stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liitukauden joukkosukupuutto
Teoriat joukkusukupuuton syistä > Asteroiditeoria > Törmäyksen voiman arvio

Iridiumpitoisuuksista on laskettu joukkotuhon aiheuttaneen asteroidin läpimitaksi noin 12–15 kilometriä. Tämänkaltaisia törmäyksiä tapahtuu suurin piirtein kerran sadassa miljoonassa vuodessa tai kaksi kertaa tiheämmin.
Asteroidi osui Maan pintaan luultavasti melko viistoon 20–30 asteen kulmassa ja vauhdilla 20 kilometriä sekunnissa. Iridiumpitoisuuden mukaan arvioitu meteoriittikraatterin läpimitta on noin 150–200 kilometriä. Törmäyshetkellä syntynyt kraatteri oli 100 km leveä ja 30 km syvä, mutta tasoittui nopeasti noin 170–180 km:n läpimittaiseksi rengaskehämuodostumaksi. Tasoittuminen tapahtui törmäyksessä sulaneen ja murskautuneen kiven aaltoillessa niin, että keskushuippu nousi ajoittain jopa 3 kertaa Mount Everestiä korkeammalle.
Törmäyksessä vapautui 500 zettajoulea eli (5 × 1023 joulea) energiaa päätellen kraatterin koosta. Tämä vastaa 100 biljoonan TNT-tonnin räjähdysvoimaa, mikä on sama kuin 100 000 gigatonnia ja 100 miljoonaa megatonnia, eli 10 miljardia Hiroshiman pommia tai 2 miljoonaa suurinta koskaan räjäytettyä lämpöydinpommia, Tsar-bombaa. Vertailun vuoksi suurimman vulkaanisen kraatterin La Garitan kalderan syntyräjähdys tuotti vain 10 zettajoulea. Lievempien arvioiden mukaan räjähdys olisi ollut vain kymmenesosa yllä mainitusta eli 10 miljoonaa megatonnia. Törmäyksen voiman tarkka arvioiminen on vaikeaa, koska se riippuu monista tarkasti tuntemattomista suureista, jotka ovat asteroidin aineen tiheys, läpimitta ja nopeus.
Teoriat joukkusukupuuton syistä > Tulivuoriteoria

Asteroiditeorian kanssa on kilpaillut tulivuoriteoria. Tulivuorten väitetään myrkyttäneen ilmakehän, syöneen happea ja aiheuttaneen happosateita sekä nostaneen ilmaan auringonvaloa pois heijastavaa pölyä. Joidenkin aiempien väitteiden mukaan myös suuret tulivuorenpurkaukset hävittivät suuren osan lajistoa.
Nykyisin tulivuoriteoriaa pidetään riittämättömänä, koska purkaukset jatkuivat pitkään ja dinosaurusten tuho tuli äkkiä.
Joka tapauksessa Intian Deccanin alueella tapahtui suuria laakiobasalttipurkauksia dinosaurusten tuhon aikoihin. Purkaukset alkoivat noin 0,4 miljoonaa vuotta ennen asteroidin iskua ja kiihtyivät sen jälkeen, ollen voimakkaimmillaan purkausta seuranneiden 0,6 miljoonan vuoden aikana. Joidenkin mukaan asteroidi-isku saattoi laukaista purkauksia.
Teoriat joukkusukupuuton syistä > Muita teorioita

Ilmaston ja/tai kasvillisuuden muutoksen on väitetty tuhonneen dinosaurukset. Dinosaurusten tuhon syyksi on myös väitetty nisäkästä, joka olisi syönyt niiden munia. Jotkut ovat väittäneet dinosaurusten tylsistyneen ja rappeutuneen aivoiltaan ja hävinneen sen takia. On puhuttu myös lähellä tapahtuneesta supernovaräjähdyksestä, sairauksista ja mannerliikuntojen aiheuttamasta ilmastonmuutoksesta. Saattaa olla, että tuhon syitä on useita, tai että yksi pääasiallinen tekijä laukaisi tapahtumaketjun, jolla oli pitkäaikaista vaikutusta.
Monetkaan aiemmin esitetyistä dinosaurusten häviämisteorioista eivät selitä, miksi toiset lajit säilyivät ja toiset tuhoutuivat. Dinosaurusten tuhon selittävän teorian olisi selitettävä myös monien merieläinten kuten ammoniittien tuho ja se, miksi niin monet etupäässä pienet lajit säilyivät hengissä. Dinosaurukset olivat useimpien näkemysten mukaan tasalämpöisiä, lämpimään sopeutuneita eläimiä. Lyhytaikainenkin ilmaston muutos olisi ollut niille epäedullinen. Nisäkkäät sen sijaan selviävät hengissä monenlaisissa oloissa.
Seuraukset > Liitukauden loppu

