stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Young (Lisgarin paroni)

| John Young |
| --- | --- |

Kanadan kenraalikuvernööri
 2. helmikuuta 1869 – 25. kesäkuuta 1872  
Edeltäjä:  Charles Monck
Seuraaja:  Frederick Hamilton-Temple-Blackwood Dufferin
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1807 Bombay, Intia
Kuollut: 6. lokakuuta 1876 Bailieborough, Irlanti
Arvonimi: paroni
John Young (31. elokuuta 1807 – 6. lokakuuta 1876 ) oli brittiläinen diplomaatti, aatelismies ja poliitikko, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1869 – 1872.
Young opiskeli Etonissa ja Oxfordin yliopistossa, suoritti asianajajan tutkinnon mutta ei koskaan harjoittanut asianajajan ammattia. Hän oli konservatiivien kansanedustaja alahuoneessa 1831-1855. Hän sai hoidettavakseen useita virkoja valtionvarainministeriössä ja siirtokuntien hallinnossa. Hänen kaudellaan Kanadan kenraalikuvernöörinä Manitoba ja Brittiläinen Kolumbia liittyivät Kanadaan.
Jean Mairet

| Jean Mairet |
| --- | --- |
 Jean Mairet
Henkilötiedot
Syntynyt: 1604
Kuollut: 1687 (82–83 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Sylvie  Silvanire  Sophonisbe
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean Mairet (1604–1687) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, jonka 12 näytelmästä on merkittäviä varsinkin kolme: paimennäytelmät Sylvie (esitetty 1626) ja Silvanire (1630), ensimmäinen, jossa on noudatettu niin sanottua kolmen ykseyden sääntöä, sekä murhenäytelmä Sophonisbe (1634), joka on Pierre Corneillen ja Jean Racinen klassillisten näytelmien esikuva.
John Young

John Young -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
John Young (1764–1825), yhdysvaltalainen uudisraivaaja
John Young (1807–1876), brittiläinen diplomaatti ja poliitikko, Lisgarin paroni, Kanadan kenraalikuvernööri 1869–1872
John Young (1916–1996), skotlantilainen näyttelijä
John Young (1917–2006), bermudalainen uimari
John Young (1930–2018), yhdysvaltalainen astronautti
John Young (s. 1934), kanadalainen maahockeypelaaja
John Young, yhdysvaltalainen poliitikko, New Yorkin kuvernööri
John Young, skotlantilainen poliitikko
John Young (s. 1956), brittiläinen kosketinsoittaja ja laulaja
John A. Young (s. 1932), yhdysvaltalainen liikemies
John Andrew Young (1916–2002), Texasissa vaikuttanut yhdysvaltalainen poliitikko
John Dragon Young (1949–1996), hongkongilainen Kiinan historian tutkija
John Duncan Young (1823–1910), Kentuckyssa vaikuttanut yhdysvaltalainen poliitikko
John Orr Young (1886–1976), yhdysvaltalainen mainostyöntekijä
John Paul Young (s. 1950), australialainen laulaja
John Russell Young (1840–1899), yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija
John Sacret Young (s. 1947), yhdysvaltalainen ohjaaja ja kirjailija
John Zachary Young (1907–1997), brittiläinen eläintieteilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Young”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jerzy Piskun

| Jerzy Piskun> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jerzy Piskun
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1938 Pinsk, Puola
Kuollut: 16. heinäkuuta 2018 (80 vuotta) Varsova, Puola
Kansalaisuus:  puolalainen
Koripalloilija
Pituus:  199 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
:  Polonia Varsova
Maajoukkueet
1958–1966:   Puola
Ottelut (pisteet):  153 (1 525)
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Puola> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Puola 1963 |  |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1965 |  |  |
Jerzy Piskun (4. kesäkuuta 1938 Pińsk – 16. heinäkuuta 2018 Varsova) oli puolalainen koripalloilija.
Piskun saavutti Puolan miesten maajoukkueessa EM-kilpailuista hopeaa Puolassa 1963 ja EM-pronssia Neuvostoliitossa 1965. Lisäksi hän edusti Puolan maajoukkuetta myös kesäolympialaisissa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 sekä vuosien 1959 ja 1961 EM-kilpailuissa.
Piskun edusti koko pelaajauransa Polonia Varsovaa jossa voitti Puolan mestaruuden vuonna 1959, Puolan cup-mestaruuden vuonna 1969 ja maan pääsarjan hopeaa vuosina 1957 ja 1960. Vuonna 1962 hän oli Puolan pääsarjan korikuningas. Piskun kuoli Varsovassa 80-vuotiaana 15. heinäkuuta 2018.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
John Young (uimari)

