stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Platters
Diskografia

The Platters (1955)
The Platters, Vol. 2 (1956)
The Fabulous Platters (1956)
Flying Platters (1958)
Flying Platters, Vol. 2 (1958)
The Platters Pt. 1 (1958)
Flying Platters Around the World (1959)
On Parade (1959)
Remember When? (1959)
Reflections (1960)
Life Is Just a Bowl of Cherries (1961)
The Platters Sing for the Lonely (1962)
The Platters on a Platter (1962)
Moonlight Memories (1963)
The Platters Sing Latino (1963)
Christmas with the Platters (1963)
The New Soul of the Platters (1965)
The Platters Have the Magic Touch (1966)
I Love You 1,000 Times (1966)
Going Back to Detroit (1967)
Have the Magic Touch (1967)
I Get the Sweetest Feeling (1968)
Sweet, Sweet Lovin' (1968)
Only You (1968)
Smoke Gets in Your Eyes (1968)
Our Way (1971)
Live (1974) (Live)
Spotlight on (1974)
Live in Chicago (1974) (Live)
The Great Pretender (1974)
My Prayer (1975)
Now (1975)
Precious Moments (1975)
Red Sails in the Sunset (1976)
Wonder of You (1976)
In the Still of the Night (1976)
Original (1978)
Reborn (1978)
The Platters, Vol. 3 (1979)
Platterama (1982)
The More I See You (1983)
Remember When (1987)
Four Platters And One Lovely Dish (1994)
The Musicor Years (1995)
Christmas Album (1995)
Great Pretender (1995)
Smoke Gets in Your Eyes (1996)
Pledging My Love (1996)
Twilight Time (1996)
With This Ring (1996)
Platters Christmas (1998)
Reflections of Sonny Turner (1998)
Christmas with the Platters (1999)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
The Platters Information Site (Arkistoitu – Internet Archive)
Manakara

| Manakara |
| --- | --- |
 Manakaran ja Fianarantsoan välillä kulkeva juna.
 Manakara
 Koordinaatit: 22°09′S, 48°00′E 
Valtio:  Madagaskar
Alue:  Vatovavy-Fitovinany
Väkiluku (2010):  37 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Manakara on kaupunki Madagaskarissa. Se sijaitsee Intian valtamereen laskevan Manakarajoen suussa. Kaupunki on Vatovavy-Fitovinanyn alueen keskus. Asukkaita on 37 900 henkeä (vuonna 2010).
Manakara jakautuu kahteen osaan. Vanha kaupunki Manakara Be sijaitsee laguunin erottamalla saarella ja uusi keskusta Tanambao mantereella. Manakarassa on pieni satama ja Fianarantsoaan johtavan rautatien pääteasema. Kaupungista on säännöllinen lentoyhteys Antananarivoon ja Taolagnaroon.
Mandan kieli

Mandan kieli on Intiassa Orissan osavaltion Navrangapurin piirikunnassa Thuamul Rampurin lähellä puhuttu dravidakieli. Sillä on 1 500 puhujaa.
Manda kuuluu dravidakielten etelä-keskiryhmään. Se on läheistä sukua pengolle. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä.
Mamaran kieli

Senufokielten levinneisyysalue. Pohjoisimpana mamara.
Mamara eli minianka on Malin kaakkoisosassa asuvien miniankojen puhuma gurilainen kieli. Se kuuluu senufokielten ryhmään. Kielen puhujia on arviolta 738 000 (vuonna 2000).
Mamaraa puhutaan Malin Sikasson alueen Koutialan ja Yorosson sekä Ségoun alueen Blan piireissä. Sen lähin sukulainen on senufokieli supyire. Mamara on yksi Malin kansalliskielistä, jota käytetään kouluopetuksen välineenä. Osa puhujista osaa myös bambaraa ja ranskaa.
Aiheesta muualla

Association pour la promotion de la langue mamara (ranskaksi)
Platonin teoria sielusta