Noin 66 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneen liitukauden lopun näkyvimpiä merkkejä kivikerrostumissa oli dinosaurusten luurankojen ja liitua tuottavien pieneliöiden häviäminen. Vain joitakin harvoja dinosaurusten luita on liitukauden päättävän KT-rajan yllä. Vuonna 2009 amerikkalainen James Fasset löysi ankylosaurusten, hadrosaurusten ja tyrannosaurusten luita KT-rajan yltä paleoseenikauden hiekkakivestä. Joka tapauksessa dinosaurukset olivat paleoseenikaudella harvinaisia ja ovat luultavasti hävinneet viimeistään kauden loppuun mennessä.
Ne siirtyivät sinne todennäköisesti eroosion, maanvyöryjen ja vastaavien syiden aiheuttamien kerrostumien uudelleenjärjestymisen takia. On kiistelty siitä, miten nopea liitukauden joukkosukupuutto oli. Jotkut väittävät sen tapahtuneen alle tuhannessa vuodessa, toiset väittävät sukupuuton vieneen miljoonia vuosia, kolmannet kannattavat alle vuorokauden mittaista aikaa.lähde? Nykyisin vallalla oleva asteroiditeoria olettaa tuhon tapahtuneen äkkiä.
Seuraukset > Muutoksia ravintoketjuissa?

Eläinten tuhoon uskotaan liittyneen uuden kasviravinnon ja yhteyttävän planktonin tilapäinen häviäminen, joka tuhosi ravintoketjussa ylempänä olevat kasvinsyöjät ja lihansyöjät. Jätteiden- ja haaskansyöjät ja ei-yhteyttävät planktonit selvisivät paremmin. Joidenkin mukaan kasvinsyöjät kuolivat kasvien vähenemisen myötä, jonka jälkeen kasvinsyöjiä syövät petodinosaurukset kuolivat. Ammoniitteja ja muita meren nilviäisiä syövät merieläimet kuten mosasaurit katosivat. Matalan veden lajeja kuoli enemmän kuin merenpohjan lajeja.
Seuraukset > Kadonneet lajit

Liitukauden lopun joukkotuho vei kaikki dinosaurukset maalta, mereltä ja ilmasta. Merien joutsenliskot, kalaliskot, mosasaurit ja lentoliskot. Suuret maaeläimet kuolivat. Harva yli metriä pidempi ja yli 30 kg:n painoinen maaeläin selvisi hengissä tuhosta. Merissä pitkään olleet ammoniitit ja belemniitit hävisivät myös. Linnusta liitukauden yleisin ryhmä vastalinnut eli enantiornit hävisivät. Ammoniitit näyttävät ensin harvinaistuneen ja muuttuneen pieniksi, sitten hävinneen kokonaan.
Lähes kaikki merien pinnalla olevan planktonin huokoseläinsuvut hävisivät. Planktonista hävisi 90 %. Maan biomassasta tuhoutui 99 prosenttia . Kaikista lajeista kuoli 50–75 %. Meressä kaikista eläinsuvuista hävisi 50 prosenttia, -lajeista 85 prosenttia ja -heimoista 15 prosenttia.  Merilajeista kuoli 70 %, muun muassa monet simpukat ja kotilot. Merimatelijoista hävisi 93 prosenttia, ammoniiteista 100 prosenttia, koralleista 65 prosenttia ja planktonista 83 prosenttia. Maalla eläinheimoista hävisi 25 prosenttia ja -suvuista 56 prosenttia.lähde? Ei-dinosaurusmatelijoistakin kuoli 56 prosenttia.lähde?
Seuraukset > Kadonneet lajit > Vain osin hävinneitä eliöryhmiä

