stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suontienselkä–Paasvesi
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jonka Suontienselän–Paasveden alueeseen (14.782) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,4 metriä mpy. Järven valuma-alue on 321 neliökilometrin laajuinen, josta järvi itse muodostaa 18 % osuuden . Suontienjärvi–Paasveden valuma-alueella sijaitsee yli 50 järveä tai lampea.
Suontienselän lähialueilla, eli Suontienselän–Paasveden alueella (14.782), on pääasiassa vain lyhyitä ojia, joiden valuma-alueilla on 20 vesistöä. Tästä on poikkeuksena Lylyjärven (98 ha) laskuoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat myös Iso-Musta (20 ha) ja Pieni-Mustalampi (4 ha). Nämä sijaitsevat Suonenjoen taajama-alueen läheisyydessä, kuten tekevät myös Valkeinen (10 ha), Kaatro (6 ha), Pikku-Kaatro (1 ha), Kolmisoppi (7 ha), Poskilampi (6 ha), Saininlampi (11 ha) ja Kokkolampi (2 ha). Osa niistä ovat harjualueen umpilampia. Edellisten lähellä sijaitsee Jauhojärvi (46 ha), joka on Jauhopuron latvajärvi. Järven lounaisosien lyhyiden ojien vesistöjä ovat esimerkiksi Iso Uuhijärvi (50 ha), Mikanlampi (19 ha), Säynäinen (19 ha) ja Pohjalampi (6 ha), johon edellinen laskee.  Hietakylän läheisten soiden keskellä sijaitsee Särkijärvi (18 ha), jolla on oma lyhyt laskuojansa Lahnaveden vieressä. Vielä voidaan mainita Aluslampi (6 ha), jonka oja laskee Paaslahteen. Muut lähialueen vesistöt ovat yleensä alle kolmen hehtaarin lampia.
Järveen laskee kolme suurempaa valuma-aluetta. Tuomiojärven valuma-alueelta (14.785) laskee kilometrin mittainen Tuomiojärven (202 ha) laskujoki Lahnaveteen. Tämän valuma-alueen yläjuoksulla ei esiinny muita vesistöjä. Sama koskee Jauhopuron valuma-aluetta (14.786), jonka ainoa järvi on edellä mainittu Jauhojärvi. Sen sijaan Suontienselän etelärantaan laskevalla Hiukkasen valuma-alueella (14.784) on 16 vesistöä. Alajuoksun kokoava Huikkanen (153 ha) ja Niininen (128 ha) ovat sen suurimmat järvet. Niiden lisäksi siellä sijaitsevat Iso Kuorejärvi (13 ha), Valkeinen (9 ha), Matkus (10 ha), Vääränjärvi (71 ha) sekä Soidinlampi (12 ha). Edellisen valuma-alueen itäpuolelle levittäytyy Maijootjoen–Kivilammen valuma-alue (14.783), joka muodostuu kahdesta valuma-alueesta ja jossa on 15 vesistöä. Toinen laskujoki on Majootjoki, joka alkaa Maijootlammesta (9 ha). Tämän yläjuoksulla ovat vielä Kalajärvi (25 ha), Pieni-Kaita (4 ha) ja Särki-Kaita (11 ha). Toinen on Kivipuron valuma-alue, jonka laskupuro alkaa Säyneisestä (17 ha) ja laskee Ylä-Kivilampeen (7 ha). Säyneiselle on kartoissa piirretty myös toinen puro Majootjokeen, joten se voidaan luokitella bifurkaatiojärveksi. Tämän valuma-alueen yläjuoksulta löytyy esimerkiksi Ruuhilampi (7 ha), Hankalampi (5 ha), Saarilampi (6 ha) ja suurimpina Iso-Kontio (48 ha) ja sekä pienempi Pieni-Kontio (7 ha).
Historiaa > Lähihistoriaa

