stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hootenanny Singers

Hootenanny Singers poseeraamassa vuonna 1967. Vasemmalta oikealle Hansi Schwarz, Johan Karlberg, Björn Ulvaeus ja Tony Roth.
Hootenanny Singers oli pääasiassa 1960-luvulla toiminut suosittu ruotsalainen folk-yhtye. Yksi yhtyeen jäsenistä oli myöhemmin Abbassa vaikuttanut Björn Ulvaeus. Myös toinen Abban jäsen Benny Andersson oli mukana muutamassa levytyksessä.
Yhtye perustettiin 1961 Västervikissä nimellä West Bay Singers. Alkuperäiskokoonpanossa olivat Ulvaeuksen lisäksi mukana Hansi Schwarz, Johan Karlberg ja Tony Roth. Yhtyeen esiinnyttyä Ruotsin radion ohjelmassa, jossa etsittiin uusia kykyjä, levytuottaja Stig Anderson kiinnostui yhtyeen musiikista. Nimi muutettiin Hootenanny Singersiksi ja yhtye sai levytyssopimuksen.
Ensimmäinen single oli Dan Anderssonin runoon sävelletty kappale ”Jag väntar vid min mila”. Hootenanny Singers esitti paljon nimenomaan ruotsalaista alkuperää olevia lauluja. Melko paljon levytettiin myös käännöksiä ulkomaalaisista lauluista, mutta vain harvoin yhtye lauloi englanniksi. Björn Ulvaeus tosin sävelsi yhtyeelle muutamia englanninkielisiä pop-kappaleita, kuten "No Time", "Baby Those Are The Rules" ja "Mrs O'Grady", mutta yhtyeen painopiste oli kuitenkin aina ruotsinkielisessä folk-materiaalissa. Erään tunnetuimmista levytyksistään, ”Gabriellen” (versio neuvostoliittolaisesta rauhanlaulusta ”Saahan aurinko olla”(myös Olkoon aurinko aina)), yhtye levytti myös suomen kielellä. Yhtyeen ruotsinkielisistä sanoituksista vastasi melko usein Stig Anderson (toisinaan nimellä Stig Rossner).
Hootenanny Singers oli 1960-luvulla erittäin suosittu Ruotsissa. Yhtyeen suosio laski folkmusiikin mentyä pois muodista. Ulvaeus liittyi vuonna 1968 Hep Stars -yhtyeeseen erotetun Janne Friskin tilalle tämän menetettyä kiinnostuksensa viihteellisempään linjaan ja lopulta yhtyeen toimintaan. Ulvaeus sävelsi Benny Anderssonin kanssa Hep Starsille, ja he päättivät jatkaa yhteistyötä erottuaan yhtyeestä. Tämä yhteistyö johti Abba-kokoonpanoon.
Hootenanny Singers hajosi vuonna 1974. Paluuta yritettiin 1979, jolloin mukana olivat alkuperäisjäsenistä Schwarz ja Roth, uusina jäseninä Martin Arnoldi ja Eoin Clancy. Uudelta kokoonpanolta ilmestyi kaksi albumia, mutta menestys ei noussut lähellekään alkuperäisen Hootenanny Singersin 1960-luvun kultaisia vuosia.
Pohjois-Makedonia olympialaisissa

Pohjois-Makedonia osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesä- ja talviolympialaisissa sen jälkeen. Vuosina 1996–2018 maa osallistui olympialaisiin nimellä Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia.
Makedonian ainoa olympiamitalisti on Magomed Ibragimov, joka sai pronssia vapaapainin raskaassa keskisarjassa Sydneyssä 2000. Ensimmäinen pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, selviytynyt makedonialaisurheilija oli vapaapainin kääpiösarjassa viidenneksi Atlantassa 1996 sijoittunut Šaban Trstena, joka Jugoslavian edustajana oli saanut kultaa Los Angelesissa 1984 ja hopeaa Soulissa 1988. Myös Makedonian muut olympialaisten pistesijat ovat tulleet vapaapainissa: Nasir Gadžihanov oli seitsemäs keskisarjassa Sydneyssä 2000 ja Muzad Ramazanov samalla sijalla kevyessä sarjassa Pekingissä 2008.
Olympiamitalit urheilumuodoittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Paini | 0 | 0 | 1 | 1 | 60 |
|  Taekwondo | 0 | 1 | 0 | 1 | 30 |
| Yhteensä | 0 | 1 | 1 | 2 | 126 |
Lähteet:
Mitalit kesäolympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1996  1996 Atlanta: 0
| 2000  2000 Sydney | 0 | 0 | 1 | 1 | 71 |
2004  2004 Ateena: 0
2008  2008 Peking: 0
2012  2012 Lontoo: 0
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
| 2020  2020 Tokio | 0 | 1 | 0 | 1 | 77 |
| Yhteensä | 0 | 1 | 1 | 2 | 126 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 Pronssia | Magomed Ibragimov | 2000  2000 Sydney |  Paini | Vapaapainin 85 kg |
Lähteet:
Heinrich von Haymerle