John H. Young Jr. (12. tammikuuta 1917 Somerset – kesäkuu 2006 Pembroke) oli bermudalainen uimari. Hän osallistui Berliinin olympialaisissa 1936 100 metrin vapaauintiin, jossa hän jäi alkueränsä viimeiseksi ja karsiutui. Young kilpaili myös 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa Bermudan joukkue putosi niin ikään alkuerissä.
John Montagu (Sandwichin 4. jaarli)

| John Montagu, Sandwichin 4>  jaarli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1718
Kuollut: 30. huhtikuuta 1792 (73 vuotta) Lontoo
John Montagu, Sandwichin 4. jaarli (13. marraskuuta 1718 – 30. huhtikuuta 1792 Lontoo) oli brittiläinen aatelinen ja poliitikko, jonka mukaan sandwich-voileipä on nimetty.
Ei ole selvää, miksi voileipä on nimetty Sandwichin 4. jaarlin mukaan. Sandwich ei ollut kerrosvoileivän keksijä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Montagu (Sandwichin 4. jaarli) Wikimedia Commonsissa
Jean Bastien-Thiry

Jean Bastien-Thiry.
Jean Bastien-Thiry (10. lokakuuta 1927 – 11. maaliskuuta 1963 Ivry-sur-Seine) oli ranskalainen upseeri, joka johti presidentti Charles de Gaullen salamurhayritystä Pariisin lähellä 22. elokuuta 1962. Tapauksen on sanottu olleen vakavin de Gaulleen kohdistetuista murhayrityksistä, ja se toimi lähtökohtana Frederick Forsythin romaanille Shakaali (1971) sekä siihen perustuvalle samannimiselle elokuvalle.
Aiemmat elämänvaiheet

Bastien-Thiry oli insinööri ja everstiluutnantti, joka palveli Ranskan ilmavoimissa ja työskenteli asesuunnittelijana maan ilmailuministeriössä. Hänellä oli vaimo ja kolme tytärtä. Taistelukokemusta hänellä ei ollut. Bastien-Thiry kannatti äärioikeistolaista OAS-järjestöä, joka ei hyväksynyt presidentti de Gaullen päätöstä tunnustaa Ranskan siirtomaan Algerian itsenäisyys vuosia kestäneen sodan jälkeen. Bastien-Thiry ei tiettävästi ollut OAS:n varsinainen jäsen, mutta hänellä oli yhteyksiä järjestöön. Hän ilmeisesti suunnitteli epäonnistuneen yrityksen murhata de Gaulle tienvarsipommilla Pont-sur-Seinessä vuonna 1961 mutta ei jäänyt silloin kiinni.
De Gaullen murhayritys ja kuolema

