stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Love
Rikosepäilyt

Yhdysvallat syyttää Lovea liittovaltion ja yksityisten tietojärjestelmien ja haltuun saatujen tietojen luvattomasta käytöstä ja vaatii hänen luovuttamistaan.
Häntä syytetään tunkeutumisesta mm. seuraavien virastojen ja yhtiöiden järjestelmiin: Federal Reserve, Yhdysvaltain armeija, Yhdysvaltain puolustusministeriö, Yhdysvaltain ohjuspuolustusvirasto, Nasa, FBI:n tietotekninen rikostutkinta, Deltek inc., Forte Interactive. Hänestä on annettu pidätysmääräys kolmessa eri oikeusistuimessa: New Yorkissa, New Jerseyssä ja Virginiassa.
Loven kotiin tehtiin kotietsintä lokakuussa 2013. Yhdysvallat lähetti Britannialle nootin heinäkuussa 2015 ja vaati Loven luovuttamista. Hänet pidätettiin 15. heinäkuuta 2015, mutta vapautettiin samana päivänä takuita vastaan.
Love vastusti Yhdysvaltoihin luovuttamistaan. Puolustus vetosi hänellä diagnosoituihin aspergerin syndroomaan ja depressiivisyyteen. Syyskuussa 2016 brittiläinen tuomioistuin kuitenkin linjasi, että Loven Yhdysvaltoihin luovuttamiselle ei ole esteitä. Lovea uhkasi Yhdysvalloissa jopa 99 vuoden vankeusrangaistus. Loven luovuttamisesta tehtiin päätös 14. marraskuuta 2016. Vetoomustuomioistuin Lontoossa kuitenkin kumosi päätöksen 5. helmikuuta 2018.
Liettuan kuningaskunta (1918)

Wilhelm von Urach, myös Württenbergin kreivi, Mindaugas II, joka hyväksyi Liettuan kuninkuuden 11. heinäkuuta 1918, mutta ei ottanut sitä vastaan, koska Saksan valtakunta julisti kuninkuuden mitättömäksi. Tämän vuoksi kuninkaaksi kutsuminen peruttiin.
Liettuan kuningaskunta (liett. Lietuvos Karalystė) oli lyhytaikainen perustuslaillinen monarkia, joka syntyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Liettuan ollessa Saksan keisarikunnan alaisuudessa. Liettuan neuvosto julisti Liettuan itsenäiseksi 16. helmikuuta 1918, muttei pystynyt luomaan toimivaa hallitusta maassa olleiden saksalaisten joukkojen läsnäolon johdosta. Saksa antoi lukuisia ehdotuksia neuvostolle Liettuan liittämisestä Saksaan tai Preussiin. Liettualaiset vastustivat tätä perustamalla oman kuningaskuntansa. 4. kesäkuuta 1918 liettualaiset tarjosivat kuningaskunnan valtaistuinta saksalaiselle Urachin herttualle Wilhelmille. Hän hyväksyi tarjouksen 11. heinäkuuta 1918 ja otti itselleen hallitsijanimen Mindaugas II. Hän ei kuitenkaan koskaan vieraillut Liettuassa. Wilhelmin hyväksyminen kuninkaaksi aiheutti kiistaa Liettuan neuvostossa ja jakoi sen kahtia. Ennen Saksan antautumista 11. marraskuuta 1918 Wilhelm luopui kruunusta 2. marraskuuta 1918. Monarkian lakkauttua Liettua muutui tasavallaksi.
Linzin torttu