Haymerle vuonna 1878.
Heinrich Karl von Haymerle (7. joulukuuta 1828 Wien – 10. lokakuuta 1881 Wien) oli itävaltalainen paroni ja diplomaatti, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1879–1881.
Haymerle osallistui vuonna 1848 opiskelijamielenosoitukseen ja vältti täpärästi kuolemantuomion. Hän toimi diplomaattina vuodesta 1850 ja palveli muun muassa Turkissa, Kreikassa ja vuodesta 1861 Preussissa. Haymerle lähetettiin Tanskan–Preussin sodan jälkeen 1864 Kööpenhaminaan palauttamaan Itävalta-Unkarin ja Tanskan välisiä suhteita, ja vastaavasti 1866 Preussin–Itävallan sodan jälkeen Berliiniin. Hän toimi sittemmin Itävalta-Unkarin edustajana Ateenassa 1870–1872 ja Haagissa 1872–1876 sekä suurlähettiläänä Roomassa 1877–1879.
Haymerle avusti ulkoministeri Gyula Andrássya Berliinin kongressissa 1878 sekä solmittaessa kaksiliittoa Saksan kanssa 1879. Hänet nimitettiin Andrássyn seuraajaksi tämän vetäydytyä tehtävästään. Haymerle jatkoi pitkäti edeltäjänsä jalanjäljissä. Hänen ulkoministerikautenaan solmittiin 1881 uudelleen kolmen keisarin liitto Itävalta-Unkarin, Saksan ja Venäjän välillä, joskin tämä sopimus hyödytti Itävalta-Unkaria sangen vähän. Sen sijaan samana vuonna Serbian kanssa solmittu sopimus oli kaksoismonarkialle hyvin edullinen, sillä se alisti Serbian käytännössä Itävalta-Unkarin ohjaukseen.
Hintertux

Hintertux
Hintertux on jäätikkö, jonka nimi tulee pienestä kylästä jäätikön juurella. Hintertux sijaitsee Zillertalin laaksossa Tirolissa, Itävallassa. Jäätikön korkein kohta on 3476 metriä merenpinnan yläpuolella.
Talviurheilukeskus

Hintertux tarjoaa ympäri vuoden mahdollisuuden lasketteluun.
Korkein hissi vie 3250 metrin korkeuteen. Kesällä hiihtoalue alkaa 2 600 metrin korkeudesta. Hintertux on osa laajaa Zillertalin hiihtoaluetta, missä hoidettuja rinteitä on 245 kilometriä. Myös alempana laaksossa sijaitsevasta Mayrhofenista pääsee mäkeen.
Suomalainen alppihiihtäjä Sara Mustonen kuoli Hintertuxilla vuonna 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hintertux Wikimedia Commonsissa
Hey Arnold!

| Hey Arnold! |
| --- | --- |

Tyyli:  Animaatio
Luoja(t):  Craig Bartlett
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Nickelodeon
Esitetty:  7. lokakuuta 1996 – 8. kesäkuuta 2004
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  100
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Games Animation Inc. Snee-Oosh Inc.
Aiheesta muualla
IMDb 
Hey Arnold! on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka loi Craig Bartlett. Sitä esitettiin vuosina 1996–2004.[lähde? ]
Sarjaan pohjautuva pitkä animaatio Hei Arnold!: Elokuva valmistui vuonna 2002. Toinen pitkä elokuva, Hey Arnold!: The Jungle Movie, sai ensi-iltansa vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Hey Arnold! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Huldén

