stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juuso Riikola
Ura > Seuraura > Nousu ammattilaiseksi Kalevan Pallossa

Riikola aloitti jääkiekkoilun kahdeksanvuotiaana Jokipojissa, mutta hänen perheensä muutti kuitenkin Lappeenrantaan Riikolan junioriuran varhaisessa vaiheessa. Hän siirtyi samalla varsinaiseen kasvattajaseuraansa Saimaan Palloon. Riikola siirtyi Kalevan Pallon C-nuoriin 15-vuotiaana kaudeksi 2009–2010, jolloin hän oli joukkueen tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa että karsintasarjassa. Huhtikuussa 2011 Riikola teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen KalPan kanssa, mutta hän pelasi kauden 2011–2012 kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa, eikä Riikola tehnyt vielä liigadebyyttiään.
Riikola teki SM-liigadebyyttinsä kauden 2012–2013 avauskierroksella 14. syyskuuta 2012 JYPiä vastaan. Hänelle avautui paikka KalPan kokoonpanosta, kun Adam Masuhr oli ottelusta sivussa perheenlisäyksen vuoksi. Riikola sai ottelussa jääaikaa 14.03 minuuttia. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa kauden aikana 20 runkosarjaottelua tehden kuusi syöttöpistettä. Riikola pelasi myös viisi European Trophyn ottelua ilman tehopisteitä. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat hänen kevätkautensa. Marraskuussa 2012 Riikola teki KalPan kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Kausi 2013–2014 oli Riikolalle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja hän teki 54 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Riikolan liigauran avausmaali syntyi 12. joulukuuta 2013 vieraissa JYPiä vastaan. Hänen osumansa jäi KalPan 2–4-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Huhtikuussa 2015 Riikola teki jatkoi sopimustaan vuodella kevääseen 2017.
Vitjaz Podolsk varasi Riikolan viidennellä kierroksella 125. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kaudeksi 2016–2017 hänet nimettiin KalPan varakapteeniksi. Riikola oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+19=25, joilla hän jakoi koko SM-liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Joulukuussa 2016 Riikola teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän voitti kauden 2016–2017 päätteeksi SM-hopeaa. Joulukuussa 2017 Riikola käytti sopimuksessaan olleen purkupykälän ja hän purki kautta 2018–2019 koskeneen optionsa.
Riikola teki kaudeksi 2018–2019 1+1-vuotisen sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Joukkuetta valmensi hänelle KalPasta tuttu Pekka Virta.
Ura > Seuraura > NHL-sopimus Pittsburgh Penguinsiin

Riikola ei kuitenkaan missään vaiheessa siirtynyt Lukkoon, vaan NHL-varaamaton Riikola teki toukokuussa 2018 vuoden mittaisen tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän otti syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kauden avauskokoonpanosta. Riikolan kausi alkoi kokoonpanon ulkopuolella, kunnes hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan kolmannella kierroksella 11. lokakuuta 2018 Vegas Golden Knightsia vastaan. Riikola merkittiin Penguinsin kolmospuolustajapariin Jamie Oleksiakin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 18.08 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Riikola teki 29. joulukuuta 2018 ylivoimalla vieraissa St. Louis Bluesia vastaan. Hänen osumansa jäi Penguinsin 1–6-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Riikola pelasi tulokaskautensa aikana 37 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5, mutta hänen roolinsa jäi kuitenkin varsin pieneksi ja Riikola seurasi osan otteluista katsomosta. Maaliskuussa 2019 Penguins lähetti hänet AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin, jossa Riikola pelasi loppukaudella viisi runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä.
Toukokuussa 2019 Riikola teki Pittsburgh Penguinsin kanssa vuoden mittaisen, yksisuuntaisen ja 850 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 hänen roolinsa joukkueessa jäi pieneksi ja Riikola pelasi vain 36 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7. Syyskuussa 2020 hän teki Penguinsin kanssa kaksivuotisen ja 2,3 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Koronaviruspandemian vuoksi vasta tammikuussa 2021 alkaneella kaudella 2020–2021 Riikola ehti pelata vain kaksi ottelua, kunnes hän joutui sivuun ylävartalovamman vuoksi. Riikola kuntoutui maaliskuussa. Hän ei saanut Penguinsissa peliaikaa ja huhtikuussa seura asetti Riikolan siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut häntä vuorokauden kuluessa, Penguins lähetti Riikolan varapelaajien ns. "taksiryhmään". Toukokuussa Riikola nostettiin Penguinsin NHL-vahvuuteen, mutta hän ei kuitenkaan saanut enää peliaikaa pudotuspeleissä.
Syksyn 2021 harjoitusleirin päätteeksi Riikola lähetettiin siirtolistan kautta Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin AHL-joukkueen vahvuuteen. Hän pelasi siellä kolme ottelua, kunnes Riikola nostettiin Penguinsin NHL-joukkueeseen. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana viisi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Riikola pelasi suurimman osan kaudestaan farmissa, jossa hän oli WBS:n paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 1+34=35.
Ura > Seuraura > Paluu Eurooppaan

Kaudeksi 2022–2023 Riikola palasi Eurooppaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan IK Oskarshamniin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Riikola oli Oskarshamnin tehokkain puolustaja tehoilla 2+17=19.
Riikola siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin National Leaguen SCL Tigersiin. Lokakuussa 2023 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Syyskuussa 2024 Riikolan sopimusta Langnaun kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2027 saakka.
Ura > Maajoukkueura