Monia nisäkäs- ja lintulajeja kuoli vaikka monet selvisivät, esimerkiksi suuri osa Pohjois-Amerikan pussieläimistä. Monet kuoriäyriäislajit hävisivät. Kasvit säilyivät melko hyvin, niistä hävisi vain 10 prosenttia. Mikroskooppisen pieniä lajeja kuten dinoflagellaatteja hävisi myös, muttei kokonaisuuden kannalta merkittävissä määrin.
Seuraukset > Mitkä lajit selvisivät

Joukkosukupuutosta selvisivät pienet maaeläimet kuten nisäkkäät. Höyhenten peittämät linnut selvisivät. Matelijoista selvisivät kilpikonnat, krokotiilit, liskot ja käärmeet. Kalat ja sammakot selvisivät myös. Luukalat selvisivät erittäin hyvin, vaikka niissäkin tuho kosketti suuria lajeja. Hyönteiset selvisivät. Luukalat selvisivät parhaiten. Nämä olivat makean veden eliöitä, samoin kuin sammakot, krokotiilit ja vesikilpikonnatkin. Nämä eliöt kärsivät nykyään eniten happosateista, joten happosateet eivät liene olleen merkittävä eliöitä hävittänyt tekijä. Monet kaikkiruokaiset hyönteissyöjät ja raadonsyöjät selvisivät. Hyönteiset, etanat ja muut eläimet jotka söivät kuollutta eläin- ja kasviainesta, joutuivat hyönteisten ja nisäkkäiden ravinnoksi. Krokotiilit selvisivät luultavasti sen takia, että ne pystyivät syömään jätettä.
Seuraukset > Muutokset kasveissa

Pohjois-Amerikan kasvilajeista hävisi kuitenkin noin 57 prosenttia. Mutta jo ennen liitukauden loppua uskotaan tapahtuneen merkittäviä muutoksia Pohjois-Amerikan kasvilajistossa. Uudessa-Seelannissa ja Etelämantereella kasvilajisto säilyi kutakuinkin ennallaan, mutta niiden kokonaismäärä väheni merkittävästi. Saniaiset yleistyivät merkittävästi seuraavan paleoseenikauden alussa. Muun muassa Saint Helensin tulivuoren purkauksessa saniaiset valtasivat ensimmäisenä kuolleiden kasvien seudulla alaa hyötyen itiöiden avulla lisääntymisestä. Hajottajat kuten sienet näyttävät olleen yleisiä jonkin aikaa. Useimmat sammakkoeläimet selvisivät hengissä.
Seuraukset > Nisäkkäiden nousu

Nisäkkäiden määrä 2,2-kertaistui.lähde? Useimmat säilyneet nisäkkäät olivat pieniä, alle 1-kiloisia, ja pienen kokonsa puolesta pystyivät hakemaan suojaa eri ympäristöissä. Pohjoisen pallonpuoliskon pussinisäkkäät katosivat, mutta säilyivät Australiassa ja Etelä-Afrikassa. Pohjois-Amerikan ainoa selvinnyt pussieläin oli opossumia muistuttanut myöhäisliitukauden Alphadon, joka on suunnilleen sama kuin paleoseenin Peradectes. Pohjois-Amerikassa eli tuhon jälkeen muun muassa puupäästäistä muistuttanut Purgatorius. Puoli miljoonaa vuotta tuhon jälkeen erään alueen ravintoketjun huipulla oli melko pieni lihansyöjä Protungulatum.
Aiheesta muualla

Shiva crater: Chatterjee et al. 2002 Volcanism, India-Seychelles Rifting, Dinosaur Extinction, and Petroleum Entrapment at the KT Boundary(GSA abstract) (Arkistoitu – Internet Archive)
"The KT Boundary" on Melvyn Bragg's In Our Time on BBC, Radio 4, 23rd June 2005
Seismic Images Show Dinosaur-Killing Meteor Made Bigger Splash
Universe Today: Did Asteroid Baptistina Kill The Dinosaurs? Think Other WISE
The Economist: Mass extinctions – I am become Death, destroyer of worlds
Space Daily: Did Multiple Impacts Pummel Earth 35 Million Years Ago
Dinosaurusten ajan päättänyt massatuho aiheutui asteroidin törmäyksestä (Arkistoitu – Internet Archive) YLE tiedeuutiset 4.3.2010.
Poikkileikkausanimaatio kraatterin synnystä. Maan kuori aaltoili rajusti, ja synnytti valtavan järistyksen.
Liitukauden päättävä KT-raja Coloradossa.
Xavier de Maistre

