stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron jalkapallomaajoukkue
Historia > Miehitetyt vuodet (1940–1991)

Neuvostomiehityksen jälkeen elokuussa 1940, maajoukkue loppui kokonaan. Saksan valtauksen aikana (1941–1944), joukkue herätettiin henkiin ja se pelasi kaksi epävirallista ystävyysottelua (Riiassa 0–4 ja Tallinnassa 1–8), mutta vain muutamia pelaajia osallistui joukkueeseen, jotka olivat pelanneet myös ennen sotaa edeltävällä aikakaudella. Kun Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Viroon uudelleen, niin joitakin parhaita jalkapalloilijoita (Richard Kuremaa, Elmar Tepp, Valter Neeris, jne.) lähtivät liikkeelle; jotkut pakenivat länteen. Monet entiset maajoukkuepelaajat (Arnold Pihlak, Arnold Laasner, jne.) olivat Viron maajoukkueen Geislingenin pakolaisleirillä.
Viron seurajoukkueet nimettiin uudelleen 1940-luvun toisella puolikkaalla ja perinteet alkoivat haalistua. Uno Piirin mukaan, ensimmäinen maajoukkueen päävalmentaja Viron uudelleen itsenäistymisen jälkeen oli syy jalkapallon kaatumiseen yhteiskunnassa oli kyvyttömyys luoda kilpailukykyisiä unionin tasolla olevia joukkueita, näin ollen yleisö laski ja muun urheilun suosiminen alkoi. Viron SNT oli tällöin edustava maajoukkue, mutta se ei kuitenkaan miehityksen vuoksi ottanut osaa tuona aikana kansainvälisiin kilpailuihin. Vuosien 1948–1976 aikana, Baltic Cup järjestettiin 19 kertaa, jossa Valko-Venäjän SNT voitti muutaman kerran ja Viron SNT viisi kertaa. Vuosina 1969–1982, Viro oli ainoa Neuvostoliiton valtio, joka ei osallistunut Neuvostoliiton jalkapallosarjaan. 1970-luvun aikana, peli menetti suosiotaan Virossa ja urheilijat olivat suurimmaksi osaksi venäläisiä.
Viron jalkapalloelämän käynnisti uudelleen 1970-luvun puolivälissä Viron kielikoulutuksen ryhmissä aloittanut Roman Ubakivi. Merkittävin joukkue oli Lõvid ('Leijonat') vuosina 1980–1999, jota valmentivat Ubakivi ja Olev Reim. Useat pelaajat, Mart Poom ja Martin Reim heidän joukossaan, liitettiin maajoukkueeseen myöhemmin. Yksikään Virolainen ei päässyt Neuvostoliiton maajoukkueeseen, mutta kaksi Ubakiven oppilasta, Ott Mõtsnik and Toomas Krõm, tekivät läpimurron nuorten joukkueessa.
Laulava vallankumous, harjoittaminen Viron itsenäisyyden palaamiseksi ja alueellisten jännitteiden päättämiseksi, löysi tiensä myös jalkapalloon. 18. heinäkuuta 1990 järjestettiin näytösottelu Kadriorgin stadionilla Viron ja Latvian jalkapalloilijoiden välillä. Viimeinen ottelu näiden kahden joukkueen välillä itsenäisinä oli pelattu 50 vuotta sitten. Periaate joukkueiden kokoonpanoissa oli kiistanalainen. 63 pelaaja käsitteli julkisesti (Päevaleht, 24. huhtikuuta 1990) huutamalla jalkapallon hallintoelimiä ainoastaan valitsemalla jälkeläisiä virolaisia ja jättämällä pois maahan palanneita virolaisia toisen maailmansodan jälkeen.
Historia > Paluu kansainväliseen jalkapalloon, kansalaisuuden riidat ja oppivuodet (1991–1996)

