stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hermosillo

| Hermosillo |
| --- | --- |

 vaakuna
 Hermosillo
 Koordinaatit: 29°05′56″N, 110°57′15″W 
Valtio:  Meksiko
Osavaltio:  Sonora
Perustettu:  1741 (Villa del Pitic)
Kunta:  1825
Hallinto:  
 – Kunnanjohtaja:  Alejandro López Caballero
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14 880.2 km²
Korkeus:  210 m
Väkiluku (2014):  778 000
Aikavyöhyke:  UTC−7
Postinumero:  83000
Suuntanumero(t):  662
 
 hermosillo.gob.mx 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hermosillo on Sonoran osavaltion pääkaupunki Pohjois-Meksikossa. Kaupungin asukasluku vuoden 2014 väestönlaskennassa oli noin 780 000.
Kaupunki on perustettu 1741 nimellä Villa del Pitic. Nykyisen nimensä se sai 1828 kenraali José María González de Hermosillon mukaan. Meksikon vallankumouksen aikana se oli viisi kuukautta Venustiano Carranzan pääkaupunki.
Kaupungissa on melko paljon teollisuutta, josta yksi tärkeimmistä esimerkiksi Fordin autotehdas.
Hermosillossa toimii seuraavat yliopistot:
Instituto Tecnologico de Hermosillo
Universidad de Hermosillo
Universidad Kino
Universidad de Sonora
ITESM Campus Sonora Norte (Arkistoitu – Internet Archive)
Universidad del Noroeste
Amerikkalainen baseball on erittäin suosittua Hermosillossa ja kaupungin joukkueen nimi on Naranjeros.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
hermosillo.gob.mx/
Helsingin kaupungin ruotsalais-suomalainen seurakunta

| Helsingin kaupunkiseurakunta> Helsingin kaupungin ruotsalais-suomalainen seurakunta |
| --- | --- |
 Aleksanteri II:n muistopatsaan paljastustilaisuus Senaatintorilla 1894.
Perustettu:  1550
Lakkautettu:  1906
Pääkirkko:  Nikolainkirkko
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helsingin kaupungin ruotsalais-suomalainen seurakunta (ruots. Helsingfors stads svensk-finska församling) eli Helsingin kaupunkiseurakunta oli Helsingin kaupungissa vuosina 1550–1906 toiminut jakamaton evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra Sigfridus mainitaan vuonna 1557 ja ensimmäinen kappalainen Simon Petri vuonna 1593.
Seurakunnan jakaminen

Helsingin kaupungin evankelis-luterilainen seurakunta toimi aluksi jakamattomana ruotsalais-suomalaisena seurakuntana, kunnes senaatti päätti 17.10.1905 jakaa seurakunnan kolmeen alueeseen, joilla kaikilla olisi erilliset suomalainen ja ruotsalainen seurakunta. Tämä päätös pantiin toimeen vuonna 1906, jolloin toimintansa aloitti seuraavat seurakunnat:
Helsingin eteläinen ruotsalainen seurakunta (1906–2009)
Helsingin eteläinen suomalainen seurakunta (1906–1956; Johanneksen seurakunta 1956–1999)
Helsingin pohjoinen ruotsalainen seurakunta (1906–2009)
Helsingin pohjoinen suomalainen seurakunta (1906–1942)
Sörnäisten ruotsalainen seurakunta (1906–)
Sörnäisten suomalainen seurakunta (1906–1941)
Helsingin kaupunkiseurakunnan jakaminen mainittiin ensimmäisen kerran senaatin käskykirjeessä jo vuonna 1852. Esitetyt ehdotuksen seurakunnan jakamiseksi kahdeksi itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi, ruotsalaiseen ja suomalaiseen seurakuntaan, kuitenkin kumottiin senaatin päätöksillä vuosina 1867, 1876 ja 1891. Vaikka jako pantiin toimeen vuonna 1906, Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherra, rovasti Karl August Hildén ilmoitti kirjeessään tuomiokapitulille vasta tammikuussa 1911, että Helsingin vanhan suomalais-ruotsalaisen seurakunnan jako kuudeksi eri seurakunnaksi oli saatu päätökseen.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Helsingin kirkkoherroina:
1557– Sigfridus
1561– Carolus
1563–1566: Nicolaus Matthiae
1572– Benedictus
1574–1578: Laurentius
1579–1590: Simon Laurentii
1592–1597: Henricus Henrici Witticius
1598–1624: Samuel Andreae Sawonius
1634–1637: Sveno Torchilli
1638–1640: Johannes Birgeri Orbergius
Yhteistet Helsingin pitäjän kanssa
1641–1656: Jöran Pietarinpoika Orlander
1661–1688: Andreas Laurinpoika Nykopensis
1688–1710: Andreas Matias Ignatius
1711–1713: Johan Serlachius
1721–1728: Johan Wång
1729–1740: Johan Forsskåhl
1741–1765: Johan Fortelius
1767–1781: Sakari Cajander
1784–1816: Fredrik Collin
1817–1821: Gustaf Lars Zetterman
1824–1865: Erik Anders Crohns
Helsingin kaupunkiseurakunta
1868–1873: Frans Arvid Snellman
1876–1878: Anders Johan Hornborg
1879–1904: Alexander Wilhelm Lyra
1904–1906: Juuso Hedberg
Hall Caine

