stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grimlock
The Transformers > Animaatiosarja

Autobotti Wheeljackin rakennettua kolme ensimmäistä Dinobottia, Grimlock oli näiden johtaja.
Ensimmäisen kauden lopussa Decepticonit ja Constucticonit hyökkäsivät Autobottien tukikohtaan, Arkkiin, joka oli tyhjä. Grimlockin johtamat, tukikohdassa kaiken varalta olleet Dinobotit pysäyttivät Decepticonit viime hetkellä.
Grimlockia voi helposti pitää typeränä, vähä-älyisenä ja vain sotaa ajattelevana sekopäänä. Todellisuudessa hänen pahin ongelmansa on hänen uskonsa raakaan voimaan ja oman suuren egonsa olemassaolo.
Tämän alta Grimlockista löytyy harkitseva, viisas ja erinomainen taktikko, joka osaa huolehtia omista miehistään yhtä huolehtivaisesti kuin Optimus Primekin.
Grimlockin aseina ovat käsiase, joka ampuu sekä laser-säteitä, että aseessa kiinni olevaa kahta ohjusta. Grimlockin toinen ase on kuitenkin kaikista voimakkain: Energon-miekka. Kuten Grimlock itse luonnehtii miekkaansa: "Grimlockin Energon-miekka leikkaa mitä tahansa.". Tämä on täysin totta, sillä miekka leikkaa mitä tahansa, oli sitten kyseessä panssari tai voimakenttä.
Toisella kaudella Decepticonit onnistuivat saamaan Autobotit vangeiksi Washington DC:ssä. Tälläkin kertaa Grimlockin johtamat Dinobotit saapuivat viimeisinä paikalle ja pelastivat päivän.
Animaatiosarjan käsikirjoittaja David Wise on haastattelussa 1992 kertonut että Grimlockin persoonallisuus perustuu elokuvaohjaaja John Watersiin.
The Transformers > The Transformers: The Movie

Vuoden 1986 elokuvassa Grimlock tuli kuvioihin Optimus Primen saapuessa tukijoukkojensa kanssa Decepticonien hyökkäyksen kohteeksi joutuvaan Autobot Cityyn. Grimlockin johtamat Dinobotit yrittivät pysäyttää Devastatorin, mutta epäonnistuivat. Myöhemmin Grimlock oli Hot Rodin ja Kupin mukana matkalla kohti Cybertronia, Unicronin hyökätessä sinne. Grimlock pelasti pulaan joutuneet Hot Rodin ja Kupin, näiden ollessa pahimmassa mahdollisessa tilanteessa, Quintessonien vankeina. Myöhemmin Grimlock johti Dinobotteja, hyökkäyksessä Unicronin ulkopuolella. Grimlock selvisi taistelusta elossa, kuten myös Dinobotit.
The War Within

Sarjakuvan alussa Grimlock on kokenut, itsepäinen, vahva ja väkivaltainen soturi ja alempi cybertronilaiseksi panssarivaunuksi muuntautuva Autobottijohtaja, joka toimi pääasiassa Salamannopean Iskukoalition (engl. Lightning Strike Coalition) komentajana. Kun uusi Prime, Optimus Prime saa arvonsa, Grimlock on erittäin epäleväinen uuden johtajansa suhteen, koska edelliset ovat vain tulleet ja kuolleet saman tien. Prime todistaa nopeasti Grimlockin arvailut johtajan voimasta vääriksi, kun Optimus tappaa yksin, helposti, hänen kimppuunsa hyökkäväävät Decepticon-salamurhaajat. Grimlock on kuiten eri mieltä monesta asiasta Optimus Primen kanssa. Vasta sarjakuvan lopussa Grimlock auttaa Primea Megatronin tuhoamisessa. Lopussa Grimlock on Optimus Primen rinnalla, taistelemassa Decepticon Starscreamin johtamia Decepticoneja vastaan. Lopulta Grimlock alkaa jo kunnioittamaan Primea.
The War Within > The War Within: The Dark Ages

