stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Strauss
Elämä ja tuotanto > Sävelrunot

Lisztin ja Wagnerin antama esimerkki innoitti Straussia säveltämään omia ohjelmallisia sävelteoksia. Teoksissa Aus Italien (1886) ja Macbeth (1887) hän osoitti hallitsevansa sävellystekniikan ja orkestroinnin, mutta etsi vielä omaa tyyliään. Vuonna 1895 valmistunut sävelruno Till Eulenspiegels on säilynyt suosittuna pienenä teoksena, jota esitetään yhä usein.
Vuonna 1888 sävellettyä Don Juania voidaan pitää Straussin ensimmäisenä kypsänä mestariteoksena. Se on sekä rakenteeltaan että orkestroinniltaan erittäin omaperäinen. Samalla se aloittaa Straussin suurten sävelrunojen kauden, joka jatkui koko 1890-luvun ajan ja tuotti viisi sävelrunoa lisää. Kuuluisin niistä on vaiheissaan Nietzschen samannimisen kirjan lukuja noudatteleva  Also sprach Zarathustra (1896). Sen alussa on pitkä ja vaikuttava fanfaari, jota on myöhemmin käytetty monissa eri yhteyksissä, esimerkiksi Avaruusseikkailu 2001 -elokuvan alkumusiikkina. Teoksen myöhemmät vaiheet ovat sävyltään ja tunnelmiltaan jyrkän vaihtelevia. Esimerkiksi tiedettä käsittelevä osio alkaa akateemisen maailman kuivuutta kuvaavalla osiolla, jossa tapahtuu tuskin mitään. Kuivuus katkeaa kuitenkin pari minuuttia alkamisensa jälkeen äkilliseen puhaltimien ylipirteään osioon. Teoksen yksi huipentumista on maaninen ”tanssilaulu”.
Straussin musiikki on energistä, joskus suorastaan fyysisen päällekäyvää. Se rakentuu usein lyhyiden, iskevien motiivien varaan. Mutta Strauss kykenee tarvittaessa myös tunteisiin vetoavaan melodisuuteen. Ja vaikka hänen tyylinsä on toisinaan mahtipontinen, hän keventää kokonaisvaikutelmaa huumorilla, joka suuntautuu usein säveltäjään itseensä. Mahlerin teosten ohella Straussin sävelrunot ovat tunnetuimpia esimerkkejä myöhäisromantiikan ajan kehittyneimmästä soitinnuksesta. Strauss viljeli teoksissaan erilaisia soitinten yhdistelmistä muodostuvia ”efektejä”.
Straussin aikalainen, ranskalainen kirjailija Romain Rolland on kuvaillut tätä seuraavasti: ”Hän on barbaarien Shakespeare. Hänen taiteensa on kuin vuolas virta, joka vyöryttää päällemme kultaa, hiekkaa, kiviä ja roskaa. Hänellä ei ole juuri laisinkaan tyylitajua, vaan ainoastaan hulluutta lähentelevää väkivaltaisuutta.” Rolland oli kuitenkin Straussin innokas tukija. Ehkäpä edellä siteerattu lausunto kuvastaa sitä järkytystä, jonka Straussin perinteitä rikkova musiikki aiheutti monille 1800-luvun lopulla. Myöhemmin järkytys muuttui usein ihailuksi, aivan kuten oli käynyt aiemmin Richard Wagnerille.
Elämä ja tuotanto > Oopperat