| Hall Caine |
| --- | --- |
 Hall Caine R. E. Morrisonin maalaamana.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas Henry Hall Caine
Syntynyt: 14. toukokuuta 1853 Runcorn, Cheshire
Kuollut: 31. elokuuta 1931 (78 vuotta) Greeba Castle, Mansaari
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija, runoilija, kriitikko
Vanhemmat:  John Caine ja Sarah Hall
Puoliso:  Mary Chandler
Lapset:  Derwent Hall Caine ja Gordon Hall Caine
Kirjailija
Aikakausi:  1885-1923
Kirjallinen suuntaus: romantiikka, realismi
Esikoisteos:  Recollections of Dante Gabriel Rossetti
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan kunniamerkki KBE 1918, Kunniapalkinto kirjallisuusansioista 1922 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Thomas Henry Hall Caine (14. toukokuuta 1853 Runcorn, Cheshire – 31. elokuuta 1931 Greeba Castle, Mansaari) oli englantilainen kirjailija, runoilija ja kriitikko. Hän itse käytti nimeä Hall Caine. Myöhäisviktoriaanisella ja edvardiaanisella ajalla hän oli erittäin suosittu näytelmä- ja romaanikirjailija. Monista hänen teoksistaan tehtiin myös elokuvasovitus. Useimmat hänen romaaninsa olivat luonteeltaan romanttisia, mutta hän käsitteli myös vakavia yhteiskunnallisia kysymyksiä.
Hall Caine. Kuva: H. S. Mendelssohn
Mary Hall Caine. Kuva: Alfred Ellis
Elämäkerta