Linzin torttu.
Linzin torttu (saks. Linzer Torte) on itävaltalaisen Linzin kaupungin mukaan nimetty torttu. Ylä-Itävallan osavaltion pääkaupungin mukaan nimetty torttu on tiettävästi vanhin paikallisista tortuista, joiden nimi viittaa johonkin tiettyyn paikkakuntaan. Linzin torttu on kehittynyt useiden eri torttujen pohjalta vähitellen Itävallan barokin aikakaudella. Sen vanhin tunnettu resepti on kreivitär Anna Margarita Sagramosan käsin kirjoittama ohje vuodelta 1653. Ensimmäinen julkaistu resepti on peräisin vuodelta 1718 Conrad Haggerin teoksesta Neues Saltzburgisches Koch-Buch. Itävallasta torttu levisi edelleen Tonavan kauppareittejä pitkin muualle Eurooppaan. Siirtolaiset veivät tortun mukanaan edelleen muille mantereille.
Linzin torttu oli aikanaan tunnettu kalliista raaka-aineistaan, ja se olikin enimmäkseen yläluokan herkku. Tortun taikinan valmistamiseen käytettiin jauhoja, manteleita, sitruunaa, voita ja ruokosokeria. Torttuun lisättiin myös kalliita mausteita, kuten kanelia, neilikkaa, muskottipähkinää ja kardemummaa. Täytteenä käytettiin erilaisia hedelmiä tai marjoja, kuten persikkaa, kvitteniä, kirsikkaa ja vadelmaa. Myös tortulle nykyisin tyypillinen ristikkokoristelu on ollut osa torttua jo pitkään. Muuten torttujen valmistustapa, raaka-aineet ja ulkomuoto ovat saattaneet historiallisesti poiketa huomattavastikin toisistaan.
Nykyisin Linzin torttua myydään pääasiassa yhtenä tyyppinä. Manteleita saatetaan joskus käyttää koristeluun, mutta taikinassa ne on korvattu hasselpähkinällä ja saksanpähkinällä. Torttu kypsyy valmistuksen jälkeen muutaman päivän maun voimistamiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linzin torttu Wikimedia Commonsissa
Lucky Opara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Lucky Onyebuchi Opara
Syntymäaika: 9. joulukuuta 1999 (ikä 24)
Syntymäpaikka: , Nigeria
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Northern Colorado Hailstorm FC
Junioriseurat
–2018: Ge-Lec Academy
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019-2022 | FK Spartaks Jūrmala | 47 | (5) |
| 2021 | → FC Lugano (laina) | 4 | (1) |
| 2021 | → AC Oulu | 15 | (4) |
| 2022 | → JK Narva Trans | 0 | (0) |
| 2023 | Northern Colorado Hailstorm FC | 31 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. lokakuuta 2023 .
Lucky Onyebuchi Opara (s. 9. joulukuuta 1999) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Yhdysvaltain USL League Onessa pelaavaa Northern Colorado Hailstorm FCtä. Pelipaikaltaan Opara on puolustaja.
Opara siirtyi Nigeriasta Latvian pääsarjan FK Spartaks Jūrmalaan, jossa hän pelasi 
47 ottelua kaudella 2019–2020. Sen jälkeen hän pelasi lainalla Sveitsissä FC Luganossa maan pääsarjaa neljä ottelua ja siirtyi sen jälkeen Suomeen Veikkausliigaseura AC Ouluun, jossa pelasi 15 ottelua. Opara teki puolustajaksi kaudella 2021 suuren maalimäärän eli neljä. Lisäksi hän teki liigakarsintaottelussa RoPS:aa vastaan maalin.
Vuoden 2023 alussa Opara siirtyi Yhdysvaltoihin pelaamaan USL League One -liigaa Northern Colorado Hailstorm FC:hen.
Julian Robert Lindsey

| Julian Robert Lindsey |
| --- | --- |
 Lindsey majurin arvoisena vuonna 1916 tai 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1871 Irwinton, Georgia
Kuollut: 27. kesäkuuta 1948 (77 vuotta) Washington
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1888–1934
Taistelut ja sodat:  intiaanisodat Filippiinien ja Yhdysvaltain sota boksarikapina ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:   kenraalimajuri
Kunniamerkit:  Distinguished Service Medal
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain armeija
Julian Robert Lindsey (16. maaliskuuta 1871 Irwinton, Georgia, Yhdysvallat – 27. kesäkuuta 1948 Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kenraali. Hän palveli 9. ratsuväkirykmentin alaisuudessa intiaanisotien loppuvaiheessa 1890-luvulla, oli mukana kukistamassa boksarikapinaa ja myöhemmin johti prikaatia länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodassa. Vuosina 1932–1934 hän toimi Fort Knoxin komentajana.
Elämäkerta

