stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Casey DeSmith
Ura

DeSmith pelasi New Hampshiren yliopiston joukkueessa vuosina 2011-2015. Kaudeksi 2015–2016 hän teki sopimuksen ECHL-joukkue Wheeling Nailersin kanssa. 13 Nailersissa pelatun ottelun jälkeen DeSmith siirtyi try out -sopimuksella AHL:ään Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin joukkueeseen. Loppukauden aikana hän pelasi AHL:ssä kuusi runkosarja- sekä yhdeksän pudotuspeliottelua ja ansaitsi sopimuksen jatkon Penguinsiin.
Kausi 2016–2017 oli DeSmithin ensimmäinen kokonainen ammattilaistasolla. Hänet valittiin yhdessä Tristan Jarryn kanssa AHL:n parhaaksi maalivahtipariksi. Kauden päätteeksi DeSmith teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Penguinsin NHL-yhteistyöseura Pittsburgh Penguinsin kanssa.
Kaudella 2017–2018 DeSmith teki NHL-debyyttinsä pelaten Penguinsissa 14 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,1. Tammikuussa 2019 hän solmi kolmen vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Heinäkuussa 2022 DeSmith teki Penguinsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 3,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Elokuussa 2023 DeSmith siirtyi vaihtokaupassa Montreal Canadiensiin yhdessä Jeff Petryn ja Nathan Légarén kanssa. Montreal sai myös Pittsburghin vuoden 2025 2. kierroksen varausvuoron. Pittsburghiin lähti vaihdossa Rem Pitlick. Vaihtokaupassa oli osana myös San Jose Sharks, joka sai Montrealilta Mike Hoffmanin ja Pittsburghilta Mikael Granlundin, Jan Ruttan ja vuoden 2024 1. kierroksen varausvuoron. Syyskuussa 2023 Canadiens kauppasi DeSmithin Vancouver Canucksiin vaihdossa Tanner Pearsoniin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 DeSmith teki vapaana agenttina Dallas Starsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä kolmen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Bécharré

| Bécharré |
| --- | --- |

 Bécharré
 Koordinaatit: 34°15′4″N, 36°0′40″E 
Valtio:   Libanon
Alue:  Pohjois-Libanon
Piirikunta:  Bécharré
Korkeus:  1 400 m
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bécharré (arab. بشرّي‎, Bašarrī; myös Bšarra tai Bšarri) on kaupunki Libanonin pohjoisosassa. Kaupungin asukkaat ovat maroniitteja. Lähellä sijaitsee Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Qadishan laakso ja libanoninsetrimetsät.
Maantiede

Bécharré sijaitsee Libanonin pohjoisosassa Pohjois-Libanonin hallintoalueella Bécharrén piirikunnassa. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 1 400 metriä. Lähellä sijaitsee Qadishan laakso. Laakso ja historiallisten libanoninsetrimetsien jäänteet ovat Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
Historia

Qadishan laakso tunnetaan hyvin vanhoista erakkoluolistaan ja luostareistaan. Bécharré lukeutuu Pohjois-Libanonin vanhimpiin kyliin. Arabiaksi kirjoittaneet maantieteilijät mainitsevat sen nimillä Jubbat Bšarrijja ja Bšarra. Ristiretkeläiset tunsivat paikan puolestaan nimellä Buissera. Buissera kuului Tripolin kreivikunnan maihin.
Ristiretkien jälkeen Bécharré tunnettiin etenkin maroniittien asuttamana paikkakuntana. Egyptin mamelukkien hallitessa aluetta paikallisena virkamiehenä toimi Kairon hallitsijoiden nimittämä mukaddam, joka oli lähes aina maroniitti. Kaupungin historiaan on vaikuttanut myös sen sijainti Tripolin ja Baalbekin välisellä tiellä. Historiallisesti sen kautta saapuivat esimerkiksi maroniitteja ryöstelleet joukot Bekaanlaakson alueelta. Osmanien valtakunnan kaudella Bécharrén maroniitit sotivat myös Tripolin osmanikuvernöörin joukkoja vastaan.
Väestö