The Dark Agesissa Grimlock on tärkeässä ja keskeisessä roolissa, verrattuna kahteen muuhun The War Within -sarjakuvaan. Optimus Primen ja Megatronin kadottua avaruusportista, Prowl ja Grimlock ottavat Autobottien komennon. Grimlock on yksi salaperäisen Fallenin etsimästä neljästä transformerista. Grimlock epäilee Autobotti Jetfirea petturiksi, tämän otettua yhteyttä Decepticoneja johtavaan Shockwaveen. Grimlock yrittää eliminoida Jetfiren, mutta Fallen ilmestyy paikalle ja kaappaa Jetfiren. Lyhyen taistelun jälkeen Grimlock saa pahasti selkään Fallenilta ja molemmat joutuvat tämän vangeiksi. Myöhemmin Grimlock on pääsemässä vapaaksi Fallenin suunnittelemasta penkistä. Grimlock kuuntelee onneksi Jetfiren loogisia puheita ja auttaa Jetfirea pysäyttämään Fallenin ja tämän suunnitelmat.
The War Within > The War Within: The Age of Wrath

The Age of Wrathissa Grimlock on vain ensimmäisessä numerossa mukana, mutta keskeisessä roolissa. Hän komentaa Dynoboteiksi kutsuttua erikoisryhmää.
Autobottien johtajat Ultra Magnus ja Grimlock ovat onnistuneet solmimaan rauhan Decepticon-johtajien, Shockwaven ja Ratbatin kanssa. Sisällissota on päättymässä. Juuri yhteen kokoontuneiden neljän johtajan tapaamispaikkaan tehdään salamannopea murhaisku. Iskusta vastaa Starscream ja häntä seuraavat Decepticonit. Hyökkäyksen komentamisesta vastaa Starscreamin oikea käsi, Motormaster. Onneksi Grimlock nopea reagointi pelastaa kaikkien paikalla olleiden hengen. Grimlock määrää nopeasti suojakilven ja ehtii komentaa myös Dynobotti Swoopin pois räjähdysalueelta, kun räjähtää. Grimlock myös komentaa Prowlia ottamaan vastaan Starscreamin johtamien joukkojen maahyökkäyksen. Kaikki tapahtuu täydellisesti ja liittoutuneet Autobotit ja Decepticonit onnistuvat pysäyttämään Starscreamin joukot. Sekavaa tilannetta hyödyksi käyttävä Motormaster kuitenkin onnistuu pääsemään sopivaan väijytyspaikkaan ja onnistuu ampuvaan, tappavan ja erittäin tehokkaan laukauksen suoraan Grimlockin selkään. Paikalla olevat hoitelevat Motormasterin. Yksin Autobotteja komentamaan jäävä Ultra Magnus jää pitelemään kuolevaa Grimlockia käsillään. Grimlock toteaa viimeisinä sanoinaan, että parempi että tämä tapahtui juuri hänelle, heistä kahdesta. Tämän jälkeen Grimlock kuoli Ultra Magnuksen käsivarsille.
Robots in Disguise (2000)

Sarjassa Robots in Disguise Grimlock on vihreä kaivinkoneeksi muuntautuva Autobotti, joka on yksi Autobottien rakennustiimin johtajista.
Transformers: Energon

Transformers: Energon -sarjaan pohjautuvissa leluissa Grimlock ja Swoop olivat kaksi dinosauruksiksi muuntautuvaa Autobottia, jotka olivat myytävänä samassa paketissa.
Grimlockin oli tarkoitus esiintyä myös Transformers: Energoniin pohjautuvassa sarjakuvassa, mutta Dreamwave ehti päätyä konkurssiin ennen tätä.
Transformers: Animated