Lindsey syntyi Irwintonissa Wilkinsonin piirikunnassa Georgiassa 16. maaliskuuta 1871. Hänen vanhempansa olivat tuomari John William Lindsey ja Julia F. Tucker Lindsey. Perheeseen kuului hänen lisäkseen veli Johnnie sekä sisaret Irene, Gertrude ja Annie.
Lindsey matkusti keväällä 1888 New Yorkin Highland Fallsissa sijaitsevaan valmistavaan kouluun, jossa hän opiskeli ennen kuin tuli hyväksytyksi West Pointiin saman vuoden kesäkuussa. Hän sai West Pointissa lempinimen ”Squire” (suom. aseenkantaja) ja valmistui kunnialla vuonna 1892.
Elämäkerta > Sotilasuran alkuvaiheet

Valmistuttuaan West Pointista vänrikki Lindsey päätyi neljäksi vuodeksi Nebraskan Fort Robinsoniin 9. ratsuväkirykmenttiin. Siellä hänen palveluksiinsa sisältyi muun muassa lähialueilla kahakoivien intiaanien rauhoittaminen. Vuonna 1896 hän siirtyi ratsuväkitaktiikan opettajaksi West Pointiin, jossa palveli heinäkuuhun 1900 asti. Hänet ylennettiin yliluutnantiksi vuonna 1899.
Lindsey siirrettiin vuonna 1900 palvelemaan 15. ratsuväkirykmentin alaisuudessa Filippiineille, missä oli käynnissä Moro-kapina, ja vuonna 1901 15. jalkaväkirykmentin alaisuudessa Kiinaan, missä hän toimi kenraali Adna Chaffeen avustajana boksarikapinaa nujerrettaessa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 2. helmikuuta 1901. Tämä jäi hänen viimeiseksi ylennyksekseen 15 vuoteen, mikä ei ollut ajan Yhdysvaltain asevoimissa lainkaan epätavallista.
Elämäkerta > Ennen ensimmäistä maailmansotaa

Lindsey palasi Aasiasta New Yorkiin vuonna 1903. Hän jatkoi 15. ratsuväkirykmentin alaisuudessa. Oltuaan vuonna 1907 sijoitettuna Kuubaan hänet siirrettiin Virginiaan Fort Myeriin komentamaan afroamerikkalaisista koostuvaa joukko-osastoa. Hänen alaisiinsa lukeutui myös tuleva panssarikenraali George S. Patton, joka ilmoittautui hänen palvelukseensa vänrikkinä vuonna 1911.
Joulukuussa 1912 Lindsey siirrettiin Fort Myeristä jälleen West Pointiin, missä häntä odotti tehtävä vanhempana ratsuväkitaktiikan opettajana. Hän toimi tehtävässä kesäkuuhun 1916 asti ja hänet tunnettiin kadettien keskuudessa ankarimpana mahdollisena kurinpitäjänä. Lindseyn hankkima kunnioitus oli niin suuri, että kadetit tervehtivät jopa hänen hallussaan ollutta T-mallin Fordia, vaikka auton haltija oli itse muualla.
Kesäkuusta 1916 alkaen Lindsey osallistui sotaretkelle meksikolaista vallankumouksellista Pancho Villaa vastaan. Hänet ylennettiin majuriksi vihdoin 1. heinäkuuta 1916.
Elämäkerta > Ensimmäisessä maailmansodassa

