stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xədicə İsmayılova
Elämä > Häirintä ja vankeus

İsmayılovaa on häiritty monin tavoin tämän tutkimusten takia. Hän sai maaliskuussa 2012 kirjeen, jossa oli intiimejä kuvia tästä. Jotkut olivat piilottaneet kameroita İsmayılovan asuntoon ja uhkasivat paljastaa kaikki internetissä. İsmayılova ei taipunut kiristykseen, minkä takia hänen intiimejä videoita levitettiin verkossa.
İsmayılova pidätettiin joulukuussa 2014, kun häntä syytettiin kollegansa yllyttämisestä itsemurhaan. Hänen pidätystään jatkettiin säännöllisesti, ja helmikuussa 2015 häntä vastaan nostettiin syytteet kavalluksesta, laittomasta kaupankäynnistä, veropetoksesta ja virkavallan vastustamisesta. İsmayılova tuomittiin syyskuussa 7,5 vuoden vankeusrangaistukseen. Vetoomustuomioistuin piti marraskuussa rangaistuksen voimassa, mutta Azerbaidžanin korkein oikeus pienensi toukokuussa 2016 tuomion 7,5 vuodesta 3,5 vuoteen ja vapautti tämän. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti tammikuussa 2019, että Azerbaidžanin virkavalta oli rikkonut İsmayılovan sananvapautta ja yksityisyydensuojaa.
Tunnustukset

İsmayılova on saanut rohkaudestaan lukuisia kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia. International Women’s Media Foundation antoi tälle vuonna 2012 Courage in Journalism -palkinnon tunnustuksena työstään totuuden edestä. Human Rights Watch antoi puolestaan vuonna 2015 Alison Des Forges -palkinnon. Vaihtoehto-Nobelina tunnetun Right Livelihood -palkinnon İsmayılova sai vuonna 2017 rohkeudestaan ja sitkeydestään toteuttaa ansiokkasta korruptiota paljastavaa tutkivaa journalismia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xədicə İsmayılova Wikimedia Commonsissa
Front Line Defenders: Tapaushistoria (englanniksi)
Vytautas Suuri

| Vytautas Suuri |
| --- | --- |
 Vytautas 1600-luvun maalauksessa
Liettuan suuriruhtinas
Valtakausi:  1392–1430
Edeltäjä:  Jogaila
Seuraaja:  Švitrigaila

Syntynyt:  1350
Kuollut:  1430
Puoliso:  Ona (vih. n. 1370) Juliana (vih. 1418)
Suku:  Gediminidit
Isä:  Kestutis
Vytautas Suuri (liett.  Vytautas Didysis (ohje)) (1350 – 1430) oli Liettuan suuriruhtinas vuosina 1392–1430. Hän oli ehkä kuuluisin Liettuan suuriruhtinaista ja hänen valtakaudellaan Liettuan rajat ylsivät Itämereltä Mustallemerelle. Liettuassa hänet nähdään kansallissankarina ja hänen aiottua kruunajaispäiväänsä juhlitaan kansakunnan päivänä.
Elämäkerta

