stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Gaglojty

Alan Gaglojty vuonna 2023.
Gaglojty Edwardy fyrt Alan (oss. Гаглойты Эдуарды фырт Алан, ven. Алан Эдуардович Гаглоев, Alan Gaglojev, s. 6. helmikuuta 1981, Tskhinvali) on eteläossetialainen poliitikko ja maan presidentti toukokuusta 2022.[lähde? ]
Gaglojty syntyi ja kävi koulunsa Tskhinvalissa. Hän opiskeli taloustiedettä ja lakia Etelä-Ossetian valtionyliopistossa ja valmistui 2002.
Gaglojty työskenteli Etelä-Ossetian talouskehityksen ministeriön pienten- ja keskisuurten yritysten tuen ja antimonopolikäytäntöjen pääasiantuntijana.[lähde? ] 
Vuonna 2002 hän liittyi valtion turvallisuuskomitean (KGB) palvelukseen ja erosi siitä 2007 everstiluutnanttina. Gaglojty osallistui taisteluihin Georgiaa vastaan 2004 ja 2008. Hän sai myös koulutusta Venäjällä Vladikavkazissa.
Gaglojty oli ensimmäisen kerran presidenttiehdokkaana 2017. Hänet luettiin teknokraatiksi, ja hänen katsottiin olevan lähellä tuolloista presidentti Leonid Tibilovia. Gaglojty oli myös menestyvä liikemies, jonka kerrottiin omistavan leipomon, ruokakaupan ja autopesulan, tosin hänen yrityksensä oli rekisteröity sukulaisen nimiin.
Vuonna 2020 Gaglojtysta tuli Nyhas-puolueen puheenjohtaja. Huhti-toukokuun 2022 presidentinvaaleissa Gaglojty sai toisella kierroksella 68,2 % äänistä ja voitti istuvan presidentin Anatoli Bibyltyn (Bibilov), joka myönsi tappionsa. Kaikki ensimmäisellä kierroksella pudonneet ehdokkaat tukivat Gaglojtya.
Gaglojty peruutti 30. toukokuuta 2022 edeltäjänsä määräyksen kansanäänestyksen järjestämisestä liittymisestä Venäjään.
Kampanjoidessaan  Gaglojty vieraili myös georgialaisten asuttamassa Leningorissa ja pyrki avaamaan rajan Georgiaan. Tämä johti syytöksiin, että Gaglojty ajaa Georgian ja Yhdysvaltojen etua. Tshinvalin KGB puolusti presidenttiä. Elokuusta 2022 lähtien Etelä-Ossetia on avannut rajan Georgiaan kymmeneksi päiväksi joka kuukausi.
Afganistanin keskuspankki

Afganistanin keskuspankki Da Afghanistan Bank (DAB)  (pašt. ‏د افغانستان بانک‎) on 1939 perustettu Afganistanin valtionpankki, joka säätelee maan pankkitoimintaa ja rahaliikennettä.
Kun merkittävä yksityinen liikepankki Kabul Bank joutui talousvaikeuksiin vuonna 2010, Afganistanin keskuspankki Da Afghanistan Bank (DAB) otti sen haltuunsa. Keskupankin johtaja Abdul Qadir Fitrat nimesi parlamentissa henkilöitä, joiden hän katsoo olevan vastuussa Kabul Bankin vaikeuksista. Hän lähti kesäkuussa 2011 maanpakoon Yhdysvaltoihin koettuaan tilanteessa syntyneen hengenvaaraa.
Aiheesta muualla

Da Afghanistan Bank
Alessandro Puccini

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | floretti |  |
Alessandro Puccini (28. elokuuta 1968 Cascina) on italialainen florettimiekkailija ja lajin olympiakultamitalisti vuoden 1996 olympialaisista. Puccini on 172 cm pitkä ja edustaa Centro Sportivo Carabinieri -seuraa.
Albin Pelak