Bécharrén asukkaiden valtaosa on edelleen maroniitteja.
Libanoninsetrimetsää.
Talvista maisemaa.
Jeesuksen patsas.
MotoHeroz

| Motoheroz |
| --- | --- |

Kehittäjä:  RedLynx
Julkaisija:  RedLynx, Ubisoft (iOS)
Jakelija:  Nintendo eShop, Google Play ja App Store
Julkaistu:  Wii 15. syyskuuta 2011iOS 15. maaliskuuta 2012Android 26. syyskuuta 2013
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  Wii, iOS, Android
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Motoheroz on suomalaisen RedLynxin kehittämä ajopeli, joka julkaistiin alun perin 15. syyskuuta 2011 Wiille WiiWaresta ladattavaksi. Peli julkaistiin myöhemmin myös iOS:lle ja Androidille.
Pelaaminen

MotoHeroz on sivuttainvierivä ajopeli, joka sisältää piirteitä tasohyppelystä. Pelissä ideana on ajaa autoilla, joilla pitää päästä maaliin. Peli sisältää kolme erilaista pelitilaa: yksinpelattava tarinatila, 2-4 pelaajan Party Rally, jossa pelaajat kilpailevat toisiaan vastaan sekä verkkomoninpeli. Pelissä on yhteensä yli 100 erilaista rataa.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 82.08 %
Metacritic: 82/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Destructoid: 7/10
Eurogamer: 6/10
Gamereactor: 8/10
GameZone: 8.5/10
IGN: 9/10
Official Nintendo Magazine: 87%
Peli on saanut hyvän vastaanoton. Sillä on Game Rankingsissa keskiarvona 82.08 % ja Metacriticissä 82/100. IGN totesi pelin olevan yksi parhaita WiiWaren latauksia ja antoi arvosanaksi 9/10. GameZone puolestaan sanoi pelin olevan "mahtava WiiWare-peli ja luultavasti paras ladattava tasohyppely pitkään aikaan" ja antoi arvosanaksi 8.5/10. Eurogamer antoi arvosanaksi 6/10, Official Nintendo Magazine 87 % ja Destructoid 7/10.
Suomessa Pelaaja antoi arvosanaksi 9/10 ja sanoi pelin olevan ”hauska, monipuolinen ja erittäin koukuttava peli, joka kaasuttelee hurjalla vauhdilla WiiWaren parhaimmistoon muun muassa World of Goon rinnalle”. Gamereactor antoi arvosanaksi 8/10 ja Konsolifin 4/5.
Aiheesta muualla

MotoHeroz MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Virallinen sivusto (iOS) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
COPUOS

COPUOS:n jäsenmaat vuonna 2017.
Ulkoavaruuden rauhanomaista käyttöä valvova komitea COPUOS (United Nations Committee on the Peaceful Uses of Outer Space) on YK:n yleiskokouksen alainen komitea, joka perustettiin 1959. Sen tehtävänä on arvioida ulkoavaruuden rauhanomaisen käytön yhteistyötä, edistää tutkimusta ja tiedonsaantia sekä tarkastella ulkoavaruuteen liittyviä oikeudellisia haasteita. Se kerää tietoa myös eri maiden avaruustoiminnasta ja pitää rekisteriä satelliiteista.
COPUOS:iin kuuluvat sekä juridinen että tieteellis-tekninen alakomitea. Komitea raportoi yleiskokouksen neljännelle komitealle. Komiteaan kuuluu 83 jäsenvaltiota. Se tapaa vuosittain Wienissä, jossa keskustellaan avaruuteen liittyvistä toimista. Keskusteluiden aiheita ovat muun muassa ulkoavaruuden rauhanomainen käyttö, turvallinen toiminta Maan kiertoradalla, avaruusromu, avaruussää, asteroidien aiheuttama uhka, ydinvoiman turvallinen käyttö ulkoavaruudessa, ilmastonmuutos, vesitalous, satelliittipaikannus ja avaruuteen liittyvät lait.
Aiheesta muualla