| Xavier de Maistre |
| --- | --- |
 Pjotr Zabolotski: Xavier de Maistre, 1840.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1763 Chambéry, Ranska
Kuollut: 1852 (88–89 vuotta) Pietari,  Venäjä
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Xavier de Maistre (1763 Chambéry, Ranska – 1852 Pietari,  Venäjä) oli ranskalainen kirjailija, kreivi. Hän palveli ensin Sardinian kuninkaan armeijassa ja sai upseerin arvon, sen jälkeen hän palveli myös Italian, Sveitsin ja Venäjän armeijoissa. Vuosina 1815–1816 hän asui Suomessa.
Maistren tuotanto oli suppea. Lähinnä hän kuvaa Kaukasiaan ja Persiaan tekemiään  matkoja. Hänen tunnetuin teoksensa on Matka huoneessani (1794), jonka hän kirjoitti jouduttuaan kuudeksi viikoksi kotiarestiin rangaistuksesi virkavirheestä eli kaksintaistelussa.
Suomennetut teokset

Aostan kaupungin spitaalinen (Le Lépreux de la Cité d'Aoste) teoksessa Luonnonlapsi : Olkikattoinen maja Italiassa : Rene : Aostan kaupungin spitaalinen : Carmen, ExLibris (Concert Hall Society) 1970
Matka huoneessani (Voyage autour de ma chambre), suom. Olli-Matti Ronimus ja Pentti Holappa, Helsinki: WSOY 1965 Sarja: Intiimikirjasto
Matka huoneeni ympäri ; ja  Öinen tutkimusmatka huoneessani (Voyage autour de ma chambre ja Expédition nocturne autour de ma chambre), suom. Kai Mikkonen, Turku: Savukeidas 2011 ISBN 978-952-5500-86-8 (Matka huoneeni ympäri julkaistu aiemmin suomeksi nimellä Matka huoneessani)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xavier de Maistre Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Magnoliat

| Magnoliat |
| --- | --- |
 Tähtimagnolia (Magnolia stellata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Magnolianae
Lahko::  Magnoliales
Heimo::  Magnoliakasvit Magnoliaceae
Suku::  Magnoliat Magnolia  L.
Katso myös
   Magnoliat Wikispeciesissä   Magnoliat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Magnoliat (Magnolia) ovat Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilta ja subtrooppisilta alueilta kotoisin olevia puuvartisia kasveja. Luokittelutavasta riippuen lajeja on jopa 210. Monet magnolialajit ovat uhanalaisia.  Useita lajeja ja risteymiä käytetään koristekasveina pääasiassa näyttävien ja tuoksuvien kukkiensa vuoksi. Villejä magnoliapuita käytetään paikallisesti sahatavarana sekä ruoka- ja lääkekasveina.
Magnoliat ovat ilmastollisesti arkoja, eivätkä yleensä menesty Suomessa. Vain Etelä-Suomessa voidaan edullisilla paikoilla kasvattaa joitain lajeja, muun muassa japaninmagnoliaa (Magnolia kobus), pensasmagnoliaa (Magnolia sieboldii) ja tähtimagnoliaa (Magnolia stellata).
Magnolialajeja

Magnolia acuminata – poppelimagnolia
Magnolia campbellii – himalajanmagnolia
Magnolia champaca – tuoksusampaka
Magnolia compressa – kultanuppumagnolia
Magnolia delavayi – ternimagnolia
Magnolia denudata – jademagnolia
Magnolia fraseri – appalakkienmagnolia
Magnolia grandiflora – kuningasmagnolia
Magnolia hypolampra – hopeamagnolia
Magnolia kobus – japaninmagnolia
Magnolia liliifera – liljamagnolia
Magnolia liliiflora – tulppaanimagnolia
Magnolia macrophylla – isolehtimagnolia
Magnolia obovata – rohtomagnolia
Magnolia salicifolia – pajumagnolia
Magnolia sieboldii – pensasmagnolia
Magnolia stellata – tähtimagnolia
Magnolia tripetala – sateenvarjomagnolia
Risteymiä:
Magnolia × loebneri – tarhamagnolia
Magnolia × veitchii – ruusumagnolia
Kuvia

