stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koivistonjärvi (kuivatettu järvi)
Historiaa

Vanhassa Kalmbergin kartastossa se on esitetty suurehkona järvenä, joka on vain hieman viereistä Mäyhäjärveä pienempi. Vuoden 1922 Tapmereen seudun taloudellisessa kartassa järvi on jo kuivatettu pelloksi, joten järvenlasku on täytynyt tapahtua jo 1800-luvun puolella. Järven rantaviiva näyttäisi seuraavan lähinnä nykyistä 95 metrin korkeuskäyrää. Myös kuivatusta varten kaivettu kaivanto, jota kutsutaan ”Kraviksi”, alkaa samaisen korkeuskäyrän kohdalla.
Koripallo kesäuniversiadeissa 2023
Miesten koripallo

Miesten koripallonturnaukseen osallistui 15 joukkuetta, jotka oli jaettu neljään lohkoon. Suomen lohkossa oli Suomen lisäksi Azerbaidžan, Etelä-Korea ja Tšekki. Lohkojen voittajat taistelivat mestaruudesta. Suomen lohkossa voitto meni Tšekille Suomen sijoittuessa toiseksi.
Suomea edusti haastajamaajoukkue. Joukkue teki suomalaista universiadihistoriaa, sillä viides sija on korkein Suomen joukkueen saavuttama sijoitus miesten koripallossa. Tšekki eteni lohkosta voitoilla mestaruuteen Brasilian sijoittuessa hopealle ja Yhdysvaltojen pronsille.
Miesten koripallo > Suomen ottelut

Alkulohko:
29.7. Suomi - Azerbaidžan 105-43
30.7. Suomi - Etelä-Korea 80-58
2.8.  Suomi - Tšekki 66-68
Sijat 5-8:
4.8. Suomi - Liettua 84-69
Sijat 5-6:
5.8. Suomi - Romania 76-61
Suomen miesten joukkue:
Mustapha Amzil, Perttu Blomgren, Eemi Luukkonen, Tomas Murphy, Joel Mäntynen, Vili Nyman, Tomas Pihlajamäki, Erik Sajantila, Teemu Suokas, Touko Tainamo, Thomas Tumba, Luukas Vaara
Naisten koripallo

Suomen lohkossa oli Suomen lisäksi Romania, Brasilia ja Puola. Lohkojen voittajat taistelivat mestaruudesta. Suomi voitti lohkonsa ja eteni näin neljän parhaan joukkoon. Välierätappio Japanille pudotti joukkueen pronssiotteluun, jossa tuli voitto Taiwanista. Naisten pronssisaavutus oli ainutlaatuinen menestys Suomen naisten koripallossa.
Naisten koripallo > Suomen ottelut

Alkulohko:
29.7. Suomi - Romania 102-55
30.7. Suomi - Brasilia 89-63
1.8.  Suomi - Puola 80-69
Sijat 1-4:
3.8. Suomi - Japani 56-69
Sijat 3-4:
5.8. Suomi - Taiwan 56-49
Suomen naisten joukkue:
Ebba Pekonen, Sara Bejedi, Veera Pirttinen, Elina Koskimies, Roosa Lehtoranta, Lotta Lahtinen, Lotta Vehka-Aho, Roosa Kosonen, Teresa Seppälä, Helmi Tulonen, Janette Aarnio, Saana Kujala
Tyypin 3c diabetes