Platonin teoria sielusta jakoi sielun kolmeen osaan, järkisieluun, intosieluun ja himosieluun. Tämä kolmijako on peräisin dialogista Valtio. Muut Platonin sielua koskevat ajatukset ovat peräisin erityisesti dialogeista Faidon, joka pyrki todistamaan sielun kuolemattomuuden, sekä Timaios, joka käsitteli muun muassa sielun alkuperää. Faidonissa sielua käsitellään yhtenäisenä, kun taas Timaioksessa esiintyy vastaava kolmijako kuin Valtiossa.
Sielun osat

Platon esitti Valtiossa seuraavanlaisen jaottelun:
Järkisielu (logistikon), joka sijaitsee päässä. Se kykenee rakastamaan tietoa ja viisautta. Näin sen tehtävänä on harrastaa filosofiaa, koska tietäminen tekee sen onnelliseksi. Sen tulisi hallita muita sielun osia.
Intosielu (thymoeidēs), joka sijaitsee sydämessä. Se on tunteiden sijaintipaikka. Se on omin päin toimiessaan tuhoava ja paha, mutta se voi tottua kuuntelemaan järjen ääntä ja tulla sille hyväksi, kuuliaiseksi palvelijaksi.
Himosielu (tai tahtosielu; epithymētikon), joka sijaitsee vatsassa. Se haluaa välittömiä aistinautintoja ja pyrkii välttämään kaikkea kärsimystä. Se on tyhmä ja yksinkertainen, ja haluaa aina samoja yksinkertaisia nautintoja. Tämä sielun osa saadaan hyväksi oikean kasvatuksen avulla ja sen hyveenä on kohtuullisuus.
Tässä erottelussa ei ole kyse erillisistä sielun kyvyistä, vaan todella erillisistä osista. Platon ei katsonut, että nämä kolme osaa muodostaisivat sopusointuisen kokonaisuuden. Sen sijaan hän katsoi niiden kamppailevan usein keskenään.
Varhaisissa dialogeissaan, erityisesti Faidonissa, Platon katsoi intosielun ja haluavan sielun sijoittuvan ruumiiseen. Näin muodostui sielu-ruumis-kahtiajako, jossa järkisielu oli kuolematon, ja järjettömät sielun osat ruumiiseen sidottuja ja kuolevaisia. Tässä ilmeni Platonin asketismi: hän ei nähnyt ruumiiseen liittyneissä intohimoissa (passioissa) mitään hyvää, ja katsoi, että filosofin oli erkaannuttava niistä niin paljon kuin mahdollista.
Faidroksessa Platon esitti valjakkovertauksen, joka kuvaa järkisielun vaununajajana ohjastamassa kahta hevosta, jotka edustavat puolestaan intosielua ja himosielua. Samassa yhteydessä hän esittää, mikä rooli sielun eri osilla on siinä, missä määrin ihminen voi päästä tarkastelemaan ikuisia ideoita niiden valtakunnassa.
Platonin valtio-opissa himosielua vastasivat työläiset, intosielua vartijat ja järkisielua hallitsijat.
Sielun alkuperä ja kuolemattomuus

