stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilkka Rinne

Martti Ilkka Miettinen, iskelmälaulajana taiteilijanimenä Ilkka Rinne, (20. huhtikuuta 1934 Hanko – 18. maaliskuuta 2018 Lohja) oli suomalainen laulaja, kuoronjohtaja ja opettaja.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1952 hän valmistui opettajaksi Helsingin Opettajakorkeakoulusta 1956 ja työskenteli luokanopettajana Helsingissä, muun muassa Malmin kansalaiskoulussa (nyk. Ala-Malmin yläaste). Hän toimi myös musiikinopettajana koko opettajan uransa ajan vuoteen 1989 saakka.
Hän opiskeli laulua ja oopperaa Sibelius-Akatemiassa ja ulkomailla. Hän piti ensikonserttinsa 1965 ja lied-konsertin 1970 Savonlinnan oopperajuhlilla. Laulukilpailuissa hän saavutti Akateemisen mestaruuden 1961, toisen sijan Lappeenrannan laulukilpailussa 1962 sekä ensimmäisen sijan Verdi-kilpailun Suomen-karsinnan miesten sarjassa 1963. Hän oli äänialaltaan tenori.
Kansallisoopperassa Miettinen esitti Giuseppe Verdin La Traviatan isä Germontia, Wolfgang Amadeus Mozartin Don Giovannia ja  Giacomo Puccinin Toscan Cavaradossia. Tampereen Oopperayhdistyksen vierailuesityksessä hän oli Oskar Merikannon Elinan surman Uolevi. Tampereella hänellä oli myös päärooli Verdin Otellossa ja Straussin operetissa Lepakko.
Hän kuului Suomen Laulupedagogien Liiton ja Suomen Viihdekuoroliiton sekä Yrjö Kilpinen -seuran hallituksiin.
Miettinen menestyi myös iskelmälaulajana. Taiteilijanimellä Ilkka Rinne hän levytti Musiikki-Fazerille 77 kappaletta. Hänen ensimmäinen levytyksensä oli ”Lola saa Lola vie”, ja hänen läpimurtonsa oli joulukuussa 1957 levytetty unkarilaiseen kansansävelmään perustuva Toivo Kärjen sovitus ”Rattaanpyörä”. Vuosina 1957-1962 hän levytti 13 Kärjen originaalikappaletta, melkein kaikki Reino Helismaan sanoituksia kuten "Tango sinun kanssasi", "Kaukainen kuin kuu" ja "Kevät Karjalassa" . Viimeksimainitun hän levytti toisen kerran vuonna 1972 oikealla nimellään vain Meri Louhoksen pianosäestyksellä, lisäksi Akseli Kaskelan sanoittaman Kärjen sävellyksen "Päivänkehrä".
Myöhemmin hän toimi musiikinopettajana Sibelius-Akatemiassa sekä teki musiikinopettajan sijaisuuksia peruskouluissa mm. Riihimäellä. Hänellä oli myös yksityisoppilaita.
Vuonna 2000 hän suoritti yllätysesiintymisen Ilkka Rinteenä Vääksyssä Maarit Niiniluodon järjestämässä Toivo Kärki -konsertissa ja lauloi Kärjen kappaleet "Anna-Liisa", "Onnen maa" ja "Una melodia d'amore", joita ei ollut levyttänyt .
Hänelle myönnettiin director musices-arvonimi vuonna 2007.
Diskografia

Unohtumattomat: iskelmiä 50 ja 60-luvulta 2 (levyllä mukana Ilkka Rinne, Per-Erik Förars, Kalevi Korpi ja Johnny Forsell, 1994)
Aiheesta muualla