Huldén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anders Huldén (1924–1997), suomalainen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija, Johan Jakob Huldénin poika
Evert Huldén (1895–1967), suomenruotsalainen kirjailija
Johan Jakob Huldén (1880–1959), suomenruotsalainen kirjailija, Evert Huldénin veli
Lars Huldén (1926–2016), suomalainen runoilija, Evert Huldénin poika
Lena Huldén (o.s. Törnblom, s. 1956), suomalainen hyönteistieteilijä, historiantutkija ja poliitikko
Marjorita Huldén (o.s. Gustavson, s. 1947), suomalainen näyttelijä
Mats Huldén (s. 1949), suomenruotsalainen rock-muusikko, kääntäjä ja sanoittaja, Lars Huldénin poika.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hon kieli

| Ho> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Intia
Puhujia:  1 040 000
Kirjaimisto:  devanagari, orijalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  mundakielet
ISO 639-3:  hoc
 Ohje 
Ho on Intiassa Jharkhandin, Odishan ja Länsi-Bengalin osavaltioissa puhuttu austroaasialainen kieli, joka on läheistä sukua mundarille, santalille ja mundalle. Kielellä on vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 1 040 000 puhujaa. Hota voidaan kirjoittaa devanagarilla tai orijalaisilla kirjaimilla.
Hota ei pidä sekoittaa Myanmarissa, Kiinassa, Vietnamissa ja Laosissa puhuttuun tiibetiläis-burmalaiseen hanin kieleen, josta myös käytetään nimitystä ”ho”.
Hofburg

| Hofburg |
| --- | --- |
 Hofburgin uusi osa, Neue Burg, Heldenplatzilta nähtynä.
Sijainti:  Wien
Rakennustyyppi:  virka-asunto ja museo
Valmistumisvuosi:  1913
Suunnittelija:  Filippo Luchese
Käyttäjä:  Itävallan liittopresidentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmakuva Hofburgista 1900-luvun alussa. Etualalla Heldenplatz-aukio ja Neue Burg, joiden takana on sokkeloinen vanha Hofburg. Taustalla leviää Wienin vanhakaupunki.
Hofburg on entinen keisarillinen palatsi Wienissä Itävallassa. Se oli kuuden ja puolen sadan vuoden ajan Habsburg-suvun residenssi, josta käsin hallittiin ensin Itävallan herttuakuntaa, sitten Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa ja lopuksi Itävalta-Unkaria. Nykyään Hofburgin tiloissa toimii lukuisia museoita sekä Itävallan liittopresidentin kanslia ja virka-asunto.
Hofburg on laaja ja monimutkainen rakennuskokonaisuus, joka on syntynyt useiden palatsien yhteensulautumana. Sen eri osat edustavat lähes kaikkia tyylisuuntia keskiajalta 1900-luvulle: gotiikkaa, renessanssia, barokkia, rokokoota, kertaustyylejä, jopa jugendia. Hofburg kuuluu osana Wienin vanhaakaupunkia Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia

Hofburgin alkuna oli 1200-luvulla rakennettu linnoitus, jonka teettivät joko Itävallan viimeiset Babenberg-hallitsijat tai maata lyhyen aikaa hallinnut Böömin kuningas Ottokar II Přemysl. Itävallan ensimmäinen Habsburg-hallitsija Rudolf I, joka voitti Ottokar II:n taistelussa vuonna 1278, perusti hovinsa tähän uuteen linnoitukseen. Fredrik III laajennutti linnaa 1400-luvulla goottilaiseen tyyliin, ja tältä ajalta on peräisin Hofburgin vanhin säilynyt osa, goottilainen linnankappeli. Keisari Ferdinand I rakennutti 1500-luvulla linnan uudelleen renessanssityyliin. Tämä palatsi, jota kutsutaan nimellä Schweitzerhof, muodostaa nykyisen Hofburgin ytimen.
1500-luvulla alueelle rakennettiin myös kaksi erillistä Habsburgien omistamaa palatsia: Stallburg ja Amalienburg. Nämä kolme palatsia kasvoivat seuraavien vuosisatojen kuluessa yhteen. 1660-luvulla, keisari Leopold I:n aikana, rakennettiin barokkityylinen Leopoldinischer Trakt ("Leopold-siipi") joka yhdisti Schweitzerhofin ja Amalienburgin. Keisari Kaarle VI:n hallituskaudella 1700-luvun alkupuolella linna sai hienoimmat barokkiosansa: keisarikunnan hallintokoneistoa varten rakennetun virastosiiven Reichskanzleitraktin, keisarillisen kirjaston eli Hofbibliothekin sekä keisarillisen ratsastuskoulun Winterreitschulen, joka yhdisti Schweitzerhofin ja Stallburgin.
Hofburg jatkoi paisumistaan myös seuraavina vuosisatoina. Viereinen Augustinerkirche, augustiinolaisveljeskunnan keskiaikainen kirkko, liitettiin 1760-luvulla Hofburgiin ja muutettiin sen linnankirkoksi. Kun kirkon vieressä ollut arkkiherttua Albrechtin palatsi 1820-luvulla uudistettiin, myös se yhdistettiin Hofburgiin. 1890-luvulla entisen hoviteatterin tilalle nousi Michaelertrakt, joka muodostaa Hofburgin vanhankaupungin puoleisen paraatijulkisivun veistoksineen ja kuparisine kupoleineen.
1850-luvulla keisari Frans Joosef antoi määräyksen Wienin kaupunginmuurien purkamisesta ja uuden bulevardikadun Ringstraßen rakentamisesta tilalle. Hänen käskystään tehtiin suunnitelmat mahtavan Kaiserforumin, keisarillisen aukion, rakentamiseksi. Tuohon suunnitelmaan kuului kaksi Hofburgiin rakennettavaa valtavaa siipirakennusta, jotka reunustaisivat Kaiserforumia ja yhdistäisivät palatsin Ringstraßeen. Vain toinen näistä siivistä ehti valmistua ennen vuotta 1918, jolloin Itävalta-Unkari hajosi ja Habsburgit menettivät valtaistuimensa, eikä maailmansodan kurjistamalla tasavaltalaisella Itävallalla ollut halua (tai rahaa) saattaa Kaiserforum-suunnitelmaa valmiiksi. Tätä siipirakennusta kutsutaan nimellä Neue Burg, ja sen valtavasta koosta kertoo, että se muodostaa kolmanneksen koko Hofburg-kompleksin pinta-alasta. Itävallan Anschlussin jälkeen Adolf Hitler julisti Itävallan osaksi Saksaa Neue Burgin parvekkeelta.
Eurovision laulukilpailu 1967 pidettiin Hofburgin linnassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Villa Louvigny | Eurovision laulukilpailun isäntäareena 1967 | Seuraaja: Royal Albert Hall |
Holden (täsmennyssivu)

Holden voi tarkoittaa:
Holden, australialainen autonvalmistaja
2974 Holden, asteroidi
Paikkoja

Holdenin kartano, kartano Norjassa Ulefossissa
Holden, Kanada
Holden, Yhdysvaltojen Maine
Holden, Yhdysvaltojen Massachusetts
Holden, Yhdysvaltojen Missouri
Holden, Yhdysvaltojen Utah
Henkilöitä

Amanda Holden (s. 1971), brittiläinen näyttelijä ja juontaja
Amanda Holden (1948–2021), brittiläinen libretisti ja kielenkääntäjä
Charles Holden (1875–1960), brittiläinen arkkitehti
Jack Holden (1907–2004), brittiläinen kestävyysjuoksija
James Alexander Holden (1835–1887), brittiläis-australialainen tehtailija, Holden-yhtiön perustaja
Jon Robert Holden (s. 1976), yhdysvaltalainen koripalloilija
Josh Holden (s. 1978), kanadalainen jääkiekkoilija
Kate Holden (s. 1972), australialainen kirjailija
Laurie Holden (s. 1969), yhdysvaltalais-kanadalainen näyttelijä
Marjean Holden (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, tanssija ja taistelulajien osaaja
Nick Holden (s. 1987), kanadalainen jääkiekkoilija
Stuart Holden (s. 1985), skotlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä
William Holden (1918–1981), yhdysvaltalainen näyttelijä
Hulikakku

