stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jim Schwartz

Jim Schwartz
Jim Schwartz (s. 2. kesäkuuta 1966 Halethorpe, Michigan) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi Tennessee Titansin puolustuksen koordinaattorina vuosina 2001–2008. Detroit Lions palkkasi Schwartzin päävalmentajakseen vuonna 2009. Joukkue oli hävinnyt edellisellä kaudella kaikki ottelunsa. Schwartz sai Lionsin kurssin nousuun ja kolmannella kaudellaan hän johdatti joukkueen pudotuspeleihin 11 vuoden tauon jälkeen. Kaudet 2012 ja 2013 eivät kuitenkaan menneet odotusten mukaan ja tämä johti Schwartzin potkuihin.
Ivan

| Ivan |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Iivana, Iivo, Vanja
Vastineita eri kielissä:  Iván
Nimen alkuperä:  slaavilainen, Johannes-nimen muunnelma
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ivan (ven. Иван, ukr. Iван) on pääasiassa slaavilaisia kieliä puhuvissa maissa yleinen miehen etunimi, Johannes-nimen vastine. Nimen naispuolinen vastine on Ivana.
Nimi on ollut myös kuudella Moskovan suuri­ruhtinas­kunnan ja Venäjän hallitsijalla, joista Suomessa käytetään vakiintuneesti nimeä Iivana.
Nimi esiintyy yleisenä myös espanjan­kielisissä maissa muodossa Iván.
Suomessa nimi Ivan on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3579 miehelle ja muutamalle naiselle.
Tunnettuja Ivan-nimisiä > Ivan taiteilijanimenä

Ivan, Aleksandr Ivanov, valkovenäläis-venäläinen laulaja
Kuvitteellisia Ivaneja

Ivan, Toisten heimon jäsen tv-sarjassa Lost
Ivan Denisovitš, päähenkilö Aleksandr Solženitsynin pienoisromaanissa Ivan Denisovitšin päivä
Ivan Drago, elokuvassa Rocky IV
Ivan Braginski, sarjassa Axis Powers Hetalia
Ivan Bondarev, päähenkilö Vladimir Bogomolovin kirjassa Ivan ja Andrei Tarkovskin elokuvassa Ei paluuta
Ivan Iljitš, päähenkilö ja virkamies Lev Tolstoin romaanissa Ivan Iljitšin kuolema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Wikimedia Commonsissa
István Szívós (vesipalloilija, 1948)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Szivós (oikealla) Moskovan kesäolympialaisissa 1980. |  Szivós (oikealla) Moskovan kesäolympialaisissa 1980. |  Szivós (oikealla) Moskovan kesäolympialaisissa 1980. |  |
Maa:   Unkari
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montréal 1976 |  |  |
|  Hopeaa | München 1972 |  |  |
|  Pronssia | México 1968 |  |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1973 |  |  |
|  Hopeaa | Cali 1975 |  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Berliini 1978 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1974 |  |  |
|  Kultaa | Jönköping 1977 |  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1970 |  |  |
István Szivós (24. huhtikuuta 1948 Budapest – 10. marraskuuta 2019) oli unkarilainen vesipalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Szivós voitti Unkarin maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976, olympiahopeaa Münchenissä 1972, olympiapronssia Méxicossa 1968 ja Moskovassa 1980, kolme MM-mitalia, joukossa mestaruus Belgradissa 1973, ja kolme EM-mitalia joista kaksi kultaista. Hänen István-isänsä oli vesipallon kaksinkertainen olympiavoittaja ja kolminkertainen olympiamitalisti ja Márton-poikansa olympiatason vesipalloilija. Szivós on, kuten isänsäkin, nimetty International Swimming Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta István Szívós (vesipalloilija, 1948) Wikimedia Commonsissa
Iso-Roitukka

| Iso-Roitukka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Rautalampi
Koordinaatit:  62°31′51″N, 26°50′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  Holisevanpuro Peltolampeen 
Järvinumero:  14.718.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,6 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,492 km  
Pinta-ala:  1,345 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Roitukka 
Iso-Roitukka  on Pohjois-Savossa Rautalammilla  Hankamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 220 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Myhinjärven valuma-alueeseen (14.718) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,6 metriä mpy.
Jim Sasser

