stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallinen legioonalaishallitus
Tausta

Romanialainen oikeistopoliitikko Corneliu Zelea Codreanu perusti vuonna 1927 äärioikeistolaisen liikkeen Arkkienkeli Mikaelin legioona ja sille aseellisen siiven Rautakaarti vuonna 1930. Rautakaartilaiset suorittivat maassa terroritekoja. Ensimmäinen merkittävä uhri oli vuoden 1933 lopulla pääministeri Ion Duca, jonka rautakaartilaiset murhasivat. Vuoden 1937 parlamenttivaaleissa Rautakaarti – nyt uudelta nimeltään Kaikki isänmaalle – kohosi Romanian kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Kuningas Kaarle II kielsi puolueet ml. rautakaartilaispuolueen tammikuussa 1938 ja vangitutti Codreanun huhtikuussa. Codreanu surmattiin myöhemmin samana vuonna vankilasiirron yhteydessä yhdessä 13 vankitoverinsa kanssa, virallisen selityksen mukaan heidän yrittäessään paeta. Codreanun seuraajaksi Rautakaartin johtoon nousi romaniankielen professori Horia Sima.
Rautakaarti teki Siman johtamana ensimmäisen kerran yhteistyötä Octavian Gogan hallituksen kanssa vuoden 1938 alussa. Kuningas Kaarlen otettua vallan helmikuussa 1938 poliittiset puolueet kiellettiin ml. Rautakaarti. Ainoa sallittu poliittinen liike oli Kansallinen uudelleensyntymisen rintama, jonka nimissä kuningas hallitsi maata. Tässä vaiheessa useat rautakaartin jäsenet siirtyivät ulkomaille, erityisesti natsi-Saksaan. Kuninkaan diktatuurin aikaisena Rautakaartia tiukasti vastustaneena pääministerinä oli Armand Călinescu, jonka kaartilaiset salamurhasivat syyskuussa 1939. Kuusi salamurhaan osallistunutta kaartilaista teloitettiin vielä samana päivänä murhapaikalla.
Jännittynyt tilanne Rautakaartin ja kuninkaan hallituksen välillä rauhoittui heinäkuussa 1940, kun uuteen Ion Gigurtun hallitukseen otettiin Rautakaartin edustajia. Gigurtun hallitus ei pysynyt kuitenkaan pystyssä kuin kaksi kuukautta, koska Romania joutui luovuttamaan maa-alueettaan niin Neuvostoliitolle, Unkarille kuin Bulgarialle. Tämä hallituksen kaatumisen lisäksi johti myös kuningas Kaarlen aikakauden päättymiseen. Vallan sai kenraali, myöhempi marsalkka Ion Antonescu, joka muodosti yhdessä Rautakaartin johtajan Horia Siman kanssa hallituksen.
Rautakaarti vallassa