Järven seudut olivat keskiajalla hämäläisten ja savolaisten eränkäyntialuetta. Pysyvä asutus muodostui hämäläisistä, savolaisista ja lappalaisista. Seutu kuului 1500-luvulla Juvan pitäjään, josta pilkottiin omiksi seurakunniksi ensin Joroinen, ja sitten 1570-luvulla Pieksämäki. Suonenjoki itsenäistyi vuonna 1856. Seudun viljely toteutettiin yhteisviljelynä vuosina 1786–1845 suoritettuun Isojakoon asti. Seudulle ulottui lopulta rautatie, jota rakennettiin seudulla vuodesta 1887 alkaen ja joka avattiin liikenteelle lokakuussa 1889. Järveltä uitettiin tukkipuuta pohjoiseen Iisvedelle ja itään Kuvansiin. Itäisellä reitillä ylitettiin Kuivataipale ensin uittoränniä myöten, mutta vuodesta 1891 lähtien kanavaa myöten. Kanava oli kauppahuone Hackmanin rakentama.
Suonenjoen alussa sijaitsevia Yläkoskea ja Myllykoskea perattiin 1820-luvulla. Vanhojen asiakirjojen mukaan vedenpintaa laskettiin 1,3 metriä. Kaakkoisrantojen muinaisrannat viittaavat kuitenkin siihen, että toteutunut järvenlasku jäi pienemmäksi . Myllykoskessa toimi pitkään mylly, jota tehostettiin padolla. Mylly ja pato purettiin valtatien 9 sillan rakentamisen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Rönty, Hannu: Telkonniemi Suonenjoen Suontienselällä 2009 (video), YouTube
Huttunen, Antti: Tenhinniemestä Suonenjoen vanhaan maamieheen, 3.7.2015, Retkipaikka
(14.7)
Kenyon Cox

Kenyon Cox
Kenyon Cox: Maxfield Parrishin muotokuva, maalattu vuonna 1905.
Kenyon Cox: Diana, maalattu noin vuonna 1890.
Kenyon Cox (1856 Warren – 1919 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän maalasi muotokuvia, alastontutkielmia, teki kuvituksia ja toimi taideopettajana. Hän myös kirjoitti paljon taidetta koskevia artikkeleita ja toimi kriitikkona.
Aiheesta muualla

http://blogs.loc.gov/picturethis/2020/04/the-arts-and-kenyon-cox-a-mural-in-the-thomas-jefferson-building/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Dilšod Nazarov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dilšod Nazarov vuonna 2017. |  Dilšod Nazarov vuonna 2017. |  Dilšod Nazarov vuonna 2017. |  |
Maa:   Tadžikistan
Miesten yleisurheilu
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | moukarinheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Peking 2015 | moukarinheitto |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Doha 2006 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2010 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Jakarta 2018 | moukarinheitto |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanton 2009 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Pune 2013 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Wuhan 2015 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Bhubaneswar 2017 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Incheon 2005 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Amman 2007 | moukarinheitto |  |
|  Pronssia | Manila 2003 | moukarinheitto |  |
Dilšod Nazarov (s. 6. toukokuuta 1982) on tadžikistanilainen moukarinheiton olympiavoittaja.
Nazarov voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 viidennen kierroksen heitollaan 78,68. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui yhdeksänneksi ja Pekingissä 2008 yhdenneksitoista. Ateenassa 2004 hän jäi karsinnassa ilman tulosta.
Nazarov saavutti hopeaa Pekingin MM-kisoissa 2015 tuloksella 78,55. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa lisäksi viidenneksi Moskovassa 2013, seitsemänneksi Lontoossa 2017, kymmenenneksi Daegussa 2011 ja 11:nneksi Berliinissä 2009. Hän karsiutui loppukilpailusta Helsingissä 2005 ja Osakassa 2007.
Nazarov on voittanut Aasian kisoissa kultaa 2006, 2010 ja 2014, saanut hopeaa 2018 sekä sijoittunut seitsemänneksi 1998 ja yhdeksänneksi 2002. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut kultaa 2009, 2013, 2015, 2017, 2019, hopeaa 2005 ja 2007 sekä pronssia 2003. Lisäksi hän on sijoittunut neljänneksi 2002.
Nazarov voitti alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuden 1999 ja 2001. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa hän oli viides 2000. Maanosien cupin hän voitti 2018 ja sijoittui toiseksi 2010.
Nazarov toimii urheilu-uransa ohessa Tadžikistanin yleisurheiluliiton puheenjohtajana.
Nazarov jäi syyskuussa 2019 kiinni dopingista Daegun vuoden 2011 MM-kisojen uusintatesteissä. Hän oli käyttänyt Oral Turinabol -nimistä anabolista steroidia.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF
Moukarinheitto: 80,71 (Halle, 2013) (Tulos mitätöity Dopingrikkeen vuoksi)
Tirreno–Adriatico

