stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maantiepyörä
Maantiepyörän ominaisuudet

Maantiepyörissä on kapeat ja kovaksi pumpatut renkaat, jotka vähentävät vierintävastusta. Maantiepyörissä käytetään useimmiten halkaisijaltaan 28-tuumaisia renkaita, joiden vanteen halkaisia on noin 622 milliä. Usein käytetään myös ranskalaista merkintätapaa 700C, joka on renkaan nimellinen ulkohalkaisija. Renkaiden leveys oli perinteisesti hyvin kapea, 23 millimetriä tai jopa kapeampi. Levyjarrujen yleistymisen myötä rengaskoko on kuitenkin leventynyt hieman, 26- tai 28-milliseksi. Tutkimustulokset ovat myös osoittaneet ettei kapeampi rengas ole aina nopeampi.
Maantiepyörän ohjaustanko on kapea ja käyristetty alaspäin, joka mahdollistaa kuljettajalle ilmanvastusta pienentävän ajoasennon. Maantiepyörän jarrukahvat osoittavat eteenpäin, jonka vuoksi kuljettajan ranteet ovat useimmiten neutraalissa asennossa, toisin kuin monessa muussa pyörätyypissä, joissa ranne on poikittain ja rystyset osottavat eteenpäin. Maantiepyörän ohjaustanko mahdollistaa usean asennon käsille, joka lieventää käsien puutumista etenkin pitkää matkaa ajettaessa.
Maantiepyörissä käytetään useimmiten ketju- tai ratasvaihteistoa, johon kuuluu takavaihtaja sekä etuvaihtaja. Takaratteiden lukumäärä on kasvanut vuosien varrella viidestä rattaasta jopa kolmeentoista saakka. Eturattaat sen sijaan ovat pysyneet pitkään kahdessa rataassa. Myöskin kolmella tai ainoastaan yhdellä eturattaalla varustettuja myydään. Vaihteet ovat perinteisesti toimineet mekaanisesti vaijereilla, mutta 2010-luvulla yleistyi sähkökäyttöiset osasarjat etenkin kilpailukäytössä ja kalleimmissa pyörämalleissa. Vaihdevivut ovat olleet 1990-luvulta alkaen integroituina jarrukahvoihin aiempien runkovaihteiden sijaan. Perinteisin maantiepyörien vaihteisto-osien valmistaja on italialainen Campagnolo. Markkinajohtajana on kuitenkin ylivoimaisesti japanilainen Shimano. Yhdysvaltalainen Sram on myös merkittävä osasarjojen valmistaja.
Runkomateriaalina oli 1990-luvulle asti teräs, mutta nykyään suositaan keveämpiä materiaaleja kuten hiilikuitua paremmissa malleissa ja alumiinia edullisemmissa pyörissä. Myöskin vanteet, ohjaustanko ja monet muut osat voidaan valmistaa nykyisin hiilikuidusta.
Maantiepyörät olivat pitkään vannejarrullisia, mutta 2020-luvulla levyjarrut löivät todenteolla läpi etenkin kilpapyöräilyn saralla. Levyjarrut ovat useimmiten nestekäyttöisiä.
Polkimet ovat usein ns. lukkopolkimet, eli niissä on kiinnitysmekanismi pyöräilykenkien pohjassa olevaa klossia varten, joka mahdollistaa tehokkaamman polkemisen.
Maantiepyörätyyppejä

