stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Randa Abdel-Fattah
Aiheesta muualla

A career shaped around personal passions Sydney PEN – November 2012
Arvio New York Timesissa kirjasta Näyttääkö pääni tässä isolta?
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  Australian Women's Register 
Muut:  Europeana  IdRef
Heinäperhoset

| Heinäperhoset |
| --- | --- |
 Metsänokiperhonen (Erebia ligea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset   Satyrinae  Boisduval, 1833
Tribukset
 Haeterini  Melanitini  Elymniini  Eritini  Ragadini  Satyrini  Morphini  Amathusiini  Brassolini 
Katso myös
   Heinäperhoset Wikispeciesissä   Heinäperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinäperhoset (Satyrinae) on täpläperhosten (Nymphalidae) alaheimo, joka joskus luetaan omaksi heimokseen. Heinäperhosia tunnetaan maailmanlaajuisesti yli 2400 lajia. Uusimpien tutkimusten mukaan ne eivät välttämättä muodosta monofyleettistä ryhmää.
Heinäperhosilla on hyvin vähän koko ryhmää yhdistäviä ulkoisia tuntomerkkejä. Käytännössä tällaisia ovat etusiipien tyviosan voimakkaasti laajentuneet siipisuonet, takasiipien diskaalisaran sulkeutuminen sekä perhosen keskiruumiin sivujen anepisternum-levyn pieni koko. Toukkien peräpää on kaksihaarainen. Alaheimon lajit ovat yleensä pieniä tai keskikokoisia päiväperhosia, joiden siivet ovat ruskeansävyiset – vain harvoilla lajeilla siniset, valkoiset tai läpinäkyvät – ja siivissä on tyypillisiä silmätäpläkuvioita, joiden määrä vaihtelee suuresti lajista ja joskus yksilöstäkin riippuen. Heinäperhoset ovat yleensä melko hyviä lentäjiä, mutta ne eivät liitele lentonsa aikana, kuten monet muut täpläperhosten heimon lajit. Lento on usein poukkoilevaa ja tanssahtelevaa. Useimmat heinäperhoset vierailevat kukilla mettä imemässä.
Monista muista täpläperhosryhmistä poiketen heinäperhosten lajimäärä on suuri sekä tropiikissa että lauhkeilla alueilla. Heimon levinneisyys on kosmopoliittinen ja joillakin eristyneillä alueilla, kuten Uudessa Seelannissa, Uudessa Kaledoniassa ja Fidžillä, tavataan alueille endeemisiä heinäperhossukuja.
Nimensä mukaisesti monen lajin toukkien ravintokasveina ovat eri heinälajit, mutta joukkoon kuuluu myös joitakin kaksisirkkaisilla kasveilla eläviä lajeja. Joillakin lajeilla esiintymisrunsaus vaihtelee vuodesta riippuen erikoisella tavalla: esim. eräät lajit voivat puuttua lennosta kokonaan parillisina vuosina, ja parittomina vuosina ne taas ovat lennossa. Tämä johtuu siitä, että toukan kehitys vie kaksi vuotta aikaa.
Suomessa tavattavia heinäperhossukuja

Suomesta on tavattu 22 heinäperhoslajia.
Aphantopus (tesmaperhonen, A. hyperantus)
Coenonympha – niittyperhoset
Erebia – nokiperhoset
Hipparchia (hietaheinäperhonen, H. semele)
Lasiommata (esim. tummapapurikko, L. maera)
Maniola – häränsilmät
Oeneis – kylmänperhoset
Pararge (täpläpapurikko, P. aegeria)
Aiheesta muualla

Funet: Heinäperhoset (Satyrinae)
ITIS: Satyrinae (englanniksi)
kuvia lajeista (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q612468  Wikispecies: Satyrinae  ADW: Satyrinae  AFD: Satyrinae  BioLib: 24373  BugGuide: 3238  CoL: 93MZX  Fauna Europaea: 441220  Fauna Europaea (new): 360f1139-94d7-4ad2-b168-8c1d1b617602  iNaturalist: 58597  ITIS: 694122  NBN: NHMSYS0000504082  NCBI: 42282  NZOR: b290356a-67cc-437b-b398-e54c2c494ff2  Paleobiology Database: 245008  Tree of Life: Satyrinae
Euroopan Kultainen kenkä