Hulikakku on perinteinen oululainen ruisreikäleipä, jota valmistettiin 1900-luvun alkupuolelta 1990-luvulle asti. Hulikakun nimi on johdettu ruotsinkielisestä ”hålkaka”-sanasta ("reikäkakku"). Hulikakku oli ensimmäinen koneellisesti valmistettu leipä. Pyöreä reikäleipä oli noin 1,5 cm paksu, ja se oli jaettavissa kuuteen osaan. Taikina oli tehty pääasiassa ruisjauhoista, mutta siihen oli lisätty noin 10 % vehnäjauhoja.
Tuotteen kehitti alun perin Osulan leipomo, joka perustettiin 1903. Leipomo yhdistyi Arinan leipomon kanssa 1985 Oulun Pakariksi, jossa yhä valmistettiin hulikakkuja. Hulikakkujen valmistus lopetettiin, kun Oulun Pakarin osti Vaasan Oy vuonna 1991.
Presidenttijohtoinen järjestelmä

Presidenttijohtoinen järjestelmä   Semipresidentialismi   Parlamentaarinen tasavalta, jossa presidentti on hallituksen johdossa ja tarvitsee parlamentin luottamuksen   Parlamentaarinen tasavalta, joissa presidentin asema lähinnä edustuksellinen (ylin valta pääministerillä)   Perustuslaillinen monarkia, jossa monarkin asema lähinnä edustuksellinen (ylin valta pääministerillä)   Perustuslaillinen monarkia, jossa monarkki käyttää merkittävästi poliittista valtaa   Absoluuttinen monarkia
  Sotilasjuntta tai  sotilasdiktatuuri   Yksipuoluevalta
Presidenttijohtoinen järjestelmä (muita nimityksiä presidentialismi, presidentillinen järjestelmä, presidenttivaltainen järjestelmä, presidenttijohtoinen tasavalta, presidenttivaltainen tasavalta, presidenttijärjestelmä) on yleisin tasavaltalaisen valtiomuodon järjestelmistä.
Presidenttijohtoisessa järjestelmässä on valtionpäämiehenä presidentti. Ylin toimeenpanovalta kuuluu periaatteessa yksin presidentille, mutta osan siitä hän yleensä delegoi ministereille. Ministerit ovat hänen neuvonantajiaan, jotka hän voi nimittää puoluepoliittisista aspekteista välittämättä. Usein hallitukseen kuuluu myös varapresidentti, joka astuu presidentiksi loppukaudeksi, jos siihenastinen presidentti kuolee kesken kautensa tai muuten tulee loppukaudeksi kykenemättömäksi hoitamaan siihenastista virkaansa. Pääministerin virkaa ei tavallisesti ole; harvemmin sekin saattaa olla olemassa, mutta myös pääministeriin pätee se, että toisin kuin parlamentarismissa, ministerin tulee nauttia presidentin, ei parlamentin luottamusta.
Presidentille on presidentillisissa maissa alistettu tyypillisesti sekä virkamiehistö että poliisivoimat (esim. Yhdysvalloissa liittovaltion poliisi FBI), jotka kaikki siis tavallaan suorittavat lakien täytäntöönpanoa presidentin puolesta.
Presidenttijohtoisen järjestelmän ja parlamentarismin vertailua