COPUOSin sivusto
COPUOS - Saksan ulkoministeriön tietoa
Neuvo-projekti

Neuvo-projekti oli Lastensuojelun Keskusliiton kehittämishanke (2005-2009). Sen tavoitteena oli lapsen aseman parantaminen ja lasten menetysten minimoiminen vanhempien erotessa. Hankkeessa kehiteltiin vertaisuuteen perustuvia tukipalveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta sekä edistää vanhempien yhteistoimintaa eron jälkeen.
Hankkeen tavoitteena oli myös parantaa eroperheiden kanssa työskentelevien tahojen keskinäistä yhteistoimintaa mahdollisimman monipuolisten palveluiden tuottamiseksi ja niiden yhteensovittamiseksi. Hanketta rahoitti Raha-automaattiyhdistys.
Tukipalvelut

Neuvossa kehiteltiin eroaville tai eronneille vanhemmille ryhmämuotoisia palveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta.
Eroneuvo-tilaisuudet olivat eroa harkitseville ja eronneille suunnattuja avoimia keskustelutilaisuuksia, joissa oli paikalla ammattilainen sekä vertaistukena saman kokeneita vanhempia.
Vanhemman Neuvo -vertaistukiryhmät olivat eropäätöksen tehneille ja eronneille tarkoitettuja, eron jälkeistä vanhemmuutta ja vanhempien välistä yhteistyötä tukevia ryhmiä, jotka kokoontuivat kahdeksan kertaa. Ryhmiä ohjasi koulutettu ammattilainen.
Julkaisut

Hankkeessa julkaistiin lapsiperheiden eroon liittyvää kirjallisuutta.
Aino Kääriäisen tutkimus Ero haastaa vanhemmuuden (2008) selvittää eron ja eroamisen tavan vaikutuksia vanhemmuuden kokemukseen ja lapsen hyvinvointiin. Tutkimuksessa selviää, että mitä paremmin vanhemmat pystyvät suunnittelemaan eroaan yhdessä, sitä paremmin he pystyvät huolehtimaan tilanteessa myös lapsen selviämisestä ja hyvinvoinnista.
Riikka Koskelan kirja Ero lapsiperheessä – miten tukea lasta ja vanhempia? (2008) on tehty oppaaksi erityisesti varhaisen tuen työntekijöille. Kirjassa annetaan neuvoja perheen ja lapsen tukemiseen erotilanteessa.
Vanhemman opas. Tietoa ja tukea lapsiperheen eroon (2009). Opas on tehty eroa työstäville vanhemmille sekä heidän läheisilleen. Oppaan johtoajatuksena on vanhemmuuden katkeamattomuus erosta huolimatta. Oppaassa on tietoa siitä, mistä voi saada apua itselleen ja perheelleen erotilanteessa.
Koulutukset

Neuvossa kehitettiin Eroneuvo- ja Vanhemman Neuvo -palveluiden toteuttamiseksi menetelmäkoulutukset, jotka oli tarkoitettu sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille.
Hankkeessa kehitettiin koulutusta myös niille, jotka työssään antoivat tukea eronneille pian erotapahtuman jälkeen. Koulutuksen tarkoituksena oli lisätä perustyössään eroperheitä kohtaavien valmiuksia kohdata eroavia tai eronneita perheitä.
Aiheesta muualla

Neuvon kotisivu
Erin Doherty

Erin Doherty vuonna 2022.
Erin Doherty (s. 1992 West Sussex) on brittiläinen näyttelijä. Hän on tullut suurelle yleisölle tutuksi Netflix-sarjasta The Crown, jossa hän esitti kuningatar Elisabet II:n tytärtä, suorasukaista prinsessa Annea.
Doherty näytteli nuorta Annea The Crownin kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella (2019–2020). Sen jälkeen hän sai pääroolin Amazon Prime Videon ja BBC Onen draamasarjasta Chloe (2022). Uransa alkutaipaleella Doherty on esiintynyt myös televisiosarjassa Hakekaa kätilö (2017).
Monumentaalinen propaganda