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. huhtikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Novi Pazar, Jugoslavia
Kansalaisuus:  Bosnia ja Hertsegovina
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999-2002 2003 2003-2005 2006-2007 2007 2007-2009 2009-2010 | Sarajevo Cerezo Osaka Sarajevo Željezničar Sarajevo Zvezda Irkutsk Željezničar Sarajevo Olimpik Sarajevo |  |
Maajoukkue
| 2002–2005 | Bosnia ja Hertsegovina | 2 (0) |
Albin Pelak (s. 9. huhtikuuta 1981 Novi Pazar) on bosniahertsegovinalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Pelak debytoi Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa 2002. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Alessandro Staccioli

Alessandro Staccioli OMI (s. 13. marraskuuta 1931 Trieste) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin Luang Prabangin apostoliseksi vikaariksi Laosiin sekä Taurianumin titulaaripiispaksi 26. syyskuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Etienne-Auguste-Germain Loosdregt, jota avustivat Joseph Khiamsun Nittayo ja Michael Kien Samophithak.
Staccioli sai 29. marraskuuta 1975 nimityksen Sienan (myöhemmin Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcino) vihkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 10. joulukuuta 1990.
Adolf Hårdh

Adolf Hårdh (25. huhtikuuta 1807 Kuopio – 1855 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsiin muuttanut graafikko. Hänen töitään oli esillä Tukholmassa 1886. Hän omisti Tukholmassa kivipainon suomalaisen Johan Henrik Strömerin kanssa.
Hårdhin vanhemmat olivat Karl Hårdh ja Anna Sofia Järfelt.
Aiheesta muualla

Adolf Hårdh Kansallisgallerian kokoelmissa
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Albin Stjerncreutz

Ivar Johan Albin Stjerncreutz (8. huhtikuuta 1808 Ii – 3. huhtikuuta 1862 Helsinki) oli luotsihallituksen tarkastaja.
Stjerncreutz oli Iin entisen nimismiehen, luutnantti Johan Zacharias Stjerncreutzin ja Brita Katarina Laurinin poika. Hän opiskeli Oulun triviaalikoulussa 30.1.1819–12.1827, ja kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 25. helmikuuta 1828. Vuonna 1831 Stjerncreutz liittyi laivastoon ja hän toimi aluksi majamestarina ensimmäisessä meriekipaasissa. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin midshipmaniksi, vuonna 1836 luutnantiksi ja edelleen vuonna 1847 kapteeniluutnantiksi.
Vuonna 1850 Stjerncreutz nimitettiin luotsimajuriksi ja Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen tarkastajaksi, sekä vasta perustetun Pohjanlahden merenkulkupiirin ensimmäiseksi päälliköksi. Toimessaan merenkulkupiirin päällikkönä Stjerncreutz mm. suunnitteli Pohjanlahdelle vuosina 1850–1857 rakennetut seitsemän arkkitehtuuriltaan vaihtelevaa ja omaperäistä tunnusmajakkaa.
Vuonna 1854 Stjerncreutz nimitettiin ylitirehtöörin apulaiseksi, ja vuonna 1860 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Stjerncreutz kuoli Helsingissä 1863.
Vuonna 1863 julkaistiin Stjerncreutzin Suomalainen meri-sanakirja. Teos on yksi suomenkielisen merimieskoulutuksen pioneeritöistä.
Stjerncreutzin suunnittelemia tunnusmajakoita

| Nimi | Sijainti | Rakennettu | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| Härkmeri | Torgrund, Kristiinankaupunki | 1858 | vinotuettu nelikulmainen puutorni |
| Iso-Kraaseli | Raahe | 1852 | sauvarakenteinen kahdeksankulmainen puutorni |
| Keskiniemi | Hailuoto | 1857 | vinotuettu nelikulmainen puutorni |
| Laitakari | Oulu | 1851 | sauvarakenteinen kahdeksankulmainen puutorni |
| Tasku | Raahe | 1853 | nelikulmainen puutorni |
Ki-Aikido