Vytautas oli Kęstutisin poika, joka oli ollut jo Algirdasin valtakaudella merkittävässä asemassa Liettuan hallinnossa. Tarinan mukaan Vytautas syntyi Kęstutisin ja pakanallisen jumalattaren Birutėn avioliitossa. Algirdasin kuoltua valtaan nousi Jogaila, jonka kanssa Kęstutisilla tuli nopeasti erimielisyyksiä. Näiden johdosta Kęstutis anasti vallan vuonna 1381, mutta Jogailan onnistui saada se takaisin 1382. Jogailan päästyä taas valtaan hän vangitutti Kęstutisin ja Vytautasin. Kęstutis kuoli parin viikon päästä vangitsemisestaan mahdollisesti Jogailan surmaamana, mutta Vytautasin onnistui paeta Saksalaisen ritarikunnan pääkaupunkiin Marienburgiin naamioituneena vaimonsa Annan vaatteisiin.
Jogaila joutui sotaan ritarikuntaa vastaan vuonna 1383, koska hän ei lupauksestaan huolimatta antanut ritarikunnalle Žemaitijaa eikä antanut kastaa liettualaisia (katolisiksi). Vytautas käytti sotaa hyväkseen ja lupasi täyttää Jogailan lupaukset ritarikunnalle, mikäli nämä auttaisivat häntä nousemaan valtaan. Hän ottikin kasteen nimellä Wigand ja taisteli kannattajineen ritarikunnan puolella. Vytautas kuitenkin petti ritarikunnan ja teki sopimuksen Jogailan kanssa vuonna 1384, jolla hän sai takaisin isänsä hallitsemat alueet lukuun ottamatta Trakaita. Vytautas perääntyi ritarikunnan alueelta polttaen samalla kolme ritarikunnan linnaketta Niemen-joen (liett. Nemunas) varrella. Jogaila sijoitti Vytautasin hallitsemaan vähäarvoisia maita Rusissa.
Elämäkerta > Valtaannousu

Jogaila vahvisti tämän jälkeen asemiaan naimalla Puolan kruununperijättären Jadwigan (Hedvigin), joka alaikäisyydestään huolimatta (Jadwiga oli naimahetkellä 12-vuotias) naitettiin Jogailalle 4. maaliskuuta 1386 ja Jogailasta tuli näin Puolan kuningas. Tätä oli edeltänyt Jogailan ottama kaste. Myös Vytautas otti kasteen, mikä oli hänelle jo kolmas kerta, sillä hänet oli kastettu myös ortodoksiksi. Avioliiton ehtojen mukaisesti koko Liettua kääntyi Žemaitijaa lukuun ottamatta katolilaiseen uskoon.
Jogaila asetti Liettuan johtoon sijaishallitsijakseen veljensä Škirgailan, joka ei kuitenkaan ollut suosittu Liettuan aateliston keskuudessa. Vytautas kapinoi sijaishallitsijaa vastaan aateliston tuella ja Liettua joutui näin taas sisällissotaan. Vytautas sai puolelleen myös Saksalaisen ritarikunnan luvaten näille jälleen kerran Žemaitijan. 4. syyskuuta 1390 Vytautas piiritti yhdessä ritarikunnan Konrad Wallenrodenin kanssa Vilnan, joka kukistuikin viisi viikkoa kestäneen ankaran taistelun jälkeen. Vytautas päätti hankkia liittolaisia myös idästä naittamalla tyttärensä Sofian Moskovan ruhtinas Vasili I:lle vuonna 1391. Sisällissota päättyi vuonna 1392 Asravan sopimukseen, jolla Vytautas sai elinajakseen hallittavakseen Liettuan arvonimellä Magnus Dux, eli suuriruhtinas. Jogaila kuitenkin pidätti itsellään ylemmän arvonimen Prince Supremus, mutta tästä huolimatta Vytautas sai hallita Liettuaa käytännössä itsenäisesti.
Elämäkerta > Sota Kultaista ordaa vastaan