Perinteinen maantiepyörä on suunniteltu vauhdikkaaseen ajoon ja kilpailuihin. Rungot ovat suunniteltu keveiksi ja jäykiksi. Pyörät sopivat keveytensä vuoksi etenkin ammattipyöräilyn vaativia vuoristonousuja varten.
Aika-ajopyörä on suunniteltu aika-ajokilpailuja varten ja niitä käytetään myös triathlonissa. Pyörä mahdollistaa ajajalle hyvin aerodynaamisen ajo-asennon. Nykyaikaisten aika-ajopyörien rungot ovat muodoltaan hyvin litteitä ilmanvastuksen pienentämiseksi. Aika-ajopyörän ohjaustanko poikkeaa huomattavasti perinteisestä maantiepyörän ohjaustangosta. Usein ohjaustangossa on eteenpäin suuntautuvat toisiaan lähellä olevat aika-ajokahvat joiden päällä kuljettaja voi nojata.
Endurance mallit ovat usein kuluttajakäyttöön suunnattuja malleja joissa on edullisemmat osasarjat. Pyörien rungot on suunniteltu niin, että ohjaamo on korkeamalla, jonka vuoksi ajoasento on mukavampi.
Aero-pyörät ovat suunniteltu aerodynaamisiksi eli ilmanvastusta vähentäviksi. Niiden runkoputket ovat litteitä ja muistuttavat hieman aika-ajopyörää. Aero-pyörät ovat hieman tavallista maantiepyörää painavampia. Pyöriä käytetään etenkin tasamaalle sijoittuvissa kilpailuissa.
Muita pyörätyyppejä jotka ovat kehittyneet maantiepyörien vaikutuksesta:
Hybridipolkupyörä on yleisnimitys suoratankoiselle polkupyörälle, jossa on maantiepyörän ja maastopyörän ominaisuuksia. Kevyitä kuntoilukäyttöön suunniteltuja hybridipyöriä myydään myös fitness-pyörä-nimellä.
Retkipyörä on vankkarakenteinen polkupyörä, jossa on kiinnityspaikat lokasuojille, tavaratelineille ja laukuille. Retkipyörät voivat olla suoratankoisia tai käyrätankoisia.
Gravel-pyörä on leveärenkainen maantiepyörä, joka sopii perinteistä maapyörää paremmin sorateillä ajoon.
Cyclocross-polkupyörä on kyseistä kilpailumuotoa varten tehty polkupyörä, jossa on leveämmät ja kuvioidut renkaat.
Ratapyörä on velodromilla ajettavia kilpailuja varten suunniteltu yksivaihteinen ja jarruton polkupyörä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maantiepyörä Wikimedia Commonsissa
Campagnolon valmistama takavaihtaja
Maaseudun Tulevaisuus (yhtye)

Maaseudun Tulevaisuus on suomalainen yhtye, joka on kotoisin Kyyjärveltä ja se perustettiin 1983. Yhtye julkaisi vuosina 1988-1989 kaksi albumia, joista molemmat julkaisi Hiljaiset Levyt. Vuonna 2012 yhtyeen koko levytetty tuotanto julkaistiin kahden cd:n kokoelmana Complete. Kokoelman julkaisi Rocket Records.
Alkuperäinen kokoonpano

Juissi Vainiola (laulu, kitara, bassokitara)
Jouni Nieminen (kitara, bassokitara)
Jaakko Uusisalo (rummut)
Diskografia

Agrikulture EP (1987)
Periferia (1988)
Kylmäoja (1989)
Complete (2CD) (2012)
Aiheesta muualla

Maaseudun Tulevaisuus (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Metal Works 1997–2002

| Metal Works 1997–2002 Chainsaw |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: toukokuu 2002
 Tyylilaji: heavy metal
 Levy-yhtiö: omakustanne
Chainsawin muut julkaisut
| Chainsaw 2000 | Metal Works 1997–2002 2002 | Electric Wizards 2002 |
Metal Works 1997–2002 on puolalaisen heavy metal -yhtye Chainsawin kokoelma-albumi, joka on julkaistu omakustanteena vuonna 2002. Albumi sisältää yhtyeen Frogs-demon sekä studio- ja livekappaleita.
Kappaleet

Rip Opened Your Body
Frogs
Don't Look
Chainsaw Lover
Limes Agony
Otch£añ
Harbinger
Soft (live)
Brain Salad (Ennenjulkaisematon kappale)
The Sins Beyond Redemption (Ennenjulkaisematon kappale)
Plastusiowy Pamiêtnik (Ennenjulkaisematon kappale)
Aiheesta muualla

Albumi Metal Works 1997–2002 Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Metal Rendez-Vous

| Metal Rendez-vous Krokus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : loka-marraskuu 1979
 Julkaistu: 30. kesäkuuta 1980
 Tuottaja(t): Martin Pearson ja Krokus
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 43.39
 Levy-yhtiö: Ariola Records
Krokuksen muut julkaisut
| Pain Killer 1978 | Metal Rendez-vous 1980 | Hardware 1981 |
Metal Rendez-Vous on sveitsiläisen hard rock- ja heavy metal-yhtye Krokusin 30. kesäkuuta 1980 julkaisema levy, jonka kappale Heatstrokes nosti yhtyeen ulkomailla tunnetuksi, ja avasi tien kansainvälisille markkinoille.
Kappaleet