Ki-Aikido (心身統一合氣道, Shinshin tōitsu aikidō) on aikidon tyylisuunta, jonka perustaja on Kōichi Tōhei (1920–2011).
Ki-aikidossa korostetaan ki:n merkitystä ja harjoitellaan sen käyttöä muun muassa aikidotekniikoiden kautta. Sananmukaisesti "shin shin toitsu aikido" kääntyy suomeksi muotoon "mieli ja keho yhdessä -aikido" (engl. "aikido with mind and body coordinated").
Aikidotekniikoiden lisäksi harjoittelu sisältää erityisiä ki-harjoituksia, joilla pyritään parantamaan mielen ja kehon yhteistoimintaa.
Tohei määritteli mielen ja kehon yhdistämiseksi seuraavat perusperiaatteet: pidä yksi piste (one point), rentoudu täysin, pidä paino alhaalla, laajenna ki:tä. Kohdat 1 ja 4 ovat mielen harjoittamisen periaatteita, kohdat 2 ja 3 kehon periaatteita. Tohein japanilaisesta filosofiasta ja terminologiasta kumpuavaa listaa voidaan edelleen tiivistää länsimaiseen ajattelutapaan helpommin istuvasti: mieli liikuttaa kehoa ja kehon tulee olla rento.
Suomalaisessa ki-aikidossa ei ole kilpailutoimintaa, jota on harjoitettu mm. Japanissa ja Yhdysvalloissa
.
Historia

Aikido on kehittynyt monista japanilaisista aseellisista ja aseettomista taistelulajeista. Aikidon kehitti Morihei Ueshiba (1883–1969), joka jo ennen aikidoa omisti elämänsä eri taistelutaitojen harjoitteluun. Yhtenä tärkeimmistä vaikutteista aikidon kannalta oli Daitō-ryū aiki jūjutsun opiskelu Sōkaku Takedan johdolla. Merkittävä rooli aikidon synnyssä oli myös neo-shintolaisen Ōmoto-kyō-lahkon johtajalla Onisaburō Deguchilla, jonka rauhaa rakastava asenne ja uskonnolliset periaatteet tekivät syvän vaikutuksen Ueshibaan. Osaksi uskonnollisen vakaumuksensa johdosta ja osaksi aikidon levittämisen helpottamiseksi Ueshiba vähitellen muokkasi Daitō-ryū-tekniikoita yksinkertaisemmiksi ja poisti kaikkein vaarallisimpia niistä.
Historia > Ki-Aikidon synty

Opiskeluaikanaan Kōichi Tōhei harjoitteli muun muassa judoa, zen-meditaatiota (ks. zazen) ja misogia. Hän tapasi Ueshiban vuonna 1939 ja aloitti aikidon harjoittelun. Toisen maailmansodan jälkeen Tōheista tuli eräs Ueshiban läheisimmistä oppilaista. Aikido-osaamisensa ja kielitaitonsa ansiosta hän muun muassa osallistui keskeisesti aikidon levittämiseen Yhdysvaltoihin vuodesta 1953 alkaen. 
Tohei myös toimi Aikikai-organisaation pääopettajana Ueshiban kuolemaan saakka. Ennen kuolemaansa Ueshiba oli myöntänyt hänelle aikidon korkeimman vyöarvon (10. dan).
Aikidon ja meditaation lisäksi Tohei opiskeli Tempu Nakamuran johdolla japanilaista joogaa ja shin shin toitsu do:ta, joka on Nakamuran kehittämä metodi mielen ja kehon yhdistämiseksi. Tohein aikido-opetuksen painopiste siirtyi vähitellen mielen ja kehon yhdistämiseen tähtäävien ki-harjoitteiden opetukseen. Ueshiban kuoleman jälkeen tämä painotus johti lopulta välirikkoon Tohein ja Aikikai-organisaation välillä, erityisesti Aikikain uuden johtajan Kisshōmaru Ueshiban kanssa syntyneiden painotuserimielisyyksien johdosta. Tōhei erosi virallisesti Aikikaista vuonna 1974 ja alkoi opettaa Shin Shin Toitsu -aikidoa vuonna 1971 perustamansa "ki:n kehittämisjärjestön" Ki No Kenkyukain puitteissa.
Historia > Ki-aikido Euroopassa