Animaatiosarjassa Transformers: Animated Grimlock oli ainut Dinobotti, joka osasi puhua. Hän keksi nimensä kuunnellessaan Megatronin puheita Isaac Sumdacin laboratoriossa.
Grimlockille ja muille Dinoboteille kehittyi viha ihmisten ajoneuvoja kohtaan Megatronin uskotellessa niiden olevan "fossiilinsyöjiä" ja viha kohdistui myös Autobotteihin. Taistelun jälkeen Prowl ja Bulkhead veivät ne eräälle saarelle, koska uskoivat niiden ansaitsevan pysyä hengissä. He olivat myös Autoboteista ainoat, joihin Grimlock koskaan luotti.
Kun Blackarachnia ajautui Dinobottien saarelle, nämä ihastuivat häneen ja tekivät aina mitä tämä pyysi. Grimlock tunsi mustasukkaisuutta aina, kun näki Optimuksen tämän lähellä.
Robots in Disguise (2015)

Grimlock on sarjassa yksi päähenkilöistä. Hän on dinobotti, joka oli alun perin yksi Alchemorin vankeihin kuuluneista Decepticoneista. Hän ei ollut yhtä pahantahtoinen kuin toverinsa ja myös vastusti näiden toimia. Tästä hyvästä Bumblebee antoi hänen liittyä Autobotteihin. Muuntautuu Tyrannosaurukseksi ja muodostaa Ultra Been jalat.
Elokuvasarja

USA Todayn järjestämässä äänestyksessä, jossa fanit saivat äänestää minkä hahmon he haluaisivat esiintyvän Michael Bayn ohjaamassa elokuvassa Transformers: Kaatuneiden kosto, Grimlock jakoi toisen sijan Devastatorin kanssa. Grimlock ei kuitenkaan esiintynyt elokuvassa.
Elokuvasarja > Transformers – Tuhon aikakausi

Grimlock on yksi elokuvassa Transformers – Tuhon aikakausi esiintyvistä Dinoboteista ja muuntautuu sarvekkaaksi Tyrannosaurukseksi. Robottimuodossaan hän käyttää aseenaan suurta piikkinuijaa. Dinosaurusmuodossaan hän kykenee syöksemään kidastaan tulta.
Grimlock ja hänen kolme toveriaan Strafe, Slug ja Scorn olivat alun perin maailmankaikkeutta tutkineita legendaarisia ritareita, jotka olivat joutuneet Lockdownin vangeiksi, kunnes Optimus Prime vapautti heidät pyytääkseen näitä apuun Galvatronin pysäyttämiseksi. Grimlock ei kuitenkaan aluksi halunnut totella, joten hän haastoi Optimuksen kaksintaisteluun. Hävittyään taistelun hän antoi Optimuksen ratsastaa selässään. Kun suurin osa Galvatronin joukoista sekä Harold Attinger ja Lockdown olivat kuolleet, Optimus antoi Grimlockin ja muiden Dinobottien elää vapaina.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984–1987, 2012, 2014, 2018 | Gregg Berger | The Transformers Transformers: Power of the Primes | The Transformers: The Movie | Transformers: Fall of Cybertron Transformers: Rise of the Dark Spark |
| 2001–2002 | Tom Wyner | Transformers: Robots in Disguise (2000) |  |  |
| 2008 | David Kaye | Transformers: Animated |  |  |
| 2010 | Crispin Freeman |  |  | Transformers: War for Cybertron |
| 2015–2017 | Khary Payton | Transformers: Robots in Disguise (2015) |  |  |
| 2018– | Ryan Andes | Transformers: Cyberverse |  |  |
| 2019–2020 | Terrence Flint | Transformers: Rescue Bots Academy |  |  |
Aiheesta muualla

Lisätietoa Grimlockista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
Grimlock planeetta Hydrus Four, etsimässä kuolleita eloon herättävää ainetta.
Grimlock robottimuodossaan, sarjakuvassa The War Within.
Erik Bergman -palkinto