Bastien-Thiry kokosi uutta murhayritystä varten tusinan miehen iskuryhmän, johon kuului sotilaita, opiskelijoita, Algeriassa asuneita ranskalaisia sekä kolme unkarilaista pakolaista. Suunnitelma sai nimen ”operaatio Charlotte Corday” viittauksena jakobiinijohtaja Jean-Paul Marat’n murhaajaan. Illalla 22. elokuuta 1962 de Gaulle ja hänen vaimonsa Yvonne olivat autosaattueessa matkalla Pariisista läheiselle sotilaslentokentälle jatkaakseen ilmateitse maaseutuasunnolleen, kun Bastien-Thieryn ryhmä väijytti heidät Petit-Clamartin esikaupungissa. Presidentin Citroën DS 19 -autoa tulitettiin konepistooleilla kahdesta ajoneuvosta. Ammutuista 187:stä luodista vain 14 osui autoon, vain kolme työntyi sen sisälle eikä yksikään osunut presidenttipariin, kuljettajaan tai etupenkillä istuneeseen presidentin vävyyn Alain de Boissieuun. Vain eräs ohikulkija vahingoittui lievästi harhaluodista. Iskua johtanut Bastien-Thiry toimi itse vain merkinantajana eikä osallistunut ampumiseen.
Bastien-Thiry vangittiin syyskuussa 1962. Kaikkiaan yhdeksän iskuun osallistunutta saatiin kiinni ja tuomittiin sotilastuomioistuimessa talvella 1963. Bastien-Thiry väitti oikeudessa, että entisen pääministerin Georges Bidault’n johtama Kansallinen vastarintaneuvosto (CNR) oli antanut hänelle määräyksen iskuun, ja että tarkoituksena oli vain siepata eikä surmata de Gaulle. Bastien-Thiry tuomittiin kuolemaan yhdessä rikoskumppaniensa Alain Bougrenet de la Tocnayen ja Jacques Prevostin kanssa. De Gaulle armahti kaksi muuta, joiden rangaistukset lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi, mutta Bastien-Thiry teloitettiin 11. maaliskuuta 1963 Fort d’Ivryn linnakkeessa. Hän oli viimeinen Ranskassa ampumalla teloitettu. Muut iskuun osallistuneet ja siitä poissaolevina tuomitut armahdettiin kokonaan yleisellä armahduksella vuonna 1968.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Bastien-Thiry Wikimedia Commonsissa
Jin Yongde

| Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Kiina> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Barcelona 1998 | 25 m vakiopistooli |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 25 m vakiopistooli, joukkue |  |
Jin Yongde (s. 1976) on kiinalainen pistooliampuja.
Jin on voittanut 25 m vakiopistoolissa kaksi joukkuekultaa, henkilökohtaisen pronssin ja joukkuepronssin MM-kilpailuissa Barcelona 1998, Lahdessa 2002 ja Zagrebissa 2006.
Jim Beauchamp

Jim Beauchamp vuonna 1986.
James Edward ”Jim” Beauchamp (21. elokuuta 1939 – 25. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 22. syyskuuta 1963 ja viimeisensä 20. syyskuuta 1973.
Beauchamp vaikutti uransa aikana lukuisissa joukkueissa, muiden muassa St. Louis Cardinalsissa vuosina 1963 ja 1970–1971.
Beauchamp kuoli leukemiaan 68-vuotiaana. Myös hänen poikansa Kash Beauchamp on tullut tunnetuksi baseballista.
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1988–1989

Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1988–1989 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 34. kausi. Cupiin osallistui 31 joukkuetta, joista hallitseva mestari PSV Eindhoven pääsi suoraan toiselle kierrokselle. Joukkueet pelasivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Camp Noulla, Barcelonassa 24. toukokuuta 1989. Italialainen AC Milan voitti loppuottelussa romanialaisen Steaua Bukarestin maalein 4–0.
Kauden paras maalintekijä oli kymmenen maalia tehnyt AC Milanin Marco van Basten. Hän teki loppuottelussa kaksi maalia, kuten myös toinen alankomaalainen Ruud Gullit.
Jean Marie Dongou

