stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kapearaiteinen rautatie
Kapearaiteisia raideleveyksiä > Suomessa

Suomessa kapearaiteisilla radoilla yleisimmin käytetyt raideleveydet ovat olleet 600 ja 750 millimetriä, joita on aikojen kuluessa rakennettu yhteensä vähintään 800 kilometriä. Niistä pisimmät olivat Hyrynsalmen–Kuusamon kenttärata (178 km), Loviisan–Vesijärven rautatie (82 km), sekä Ylä-Syvärin kenttärata (72 km).
Muita tiedossa olevia Suomessa käytettyjä kapearaideleveyksiä ovat olleet 488, 500, 575, 785, 900, 1 000, sekä 1 067 millimetriä, joista suomalaisittain harvinaisimpia olivat Kuusankosken–Voikan rautatietä edeltänyt Kuusaanlammen ja Kymintehtaan välille rakennettu 488 millimetrin sähkörautatie, sekä Pankakosken–Sokojoen rautatien omistaneen Enso-Gutzeit Oy:n Kotkan tehtailla olleet 1 067 millimetrin radat.
Helsingin nykyinen sekä Turun ja Viipurin entiset raitiotiet ovat olleet raideleveydeltään 1 000 millimetriä, joka on edelleenkin hyvin yleisesti maailmalla käytetty kapearaiteinen raideleveys. Helsingin raitioteillä harkittiin hevosvetoisten raitiovaunujen aikaisen 1 000 millimetrin raideleveyden leventämistä vuosina 1908–1909, mikä kuitenkin jäi kustannussyistä toteuttamatta.
Kapearaiteisia raideleveyksiä > Suomen ulkopuolella

Kapearaiteisia eli 600–1 435 millimetrin rautateitä ja ratoja on rakennettu yli 20 eri raideleveydelle. Toisin kuin standardilevyiselle raideleveydelle, kapearaiteisille raideleveyksille ei ole muotoutunut yhtä tiettyä standardileveyttä, vaan halvempien rakennuskustannusten, monesti ratojen syrjäisten sijaintien sekä niitä rakentaneiden yhtiöiden kirjo on johtanut ratojen raideleveyksien laajaan valikoimaan. Maailman kaikista rautateistä noin 17 prosenttia on kapearaiteista raideleveyttä, ja kahta yleisimmin käytettyä on nykyään käytössä yli 200 000 kilometriä.
Kapearaiteisia raideleveyksiä > Suomen ulkopuolella > Cape: 1 067 mm

Yleisin kapearaideleveys koko maailmassa on norjalaisen insinöörin Carl Abraham Pihlin Norjaan valitsema 1 067 millimetrin (3' 6") Cape-niminen raideleveys, jota käytettiin ensimmäisen kerran 1861. Cape-nimitys on peräisin eteläafrikkalaisesta Capen maakunnasta, jossa raideleveys otettiin käyttöön 1873. Osittain Pihlin vaikutuksesta 1 067 millimetrin raideleveyttä on nykyäänkin käytössä eri maissa yhteensä yli 100 000 kilometriä.
Kapearaiteisia raideleveyksiä > Suomen ulkopuolella > Metri: 1 000 mm

Maailman toiseksi yleisin nykyäänkin käytössä oleva kapearaiteinen raideleveys on 1 000 millimetriä (3' 3 3/8"), josta käytetään useissa kielissä luonnollisesti nimeä metri. Metrin raideleveyttä on käytössä eri maissa yhteensä noin 95 000 kilometriä ja käytetään paljon vuoristoisilla alueilla Aasiassa, Afrikassa, sekä Etelä-Amerikassa, mutta myös useiden kaupunkien raitioteillä. Intiassa metrin levyistä rataa on rakennettu noin 17 000 kilometriä, mutta sitä on viime aikoina osittain alettu leventää intialaisen standardin mukaiseksi 1 676 millimetrin (5' 6") leveäraiteiseksi radaksi.
Kuvasto > Historia