"Heatstrokes" - 4:00
"Bedside Radio" - 3:22
"Come On" - 4:29
"Streamer" - 6:44
"Shy Kid" - 2:33
"Tokyo Nights" - 5:54
"Lady Double Dealer" - 3:13
"Fire" - 6:07
"No Way" - 4:02
"Back-Seat Rock 'n' Roll" - 3:15
Aiheesta muualla

Metal Rendez-Vous Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Metal Rendez-Vous Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Michał Ogiński

Michał Ogiński voi olla
Michał Kazimierz Ogiński (1730–1800), puolalainen poliitikko, sotilas, säveltäjä ja muusikko
Michał Kleofas Ogiński (1765–1833), puolalainen diplomaatti, poliitikko, säveltäjä ja muusikko, muun muassa poloneesin Jäähyväiset isänmaalle säveltäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Michał Ogiński”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Metodismi Sveitsissä

Sveitsiläinen metodismi on sveitsiläinen vapaakirkollinen liike. Sveitsissä toimiva metodistinen kirkkon on Yhdistyneeseen metodistikirkkoon kuuluva Sveitsin metodistikirkko. Yhdistyneen metodistikirkon yhteyteen kuuluu 62 seurakuntaa ja noin 5 100 jäsentä.
Historia

Metodismi saapui Sveitsiin 1850-luvulla. Toiminta alkoi saksalaisen metodismin ja L. S. Jacobyn toiminnan yhteydessä, kun nuori saarnaaja aloitti lähetystyön Lausannessa. Työ kasvoi ja menestyi hyvin. Toiminta kohdistettiin kolmeen pääkeskukseen: Lausanneen, Zürichiin ja Baseliin.
Metodistis-episkopaalinen kirkko sai uusia kannattajia saksankielisessä Sveitsissä, ja tämä lähetys kuului järjestöllisesti Saksan metodismin yhteyteen. Sveitsiläiset osallistuivatkin Bremenin yhteiseen konferenssiin 1857.
Zürichin metodistikirkko.
Maurice Vignerot

Maurice Marie Joseph Vignerot (25. marraskuuta 1879 Pariisi – 28. syyskuuta 1953 Gap) oli ranskalainen kroketinpelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa kahden pallon yksinpelissä vuoden 1900 olympialaisissa Pariisissa.
Maantiepyöräilyn klassikot

Vuoden 2014 Pariisi–Roubaix
Maantiepyöräilyn klassikot ovat arvostetuimpia yksipäiväisiä kilpailuja maantiepyöräilyn kilpailukalenterissa. Suurin osa näistä läntisessä Euroopassa ajettavista kilpailuista on ollut ohjelmassa jo vuosikymmeniä, vanhimmat 1800-luvulta asti. Kilpailut pidetään osapuilleen samoihin aikoihin joka vuonna.
Suurin osa klassikoista kuului vuosina 2005–2008 kansainvälisen pyöräilyliiton pyörittämään UCI ProTouriin, 2009–2010 UCI World Rankingiin ja vuodesta 2011 UCI World Touriin. Tämä kilpailukiertue sisältää myös pidempiä etappiajoja kuten Italian, Ranskan ja Espanjan ympäriajot, Pariisi–Nizza-ajon, Dauphiné Libérén sekä yksipäiväisiä ei-klassikkoajoja. ProTour korvasi maantiepyöräilyn maailmancupin, joka koostui pelkästään yksipäiväisistä ajoista.
Viime aikoina viidestä kaikkein arvostetuimmasta klassikosta on alettu puhua 'monumentteina'.
Roger De Vlaeminck Flanderin ympäriajon ikonisessa Koppenbergin nousussa vuoden 1978 kilpailussa
Ronde van Vlaanderen käynnissä huhtikuussa 2007.
Monumentit