| Tirreno–Adriatico |
| --- | --- |
 Vuoden 2012 kilpailun reitti.
Tiedot
Ajankohta:  maaliskuun puoliväli
Alue:   Italia
Paikalliset nimet:  Tirreno–Adriatico (italiaksi)
Lempinimi:  ital. La corsa dei due mari suom. Kahden meren kilpailu
Laji:  maantie
Tyyppi:  etappikilpailu
Järjestäjä:  RCS Sport – La Gazzetta dello Sport
Historia
Ensimmäinen:  1966
Kilpailuja yht.:  59 (vuoteen 2024 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Dino Zandegù
Eniten voittoja:   Roger De Vlaeminck (6)
Viimeisin voittaja:   Jonas Vingegaard
Vuoden 2012 kilpailun reitti.
Tirreno–Adriatico on Italiassa järjestettävä maantiepyöräilyn viikon mittainen etappikilpailu, jonka reitti kulkee Italian poikki Tyrrhenanmeren puoleiselta rannikolta Adrianmeren puoleiselle rannikolle. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1966, jolloin sen voitti italialainen Dino Zandegu. Eniten voittoja kilpailussa on belgialaisella Roger De Vlaeminckilla, joka on voittanut kilpailun kuudesti vuosina 1972–1977. Maaliskuun puolivälissä järjestettävää kilpailua pidetään tärkeänä valmistautumispaikkana Milano–San Remo-kilpailuun. Tirreno–Adriatico kuului vuosina 2005–2007 UCI ProTour -sarjaan ja sittemmin UCI World Touriin.
Vuonna 2007 kilpailu järjestettiin 14.–20.3. Astana-tallin Andreas Klöden voitti kilpailun neljän sekunnin erolla toiseksi tulleeseen T-Mobile Teamin Kim Kircheniin. Kazakstanilainen Aleksandr Vinokurov sijoittui kolmanneksi hävittyään Klödenille 13 sekuntia. Kjell Carlström sijoittui 115:nneksi häviten voittajalle 31 minuuttia ja 29 sekuntia.
Vuoden 2008 Tirreno–Adriatico ajettiin 12.–18.3. Civitavecchiasta San Benedetto del Trontoon. Kilpailun voitti Fabian Cancellara 16 sekuntia ennen Enrico Gasparottoa. Kolmas oli Thomas Lövkvist 40 sekuntia voittajalle hävinneenä. Jussi Veikkanen sijoittui 17:nneksi tasan neljä minuuttia Cancellaran perässä. Sveitsiläinen ratkaisi kilpailun voittamalla aika-ajoetapin.
Vuonna 2009 kilpailu käytiin 11.–17.3. reitillä Cecina–San Benedetto del Tronto. Michele Scarponi voitti kilpailun 25 sekunnin erolla Stefano Garzelliin, Andreas Klöden sijoittui kolmanneksi.
Vuoden 2010 kilpailu ajettiin 10.–16.3. välillä Livorno–San Benedetto del Tronto. Stefano Garzelli voitti kilpailun tasa-ajalla ennen Michele Scarponia. Ennen viimeistä etappia Scarponi oli kaksi sekuntia edellä, mutta Garzelli sai kahdesta välikiristä sekunnin aikahyvityksen kummastakin, ja nousi kokonaiskilpailun voittajaksi parempien etappisijoitustensa perusteella.
Voittajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1966  Dino Zandegu  1967  Franco Bitossi  1968  Claudio Michelotto  1969  Carlo Chiappano  1970  Tony Houbrechts  1971  Italo Zilioli  1972  Roger De Vlaeminck  1973  Roger De Vlaeminck  1974  Roger De Vlaeminck  1975  Roger De Vlaeminck  1976  Roger De Vlaeminck  1977  Roger De Vlaeminck  1978  Giuseppe Saronni  1979  Knut Knudsen  1980  Francesco Moser  1981  Francesco Moser  1982  Giuseppe Saronni  1983  Roberto Visentini  1984  Tommy Prim  1985  Joop Zoetemelk  1986  Luciano Rabottini  1987  Rolf Sørensen  1988  Erich Mächler  1989  Tony Rominger  1990  Tony Rominger  |  1991  Hermino Diaz Zabala  1992  Rolf Sørensen  1993  Maurizio Fondriest  1994  Giorgio Furlan  1995  Stefano Colage  1996  Francesco Casagrande  1997  Roberto Petito  1998  Rolf Järmann  1999  Michele Bartoli  2000  Abraham Olano  2001  Davide Rebellin  2002  Erik Dekker  2003  Filippo Pozzato  2004  Paolo Bettini  2005  Óscar Freire  2006  Thomas Dekker  2007  Andreas Klöden  2008  Fabian Cancellara  2009  Michele Scarponi  2010  Stefano Garzelli  2011  Cadel Evans  2012  Vincenzo Nibali  2013  Vincenzo Nibali  2014  Alberto Contador  2015  Nairo Quintana  |  2016  Greg Van Avermaet  2017  Nairo Quintana  2018  Michał Kwiatkowski  2019  Primož Roglič  2020  Simon Yates  2021  Tadej Pogačar  2022  Tadej Pogačar  2023  Primož Roglič  2024  Jonas Vingegaard  |
Käännös suomeksi
Kahvi (yritys)

