stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulun seudun liikenne
Aiheesta muualla

Oulun seudun liikenne
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:  Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:  Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:  Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:  Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:  Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:  Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:  Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie
Tampereen fenomenologia

Tampereen fenomenologiapiiri on Tampereen yliopistossa filosofi Juha Varton ympärille 1980-luvun lopulla syntynyt filosofinen ryhmittymä, jonka keskuudesta on syntynyt runsaasti tutkimusta, kirjoja ja filosofinen aikakauslehti Niin & näin. Toiminta käynnistyi noin vuoden 1988 paikkeilla ja näki kukoistuksensa 1990-luvun alkuvuosina. Filosofiasta valmistui tuolloin huomattavasti tutkijoita, jotka väittelivät tohtoriksi myöhemmin vuosikymmenen lopulla tai 2000-luvun puolella.
Piirin keskuudessa on tutkittu ja jatkettu erityisesti mannereurooppalaisen filosofian keskeisten ajattelijoiden, kuten Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin, työtä. Fenomenologisen filosofian perusajatuksen mukaisesti piirin toimintaa ei ole rajoitettu mihinkään koulukuntaan, vaan Husserlin alkuperäisiä ihanteita myötäillen toiminnassa on haluttu säilyttää pyrkimys arvovapauteen, kriittisyyteen ja tutkimusten karsimiseen tarkoitushakuisuudesta.
Fenomenologisen filosofian ohella piirin jäsenet ovat perehtyneet myös Frankfurtin koulukuntana tunnetun ryhmittymän sekä useiden postmodernistien ja jälkistrukturalistien ajatteluun.
Niin & näin -lehden, Tampereen yliopiston filosofian ainelaitoksen julkaisujen ja Eurooppalaisen filosofian seuran julkaisusarjan kautta Tampereen fenomenologiapiiri on ulottanut vaikutuksensa myös yliopistofilosofian ulkopuolelle ja erityistieteilijöiden keskuuteen. Piirin yhteydessä toimineita tieteenharjoittajia ovat muiden muassa Aki-Mauri Huhtinen, Reijo Kupiainen, Tere Vadén, Mikko Lahtinen, Jaana Parviainen, Timo Klemola, Jyri Puhakainen ja Juha Suoranta. Filosofi Jukka Hankamäki kuvaa Suomalaisen nykyfilosofian historiassaan, että aineopintojen ja syventävienkin opintojen opetukseen osallistui kukoistusvuosina salien täydeltä kuulijoita.
Erona Helsingin Lacan-piiriin on ollut lähinnä se, että Tampereella perustetun Suomen Fenomenologisen Instituutin ja sen jatkajan, Eurooppalaisen filosofian seuran, yhteydessä harjoitettu mannermainen filosofia on yhdistetty enemmän käytäntöihin ja kulttuurielämään. Sen kautta on osallistuttu yhteiskunnalliseen keskusteluun, kun taas helsinkiläisen Lacan-piirin pohjalle rakentunut toinen suomalainen fenomenologian ja mannermaisen filosofian traditio on ollut eksegeettisempää.
Juho Talvitie

Juho Simo Talvitie (käytti Saksassa oloaikanaan peitenimeä Tallwitz), (13. toukokuuta 1887 Lapua – 1. huhtikuuta 1950) oli suomalainen jääkärieläinlääkintäeversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Fredrik Talvitie ja Amanda Justiina Mäki-Kihniä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Alma Elina Mäkelän kanssa. Pappi, kirjailija ja päätoimittaja Simo Talvitie oli heidän poikansa.
Elämä > Opinnot

Talvitie kävi seitsemän luokkaa Kokkolan suomalaista yhteiskoulua ja kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1907 ja liittyi Etelä-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Saksassa Hannoverin eläinlääkärikorkeakoulussa ja Sveitsissä Bernin yliopiston eläinlääketieteellisessä tiedekunnassa talvilukukauden vuosina 1910–1911. Hän suoritti Hannoverissa eläinlääkärikandidaattitutkinnon vuonna 1910 ja eläinlääkärintutkinnon vuonna 1912 ja sai eläinlääkärin paperit Suomessa vuonna 1912. Hän oli vuosina 1923–1926 opiskelemassa ulkomailla. Lääketieteen opintojensa lisäksi hän oli kuunteluoppilaana suomalaisille upseereille järjestetyillä sotakorkeakoulukursseilla Berliinissä vuosina 1923–1925. Hän suoritti lääketieteen kandidaattitutkinnon vuonna 1923 ja lääketieteen loppututkinnon Berliinin yliopistossa vuonna 1926.
Elämä > Nuoruusvuodet