Kuningas Kaarle II oli pakotettu eroamaan ja lähtemään maasta. Uudeksi kuninkaaksi supistetuilla valtaoikeuksilla nousi Kaarlen nuori poika Mikael. Hän joutui luovuttamaan vallan käytännössä pääministeri Antonesculle. Äärioikeistolaisten voimien valtaannousu johti aiemman hallinnon vainoihin. Entiset pääministerit Nicolae Iorga ja Gheorghe Argeșanu surmattiin marraskuussa 1940. Lisäksi 60 muuta keskeistä entisen vallan edustajaa myös surmattiin. Myös entiset pääministerit, kuningas Kaarlen kannattajat, Constantin Argetoianu, Gheorghe Tătărescu ja Ion Gigurtu olivat menettää henkensä, mutta heidät saatiin vapautettua legioonalaisten käsistä ja siirrettyä sotilaalliseen suojeluun.
Ulkopoliittisesti Romania suuntautui Antonescun johtaman kansallisen legioonalaishallituksen aikana akselivaltoihin, erityisesti Saksaan. Saksalainen sotilaskomissio otettiin juhlallisesti vastaan 12. lokakuuta 1940. Virallisesti sanottiin olevan kyseessä Romanian armeijan uudelleenjärjestely. Antonescu tapasi Saksan johtajan Adolf Hitlerin marraskuussa 1940 pian Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin Berliinin vierailun jälkeen Romanian liittyessä Kolmen vallan sopimukseen.  Joulukuussa 1940 Romaniaan alkoi saapua suuret saksalaisjoukot Operaatio Maritasta annetun käskyn mukaisesti.
Jännitteet pääministeri Antonescun ja hallituksen Rautakaartiedustajien välillä lisääntyivät vuoden 1941 alkuun mennessä. Niinpä Antonescu erotti omavaltaisen Rautakaartia edustaneen ulkoministerin Mihail R. Sturdzan nimittämättä seuraajaksi toista rautakaartilaista Sturdzan tilalle. Kieltäytyminen johti välirikkoon hallituksen sisällä, sillä Antonescu halusi keskittää kaiken vallan omin käsiinsä ja kukistaa hallituskumppaninsa. Tähän tarjosi mahdollisuuden erään juutalaisen murhattua Bukarestissa saksalaisen upseerin. Antonescu erotti tämän vuoksi rautakaartilaisen sisäministerin ja useita rautakaartilaisvirkamiehiä. Tämä johti 22. tammikuuta 1941 rautakaartilaisten tekemään vallankaappausyritykseen, jonka Antonescun apuun kutsumat armeijan osastot kukistivat. Kaksipäiväisten taistelujen jälkeen Antonescu sai yliotteen rautakaartilaisista, pidättäen heitä suurin joukoin ja teloituttaen heitä välittömästi. Varapääministeri Sima ja entinen ulkoministeri Sturdza pakenivat maasta.
Vaikka Romaniassa oli merkittävät saksalaisjoukot, ne eivät osallistuneet Romanian sisäisiin taisteluihin. Antonescu ilmoitti kykenevänsä hallitsemaan tilanteen ja toisaalta Hitlerin kanssa käymiensä neuvottelujen perusteella saksalaisilla oli luotto Antonescun johtamaan hallintoon Romaniassa. Antonescun hallinto vangitsi edelleen kevään kuluessa lukuisia rautakaartilaisia. Kansallinen legioonalaishallinto julistettiin lakkautetuksi 14. helmikuuta 1941. Vahvistuksena hallintonsa oikeutukselle Antonescu järjestytti kansanäänestyksen, jossa Antonescun hallinnon toimenpiteille rautakaartilaisia vastaan saatiin kansanäänestyksen hyväksyntä.
Rautakaartin mielenosoitus Bukarestissä vuonna 1940.
Valtion nuorisoneuvosto

Valtion nuorisoneuvosto on Opetus- ja kulttuuriministeriön yhteydessä toimiva valtioneuvoston asettama nuorisotyön ja -politiikan asiantuntijaelin, johon valtioneuvosto kutsuu jäseniksi lasten ja nuorten kasvu- ja elinoloihin perehtyneitä henkilöitä.
Neuvoston tehtävät on määritelty nuorisolaissa sekä asetuksessa nuorisotyöstä ja -politiikasta. Lain mukaan tehtävät ovat:
käsitellä nuorten kannalta laajakantoisia ja periaatteellisesti tärkeitä asioita ja arvioida valtionhallinnon toimenpiteiden vaikutuksia nuoriin ja nuorille suunnattuihin palveluihin ja toimintoihin;
tehdä aloitteita ja esityksiä nuorisopolitiikan kehittämiseksi;
tuottaa ajankohtaista tietoa nuorista ja heidän elinoloistaan;
antaa opetus- ja kulttuuriministeriölle lausunto valtakunnalliseen nuorisotyön ja -politiikan ohjelmaan otettavista asioista;
seurata toimialan kansainvälistä kehitystä ja yhteistyötä.
Nykyinen valtion nuorisoneuvosto on nimetty nelivuotiskaudelle ja se on alkanut 14.9.2023.
Valtion nuorisoneuvoston puheenjohtajana toimii Ida Leino ja varapuheenjohtajina Julia Ståhle ja Vilma Nyman.
Valtion nuorisoneuvostolla on kolmihenkinen sihteeristö: pääsihteeri ja kaksi erityisasiantuntijaa.
Aiheesta muualla