| Tyypin 3c diabetes |
| --- | --- |
 Haiman osat
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Tyypin 3c diabetes eli pankreatogeeninen (haimaperäinen) diabetes on alidiagnosoituna pidetty sekundäärinen diabetestyyppi. Tyypin 3c diabetes mellitus (T3cDM) tunnistetaan Maailman terveysjärjestön ja American Diabetes Associationin luokituksissa. Kyse on diabeteksesta, joka on seuraus haiman eksokriinisen osan sairauksista. Näitä ovat esimerkiksi akuutti, uusiutunut sekä krooninen haimatulehdus, haiman kasvain, kystinen fibroosi ja hemokromatoosi. Vaikka tyypin 3c diabetes on luokiteltu yhtenäiseksi sekundäärisen diabeteksen ryhmäksi, patofysiologinen tausta tyypin 3c diabeteksessa siis vaihtelee. Muissa kuin haimasyöpätapauksissa on haimaan kohdistuneen vahingon oltava riittävän laaja diabeteksen ilmenemiseksi.
Tyypin 3c diabeteksesta saatavilla oleva melko vähäinen data viittaa siihen, että enemmistö tautitapauksista johtuu kroonisesta haimatulehduksesta. Tutkimuksessa krooninen haimatulehdus on identifioitu taustalla olevaksi ensisijaiseksi sairaudeksi jopa 78,5 %:lla kaikista diabetes 3c -potilaista. Länsimaisissa väestöissä on arvioitu 5–10 %:n diabeetikoista kärsivän tyypin 3c diabeteksesta enimmäkseen kroonisen haimatulehduksen seurauksena. Toisaalta tyypin 2 diabetes on väestössä niin yleinen, että se voi myös sattumalta olla potilaalla samanaikaisesti eksokriinisen haimasairauden kanssa. Tyypin 3c diabeteksen todellinen esiintyvyys onkin tuntematon ja tieto siitä vähäistä, mikä johtuu enimmäkseen haasteissa eri diabetestapausten täsmällisessä luokittelussa. Monet tyypin 3c diabeteksesta kärsivät potilaat luokitellaankin aluksi väärin, koska haimasairauden vaikutus diabeteksen puhkeamiseen on puutteellisesti tunnistettu. Diagnostisen tarkkuuden parantamiseksi Ewald ja Bretzel ovat ehdottaneet tyypin 3c diabetekselle diagnostisia kriteereitä, joihin kuuluvat etenkin haiman eksokriininen vajaatoiminta, kuvantamisessa havaittava haiman patologia ja tyypin 1 diabetekseen liittyvien autovasta-aineiden puuttuminen.
Rajallisesta datasta huolimatta tyypin 3c diabeteksesta kärsivillä näyttää olevan tyyppien 1 ja 2 diabeetikoita vastaava riski saada mikro- ja makrovaskulaarisia komplikaatioita. Diabetes 3c saattaa myös olla varhainen merkki haimasyövästä; tässä se eroaa tyyppien 1 ja 2 diabeteksista, joiden on katsottu olevan mahdollista haimasyövän kehittymistä edeltäviä riskitekijöitä. Noin puolilla haimasyöpäpotilaista on arvioitu esiintyvän diabetes, mutta merkittävä haaste on ollut syy-seuraussuhteen arvioiminen. Kystistä fibroosia sairastavista puolestaan noin 30 % sairastuu diabetekseen 25 vuoden ikään mennessä.
Diabetes 3c saattaa seurata paitsi sairauksista, myös haiman poistoleikkauksesta eli pankreatektomiasta. Tyypin 3c diabeteksen hoidosta erillisenä diabetestyyppinä ei ole vakiintunut erityisiä suuntaviivoja.
Kreeta (alue)

| Kreetan alue Περιφέρεια Κρήτης> Alue |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alueyksiköitä:  4
Kuntia:  24
Perustettu:  1987
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Iraklion
Pinta-ala:  8 336 km² (9.)
Väkiluku (2021):  624 408 (5.)
 – väestötiheys:  74,90 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GR-M
 – NUTS:  EL43
 
www.pkr.gov.gr
Kreeta (kreik. Κρήτη, Kríti) eli Kreetan alue (Περιφέρεια Κρήτης, Periféreia Krítis) on yksi Kreikan aluehallinnon kolmestatoista alueesta. Se kuuluu Kreetan hajautetun hallinnon alueeseen ja sen pääkaupunki on Iraklion.
Kreetan alueen hallintorakennus Iraklionissa.
Hallintoalue kattaa Kreetan saaren sekä muutamia lähisaaria, kuten Gávdos, Día, Chrysí, Paximádia, Koufonísi, Gianysáda, Elása ja Spinalónga. Sen pinta-ala on 8 336 neliökilometriä ja asukasluku 624 408 (vuonna 2021).
Alueyksiköt ja kunnat

