stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulrika
Nimen alkuperä

Ulrika on naispuolinen muoto nimestä Ulrich, joka on peräisin muinaisyläsaksalaisesta etunimestä Odalric, joka tulee sanoista uodal (perintö) ja ric (valta). Ortodoksisilla alueilla se on muuntunut muotoon Uljana. Nimi Ulla on muotoutunut Ulrikasta.
Tunnettuja Ulrikoja, Ulriikoja ja Ulricoja > Ruotsin kuningattaria

Ulriika Eleonoora (vanhempi) (1676–1693), Ruotsin kuningatar, kuningas Kaarle XI:n puoliso
Ulriika Eleonoora (1688–1741), Ruotsin hallitseva kuningatar 1718–1720
Tunnettuja Ulrikoja, Ulriikoja ja Ulricoja > Muita

Ulrica Arfvidsson (1734–1801), ruotsalainen ennustaja
Ulrika Bachér, TurrrboCherry (s. 1981), suomalainen graafikko ja burleskiartisti
Ulrika Bengts (s. 1962), suomenruotsalainen elokuva- ja teatteriohjaaja
Ulrika Bergman (s. 1975), ruotsalainen curling-pelaaja
Ulrika Fredrika Bremer (1746–1798), suomalainen laivanvarustaja ja kauppias
Ulrika Ferm (s. 1972), suomalainen kuvataiteilija
Ulrika Hallberg (s. 1952), suomalainen balettitanssija
Ulrika Hansson (s. 1970), ruotsalainen näyttelijä
Ulrika Jonsson (s. 1967), ruotsalais-brittiläinen televisiojuontaja
Ulrika Karlsson (s. 1973), ruotsalainen poliitikko
Ulrika Lindberg, o.s. Knape (s. 1955), ruotsalainen uimahyppääjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Ulrica Lindström (s. 1979), ruotsalainen jääkiekkoilija
Ulrica Messing (s. 1968), ruotsalainen poliitikko
Ulrika Möllersvärd (1791–1878), suomalainen keisarillinen hovineiti
Ulrika Pasch, (1735–1796) ruotsalainen taidemaalari
Ulrika Carolina Runeberg (1808–1891), suomalainen runoilija
Ulrika von Strussenfelt (1801–1873), ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä
Ulrika Westerlund (s. 1972), ruotsalainen journalisti ja HLBT-oikeusaktivisti
Ulrica Carolina Widström (1764–1841), ruotsalainen runoilija ja kääntäjä
Ulrika Wolf-Knuts (s. 1947), suomalainen folkloristi
Ulrika Victoria Åberg (1824–1892), suomalainen taidemaalari
Kuvitteellisia Ulrikoja

Ulrika Mustavaara, tv-sarjassa Salatut elämät
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulrika Wikimedia Commonsissa
Móricz Zsigmond körtérin metroasema

Móricz Zsigmond körtér on Budapestin metron linjan 4 asema Budan puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on 24 metrin syvyydessä maan alla ja se on avattu 28. maaliskuuta 2014. Asema sijaitsee Zsigmond Móriczin aukiolla.
Minä en tiedä mitään

| Minä en tiedä mitään YUP |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2005, JJ-studio, Tampere; 31.1.–4.2.2005, HIP Studiot, Helsinki
 Julkaistu: 16. maaliskuuta 2005
 Tuottaja(t): Riku Mattila
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 13.29
 Levy-yhtiö: Universal Music Group
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
YUP:n muut julkaisut
| Helppoa kuunneltavaa 2004 | Minä en tiedä mitään 2005 | Keppijumppaa 2005 |
Minä en tiedä mitään on suomalaisen YUP-yhtyeen kappale ja EP, joka julkaistiin 16. maaliskuuta 2005. Ainoastaan EP:n nimikappale tuli mukaan huhtikuussa 2005 julkaistulle Keppijumppaa-albumille. EP:n korkein listasijoitus oli 1.
Kappaleet