Platonin kuvaus sielun alkuperästä dialogissa Timaios on yhdistelmä filosofiaa ja myyttiä. Platon katsoi sielun olleen olemassa entuudestaan, ennen sen yhdistymistä ruumiiseen. Koko Platonin ideaoppi ja siihen liittynyt tietoteoria, kuten ajatus mieleenpalauttamisesta (anamnēsis), perustui tähän ajatukseen. Vastaavasti Platon katsoi Sokrateen tavoin sielun olevan kuolematon. Platonin teoria oli suunnattu muun muassa atomistista materialismia vastaan.
Platonin mukaan kuolemattomuus kuului ainoastaan järkisielulle. Hänen dialoginsa Faidon pääasiallisena tarkoituksena oli juuri sielun kuolemattomuuden todistaminen. Sen tärkeimmät argumentit ovat:
Mikä vain tuleekin olevaksi, etenee sen vastakohdasta lähtien, ja kuten elämästä tulee kuolemaa, samoin kuolemasta tulee elämää. Näin ilmiö jota kutsumme kuolemaksi onkin eläväksi tulemista, ja sielumme säilyvät olemassa näkymättömässä maailmassa (Aidēs eli Haades).
Luonnon muuttumaton laki on, että mikään ei katoa; jos sielu siis oli olemassa ennen yhdistymistään ruumiin kanssa, tästä seuraa, että sielu on ikuinen.
Mitään ei voi hajottaa tai haihduttaa jos sitä ei ole koottu. Sielu on yksinkertainen ja koostamaton, eikä se ole aistittavissa. Näin ollen sitä ei voi hajottaa, vaan sillä on ruumiiseen nähden itsenäinen olemassaolo.
Sielussa ei kyse ole, kuten jotkut ovat katsoneet, pelkästä ruumiin eri osien sopusointuisesta ominaisuudesta, joka häviää näiden ruumiinosien tuhoutuessa, sillä sopusointua ei voi esiintyä yhdessä epäsoinnun kanssa – ja sielu osoittaa enemmän epäsointua kuin sopusointua joutuessaan paheiden hämmentämäksi.
Kaikki tietäminen on meille aiemmassa olemisen tilassa paljastetun totuuden uudelleen palauttamista mieleen. Koska ei ole mitään muuta todellista kuin ideat, eikä niitä voida saavuttaa tässä elämässä, sielun on täytynyt elää ennenkin. Tästä taas seuraa, että se tulee elämään uudestaan vapauduttuaan ruumiista.
Kuolemattomien olentojen lukumäärä on vakio; jos elävät kuolisivat ja pysyisivät tässä tilassa, universaali kuolema veisi lopulta koko luomakunnan mennessään.
Ruumis on kaiken virheen alku ja juuri, ja kokemus osoittaa, että mitä enemmän voimme erottaa itsemme sen vaikutuksesta, sitä vapaampia ja voimakkaampia sielun voimat ovat. Tämä suuntautuminen täydellistä tilaa kohti osoittaa, että sielun luonnollinen tila, jossa se on täydellisimmin älyllistä energiaa, on tila, jossa se on erossa ruumiista.
Aiheesta muualla

Lorenz, Hendrik: Ancient Theories of Soul: Plato's Theories of Soul The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Maltoosi

| Maltoosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  63-42-3
PubChem CID:  439186
SMILES:  C(C1C(C(C(C(O1)OC2C(OC(C(C2O)O)O)CO)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H22O11
Moolimassa:  342,3 g/mol
Sulamispiste:  160–165 °C
Tiheys:  1,54 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 1 080 g/l
Maltoosi eli mallassokeri on disakkaridi, joka muodostuu kahdesta glukoosimolekyylistä. Maltoosin molekyylikaava on C12H22O11 ja moolimassa 342,296 g/mol. Maltoosia syntyy muun muassa tärkkelyksen hajotessa eläinten ruuansulatuskanavassa ja itävissä tärkkelyspitoisissa siemenissä. Tärkkelyksen maltoosiksi hajottava entsyymi on amylaasi.
Maltoosia esiintyy esimerkiksi kaurajuomassa sekä tärkkelyssiirapissa, makeisissa ja vahvassa oluessa. Keskiolut ja mämmi sisältävät kaksi prosenttia maltoosia ja hunajassa sekä siiderissä sitä on noin 1,5 prosenttia. Elimistössä maltoosia pilkkoo suolinesteen maltaasi-entsyymi.
Tärkkelyksestä valmistetaan teollisesti maltoosia entsymaattisesti amylaasin, maltogenaasin tai pullulanaasin avulla. Maltoosisiirappia käytetään makeutusaineena ja eräiden polysulfidien stabilimisaineena.
Maltoosisiirappia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fineli: Maltoosin lähteet ruoka-aineissa
Liber Herbarum II: Luettelo maltoosia sisältävistä kasveista
PubChem: Maltoosi (englanniksi)
Human Metabolome Database: D-Maltose (englanniksi)
KEGG: Maltose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini
Pláka (Ateena)