| Jim Sasser |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1936 Memphis, Tennessee
Kuollut: 10. syyskuuta 2024 (87 vuotta)
Poliitikko
Puolue:  Yhdysvaltain demokraattinen puolue
Asema:  - senaattori (1977–1995) - Yhdysvaltain Kiinan suurlähettiläs (1995–2001)
Puoliso:  Mary Sasser
Lapset:  2
James Ralph "Jim" Sasser (30. syyskuuta 1936 Memphis, Tennessee – 10. syyskuuta 2024 Chapel Hill, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, lakimies ja diplomaatti.
Sasser syntyi Tennesseen Memphisissä ja opiskeli lakia useissa eri yliopistoissa. Hän sai oikeuden toimia lakimiehenä Tennesseen osavaltiossa vuonna 1961, jonka jälkeen hän harjoitti ammattiaan Nashvillessa. Sasser kuului myös Yhdysvaltain merijalkaväen reserviin vuosina 1957–1963.
Sasser valittiin Yhdysvaltain senaattiin Tennesseestä ensimmäisen kerran tammikuussa 1977 alkaneelle kaudelle. Hänet valittiin uudelleen 1982 ja 1988. Sasser toimi senaatissa muun muassa senaatin budjettikomitean puheenjohtajana ja hän oli ennen vuoden 1994 vaaleja vahva ehdokas demokraattisen puolueen seuraavaksi johtajaksi senaatissa. 1994 vaaleissa Sasser kuitenkin hävisi yllättäen republikaanien vastaehdokkaalle ja poliittisesti kokemattomalle Bill Fristille.
Senaatista tippumisen jälkeen presidentti Bill Clinton nimitti Sasserin Yhdysvaltain uudeksi Kiinan suurlähettilääksi. Sasser toimi suurlähettiläänä joulukuusta 1995 vuoteen 2001 saakka.
Sasserilla on vaimo Mary sekä lapset Gray ja Elizabeth.
Infinity

| Infinity Devin Townsend |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuussa 1997 – elokuussa 1998 Red Stripe Studios, Burnaby, Brittiläinen Kolumbia
 Julkaistu: 21. lokakuuta 1998
 Tuottaja(t): Devin Townsend
 Tyylilaji: progressiivinen metalli, progressiivinen rock
 Kesto: 46.41
 Levy-yhtiö: HevyDevy Records
Devin Townsendin muut julkaisut
| Ocean Machine: Biomech 1997 | Infinity 1998 | Physicist 2000 |
Infinity on kanadalaisen muusikon Devin Townsendin toinen sooloalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998 levymerkillä HevyDevy Records.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Devin Townsend, ellei toisin mainita. InsideOut Musicin julkaisussa useammalla kappaleella oli eri nimi, jotka näkyvät suluissa.
Truth – 3.58
Christeen – 3.41 (säv. Townsend/Ginger)
Bad Devil – 4.52
War – 6.29
Soul Driven ("Soul Driven Cadillac") – 5.14
Ants – 2.01
Colonial Boy" ("Wild Colonial Boy") – 3.04
Dynamics ("Life Is All Dynamics") – 5.08
Unity – 6.07
Noisy Pink Bubbles – 5.22
InsideOut Recordsin uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
Sister – 2.15 (Akustinen liveversio)
Hide Nowhere – 5.03 (Akustinen liveversio)
Man – 5.12 (Vuoden 1996 demo)
Kokoonpano

Devin Townsend – laulu, kitara, basso, kosketinsoitin
Gene Hoglan – rummut
Christian Olde Wolbers – kontrabasso
Andy Codrington – pasuuna
Erin Townsend, Lyn Townsend, Dave Townsend, Naomi, Tanya Evans, Lara Uthoff, Chris Valagao, Brad Jackson – vierailevat vokalistit
Kokoonpano > Tuotanto

Devin Townsend – tuottaja, nauhoitus, miksaus, digitaalinen editointi, sovitus
Greg Reely – masterointi
Arvostelut