Straussin ura jakautuu selvästi kahteen vaiheeseen. Aluksi hän keskittyi konserttimusiikkiin, kunnes vuoden 1905 paikkeilla siirsi mielenkiintonsa lähes täysin oopperaan.
Straussin ensimmäinen ooppera oli Guntram (1894). Kuten melkein kaikki oopperasäveltäjät tuohon aikaan, myös Strauss oli vahvasti Richard Wagnerin vaikutuksen alainen. Hän jopa kirjoitti itse libreton, aivan kuten Wagner oli aina tehnyt. Guntram sai kuitenkin yleisöltä ja kriitikoilta tyrmäävän vastaanoton.
Seuraava yritys oopperan parissa oli Feuersnot (1901), joka menestyi kohtalaisesti. Sen sijaan Straussin seuraavassa oopperassa, Oscar Wilden näytelmään perustuvassa Salomessa, ei ollut mitään kohtalaista. Salome oli yksi 1900-luvun suurimmista kulttuuriskandaaleista. Sen uudenlainen sävelkieli ja rohkean eroottis-uskonnollinen aihepiiri herättivät sekä vihaa että ihailua. Jopa Saksan keisari Vilhelm II osallistui kiihkeään keskusteluun siitä, oliko Salome rappion vai edistyksen oire saksalaisessa musiikissa.
Salome toi Straussin oopperat kansainväliseen tietoisuuteen, ja vuonna 1909 ensiesitetty Elektra vakiinnutti hänen asemansa aikansa suurimpien oopperasäveltäjien joukossa. Elektra oli monessa suhteessa Straussin modernein ooppera, ja sen jälkeen Straussilla olisi ollut vain lyhyt askel atonaalisen musiikin puolelle. Hän kuitenkin pysytteli perinteisessä tonaalisessa sävelkielessä, ja hänen seuraava oopperansa Ruusuritari (1910) viittasi enemmän Mozartin klassismiin kuin schönbergiläiseen atonaalisuuteen. Ruusuritari oli suurmenestys ja kuuluu yhä maailman eniten esitettyihin oopperoihin.
Erityisen tärkeäksi muodostui Straussin yhteistyö runoilija Hugo von Hofmannsthalin kanssa, joka kirjoitti libretot Elektraan, Ruusuritariin ja moniin muihin Straussin myöhempiin oopperoihin. Vain harvoin on säveltäjän ja libretistin yhteistyö toiminut niin hyvin kuin Straussilla ja Hofmannsthalilla.
Straussin oopperat muuttuivat Ruusuritarin jälkeen tyylillisesti hillitymmiksi. Hänen viimeinen oopperansa Capriccio (1942) on suorastaan vastakohta Salomelle. Se on hyvin hienovarainen ja pienimuotoinen tutkielma siitä, mikä on musiikin ja sanojen suhde oopperataiteessa. Tuohon aikaan tosin monet pitivät Straussia jonkinlaisena muinaismuistona. Klassinen musiikki oli lähtenyt uusille moderneille poluille, mutta Strauss viittasi myöhäistuotannossaan kauas taaksepäin musiikin historiaan.
Erityisen läheinen aihepiiri Straussille oli antiikin Kreikka ja sen mytologia: oopperat Die ägyptische Helena, Daphne ja Die Liebe der Danae perustuvat kreikkalaisiin taruihin. Strauss kutsuikin itseään ”kreikkalaiseksi germaaniksi”. Hän piti hyvin tärkeänä sitä, että säveltäjällä on musiikillisen osaamisen lisäksi vankka kirjallinen sivistys.
Straussin musiikissa vallitsee mielenkiintoinen sukupuoliin perustuva ”työnjako”. Lähes kaikissa Straussin oopperoissa päärooleja laulavat naiset; toisaalta hänen sävelrunojensa päähenkilöt ovat aina miehiä.
Elämä ja tuotanto > Muita teoksia

Sävelrunojen ohella Strauss sävelsi kaksi ohjelmallista sinfoniaa: Sinfonia Domestican (suom. 'kotisinfonia', 1904) ja Alppisinfonian (1915). Molemmat on sävelletty valtavan suurelle orkesterikokoonpanolle ja ne ovat muodoltaan ennemminkin sinfonian pituisia sävelrunoja kuin varsinaisia sinfonioita. Straussin sinfoniat ovat hyväntuulisia kuvauksia niistä asioista, joita hän elämässään eniten arvosti, eli kuvauksia onnellisesta perhe-elämästä ja kauniista alppimaisemista. Strauss liitti lisäksi Alppisinfoniaan jo Zarathustrassa esillä olleita teemoja uskonnon hylkäämisestä ja kutsui teostaan anti-kristilliseksi. Teoksen orkesterissa on yli 120 soittajaa, ja mukana on erillisiä koneita ukkosen ja tuulen äänien aikaansaamiseksi. Teos tunnetaan esimerkkinä erittäin mahtipontisesta orkestraatiosta. Myöhemmin siitä tuli ensimmäinen koskaan CD-levyllä julkaistu sävelteos.lähde? Deutsche Gramophon julkaisi sen Herbert von Karajanin levytyksenä.
Strauss palasi konserttimusiikin pariin uudelleen 1940-luvulla, kun hänellä oli ikää jo yli 80 vuotta. Vuonna 1945 jousiorkesterille sävelletty Metamorfooseja on hänen viimeisiä mestariteoksiaan. Sen tunnelma on hyvin surullinen, sillä se on omistettu sodassa tuhoutuneelle Saksalle. Teos perustuu vahvasti Beethovenin kolmannen sinfonian toisen osan hautajaismarssin teemaan, jota Metamorfooseja muuntelee ja varioi. Aivan teoksen lopussa marssin avaustahdit toistuvat nuotti nuotilta bassossa.
Lauluja Strauss sävelsi kahdessa vaiheessa: ensin uransa alkupuolella, ja sitten aivan sen lopussa. Straussin viimeinen suuri sävellys oli neljän laulun sarja Vier letzte Lieder, jonka hän sävelsi 84-vuotiaana. Laulut perustuivat Hermann Hessen ja Joseph von Eichendorffin runoihin, ja ne todistivat sen, että Strauss pystyi vanhanakin luomaan ajattoman kaunista musiikkia.
Elämä ja tuotanto > Yhteiskunnallinen toiminta