Viro sai takaisin itsenäisyytensä 20. elokuuta 1991, ja tuli sitten takaisin kansainväliseen jalkapalloon mukaan, kun joukkue teki debyyttinsä Liettuassa järjestetyssä Baltic Cupissa marraskuussa.
Joukkue

Oheinen miehitys nimettiin EM-jatkokarsintavälierään Puolaa ja EM-jatkokarsintafinaaliin/harjoitusotteluun Walesiä/Suomea vastaan maaliskuussa 2024.
Ottelu- ja maalitilastot päivitetty 12. tammikuuta 2024 Ruotsia vastaan pelatun harjoitusottelun jälkeen.
| # | Pel>  | Pelaaja | Syntymäaika (ikä) | Ottelut | Maalit | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1M | Matvei Igonen | 2. lokakuuta 1996 (ikä 28) | 14 | 0 |  Botev Plovdiv |
| 12 | 1M | Karl Hein | 13. huhtikuuta 2002 (ikä 22) | 27 | 0 |  Arsenal |
| 22 | 1M | Karl Vallner | 28. helmikuuta 1998 (ikä 26) | 3 | 0 |  FCI Levadia |

| 2 | 2P | Märten Kuusk | 5. huhtikuuta 1996 (ikä 28) | 29 | 0 |  GKS Katowice |
| 3 | 2P | Artur Pikk | 5. maaliskuuta 1993 (ikä 31) | 56 | 1 |  Odra Opole |
| 6 | 2P | Rasmus Peetson | 3. toukokuuta 1995 (ikä 29) | 14 | 1 |  FCI Levadia |
| 13 | 2P | Maksim Paskotši | 19. tammikuuta 2003 (ikä 21) | 24 | 0 |  Grasshoppers |
| 15 | 2P | Ragnar Klavan | 30. lokakuuta 1985 (ikä 38) | 129 | 3 |  Talinna Kalev |
| 16 | 2P | Joonas Tamm | 2. helmikuuta 1992 (ikä 32) | 57 | 4 |  Botev Plovdiv |
| 18 | 2P | Karol Mets | 16. toukokuuta 1993 (ikä 31) | 91 | 0 |  FC St. Pauli |
| 19 | 2P | Ken Kallaste | 31. elokuuta 1988 (ikä 36) | 60 | 0 |  FCI Levadia |
|  | 2P | Erko Jonne Tõugjas | 5. heinäkuuta 2003 (ikä 21) | 3 | 0 |  Flora |
|  | 2P | Kristo Hussar | 28. kesäkuuta 2002 (ikä 22) | 1 | 0 |  Flora |
|  | 2P | Kaspar Laur | 8. huhtikuuta 2000 (ikä 24) | 0 | 0 |  Talinna Kalev |

| 14 | 3KK | Konstantin Vassiljev (kapteeni) | 16. elokuuta 1984 (ikä 40) | 156 | 26 |  Flora |
| 20 | 3KK | Markus Poom | 27. helmikuuta 1999 (ikä 25) | 21 | 0 |  Shamrock Rovers |
| 23 | 3KK | Vlasi Sinjavski | 27. marraskuuta 1996 (ikä 27) | 32 | 0 |  Slovácko |
| 24 | 3KK | Martin Vetkal | 21. helmikuuta 2004 (ikä 20) | 3 | 0 |  Roma |
|  | 3KK | Mihkel Ainsalu | 8. maaliskuuta 1996 (ikä 28) | 14 | 0 |  FCI Levadia |
|  | 3KK | Markus Soomets | 2. maaliskuuta 2000 (ikä 24) | 12 | 0 |  Flora |
|  | 3KK | Kevor Palumets | 21. marraskuuta 2002 (ikä 21) | 1 | 1 |  Zulte Waregem |

| 8 | 4H | Henri Anier | 17. joulukuuta 1990 (ikä 33) | 92 | 22 |  Lee Man |
| 9 | 4H | Oliver Jürgens | 10. toukokuuta 2003 (ikä 21) | 2 | 0 |  Dunajská Streda |
| 11 | 4H | Alex Tamm | 24. heinäkuuta 2001 (ikä 23) | 2 | 0 |  Nõmme Kalju |
| 10 | 4H | Mark Lepik | 10. syyskuuta 2000 (ikä 24) | 5 | 0 |  Flora |
Arvokisat > Olympialaiset