Minä en tiedä mitään – 3.55
Koiran virka – 2.31
Koba III – 4.15
Kun kieli on sairas – 2.48
Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Imperiumi.net :
Aiheesta muualla

Minä en tiedä mitään discogs.com -sivustolla
Musikverein

Musiikkiyhdistyksen rakennus
Suuri musiikkiyhdistyssali
Musikverein (suom. Musiikkiyhdistys) on konserttitalo Wienissä, Itävallassa. Se toimii Wienin filharmonikkojen kotisalina. Rakennuksen omistaa Wienin musiikkiystävien seura eli Wienin musiikkiyhdistys. Konserttitalon suunnitteli Theofil Hansen. Avajaiskonsertti pidettiin 6. tammikuuta 1870.
Konserttitalon Suuressa musiikkiyhdistyssalissa (saks. Großer Musikvereinssaal) on 1 744 istumapaikkaa ja noin 300 seisomapaikkaa. Se on 48,80 m pitkä, 19,10 m leveä ja 17,75 m korkea. Sali on tunnettu hyvästä akustiikastaan. Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti pidetään salissa joka vuosi.
Rakennukseen kuuluu myös pienempiä saleja ja harjoittelutiloja. Brahms-salina nykyisin tunnetussa kamarimusiikkisalissa on noin 600 paikkaa. Se on 32,50 m pitkä, 10,30 m leveä ja 11 m korkea.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gesellschaft der Musikfreunde in Wien (saksaksi) (englanniksi) (japaniksi)
Musikinstrumenten-Museum

Museon sisätiloja.
Musikinstrumenten-Museum on Berliinin Kulturforumilla toimiva museo, joka esittelee historiallisia soittimia.
Museon perusti Preussin valtio vuonna 1888, ja se toimi pitkään Berliinin rakennusakatemian tiloissa. Kulturforumilla Berliinin filharmonian vieressä sijaitseva nykyinen museorakennus on avattu vuonna 1984. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Edgar Wisniewski edesmenneen Hans Scharounin laatimien luonnosten pohjalta. Museossa myös harjoitetaan aktiivisesti musiikin ja soitinten tutkimusta sekä järjestetään musiikkiesityksiä ja konsertteja.
Musikinstrumenten-Museumin kokoelmat käsitävät 3 500 esinettä. Näyttelyssä on esillä 800 soitinta 1500-luvulta nykypäivään. Joukossa on muun muassa Fredrik Suuren soittamia poikkihuiluja, aito Stradivarius-viulu vuodelta 1703, kuningatar Sofia Charlottalle lahjoitettu kokoontaitettava cembalo, säveltäjä Carl Maria von Weberille kuulunut fortepiano sekä nimellä The Mighty Wurlitzer tunnetut Euroopan suurimmat teatteriurut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musikinstrumenten-Museum Wikimedia Commonsissa
Museon kotisivu (saksaksi)
Multippeli sulfataasin puutos

Multippeli sulfataasin puutos on lysosomaalisiin kertymäsairauksiin kuuluva äärimmäisen harvinainen aineenvaihduntasairaus. Sitä aiheuttavat kromosomissa 3 sijaitsevan SUMF1-geenin mutaatiot, jotka johtavat sulfataasien aktiivisuuteen vaikuttavan formyyliglysiiniä muodostavan entsyymin puutokseen tai heikkoon aktiivisuuteen. Periytymistapa on autosomaalinen ja peittyvä.
Multippeli sulfataasin puutos voidaan jaotella varhaislapsuuden, lapsuuden ja myöhäislapsuuden muotoihin. Oireiden alkamisikä ja etenemisen nopeus vaikuttavat taudinkuvaan ja elinajanodotteeseen. Kaikissa tautimuodoissa elinajanodote on kuitenkin alentunut. Tyypillisiä piirteitä ovat neurodegeneraatio ja kehitysvamma. Oireita esiintyy keskeisimmin aivoissa, iholla ja luustossa.
Oireet ja tautimuodot