Magnolian kukka.
Magnolia grandifloran kukka.
Magnolia täydessä kukassa.
Kypsä hedelmä ja siemeniä.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Magnolia
Suomen Lajitietokeskus: Magnoliat – Magnolia
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157017  Wikispecies: Magnolia  APDB: 192353  APNI: 437233  BioLib: 3404  CoL: 8VZ4K  EoL: 44478  EPPO: 1MAGG  FNA: 119452  FoC: 119452  GBIF: 2888195  GRIN: 7165  iNaturalist: 82096  IPNI: 25589-1  IRMNG: 1307983  ITIS: 18069  NBN: NHMSYS0000460554  NCBI: 3402  NZOR: 139e5de5-0ca5-4654-9797-aa575b87d3c2  Open Tree of Life: 288480  Paleobiology Database: 54614  PLANTS: MAGNO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000709-2  Tropicos: 40012123  VASCAN: 1389  WFO: wfo-4000022860 
Agicolanpuistikon magnoliat
Madjarabit

Madjarabit (tai madjaraabit) ovat Nubiassa, nykyisen Egyptin ja Sudanin rajalla asuva kansanryhmä joka pitää itseään unkarilaisena. Heidän nimensä on nubialais-unkarilainen yhdyssana (madjar + aab - unkarilainen heimo, ei siis madjaarilais-arabi). Mohamed Hasan Osmanin, Madjarabien Liiton puheenjohtajan mukaan madjarabeja on arviolta 50 000–60 000, orientalisti István Fodorin mukaan heitä on vain 10 000–12 000.
Asuinpaikka

Nykyään nubiaa puhuvia madjarabeja asuu Nubian egyptiläisessä osassa, alun perin he asuivat Aneban, Tuskan, Gattan ja Ibrimin kylissä. Vuonna 1964, kun Assuanin pato oli valmistunut, kylät ja Wadi Halfan kaupunki jäivät vesimassojen alle. Egyptin hallitus on rakentanut kyliä uudestaan lähelle Kom Omboa. Nubian ulkopuolella madjarabeja asuu Kairossa, Aleksandriassa ja Mansurassa. Sudanissa heillä oli merkittävä yhdyskunta Wadi Halfassa ja siellä sijaitsevalla Madjararti-saarella. Padon rakennuksen jälkeen he muuttivat Hasm el-Kirban kylään. Madjarabeja asuu vielä Khartumissa, Atbarassa ja Port Sudanissa. Madjarabien toinen ryhmä, joka käyttää arabiaa äidinkielenään, asuu nykyisin Assuanissa.
Alkuperä

Perimätiedon mukaan madjarabien esi-isät saapuivat Egyptiin vuonna 1517 Osmanien valtakunnan sulttaani Selim I:n hyökkäysarmeijan kanssa. He kuitenkin käynnistivät kapinan Aleksandriassa, jonka epäonnistuttua he pakenivat Ibrahim el-Magyarin (Abraham Unkarilainen, toisessa lähteessä Hasan el-Magyar) johdolla Wadi Halfaan.
Tarinaa tukee se, että jesuiittamunkki Gábor Pécsváradi kertoi kirjoittamassaan kirjeessä tavanneensa henkilökohtaisesti osmanien armeijassa palvelevia unkarilaisia sotilaita Jerusalemissa vuonna 1516.
Assuanissa asuvien madjarabien alkuperästä on toisenlainen tarina. He saapuivat sinne arkkiherttuatar Maria Teresian aikana, ja he – toisin kuin alun perin kristilliset madjarabit – olivat jo saapuessaan muslimeita. He polveutuvat todennäköisesti niistä unkarilaisista, jotka kääntyivät Osmanien valtakunnan aikana muslimeiksi, ja jotka Maria Teresia hääti Unkarista.
Yhteys ulkomaailmaan

