stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Merivirta
Elämä

Merivirran vanhemmat olivat Noormarkun Finbyssä syntynyt vaskiseppämestari Matti Merivirta vanhempi (synt. Matias Sjöström, 1835–1922) ja Kauhajoelta kotoisin ollut Amanda Lovisa Svanborg (1835–1916). Hänen isänsä oli rukoilevaisissa vaikuttanut maallikkosaarnaaja, jonka koti toimi myös liikkeen jäsenten kokoontumispaikkana.
Merivirta kirjoitti ylioppilaaksi Porin yksityislyseosta vuonna 1887, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa. Merivirta suoritti teologisen erotutkinnon 1893 ja sai samalla pappisvihkimyksen. Pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1897.
Merivirta työskenteli ylimääräisenä pappina Kakskerrassa 1893–1897 ja Ikaalisissa 1897–1898. Vuosina 1898–1900 hän oli saarnaajana ja opettajana Hämeenkyrössä toimineessa Sasslinin koulussa. Tämän jälkeen Merivirta oli kappalaisena Pyhämaalla 1900–1904 ja Hirvensalmella 1904–1910, kunnes hänet valittiin Kesälahden kirkkoherraksi. Merivirta hoiti virkaa kuolemaansa vuoteen 1944 saakka. Hän oli myös Kiteen rovastikunnan vt. lääninrovastina 1937–1940. Vuonna 1922 Merivirta sai rovastin arvonimen.
Merivirta valittiin kansanedustajaksti vuonna 1907 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Myöhemmin 1910-luvulla hän oli muiden tehtäviensä ohella toimittajana Länsi-Suomen Herännäislehdessä. Sisällissodan aikana Merivirta oli parin viikon ajan valkoisen armeijan sotilaspappina Antrean rintamalla. Hän oli myös Eurajoen kristillisen opiston ensimmäinen johtajana vuosina 1926–1927.
Perhe

Merivirran ensimmäinen puoliso oli porilainen Augusta Aurora Almqvist (1862–1919), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Leskeksi jäätyään Merivirta meni naimisiin porilaisen Elli Alexandra Finnbergin (s. 1876) kanssa vuonna 1921.
Teokset

Halullisten sielujen hengellisten laulujen ja Siionin virsien sävelmät.  Jyväskylä:  tekijä, 1930.
Kirjallisuutta

Rautonen, Eila: Matti Merivirta rukoilevaisjohtajana : elämä, toiminta ja opilliset katsomukset.  (Opinnäyte)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1957.
Puluvärkki

Puluvärkki elokuussa 2024
Puluvärkki on pieni saari Raahen museon edustalla sijaitsevassa Pikkulahdessa. Saari on syntynyt purjelaivojen aikakaudella, kun Raahen satamaan saapuvat laivat purkivat paikalle painolastikivensä. Pikkuhiljaa paikalle syntyi karikko, jonka päälle rakennettiin paalujen varaan kalastajien käytössä ollut suola-aitta. 
Suola-aitta on purettu, mutta luodolle on rakennettu suihkulähde.
Saaren nimi ”puluvärkki” on väännös ruotsin sanasta ”pålverk” eli ”paalutus”.
Aiheesta muualla

1 2  Helaakoski, Anne: Ookko kuullu (arkistoitu sivu)  2002. Raahen matkaoppaat. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 3.6.2007.
Radama II

Radama II
Radama II (syntyjään prinssi Rakoto eli Rakotosehenondradama; 23. syyskuuta 1829 – 12. toukokuuta 1863) oli Madagaskarin kuningas, joka hallitsi maata vuosina 1861–1863.
Prinssi Rakoto oli virallisesti kuningas Radama I:n poika, vaikka hän oli syntynyt yli yhdeksän kuukautta tämän kuoleman jälkeen. Hänen äitinsä Ranavalona I vastusti eurooppalaisvaikutusta ja pyrki palauttamaan perinteiset arvot. Uudistusmielinen prinssi yritettiin saada valtaan Joseph-François Lambertin vuonna 1857 järjestämän epäonnistuneen vallankaappausyrityksen avulla. Prinssi Rakoto peri vallan äitinsä kuoltua vuonna 1861 ja otti kuninkaana nimen Radama II.
Radama II avasi maan ulkomaiselle vaikutukselle ja solmi ystävyyssopimukset Britannian ja Ranskan kanssa. Kristittyjen vainot lopetettiin ja lähetyssaarnaajat palasivat maahan. Kuninkaan länsimielisyys herätti laajaa tyytymättömyyttä ja johti vuonna 1863 vallankaappaukseen, jossa hänet tapettiin kuristamalla.
Radama II:n valtaistuimen peri hänen vaimonsa Rasoherina, jota seurasi toinen hänen vaimoistaan Ranavalona II. Jatkossa aatelisto valvoi hallitsijoiden toimia. Pääministeri Rainilaiarivony oli naimisissa kaikkien kolmen viimeisen kuningattaren kanssa.
Pravoje delo