Kahvi Oy:n pahtimo
Kahvi Oy - Kaffe Ab, nimi vuoteen 1929 Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolag oli suomalainen elintarvikealan yritys, joka oli olemassa 1909–1966. Yhtiöllä oli oma kahvinpaahtimo sekä mausteiden ja teen pakkaamo ja se harjoitti paahdetun ja paahtamattoman kahvin sekä siirtomaatavaroiden tukkukauppaa. Markkinointinimenä yrityksellä oli OKA ja sen tunnetuin kahvimerkki oli Stadion. Yrityksen kahvinpaahtimo sijaitsi aluksi Vuorimiehenkatu 12:ssa ja vuodesta 1918 alkaen Katajanokalla Luotsikatu 4:n piharakennuksessa, jossa aiemmin oli toiminut Robur-panimo. Tehdasrakennusta laajennettiin 1926 ja vuonna 1931 valmistui Luotsikatu 4:n sisäpihalle uusi nelikerroksinen tehdasrakennus. Uusien koneiden avulla Kahvi Oy saattoi paahtaa nyt 10 000 kiloa kahvia päivässä. Yhtiöllä oli lisäksi myyntikonttoreita ja paikallisvarastoja eri puolilla Suomea. Pitkäaikainen toimitusjohtaja oli 1919–1942 Lauri Alfred Paasivirta (1888–1969).
Yhtiön perusti 43 kauppiasta vuonna 1909. Merkittäviä osakkeenomistajia olivat alkuvaiheessa Aug. H. Soini, K. E. Kontro, Juho Kuosmanen ja Oskar Parkkinen. Vuonna 1920 Parkkisesta tuli yhtiön pääosakas kun Kontro ja Kuosmanen myivät omistuksensa. Myöhemmin Kahvi Py:n omistivat Oskar Parkkisen lapset ja yhtiön toimitusjohtaja Kaarlo (Kalle) Valfrid Sukki.
Vuonna 1951 Kahvi Oy osti Osakeyhtiö Pohjoismaiden Kahvikomppania - Aktiebolaget Nordiska Kaffekompaniet-nimisen vuonna 1924 perustetun yrityksen, joka oli tanskalaisen AS Nordisk Kaffe Kompagnin (NKK) tytäryhtiö. Tämä yhtiö harjoitti kahvin ja kaakaon maahantuontia, sillä oli oma kahvinpaahtimo Fleminginkatu 32:ssa ja lisäksi se valmisti sikuria ja muita vastaavia kahvilisäkkeitä. Pohjoismaisen Kahvikomppanian liiketoiminta päättyi 1950-luvun loppupuolella ja sen Fleminginkatu 32:n kiinteistö myytiin SOK:lle vuonna 1960. Rakennuksessa toimi sittemmin SOK:n paitatehdas ja myöhemmin laboratorio. Rakennus purettiin 1986.
Vuonna 1955 Kahvi Oy osti Oy Oka Ab:n, joka oli 1938 perustettu Oy G. Söderström Ab:n omistama huonekaluverstas yhtiön nimen vuoksi. Oy Oka Ab:stä tehtiin sittemmin Kahvi Oy:n osakkeiden holdingyhtiö, joka omisti vuonna 1965 61 prosenttia Kahvi Oy:n osakkeista.
Kahvi Oy fuusioitiin Oy Oka Ab:hen vuonna 1965 sen jälkeen kun yhtiön tappiot olivat ylittäneet sen oman pääoman. Tuko oli ostanut 1964 Oy Oka Ab:n sekä Kahvi Oy:n osakkeita niin että se omisti 79 prosenttia Kahvi Oy:stä. Tuko liitti sitten Kahvi Oy:n liiketoiminnan omaan uuteen Sörnäisissä Panimokadun länsipuolella sijainneeseen kahvinpaahtimoonsa. Tämä paahtimo toimi vuoteen 1986 saakka.
Aiheesta muualla