Viron ainoa osallistuminen turnauksiin oli vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa joukkue hävisi Yhdysvalloille. Joukkuetta oli valmentamassa unkarilainen Ferenc Konya, joka oli myös joukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Yhdysvaltalaiset tekivät ottelussa vain yhden maalin 15. peliminuutilla, jonka teki rangaistuspotkusta Andy Straden. Virolaiset saivat myös rangaistuspotkun 68. peliminuutilla, jonka Elmar Kaljot kuitenkin laukoi ylärimaan ja pallo ei näin ollen mennyt maaliin. Tappion jälkeen Yhdysvallat ja Viron olympiajoukkue jäivät vielä Pariisiin kolmeksi viikoksi pelatessaan ystävyysotteluita muita maajoukkueita vastaan.
Arvokisat > MM-kisat

1930 – Ei osallistunut
1934–1938 – Ei selviytynyt karsinnoista
1950–1990 – Ei osallistunut. (osa Neuvostoliittoa)
1994–2022 – Ei selviytynyt karsinnoista
Arvokisat > EM-kisat

1960–1992: Ei osallistunut (osa Neuvostoliittoa/Itsenäisten valtioiden yhteisöä)
1996–2020: Ei selviytynyt karsinnoista
| Kilpailu | Sija | Pisteet | Maalit | Valmentaja(t) | Lohkon joukkueet (pisteet) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 MMK | 3. | 0 | 2–6 | — | Ruotsi (4), Liettua (0), Viro (0) |
| 1938 MMK | 3. | 2 | 4–11 | Rein | Saksa (6), Ruotsi (4), Viro (2), Suomi (0) |
| 1994 MMK | 6. | 1 | 1–27 | Piir | Italia (16), Sveitsi (15), Portugali (14), Skotlanti (11), Malta (3), Viro (1) |
| 1996 EMK | 6. | 0 | 3–31 | Ubakivi | Kroatia (23), Italia (23), Liettua (16), Ukraina (13), Slovenia (11), Viro (0) |
| 1998 MMK | 5. | 4 | 4–16 | Thordarson | Itävalta (25), Skotlanti (23), Ruotsi (21), Latvia (10), Viro (4), Valko-Venäjä (4) |
| 2000 EMK | 5. | 11 | 15–17 | Thordarson, Rüütli | Tšekki (30), Skotlanti (18), Bosnia ja Hertsegovina (11), Liettua (11), Viro (11), Färsaaret (3) |
| 2002 MMK | 4. | 8 | 10–26 | Pijpers | Portugali (24), Irlanti (24), Alankomaat (20), Viro (8), Kypros (8), Andorra (0) |
| 2004 EMK | 4. | 8 | 4–4 | Pijpers | Bulgaria (17), Kroatia (16), Belgia (16), Viro (8), Andorra (0) |
| 2006 MMK | 4. | 17 | 16–17 | Pijpers, Goes | Portugali (30), Slovakia (23), Venäjä (23), Viro (17), Latvia (15), Liechtenstein (8), Luxemburg (0) |
| 2008 EMK | 6. | 7 | 5–21 | Goes, Jensen | Kroatia (29), Venäjä (24), Englanti (23), Israel (23), Makedonia (14), Viro (7), Andorra (0) |
| 2010 MMK | 5. | 8 | 9–24 | Rüütli | Espanja (30), Bosnia ja Hertsegovina (19), Turkki (15), Belgia (10), Viro (8), Armenia (4) |
| 2012 EMK | 2. | 16 | 15–14 | Rüütli | Italia (26), Viro (16), Serbia (15), Slovenia (14), Pohjois-Irlanti (9), Färsaaret (4) |
| 2014 MMK | 5. | 7 | 6–20 | Rüütli | Alankomaat (28), Romania (19), Unkari (17), Turkki (16), Viro (7), Andorra (0) |
| 2016 EMK |  |  |  | Pehrsson | Englanti, Sveitsi, Slovenia, Viro, Liettua, San Marino |
Entisiä päävalmentajia