Vytautas rupesi valtaan päästyään uudistamaan Liettuan hallintojärjestelmää. Paikallisia ruhtinaita korvattiin Vytautasin käskynhaltijoilla. Perinteiseen sukuun nojaavan vallan puolesta hän alkoi tukeutua enenevimissä määrin Liettuan kasvavaan aatelistoon. Lisäksi perustettiin suuraateliston ja katolisen kirkon edustajien muodostama neuvosto hallitustyön tueksi. Vytautas sai tilaisuuden laajentaa Liettuaa kohti etelää Kultaisen ordan sisällä syntyneen valtataistelun takia. Syrjäytetty kaani Tokhtamysh pakeni Liettuaan ja pyysi Vytautasilta apua valtansa palauttamiseksi. Vytautas kokosi armeijan ja teki kolme sotaretkeä Ordan alueelle vuosina 1397, 1398 ja 1399. Turvatakseen läntisen rajansa hän joutui luovuttamaan Žemaitijan saksalaiselle ritarikunnalle Salynasin sopimuksella 12. lokakuuta 1389.
Ensimmäinen retki Ordan alueelle ei kohdannut mainittavaa vastarintaa ja alueelta tuotiin Liettuaan tuhansia sotavankeja. Näin syntyivät Liettuaan tataarien ja karaiimien vähemmistöt. On kuitenkin mahdollista että tataarit tai karaiimit eivät tulleet vankeina vaan Vytautasin asepalvelukseen kutsumana.
Seuraavalla retkellä vuonna 1398 Vytautasin armeija hyökkäsi Krimin pohjoisosaan ja idässä Donin rannoille saakka. Valtausten vakiinnuttamiseksi rakennettiin linna Dneprin suulle. Voittojen jälkeen Vytautas julisti ristiretken mongoleja vastaan ja sai sille paavi Bonifatius IX:nen siunauksen. Vytautas kärsi kuitenkin musertavan tappion mongoleille Vorsklajoen taistelussa. Taistelun seurauksena asemat Mustallamerellä menetettiin. Monet Liettuan rusilaiset ruhtinaskunnat kapinoivat. Taistelun seurauksena Puolan aatelisto painosti Jogailaa liittämään Liettuan tiiviimmin Puolaan. Vuonna 1401 solmittiinkin Vilnan ja Radomin unioni, jossa sovittiin että jos Vytautas kuolee ennen Jogailaa, Jogaila saa hänen paikkansa. Jos taas Jogaila kuolee ensin ei Puolan kuningasta valita kuulematta Vytautasin mielipidettä.
Elämäkerta > Sota ritarikuntaa vastaan

Vuonna 1401 alkoi taas sota ritarikuntaa vastaan, jonka puolella taisteli Liettuan hallintaa tavoitteleva Jogailan veli Švitrigaila. Liettuaa tuki kuitenkin paavi, joka kielsi vuonna 1403 ritarikuntaa hyökkäämästä Liettuaan. Kiellon jälkeen solmitussa Raciążin rauhansopimuksessa, jossa ritarikunta piti itsellään Žemaitijan mutta luopui tuestaan Švitrigailalle. Tämän jälkeen sotatoimien painopiste siirtyi itään, jossa taisteltiin mongolien ja rusilaisten ruhtinaiden lisäksi myös Vytautasin vävyn johtamaa Moskovaa vastaan. Moskova joutui luopumaan sodasta Kultaisen ordan Edigun hyökkäysten takia, joka oli puolestaan heikentynyt Timur Lenkin hyökkäyksissä siten, että Liettuan oli mahdollista vallata Vorsklajoen taistelussa menettämänsä alueet takaisin. Idässä saavutetun rauhan jälkeen alkoivat sotatoimet taas lännessä. Žemaitija kapinoi ritarikuntaa vastaan 1409 ja Vytautas lähetti joukkonsa auttamaan kapinallisia. Puola liittyi sotaan ja kesällä 1410 Jogailan ja Vytautasin johtamat joukot etenivät ritarikunnan maille. Liettualais-puolalaiset joukot saavuttivat voiton ritarikunnasta Tannenbergin taistelussa ja vaikka taisteluun osallistuneiden joukkojen johtaja plikin Jogaila, oli voitto paljolti kiinni Vytautasin joukkojen toiminnasta. Taistelun tuloksena solmittiin Thornin rauha, jolla ritarikunta luopui alueistaan Žemaitijassa. Rauhasta ei kuitenkaan tullut kestävä sillä Vytautas vaati vielä kaikkia ritarikunnan alueita Niemen-joen pohjoispuolelta.
Elämäkerta > Konstanzin kirkolliskokous