Stadion-kahvin valmistamo. Kahvi Osakeyhtiö Helsingissä, Forum, 01.01.1937, nro 1, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kahvipaahtimoon tutustumassa. Mielenkiintoinen kiertokäynti Kahvi Oy:n jalostuslaitoksessa, Kauppalehti, 15.04.1932, nro 86, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sininen-Niili

| Sininen-Niili |
| --- | --- |
 Valkoinen- ja Sininen-Niili
Alkulähde:  Tanajärvi
Laskupaikka:  yhtyy Valkoisen-Niilin kanssa Niiliksi Khartumissa, Sudanissa
Maat:  Etiopia, Sudan
Pituus:  1 450 km
Tis Issatin vesiputous Sinisessä-Niilissä.
Sininen-Niili on Etiopian Tanajärvestä alkava joki, joka Sudanissa yhtyy Valkoisen-Niilin kanssa Niiliksi. Etiopiassa sen yläjuoksua pidetään yleisesti pyhänä, ja sen on uskottu olevan Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa mainittu Eedenin paratiisin Gihon-joki.
Yleiskatsaus

Joen pituuden Tanajärvestä Khartumiin on vaihtelevasti ilmoitettu olevan 1 450 ja 1 600 kilometrin välillä. Epävarmuus johtuu osittain siitä, että Etiopian ylängöillä se virtaa pitkän matkan lähes kulkukelvottomassa rotkossa. Etiopian virallisen tilaston mukaan Sinisen-Niilin pituus on 1 450 kilometriä, josta 800 kilometriä on Etiopian alueella. Sininen-Niili virtaa aluksi Tanajärvestä kaakkoon, sen jälkeen länteen ja lopulta luoteeseen Sudaniin. Noin 30 kilometrin päässä Tanajärvestä joki saapuu noin 400 kilometrin pituiseen kanjoniin. Tämä muodostaa vaikean liikenne-esteen Etiopian etelä- ja pohjoisosien välillä. Joen voima ilmenee selvimmin 45 metrin korkuisissa Tis Issatin putouksissa, jotka ovat noin 30 kilometrin päässä Tanajärvestä.
Sininen-Niili yhdistyy Valkoisen-Niilin kanssa Sudanin pääkaupungissa Khartumissa, ja tästä yhtymäkohdasta Välimereen saakka joen nimenä on lyhyesti Niili. Sinisen-Niilin nimi johtuu siitä, että tulva-aikoina joen vesi muuttuu lähes mustaksi ja paikallisissa sudanilaisissa kielissä sama sana tarkoittaa sekä sinistä että mustaa.
Sinisen-Niilin virtaama on suurimmillaan sadekautena, kesäkuusta syyskuuhun, jolloin se muodostaa noin kaksi kolmasosaa Niilin virtaamasta. Sininen-Niili sekä vähän yhtymäkohdan pohjoispuolella Niiliin laskeva Atbara aiheuttivatkin Niilin jokavuotiset tulvat, joiden ansiosta jokivarsi Egyptissä on muinaisajoista saakka ollut hedelmällistä maata. Vuonna 1970 valmistunut Assuanin pato teki kuitenkin lopun Niilin tulvista.
Joen taloudellinen merkitys > Egypti ja Sudan

Egyptille Sininen-Niili on elintärkeä. Vaikka se on lyhempi kuin Valkoinen-Niili, 59 prosenttia Egyptiin saapuvista vesistä on peräisin Sinisestä-Niilistä. Lisäksi Atbara mukaan luettuna jopa 90 prosenttia Niilin vedestä ja 96 prosenttia sen kuljettamista maa-aineksista on peräisin Etiopian ylängöltä. Joki on tärkeä myös Sudanille, jossa Roeseiresin ja Sennarin padot voimalaitoksineen tuottavat 80 prosenttia maan sähköenergiasta. Näitä patoja käytetään hyväksi myös Geziran tasangon kastelemiseksi, ja alueella viljellään vehnän ohella myös korkealaatuista puuvillaa.
Joen taloudellinen merkitys > Etiopia