Strauss pyrki koko elämänsä ajan nostamaan ammattikuntansa arvostusta. Hänen mielestään säveltäjälle kuului maksaa yhtä hyvä palkkio kuin kenelle tahansa vaativan työn tekijälle. Hän myös pyrki vahvistamaan säveltäjien tekijänoikeuksia ja oli mukana perustamassa säveltäjien etuja ajavaa tekijänoikeusjärjestöä GEMA:ta.
Straussin oma toimeentulo oli suhteellisen hyvin turvattu, sillä hänen äitinsä Josephine oli varakkaasta suvusta. Lisäksi hän kuului Saksan parhaiten ansaitseviin säveltäjiin. Niinpä Straussin vaatimukset säveltäjien palkkioiden nostamisesta tulkittiin usein pahantahtoisesti ahneudeksi.
Tulkintoihin tarjosi ainesta myös Straussin käytös kansallissosialistien valtakaudella 1933–1945. Joseph Goebbels nimitti Straussin vuonna 1933 Kansanvalistus- ja propagandaministeriön musiikkiosaston Reichsmusikkammerin johtoon. Strauss ei ollut tuollaista tehtävää mitenkään erityisesti tavoitellut, mutta ei toisaalta torjunutkaan sitä. Tätä on myöhemmin haluttu tulkita yhteistyöksi kansallissosialistien kanssa. Lisäksi tiedetään, että Straussin ystäväpiiriin kuului monia aktiivisia kansallissosialisteja. Mutta toisaalta tiedetään myös, että Strauss oli jokseenkin epäpoliittinen ihminen, joka päiväkirjoissaan ja kirjeissään osoitti halveksuntansa kansallissosialismia kohtaan. Natsien kulttuuripoliitikasta hän kirjoitti: ”Uskoisitko, että minua ikinä toimissani ohjaisi ajatus siitä, että olen ”saksalainen”? Luuletko, että Mozart tiedosti ”arjalaisuutensa” säveltäessään? Minulle on olemassa vain kahdenlaisia ihmisiä: lahjakkaita ja lahjattomia.”
Straussilla ei ollut antisemitistisiä asenteita. Hänen miniänsä Alice oli juutalaista sukua, joten kansallissosialistinen rotuoppi määritteli Straussin lapsenlapset juutalaisiksi. Toinen todiste Straussin puolesta on, että hän ei suostunut poistamaan oopperansa Die Schweigsame Frau esitteistä ja mainosjulisteista juutalaisen libretistin Stefan Zweigin nimeä, vaikka viranomaiset niin vaativat. Tämä tulkittiin juutalaismyönteiseksi provokaatioksi, ja niinpä Strauss erotettiin Reichsmusikkammerin johtajan tehtävästä. Straussille ei ollut enää käyttöä kansallissosialistisessa kulttuuripolitiikassa ja propagandassa. Hän johti Reichsmusikkammeria vuoteen 1935, jolloin puolueen pääideologi Alfred Rosenberg vaikutti siihen, että hän joutui eroamaan, ja hänen seuraajansa oli Peter Raabe vuodesta 1935. Erottamisen syyn taustalla oli myös Alfred Rosenbergin ja Joseph Goebbelsin valtataistalu.
Elämä ja tuotanto > Richard Straussin elämäntavat