Vuoden 2011 alusta lähtien alue on jaettu alueyksiköihin ja kuntiin seuraavasti:
| Alueyksikkö | Kunta | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Iraklioninalueyksikkö | Iraklion (Irákleio) | 173 993 |
| Iraklioninalueyksikkö | Archánes-Asteroúsia | 16 692 |
| Iraklioninalueyksikkö | Chersónisos | 26 717 |
| Iraklioninalueyksikkö | Faistós | 24 466 |
| Iraklioninalueyksikkö | Górtyna | 15 632 |
| Iraklioninalueyksikkö | Malevízi | 24 864 |
| Iraklioninalueyksikkö | Minóa Pediáda | 17 563 |
| Iraklioninalueyksikkö | Viánnos | 5 563 |
Iraklioninalueyksikkö: Yhteensä: 305 490
| Chaniánalueyksikkö | Chaniá | 108 642 |
| Chaniánalueyksikkö | Apokóronas | 12 807 |
| Chaniánalueyksikkö | Gávdos | 152 |
| Chaniánalueyksikkö | Kántanos-Sélino | 5 431 |
| Chaniánalueyksikkö | Kíssamos | 10 790 |
| Chaniánalueyksikkö | Plataniás | 16 874 |
| Chaniánalueyksikkö | Sfakiá | 1 889 |
Chaniánalueyksikkö: Yhteensä: 156 585
| Lasíthinalueyksikkö | Ágios Nikólaos | 27 074 |
| Lasíthinalueyksikkö | Ierápetra | 27 602 |
| Lasíthinalueyksikkö | Oropédio Lasithíou | 2 387 |
| Lasíthinalueyksikkö | Siteía | 18 318 |
Lasíthinalueyksikkö: Yhteensä: 75 381
| Réthymnonalueyksikkö | Réthymno | 55 525 |
| Réthymnonalueyksikkö | Ágios Vasíleios | 7 427 |
| Réthymnonalueyksikkö | Amári | 5 915 |
| Réthymnonalueyksikkö | Anógeia | 2 379 |
| Réthymnonalueyksikkö | Mylopótamos | 14 363 |
Réthymnonalueyksikkö: Yhteensä: 85 609
Yhteensä: 623 065
Aiheesta muualla

Περιφέρεια Κρήτης (Arkistoitu – Internet Archive). Kreetan alueen kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Kreikan alueet
| --- | --- |
Alueet:   Attika  Epeiros  Etelä-Egean saaret  Itä-Makedonia ja Traakia  Jooniansaaret  Keski-Kreikka  Keski-Makedonia  Kreeta  Länsi-Kreikka  Länsi-Makedonia  Peloponnesos  Pohjois-Egean saaret  Thessalia 
Itsehallintoalueet:  Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno
Kultaranta (vene)