Ilkka Rinteen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Martti Miettisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 30.4.2018
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Ristijärven kirkko

| Ristijärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Aholantie 31, Ristijärvi
Seurakunta:  Ristijärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1806–1807
Suunnittelija:  Gustaf af Sillén
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  430
Tyylisuunta:  klassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ristijärven kirkko on Ristijärvellä sijaitseva puinen tornillinen ristikirkko, joka rakennettiin Intendentinkonttorin Gustaf af Sillénin piirustusten pohjalta vuosina 1806–1807. Tasavartisen kirkon ristikeskuksessa on nelikulmainen torni, alttaripäädystä ulkonee matalampi sakasti. Tornissa on telttakatto, sakaroissa ulkokatteena aumakatto ja sisäkatteena seinien luota pyöristetyt tasakatot. Kirkkoa on korjattu vuosina 1853, 1878, 1881, 1954–1955 sekä 2016-17. Kirkon pinta-ala on 300 neliömetriä ja istumapaikkoja siellä on 430 hengelle.
Kirkon aiemmat 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1956. Uudet Sotkamon Urkurakentajien valmistamat 22-ääniset urut vihittiin käyttöön vuonna 2011. Alttaritaulu Ristiinnaulittu on Toivo Tuhkasen vuonna 1956 maalaama. Vanha samanniminen alttaritaulu, jonka maalasi vuonna 1807 oululainen Carl Petter Elftröm, on kirkon kuoressa. Kirkon kellot oli alun perin tarkoitus sijoittaa torniin, mutta erillinen kellotapuli rakennettiin vuonna 1840 Jaakko Kuorikosken johdolla. Tapulissa oleva isompi, alun perin Tukholmassa vuonna 1831 valettu kello halkesi vuonna 1948 ja valettiin uudelleen Ykspihlajassa. Toinen pienempi kello on valettu Juankoskella vuonna 2007. Kirkkopihan sankarihautausmaalla on 125 hautaa.
Ripsi-iiva

| Ripsi-iiva |
| --- | --- |
 Ripsi-iiva (Iva annua)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Suomuiivat Iva
Laji::  annua
Kaksiosainen nimi
 Iva annua  L. 
Katso myös
   Ripsi-iiva Wikispeciesissä   Ripsi-iiva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ripsi-iiva eli iiva (Iva annua) on ruoho­vartinen kasvi, joka kasvaa Pohjois-Amerikassa laajalti luonnon­varaisena ja kuuluu asterikasvien heimoon. Mantereen itä­osissa sen muunnosta Iva annua var. macrocarpa on aikoinaan myös yleisesti viljelty.
Arkeologisten todisteiden mukaan iiva on kurpitsan, auringon­kukan ja savikan ohella Pohjois-Amerikan itä­osien vanhimpia viljelys­kasveja. Sitä alettiin viljellä syötävien siementensä vuoksi jo ennen vuotta 1500 eaa.
Iivan siemenet ovat hyvin ravitsevia, sillä niissä on 32 prosenttia proteiinia, huomattavasti enemmän kuin esimerkiksi vehnässä tai maississa, ja myös noin 45 prosenttia öljyä.
Viljelys­kasvina iivalla oli kuitenkin myös useita huonoja puolia. Se aiheuttaa herkästi siitepölyallergiaa, ja se voi käsiteltäessä ärsyttää ihoa. Kasvilla on myös voimakas, monien mielestä vasten­mielinen haju. Jared Diamondin mukaan nämä syyt vaikuttivatkin ratkaisevasti siihen, että iivaa lakattiin viljelemästä pian sen jälkeen, kun eräät Meksikosta peräisin olevat viljelys­kasvit, erityisesti maissi ja pavut, olivat tulleet alueella tunnetuiksi ja maissista oli viimeistään 900-luvulla kehittynyt alueen lyhyisiin kesiin sopeutuneita lajikkeita. Kun ensimmäiset eurooppalaiset 1500-luvulla saapuivat Pohjois-Amerikan itä­osiin, oli iivan viljelystä jo kokonaan luovuttu.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ripsi-iiva – Iva annua
Iva annua Missouri Plants. Arkistoitu 23.3.2016. Viitattu 13.7.2013.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q6095678  Wikispecies: Iva annua  AoFP: 3609  APA: 828  CoL: 6NBRK  EoL: 581890  EPPO: IVAAN  FNA: 220006879  GBIF: 5402627  GRIN: 104368  iNaturalist: 164190  IPNI: 226339-1  IRMNG: 11433793  ITIS: 36031  MichiganFlora: 381  NatureServe: 2.146027  NCBI: 1306930  Open Tree of Life: 3899868  Plant List: gcc-10540  PLANTS: IVAN2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:226339-1  Tropicos: 2710567  WisFlora: 13099  WFO: wfo-0000005612  Laji.fi: MX.43028
Mauno Rintanen