Varhaislapsuudessa puhkeava multippeli sulfataasin puutos on vaikein taudin muodoista. Siitä kärsivillä tyypillistä on menehtyminen ensimmäisinä elinvuosina. Pian syntymän jälkeen ilmenee dysfagiaa, psykomotorista kehitysviivettä ja muita oireita, joiden taustalla on leukodystrofia. Epilepsia ja aivojen rakennepoikkeamat ovat mahdollisia. Hypotonia monissa tapauksissa kehittyy spastisuudeksi. Iho on erittäin kuiva ja se voi hilseillä. Iktyoosi ja hilseily ovat erityisen voimakkaita mahan, päänahan ja selän alueilla. Myös hypertrikoosia on kuvattu. Skolioosi, niveljäykkyys ja dysostosis multiplex ovat yleisiä. Kasvoille tyypillinen karkeapiirteisyys korostuu kasvun myötä. Kulmakarvat ja silmäripset ovat yleensä tuuheat ja pitkät. Mahdollisia piirteitä ovat myös kuulo- ja näköongelmat sekä hepatosplenomegalia.
Lapsuuden muoto on multippelin sulfataasin puutoksen tyypillisin ilmentymä. Se johtaa suppeampaan oirekokonaisuuteen kuin varhaislapsuuden muoto. Lapsuuden muodossa psykomotorinen kehitys on aluksi normaalia, mutta alkaa taantua toiseen ikävuoteen mennessä. Tämä voi ilmetä opitun liikkumisen ja kommunikoinnin tason heikentymisenä. Iktyoosi, luustopoikkeavuudet ja etenevästi karkeutuvat kasvonpiirteet voivat kuulua myös lapsuuden tautimuotoon.
Myöhäislapsuuden multippeli sulfataasin puutos alkaa oireilla keski- tai myöhäislapsuudessa. Se on harvinaisin ja lievin multippelin sulfataasin puutoksen muodoista. Ominaista myös tälle tautimuodolle on psykomotorisen kehityksen taantuminen aiemman normaalin kehityksen jälkeen. Oireiden vaikeusaste on yksilöllisesti vaihteleva, mutta oirekuvalle tyypillistä on muita tautimuotoja hitaampi eteneminen.
Muuta

Multippelista sulfataasin puutoksesta on arvioitu kärsivän alle yhden ihmisen miljoonasta elävänä syntyneestä. Esiintyvyydessä ei ole sukupuolikohtaisia eroja. Multippelissa sulfataasin puutoksessa on samankaltaisuuksia metakromaattisen leukodystrofian ja mukopolysakkaridoosien kanssa. Näiden lisäksi erotusdiagnostisesti saatetaan huomioida X-linkittynyt iktyoosi. Multippeliin sulfataasin puutokseen ei ole parannuskeinoa vaan hoito on oireenmukainen. Ensimmäisinä taudin oireita kuvasivat Mirosław Mossakowski vuonna 1961 ja James H. Austin 1964. SUMF1-geenin mutaation tunnistivat sairauden taustalta Thomas Dierks ja Maria Pia Cosma vuonna 2003.
Vuoden 2022 tiedon mukaan vanhin multippelista sulfataasin puutoksesta kärsivä eli 40-vuotiaaksi. Useimmiten sairaus on johtanut kuolemaan 4–10 vuoden iässä.
Monteodorisio

| Monteodorisio |
| --- | --- |
 Monteodorision linna.
 vaakuna
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Saverio Di Giacomo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,21 km²
Väkiluku (31.12.2017):  2 474
 – Väestötiheys:  98 as./km²
Postinumero:  66050
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monteodorisio on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 474 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 564 asukasta.
Multisillan seisake

Multisillan seisake (lyh. Ms, ratakm 179+621) oli rautatieliikennepaikka Riihimäki–Tampere radalla Multisillan kaupunginosassa.
Aiheesta muualla