| Pláka Πλάκα |
| --- | --- |
 Plákan aluetta ylhäältä päin nähtynä.
 Kaupungin kartta, jossa Pláka korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  1.
Koordinaatit:  37°58′20″N, 23°43′50″E
Pinta-ala:  0,325 km² 
Osa-alueet:  Aérides, Anafiótika
Postinumero(t):  10550
Lähialueet:  Akrópoli, Makrygiánni, Monastiráki, Psyrí, Sýntagma
Pláka (kreik. Πλάκα) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se on Ateenan vanhaa kaupunkia ja sijaitsee suunnilleen Akropolis-kukkulan sekä Sýntagma- ja Monastiráki-aukioiden väliin jäävällä alueella. Se kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen.
Maantiede

Plákan kaupunginosa käsittää Akropoliin pohjois- ja itäpuolisen alueen. Sen kokonaispinta-ala on noin 32,5 hehtaaria ja siihen kuuluu 106 asuinkorttelia. Kaupunginosa voidaan jakaa kolmeen osaan. Ne ovat Ylä-Pláka (Áno Pláka), joka käsittää Akropoliin rinteen ja on kooltaan noin 14 hehtaaria; Ala-Pláka (Káto Pláka), joka käsittää alemman ja tasaisemman alueen ja on kooltaan noin 18,5 hehtaaria; sekä Anafiótika, joka muodostaa omanlaisensa kykladista saaristokylää muistuttavan pienen kaupunginosan Akropoliin rinteessä.
Lisäksi omaksi alueekseen erotetaan joskus Aérides, joka käsittää Roomalaisen agoran ympäristön. Plákan eteläpuolella on Makrygiánnin kaupunginosa, länsipuolella Monastirákin kaupunginosa. Plákan tori on nimeltään Plateía Filomoúsou Etaireías. Suunnilleen Plákan alueen kulmissa sijaitsevat Akrópolin metroasema, Monastirákin metroasema ja Sýntagman metroasema.
Historia

Pláka on rakennettu antiikin Ateenan asuinkorttelien päälle. Arkaaisella kaudella kaupungin keskus on saattanut sijaita Plákan paikalla. Muun muassa Ateenan niin kutsutun Arkaaisen agoran sekä Prytaneionin oletetaan sijainneen Plákan alueella jossakin Akropoliin koillis- tai itäpuolella.
Nimi ”Pláka” on mahdollisesti peräisin siitä, että 1400-luvulla alueella asui arvaniitteja, jotka kutsuivat sitä nimellä Pliak Athina (”Vanha Ateena”). Toisaalta nimi voi tarkoittaa myös ”laakeaa” aluetta. Pláka on käytännössä se Ateenan kaupunki, josta tuli itsenäistyneen Kreikan pääkaupunki vuonna 1834.
Kaupunginosan nykyiset rakennukset ovat pääosin peräisin 1800-luvulta, ja monet rakennuksista edustavat uusklassista arkkitehtuuria. Alueen kadut ovat kapeita ja niiden reitti seuraa monin osin antiikin aikaisia ja keskiaikaisia katuja. Eräs näistä on Tripódon-katu, joka noudattaa antiikin aikaista Kolmijalkojen kadun eli Tripodien kadun reittiä.
Rakennukset ja nähtävyydet

Plákan antiikin aikaisista nähtävyyksistä tunnetuimmat ja parhaiten säilyneet ovat Lysikrateen muistomerkki sekä Roomalainen agora, joka tunnetaan erityisesti Tuulten tornista. Kaupunginosan alueella sijaitsee lukuisia bysanttilaisaikaisia kirkkoja, kuten Johannes Teologin kirkko (Ioánnis Theológos), Panagía Gorgoepíkooksen kirkko (Palaiá Mitrópoli), Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ágios Nikólaos Ragkavá), Pyhän Katariinan kirkko (Agía Aikateríni), Vapahtajan kirkastumisen kirkko (Metamórfosi Sotíros) sekä Vapahtajan kirkko (Sotíra tou Kottáki). Kaupunginosan pohjoislaidalla on vuonna 1862 valmistunut Ateenan katedraalikirkko Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali (Mitrópoli).
Plákan muihin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Ateenan yliopistomuseo, Kansantaiteen museo sekä Kreikan juutalainen museo. Kaupunginosassa sijaitsee Tanskan Ateenan-instituutin rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pláka Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Plákan katuja.
Lysikrateen muistomerkki.
Bysanttilaisaikainen Vapahtajan kirkastumisen kirkko.
Georg Malmstén