Kenjiro Yoshigasaki (1951-) on toiminut ki- ja aikido-opettajana Euroopassa vuodesta 1977
.
Tohein organisaation virallisena edustajana Euroopassa hän toimi vuodesta 1983 alkaen. Siihen astisena Euroopan pääopettajana on suomalaisissa lähteissä mainittu belgialainen Degueldre.
Yhtenä Yoshigasakin pyrkimyksenä on ollut selkeyttää ja maanläheistää Tohein opetuksessaan käyttämää japanilaista uskonnollis-filosofista käsitteistöä niin, että se olisi länsimaisille harjoittelijoille helpommin omaksuttavaa.
Hän on myös pyrkinyt kehittämään yhä selkeämmän ja yksinkertaisemman tavan soveltaa aikidoharjoittelun tuomia taitoja jokapäiväiseen elämään..
Vuonna 2001 Yoshigasaki erkani Tohein organisaatiosta ja perusti Ki no Kenkyukai Association Internationalen, jossa nykyisin on jäsenseuroja ympäri maailman. Euroopassa Yoshigasakin organisaatioon on tällä hetkellä listattu 159 ki-aikidoseuraa ja Tohein organisaatioon 9 seuraa.
Ki-Aikido Erlangen ki-aikido.de.
Ki Society H. Q. ki-society.com. Arkistoitu 30.9.2011.
Historia > Ki-aikido Suomessa

Rainer Varis tutustui ki-aikidoon Tohein seminaarilla Brysselissä 1970-luvun lopulla. Vuonna 1977 ki-aikido eriytyi Suomen Aikidoliitosta omaksi yksikökseen, Suomen Ki-Aikido Yhdistys perustettiin vuonna 1979 ja Suomen ensimmäinen ki-aikidoseminaari järjestettiin alkuvuodesta 1980 silloisen Euroopan pääopettajan Degueldren johdolla.  
Yoshigasaki-sensei vieraili säännöllisesti Suomessa 1980-luvulta alkaen. Viime vuosina hänen edustajanaan on toiminut italialainen Giuseppe Ruglioni
, joka vierailee Helsingissä pari kertaa vuodessa. Ki-aikidoseuroja on Helsingissä kolme, Nummelassa ja Ähtärissä yksi.
Aiheesta muualla

Suomen Ki-Aikido Yhdistys (Helsinki) skay.fi. Arkistoitu 15.9.2011.
Ki No Kenkyukai Finland (Helsinki) ki-aikido.fi. Arkistoitu 5.12.2011.
Shizentai Dojo (Helsinki) shizentai.org.
Ki-Aikido seura KiDo ry (Nummela) kido.fi.
Ki-Aikido H. Q. (Japani) ki-society.com. Arkistoitu 14.6.2012.
Yoshigasaki-sensei Euroopassa (Saksa) ki-aikido.de.
Shinichi Tohein ki-blogi shinichitohei.com.
Jarno Metson kotisivut jarnometso.fi. Arkistoitu 4.3.2016.
Kellotalvikki

| Kellotalvikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Terttutalvikit Pyrola
Laji::  media
Kaksiosainen nimi
 Pyrola media  Sw. 
Katso myös
   Kellotalvikki Wikispeciesissä   Kellotalvikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kellotalvikki (Pyrola media) on lähinnä Euroopassa kasvava talvikkilaji. Suomessa lajia tavataan koko maassa.
Ulkonäkö ja koko

Kellotalvikilla on pitkä maarönsy, josta nousee 10–25 cm korkeita lehdettömiä kukkavarsia. Varsien juurella on vihreinä talvehtivia ruusukelehtiä. Paksut, kovat ja muhkuraiset lehdet ovat 3–5 cm pitkiä ja muodoltaan pyöreitä tai pitkänpyöreitä sekä pyöreäkärkisiä. Siipipalteinen ruoti on lehden lavan pituinen tai lyhyempi. Kellotalvikin kukinto on pysty terttu. Valkoiset tai punertavat kukat ovat kellomaisia, emin luotti on kukasta ulkoneva. Kellotalvikki kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kellotalvikki on kukiltaan kuin isotalvikin (Pyrola rotundifolia) ja pikkutalvikin (Pyrola minor) välimuoto.
Levinneisyys

