stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurooppatie E97
Keskeiset sillat Venäjän Krimin miehityksen (2014-) ja hyökkäyssodan (2022-) aikana

Venäjä on kansainvälisen oikeuden vastaisesti korvannut Kertšinsalmen lauttayhteyden laittomalla Kertšinsalmen sillalla, jolla Venäjä huoltaa vuonna 2014 miehittämäänsä Krimin autonomista tasavaltaa ja sieltä käsin myös hyökkäyssotansa (2022–) sotilasjoukkoja muilla miehitysalueilla. Tätä Euroopan pisintä siltaa useat maat pitävät laittomana rakenteena.
Lisäksi Venäjän asevoimat on räjäyttänyt marraskuussa 2022 H’ersonin läheisen, Dneprin ylittävän Antonivkan maantiesillan, osana hyökkäyssotansa erästä perääntymisvaihetta. Näin Venäjä tuhosi keskeisen osan euroopatien E97 perusrakenteita. Jo tätä aiemmin Ukrainan asevoimat oli puolestaan pyrkinyt vaurioittamaan samaa siltaa rajoitetuilla täsmäiskuilla estääkseen Dneprin oikealla puolella toimineiden, hyökkäyssotaa käyvien venäläisjoukkojen huoltokuljetukset.
Kuvia

Antonivkan 1,3 kilometriä pitkä maantiesilta oli liikenneväylä Dneprin yli.
Venäjän marraskuussa 2022 poikkiräjäyttämä Antonivkan maantiesilta katkaisi euroopatie E97:n.
Venäjän laittomasti rakentamaa osuutta: Kertšinsalmen silta.
E97 Georgiassa.
Eurooppatietä Georgiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurooppatie E97 Wikimedia Commonsissa
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Finnsementti

| Finnsementti Oy  |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2. marraskuuta 2000
Toimitusjohtaja:  Miikka Riionheimo
Kotipaikka:  Parainen
Toimiala:  sementin valmistus
Liikevaihto:  112 milj. € (2015)
Henkilöstö:  213 (2015)
Emoyhtiö:  CRH-konserni
Kotisivu:  finnsementti.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sementinkuljetusalus M/S KCL Ballerina Finnsementin terminaalissa Oulun Toppilan satamassa. Paraisten tehtaalla tuotetusta sementistä noin puolet toimitetaan laivalla rannikolla sijaitseville sementtiasemille.
Finnsementti Oy (ruots. Finncement Ab) on suomalainen sementtivalmistaja, joka valmistaa suurimman osan Suomen sementtitarpeesta (2012). Yrityksen valikoimaan kuuluu lisäksi erilaisia betonin seos- ja lisäaineita sekä kivirouheita. Yrityksellä oli vuonna 2009 liikevaihtoa 105 miljoonaa euroa ja henkilöstöä 204.
Historia

Finnsementti Oy:n edeltäjät alkoivat valmistaa sementtiä 1900-luvun alussa Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiön sementtitehtaassa ja Lohjan Kalkkitehdas Osakeyhtiön tehtaassa. Kolmas sementtitehdas perustettiin Lappeenrantaan vuonna 1938 ja neljäs Kolariin vuonna 1968.
Vuonna 1992 Partekin ja Lohjan sementtiteollisuudet yhdistyivät. Finnsementti kuului vuosina 1993–1999 Scancem-konserniin. Vuodesta 1999 lähtien Finnsementti on kuulunut yhteen maailman suurimmista rakennusmateriaaliyrityksistä, CRH-konserniin.
Toimipaikat

Yrityksellä on sementtitehtaat Paraisilla ja Lappeen­rannassa, kuonajauhetehdas Raahessa ja lisäainetehdas sekä rouheiden jalostus ja varastointi Paraisilla. Sementtiasemat sijaitsevat Kirkkonummella, Pietarsaaressa, Oulussa, Vaasassa ja Maarianhaminassa.
Aiheesta muualla

