stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sisällissota Lapissa
Osapuolet > Punakaartit

Ensimmäiset työväen järjestyskaartit perustettiin Lappiin jo elokuussa 1917. Tammikuun 1918 alussa työväenkaarteja oli 18 paikkakunnalla ja niissä oli yhteensä noin 2 500 jäsentä. Suurin oli 400 miehen vahvuinen Tervolan kaarti, Alatorniolla vahvuus oli 300–400, Rovaniemellä 350, Sodankylän kirkonkylässä ja Sattasen kylässä yhteensä noin 300, Torniossa 220, Kemissä ja Kuolajärvellä kummassakin noin 200, sekä Kemijärvellä 125 miestä.
Työväen järjestyskaartien kokoontuessa Helsingissä tammikuun alussa todettiin Lapin työväenkaartien jäsenmäärän riittävän alueen hallussapitoon. Maan pohjoisosa jätettiin kuitenkin vallankumoussuunnitelmien ulkopuolelle, koska sen uskottiin ratkeavan Etelä-Suomen asutuskeskuksissa. Tästä huolimatta Lapin järjestyskaartit halusivat suojeluskuntien tavoin aseistautua ja esimerkiksi Kuolajärvellä aseita yritettiin hankkia Venäjän puolelta. Punakaartien radikaali siipi oli ilmeisesti sopinut yhteisestä taistelusuunnitelmasta Oulussa, Kemissä ja Rovaniemellä. Tammikuun lopussa Aleksi Tuorila ja Juho Sjöberg lähetettiin Rovaniemeltä Helsinkiin hankkimaan kiväärejä. Miehet saapuivat pääkaupunkiin sisällissodan alkaessa 29. tammikuuta, mutta kansanvaltuuskunta ei edelleenkään luvannut heille aseita.
Osapuolet > Venäläiset

Tammikuussa 1918 Lapissa oli vajaat 900 venäläissotilasta, joiden ei tiedetä aiheuttaneen levottomuuksia. Torniossa oli 450, Kemissä noin 170 ja Kemin maalaiskunnassa noin 50 venäläistä, ja lisäksi Rovaniemellä oli pieni venäläinen varuskunta, jonka sotilaat poistuivat 27. tammikuuta mennessä myyden lähtiessään aseensa suojeluskuntalaisille. Myös Kemissä ja Torniossa suojeluskuntalaiset saivat aseita venäläisiltä. Ainoastaan Kemin maalaiskunnan Laurilassa toimineen varuskunnan 50 kivääriä päätyivät punakaartille.
Länsi-Lapin tapahtumat > Tornion valtaus