Hall Cainen isä John Caine oli kotoisin Mansaarelta ja äiti Sarah Hall Cumbrian Whitehavenista. Thomas Henry oli vanhin perheen kuudesta lapsesta. Thomas Henry vietti suuren osan elämästään Mansaarella ja ihaili saaren kulttuuria.
Lapsena Thomas Henry lähetettiin joskus Mansaaren Ballaughiin auttamaan teurastaja-maanviljelijä-setäänsä liiketoimissa. Hänen isoäitinsä asui mökillä ja kertoili pojalle ihmeellisiä tarinoita Mansaaren keijuista, noidista ja saaren kansanperinteestä. Siis sopivaa myöhemmin hyödynnettävää romaanimateriaalia. Isoäiti Caine opetti Thomas Henrylle manksin kielen alkeet. Osan ajastaan hän auttoi toista setäänsä, rehtoria, Kirk Maugholdissa lähellä Ramseytä.
Palattuaan Liverpooliin Caine oli saanut jo elinikäisen kiintymyksen saareen, mikä aina vain vahvistui. Liverpoolissa hän opiskeli oppisopimuksella arkkitehtuuria sekä kirjoitteli toimeentulemisekseen artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin. Hän luennoi ympäri Merseysidea yhteisöille, ja eräs henkilöistä, Dante Gabriel Rossetti, kutsui hänet Lontooseen. Caine asui vanhan miehen kanssa ja he ystävystyivät. Mainittu ystävä vaikutti, että Caine kirjoitti arvostetumpaa kirjallista tekstiä, mitä julkaistiin The Academyssä ja The Atheneumissa sekä muissa aikakauslehdissä.
Lontoon aikana Caine asusti akateemisen ystävän Eric Robertsonin kanssa, ja iltaisin he aterioivat lähistön kahvilassa. Eräs tarjoilijoista oli Cainea ihaileva Mary Chandler. Joitakin kuukausia myöhemmin Maryn isäpuoli ja toisen tytön isä kohtasivat Cainen ja Robertsonin ja katsoivat, että tyttöjä oli kohdeltu kyseenalaisesti. Caine kieltäytyi menemästä naimisiin, koska oli tapahtunut vain lievää flirttailua. Oikeudellisesti mikään ei estänyt heitä menemästä naimisiin tuolloin jo 13-vuotiaana, mutta Caine suostui vain ylläpitämään Maryn ja kouluttamaan häntä.
Pari meni asumaan Sevenoaksiin Kentissä, jossa Mary opiskeli tavoitteenaan tulla intellektullikirjailijan vaimoksi. Vuotta myöhemmin he siirtyivät Worsley Roadiin Hampsteadiin. Pian Mary tuli raskaaksi. Lapsi syntyi vuonna 1884 ja kastettiin Gordoniksi. Caine ei laillistuttanut tilannetta määräaikana. Kun rekisteröinti  toteutettiin, se tehtiin vaimon "Mary Alice Caine, entinen Chandler" nimissä. Caine rakasti sekä vaimoa että lasta.
Vuonna 1886 Caine meni Maryn kanssa Edinburghiin ja järjesti hiljaisen häät. Vain rekisteriviranomainen ja kaksi paikallista todistajaa tiesivät tapahtumasta. Caine ilmaisi ikänsä oikein, 33 vuotta, mutta 17-vuotias Mary ilmoitettiin 23-vuotiaaksi. Cainen avioliitto merkitsi hänen uransa menestyksellisimmän vaiheen alkua. Hänen toinen poikansa Derwent syntyi vuonna 1891.
Kirjailijana

Cainen ensimmäiset romaanit sijoittuivat Cumberlandiin, The Shadow of a Crime 1885 ja A Son of Hagar 1886. Rossetti luki molemmat näistä ja kehotti Cainea muuttamaan tarkastelukulmaa Manx storyssa. Rossettin mukaan hänestä kehkeytyikin "Manxlands Bard, Mansaaren trubaduuri".
Rossetin neuvoa noudattaen Caine kirjoitti The Deemsterin (1887), jonka sisältö sijoittui Mansaarelle. Tämä työ toi hänet esiin kirjailijana. Seuraavat kirjat vahvistivat edelleen hänen nopeasti kasvavaa mainettaan. Vuonna 1894 The Manxman myi lähes 400 000 kappaletta ja se käännettiin usealle kielelle. Kuitenkin seuraavan romaanin The Christian (1897) myynti oli huikea, noin 650 000. Cainen taloudellinen asema oli turvattu. Roomaan sijoittuvan romaanin The Eternal City (1901) myynti ylitti miljoonan. The Scapegoat tunnustettiin Cainen parhaimmaksi saavutukseksi tarinan kerronnassa.
Cainen näytelmistä on monilla suomalaisnäyttämöillä 1900–1920-luvuilla esitetty Ikuinen kaupunki (The Eternal City) ja Kristitty (The Christian).
Maineen kasvaessa