Finnsementin verkkosivut
John E. Walker

| John E>  Walker |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1941 (ikä 83) Halifax
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Edward Abraham
Tutkimusalue:  Biokemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto Copley-mitali
John Ernest Walker (s. 7. tammikuuta 1941 Halifax, Englanti) on brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1997 ATP:n synteesimenetelmän keksimisestä. Walker jakoi palkinnon Paul D. Boyerin ja Jens Christian Skoun kanssa.
Walker suoritti alemman korkeakoulututkinnon Oxfordin yliopistossa. Hän aloitti peptidien tutkimisen Edward Abrahamin kanssa vuonna 1965 ja sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1969. Tänä aikana hän kiinnostui molekyylibiologiasta.
Vuosina 1969–1971 Walker työskenteli Wisconsin-Madisonin yliopistossa ja vuosina 1971–1974 Ranskassa. Hän tapasi Frederick Sangerin vuonna 1975 Cambridgen yliopistossa. Tapaaminen johti kutsuun töihin molekyylibiologian ja lääketieteen neuvostoon.
Aluksi Walker tutki proteiineja, joiden jälkeen hän siirtyi tutkimaan mitokondrion geneettisen koodin yksityiskohtia. Yhdessä Boyerin kanssa Walker selvitti ATP:n synteesin entsymaattisen mekanismin.
Japaninmarjakuusi

| Japaninmarjakuusi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Marjakuusikasvit Taxaceae
Tribus::  Taxeae
Suku::  Marjakuuset Taxus
Laji::  cuspidata
Kaksiosainen nimi
 Taxus cuspidata  Sieb. & Zucc. 
Katso myös
   Japaninmarjakuusi Wikispeciesissä   Japaninmarjakuusi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata) on marjakuusiin kuuluva havupensas. Se kasvaa neljän metrin korkuiseksi ja on muodoltaan leveän kartiomainen. Neulaset ovat kiiltävän tummanvihreitä ja lyhyitä. Ne ovat myös litteitä ja alapuolelta vaaleampia. Kasvi on kokonaan myrkyllinen, lukuun ottamatta emikasvin punaista siemenvaippaa .
Kasvupaikka ja levinneisyys

Japaninmarjakuusi viihtyy varjoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla. Aurinkoisemmilla paikoilla sen neulaset muuttuvat ruskeiksi. Kasvupaikan tulisi olla myös tuulilta suojattu. Vanhempana se pärjää kuitenkin avoimemmillakin paikoilla. Maaperän pitäisi olla kalkittu ja läpäisevä multamaa. Alun perin laji on kotoisin nimensä mukaisesti Japanista. Se kasvaa myös Sahalinilla, Kiinassa Amurin alueella ja Mantšuriassa, mutta ei Koreassa. Suomessa laji menestyy Oulun seudulla asti.
Laji on vähemmän mereisen ilmaston puu kuin vaikkapa euroopanmarjakuusi. Nämä kaksi marjakuusilajia on vaikea erottaa toisistaan, mutta käytännössä Suomessa ei paljoakaan euroopanmarjakuusia kasvateta.
Käyttö

Japaninmarjakuusi soveltuu hyvin viherrakentamiseen sekä yksittäis- että ryhmäpensaaksi. leikattuihin pensasaitoihin. Toisin kuin monet muut havukasvit, se kestää leikkaamista hyvin. Pensasaidan vaarana ovat kuitenkin hyvin kylmät talvet, jotka palelluttavat osan taimista. Erityisesti kovat pakkastalvet saavat aikaan vahinkoja, mutta marjakuuset kelpaavat myös hirville.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata)
Arboretum Mustila: Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata) (Arkistoitu – Internet Archive)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Taxus cuspidata (Japanese yew) (englanniksi)
Leikkaamalla voimakkaasti muotoiltu japaninmarjakuusi.
Fiat 126