Kuva seisakkesta Vaunut.org -sivustolla
Urvashi Butalia

Urvashi Butalia lokakuussa 2016
Urvashi Butalia (s. 1952) on intialainen feministinen kirjailija, kustantaja ja aktivisti. Hänet tunnetaan työstään Intian naisliikkeessä sekä uraauurtavista kirjoistaan The Other Side of Silence: Voices from and the Partition of India ja Speaking Peace: Women's Voices from Kashmir.
Yhdessä Ritu Menonin kanssa hän perusti vuonna 1984 Intian ensimmäisen yksinomaan feministisen kustantamon Kali for Women ja vuonna 2003 kustantamon Zubaan Books.
Vuonna 2011 Butalialle ja Menonille myönnettiin yhteisesti Padma Shri, Intian neljänneksi korkein siviilitunnustus heidän työstään kirjallisuudessa ja koulutuksessa.
Varhainen elämä ja koulutus

Butalia syntyi Ambalassa Haryanan osavaltiossa Intiassa, rikkaaseen, edistykselliseen ja ateistiseen punjabi-perheeseen. Hän on kolmas Subhadra ja Joginder Singh Butalian neljästä lapsesta. Hänen äitinsä oli feministi, joka johti naisten neuvontakeskusta. Hänen veljensä Pankaj Butalia on vasemmistolainen dokumenttielokuvantekijä, joka tunnetaan parhaiten Vrindavanissa asuvien leskien kurjia oloja kuvaavasta dokumentistaan.
Butalia suoritti kirjallisuuden kandidaatin tutkinnon Miranda Housessa Delhin yliopistossa vuonna 1971, kirjallisuuden maisterin tutkinnon Delhin yliopistossa vuonna 1973 ja maisterin tutkinnon Etelä-Aasian tutkimuksessa Lontoon yliopistossa vuonna 1977. Hän puhuu useita intialaisia kieliä (hindiä, punjabia ja bengalia) sekä englantia, italiaa ja ranskaa.
Ura

Butalia aloitti uransa työskennellen Oxford University Pressissä Delhissä. Myöhemmin hän työskenteli vuoden ajan heidän Oxfordin päämajassaan ennen kuin muutti hetkeksi toimittajaksi Lontooseen Zed Booksiin. Sen jälkeen hän palasi Intiaan ja perusti yhdessä Ritu Menonin kanssa Intian ensimmäinen yksinomaan feministinen kustantamon Kali for Women vuonna 1984.
Butalian mielenkiinto kohdistuu Intian jakautumiseen ja sen suulliseen perintöön feministisestä ja vasemmistolaisten näkökulmasta. Hän on kirjoittanut sukupuolesta, kommunalismista, fundamentalismista ja mediasta. Hänen kirjoituksensa ovat ilmestyneet useissa sanomalehdissä ja lehdissä, kuten The Guardian, New Internationalist, The Statesman, The Times of India, Outlook ja India Today. Hän on ollut vakiokolumnisti vasemmistolaisessa Tehelkassa ja painatus- ja kustantamoteollisuutta käsittelevässä B2B-julkaisussa Indian Print and Publisher.
Butalia on Oxfam Intian konsultti ja toimii dosenttina Delhin yliopiston College of Vocational Studiesissa.
Ura > Kali for Women

Kirjakustantamo Kali for Women perustettiin vuonna 1984 trustina, jonka tavoittena oli lisätä tietämystä naisista kolmannessa maailmassa, antaa tällaiselle tiedolle äänen ja tarjota foorumin naiskirjoittajille, luovan alan tekijöille ja tutkijoille.
Vuonna 2003 perustajat Urvashi Butalia ja Ritu Menon erosivat ratkaisemattomien näkemyserojen takia. Molemmat jatkoivat omien kirjasarjojensa julkaisemista Kali for Women -kustantamon alaisuudessa. Menon perusti Women Unlimitedin ja Butalia perusti Zubaan Booksin.
Ura > Zubaan Books