Valtion nuorisoneuvoston internetsivut
Ada Hegerberg

Ada Hegerberg
Ada Stolsmo Hegerberg (s. 10. heinäkuuta 1995 Sunndalsøra) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 76 maaottelua ja tehnyt niissä 43 maalia. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2011. Hänet palkittiin maailman parhaana naispelaajana Kultaisella pallolla vuonna 2018, jolloin palkinto jaettiin naisille ensimmäisen kerran. Hegerberg on naisten Mestarien liigan kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Hegerberg edusti Norjaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 ja teki turnauksessa kaksi maalia. Vuonna 2013 hän saavutti hopeaa naisten EM-kilpailuissa ja teki Norjan kolmannen maalin puolivälieräottelussa Espanjaa vastaan. MM-kilpailuissa 2015 Hederberg pelasi neljännesvälieriin yltäneen Norjan jokaisessa neljässä ottelussa ja teki niissä yhteensä kolme maalia. Hän pelasi vuoden 2017 EM-kilpailuissa mutta kieltäytyi sen jälkeen lähes viiden vuoden ajan maaottelutehtävistä vastalauseena naisjalkapallon saamille vähäisille resursseille. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa Norjan kaikki kolme ottelua.
Seuratasolla Hegerberg edustaa ranskalaista Olympique Lyonnaisia, jonka joukkueessa hän on voittanut Mestarien liigan vuosina 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2022. Vuoden 2019 loppuottelussa, jonka Lyon voitti 4–1, hän teki hattutempun. Aiemmin hän pelasi saksalaisessa 1. FFC Turbine Potsdamissa, jonne hän siirtyi kotimaansa Stabækista. Myös hänen isosiskonsa Andrine Hegerberg pelasi Potsdamissa.
Sebastian Lahti

| Sebastian Lahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. heinäkuuta 2001 (ikä 23) Siilinjärvi, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Sieppari
Sisäpelirooli:  Etenijä
Seura:  Siilinjärven Pesis
Pelaajaura
Junioriseurat
–2020:  Siilinjärven Pesis Puijon Pesis
Ammattilaisjoukkueet
2018–:  Siilinjärven Pesis
Sebastian Lahti (s. 20. heinäkuuta 2001 Siilinjärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Siilinjärven Pesistä.
Ura

Lahti on Siilinjärven Pesiksen kasvatti. Hän on pelannut sittemmin myös kuopiolaisen Puijon Pesiksen junioreissa. Hän pelasi ensimmäistä kertaa Superpesiksen karsinnoissa 26. elokuuta 2018 kotona Haminan Palloilijoita vastaan. Hän toi ottelussa yhden juoksun. Varsinaisen Superpesis-debyyttiinsä hän teki 12. toukokuuta 2019 vieraissa Joensuun Mailaa vastaan.
Saavutukset

A-poikien Itä–Länsi-ottelu (2019)
B-poikien Itä–Länsi-ottelu (2018)
Fokker T.VIII-W

| Fokker T> VIII-W |
| --- | --- |
 RAF:n 320. laivueen T.VIIIW.
Tyyppi:  Meritoimintalentokone
Alkuperämaa:   Alankomaat
Valmistaja:  Fokker
Miehistö:  3–4
Ensilento:  22. helmikuuta 1939
Valmistusmäärä:  36 
Mitat
Pituus:  13,20 m
Kärkiväli:  18,00 m
Korkeus:  5,0 m
Siipipinta-ala:  43,90 m²
Nopeus:  enin 285, matka- 220 km/h
Lentomatka:  2 100 km
Tyhjäpaino:  3 100 kg
Voimanlähde
Koneisto:  2 ×Wright Whirlwind R975E -tähtimoottoria
Teho:  450 hv (329 kW)
Aseistus
Aseistus:  2×7,92 mm:n M36-konekivääriä 600 kg pommeja
Fokker F.VIII-W (tai T.8W) oli Fokkerin suunnittelema ja rakentama kaksimoottorinen kellukkeilla varustettu meritiedustelu-, pommitus- ja torpedokone 1930-luvulta. Tyyppimerkinnässä oleva W tuli sanasta vesi.
Historia