Pravoje delo (ven. Правое дело, Oikea asia/aate) on 16. marraskuuta 2008 Moskovassa perustettu oikeistolainen venäläinen puolue. Se muodostui Oikeistovoimien liitto, Venäjän demokraattinen puolue ja Kansalaisvoima -puolueiden yhdistyessä. [lähde? ]
Puolueen johtoon tulivat sen perustamiskokouksessa Georgi Bovt, Leonid Gozman ja Boris Titov. [lähde? ]
Kun puolue perustettiin, ainakin länsimaissa sitä kommentoitiin uutena Kremlin tukipuolueena, ei aitona oppositiona.
Puolue ajaa liberaalia markkinataloutta, demokratiaa ja keskiluokan etuja. [lähde? ]
Puolue on lähempänä Medvedeviä kuin Putinia. Vaikka puoluetta pidetään monesti Kremlin politiikan myötäilijänä, sen jäsenet ovat antaneet oppositiohenkisiä lausuntoja. Pravoje Delo -puolueen painoarvo kasvoi ja puolueen linja näytti muuttuvan liberaalimmaksi, kun suurliikemies Mihail Prohorov valittiin puolueen johtoon. Tämä herätti ristiriitaisia arvailuja siitä, mikä "uuden oikeiston" merkitys Venäjän politiikassa olisi. Toisten mielestä kyse oli muutosvoimasta, toisten mielestä Medvedev-Putin -linjan tukemisesta. [lähde? ]
Suurliikemies Prohorov puolueen johtoon

Venäjän 3. rikkain mies, oligarkki Mihail Prohorov valittiin johtamaan puoluetta 25. kesäkuuta 2011. Prohorov arvosteli puheessaan keskitettyä hallintotapaa jota vertasi keisarikuntaan. "Uutta oikeistoa" edustanut Prohorov ehdotti Moskovan ja Pietarin aluejohtajien valitsemista vaaleilla, ja vaalien lisäämistä myös muissa hallintoportaissa, ja Prohorov puhui myös monopolien murtamisesta. Hän myös sanoi että suunnittelee kieltäytyvänsä puolueen perinteisestä ideologiasta. Prohorov sanoi myös haluavansa edistää nimenomaan pienyritystoimintaa ja ratkaista Venäjän sosiaalisia ongelmia. Prohorov tavoitteli 2. suurimman puolueen asemaa parlamenttivaaleissa ja lopulta suurimman. Yleensä ajateltiin suurkaupunkien väestön äänestävän monesti Prohorovia. Toisaalta Prohorovin kytkeytyminen suurpääomaan ja keskiluokkaan antoi viestiä, etteivät köyhemmät Prohorovin johtamaa puoluetta äänestäisi. Tavallista köyhää kansaa olivat ärsyttäneet Prohoroviin liitetyt puheet eläkeiän nostamisesta ja 60-tuntisesta työviikosta. Prohorovin mahdollisuuksia vaaleissa epäiltiin myös, koska hänen puolueellaan ei ollut yhtään paikkaa Venäjän duumassa. [lähde? ]
Prohorov sanoutui irti oppositiosta, ja hänen uskottiin loppujen lopuksi ajattelevan ja toimivan suunnilleen Medvedevin tavoin jos pääsisi päättämään asioista. Todellisena Venäjän oppositiona pidettyjen pienryhmien johtajat, muun muassa Nemtsov, antoivat lausuntoja, joiden mukaan Prohorovin tulo mukaan vaalitaistoon oli pelkkä aitoa oppositiota vastaan suunnattu temppu. Toisaalta eräs hallinnon puolella ollut oligarkki sanoi, että Prohorovin välimatka oppositioon oli hämäystä. Monet uskoivat, ettei Prohorovin mukaantulo Venäjän politiikkaan aiheuttaisi siinä suuria muutoksia, vaan Putin-Medvedevin tandemin linja jatkuisi. [lähde? ]
Prohorovin lähtö puolueesta