Erik Bergman -palkinto on suomalainen taidemusiikkipalkinto. Varat siihen myönnetään Erik Bergmanin rahastosta, joka on yksi Svenska kulturfondenin erikoisrahastoista. Rahasto perustettiin säveltäjä ja kuoronjohtaja Erik Bergmanin (1911–2006) 80-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1991. Rahaston tehtävänä on edistää uusia pyrkimyksiä taidemusiikin alalla Suomessa. Erik Bergmanin perustama rahasto voi myöntää palkinnon korkeintaan joka kolmas vuosi. Rahastoa hallinnoi Svenska litteratursällskapet i Finland, mutta Erik Bergmanin nimenomaisen määräyksen mukaan palkittavan henkilön äidinkielellä ei ole merkitystä palkinnosta päätettäessä. Palkinnon saajan nimesi Erik Bergmanin rahaston hallitus, jossa oli edustettuna Suomen Säveltäjät ry, Sibelius-Akatemia, Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teosto ry, Åbo Akademi ja Svenska kulturfonden.
Erik Bergman testamenttasi Teoston tilittämät tekijänoikeuspalkkionsa rahastolle, mutta rahat ensimmäistä palkintoa varten antoi Svenska kulturfonden. Varojen kartuttamiseksi oli tarkoitus myös järjestää keräys. Palkinnon ensimmäistä saajaa valittaessa otettiin huomioon Erik Bergmanin oma näkemys. Vuonna 1991 Bergmanin täyttäessä 80 vuotta hän toivoi, että kaikki jotka haluavat onnitella häntä tekisivät sen uuden nimikkorahaston kautta.
Palkitut

1991: Säveltäjä Paavo Heininen yhtenä uuden suomalaisen musiikin keulahahmona. Palkinnon suuruus oli 100 000 markkaa.
1996: Säveltäjä Jukka Tiensuu oman tien kulkemisesta musiikin alalla. Palkinnon suuruus oli 100 000 markkaa.
2001: Kapellimestari Ulf Söderblom työstä suomalaisen nykymusiikin hyväksi. Palkinnon suuruus oli 100 000 markkaa.
2011: Säveltäjä Veli-Matti Puumala tinkimättömästä ja helppoja ratkaisuja välttävästä sävellystyöstä. Palkinnon suuruus oli 20 000 euroa.
2021: Sopraano Anu Komsi laulutaiteen edistämisestä Suomessa ja muissa maissa. Palkinnon suuruus oli 30 000 euroa.
Et al.

et al. (lat. et alii) on latinankielinen lyhenne, joka tarkoittaa suomeksi ”ja muut” tai ”ynnä muut” ja jota vastaa lyhenne ”ym.”
European Grand Circuit

European Grand Circuit oli Euroopan raviliiton UET:n vuosina 1956–2011 järjestämä kilpailusarja lämminverisille ravihevosille. Vuosina 1956–1985 kilpailu tunnettiin ravureiden Euroopan mestaruuden nimellä. Sen voittaja ratkesi osakilpailuiden sijoituksista saatavien pisteiden perusteella. Vuonna 2012 Grand Circuit korvattiin uudella UET Trotting Masters -kilpailusarjalla.
European Grand Circuitiin kuuluivat muun muassa Prix de France Pariisissa, Elitloppet Tukholmassa ja Lotteria-ajo Napolissa. Suomesta Grand Circuitin osakilpailuja olivat Vermon Finlandia-ajo sekä Kouvolan Kymi Grand Prix.
Kilpailun ainoa Suomessa syntynyt voittaja oli Houston Laukko vuonna 1995. Vuosina 1989 ja 1990 Grand Circuitin voitti suomalaisomistuksessa juossut, mutta Yhdysvalloissa syntynyt Friendly Face.
Euroopan mestarit/Grand Circuit -voittajat 1956–2011