Hollannin laivaston ilmavoimat (Marine Luchtvaart Dienst - MLD) alkoi 1930-luvun puolessa välissä uusia vanhentunutta lentokalustoaan, jolloin Fokker tarjosi sille projektia 134 alustavana suunnitelmana MLD:n uudeksi meritoimintakoneeksi helmikuussa 1937. Koneesta tehtiin kesän 1937 aikana täysikokoinen maketti ja tarkemman suunnittelun tuloksena MLD tilasi 20. syyskuuta 1938 viisi T.VIII-W-tuotantonimen saanutta meritoimintakonetta ilman prototyyppiä. MLD:n tunnuksella R-1 varustettu T.VIII-W lensi ensilentonsa 22. helmikuuta 1939. Tästä ensimmäisestä viiden koneen tuotantosarjasta käytettiin myös nimeä T.VIII-W/A. Marraskuussa 1939 MLD tilasi 19 kappaletta tyyppiä T.VIII-W/G ja helmikuussa 1940 12 kappaletta tyyppiä T.VIII-W/M.
Saksan miehitettyä Alankomaat 10. toukokuuta 1940 osa, 8 kpl, A- ja G-sarjan koneista pakeni Isoon-Britanniaan ja loput, 28 konetta siirrettiin Luftwaffen käyttöön. Koneen kehitystyö pysähtyi, koska saksalaisilla oli F.VIII-W:tä vastaavat Heinkel He 115 ja Arado Ar 95 -koneet.
Koneen siipi oli puuta, rungon etuosa kevytmetallista kuorirakennetta, joka pultattiin kiinni siipiosaan. Samoin pulttiliitoksin siipeen kiinnitettiin teräsputkirakenteinen takarunko, joka oli kangasverhoiltu muotokaarien ja rimoituksen alla. Kellukkeet, laipat ja pommiluukut olivat kevytmetallirakennetta. Ohjainpinnat olivat kangasverhoiltua teräsputkirakennetta.
Käyttö

Fokker T.VIII-W-koneen eri variaatiot olivat käytössä Hollannissa mukaan luettuna Hollannin Itä-Intia, Iso-Britannia ja Saksa. Koneesta olisi ollut Suomen lisäksi kiinnostunut myös Norja, Ruotsi ja Belgia.
Suomen ilmavoimien hankinnasta

Suomen ilmavoimat aloittivat hankintaprosessin Blackburn Ripon -meritoimintakoneiden korvaamiseksi 1937, tarjouspyynnön lähtiessä lokakuussa. Vaatimusten pohjalta alkuperäinen F.VIII-W ei kelvannut, vaan tarvittiin isompi, tehokkaammilla moottoreilla varustettu versio. Kahdesta (T.X-W-sarjan) T.VIII-W/C-koneesta tehtiin hankintasopimus 11. tammikuuta 1939. Fokker aloitti koneiden rakentamisen ja niiden tunnukseksi olisivat tulleet FW-160 ja FW-161. Hankintasopimus käsitti myös rajoittamattoman lisenssisopimuksen.
FW-160 (sarjanumeroltaan 5636) ja FW-161 (5637) olisi pitänyt toimittaa tammi-maaliskuussa 1940 ja lisenssipiirustukset Suomi olisi saanut toukokuussa 1939. Hollannin MLD peruutti T.X-W-projektinsa keväällä 1939, jolloin Fokker joutui tukalaan tilanteeseen uuden tuotantomallinsa kanssa. Sen tuotantomääräksi oli tulossa vain Suomen tilaamat kaksi kappaletta.
Keväällä 1939 Suomen koelentäjät, kapteeni Ehrnrooth ja lentomestari Heiskala koelensivät hollantilaisille hieman vastahaluisesti MLD:n T.VIII-W/A-koneen. Pienistä ongelmista huolimatta suomalaiset raportoivat koelennosta postitiivisissa merkeissä.
Fokkerin alun perinkin epärealistisesti laaditut aikataulut ja muuttunut tilauskirja tuotanto-ongelmineen aiheuttivat viivästyksen koneiden toimitukseen, toimituksen luvattiin olevan toukokuussa 1940. Kevään 1940 kiristyneessä poliittisessa tilanteessa MLD pakko-otti Suomelle toimitettavat kaksi konetta 3. toukokuuta 1940. Vielä keskeneräiset koneet oli saatava Hollantiin kohdistuvan uhan puolustamiseksi kolmivuorotyöllä kahden viikon aikana. FW-160:n hollantilaiseksi tunnukseksi tuli R-37. Saksan vallattua Hollannin 15. toukokuuta 1940 Saksa otti kaikki Hollannissa jäljellä olevat koneet, ml. Suomeen jo myydyt koneet, haltuunsa.
Suomi peruutti tilauksen virallisesti 19. syyskuuta 1940. Koneita oli yritetty kesällä 1940 myydä jopa Ruotsiin. Saksa tarjosi jäljelle jääneitä koneita Suomelle 1941 ja vielä 1943.
Aiheesta muualla

