Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa
Tausta > Elinsiirrot Kiinassa

Kiinan elinsiirto-ohjelma on yksi maailman suurimmista. Vuonna 2004 Kiinassa raportoitiin siirretyn yli 13 000 elintä ja vuonna 2006 jopa 20 000 elintä. Tapakulttuurin vuoksi Kiinassa kuitenkin luovutetaan ja testamentataan elimiä vapaaehtoisesti äärimmäisen vähän. Esimerkiksi vuosina 2003–2009 koko Kiinassa vain 130 ihmistä ilmoittautui vapaaehtoisiksi elinluovuttajiksi. Vuonna 2010 Kiinan Punainen Risti käynnisti kansallisen hankkeen houkutellakseen lisää vapaaehtoisia elinluovuttajia, mutta vain 37 henkilöä ilmoittautui. Vapaaehtoisten elinluovuttajien vähäisen määrän vuoksi suurin osa elinsiirroissa käytetyistä elimistä on peräisin vangeilta. Kiinan hallitus hyväksyi vuonna 1984 säädöksen, joka sallii elinten poistamisen teloitetuilta rikollisilta, jos nämä antavat siihen aiemman suostumuksen tai jos sukulaiset eivät hae vainajaa.
Huolimatta siitä, että Kiinassa ei ole kattavaa järjestelmää elinten luovutusta varten, siirtoelinten odotusajat Kiinassa ovat maailman lyhyimpien joukossa. Esimerkiksi munuaisen, maksan tai sydämen saa usein hankittua vain viikoissa. Tämän seurauksena Kiinasta on muodostunut kansainvälisen elinsiirtoturismin kohdemaa. Kiinassa järjestetään myös merkittävästi hyljinnänestolääkityksen testausta. Ihmiselinten kauppa on ollut merkittävä tulonlähde Kiinan lääketieteellisille, sotilaallisille ja yleisen turvallisuuden organisaatioille. Koska Kiinassa ei ole tehokasta kansallista järjestelmää elinten luovutukseen ja allokointiin, sairaalat hankkivat elimet paikallisilta välittäjiltä, mukaan lukien omien tuomioistuin-, pidätyskeskus- ja vankilakontaktiensa kautta.
Elinsiirtopotilaille ei Kiinassa yleisesti ottaen kerrota luovuttajan henkilöllisyyttä, eivätkä he saa todistusta kirjallisesta suostumuksesta. Joissakin tapauksissa jopa lääketieteellisen henkilökunnan ja kirurgien henkilöllisyys voidaan salata potilailta. Läpinäkyvyyden puutteeseen liittyvien ongelmien ohella kiinalaisella elinsiirtoalalla ei ole sitovia eettisiä ohjeistuksia, eikä eettisiä normeja rikkovien kirurgien rankaisuun ole mitään järjestelmää.
Pakolla hankittuihin suostumuksiin ja korruptioon kohdistuva huomio sai 1990-luvulla kansainväliset lääketieteelliset toimijat ja ihmisoikeusjärjestöt tuomitsemaan vankien käytön elinten lähteenä Kiinassa. Nämä huolet nousivat uudestaan esille vuonna 2001, kun kiinalainen sotilaslääkäri todisti Yhdysvaltain kongressissa osallistuneensa elinten poistoihin teloitetuilta vangeilta, joista osa oli vielä elossa operaatioiden aikana. Joulukuussa 2005 Kiinan apulaisterveysministeri Huang Jiefu myönsi, että jopa 95 % siirtoelimistä oli peräisin teloitetuilta vangeilta ja lupasi ryhtyä toimenpiteisiin väärinkäytösten ehkäisemiseksi. Huang antoi uusia lausuntoja vuosina 2008 ja 2010 ja ilmoitti, että yli 90 % kuolleilta otetuista siirtoelimistä on peräisin vangeilta. Vuonna 2006 Maailman terveysjärjestö vaati Kiinaa lopettamaan elinten poistot vangeilta, koska näitä pidettiin yleisesti ottaen kyvyttöminä antamaan todellista suostumusta. Vuonna 2014 Huang Jiefu sanoi, että siirtoelinten hankkiminen kuolemaantuomituilta vangeilta oli laskussa, vaikka hän samalla puolusti vankien elinten merkitystä elinsiirtojärjestelmän kannalta.
Kuolemaantuomituilta vangeilta hankittujen siirtoelinten lisäksi kansainvälinen yhteisö ja tutkijat ovat ilmaisseet huolensa siitä, että mielipidevankeja – etenkin Falun Gongin harjoittajia, mutta mahdollisesti myös tiibetiläisiä, uiguureja ja maanalaisten kristillisten kirkkojen jäseniä – surmataan siirtoelintarpeiden täyttämiseksi. Nämä henkilöt eivät ole saaneet kuolemantuomiota, ja monissa tapauksissa heidät on vangittu ilman oikeudenkäyntiä poliittisen tai uskonnollisen vakaumuksen perusteella.