Kapearaiteisilla kiskoilla kulkevat jarrullisest hevoskärryt 1700-1800-lukujen vaihteesta Saksasta.
Muulivetoinen kapearaiteinen kivihiilivaunu.
Kapearaiteisen 1 106 millimetrin vuonna 1828 avatun Linz - České Budějovice rautatien rekonstruointi Itävallassa.
1 245 millimetrin kapearaiteinen höyryveturi Salamanca vuodelta 1812 Englannissa.
Kapearaiteista kenttärataa ambulanssikäytössä Belgiassa.
Forssan sähköradan 750 mm:n Orenstein & Koppel -sähköveturi (1898, 0-4-0sm) museoituna Suomessa.
914 millimetrin kapearaiteista metsäradoista viimeisin Yhdysvalloissa.
1 093 millimetrin virheellisesti lasketusta raideleveydestä on jäljellä enää veturitalli Ruotsissa.
Kuvasto > Rata

1 000 millimetrin kapearaiteinen silta 70 metriä korkealla Argentiinassa.
Kapearaiteisen turveradan vaihde Belgiassa.
Kolmikiskoraiteistoa museoradalla Englannissa.
600 millimetrin kapearaiteista rataa Tšekissä.
610 millimetrin kapearaiteinen rautatie Himalajan vuoristossa Intiassa.
750 millimetrin kapearaiteisen museorautatien tasoristeys Suomessa.
760 millimetrin kapearaiteista rataa vuoristossa Serbiassa.
914 millimetrin ratapiha ja kääntöpöytä Guatemalassa.
Kuvasto > Kalusto

600 millimetrin belgialainen Tubize-veturi kapearaiteisella radalla Kreikassa.
610 millimetrin kapea­raiteinen dieselveturi vaunuineen sokeri­viljelmän radalla Fidžissä.
686 millimetrin Hughes Falcon Works 323/1878 0-4-0st -tyyppinen tankkiveturi Englannissa.
750 millimetrin moottori­vaunu Jokioisten rauta­tiellä Suomessa.
750 millimetrin radan veturi Hyvinkään rauta­tie­asemalla (Hyvinkää–Karkkila) vuonna 1961.
1 000 millimetrin kaksi­kerroksisia raitiovaunuja ruuhkautuneena Hongkongissa.
1 067 millimetrin diesel­veturi seka­tavara­junassa Australiassa.
1 422 millimetrin Mount Washington Cog Railwayn hammasradan veturi Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
De re metallica -kirjan vuoden 1912 käännös latinasta
De re metallica -kirjan vuoden 1912 käännös latinasta (lista ja linkit kirjan kuviin)
The Middleton Railway -websivut
Light Railways Kevyet rautatiet - Britannian kaivosinsinööri-instituutin neuvottelumuistiinpanot vuodelta 1898 (vol. 13, sivut 445-465) 
(Huom: Kevyellä rautatiellä ei yleisesti tarkoiteta kapearaiteista rautatietä vaikka se sitä useissa tapauksissa onkin.)
Quality Manual: QM 1 - The UCW Partnership, eteläafrikkalainen veturinvalmistaja Union Carriage & Wagon, Co. (Luetellaan muun muassa 1 067 millimetrin vetureilla tehtyjä maailman ennätyksiä.)
Raideliikenne
| --- | --- |
Rautatieliikenne:  rautatie  juna  rautatieasema  rautatieliikennepaikka  rautatiekalusto 
Metroliikenne:  metro  metroasema 
Raitioliikenne:  raitiovaunu  duoraitiovaunu  pikaraitiotie  museoraitiotie 
Turvalaitteet:  asetinlaite  kampiasetinlaite  kankiasetinlaite  opastin  releasetinlaite  tietokoneasetinlaite  varmistuslukko- ja opastinturvalaitos 
Raideleveys:  kapea  normaali  leveä 
Suomessa:  rautatieliikenne  rataverkko  raitioliikenne  lähijunaliikenne  metroliikenne  kapearaiteiset rautatiet  yritykset: VR  Fenniarail  North Rail 
Kapearaiteinen työntökärry oli käytössä eurooppalaisessa kaivoksessa 1550-luvulla. Kärryn alla urassa kulkenut rautatappi ohjasi kärryn kulkua.
Loviisan-Vesijärven rautatien 750 millimetrin raidelevyinen Consolidation (2-8-0) -tyyppinen höyryveturi LWR3.
1 000 millimetrin kapearaiteinen silta 70 metrin korkeudella Argentiinassa.
Topparoikka Niemen kartanon omistamalla Kuurilan metsäradalla vuonna 1934.
Ojakkalan-Olkkalan rautatien veturi numero 3 Kovjoen museorautatiellä.
Saksassa paljon käytetty lavettivaunutekniikka sallii leveämmän vaunun kuljettamisen kapearaiteisella radalla.
Nelikiskoraide, jossa on maailman yleisimmän raideleveyden (1 435 mm) lisäksi kaksi maailman yleisintä kapearaideleveyttä (1 000 mm ja 1 067 mm). Noin 75 % rautateistä maailmassa käyttää yhtä tai useampaa näistä raideleveyksistä.
Australialaisen Puffing Billy Railwayn kapearaiteinen 762 millimetrin raideleveydellä oleva höyrysäiliöveturi, jossa käytössä amerikkalaiset AAR- eli Janney-kytkimet.
Entinen 600 millimetrin Nokian tehdasradan Schöma CFL 60-DC762 -dieselveturi levennettynä Jokioisten museorautatien 750 millimetrin radalle.
Veturissa näkyy Jokioisten museorautateillä käytössä oleva norjalainen kytkin.
Kapearaiteiset (alle 1 435 mm) rautatiet on merkitty kartassa keltaisen, punaisen ja purppuran eri sävyillä.
Standardilevyiset (1 435 mm) rautatiet on merkitty sinisellä ja leveäraiteiset (yli 1 435 mm) rautatiet vihreän eri sävyillä.
Kirkkovene (yhtye)