Fokker T.VIII-W (englanniksi)
Herra Heikki ja S. Makkonen

| Herra Heikki ja S>  Makkonen.Kalle Stropp och Grodan Boll Räddar Hönan |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jan Gissberg
Käsikirjoittaja:  Thomas Funck
Tuottaja:  Jan Gissberg
Säveltäjä:  Thomas Funck
Kuvaaja:  Lennart Bång Kenneth Jacobsson
Pääosat:  Thomas Funck
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Sandrews, Svenska Filminstitutet
Levittäjä:  Cinemation Industries Ruotsin elokuvainstituutti
Ensi-ilta:   12. joulukuuta 1987 
Kesto:  34 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Seuraaja:  Saku Sammakko ja salainen disketti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herra Heikki ja S. Makkonen (ruots. Kalle Stropp och Grodan Boll räddar Hönan) on Jan Gissbergin ohjaama ruotsalainen 34 minuutin pituinen lyhytanimaatio vuodelta 1987. Animaation ääninäyttelijänä toimii hahmojen luoja lastenkirjailija Thomas Funck.
Lyhytelokuvan 87 minuutin pituinen jatko-osa ilmestyi vuonna 1991 nimellä Saku Sammakko ja salainen disketti Jan Gissbergin ohjaamana.
Äänirooleissa

| Näyttelijä-rooli | Rooli |
| --- | --- |
Thomas Funck: Herra Heikki
Thomas Funck: Saku Sammakko
Thomas Funck: Pelti-Pate
Thomas Funck: Papukaija
Thomas Funck: Kettu
Thomas Funck: Pudding
Thomas Funck: Karlsson
Thomas Funck: Kana
Aiheesta muualla

Herra Heikki ja S. Makkonen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vuosaaren seurakunta

| Vuosaaren seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Vuosaaren kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Vartiokylän rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Helsingin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Vuosaaren kirkko
Perustettu:  1968
Jäsenmäärä:  15 034 (2024)
– Osuus asukkaista:  40,0 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Jussi Mäkelä
Vuosaaren seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuosaaren seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Helsingissä, Vuosaaren kaupunginosassa. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Vartiokylän rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Kirkkoherrana toimii Jussi Mäkelä.
Vuoden 2024 lopussa Vuosaaren seurakuntaan kuului 15 034 jäsentä, mikä oli 40 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä kasvoi merkittävästi vuoteen 2007 asti, minkä jälkeen se on laskenut jyrkästi.
Seurakunnan kirkkona toimii Vuosaaren kirkko. Lisäksi seurakunnalla on ollut käytössään Meri-Rastilassa sijaitseva Merirasti-kappeli, josta seurakunta luopui vuoden 2022 lopussa. Vuosaaren kauppakeskus Columbuksessa sijaitseva Katukappeli on yhä seurakunnan käytössä.
Kirkkoherrat

Vuosaaren seurakunnassa on vuodesta 1968 lähtien palvellut viisi eri kirkkoherraa.
1968–1977: Martti Nortia
1978–1987: Yrjö Karanko
1987–1996: Martin Törnwall
1996–2010: Seppo Tirkkonen
2010→: Jussi Mäkelä
Sissi (nimi)

| Sissi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Sidsel, Sisse, Sissel, Sissie, Sissy 
Nimen alkuperä:  Cecilia, Elisabet tai Sigrid
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sissi on naisen etunimi. Se voi pohjautua esimerkiksi nimeen Cecilia tai Elisabet. Suomessa sitä on käytetty puhuttelumuotona myös Sigridistä. Nimen tunnettuutta ovat lisänneet Sissi-elokuvat, jotka kertovat Itävallan keisarinnasta Elisabetista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Sissi on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 310 naisella. Sissillä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa kissojen nimipäiväkalenterissa Sissin nimipäivä on 19. kesäkuuta.
Tunnettuja Sissejä

”Sissi”, oik. Elisabet (1837–1898), Itävallan keisarinna
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Sissi (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Lectio Divina

