stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eila-Maija Mirolybov

Eila-Maija Mirolybov (ent. Saksa, s. 1943) on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt toimittajana Yleisradiossa ja 1978–1981 Ylen uutisten uutisankkurina ja sitten Ortodoksiviesti-lehden päätoimittajana[lähde? ]. Mirolybov jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2003. Hän on pitkän toimittajauransa aikana ollut mukana televisiolähetyksissä selostamassa lukuisia kuninkaallisia tapahtumia, ja häntä pidetäänkin siksi erityisesti Euroopan kuningasperheiden asiantuntijana.
Elena Risteska

Elena Risteska
Elena Risteska (s. 27. huhtikuuta 1986 Skopje, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti maataan vuoden 2006 Euroviisuissa kappaleellaan "Ninanajna". Hän sijoittui kahdenneksitoista 56 pisteellä ja on toiseksi parhaiten Kaliopin jälkeen sijoittunut Pohjois-Makedonian edustaja.
Risteskan ensimmäinen single oli "Ona drugoto", joka julkaistiin vuonna 2003 albumilla Den i Nok.
Vuoden 2007 Euroviisuissa Risteska oli Pohjois-Makedonian pisteidenjulkistaja.
Aiheesta muualla

Elenaristeska.com
Oficjalna strona Eleny Risteski (Arkistoitu – Internet Archive)
Eurovision 2006.Elena's Video (Arkistoitu – Internet Archive)
Elena Risteska Fansite (Arkistoitu – Internet Archive)
Elena Santarelli

Elena Santarelli
Elena Santarelli (s. 18. elokuuta 1981 Latina) on italialainen tv-juontaja, malli ja näyttelijä.
Santarelli syntyi Latinan kaupungissa ja kasvoi läheisessä Sermonetan kaupungissa. Esiinnyttyään mallina Georgio Armanille, Laura Biagiottille, Gai Mattiololle ja muille muodin kärkinimille, hän voitti Italian Elite moda e Look -kilpailun vuonna 1998 ja hänestä alettiin puhua uutena Valeria Mazzana. Hänestä tuli laajasti tunnettu vasta Amedeo Sebastianin kuuluisan ohjelman L'ereditàn myötä. Samalla hänestä tuli Enrico Varrialen juontajapari televisiokanava Rai Duen urheiluohjelmaan Stadio Sprint vuosina 2004–2005. Syyskuusta 2007 Santarelli on juontanut MTV:n ohjelmaa Total Request Live. Hän myös näyttelee Italia 1 -kanavan sitcom-sarjassa Camera Cafè.
Santarelli on ollut kihloissa jalkapalloilija Bernardo Corradin kanssa vuodesta 2005.
Elokuvia ja muita esiintymisiä

2004/2005 - Stadio Sprint, Rai Due
Vita Smeralda (2006), Jerry Calàn elokuva
Commediasexi (2006), Alessandro D'Alatrin elokuva
Torinon talviparalympialaisten päätösseremonian juonto
2007/2008 - Total Request Live, MTV
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Elena Santarelli
Käännös suomeksi
EMG

EMG voi tarkoittaa seuraavia asioita:
EMG, musiikkialan yritys
elektromyografia (EMG) eli lihassähkökäyrä
meohang, tiibetiläis-burmalainen kieli (ISO 639-3 -koodi emg).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”EMG”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Elena Runggaldier

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Elena Runggaldier |  Elena Runggaldier |  Elena Runggaldier |  |
Maa:   Italia
Naisten mäkihyppy
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | Normaalimäki |  |
Elena Runggaldier (s. 10. heinäkuuta 1990 Bolzano, Italia) on italialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa seuratasolla GS Fiamme Giallea.
Runggaldier on kilpaillut Continental Cupissa vuodesta 2005 lähtien. Hän on voittanut yhden osakilpailun ja sijoittunut kahdessa kolmanneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan viides ja sekajoukkuekilpailussa kolmas.
Runggaldier osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2009 eli heti kun kilpailu tuli mukaan ohjelmaan. Tuolloin hän oli 32. Runggaldier voitti hopeaa Oslon kisoissa 2011 hävittyään kilpailun voittaneelle Daniela Iraschkolle 12,8 pisteellä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 12:s. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa 2010, hopeaa 2008 ja pronssia 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elena Runggaldier Wikimedia Commonsissa
David Goodall