Talvitie työskenteli opintojensa jälkeen Vaasan läänin hevosjalostusyhdistysten liiton konsulenttina ja sihteerinä vuosina 1912–1913 sekä Lapuan kunnan eläinlääkärinä vuosina 1913–1916, mistä tehtävästä hänet erotettiin 8. marraskuuta 1916 Vaasan läänin kuvernöörin päätöksellä, koska oli osallistunut jääkäriliikkeeseen värvärinä Pohjanmaalla ja joutui pakenemaan santarmeja Merenkurkun yli Ruotsiin maaliskuussa 1916.
Elämä > Jääkärikausi

Talvitie jatkoi pakomatkaansa Ruotsista edelleen Saksaan, missä hän liittyi vapaaehtoisena sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 21. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet komennettiin 6. marraskuuta 1916 eläinlääkintäupseeriksi itärintamalla toimineeseen 6. Reservidivisioonan hevossairaalaan.
Saksan itärintamalta hänet siirrettiin länsirintamalle divisioonan mukana huhtikuussa vuonna 1917 Verduniin, missä hän työskenteli edelleen eläinlääkintäupseerina divisioonan hevossairaalassa. Länsirintamalta hänet palautettiin takaisin pataljoonan yhteyteen elokuussa 1917 ja komennettiin Riikaan sijoitettuun kenttähevossairaalaan joulukuussa 1917 ja oli tehtävässä aina siihen saakka kun hänet kotiutettiin muun pataljoonan mukana helmikuussa 1918.
Elämä > Suomen sisällissota

Talvitie saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan väliaikaisen lääkintähallituksen käyttöön 9. maaliskuuta 1918 ja nimitettiin 29. maaliskuuta 1918 alkaen armeijan ylieläinlääkäriksi. Hän toimi Päämajassa Saniteettilaitoksen alaisen sotilaseläinlääkintätoimiston päällikkönä, mistä tehtävästä hänet vapautettiin hänen omasta pyynnöstään sisällissodan jälkeen 3. heinäkuuta 1918.
Elämä > Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Talvitie siirtyi Suomen senaatin sota-asiaintoimituskunnan eläinlääkintäosaston (tunnettiin myöhemmin nimellä Sotaministeriön eläinlääkintäosasto) toimistopäälliköksi, mistä hänet siirrettiin edelleen 1. tammikuuta 1921 Ratsuväkiprikaatin eläinlääkäriksi. Sotaväen ylieläinlääkäriksi hänet nimitettiin 19. tammikuuta 1927 ja hänet määrättiin samalla toimimaan 6. helmikuuta 1931 alkaen puolustusministeriön eläinlääkintätoimiston päällikkönä. Sotaväen hevoshuollon tarkastajaksi (yliremonttiupseeri) hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1927.
Elämä > Talvi- ja jatkosota

Talvitie osallistui talvisotaan armeijan ylieläinlääkärinä ja hevoshuollon tarkastaja, missä tehtävässä jatkoi myös välirauhan aikana. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Kotijoukkojen ylieläinlääkäriksi, missä tehtävässä hän oli sodan loppuun saakka, jolloin siirtyi puolustusministeriöön, missä toimi puheenjohtajana useassa ministeriön asettamassa toimikunnassa. Hänet on haudattiin Lapuan jääkärihautaan.
Opetustoimet

Talvitie toimi hippologian tuntiopettajana Kadettikoulussa vuosina 1919–1921 ja 1927–1928.
Luottamustoimet