Mauno Olavi Rintanen (28. huhtikuuta 1925 Vaasa – 13. heinäkuuta 2000 Espoo) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili myös muissa urheilulajeissa muun muassa pelaten koripallon SM-sarjassa ja voittaen squashin SM-pronssin.
Rintanen oli koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän toimi Valion ulkomaankauppaosaston johtajana vuosina 1961–1987. Hän sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1980.
Jalkapallo

Maalivahtina pelannut ”Manu” Rintanen oli ensimmäinen Englannin jalkapalloliigassa esiintynyt suomalainen. Hän pelasi kaudella 1956–1957 neljä ottelua Hull City AFC -joukkueessa amatööripelaajan statuksella III-divisioonan pohjoislohkossa. Rintanen pelasi syys-lokakuussa 1956 ottelut:
Bradford Park Avenue – Hull City (17.9.1956, 4–1)
Hull City – Wrexham (22.9.1956, 1–2)
Hull City – Bradford Park Avenue (24.9.1956, 2–0)
Hull City – Oldham Athletic (13.10.1956, 2–1)
Kotimaassaan Rintanen edusti Vaasan Palloseuraa vuosina 1945–1952 ja Helsingin Jalkapalloklubia vuosina 1953–1955. VPS:n riveissä hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1945 ja 1948. Kaikkiaan hän pelasi SM-sarjassa 170 ottelua. Suomen maajoukkueessa Rintanen pelasi seitsemän A-maaottelua. Hän oli Suomen varamaalivahtina Helsingin 1952 olympialaisissa.
Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat Rintasen vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1953. Samana vuonna hän pääsi toisena jalkapalloilijana urheilutoimittajien Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuessaan yhdeksänneksi.
Muut lajit

Jalkapallouransa jälkeen Mauno Rintanen oli Suomen kärkipään squashpelaajia saavuttaen muun muassa SM-pronssin vuonna 1970. Hän pelasi lisäksi tennistä, käsipalloa, koripalloa ja jääpalloa. Koripallossa Rintanen edusti miesten SM-sarjassa Vaasan Salamaa kahtena kautena. Kaudella 1952 hän pelasi 13 ottelua 2,7 pisteen ja kaudella 1959 12 ottelua 0,7 pisteen keskiarvolla.
Rintasen isä Jaakko Rintanen voitti pistooliammunnassa kaksi joukkuemaailmanmestaruutta.
Ondrej Nepela

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ondrej Nepela |  Ondrej Nepela |  Ondrej Nepela |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | yksinluistelu |  |
Ondrej Nepela (22. tammikuuta 1951 Bratislava, Tšekkoslovakia – 2. helmikuuta 1989 Mannheim, Länsi-Saksa) oli slovakialainen taitoluistelija. Hän voitti kultaa talviolympialaisissa 1972, maailmanmestaruuskilpailuissa 1971–1973 ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969–1973. Hän kilpaili olympialaisissa jo 13-vuotiaana Innsbruckissa 1964 ja sijoittui Grenoblen 1968 olympialaisissa kahdeksanneksi.
Bratislavassa syntynyt Nepela aloitti luistelun 7-vuotiaana ja sai valmennusta Hilda Múdralta. Hän itse valmensi myöhemmin Claudia Leistneriä. Hän luisteli Holiday on Icessa kolmentoista vuoden ajan.
Nepela menehtyi AIDSin komplikaatioihin Mannheimissä, Saksassa 38-vuotiaana. Hänen maineensa on kuitenkin jäänyt elämään; vuonna 2000 hänet nimitettiin Slovakiassa vuosisadan urheilijaksi. Entinen valmentaja Múdra otti palkinnon vastaan hänen puolestaan.
USS Rinehart

| USS Rinehart |
| --- | --- |
 USS Rinehart

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Dry Dock Company, Newark, New Jersey
Kölinlasku:  21. lokakuuta 1943
Laskettu vesille:  9. tammikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  12. helmikuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 240 t
Pituus:  93 m
Leveys:  11,2 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  6 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  15 upseeria ja 201 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 × 3" tykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea 8 × syvyyspomminheitintä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 2 × syvyyspommikiskoa
USS Rinehart (runkonumero DE-196) oli Yhdysvaltain  laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa Atlantilla suojaten saattueita.
Valmistus