V. I. Lenin puhumassa Karl Marxin ja Friedrich Engelsin patsaalla Moskovassa 7.11.1918.
Monumentaaliseen propagandaan kuului edellisen vallan valtiomiesten kuvien kaataminen. Kuvassa tuhotaan keisari Aleksanteri III:n patsas Moskovassa vuonna 1918.
Eräs monumentaalisen propagandaohjelman ensimmäisiä monumentteja oli Robespierren patsas, joka paljastettiin Moskovassa 3.11.1918. Vandaalit tuhosivat betoniveistoksen räjäyttämällä pian paljastustilaisuuden jälkeen.
Troitski-silta Pietarissa Lokakuun vallankumouksen 10-vuotisjuhlassa, suunnittelijat O. Ljalin ja I. Fomin, 1927.
Monumentaalinen propaganda tai monumenttipropaganda oli V. I. Leninin Venäjän vallankumouksen alussa esittämä suunnitelma, jota alettiin toteuttaa Neuvosto-Venäjällä vuodesta 1918 alkaen. Siinä otettiin käyttöön visuaalinen monumenttitaide, vallankumoukselliset iskulauseet ja monumentaalinen kuvanveisto tärkeiksi vallankumouksellisten aatteiden ja kommunististen ihanteiden propagoijiksi. Suunnitelma loi kysynnän monumentaaliselle, valtion tilaamalle kuvanveistolle, joka loi perustan koko myöhemmälle Neuvostoliiton kuvanveiston koulukunnalle.
Suunnitelmassa oli kaksi päähanketta. Rakennukset ja muut perinteisesti mainoksille ja julisteille käytetyt pinnat koristettiin vallankumouksellisilla iskulauseilla ja muistomerkkireliefeillä. Lisäksi luotiin runsaasti väliaikaisia kipsivaloksia monumentteina vallankumouksellisten johtajien kunnioittamiseksi.
Strategia ja estetiikka

Leninin ajatuksena oli vallankumouksellisen propagandan juurruttaminen taiteellisten monumenttien, kuten maalausten, veistosten ja urbaanin arkkitehtuurin välityksellä. Se oli keino viestiä olennaisia poliittisia viestejä paljolti lukutaidottomalle väestölle.
Veistosten ja maalausten oli määrä turvata valtionjohdon symbolinen läsnäolo maan jokaisessa kolkassa. Siksi poliittisen johdon muutos aiheutti damnatio memoriaen – aikaisemman hallinnon valtiomiesten kuvien tuhoamisen.
Tutkija Sergei Krukin mukaan leniniläinen monumentaalinen propaganda säilytti Venäjän ortodoksikirkon uusplatonisen taiteellisen perinteen. Semiotiikan käsittein ilmaistuna se ei tehnyt selvää eroa ikonin (kuvan), merkin ja sen viittaamien merkitysten välillä. Visuaalisen ikonin poliittisesti motivoitunut luonne oli käytettävissä vaivattomasti viestinnän ja ohjauksen työkaluna, ja vähitellen visuaalinen ikoni alkoi sekoittua itse todellisuuden kanssa. 1920-luvulla Venäjän vallankumouksellisten taiteilijoiden yhdistys (AHRR) alkoi kokeilla taiteellisten kuvien käyttämistä todellisuuden korvaamisen vahvistajina. Stalinin vallassaoloaikana monumentaaliset visuaaliset merkit tarjosivat ihanteellisen näkymän kommunistisesta tulevaisuudesta jo saavutettuna todellisuutena.
Toteutus