| Vuosi | Hevonen | Hevosen   synnyinmaa |
| --- | --- | --- |
| 1956 | Gélinotte |  Ranska |
| 1957 | Gélinotte |  Ranska |
| 1958 | Jariolan |  Ranska |
| 1959 | Jamin |  Ranska |
| 1960 | Hairos II |  Ranska |
| 1961 | Tornese |  Italia |
| 1962 | Nicias Grandchamp |  Ranska |
| 1963 | Ozo |  Ranska |
| 1964 | Nike Hanover |  Yhdysvallat |
| 1965 | Elaine Rodney |  Italia |
| 1966 | Ei järjestetty | - |
| 1967 | Roquépine |  Ranska |
| 1968 | Roquépine |  Ranska |
| 1969 | Une de Mai |  Ranska |
| 1970 | Une de Mai |  Ranska |
| 1971 | Une de Mai |  Ranska |
| 1972 | Dart Hanover |  Yhdysvallat |
| 1973 | Buffet II |  Ranska |
| 1974 | Timothy T |  Yhdysvallat |
| 1975 | Bellino II |  Ranska |
| 1976 | Bellino II |  Ranska |
| 1977 | Eleazar |  Ranska |
| 1978 | Eleazar |  Ranska |
| 1979 | Pershing |  Yhdysvallat |
| 1980 | Idéal du Gazeau |  Ranska |
| 1981 | Idéal du Gazeau |  Ranska |
| 1982 | Idéal du Gazeau |  Ranska |
| 1983 | Ianthin |  Ranska |
| 1984 | Lurabo |  Ranska |
| 1985 | Minou du Donjon |  Ranska |
| 1986 | Ourasi |  Ranska |
| 1987 | Grades Singing |  Yhdysvallat |
| 1988 | Ourasi |  Ranska |
| 1989 | Friendly Face |  Yhdysvallat |
| 1990 | Friendly Face |  Yhdysvallat |
| 1991 | Atas Fighter L |  Ruotsi |
| 1992 | Sea Cove |  Kanada |
| 1993 | Sea Cove |  Kanada |
| 1994 | Copiad |  Ruotsi |
| 1995 | Houston Laukko |  Suomi |
| 1996 | Zoogin |  Ruotsi |
| 1997 | Zoogin |  Ruotsi |
| 1998 | Huxtable Hornline |  Ruotsi |
| 1999 | Gisolo de Lou |  Ranska |
| 2000 | Victory Tilly |  Ruotsi |
| 2001 | Victory Tilly |  Ruotsi |
| 2002 | Legendary Lover K |  Yhdysvallat |
| 2003 | Gidde Palema |  Ruotsi |
| 2004 | Gidde Palema |  Ruotsi |
| 2005 | Steinlager |  Ruotsi |
| 2006 | Jag de Bellouet |  Ranska |
| 2007 | Oiseau de Feux |  Ranska |
| 2008 | L'Amiral Mauzun |  Ranska |
| 2009 | Torvald Pamela |  Ruotsi |
| 2010 | Lisa America |  Italia |
| 2011 | Rapide Lebel |  Ranska |
Hopseidet

Hopseidet (pohjoissaameksi Nuorri) on kannas Gamvikin ja Lebesbyn kunnissa, Finnmarkissa.
Etymologia

Kannaksen nimen alkuosa on peräisin vanhasta skandinaavisesta sana ’hópr’ (”lahti”). 'Eid' merkitsee ”kannasta”.
Maantiede

Kannas yhdistää Nordkinnin niemimaan mantereeseen. Lännessä se rajoittuu Laksefjordeniin ja idässä Tanafjordeniin.
Keskimäärin noin kilometrin levyinen matala kannas laajenee laskuveden aikaan noin kahden kilometrin levyiseksi ja kapenee nousuveden aikaan noin 500-metriseksi. Kannaksen korkein kohta on noin 2,5 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kulkuyhteydet