| Euroopan Kultainen kenkä |
| --- | --- |
 Lionel Messin Kultainen kenkä esillä Barcelonan museossa Camp Noulla.
Palkitaan:  Euroopan jalkapallon pääsarjojen paras maalintekijä.
Palkinnon antaja:  European Sports Media
Maa:  Eurooppa
Ensimmäinen palkinto:  1967–1968
Useimmin palkittu:  Lionel Messi (6 palkintoa)
Viimeisin palkittu:  Harry Kane
Kultainen kenkä on palkinto, joka annetaan Euroopan jalkapallon pääsarjojen parhaalle maalintekijälle. Palkinnon jakoi vuosina kausina 1967–1991 ranskalainen lehti L’Équipe. Kausina 1991–1996 parhaalle maalintekijälle antoi palkinnon Adidas ja kaudesta 1996-1997 alkaen Kultaista kenkää alkoi jakaa eurooppalaisten medioiden liitto European Sports Media.
Ensimmäistä kertaa palkinto myönnettiin kaudelta 1967–1968. Tuolloin Kultaisen kengän sai yksinkertaisesti eniten maaleja Euroopan kansallisissa liigoissa tehnyt pelaaja. Vuosina 1991–1996 palkintoa ei jaettu, ja vuodesta 1996 lähtien käytössä on ollut kerroinsysteemi, jonka mukaan maalimäärät kerrotaan UEFAn maarankingiin (jonka pohjalta myös eurocupien paikat jaetaan maittain) perustuvilla kertoimilla: UEFA:n maapisterankingin viiden parhaan maan pääsarjan maalit kerrotaan kahdella, sijoilla 6–21 kerrotaan 1,5:llä ja sijalta 22 ja alaspäin kerrotaan yhdellä. Tämän vuoksi palkinto ei enää aina mene eniten maaleja tehneelle pelaajalle.
Palkinnon saajat > L'Equipe

| Kausi | Pelaaja | Seura (maa) | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1967–1968 |  Eusébio | Benfica (Portugali) | 42 |
| 1968–1969 |  Petăr Žekov | TsSKA Sofia (Bulgaria) | 36 |
| 1969–1970 |  Gerd Müller | Bayern München (Saksa) | 38 |
| 1970–1971 |  Josip Skoblar | Marseille (Ranska) | 44 |
| 1971–1972 |  Gerd Müller | Bayern München (Saksa) | 40 |
| 1972–1973 |  Eusébio | Benfica (Portugali) | 40 |
| 1973–1974 |  Héctor Yazalde | Sporting (Portugali) | 46 |
| 1974–1975 |  Dudu Georgescu | Dinamo Bukarest (Romania) | 33 |
| 1975–1976 |  Sotiris Kaiafas | AC Omonia (Kypros) | 39 |
| 1976–1977 |  Dudu Georgescu | Dinamo Bukarest (Romania) | 47 |
| 1977–1978 |  Hans Krankl | Rapid Wien (Itävalta) | 41 |
| 1978–1979 |  Kees Kist | AZ Alkmaar (Alankomaat) | 34 |
| 1979–1980 |  Erwin Vandenbergh | Lierse (Belgia) | 39 |
| 1980–1981 |  Georgi Slavkov | Trakia Plovdiv (Bulgaria) | 31 |
| 1981–1982 |  Wim Kieft | Ajax (Alankomaat) | 32 |
| 1982–1983 |  Fernando Gomes | Porto (Portugali) | 36 |
| 1983–1984 |  Ian Rush | Liverpool (Englanti) | 32 |
| 1984–1985 |  Fernando Gomes | Porto (Portugali) | 39 |
| 1985–1986 |  Marco van Basten | Ajax (Alankomaat) | 37 |
| 1986–1987 |  Rodion Cămătaru  Toni Polster | Dinamo Bukarest (Romania) Austria Wien (Itävalta) | 44 39 |
| 1987–1988 |  Tanju Çolak | Galatasaray (Turkki) | 39 |
| 1988–1989 |  Dorin Mateuț | Dinamo Bukarest (Romania) | 43 |
| 1989–1990 |  Hugo Sánchez  Hristo Stoitškov | Real Madrid (Espanja) TsSKA Sofia (Bulgaria) | 38 |
| 1990–1991 |  Darko Pančev | Belgradin Punainen Tähti (Jugoslavia) | 34 |
Palkinnon saajat > Adidas