ALus tilattiin Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 21. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 9. tammikuuta 1944 kumminaan Dorothy Ruth Rinehart ja otettiin palvelukseen 12. helmikuuta ensimmäisenä päällikkönään Partee W. Crouch.
Palvelus

Alus lähti Wakelta 1. joulukuuta 1945 ja se otti kyytiin laivaston henkilöstöä Eniwetokilta kuljetettavaksi Pearl Harboriin, jonne se saapui 14. joulukuuta. Palveltuaan sääaluksena Pearl Harborissa alus lähti 2. helmikuuta kohti Yhdysvaltain länsirannikkoa. Alus käväisi San Pedrossa ennen Panaman kanavan läpäisyä 1. maaliskuuta ja se saapui 7. maaliskuuta Bostonin laivastontelakalle. Alus palasi telakalta 13. huhtikuuta ja se poistettiin palveluksesta 16. huhtikuuta Green Cove Springsissä Floridassa. Alus sijoitettiin 17. heinäkuuta 1946 muodostettuun Yhdysvaltain laivaston Atlantin reservin Floridaan sijoitettuun osaan.
Hr. Ms. De Bitter

Vuonna 1950 alus päätettiin luovuttaa Alankomaille osana MDAP-ohjelmaa (engl. Mutual Defence Aid Program). Alus siirrettiin uusille omistajille 1. kesäkuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston alusluettelosta 26. syyskuuta.
Alankomaiden laivasto nimesi aluksen Hr. Ms. De Bitteriksi ja se palveli kuusitoista vuotta, kunnes se poistettiin palveluksesta joulukuussa 1967.
Rio Lima (1875)

| Rio Lima |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Laskettu vesille:  1875
Poistui palveluskäytöstä:  1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  628 t
Pituus:  43,33 m
Koneteho:  500 ihp
Nopeus:  11 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x RML 7" tykki 4 x RML 4,7" tykkiä
Rio Lima oli Portugalin laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Yhdistyneestä kuningaskunnasta Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä. Alus laskettiin vesille 1875.
Palvelus

Aluksen aseistus vaihdettiin yhteen kuuden tuuman 26 pituuskaliiperin ja kahteen 3,9 tuuman 27 pituuskaliiperin tykkiin. Alus poistettiin palveluksesta 1918.
Rio de la Plata (1898)

| Rio de la Plata |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Normand, Le Havre
Kölinlasku:  1896
Laskettu vesille:  17. syyskuuta 1898
Palveluskäyttöön:  1900
Poistui palveluskäytöstä:  1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  74,98 m
Leveys:  10,82 m
Syväys:  4,35 m
Koneteho:  7 100 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  213
Aseistus
Aseistus:  2 x Schneider-Canet 140 mm/43 -tykkiä 4 x Garcia-Lomas 100 mm/56 -tykkiä 6 x Nordenfelt 57 mm/42 -tykkiä 2 x Maxim 37 mm/27 -revolveritykkiä 4 x konekivääriä 2 x 356 mm torpedoputkea
Rio de la Plata oli Espanjan laivaston vuonna 1898 vesillelaskettu teräsrunkoinen panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Argentiinan ja Uruguayn espanjalaissyntyisten asukkaiden rahoittama alus tilattiin Normandilta Le Havresta Ranskasta, missä köli laskettiin vuonna 1896. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1898 ja se valmistui vuonna 1900.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli jo vanhentunut ja se muutettiin miinalaivaksi. Alus oli vuodesta 1921 alkaen vesilentokoneiden emälaivana Barcelonassa, kunnes se poistettiin palveluksesta vuonna 1931.
Nessa (nimi)