Torniossa tilanne säilyi aluksi rauhallisena, kun suojeluskunnalla ja venäläisillä oli keskinäinen sopimus aseiden luovuttamisesta, ja lisäksi bolševikkihallitus oli antanut sotilaille määräyksen olla sekaantumatta suomalaisten kiistoihin. Tornion työväenkaarteilla ei ollut juurikaan aseita, minkä vuoksi ne päättivät luopua vastarinnasta 1. helmikuuta. Vuorokautta myöhemmin kaupungissa kuitenkin koottiin noin sadan miehen joukko, joka lähti Oulun punakaartilaisten avuksi. Mukana oli parisataa venäläistä, jotka jakoivat punaisille aseita Tornion rajojen ulkopuolella, etteivät olisi rikkoneet suojeluskuntalaisten kanssa tekemäänsä sopimusta. Junan saavuttua perille punakaartilaiset osallistuivat Oulun taisteluun, josta venäläiset ilmeisesti pysyttelivät sivussa. Yhteenotto päättyi valkoisten voittoon ja Tornion punakaartilaiset vangittiin.
Tervolassa 2. helmikuuta saadun voiton jälkeen jääkärimajuri Jacobssonin johtamat suojeluskuntalaiset vetäytyivät Rovaniemelle valmistautumaan Tornion valtaukseen. 170 miehen ryhmä jaettiin neljään pienempään osastoon, jotka siirtyivät Koivun rautatieasemalle varhain aamulla 4. helmikuuta. Kolme osastoa jatkoi hiihtäen Aapajoelle ja Karunkiin, jonne ne saapuivat seuraavana päivänä hieman ennen puoltayötä. Yksi osasto suuntasi Tornion Kivirantaan, jossa se valtasi Peräpohjolan Opistolla toimineen pienen venäläisvaruskunnan kohtaamatta vastarintaa. Venäläisten pääjoukko oli Tornion rautatieasemalla valmiudessa poistumaan kaupungista. Iltapäivällä suojeluskuntalaiset lähestyivät ratapihaa pohjoisesta joutuen samalla venäläisten tulitukseen. Taistelu käynnistyi ilmeisesti vahingonlaukauksesta, sillä venäläiset olivat ilmoittaneet, etteivät tee vastarintaa. Kolme tuntia kestänyt yhteenotto päättyi venäläisten antautumiseen. Valkoiset menettivät taistelussa kuusi kaatunutta, joiden joukossa olivat jääkärikapteeni Jakobsson ja jääkäriluutnantti Tauno Juvonen. Suojeluskuntalaiset saivat venäläisiltä noin 800 kivääriä, runsaasti patruunoita sekä muun muassa kolme autoa. Tornioon jääneet punakaartilaiset pysyivät sivussa taistelusta ja antautuivat myöhemmin samana päivänä.
Itä-Lappi

Venäjän rajalla sijaitsevassa Kuolajärven pitäjässä punaiset olivat enemmistönä, joten 8. helmikuuta paikallinen työväenneuvosto päätti vallata puhelinkeskuksen sekä riisua poliisin ja nimismiehen aseista. Suojeluskuntalaiset onnistuivat kuitenkin katkaisemaan puhelinlinjat ja näin Kuolajärvi jäi vaille yhteyksiä ulkomaailmaan. Ensimmäiset tiedot Oulun ja Länsi-Lapin tapahtumista tulivat kylään vasta 10. helmikuuta lännestä saapuneiden pakolaisten mukana. Tämän jälkeen punakaartilaiset takavarikoivat muutaman päivän kuluessa suojeluskuntalaisilta yli 10 kivääriä ja muodostivat viisihenkisen lähetystön, joka matkusti Iivo Ahavan johdolla Pietarin kautta Helsinkiin hakemaan aseita punaisten johdolta.
Nimismies Jussi Hagbergin johtamat Kemijärven suojeluskuntalaiset siirtyivät aluksi Rovaniemelle, ja olivat ilmeisesti mukana Tervolan taistelussa. 12. helmikuuta he palasivat Kemijärvelle vangiten samalla viisi työväenjärjestöjen johtomiestä. Loput Kemijärven punaiset pakenivat Kuolajärvelle, jonne he saapuivat 13.–14. helmikuuta välisenä yönä. Saatuaan tiedon Kemijärven tapahtumista päätti Kuolajärven punakaarti välittömästi vetäytyä rajan yli, ja Kemijärven suojeluskunta otti kylän haltuunsa seuraavana päivänä. Orajärven ja Kelujärven kylien miehistä koottu suojeluskunta valtasi vielä Sodankylän kirkonkylän, jonka jälkeen Lapin punakaartien vastarinta oli ohitse. Muissa pitäjissä he eivät ehtineet edes reagoida vallankumouksen alkamiseen. Lapista pakeni Neuvosto-Venäjälle kaikkiaan vajaat 2 000 punaista ja heidän perheenjäsentään.
Muut sotatoimet > Koillisrintama