Yhdysvallat liittyi mukaan ensimmäiseen maailmansotaan kongressin julistettua sodan Saksalle 6. huhtikuuta 1917. Yhdysvaltain armeijan upseerikunta oli tarpeeseen suhteutettuna liian pieni, joten myös Lindsey sai väliaikaisen ylennyksen ensin everstiluutnantiksi 15. toukokuuta ja sitten everstiksi 5. elokuuta 1917. Hänet nimettiin vastamuodostettavan 328. jalkaväkirykmentin päälliköksi, ja hän matkusti yksikön mukana Ranskaan huhtikuussa 1918. Perille päästyään hän sai kuulla saaneensa jälleen ylennyksen prikaatikenraaliksi ja että hänen komennettava joukko-osastonsa olikin nyt 164. jalkaväkiprikaati, jonka osa 328. jalkaväkirykmentti oli.
Lindsey johti 164. jalkaväkiprikaatia loppuvuonna 1918, jolloin se osallistui muun muassa St. Mihielin ja Meusen-Argonnen taisteluihin. Yksi yksikön kuuluisimmista sotilaista oli kersantti Alvin York, joka vangitsi kerralla 132 saksalaista sotilasta ansaiten Medal of Honor -kunniamerkin. Lindsey kiersi Yorkin sekä 328. jalkaväkirykmentin komentajan eversti Richard Wetherillin kanssa katsomassa urotyön tapahtumapaikkaa helmikuussa 1919 sodan loputtua. Lindsey itse ansaitsi johtajuusansioista Distinguished Service Medal -arvomerkin, jonka hänelle luovutti hänen komentava upseerinsa, 82. jalkaväkidivisioonan komentaja kenraalimajuri George B. Duncan.
Elämäkerta > Myöhempi elämä

Palattuaan toukokuussa 1919 Yhdysvaltoihin Lindsey menetti väliaikaisen prikaatikenraalin arvonsa. Hän jatkoi palvelustaan everstiluutnanttina. Lindsey sai pysyvän ylennyksen ensin everstiksi vuonna 1920 ja sitten prikaatikenraaliksi vuonna 1932. Helmikuussa 1932 hänet nimitettiin komentajaksi vastaperustettuun Fort Knoxiin, jonne Yhdysvaltain kultavarannot myöhemmin siirrettiin. Lindsey ei toiminut tehtävässä kyllin pitkään tämän nähdäkseen, sillä hän jäi eläkkeelle omasta tahdostaan syyskuussa 1934. Hän asettui asumaan Army and Navy Clubille Washingtoniin.
Toisen maailmansodan alkaessa Lindsey esitti Yhdysvaltain armeijan kenraaliadjutantille pyynnön, että pääsisi takaisin palvelukseen joko komento- tai esikuntatehtävään, mutta hänen pyyntönsä evättiin. Vuonna 1942 kongressin erikoisasetus ylensi Lindseyn ja viisi muuta ensimmäisessä maailmansodassa kiitettävästi palvellutta prikaatikenraalia kenraalimajureiksi, mikä hänen osaltaan jäi hänen uransa viimeiseksi ylennykseksi.
Lindsey sai sydänkohtauksen päivittäisellä aamuratsastuksellaan 27. kesäkuuta 1948 Rock Creek Parkissa Washingtonissa. Hän kuoli samana päivänä Walter Reed -sairaalassa 77 vuoden iässä.
Perhe

Lindsey avioitui Hannah Brosterin kanssa 11. kesäkuuta 1904. Pariskunta sai 29. maaliskuuta 1905 pojan, joka sai nimekseen Julian Broster Lindsey. Hannah Broster kuoli 2. huhtikuuta 1905, eikä Lindsey koskaan avioitunut uudestaan.
Nuorempi Lindsey palveli armeijassa ainakin Fort Benningissä ja sitten Fort Knoxissa, missä myös toimi adjutanttina isälleen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja Korean sotaan, joista jälkimmäisessä hän toimi 3. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä. Korkein hänen saavuttamansa sotilasarvo oli eversti. Hän kuoli Atlantassa 1. heinäkuuta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julian Robert Lindsey Wikimedia Commonsissa
Kersantti Alvin York vuonna 1919
Linzin linna

Linzin linna.
Linzin linna (saks. Linzer Schloss) on linna Linzin kaupungissa, Itävallassa.
Varhaisin maininta linnasta on vuoden 799 tienoilta. Vuonna 1477 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik III rakennutti linnan kokonaan uudelleen. Vuoden 1600 tienoilla Rudolf II:n hallitessa linnaa laajennettiin hollantilaisen rakennusmestari Anton Muysin piirustusten pohjalta.
Napoleonin sotien aikana linna toimi sotilassairaalana. Sieltä sai alkunsa vuoden 1800 suuri kaupunkipalo, joka tuhosi linnasta muun muassa eteläsiiven. Vuoden 1811 alussa linnan säilyneitä osia käytettiin vankilana ja vuodesta 1851 vuoteen 1945 kasarmina. Vuosina 1953–1963 linna jälleenrakennettiin ja sinne sijoitettiin Ylä-Itävallan linnamuseo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Schlossmuseum (Arkistoitu – Internet Archive)
Levašin piiri