David William Goodall AM (4. huhtikuuta 1914 Edmonton, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 10. toukokuuta 2018 Liestal, Sveitsi) oli brittiläissyntyinen, vuonna 1948 Australiaan muuttanut kasvitieteilijä ja ekologi.
Goodall teki laajalti tieteellisiä julkaisuja. Hänen tutkimuksellisiin mielenkiinnon kohteisiinsa kuuluivat menetelmien kehittäminen todennäköisyyslaskennalliselle luokittelulle ja niiden soveltaminen kihokkeihin sekä kasvillisuustietojen kerääminen Josias Braun-Blanquet'n menetelmällä. Goodall oli Ecosystems of the World -kirjasarjan päätoimittaja.
Elämä > Opinnot ja ura

Goodall sai luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon Lontoon yliopistosta vuonna 1935. Samana vuonna hän sai Royal College of Sciencelta Forbes Memorial Prizen. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Lontoon yliopistossa vuonna 1941. Ennen muuttoaan Australiaan (1948) Goodall oli jo työskennellyt Isossa-Britanniassa ja Ghanassa. Vuosina 1948–1952 hän toimi kasvitieteen vanhempana luennoitsijana Melbournen yliopistossa. Hän sai luonnontieteiden tohtorin arvon Melbournen yliopistosta vuonna 1953. Vuosina 1952–1954 Goodall oli jälleen Ghanassa, jossa hän työskenteli University College of the Gold Coastissa (nykyinen Ghanan yliopisto). Vuosina 1954–1956 Goodall oli professori Readingin yliopistossa. Tämän jälkeen hän siirtyi CSIRO:n (Commonwealth Scientific and Industrial Research Organisation) palvelukseen.
Goodall johti CSIRO:n tupakkatutkimuksen instituuttia Mareebassa Queenslandissa vuosina 1956–1961. Samalla hän oli vanhempi päätutkija CSIRO:n kasvitieteen jaoksessa. Vuosina 1961–1967 Goodall oli vanhempi päätutkija CSIRO:n matemaattisen tilastotieteen jaoksessa Perthissä. Vuosina 1965–1967 hänellä oli myös Honorary Reader -asema kasvitieteessä Länsi-Australian yliopistossa. Vuosina 1967–1968 Goodall toimi biologisten tieteiden professorina Kalifornian yliopistossa ja vuosina 1968–1974 systeemiekologian professorina Utah State Universityn Ecology Centressa. Vuosina 1974–1979 hän oli vanhempana päätutkijana CSIRO:n maaresurssien hoidon jaoksessa Canberrassa, Deniliquinissa ja Perthissä.
Goodall kuului myös eri lehtien, kuten vuosina 1958–1980 Plant Ecologyn (aiemmin Vegetatio) toimituskuntiin. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1979. Samana vuonna hän sai Honorary Research Fellow -arvon CSIRO:n maaresurssien hoidon, myöhemmin villieläinten ja ekologian jaoksessa. Vuonna 1990 Goodall sai luonnontieteiden kunniatohtorin arvon Triesten yliopistosta. Vuonna 1998 hänestä tuli Edith Cowan Universityn ekosysteemin hallinnan keskuksen (Joondalupin kampus) Honorary Research Associate. Vuonna 2008 Goodallille myönnettiin Ecological Society of Australian kultamitali. Vuonna 2016 hänestä tehtiin Australian ritarikunnan jäsen tunnustuksena palveluksistaan tieteelle akateemikkona, tutkijana ja kirjoittajana kasviekologian sekä maaresurssien hoidon alueilla.
Elämä > Yksityiselämä

Goodall oli kolmesti naimisissa ja sai neljä lasta. Hän oli pitkäaikainen Exit Internationalin jäsen.
Elämä > Viimeiset vaiheet