| Fiat 126 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Puola
Valmistaja:  Fiat
Valmistusvuodet:  1972–1980
Muut nimet:  FSM 126p
Korimalli:  2-ovinen sedan
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Fiat 500
Seuraaja:  Fiat Panda
Teknisesti samankaltaisia:  SEAT 133
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Fiat 126 on Fiatin vuosina 1972–1980 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi suositun Fiat 500:n. Autoa valmistettiin Italiassa vuoteen 1980, mutta Puolassa lisenssillä valmistetun FSM 126P -mallin tuotanto päättyi vasta vuonna 2000.
Teknisesti Fiat 126 oli läheistä sukua edeltäjälleen, siinä oli 500:n moottori suurennettuna ja asennettuna moderniin koriin , kuitenkin taakse, eikä eteen.
Fiat 126 Personal
Vuonna 1976 saataville tuli myös malli 126 Personal, joka sisälsi pieniä ulkonäkömuutoksia, muun muassa muovipuskurit. Pian tuli saataville uusi suurempi 0,65-litrainen (24 hv) moottori.
Fiat 126 -mallia oli Suomen ajoneuvorekisterissä vuoden 1999 lopussa 99 kappaletta, jotka oli rekisteröity vuosina 1973–1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiat 126 Wikimedia Commonsissa
Fanseite Fiat 126. Fiat-126.de (saksaksi)
Fiatin automallit
Jepsonia

| Jepsonia |
| --- | --- |
 Jepsonia parryi -lajin kukkia
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Tribus::  Boykinieae
Suku::  Jepsonia  Small
Katso myös
   Jepsonia Wikispeciesissä   Jepsonia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jepsonia on rikkokasveihin kuuluva pieni kasvisuku, joka sisältää kolme lajia. Niillä on mukulamainen juuri, hammaslaitaiset lehdet ja syksyllä kukkiva viuhkokukinto. Jepsonia-suvun kasvit ovat endeemisiä Yhdysvaltojen Kaliforniassa ja Meksikon Baja Californiassa.
Lajit

Jepsonia heterandra
Jepsonia malvifolia
Jepsonia parryi
Käännös suomeksi
Fiskarsin Panimo

| Fiskarsin Panimo |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2011
Puheenjohtaja:  Mikko Tapani Ali-Melkkilä
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  oluet
Kotisivu:  www.fiskarsinpanimo.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fiskarsin Panimo (aiemmin Rekolan Panimo ja virallisesti Malty-J Oy) on suomalainen pienpanimo, jonka toiminta alkoi kesällä 2012. Panimon vuosituotanto on noin 100 000 litraa olutta. Panimon perustivat Jari Leinonen ja Juha Kuronen. Panimo sijaitsee Fiskarsin ruukissa.
Heino-konserniin kuuluva Uniq Drinks Finland (nykyisin Brukett Oy) osti Fiskarsin Panimon syksyllä 2020. Yritys hankki omistukseensa myös helsinkiläisen Suomenlinnan panimon. Nykyisin Fiskarsin Panimo on Suomenlinnan panimon vanhan taustayhtiön Bitter-B Oy:n aputoiminimi.
Yrityksen vanha logo
Johan Peter Falck

Johan Peter Falck (26. marraskuuta 1732 Broddetorp, Länsi-Götanmaa – 31. maaliskuuta 1774 Kazan, Venäjä) oli ruotsalainen kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija, yksi Carl von Linnén oppilaista.
Falck aloitti opinnot Uppsalan yliopistossa 1751. Hän opiskeli Linnén ohjauksessa ja toimi myös tämän pojan kotiopettajana. Linnén toimeksiannosta hän teki kasvitieteellisen tutkimusretken Gotlantiin 1760. Vuonna 1763 hän siirtyi Pietariin, jossa hän hoiti valtioneuvos Krusen luonnontieteellistä kokoelmaa. Vuonna 1765 hänestä tuli Pietarin Collegium medicumin lääketieteen ja kasvitieteen professori.
Vuosina 1768–1774 Falck sai johtaakseen yhden suurta, koko Venäjänmaata tutkineen tieteellisen tutkimushankkeen retkikunnista, ja matkusti viiden vuoden ajan Kaakkois-Venäjällä ja läntisessä Siperiassa. Hän kartoitti alueiden kasvistoa ja eläimistöä mutta tutki myös niiden taloudellisia ja kulttuurioloja. Aineistot lähetettiin Pietariin ja osin myös Linnélle Uppsalaan.
Paluumatkalla Kazanissa masennuksesta kärsinyt Falck ampui itsensä pistoolilla.
Falckin havainnot julkaisi myöhemmin hänen retkikumppaninsa Johann Gottlieb Georgi kolmiosaisessa teoksessa Beyträge zur Topographischen Kenntniss des Russischen Reichs, I-III (Pietari 1785-1786).
Joe Rullier