Lectio Divina (jumalallinen lukeminen) on läntiseen kristilliseen traditioon kuuluva tapa lukea Raamattua kontemplatiivisesti, eli mietiskelevään rukoukseen syventyen. Menetelmä on kehittynyt viimeistään 500-luvulla benediktiiniläismunkkien keskuudessa. Nykyisen muotonsa se saavutti keskiajalla noin 1100-luvulla. Lectio Divinan suosio on kasvanut etenkin Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen myötä, jolloin Katolinen kirkko suositteli sen harjoittamista myös maalikkojäsenilleen.
Lectio Divina jaetaan yleensä neljään toisiaan seuraavaan vaiheeseen: Lectio (luenta), Meditatio (mietiskely), Oratio (rukous) ja Contemplatio (kontemplaatio). Tyypillisimmin rukoilija etenee vaiheesta toiseen järjestyksessä, luennasta mietiskelyn ja rukouksen kautta mahdollisesti kontemplaatioon. Lectio Divina ei ole raamatuntutkimusta, vaan sen tavoitteena on kontemplaatio, eli sanaton kokemus Jumalan läsnäolosta.
Lectio Divina on suosittua etenkin katolisen kirkon piirissä. Protestanttisten kirkkokuntien suhtautuminen Lectio Divinaan vaihtelee. Lectio Divinaa muistuttavaa raamatun hengellistä luentaa harjoitetaan kuitenkin myös useiden protestanttisten kirkkokuntien piirissä.
Historia

Lectio Divinan kehittäjäksi on väitetty 200-luvun alussa vaikuttanutta kirkkoisä Origenesta. Origenes tunnetaan esimerkiksi allegorisen Raamatun tulkinnan kehittäjänä, ja hän painotti Raamatun lukemisen merkitystä kristityn hengelliselle kasvulle.
Institutionalisoituun muotoon Lectio Divina kehittyi benediktiiniläismunkkien keskuudessa noin 500-luvulla. Benediktiiniläisluostareissa raamattumietiskely tuli osaksi sääntökunnan määräämää elämäntapaa. Varhaiskeskiajan luostareissa harjoitettu Lectio Divina ei kuitenkaan ollut vielä erityisen systematisoitua. Raamatun hengellistä luentaa harjoitettiin luostareissa ilmeisesti myös yksityisesti ja Lectio Divinan eri vaiheita vapaamuotoisesti mukaillen.
Lectio Divina nykyään tunnettuna strukturoituna menetelmänä kehitettiin noin 1100 -luvulta alkaen. Erityisesti menetelmän vakiintumiseen vaikutti kartusiaanimunkki Guigo, joka kuvaa menetelmän teoksessaan Scala Claustralium. Guigo kuvaa Lectio Divinan neliportaisena etenevänä prosessina, jossa rukoilija etenee Raamatun tekstin lukemisesta lukemansa mietiskelyyn, sen jälkeen lähestyy Jumalaa rukouksen kautta ja lopuksi pyrkii suoraan yhteyteen Jumalan kanssa kontemplatiivisessa rukouksessa.
Läpi keskiajan ja uuden ajan Lectio Divinaa harjoitettiin lähinnä luostarilaitoksen piirissä. Noin 1700-1800 luvuilta alkaen Raamattua alettiin yhä enenevissä määrin tutkimaan niin sanotun historiallis-kriittisen metodin kautta. Näkökulman muuttuminen hengellisestä raamatunluennasta kohti kriittistä raamatuntutkimusta myös aiheutti sen, että Lectio Divina jäi pitkälti unohduksiin.
Vuosina 1962-1965 pidetty Vatikaanin toinen kirkolliskokous nostatti huomattavasti Lectio Divinan suosiota ja tunnettuutta. Osana kirkolliskokouksen päätöksiä katolinen kirkko suositteli Lectio Divinan harjoittamista myös maalikkojäsenilleen. Myöhemmin vuonna 2005 myös paavi Benedictus XVI on toistanut saman suosituksen Lectio Divinan hyödyllisyydestä maallikkokristityille.
Metodi