Monumentaalinen propaganda alkoi 12. maaliskuuta 1918 hyväksytyllä asetuksella ”Asetus tsaarien ja heidän palvelijoidensa kunniaksi pystytettyjen monumenttien poistamisesta ja Venäjän sosialistiselle vallankumoukselle omistettujen monumenttien kehittämisprojektista” (Tasavallan monumenteista). Asetus mahdollisti sellaisten monumenttien poistamisen, joilla ei ollut historiallista tai taiteellista arvoa, sekä vallankumouksellisten monumenttitaiteen luomisen. Toukokuun 1. päivään 1918 mennessä lukuisia monarkkisia monumentteja oli poistettu tai suljettu, monien kaupunkien juhlakoristeita oli suunniteltu ja Penzassa paljastettu Karl Marxin väliaikainen monumentti (kuvanveistäjänä E. V. Revde).
Monumentaalisen propagandaprojektin toteutus oli monimutkaista ja sen toteuttamisessa oli lukuisia organisatorisia ja teknisiä vaikeuksia. Porvarillinen älymystö sabotoi sitä.
Kansankomissariaatti hyväksyi 30. heinäkuuta 1918 luettelon monumenteista, joita ehdotettiin pystytettäväksi 69 vallankumouksellisen ja edistyksellisen kulttuurijohtajan muistolle. Lokakuun vallankumouksen ensimmäisen  vuosijuhlan kunniaksi paljastettiin useita uusia monumentteja ja muistolaattoja, joissa oli agitaatiotekstejä. Moskova, Pietari, Saratov, Vitebsk sekä eräitä kyliä koristeltiin. Monumenttien asennusta ja paljastusta pidettiin tärkeinä poliittisina tapahtumina. Seremonioiden tarkoitus oli agitoida ja kasvattaa ja ne liittyivät poliittisiin kokouksiin. Lenin puhui usein näissä kokoontumisissa.
Neuvostovallan vahvistuessa monumentaalisen propagandan suunnitelma toteutettiin Kiovassa (7. toukokuuta 1919 Ukrainan kansankomissariaatin asetuksella), Samarkandissa ja useissa muissa kaupungeissa. Vuonna 1920 suunnitelma toteutettiin Uralilla, Siperiassa ja Azerbaidžanissa ja vuonna 1921 Armeniassa ja Georgiassa. Vuonna 1922 taloudellisen tilanteen parannuttua Neuvostotasavalloissa monumentaalinen propaganda kasvoi entisestään erityisesti Lokakuun vallankumouksen viisivuotisjuhlien yhteydessä. Vuosina 1922–1923 nousi teoksia, jotka oli tehty kestävistä materiaaleista. Näistä monumenteista useat ovat vielä olemassa.
Monumentaalisen propagandan kuuluisia kuvanveistäjiä ovat muun muassa N. A. Andrejev, S. D. Merkurov, V. V. Lišev, M. G. Manizer ja L. V. Bleze-Manizer, arkkitehti V. A. Vitman, B. D. Korolev, Sergei Konenkov ja Vera Muhina.
Perintö

Monumenttipropaganda tarjosi laajan eri taiteenalojen synteesin (arkkitehtuuri, kuvataide, kirjallisuus, teatteri, musiikki), jotka johtivat suuriin teatraalisiin juhlakulkueisiin ja ”tehtaiden pillien sinfonioihin”. Se edisti monumentaalisen koristetaiteen syntyä.
Laajassa mielessä koko Neuvostoliiton monumenttitaide on Leninin monumentaalisen propagandan suunnitelman jatko. Osallistuminen monumentaalisen propagandan ohjelmaan oli käytännön koulutusta monille neuvostotaiteen mestareille. Siinä määriteltiin ensimmäistä kertaa Neuvostotaiteen periaatteet, puoluekantaisuus ja kansanomaisuus.
Sosialismin jälkeen

Sosialismin romahdettua Neuvostoliitossa ja sosialistisissa maissa alettiin tuhota vanhaa valtaa edustavia julkisia taideteoksia. Silloin Yhdysvalloissa asuvat, entiset Neuvostoliiton toisinajattelijataiteilijat ja sots-taiteen kehittäjät Komar & Melamid aloittivat kampanjan, jossa tehtiin ehdotuksia Venäjän monumenttien pelastamiseksi. Huumorilla ja vakavasti esitettyjä ehdotuksia esittivät Komarin ja Melamidin lisäksi taiteilijat Arman, Ericson & Ziegler, Joseph Kosuth, Valery Aisenberg, Eidia, IRWIN, Ilia Kitup, Alexander Zosimov ja Mark Tansey. Ehdotukset julkaistiin Dore Ashtonin toimittamassa kirjassa Monumental propaganda (1994). Aiheesta järjestettiin kiertonäyttely, joka esitettiin myös Helsingin Jugendsalissa vuonna 1996.
Monumentalnaja propaganda on nimeltään Vladimir Voinovitšin vuonna 2000 ilmestynyt romaani.
Teoksia