Liettuan ja ritarikunnan kiistoja ryhtyi sovittelemaan uusi keisari Sigismund Luxemburgilainen. Keisarin välittäjä Benedict Macra julisti Niemenin oikean rannan ja Memelin olevan osa Žemaitijaa ja näiden alueiden kuuluvan siten Liettualle. Ritarikunta ei hyväksynyt sopimusta ja se aloitti propagandakampanjan Puolaa ja Liettuaa vastaan, jossa käytettiin hyväksi sitä, että Liettuan joukoissa palveli ortodokseja ja muslimeja. 1413 Jogaila ja Vytautas solmivat Horodlanin sopimuksen, jolla Liettua liitettiin Puolaan, mutta Vytautas sai rajattomat oikeudet Liettuan suuriruhtinaana. Saman vuoden syksyllä aloitettiin Žemaitijan kastaminen. Puolan, Liettuan ja ritarikunnan kiista otettiin esille vuosina 1414–1418 pidetyssä Konstanzin kirkolliskokouksessa, jossa Vytautasin lähetystö syytti ritarikuntaa Žemaitijan kastamisen vaikeuttamisesta, mikä taas vei pohjaa ritarikunnan väitteeltä siitä, että liettualaiset olivat kääntyneet kristinuskoon vain hämäyksen vuoksi. Kirkolliskokous ei kuitenkaan ratkaissut rajakiistoja, mutta se oli ensimmäinen kerta kun liettualaiset ajoivat itseään koskevia asioita Euroopan korkeimmalla poliittisella foorumilla.
Elämäkerta > Hussilaiskapina

Kirkolliskokouksen jälkeen kiistaa yrittivät sovitella paavi Martinus V sekä keisari Sigismund, mutta heidän päätöksensä suosivat ritarikuntaa. Vytautas käytti hyväkseen Böömissä syttynyttä Jan Husin kannattajien aloittamaa hussilaiskapinaa. Kapinalliset eivät hyväksyneet Sigismundia hallitsijakseen, vaan tarjosivat kruunua Vytautasille. Vytautas suostui vastaanottamaan kruunun, mutta ei saapunut hakemaan sitä itse, vaan lähetti sinne sukulaisensa Žygimantas Kaributaisin, joka julisti keisarille sodan Vytautasin nimissä. Tarkoituksena oli painostaa keisari Vytautasin puolelle, mutta sen sijaan se ajoi häntä tukemaan ritarikuntaa entistä vahvemmin. Puola ja Liettua julistivat taas sodan ritarikuntaa vastaan vuonna 1422 ja sotaan valmistautumaton ritarikunta joutui tekemään rauhan jo saman vuoden syyskuun 27 päivä. Ritarikunta luopui vaatimuksestaan Žemaitijan rannikkokaistaan Palangan ympärillä, mutta se sai pitää Memelin alueen. Keisari tunnusti rauhansopimuksen ja vastineeksi Vytautas kutsui takaisin Žygimantasin, joka tästä huolimatta jäi Böömiin hussilaisarmeijan johtoon vuoteen 1434 saakka.
Elämäkerta > Valtakauden loppu