| Kausi | Pelaaja | Seura (maa) | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991–1992 |  Ally McCoist | Glasgow Rangers (Skotlanti) | 34 |
| 1992–1993 |  Ally McCoist | Glasgow Rangers (Skotlanti) | 34 |
| 1993–1994 |  David Taylor | Porthmadog (Wales) | 43 |
| 1994–1995 |  Arsen Avetisyan | Kilikia (Armenia) | 39 |
| 1995–1996 |  Zviad Endeladze | Metalurh Zestafoni (Georgia) | 40 |
Palkinnon saajat > European Sports Media

| Kausi | Pelaaja | Seura (maa) | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996–1997 |  Ronaldo | FC Barcelona (Espanja) | 34 |
| 1997–1998 |  Nikos Machlas | Vitesse Arnhem (Alankomaat) | 34 |
| 1998–1999 |  Mário Jardel | Porto (Portugali) | 36 |
| 1999–2000 |  Kevin Phillips | Sunderland (Englanti) | 30 |
| 2000–2001 |  Henrik Larsson | Celtic (Skotlanti) | 35 |
| 2001–2002 |  Mário Jardel | Sporting (Portugali) | 42 |
| 2002–2003 |  Roy Makaay | Deportivo de La Coruña (Espanja) | 29 |
| 2003–2004 |  Thierry Henry | Arsenal (Englanti) | 30 |
| 2004–2005 |  Thierry Henry  Diego Forlán | Arsenal (Englanti) Villarreal (Espanja) | 25 |
| 2005–2006 |  Luca Toni | Fiorentina (Italia) | 31 |
| 2006–2007 |  Francesco Totti | AS Roma (Italia) | 26 |
| 2007–2008 |  Cristiano Ronaldo | Manchester United (Englanti) | 31 |
| 2008–2009 |  Diego Forlán | Atlético Madrid (Espanja) | 32 |
| 2009–2010 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 34 |
| 2010–2011 |  Cristiano Ronaldo | Real Madrid (Espanja) | 41 |
| 2011–2012 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 50 |
| 2012–2013 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 46 |
| 2013–2014 |  Cristiano Ronaldo  Luis Suárez | Real Madrid (Espanja) Liverpool (Englanti) | 31 |
| 2014–2015 |  Cristiano Ronaldo | Real Madrid (Espanja) | 48 |
| 2015–2016 |  Luis Suárez | Barcelona (Espanja) | 40 |
| 2016–2017 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 37 |
| 2017–2018 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 34 |
| 2018–2019 |  Lionel Messi | Barcelona (Espanja) | 36 |
| 2019–2020 |  Ciro Immobile | Lazio (Italia) | 36 |
| 2020–2021 |  Robert Lewandowski | Bayern München (Saksa) | 41 |
| 2021–2022 |  Robert Lewandowski | Bayern München (Saksa) | 35 |
| 2022–2023 |  Erling Haaland | Manchester City (Englanti) | 36 |
| 2023–2024 |  Harry Kane | Bayern München (Saksa) | 36 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan Kultainen kenkä Wikimedia Commonsissa
Voitto Helander

Voitto Helander (6. lokakuuta 1937 Hattula – 20. heinäkuuta 2009 Turku) oli Turun yliopiston valtio-opin professori 1983–2001. Helander oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen.
Ennen professoriksi nimittämistä Helander oli Turun yliopistossa valtio-opin assistenttina ja yliassistenttina sekä julkishallinnon apulaisprofessorina Tampereen yliopistossa.
Helanderilla on laaja kirjallinen tuotanto, erityisen paljon hän teki oppikirjoja ja oli ahkera tieteen popularisoija.
Teokset (valikoima)