Milano – San Remo (Italia) – vuoden ensimmäinen klassikko, italiaksi La Primavera (kevät), ajetaan yleensä maaliskuun lopulla. Ajettiin ensimmäistä kertaa 1907.
Ronde van Vlaanderen (Belgia) – ensimmäinen 'kevätklassikko', ajetaan huhtikuun alussa. Ensimmäistä kertaa 1913.
Pariisi–Roubaix (Ranska) – La Reine ("Klassikoiden kuningatar") tai l'Enfer du Nord ("Pohjoisen helvetti") sai alkunsa jo vuonna 1896 ja ajetaan viikko Ronde van Vlaanderenin jälkeen.
Liège–Bastogne–Liège (Belgia) – La Doyenne, tämä klassikoista vanhin (vuodesta 1892), ajetaan huhtikuun lopulla.
Giro di Lombardia (Italia) – tunnetaan myös nimellä "Putoavien lehtien ajo", ajetaan lokakuussa.
Vain kolme ajajaa, kaikki belgialaisia, on voittanut kaikki 'monumentit': Roger De Vlaeminck, Rik Van Looy ja Eddy Merckx. Neljä muuta monumenttia voittanut irlantilainen Seán Kelly jäi täpärästi tämän joukon ulkopuolelle sijoituttuaan Flanderin ympäriajossa toiseksi kolmeen otteeseen (1984, 1986 ja 1987).
Muut klassikot

Gent–Wevelgem (Belgia) – ensimmäisen kerran 1934, ajettu perinteisesti Ronde Van Vlaanderenin ja Pariisi–Roubaix'n välissä
Amstel Gold Race (Alankomaat) – tämä 1966 aloitettu kilpailu ajetaan yleensä huhtikuun puolessavälissä.
La Flèche Wallonne (Belgia) – "Vallonian nuoli" sijoittuu yleensä Amstel Goldin ja Liège–Bastogne–Liègen väliin. Ajettiin ensi kertaa 1936.
Eschborn-Frankfurt City Loop (Saksa), aiemmin Rund um den Henninger Turm, ajetaan vappuna, ensimmäinen kilpailu 1962.
Clásica de San Sebastián (San Sebastian Classic) (Espanja), ajetaan yleensä heinä-elokuun vaihteessa, ensimmäisen kerran 1981.
Pariisi–Bryssel (Ranska/Belgia), ensimmäisen kerran jo 1893, ajettiin aiemmin keväällä, vuodesta 1973 syyskuulla.
Pariisi–Tours (Ranska), ensimmäisen kerran 1896, ajetaan lokakuussa.
Joitakin entisiä klassikkoajoja ei enää ajeta, muun muassa äärimmäisen raskasta, 560 kilometrin pituista yksipäiväistä Bordeaux–Pariisia, joka oli ohjelmassa 1891–1988. Nykyisin amatöörikilpailuna ajettava, vuonna 1914 aloitettu Züri-Metzgete (eli Zürichin mestaruus) kuului ammattilaisten kalenteriin vuoteen 2006 saakka.
Franco Bitossi vuoden 1967 Giro di Lombardiassa
Pariisi–Roubaix menossa
Matti Rantasila

Matti Henrik Rantasila (26. joulukuuta 1922 Tampere – 15. maaliskuuta 2004 Pori) oli suomalainen sotakirjailija.
Rantasilan perhe muutti Tampereelta Poriin hänen ollessaan nelivuotias. Talvisodan alkaessa Rantasila oli Porin lyseon viidennellä luokalla. Hän osallistui sotaan vapaaehtoisena ja kävi välirauhan aikana reserviupseerikoulun yleten Suomen nuorimmaksi vänrikiksi.
Jatkosodan aikana Rantasila toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkön sijaisena JR2:n 1. pataljoonassa. Vänrikki Pentti Iisalon johtama partio jossa Rantasila oli varajohtajana katkaisi 18. elokuuta 1941 vallatun 45 millimetrin panssarintorjuntatykin avulla Räisälästä etelään johtavan valtatien ja piti tietä katkaistuna kolmen tunnin ajan niin että paikalta saatiin kerättyä suuri sotasaalis. Iisalo nimitettiin ansioistaan Mannerheim-ristin ritariksi 1. lokakuuta 1941. Rantasilalle ehdotettiin Mannerheim-ristiä 1944 mutta tässä vaiheessa tehtiin karsintaa erityisesti upseerien kohdalla eikä anomukseen suostuttu.
Rantasila ylennettiin luutnantiksi 1942. Hän haavoittui kolme kertaa ja menetti 31. elokuuta 1944 muutama päivä ennen jatkosodan päättymistä oikean kätensä yrittäessään tehdä vaarattomaksi venäläistä tavallista käsikranaattia isompaa korsukäsikranaattia.
Sodan jälkeen Rantasila valmistui 1949 merkonomiksi työn ohella. Hän toimi myymälätarkastajana Satakunnan Osuuskaupassa ja oli Keskusosuusliike Hankkijan Porin-konttorissa osastonhoitajana 1954–1978.
Rantasila osallistui Sotainvalidien Veljesliiton ja reserviläisjärjestöjen toimintaan. Hän sai sotakamreerin arvonimen 1991.
Rantasila aloitti kirjoittamisen 1978 jäätyään eläkkeelle. Hän löysi ullakolta vanhoja sodanaikaisia muistiinpanojaan ja alkoi niiden pohjalta kirjoittaa muistelmiaan. Esikoisteos Joukkueenjohtaja ilmestyi 1980.
Matti Rantasila on jääkiekkoilija Juha Rantasilan ja näyttelijä Mari Rantasilan setä.
Teoksia