| Joe Rullier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1980 (ikä 44) Montréal, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  105 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–
Aik. seurat:  Lowell Lock Monsters (AHL),   Manchester Monarchs (AHL),   Hartford Wolf Pack (AHL),   Manitoba Moose (AHL),   Portland Pirates (AHL),   Springfield Falcons (AHL),   Bridgeport Sound Tigers (AHL),   Kloten Flyers  (NLA),   Binghamton Senators (AHL),   HPK (SM-liiga   Jokerit (SM-liiga)   Bakersfield Condors (ECHL)   HC Slovan Bratislava (SloEl)
NHL-varaus:  133. varaus, 1998 Los Angeles Kings
Joe Rullier (s. 28. tammikuuta 1980 Montreal, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura > Juniorista ammattilaiseksi

Rullier pelasi viimeiset juniorivuotensa QMJHL:n Rimouski Océanicissa, jota edusti 1996–2000. Hän oli voittamassa viimeisellä kaudellaan sekä QMJHL:n mestaruutta että koko Kanadan juniorijärjestelmän Canadian Hockey Leaguen mestaruutta, Memorial Cupia. Rullier varattiin NHL:ään varaustilaisuudessa 1998, kun Los Angeles Kings otti hänen oikeutensa 133. varausvuorolla.
Rullier aloittii ammattilaisuransa kaudella 2000–2001, kun hän edusti koko kauden farmisarja AHL:n Lowell Lock Monstersia. Rullier pelasi viisi kautta Los Angelesin organisaatiossa, muttei pelannut otteluakaan NHL:ssä. Kaudet 2001–2005 hän pelasi Manchester Monarchsissa. Rullier teki elokuussa 2005 sopimuksen New York Rangersin kanssa. Rullier pelasi AHL:n Hartford Wolf Packissa 51 ottelua, kunnes hänet lainattiin takaisin Manchesteriin vaihdossa Brad Smythiin.
Heinäkuussa 2006 Rullier teki sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Rullier pelasi tammikuulle 2007 Vancouverin organisaatiossa Manitoba Moosessa, kunnes hänet kaupattiin Anaheim Ducksiin vaihdossa Colby Genowayhyn. Rullier kaupattiin vielä toistamiseen kesken kauden 2006–2007, kun Anaheim lähetti hänet Tampa Bay Lightningiin, josta se sai Doug O’Brienin. Rullier pelasi kauden aikana kolmessa eri joukkueessa AHL:ssa: Manitobassa, Portland Piratesissa ja Springfield Falconsissa.
Ura > Kiertelyä Pohjois-Amerikan ja Euroopan välillä