"Ei oikeutta maassa saa..." : ikäihmiset poliittisina vaikuttajina, Vanhustyön keskusliitto, 2001, 191 s. ISBN 951-806-079-7
Euroopan poliittiset järjestelmät, Valtionhallinnon kehittämiskeskus. VAPK-kustannus, 1991. 236 s. ISBN 951-37-0595-1 (VAPK-kustannus.) ISBN 952-9592-06-X (Valtionhallinnon kehittämiskeskus.)
Julkisyhteisöt vaikuttajina : Kuntien keskusjärjestöjen valtion viranomaisiin kohdistama painostustoiminta Suomessa. [Tekijä], 1971 167 s. (Väitöskirja)
Kolmas sektori : käsitteistöstä, ulottuvuuksista ja tulkinnoista, Gaudeamus, 1998, 155 s. ISBN 951-662-735-8
Korporatismi : traditiosta, esiintymistä ja ilmiöllisistä tulkinnoista, 2. laaj. p., Gaudeamus, 1981, 105 s. (1. p. 1977) ISBN 951-662-294-1
Läntisten suurvaltain poliittiset järjestelmät, Finnpublishers, 1984, 284 s. ISBN 951-848-013-3
Pohjoismaiden poliittiset järjestelmät,  316 s.  2. uud. p. Turun yliopisto, 1988. ISBN 951-880-194-0
Professiot ja julkisvalta, Valtionhallinnon kehittämiskeskus. Painatuskeskus, 1993. ISBN 951-37-1260-5 (Painatuskeskus.) ISBN 952-9592-27-2 (Valtionhallinnon kehittämiskeskus.)
Sangatsu Manga

Sangatsu Manga on suomalainen H-Townin omistama mangajulkaisija. Vuonna 2003 Sangatsu Mangasta tuli Dragon Ball -mangan myötä Suomen ensimmäinen mangaa lehtipisteiden kautta levittänyt kustantaja. Se on edelleen eniten nimikkeitä julkaissut suomalainen mangakustantamo.lähde? ”Sangatsu” tarkoittaa japaniksi maaliskuuta.
Varsinaisen sarjakuvan lisäksi Sangatsu Manga on julkaissut kaksi Katy Coopen mangan piirtämisopasta sekä Akira Toriyaman ja Akira Sakuman osittain sarjakuvamuotoisen sarjakuvanteko-oppaan Piirrä mangaa sekä Kana de Manga -kirjan. Sangatsu Mangan nimen alla julkaistaan enimmäkseen nuorten poikien ja tyttöjen sarjoja, kun taas Punaisen jättiläinen keskittyy hiukan varttuneemmille lukijoille suunnattuun mangaan.
Julkaisut

.hack – Taru iltahämärän rannerenkaasta
Astro Boy
Azumanga Daioh
Black Lagoon
Bleach
Dragon Ball
Dream Kiss
Emma
Fruits Basket
Fullmetal Alchemist
Gunnm
Horoskooppimysteerit
Kanji de Manga
Kajika
Karin
Kun jälleensynnyin hirviönä
Maameren tarinat
Liikkuva linna
Naruto
Neon Genesis Evangelion
One Piece
Princess Ai
Princess Princess
Sandland
Solut työssä
Sugar Sugar Rune
Trinity Blood
Tokyo Mew Mew
Tokyo Mew Mew à la mode
Tuulen laakson Nausicaä
Yu-Gi-Oh
Shugo Chara!
Aiheesta muualla

Sangatsu Mangan kotisivut
Sangatsun alue ANIKI-foorumilla
Tokio.fi: Mangajulkaisut Suomessa
Sangatsu Manga: Mitä on manga?
Seppo Heikinheimo

| Seppo Heikinheimo |
| --- | --- |
 Seppo Heikinheimo Kuusankoskitalon avajaiskonsertin jälkeen 1985.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1938 Helsinki
Kuollut: 26. toukokuuta 1997 (58 vuotta) Helsinki
Ammatti:  musiikkitieteilijä musiikkikriitikko kirjailija kääntäjä
Vanhemmat:  Sakari Heikinheimo
Puoliso:  Päivi Heikinheimo
Lapset:  Laura Heikinheimo
Seppo Erkki Sakari Heikinheimo (3. kesäkuuta 1938 Helsinki – 26. toukokuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, musiikkikriitikko, kirjailija ja kääntäjä. Hän oli pianisti Sakari Heikinheimon poika ja ohjaaja Hannu Heikinheimon veli. Hän oli naimisissa laulaja Päivi Heikinheimon kanssa.
Elämänvaiheet