Vakiintuneessa 1100-luvulla kehittyneessä muodossaan Lectio Divina jakautuu neljään vaiheeseen: Lectio (luenta), Meditatio (mietiskely), Oratio (rukous) ja Contemplatio (kontemplaatio). Tyypillisimmin rukoilija etenee vaiheesta toiseen järjestyksessä siten, että hän aloittaa luennasta, etenee mietiskelyn kautta rukoukseen ja pyrkii lopulta etenemään kontemplaatioon asti. Yhtä lailla mahdollista on myös siirtyä vapaasti ja spontaanisti vaiheesta toiseen ilman määrättyä järjestystä, ja tämä vapaamuotoisesti etenevä rukous on myös mahdollisesti ollut Lectio Divinan varhaisempi muoto. Lectio Divinaa voidaan harjoittaa paitsi yksityisesti, myös ryhmässä.
Lectio Divina ei ole varsinaisesti raamatuntutkimusta. Lectio Divinassa rukoilija ei yleensä pyri ymmärtämään lukemansa tekstikohdan välittämiä oppilauseita tai tekstikohdan eksegeettisesti perusteltua tulkintaa. Sen sijaan hän uskoo menetelmällä pääsevänsä vuorovaikutteiseen suhteeseen Raamatun tekstin ja sitä kautta Jumalan kanssa.
Metodi > Lectio (luenta)

Ennen harjoitteen aloittamista rukoilija saattaa valmistautua luentaan esimerkiksi lyhyen rukouksen, hengitysharjoituksen tai hiljentymisen avulla.
Lectiossa rukoilija lukee keskittyneesti ja hitaasti lyhyttä Raamatun jaetta tai muuta tekstikatkelmaa. Samaa katkelmaa voidaan lukea useaan kertaan toistaen. Tekstikappaleen valinnassa voidaan noudattaa monia eri menetelmiä. Luettava kappale voi esimerkiksi olla rukoilijan oman kirkkokunnan käyttämä kunkin päivän jumalanpalvelusteksti. Vaihtoehtoisesti kappale voi olla lukijan itsensä valitsema.
Metodi > Meditatio (mietiskely)

Mietiskelyssä rukoilija pyrkii ymmärtämään lukemansa tekstikatkelman sanallista sisältöä ja pohtii sen suhdetta omaan elämäänsä ja henkilökohtaiseen tilaansa. Huomio ei välttämättä ole pelkästään luetussa tekstissä, vaan myös niissä tekstiin liittymättömissä ajatuksissa, tunteissa ja muistoissa joita rukoilijan mieleen nousee mietiskelyn aikana.
Mietiskeltäväksi ei oteta välttämättä koko luettua tekstikatkelmaa. Usein rukoilija toistaa mielessään lyhyttä osaa lukemastaan tekstistä, tai jopa vain yhtä sanaa. Lectio Divinaa harjoittava henkilö yleensä uskoo, että mietiskeltävä sana tai tekstinkohta ei ole hänen vapaasti itsensä valitsema, vaan Jumala myötävaikuttaa valintaan.
Metodi > Oratio (rukous)

Rukouksessa rukoilija muodostaa lukemastaan ja mietiskelemästään aiheesta pyynnön, rukouksen tai muun vastaavan ilmauksen, jonka hän suuntaa Jumalalle. Tavoitteena on asettua vuorovaikutteiseen tilanteeseen Jumalan kanssa, jossa rukoilija jakaa kokemansa ja ajattelemansa asian Jumalalle. Rukous voi olla sanallinen ja ääneen lausuttu, mutta se voi myös olla mielen sisäistä puhetta tai pelkkiä mielikuvia.
Metodi > Contemplatio (kontemplaatio)

Kontemplaatio viittaa kristillisessä mystiikassa Jumalan suoraan kokemiseen. Kontemplaatiota kuvataan tilana, jossa vuorovaikutus ei ole sanallista, vaan Jumalan läsnäolo tunnetaan rauhoittavana ja tyytyväisenä tunteena mielen hiljaisuudessa. Lectio Divinaa harjoittavat kristityt myös uskovat, että kontemplaatio ei ole saavutettavissa omien harjoitteiden avulla, vaan siihen päästään vain Jumalan tekemästä aloitteesta.
Rukoilija ei välttämättä saavuta kontemplaatiota jokaisella harjoitekerralla. Onkin tavallista, että Lectio Divinaa harjoittava palaa takaisin aiempiin vaiheisiin. Toisaalta kontemplaation saavuttamatta jäämistä ei välttämättä pidetä epäonnistumisena, eikä Lectio Divinan tavoite varsinaisesti ole saavuttaa mitään määrättyä mielentilaa. Pikemmin tavoitteena on pyrkiä olemaan Jumalan läheisyydessä raamatunluennan kautta.