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jean Marie Dongou Tsafack
Syntymäaika: 20. huhtikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Douala, Kamerun
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 175 cm
Seura
Seura: FC Osaka
Pelinumero: 35
Junioriseurat
: Samuel Eto'o Academy
2008–2013: FC Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2016 | FC Barcelona B | 130 | (28) |
| 2013–2014 | FC Barcelona | 1 | (0) |
| 2016–2017 | Real Zaragoza | 31 | (7) |
| 2017–2018 | Gimnàstic | 8 | (0) |
| 2018–2019 | Lugo | 12 | (1) |
| 2019 | → Lleida  (laina) | 8 | (0) |
| 2020–2021 | Honka | 26 | (10) |
| 2022 | Zamora | 12 | (1) |
| 2022 | Anagennisi Karditsa | 2 | (0) |
| 2023– | FC Osaka | 4 | (0) |
Maajoukkue
| 2012 | Kamerun U20 | 4 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. joulukuuta 2020.
Jean Marie Dongou Tsafack (s. 20. huhtikuuta 1995 Douala Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edustaa Japanin J3 Leaguessa pelaavaa FC Osakaa. Hänen kasvattajaseura on espanjalainen FC Barcelona. Barcelonassa lähinnä reservijoukkueessa FC Barcelona B:ssä pelannut Tsafack siirtyi Veikkausliigassa pelaavaan FC Honkaan kaudeksi 2020. Hän on pelannut yhden ottelun sekä La Liigassa että Mestarien Liigassa. Espanjassa ollessaan hän on saanut myös maan kansalaisuuden.
Dongou liittyi FC Barcelonan junioriorganisaatioon 13-vuotiaana kamerunilaisen Samuel Eto'n akatameian kautta. Hän esiintyi ensimmäisen kerran 28. tammikuuta 2012 FC Barcelonan B-joukkueessa, joka pelasi Espanjan kolmanneksi korkeinta sarjaa Segunda División B. FC Barcelonan edustusjoukkueessa hän esiintyi kerran 6. joulukuuta 2013. Hän vaihtoi seuraa vuonna 2016, jolloin hän siirtyi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa olevaan Real Zaragozaan, jota hän edusti 1,5 vuoden ajan vuosina 2017-2018. Sen jälkeen hän siirtyi kolmanneksi korkeimmalla Espanjan sarjatasolla pelanneeseen Gimnàstic de Tarragonaan nelivuotisella sopimuksella. Hän kuitenkin siirtyi vajaan vuoden Gimnàstic-kauden jälkeen kaksivuotisella sopimuksella CD Lugon riveihin, joka pelasi toiseksi korkeinta Segunda División-sarjaa. Tammikuussa 2019 hän siirtyi vuokralle Lleida Esportiu, joka pelasi kolmanneksi korkeimmassa Segunda División B-sarjassa.
Jean Marie Dongoun sopimus Lugon kanssa päättyi heinäkuussa 2019. Sen jälkeen hän teki helmikuussa 2020 sopimuksen Suomen Veikkausliigassa pelanneen FC Hongan kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Marie Dongou Wikimedia Commonsissa
Itämainen filosofia

Itämainen filosofia kattaa erilaiset filosofiat, joita harjoitetaan Aasiassa, mukaan lukien Intia, Iran, Kiina, Japani ja Korea. Lähi-idän filosofia, kuten juutalainen ja islamilainen filosofia, kuuluu osaksi itämaisen ja osaksi länsimaisen filosofian piiriin.
Länsimaista filosofiaa muistuttavaa filosofista ajattelua on esiintynyt Intiassa ja Kiinassa jo vuosituhansia sitten lähes ilman mitään yhteyksiä eurooppalaisen filosofian historian kanssa. Varsinaisesti itämaiseksi filosofiaksi on tapana kutsua itsenäistä järjenkäyttöä korostavia ja mystisen ilmoituksen hylkääviä ajattelusuuntauksia. Länsimaiset itämaisen ajattelun kommentoijat eivät kuitenkaan ole aina tehneet selvää eroa itämaisten uskontojen ja varsinaisen itämaisen filosofian välille. Osasyynä tähän on se, että länsimaiden tapaan myös Aasiassa useat tärkeimmistä filosofisista ajattelijoista ovat yhdistäneet opetuksiinsa uskonnollista ainetta eivätkä ole nähneet filosofian ja uskonnon erottelemista olennaisena. Länsimaissa itämainen filosofia on vaikuttanut lähinnä elämänfilosofiaan.
Luokittelusta