Heikinheimo opiskeli pianonsoittoa Erik Tawaststjernan johdolla sekä musiikkitiedettä ja klassillista filologiaa Helsingin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1972 Karlheinz Stockhausenin musiikista.
Heikinheimo aloitti uransa Uudessa Suomessa (1959–1963), ensin valokuvaajana, sitten toimittajana, ja loi maineensa Helsingin Sanomien musiikkitoimittajana. Hän päätyi konserttiarvioissaan usein joko ylistäviin tai tyrmääviin tuloksiin. Heikinheimo toimi 1970-luvun vaihteessa useita vuosia Helsingin kaupunginorkesterin määräaikaisena intendenttinä ja oli mukana perustamassa Mikkelin musiikkijuhlia.
Heikinheimo kirjoitti teokset Martti Talvelasta, Oskar Merikannosta ja Aarre Merikannosta ja käänsi muun muassa Dmitri Šostakovitšin kiistellyt muistelmat, Otto Kumeniuksen muistelmat, Wolfgang Hildesheimerin Mozart-elämäkerran, Solomon Volkovin Pietarin kulttuurielämästä kertovan teoksen ja Garri Kasparovin Maailmanmestarin. Hän julkaisi sotaromaanin ja suomennoksia ainakin salanimillä Antti Virtanen ja Raimo Ontronen.
Kriitikkona Heikinheimo oli kiistelty, ja hänen takiaan pianisti Olli Mustonen ei moneen vuoteen konsertoinut Helsingissä. Suomalaisuuden liiton puheenjohtajuus (1996–1997) jäi lyhytaikaiseksi.
Heikinheimo oli vuodesta 1962 naimisissa laulaja Päivi Heikinheimon (o.s. Kaivola) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, joista tytär Laura Heikinheimo (s. 1966) on Radion sinfoniaorkesterin äänitystuottaja.
Kuolema

Heikinheimo teki itsemurhan toukokuussa 1997 helsinkiläisessä hotelli Pasilassa. Postuumisti ilmestyneessä omaelämäkerrassaan Mätämunan muistelmat hän kertoo tehneensä päätöksen itsemurhastaan saman vuoden maaliskuussa. Muistelmiensa päätteeksi Heikinheimo listaa syitä itsemurhaansa. Niihin kuuluvat muun muassa pesäpallo-otteluissa soitettava ”mökämusiikki”, jonka vuoksi otteluissa ei voi enää käydä, hänen surkimukseksi kutsumansa Martti Ahtisaaren valinta presidentiksi sekä Helsingin Sanomien kulttuuritoimituksen ilmapiiri, jonka Heikinheimo mainitsee muuttuneen epämiellyttäväksi. Hän kertoo myös musiikkikirjojen ja elämäkertojen kirjoittamisen olevan nykyään turhaa lukijoiden puutteen vuoksi.
Viimeisellä sivulla muistelmateoksessaan hän   sanoo tulleensa nuoruudestaan asti harhaanjohdetuksi ja vihdoin tajunneensa, ettei Jumalaa ole olemassa. Hän päättää muistelmansa arameankieliseen raamatunlauseeseen ”Eeli, Eeli lama sabaktani” (”Jumalani, Jumalani, miksi minut hylkäsit?”).
Teokset > Kirjoittajana

The Electronic Music of Karlheinz Stockhausen: Studies on the Esthetical and Formal Problems of its First Phase.  (Translated by Brad Absetz. Acta Musicologica Fennica, 6. Väitöskirja. Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Suomen musiikkitieteellinen seura, 1972.  ISSN 0587-2448
Stereo-opas.  Helsinki:  Tammi, 1973.  ISBN 951-30-0300-0
Ontronen, Raimo: Tehtävä Sorokassa.  Hämeenlinna:  Karisto, 1977.  ISBN 951-23-1137-2
Martti Talvela: Jättiläisen muotokuva.  Helsinki:  Otava, 1978.  ISBN 951-1-04859-7
Aarre Merikanto: Säveltäjänkohtalo itsenäisessä Suomessa.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13319-1
Oskar Merikanto ja hänen aikansa.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13778-6
Mätämunan muistelmat.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14997-0
Teokset > Toimittajana

Heikinheimo, Seppo (toim. ja suom.): ”Niin kuin satakieli laulaa...” Säveltäjät kirjoittavat kirjeitä.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-11991-5
Aiheesta muualla