2007–2013  Tarmo Rüütli
2007  Viggo Jensen
2004–2007  Jelle Goes
2000–2004  Arno Pijpers
1999–2000  Tarmo Rüütli
1996–1999  Teitur Þórðarson
1994–1995  Roman Ubakivi
1992–1993  Uno Piir
Aiheesta muualla

Tilastoja
Viron jalkapalloliiton viralliset sivut
Mart Poom oli maajoukkueen ykkösmaalivahti vuosina 1992–2009.
WTA Finals

| WTA Tour Championships> Tiedot |
| --- | --- |
Kiertue:  WTA-turnaus
Sijainti:  Singapore (2014–2018)  Singapore
Kilpailupaikka:  Singapore Indoor Stadium
Kenttätyyppi:  Kova / sisäkentät
Kaavio:  8S / 8D
Palkintorahaa:  7 000 000 $
Virallinen sivusto
WTA Tour Championships on kauden loppupuolella järjestettävä tennisturnaus, jossa pelaa naisten WTA-kiertueen parhaiten sijoitetut pelaajat. Ajankohta, kaupunki ja pelaajien määrä on vaihdellut ensimmäisen järjestyskerran, 1972 jälkeen. Vuodesta 2003 alkaen turnauksen kaksinpeliin on osallistunut kahdeksan pelaajaa, jotka on jaettu kahteen lohkoon. Nelinpelissä on mukana kahdeksan paria.
WTA Tour Championshipsiä on yleisesti pidetty kauden viidenneksi tärkeimpänä turnauksena naisten kiertueella heti neljän Grand Slam -turnauksen jälkeen. Turnauksessa jaetaan myös eniten rahaa ja ranking-pisteitä Grand Slam -turnausten jälkeen.
Menestynein pelaaja turnauksessa on ollut Martina Navrátilová, joka voitti kaksinpelin kahdeksan kertaa ja nelinpelin 11 kertaa.
Kilpailupaikat

| Kaupunki | Vuodet | Stadion | Alusta | Kapasiteetti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Boca Raton | 1972–1973 | – | Massa | – |
|  Los Angeles | 1974–1976 | – | Matto | – |
|  New York | 1977 | Madison Square Garden | Matto | 18 000 |
|  Oakland | 1978 | Oakland-Alameda County Coliseum | Matto | – |
|  New York | 1979–2000 | Madison Square Garden | Matto | 18 000 |
|  München | 2001 | Olympiahalle | Kova | 12 000 |
|  Los Angeles | 2002–2005 | Staples Center | Kova | 17 000 |
|  Madrid | 2006–2007 | Madrid Arena | Kova | 10 500 |
|  Doha | 2008–2010 | Khalifa International Tennis Complex | Kova | 6 911 |
|  Istanbul | 2011–2013 | Sinan Erdem Dome | Kova | 16 410 |
|  Singapore | 2014–2018 | Singapore Indoor Stadium | Kova | 10 000 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta WTA Finals Wikimedia Commonsissa
Turnauksen kotisivut (englanniksi)
Warpeace

