stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alex Turner

| Alex Turner |
| --- | --- |
 Alex Turner Coachella Festivaleilla huhtikuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1986 (ikä 38) Sheffield, Britannia
Ammatti:  muusikko, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  indie rock, psykedeelinen rock, garage rock, post-punk revival, kamaripop
Soittimet:  laulu, kitara, koskettimet, basso, rummut, perkussiot
Yhtyeet:  Arctic Monkeys The Last Shadow Puppets
Levy-yhtiöt:  Domino Recording Company
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alexander David "Alex" Turner (s. 6. tammikuuta 1986 Sheffield, Britannia) on englantilainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten sheffieldiläisen Arctic Monkeys -yhtyeen laulajana, kitaristina ja lauluntekijänä.
Ura > Arctic Monkeys

Arctic Monkeys perustettiin vuonna 2002, ja siihen kuuluvat Alex Turnerin lisäksi kitaristi Jamie Cook (2006-), basisti Nick O'Malley ja rumpali Matt Helders. Yhtye on julkaissut tähän mennessä kuusi albumia, joista varsinkin ensimmäinen ja viides saavuttivat suuren suosion. Vuonna 2006 julkaistun esikoisalbumin nimi on Whatever People Say I Am, That's What I'm Not, toinen albumi on nimeltään Favourite Worst Nightmare (2007), ja kolmas albumi Humbug julkaistiin vuoden 2009 syksyllä. Neljännen levyn nimi on Suck It and See (2011). Yhtyeen viides albumi on nimeltään AM, ja se ilmestyi vuonna 2013. Albumi voitti Brit Award -palkinnon parhaasta albumista. Vuonna 2018 julkaistu Tranquility Base Hotel & Casino on yhtyeen tuorein albumi.
Ura > The Last Shadow Puppets

Elokuussa 2007 julkistettiin suunnitelmat siitä, että Turner levyttäisi yhdessä ystävänsä The Rascals -yhtyeen entisen laulaja-kitaristi Miles Kanen ja tuottaja James Fordin kanssa. Projektissa Turner ja Kane jakaisivat laulu-, kitara- ja basso-osuudet ja James Ford soittaisi rumpuja.  Myös Owen Pallett esiintyy levyllä. Duon nimeksi vakiintui The Last Shadow Puppets, ja sen ensimmäinen levy The Age Of The Understatement julkaistiin 21. huhtikuuta 2008. Levy saavutti listoilla ensimmäisen sijan ilmestymisviikollaan. Duo teki pienen kiertueen vuoden 2008 elokuussa Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arctic Monkeysin virallinen kotisivu (englanniksi)
Arctic Monkeys Last.fm-sivustolla (englanniksi)
Arctic Monkeys MySpace-sivustolla (englanniksi)
Amerikaneskimokoira

| Amerikaneskimokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa 1[lähde? ]
Rodun syntyaika:  1800–1900-luvun vaihde
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja vahtikoira
Elinikä:  13–15 vuotta
Muita nimityksiä:  American Eskimo Dog, American Eskimo Spitz, American Spitz, Eskie
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 4 Eurooppalaiset pystykorvat #908
Ulkonäkö
Paino:  pieni 3–5 kg keskikokoinen 5–9 kg iso 9–16 kg
Säkäkorkeus:  pieni 23–31 cm keskikokoinen 31–38 cm iso 38–48 cm
Väritys:  valkoinen ja kermanvärinen
Amerikaneskimokoira (engl. American Eskimo Dog) on yhdysvaltalainen koirarotu. Vaikkei sillä ole FCI:n tunnustusta, se on Suomen Kennelliiton hyväksymä.
Ulkonäkö

Amerikaneskimokoira on valkoinen pystykorva. Se on rungoltaan lähes neliömäinen. Sallitut värit ovat valkoinen ja keksinvärinen (valkoinen, jolla on vähäiset, haalean kellertävät merkit). Rodusta on kolme eri muunnosta - pieni, keskikokoinen ja iso – jotka eroavat toisistaan vain kooltaan. Pieni on 23–31 cm, keskikokoinen 31–38 cm ja iso 38–48 cm korkea. Pieni painaa 3–5 kg, keskikokoinen 5–9 kg ja iso 9–16 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Amerikaneskimokoira on miellyttämishaluinen, uskollinen ja iloinen. Se sopii sekä seura- että vahtikoiraksi.
Alkuperä