Suomen upseeriliiton johtokunnan jäsenenä Talvitie toimi vuonna 1920 ja jäsenenä valtion komiteassa, joka vuosina 1920–1921 valmisti asetusehdotuksen tarttuvien kotieläintautien ehkäisemisestä sotalaitoksessa. Berliinin suomalaisen ylioppilasyhdistyksen perustajana ja puheenjohtajana vuosina 1924–1926 sekä Berliinin ulkomaalaisten ylioppilasyhdistysten valtuuskunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1924–1926. Hevostalous-lehden toimituskunnan jäsenenä hän toimi vuodesta 1928 alkaen.
Hän toimi puheenjohtaja valtioneuvoston asettamassa komiteassa, joka vuosina 1928–1929 valmisti ehdotuksen armeijan ja maatalouden tarkoitusperiä palvelevan hevossiittolan perustamisesta maahan sekä kantaeskadroonien siirtämisestä sen yhteyteen. Puolustusministeriön vuonna 1930 asettamien armeijan ratsastusopetuksen käytännöllistä järjestämistä suunnitelleiden sekä ajo-ohjesääntöä ja hevoshuoltokäsikirjaa laatineiden toimikuntien puheenjohtajana hän myös toimi. Valtion hevossiittolan rakennustoimikunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1931–1938 ja lain edellyttämänä siittolan johtokunnan jäsenenä vuodesta 1937 alkaen. Talvitie toimi myös valtioneuvoston vuonna 1936 asettaman niin sanotun palveluskoirakomitean puheenjohtajana ja 1938 asetetun niin sanotun hevosvarustekomitean jäsenenä. Jääkäriliiton Helsingin alaosaston puheenjohtajana hän toimi vuosina 1939–1950 ja jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä vuodesta 1950.
Tieteellinen tutkimus

Talvitie teki vuosina 1923–1926 tieteellisiä tutkimuksia aiheesta verisuonet arvessa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Eläinlääkintämajuri 29. maaliskuuta 1918  Eläinlääkintäeverstiluutnantti 3. heinäkuuta 1918  Eläinlääkintäeversti 6. joulukuuta 1927 |      |  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Vapaudenristi 3. lk.  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi  Unkarin Ansioritarikunnan 2. lk. kunniamerkki  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin Vaasa ritarikunnan komentajamerkki |
Kap Verden kansalliskirjasto

| Kap Verden kansalliskirjasto> Instituto da Biblioteca Nacional e do Livro |
| --- | --- |
 Kap Verden kansalliskirjaston rakennus Praiassa.
Osoite:  C.P. 321, Praia, Kap Verde
Sijainti:  Praia, Kap Verde
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kap Verden kansalliskirjasto (port. Instituto da Biblioteca Nacional e do Livro, lyh. BN) on Praian kaupungissa toimiva Kap Verden kansalliskirjasto. Se on avattu vuonna 1999. Kirjaston kokoelmiin kuului vuonna 2008 noin 25 000 teosta (voluumia).
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Kap Verden aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli lukutaitoisia 86,8 prosenttia (vuonna 2015).
Aiheesta muualla

IFLA: Cape Verde (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
Talvisodan ilmasotatoimet

Fokker D.XXI oli Suomen ilmavoimien päähävittäjä vuonna 1939.
Talvisodan ilmasotatoimiksi lasketaan ilmasotatoimet 30. marraskuuta 1939 – 13. maaliskuuta 1940 välisenä aikana Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen. Hyökkääjällä oli huomattavasti suurempi kalustovahvuus kuin Suomen ilmavoimilla. Talvisotaa seurasi välirauha ja myöhemmin jatkosota.
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Suomi

Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen oli Suomen ilmavoimilla käytössä 116 lentokonetta, joista iso osa oli vanhentuneita.
Päähävittäjä oli Fokker D.XXI, jonka huippunopeus oli 418 km/h. Tärkein pommikone oli Fokkeria nopeampi Bristol Blenheim, jonka huippunopeus oli 424 km/h. Muita Suomen ilmavoimien lentokoneita olivat muun muassa vanhentunut kaksitasohävittäjä Bristol Bulldog, vanhentunut ja vain tiedustelutehtävissä käytetty kaksitasohävittäjä Gloster Gamecock sekä syöksypommittajat ja tiedustelukoneet Fokker C.X ja Fokker C.V. Suomi vastaanotti sodan aikana ulkomailta useita lentokonetyyppejä, joita olivat esimerkiksi hävittäjät Fiat G.50, Morane-Saulnier M.S. 406 ja Gloster Gladiator. Suomi sai myös lukuisia lentokoneita sotasaaliiksi Neuvostoliitolta.
Suomella oli talvisodan aikana kolme lentorykmenttiä: Lentorykmentti 1, Lentorykmentti 2 ja Lentorykmentti 4, joissa kussakin oli lentolaivueita (LeLv).
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Suomi > Lentorykmentti 1

