä 2 tai 3 munaa. Molemmat puolisot hautovat yhteensä 3 viikkoa, ja hoitavat yhdessä myös poikasia, jotka ovat lentokykyisiä noin 3 viikon ikäisinä. Sukukypsä 2- tai 3-vuotiaana.
Ravinto

Pikkulokki syö pikkukaloja, matoja ja lentäviä hyönteisiä.