Amerikaneskimokoiralla ei ole mitään tekemistä eskimoiden kanssa. Sitä ei ole koskaan käytetty rekikoirana, vaan sen ensisijainen tehtävä on ollut toimia piha- ja seurakoirana. Se ei myöskään polveudu arktisista koirista, vaan on läheisintä sukua pohjois- ja keskieurooppalaisille pystykorville.
Rodun juurten uskotaan olevan valkoisissa saksanpystykorvissa (etupäässä grosspitzissä), joita saksalaiset uudisasukkaat toivat mukanaan maahan 1800-luvulla. Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa alkoi esiintyä myös keeshondeja, pomeranianeja ja volpino italianoja, jotka saattoivat myös vaikuttaa osaltaan varhaiseen jalostukseen.
Aiemmin amerikaneskimokoira oli nykyistä kookkaampi ja ulkomuodoltaan epäyhtenäisempi. Keskikokoinen ja iso ovat alkuperäisiä muunnoksia, mutta pieni jalostettiin vasta myöhemmin. Se tunnettiin aiemmin nimellä American Spitz eli amerikanpystykorva, mutta kasvattajat uudelleen nimesivät sen vuonna 1917, koska he eivät halunneet ensimmäisen maailmansodan luoman poliittisen ilmapiirin vuoksi käyttää alun perin saksalaista termiä Spitz.
Amerikaneskimokoira filippiiniläisessä postimerkissä.
11-viikkoinen pentu
Antskogin ruukki

Antskogin ruukin rakennuksia.
Antskogin ruukki oli noin vuonna 1630 Anskunjoen varrelle perustettu rautaruukki, jonka ympärille syntyi Anskun ruukkiyhdyskunta. Pohjan pitäjästä muodostui vähitellen 1600-luvulla Suomen raudan valmistuksen keskus, kun sinne ja lähiympäristöön perustettiin Ruotsin raudantarpeen tyydyttämiseksi useita ruukkeja. Ruotsista tuli eurooppalainen suurvalta 1600-luvun aikana ja yhteiskunta tarvitsi kipeästi rautatuotteita erityisesti sotaväen tarpeisiin.
Ruukin kultakautta oli 1600-luku. Antskogin ruukin perusti turkulainen suurkauppias ja Suomen rikkain mies Jakob Wolle (Wulff) vuonna 1630. Wolle sai erioikeuden perustaa uuden ruukin kuningas Kustaa II Aadolfin valtakaudena aikana. Antskogin omistusjärjestely oli poikkeuksellinen, koska ruukista ei tullut Ruotsin kruunun omaisuutta. Anstskogin ruukki valmistui vuonna 1632. Ruukin seuraava omistaja oli kauppias Peter Thorwöste, joka toimi aiemmin Wollen kirjanpitäjänä.
Tehtaiilja Henrik Johan Kreij oli ruukin omistaja 1700-luvulla.
Ruukki koki uuden kukoistuskauden 1800-luvulla, jolloin siellä tuotettiin kuparia. Ruukin tunnettuja omistajia olivat turkulainen apteekkari John Jacob Julin ja hänen poika Emil Lindsay von Julin. Von Julin myi Antskogin ruukin vuonna 1875 keskittyäkseen Fiskarsin ruukin kehitystyöhön.
Kuparilaitoksen toiminta loppui kuitenkin 1880. Alueella oli jo aiemmin perustettu tekstiiliteollisuutta, ja se toiminta jatkui vuoteen 1959. Tilat myytiin huutokaupassa MAKO Oy:lle. Nykyisin ruukkialueella on asukkaita 120, ja varsinkin kesäaikaan siellä on vilkasta toimintaa.
Aiheesta muualla