László Almásy (josta kertoo yhdeksällä Oscarilla palkittu elokuva Englantilainen potilas) teki monta lento- ja automatkaa Egyptiin, Sudaniin ja Libyaan 1920–1930-luvuilla. Nubiassa hän tapasi madjarabeja. Madjarabit suunnittelivat suuren lähetystön lähettämistä Unkariin, mutta toinen maailmansota esti sen.
Orientisti István Fodor teki tieteellisen matkan madjarabien maalle vuonna 1993.
Unkarilaisten Maailmanliitto otti madjarabit jäsenekseen vuonna 1992.
Sananlaskuja madjarabeista

István Fodor keräsi muutamia sananlaskuja madjarabeista, joita pidetään osoituksina siitä, että heidän alkuperänsä ei ole arabialainen:
| --- | --- |
Āl-Mādjārí lā jisālli fīl-mesdjid.: Madjari ei rukoile moskeijassa.
Rā'š el-mādjār zejj el-hādjār.: Madjarin pää on kova kuin kivi.
El-mādjārí jilbis burnētā.: Madjari pitää hattua (siis ei turbaania).
Aiheesta muualla

Zoltán Pásztor: Madjarabien maalla (Arkistoitu – Internet Archive), Világvevő, Kossuth Rádió, 26.2.2004
Csaba Dörmer: Madjarabit erämaalla[vanhentunut linkki], Fókusz, RTL Klub
Kuvia sudanilaisen madjarabin delegaation Unkarissa tehnyt vierailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Musta armeija – Saaret Niilin syvyydessä – Afrikan csángó, madjarabit (1.)[vanhentunut linkki], Magyar Nemzet Magazin, 10.3.2007
Veli Tito – Saaret Niilin syvyydessä – Afrikan csángó, madjarabit (2.)[vanhentunut linkki], Magyar Nemzet Magazin, 17.3.2007
Kohtisuora kävely – Saaret Niilin syvyydessä – Afrikan csángó, madjarabit (3.)[vanhentunut linkki], Magyar Nemzet Magazin, 24.3.2007
Ulkounkarilaiset
| --- | --- |
Afrikka: Madjarabit
Aasia: Israel
Eurooppa:  Itävalta  Kroatia  Saksa  Romania Székelyt  Csángót  Serbia  Slovakia  Slovenia  Ukraina  Britannia  Suomi 
Amerikka:  Argentiina  Brasilia  Kanada  Chile  Yhdysvallat 
Oseania:  Australia  Uusi-Seelanti
Alma Mahler

| Alma Mahler |
| --- | --- |
 Alma Schindler vuonna 1899.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1879 Wien
Kuollut: 11. joulukuuta 1964 (ikä 85) New York
Ammatti:  säveltäjä kirjailija
Puoliso:  Gustav Mahler (1902-1911)​  Walter Gropius (1915-1920)​  Franz Werfel  (1929–1945)​
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  piano
Aiheesta muualla
www.alma-mahler.com/engl/almas_life/almas_life.html
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alma Maria Mahler-Werfel (o.s. Schindler; 31. elokuuta 1879 Wien, Itävalta-Unkari – 11. joulukuuta 1964 New York City, Yhdysvallat) oli itävaltalainen säveltäjä ja taiteilija, joka tunnetaan myös useista avioliitoistaan. Hän oli naimisissa vuosisadan merkittävimpiin kuuluvan säveltäjän (Gustav Mahler), arkkitehdin (Walter Gropius) ja kirjailijan (Franz Werfel) kanssa. Hän oli myös maalari Oskar Kokoschkan rakastajatar.
Taiteilija

Nuori Alma Schindler soitti pianoa lapsesta lähtien, ja muistelmissaan hän kirjoittaa kokeilleensa säveltämistä yhdeksänvuotiaana. Hän opiskeli säveltämistä Josef Laborin ohjauksessa vuodesta 1895. Hän tutustui Alexander von Zemlinskyyn alkuvuodesta 1900, aloitti samana syksynä sävellystunnit ja jatkoi tämän oppilaana aina siihen asti, kunnes hän avioitui Gustav Mahlerin kanssa, minkä jälkeen hän lopetti säveltämisen lähes kokonaan. Sitä ennen hän oli säveltänyt liedejä sekä soitinsävellyksiä ja oopperakatkelman. Hän sävelsi enää satunnaisesti vuoden 1910 jälkeen. Hänen lauluistaan on säilynyt vain 17. Niistä neljätoista ilmestyi hänen eläessään julkaisuina, jotka on päivätty vuosille 1910, 1915 ja 1924. On epäselvää, jatkoiko hän säveltämistä enää ollenkaan viimeisen julkaisun jälkeen. Hänen kuolemansa jälkeen löytyi vielä kolme sävellystä käsikirjoituksina. Niistä kaksi julkaistiin 2000, ja yksi on vielä julkaisematta. Alma Mahlerin henkilökohtaiset paperit, myös sävellyskäsikirjoitukset, on taltioitu Pennsylvanian yliopistoon. Hänen sävellyksiään esitetään edelleen.
Aiheesta muualla