Strauss oli sikäli poikkeuksellinen säveltäjä, että hän ei kokenut työssään mitään suurta luomisen tuskaa. Hän sävelsi nopeasti ja vaivattomasti. Häntä harmitti se, että toisinaan oopperoiden librettojen valmistuminen kesti pitkään ja hän joutui odottamaan musiikillisten ideoidensa toteuttamista.
Straussin mieluisinta ajanvietettä oli kortinpeluu ja vuoristossa vaeltelu. Kaiken kaikkiaan hänen elämänsä oli varakkaan baijerilaisen porvarin elämää, turvallista ja tasapainoista. Poikkeuksen muodostaa tosin toisen maailmansodan aika, jolloin hän joutui olemaan huolissaan perheensä ja ystäviensä turvallisuudesta.
Strauss avioitui vuonna 1894 laulajatar Pauline de Ahnan (1863–1950) kanssa. Ahna oli tunnettu kiivaasta luonteestaan, ja hän piti miehelleen kovaa kuria. Avioliitto oli kuitenkin onnellinen, ja se kesti aina Richardin kuolemaan asti. Ahnan luonne toimi jopa tärkeänä inspiraation lähteenä Richardille, varsinkin teoksissa Ein Heldenleben ja Sinfonia Domestica. Avioliitosta syntyi vuonna 1897 poika Franz.
Strauss asui vuodesta 1908 Garmisch-Partenkirchenissä, jonne hän oli rakennuttanut suurehkon talon oopperasta Salome saamillaan tuloilla. Kapellimestarin työ vei häntä kuitenkin matkoille ympäri Eurooppaa ja Amerikkaa. Erityisen tärkeitä kaupunkeja Straussin uralla olivat Berliini, Dresden ja Wien. Synnyinkaupungissaan Münchenissä hän sen sijaan ei viihtynyt.
Strauss kuoli 8. syyskuuta 1949 Garmisch-Partenkirchenissä 85 vuoden ikäisenä. Straussin jäänteet polttohaudattiin. Urna on haudattu Garmisch-Partenkirchenin Garmischin hautausmaalle hautaan, jossa hänen vaimonsa Pauline, heidän poikansa Franz (1898–1980) ja vaimonsa Alice (1904–1991), pojanpoika Richard (1927–2007) ja vaimo Gabrielle , os Hotter (1939–2020), ja pojanpoika Christian ja hänen vaimonsa Brigitte, os. Eckhardt (1925–1988), haudattiin.
Hänen teoksensa kuuluvat yhä orkesterien ja oopperatalojen vakio-ohjelmistoon ympäri maailmaa.
Teoksia

Esittäjä Dmitri Kitayenko ja Frankfurtin radion sinfoniaorkesteri.
(1886), Richard Straussin sävellys. Esittäjä Neal O'Doan ja Seattle Philharmonic Orchestra
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Teoksia > Oopperat

| Oopperan nimi | Suomennos | Ensi-ilta |
| --- | --- | --- |
| Guntram |  | 10.5.1894 Weimar |
| Feuersnot | Tulenpuute | 21.11.1901 Dresden |
| Salome |  | 9.12.1905 Dresden |
| Elektra |  | 25.1.1909 Dresden |
| Der Rosenkavalier | Ruusuritari | 26.1.1911 Dresden |
| Ariadne auf Naxos | Ariadne Naxoksella | 25.10.1912 Stuttgart |
| Die Frau ohne Schatten | Nainen vailla varjoa | 10.10.1919 Wien |
| Intermezzo |  | 4.11.1924 Dresden |
| Die ägyptische Helena | Egyptiläinen Helena | 6.6.1928 Dresden |
| Arabella |  | 1.7.1933 Dresden |
| Die schweigsame Frau | Vaitelias vaimo | 4.6.1935 Dresden |
| Friedenstag | Rauhanpäivä | 24.7.1938 München |
| Daphne |  | 15.10.1938 Dresden |
| Die Liebe der Danae | Danaen rakkaus | 14.8.1952 Salzburg |
| Capriccio |  | 28.10.1942 München |
Teoksia > Sävelrunot