| Nessa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  mm. Agnes, Vanessa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nessa on englantilainen naisen etunimi. Se on lyhentymä Agnes-nimen variantista Agnessa. Lähtömuotona on kreikan kielen sana (h)agnos, joka tarkoittaa ’siveää’ tai ’puhdasta’. Nessa voi olla myös Vanessan lyhentymä, iirinkielinen nimi (vrt. Neassa) sekä juutalainen nimi (mahdollisesti heprean sanasta nes ’ihme’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 110 Nessa-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
Nessalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Neorion

| Neorion> Νεώριον |
| --- | --- |
 Neorionin rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°24′01″N, 25°16′03″E
Rakennustyyppi:  laivasuojan mallinen muistomerkki
Valmistumisvuosi:  noin 300 eaa.
Rakennuttaja:  Antigonos Gonatas
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neorion (m.kreik. Νεώριον) eli Härkämuistomerkki oli antiikin aikainen laivasuojan mallinen muistomerkkirakennus Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.
Neorionin ja muiden rakennusten raunioita.
Neorion rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 300 eaa. Sen rakennutti Antigonos Gonatas juhlistaakseen voittoaan Ptolemaioksista meritaistelussa. Rakennus oli tarkoitettu yhden ilmeisesti samassa meritaistelussa käytetyn trieerin eli kolmisoudun säilyttämiseen muistona. Neorion sijaitsi Deloksen pyhäkköalueen itälaidalla. Antigonos lahjoitti alueelle myös Antigonoksen stoan.
Neorion oli pitkänmuotoinen, laivasuojaa muistuttanut halli, jonka pituus oli noin 67,2 metriä ja leveys noin 8,9 metriä. Rakennuksen julkisivussa sen länsipäässä oli kahdeksan pylvään muodostama pronaos-pylväikkö, jonka pylväistä kuusi oli julkisivun puolella. Sisäänkäynti johti pitkään halliin tai cellaan, jonka lattian keskiosaa oli laskettu noin puoli metriä niin, että ympärille kaikille neljälle sivustalle jäi penkit. Trieeri on sijainnut huoneen keskellä. Cellan pohjoispäässä oli ovi, joka johti Python Apollonille omistettuun huoneeseen. Oviaukossa oli kaksi doorilaista puolipylvästä sekä kaksi pylvästä, jotka olivat toiselta puoleltaan doorilaisia puolipylväitä ja toiselta puolelta koristeltu häränpääkapiteeleilla. Rakennuksen pohjoisosa oli kaksikerroksinen.
Rakennuksesta aiemmin tutkimuksessa käytetty nimi Härkämuistomerkki viittaa sen pylväiden häränpääkoristeluun. Cellan pohjoispuolella olleen huoneen mukaan rakennuksesta on käytetty myös nimeä Pythion (Pythium).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neorion Wikimedia Commonsissa
Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori

Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori on ydinreaktori, jossa jäähdytysaineena käytetään nestemäistä metallia, yleensä natriumia, lyijyä tai elohopeaa. Natrium on näistä yleisin, mutta pulmallinen suuren kemiallisen reaktiivisuutensa vuoksi. Myös natriumin ja kaliumin eutektista seosta (NaK) on käytetty. Natrium myös tulee reaktorissa radioaktiiviseksi. Sen hyvänä puolena on korkea kiehumispiste, joka mahdollistaa reaktorin toiminnan normaalissa paineessa. Natriumilla ja muilla nestemäisillä metalleilla on myös hyvä lämpökapasiteetti, mikä mahdollistaa kompaktit reaktorit.
Nestemäisellä metallilla jäähdytetyt reaktorit otettiin ensimmäisenä käyttöön ydinsukellusveneissä. Myös hyötöreaktorit jäähdytetään yleensä nestemäisellä metallilla.
Ríneia

Ríneian saari Delokselta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°24′27″N, 25°13′49″E, Mýkonos Mýkonos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  136 m
Pinta-ala:  13,904 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ríneia (kreik. Ρήνεια; myös Rínia), antiikin Rheneia (m.kreik. Ῥήνεια, Rhēneia), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 13,904 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ríneia kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Maantiede