Sputnik Music:
Aiheesta muualla

Infinity Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Infinity Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Chronicles of Chaos: 6/10
Devin Townsend
| --- | --- |
Yhteistyökumppanit:   Gene Hoglan  Duris Maxwell  Jed Simon  Byron Stroud  Chris Valagao  Anneke van Giersbergen  Ryan Van Poederooyen  Adrian White  Dave Young 
Soolotuotanto:   Punky Brüster - Cooked on Phonics  Ocean Machine: Biomech  Infinity  Physicist  Terria  Devlab  The Hummer  Ziltoid the Omniscient  Empath  The Puzzle  Snuggles 
The Devin Townsend Band:   Accelerated Evolution  Synchestra 
Devin Townsend Project:   Ki  Addicted  Deconstruction  Ghost  Epicloud  Z²  Transcendence 
Casualties of Cool:  Casualties of Cool
Livealbumit:   By a Thread – Live in London 2011  The Retinal Circus 
Musiikkiboksit:  Contain Us
Aiheeseen liittyvää:   Strapping Young Lad  Steve Vai  The Wildhearts  Zimmers Hole 
↑  http://www.chroniclesofchaos.com/articles.aspx?id=2-1064
István Szabó

István Szabó.
István Szabó (s. 18. helmikuuta 1938) on unkarilainen elokuvaohjaaja, jonka tunnetuin elokuva on Oscarilla palkittu Mephisto.
Szabo opiskeli Budapestin Elokuva- ja teatteriakatemiassa ja sai ohjaajadiplomin vuonna 1961. Hän ohjasi diplomityönään ensimmäisen elokuvansa 26-vuotiaana. Hän siirtyi pitkien elokuvien ohjaajaksi vuonna 1964.
Ensimmäiset pitkät Szabón elokuvat 1964, 1966 ja 1970)selvennä muodostavat omaelämäkerrallisen trilogian. Ne ovat tyyliltään intiimejä ja lyyrisiä. Niiden nuoret päähenkilöt joutuvat unelmineen kohtaamaan arkipäivän haasteet ja vanhemman sukupolven kyynisyyden.
Szabón varhaisiin kansainvälisiin menestysteoksiin kuuluu Mephisto (1981), joka sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Se perustuu Klaus Mannin samannimiseen romaaniin vuodelta 1936 ja se poikkesi täysin Szabón siihenastisesta ohjaustyylistä monikerroksisuutensa, tragikoomisuutensa ja groteskiutensa takia. Pääosaa, traagista natsien nujertamaa teatterinäyttelijää elokuvassa esitti Klaus Maria Brandauer, jolle Mephisto merkitsi kansainvälistä tähteyttä. Brandauerin kanssa Szabó teki vielä elokuvat Eversti Redl (1985) ja Hanussen (1989), joiden jälkeen hän päätyi tekemään kansainvälisiä menestyselokuvia yhdessä Ralph Fiennesin (Sunshine 1999), Harvey Keitelin (Tapaus Furthwängler 2001) ja Jeremy Ironsin (Being Julia 2004) kanssa.
Elokuvat Everst Redl ja Hanussen käsittelevät samaa tematiikkaa kuin Mephisto. Elokuvien nimihenkilöt Mephisto, Redl että Hanussen ovat selkärangattomia kiipijöitä. Eversti Redlin päähenkilön on hylättävä juurensa ja ystävänsä päästäkseen eteenpäin upseerinurallaan Itävalta-Unkarissa. Hanussen taas on natsi-Saksan aikaisen selvänäkijän, Itävallan armeijan kersantin, joka pääsee natsipuolueen suosioon koska ennustaa positiivisia tulevaisuuden näkymiä puolueelle. Vaikeudet alkavat, kun menestystä ei tule.
Szabó kuului vuonna 1985 Berliinin ja vuonna 1986 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäseniin. Hän on voittanut Baftan (1986) ja kaksi Hopeista karhua (1980, 1992). Hän on lisäksi ollut ehdolla muun muassa Kultaisen palmun saajaksi vuosina 1977, 1981 ja 1988 sekä Golden Globen saajaksi 2001, Kultaisen leijonan saajaksi 1991 ja Goya-palkinnon saajaksi 2005.
Valikoitu filmografia