Joukkueenjohtaja : romaani.        Tammi 1980, 2. painos 2006
Talvisodan vapaaehtoinen : romaani.       Tammi 1983
Viimeinen vastaisku.       Tammi 1985
"Oli neljä veikkoa meitä" : aseveljien kohtaloita jatkosodan päiviltä.           Alea-kirja, Helsinki 1993
Sotilaan maailmaa : runokokoelma.    Omakustanne
Matti Rantapörhölä

Matti Vilhelm Rantapörhölä (11. syyskuuta 1891 Kemin maalaiskunta – 19. maaliskuuta 1939 Kemi) oli suomalainen prokuristi ja lohenkalastaja, joka oli 1920- ja 1930-luvulla merkittävä lohenkalastaja Perämeren alueella.
Matti Rantapörhölä kävi Tampereen kauppaopiston ja tuli vuonna 1916 Kemiin Oy Rantalan palvelukseen. Kun Rantapörhölän veli kuoli vuonna 1925 hän alkoi huolehtia sukunsa hallussa olleista huomattavista lohenkalastuksista mutta oli myös samassa Oy Rantalan palveluksessa prokuristina ja johtokunnan jäsenenä. Rantapörhölän perhe oli aloittanut kalastuksen Kemin edustalla sijainneelta Pieni Valkiakari saarelta käsin vuonna 1919 ja saarelle oli rakennettu makasiini vuonna 1921. Matti Rantapörhölän perustama Rantapörhölä Oy rakensi saarelle jääkellarin ja suolaamon. Saarella oli kolme venevalkamaa, jotka oli yhdistetty rautatiekiskoilla. Saarella oli kalastusaikana keväästä aina myöhäiseen syksyyn saakka työssä useita kymmeniä henkilöitä. Yhtiön osakkaana oli muun muassa everstiluutnantti, laivanvarustaja ja Petsamosta käsin toimineen Jäämeren kalastuslaivaston omistaja Ragnar Nordström. Rantapörhölä perehtyi lohenkalastukseen ja kehitti pyyntitekniikoita ja kalasaaliin käsittelyä niin että hänen omistamastaan Valkeakarin kalastamosta tuli alallaan Suomen huomattavin. Rantapörhölä keräsi Valkeakarilla käsitellyistä lohista myös suomu- ym. näytteitä lohitutkijoiden käyttöön ja Valkeakarin kalastamosta tuli tunnettu myös ulkomailla.
Rantapörhölä oli Perämeren kalastajain keskusliiton ja Suomen Kalastusyhdistyksen johtokuntien jäsen. Kemissä Rantapörhölä hoiti kunnallisia luottamustehtäviä, oli pankin konttorin valvojana, yhdistysten ja liikkeiden tilintarkastajana, kirjanpidon opettajana Kemin lyseossa ja työväenopistossa sekä liikeapulaisyhdistyksen ja kansallisseuran puheenjohtajana. Hän harrasti teatteria, kuului Kemin teatterin näyttelijäkuntaan ja oli teatterin johtokunnan jäsenenä.
Matti Rantapörhölä kuoli 47-vuotiaana sydänkohtaukseen maaliskuussa 1939 Kemissä.
Aiheesta muualla