Macbeth (1888 / 1890)
Don Juan (1889)
Tod und Verklärung (”Kuolema ja kirkastus”) (1891)
Till Eulenspiegels lustige Streiche (”Till Eulenspiegelin lystikkäät kujeet”) (1895)
Also sprach Zarathustra (”Näin puhui Zarathustra”) (1896)
Don Quixote (1898)
Ein Heldenleben (”Sankarin elämä”) (1899)
Teoksia > Muita sävellyksiä orkesterille

1. käyrätorvikonsertto (1883)
Sinfonia f-molli (1884)
Sinfonia domestica (1904)
Eine Alpensinfonie (”Alppisinfonia”) (1915)
Olympiahymni (1936)
2. käyrätorvikonsertto (1942)
Metamorphosen (”Metamorfooseja”) jousiorkesterille (1945)
Oboekonsertto (1946)
Kaksoiskonsertto klarinetille, fagotille ja orkesterille (1947)
Teoksia > Balettimusiikkia

Josephslegende (1914)
Schlagobers (1924)
Teoksia > Muuta

Vier letzte Lieder (1948)
170 yksinlaulua (osa orkesterisäestyksellä, osa pianosäestyksellä)
Palkinnot ja tunnustukset

Adlerschild des Deutschen Reiches, 1934
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Strauss Wikimedia Commonsissa
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Richard Strauss (koko sävellystuotanto listattuna)
Richard Strauss Online (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi, englanniksi) — musiikkinäytteitä ja valokuvia.
E. Katila : Richard Strauss 75-vuotias, Helsingin Sanomat, 11.06.1939, nro 154, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  BRAHMS  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Nuori Strauss vuonna 1888.
Richard Mayr Ruusuritarin rooliasussa, 1927.
Strauss (vas.), propagandaministeriön musiikkiosaston pääintendentti Heinz Drewes ja Joseph Goebbels 1938.
Hauta vuonna 2024.
Janne Ojajärvi

Janne Ojajärvi (s. 1986) on suomalainen kansanmuusikko, huuliharpisti ja pitkähuilisti. Hän toimii myös ääniteknikkona, tuottajana ja soitonopettajana. Hän on koulutukseltaan musiikin maisteri, musiikkipedagogi (amk) ja medianomi (amk).
Ojajärvi on esiintynyt soolona sekä muun muassa yhtyeiden Trio Beoir, Yhden Penkin Pojat, Hurja Halla, Ojajärvi Blom Ojajärvi ja Paja kanssa.
Hän on toiminut Suomen Kansanmusiikkiliitossa tuottajana ja kansanmusiikkitapahtumia järjestävän Perinnearkku ry:n puheenjohtajana.
Teokset

Huuliharppujamivihko. Kaustinen: Kansanmusiikki-instituutti, 2015. ISBN 978-951-9268-69-9
Turpahöylän ensitahdit - Huuliharpun alkeet ja ohjelmistoa. Puukenkki-kustannus, 2022.  ISMN 979-0-55001-561-6
Pitkähuilu - Opas sormireiättömien yläsävelhuilujen soittamiseen ja rakentamiseen. Kaustinen: Kansanmusiikki-instituutti, 2022. ISBN 978-951-9268-90-3
Diskografia

Hurja Halla: Riitti (2022)
Ojajärvi Blom Ojajärvi (2020)
Hurja Halla: Kuura (2020), single
FBB: Katrilli toisesta elämästä (2019)
Trio Beoir: Trio Beoir (2018)
The O'gees: Tune it on! (2010)
Aiheesta muualla

Janne Ojajärven verkkosivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  ISNI  VIAF
Punapääkaljukas

| Punapääkaljukas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Eucarya
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaljukkaat Eupetidae
Suku::  Kaljukkaat Picathartes
Laji::  oreas
Kaksiosainen nimi
 Picathartes oreas  (Reichenow, 1899) 
Katso myös
   Punapääkaljukas Wikispeciesissä   Punapääkaljukas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punapääkaljukas, aikaisemmalta nimeltään punapääkalliotimali (Picathartes oreas) on länsiafrikkalainen varpuslintu.
Ulkonäkö ja koko

Tämä lintu on noin 35 senttimetrin pituinen, pyrstön osuus tästä on 14 senttiä. Punapääkaljukas on värikäs lintu: selkäpuoli on harmaa, alapuoli keltainen, pään etuosa tumma ja takaosa punainen. Koivet ovat voimakkaat ja pyrstö pitkähkö.
Esiintyminen