1961: Teema muunnelmineen (Variációk egy témára, draamadokumentti)
1962: Konsertti (Koncert, lyhytfilmi)
1964: Kun eletään unelmien aikaa (Álmodozások kora)
1967: Isän varjossa (Apa)
1970: Elokuva rakkaudesta (Szerelmesfilm)
1972: Parturin painajainen (Forró vizet a kopaszra!)
1972: Matka Jakobin kanssa (Utazás Jakabbal)
1973: Palomiehenkatu 25 (Tüzoltó utca 25)
1976: Keltainen raitiovaunu (Budapesti Mesék)
1977:Varosterkep (lyhytfilmi)
1979: Luottamus (Bizalom)
1980: Der grüne Vogel
1981: Mefisto (Mephisto)
1984: Bali
1985: Eversti Redl (Oberst Redl)
1988: Hanussen (Hanussen)
1991: Venuksen kohtaaminen (Meeting Venus)
1992: Suloinen Emma, rakas Böbe (Édes Emma, drága Böbe)
1996: Herra O:n salainen ase (Offenbachs Geheimnis)
1999: Ein Hauch von Sonnenschein
2001: Tapaus Furtwängler (Taking Sides)
2004: Being Julia
2006: Rokonok
2012: Az ajtó
2020: Zárójelentés
Iso-Ruokonen (Kouvola)

| Iso-Ruokonen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Jaala)
Koordinaatit:  61°14′04″N, 26°28′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Isoon Kuoppalampeen 
Järvinumero:  14.179.1.056
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,5 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,784 km  
Pinta-ala:  1,963 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Ruokonen 
Iso-Ruokonen  on Kymenlaaksossa Kouvolan Jaalassa, Ansalahden ja Paljakan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 106,5 metriä mpy.
Ivan Bella

Ivan Bella
Ivan Bella (s. 25. toukokuuta 1964 Brezno, nykyisen Slovakian alueella Tšekkoslovakiassa) on lentäjä ja Slovakian ensimmäinen avaruuslentäjä.
Ivan Bella opiskeli Košicen sotilasakatemiassa 1983–1987. Hän toimi sotilaslentäjänä Malackyssä sijaitsevassa lentotukikohdassa. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. maaliskuuta 1998. Hän lensi avaruuteen 20. helmikuuta 1999 Sojuz TM-29-avaruusaluksella ja palasi maahan 28. helmikuuta 1999 Sojuz TM-28-lennolla. Lento kesti noin kahdeksan vuorokautta.
Bella toimi 2000-luvun alussa sotilasasiamiehenä Moskovassa. Hän oli tuolloin everstiluutnantti.
Ivan Bella on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Biografie von Ivan Bella bei spacefacts.de
Biografie von Ivan Bella bei space.kursknet.ru
John Hartson

John Hartson vuonna 2007.
John Hartson (s. 5. huhtikuuta 1975 Swansea, Wales) on walesilainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä muun muassa Arsenalissa (1995–1997) ja Celticissä (2001–2006) sekä 51 maaottelua (14 maalia) Walesin maajoukkueessa (1995–2005). Hän aloitti ammattilaisuransa Luton Townissa vuonna 1992 ja päätti sen lähdettyään West Bromwich Albionista vuoden 2008 alussa. Maajoukkueurallaan hän teki neljätoista maalia.
Hartsonilla todettiin kesällä 2009 kivessyöpä, joka levisi aivoihin ja keuhkoihin. Se onnistuttiin kuitenkin hoitamaan.
John Harvey Kellogg