Koillisrintama syntyi, kun noin 2 000 Lapin punaista pakeni helmikuun aikana Neuvosto-Venäjän puolelle Vienan Karjalaan. Kantalahdessa koottiin Iivo Ahavan johtama lähetystö, joka matkusti Pietarin kautta Helsinkiin hankkimaan aseita sekä pyytämään kansanvaltuuskunnan lupaa uuden rintaman perustamiseen valkoisten selustaan Itä-Lappiin. Helsingissä muodostettu vajaan 100 miehen vahvuinen ryhmä hankki Pietarista aseita ja matkasi Vienaan perustamaan uutta taisteluosastoa Suomen Punaisen Kaartin pohjoista rintamaa. Erinäisten vaikeuksien jälkeen ryhmä saapui viimein perille 18. maaliskuuta.
Saatuaan tiedon Neuvosto-Venäjälle paenneista suomalaista kenraali Mannerheim antoi 5. maaliskuuta käskyn rajavartiojoukkojen järjestämisestä punaisten muodostamaa uhkaa vastaan. K. M. Wallenius laati samaan aikaan Vienan Karjalan ja Kuolan niemimaan valtaussuunnitelman, jonka tarkoituksena oli Suur-Suomen luominen. Vienan valloitus oli jaettu viidelle eri suojeluskuntapiirille, joista Walleniuksen johtaman Peräpohjolan piirin vastuulle tuli Pohjois-Vienan, Kuolan ja Jäämeren rannikon valtaus. Hän sai alaisuuteensa 550 miehen osaston, jonka tehtävänä oli aluksi edetä Muurmannin radalle ja samalla lyödä kohtaamansa punakaartilaiset. Walleniuksen joukot ylittivät rajan 15. maaliskuuta Kuolajärvellä.
Osapuolet kohtasivat ensimmäisen kerran 21. maaliskuuta, ja seuraava taistelu käytiin Tuntsajoen varrella kolme päivää myöhemmin. Valkoisten saavuttama voitto muodostui merkittäväksi, sillä onnistuivat estämään punaisia saamasta tukikohtaa Suomen puolelta. Toisaalta punaiset luopuivat samaan aikaan omista hyökkäyssuunnitelmistaan Venäjän hallituksen painostuksesta. Taustalla oli Saksan ja Neuvosto-Venäjän solmima Brest-Litovskin rauhansopimus, jota bolševikit eivät halunneet vaarantaa Saksan liittolaisina olleita valkoisia vastaan tehdyillä hyökkäyksillä. Tämän jälkeen koillisrintamalla käynnistyi valkoisten hyökkäysvaihe, jota jatkui aina 18. huhtikuuta saakka. Punaiset onnistuivat kuitenkin pysäyttämään heidän etenemisensä, ja näin taistelut päättyivät ratkaisemattomaan. Valkoiset menettivät koillisrintaman taisteluissa 45–60 ja punaiset 25–50 kaatunutta. Venäjälle jääneistä punakaartilaisista muodostettiin kesäkuussa 1918 brittien alaisuudessa toiminut Muurmannin legioona, jonka miehet kotiutettiin Suomeen syksyllä 1919.
Muut sotatoimet > Petsamon retkikunta

Petsamon retket olivat vuosina 1918 ja 1920 tehtyjä sotilasoperaatioita, joiden tarkoituksena oli Petsamon liittäminen Suomeen. Valkoiset lähettivät ensimmäisen Petsamon retkikunnan sisällissodan aikana huhtikuun lopussa. Tohtori Thorsten Renvallin johtama 150 miehen ryhmä joutui kuitenkin taisteluun Petsamon haltuunsa ottaneita brittien merivoimien joukkoja vastaan, ja perääntyi takaisin Suomen puolelle 11. toukokuuta.
Taistelutappiot

Valkoisten puolella kaatui sisällissodan aikana yhteensä 102 lappilaista, joista noin puolet Pohjois-Suomen taisteluissa. Vajaat 1 000 valkoista lähti Lapin sotatoimien tauottua taistelemaan Etelä-Suomen rintamille. Suojeluskuntalaisten lisäksi mukana oli myös kutsuntojen kautta tulleita asevelvollisia. Heistä noin 50 kaatui Satakunnan ja Hämeen rintamilla.
Punaisia kaatui Pohjois-Suomen taisteluissa noin 30 ja koillisrintamalla noin 40. Yhden punakaartilaisen tiedetään joutuneen asevelvollisena valkoiseen armeijaan ja kaatuneen Etelä-Suomessa.
Vankileirit ja terrori > Vankileirit