Alma Mahlerin puhetta (englanniksi)
Elämäkerta ja kuvia (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Gustav Mahler vuonna 1909.
Walter Gropius vuonna 1920.
Franz Werfel vuonna 1940.
The Magnet

| The Magnet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Frend
Käsikirjoittaja:  T. E. B. Clarke
Tuottaja:  Michael Balcon
Säveltäjä:  William Alwyn
Kuvaaja:  Lionel Banes
Leikkaaja:  Bernard Gribble
Pääosat:   Stephen Murray  Kay Walsh  James Fox 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Ealing Studios
Levittäjä:  General Film Distributors
Ensi-ilta:  1950
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Magnet on brittiläinen Ealing Studios -yhtiön koko perheen komediaelokuva vuodelta 1950. Se kertoo nuoresta Johnny-pojasta, joka saa vilpin kautta käsiinsä magneetin, tulee sen avulla alueen sankariksi mutta tuntee asiasta syyllisyyttä. Elokuva oli tuolloin 11-vuotiaan James Foxin ensimmäinen pääosa (nimellä William Fox).
Juoni

Johnny toipuu tulirokosta ja on poissa koulusta tartuntavaaran takia. Hän narraa rannalla tapaamaansa pikkupoikaa vaihtamaan tämän omistaman ison magneetin ”näkymättömään kelloonsa”.  Pojan hoitaja alkaa syyttää Johnnya varkaaksi, mikä saa Johnnyn karkaamaan kotoa ja yrittämään hankkiutua eroon magneetista. Muuan isompi poika lainaa magneettia huijatakseen flipperipeliä. Johnny tapaa eksentrisen miehen, joka kerää varoja paikalliselle sairaalalle hengityskoneen hankkimiseksi. Johnny lahjoittaa rahan sijasta magneettinsa, minkä jälkeen mies alkaa kertoa Johnnystä esimerkkinä ihmisestä, joka antaa vähästään.
Palatessaan kouluun Johnny näkee taas naapurin pojan hoitajan ja kuulee tämän sanovan jonkun kuolleen murheeseen. Lastenhoitaja puhuu lemmikkieläimestä, mutta Johnny luulee tämän tarkoittavan magneetin omistanutta pikkupoikaa ja uskoo aiheuttaneensa kuoleman. Johnny pakenee pakettiauton tavaratilassa Liverpooliin, jossa pelastaa erään pojan kuolemalta satamassa. Johnny menee tapaamaan poikaa sairaalaan, jossa tämä on kytkettynä juuri siihen hengityskoneeseen jota varten rahaa kerättiin. Johnny näkee magneettinsa kiinnitettynä koneeseen lahjoitusten symbolina. Johnny tapaa uudelleen myös rahaa keränneen miehen, joka sanoo etsineensä sankaripoikaansa kaikkialta. Johnny palkitaan hengenpelastuspalkinnolla, jonka hän lahjoittaa magneetin alkuperäiselle omistajalle.
Tuotanto

Mustavalkoisen The Magnetin ulkokohtaukset kuvattiin Liverpoolin lähellä ja sisäkuvia Ealing-studioilla Lontoossa.
Vastaanotto

Elokuvaa pidetään tunnetumpiin Ealing-komedioihin verrattuna ”mietona” ja hieman turhan moralisoivana.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Murray  | … |  Dr Brent   |
|  Kay Walsh  | … |  Mrs Brent   |
|  William Fox  | … |  Johnny Brent   |
|  Meredith Edwards  | … |  Harper   |
|  Gladys Henson  | … |  lastenhoitaja   |
Käännös suomeksi