Cainen pyrkimys Manxlands Bardiksi tuki samalla Mansaarta, suosikkilomakohdetta. Isle of Man Steam Packet Company oli ostanut uusia höyrylaivoja tuodakseen tuhansia turisteja Liverpoolista saaren pääkaupunkiin Douglasiin. Paikalliset liikemiehet pohtivat uusien hotellien ja täysihoitolaitosten tarjoamisesta, ja uudet viihdekeskukset nousivat vastaamaan uutta kysyntää.
Caine muutti Mansaarelle, jossa syntyi lisää tämän ajan parhaiten myyviä romaaneja. Hän hyödynsi mainettaan ja suosiotaan, haastatteli ja kuvasi lukuisille sanoma- ja aikakauslehdille.
Eräs aikakauslehti kuvaili Cainea: "Hentorakenteinen, keskipitkä. Hiukset, viikset ja terävä parta ovat kirkkaan ruskeat, otsa ylevä, ja humoristin silmä heijasti innostumista. Hän antaisi vaikutelman kykenevästä miehestä, vaikket tietäisi hänen nimeään etkä todellista henkilöllisyyttä." Monet totesivat, että ulkonäöltään hän muistutti William Shakespearea. Itse asiassa hän oli järkevä egoisti, mutta monet selostajat arvelivat, että hän tarkoituksellisesti vaikutti samankaltaiselta.
Lokakuussa 1901 Caine oli ehdokkaana Manxin vaaleissa ja menestyi. Hänestä tuli House of Keys Ramseyn (Manxin Parlamentti) jäsen.
Joitakin vuosia myöhemmin Caine muutti asumaan Englantiin. Siellä oli helpompaa kirjallisten hankkeidensa valvonta, kuten esimerkiksi näytelmätuotannon. Hän vieraili myös Yhdysvalloissa vauhdittaakseen siellä tekijänoikeuslainsäädännön perustamisesta.
Suuren sodan aikana (1914-1918) hän kirjoitti isänmaallisia artikkeleita ja editoi King Albert's Bookia, jonka tuotot menivät belgialaisten pakolaisten auttamiseen. Hän peruutti monet kirjasopimukset Amerikassa antaakseen aikansa ja energiansa brittiläiselle sodankäynnille. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan kunniamerkin (KBE vuonna 1918) pääministeri Lloyd Georgen suosituksesta ja neljä vuotta myöhemmin kunniapalkinnon tunnustuksena kirjallisuusansioistaan. Hän oli puheyhteydessä kuninkaiden, presidenttien, prinssien ja paavin kanssa. Hän keskusteli pääministerien, suurlähettiläiden, johtavien poliitikkojen ja merkittävien toimijoiden kanssa ja osallistui kansainväliseen huippukokouksen.
Cainen viimeiset romaanit julkaistiin vuonna 1921, jolloin hän keskittyi päätyöhönsä Life of Christ, jota hän oli tutkinut monta vuotta useiden vierailujen aikana Palestiinaan ja Transjordaniaan. Hän kuoli ennen kuin työ sai päätöksensä, ja hänen kaksi poikaansa julkaisivat sen jälkikäteen vuonna 1938.
Caine kuoli 31. elokuuta 1931 kotonaan Greeban linnassa Mansaarella 79-vuotiaana. Kahdenkymmenen vuoden ajan vuosina 1893–1930 hänellä oli kiistaton asema brittiläisten kirjailijoiden parhaimmistossa.
Suomennettuja teoksia

Kristitty : kertomus. Suom. Aino Malmberg. Otava, 1898.
Jan Islantilainen. Suom. Hanna Blomqvist. Kuopion uusi kirjapaino, 1901.
Ikuinen kaupunki 1. Suom. Aino Malmberg. Otava, 1901.
Ikuinen kaupunki. Osat 2-4. Suom. Aino Malmberg. Otava, 1902.
Tuhlaajapoika. Suom. Väinö Andelin ja K. Forsman. WSOY, 1904.
Himo. Suom. Aino L., WSOY, 1906.
Valkoinen profeetta. Edellinen osa, 1-7 vihko. Suom. Werner Anttila. WSOY, 1909.
Valkoinen profeetta. Edellinen osa, 8-12 vihko. Suom. Werner Anttila. WSOY, 1909.
Kostaja. Suom. Helmi Setälä. Otava, 1909.
Vaimo, jonkas minulle annoit. Osat 1 ja 2. Suom. Toini Swan. WSOY, 1913.
Kapteeni Davyn kuherruskuukausi. Suom. J. U. Lilius. WSOY, 1915.
Hagarin poika. Suom. Ville Hynynen. WSOY, 1919.
Man-saaren tuomari. Niteet 1 ja 2. Suom. Ville Hynynen. WSOY, 1920.
Ihmisen herra: Tarina synnistä. Osat 1 ja 2. WSOY, 1921.
Erään rikoksen varjo. Suom. Väinö Nyman. Kirja, 1923.
Man-saaren tyttö. Suom. Helmi Krohn. WSOY, 1923.
Sovitus. Suom. I. K. Inha. WSOY, 1928.
Valitut romaanit. 1, Kristitty : romaani. Suom. tarkistanut Jalo Kalima. WSOY, 1924.
Valitut romaanit. 1, Ikuinen kaupunki : romaani. Suom. tarkistanut Jalo Kalima. WSOY, 1926.
Valkoinen profeetta. Edellinen osa, 1-7 vihko. Suom. Werner Anttila. WSOY, 1909.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Hall Cainen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hall Caine Wikimedia Commonsissa
Heinrich Haussler