Holger Spår träffar Seppo Heikinheimo (1992). Yle Arkivet.
Kultakuume: Kriitikon kuolema – Reetta Meriläisen haastattelu. Yle Areena. 13.3.2014. Yleisradio.
Seppo Heikinheimo. Estofilia. 2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi, suomeksi)
Heikinheimo, Seppo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Yle Elävä arkisto: Musiikkikriitikko Seppo Heikinheimon sanansäilä iski välillä kipeästi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Mikko Heiniö
Teokset > Oopperat

Riddaren och draken (Ritari ja lohikäärme) op. 70 (1999–2000) (libretto Bo Carpelan, Turun tuomiokirkon 700-vuotisjuhlavuoden tilausteos; kantaesitys 9. marraskuuta 2000)
Käärmeen hetki op. 79 (2002–2005) (libretto Juha Siltanen; kantaesitys Suomen kansallisoopperassa 15. syyskuuta 2006)
Eerik XIV op. 90 (2008–2010) (libretto Juha Siltanen, Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuoden tilausteos; kantaesitys Logomossa 22. marraskuuta 2011)
Johanna op.105 (2016-2018) (libretto Pirkko Saisio)
Teokset > Orkesteriteokset

Concerto grosso op. 17 jousille ja cembalolle (1975)
Tredicia op. 23 (1976)
Konsertto orkesterille op. 40 (1982)
Possible Worlds - A Symphony op. 49 (1987)
Dall' ombra all' ombra op. 58 (1992)
Minne op. 64 jousiorkesterille (1996)
Sinfonia nro 2 Yön ja rakkauden lauluja op. 66 baritonille ja orkesterille (teksti Lassi Nummi) (1997)
On the Rocks op. 68 (1998)
Sonata da chiesa op. 81 vaskille, celestalle ja lyömäsoittimille (2005)
Maestoso op. 88 (2008)
Event Horizon op. 93 puhallinorkesterille (2012)
Sinfonia nro 3 Sinfonia concertante lyömäsoittimille ja orkesterille op. 103 (2017)
Syvyyden yllä tuuli (Lassi Nummi) baritonille, sekakuorolle ja orkesterille op. 107 (2019)
Koraaleja baritonille, kanteleelle, viululle ja jousiorkesterille op. 111 (2021). Sisältää konserton kanteleelle ja viululle sekä Kolme laulua Lassi Nummen sanoihin.
Sinfonia nro 4 "1827"  sekakuorolle ja orkesterille op. 116 (2024)
Teokset > Konsertot > Pianokonsertot

Heiniön pianokonsertoista vain numerot 1-3 ja 5 ovat perinteiseen tapaan konsertoivia teoksia pianosolistille ja sinfoniaorkesterille.
Nro 1 op. 4 (1971, esityskiellossa)
Nro 2 op. 13 (1973, esityskiellossa)
Nro 3 op. 39 (1981)
Nro 4: Genom kvällen op. 48 pianolle, sekakuorolle ja jousiorkesterille (teksti Bo Carpelan) (1986)
Nro 5 op. 53 (1989)
Nro 6: Hermes op. 61, tanssikuvia pianolle, sopraanolle ja jousiorkesterille (1994)
Nro 7: Khora op. 74, tanssikuvia pianolle ja 5 lyömäsoittajalle (2001)
Nro 8: Kuukonsertto / Månkonsert op. 87 mezzosopraanolle, pianolle ja orkesterille (Edith Södergran ja Carl Snoilsky) (2008)
Nro 9: Nonno op. 91 vahvistetulle pianolle ja big bandille (2011)
Teokset > Konsertot > Muut

Käyrätorvikonsertto op. 32 (1978)
Envelope op. 76, konsertto trumpetille ja orkesterille (2002)
Alla madre op. 85, konsertto viululle ja orkesterille (2007)
Urkukonsertto op. 95 (2012–2013)
Teokset > Kamarimusiikkia