Valkoiset perustivat Lappiin kuusi vankileiriä, jotka toimivat Kemissä, Rovaniemellä, Torniossa, Kittilässä, Kemijärvellä ja Kuolajärvellä. Suurin oli Tornion vankileiri, jossa oli 124 punavankia. Tornion valtauksen yhteydessä vangitut venäläiset sen sijaan toimitettiin Pohjanmaan vankileireille. Etelä-Suomen vankileireihin verrattuna kuolleisuus oli pieni, sillä esimerkiksi Torniossa kuoli vain yksi vanki.lähde?
Muistomerkit

Tunnetuin Lapin valkoisten muistomerkeistä on Tornion taistelulle vuonna 1938 pystytetty arkkitehti Paavo Riihimäen suunnittelema muistomerkki. Sen yhteydessä ollut kivipaasi poistettiin jatkosodan jälkeen valvontakomission käskystä, kun tekstissä kutsuttiin venäläisiä ”periviholliseksi”. Kivipaasi laitettiin jälleen paikoilleen vuonna 1991. Rovaniemen I hautausmaalla on Evert Porilan suunnittelema Vapaussodan sankaripatsas vuodelta 1922 ja Kemin kirkkomaalla hänen veistoksensa Rukoileva sotilas (1921), joka on omistettu sisällissodassa kaatuneille kahdeksalle kemiläiselle valkoiselle. Kemijärven kirkkomaalla on Emil Wikströmin 1925 paljastettu Vapaussodan muistomerkki.
Punaisten joukkohaudoilla muistomerkkejä on Kemissä, Kemijärvellä, Rovaniemellä ja Tervolassa. Rovaniemen III hautausmaalla sijaitseva muistomerkki on kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen työ vuodelta 1954. Kemissä ammutut punaiset saivat oman muistomerkkinsä Selkäsaaren teloituspaikalle vuonna 2018.
Pohjolan tukkityöläisten lakon aikana 1906 vangittuja työläisiä Sodankylän käräjillä.
Vaasan suojeluskunnan joukkoja Kemissä 6. helmikuuta.
Tornion valtaukseen osallistuneita suojeluskuntalaisia taistelun jälkeen.
Rovaniemellä teloitettuja työväenjärjestöjen jäseniä.
Ylh. vas.: Kaarlo Kurki, Martti Nieminen, Aabel Vauhkonen, Antti Räty.
Alh. vas.: Leo Pekkala, Heikki Marttila, Niilo Huovinen.
Belle Delphine

| Belle Delphine |
| --- | --- |
 Belle Delphine vuonna 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary-Belle Kirschner
Syntynyt: 23. lokakuuta 1999 (ikä 25) Kapkaupunki, Etelä-Afrikka
Ammatti:  tubettaja, viihdetaiteilija, pornonäyttelijä
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Bunny Delphine
Aktiivisena:  2015-
Pituus:  1,68 m
Aiheesta muualla
IMDb
Mary-Belle Kirschner (s. 23. lokakuuta 1999), yleisemmin tunnettu nimellä Belle Delphine, on eteläafrikkalaissyntyinen brittiläinen Internet-persoona, pornonäyttelijä, malli ja tubettaja. Hänen tuottamansa sisältö on eroottista cosplayta.
Vuoden 2019 puolivälissä hän sai mainetta luomalla satiirisen Pornhub-tilin ja myymällä "GamerGirl Bath Water" -tuotettaan verkkokauppansa kautta. Pian tämän jälkeen hänen Instagram-tilinsä poistettiin yhteisön sääntörikkomusten vuoksi. Lokakuusta 2019 kesäkuuhun 2020 kestäneen tauon jälkeen hän perusti Onlyfans-tilin, jolla hän julkaisee vain aikuisille suunnattua sisältöä. Hän aloitti samoihin aikoihin YouTube-musiikkivideoiden lataamisen, jotka ovat selkeästi seksuaalissävytteisiä.lähde?
Helsinki ilman natseja