John Harvey Kellogg
John Harvey Kellogg (26. helmikuuta 1852 – 14. joulukuuta 1943) oli yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori ja keksijä. Hän toimi parantolan johtajana Michiganin Battle Creekissä ja hoiti potilaitaan holistisesti ravinnon, liikunnan ja peräruiskeiden avulla. Kellogg oli kasvissyönnin voimakas puolestapuhuja. Nykyisin hänet tunnetaan parhaiten maissihiutaleiden keksijänä yhdessä veljensä Will Keith Kelloggin kanssa.
Kellogg oli seitsemännen päivän adventisti. Maissihiutaleiden keksimisen ja suosittelun tausta oli ensisijaisesti uskonnollinen. Kelloggin erityisenä huolenaiheena oli masturboinnin synti ja sen aiheuttamat terveysongelmat kuten epilepsia, selkärangan rappeutuminen, näön ja kuulon menettäminen, idiotia, sydänsairaudet ja hedelmättömyys. Kellogg suositteli, että terveellisen ravinnon kuten maissihiutaleiden syömisen lisäksi ”itsesaastutusta” (self-abuse) ehkäistäisiin parhaiten ympärileikkauksin. Ne tuli suorittaa ilman puudutusta, jotta koettu kipu koettaisiin rangaistuksena. Tytöillä myös klitoriksen käsittely karbolihapolla oli hänen mukaansa tehokas menettely. Kellogg vastusti veljensä Will Keith Kelloggin ideaa lisätä maissihiutaleisiin sokeria, mutta ratkaisu teki tuotteesta taloudellisen menestyksen.
Kellogg osallistui 1900-luvun alusta saakka myös rodunjalostukseen tähtäävään liikkeeseen ja rahoitti sitä. Hän kannatti valikoivaa lisääntymistä ja rotuerottelua. Kelloggilla itsellään oli mustia kasvattilapsia.
Ivan Bloch

Ivan Stanislavovic Bloch
Ivan Stanislavovic Bloch (puol. Jan Gotlib Bloch, ven. Иван Станиславович Блиох; 24. heinäkuuta 1836 Radom, Puola – 25. joulukuuta 1901 Varsova, Puola) oli puolalainen pankkiiri ja rautateiden rahoittaja, joka omisti elämänsä modernin teollisen sodankäynnin tutkimiselle. Häntä kiehtoi Saksan-Preussin Ranskasta saama musertava voitto, joka hänen mielestään tarkoitti sitä, että diplomaattisten ongelmien ratkaisemisesta sodankäynnillä oli tullut vanhanaikaista. Hänen kuusiosainen teoksensa La Guerre Future ilmestyi Pariisissa vuonna 1898.
Bloch oli venäläis-puolalainen finanssipoliittinen kirjailija ja rauhanystävä. Osallistumalla tuottaviin teollisuus-, rautatie- ja pankkiyrityksiin Bloch hankki itselleen suuren omaisuuden. Hän julkaisi 1875 kirjan Rautateiden merkitys Venäjän taloudelliselle kehitykselle. Merkillisempi on kuitenkin hänen suuri teoksensa  La Guerre Future ('Tulevaisuuden sota'), jossa hän ajaa maailmanrauhan asiaa ja jonka sanotaan osaltaan vaikuttaneen siihen, että Nikolai II kutsui kokoon Haagin rauhankongressin. Bloch julkaisi muitakin, Puolan ja Venäjän taloudellisia oloja käsitteleviä kirjoituksia.
Aiheesta muualla

Jean de Bloch -säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
Jewish Encyclopedia
Blochin Nobelin rauhanpalkintoehdokkuus 1901
Jevgeni Messner

Jevgeni Iosifovitš Messner (ven. Евгений Иосифович Месснер; 20. heinäkuuta 1897 Moskova – 1. joulukuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Messner sai varhaista opetusta muun muassa Mihail Pressilta. Hän palveli vuosina 1919–1922 armeijassa ja opiskeli kahden vuoden ajan Moskovan yliopiston filologian laitoksella. Vuosina 1923–1926 Messner opiskeli Mihail Gnesinin ja Reinhold Glièren johdolla Gnesin-musiikkiakatemiassa. Vuonna 1930 hän valmistui Moskovan konservatoriosta Nikolai Mjaskovskin sävellysluokalta. Messner itse opetti Gnesin-musiikkiakatemiassa ja Moskovan konservatoriossa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Aleksandr Baltin, Nikolai Sidelnikov ja Tiberiu Olah.
Hyperlinkki