| Georg Malmstén |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1902 Helsinki
Kuollut: 25. toukokuuta 1981 (78 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko, elokuvanäyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  suomi, ruotsi, viro
Aktiivisena:  1927–1980
Tyylilajit:  iskelmä ooppera
Soittimet:  laulu kornetti trumpetti viulu kitara
Levy-yhtiöt:  Warner Music
Aiheesta muualla
malmsten.lasipalatsi.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Georg "Jori" Malmstén (27. kesäkuuta 1902 Helsinki – 25. toukokuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen laulaja, muusikko ja säveltäjä.
Molli-Jorinakin tunnetun Malmsténin suosittuja levytyksiä ovat esimerkiksi "Äänisen aallot", "Heili Karjalasta", "Suurin onni, lyhyin onni", "Muistelo" ja "Särkynyt onni". Erityisen suosittuja ovat lisäksi lastenlaulut Mikki-Hiirestä. Levytyksiä kertyi yhteensä 842, joka on toiseksi eniten Suomessa. Malmsténia enemmän artistilevytyksiä on tehnyt ainoastaan Kari Peitsamo. Malmstén onkin tärkeimpiä suomalaisen kevyen musiikin vaikuttajia. Hän laajensi alusta asti ohjelmistoaan perinteisen iskelmämusiikin ulkopuolelle ja sai ehkä siksi arvostusta jo elinaikanaan, toisin kuin monet pelkästään iskelmässä pitäytyneet artistit. Hän sävelsi musiikkia myös elokuviin, näytteli monessa elokuvassa, sekä myös ohjasi yhden elokuvan, Pikku myyjätär. Myös hänen veljensä Eugen Malmstén, sisarensa Greta Pitkänen ja tyttärensä Ragni Malmstén sekä Ragnin puoliso Erkki Karjalainen olivat tunnettuja viihdetaiteilijoita.
Varhaiset vuodet

”Stadin kundi” Georg Malmstén syntyi rikosetsivä Karl Jarl Malmsténin ja tämän venäläissyntyisen vaimon Eugenie Petroffin kolmesta lapsesta ensimmäisenä 27. kesäkuuta 1902 Helsingissä. Georgin omat musiikilliset lahjat tulivat esille kansakoulussa, ja hän aloitti trumpetinsoiton opiskelun Helsingin musiikkiopistossa (nykyisin Sibelius-akatemia). Edistyttyään Georg pääsi oppilaaksi silloiseen Helsingin Torvisoittokuntaan ja 17-vuotiaana kornetistiksi Laivaston soittokuntaan. Suomen armeijan nuorimmaksi musiikkivääpeliksi hän pääsi jo 19-vuotiaana.
Vuonna 1925 Georg Malmstén solmi avioliiton Ragnhild Törnströmin (k.1981) kanssa. Liitosta syntyi kaksi lasta, teollisuusneuvos Ole Malmstén (1925–1981) ja Ragni (1933–2002). Samoihin aikoihin hän soitti Laivaston soittokunnan kanssa menestyksellisesti viihdemusiikkia Esplanadin puistossa, tietysti palveluksen ulkopuolella. Malmstén siirtyi vuosikymmenen loppupuoliskolla Helsingin konservatorioon (nykyinen Sibelius-Akatemia) opiskelemaan laulua Väinö Lehtisen johdolla ja myöhemmin oopperaluokalle Aino Acktén johdolla. Hän esiintyi oppilaskonserteissa hyvin lehtiarvosteluin ja sai näin Parlophon-yhtiön kiinnostumaan itsestään.
Läpimurto