Goodall teki avustetun itsemurhan. Hän saapui Sveitsiin 7. toukokuuta 2018 vierailtuaan sukulaistensa luona Ranskan Bordeaux'ssa. Hän puhui ennen kuolemaansa eutanasiaoikeuden puolesta ja toivoi eutanasian laillistamista Australiassakin. Goodall toteutti avustetun itsemurhansa suonensisäisesti annostellulla barbituraatti Nembutalilla. Hän ei ollut kuolemansairas, mutta koki menettäneensä riittävän elämänlaadun näkö- ja kuuloaistien heikkenemisen myötä.
Dystopia (Beneath the Massacren albumi)

| Dystopia Beneath the Massacre |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Northern Studio
 Julkaistu: 28. lokakuuta 2008
 Tuottaja(t): Yannick St-Amand
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 32.23
 Levy-yhtiö: Prostethic
Beneath the Massacren muut julkaisut
| Mechanics of Dysfunction 2007 | Dystopia 2008 | Marée Noire (EP) 2010 |
Dystopia on kanadalaisen death metal -yhtye Beneath the Massacren toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 28. lokakuuta 2008 Prostethic Recordsin kautta.
Kappaleet

Condemned – 4.20
Reign of Terror – 3.33
Our Common Grave – 3.43
Skit 1 – 0.10
Harvest of Hate – 3.15
The Wasteland – 3.38
Bitter – 2.45
No Future – 0.52
Lithium Overdose – 3.41
Nevermore – 3.43
Procreating the Infection – 2.44
Kokoonpano

Elliot Desgagnés − laulu
Christopher Bradley − kitara
Dennis Bradley − basso
Justin Rousselle − rummut
Arvostelut

About.com:
Imperiumi: 5½/10
Aiheesta muualla

Dystopia (Beneath the Massacren albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Dystopia (Beneath the Massacren albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Edmond Rostand

Edmond Rostand 29-vuotiaana Cyrano de Bergeracin julkaisun aikoihin.
Edmond Eugène Alexis Rostand (1. huhtikuuta 1868 Marseille – 2. joulukuuta 1918 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja runoilija.
Henkilöhistoria

Rostandin marseillelainen isä Eugene Rostand oli tunnettu juristi ja talousmies, joka oli julkaissut nuoruudessaan pari runovihkoa. Myös Rostandin äiti oli kotoisin Marseillesta. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Rostand lähti opiskelemaan ensin Collége Stanislasiin ja sitten oikeustiedettä Pariisin yliopistoon. Ranskan akatemian jäseneksi Rostand kutsuttiin vuonna 1901. Hän oli vuodesta 1890 naimisissa ranskalaisen runoilijan Rosemonde Etienette Gerardin kanssa. He saivat kaksi lasta, joista Jean Rostandista tuli luonnontutkija ja Maurice Rostandista isänsä tavoin kirjailija. Rostand kuoli vuonna 1918 riehuneeseen espanjantautiin.
Kirjallinen tuotanto

Rostand julkaisi ensimmäiset runonsa jo 1884 pienessä marseillelaisessa lehdessä, 20-vuotiaana häneltä ilmestyi runokokoelma Les Musardises (Joutohetkiä). Hänet tunnetaan kuitenkin erityisesti romanttisista näytelmistä ja etenkin vuonna 1897 ilmestyneestä teoksesta Cyrano de Bergerac. Hänen näytelmästään Les Romanesques (Haaveksijat, 1892) on tehty vuonna 1960 ensi-iltansa saanut off-Broadway menestysmusikaali The Fantasticks. Lukuisten Cyrano-tuotantojen lisäksi Suomen teattereissa on esitetty Haaveksijat (Suomen Maaseututeatteri, Turku 1900), Kaukomaan prinsessa (La Princesse lointaine, Maaseututeatteri 1905) ja Samarialaisnainen (La Samaritaine 1895, Maaseututeatteri 1906).
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Rostandin teoksia ovat:
Les Musardises, runokokoelma, 1887
Les Deux Pierrots, 1888
Les Romasques, näytelmä, 1892
La Princesse lointaine, näytelmä, 1895
La Samaritaine, näytelmä, 1895
Cyrano de Bergerac, näytelmä, 1897
L'Aiglon, näytelmä, 1900
Chantecler, näytelmä, 1910
La Dernière Nuit de Don Juan, näytelmä, 1922 (ilmestyi postuumisti)
Ellie Roebuck