Prohorov ilmoitti eroavansa puolueesta syyskuussa 2011, kun puolueessa oli noussut kapina häntä vastaan. Prohorov syytti kapinasta Medvedeviä ja sanoi puoluetta Kremlin sätkynukeksi. Prohorov ilmoitti aikovansa perustaa oman ryhmittymänsä. Venäjän keskusvaalilautakunta ilmoitti, ettei uusia poliittisia puolueita oteta enää vaaleihin.
Aiheesta muualla

http://pravoedelo-mo.ru/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Radama I

Radama I
Radama I (noin 1793 – 27. heinäkuuta 1828) oli madagaskarilaisen Imerinan valtakunnan hallitsija, josta tuli koko Madagaskarin ensimmäinen kuningas.
Radama oli Andrianampoinimerinan nuorin poika. Isänsä kuoltua vuonna 1810 hänestä tuli Imerinan hallitsija. Hän torjui naapurikansojen hyökkäykset ja ryhtyi laajentamaan valtakuntaansa Britannian tuella. Vuonna 1818 hän julistautui Madagaskarin kuninkaaksi.
Radama kutsui maahan englantilaisia lähetyssaarnaajia, jotka perustivat kouluja ja loivat latinalaiseen kirjaimistoon perustuvan malagassin kirjakielen. Hän uudisti maan armeijaa ja hallintoa eurooppalaisten asiantuntijoiden avulla. Radama alisti betsileot ja sakalavat ja valloitti saaren rannikkoseudut. Vuonna 1825 hän karkotti ranskalaiset Madagaskarin eteläosassa sijainneesta Fort Dauphinin (nykyinen Tolanaro) tukikohdasta.
Vain 36-vuotiaana kuollutta Radamaa seurasi valtaistuimella Ranavalona I, yksi hänen 12 vaimostaan.
Raadinvankilan valokuvamuseo

| Raadinvankilan valokuvamuseo Fotomuuseum |
| --- | --- |

Tyyppi:  Valokuvausmuseo 
Osoite:  Raekoja 4, 10146 Tallinn, Viro
Ylläpitäjä:  Tallinna Linnamuuseum
Johtaja:  Anneli Jalava
Kotisivut:  linnamuuseum.ee/fotomuuseum 
Koordinaatit:  59°26′12.9″N, 24°44′42.7″E
    
Raadinvankilan valokuvamuseo (vir. Fotomuuseum) on Tallinnan raatihuoneen takana sijaitsevaan, 1400-luvulta peräisin olevaan entiseen kaupunginvankilaan sijoitettu valokuvamuseo. Museossa on virolaisia valokuvia 1840–1940-luvuilta sekä paljon kameroita alkaen jalustalla olevista suurista 1850-luvun laatikkokameroista aina 1920- ja 1930-luvun pieniin kameroihin sekä Minoxiin.
Valokuvamuseon pohjakerroksessa on valokuvanäyttely. Museo sijaitsee Tallinnan vanhassakaupungissa.
Raadinvankilan valokuvamuseo sijaitsee Tallinnan vanhassakaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raadinvankilan valokuvamuseo Wikimedia Commonsissa
Valokuvamuseo (Fotomuuseum)
Metzin epitomi

| Metzin epitomi> Epitoma Rerum Gestarum Alexandri Magni.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  latina
Genre:  elämäkerta
Julkaistu:  300-luku (?)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Metzin epitomi on latinaksi kirjoitettu tiivistelmä eli epitomi Aleksanteri Suuren elämästä. Epitomin kirjoittaja on anonyymi ja yhteenvedon alkuperäistä lähdettä ei myöskään tunneta. Alkuperäinen käsikirjoitus tuhoutui toisen maailmansodan aikana, mutta siitä on säilynyt kopio 1800-luvulta.
Historia > Teoksen synty