Presidentti Kyösti Kallio ja rouva Kaisa Kallio moottoriveneajelulla Naantalissa (1937)
Kultaranta II Villa Kultarannan edustalla
Kultaranta VII
Kultaranta VIII
Kultaranta on Suomen tasavallan presidentin käyttöön tarkoitettu edustus- ja huvialus, jonka sijaintipaikka kesäisin on Naantalin Kultaranta. Muina aikoina vene on Turussa Pansion laivastoasemalla.
avonainen yhteysvene Kultaranta tuli ilmeisesti Kultarannan kesälinnan lahjoituksen mukana Alfred Kordelinilta.
Kultaranta II rakennettiin 1929 varta vasten presidentti Relanderin käyttöön. Se myytiin 1971 huutokaupalla. Sanoma Oy hankki sen itselleen, kunnosti ja lahjoitti edelleen Suomen merimuseolle. Nykyään vene on esillä Merikeskus Vellamossa Kotkassa.
Kultaranta III otettiin käyttöön 1960, kun Neste Oy:n silloinen pääjohtaja Uolevi Raade lahjoitti sen presidentti Kekkoselle[lähde? ]. Edeltäjiensä tavoin se oli tehty puusta. Se oli valmistettu Helsingin Jollaksessa Vator Oy:n veneveistämöllä. Vene tuhoutui 1972 tulipalossa.
Kultaranta IV oli myös Neste Oy:n 1971 lahjoittama Finmar-Pemarin veistämöllä rakennettu Finmar Admiral -mallinen lasikuituvene. Vene tuhoutui samassa tulipalossa kuin edeltäjänsä.
Kultaranta V annettiin 1973 presidentin käyttöön ja se oli myös malliltaan Finmar Admiral.
Kultaranta VI oli sekin Neste Oy:n hankkima, mutta malliltaan pienempi Finmar Commodore. Se otettiin käyttöön 1974. Se oli presidentin saattoveneenä vielä seuraavankin veneen aikana.
Kultaranta VII hankittiin 1983 presidentti Mauno Koivistolle. Aiempia veneitä ei pidetty enää riittävän turvallisina tasavallan päämiehen käyttöön.
Kultaranta VIII luovutettiin 2008 Uudenkaupungin Työvene Oy:n telakalta presidentti Tarja Halosen käyttöön.
Aiheesta muualla

Suomen presidenttien Kultaranta-veneet kautta aikojen Kippari-lehden artikkeli kuvineen
Edustuskyytiä 1920-luvulta – nämä veneet veivät presidentit vesille Lisää kuvia Moottori-lehden jutussa
Kuva Kultaranta VI-veneestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Presidenttien veneet Kultaranta I-VIII Kaikki Kultaranta-veneet esitellään lyhyessä videossa
Koiviston öljysatama

Koiviston öljysataman sijainti Venäjän Leningradin alueella
Koiviston öljysatama (myös Primorskin öljysatama, ven. Порт Приморск, Специализированный морской нефтеналивной порт Приморск,  Port Primorsk, Spetsializirovannyi morskoi neftenalivnoi port Primorsk, LOCODE: RUPRI) on Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirin Koivistossa, Suomenlahden koillisosissa, linnuntietä noin 100 kilometrin päässä Pietarista sijaitseva suuri raakaöljyn ja öljynjalostustuotteiden vientisatama.
Tankkeri Koiviston öljysatamassa Suomenlahdella
Vuoden 2012 tammi-kesäkuun 38,5 miljoonan tonnin rahtimäärällään Koivisto oli Venäjän toiseksi suurin satama. Vuoden 2012 tammi-heinäkuussa Koiviston öljyterminaalin kautta vietiin 41,6 miljoonaa tonnia raakaöljyä ja 3,3 miljoonaa tonnia diselöljyä. Venäjän suurimman sataman eli Mustanmeren Novorossijskin pääoperaattori, pörssinoteerattu satamayhtiö (OAO Novorossijski morskoi torgovyi port) osti vuoden 2011 alussa 2012 Koiviston öljyterminaalin keskeisimmät satamatoiminnot (ООО Primorskii torgovnyi port -operaattori) ja laitteistot 2,15 miljardin dollarin yrityskaupalla. Toisaalta kauppaan liittyvien lainajärjestelyjen kautta Venäjän valtio hankki tämän maan suurimman satamaoperaattorin toiminnot määräysvaltaansa (mm. Transneftin kautta enemmistöomistus).
Hallinnollisesti Koiviston öljyterminaali kuuluu Pietarin suursataman hallinnon alaisuuteen. Tämä viranomainen vastaa paitsi Pietarin kaupungin, myös Leningradin alueen kauppasatamista.
Koiviston öljysataman vuosittainen rahtimäärä:
| vuosi | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| milj. t | 17,7 | 44,6 | 57,3 | 66,0 | 74,2 | 75,6 | 79,2 | 77,6 | 75,1 | 74,8 |
| vuosi | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 1-5/2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| milj. t | 63,8 | 53,7 | 59,6 | 64,4 | 57,6 | 53,5 | 61,0 | 49,3 | 53,0 | 25,8 |
Sataman ja sinne rakennettujen Transneft-yhtiön Itämeren öljynsiirtoputkiston avulla Venäjän federaatio on siirtänyt Neuvostoliiton aikaista ja sen hajoamisen jälkeistä Baltian maiden ja Puolan satamien kautta tapahtunutta maaöljyn vientitoimintaansa maan omiin satamiin. Tällä on lisätty Venäjän omaa kontrollia tärkeästä vientialasta ja lisätty viennin ennakoitavuutta välttämällä kauttakulkumaiden perimien maksujen ja poliittisten suunnanmuutosten vaikutusta öljykauppaan. Tähän kehitykseen liittyy myös öljytuotteiden vienti Suomenlahden Uuraan sataman (mm. Lukoilin terminaali) ja Ust-Lugan monitoimisataman (jossa on Itämeren 2. öljyputken vientiterminaali) kautta.
Vuosina 2013–2014 Koiviston polttoainekuljetusten kokonaismäärä pieneni merkittävästi samalla kun Ust-Lugan kautta kulkevan nestebulkin määrää kasvatettiin. Koiviston öljysatama oli kuitenkin yhä Venäjän viidenneksi suurin rahtisatama vuonna 2014. Sitä suurempia olivat Novorossijskin satama (121,6 milj. t), Ust-Lugan satama (75,7 milj. t), Pietarin suursatama (61,9 milj. t) ja Vostotšnyin satama (57,8 milj. t).
Koivistossa on myös pienempi yleissatama, jota ei tule sotkea suureen öljysatamaan.
Aiheesta muualla