Poliisit turvaamassa 612-soihtukulkuetta  antifasistisilta vastamielenosoittajilta Museokadun risteyksessä Helsingissä.
Helsinki ilman natseja on Suomen itsenäisyyspäivänä 6.12. vuosittain järjestetty antifasistinen mielenosoitus. Ensimmäinen niistä järjestettiin vuonna 2016. Mielenosoitus kohdistuu vastustamaan Hietaniemen hautausmaan sankarihaudoille kulkevaa 612-soihtukulkuetta, jota vastamielenosoittajat pitävät fasistisena.
Helsinki ilman natseja -sivusto kertoo mielenosoituksen keräävän tuhansia osallistujia, ja tämän antifasistisen työn johdosta äärioikeiston 612-marssin kävijämäärä on romahtanut. Paitsi, että liike vastustaa natsien läsnäoloa kaduilla, se haluaa olla luomassa antifasistista kulttuuria, jossa natsien vastustaminen ei rajoitu vain itsenäisyyspäivään.
Helsinki ilman natseja -mielenosoitukset on järjestänyt Varisverkosto yhdessä Helsingin Vasemmistonuorten ja A-ryhmän sekä muiden tahojen kanssa.
"Helsinki ilman natseja" ei ole ensimmäinen itsenäisyyspäivään liittyvä protestimielenosoitusten sarja. Sitä edelsivät "Kuokkavierasjuhlat", joita järjestettiin Helsingissä itsenäisyyspäivänä vuosina 1996–2003 sekä 2006 taustallaan radikaaleja kansalaisaktivisteja, kuten anarkisteja, anarkosyndikalisteja ja autonomeja. Vuonna 1999 liike vastusti myös Helsingissä pidettyä EU-huippukokousta.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2017

Vastamielenosoitukseen osallistui poliisin mukaan hieman yli 1 000 osallistujaa, järjestäjien oman ilmoituksen mukaan noin 3 000 henkeä. Poliisi pysäytti Helsinki ilman natseja -mielenosoituksen Hesperianpuistossa itsenäisyyspäivänä. Järjestäjät vaativat mielenosoituksessa muun muassa ”rajoja auki”. vastamielenosoitukseen järjestettiin yhteisiä linja-autokuljetuksia, esimerkiksi Kuopiosta. Vastamielenosoitus pysäytti aika ajoin raitiovaunuliikenteen.
Eräs vastamielenosoituksen ohjelmanumeroista oli Kai Sadinmaan ja Katri Tapolan järjestämä Tule jalkapuuhun – minä häpeän Suomea -performanssi. Siihen osallistujat kantoivat koko mielenosoituksen ajan mukanaan jalkapuuta. Marssin päätteeksi esiintyivät Julma H. ja Pastori Leksi.
Mielenosoituksessa oli Pohjoismaisen vastarintaliikkeen NTV-kanavalle kuvaava mies, joka esiintyi ruotsalaisena toimittajana. Journalistiliitto reagoi tapahtuneeseen negatiivisesti. Uusnatsit myös kaatoivat maahan ja pahoinpitelivät lyömällä vastaan tulleen henkilön siirtyessään Vastarintaliikkeen tapahtumasta 612-soihtumarssiin. Pahoinpidellyllä miehellä oli ollut Good Night White Pride -paita, jota hän oli esitellyt kulkueelle.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2018

Mielenosoitusten yksi syy oli vastustaa Helsingissä hakaristilipun kanssa marssineita uusnatseja. Poliisin arvion mukaan vastamielenosoitus keräsi 1 800 osallistujaa.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2019 ja 2020