Kellotalvikkia tavataan Alpeilta itään läpi Keski- ja Itä-Euroopan metsävyöhykkeen Uralille saakka. Pohjoisessa sitä tavataan Britteinsaarilla sekä Fennoskandiassa. Satunnaisemmin lajia tavataan myös muun muassa Kreikassa, Turkissa, Kaukasuksen alueella ja Etelä-Siperiassa. Suomessa kellotalvikki on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Pohjoisemmassa se on harvinaisempi.
Elinympäristö

Kellotalvikki kasvaa tuoreissa ja kuivahkoissa valoisissa kangasmetsissä, harjuilla ja vaaranrinteillä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kellotalvikki (Pyrola media)
Kasviatlas 2022: Kellotalvikin (Pyrola media) levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Pyrola media – kellotalvikki
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kellotalvikki (Pyrola media)
Luontoportti: Kellotalvikki (Pyrola media)
Valokki – nettikasvio: Kellotalvikki (Pyrola media)
ITIS: Pyrola media (englanniksi)
Flora of China: Pyrola media (englanniksi)
Aigueperse

Aigueperse voi tarkoittaa seuraavia:
Aigueperse, kunta Puy-de-Dômen departementissa Ranskassa
Aigueperse, kunta Rhônen departementissa Ranskassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aigueperse”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Agne Simonsson

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. lokakuuta 1935
Syntymäpaikka: Göteborg, Ruotsi
Kuolinaika: 22. syyskuuta 2020 (84 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1953–1960 | Örgryte IS | 42 | (25) |
| 1960–1961 | Real Madrid | 3 | (1) |
| 1961–1962 | Real Sociedad | 22 | (8) |
| 1963–1970 | Örgryte IS | 120 | (80) |
Maajoukkue
| 1957–1967 |  Ruotsi | 51 | (27) |
Valmennusura
1971–1972: Örgryte IS
1977–1982: BK Häcken
1983–1986: Örgryte IS
1988–1990: Iraklis
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Agne Simonsson (19. lokakuuta 1935 Göteborg – 22. syyskuuta 2020) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Simonsson pelasi Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa 57 ottelua, joissa hän teki 27 maalia.
Vuonna 1958 hän saavutti MM-hopeaa Ruotsin hävittyä loppuottelun Brasilialle. Simonsson teki loppuottelussa maalin ja koko lopputurnauksessa hän onnistui maalinteossa neljästi.
Simonsson on haudattu Kvibergin hautausmaan muistolehtoon.
Aiheesta muualla