”Itämaisen filosofian” määrittely ja rajaaminen yhdeksi kokonaisuudeksi on hankalaa. Erottelu ”länsimaiseen” ja ”itämaiseen filosofiaan” voidaan nähdä myös mielivaltaisena ja puhtaasti maantieteeseen perustuvana, ja jossain määrin jopa eurosentrisenä. Itämainen filosofia kattaa kolme erillistä filosofista perinnettä, intialaisen, kiinalaisen ja persialaisen filosofian, jotka ovat toisistaan yhtä erillisiä kuin ne ovat länsimaisesta filosofiasta. Siksi voidaan katsoa, että ”itämaisen filosofian” asettaminen ”länsimaista filosofiaa” vastaan on asioiden liiallista yksinkertaistamista. Jako itämaiseen ja länsimaiseen filosofiaan ei myöskään ota huomioon myöhempiä filosofisia vaikutteita eri maanosien välillä. Toisaalta eron voidaan nähdä perustuvan ainakin osittain kielellisiin ja kulttuurisiin eroihin.
Esimerkiksi islamilainen filosofia voidaan lukea yhtä hyvin perustein osaksi länsimaista kuin itämaistakin filosofiaa, koska se sai paljon vaikutteita kreikkalaisesta filosofiasta, ja vaikutti edelleen juutalaiseen filosofiaan ja läntiseen kristilliseen filosofiaan. Sisällöllisesti ajateltuna intialaisessa filosofiassa voidaan nähdä enemmän yhtäläisyyksiä länsimaisen kuin kiinalaisen filosofian kanssa. Intialainen mieli-ruumis-dualismin voidaan nähdä vastaavan vastaavia virtauksia länsimaisessa dualismissa ja subjektiivisessa idealismissa. Intialainen ajattelu jakaa monin osin länsimaisen ”kansanpsykologian”: lausesemantiikan, uskomukset ja propositionaalisen tiedon, subjekti-predikaatti-kieliopin ja subjekti-objekti-metafysiikan, totuuden ja epätotuuden ja päättelyn ajatukset. Samantyyppistä logiikkaa kehitettiin yhtä aikaa Intiassa kuin Kreikassakin, päinvastoin kuin Kiinassa. Myös ajatukset ajasta, avaruudesta, olioudesta ja syysuhteesta intialaisessa ja länsimaisessa vastaavat toisiaan enemmän kuin suhteessa esimerkiksi kiinalaiseen filosofiaan.
Niissä etelä- ja itäaasialaisissa kulttuureissa, joissa monet itämaisen filosofian koulukunnat ovat kehittyneet, filosofian ja uskonnon välillä ei useinkaan ole tehty selvää eroa, eikä sitä voida välttämättä tehdä. Siksi itämaista filosofiaa käsiteltäessä filosofiaa ja uskontoa ei eroteta toisistaan yhtä jyrkästi kuin länsimaisen filosofian tapauksessa.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia

Arjalais-vedalaisen kulttuurin pohjalta syntynyt hindulainen filosofia muodostaa keskeisen osan eteläisen Aasian kulttuuria. Se on dharmalaisista filosofioista varhaisin, ja se on vaikuttanut filosofiseen ajatteluun ja uskontoihin kautta koko Itä-Aasian. Kuuteen astika- eli oikeaoppiseen intialaisen tai hindulaisen filosofian koulukuntaan kuuluvat Jooga, Nyaya, Purva Mimamsa, Samkhya, Vaisheshika ja Vedanta. Hindulaisen ajattelun moninaisuus on seurausta siihen oleellisena osana kuuluvasta vapaamielisestä universalismista. Hindulaisen filosofian lisäksi myös buddhalainen ja jainalainen filosofia sekä Carvaka ovat peräisin Intiasta.
Vaikka intialainen ajatustapa eroaa eurooppalaisten ajatustottumuksista, niin intialaisessa filosofiassa on muodostunut pääasiassa samat suuret maailmanselityksen perushypoteesit kuin länsimaissakin. Intialaista filosofiaa voidaan myös itämaisista filosofioista parhaiten verrata länsimaiseen filosofiaan. Esimerkiksi muinainen hindulainen Nyaya-koulukunta tutki logiikkaa nykyaikaista analyyttistä filosofiaa muistuttavalla tavalla. Vastaavasti Carvaka-koulukunta oli avoimesti ateistinen ja empiristinen. Intialainen filosofia painotti kuitenkin kokonaisten koulukuntien ja muinaisten kirjoitusten opetuksia yksittäisten filosofien sijaan.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia > Hindulainen filosofia