| Warpeace |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Inderjit Kaur Khalsa
Käsikirjoittaja:  Inderjit Kaur Khalsa
Tuottaja:  Essi Haukkamaa
Säveltäjä:  Marko Nyberg
Kuvaaja:  Hannu Käki Sari Aaltonen
Leikkaaja:  Jaani Kivinen
Pääosat:  Arttu Timlin Ida-Maria Olva Kimiya Eskandari Jonas Rothlaender
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Greenlit Productions Khalsa Productions
Ensi-ilta:   2017-5-1212. toukokuuta 2017  
Kesto:  58 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Warpeace (myös War/Peace ja Sota vai rauha) on Inderjit Kaur Khalsan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee Yhdysvalloissa toiminutta The Weather Underground-ryhmää.
Mark Renshaw

| Mark Renshaw |
| --- | --- |
 Mark Renshaw
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1982 (ikä 41)
Kansalaisuus:   Australia
Pyöräilijä
Lempinimi:  Markieemark/Prince Harry
Pituus:  179 cm
Paino:  72 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie ja rata
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2004–2005 2006–2008 2009–2011 2012 2013 2014 2015 2016–2019:  Française des Jeux Crédit Agricole Team HTC Rabobank Blanco Pro Cycling Team Omega Pharma-Quick Step Etixx-Quick Step Dimension Data
Suurimmat voitot
 Joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruus 2002 
 Tiedot päivitetty: 6. tammikuuta 2024 
Aiheesta muualla
www.mrenshaw.com
| Mitalit> Miesten pyöräily.Maa:   Australia.Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten pyöräily.Maa:   Australia.Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten pyöräily.Maa:   Australia.Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Miesten pyöräily> Maa:   Australia. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kööpenhamina 2002 | joukkuetakaa-ajo |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Manchester 2002 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Manchester 2002 | pisteajo |  |
Mark Renshaw (s. 22. lokakuuta 1982 Bathurst, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen rata- ja maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2004–2019.
Ratapyöräily

Renshaw voitti junioreiden MM-kilpailuissa kultaa joukkuesprintissä 1999 ja 2000 sekä kilometrin ajossa 2000. Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän sai kultaa joukkuetakaa-ajossa ja hopeaa pisteajossa. Maailmancupin Sydneyn osakilpailussa 2002 hän voitti pisteajon sekä oli toinen joukkuetakaa-ajossa ja pariajossa. Saman vuoden Moskovan maailmancupissa hän oli pariajossa kolmas. Vuonna 2003 hän voitti maailmancupin pisteajon Kapkaupungissa ja 2004 scratch-ajon Manchesterissa.
Maantiepyöräily

Renshaw aloitti harjoittelijana Française des Jeux -tallissa  syksyllä 2003 ja ajoi joukkueessa seuraavat kaksi kautta ammattilaisena. Vuosina 2006–2008 hän edusti Crédit Agricole -joukkuetta, 2009–2011 Team HTC -tallia, kaudella 2012 Rabobankia, 2013 Blanco Pro Cycling Teamia, 2014 Omega Pharma-Quick Stepiä, 2015 Etixx-Quick-Stepiä ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2016–2019 Dimension Dataa. Hän oli ajajatyypiltään kirimies, ja hänen ensisijaisena tehtävänään oli toimia joukkueensa parhaiden kirimiesten, kuten Mark Cavendishin vetomiehenä loppukireissä. Aktiiviuranas jälkeen hän on työskennellyt apulaisjoukkueenjohtajana Astana Qazaqstan Teamissa.
Renshaw suljettiin Ranskan ympäriajosta 2010 hänen puskettuaan 11. etapin loppukirissä Julian Deania.
Maantiepyöräily > Saavutuksia maantiepyöräilyssä