Vallankumoustaistelijoiden muistomerkki, Mars-kenttä, Pietari, 1917–1919.
Georgi Aleksejev. Ammattiyhdistysliike ja talonpojat, 1918, reliefi Moskovan Lenin-Museossa.
N. Andrejev ja D. Osipov, Neuvostoliiton perustuslain monumentti, 1918–1919, tuhoutunut 1941, Moskova.
Vladimir Tatlin apulaisineen Kolmannen Internationaalin muistomerkin pienoismallin edessä marraskuussa 1920.
Carl Hall, Giuseppe Garibaldin muistomerkki, 1919, Pietari.
Vera Muhina, Työläinen ja kolhoosinainen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1937.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monumentaalinen propaganda Wikimedia Commonsissa
Pérdika

Pérdika (kreik. Πέρδικα) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Pérdika, kylä Aíginan saarella, Aíginan kunnassa Saarten alueyksikössä Attikan alueella
Pérdika, kylä Dodónin kunnassa Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella
Pérdika, kylä Igoumenítsan kunnassa Thesprotian alueyksikössä Epeiroksen alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pérdika”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Casey FitzRandolph

Senaattori Herb Kohl ja Casey FitzRandolph.
Casey J. FitzRandolph (s. 21. tammikuuta 1975 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
FitzRandolph voitti 500 metrillä olympiakultaa 2002 Salt Lake Cityssä. Kyseessä oli vasta hänen toinen voittonsa kansainvälisissä kilpailuissa, sillä vain kolme viikkoa aikaisemmin hän oli luistellut eräässä kilpailussa voittoon samalla ajalla Hiroyasu Shimizun kanssa. Olympialaisissa hän voitti Shimizun kolmella sekunnin sadasosalla. Sprintterien MM-kisoissa hän on ollut hopealla 2002 Hamarissa ja pronssilla 1997. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän saavutti 500 metrillä pronssia 2001 Salt Lake Cityssä.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 m: 34,42 	11. helmikuuta 2002, Salt Lake City
1 000 m: 1.08,06 1. joulukuuta 2001, Salt Lake City
Aiheesta muualla

Casey FitzRandolph Skateresults.com -tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten 500 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Niebla

| Niebla |
| --- | --- |
 Castillo de los Guzmanes
 vaakuna
 Niebla
 Koordinaatit: 37°21′41″N, 6°40′40″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Andalusia
Maakunta:  Huelva
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  223,62 km²
Korkeus:  45 m
Väkiluku (1.1.2016):  4 098
 – Väestötiheys:  18 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.niebla.es/es/ 
  = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Niebla on kaupunki Huelvan maakunnassa Espanjassa. Nieblan väkiluku oli 4098 vuoden 2016 alussa.
Nieblan nähtävyyksiä ovat Tinto-joen yli kulkeva roomalaisaikainen silta (Puente Romano), Nieblan linna (Castillo de Niebla tai Castillo de los Guzmanes) ja mudéjar-tyylinen kirkko (Iglesia Nuestra Señora la Granada).
Kuvia

Puente Romano
Iglesia de Santa María de la Granada
Kaupunginmuuri
Puerta del Buey
New age -musiikki