Matti Rantapörhölä veneessään, Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma (Finna)
Matti Rantapörhölä seuralaisineen Valkeakarin kalastamon asuntolan portailla, T. H. Järven valokuva vuodelta 1929,  Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma (Finna)
Keminmaan Valkeakarin kalastamo (Rantapörhölä), verkkojen tuulehtaminen, Museovirasto (Europeana)
Metoheksitaali

| --- | --- |

Metoheksitaali
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-heks-3-yn-2-yyli-1-metyyli-5-prop-2-enyyli-1,3-diatsinaani-2,4,6-trioni
Tunnisteet
CAS-numero: 151-83-7
ATC-koodi: N01AF01
PubChem CID: 9034
DrugBank: DB00474
Kemialliset tiedot
Kaava: C14H18N2O3 
Moolimassa: 262,304
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 100 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 5 min
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Intravenoosi, rektaalinen
Metoheksitaali (metoheksitoni) on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Se on luokiteltu lyhyt- ja nopeavaikutteiseksi ja samankaltaiseksi tiopentaalinatriumin kanssa. Sen eliminaation puoliintumisaika on 5,6 ± 2,7 minuuttia. Metoheksitaalia myytiin nukutuslääkkeenä nimellä Brevital.
Sitä on käytetty anestesia-aineena ja rauhoitusaineena esimerkiksi hammaslääkärissä.
Aiheesta muualla

PubChem: Methohexital (englanniksi)
DrugBank: Methohexital (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methohexital (englanniksi)
ChemBlink: Methohexital (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Barbituraatit
alfenaali
allobarbitaali
amobarbitaali
aprobarbitaali
barbeksakloni
barbitaali
barbitaalinatrium
bentsobarbitaali
bentsyylibutyylibarbitaali
brallobarbitaali
butabarbitaali
butalbitaali
etallobarbitaali
fenobarbitaali
fenobarbitaalinatrium
fetarbitaali
heksobarbitaali
heptabarbitaali
metarbitaali
metioturiaatti
metituraali
metoheksitaali
metyylifenobarbitaali
nealbarbitaali
pentobromitaali
pentobarbitaali
probarbitaali
proksibarbaali
reposaali
sekobarbitaali
sekbutabarbitaali
sigmodaali
syklobarbitaali
talbutaali
tetrabarbitaali
tialbarbitaali
tiamylaali
tiopentaali
tiosekonaali
tiotetrabarbitaali
vinbarbitaali
vinyylibitaali
Käännös suomeksi
Matti Rasila

| Matti Rasila |
| --- | --- |

Salon kaupunginjohtaja
 1999–2009  
Edeltäjä:  Reijo Lindqvist
Seuraaja:  Antti Rantakokko
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1945 (ikä 79)
Arvonimi: kaupunkineuvos (2008)
Tiedot
Koulutus:  filosofian maisteri (1972)
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  majuri (reservissä)
Matti Rasila (s. 28. maaliskuuta 1945) toimi Salon kaupunginjohtajana vuodesta 1999 vuoteen 2009, jolloin hän jäi eläkkeelle. Rasilalle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 2008.
Rasila valmistui ylioppilaaksi Forssan yhteislyseosta vuonna 1965 ja filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1972. Sotilasarvoltaan Rasila on reservin majuri. Hän harrastaa mökkeilyä, veneilyä, tennistä ja hiihtoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Rasila Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Reijo Lindqvist | Salon kaupunginjohtaja 1999–2009 | Seuraaja: Antti Rantakokko |
Ruuhkamaksu

Ruuhkamaksu on usein ruuhkautuvien tiealueiden käytöstä perittävä maksu, jonka pääasiallisena tarkoituksena on ehkäistä ruuhkautumista. Ruuhkamaksu on käytössä useissa kaupungeissa. Suomessa ei ole käytössä ruuhkamaksuja, mutta maksun käyttöönottoa pääkaupunkiseudulla selvitetään.
Esimerkkejä kaupunkien ruuhkamaksuista > Lontoon ruuhkamaksu