Lähde: Cycling Archives
Wavel Ramkalawan

| Wavel Ramkalawan |
| --- | --- |
 Wavel Ramkalawan vuonna 2020.
Seychellien presidentti
 26. lokakuuta 2020–  
Varapresidentti:  Ahmed Afif
Edeltäjä:  Danny Faure
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1959 (ikä 65)  Mahé, Seychellit
Kansalaisuus:   seychelliläinen
Ammatti:  pappi, poliitikko
Puoliso:  Linda Ramkalawan
Tiedot
Puolue:  Seychellien demokraattinen liitto
Wavel Ramkalawan (s. 15. maaliskuuta 1959) on seychelliläinen poliitikko, josta tuli Seychellien presidentti lokakuussa 2020. Hänen edeltäjänsä oli Danny Faure. Ramkalawan on viraltaan entinen anglikaaninen pappi. Hän oli ensimmäinen Seychellien oppositioehdokas, joka on valittu maan presidentiksi sitten vuoden 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wavel Ramkalawan Wikimedia Commonsissa
Wave Engine

Wave Engine on ilmainen avoimen lähdekoodin 2D/3D cross-platform pelimoottori C#, VB, F# -kielille. Moottorin rakenne on modulaarinen. Tämänhetkinen versio on 1.4.1
Historia

Wave Enginen ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 2012 tavoitteena olla helppo pelimoottori mobiilipelien julkaisua varten. Nykyisin Wave Enginellä on tuki Windowsille, Windows Phonelle, iOSille, Linuxille, Androidille ja OUYAlle.
Ominaisuudet
Ilmainen
Oma rajapinta
2D-renderöinti
3D-renderöinti
partikkelit
törmäykset
fysiikat
animaatiot
Aiheesta muualla

Wave Engine (Arkistoitu – Internet Archive)
Mary Mouser

Mary Mouser vuonna 2021.
Mary Matilyn Mouser (s. 9. toukokuuta 1996 Pine Bluff, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan Lacey Fleminginä Totuuden anatomiassa ja Karen Grantina Scandalin neljännellä tuotantokaudella.
Näyttelijänä

Mouserin ura alkoi viisivuotiaana, kun hänet valittiin esiintymään tyttärenä parivalokuvassa Mel Gibsonin kanssa elokuvassa Signs. Hänellä on kaksi sisarusta, Aaron Parker Mouser ja Laura Ashley Mouser, jotka myös tekevät näyttelijäntöitä.
Mouser on esiintynyt rikossarjan NCIS Rikostutkijat yhdeksässä jaksossa ja tehnyt myös äänirooleja animaatioelokuviin kuten Dragon Hunters, Tarzan 2 ja Delgo. Vuosina 2007–2008 hänellä oli vakituinen rooli televisiosarjassa Life Is Wild, josta hän oli myös Young Artist -palkintoehdokkaana. Mouser on esiintynyt useissa muissakin televisiosarjoissa, kuten Ilman johtolankaa, Aavekuiskaaja ja Criminal Minds – FBI-tutkijat. Vuonna 2012 hän näytteli kaksoisroolia Disney Channelin alkuperäisessä komediaelokuvassa Frenemies.
Mouser valittiin esittämään Daniel LaRusson (Ralph Macchio) tytärtä Karate Kid elokuviin pohjautuvassa websarjassa Cobra Kai.
Aiheesta muualla

Mary Mouser Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vivienne Westwood

| Vivienne Westwood> Vivienne Isabel Swire |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1941 Tintwistle, Derbyshire, Englanti
Kuollut: 29. joulukuuta 2022 (81 vuotta) Lontoo, Englanti
Ammatti:  muotisuunnittelija
Vivienne Isabel Westwood (alkuperäiseltä nimeltään Vivienne Isabel Swire, 8. huhtikuuta 1941 Tintwistle, Derbyshire, Englanti – 29. joulukuuta 2022 Lontoo, Englanti) oli englantilainen muotisuunnittelija, jonka katsotaan olleen yksi tärkeimmistä provokatiivisen punk-muodin luojista ja kehittäjistä. Westwood oli viimeisiin aikoihinsa asti aktiivinen suunnittelija. Hän sai tunnustusta esimerkiksi kuningatar Elisabetilta. Hän sai parhaan brittiläisen muotisuunnittelijan palkinnon vuosina 1990 ja 1991.
Lapsuus ja nuoruus