| Kirkkovene |
| --- | --- |

 Kirkkovene Rytmikorjaamolla
Tiedot
Toiminnassa:  2019–
Tyylilaji:  punk
Laulukieli:  suomi
Levy-yhtiö:  Love Is Punk
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirkkovene on suomalainen punkia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 2019. Yhtyeen suurimpana vaikuttajana on toiminut Ripsipiirakka, jonka tribuuttiyhtyeeksi Kirkkovene alun perin perustettiin.
Kirkkovene on julkaissut cover -versioita suosituista suomalaisista pop-kappaleista. Yhtyeen ainoastaan omia kappaleita sisältänyt debyyttialbumi Terkkarilla nauhoitettiin kesällä 2020 ja julkaistiin saman vuoden syyskuun 25. päivänä.
Vuonna 2023 yhtye solmi levytyssopimuksen Love Is Punk Recordsin kanssa.
Kokoonpano > Nykyiset jäsenet

Mitja Lepistö - Kitara ja Laulu
Janes Virkki - Kitara
Janne Järvinen - Basso
Elias Yli-Jaskari - Rummut
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Juho Rinne - Kitara ja Taustalaulu
Eemi Lamberg - Basso
Vallu Kousa - Rummut
Diskografia > Albumit

Terkkarilla (2020)
Toinen näytös (2021)
Tubehitit, Vol. 2 (2021)
Pakoon Elämää (2022)
Tubehitit, Vol. 3 (2023)
Diskografia > Singlet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  2019 Haluathan mua (Ripsipiirakka)  Tukehdu pullaas (Ripsipiirakka)  Sanni (Ripsipiirakka)  Bilehile (Ripsipiirakka)  Tähdeksi Hollywoodiin (Ripsipiirakka)  Psychosocial Baby (Slipknot)  Sun henkes haisee (Ripsipiirakka)  Pommi (pampampam) (Sanni)  Käty (Arttu Lindeman)  Tervetuloa radalle  Kolmistaan (Ripsipiirakka)  Mato (Apulanta)  Kertakäyttöunelmat  Uudestaan (Ripsipiirakka)  Pelkkää seksiä  |  2020 Jenna  Sun vika feat. Likaiset Pikkarit (Evelina)  Cicciolina (Erika Vikman)  Hengaillaan (Kirka)  Epäröimättä hetkeekään (Elastinen & Jenni Vartiainen)  Ikuinen vappu (JVG)  Et ois vielä huominen  Roviolla (Gimmel)  Tein kai lottorivini väärin (Maustetytöt)  Päällekkäin (Ida Paul & Kalle Lindroth)  Joutsenlaulu (Yö)  Hei rakas (Behm)  Peto on irti (Antti Tuisku)  Syntisten pöytä (Erika Vikman)  |  2021 Voitko sä lopettaa? (Juustopäät)  Minä muistan sinut aina (Zedu)  Rakas hullu (Klamydia)  Mä haluun viihdyttää (Kikka)  Mary on A Cross (Ghost)  Tunnetko tään rakkauden (Leijonakuningas-elokuva)  Lootusasentoon (Kalle Päätalo)  Miten huutaa huuhkajat?  Mä nään taas liikaa  Ihan sama  Naispaholainen  Älä lähde vielä  Suomirokkia  Käy Muumilaaksoon  Ota mut (Take on me)  Rafaelin enkeli  F-F-F-Falling  Simsalabim  Myöhästyttiin taas joulusta  |  2022 Satisfyer  Ram pam pam  Rakkautta ja piikkilankaa  Dynamite Days  Milloin mä kuolen darraan?  Hittiputki  Grindr Mayhem  Madafakin darra  Poistuisitko mun elämästäni  Samoilla silmillä  Villieläin  Sen pituinen se  Frontside Ollie  |  2023 Pop-musiikkia  Cha Cha Cha  Se on kuin yö  Sinuun  Tao Tao  Sattuu ku menettää  |  2024 Lasiprinsessa  Juosten kustu (Feat. Juustopäät)  |
Diskografia > EP:t