Saksalaisen ritarikunnan kanssa käytyjen taistelujen jälkeen uusia ongelmia alkoi muodostua idässä. Moskovan asema oli heikentynyt ja Vytautas tuki tyttärenpoikaansa Vasilia kapinallisia vastaan. Lisäksi tehtiin sotaretket Pihkovaan vuonna 1426 ja Novgorodiin 1428. Vuonna 1429 keisari, joka haki Vytautasista tukea Puolaa vastaan, tarjosi Vytautasille kruunua 10. tammikuuta 1429 Lutskin alueellisten kysymysten konferenssissa, johon ottivat osaa lähes kaikki pohjoisen Keski-Euroopan hallitsijat Jogaila mukaan lukien. Aluksi Jogaila hyväksyi kruunun antamisen Vytautasille, mutta hän joutui pyörtämään tukensa puolalaisten magnaattien painostuksesta. Magnaattien mukaan Vytautasin kuninkuus marginalisoisi Puolan ja peruuttaisi Jogailan perintöoikeuden Liettuaan. Keisari pysyi Vytautasin puolella, kun taas paavi Martinus asettui magnaattien puolelle saadakseen Puolan tuen hussilaisten kukistamisessa. Kesällä 1430 puolalainen aatelisto esti väkivalloin Sigismundin lähettilästä viemästä kruunua Liettuaan. Kruunajaiset, jotka oli aiottu pitää 8. syyskuuta (Neitsyt Marian syntymäpäivänä) oli peruttava, mutta Sigismund aloitti sotilasretkikunnan muodostamisen kruunun viemiseksi perille. Jogailakin ilmaisi taas tukensa Vytautasin kruunaamiselle, mutta Vytautas kuoli ratsastusonnettomuudessa vähän ennen kruunajaisiaan 27. lokakuuta 1430. Vytautas haudattiin Vilnan katedraaliin, mutta hauta on sittemmin kadonnut. Jogaila kuoli pian Vytautasin jälkeen vuonna 1434.
Kuoleman jälkeen

Vytautasilla oli tärkeä asema Liettuan kansallisessa heräämisessä ja ensimmäisen tasavallan aikaan Vytautasilla oli jopa kulttimaista suosiota. Vastaavasti Jogaila on nähty Liettuassa roistona, jonka takia Liettua liitettiin Puolaan. Läntisessä kirjallisuudessa suhde Vytautasiin on ollut vaihtelevaa. Yksi merkittävä Vytautasin elämästä kertova lähde on Sigismund Herbestein (1486–1566) kirjoittama Rerum Moscovitarum commentarii, joka perustuu sekä kuultuun tietoon että Sigismundin itse keräämään tietoon. Kirjassa kerrotaan muun muassa, että Vytautas pakotti kuolemaantuomitut tekemään itsemurhan erityisen julman teloituksen uhalla, vaikka hän ei esittänytkään varsinaista arvostelua näitä toimia vastaan. Aeneas Piccolomini eli myöhempi paavi Pius II kuvasi 1400-luvun puolivälin teoksessaan De Europa Vytautasia verenhimoisena tyrannina. Renessanssin ajan kirjailija Michel de Montaigne (1533–92) käsitteli Vytautasia Esseiden kolmannessa kirjassaan, jossa hän kuvaa Vytautasia valistuneeksi ruhtinaaksi. Hän muun muassa puolusteli itsemurhaan pakottamista sillä, että siten ketään ei jouduttaisi pakottamaan murhaamaan toista.
Perhe

Vytautas avioitui noin vuonna 1370 Ona-nimisen naisen kanssa. Tämä kuoli heinäkuussa 1418, ja Vytautas nai tämän jälkeen Onan sisaren lapsenlapsen Julianan, joka oli jäänyt leskeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vytautas Suuri Wikimedia Commonsissa
Wojciech Gerson, Kęstutis ja Vytautas Jogailan vankeina, 1873.
Vytautas Tannenbergin taistelussa, yksityiskohta Jan Matejkon maalauksesta vuodelta 1878.
Vytautas Suuren sotamuseo Kaunasissa.
Yay

| yay> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jaccob Whiteaker
Syntynyt: 9. syyskuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  yay
Aktiivisena:  2014–2020 -> Counter-Strike: Global Offensive 2020– -> Valorant
Nyk. joukkue:  Bleed Esports
Peli:  Valorant
Jaccob "yay" Whiteaker (s. 9. syyskuuta 1998) on yhdysvaltalainen Valorant -ammattilainen ja ammattilaisuransa lopettanut Counter-Strike: Global Offensive -pelaaja.
Muu elämä

Jaccob Whiteaker syntyi 9. syyskuuta 1998 Yhdysvalloissa. Whiteaker on sanonut pitävänsä perhesuhteensa salaisina, jotta hänen suosionsa ei vaikuttaisi heihin. Whiteaker on sanonut olevansa kiinnostunut vain pelaamisesta, eikä ole julkisesti maininnut muita kiinnostuksen kohteita.
Ura > Counter-Strike: Global Offensive