| Heinrich Haussler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1984 (ikä 40)
Kansalaisuus:   Saksa /  Australia
Pyöräilijä
Lempinimi:  Beans
Pituus:  179 cm
Paino:  71 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies, klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2005–2008 2009–2010 2011–2012 2013–2016 2017–2023:  Gerolsteiner Cervélo TestTeam Garmin IAM Cycling Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo, etappi Espanjan ympäriajo, etappi  Maantieajon Australian-mestaruus 
 Tiedot päivitetty: 2. tammikuuta 2024 
Aiheesta muualla
www.heinrich-haussler.de
Heinrich Haussler (s. 25. helmikuuta 1984 Inverell, Uusi Etelä-Wales, Australia) on saksalais-australialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2005–2023. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut apulaisjoukkueenjohtajana Bora-Hansgrohe -tallissa.
Saksalaissukuinen Haussler asui syntymäkaupungissaan Inverellissa, Uuden Etelä-Walesin pohjoisosissa, vuoteen 1999, jolloin hän 15-vuotiaana muutti Saksaan tavoitteenaan ammattipyöräilijän ura. Hän aloitti ammattilaisuransa Gerolsteiner-tallissa 2005 ja voitti heti ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan etapin Espanjan ympäriajossa. Vuosina 2009–2010 hän edusti Cervélo TestTeamia, kausilla 2011–2012 Garmin-Cervéloa, 2013–2016 IAM Cyclingia ja vuodesta 2017 Bahrain-Merida / Bahrain-McLarenia. Haussler on ajajatyypiltään kirimies ja hänen ominaisuutensa sopivat hyvin myös mukulakivipintaisilla teillä ajettaviin kevään klassikoihin.
Haussler sijoittui toiseksi vuoden 2009 Milano – San Remo -klassikossa jouduttuaan päästämään Mark Cavendishin ohitseen aivan viime metreillä. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi myös Flanderin ympäriajossa. Ranskan ympäriajossa hän voitti mäkisessä maastossa ajetun 13. etapin yli neljän minuutin erolla toiseksi tulleeseen Amets Txurrukaan. Hän voitti maantieajon Australian-mestaruuden 2015.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (saksaksi)
Hall-ionimoottori

Hall-ionimoottori (engl. Hall-effect thruster, HET) on ionimoottorin tyyppi, jossa sähkökenttä kiihdyttää plasmaksi ionisoituneen ajoaineen. Hall-ionimoottorit perustuvat Edward Hallin löytämään Hall-ilmiöön (kutsutaan myös Hallin ilmiöksi). Hall-ionimoottoreissa käytetään magneettikenttää rajaamaan elektronien liikerataa ja ionisoimaan ajoaine. Ionisoitunut ajoaine kiihdytetään suureen nopeuteen ja poistuttuaan moottorista se neutralisoidaan.
Hall-ionimoottoreissa käytettäviä yleisimpiä ajoaineita ovat xenon ja krypton. Muita käytettyjä kaasuja ovat argon, vismutti, jodi, magnesium, sinkki ja adamantaani.
Pakokaasujen poistumisnopeus Hall-ionimoottoreissa on 10-80 km/s. Poistuvien hiukkasten pienen massan vuoksi Hall-ionimoottorien työntövoimat ovat kuitenkin varsin pieniä. Tavallisesti puhutaan kymmenistä tai enintään sadoista millinewtoneista tehon ollessa muutaman kilowatin luokkaa. Kaikkien aikojen tehokkain Hall-ionimoottori on kyennyt saavuttamaan 5.4 N työntövoiman, kun sitä käytettiin 100 kW:n teholla.
Yleisimmin Hall-ionimoottoreita käytetään korjaamaan avaruusaluksen asentoa tai muutamaan sen liikerataa. Joissain tapauksissa niitä käytetään myös luomaan etenemisliikettä, mutta pienen työntövoiman vuoksi se ei ole aina järkevintä.
Historia