Teos on ehkä kirjoitettu Julianuksen vuonna 363 jaa. tapahtuneen Persian sotaretken innoittamana. Epitomin kirjoittaja on käyttänyt pitkälti samoja lähteitä kun Diodoros Sisilialainen, Junianus Justinus ja Quintus Curtius Rufus. Nämä niin sanottuun Aleksanteri "vulgataan" kuuluvat lähteet perustuvat pitkälti Kleitarkhoksen kadonneeseen Aleksanteri-elämäkertaan. Kleitarkhoksen perustuvan sisällön lisäksi epitomi sisältää muun muassa kolme pidempää pseudohistoriallista lisäystä: kirjeen intialaiselta kuningas Porokselta; kirjeen intialaisilta filosofeilta sekä Aleksanterin ja gymnosofistien keskustelun. Näiden kappaleiden on väitetty perustuvan aikaisempaan kokoelmaan, joka koostui kuvitteellisista Aleksanterin kirjeistä. Poroksen ja filosofien kirjeet on myös yhdistetty juutalaiseen Aleksanteri-traditioon.
Historia > Käsikirjoitushistoria

Metzin epitomi oli osa 900-luvulta peräisin olevaa niin sanottua Codex Metz 500 pergamentille kirjoitettua käsikirjoitusta, joka oli peräisin Metzin lähellä olevasta St. Arnulphus -luostarista. Käsikirjoitusta säilytettiin Metzin kaupunginkirjastossa vuoteen 1944 asti, jolloin se tuhoutui toisen maailmansodan aikana tulipalossa. P.H. Thomas julkaisi epitomin nykyisen version vuonna 1960. Se perustuu kahteen aikaisempaan julkaisuun ja Ranskan kansalliskirjastossa olleeseen kopioon alkuperäisestä tekstistä.
Käsikirjoitus sisälsi myös niin sanotun Liber de Morte -teoksen, joka tunnetaan myös nimellä "Aleksanteri Suuren viimeiset päivät ja testamentti".
Sisältö

Teos käsittää tapahtumat Dareios III:n kuolemasta vuonna 330 eaa. Induksen purjehdukseen asti vuonna 325 eaa.
| Kappale | Vuosi | Yhteenveto |
| --- | --- | --- |
| M 1-2 | 330 eaa. | Teoksen ensimmäinen kappale käsittelee Aleksanterin orientalismia ja alkaa heti Dareioksen kuoleman jälkeisistä tapahtumista. Epitomissa annetaan paljon tarkempi kuvaus Aleksanterin persialaisesta asusta, kuin muissa antiikin lähteissä. Tämä kappale on hyvin samankaltainen Diodoroksen teoksen vastaavan osion kanssa. |
| M 3-4 | 330 eaa. | Tämä osio kertoo hyvin lyhyesti noin 1500 km käsittäneen sotaretken. Epitomi jättää muun muassa mainitsematta Filotaan ja Parmenionin kohtalot. |
| M 5-6 | 329 eaa. | Bassoksen vangitseminen. Epitomi seuraa tässä kappaleessa Curtiuksen teosta. |
| M 7-8 | Kesä, 329 eaa. | Samarkand ja Syr Darya, jota kreikkalaiset luulivat Don-joeksi (Tanaïs). |
| M 9 | 329 eaa. | Spitameneen kapina. |
| M 10-12 | 329 eaa. | Tanaïsin ylitys. |
| M 13 | 329 eaa. | Paluu Samarkandiin. |
| M 14 | 329 eaa. | Bessoksen teloitus. Paikkaa ja teloitustapaa ei löydy mistään muusta lähteestä.  |
| M 15-18 | kevät 328 eaa. | Sogdia. |
| M 19 | talvi 328/7 eaa. | Epitomi jättää mainitsematta muun muassa Kleitoksen kohtalon. |
| M 20-23 | 327 eaa. | Spitameneen kuolema.  |
| M 24-27 | 327 eaa. | Talvimyrsky. |
| M 28-31 | 327 eaa. | Roksane |
| M 32-34 | 327 eaa. | Matka Indukselle. Tämä osio poikkeaa kaikista muista antiikin lähteistä. |
| M 35 | 327 eaa. | Kofen-joen ylitys. |
| M 36-38 | 327/6 eaa. | Aleksanteri saapuu Nysaan, jonka sanottiin olleen Dionysoksen perustama. |
| M 39-45 | 327/6 eaa. | Kuvaus Mazagan valtauksesta seuraa Curtiuksen kertomusta.  |
| M 46-47 | 326 eaa. | Aornoksen valtaus.  |
| M 48-53 | 326 eaa. | Kuvaus Taksilasta seuraa Curtiuksen kertomusta.  |
| M 54-70 | toukokuu, 326 eaa. | Aleksanteri ja Poros. Poroksen lähettämästä kirjeestä kerrotaan kappaleissa 56-57. |
| M 71-74 | 326/5 eaa. | Intialaisten filosofien kirje.  |
| M 75-78 | 326/5 eaa. | Sotaretki Malleja vastaan.  |
| M 78-84 | 326/5 eaa. | Keskustelu intialaisten gymnosofistien kanssa seuraa Plutarkhoksen versiota tapahtumasta. |
| M 84-86 | kesä 325 eaa. | Matka Industa pitkin merelle seuraa Curtiuksen kertomusta. On mahdollista että alkuperäinen teksti jatkoi tästä jonkin verran. |
Aiheesta muualla