Punapääkaljukas esiintyy Afrikassa Guineanlahden pohjukassa Pohjois-Nigeriasta Gabonin keski-ja eteläosiin. Lajin populaation koko on tuskin enempää kuin 10 000 yksilöä. Se on uhanalainen elinympäristöjen häviämisen takia.
Elinympäristö

Punapääkaljukkaat elävät pääasiassa sademetsissä.
Lisääntyminen

Laji pesii yhdyskunnittain onkaloissa, luolissa ja laajoissa puunkoloissa.
Ravinto

Punapääkaljukas syö enimmäkseen selkärangattomia, varsinkin muurahaisia, ja myös pieniä selkärankaisia, kuten liskoja ja sammakoita.
World Trade Centerin pommi-isku 1993

| World Trade Centerin pommi-isku 1993 |
| --- | --- |
 Autopommin aiheuttaman tuhon jälkiä iskun jälkeen.
Paikka:  World Trade Centerin maanalaiset kerrokset, Lower Manhattan, New York, Yhdysvallat
Kohde:  World Trade Center; terroristien tavoitteena oli tappaa 250 000 ihmistä 
Ajankohta:  26. helmikuuta 1993  12.18  (UTC−4)
Kuolleita:  6
Haavoittuneita:  1 042 
Epäilty/epäillyt:  Ramzi Yousefin johtama terroristiryhmittymä 
Tekoväline:  ureanitraattipommi 
World Trade Centerin pommi-isku oli 26. helmikuuta 1993 tapahtunut pommi-isku New Yorkin World Trade Centerin (WTC) maanalaisissa kerroksissa. Iskun tehneiden terroristien tarkoituksena oli vaurioittaa World Trade Centerin kaksoistornien tukipilareita aiheuttaen tornien sortumisen ja tuhansien ihmisten kuoleman. Kaksoistornien rungot eivät kuitenkaan vaurioituneet, mutta isku aiheutti kuuden ihmisen kuoleman ja haavoitti yli tuhatta ihmistä. Iskun takana oli terroristijoukko, johon kuuluivat Ramzi Yousef, Mahmud Abouhalima, Mohammed A. Salameh, Nidal A. Ayyad, Abdul Rahman Yasin, Eyad Ismoil ja Ahmed Ajaj. Joukko sai rahoitusta Yousefin sedältä Khalid Sheikh Mohammedilta, joka on yksi terroristijärjestö al-Qaidan korkeimmista johtajista. Toinen pommi-iskun taustalla vaikuttanut henkilö oli "sokeana sheikkinä" tunnettu Umar Abdulrahman. Tähän mennessä kaikki iskun toteutukseen osallistuneet terroristit yhtä lukuun ottamatta on pidätetty ja tuomittu Yhdysvaltain oikeudessa.
World Trade Centerin pommi-isku oli Yhdysvaltain pahin terrori-isku ennen syyskuun 11. päivän iskuja, jolloin World Trade Centerin rakennuskompleksi tuhoutui kokonaan ja lähes 3000 ihmistä sai surmansa.
Iskun tausta ja suunnittelu > Terroristit