ООО Spetsmornefteport Primorsk (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (smnpp.ru)
Primorskin sataman ja satamayhtiön historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (smnpp.ru)
Primorskin öljysataman rakennustyöt käynnistyvät (1999) (taloussanomat.fi)
Primorskin öljysatama laajenee lähivuosina(2003)  (taloussanomat.fi)
Primorskin öljysataman pohjapiirros (venäjäksi) (morinfocenter.ru)
Ulkopoliittinen instituutti: Venäjän liikennestrategiset suuntaviivat Itämerellä (2010) (fiia.fi)
Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaus

Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaus on glykogeenin varastoitumissairauksiin kuuluva perinnöllinen aineenvaihduntasairaus. Se aiheuttaa glykogeenin kertymistä yleensä maksaan. Taudista tunnetaan myös huomattavasti harvinaisemmat muodot, joissa sairaus koskettaa joko vain lihaksia tai sekä maksaa että lihaksia.
Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaudessa, jossa oireet ovat maksapainotteiset, ilmenevät ensimmäiset merkit sairaudesta yleensä varhaislapsuudessa. Tyypillisiä oireita ovat hepatomegalia ja hidastunut pituuskasvu. Paaston aikana voi ilmetä hypoglykemia tai ketoosi. Lisäksi maksapainotteisessa tautimuodossa saattavat esiintyä motorinen kehitysviive, lievä lihasheikkous ja viivästynyt murrosikä. Maksaa koskevassa tautimuodossa oireet yleensä helpottuvat iän myötä, ja tavallisesti aikuisiällä pituus on normaali. Harvinaisissa tapauksissa kehittyy palautumaton maksasairaus, kirroosi. Lihasoireiden hallitsema taudinkuva on hyvin harvinainen ja puutteellisesti tunnettu. Siinä oireiden alkamisajankohta on vaihdellut lapsuudesta aikuisuuteen. Oireita ovat olleet väsymys, lihaskipu, lihaskrampit ja etenevä lihasheikkous. Lihasoireet korostuvat fyysisen rasituksen aikana. Lihaspainotteinen tautimuoto voi aiheuttaa myoglobinurian, jossa myoglobiinia erittyy virtsaan. Tämä voi tuottaa virtsaan punaisen tai ruskean värin. Eräillä potilailla sairaus ilmenee sekamuotoisena. Tällöin maksa- ja lihaspainotteisten tautityyppien piirteet yhdistyvät, mutta lihasoireet jäävät usein suhteellisen lieviksi.
Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairauden tyypillisestä hepaattisesta muodosta kärsii arviolta yksi ihminen 100 000:sta. Lihaspainotteinen ja sekamuotoinen tautimuoto ovat paljon harvinaisempia. Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairautta tiedetään aiheuttavan mutaatioiden geeneissä PHKA1, PHKA2, PHKB ja PHKG2. Oireet johtuvat fosforylaasikinaasin toiminnan puutteellisuudesta. PHKA1- ja PHKA2-geenien aiheuttama sairaus periytyy peittyvästi X-kromosomissa. PHKB- ja PHKG2-geenien mutaatioiden aiheuttamalla taudilla puolestaan on peittyvä autosomaalinen periytymistapa. Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairauden ennuste on hyvä.
Kosti Sironen