Sjölanders tillbakablickar - Agne Simonsson (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Guldbollen
1946: Gunnar Gren • 1947: Gunnar Nordahl • 1948: Bertil Nordahl • 1949: Knut Nordahl • 1950: Erik Nilsson • 1951: Olle Åhlund • 1952: Kalle Svensson • 1953: Bengt Gustavsson • 1954: Sven-Ove Svensson • 1955: Gösta Löfgren • 1956: Gösta Sandberg • 1957: Åke Johansson • 1958: Orvar Bergmark • 1959: Agne Simonsson • 1960: Torbjörn Jonsson • 1961: Bengt Nyholm • 1962: Prawitz Öberg • 1963: Harry Bild • 1964: Hans Mild • 1965: Bo Larsson • 1966: Ove Kindvall • 1967: Ingvar Svahn • 1968: Björn Nordqvist • 1969: Tommy Svensson • 1970: Jan Olsson • 1971: Ronnie Hellström • 1972: Ralf Edström • 1973: Bo Larsson • 1974: Ralf Edström • 1975: Kent Karlsson • 1976: Anders Linderoth • 1977: Roy Andersson • 1978: Ronnie Hellström • 1979: Jan Möller • 1980: Rolf Zetterlund • 1981: Thomas Ravelli • 1982: Torbjörn Nilsson • 1983: Glenn Hysén • 1984: Sven Dahlkvist • 1985: Glenn Strömberg • 1986: Robert Prytz • 1987: Peter Larsson • 1988: Glenn Hysén • 1989: Jonas Thern • 1990: Tomas Brolin • 1991: Anders Limpar • 1992: Jan Eriksson • 1993: Martin Dahlin • 1994: Tomas Brolin • 1995: Patrik Andersson • 1996: Roland Nilsson • 1997: Pär Zetterberg • 1998: Henrik Larsson • 1999: Stefan Schwarz • 2000: Magnus Hedman • 2001: Patrik Andersson • 2002: Fredrik Ljungberg • 2003: Olof Mellberg • 2004: Henrik Larsson • 2005: Zlatan Ibrahimović • 2006: Fredrik Ljungberg • 2007: Zlatan Ibrahimović • 2008: Zlatan Ibrahimović • 2009: Zlatan Ibrahimović • 2010: Zlatan Ibrahimović • 2011: Zlatan Ibrahimović • 2012: Zlatan Ibrahimović • 2013: Zlatan Ibrahimović • 2014: Zlatan Ibrahimović • 2015: Zlatan Ibrahimović • 2016: Zlatan Ibrahimović • 2017: Andreas Granqvist • 2018: Victor Lindelöf • 2019: Victor Lindelöf • 2020: Zlatan Ibrahimović • 2021: Emil Forsberg • 2022: Dejan Kulusevski • 2023: Dejan Kulusevski
Killers of the Flower Moon

| Killers of the Flower Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martin Scorsese
Käsikirjoittaja:   Eric Roth  Martin Scorsese 
Perustuu:  David Grannin tietokirjaan Killers of the Flower Moon
Tuottaja:   Dan Friedkin  Daniel Lupi  Martin Scorsese  Bradley Thomas 
Säveltäjä:  Robbie Robertson
Kuvaaja:  Rodrigo Prieto
Leikkaaja:  Thelma Schoonmaker
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pääosat:   Leonardo DiCaprio  Robert De Niro  Lily Gladstone 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Apple Studios  Imperative Entertainment  Sikelia Productions  Appian Way Productions 
Levittäjä:   Paramount Pictures  Apple TV+ 
Ensi-ilta:   2023-05-2020. toukokuuta 2023 (Cannes)  2023-10-2020. lokakuuta 2023 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Kesto:  206 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  200 miljoonaa dollaria
Tuotto:  156 424 331 dollaria (koko maailma)
Katsojat:  58 110 (Suomi)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Killers of the Flower Moon on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut Martin Scorsesen ohjaama yhdysvaltalainen eeppinen lännen- ja rikosdraamaelokuva. Se perustuu David Grannin tietokirjaan Killers of the Flower Moon: Öljymurhat ja FBI:n synty, joka kertoo osage-heimon jäsenten murhista Oklahomassa 1920-luvulla. Elokuvan käsikirjoittivat Eric Roth ja Scorsese. Sen päärooleissa näyttelevät Leonardo DiCaprio, Lily Gladstone ja Robert De Niro. Muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Jesse Plemons, Tantoo Cardinal, John Lithgow ja Brendan Fraser.
Killers of the Flower Moon sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 20. toukokuuta 2023, ja Suomen elokuvateattereihin se saapui 20. lokakuuta 2023. Elokuva sai ylistävän vastaanoton; sitä kiitettiin erityisesti ohjauksesta, roolisuorituksista ja tuotantoarvoista, vaikkakin 206 minuutin kestoa kritisoitiin. Elokuva sai yhteensä 10 ehdokkuutta vuoden 2024 Oscar-gaalassa, mutta ei lopulta voittanut yhtäkään palkintoa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Leonardo DiCaprio  | … |  Ernest Burkhart   |
|   Robert De Niro  | … |  William King Hale   |
|   Lily Gladstone  | … |  Mollie Burkhart   |
|   Jesse Plemons  | … |  Tom White   |
|   Tantoo Cardinal  | … |  Lizzie Q   |
|   John Lithgow  | … |  syyttäjä Peter Leaward   |
|   Brendan Fraser  | … |  W. S. Hamilton   |
|   Cara Jade Myers  | … |  Anna Brown   |
|   JaNae Collins  | … |  Reta   |
|   Jillian Dion  | … |  Minnie   |
|   Jason Isbell  | … |  Bill Smith   |
|   William Belleau  | … |  Henry Roan   |
|   Louis Cancelmi  | … |  Kelsie Morrison   |
|   Scott Shepherd  | … |  Bryan Burkhart   |
|   Everett Waller  | … |  Paul Red Eagle   |
|   Talee Redcorn  | … |  Non-Hon-Zhin-Ga   |
|   Yancey Red Corn  | … |  päällikkö Bonnicastle   |
|   Tatanka Means  | … |  John Wren   |
|   Tommy Schultz  | … |  Blackie Thompson   |
|   Sturgill Simpson  | … |  Henry Grammer   |
|   Pat Healy  | … |  John Burger   |
|   Michael Abbott Jr.  | … |  Frank Smith   |
|   Gary Basaraba  | … |  William J. Burns   |
|   Pete Yorn  | … |  Acie Kirby   |
|   Barry Corbin  | … |  hautaurakoitsija Turton   |
|   Elden Henson  | … |  Duke Burkhart   |
|   Gene Jones  | … |  Pitts Beatty   |
|   Martin Scorsese  | … |  radioshow'n tuottaja   |
Näyttelijöiden joukossa on useita Amerikan alkuperäiskansojen jäseniä.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Juho Typpö: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm: 
Episodi Jussi Huhtala:
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Killers of the Flower Moon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Alan Freeman