Osoitin muuttuu hyperlinkin päällä sormen kuvaksi.
Hyperlinkki on sähköisessä asiakirjassa esiintyvä kuva, teksti tai sana, johon liittyy jokin toiminto. Useimmiten toiminto siirtää käyttäjän näkymän johonkin toiseen asiakirjaan tai saman asiakirjan toiseen kohtaan.
Hyperlinkkejä käytetään erilaisissa hypertekstijärjestelmissä, joista tunnetuin on World Wide Web. Juuri hyperlinkit ovat hypertekstin määrittelevä ominaisuus. Hypertekstijärjestelmissä liikkuminen perustuu hyperlinkkeihin. Hyperlinkkejä kutsutaan usein vain linkeiksi.
Linkki erottuu muusta tekstistä usein väriltään (esimerkiksi sinisenä) ja tai muotoilultaan (kuten alleviivattuna). Sitä käytetään viemällä osoitin linkitetyn sanan päälle ja valitsemalla se. Tämän lauseen neljäs sana on hyperlinkki.
Hyperlinkin historia

Linkki on tekstissä (mediassa) etenemisen tai siihen pääsyn erityinen keino. Ennen kuin hypertekstin tietystä muodosta tuli World Wide Webin myötä laajasti tunnettu ja käytetty tekstin muoto, haluttiin toisinaan korostaa hyvinkin yksioikoisesti hyperlinkin eroa muihin tekstin rakenteisiin ja muotoihin. selvennä Esitettiin, että ”perinteinen” ilman linkkejä oleva teksti rajoittaisi etenemisen sivulta toiselle tapahtuvaksi eli lineaariseksi. selvennä  Kirjallisuustieteessä näitä ilmiöitä tarkastellaan laajemmin esimerkiksi osana intertekstuaalisuutta.
Linkki myös määriteltiin yhdessä solmun käsitteen kanssa siten, että hypertekstin kokonaisuus muodostuu lyhyiden tekstien tai muun median rakenteista eli solmuista, joita linkit yhdistävät.selvennä
Hyperlinkkiä verrattiin teksteissä perinteisesti käytettyihin alaviitteisiin. selvennä Näin verrattaessa määritellään yksinkertainen, yksisuuntaisesti viittaava linkki. Linkin ajatusta voidaan kuitenkin muunnella ja ilmentää useilla eri tavoilla. Ne riippuvat hypertekstin toteutuksesta, hypertekstijärjestelmästä (engl. hypertext system).
Jo viime vuosisadan alkupuolella Mundaneumin kehittäjä Paul Otlet hahmotteli ajatusta asiakirjoja yhdistävästä linkistä. Otlet'n versio oli vieläpä kehittyneempi kuin nykyiset hyperlinkit: hänen linkkinsä sisälsi merkityksiä, jotka kertoivat esimerkiksi siitä, oliko linkin kohde kulloinkin tarkastellun asiakirjan puolella vai sitä vastaan.
Hyperlinkin idean keskeisenä historiallisena esittäjänä pidetään Vannevar Bushia, joka vuonna 1945 julkaistussa artikkelissa As We May Think kirjoitti mm. seuraavasti: "Hän löytää toisen asiaankuuluvan kohdan ja sitoo nämä kaksi toisiinsa. Näin hän rakentaa monien kohteiden polun. Toisinaan hän lisää oman kommentin joko linkittämällä sen pääpolkuun tai liittämällä sen sivureitillä tiettyyn kohteeseen." Lainauksessa kuvitteellisen Memex-laitteen käyttäjä siis etsii laitteen sisältämistä tallenteista kiinnostavia aineistoja, kommentoi niitä ja linkittää niitä toisiinsa.
Vuonna 1968 Douglas Engelbart esitteli hyperlinkkejä On-Line Systemillä monen muun asian kanssa.
Linkin ideasta toteutuksiin ja merkityksiin