Alun perin voittoa tavoittelemattomana vuonna 2003 perustettu Zubaan toimii nyt yksityisenä yrityksenä, Zubaan Publishers Pvt. Ltd., jolla on viisi osakasta: Butalia (perustaja ja toimitusjohtaja), Anita Roy (toimittaja), Preeti Gill (toimittaja), Shweta Vachani (toimittaja) ja Satish Sharma (talousjohtaja).
Riippumaton kustantamo julkaisee kaunokirjallisuutta ja akateemisia kirjoja "naisten kirjoittamana, naisille ja naisista Etelä-Aasiassa." Heillä on kansainvälisesti tunnettuja kirjoittajia, kuten Jaishree Misra, Nivedita Menon, Manjula Padmanabhan, Suniti Namjoshi ja Annie Zaidi.
Ura > The Other Side of Silence

Useiden feministisiä kysymyksiä käsittelevien lehtiartikkelien ja vieraskynä-artikkelien lisäksi Butalia on kirjoittanut tai ollut mukana kirjoittamassa useita kirjoja (alla). Näistä teoksen Hiljaisuuden toinen puoli (1998) uskotaan olevan hänen suosituin teoksensa. Kirjaa, johon Butalia on haastatellut yli seitsemääkymmentä Intian jaon kokenutta, käytetään akateemisena lukemistona joissakin Intian yliopistoissa. Goethe-instituutti on kuvannut teosta "yhtenä Etelä-Aasian tutkimusten vaikuttavimmista kirjoista, jotka on julkaistu viime vuosikymmeninä... Siinä korostetaan naisiin kohdistuvan väkivallan merkitystä tragedian yhteisessä kokemuksessa."
Butalia osoittaa, että Intian jakautuminen on holokaustin tapaan edelleen hyvin "elävää historiaa" siinä mielessä, että monet selviytyneet ovat edelleen keskuudessamme ja heitä voidaan haastatella. Intiassa on tehty vain vähän holokaustin suullista historiaa dokumentoivissa hankkeita vastaavia aloitteita. Tämä on yksi niistä.
The Other Side of Silence voitti Oral History Book Association -palkinnon vuonna 2001 ja Nikkei Asia -palkinnon kulttuurista vuonna 2003.
Toiminta ja esiintyminen

Butalia on Naisten lehdistönvapausinstituutin (WIFP) avustaja.
Hän oli Muistitietotutkijoiden verkoston FOHNin järjestämän Power, Authority, and Voice : Critical reflections in/on oral history symposiumin pääpuhuja Helsingissä marraskuussa 2020.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 2000 Butalia voitti Pandora Award for Women in Publishing -palkinnon.
Vuonna 2011 Intian hallitus myönsi Butalialle Padma Shrin.
Vuonna 2017 Saksan liittotasavalta myönsi Butalialle Goethe-mitalin, virallisen tunnustuksen, jolla "kunnioitetaan henkilöitä, jotka ovat osoittaneet poikkeuksellista saksan kielen taitoa sekä kunnostautuneet kansainvälisessä kulttuurivaihdossa".
Teokset

Urvashi Butalia, Ritu Menon: In Other Words: New Writing by Indian Women.  Kali for Women, 1992.  ISBN 978-81-85107-48-6.  Teoksen verkkoversio.
Urvashi Butalia, Ritu Menon: Making a Difference: Feminist Publishing in the South.  Bellagio Pub. Network, 1995.  Teoksen verkkoversio.
Tanika Sarkar, Urvashi Butalia: Women and the Hindu Right: A Collection of Essays.  Kali For Women, 1995.  ISBN 978-81-85107-66-0.  Teoksen verkkoversio.
Tanika Sarkar, Urvashi Butalia: Women and Right Wing Movements: Indian Experiences.  Zed Books, London, 1995.  ISBN 978-1-85649-289-8.  Teoksen verkkoversio.
Urvashi Butalia: The Other Side of Silence: Voices from the Partition of India.  Penguin Books India, 1998.  ISBN 978-0-14-027171-3.  Teoksen verkkoversio.
Urvashi Butalia: Speaking Peace: Women's Voices from Kashmir.  Kali for Women, 2002.  ISBN 978-81-86706-43-5.  Teoksen verkkoversio.
Urvashi Butalia (toim.): Inner Line: The Zubaan Book of Stories by Indian Women.  Zubaan, 2006.  ISBN 978-81-89013-77-6.  Teoksen verkkoversio.
Urheilu-Suomi