Pohjan ruukkiympäristöt, Rakennettu kulttuuriympäristö, Museovirasto
Anna Jesień

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jesien Osakan MM-Kisoissa 2007, Jana Rawlinsonin vieressä oikealla. |  Jesien Osakan MM-Kisoissa 2007, Jana Rawlinsonin vieressä oikealla. |  Jesien Osakan MM-Kisoissa 2007, Jana Rawlinsonin vieressä oikealla. |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Osaka 2007 | 400 metrin aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | München 2002 | 400 metrin aidat |  |
|  Pronssia | München 2002 | 4x400 m |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 4x400 m |  |
Anna Marta Jesień (o.s. Olichwierczuk, s. 10. joulukuuta 1978 Sokolowie Podlaskim) on puolalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Jesień karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 57,36. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa välierissä ajalla 55,64. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän voitti EM-pronssia 400 metrin aidoissa ja oli samoissa kisoissa mukana Puolan joukkueessa, joka voitti EM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2003 hän voitti Puolan mestaruuden 400 metrin aidoissa, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Puolan mestaruuden, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa alkuerissä. 2005 hän voitti maansa mestaruuden ja Euroopan cupin ajalla 54,90. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui neljänneksi Helsingin MM-kisoissa ajalla 54,17 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Jesień voitti vuonna 2006 Puolan mestaruuden 400 metrin juoksussa ja sijoittui Euroopan cupin superliigassa viidenneksi 400 metrin aidoissa. Göteborgin EM-kisoissa hän juoksi kuudenneksi 400 metrin aidoissa ja oli mukana voittamassa EM-pronssia 4 x 400 metrin viestissä. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljäs ja yleisurheilun maailmancupissa kolmas. Seuraavana vuonna Jesień voitti Osakan MM-kisoissa MM-pronssia ajalla 53,92. Myöhemmin samana syksynä hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 54,17.
Jesień sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 viidenneksi ajalla 54,29. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kuudes. Vuonna 2009 hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 400 metrin aitajuoksun Leiriassa, mutta karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa välierissä. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui viidenneksi.
Ennätykset

400 metrin juoksu: 51,74 (2007)
400 metrin aitajuoksu: 53,86 (2007)
Saavutukset

Yleisurheilun MM-kilpailut
Osaka 2007: pronssia, 400 metrin aitajuoksu
Yleisurheilun EM-kilpailut
München 2002: pronssia, 400 metrin aitajuoksu
München 2002: pronssia, 4 x 400 metrin viestijuoksu.
Göteborg 2006: pronssia, 4 x 400 metrin viestijuoksu.
Anthoúsa

| Anthoúsa Ανθούσα |
| --- | --- |
 Anthoúsan kaupunkia.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Anthoúsa
 Koordinaatit: 38°1′23″N, 23°52′20″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Kunta:  Pallíni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  490902
Väkiluku (2011):  2 132
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  2 132
 – Kaupunki:  2 132
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  153 xx
Suuntanumero(t):  210
Rekisterikilpi:  Z
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anthoúsa (kreik. Ανθούσα) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Pallínin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ανθούσας, Dimotikí Enótita Anthoúsas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 2 132 (vuonna 2011).
Anthoúsan Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koimíseos Theotókou) kirkko.
Anthoúsan kaupunki, suomeksi ”Kukkiva”, sijaitsee Pentéli-vuoren juurella sen eteläpuolella noin 14 kilometriä itäkoillisen Ateenan keskustasta. Kaupunki on Ateenan esikaupunkialuetta.
Anthoúsa oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pallínin kuntaan yhdessä Gérakaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthoúsa Wikimedia Commonsissa
Askeranin piiri

Askeranin piiri (oranssilla) Vuoristo-Karabahin kartalla.
Askeranin piiri (arm. Ասկերանի մարզ, ven. Аскера́нский райо́н, Askeranski raion) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta käytännössä itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 1221,92 neliökilometriä. Asukkaita on 17 000 henkeä (vuonna 2005).
Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut piiri on perustettu vuonna 1930. Aluksi sen nimenä oli Stepanakertin piiri. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1978, jolloin piirikeskus siirrettiin Stepanakertistä Askeranin taajamaan. Neuvostoaikana piirin pinta-ala oli 900 neliökilometriä. Armenialaisten osuus väestöstä laski 91,7 prosentista vuonna 1939 73,5 prosenttiin vuonna 1979. Samaan aikaan azerien osuus nousi 6,9 prosentista 26,0 prosenttiin.
Azerbaidžanin viranomaiset lakkauttivat Askeranin piirin marraskuussa 1991 ja perustivat sen tilalle Xocalın piirin. Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Askeranin piiriin valtaamansa Ağdamin piirin osan. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Martakertin, lännessä Qašataghin, etelässä Šušin, Hadrutin ja Martunin piireihin sekä koillisessa Azerbaidžaniin. Hallinnollinen keskus on Askeranin kaupunki, josta on 14 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,8 % on armenialaisia.
Anne Charlotte Leffler