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ellie Roebuck lokakuussa 2017. |  Ellie Roebuck lokakuussa 2017. |  Ellie Roebuck lokakuussa 2017. |  |
Maa:   Englanti
Naisten jalkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Australia & Uusi-Seelanti 2023 | Jalkapallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Englanti 2022 | Jalkapallo |  |
Ellie Roebuck (s. 23. syyskuuta 1999 Sheffield) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Manchester Cityä ja on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua.
Roebuck on edustanut Englannin pääsarjassa Manchester Cityä vuodesta 2016 alkaen. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 76 ottelua. Hän on voittanut liigamestaruuden vuonna 2016, jolloin hän vielä oli lähinnä varamaalivahdin roolissa, sekä FA Cupin vuosina 2017, 2019 ja 2020.
Roebuck saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Englannin naisten maajoukkueessa hän on pelannut kahdeksan ottelua, joista ensimmäisen vuonna 2018. EM-kilpailuissa 2022 hän oli varamaalivahtina kultaa voittaneessa Englannin joukkueessa.
Ellie Carpenter

Ellie Carpenter vuonna 2017.
Ellie Carpenter (s. 28. huhtikuuta 2000) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 62 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän pelasi maajoukkueessa ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi Australian kaikki neljä ottelua.
Carpenter on pelannut kotimaansa lisäksi muun muassa Yhdysvalloissa ja oli NWSL:n kaikkien aikojen nuorin pelaaja liittyessään Portland Thornsin joukkueeseen vuonna 2018. Kesällä 2020 hän siirtyi ranskalaisseura Olympique Lyoniin, jossa hän voitti Mestarien liigan vuosina 2020 ja 2022. Carpenter on julkisesti homoseksuaali ja seurustelee joukkuetoverinsa Lyonista, Daniëlle van de Donkin kanssa.
Eddy Hartono

| Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:  Indonesia> Miesten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | nelinpeli |  |
Eddy Hartono Arbie (s. 19. kesäkuuta 1964 Kudus, Keski-Jaava) on indonesialainen entinen sulkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja sai siellä nelinpelissä hopeaa yhdessä Rudy Gunawanin kanssa. Myös hänen veljensä Hariyanto Arbi on kilpaillut olympialaisissa sulkapalloilijana.
Dumitru Pârvulescu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pârvulescu 1970-luvulla. |  Pârvulescu 1970-luvulla. |  Pârvulescu 1970-luvulla. |  |
Maa:   Romania
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 52 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Jokohama 1961 | 52 kg |  |
Dumitru Pârvulescu (myös Pîrvulescu, 14. kesäkuuta 1933 Bukarest – 9. huhtikuuta 2007) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
52 kilogramman painoluokassa kilpaillut Pârvulescu voitti olympiakultaa Roomassa 1960, olympiapronssia Tokiossa 1964 ja MM-hopeaa Jokohamassa 1961. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui neljänneksi ja Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän putosi kolmannella kierroksella. Vuoden 1953 MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi ja vuoden 1958 MM-kilpailuissa viidenneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dumitru Pârvulescu Wikimedia Commonsissa
Elena Nevado

| Elena Nevado |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1967 (ikä 57) Cáceres, Espanja
Kansalaisuus:  espanjalainen
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue
Elena Nevado del Campo (s. 25. tammikuuta 1967 Cáceres, Espanja) on espanjalainen poliitikko. Nevado edustaa kansanpuoluetta. Nevado on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elena Nevado Wikimedia Commonsissa
Elena Nevado Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Daniel Katz

Daniel Katz (s. 25. marraskuuta 1938 Helsinki) on suomenjuutalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti teoksistaan Kun isoisä Suomeen hiihti (1969) ja Laituri matkalla mereen, joka oli vuoden 2001 Finlandia-palkintoehdokas.
Vuonna 2009 Katz sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Hän sai valtion kirjallisuuspalkinnon myös vuonna 1977 ja J. H. Erkon palkinnon vuonna 1969. Vuonna 2015 Katz sai Pro Finlandia -mitalin.
Ura