Kosti Sironen (s. 11. syyskuuta 1946 Tuusula) on suomalainen kirjailija ja luovan kirjoittamisen aikuisopettaja.
Sironen opiskeli suomen kieltä, kirjallisuutta, kasvatustiedettä, puheoppia ja sosiaalipsykologiaa Tampereen yliopistossa valmistuen 1981 humanististen tieteiden kandidaatiksi. Hän suoritti myös puheopin tutkinnon. Hän oli peruskoulun ala-asteen vs. luokanopettajana Espoossa 1981–1984 ja toimi Uudenmaan läänin ohjaavana läänintaiteilijana 1984–1989. Vuonna 1992 hän auskultoi luovan kirjoittamisen ja kirjallisuuden aikuisopettajaksi.
Sironen on toiminut freelancer aikuisopettajana ja kirjailijana. Hän on opettanut luovaa kirjoittamista ja kirjallisuutta työväen- ja kansalaisopistoissa, kansanopistoissa, kesäyliopistossa, Teknillisessä korkeakoulussa ja muissa opistoissa eri puolilla Suomea 1970-luvulta alkaen. Sironen on ollut kirjallisuuden ja opettamisen sekatyöläinen. Nuorempana hän on tehnyt myös ruumiillisia töitä.
Sironen on julkaissut useita runokokoelmia ja yhden romaanin.
Vuonna 2014 Sironen sai puolikkaan valtion taiteilijaeläkkeestä.
Teoksia

Tulevaisuudet : runoja. Otava 1969
Barbarella : romaani. Otava 1970
Kaikki minkä omistan : runoja. Otava 1972
Kärpänen. Kuolema. Varjot. Yö : runoja. 1975
Voi veljet maailman : runoja. Otava 1975
Huomenlahja : runoja. Otava 1976
Ihmisen ääni : uusi rakkauden korkea veisu : runoja, aforismeja, haasteita. WSOY 1978
Matka Bellmanin maahan/Resan till Bellmans land : runoja. Littera, Espoo 1984
Puhu tai kuole : runoja. Kesuura, Helsinki 1995
Kuljen pakolliset pihat ja ne toiset : valitut runot 1959-2000. Kullervo, Espoo 2002
Toimitustöitä

Kenkää enolle : uutta lyhytproosaa ; toim. Anja Kauranen, Hannu Niklander, Kosti Sironen. Gummerus 1983
Elävien runoilijoiden seura : Espoon työväenopiston kirjoittajapiirien antologia 1993 ; toimittajat Kosti Sironen ja Eija Tuomela. Kesuura, Helsinki 1993
Kirjoittajapiiri lentää taivaalle : Espoon työväenopiston Kosti Sirosen kirjoittajapiirien antologia 1993-1994 ; toimittajat: Kosti Sironen ja Eija Tuomela. Kesuura, Helsinki 1994
Palkinnot