Yayn ensimmäinen CS:GO -joukkue oli Team Ingite, johon hän siirtyi alkuvuodesta 2015. Lyhyen siellä oleskelun jälkeen oli edessä siirto Mortality Esportsiin neljäksi kuukaudeksi. Heinäkuussa hän siirtyi loppuvuodeksi Team Prospectsiin, josta edelleen kuukaudeksi Noble eSportsiin. He eivät saavuttaneet mitään hyviä tuloksia. Monien pienten joukkuevaihdosten jälkeen, hän siirtyi CompLexity Gamingiin heinäkuussa 2017. Heidän ainoa merkittävä voittonsa oli Americans Minor Championship - London 2018. Hän viipyi joukkueen riveissä loppuvuodelle 2018 asti ja hänen loppuvuoden uransa olivat sekavia, enintään muutaman kuukauden pituisia sopimuksia. Hänen viimeinen CS:GO -joukkueensa olikin Orgless, josta hän lähti 28. huhtikuuta 2020 lopettaen samalla uransa.
Ura > Valorant

Yayn ensimmäinen Valorant joukkue oli Andbox, johon hän siirtyi 17. syyskuuta 2020. Siellä hän viipyi hieman alle vuoden ja liittyikin Team Envyyn elokuussa 2021 neljäksi kuukaudeksi. He saavuttivat toisen sijan VCT 2021: Stage 3 Masters - Berlin -turnauksessa. OpTic Gamingille tie johti helmikuussa 2022 kahdeksan kuukauden ajaksi. He saavuttivat yhden S-tason turnauksen voiton VCT 2022: Stage 1 Masters - Reykjavík:sta. Cloud9 nappasi yayn joukkueeseensa hetkeksi lokakuussa 2022. Huhtikuussa 2023 yay siirtyi Disguisediin kahdeksi kuukaudeksi, kun joukkue suljettiin. Yay liittyi BLEED Esportsiin syyskuussa 2023, mutta on ollut penkitetty toukokuusta 2024.
Saavutukset

Best 2022 Esports Athlete / The Game Awards
Zürichinjärvi

| Zürichinjärvi |
| --- | --- |
 Zürichinjärvi kartalla
Valtiot:  Sveitsi 
Paikkakunta:  Zürich, Schwyz ja Sankt Gallen 
Koordinaatit:  47°14′51″N, 8°40′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Limmat
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  406 m
Pituus:  42  km
Leveys:  3,85  km 
Rantaviiva:  87,6  km 
Pinta-ala:  88,66 km²
Tilavuus:  3,9 km³
Keskisyvyys:  49 m
Suurin syvyys:  143 m
Valuma-alue:  1 811 km2 
 fiZürichinjärvi 
Zürichinjärvi (saks. Zürichsee) on Zürichin, St. Gallenin ja Schwyzin kantoneissa sijaitseva järvi Sveitsissä. Se sijaitsee Zürichin kaupungista kaakkoon. Järvi saa pääosan vedestänsä Linthjoesta, joka saa alkunsa Glarusin Alpeilta. Järven vedet laskevat Limmatia pitkin Aareen ja edelleen Reiniin.
Zürichinjärvi on pinta-alaltaan noin 89 neliökilometrin suuruinen ja sen suurin syvyys on 143 metriä. Järvi sijaitsee noin 406 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen rantakaupungeista suurimpia ovat Zürich ja Rapperswil-Jona.
Zürichinjärvi Zürichin kaupungista nähtynä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zürichinjärvi Wikimedia Commonsissa
XL (yhtye)