Soihtukulkuetta vastustanut Helsinki ilman natseja -mielenosoitus keräsi poliisin mukaan 2 700 osallistujaa. Tunnelma oli poliisin mukaan mielenosoituksessa rauhallinen, lukuun ottamatta kohtaamista 612-marssin kanssa. Helsinki ilman natseja -mielenosoituksessa esiintyivät muun muassa Paleface ja Laineen Kasperi. Järjestäjien mukaan vastamielenosoitus oli suunnattu "kaikille jotka arvostavat vapautta ja demokratiaa". Osa Helsinki ilman natseja -vastamielenosoittajista jäi Helsingin Runebergin kadulle soihtukulkueen eteen, mutta poliisi siirsi vastamielenosoittajat syrjään kulkueen edestä.
Vuonna 2020 612-soihtukulkue oli peruutettu koronarajoitusten vuoksi.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2021

Helsinki ilman natseja -vastamielenosoitukseen osallistui noin 1 500 henkeä. Mielenosoitus pysähtyi Runeberginkadulle estääkseen 612-soihtukulkueen etenemisen samalle kadulle. Se pysyi paikallaan tunnin ja esti 612-kulkueen kulun Runeberginkadun läpi, jonka vuoksi sen piti kulkea toista reittiä. Poliisi kertoi, että Helsinki ilman natseja -mielenosoituksen järjestäjää epäiltiin kokoontumisrikkomuksesta.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2022

Poliisin mukaan vastamielenosoitukseen osallistui 1 000–1 500 osallistujaa. Se pysähtyi Museokadun ja Runeberginkadun risteykseen viime vuoden tavoin ja ilmoitti Twitterissä ryhtyneensä "blokkaamaan 612-natsimarssia". Kulkue ohjattiin toiselle kadulle. Vastamielenosoittajat huusivat ”kuolema fasismille ja vapaus kansalle” kulkueelle. Helsingin Sanomien mukaan he myös lauloivat antifasistisia lauluja, kuten ”Hei, natsitontut häipykää, nyt on sille korkea aika” ja ”Pää, olkapää, peppu, natsit kuuseen, natsit kuuseen”. Vastamielenosoituksessa oli sekä anarkistilippuja että sateenkaarilippuja.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2023

Poliisin tiedotteen mukaan vastamielenosoitukseen osallistui yli 1 000 henkilöä. Mielenosoitus järjestettiin Töölöntorilla tarkoituksena estää 612-kulkueen kokoontuminen siitä huolimatta, että poliisi oli kieltänyt Helsinki ilman natseja-kokoontumisen. Poliisi tyhjensi Helsinki ilman natseja -mielenosoittajat torilta välttääkseen kahden mielenosoituksen mahdolliset yhteenotot. Poliisi otti kiinni mielenosoituksesta noin 54 mielenosoittajaa, jotka eivät noudattaneet poistumiskäskyä. Kiinniotettuja epäillään niskoittelusta poliisia vastaan ja heille kirjoitettiin sakkoja. Lisäksi Helsinki ilman natseja -mielenosoituksen järjestäjää epäillään kokoontumisrikkomuksesta. Mielenosoituksen alussa nähtiin yhteenotto mielenosoittajien kesken. Järjestäjät omien sanojensa mukaan yrittivät häätää sirppi ja vasara -tunnusten kanssa paikalle tulleita ”autoritaarikommunisteja”. Poliisi oli jo alkuviikosta kieltänyt vastamielenosoittajia tulemasta 612-mielenosoituksen luokse Töölöntorille, mutta nämä rikkoivat kieltoa.
Vastamielenosoitukset eri vuosina > Vuosi 2024