Lentorykmentti 1:n komentajana oli eversti Yrjö Opas.
| Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet> laivueen nimi | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet> kalusto | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet> sijoituspaikka | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 1:een kuuluneet laivueet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentolaivue 10 | 12 Fokker C.X | Lappeenranta, Puumala |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 12 | 13 Fokker C.X, 1 Westland Lysander, 6 Gloster Gladiator | Kannas, Suur-Merijärvi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 14 | 4 Fokker C.X, 7 Fokker C.V, myöhemmin 7 Gloster Gladiator | Kannas, Laikko ja Käkisalmi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 16 | 8 Blackburn Ripon, 4 Fokker C.V, 3 Junkers W 34, 3 Fokker C.X | Kuluntalahti, Värtsilän kenttä |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Suomi > Lentorykmentti 2

Lentorykmentti 2:n komentajana oli everstiluutnantti Richard Lorentz
| Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet> laivueen nimi | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet> kalusto | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet> sijoituspaikka | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 2:een kuuluneet laivueet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentolaivue 22 | 10 Hawker Hurricane, 5 Brewster B.239 | Hollola |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 24 | 36 Fokker D.XXI | Immola, Lappeenranta, Suur-Merijoki, Joutseno, Lemi, Ristiina |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 26 | Aluksi 10 Bristol Bulldog, myöhemmin 23 Fiat G.50, 9 Gloster Gladiator | Utti, Heinjoki, Raulampi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 28 | 23 Morane-Saulnier M.S. 406 | Kuluntalahti, Värtsilän kenttä |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Lentolaivue 22 ei ehtinyt taistelutoimiin talvisotaan.
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Suomi > Lentorykmentti 4

Lentorykmentti 4:n komentajana toimi Toivo Somerto
| Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet> laivueen nimi | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet> kalusto | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet> sijoituspaikka | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  | Lentorykmentti 4:ään kuuluneet laivueet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentolaivue 42 | 12 Bristol Blenheim | Luonetjärvi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 44 | 8 Bristol Blenheim, 1 Douglas DC-2 | Luonetjärvi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Lentolaivue 46 | 20 Bristol Blenheim | Luonetjärvi |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Suomi > Muut lentoyksiköt

Muita lentoyksiköitä olivat Ruotsin vapaaehtoisyksikkö Flygflottilj 19, meritiedustelulaivueet Lentolaivue 36 ja Täydennyslentolaivue 39, Täydennyslentorykmentti 1, Täydennyslentorykmentti 2 ja Täydennyslentorykmentti 4.
Osapuolien vahvuus ja kalusto > Neuvostoliitto

Talvisodan syttyessä Neuvostoliiton ilmavoimilla oli noin 5 000 lentokonetta, joista noin 2 000 osallistui talvisotaan. Neuvostoliiton ilmavoimilla oli käytössä useita hävittäjiä, kuten vanhentunut Polikarpov I-15 ja sen parannettu versio Polikarpov I-153 sekä Polikarpov I-16. Neuvostoliiton pommikoneita olivat muun muassa Tupolev SB-2, DB-3, Polikarpov R-5 sekä pienempi määrä Tupolev TB-3:a.
Osapuolien ilmasotatoimet > Suomi

Suomen ilmavoimien taisteluvahvuus talvisodan syttyessä oli 31 hävittäjää, 17 pommikonetta ja jopa 54 tiedustelutehtäviin soveltuvaa lentokonetta. Suomen ilmavoimat oli asetettu torjuntavalmiuteen 7. lokakuuta 1939 ja reserviläiset saapuivat ylimääräisiin kertausharjoituksiin 14. lokakuuta. Etteivät neuvostoliittolaiset voisi tuhota koneita maassa, suomalaiset koneet oli hajautettu useille kentille tai metsiin. Neuvostoliiton hyökkäykset kentille eivät olleet tehokkaita. Talvisodan lopussa suomalaiset hävittäjät ja pommittajat tekivät rynnäkkötehtäviä puna-armeijan jalkaväkeä ja maamaaleja vastaan, varsinkin Viipurinlahdella.
Osapuolien ilmasotatoimet > Neuvostoliitto