| Alan Freeman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1927 Melbourne, Australia
Kuollut: 27. marraskuuta 2006 (79 vuotta) Twickenham, Iso-Britannia
Alan Freeman (6. heinäkuuta 1927 Melbourne, Australia – 27. marraskuuta 2006 Twickenham, Iso-Britannia) oli australialaissyntyinen radio-DJ, joka suurimman osan urastaan työskenteli Britanniassa.
Freeman aloitti uransa Australiassa melbournelaisella 3KZ-asemalla 1952. BBC:lle hän siirtyi 1960, oltuaan sitä ennen kaksi vuotta Radio Luxembourgilla. Pick of the Pops -ohjelman juontajana hän oli 1961–1972. Vuonna 1979 Freeman siirtyi Capital Radioon, jossa hän oli seuraavat kymmenen vuotta. Pick of the Popsin juontajaksi hän palasi BBC:lle 1989.
Vuonna 1988 Freeman sai Sony-palkinnon vuoden radiopersoonana, ja MBE-arvonimen hän sai 1998. Radiossa Freeman esiintyi vuoteen 2001 saakka.
Aiheesta muualla

Alan Freeman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Akinori Nakayama

Akinori Nakayama
Akinori Nakayama (jap. 中山 彰規, Nakayama Akinori; s. 1. maaliskuuta 1943) on japanilainen entinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Nakayama voitti yhteensä kuusi olympiakultaa vuosien 1968 ja 1972 kisoissa.
Saavutukset > Olympialaiset

México 1968
Kultaa renkailla, nojapuilla, rekillä ja joukkuekilpailussa
Hopeaa permannolla
Pronssia moniottelussa
Viides hypyssä
München 1972
Kultaa renkailla ja joukkuekilpailussa
Hopeaa permannolla
Pronssia moniottelussa
Viides rekillä ja nojapuilla
Saavutukset > MM-kilpailut

1966
Kultaa permannolla, rekillä ja joukkuekilpailussa
Hopeaa renkailla
Pronssia moniottelussa ja hypyssä
1970
Kultaa permannolla, renkailla, nojapuilla ja joukkuekilpailussa
Hopeaa rekillä
Pronssia moniottelussa