Levašin piiri Dagestanin kartalla.
Levašin piiri (ven. Левашинский район, Levašinski raion; dargiksi Лавашала район, Lavašala raion; avaariksi Лаваша район, Lavaša raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 813,2 neliökilometriä. Asukkaita on 68 700 henkeä (vuonna 2010).
Levašin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Buinakskin, idässä Karabudahkentin ja Sergokalan, etelässä Akušan ja Lakin sekä lännessä Gunibin, Gergebilin ja Untsukulin piireihin. Seudun suurin joki on Kazikumuhskoje Koisu. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kalkkikivi ja marmori.
Piiriin kuuluu 26 maalaiskuntaa: Ahkent, Ajalakab, Aršimahi, Džangamahi, Ebdalaja, Hadžalmahi, Hahita, Kakamahi, Karlabko, Kuletsma, Kuppa, Kutiša, Levaši, Mekegi, Musultemahi, Naskent, Nižneje Tšugli, Ohli, Orada Tšugli, Tsudahar, Tsuhta, Tšuni, Ulluaja, Urma, Verhneje Labkomahi ja Verhni Ubekimahi. Hallinnollinen keskus on Levašin kylä, josta on 106 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 67. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 76,8 % piiriin asukkaista on dargeja ja 22,9 % avaareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, vihannesten ja perunan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustaa kaksi säilyketehdasta. Piirin kautta kulkee Mahatškalasta tasavallan vuoristoseudulle johtava maantie.
Piirissä toimii viisi lastentarhaa, 45 koulua, lasten luomistyön keskus ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kolme taidekoulua, 33 kerhotaloa, 30 kirjastoa ja 18 museota.
Nähtävyyksiin kuuluvat jokien muodostamat kanjonit ja vuorten kapeat solat sekä Hahitan moskeija, jossa imaami Šamil on opiskellut.
Paikallislehtenä ilmestyy darginkielinen Sagasi gunikad (”Uutta tietä pitkin”).
Aiheesta muualla

Levašin piirin sivusto[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Levašin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Levašin piiri Dagestanin hallituksen sivustolla (venäjäksi)
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
Buinaksk | 
Dagestanskije Ogni | 
Dahadajev | 
Derbent | 
Derbent | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
Hasavjurt |
Hiv | 
Hunzah | 
Izberbaš | 
Južno-Suhokumsk | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
Kaspijsk | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
Kiziljurt | 
Kizljar | 
Kizljar | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
Mahatškala | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Liettuan kuvernementti

Liettuan kuvernementti (vaaleanvihreät ja vaaleanpunaiset alueet).
Liettuan kuvernementti (ven. Литовская губерния, Litovskaja gubernija) oli lyhytaikainen hallintoalue, joka oli osa Venäjän keisarikuntaa.
Vuosina 1796–1801 olemassa ollut kuvernementti syntyi Puolan kolmannen jaon jälkeen vuonna 1795. Venäjän keisarinna Katariina II jakoi entisen Liettuan suuriruhtinaskunnan kahteen kuvernementtiin: Liettuan ja Hrodnan kuvernementtiin. Katariinan seuraaja, keisari Paavali I liitti kuvernementit yhteen Liettuan kuvernementiksi 12. joulukuuta 1796.
Paavalin kuoltua keisari Aleksanteri I jakoi kuvernementin kuitenkin jälleen kahtia, Vilnan kuvernementtiin ja Grodnon kuvernementtiin (9.9.1801 ja 28.8.1802). Niitä kuitenkin kutsuttiin yhä Liettuan kuvernementiksi, kunnes vanhan kuvernementin nimen käyttö kiellettiin keisari Nikolai I:n ukaasilla 1840.
Lucas Oil Stadium