Rullier teki Rauman Lukon kanssa sopimuksen kesällä 2007, mutta ei kuitenkaan saapunut Raumalle, vaan jatkoi AHL:ssä. Rullier teki sopimuksen myös Ruotsin Elitserienissä pelaavan Södertälje SK:n kanssa, mutta Ruotsissakaan hän ei pelannut yhtäkään ottelua. Rullier teki lokakuussa 2008 koesopimuksen AHL-seura Bridgeport Sound Tigersiin, joka kuitenkin vapautti hänet sopimuksestaan joulukuussa 20 pelin jälkeen. Hän siirtyi loppukaudeksi Sveitsin pääsarjaan Kloten Flyersiin.
Rullier aloitti kauden 2008–2009 AHL:n Binghamton Senatorsissa, mutta ei pelannut joukkueessa kuin kolme ottelua. Seuraavaksi hän siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon jääkiekon SM-liigaan tultuaan joukkueeseen loppukauden 2008–2009 kestäneellä sopimuksella marraskuussa 2008. Hän pelasi kuitenkin vain kuudessa ottelussa harjoituksissa tulleen sormivamman ja sitä seuranneen leikkauksen vuoksi. Rullier ei pelannut loppukaudella otteluakaan, ja kaudella 2009–2010 hän teki pelaajasopimuksen vasta joulukuussa, kun Jokerit kiinnitti miehen puolustajapulan takia joukkueeseen tammikuuhun kestävällä sopimuksella.
Syksyllä 2010 Rullier oli Boston Bruinsin harjoitusleirillä, mutta hänet vapautettiin koesopimuksesta ennen kauden alkua. Joulukuun alussa hän teki sopimuksen ECHL:ssä pelaavan Bakersfield Condorsin kanssa. Condorsissa Rullier pelasi helmikuun alkuun, jolloin hän siirtyi loppukaudeksi Slovakian pääsarjan HC Slovan Bratislavaan.
Aiheesta muualla

Joe Rullier The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
John Dutton Frost

| John Dutton Frost |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1912 Pune, Intia
Kuollut: 21. toukokuuta 1993 (80 vuotta) Sussex
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
John Dutton ”Johnny” Frost (31. joulukuuta 1912 Pune, Intia – 21. toukokuuta 1993 Sussex, Britannia) oli brittiläinen kenraalimajuri. Hän palveli toisessa maailmansodassa laskuvarjojoukoissa, ja hänet tunnetaan toiminnastaan Operaatio Market Gardenissa.
John Frostin isä oli brittiläisen Intian armeijan upseeri, joten perheen asuinpaikka vaihtui nuoruusvuosina usein. Frost opiskeli Englannissa sisäoppilaitoksissa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa. Opintojen päätyttyä hänet nimitettiin vuonna 1932 upseeriksi cameronialaisjalkaväkirykmenttiin. Ennen toista maailmansotaa hän palveli Englannissa, Palestiinassa ja Irakissa.
Palattuaan Lähi-idästä Englantiin Frost palveli ensin 10. cameronialaispataljoonassa, mutta ilmoittautui sitten vapaaehtoiseksi laskuvarjojoukkoihin ja hänet siirrettiin 2. laskuvarjopataljoonaan. Frost osallistui komppanianpäällikkönä Operaatio Bitingiin, jossa laskuvarjojoukot hyökkäsivät Ranskassa sijaitsevalle saksalaisten tutka-asemalle ja onnistuivat sieppaamaan Würzburg-tutkan osia. Frost sai 2. laskuvarjopataljoonan komentajuuden juuri ennen yksikön siirtoa Pohjois-Afrikkaan, ja hänen pataljoonansa osallistui taisteluihin Tunisiassa, Sisiliassa ja Italiassa.
Operaatio Market Gardenissa syyskuussa 1944 Frost palveli everstiluutnanttina 1. laskuvarjodivisioonassa ja edelleen 2. laskuvarjopataljoonan komentajana johtaen noin 600 miehen osastoa, joka valtasi ja yritti pitää hallussaan Arnhemissa Reinjoen ylittävän sillan pohjoispäätä. Osasto piti siltaa hallussaan neljä päivää odottaen avuksi laskuvarjodivisioonaa lännestä ja panssaroituja joukkoja etelästä. Apua ei kuitenkaan tullut, ja Frost, joka oli haavoittunut, joutui miehineen antautumaan. Frost joutui sotavangiksi Spangenbergiin lähelle Kasselia ja myöhemmin sotavankisairaalaan Obermassfeldtiin. Hän vapautui, kun yhdysvaltalaiset joukot valtasivat alueen maaliskuussa 1945.
Frost palasi sodan jälkeen 2. laskuvarjopataljoonaan ja toimi useissa eri tehtävissä urallaan edeten. Frost jäi armeijasta eläkkeelle 1968 kenraalimajurina, ja hänelle oli myönnetty useita kunniamerkkejä ja -osoituksia (CB, DSO kahdesti, MC).
Vuonna 1978 Arnhemissa Reinin ylittävä silta nimettiin hänen kunniakseen uudelleen John Frost -sillaksi, joskin hän suhtautui kunnianosoitukseen aluksi epäilevästi. Hänen osuutensa tuli tunnetuksi Cornelius Ryanin menestysteoksesta A Bridge Too Far (1974). Frost toimi sotilaskonsulttina Richard Attenboroughin tehdessä Ryanin teoksen pohjalta elokuvasovitusta Yksi silta liikaa. Elokuvassa Frostia näytteli Anthony Hopkins. Frost on kirjoittanut kaksiosaisen omaelämäkerran.
Teokset