Kuwaitissa syntynyt Ramzi Yousef vietti vuosia terroristijärjestö al-Qaidan harjoitusleireillä Afganistanissa, ennen kuin hän alkoi suunnitella vuonna 1991 pommi-iskua Yhdysvaltoja vastaan. Yousef oli taistellut myös Afganistanin sodassa Neuvostoliittoa vastaan. Yousefin setä, Khalid Sheikh Mohammed, jota myöhemmin pidettiin syyskuun 11. päivän iskujen pääarkkitehtina, antoi Yousefille ohjeita ja vinkkejä puhelimella iskua varten ja lahjoitti hänelle 1400 dollaria rahansiirrolla.
Yousef saapui laittomasti Yhdysvaltoihin 1. syyskuuta 1992 yhdessä Ahmed Ajajin kanssa Pakistanista, vaikkakin molemmat istuivat erillään toisistaan lentomatkalla ja esiintyivät matkustavansa tuntematta toisiaan. Yousefin tavoin Ajaj oli opetellut räjähteiden rakentamista Afganistanin harjoitusleireillä.
Ajaj yritti päästä maahan väärennetyllä Ruotsin passilla, mikä herätti viranomaisten epäilykset John F. Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla. Tarkistaessaan Ajajin matkatavaroita viranomaiset löysivät pommintekovälineitä ja -ohjeita, mikä johti Ajajin pidättämiseen. Matkatavaroista löytyi myös papereita, joissa mainittiin terroristiksi epäillyn arabialaisen Mohammed Jamal Khalifan peitenimi Abu Barra.
Yousef yritti päästä maahan väärennetyllä Irakin passilla pyytäen poliittista turvapaikkaa. Yousef päästettiin maahan turvapaikan hakijana.
Saavuttuaan Yhdysvaltoihin Yousef alkoi nopeasti tehdä yhteistyötä muiden luotettavina pitämiensä terroristien kanssa. Kahden päivän sisällä saapumisestaan Yousef oli ottanut yhteyttä Mohammed Salamehiin ja Abdul Rahman Yasiniin, jotka molemmat asuivat Jersey Cityssä New Jerseyssä. Yousef asui Salamehin luona ja terroristiryhmän keskuudessa hänet tunnettiin nimellä Rashed. Vaikka Ajaj oli pidätetty lentokentällä ja oli vankilassa, hän jatkoi kuitenkin yhteydenpitoa Yousefiin. Ajaj ja Yousef kävivät keskustelua Ajajin Dallasista kotoisin olleen ystävän avulla, joka vieraili vankilassa Ajajin luona.
Iskun tausta ja suunnittelu > Pommin valmistaminen

Marraskuussa 1992 Salameh ja Yousef alkoivat hankkia pommintekoon tarvittavia kemikaaleja eri valmistajilta: kaupallisesti valmistettua ureaa (jota usein käytetään lannoitteena) ja typpihappoa. Kyseisillä kemikaaleilla terroristit valmistivat ureanitraattia sisältävän pommin. Pommin kemikaalit kuljetettiin Space Station Storage Companylta vuokrattuun varastoon Jersey Cityssä. Myöhemmin pommia varten hankittiin myös kaliumnitraattia.
Joulukuussa 1992 Yousef pääsi suoraan keskustelemaan vankilassa istuneen Ajajin kanssa. Yousef yritti saada Ajajin takavarikoitua omaisuutta vankilasta itselleen, mutta se osoittautui liian riskialttiiksi ja mahdollisesti myös suunnitelman kannalta vaaralliseksi. Joulukuun loppupuolella 1992 Salameh ja Yousef hankkivat Jersey Cityssä sijaitsevan asunnon asuinkerrostalosta, joka sijaitsee osoitteessa 40 Pamrapo Avenue. Kemikaalit sekoitettiin ja pommi valmistettiin asunnossa. Pomminteossa terroristit tiputtivat kokemattomuuttaan kemikaaleja asunnon lattialle ja seinille sekä vaatteilleen, jotka olivat vahvoja todisteita heitä vastaan iskun jälkeisessä oikeudenkäynnissä. Kemikaalien valmistuksessa syntyneet höyryt syövyttivät lisäksi muun muassa asunnon makuuhuoneen oven nuppia ja saranoita. Parantaakseen pommin tuhovoimaa terroristit lisäsivät pommiin alumiinijauhetta ja muita metalleja sekä valmistivat nitroglyseriinia.
Iskun tausta ja suunnittelu > Kirjeet tiedotusvälineille ennen iskua

Toimittaja Steve Collin mukaan Ramzi Yousef lähetti postissa kirjeitä useille New Yorkin sanomalehdille hieman ennen iskua. Kirjeissä Yousef ilmoitti olevansa "Vapautusarmeijan" ja "Viidennen pataljoonan" jäsen. Kirjeissä hän esitti kolme vaatimusta: Yhdysvaltojen pitäisi lopettaa Israelin avustaminen, katkaista diplomaattiset suhteensa Israeliin ja vaati lupausta, että Yhdysvallat ei "enää sotkeutuisi Lähi-idän maiden sisäisiin asioihin". Yousef varoitti World Trade Centeriin kohdistuvan hyökkäyksen olevan vasta ensimmäinen useista hyökkäyksistä Yhdysvaltoja vastaan, jos terroristien vaatimuksiin ei suostuttaisi. Yousef myönsi kirjeissä pommi-iskun terrori-iskuksi, mutta hän katsoi sen olevan "oikeutettu ottaen huomioon Israelin harjoittaman toiminnan Lähi-idässä Yhdysvaltojen tuella".