Metz Epitome Wiki Classical Dictionary (englanniksi)
Aleksanteri Suurta käsittelevät antiikin lähteet
| --- | --- |
Päälähteet: Arrianos - Diodoros Sisilialainen - Junianus Justinus - Plutarkhos - Quintus Curtius Rufus - Metzin epitomi
Muut: Itinerarium Alexandri - Metzin epitomi
Hävinneet lähteet: Aristobulos - Kallisthenes - Kleitarkhos - Ptolemaios - Onesikritos
Michael Skibbe

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michael Skibbe
Syntymäaika: 4. elokuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Gelsenkirchen, Nordrhein-Westfalen, Saksa
Seura
Seura:  Sanfrecce Hiroshima
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| –1984 1984–1986 |  SG Wattenscheid 09  FC Schalke 04 |  ?(?) |
Valmennusura
1987–1989 1989–1998 1998–2000 2000–2004 2005–2008 2008–2009 2009–2011 2011 2012 2012 2013–2015 2015 2015–2018 2020–2021 2022–:  FC Schalke 04 Juniorit  Borussia Dortmund Juniorit  Borussia Dortmund  Saksan maajoukkue (apuv.)  Bayer 04 Leverkusen  Galatasaray SK  Eintracht Frankfurt  Eskişehirspor  Hertha BSC Berlin  Karabükspor  Grasshoppers  Eskişehirspor  Kreikka  Al-Ain  Sanfrecce Hiroshima
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michael Skibbe (s. 4. elokuuta 1965) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Tammikuusta 2022 lähtien hän on toiminut Sanfrecce Hiroshiman päävalmentajana.
Ura > Meriitit valmentajana

MM-hopeaa 2002 (apuvalmentajana)
EM-kilpailut 2004: 1. kierros (apuvalmentajana)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Skibbe Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nevio Scala | Borussia Dortmundin päävalmentaja 1998–2/2000 | Seuraaja: Bernd Krauss |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rudi Völler | Bayer 04 Leverkusenin päävalmentaja 10/2005–2008 | Seuraaja: Bruno Labbadia |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Cevat Güler | Galatasarayn päävalmentaja 2008–2/2009 | Seuraaja: Bülent Korkmaz |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Friedhelm Funkel | Eintracht Frankfurtin päävalmentaja 2009–3/2011 | Seuraaja: Christoph Daum |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bülent Uygun Ertuğrul Sağlam | Eskişehirsporin päävalmentaja 7–12/2011 1–11/2015 | Seuraaja: Ersun Yanal ei nimetty |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Markus Babbel | Hertha BSC Berlinin päävalmentaja 1–2/2012 | Seuraaja: Otto Rehhagel |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Uli Forte | Grasshoppersin päävalmentaja 2013–1/2015 | Seuraaja: Pierluigi Tami |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sergio Markarián | Kreikan maajoukkueen päävalmentaja 11/2015–10/2018 | Seuraaja: Ángelos Anastasiádis |
Peter Simon Pallas