Vivienne Westwood syntyi 1941 Derbyshiressä Tintwistlen kylässä. Hän oli vanhin perheen kolmesta lapsesta. Westwoodin vanhemmat olivat työväenluokkaisia. Hänen isänsä työskenteli suutarina ja hänen äitinsä puuvillatehtaassa.
Westwood oli 17-vuotias, kun hänen perheensä muutti Lontoon Harrow’hun. Siellä hän työskenteli paikallisessa tehtaassa ja aloitti opettajankoulutuksen. Westwood työskenteli opettajana, kun hän tapasi Derek Westwoodin, jonka kanssa hän meni naimisiin 1962 ja josta erosi 1965. He olivat saaneet lapsen 1963. Westwood oli itse suunnitellut hääpukunsa ja siihen kuuluneet jalokivet. Hän oli suunnittelijana itseoppinut ja oli teini-iässä opetellut tekemään vaatteita ja kirpputorivaatteiden avulla tutkinut niiden leikkauksia ja rakennetta.
Ura > Yhteystyö Malcolm McLarenin kanssa

Westwood tapasi eronsa jälkeen veljensä kautta 19-vuotiaan taideopiskelijan Malcolm McLarenin. He aloittivat pian tämän jälkeen pitkään jatkuneen taiteellisen yhteistyön ja päätyivät myös yhteen. He muuttivat Claphamiin, asettuivat pieneen asuntoon ja saivat lapsen.
Westwood ja McLaren avasivat vuonna 1971 Chelsean King’s Roadilla Let It Rock -nimisen vaatekaupan, jossa he myivät Westwoodin suunnittelemia vaatteita. Vaatteet olivat usein ajalleen varsin provokatiivisia. Revityissä t-paidoissa oli esimerkiksi valtaapitäviä vastustavaa grafiikkaa ja tekstiä. Myymälästä tuli merkittävä punk-liikkeelle, ja esimerkiksi McLarenin manageroima Sex Pistols tukeutui Westwoodin tekemiin vaatteisiin.
Westwood ja McLaren muuttivat ja kokeilivat myymälässään erilaisia tyylejä ja suuntauksia ja vaihtoivat niiden mukaan myös liikkeen nimeä. Sen nimeksi tuli vuonna 1974 Sex. Westwood ja McLaren saivat vuonna 1975 sakot liikkeeseen järjestetyn säädyttömän näyttelyn seurauksena. Sexin eroottisesti latautunut kokoelma raivostutti yleisesti erityisesti Britannian oikeistomediaa.
Westwood alkoi 1980-luvun alussa etääntyä punk-liikkeestä sen siirtyessä valtavirtakulttuuriin. Westwood oli pettynyt, kun punkkarit eivät menneet tyyliä pidemmälle. Hän olisi itse halunnut punk-liikkeestä poliittisempaa ja vallankumouksellisempaa, ja hänen mielestään vaatteet ja musiikki oli tapa kanavoida raivoa maailmanlaajuista epätasa-arvoa kohtaan.
Westwood kiinnostui 1980-luvun alussa niin sanotusta haute couturesta ja vei vallankumouksellisen muotinsa myös muotinäytöksiin. Westwoodin ja McLarenin ensimmäinen catwalk-kokoelma oli Pirate. Heidän yhteistyönsä oli kuitenkin katkeamassa, ja heidän viimeinen yhteinen kokoelmansa oli vuonna 1993 julkaistu Witches, joka sai innotuksensa haitilaisesta voodoosta.
Ura > Itsenäisenä suunnittelijana