Sinisen-Niilin valuma-alue käsittää 200 000 neliökilometriä, lähes viidenneksen maan pinta-alasta. Vesistöalue on monessa suhteessa maan tärkein alue: 45 prosenttia Etiopian vesistä sataa alueella, 40 prosenttia maataloustuotteista tuotetaan Sinisen-Niilin alueella ja 25 prosenttia etiopialaisista asuu alueella. Lisäksi suurin osa vesivoima- ja kastelupeltopotentiaalista sijaitsee joen alueella.
Joen taloudellinen merkitys > Etiopia > Vesivoima

Sinisessä-Niilissä ja sen sivujoissa sijaitsee noin 30 prosenttia maan vesivoimakapasiteetista, jota on yhteensä 1 848 megawattia. Sinisen-Niilin alueen käytössä olevat voimalaitokset ovat:
| Joki | Voimalaitos | Nimellisteho, MW | Vuosienergia GWh, v>  2010–2011 | Käyttöönottovuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sininen-Niili | Tis Abay I (Tis Issat I) | 11 | 0,1 |  |
| Sininen-Niili | Tis Abay II (Tis Issat II) | 73 | 58 |  |
| Beles | Beles (Beles-Tana) | 460 | 981 | 2010 |
| Sinisen-Niilin vesistö | 3 kpl | 544 | 1 039 |  |
Etiopia on aloittanut 2000-luvulla laajan vesienergiahankkeen. Sen kunnianhimoisin projekti on Siniseen-Niiliin rakennettava Afrikan suurin vesivoimala Suuri etiopialaisen renessanssin pato. Tämän 16-turbiinisen voimalaitoksen tehon on määrä olla 6 000 megawattia. Hankkeen valmistuttua Etiopia on Afrikan suurin sähköntuottaja. Noin 4 000 neliökilometrin patoaltaasta tulee kaksi kertaa Tanajärven kokoinen. Pato aiheuttaa väestön pakkosiirtoja ja Niilin virtaus Egyptissä voi vähentyä jopa kolmanneksella. Vuodesta 2010 alkaen iso osa Sinisen-Niilin vedestä on ohjattu Belesin voimalaitoksen kautta Tanajärven lounaiskulmalta Belesjokeen, joka yhtyy Siniseen-Niiliin lähellä Sudanin rajaa. Säännöstelyn takia Tis Issatin putousten vesimäärä on varsin pieni muulloin kuin sadeaikana.
Eurooppalaisten tutkimusmatkat

Uuden ajan alussa tutkimusmatkailijat halusivat selvittää, mistä Niili alkaa. Ensimmäisenä eurooppalaisena Sinisen-Niilin alkulähteet Etiopiassa näki Pedro Paez, espanjalainen jesuiitta, joka saapui joen lähteelle 21. huhtikuuta 1613. Tis Issatin putoukset oli kuitenkin kuvannut jo aikaisemmin espanjalainen Juan Bermúdez vuonna 1565 ilmestyneissä muistelmissaan, ja muutamat Etiopiassa 1400-luvulla asuneet eurooppalaiset kuten portugalilainen Pêro da Covilhã ovat todennäköisesti nähneet joen, mutta eivät sen alkulähteitä. Vuonna 1629 lähetyssaarnaaja Jerónimo Lobo tuli Sinisen-Niilin lähteille, samoin kuin James Bruce vuonna 1770.
Tutkimusmatkailijoiden suunnitelmana oli tavallisesti kulkeminen vastavirtaan koko Sinisen-Niilin pituudelta. Vaikeutena oli yläjuoksun syvä rotko, jonka havaitsi ensimmäisenä Frédéric Cailliaud vuonna 1821. Amerikkalais-norjalainen ryhmä yritti vuonna 1902 tutkia rotkoa, mutta yritys epäonnistui. Konsuli Robert Cheesman kartoitti Sinisen-Niilin yläjuoksun vuosina 1925–1933. Hän ei laskeutunut läpipääsemättömään rotkoon, vaan seurasi sen kulkua ylängöiltä muulin avulla kulkien noin 8 000 kilometriä. Motiivinaan hän piti alueen kartoittamista. Hän ei voinut hyväksyä, että ”yksi maailman kuuluisimmista joista, jonka nimi on ollut hyvin tunnettu jo antiikin aikana”, oli vielä hänen aikanaan yläjuoksultaan ”merkitty karttaan katkoviivoilla”.
Brittiläisten ja etiopialaisten tutkijoiden 60-henkinen ryhmä teki vuonna 1968 keisari Haile Selassien toimeksiannosta ja kapteeni John Blashford-Snellin johdolla ensimmäisen purjehduksen Sinisellä-Niilillä Tanajärveltä Sudanin rajalle saakka. Ryhmä käytti varta vasten rakennettuja erikoisveneitä, jotta koskenlaskut onnistuisivat. Ryhmä teki useita merkittäviä tieteellisiä löytöjä, mutta joutui pari kertaa myös keskeyttämään matkansa rosvojen vuoksi.
Geologi Pasquale Scaturrosta ja hänen matkatoveristaan, kajakkimeloja ja dokumenttielokuvaaja Gordon Brownista tuli 28. huhtikuuta 2004 ensimmäiset ihmiset, jotka olivat vesitse kulkeneet Sinisen-Niilin päästä päähän. Osan matkasta mukana oli muitakin ihmisiä, mutta vain nämä suorittivat koko matkan. Heidän matkaansa kuvaa IMAX-elokuva Mystery of the Nile ja samanniminen kirja. Osan matkastaan he joutuivat kulkemaan perämoottorin avulla. He jatkoivat matkaansa edelleen Niiliä pitkin Välimerelle saakka, jonne he saapuivat 29. tammikuuta 2005, ja vasta silloin koko joki oli ensimmäisen kerran purjehdittu lähteiltään mereen saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sininen-Niili Wikimedia Commonsissa
The Tana Project (Arkistoitu – Internet Archive)
The Blue Nile Falls (Arkistoitu – Internet Archive)
Paddling the Blue Nile
Viivästynyt ejakulaatio