Lontoo on yksi Euroopan suurimmista kaupungeista, ja sen asukasluku oli vuoden 2012 väestötutkimuksessa noin 8,3 miljoonaa. Lontoon koko ympäristön asukasluku on noin 12 miljoonaa. Lontoon ruuhkamaksualue on niin sanotun Inner Ring Roadin rajaama alue Lontoon keskustassa, ja se otettiin käyttöön 17. helmikuuta 2003. Vuoden 2007 helmikuussa ruuhkamaksualue laajentui länteen lähes kaksinkertaistaen alueen koon.
Ruuhkamaksualueella kello 7 ja 18.30 välisenä aikana autoilevan tulee maksaa kahdeksan punnan lisämaksu, joka alun perin oli viisi puntaa. Lisämaksun suuruus ei riipu alueella vietetystä ajasta, vaan on päiväkohtainen. Maksun voi suorittaa usealla tavalla (esimerkiksi verkossa, puhelimella, tekstiviestillä ja maksupisteillä) kyseisen vuorokauden loppuun asti. Maksun voi suorittaa seuraavana päivänä, jolloin se maksaa 10 puntaa. Toisen päivän jälkeen maksuun lisätään 100 punnan sakko.
Lontoon ruuhkamaksu perustuu 230 valvontakameraan, jotka kuvaavat alueelta poistuvat ja alueelle saapuvat autot. Tietokone vertaa kuvattuja rekisterinumeroita maksurekisterin tietoihin, ja maksutta alueella olleille lähetetään edellä mainittu sakko. Rekisterinumerontunnistuksen epävarmuuksien vuoksi ihminen käy läpi tietokoneen löytämät rekisterinumerot ennen sakon lähettämistä.
Bussien, pikkubussien, taksien, hälytysajoneuvojen, moottoripyörien ja jotakin vaihtoehtopolttoainetta käyttävien ajoneuvojen ei tarvitse maksaa maksua.
Maksujärjestelmän seurauksena Lontoon keskustan liikennejärjestelyistä vastaava viranomainen (Transport for London) arvioi ruuhkien vähentyneen keskimäärin noin 25 prosenttia, onnettomuuksien vähentyneen hiukan vertailuarvoja enemmän, matka-aikojen lyhentyneen ja vaikutuksen kaupalliseen toimintaan olevan neutraali. Valtaosa alueen kaupoista suhtautuu ruuhkamaksualueeseen positiivisesti Transport for Londonin mukaan.
Ruuhkamaksujen vaikutus Lontoon talouteen on vahvan kiistan aiheena. Maksua ovat kritisoineet useat kaupat, joiden toimintaan lisämaksulla on ollut suuri vaikutus myynnin laskun ja kasvaneiden toimituskulujen kautta, vaikka kokonaisuutena maksujen vaikutus alueen talouteen on arvioitu neutraaliksi. Maksualueen ulkopuolella lisämaksu on myös johtanut pysäköintimaksuihin aiemmin ilmaisilla pysäköintialueilla haitaten niiden alueiden asukkaita.
Ruuhkamaksun vastustus ei ole johtanut järjestelmän hylkäämiseen, koska vuonna 1999 Suur-Lontoon hallintoelin (Greater London Authority) sääti, että ruuhkamaksujärjestelmän luominen olisi tulevaisuudessa pormestarin vallan alainen asia. Vuonna 2000 pormestariksi valittu Ken Livingstone ryhtyikin toteuttamaan ruuhkamaksujärjestelmää vaalilupaustensa mukaisesti.
Esimerkkejä kaupunkien ruuhkamaksuista > Singaporen ydinkeskusta-alue

Singaporessa asuu lähes viisi miljoonaa ihmistä ja alueen väestötiheys on noin 6 700 asukasta neliökilometriä kohden. Singaporen tullimaksujärjestelmä, Electronic Road Pricing (ERP), on maailman ensimmäinen sähköinen tietullimaksujärjestelmä, joka otettiin kaupungissa käyttöön syyskuussa 1998. Sittemmin vastaavia maksujärjestelmiä on otettu käyttöön Lontoossa, Tukholmassa, Oslossa, Bergenissä ja Trondheimissa.
Järjestelmä koostuu Singaporen ydinkeskusta-alueen sisääntuloväylillä olevista ERP-tulliasemista, jotka laskuttavat automaattisesti alikulkevia autoja niiden pakollisten IU-laitteiden (In-Vehicle Unit) avulla. Maksun suuruus riippuu kellonajasta ja tulliasemasta vaihdellen välillä 0,25–3 Singaporen dollaria. Testejä tulliasemien korvaamisesta satelliittipaikannukseen perustuvalla järjestelmällä on tehty.
Tullialueen käyttöönotto on paikallisen liikenteestä vastaavan viranomaisen (Land Transport Authority) mukaan nostanut keskituntinopeuksia 20 %, vähentänyt ruuhkahuippujen liikennettä ja vähentänyt tullialueen sisäistä liikennettä järjestelmän toimintatunteina 13 %. Lisäksi autopoolit ovat kasvaneet suosiossa ja liikennevirtojen huiput tasaantuneet teiden käytön jakaantuessa tasaisemmin eri aikoina.
Järjestelmän ongelmiksi kerrotaan tietulliasemien siirtävän liikennettä pääväyliltä pienemmille teille, jotka ruuhkautuvat herkästi.