| Lucas Oil Stadium |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Indianapolis, Indiana
Koordinaatit:  39°45′36.2″N, 86°9′49.7″W
Rakennustyöt aloitettu:  20. syyskuuta 2005
Avattu:  16. elokuuta 2008
Kenttä:  Shaw Sports Momentum Pro
Käyttäjät
 Indianapolis Colts (2008–)   Indy Eleven (2018–2020) 
Katsojakapasiteetti
 n. 70 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lucas Oil Stadium on urheilustadion Indianapoliksen kaupungissa. Stadionin pääkäyttäjä on NFL-seura Indianapolis Colts. Stadionia on käyttänyt myös jalkapalloseura Indy Eleven ja siellä on pelattu useita koripallo-otteluita. Stadion avattiin 16. elokuuta 2008 ja rakennuskustannukset olivat noin 720 miljoonaa dollaria. Stadionille mahtuu amerikkalaisen jalkapallon otteluissa noin 67 000 ja muissa tapahtumissa noin 70 000 katsojaa. Stadion on katettu, mutta se voidaan avata.
Lasten hautausmaa (albumi)

| Lasten hautausmaa Lasten hautausmaa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. kesäkuuta 2015
 Formaatti: LP, 2CD
 Tyylilaji: alternative rock folk rock
 Kesto: 37.20
 Levy-yhtiö: Svart Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Lasten hautausmaan muut julkaisut
| Lasten hautausmaa (EP) 2014 | Lasten hautausmaa 2015 | II 2016 |
Lasten hautausmaa on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2015. Siitä painettiin kaksi eriväristä vinyyliversiota sekä 2CD-painos, jonka toisena levynä on yhtyeen joulukuussa 2014 julkaisema Lasten hautausmaa -EP-levy.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 18, minkä jälkeen se putosi listalta mutta nousi taas kahden kuukauden päästä sijalle 5. Albumi vietti listalla yhteensä 5 viikkoa.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kaaoszine  | 8/10 |  |
Keskisuomalainen : 
| Mesta.net   | 7.8/10 |  |

Kaaoszinen Ville Kangasniemi antoi albumille arvosanan 8/10, kuvaillen sitä synkän retroilun parhaimmistoksi. Keskisuomalaisen Markus Mattlar kehui albumia kaikessa synkkyydessään virkistäväksi ja sopivan eleettömäksi. Mesta.netin J. A. Kaunisto mielsi albumin helpommin lähestyttäväksi ja monipuolisemmaksi kuin puolen vuoden takaisen EP:n.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Kristiina Vaara ja Tuomo Mannonen, ellei toisin mainittu.
Tuulipuut – 3.39
Kirkkaasta hämärään – 5.32
Iho, hiukset ja luut – 4.59
Tiet vie pimeään – 4.31
Hilja – 2.40
Susien lauma – 5.10
Sara & Israel – 4.10
Tyttöni – 4.39 (säv. ja san. Trad.)
Kokoonpano

Kristiina Vaara – laulu
Tuomo Mannonen – laulu, kitara
Touko Arhosalo – kitara
Jussi Järvinen – basso
Mikko Kärkkäinen – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Mikko Kärkkäinen – äänittäjä
Tuomo Mannonen – äänittäjä
J-J Nippala – miksaaja
Jack Control – masteroija
Aiheesta muualla

Lasten hautausmaa Bandcamp.comissa
Lasten hautausmaa Discogs.comissa
Lourdes (tiedusteluasema)

Lourdes on noin 70 neliökilometrin laajuinen alue Torrensissa, lähellä Kuuban pääkaupunkia Havannaa. Siellä oli vuoteen 2001 asti Venäjän laajin radiotiedustelun ulkomainen toimipaikka, jossa oli henkilökuntaa noin 1 000–1 500. Kiinan kansantasavalta vuokrasi aseman 2000.
Lourdesissa on oma satelliittivastaanottokeskus, puhelinkeskustelujen, telekopioviestien ja tietokoneyhteyksin toimitettavien viestien sieppaamismahdollisuus.
Lourdesin kuunteluaseman uskotaan kykenevän valvomaan Pohjois-Amerikan ja Euroopan välistä liikennettä.[lähde? ] Kuuban puolustusministeri Raúl Castron mukaan (1993) 75 prosenttia Venäjän hankkimasta sotilaallisesta tiedosta tuli Lourdesin kautta.
Aiheesta muualla