Parlamentarismissa valtionpäämiehen ja hallituksen päämiehen asemat on yleensä erotettu toisistaan ja valtionpäämiehenä voi olla monarkki tai presidentti, mutta hallituksen päämiehenä pääministeri.
Presidenttijohtoisessa järjestelmässä presidentti on sekä valtion että hallituksen päämies. Sekä presidenttijohtoisessa järjestelmässä, että parlamentarismissa on lainsäädäntöelimenä parlamentti ja toimeenpanoelimenä hallitus.
Parlamentarismissa parlamentti kontrolloi hallitusta siten, että tämä tarvitsee parlamentin luottamuksen. Presidenttijohtoisessa järjestelmässä hallitus on riippumaton parlamentista, tosin osassa presidenttijohtoista järjestelmää soveltavista maista presidentti tarvitsee ministerinimityksilleen parlamentin hyväksynnän.
Presidenttijohtoisessa järjestelmässä huolimatta siitä, että presidentillä on laajat valtaoikeudet, ei presidentille yleensä ole myönnetty parlamentin hajotusoikeutta, kun parlamentarismissa presidentillä tai monarkilla voi olla myös parlamentin hajotusoikeus, vaikka hän yleisesti ottaen ei käyttäisikään laajaa poliittista valtaa.
Olennaista on myös se, että presidenttijohtoisessa järjestelmässä toimeenpanovaltaa käyttävän elimen hallituksen jäsenet (presidentti, ministerit ja suuressa osassa tapauksista myös varapresidentti) eivät voi olla samalla lainsäädäntövaltaa käyttävän elimen parlamentin jäseniä eli kansanedustajia, kun taas parlamentarismissa ministerit ovat tavallisesti kansanedustajia.
Toisin kuin tavallisesti parlamentarismissa, presidenttijohtoisessa järjestelmässä ei tavallisesti ole pääministerin virkaa. Harvoissa presidenttijohtoisen järjestelmän maissa on myös pääministerin virka mutta myös pääministeriä koskee se, että toisin kuin parlamentarismissa, ministeri ei ole vastuussa parlamentille vaan vain presidentille.
Presidenttijohtoisen järjestelmän toimeenpanovalta ja lainsäädäntövalta on valittu kumpikin kokonaan eri vaalilla (toimeenpanovalta presidentinvaalilla ja lainsäädäntövalta parlamenttivaalilla), kun taas parlamentarismissa parlamentti valitsee hallituksen yleensä ainakin pääosin omasta keskuudestaan.
Näin ollen presidenttijohtoisessa järjestelmässä vallan kolmijako-oppi on viety pidemmälle kuin parlamentarismissa, lainsäädäntövalta ja toimeenpanovalta ovat toisistaan tiukemmin erilliset kuin parlamentarismissa.
Levinneisyys

Presidenttijohtoinen järjestelmä syntyi Yhdysvalloissa vuonna 1787 järjestetyn perustuslaillisen konventin myötä, jossa säädettiin Yhdysvaltain perustuslaki. Useimmat muut Amerikan maat itsenäistyessään perustivat perustuslakinsa Yhdysvaltain perustuslakiin.[lähde? ] Edelleen presidentillinen järjestelmä on ominainen varsinkin Amerikan mantereelle, poikkeuksina Kansainyhteisön sisäpiiriin kuuluvat monarkiat Kanada ja Belize sekä semipresidentiaalinen tasavalta Guyana. Presidenttijohtoinen järjestelmä on käytössä myös monissa Afrikan ja Aasian maissa.
Muunnokset

Esimerkiksi Ranskassa, Venäjällä ja Ukrainassa on käytössä semipresidentialismi (puolipresidentillinen järjestelmä), tasavaltalainen valtiomuoto, jossa on vaikutteita sekä parlamentarismista että presidenttijohtoisesta järjestelmästä. Myös Suomen järjestelmän katsotaan olleen semipresidentillisen vanhan valtiosäännön voimassaolon aikana (1919–2000). Semipresidentialismi eroaa laajemmasta parlamentarismista siinä, että presidentti on maan todellinen johtaja eikä pelkästään edustuksellinen valtionpäämies, presidenttijohtoisesta järjestelmästä siinä, että pääministerijohtoisen hallituksen on nautittava parlamentin luottamusta ja sen jäsenet (ministerit) ovat tavallisesti kansanedustajia. Semipresidentialismissa toimeenpanovalta on jaettu parlamentista riippumattoman presidentin sekä pääministerijohtoisen parlamentaarisen hallituksen kesken, kun se presidenttijohtoisessa järjestelmässä kuuluu yksin presidentille. Toisaalta semipresidentialismissa presidentillä voi olla myös oikeus hajottaa parlamentti.
Eräissä maissa, kuten Etelä-Afrikassa ja Botswanassa on käytössä presidenttijohtoinen puhdas parlamentarismi: samoin kuin yleensä presidenttijohtoisessa järjestelmässä presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johtaja eikä pääministerin virkaa ole, mutta toisin kuin presidentillisessä järjestelmässä, hallituksen (presidentin ja ministereiden) on nautittava parlamentin luottamusta.
Hoeryeongin gwalliso-leiri