Ionimoottorien ensimmäiset versiot kehitettiin samoihin aikoihin Yhdysvalloissa ja Venäjällä 1900-luvun alussa. Yhdysvalloissa sähköpropulsiotekniikalla toimivan moottorin keksi Robert Goddard, ja Venäjällä sen keksi Konstantin Tsilkovski.
1940-luvulla alkanut kylmä sota ja sen seurauksena syntynyt Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välinen avaruuskilpa käynnistivät molempien suurvaltojen avaruusohjelman, johon kuului myös olennaisena osana ionimoottoritekniikan kehitystyö. Neuvostoliitto alkoi kehittämään Hallin ilmiöön perustuvaa ionimoottoria eli Hall-ionimoottoria, kun samanaikaisesti Yhdysvallat kehittivät omaa verkkoionimoottoriaan.
Historia > Neuvostoliitto ja Venäjä

Neuvostoliitossa on kehitetty kahdentyyppisiä Hall-ionimoottoreita:
Kiinteä plasmamoottori (englanti: SPT Stationary plasma thruster; venäjä: СПД, стационарный плазменный двигатель), joka on erityisesti Neuvostoaikaan yleisimmin käytetty Hall-ionimoottorityyppi. Kiinteistä plasmamoottoreista on muodostunut tuoteperhe, joista käytetään lyhennettä SPT.
Anodikerrosmoottori (englanti: TAL Thruster with Anode Layer; venäjä: ДАС, двигатель с анодным слоем), joka on Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen suurempia kehitysaskeleita ottanut Hall-ionimoottorityyppi. Anodikerrosmoottorista käytetään lyhennettä DAS ja niiden mallimerkinnät ovat muotoa D-38, D50, jne.
Ensimmäiset Hall-ionimoottoreiden käytännön sovellukset nähtiin vuonna 1971, kun Neuvostoliitto käytti SPT-50 Hall-ionimoottoria Meteor-satelliitissaan. Neuvostoliitto ja Venäjä ovat laukaisseet yhteensä noin 200 Hall-ionimoottorilla varustettua avaruusalusta avaruuteen. Tällä hetkellä Hall-ionimoottoreita on laukaistu avaruuteen koko maapallolla noin 240 kappaletta. Niissä ei ole koskaan raportoitu yhtään vikaa.
Historia > Länsi

Kylmän sodan jälkeen Yhdysvallat lähetti Venäjälle oman ryhmänsä tutustumaan SPT-100 Hall-ionimoottoriin. Myöhemmin Yhdysvallat ovat hyödyntäneet omia muunnelmiaan SPT-100-moottorista omissa avaruusaluksissaan.
Euroopan avaruusjärjestö laukaisi ensimmäisenä länsimaisena toimijana Hall-ionimoottorilla varustetun avaruusaluksen vuonna 2003, kun SMART-1-satelliitti laukaistiin kuun kiertoradalle.
Nykyään länsimaisessa teknologiassa muun muassa SpaceX:n Starlink-satelliitit hyödyntävät Hall-ionimoottoreita.
Historia > Intia

Intian avaruustutkimusjärjestö on käyttänyt Hall-ionimoottoreita omissa avaruuteen laukaistuissa laitteissaan. Ensimmäisen kerran Intia käytti niitä vuonna 2010, kun se laukaisi GSAT-4-satelliitin maapallon kiertoradalle. Tämän jälkeen Intia on tehnyt muutamia laukaisuja ja kokeiluita liittyen Hall-ionimoottoreihin.
Toimintaperiaate