Poliisin arvion mukaan Töölöntorin ympärillä oli noin 1500 mielenosoittajaa. Edellisvuoden tavoin mielenosoittajat pyrkivät Töölöntorille, jolloin poliisi määräsi mielenosoituksen päättymään lainvastaisena. Suurin osa mielenosoittajista ei noudattanut poliisin poistumiskäskyä ja osa vastusti poliisia väkivaltaisesti. Poliisi siirsi mielenosoittajia Runeberginkadulle ja varoitti myös voimakeinojen käytöstä. Poliisi otti mielenosoituksesta kiinni 40 mielensoittajaa. Neljää heistä epäillään poliisin väkivaltaisesta vastustamisesta, seitsemää poliisin vastustamisesta sekä 28 niskoittelusta. Lisäksi yhtä henkilöä epäillään haitanteosta virkamiehelle.
Poliiseja lyötiin, potkittiin ja revittiin. Poliisi myös tutkii tapausta, jossa poliisin virka-ase yritettiin riistää. Töölön torin ympärillä töhrittiin muun muassa sähkökaappeja ja koulun seinää. Poliisi tutkii töhrimisiä vahingontekoina.
Valvillan tehdasmuseo

| Valvillan tehdasmuseo |
| --- | --- |
 Hyvinkään villatehdas.
Tyyppi:  Kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Kankurinkatu 4–6, Hyvinkää
Perustettu:  1981
Ylläpitäjä:  Hyvinkään kaupunginmuseo
Kotisivut:  Museon sivut
Koordinaatit:  60°37′58.5″N, 24°52′06.7″E
 fiValvillan tehdasmuseo 
    
Valvillan tehdasmuseo on Hyvinkäällä vanhan villatehtaan puiston palokalustorakennuksessa sijaitseva museo, joka käsittelee villateollisuuden historiaa Hyvinkäällä. Hyvinkää oli Suomen merkittävimmän villateollisuuden kotipaikka vuodesta 1892 alkaen, jolloin Ossian Donner perusti Hyvinkäälle villakehräämön. Kehräys jatkui paikkakunnalla vuoteen 1991 asti, jolloin museolle nimensä antanut Valvilla oy teki konkurssin.
Museo on perustettu vuonna 1981 ja Valvilla Oy:n konkurssin jälkeen se siirtyi Hyvinkään kaupungille. Museota ylläpitää Hyvinkään kaupunginmuseo.
Tehdasmuseon kokoelmaan kuuluu villateollisuuskoneita, valokuvia, kangasmallikirja-aineistoja ja teollisuusarkisto. Nykyinen perusnäyttely avattiin insinööri Ossian Donnerin syntymäpäivänä 24.3.2004. Näyttelyssä on esillä 1950-luvun kutomakone, italialainen Nebiolo, kudottavana kankaana on suomalainen sotilassarka. Toinen museon kone on vanutuskone eli valkki vuodelta 1910. Se oli käytössä lokakuuhun 1981 asti, jolloin se pääsi museoon. Lisäksi esitellään valokuvin villatehtaan tehdassaleja, kankaankudonnan eri työvaiheita ja villatehtaan tuotteita kuten Rondo-käsityölankoja ja Rondo-mallineuleita.
Valvillan tehdasmuseon lisäksi Hyvinkäällä sijaitsee Villateollisuuden muistomerkki, joka sijaitsee tehtaan ja museon lähellä Donnerinpuistossa. Muistomerkki on obeliski, joka pystytettiin vuonna 1956 tehtaan työntekijöiden ja virkailijoiden aloitteesta.
Aiheesta muualla

Lagström, Mia: Valvilla oli suurin ja kaunein – Käynti Valvillan tehdasmuseossa voi lisätä kotiseutuylpeyttä Aamuposti. 26.5.2015. Arkistoitu 12.4.2020. Viitattu 12.4.2020.
Valvillan tehdasmuseo – Hyvinkää Matkallakotimaassa.fi. Arkistoitu 12.4.2020. Viitattu 12.4.2020.
Uutiset – Vuoden arkistoteko ja kunniamaininnat 2014 Kansallisarkisto. 7.11.2014. Viitattu 12.4.2020.[vanhentunut linkki]
| n k Perustiedot Wikidatassa: Valvillan tehdasmuseo (Q84305644)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Hyvinkää
sijainti: Wanha villatehdas
katuosoite: Kankurinkatu 4-6, 05800 Hyvinkää
koordinaatit: 60°37′59″N 24°51′59″E﻿ / ﻿60.6329594°N 24.8664497°E﻿ / 60.6329594; 24.8664497
Dude Perfect