A Drop Too Many (1980) - omaelämäkerta (osa 1)
2 PARA Falklands: The Battalion At War (1983)
Nearly There (1991) - omaelämäkerta (osa 2)
John Dykstra

John Charles Dykstra (s. 3. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen elokuvien erikoistehosteiden suunnittelija. Dykstra on ensimmäisiä erikoistehosteiden suunnittelijoita, jotka hyödynsivät työssään tietokoneita.
Dykstra opiskeli teollista muotoilua ja päätyi opintojensa jälkeen työskentelemään Douglas Trumbullin elokuvaprojektissa Hiljainen pako, jossa Dykstra osallistui pienoismallitehosteiden kuvaamiseen ja suunnitteluun. George Lucas otti yhteyttä Trumbulliin suunnitellessaan Tähtien sodan kuvauksia, ja Trumbull suositteli Lucasille Dykstraa. Dykstra ryhtyi johtamaan Industrial Light & Magic -yhtiössä tietokoneohjatun kamerajärjestelmän, Dykstraflexin, kehittelyä. Järjestelmä vastasi pääosin Tähtien sodan innovatiivisista tehosteista.
Lucas ja Dykstra eivät kuitenkaan tulleet kovin hyvin toimeen keskenään, ja Lucas väitti, että suurin osa tehosteisiin varatuista varoista kului Dykstraflexin kehittelyyn eikä tehosteryhmä toimittanut kaikkia sovittuja otoksia. Joka tapauksessa Tähtien sodan menestys varmisti Dykstralle vankan aseman erikoistehosteiden suunnittelijoiden joukossa.
Tähtien sodan jälkeen Dykstra oli vuosina 1978–1982 toimineen Apogee-yhtiönsä kautta mukana Taisteluplaneetta Galactica -televisiosarjan tehosteiden suunnittelussa. Sarjan tuottanut Universal joutui lainopillisiin kiistoihin Lucasin kanssa, eikä Dykstra enää ollut mukana Tähtien sodan jatko-osan Imperiumin vastaiskun tekemisessä. Dykstra oli sen sijaan mukana luomassa Star Trek: Avaruusmatka -elokuvan tehosteita. Myöhemmin Dykstra on ollut johtamassa Batman Forever ja Batman & Robin -elokuvien erikoistehosteiden suunnittelua. Hän on myös ollut Stuart Littlen ja Hämähäkkimies-elokuvien visuaalisten tehosteiden suunnittelija.
Dykstra on palkittu Oscar-palkinnolla vuonna 1978 Tähtien sodan ja vuonna 2005 elokuvan Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 visuaalisista erikoistehosteista.
Aiheesta muualla