Ríneia sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren ja Kykladien saariryhmän keskellä aivan Deloksen ja Mýkonoksen saarten länsipuolella. Kauempana pohjoispuolella sijaitsee Tínoksen saari ja länsipuolella Sýros. Saaren pituus on noin 8 kilometriä ja se jakautuu kahteen osaan, pohjois- ja eteläosaan, joita yhdistää vain noin 80 metriä leveä kannas.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana Rheneialla sijaitsi Rheneian kaupunki, joka liittyi läheisesti pyhänä pidetyn Deloksen saaren elämään. Kaupungin historian alkuvaiheessa, kun vain Deloksen kulttiin suoraan liittyneet henkilöt asuivat Deloksella, kaupunki mahdollisesti jopa toimi Deloksen kaupunkina. Ainakin myöhemmin se oli Deloksesta erillinen polis eli kaupunkivaltio.
Saarelta on löydetty kaupungin jäänteiden ohella muun muassa Herakleelle omistetun temppelin rauniot sekä laajoja hautausmaita. Rheneia toimi Deloksen saaren hautapaikkana sen jälkeen, kun ateenalaiset puhdistivat Deloksen vuonna 426 eaa. ja siirsivät kaikki sinne haudatut joukkohautaan Rheneialle. Tämän jälkeen ketään kiellettiin enää syntymästä tai kuolemasta Deloksella, ja hautaukset suoritettiin myös jatkossa Rheneialle. Myös synnyttävät ja sairaat siirrettiin Delokselta sinne. Hautalöytöjä nähtävillä Mýkonoksen arkeologisessa museossa sekä Ateenan kansallisessa arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ríneia Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki
Riikinkukko

| Riikinkukko |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Alaheimo::  Phasianinae
Suku::  Riikinkukot Pavo
Laji::  cristatus
Kaksiosainen nimi
 Pavo cristatus  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Riikinkukko Wikispeciesissä   Riikinkukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Riikinkukko eli intianriikinkukko (Pavo cristatus) on luonnonvaraisena Etelä-Aasiassa tavattava suurikokoinen kanalintu. Laji on domestikoitunut ja sitä pidetään eläintarhoissa ja puutarhoissa ympäri maailmaa. Riikinkukko on Intian kansallislintu.
Koko ja ulkonäkö

Riikinkukkokoiraat voivat kasvaa 2,3 metriä pitkiksi ja pidentyneiden pyrstön peitinhöyhenten pituus on yli puolet linnun kokonaispituudesta. Koiraan pyrstön peitinhöyhenet eli laahus voi kasvaa noin 1,5 metrin mittaiseksi. Täysikasvuinen koiras painaa 4–6 kg. Naaras (riikinkana) kasvaa harvoin yli metrin mittaiseksi ja painaa n. 2,75–4 kg. Koiraan laahuksen höyhenet ovat väriltään vihreät ja niissä on pronssinväriset ja siniset silmäkuviot. Koiraan pitkä kaula on väriltään kiiltävän sininen ja päälaella on sininen töyhtö. Luonnonvaraisten koiraiden siiven peitinhöyhenet ovat selväpiirtoisen mustavalkoraitaisia. Ulkonäöltään riikinkukkokoiras muistuttaa viherriikinkukkokoirasta (Pavo muticus), joka eroaa siitä esimerkiksi vihreän kaulan ja erilaisen töyhdön perusteella. Riikinkukoilla tunnetaan erilaisia mutaatioita, esimerkiksi valkoisia tai tummasiipisiä yksilöitä. Luonnonvärinen naaras on selästään harmaanruskea ja vatsastaan valkoinen. Niskan höyhenet ja päälaen töyhtö ovat naaraalla vihreät.
Koiraan pyrstösulkia
Naarasriikinkukko
Riikinkukon poikanen
Valkoinen leukistinen riikinkukko
Tummasiipinen mutaatio
Kirjava mutaatio
Museonäyte riikinkukon munasta