| Peter Simon Pallas |
| --- | --- |
 Peter Simon Pallas
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1741 Berliini
Kuollut: 8. syyskuuta 1811 (69 vuotta) Berliini
Kansalaisuus:  Saksa
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Simon Pallas ja Johann Gottlieb Gleditsch
Oppilaat:  Vasili Zujev ja Nikita Petrovitš Sokolov
Tutkimusalue:  luonnontiede ja maantiede
 Nimikirjoitus
Peter Simon Pallas (22. syyskuuta 1741 Berliini – 8. syyskuuta 1811 Berliini) oli saksalainen luonnontieteilijä ja maantieteilijä, joka työskenteli pitkään Venäjällä. Hän oli ensimmäinen, joka esitti eliöiden polveutumisen sukupuuna.
Hänen isänsä Simon Pallas (1694–1770) oli kirurgian professori Berliinissä. Peter Simon Pallas oppi helposti uusia kieliä ja osasi saksan lisäksi latinaa, kreikkaa, englantia, ranskaa, venäjää ja tataaria. Poikana hän opiskeli yksityisopettajien johdolla ja kiinnostui luonnonhistoriasta. Hän opiskeli Hallen ja Göttingenin yliopistoissa ja vuodesta 1760 lähtien Leidenin yliopistossa, josta hän valmistui 19-vuotiaana.
Ura luonnontieteilijänä

Hän asettui Haagiin, ja hänen eläinten luokittelua koskeva teoriansa herätti huomiota. Vuonna 1767 Venäjän keisarinna Katariina II Suuri kutsui hänet Pietarin tiedeakatemian professoriksi. Samana vuonna hänet valittiin tieteellisen retkikunnan johtajaksi. Tutkimusretki tehtiin vuosina 1768–1774, ja se suuntautui Venäjän keskiosiin, Uralille, Länsi-Siperiaan, Altaille ja Taka-Baikalian alueelle. Retkikunta kartoitti alueiden eliölajistoa. Muut retkikunnan jäsenet olivat Ivan Bykov, Nikita Rytškov, Nikita Sokolov, Johan Peter Falck ja Johann Gottlieb Georgi.
Vuosina 1793–1794 hän johti toista retkikuntaa, joka tutki Etelä-Venäjää sekä Mustaamerta ja Krimiä. Vuonna 1795 Pallas asettui Krimille, jossa hän kirjoitti pääosan tieteellisistä teksteistään. Hän palasi Berliiniin vasta Napoleonin hallinnon aikoihin noin 1808.
Vuonna 1772 Pallasille esiteltiin Krasnojarskin läheltä löydetty 680 kilogrammaa painava metallinkappale. Hän kuljetutti sen Pietariin, ja hänen tutkimustensa perusteella se todettiin uuden tyyppiseksi meteoriitiksi. Se nimettiin sekä löytöpaikan mukaan Krasnojarskiksi että tutkijansa mukaan Pallasinraudaksi (Pallas-Eisen). Viimeksi mainitun nimen kivelle antoi saksalainen Ernst Chladni vuonna 1794.
Pallasin tieteellinen tuotanto oli erittäin laaja. Hän kuvasi tieteelle uusina lajeina muun muassa 220 kasvia, 45 nisäkästä ja 78 lintua. Pääosa Pallasin alkuperäisestä tuotannosta on sijoitettu Pietariin Venäjän tiedeakatemian arkistoon.
Pallaksen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Pall..
Kunnianosoituksia

Lukuisia eläimiä ja kasveja on myös nimetty Pallasin mukaan. Näitä ovat muiden muassa kurnusimppusuku Pallasina, okakatkasuku Pallasea, pikkupajusirkku Emberiza pallasi, aasiankoskikara Cinclus pallasii, kazakstanilainen piiskujänislaji Ochotona pallasi, tyynenmerensilli Clupea pallasii, harjuslaji Thymallus pallasii sekä planktonsiikamuoto ”Coregonus pallasii”. Kasveista pallasii –lajinimi esiintyy mm. ukonnauriiden (Erysimum), leinikkien (Ranunculus), sahramien (Crocus), kuusamien (Lonicera) ja tyräkkien (Euphorbia) suvuissa. Ruijanpallas sen sijaan ei liity etymologialtaan Pallasiin.
Pallasin mukaan on nimetty Venäjän Volgogradin alueella sijaitseva Pallasovkan kaupunki, missä on myös hänelle omistettu muistomerkki, ja Pallas-Straße-niminen katu Berliinissä.
Teoksia > Teosten verkkoversioita

P.S. Pallas, Elenchus zoophytorum
P.S. Pallas, Enumeratio plantarum in horto Procopii a Demidof
P.S. Pallas, Flora Rossica
P.S. Pallas, Icones Insectorum praesertim Rossicae, Sibiriaeque peculiarium
P.S. Pallas, Zoographia rosso-asiatica, volumen I.
P.S. Pallas, Zoographia rosso-asiatica, volumen III.
P.S. Pallas, Linguarum totius orbis vocabularia comparativa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Simon Pallas Wikimedia Commonsissa
Peter Simon Pallasin hautakivi Berliinissä.
Psyllium