Katz on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän on työskennellyt muun muassa uskonnonopettajana Helsingin Juutalaisessa yhteiskoulussa, tunnelinporaajana ja tulkkina. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, näytelmiä, radiokuunnelmia ja televisiosarjoja. Hänen teoksiaan on käännetty muun muassa saksaksi, ruotsiksi, viroksi, unkariksi, slovakiksi ja tšekiksi.
Katzin vuonna 1969 ilmestynyt esikoisromaani Kun isoisä Suomeen hiihti kuvaa humoristisesti hänen juutalaisen sukunsa historiaa ja myös Suomen historian sodanaikaisia vaiheita. Se piikittelee hyväntahtoisesti sekä hänen oman uskontokuntansa että suomalaisen yhteiskunnan heikkouksia. Teoksen julkaisu 1960-luvulla osui samaan ajankohtaan Amerikan juutalaiskirjallisuuden (esim. Philip Roth, Bernard Malamud, Saul Bellow) nousun kanssa. Samoin kuin yhdysvaltalaisten kirjailijakollegojensa, myös Katzin lähtökohta vähemmistöön kuuluvana suomalaisena on toisaalta antanut hänelle mahdollisuuden suomalaisen todellisuuden irtonaisempaan ja objektiivisempaan tarkkailuun, toisaalta taas johtanut sivullisuuden tuntojen lisääntymiseen. Taustansa ja aiheittensa vuoksi Katz on ollut eksoottinen ja outo lintu suomalaisessa proosamaisemassa, mutta sama erilaisuus on myös kiehtonut suomalaisia lukijoita.[lähde? ] Katz muokkasi esikoisromaanistaan näytelmän Miten kalat suutelevat, jonka ensiesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 1970.
Huumorin lisäksi Katzille on ominaista tietty universaalius, joka erottaa hänet suomalaisen kirjallisuuden valtavirrasta. 1990-luvulla Katz oli yksi harvoista suomalaisista kirjailijoista, joka vaistosi ja onnistui kuvaamaan muutoksia uudessa Euroopassa menettämättä historiantajuaan. Tästä on esimerkkinä hänen teoksensa Saksalainen sikakoira (1992). Hänen romaanissaan Laituri matkalla mereen (2001) yksi teemoista on kuvaus Bosniasta ja entisen Jugoslavian kriisistä, ja siinä taitaa olla ainoa viittaus aiheeseen koko pohjoismaisessa kaunokirjallisuudessa.[lähde? ]
Fabulointi, fantasia ja absurdin vaistoaminen ovat Daniel Katzin kirjojen tärkeimpiä piirteitä. Häntä on kuvattu suomalaisen kertomakirjallisuuden väriläiskäksi. Äkkiarvaamattomat juonenkäänteet ja villi mielikuvitus sekä hirtehishuumori ovat tyypillisiä hänen kaikille teoksilleen.[lähde? ]
Katzin ensimmäinen aviopuoliso oli Leila Katz (o.s. Kagan). Myöhemmin hän oli avoliitossa suomentaja Liisa Ryömän kanssa. Hänen nykyinen puolisonsa on toimittaja Marianne Byholm. Katzilla on kaksi lasta.
Teokset > Romaanit ja novellit

Kun isoisä Suomeen hiihti.  Helsinki:  WSOY, 1969.
Mikko Papirossin taivaallinen niskalenkki: Epäromaani.  Helsinki:  WSOY, 1972.  ISBN 951-0-00629-7.
Orvar Kleinin kuolema.  Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-06769-5.
Laturi.  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-08853-6.
Peltisepän päivällinen.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10830-8.
Satavuotias muna.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12095-2.
Antti Keplerin lait.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-13298-5.
Naisen torso ja muita kertomuksia.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-16079-2.
Saksalainen sikakoira.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18402-0.
Otelo.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19910-9.
Herra Lootin tyttäret: Jumalallisia ja jumalattomia tarinoita.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23859-7.
Laituri matkalla mereen.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26159-9.
Berberileijonan rakkaus ja muita tarinoita.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-27256-5.
Teokset > Radiokuunnelmat

Sankarikornetti, 1968
Perimmäisten ominaisuuksien äärellä eli Konrad Monomaani, 1971
Vappu, 1973
Skarabea, 1992
Teokset > Näytelmät, tv-näytelmät