Hindulaisuutta pidetään yleisesti maailmanuskonnoista vanhimpana. Siihen sisältyy laaja kirjo erilaisia oppijärjestelmiä, suuntauksia ja filosofioita, jotka poikkeavat toisistaan merkittävästi noudattaen erilaisia rituaaleja ja kirjoituksia. Sen alkuperä on muinaisessa, vähintään 2000 vuotta eaa. kukoistaneessa veda-kulttuurissa. Kaikille hinduille yhteisiin ajatuksiin kuuluvat dharma, jälleensyntyminen, karma ja mokša.
Monet hindulaisen filosofian perinteet saivat vakiintuneet muotonsa keskiaikaisen brahmanilais-sanskriittilaisen skolastiikan aikana, ja siitä saakka hindulainen filosofia on jaettu kuuteen oikeaoppiseen (astika) koulukuntaan. Nämä ovat: Nyaya, Vaisheshika, Samkhya, Jooga, Purva Mimamsa ja Vedanta.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia > Buddhalainen filosofia

Buddhalaisuus on uskomusjärjestelmä, joka perustuu Siddhartha Gautaman opetuksiin. Buddhalaisuus voidaan nähdä joko elämänkäsityksenä tai uskontona, riippuen siitä, mikä merkitys sanoille annetaan. Buddhalaisuus uskontona hyödyntää filosofiaa muun muassa moraalin ymmärtämiseksi ja sen selventämiseksi, mitä merkityksellisen elämän eläminen – ilman tarvetta katumukseen sen loppuessa — tarkoittaa.
Buddhalaisuus hylkää monet yleiset intialaisen filosofian ajatukset. Oikeaoppisen hindulaisen filosofian näkökulmasta buddhalainen filosofia luetaankin toisin ajatteleviin nastika-koulukuntiin.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia > Sikhiläinen filosofia

Sikhien filosofinen ajattelu kuvataan Guru Granth Sahibissa, sikhien pyhässä kirjoituksessa. Se antaa yksityiskohtaisia ohjeita siihen, kuinka ihmisten tulisi elää elämäänsä niin, että he saavuttavat rauhan ja pelastuksen, ja mitä tekoja ihmisen tulisi tehdä kehittyäkseen ihmisenä.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia > Jainalaisuus

Jainalaisuus on hindulaisuuden pohjalta syntynyt kaiken elävän kunnioittamista korostava intialainen uskonto. Jainalaisuus on ei-teistinen uskonto, jonka mukaan ei ole olemassa mitään korkeampaa voimaa, jonka puoleen ihmiset voisivat kääntyä. Jainalaisuus perustuu suurelta osin Mahaviran (599-527 eaa.) opetuksiin.
Itämaisen filosofian perinteitä > Etelä-Aasia > Cārvāka

Carvakaa oli materialistinen ja ateistinen koulukunta, jolla on vanhat juuret intialaisessa ajattelussa. Koulukunta kuitenkin kuoli yli tuhat vuotta sitten. Vaikka tätä koulukuntaa ei luetakaan kuuden oikeaoppisen hindulaisen filosofian koulukunnan joukkoon, se on merkittävä osoitus hindulaisen ajattelun sisällä vaikuttavasta ateistis-materialistisesta liikkeestä.
Itämaisen filosofian perinteitä > Itä-Aasia