Kreikkalainen Yanni on tunnettu new age -säveltäjä. Kuvassa hän ja Lauren Jelencovich noin vuonna 2012.
New age -musiikki on 1970-luvulla syntynyt musiikkityyli. New age on rauhallista ja meditatiivista musiikkia, ja usein instrumentaalista. Sille tunnusomaisia soittimia ovat etenkin syntetisaattorit, ja joskus musiikkiin yhdistetään myös luonnon ääniä ja maailmanmusiikkia. New age -musiikkia käytetään usein rentoutumisen, meditoinnin ja hengellisyyden apuna, kuten myös terapiamusiikkina ja rauhoittavana taustamusiikkina julkisissa tiloissa kuten sairaaloissa ja kaupoissa.
Historia

New age -musiikin juuret ovat 1960-luvulla, jolloin ajalle tyypilliset musiikilliset kokeilut ja syntetisaattorien keksiminen synnyttivät elektronisen musiikin. 1970-luvulla muusikot halusivat käyttää musiikkia tietoisuuden laajentamiseen ja ryhtyivät säveltämään uudenlaista musiikkia meditaation ja hengellisen pohdiskelun auttamiseksi. Musiikkityyliä alettiin kutsua new age -musiikiksi 1980-luvun alussa. Tyylin suosion kasvun myötä new age -levyjä ryhdyttiin myymään levykaupoissa omilla hyllyillään, ja perustettiin new age -radioasemia.
Muusikoita

Tunnetuimpia new age -muusikoita tyylin alkuvuosina olivat saksalaiset Popol Vuh, Edgar Froese ja Holger Czukay. 1970-luvun lopulla englantilainen Brian Eno loi ambient-musiikkityylin, jonka edustajat kuten Jon Hassell, Harold Budd ja Robert Fripp tunnettiin myöhemmin myös new age -muusikoina. Muita tunnettuja new age -tyylisiä muusikoita ovat muun muassa Kitarō, Yanni, Mike Oldfield, Enya, Vangelis, John Tesh, Ralph Towner, Keith Jarrett, Dean Evenson, Jami Sieber, Bocarus, Hypnotica, Anna Wise ja Bill Leslie. New age -terapiamusiikin tunnetuimpia edustajia on Steven Halpern.
Aiheesta muualla

NewAgeMusic.info
Pérama (Réthymno)

| Pérama Πέραμα |
| --- | --- |
 Pérama
 Koordinaatit: 35°22′09″N, 24°42′11″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Réthymno
Kunta:  Mylopótamos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7305010101
Väkiluku (2011):  1 545
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pérama (kreik. Πέραμα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 545 (vuonna 2011). Pérama on Mylopótamoksen kunnan kuntakeskus.
Pérama sijaitsee Mylopótamos-joen (myös Geropótamos) varrella Kreetan pohjoisissa keskiosissa linnuntietä noin 21 kilometriä Réthymnosta itään ja 41 kilometriä Iraklionista länteen. Pérama muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Περάματος, Topikí Koinótita Perámatos), johon kuuluu varsinaisen Péraman kylän lisäksi myös aivan sen vieressä sijaitseva Dáfnin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 578.
Péraman alueen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Melidónin ja Gerospílioksen tippukiviluolat, jotka sijaitsevat noin neljä kilometriä kylästä. Antiikin aikana luolissa palvottiin Talosta. Osmanivallan aikana paikalliset käyttivät luolia turvapaikkoina, mutta vuonna 1824 piilo paljastui ja turkkilaiset surmasivat sadoittain luoliin paenneita ihmisiä.
Pérama (Lesbos)

| Pérama Πέραμα |
| --- | --- |
 Pérama
 Koordinaatit: 39°2′34″N, 26°30′21″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Pohjois-Egean saaret
Alueyksikkö:  Lesbos
Kunta:  Mytilíni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5301040401
Väkiluku (2011):  726
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  811 11
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pérama (kreik. Πέραμα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Pérama muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Περάματος, Topikí Koinótita Perámatos). Kylän väkiluku on 726 (vuonna 2011).
Péraman kylä sijaitsee Lesboksen eteläosissa Géranlahden länsirannalla linnuntietä noin yhdeksän kilometriä ja tietä pitkin noin 23 kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Mytilínistä. Aiemmin kylä kuului Géran kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Géran kunnallisyksikköön.