Koko talvisodan aikana Neuvostoliitto pommitti Suomen alueen kohteita kuten tehtaita, kaupunkeja ja rautateitä. Pommitukset eivät aina olleet tehokkaita ja lisäksi pommikoneet kärsivät usein raskaita tappioita. Sodan alussa koneet lähetettiin muodostelmissa tehtäville ilman hävittäjäsuojaa, jolloin ne olivat helppoja maaleja suomalaisille hävittäjälentokoneille. Vasta sodan loppupuolella alettiin käyttää hävittäjäsuojaa. Tärkeimpiä kaupunkeja, joita pommitettiin olivat muun muassa Viipuri, Turku (jossa sijaitsi ainoa jäistä vapaa satama), Tampere ja Helsinki. Neuvostohävittäjät I-16 ja I-153 olivat suomalaishävittäjiä parempia.
Neuvostoliiton ilmavoimien tappiot

Neuvostoliiton ilmavoimat menettivät yhteensä 207 lentokonetta ilmataisteluissa ja 314 ilmatorjunnalle, eli yhteensä 521 lentokonetta. Lisäksi monta konetta menetettiin kuljetuslennoilla uusiin tukikohtiin, teknisistä ongelmista, polttoaineen loppuessa, lentäminen huonossa säässä ja niin edespäin. Arviot tappioista ovat asteittain nousseet ja mukaan lukien tappiot sotatoimista ja onnettomuuksista Neuvostoliiton tappiot ovat arvion mukaan noin 1 000 lentokonetta ja noin 1 200–1 300 lentäjää.
Suomen ilmavoimien lentokaluston määrän kehitys ja tappiot

Talvisodan alkaessa Suomen ilmavoimilla oli käytettävissään mm. 51 hävittäjä-, 18 pommitus-, 56 yhteistoiminta- sekä 178 koulutuskonetta. Taisteluarvoltaan edes tyydyttäviksi oli sodan aikana osoittautunut vain 41 Fokker D.XXI -hävittäjää, joista lentokuntoisia sodan alkaessa 31 kpl, ja 18 BL-pommituskonetta, joista lentokuntoisia 16. Taistelutappioista huolimatta lentojoukkojen käytössä olleen kaluston määrä lisääntyi sodan aikana, koska Suomeen saapui ulkomailta uusia lentokoneita.  Suomen oma lentokoneteollisuus joutui sodan aikana keskittymään ainoastaan olemassa olevien koneiden korjauksiin, eikä uusia lentokoneita talvisodan aikana valmistunut. Lentokoneiden maahan saapuminen ei käytännössä tarkoittanut valmiita taisteluyksiköitä. Vain osa koneista ehti osallistua sotatoimiin ja mm. lentäjien ja mekaanikkojen koulutus uusiin konetyyppeihin oli vielä pahasti kesken. Sodan päätyttyä (tilanne 15. maaliskuuta 1940) Suomessa oli yhteensä:
133 hävittäjäkonetta, joista konetyypeittäin lueteltuina oli mm. (suuri määrä koneista korjattavana/huollettavana):
25 kpl Fokker D.XXI -tyyppisiä
33 kpl Fiat G.50
30 kpl Morane-Saulnier M.S.406
30 kpl Gloster Gladiator
8 kpl Hawker Hurricane
8 kpl Brewster F2A
32 pommituskonetta, jotka olivat yhtä lukuun ottamatta kaikki Bristol Blenheim -tyyppisiä.
66 tiedustelu- ja yhteistoimintakonetta, jotka edustivat useita tyyppejä.
Ilmavoimien lentokoneiden kokonaismäärä talvisodan päättyessä oli 231 pl. harjoitus- ja koulukoneet. Taistelukoneista 62 kpl oli sotatoimiin kelpaamattomia tai poistokuntoisia. Välirauhan aikana jälkimmäisistä osa siirrettiin koulutuskäyttöön tai poistettiin käytöstä. Talvisodan aikana suomalaiset menettivät 62 lentokonetta, joiden tappioluvuissa ovat mukana myös ruotsalaisten vapaaehtoisten Pohjois-Suomessa menettämät koneet.
11 kpl oli Fokker D.XXI -tyyppisiä
17 kpl Gloster Gladiator -tyyppisiä
7 kpl Fokker C.X -tyyppisiä
5 kpl Blackburn Ripon -tyyppisiä
12 kpl Bristol Blenheim -tyyppisiä.
Lentävän henkilökunnan tappiot olivat yhteensä 41 upseeria, 33 aliupseeria ja 1 miehistön jäsen eli yhteensä 75 miestä kaatuneina tai kadonneina. Lisäksi yhteensä haavoittui tai vammautui 26 miestä.
Bristol Blenheim oli Suomen ilmavoimien tärkein pommikone.
DB-3
Suomen ilmavoimille talvisodan aikana ostettu Fiat G.50 jatkosodan aikana.
Tammuz