XL on suomalainen jazzyhtye. Vuonna 1992 perustettu yhtye lopetti aktiivisen toimintansa vuonna 2004. XL palasi jälleen konserttilavoille 2012 perustamisensa 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Samalla julkaistiin myös yhtyeen kokoelmalevy.
XL on tehnyt yhteistyötä useiden merkittävien koti- ja ulkomaisten muusikoiden kanssa. Sen kanssa ovat esiintyneet muun muassa Pekka Pohjola, Michael Brecker, Marzi Nyman ja Jukka Perko.
Jäsenet

Arttu Takalo – vibrafoni
Jarmo Saari – kitara
Tuure Koski – basso
Tomi Salesvuo – rummut
DJ Bunuel – dj
Diskografia

Xlent (1995)
Jukola (1998)
Jeti (1999)
Live Ballet (2001)
Surreal (2002)
Visual (2003)
Cinematic Fantasies – The Best of XL (2012)
Zürichin ooppera

Zürichin ooppera
Zürichin ooppera
Zürichin ooppera sijaitsee Zürichin keskustassa lähellä Bellevueta, Sveitsissä. Vuoteen 1964 se oli Kaupunginteatteri. Sen jälkeen se nimettiin Oopperaksi. Teatteri avattiin 30. syyskuuta 1891 ja siellä on 1 100 katsojapaikkaa.
Zürichin oopperan intendenttinä toimii Andreas Homoki. Hänen edeltäjänsä oli Alexander Pereira, joka toimi tehtävässä vuodesta 1991 vuoteen 2012. Zürichin oopperan johtajana toimii Sophie de Lint ja baletin johtajana toimii Christian Spuck. Ennen Christian Spuckia baletin johtajana toimi Heinz Spoerli. Zürichin oopperan nykyinen ylikapellimestari on italalainen Gianandrea Noseda. Häntä edelsivät ylikapellimestarin tehtävässä Fabio Luisi ja Daniele Gatti. Franz Welser-Möst oli Zürichin oopperan ylikapellimestari vuodesta 1995 vuoteen 2008.
Zürichin oopperaan on kiinnitetty muun muassa sellaisia laulajia kuin Elena Moșuc, Piotr Beczała ja Matti Salminen. Zürichin oopperassa ovat vierailleet lähes kaikki maailman merkittävät oopperatähdet. Zürichin oopperassa toimii myös kansainvälinen oopperastudio (International Opera Studio, IOS), jossa on opiskellut myös suomalaisia laulajia ja pianisteja.
Zürichin ensimmäinen suuri teatteri oli 10. marraskuuta 1834 avattu Aktientheater.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zürichin oopperan sivusto (englanniksi) (saksaksi)
Heinz Spoerlin sivusto (englanniksi) (saksaksi)
Ylä-Enonvesi

| Ylä-Enonvesi |
| --- | --- |
 Ylä-Enonveden Pirttilahti nähtynä seututie 471:ltä.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Enonkoski
Koordinaatit:  62°04′00″N, 29°00′00″E
Järvinumero:  04.291.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,0  m 
Rantaviiva:  74,793  km 
Pinta-ala:  11,8592 km2 
 fiYlä-Enonvesi 
Ylä-Enonvesi on Vuoksen vesistöalueeseen kuuluva järvi Enonkoskella, Etelä-Savossa. Järven pinta-ala on 11,86 neliökilometriä, ja se on pinta-alaltaan Suomen 268. suurin järvi. Ylä-Enonveden järvinumero on 04.291.1.001. Ylä-Enonvesi on noin yhdeksän kilometrin pituinen ja enimmillään noin kaksi kilometriä leveä. Siihen laskee etelästä useiden järvien muodostama reitti ja koillisesta Hanhijärvi. Ylä-Enonvesi laskee luoteispäästään Enonkosken kautta Saimaan Ala-Enonveteen. Enonkosken kirkonkylä sijaitsee järven luoteispäässä.
Ylä-Enonvedestä otetaan vettä Saimaan kalantutkimus- ja vesiviljelylaitoksen tarpeisiin 750 l/s. Järven vedenkorkeutta säännöstellään padolla kalanviljelyn tarpeisiin, ja vesi johdetaan laitokselle tätä tarkoitusta varten rakennettua tunnelia pitkin.
Syksyllä 1858 Ylä-Enonvedellä tapahtui vakava kirkkoveneonnettomuus. Kirkkomatkalta Kerimäeltä Enonkoskelle palaamassa ollut 18-henkinen kirkkovene kaatui järvellä nousseen kovan tuulen johdosta. Kahdeksan ihmistä kuoli. Tapahtuma toimi keskeisenä vaikuttimena oman Enonkosken tehdasseurakunnan perustamiselle 1859 ja Enonkosken ensimmäisen kirkon (1859-1884) rakentamiselle. Myös Enonkosken toisessa kirkossa (1886-) Ylä-Enonveden onnettomuuden uhreja on muistettu, sillä kirkontornin risti on suunnattu heidän muistokseen osoittamaan Ylä-Enovedelle eikä tavanomaisesti pääsisäänkäynnin suuntaan.
Aiheesta muualla