Hoeryeongin keskitysleiri tai Haengyongin keskitysleiri eli gwalliso-leiri no. 22 (kor. 회령 제22호 관리소, Hoeryeong je 22-ho gwalliso, hanja 會寧第二十二號管理所) on vankilana toimiva 225 km² laajuinen suljettu leirimäinen alue Pohjois-Koreassa. Se on suunnattu poliittisille vangeille ja heidän sukulaisilleen. Leiri 22 on Pohjois-Korean suurin keskitysleiri, ja siellä uskotaan olevan noin 50 000 vankia. Leiri on mahdollisesti suljettu vuoden 2012 aikana.
Historia

Leirillä vuosina 1987–1994 toimineen vartijan mukaan vankila perustettiin vuonna 1959. Monet vankilan 50 000 vangista ovat joutuneet vankilaan heidän sukulaistensa Korean työväenpuoluetta tai sen pääsihteeriä Kim Jong-iliä koskevien kriittisten mielipiteiden takia.
Sijainti

Leiri 22 sijaitsee Pohjois-Korean koillisosassa, 20 kilometriä Hoeryŏngin kaupungista. Pohjois-Korean hallitus kieltää vankilan olemassaolon, ja vankilaa ei löydy valtion kartoista. Vankilaa ympäröivät kylät Wŏn-dong, Ssŏgŭndari, Kulsal-li, Haengyŏng-ni, Naksaeng-ni ja Chungch’u-dong.
Ihmiskokeet

Leiristä on tehty useita raportteja koskien siellä tapahtuneita ihmisoikeusrikkomuksia. Raporttien mukaan vankilassa on muun muassa lasinen kaasukammio, jossa tutkitaan myrkyllisten kemikaalien vaikutusta ihmisiin ihmiskokein. Siellä tehdään epäinhimillisiä ihmiskokeita myös vastasyntyneelle. Mikäli nainen huutaa synnyttäessään häntä lyödään kunnes nainen lopettaa huutamisen. Jos vauva itkee syntyessään, voivat vartijat tukehduttaa vauvan, tai tappaa hänet lyömällä ja muilla aggressiivisilla tavoilla.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Hinthaaran rautatieasema

Hinthaaran rautatieasema (lyh. Hh, ruots. Hindhårs järnvägsstation) on rautatieliikennepaikka Hinthaaran kylässä Porvoossa rataosalla Kerava–Porvoo.
Asema avattiin liikenteelle 23. marraskuuta 1875. Se palveli Pornaisten asukkaita ja sen ympärille muodostui asutusta. Asema alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1953 ja henkilökunnan poistuttua seisakevaihteeksi vuonna 1969. Henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1981 ja tavaraliikenne vuonna 1990. Rautatieasema palveli sekä Hinthaaran kylää että koko ympäröivää maaseutua, ja sillä oli merkittävä vaikutus alueen talouden kehitykselle. Hinthaarasta toimitettiin huomattava määrä muun muassa viljaa, jauhoja ja ryynejä sekä jossain määrin myös nahkoja ja muita teollisuustuotteita.
Nykytila

Hinthaaran asema on nykyisin yksityiskäytössä. Asemalla pysähtyvät Porvoon museorautatien museojunat. Junaan nousevia matkustajia palvelee ratapihan länsipäätyyn vuonna 2002 rakennettu seisake, jossa on vanhanmalliset laiturit ja laiturikatos. Laiturialueen vieressä on liityntäpysäköintipaikka. Vanha asemarakennus makasiineineen sijaitsee Pornaistentien itäpuolella ja vuonna 2002 valmistunut seisake tien länsipuolella. Vuonna 2002 rakennettiin myös junakohtaamiset ja veturin ympäriajon mahdollistava sivuraide.
Museovirasto on luokitellut Hinthaaran rautatieaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Aiheesta muualla

Hinthaaran kotisivu
Vaunut.org: Kuvia Hinthaaran asemalta