Tubehitit, Vol. 1 (2021)
Aiheesta muualla

Kirkkovene facebookissa
Nadine Fähndrich
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nadine Fähndrich Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Valkoiset ruusut

| Valkoiset ruusut |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Eino Seisjoki
Perustuu:  Stefan Zweigin novelliin ”Brief einer Unbekannten” (1922)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Väinö Haapalainen
Kuvaaja:  Felix Forsman
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Helena Kara Tauno Palo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  12. syyskuuta 1943
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Severi (Aku Korhonen) jutustelee Aulin (Helena Kara) kanssa porraskäytävässä.
Valkoiset ruusut on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1943. Se pohjautuu Stefan Zweigin vuonna 1922 ilmestyneeseen novelliin ”Brief einer Unbekannten”, josta käsikirjoituksen muokkasivat salanimen Eino Seisjoki taakse kätkeytyneet Hannu Leminen ja Ilmari Unho. Elokuva sai Jussi-palkinnot ohjauksesta ja kuvauksesta, kun palkinto jaettiin ensi kertaa 16. marraskuuta 1944.
Valkoisia ruusuja on pidetty Lemisen ”ehkä suurimpana rakkauselokuvana”, tinkimättömänä ja viimeisteltynä teoksena. Elokuvan päähenkilöä Aulia on pidetty Helena Karan vahvimpana suorituksenalähde?.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  Auli Ranta   |
|  Tauno Palo  | … |  kirjailija Arvo Helavalta   |
|  Aku Korhonen  | … |  Severi, Helavallan palvelija   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Alma Ranta, Aulin äiti   |
|  Hugo Hytönen  | … |  talonmies Enne   |
|  Mervi Järventaus  | … |  Ilona Enne   |
|  Toppo Elonperä  | … |  kauppias Antti Koskela   |
|  Ester Toivonen  | … |  Irma, Arvon rakastajatar   |
|  Ture Ara  | … |  Mauno Kallio   |
|  Arvo Kuusla  | … |  lehtimies   |
|  Eino Salmi  | … |  lehtimies   |
|  Arvi Tuomi  | … |  opettaja   |
|  Toini Vartiainen  | … |  Aulin luokkatoveri   |
|  Vappu Jurkka  | … |  Aulin luokkatoveri   |
|  Regina Heinonen  | … |  Aulin luokkatoveri   |
|  Rauha Puntti  | … |  Aulin luokkatoveri   |
|  Liisa Nevalainen  | … |  nainen Arvon kutsuilla   |
|  Kaija Suonio  | … |  kukkakaupan rouva   |
|  Aina Osa  | … |  asiakas kukkakaupassa   |
|  Hannes Veivo  | … |  vieras Arvon lähtiäiskutsuilla   |
|  Topo Leistelä  | … |  professori   |
|  Lauri Kyöstilä  | … |  hovimestari   |
|  Evald Terho  | … |  maalaisukko   |
|  Edvin Kajanne  | … |  postivirkailija   |
|  Eeva-Liisa Ruuskanen  | … |  lastenhoitaja   |
|  Vilho Ruuskanen  | … |  tanssija ravintolassa   |
|  Vilho Jägermalm  | … |  tanssija ravintolassa   |
|  Sven Relander  | … |  mies ravintolassa   |
|  Onni Korhonen  | … |  tarjoilija   |
|  Anton Soini  | … |  kauppias   |
|  Hertta Leistén  | … |  eräs eukko   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  2. lääkäri   |
|  Pertti Palo  | … |  Poju vanhempana   |
Tuotanto

