Absoluuttinen aika ja avaruus
Historiallinen kiista

Absoluuttisen avaruuden käsite on ollut erityisen kiistan­alainen Newtonin ajoista nyky­aikaan saakka. Esimerkiksi Leibniz oli sitä mieltä, että avaruudesta ei ole mielekästä puhua muutoin kuin kappaleiden sijaintina toistensa suhteen eikä ajasta muutoin kuin kappaleiden liikkeenä toistensa suhteen. Piispa Berkeley esitti, että ellei ole mitään vertailu­kohtaa, pallon muutoin tyhjässä maailman­kaikkeudessa ei mitenkään voitaisi havaita pyörivän ja että kahden pallon pyörimisliike toistensa suhteen voitaisiin havaita mutta pyörimistä yhteisen paino­pisteensä ympäri ei.  Myöhemmin saman­tapaisia vasta­väitteitä on esittänyt Ernst Mach. Machin periaatteen mukaan koko mekaniikassa on kysymys vain kappaleiden suhteellisista liikkeistä ja että erityisesti massa on sellaisen suhteellisen liikkeen ilmenemis­muoto. Niinpä esimerkiksi jos muutoin tyhjässä maailman­kaikkeudessa olisi vain yksi hiukkanen, sen massa olisi nolla. Machin mukaan Newtonin esimerkit osoittavat vain pallojen suhteellista pyörimis­liikettä ympäröivän maailman­kaikkeuden suhteen.
Sen mukaisesti, kun me sanomme, että kappale säilyttää muuttumattoman suuntansa ja nopeutensa avaruudessa, tämä ei ole enempää eikä vähempää kuin lyhennetty ilmaisu koko maailman­kaikkeudelle.
—Ernst Mach; lainaus Ciufolinin and Wheelerin teoksessa Gravitation and Inertia, sivulla 387
Näitä näkemyksiä, joissa absoluuttisen avaruuden ja ajan käsitteitä vastustetaan, voidaan nyky­aikaiselta kannalta pitää yrityksinä johtaa avaruudelle ja ajalle operatiiviset määritelmät, niin kuin myöhemmin suppeassa suhteellisuus­teoriassa tehtiin eksplisiittisesti.
Nykyisen käsityksen mukaan absoluuttinen avaruus on tarpeeton Newtonin mekaniikankin yhteydessä. Sen on syrjäyttänyt  inertiaalijärjestelmän käsite; inertiaali­järjestelmät ovat erityis­asemassa oleva joukko vertailu­järjestelmiä, jotka liikkuvat tasaisesti toistensa suhteen. Siirryttäessä inertiaali­järjestelmästä toiseen fysiikan lait muuntuvat klassisen mekaniikan suhteellisuus­peri­aatteen ja Galilein muunnoksen edellyttämällä tavalla, minkä vuoksi esimerkiksi Milutin Blagojević esitti absoluuttiselle avaruudelle seuraavat vastaväitteet:
Absoluuttisen avaruuden olemassa­olo on risti­riidassa klassisen mekaniikan sisäisen logiikan kanssa, koska Galilein suhteellisuus­peri­aatteen mukaisesti mikään inertiaali­järjestelmistä ei ole muihin nähden erikois­asemassa.
Absoluuttinen avaruus ei selitä hitaus­voimia, sillä ne liittyvät kiihtyvyyteen minkä tahansa inertiaali­järjestelmän suhteen.
Absoluuttinen avaruus vaikuttaa fysikaalisiin kappaleisiin saamalla ne vastustamaan kiihtyvyyttä, mutta siihen itseensä ei voida vaikuttaa.
Newton itse tunnisti inertiaali­järjestelmien merkityksen.
Kappaleiden liikkeet annetussa vertailu­järjestelmässä toistensa suhteen ovat samat, olipa annettu vertailu­järjestelmä levossa tai tasaisessa suora­viivaisessa liikkeessä.
Käytännön kannalta inertiaali­järjestelmiksi voidaan usein katsoa vertailu­järjestelmät, jotka liikkuvat tasaisesti kiintotähtien suhteen.
Vuonna 1903 Bertrand Russell puolusti absoluuttisen avaruuden ajan ja ajan käsitteitä teoksessaan Principles of Mathematics, joskin sivulla 465 hän myönsi, että rationaalisten dynamiikkojen analysoinnissa "ei-newtonilaisten dynamiikkojen on oltava epä­euklidisten geometrioiden tavoin meille yhtä mielen­kiintoisia kuin oikea­oppisen järjestelmän."