Hopseidetille on pitkään ollut hankkeilla kanava, jota pitkin kalastusalukset voisivat päästä poikki kannaksen.
Nordkinnin niemimaan mantereeseen yhdistävä tie, Fylkesvei 888, johtaa pohjoiseen Hopseidetin ohi Lebesbyn eteläpuolelta Mehamniin. Hopseidetiltä on tieyhteys myös Hopsfjordenin pohjoispuolelle Skjånesiin.
Historia > Asutus

Hopseidetillä tiedetään olleen 1600-luvulla asutusta ja kirkko. Seudun nykyinen asutus on kauempana Hopsfjordenin rannalla.
Historia > Hopseidetin murhat

Toisen maailmansodan lopulla, 6. toukokuuta 1945 kannas tuli tunnetuksi Hopseidetin murhiksi kutsutusta iskusta. Siinä saksalaiset erikoisjoukkojen sotilaat hyökkäsivät tarkkailupisteelle, jossa olleet kuusi aseetonta kalastajaa he surmasivat ensin kidutettuaan heitä. Norjan poliisi tutki Saksan antauduttua tapausta murhina. Jutun tutkinta kuitenkin keskeytettiin.
Hilde Mangold

| Hilde Mangold> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1898 Gotha, Saksan keisarikunta
Kuollut: 4. syyskuuta 1924 (25 vuotta) Freiburg, Saksa
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Frankfurtin yliopisto Freiburgin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Hans Spemann
Instituutti:  Freiburgin yliopisto
Tutkimusalue:  embryologia
Hilde Mangold (o.s. Pröscholdt; 20. lokakuuta 1898 Gotha, Saksan keisarikunta – 4. syyskuuta 1924, Freiburg, Saksa) oli saksalainen embryologi, joka väitöstutkimuksessaan tutki salamanterien alkionkehitystä siirtämällä rupimanterin gastrulan alkusuun soluja vesiliskon alkion vastakkaiselle puolelle. Mangoldin tutkimuksen ansiosta alkioista löydettiin alue, joka järjestää myös muiden solujen suuntaa alkion kehittyessä. Mangoldin ohjaaja Hans Spemann palkittiin vuonna 1935 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla, joka jäi Mangoldilta saamatta, koska tämä oli kuollut 25-vuotiaana palovammoihin.
Nuoruus ja opiskelu

Hilde Pröscholdt syntyi vuonna 1898 Gothassa varakkaaseen saksalaisperheeseen, johon syntyi kaikkiaan kolme lasta. Hilde oli Ernst ja Gertrude Pröscholdtin lapsista keskimmäinen. Ernst-istä oli työskennellyt saippuatehtaassa ja noussut pian arvoasteikossa ja saanut luvan naida tehtaan omistajan tyttären Gertruden.
Hilde Pröscholdt sai Bildungsbürgertum-luokan hengessä parhaan mahdollisen kasvatuksen ja koulutuksen. Hän pääsi 16-vuotiaana Ernestinum Gothan lukioon, jossa aikanaan hyvin harva tyttö sai opiskella. Lukion jälkeen hänet lähetettiin sisäoppilaitokseen, jossa tytöille opetettiin kodinhoitoa ja etikettiä. Pröscholdt ei kuitenkaan viihtynyt siellä pitkään ja vaihtoi kuusi kuukautta myöhemmin Jenan yliopiston kemian opintoihin. Kemiakaan ei kiinnostanut tarpeeksi, sillä hänen intohimonsa olivat biologia ja eläintiede. Niitä hän lähti opiskelemaan Frankfurt am Mainiin.
Pröscholdt aloitti vuonna 1919 Frankfurtin yliopistossa. Siellä hän osallistui muun muassa Hans Spemannin pitämälle embryologian luennolle. Aihe kiinnosti Pröscholdtia niin paljon, että hän meni Spemannin työpaikalle Freiburgin yliopistoon, jonka eläintieteen osastoa Spemann johti. Pröscholdt valmistui maisteriksi 1920 ja sai luvan tehdä väitöstyönsä Spemannin alaisuudessa Freiburgissa.
Salamanterien alkiotutkimukset