Valkoiset ruusut kuvattiin kesällä 1943. Elokuvan sivuosassa nähdään muun muassa Ester Toivonen viimeisessä elokuvaroolissaan. Severin osaan piti alun perin tulla Unto Salminen, mutta hänet vaihdettiin kesken kuvausten Aku Korhoseen. Aulin poikaa esittää Pertti Palo. Arvo Helavallan nimi oli käsikirjoituksessa Pertti Saulo.
Zweigin suomentamaton novelli ”Brief einer Unbekannten” ilmestyi alkujaan kokoelmassa Amok. Viisi vuotta Lemisen jälkeen ohjasi Max Ophüls samasta tarinasta elokuvan Kirje tuntemattomalta naiselta. Zweigin tuotantoa on filmattu useita kertoja. Lemisen elokuvassa Zweigia ei ole mainittu, minkä Antti Alanen viittaa johtuvan Lemisten tuoreesta Saksan-matkasta Joseph Goebbelsin vieraana. Lemisen mukaan Zweigiin koetettiin saada yhteyttä ennen filmausten aloittamista, mutta suursodan takia se ei onnistunut. Myöhemmin kävi ilmi, että Zweig puolisoineen oli jo helmikuussa 1942 tehnyt kaksoisitsemurhan Brasiliassa.
Lavastus

Eiralaistalon ulkokuvat otettiin Juhani Ahon tie 5:ssä sijaitsevan vuonna 1910 valmistuneen talon liepeillä.
Valkoisten ruusujen sisätilat – Aulin lapsuudenkoti, koulutilat, talonmiehen kamari, metsästysmaja ja muut interiöörit – lavastettiin Suomen Filmiteollisuuden studioille. Leminen käytti eiralaistalon porrashuoneen lavastuksessa useiden eri aikakausien aineksia. Portaiden kaiteissa on pelkistetty jugend-tyylinen reikäkoristelu, seinissä ruusuaiheinen sapluunamaalaus. Helavallan asunto on sisustettu eksoottisilla matkamuistoilla ja asekokoelmilla, tunnelmaa pehmentävät aistikkaat verhot ja koristeellinen rokokookalusto. Viimeksi mainittua säilytetään Yleisradion huonekaluvarastossa. Sohvaryhmät ja flyygeli palvelevat vilkasta seuraelämää. Sali, kirjasto ja eteishalli ovat esteetöntä, jatkuvaa tilaa, jossa voi suorittaa kiinnostavia kamera-ajoja. Metsästysmajan ulkokuori lavastettiin Helsingin Marjaniemeen, vain välttämättömät seinä- ja kattorakenteet toteutettiin. Metsästysmajan on sanottu muistuttavan Lopella sijaitsevaa marsalkka Mannerheimin majaa.
Musiikki