| Dude Perfect |
| --- | --- |

Kanavan tiedot
Tilaajamäärä:  60,8 milj. (2.2.2025)
Katselukerrat:  18,2 mrd. (2.2.2025)
Perustamisaika:  17. maaliskuuta 2009
Ylläpitäjät:  Tyler Toney Cory Cotton Coby Cotton Garrett Hilbert Cody Jones
Maa:  Yhdysvallat
Kanavan sisällön kieli:  englanti
Kanavan osoite
Dude Perfect on yhdysvaltalainen vuonna 2009 perustettu ryhmä, joka tuottaa Youtube-kanavalleen muun muuassa erilaista urheiluun ja komediaan liittyvää sisältöä. Kanavalla on helmikuussa 2025 yli 60 miljoonaa tilaajaa ja yli 18 miljardia katselukertaa.
Ryhmän päämaja sijaitsee Friscossa, Texasissa, jossa kuvataan myös suurin osa heidän videoistaan. Ryhmä on rikkonut vuosien saatossa lukuisia eri maailmanennätyksiä, joista useimmat ovat liittyneet koripalloon.
Historia

Ryhmän perustivat vuonna 2009 Texas A&M:ssä tavanneet viisi miestä: Tyler Toney, Cory Cotton, Coby Cotton, Garrett Hilbert ja Cody Jones. He toimivat nykyään myös sen omistajina.
Heidän Youtube-kanavansa perustettiin alun perin kiinteistö- ja maisemointialalla ja siitä muodostui kokopäiväinen ura vuonna 2014. Se tuottaa nykyään yli 20 miljoonaa dollaria liikevaihtoa vuodessa.
Sponsorointi

Osa yrityksen tulonlähteistä saapuu sponsoroinnin kautta ja heidän verkkosivustollaan on 28 kumppanibrändiä, kuten Chipotle ja Dr Pepper. Dr Pepperin logot löytyvät suurimmasta osasta yrityksen tuotteista ja Dude Perfect on järjestänyt sen kanssa erilaisia live-tapahtumia. Heidän areenakiertueensa kiersi Pohjois-Amerikassa 24 kaupungissa kolmena esityskesänä ja tapahtuma keräsi yleisöä yli 300 000 ihmistä.
Fem van Empel

| Fem van Empel |
| --- | --- |
 Fem van Empel cyclocrossin Euroopan-mestarina kaudella 2022–2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 2002 (ikä 22)
Kansalaisuus:   Alankomaat
Pyöräilijä
Pituus:  173 cm
Joukkue:  Team Visma–Lease a Bike
Laji:  cyclocross maastopyöräily maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2023–:  Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike
Suurimmat voitot
 Cyclocrossin maailmanmestaruus 2023, 2024, 2025 Cyclocrossin Euroopan-mestaruus 2022, 2023, 2024 Cyclocrossin maailmancup 2022–2023, 18 maailmancupin osakilpailuvoittoa Cyclo-cross Trophy 2022–2023, 2023–2024 
 Tiedot päivitetty: 2. helmikuuta 2025 
Aiheesta muualla
www.femvanempel.com
Fem van Empel (s. 3. syyskuuta 2002 's-Hertogenbosch, Alankomaat) on alankomaalainen cyclocross-, maasto-, maantie- ja gravel-pyöräilijä. Hän on kolminkertainen cyclocrossin maailman- ja Euroopan-mestari, maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja, maastoeräajon MM- ja EM-mitalisti sekä gravel-pyöräilyn EM-mitalisti. Maantiepyöräilyssä hän edustaa Team Visma–Lease a Bike -joukkuetta.
Saavutuksia > Cyclocross

Lähteet: CycleBase, First Cycling, Pro Cycling Stats
Saavutuksia > Maastopyöräily

Lähteet: CycleBase, First Cycling, Mtb data
Saavutuksia > Maantiepyöräily

Lähteet: CycleBase, First Cycling, Pro Cycling Stats