Pröscholdt sai Spemannin laboratoriossa opastusta uuteen tieteenalaan Fritz Balterilta, Bruno Geinitzilta ja Otto Mangoldilta. Pröscholdt ja Mangold rakastuivat ja menivät naimisiin vuonna 1921.
Hilde Mangold alkoi työstää väitöskirjaansa kahden salamanterilajin alkioilla. Hän siirsi rupimanterin soluja vesiliskon alkioihin ja pystyi seuraamaan solumigraatiota, koska lajien solut ovat erivärisiä. Solujen siirtäminen oli vaikeaa, ja Mangold käytti siihen Spemannin kehittämiä lasineuloja. Mangold leikkasi pieniä paloja rupimanterin gastrulan alkusuun ylähuulesta ja siirsi niitä vesiliskon vastakkaiselle puolelle. Vesiliskon alkiot laitettiin tämän jälkeen kehittymään luonnolliseen ympäristöönsä eli lampiveteen. Lampivesi ei ole puhdasta, joten suurin osa kaikista alkioista kuoli bakteeri-infektioihin. Vain kuudesta alkiosta saattiin lopulta tutkimusdataa.
Alkioista kehittyi eräänlaisia siamilaisia kaksosia, sillä salamanterit olivat mahasta toisissaan kiinni. Pienestä palasesta rupimanterin alkusuuta kehittyi oikeassa järjestyksessä oleva elimistö. Alkusuu pystyi näinkin ohjaamaan viereisiä soluja kasvamaan oikeaan suuntaan, minkä takia Spemann kutsui aluetta ”organisaattoriksi”.
Mangoldin väitteli tohtoriksi helmikuussa 1923. Spemann lisäsi väitöstyöhön saatekirjeen, koska uskoi, että tutkimuksen tarkastajana toimivat vanhemmat professorit eivät välttämättä olleet kuulleet edes uudesta tekniikasta. Spemann sanoi kirjeensä lopussa, että löydöt ovat teoreettisesti hyvin merkittäviä. Spemann olikin oikeassa, sillä ”organisaattorin” löytyminen oli vaikuttamassa alkion rakennekehityksen ymmärtämiseen. Spemann palkittiin itse asiassa vuonna 1935 tutkimuksesta Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla. Spemann tunnusti kiitospuheessaan Mangoldin työn merkityksen, ja monet spekuloivat, että Mangold olisi voinut jakaa Nobelin ellei olisi kuollut aiemmin.
Kuolema

Hilde ja Otto Mangold saivat joulukuussa 1923 pojan. Otto oli pari kuukautta aiemmin aloittanut Kaiser Wilhelm -instituutin eläintieteen osaston johtajana. Hilde Mangold kuoli syyskuussa 1924 vakavien palovammojen seurauksena. Hän oli sytyttämässä bensiinillä toimivaa liettä lämmittääkseen pojalleen ruokaa, kun hän läikytti bensiiniä päälleen. Hän syttyi saman tien liekkeihin, eikä paloa saatu nopeasti sammutettua. Mangold kuoli seuraavana aamuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hilde Mangold Wikimedia Commonsissa
Hilde Mangoldin hauta.
Hotelli Phoenix

| Phoenixin talo> Hotelli Phoenix |
| --- | --- |
 Hotelli Phoenix vuonna 1908.
Osoite:  Yliopistonkatu 21 – Aurakatu 7, Turku
Koordinaatit:  60°27′08″N, 022°15′55″E
Rakennustyyppi:  hotelli, myöhemmin yliopistorakennus
Valmistumisvuosi:  1878
Purkuvuosi:  1959
Suunnittelija:  Axel ja Hjalmar Kumlien
Käyttäjä:  Hotelli Phoenix, myöhemmin Turun yliopisto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hotelli Phoenix oli Turussa Kauppatorin laidalla silloisen Venäjän Kirkkokadun (nykyisen Yliopistonkadun) varrella sijainnut, vuodesta 1878 vuoteen 1922 toiminut hotelli. Rakennus tunnettiin Phoenixin talona vielä silloinkin, kun se oli vuonna 1920 perustetun yksityisen Turun yliopiston päärakennus. Phoenixin talo purettiin vuonna 1959.
Hotellina