John Dykstra Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Johan Pennerborn

| Johan Pennerborn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1971 (ikä 52) Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  184 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Valmennusura
Vuodet:  2006–
Seurat:   Sunne IK  Grums IK  Färjestad BK  Graz 99ers  JYP 
Johan Pennerborn (s. 27. joulukuuta 1971) on ruotsalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja.
Pennerborn pelasi pelaajaurallaan vuosina 1988–2006 kotimaansa Ruotsin alasarjoissa. Vuonna 2006 hän siirtyi Sunne IK:n päävalmentajaksi, jossa oli pelannut suurimman osan uraansa. Hän valmensi Grums IK:ta alasarjoissa, kunnes siirtyi Färjestadin juniorijoukkueen päävalmentajaksi vuonna 2014. Hän nousi Färjestadin edustusjoukkueen päävalmentajaksi vuonna 2017 ja valmensi joukkuetta vuoteen 2022 asti. Vuosina 2022–2024 hän valmensi Itävallassa Graz 99ersia. Huhtikuussa 2024 Pennerborn valittiin SM-liigajoukkue JYPin päävalmentajaksi.
Formula One 2003

| Formula One 2003 |
| --- | --- |
 Pelin kansikuva.
Kehittäjä:  Sony Studio Liverpool
Julkaisija:  SCEE
Pelisarja:  Formula 1
Julkaistu:   11. heinäkuuta 2003
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3+
Alusta:  PlayStation 2
Jakelumuoto:  DVD
Oheislaite:  pad-ohjain, rattiohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Formula One 2003 on Sonyn julkaisema ajopeli, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2003 PlayStation 2 -konsolille. Peli sisältää kaikki kauden 2003 -kuljettajat, tallit ja radat. Pelin suomenkielisinä selostajina toimivat Matti Kyllönen ja Erkki Mustakari.
Tallit ja kuljettajat

| Talli | Valmistaja | Auto | Moottori | Renkaat | Nro | Kuljettajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Scuderia Ferrari Marlboro | Ferrari | F2003-GA | Ferrari | B | 1 |  Michael Schumacher |
|  Scuderia Ferrari Marlboro | Ferrari | F2003-GA | Ferrari | B | 2 |  Rubens Barrichello |
|  BMW WilliamsF1 Team | Williams | FW25 | BMW | M | 3 |  Juan Pablo Montoya |
|  BMW WilliamsF1 Team | Williams | FW25 | BMW | M | 4 |  Ralf Schumacher |
|  West McLaren Mercedes | McLaren | MP4-17D | Mercedes | M | 5 |  David Coulthard |
|  West McLaren Mercedes | McLaren | MP4-17D | Mercedes | M | 6 |  Kimi Räikkönen |
|  Mild Seven Renault F1 Team | Renault | R23 | Renault | M | 7 |  Jarno Trulli |
|  Mild Seven Renault F1 Team | Renault | R23 | Renault | M | 8 |  Fernando Alonso |
|  Sauber Petronas | Sauber | C22 | Petronas | B | 9 |  Nick Heidfeld |
|  Sauber Petronas | Sauber | C22 | Petronas | B | 10 |  Heinz-Harald Frentzen |
|  Jordan Ford | Jordan | EJ13 | Ford | B | 11 |  Giancarlo Fisichella |
|  Jordan Ford | Jordan | EJ13 | Ford | B | 12 |  Ralph Firman |
|  Jaguar Racing F1 Team | Jaguar | R4 | Cosworth | M | 14 |  Mark Webber |
|  Jaguar Racing F1 Team | Jaguar | R4 | Cosworth | M | 15 |  Antônio Pizzonia |
|  Lucky Strike BAR Honda | BAR | 005 | Honda | B | 16 |  Jacques Villeneuve |
|  Lucky Strike BAR Honda | BAR | 005 | Honda | B | 17 |  Jenson Button |
|  European Minardi Cosworth | Minardi | PS03 | Cosworth | B | 18 |  Justin Wilson |
|  European Minardi Cosworth | Minardi | PS03 | Cosworth | B | 19 |  Jos Verstappen |
|  Panasonic Toyota Racing | Toyota | TF103 | Toyota | M | 20 |  Olivier Panis |
|  Panasonic Toyota Racing | Toyota | TF103 | Toyota | M | 21 |  Cristiano da Matta |