Valkoisten ruusujen musiikin sävelsi Väinö Haapalainen. Hänen partituurimerkintöjensä mukaan musiikki tallennettiin heinäkuussa 1943 Helsingin konservatorion salissa. Sen kesto on Teoston merkintöjen mukaan 57 minuuttia 45 sekuntia. Elokuvamelodraamassa musiikki toimii johdattelijana alueelle, joka on sekä verbaalisen että visuaalisen kielen ulottumattomissa. Se yhdistyy elokuvalajin voimakkaaseen naiselliseen prinsiippiin. Maskuliinisesta näkökulmasta musiikki on koettu salaperäisenä arvoituksena, joka on uhka ”miehiselle järkiperäisyydelle”, logiikalle ja puhutulle kielelle.
Toisen maailmansodan ajan suomalaisissa elokuvissa musiikki alkaa tunnelman virittäjänä kauan ennen kuvaa, näin myös Valkoisissa ruusuissa. Asemalle saapuvan junan ääntä jäljittelee kontrabasson ostinato-kuvio. Kohtauksia yhdistetään toisiinsa musiikilla, mutta vuorosanojen yhteydessä se vaimenee taka-alalle. Kun Helavalta kysyy ”Missä ovat minun valkoiset ruusuni?”, elokuvan pääteema alkaa soida heikkona mutta selkeänä. Teema yhdistyy valkoisten ruusujen arvoitukseen. Pääteemaa käytetään myös Helavallan iltajuhlissa. Elokuvan aikana se muodostaa yhteyden katsojan ja Aulin välille, Helavalta puolestaan ei käsitä musiikin sanomaa. Teemaa on muunneltu lähinnä soitinnuksella, melodia on sama.
Aulin päiväkirjanlukukohtausten elliptisissä ajallisissa siirtymissä musiikilla on muokattu ajantajua. Aulin voimakasta tunnetilaa hänen nähdessään äitinsä suutelemassa vierasta miestä on vahvistettu yhtäkkisellä, jyrähtävällä sforzato-soinnulla. Haapalaisen alkuperäisnuoteista ilmenee säveltäjän harkitsema vaihtoehtoratkaisu, kromaattinen nousu sforzatoon.
Masentavia tunnetiloja vahvistaa alttoviulun ja sellon laskeva kromaattinen sävelkulku, jota viulut säestävät. Kun Auli muistelee menneitä vanhan kotitalonsa edustalla, pääteema soi hiljaa trumpetilla. Päähenkilöiden erilaisia luonteita ja toisistaan poikkeavia käsityksiä rakkaudesta korostetaan musiikin avulla ensimmäisessä ravintolakohtauksessa. Aulin ja Helavallan sänkykohtauksessa on käytetty harpun kuutamoteemaa, joka vaihtuu pääteemaan tilanteen kiihtyessä suudelmaan. Jälkimmäisessä ravintolakohtauksessa vallitsee hiljaisuus, kunnes Auli pyytää ravintolayhtyettä soittamaan elokuvan pääteeman. Seuraa Aulin ja Helavallan viimeinen lemmenyö. Mies luulee Aulia kuitenkin maksulliseksi naiseksi, ja musiikki soi staattisesti matalassa rekisterissä. Elokuvan loppukohtauksessa valkoisten ruusujen maljakko on tyhjä ja voimakkaasti valaistu. Se on yhdistyy vielä kerran pääteemaan, joka soi lyhyen aikaa ja vaimeasti elokuvan loppuun asti.
Arviot

Suomen Työssä kriitikko Olavi Linnus arvioi Valkoisia ruusuja otsikolla ”Suomalaisen elokuvan suuri voitto”. Uuden Suomen kriitikko Salama Simonen kirjoitti: ”Teknisesti ja filmaattisesti Valkoiset ruusut kuuluu parhaimpiin, mitä kotimainen tuotanto on tarjonnut.” Simonen oli myös ainoa, joka mainitsi elokuvan perustuvan Stefan Zweigin novelliin. Juonen psykologista uskottavuutta kritisoitiin. Tamperelaisen Aamulehden arvioijan Olavi Vesterdahlin mukaan ”Lemisen ohjaus noudattaa eheätä linjaa ja luo kiinteän ilmapiirin filmiin. Vahinko vain, että tämä ilmapiiri ei voi olla raikkaampi ja uskottavampi.” Aikalaiskriitikot paheksuivat elokuvan sänkykamarikohtauksia. Forsmanin kameratyötä luonnehdittiin korkealuokkaiseksi. Sitä verrattiin ranskalaisfilmien ”huolelliseen valokuvaukseen”. Näyttelijöistä Kara sai suurimman huomion, mutta myös Palo sai tunnustusta.
Myöhemmin Valkoisia ruusuja on luonnehdittu elegantiksi melodraamaksi, jossa kriitikko Arto Pajukallio on nähnyt mannermaista ilmavuutta, ja identiteettitarinaksi, joka sisältää myös selviytymisstrategioita, kuten vuonna 1945 valmistunut Lemisen elokuva Vain sinulle.
Musiikkikriitikot antoivat erillisiä arvioita Valkoisten ruusujen musiikista, mikä oli poikkeuksellista. Helsingin Sanomissa Tauno Karila arvioi: ”Valssiaihe, joka kiinteästi liittyy itse juoneen tuon tuostakin ratkaisevissa käänteissä, on tartuttavan tutunomainen ja siro. – – Saman sävelmän palautuminen tuon tuostakin muuttumattomana pitkin matkaa on omansa tehostamaan muodon kiinteyttä alleviivaten myös osaltaan filmin tapahtumien liikkeelle panevaa voimaa.” Kriitikon mukaan Valkoisissa ruusuissa oli kovin niukasti ”musiikille kiitollisia vastakohtaisia aineksia”, ja siksi musiikki jäi hillitysti taka-alalle.
Huomioita