Sarja huilulle ja kahdelle kitaralle op. 16 (1974)
Lindgreniana soolo-oboelle op. 18 (1975)
Trio oboelle, fagotille ja cembalolle op. 19 (1976)
Sarja soolofagotille op. 21 (1976)
Akasa 6 pasuunalle op. 27 (1977)
Notturno di fiordo huilulle ja harpulle op. 31 (1978)
Duo viululle ja pianolle op. 34 (1979)
Deductions I pianolle op. 35 (1979)
Champignons à l'herméneutique huilulle ja kitaralle op. 36 (1979)
Minimba 1 3-4 kitaralle op. 41 (1982)
Kolme repetitiivistä unta pianolle op. 42 (1982)
Pianotrio op. 51 (1988)
In G sellolle ja pianolle op. 52 (1988)
Ritornelli pianolle op. 55 (1991)
Pianokvintetto op. 59 (1993)
ReLay viululle ja sellolle op. 67 (1998)
Treno della notte klarinetille, sellolle ja pianolle op. 73 (2000)
Café au lait huilulle, klarinetille, viululle, sellolle ja pianolle op. 82 (2006)
Canzona jousitriolle op. 83 (2006)
Pianokvartetto The Voice of the Tree op. 84 (2006)
Den höga himlen uruille op.86 (2007)
Viisi preludia kitaralle op. 96 (2013)
Through Green Glass kitaralle op. 98 (2014)
April Evenings for Black Twins kahdelle pianolle op. 99 (2015)
Kun pojat / When the Boys, seitsemän variaatiota ja teema kansanlaulusta uruille op. 101 (2016)
Mot natten, kolme preludia ja kaksi interludia sellolle ja kitaralle op. 106 (2018)
Kitarasonaatti op. 109 (2019)
Weitab kitaralle ja pianolle op. 115 (2023)
Teokset > Vokaalimusiikkia

Tre böner baritonille ja pianolle op. 20 (teksti Elmer Diktonius) (1976)
Kolme kansanlaulua kaksoissekakuorolle op. 28 (1977)
Landet som icke är lapsikuorolle ja pianolle op. 37 (Edith Södergran) (1980)
Framtidens skugga sopraanolle ja vaskille op. 38 (Edith Södergran) (1980)
Vuelo de alambre sopraanolle ja orkesterille op. 43 (chileläisten poliittisten vankien runoja) (1983)
Mannerkantaatti sopraanolle, baritonille, sekakuorolle ja orkesterille op. 45 (Lassi Nummi) (1985)
I den ljusa natten mieskuorolle op. 47 (Bo Carpelan) (1985)
Genom kvällen ks. pianokonsertot
Minimba 2 mieskuorolle op. 50 (1988)
Tuulenkuvia / Wind Pictures sekakuorolle ja orkesterille op. 56 (eri tekstejä) (1991)
Luceat sekakuorolle op. 57 (Requiem-teksti) (1992)
Skålbordun mieskuorolle op. 60 (ruots. kansanlauluja) (1993)
Non-Stop sekakuorolle op. 63 (Mikko Heniö) (1995)
Sinfonia nro 2 Yön ja rakkauden lauluja ks. orkesteriteokset
Sextet baritonille, huilulle, klarinetille, viululle, sellolle ja pianolle op. 72 (Ugo Foscolo, John Keats, Franz Kafka) (2000)
Pikavuaro Turkku sekakuorolle op. 75 (Heli Laaksonen) (2002)
Tomumieli mieskuorolle ja djembeille op. 77 (Lassi Nummi) (2003)
The Bishop's Spring Dream mieskuorolle op. 80 (Juha Siltanen) (2005)
Kuukonsertto / Månkonsert ks. pianokonsertot
Syyskesän laulu baritonille (tai bassolle) ja orkesterille (tai pianolle) op. 89 (Lassi Nummi) (2008–2009)
Maria Suite sekakuorolle op. 92 (negrospirituaali, Miguel Bonilla, Martti Luther, Stabat mater, Bogoróditse) (2011)
Isoisän runoja mieskuorolle op. 94 (Lassi Nummi) (2012)
Ilta, 11 tanssilaulua kamarikuorolle, klarinetille ja sellolle op. 97 (Raamattu, Fedrico Garcia Lorca, Walt Whitman, Johan Ludvig Runeberg, Joseph Eichendorff, Charles Baudelaire, Aleksis Kivi, Heinrich Heine, Karin Boye) (2013–2014)
Amen mieskuorolle op. 101 (2016)
Sitten kun toinen meistä baritonille ja pianolle op. 104 (Lassi Nummi) (2017)
Syvyyden yllä tuuli ks. orkesteriteokset
Täällä, kaikkialla mieskuorolle op. 108 (Juha Vakkuri) (2019)
Ehtooveisut kamarikuorolle op.110 (valamolaisen sävelmän pohjalta) (2020)
Konsertto kitaralle ja kamarikuorolle op. 113 (2022)