Suomen Kirjailijayhdistysten neuvottelukunnan SUUNTA-tunnustuspalkinto 2010
Kirsi Tarvainen

Kirsi Tarvainen (s. 15. kesäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Tarvainen on ollut kiinnitettynä Turun kaupunginteatteriin vuodesta 1997. Aiemmin hän näytteli Oulun, Porin sekä Lahden kaupunginteattereissa. Vuonna 2009 Turun teatterikerho myönsi Tarvaiselle 12 000 euron tunnustuksen merkittävästä teatterityöstä Turussa.
Tarvainen on ollut naimisissa näyttelijä Ilkka Koivulan kanssa ja heillä on poika.[lähde? ]
Teatterirooleja

Maria, psykologi (Kakola)
Sikke Penttinen/Rouva Clackett (Tilanne päällään)
Desiree Armfeldt (Kesäyön hymyilyä - A Little Night Music)
Hulda Vuoristo (Hamburger Börs)
Raakel Länsimaa (Parhaissakin perheissä)
Lina Lamont (Laulavat sadepisarat)
Kate Sullivan (Toisten rahat)
Emmi (Kaaos)
Metrityttö (Metritytöt)
Maxine Faulk (Liskojen yö)
Rouva Hasselström (FöriBeat)
Lokivar (Thorin vasara)
Syytetty Maarit Heikura Cadbille Xasan (Vaino)
Haltijatar Tuonetar (Prinsessa Ruusunen)
Mary Smith (Koukussa)
Arkkiherttuatar Sophie (Elisabeth)
Lusu (Konkurssisirkus)
Stella (Kaksi tarinaa rakkaudesta/uudet linjat)
Lotti (Yksi yö ruotsalaista kesää)
Äiti Ubu (Kuningas Ubu)
Rouva Virx (Amelei, majava ja kuningas katolla)
Leipurin vaimo (Pimeä metsä)
Inkeri Reima (Ihanat ajat)
Johanna "Hanna" Petrelius (Tammien alla)
Anoppi (Paljon onnea vaan!)
Berengaria Isabel Matamoros Guzmán Naudanpää-Sotavalta (Peuraneito ja Sarvikuono)
kätilö Maria (Neljäntienristeys)
Filmografia > Elokuvat

Levottomat (2000), Tipi
Joki (2001), sairaanhoitaja
Sibelius (2003), Linda Sibelius
Vares – Kaidan tien kulkijat (2012), mielisairaanhoitaja
Filmografia > Televisio

Hiljaista on (2003–2004), Pirjo Lax
Pintaa syvemmältä (2015), Martta Kanerva
Diskografia

Hei, kuka nyt? (4/1993)
Lähelle (3/1993, single)
Antaa sataa vaan (10/1994)
Maailmannainen (2014, teatterilevytys)
Aiheesta muualla

Kirsi Tarvainen Elonetissä.
Kolbjørn

| Kolbjørn |
| --- | --- |
Sukupuoli:  mies
Muunnelmia:  Kollbjørn, Colbjørn
Nimen merkitys:  "musta karhu"
Nimen alkuperä:  muinaispohjoismainen
Levinneisyys:  Norja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolbjørn on erityisesti Norjassa käytössä oleva miehen etunimi. Se on muinaispohjoismaista alkuperää ja tarkoittaa "mustaa karhua". Vuosina 1900–2017 nimen sai Norjassa noin 2 900 henkilöä, ja norjalaisessa nimipäiväkalenterissa Kolbjørniä juhlitaan 9. kesäkuuta.
Tunnettuja Kolbjørn-nimisiä

Kolbjørn Buøen (1895–1975), näyttelijä
Kolbjørn Varmann (1904–1980), pappi ja poliitikko
Tyypin II kaksisuuntainen mielialahäiriö