Erityisesti ennen World Wide Webin yleistymistä kehiteltiin erillisiä järjestelmiä ja demoja useista lähtökohdista 1960-luvun loppupuolelta lähtien. Niissä oli tarjolla viittaavan linkin ohella useita muita linkitysmalleja. Esimerkiksi yhdessä ensimmäisistä kaupallisista hypertekstin toteutuksista, 1987 esitellyssä Guidessa voitiin käyttää viittaavan linkin (jump) ohella erilliseen ikkunaan avautuvaa linkkiä (popup) sekä korvaavaa linkkiä (replacement link), joka aktivoituna korvasi linkin tekstin toisella, yleensä laajemmalla tekstillä aiheuttamatta hyppyä solmusta toiseen.
Linkit voivat olla kaksisuuntaisia, jolloin hypertekstin kiinnityskohdat eli ankkurit kummassakin päässä linkkiä toimivat samalla tavalla. Tätä ominaisuutta korostettiin esimerkiksi Intermedia-järjestelmässä.
Linkkien tulkinnat ja käyttötavat riippuvat myös siitä, miten hypertekstin solmut määritellään. Tarkastelussa voidaan käsitellä hienojakoisia rakenteita yhden ”tekstin” (”dokumentin” tai ”teoksen”) sisällä tai keskittyä isompien kokonaisuuksien välisiin linkkeihin. Jälkimmäisessä lähestytään linkkien määrittelyssä tiedonhaun ja sisällönkuvailun kysymyksiä.
Linkit voidaan tyypitellä niiden merkityksen (semantiikan) eli käytännössä niiden yhdistämien solmujen tai tekstikohtien välisen suhteen mukaan. Tällaisen tyypittelyn esitti esimerkiksi Randall H. Trigg kehittämäänsä, tieteellisen julkaisemisen rakenteisiin liittyvään Textnet-järjestelmään. Eräissä hypertekstinäkemyksissä korostetaan käyttäjän linkeille antamia merkityksiä.
Hyperlinkit HTML- ja XHTML-kielissä

HTML-koodissa hyperlinkkejä merkitään a-elementillä. Esimerkiksi linkki Wikipediaan tehtäisiin koodilla: <a href="http://fi.wikipedia.org/">Wikipedia, vapaa tietosanakirja</a>.
HTML-kielessä hyperlinkki voi kätkeä alleen myös sähköpostiosoitteen, jolloin se avaa käyttäjän sähköpostiohjeman valmiiksi sekä tarjoaa sähköpostilomakkeen, jolloin käyttäjä voi vaivatta lähettää sähköpostia vastaanottajalle.
Linkittämisen oikeus

Webin kehittäjä Tim Berners-Lee pitää linkittämisen vapautta keskeisenä osana sananvapautta.
Joulukuussa 2018 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti, että hyperlinkit ovat suojeltu osa vapaata ilmaisua. Oikeustapaus sai alkunsa Unkarissa, jossa eräs poliittinen puolue nosti paikallisen uutissivuston syytteeseen poliittisesta loukkaamisesta, kun se linkitti erään henkilön Youtube-haastattelun sivulleen. Haastattelu ei ollut uutissivuston itsensä tekemä. Unkarilaiset oikeudet tuomitsivat uutissivuston herjauksesta, mutta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin otti kannan, jonka mukaan pelkästään hyperlinkin julkiseminen ei aiheuta sitä, että linkin julkaiseva henkilö olisi vastuussa linkin sisällöstä.
Kuitenkin Euroopan unionin maaliskuussa 2019 hyväksymän tekijänoikeusdirektiivin 11 artikla rajoittaa internetin isojen alustapalveluiden kuten Facebookin ja Googlen oikeutta esittää otteita lehtiartikkeleista palveluissaan. Hyväksyttyjä ovat vain yksittäiset sanat tai hyvin lyhyet lauseet, ja näin ollen uutisen otsikon sisältö voi jäädä todella pintapuoliseksi ja lisäksi ingressi täysin pimentoon. Laajempi artikkeleiden esittäminen vaatii alustat ostamaan uutistarjoajilta lisenssin ja tätä on kutsuttu ns. "linkkiveroksi".