| Anne Charlotte Leffler |
| --- | --- |
 Anne Charlotte Leffler
Henkilötiedot
Syntynyt: 1849 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 1892 (42–43 vuotta) Napoli, Italia
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Ur lifvet
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anne Charlotte Gustava Leffler Edgren (1849 Tukholma, Ruotsi – 1892 Napoli, Italia) oli ruotsalainen kirjailija. Hän piti kirjallista salonkia.
Lefflerin salanimellä julkaisemat näytelmät, kuten Skådespelerskan (1873) ja Elfvan (1880), saavuttivat luontevuutensa ja persoonallisen aatesisällyksensä takia paljon suosiota. Hänen kirjailijamaineensa perustuu kuitenkin ennen kaikkea novellikokoelmiin Ur lifvet, joita ilmestyi viisi nidettä ja joissa hänen todellisuudentajunsa, älykäs ihmisymmärryksensä ja sielullinen erittelykykynsä sekä yksinkertaisen selkeä tyylinsä pääsevät täysiin oikeuksiinsa. Erikoisen taitavasti hän kuvaa ruotsalaista koti- ja seuraelämää. Aikoinaan muutamat hänen novelleistaan (esimerkiksi Aurora Bunge) herättivät paheksuntaa peittelemättömän realisminsa takia, jolla muutamat naiskohtalot oli kuvattu. Hänen muista teoksistaan mainittavia ovat näytelmät Sanna kvinnor (1883) ja Hur man gör godt (1885) sekä vuodelta 1892 Sonja Kovalevskin elämäkerta.
Oltuaan kirjailijauransa alussa etupäässä ulkokohtainen kiivailija ja analysoija, hän on myöhemmässä tuotannossaan jossain määrin tavoitteellisempi: hän kuvaa yhteiskunnallisia epäkohtia sekä sovinnaisuutta, joka kahlehtii yksilön ja varsinkin naisen vapautta. Lefflerin ensimmäinen puoliso oli Gustaf Edgren, toinen italialainen matemaatikko Pasquale del Pezzo.
Leffler käytti salanimiä  A., A. Ch. E—n, Alrun Leifsson, C., Carla, Carlot. Hänen muita käyttämiään nimiä olivat Anne Charlotte di Cajanello, Anne Charlotte Edgren, Anna-Carlotta Leffler, d:ssa di Cajanello.
Lefflerin veli oli matemaatikko Gösta Mittag-Leffler.
Suomennetut teokset

A. Ch. Edgren: "Lapsi": Häät , suom. Aatto S. K. E. Holm'in kustantama. 1883. Sarja: Helppohintainen novelli- ja romani-jakso, 2 sarja, 5.
Lapsi Projekt Gutenbergissa, Häät Projekt Gutenbergissa
A. Ch. Edgren: Häät ja Lapsi, suom. Aatto S. Teoksessa: Margery Beade ja Beden armeliaisuus, K. E. Holm'in kustantama. 1883
A. Char. Edgren: Tohtorin waimo, suom. Maiju [Olga Maria Slottsberg], [Oulussa]: E. P.-K:n (E. Paavo-Kallio) kustantama 1885, Sarja: 'Pohjan Leimun' kirjanen, n:o 3.
Anne Charlotte Edgren-Leffler: Oikeita naisia: näytelmä 3:ssa näytöksessä (Sanna kvinnor), suom. Väinö Andelin (=Hämeen-Anttila). Hämeenlinna: Andelin 1900. Sarja: Pieni yleiskirjasto, 5.
Anne Charlotte Edgren-Leffler: Kesäsatu: romaani (En sommarsaga), suom. Esteri Paalanen, Porvoo: WSOY 1922
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anne Charlotte Leffler Wikimedia Commonsissa
Anne Charlotte Lefflerin teoksia Projekt Runebergissa
Anne Charlotte Lefflerin teoksia Projekt Gutenbergissa
Anne Tompuri