Malmstén pääsi vuonna 1929 levytysmatkalle Berliiniin, missä hän levytti muun muassa joitakin omia sävellyksiään, kuten kappaleen "Särkynyt onni", jota myytiin noin 17 000 kappaletta ja joka nosti hänet viihdemusiikin tähdeksi. Alkuun Malmstén teki omiin sävellyksiinsä ruotsinkieliset sanat (hänen äidinkielensä oli ruotsi) ja suomennokset teki hänen ystävänsä Roine Richard Ryynänen. Useimmat kappaleet Malmstén levytti sekä suomeksi että ruotsiksi. Malmstén ja Ryynänen myös käyttivät ensimmäisinä schlager-musiikista suomenkielistä sanaa iskusävelmä, joka sittemmin muuntui käsitteeksi iskelmä.
Tuolloin Malmsténin ura kuitenkin vaikutti taipuvan taidemusiikin suuntaan. Hän esiintyi vuonna 1929 Händelin oopperan Julius Caesar nimiosassa, ja seuraavana vuonna hän esitti Savonlinnan oopperajuhlilla Jussin osan oopperassa Pohjalaisia. Puolisen vuotta myöhemmin hän antoi Helsingin yliopiston juhlasalissa ensikonserttinsa. Malmsténille tarjottiin kiinnitystä Suomalaiseen oopperaan, mutta taloudellisista syistä hän ei voinut ottaa tarjousta vastaan, sillä se olisi edellyttänyt luopumista iskelmämusiikista, eikä hän olisi kyennyt elättämään perhettään pelkällä oopperan palkalla.
Hän oli samana vuonna hakenut Laivaston soittokunnan kapellimestarin paikkaa mutta ei saanut sitä. Hän jätti laivaston, alkoi keskittyä Parlophon-levy-yhtiön myyntipäällikön tehtäviin, ja suuntautui näin lopullisesti viihdemusiikkiin. Malmstén jättäytyi vuonna 1931 vapaaksi taiteilijaksi. Hän aloitti saman vuosikymmenen aikana yhteistyön Dallapé-orkesterin kanssa laulusolistin ja kapellimestarin ominaisuudessa. Samaan aikaan hän sävelsi musiikkia revyihin ja myös näytteli niissä. Hän oli Toivo Kärjen tärkeä esikuva säveltäjänä . Vuonna 1937 hän levytti Dallapén säestämänä Odeon-merkille  Kärjen-Martti Jäppilän  menevän foxtrotin "Neiti Hymysuu", joka oli Kärjen ensimmäinen levytetty sovitus .
Sota-aika

Talvisodan sytyttyä Malmstén määrättiin Helsingin laivastoasemalle musiikkimestarin tehtäviin. Sota-aikana levy-yhtiöillä ei ollut aikaa etsiä uusia kykyjä, joten levyjä tekivät lähinnä jo ennen sotaa tähdiksi nousseet laulajat. Malmstén oli sotavuosina eniten levyttäneitä suomalaisia laulajia. Sota-ajan Malmstén-klassikkoja olivat "Liisa pien'", "Tumma yö", "Kaunis valhe", "Kaarina", "Pienet kukkivat kummut" ja monet muut. Levytysmatkoja hän teki ensin Tukholmaan ja myöhemmin Berliiniin.
Malmstén palveli jatkosodan aikana laivastossa ja kiersi ahkerasti esiintymässä eri puolille Suomen merialueita sijoitetuille laivaston joukoille sekä asemiesilloissa, ja hän esiintyi paljon myös radiossa. Kiertueet tehtiin Malmsténin mukaan "välillä vihollisen pommisateessa".  Malmstén vapautui palveluksesta vuonna 1944 ja teki seuraavan levynsä 1945. Sodanjälkeisinä vuosina Malmstén vaihteli levy-yhtiöitä eikä juuri tehnyt erityisen merkittäviä levytyksiä. Vuonna 1947 levytettiin kuitenkin tunnetumpi kappale "Pennitön uneksija".
Ura pääsee uuteen vauhtiin