Miten kalat suutelevat, 1970
Silleri karkuteillä, 1973
Orvar Kleinin laillinen ruumis (tv), 1975
Iso viulu – kaks' sataa (tv), 1976
sepeli metsä 1980
Kolmipäinen buddha eli valtapeli, 1978
Narrit (yhdessä Pekka Milonoffin kanssa), 1977
Jussi laidastalaitaan ja Pedro Papumaha, 1983
Säätieteilijä, 1983
Dreaming Wide Awake

| ”Dreaming Wide Awake” Poets of the Fall |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Twilight Theater
 Julkaistu: 3. helmikuuta 2010
 Formaatti: CD single
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.22
 Levy-yhtiö: Insomniac
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 18.
Poets of the Fallin muut singlet
| ”Diamonds for Tears” 2008 | ”Dreaming Wide Awake” 2010 | ”War” 2010 |
Dreaming Wide Awake on suomalaisen Poets of the Fall -yhtyeen single. Kappale on mukana myös Poets of the Fallin vuoden 2010 albumilla Twilight Theater.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Kappaleet

Dreaming Wide Awake – 3.46 (Radio edit)
Dreaming Wide Awake – 4.22 (Albumiversio)
Aiheesta muualla

Dreaming Wide Awake discogs.com -sivustolla
Emiliano Velázquez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Emiliano Daniel Velázquez Maldonado
Syntymäaika: 30. huhtikuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Montevideo, Uruguay
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Rayo Vallecano
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | Danubio | 58 | (2) |
| 2014–2018 | Atlético Madrid | 0 | (0) |
| 2014–2016 | → Getafe | 38 | (4) |
| 2016–2017 | → Braga | 6 | (0) |
| 2017–2018 | → Rayo Vallecano | 25 | (2) |
| 2018– | Rayo Vallecano | 42 | (0) |
Maajoukkue
| 2014 | Uruguay | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. heinäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. heinäkuuta 2021.
Emiliano Daniel Velázquez Maldonado (s. 30. huhtikuuta 1994 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Rayo Vallecanoa. Velázquez on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Velázquez aloitti ammattilaisuransa kaudella 2011–2012 kotimaansa pääsarjassa pelaavassa Danubiossa. Elokuussa 2014 hän solmi viisivuotisen sopimuksen Atlético Madridin kanssa. Kauden 2014–2015 Velázquez pelasi lainasopimuksella Atléticon naapuriseurassa Getafessa. Elokuussa 2015 lainaa jatkettiin yhdellä kaudella. Kesän 2016 päätteeksi hän siirtyi lainalle portugalilaisseura Bragaan. Elokuusta 2017 alkaen hän on edustanut Rayo Vallecanoa, ensimmäisen kauden lainasopimuksella.
Velázquez on edustanut Uruguayn A-maajoukkuetta yhden kerran, lokakuussa 2014 Saudi-Arabiaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Dreaming No. 11

| Dreaming #11 Joe Satriani |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1988
 Julkaistu: 11. kesäkuuta 1988
 Tuottaja(t): Joe Satriani ja John Cuniberti
 Tyylilaji: instrumentaalirock
 Kesto: 22.12
 Levy-yhtiö: Relativity
Joe Satrianin muut julkaisut
| Surfing with the Alien 1987 | Dreaming #11 1988 | Flying in a Blue Dream 1989 |
Dreaming #11 on kitaristi Joe Satrianin vuonna 1988 julkaistu EP. Se sisältää yhden uuden kappaleen ja kolme liveversiota Satrianin edellisillä albumeilla julkaistuista kappaleista.
Livekappaleet nauhoitettiin Surfing with the Alien -kiertueella The California Theaterissa San Diegossa, Kaliforniassa 11. kesäkuuta 1988.
Kappalelista

The Crush of Love – 4.20
Ice 9 – 3.58 (Live)
Memories – 8.46 (Live)
Hordes of Locusts – 5.08 (Live)
Kokoonpano

"The Crush of Love" -kappaleessa
Joe Satriani – kitarat ja kosketinbasso
Jeff Campitelli – rummut
Bongo Bob Smith – lyömäsoittimet
Livekappaleissa
Joe Satriani – kitara
Stuart "Stu" Hamm – basso
Jonathan Mover – rummut