Anne Kaarin Tompuri (s. 1958 Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija.
Tompuri on tehnyt mustavalkoisia, kankaalle guassilla ja pigmentillä maalattuja teoksia. Hän on opiskellut 1980-luvulla Kuvataideakatemiassa ja Kankaanpään taidekoulussa.
Julkiset teokset

Postipankki
Teknologiakeskus Kareltek (maalaus yhdistelmätekniikalla yhdessä Anne Wunderlichin kanssa)
Malmin hautausmaan kappeli
Valkeakosken Tietotien lukio
Aiheesta muualla

Anne Tompuri Kansallisgallerian kokoelmissa
Anna Jablonskaja

| Anna Jablonskaja> Ганна Ябло́нська.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hanna Hryhorivna Mašutina
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1981 Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 24. tammikuuta 2011 (29 vuotta) Moskova, Venäjä
Ammatti:  näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja
Kirjailija
Salanimi: Anna Jablonskaja
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna Jablonskaja (ven. А́нна Ябло́нская, ukr. Ганна Ябло́нська, Hanna Jablonska; oik. Hanna Hryhorivna Mašutina, ukr. Ганна Григо́рівна Машу́тіна; 20. heinäkuuta 1981 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 24. tammikuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli ukrainalainen näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän kuoli Domodedovon lentokentän pommi-iskussa 2011.
Blogissaan 21. joulukuuta 2010 Jablonskaja kirjoitti "Мне кажется у меня осталось очень мало времени" ("Minulla on luultavasti vain vähän aikaa jäljellä").
Elämä

Anna Jablonskaja julkaisi toistakymmentä näytelmää. Monia niistä on esitetty Venäjällä, etenkin Pietarissa. Jablonskaja on vuodesta 2004 saanut useita palkintoja monien kirjallisuustapahtumien yhteydessä. Hän kirjoitti myös lyyrisiä runoja. Moskovan Meierhold-keskuksen johtajan Pavel Rudnevin mukaan häntä pidettiin yhtenä nuoren polven suurimmista lahjakkuuksista, ja hän oli Uusi draama -kulttuurisuuntauksen henkinen johtaja.
Jablonskaja tuli Moskovaan lentokoneella Odessasta puoli tuntia ennen räjähdystä. Hän oli menossa Isskustvo kino -lehden tilaisuuteen, jossa hänelle oli tarkoitus myöntää lehden perustama palkinto.
Aiheesta muualla

Respect those who died at Domodedovo, Natalia Antonovan muistokirjoitus Anna Jablonskajalle The Guardianissa.
Armas Jokio