Inanna ja Dumuzi. Jäljennös sumerilaisesta reliefistä.
Tammuz on babylonialaisessa ja assyrialaisessa mytologiassa esiintyvä viljan ja kasvillisuuden jumala. Tammuz vastaa Dumuzia (sumeriksi "Aito poika"), sumerilaisen rakkauden jumalattaren Inannan kuolevaa ja jälleensyntyvää puolisoa. Tammuzin laskeutuminen manalaan ja hänen paluunsa symboloivat luonnon kiertokulkua  ja kasvien jälleenheräämistä keväisin.
Tammuz oli Mesopotamian uskonnossa hedelmällisyyden jumala, keväisin luonnossa puhkeavan uuden elämän ruumiillistuma. Hänen muita nimiään olivat Ama-ga, Dumu-zid ja U-lu-lu. Nimi Tammuz lienee lähtöisin akkadilaisesta muodosta Tammuzi, joka puolestaan perustuu muinaissumerin nimitykseen Damu-zid, "Virheetön Nuorukainen". Myöhemmässä sumerin kielessä nimi vakiintui muotoon Dumu-zid tai Dumuzi. Varhaisimmat maininnat Tammuzista ovat Sumerin kolmannelta varhaisdynastiselta kaudelta, noin vuosilta 2600–2334 eaa., mutta hänen palvontansa on luultavasti varhaisempaa perua. Tammuzia palvottiin kaikissa huomattavissa Sumerin kaupungeissa, joskin palvonta keskittyi keskiselle aroalueelle, esimerkiksi Bad-tibiraan, jossa Tammuz oli kaupungin suojelusjumala.
Kuten hänen yleisimmästä epiteetistään Sipad (paimen) voidaan päätellä, oli Tammuz Sumerissa ennen kaikkea paimenten ja karjanhoidon jumala. Hänen isänsä oli Enki ja hänen äitinsä jumalatar Duttur, uuhen personifikaatio.
Tammuzin palvontamenot

Tammuzin palvonta levisi Assyriaan 2000- ja 1000-luvulla eaa., jolloin jumala muuttui paimenten jumalasta maanviljelyn jumalaksi. Assyriassa Tammuz nähtiin ennen kaikkea viljan voimana, joka kuoli, kun vilja jauhettiin. Tammuzin palvonta keskittyi kahden vuosittaisen juhlan ympärille, joista toinen juhlisti Tammuzin ja Inannan avioliittoa, toinen taas suri hänen kuolemaansa alamaailman gallu-demonien kynsissä.
Urin kolmannen dynastian aikana (noin 2112–2004 eaa.) Umman kaupungissa juhlittiin Tammuzin avioliittoa railakkaasti helmi–maaliskuussa. Isin-Larsan-kaudelta (noin 2004–1792 eaa.) säilyneiden tekstien mukaan kaupungin kuningas omaksui juhlakaudella jumalan roolin ja vei avioliiton täytäntöön jumalattaren roolin ottaneen papittaren kanssa hedelmöittäen ja siunaten luonnon koko vuoden ajaksi.
Maalis–huhtikuun juhla puolestaan merkitsi jumalan kuolemaa, ja myös se esitettiin rituaalisen draaman tavoin. Jumalan suremiseen kuului vaellus autiomaahan. Assyriassa 700-luvulla eaa. tämän rituaalin ajankohta oli vasta kesä–heinäkuussa. Valtakunnan suurimmissa kaupungeissa tuotiin näkyvälle paikalle makuulavitsa, jonka päällä jumalankuva lepäsi. Hänen ruumiinsa näyttää symboloineen kasveja, hunajaa ja monia muita luonnon antimia.