| Urheilu-Suomi Saimaa |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 22. joulukuuta 2017
 Tuottaja(t): Matti Mikkola & Eppu Kosonen
 Tyylilaji: pelimusiikki, progressiivinen rock
 Kesto: 77.03
 Levy-yhtiö: Etenee, Warner Music Finland
Listasijoitukset
  8.
Saimaan muut julkaisut
| Matka mielen ytimeen 2015 | Urheilu-Suomi 2017 | Olisinpa täällä 2019 |
Urheilu-Suomi on Saimaa-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. joulukuuta 2017. Yhtyeen keulahahmo Matti Mikkola on ottanut musiikillisia vaikutteita 1980-luvun tietokonepeleistä ja televisiosarjoista, kuten Commodore 64:stä ja Ritari Ässästä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan yhdeksännellä sijalla, ja nousi toisella listaviikollaan kahdeksannelle sijalle.
Taustaa

Yleisradio oli tilannut Mikkolalta tunnuskappaleen saman nimiseen dokumenttisarjaan tietyillä ehdoilla, mikä ei sävellystyön edetessä tyydyttänyt Mikkolaa. Kappale sattuikin syntymään vapautuneesti musiikkibisnekseen turhautuneissa tunnelmissa, vaikka hän halusikin tehdä musiikkia mieluummin Saimaa-yhtyeen kanssa kuin yksin. Mikkola viestitti dokumenttisarjan tekijöille, että ”jos oltaisiin Ruotsissa tai Norjassa, sarjan musiikin tekisi joku indiebändi.” Ylen väki piti ehdotusta niin ikään hyvänä, ja Mikkola päätyi säveltämään tunnuskappaleen lisäksi kokonaisen soundtrackin Saimaan kanssa.
Musiikin tekeminen urheilu edellä oli Mikkolasta kiehtova ja naurattava ajatus, jota hän kommentoi seuraavanlaisesti:
»Me muusikot emme todellakaan ole mitään urheilumiehiä, vaan niitä jotka pesäpallokentän laidalla polttivat tupakkaa. Sen takia tämä on tuntunut kiehtovalta ja kielletyltä. Vähän kuin olisi oltu varkaissa.»
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Mäkikotka |  | Matti Mikkola | 8.19 |  |  |  |  |  |
| 2. | Olympia-kahvit |  | Eppu Kosonen, Mikkola | 4.21 |  |  |  |  |  |
| 3. | Ajolähtö |  | Kosonen, Mikkola, Mikael Myrskog | 8.38 |  |  |  |  |  |
| 4. | Mölli ja Vellu |  | Mikkola | 3.59 |  |  |  |  |  |
| 5. | Ennätys | Timo Kiiskinen | Mikkola | 6.39 |  |  |  |  |  |
| 6. | Saksa on paska maa | Kiiskinen | Kosonen | 2.09 |  |  |  |  |  |
| 7. | Kuningas | Kiiskinen | Kosonen, Mikkola | 6.24 |  |  |  |  |  |
| 8. | Hetkinen |  | Juha Kuoppala, Mikkola | 2.56 |  |  |  |  |  |
| 9. | Monaco Grand Prix |  | Kosonen, Mikkola | 5.59 |  |  |  |  |  |
| 10. | Pikataipale | Janne Rintala | Kosonen, Janne Toivonen, Jari Kankare, Mikkola | 4.41 |  |  |  |  |  |
| 11. | Sataprosenttinen suoritus | Kiiskinen | Kosonen, Jesper Anastasiadis, Mikkola | 3.23 |  |  |  |  |  |
| 12. | Marja-Liisa | Kiiskinen | Kosonen, Kuoppala, Mikkola | 7.07 |  |  |  |  |  |
| 13. | Lentävä suomalainen | Jarkko Martikainen | Mikkola, Perttu Mäkelä | 3.50 |  |  |  |  |  |
| 14. | Suo, porkka ja suksi | Kiiskinen | Tommi Suutarinen | 3.02 |  |  |  |  |  |