Tyypin II kaksisuuntainen mielialahäiriö on kaksisuuntaisen mielialahäiriön huonommin tunnettu muoto ja myös tyypillistä kaksisuuntaista mielialahäiriötä vaikeammin tunnistettavissa. Sitä luonnehtii vakavien masennusjaksojen ja hypomaanisten jaksojen vaihtelu, ja kliinistä kuvaa hallitsevat yleensä toistuvat masennusjaksot ja mielialan ailahtelevuus. Tyypin II kaksisuuntainen mielialahäiriö jää helposti tunnistamatta, koska potilaat yleensä hakeutuvat hoitoon vain masennusvaiheissa eivätkä itse tuo hypomaniavaiheita ongelmana esille, sillä silloin he ovat usein kokeneet olevansa elämänsä kunnossa. Tämän vuoksi on tärkeää, että hoitojärjestelmissä systemaattisesti selvitetään masennuspotilailta, onko heillä ollut myös kohonneen mielialan jaksoja.
Tyypin II kaksisuuntaisen mielialahäiriön esiintyvyyden arviointi on vaikeaa, koska hypomanian luotettava diagnosoiminen on erikoislääkäritason osaamista vaativa tehtävä eikä onnistu väestötutkimuksissa. Arviot elinaikaisesta esiintyvyydestä ovat yleensä esittäneet noin 0,5 prosentin väestöosuutta, mutta mikäli lähelle syklotymiaa tulevat epätyypilliset muodot lasketaan mukaan, esiintyvyys on joidenkin tutkimusten mukaan jopa 5–6 prosenttia. Luotettavaa arviota häiriön esiintyvyydestä Suomessa ei ole.
Tyypin II kaksisuuntaisen mielialahäiriön tunnistaminen on haaste terveydenhuollolle, sillä potilaalle voi olla haitaksi, jos häntä hoidetaan masennuslääkkeillä silloin, kun kyse onkin kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä.
Tyypin AB GM2-gangliosidoosi

Tyypin AB GM2-gangliosidoosi on äärimmäisen harvinainen lysosomaalinen kertymäsairaus, joka johtuu GM2A-geenin mutaatiosta kromosomissa 5. Sairastuneen elimistö ei tuota toimintakykyistä beta-heksoaminidaasi-A-entsyymiä. Siksi hänen solujensa lysosomeihin kertyy aineenvaihduntatuotteita (GM2-gangliosidit), jotka liiallisina aiheuttavat hermosolujen kuolemaa ja hermostorappeuman. Oireyhtymä muodostaa yhdessä Sandhoffin ja Tay–Sachsin tautien kanssa GM2-gangliosidoosien tautiryhmän.
Tyypin AB GM2-gangliosidoosin etenevät oireet muistuttavat Tay–Sachsin taudin piirteitä. Vaurio kohdistuu etenkin aivojen ja selkäytimen hermosoluihin. Yleensä sairastuneet vauvat ovat terveen oloisia 3–6 kuukauden ajan, mutta kärsivät tämän jälkeen kehitysviiveistä. Liikkumiseen käytettävien lihasten heikentyessä jo opitut taidot saatetaan menettää. Oireyhtymän edetessä kehittyy epileptisiä kohtauksia, näkö- ja kuuloaistien rappeutumista, kehitysvammaisuutta ja liikuntakyvyttömyys. Oireyhtymästä kärsivien silmissä on tyypillisesti havaittavissa kirsikanpunaisia pisteitä verkkokalvoilla. Sairastuneiden elinajanodote on lyhyt, sillä usein tauti on jo varhaislapsuudessa kuolemaan johtava.
Tyypin AB GM2-gangliosidoosi esiintyy vain alle yhdellä henkilöllä miljoonasta elävänä syntyvästä lapsesta. Periytymistapa on autosomaalinen ja peittyvä. Parannuskeinoa ei ole vaan potilaita pyritään hoitamaan oireidenmukaisesti. Konrad Sandhoff nimesi sairauden AB-variantiksi vuonna 1971, ja sen taustalla oleva mutaatio löydettiin vuonna 1992.