Axel ja Hjalmar Kumlienin suunnittelema kolossaalinen Hotelli Phoenixin rakennus valmistui vuonna 1878, jolloin myös hotelli aloitti toimintansa. Hotellin perustaneet Turun porvarit uskoivat Turkuun juuri rakennetun rautatien lisäävän läpikulkuliikennettä Venäjän ja Länsi-Euroopan välillä ja hotellin ravintolalle, juhlasalille ja sadalle vierashuoneelle löytyvän käyttöä. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja hotelli oli ensimmäiset neljä vuotta taloudellisissa vaikeuksissa. Omistajanvaihdos sai hotellin niukasti kannattavaksi. Kenties merkittävin hotellissa yöpyneistä vieraista oli Yhdysvaltain entinen presidentti Ulysses S. Grant, joka vieraili hotellissa pian sen valmistuttua. Kuuluisa huijari Ruben Oskar Auervaara toimi hotellin pikkolona nuoruudessaan. Hotelli Phoenix lopetti toimintansa vuonna 1922.
Yliopistona

Yksityinen Turun Suomalainen Yliopisto oli perustettu vuonna 1920. Turun Suomalainen Yliopistoseura hankki rakennuksen vuonna 1920 yliopiston päärakennukseksi. Järjestely oli tarkoitettu tilapäiseksi mutta kesti lopulta 36 vuotta. Venäjän Kirkkokatu sai yliopiston myötä uuden nimen, Yliopistonkatu. Phoenixin talo kävi ahtaaksi, mutta vasta 1940-luvun lopulla saadun huomattavan testamenttilahjoituksen turvin yliopistolle voitiin hankkia uudet tilat. Arkkitehti Aarne Ervin suunnittelemat rakennukset valmistuivat Vesilinnanmäelle (Ryssänmäelle) 1950-luvulla, jolloin Phoenixin talo jäi tyhjilleen. Talolle yritettiin löytää uutta omistajaa, ja sitä tarjottiin Turun kaupungillekin. Kaupunginvaltuusto kuitenkin kieltäytyi kaupasta.
Purku ja Salaman talo

Huonokuntoiseksi mielletty rakennus siirtyi lopulta vakuutusyhtiö Salaman omistukseen, ja se purettiin räjäyttämällä vuonna 1959.
Tontille rakennettiin asuin- ja liikerakennus, Asunto Oy Salamankulma, joka valmistui vuonna 1961. Salamankulman ovat suunnitelleet arkkitehdit Matti Hakala ja Aarne Nuortila sekä avustajana arkkitehtiylioppilas Sakari Kauria. Rakennuksessa on kaksi osaa: matala kolmikerroksinen liikesiipi ja sen takana kymmenkerroksinen asuinrakennus. Matalassa osassa toimivat vuodesta 1977 lähtien vakuutusyhtiöt Pohjola ja Suomi-Salama. Nykyään Salaman talossa on Lähivakuutuksen ja Liedon Säästöpankin toimitilat.
Feeniks-kirjasto

Turun yliopiston pääkirjasto Yliopistonmäellä nimettiin uudelleen remontin yhteydessä vuonna 2015 Feeniks-kirjastoksi. Kirjaston lukusalin tuolit ovat peräisin alkuperäisestä Phoenix-rakennuksesta.
Näkymä Hotelli Phoenixista 1900-luvun alulta.
Salamankulman asuinrakennus vasemmalla ja liikesiipi oikealla.