Malmstén pääsi vuonna 1948 Helsingin Poliisisoittokunnan kapellimestariksi ja päätti näin vapaan taiteilijan kautensa. 1950-luvun alussa hän levytti monia sittemmin klassikoiksi muodostuneita kappaleita kuten "Stadin kundi". Hän teki myös laulun "Kohtalokas samba", josta tuli hänen veljensä Eugen Malmsténin konserttien bravuurinumero, vaikka Eugen lauloikin sen levylle vasta 1970-luvulla. Georg levytti samban 1950-luvulla, mutta hänen oma versionsa on jäänyt Eugenin ja Vesa-Matti Loirin versioiden varjoon.
Tässä vaiheessa Malmstén oli jo oppinut suomen kielen niin hyvin, että riimitteli laulujensa sanat suoraan suomeksi. Muita tunnetuksi tulleita Malmstenin suomenkielisiä sanoituksia 1940-luvulta ovat "Totisen pojan jenkka", "Erokirje heilille" ja aiemmin mainittu "Pennitön uneksija". Poliisisoittokunnassa toimiessaan hän levytti myös Lasten liikennelaulun.
Hän kuitenkin keskittyi esiintymisen sijaan enemmänkin Poliisisoittokunnan johtamiseen. Tuona aikana sen sijaan syntyi monia uusia sävellyksiä. Poliisisoittokunnan kapellimestarin tehtävästä hän luopui vuonna 1965.
Viimeisen kerran pinnalle

Malmstén alkoi 1960-luvulla vetää yhteislauluiltoja, joiden ansiosta hänen monia kappaleitaan löydettiin uudelleen. Hän levytti vielä 1970-luvun alkupuolella uusia versioita aiemmista klassikoistaan. Viimeisen kerran Malmsténin ääni tallentui levylle vuonna 1975 kappaleilla "Ilta skanssissa" ja "Kirje sinulle". Kyseessä oli Dallapé-orkesterin 50-vuotisjuhlalevy.
Malmstén kuoli Helsingissä 25. toukokuuta 1981 pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle (kortteli H36).
Seuraavana vuonna eli 1982 Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry perusti Malmstén-säätiön, jonka tarkoituksena on edistää ja tukea luovaa suomalaista kevyttä musiikkia. Säätiö on jakanut vuodesta 1999 Georg Malmstén -palkintoa, joka ensimmäisellä kerralla myönnettiin Paul "Nacke" Johanssonille.
Vuonna 1992 Malmsténin kuoleman jälkeen hänen 90. juhlavuotena vanhan kotinsa edustalle Helsingin Fredrikinkatu 73:een pystytettiin Raimo Heinon veistämä muistomerkki. Malmsténin 100-vuotispäivänä Fredrikinkadun ja Arkadiankadun kulma sai viralliseksi nimekseen Malmsténinkulma.
Salanimet

Georg Malmsten käytti salanimiä:
Jori-Setä
Jorkka
Kiljunen Kille
Malmsten Jori
Reima Matti
Diskografia

Georg Malmstenin lastenlaulut 1930–1951
Georg Malmsten på svenska vol 1
Georg Malmsten på svenska vol 2
Georg Malmstén, Jaakko Salon yhtye ja Kullervo Linnan Humppa-Veikot (1968)
Georg Malmstén merellä (1971)
Georg Malmsten − Duurissa ja mollissa (1981)
Georg Malmstenin parhaimmat lastenlaulut (1981)
Georg Malmsten − Unohtumattomat 1 (1992)
Georg Malmsten − Unohtumattomat 2 (1993)
Stadin kundi − Georg Malmsténin 100-vuotisjuhlakokoelma (2002)
Kahden venheessä, (2012)
Ääninäytteitä

Georg Malmstén ja Kaarlo Kytö laulavat klassisen musiikin kappaletta "Onnelliset",
Äänisen aallot (mp3-muodossa)
Kirjallisuutta

Warsell, Sakari: Georg Malmsten: Suomen iskelmäkuningas.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27300-7