http://www.fas.org/irp/imint/c80_04.htm
http://www.globalsecurity.org/intell/library/imint/c80_04.htm
Lasten hautausmaa (EP)

| Lasten hautausmaa Lasten hautausmaa |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 12. joulukuuta 2014
 Formaatti: 10" vinyyli
 Tyylilaji: folk rock alternative rock
 Kesto: 15.35
 Levy-yhtiö: Svart Records
Lasten hautausmaan muut julkaisut
 : Lasten hautausmaa 2015
Lasten hautausmaa on samannimisen yhtyeen EP-levy, joka ilmestyi 12. joulukuuta 2014 levymerkillä Svart Records. Albumi julkaistiin 10" vinyylillä, ja siitä on otettu neljä eriväristä painosta.
Kappaleet

Kappaleet kirjoittaneet Kristiina Vaara ja Tuomo Mannonen. Lasten Hautausmaa-kappaleen alkuperäinen esittäjä on Aapeli Kissala ja Antipatia.
Kiputyttö – 3.29
Naulat – 2.35
Pudasjärven UFO – 3.55
Iho, hiukset ja luut – 2.33
Lasten hautausmaa – 3.03
Kokoonpano

Kristiina Vaara – laulu
Tuomo Mannonen – laulu, kitara
Antti Takalo – basso
Sami Laukkarinen – kongat
Mikko Kärkkäinen – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Kristiina Vaara – äänittäjä, miksaaja
Tuomo Mannonen – äänittäjä, miksaaja
Arvostelut

Rumba:
Aiheesta muualla

Bandcamp.
Discogs.
Vanhatalo, Kimmo: Haastattelussa Lasten hautausmaa: ”Miten niin meidän musiikkimme on synkkää?” Rumba 2/2015.
Lestijärven kirkko

| Lestijärven kirkko |
| --- | --- |
 Lestijärven kirkko
Sijainti:  Lestintie 16, Lestijärvi
Koordinaatit:  63°31′37″N, 024°39′40″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Seurakunta:  Toholammin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1827
Suunnittelija:  A. N. Edelcranz
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lestijärven kirkon sankarihaudat kesällä 2015
Ei laakereita kunnian kasva köyhä maa vaan leposijan rauhaisan se teille tarjoaa
Lestijärven kirkko on puinen vuonna 1827 käyttöön vihitty tasavartinen ristikirkko Lestijärvellä Keski-Pohjanmaalla. Lestijärven seurakunta lakkautettiin ja liitettiin 1. tammikuuta 2007 Toholammin seurakuntaan, jolle kirkko nykyään kuuluu.
Rakentamisen historia

Lestijärven edellinen kirkko oli todettu pieneksi jo vuonna 1803. Ruotsin vallan aikana suositeltiin rakennettavaksi kivikirkkoja, mutta lestijärveläiset halusivat puisen ristikirkon, jossa on länsitorni. Uuden kirkon paikka oli jo katsottuna. Ensimmäisen suunnitelman teki Heikki Matinpoika Kuorikoski, mutta sitä ei hyväksytty Tukholman yli-intendentinkonttorissa, vaan uuden suunnitelman keskitornillisesta ristikirkosta laati arkkitehti Gustaf af Sillén. Tätäkään suunnitelmaa ei hyväksytty. Kolmannessa suunnitelmassa oli allekirjoituksena A. N. Edelcranz ja se hyväksyttiin vuonna 1806. Rahan puute ja myös Suomen sota 1808–1809 viivästyttivät kirkon rakentamista. Kirkon rakensi Heikki Kuorikoski. Kirkosta tuli 21,20 metriä leveä ja 23,45 metriä pitkä ristikirkko, jolla oli korkeutta 8,60 metriä. Kirkko vihittiin käyttöön 23. syyskuuta 1827.