Westwood alkoi 1990-luvulla toimia itsenäisenä muotisuunnittelajana ja työskenteli alkuun yksin omalla ompelukoneellansa. Hän oli kiinnostunut muodin historiasta, tutki sitä ja käytti useissa kokoelmissansa. Merkittävä käännekohta oli vuoden 1985 kevään ja kesän kokoelma Mini-Crini. Sen huomiota herättävin vaate oli eräänlainen paljastava krinoliini. Kokoelman jälkeen Westwood sai erityisesti vaikutteita monista historiallistista lähteistä, kuten Jean-Honoré Fragonardin, François Boucher’n ja Thomas Gainsboroughin maalauksista sekä brittiläisistä puvuista.
Westwood aloitti itsenäisesti varsin pienestä, mutta hänen ympärilleen kasvoi useiden miljoonien arvoinen muoti-imperiumi. Westwoodin nimeä kantavia liikkeitä syntyi ympäri maailmaa, ja se toteuttaa vuosittain kolme naisten ja kaksi miesten vaatemallistoa. Yrityksen kokoelmaan on kuulunut myös morsiusvaatteita, kenkiä, trikoita, silmälaseja, huiveja, kravatteja, kosmetiikkaa ja parfyymeja.
Vaikka Westwoodista tuli suuren yrityksen johtaja, hän ei jättänyt aktivismia. Hänen taiteellansa oli aina tarkoitus, ja hän toteutti edelleen muun muassa t-paitoja, jossa oli rienaavia poliittisia iskulauseita. Hän suunnitteli muun muassa brittiläiselle kansalaisoikeusryhmälle Libertylle t-paitoja ja vauvanvaatteita, joissa lukee ”I am not a terrorist, please don’t arrest me” (”En ole terroristi, ethän pidätä minua”).
Poliittinen toiminta

Westwoodille taide ja muoti oli osa hänen poliittista toimintaansa. Hän halusi aina sanoa jotain muodillaan. Poliitikoista hän halveksi muun muassa Tony Blairia ja Margaret Thatcheria. Westwood pukeutui Tatler-lehden kanteen Thatcheriksi. Kannessa luki ”Tämä nainen oli joskus punk”.
Westwood puhui koko uransa ajan kansalaisvapauksien puolesta ja pyrki vastustamaan ydinaseita ja ilmaston lämpenemistä. Hän tuki Aids-tutkimusta, eläinoikeusjärjestö PETAa, hyväntekeväisyysjärjestö Oxfamia ja vihreää puoluetta. Hän oli myös Julian Assangen aktiivinen tukija ja protestoi vuonna 2020 tämän luovuttamista vastaan ripustamalla itsensä lintuhäkkiin.
Westwood julkaisi 2007 ilmastokriisiä käsittelevän manifestin ”Active Resistance to Propaganda”, jossa hän vaati ihmiskunnan kasvamista pois tuhoisasta ja itsetuhoavasta eläimestä. Westwood ajoi vuonna 2015 pääministeri David Cameronin kodin eteen panssarivaunulla. Hän protestoi performanssilla vesisärötystä vastaan. Westwood puhui myös turkiskaupan kiellon puolesta ja antoi tukensa ilmastoprotestoijoille, jotka heittivät keittoa Vincent van Goghin teoksen Auringonkukkia päälle.
Westwood oli elämänsä loppuun asti aktiivinen kirjoittaja, joka julkaisi verkkosivullaan No Man’s Land ilmasto-oikeudenmukaisuutta ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta käsitteleviä tekstejä.
Yksityiselämä

Westwood oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Derek Westwood ja toinen muotisuunnittelija Andreas Kronthaler, jonka kanssa hän teki myös taiteellista yhteistyötä. Westwoodilla oli kaksi lasta. Ensimmäisestä liitosta syntyi Westwoodin ensimmäinen lapsi, muotivalokuvaaja Ben Westwood.  Kumppaninsa Malcolm McLarenin kanssa hän sai toisen lapsen, Joe Carrén, joka oli yksi alusasuyhtiö Agent Provocateurin perustajista.
Westwood kuoli kotonaan Lontoossa joulukuussa 2022.