| Armas Jokio |
| --- | --- |
 Armas Jokio Talonmies Pikkaraisena.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1918 Helsinki
Kuollut: 12. lokakuuta 1998 (80 vuotta) Vantaa
Näyttelijä
Aktiivisena:  1943–1981
Merkittävät roolit:  Talonmies Pikkarainen (Pekka ja Pätkä -elokuvissa), Pikku-Aleksi elokuvissa Muhoksen Mimmi (1952), Lentävä kalakukko (1953) ja Majuri maantieltä (1954)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Armas Jokion hauta Malmin hautausmaalla
Armas Taisto Jokio (21. helmikuuta 1918 Helsinki – 12. lokakuuta 1998 Vantaa) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hänet muistetaan erityisesti talonmies Pikkaraisen roolista Pekka ja Pätkä -elokuvissa sekä hieman lapsellisen mustalaismiehen Pikku-Aleksin roolista elokuvissa Muhoksen Mimmi (1952), Lentävä kalakukko (1953) ja Majuri maantieltä (1954).
Laulajana Jokio aloitti uransa Suomen Kansallisoopperassa, mutta siirtyi myöhemmin Hilkka Kinnusen Operettiteatteriin ja Punaiseen Myllyyn.
Jokio esiintyi kaikkiaan 55 elokuvassa, joista merkittävä osa on lähinnä tukkilaiselokuvia. Hänet tunnettiin verrattomana koomikkona, joka vaikutti enemmän ilmeillään ja olemuksellaan kuin sanoillaan ja tunneilmaisullaan. Jokio esitti talonmies Pikkaraista miltei kaikissa 1950-luvun Pekka ja Pätkä -sarjan elokuvissa. Muita hänen elokuviaan ovat esimerkiksi Lentävä kalakukko (1953), Majuri maantieltä (1954), Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954) ja aivan uran lopussa Kiljusen herrasväki (1981). Jokio näytteli myös teatterissa. 1960-luvun puolivälissä hän jatkoi Hilkka Kinnusen Operettiteatterissa ja televisiossa. Sen jälkeen vietti eläkepäiviään Vantaalla Koivukylässä. Ulosottomiehenä hän esiintyi elokuvissa, mutta ei todellisuudessa ollut ulosottomiehenä.
Jokio on haudattu Malmin hautausmaalle, kortteliin 27-6-131.
Elokuvat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pekka ja Pätkä -elokuvat Pekka Puupää kesälaitumilla (1953)  Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)  Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)  Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957)  Pekka ja Pätkä salapoliiseina (1957)  Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957)  Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)  Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)  Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959)  Pekka ja Pätkä neekereinä (1960)  |  Muut elokuvat Hevoshuijari (1943)  Kalle Aaltosen morsian (1948)  Aaltoska orkaniseeraa (1949)  Neljä rakkautta (1951)  On lautalla pienoinen kahvila (1952)  Muhoksen Mimmi (1952)  Kipparikvartetti (1952)  Varsovan laulu (1953)  Me tulemme taas (1953)  Lentävä kalakukko (1953)  Hei, rillumarei! (1954)  Majuri maantieltä (1954)  Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954)  Taikayö (1954)  Sininen viikko (1954)  Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955)  Säkkijärven polkka (1955)  Pastori Jussilainen (1955)  Kaunis Kaarina (1955)  Helunan häämatka (1955)  Minä ja mieheni morsian (1955)  Ryysyrannan Jooseppi (1955)  |  Juha (1956)  Rakas varkaani (1957)  1918 – mies ja hänen omatuntonsa (1957)  Niskavuori taistelee (1957)  Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)  Risti ja liekki (1957)  Asessorin naishuolet (1958)  Äidittömät (1958)  Niskavuoren naiset (1958)  Kahden ladun poikki (1958)  Kulkurin masurkka (1958)  Lasisydän (1959)  Kankkulan kaivolla (1960)  Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)  Tyttö ja hattu (1961)  Me (1961)  Oksat pois... (1961)  Toivelauluja (1961)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Taape tähtenä (1962)  ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli (1962)  Villin Pohjolan kulta (1963)  Kiljusen herrasväki (1981)  |
Arnold Harberger

Arnold C. Harberger (s. 27. heinäkuuta 1924) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä, jonka mukaan hyvinvointitaloustieteessä laajalti hyödynnetty Harbergerin kolmio on nimetty.
Harberger syntyi Newarkissa, New Jerseyssä, ja valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta ja Chicagon yliopistosta. Hän on itse myöhemmin opettanut näiden kahden koulun lisäksi Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa ja ollut vierailevana professorina muun muassa Pariisissa ja Harvardissa.
Harberger on ollut vuodesta 1989 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsenenä. Hän meni 15. maaliskuuta 1958 naimisiin Anita Valjalon kanssa; pari sai yhdessä kaksi lasta.
Anísio Silva

| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten yleisurheilu.Pan-Amerikan kisat  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten yleisurheilu.Pan-Amerikan kisat  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten yleisurheilu.Pan-Amerikan kisat  | Maa:   Brasilia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Havanna 1991 | Kolmiloikka |  |
| Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Manaus 1991 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Lima 1993 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Mar del Plata 1997 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Bogotá 1999 | Kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Barquisimeto 2003 | Kolmiloikka |  |
Anísio de Souza Silva (s. 18. kesäkuuta 1969 São Paulo) on brasilialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kolmiloikassa. Hän edusti seuratasolla Associção Atética Guarua. Silva voitti Pan-Amerikan kisoissa yhden mitalin ja maanosansa mestaruuskilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista neljä on kultaisia ja yksi hopeinen. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti vuosina 1992–1996, mutta karsiutui kummallakin kerralla.
Ennätykset

Kolmiloikka: 17,32 m (1993)
Arena Fonte Nova

| Arena Fonte Nova |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Salvador, Brasilia
Avattu:  2013
Omistaja:  ?
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 ? 
Katsojakapasiteetti
 44 100 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Bahia Arena on stadion Salvadorissa Brasiliassa. Se rakennettiin vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten. Stadionilla on 44 100 paikkaa.