Psyllium eli ispaghul on jänönratamon (Plantago ovata) kuivatuista siemenistä valmistettua jauhetta, joka sisältää paljon liukoista kuitua.
Käyttö

Psylliumia käytetään apuaineena gluteenittomassa leivonnassa, jossa se antaa gluteenin tapaan taikinaan sitkoa. Psyllium on hajutonta, eikä sen käyttö muuta leivonnaisten makua.
Psylliumin ja sokerin seosta käytetään ummetuksen hoitoon. Psylliumin ummetusta vähentävä vaikutus perustuu siihen, että sen sisältämä kuitu sitoo itseensä vettä, jolloin ulosteen massa kasvaa ja se poistuu suolesta nopeammin.
Psylliumia on käytetty lisäksi hevosten hiekkaähkyn hoidossa, mutta sen tehosta ei ole laajaa yksimielisyyttä.
Terveysvaikutukset

Kansainvälisen tutkimusryhmän vuonna 2000 julkaiseman satunnaistetun ja kontrolloidun kliinisen tutkimuksen mukaan psylliumin pitkäaikaiskäyttö ummetuksessa käytettävällä annoksella (3–5 grammaa päivässä) lisäsi syöpäriskiä kasvattavan paksusuolen adenooman uusiutumista keskimäärin 67 prosenttia. Uusimisia havaittiin erityisesti niillä koehenkilöillä, joiden kalsiumin saanti oli jo lähtötilanteessa muita suurempi.
Psylliumin on kuvattu myös aiheuttaneen allergisia reaktioita henkilöille, jotka altistuvat sille runsaasti työssään.
Aiheesta muualla

Onki: Jänönratamo (Plantago ovata)
Ummetus.com: Ummetus, Vinkkejä ummetuksen hoitoon
Pumpernikkeli

Pumpernikkeli voi tarkoittaa seuraavia:
sokerivesikuorrutettu, inkiväärillä maustettu piparkakkua muistuttava pikkuleipä
Pumpernickel, saksalainen rouheinen ruisleipä
Pump and dump

Pump and dump on hintamanipulaatioon perustuva sijoitushuijaus, jossa huijari nostaa ("pump") omistamansa osakkeen tai muun rahoitusvälineen hintaa keinotekoisesti levittämällä positiivista väärää tai harhaanjohtavaa tietoa yrityksestä tai hyödykkeestä. Huijarin myydessä ("dump") yliarvostetun osakkeen korkeaan hintaan kupla puhkeaa, ja osakkeeseen sijoittaneet kärsivät tappioita.
Huijaukset koskevat usein pienyritysten osakkeita, joilla käydään vähän kauppaa, koska niiden hintoja on helpompi keinotekoisesti nostaa.
Pump and dump -petokset ovat suosittuja kryptovaluuttoihin liittyviä huijauksia.
Euroopan unionin markkinoiden väärinkäytösasetuksen (MAR) mukaan markkinoiden manipulointi levittämällä harhaanjohtavaa tai väärää tietoa rahoitusvälineestä on kielletty.
Pylí

| Pylí Πυλί |
| --- | --- |
 Pylí
 Koordinaatit: 36°50′35″N, 27°09′26″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kos
Kunta:  Kos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  6401020201
Väkiluku (2011):  2 469
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pylí (kreik. Πυλί; kath.kreik. Πυλίον, Pylíon) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kosin saarella ja kuuluu Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Díkaioksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kosin kunnan Díkaioksen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 469 (vuonna 2011).
Pylí sijaitsee Kosin saaren keskisissä sisäosissa. Se muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Πυλίου, Dimotikí Koinótita Pylíou), johon kuuluu varsinaisen Pylín kaupungin lisäksi Marmárin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 036. Pylín tunnetuin nähtävyys ovat Palaió Pylíssä (myös Palió Pylí; ”Vanha Pylí”) noin kolmen kilometrin päässä kaupungista sijaitsevat Palaió Pylín linnanrauniot.
Pylvästylppy

Pylvästylppy on solukkoa, jota on kasvin lehden mesofyllin yläosassa, epidermin alapuolella. Pylvästylpyn solujen muoto on pylväsmäinen.