Valkoiset ruusut esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 26. huhtikuuta 1959. Finnkino Oy on julkaissut elokuvan DVD:nä.
Kirjallisuutta

Alanen, Antti: ”Neljä kirjettä tuntemattomalta naiselta”, analyysiä kertomuksen neljästä filmatisoinnista. Filmihullu 5–6/2008.
Elokuvan pääpari, Arvo (Tauno Palo) ja Auli (Helena Kara) alppimajassa.
Neutralisaatiotekniikka

Diskurssianalyysi · Positivismi
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria
Rakenteellinen funktionalismi
Sosiaalinen konstruktionismi
Émile Durkheim
Karl Marx · Max Weber
Julkinen sosiologia

Laki · Kasvatus
Poikkeavuus · Rikollisuus
Sosiaalinen verkosto
Stratifikaatio · Talous · Tiede
Tieto · Uskonto
Väestö · Yhteiskuntaluokka
Ympäristö · Armeija
Kaupunki
Habitus · Identiteetti · Normi
Jälkimoderni · Myöhäismoderni
Notkea moderni
Sosiaalinen pääoma · Valta
Neutralisaatiotekniikka (engl. techniques of neutralization) eli rikoksen selittelytavat on kriminologiassa käytetty lähestymistapa, jossa tutkitaan sitä, miten rikoksia tekevät henkilöt järkeistävät tekonsa itselleen ja pyrkivät vakuuttamaan myös muut tekonsa oikeutuksesta. Neutralisaatio antaa rikokselle myönteisen merkityksen. Neutralisaatiotekniikka on yksi yleiseen oppimisteoriaan perustuva rikollisen käyttäytymisen selitysmalli, muita ovat eriytyvä oppimisalttius, matkiminen sekä palkinnot/rangaistukset-tasapaino. Klassinen neutralisaatioteorian esittivät vuonna 1957 G. Sykes & D. Matza.
Neutralisaatiotutkimus ei ota kantaa teon moraaliseettiseen tai kriminologiseen arvoon. Tämä kriminologian ala tutkii rikoskäyttäytymistä empiirisen tutkimuksen lähestymislähtökohdista analysoiden rikollisen käyttäytymisen yhteydessä esiintyviä selittelytapoja. Vastuun kieltämistä voidaan pitää yleisimpänä rikollisen teon järkeistämistapana.
Määritelmät

Klassisiin neutralisaatioihin kuuluvat vastuun kieltäminen (engl. denial of responsibility), vahingon kieltäminen (engl. denial of injury), rikoksen kohteen arvon kieltäminen (engl. denial of victim), tuomion tuomitseminen (engl. condemn the condemners) ja vetoaminen korkeampiin velvollisuuksiin (engl. appeal to higher loyalties). Uudempia neutralisaatioita ovat vetoaminen tilien pysymiseen tasapainossa (engl. metaphor of the ledger, "tilikirjavertaus") ja vetoaminen toimimiseen pakon edessä (engl. defence of necessity, "välttämättömyyden pakko").
Neutralisaatiotekniikoihin kuulumattomia suomalaisessa kriminologiassa havaittuja rikosten selitysmalleja nuorisorikollisten joukossa ovat lisäksi itsensä toteuttamisen malli (rikollinen teko on keino itseilmaisuun) ja tekojen kieli -malli (henkilö viestii teoillaan "pahaa oloaan" tai "huutaa apua"). Ensimmäistä voidaan pitää modernin "ymmärrysretoriikan" siirtymisenä rikollisten käyttämäksi järkeistämistekniikaksi, ja jälkimmäinen on lähellä klassista vastuun kieltämisen neutralisaatiotekniikkaa.