Hall-ionimoottorin toimintaperiaate perustuu sen käyttämään sähköstaattiseen potentiaaliin, mikä kiihdyttää ioneja korkeisiin nopeuksiin. Elektroniplasmaa kiihdytetään moottorin avoimessa päässä negatiivisilla varauksilla. Aksiaalisen sähkökentän ja radiaalisen magneettikentän yhteistoiminta ohjaa elektroneja niiden liikkuessa akselin suuntaisesti, luoden näin Hall-virran. Tämä tapahtuu radiaalisen magneettikentän voimakkuuden ollessa noin 100-300 G (10-30 mT) välillä. Hall-virran elektronit ionisoivat suurimman osan polttoaineesta, joka tehostaa moottorin toimintaa. Vaikka työntövoima on suhteellisen pieni, moottori tuottaa suuren impulssin ja tällöin se voi toimia erilaisten polttoaineiden kanssa.
Polttoaineena Hall-ionimoottorissa käytetään ksenonia, kryptonia ja argonia. Polttoaine syötetään anodin läpi, jossa on paljon pieniä reikiä, ja joka toimii virranjakajana kaasulle. Kun neutraalit polttoaineen atomit hajaantuvat moottoriin, ne ionisoidaan yhteentörmäyksellä virtaavien korkeaenergisten elektronien kanssa. Tämän jälkeen ionit kiihdytetään elektronikentässä anodin ja katodin välillä mahdollistaen moottorin toiminnan.
Käyttö ja sovellukset

Hall-ionimoottoreita käytetään laajalti satelliittien ohjauksessa ja kiertoradalla pitämisessä. Niitä hyödynnetään myös syvän avaruuden robotiikkalaitteissa. Hall-ionimoottorit ovat toimivia käyttötarkoituksessaan, koska niiden tehoaluetta ja työntövoimaa voidaan säätää tarkasti, mikä on erityisen tärkeää kaupallisissa sovelluksissa. Niiden toimintavarmuus avaruuteen laukaistuissa laitteissa on ollut 100%.
NASA:n Psyche-asteroidilennolla käytetään xenonkaasulla toimivia Hall-ionimoottoreita. NASA:n ensimmäiset ihmiskuljetuksiin käytetyt Hall-ionimoottorit ovat yhdistelmä 6 kW:n moottoreita, jotka toimittaa Busek yhdessä NASA Advanced Electric Propulsion System (AEPS) kanssa. Niitä käytetään NASA:n Artemis-ohjelman puitteissa Maxarin Power and Propulsion Elementin (PPE) pääasiallisena liikuttajana. Hall-ionimoottorit toimivat hyvin avaruuden olosuhteissa, koska niillä on pitkä käyttöikä ja ne mahdollistavat tarkan ohjaamisen.
Euroopan avaruusjärjestön SMART-1-satelliitissa hyödynnettiin aurinkosähkötyöntövoimaa Snecma PPS-1350-G Hall-ionimoottorin ohella. SMART-1 kiersi onnistuneesti kuuta, mikä osoitti Hall-ionimoottoritekniikan toimivuuden. PPS-1350-G oli ensimmäinen Hall-ionimoottori, joka toimi maapallon geosynkronisen kiertoradan ulkopuolella. Se käytti 13 kuukauden aikana 58,8 kg xenonkaasua ja sai sillä aikaan 2737 m/s muutosnopeuden.
SpaceX:n Starlink -satelliiteissa on käytetty Hall-ionimoottoreita, ensin kryptonilla ja myöhemmin argonilla toimivia malleja. Hall-ionimoottoreita käytetään näissä satelliiteissa niiden ohjaukseen ja paikallaan pitämiseen. Tiangong avaruusasemalla Hall-ionimoottoreita käytetään kiertoradan säätämiseen ja ohjaamiseen. Avaruusaseman Tianhe-ydinmoduuli liikkuu lisäksi myös kemiallisten turbiinien avulla.
Hall-ionimoottorin toimintaperiaate
Haukiainen (Kuhmoinen, Kylämä)

| Haukiainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°41′30″N, 24°58′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Kurkijärveen 
Järvinumero:  35.765.1.024
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,9 m  
Rantaviiva:  0,653 km  
Pinta-ala:  1,483 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaukiainen 
Haukiainen  on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämässä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Haukiaisenvuoren lounaispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Luontoarvoja

Sen pohjoisrannat kuuluvat Isojärven kansallispuistoon, vaikkei järven vesialueet siihen sisällykään.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,9 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa. Sen laskuoja lähtee kaakkoispäästä kohti Kurkijärven Kurkilahtea.