| 15. | Hopea |  | Kosonen, Mikkola | 5.37 |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Saimaa-yhtye Matti Mikkola – kitara, instrumentaatio, tuottaja, miksaaja  Eppu Kosonen – rummut, laulu, tuottaja, miksaaja  Thomas Rönnholm – rummut  Toni Kulku – lyömäsoitin, marimba  Juho Kanervo – basso  Jesper Anastasiadis – laulu, akustinen kitara, basso  Juhani Grönroos – kitara, taustalaulu  Juha Kuoppala – kosketinsoitin, syntetisaattori  Mikael Myrskog – syntetisaattori, kosketinsoitin  Jari Kankare – huilu, saksofoni  |  Muut muusikot Niklas Hagmark – sello  Tommi Suutarinen – oboe  Juho Viljanen – pasuuna  Janne Toivonen – trumpetti  Anette Grevberg – alttoviulu  Annukka Nevalainen-Lius – viulu  Sirkku Hilanko – viulu  Eero Sinikannel – luenta, äänet  Laura Närhi – kuorolaulu  Pauliina Kokkonen – kuorolaulu  Jonna Kärkkäinen – kuorolaulu (kappale 12)  Yona – kuorolaulu, luenta (kappale 12)  Okke Komulainen – skrätsit (kappale 9)  |  Tuotanto Arttu Peljo – miksaaja  Svante Forsbäck – masteroija  Jussi Karjalainen – grafiikka  Rauno Miettinen – valokuvat  Tero Ahonen – valokuvat  Veikko E. Nurminen – valokuvat  Pekka Laine – konsultantti  Perttu Mäkelä – A&R  |
Aiheesta muualla

Urheilu-Suomi discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Mikko Hänninen

Mikko Antero Hänninen (s. 28. elokuuta 1952 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja teatteritaiteen maisteri. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa sekä Kuopion kaupunginteatterissa ja toimii tällä hetkellämilloin? freelance-näyttelijänä. Hänninen on esiintynyt useissa kotimaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat Kivenpyörittäjän kylä, Tuliportaat ja Onnea vai menestystä.
Hänninen toimi Suomen Näyttelijäliiton puheenjohtajana 2008–2013.
Aiheesta muualla

Mikko Hänninen Elonetissä.
Mikko Hänninen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mikko Hänninen Kopiostossa[vanhentunut linkki]
Mikko Hänninen Näyttelijäliitossa[vanhentunut linkki]
Mike Knuble

| Mike Knuble |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1972 (ikä 52) Toronto, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  103 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2013
Seurat:  Detroit Red Wings New York Rangers   Boston Bruins   Philadelphia Flyers   Washington Capitals
NHL-varaus:  76. varaus, 1991 Detroit Red Wings
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Detroit Red Wings | 1998  |
Mike Rudolph Knuble (s. 4. heinäkuuta 1972 Toronto, Ontario) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Knuble on pelannut urallaan viidessä NHL-seurassa yhteensä yli tuhat runkosarjaottelua. Hän voitti Stanley Cupin Detroit Red Wingsissä vuonna 1998. Knuble on edustanut Yhdysvaltoja kerran olympialaisissa ja neljä kertaa MM-kilpailuissa.