Filosofialla on ollut suuri merkitys kiinalaiselle yhteiskunnalle ja koko Itä-Aasialle. Länsimaisen filosofian tavoin kiinalainen filosofia käsitti monenlaisia osa-alueita ja siihen kuuluu useita eri suuntauksia. Monia merkittäviä filosofisia koulukuntia syntyi erityisesti Kevättä ja syksyä ja Taistelevat läänitysvaltiot -kausilla. Tämän vuoksi aikakaudesta käytetään nimitystä Sata koulukuntaa. Tuona aikana alkunsa saaneista koulukunnista merkittävimmät ovat kungfutselaisuus, taolaisuus, mohismi ja legalismi. Myöhemmin Tang-dynastian aikana Intiasta levinneestä buddhalaisuudesta tuli myös merkittävä filosofinen ja uskonnollinen oppi Kiinassa.
Itämaisen filosofian perinteitä > Itä-Aasia > Kungfutselaisuus ja sen johdannaiset

Kungfutselaisuus on moraalisten, yhteiskunnallisten, poliittisten ja uskonnollisten ajatusten järjestelmä, jolla on todennäköisesti ollut suurin vaikutus kiinalaisiin ajattelutapoihin. Kungfutse etsi ihanteellista yhteiskunnallista järjestelmää menneestä Zhou-dynastiasta. Hänen opetuksensa on koottu teokseen Keskustelut. Muita merkittäviä kungfutselaisia opettajia ovat Mengzi ja Xunzi.
Itämaisen filosofian perinteitä > Itä-Aasia > Taolaisuus

Taolaisuus on kiinalainen ajattelusuunta ja uskonto, jonka muotoilijana pidetään Laozia ja Zhuangzia. Taolaisuus on alun perin ikivanhaa kiinalaista ajattelua, joka selittää todellisuuden rakennetta ja sen toiminnan kulkua. Taolaisuus keskittyy yksilöön osana luontoa, enemmän kuin yksilöön osana yhteiskuntaa. Vastaavasti kunkin yksilön elämän päämäärä tulee olla pyrkimys sopeuttaa itsensä luonnollisen (ja yliluonnollisen) todellisuuden rytmiin, eli seurata kaikkeuden Tietä (dao) ja elää harmoniassa. Taolaisuus kehittyi kiinalaisen ajattelun toiseksi merkittävimmäksi suuntaukseksi kungfutselaisuuden jälkeen.
Itämaisen filosofian perinteitä > Itä-Aasia > Legalismi

Legalismi oli filosofinen suuntaus, jonka opin määritti Han Fei (k. 223 eaa.) ja Li Si (208 eaa.). He katsoivat, että ihmisluonto on korjaamattomasti itsekäs, ja siksi ainoa tapa säilyttää yhteiskunnallinen järjestys oli järjestää kuri ylhäältä päin ja pyrkiä lain tiukkaan noudattamiseen. Legalistit korostivat valtiota yli kaiken, ja pyrkivät sen vaurauteen ja sotilaallisiin kykyihin tavallisen kansan hyvinvoinnin sijasta. Legalismi vaikutti paljon Kiinan imperiumin hallintomuodon perustaan.
Itämaisen filosofian perinteitä > Itä-Aasia > Zen

Zen-buddhalaisuus on mahayana-buddhalaisuuden suuntaus, johon on yhdistelty myös taolaisia ajatuksia. Se kehittyi aikoinaan Kiinassa, mutta se on myöhemmin levinnyt myös Japaniin, Koreaan sekä Vietnamiin. Zen jakaantuu koulukuntiin, joista suurimmat ovat Rinzai (kiinaksi Linji) ja Sōtō (kiinaksi Caodong). Sen perustaja oli Bodhidharma.
Zen painottaa keskittymistä olemassaoloon hetkessä, juuri nyt. Zenin mukaan koko kaikkeus on mielen ilmentymä, ja tarkoituksena on ymmärtää tämä saavuttamalla valaistuminen eli satori. Satorin saavuttaa, kun kykenee irtautumaan arkisista murheista, ”hylkäämään valikoivan mielensä”.