Vesistöennuste
Kreikka (täsmennyssivu)

Kreikka tarkoittaa seuraavia:
Kreikka, valtio Euroopassa
kreikka, indoeurooppalainen kieli
antiikin Kreikka, muinaiskreikan puhuma-alue antiikin aikana.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kreikka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kobjai

| Кобяй Кэбээйи |
| --- | --- |

Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Kobjain ulus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Väkiluku (2001):  2 638
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kobjai (ven. Кобяй) eli Kebeeji (jak. Кэбээйи) on nasleg eli maalaiskunta ja tämän kunnan keskuskylä Kobjain ulusin eteläosassa Sahan tasavallassa. Kobjai sijaitsee 61 kilometriä lounaaseen Kobjain ulusin eli piirinn hallinnollisesta keskuksesta Sangarista ja 238 kilometriä pohjoiseen tasavallan pääkaupungista Jakutskista. Paikalla on lentokenttä.
Kobjain lisäksi kuntaan myös kuuluvassa Oiun-Unguohtahin kylässä oli yksi asukas vuonna 2001, Sagan kylässä viisi.
Asukasluvun kehitys:
2 600 (1989)
2 638 (2001)
Lissabonin eläintarha

| Lissabonin eläintarha |
| --- | --- |

Sijainti:  Lissabon, Portugali
Perustettu:  1905
Eläinlajeja:  300
Organisaatio
Aiheesta muualla
Verkkosivut
Lissabonin eläintarha (port. Jardim zoológico de Lisboa) on Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa sijaitseva eläintarha. Se avattiin vuonna 1905.
Lissabonin eläintarha sijaitsee suunnilleen kaupungin keskustassa ja lähellä Portelan lentoasemaa . Sen yhteydessä toimii huvipuisto Animax.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi), (englanniksi)
XL Airways Germanyn lento 888T

| XL Airways Germanyn lento 888T |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone
Yhteenveto
Päivämäärä:  27. marraskuuta 2008
Onnettomuustyyppi:  sakkaus, mereensyöksy
Tapahtumapaikka:  Välimeri lähellä Canet-en-Roussillonia, Ranska
 :  42°39′48″N, 003°06′00″E
Lähtöpaikka:  Perpignan–Rivesaltesin lentoasema
Määränpää:  Perpignan–Rivesaltesin lentoasema
Kuolleita:  7
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Airbus A320-232
Lentoyhtiö:  XL Airways Germany
Rekisteritunnus:  D-AXLA
Matkustajia:  5
Miehistöä:  2
XL Airways Germanyn lento 888T oli 27. marraskuuta 2008 Perpignan–Rivesaltesin lentoasemalta Ranskassa lennetty koelento. Lennolla käytetty Airbus A320-232 syöksyi Välimereen Canet-en-Roussillonin edustalla. Kaikki seitsemän koneessa ollutta kuolivat onnettomuudessa.