Viivästynyt ejakulaatio tarkoittaa miehen siemensyöksyn eli ejakulaation saavuttamisen kestävän paljon toivottua kauemmin. Joissain tapauksissa ejakulointi ei onnistu lainkaan. Kyvyttömyyttä ejakuloida kutsutaan anejakulaatioksi ja kyvyttömyyttä saada orgasmi anorgasmiaksi. Ei ole määritetty tiettyä aikarajaa, jonka ylittyessä kyse olisi viivästyneestä ejakulaatiosta. Viivästyneeseen ejakulaatioon puuttumisen tarve riippuu siitä, mieltääkö sitä kokeva asian ongelmalliseksi. Viivästynyt ejakulaatio saattaa aiheuttaa stressiä, fyysisiä ongelmia ja suhdeongelmia seksin osapuolille. Viivästynyt ejakulaatio saattaa olla ajoittain ilmenevä, pysyvä tai iän myötä muodostuva ongelma.
Viivästynyt ejakulaatio voi johtua psykologisista tekijöistä etenkin jos ejakulaatio ja orgasmi saavutetaan helposti itsetyydytyksessä, mutta viivästyminen ilmenee kumppanin kanssa harrastetussa seksissä. Tällaisessa tilanteessa on myös mahdollista, että itsetyydytyksessä on turvauduttu johonkin tekniikkaan, joka ei ole toistettavissa kumppanin kanssa. Epämukavuuden ja suorituspaineiden tunteminen seksissä saattavat johtaa ejakulaation viivästymiseen. Masennus ja ahdistuneisuushäiriö ovat mahdollisia taustalla vaikuttavia psyykkisiä sairauksia. Somaattisista tiloista muiden muassa diabetes (etenkin tyypin 1 diabetes), MS-tauti, aivoverenkiertohäiriö, selkäydinvamma ja kilpirauhasen vajaatoiminta voivat aiheuttaa ejakulaation viivästymisen. Muita riskitekijöitä ovat ikääntyminen, aiempi virtsarakko- tai eturauhasleikkaus, liiallinen alkoholinkäyttö ja eräät lääkkeet, joita käytetään esimerkiksi masennuksen, psykoosin, kohonneen verenpaineen ja kivun hoidossa.
Viivästyneen ejakulaation hoitomahdollisuudet riippuvat sen taustalla olevista syistä. Syystä riippuen kyseeseen voi tulla esimerkiksi alkoholinkäytön vähentäminen, lääkityksen vaihto, seksuaaliterapia tai Kegel-harjoitusten tekeminen. Nimenomaisesti viivästyneeseen ejakulaatioon suunnattua lääkehoitoa ei ole, mutta muihin vaivoihin tarkoitettuja lääkkeitä on toisinaan käytetty sen hoidossa.