Riikola edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2024. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen lopullisesta joukkueesta vuoden 2023 turnaukseen. Yhteensä Riikola on pelannut 52 A-maaottelua tehopistein 1+16=17. Riikola teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin Prahassa pelatussa avausottelussa 13. joulukuuta 2017 Tšekkiä vastaan. Hänet merkittiin heti Suomen ykköspuolustajapariin Miika Koiviston viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Riikola teki vuoden 2024 MM-kilpailujen alkulohkon ottelussa 12. toukokuuta 2024 Prahan O2 Arenassa Britanniaa vastaan. Hän kuului Suomen kapteenistoon Euro Hockey Challengen otteluissa huhtikuussa 2018.
Riikola pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013. Yhteensä hän on pelannut 22 nuorten ja seitsemän poikien maaottelua.
Muuta

Riikolan isoveli Simo-Pekka pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 441 SM-liigaottelua. Veljekset pelasivat myös joukkuetovereina KalPan organisaatiossa.
Keltavatsalepinkäinen

| Keltavatsalepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikanlepinkäiset Malaconotidae
Suku::  Tropiikkilepinkäiset Laniarius
Laji::  atroflavus
Kaksiosainen nimi
 Laniarius atroflavus  Shelley, 1887 
Katso myös
   Keltavatsalepinkäinen Wikispeciesissä   Keltavatsalepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltavatsalepinkäinen (Laniarius atroflavus) on länsiafrikkalainen varpuslintu, joka elää Nigerian kaakkoisosissa ja Kamerunissa. George Ernest Shelley kuvaili sen holotyypin Kamerunvuorelta 1887.
Kathiawarin niemimaa

Kathiawarin niemimaan sijainti kartalla
Kathiawarin niemimaa (gudžaratiksi કાઠીયાવાડ, Kāṭhīyāvāḍa) sijaitsee Intian länsirannikolla Gujaratin osavaltiossa Arabianmeren rannalla. Kathiawarin niemimaa rajoittuu luoteessa Kutchinlahteen, idässä ja kaakossa Khambatinlahteen ja etelässä ja lännessä Arabianmereen.
Alueen tärkeimpiä kaupunkeja ovat Rajkot, Jamnagar, Bhavnagar, Surendranagar, Porbandar ja Junagadh. Maailman suurimpiin lukeutuva Alangin laivaromuttamo sijaitsee niemimaan itärannikolla Khambatinlahden rannalla.
Mahatma Gandhi syntyi Porbandarin kaupungissa vuonna 1869.
Kalifornianpyöriäinen

| Kalifornianpyöriäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Pyöriäiset Phocoenidae
Suku::  Phocoena
Laji::  sinus
Kaksiosainen nimi
 Phocoena sinus  Norris & McFarland, 1958 
 Kalifornianpyöriäisen levinneisyys
Katso myös
   Kalifornianpyöriäinen Wikispeciesissä   Kalifornianpyöriäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalifornianpyöriäinen eli vaquita (Phocoena sinus) on pienikokoinen, äärimmäisen uhanalainen pyöriäislaji. Vuoden 2016 lopulla niitä arveltiin olevan jäljellä vain 30 yksilöä. Vuonna 2021 yksilöitä sanottiin olevan jäljellä niinkin vähän kuin 10. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin bajanpyöriäinen.
Ulkonäkö ja koko

Kalifornianpyöriäinen on pienin pyöriäislaji. Se voi kasvaa puolitoista metriä pitkäksi. Selkäpuoli on tummanharmaa, vatsa lähes valkea. Naaras on hiukan isompi kuin koiras. Poikasella on valkeita pilkkuja evissään.
Levinneisyys

Kalifornianpyöriäinen on Kalifornianlahden endeeminen laji. Sitä tavataan käytännössä vain lahden pohjoisimmalla neljänneksellä, eikä sen levinneisyysalue ole ilmeisesti ollut esihistoriallisellakaan ajalla sen suurempi. Sitä tavataan pääosin melko matalassa, alle 50 metrin syvyydessä.
Ravinto

Kalifornianpyöriäinen syö kalaa, kalmareita ja äyriäisiä.
Lisääntyminen

Kalifornianpyöriäinen tulee ilmeisesti sukukypsäksi kolmen–kuuden vuoden iässä. Kiima-aika alkaa huhtikuun puolivälissä ja jatkuu toukokuulle. Tiineys kestää kymmenen kuukautta.
Kanta ja suojelu

Kalifornianpyöriäisen yksilömäärästä on tehty kolme laajamittaista tutkimusta. Vuonna 1997 lajin määräksi arvioitiin 567, vuonna 2008 noin 245 ja vuonna 2015 enää 59 yksilöä. Akustisten tarkkailun perusteella vuonna 2017 lajin yksilömääräksi arvioitiin enää 30. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteleekin lajin äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä lajin yksilömäärä on 2000-luvun alusta kahdessa sukupolvessa vähentynyt 98 prosenttia. Vuoden 2016 arvion mukaan todennäköisyys lajin kuolemiseen sukupuuttoon seuraavan kymmenen vuoden aikana on yli 50 prosenttia.
Kalifornianpyöriäisen suurin uhka on kalastaminen, sillä niitä kuolee sivusaaliina kalaverkkoihin. Muita uhkia ovat sukusiitosdepressio, torjunta-aineet ja Coloradojoen virtaaman muuttumisen aiheuttamat ympäristölliset muutokset. Vuonna 2020 päätettiin kieltää kalastaminen kalifornianpyöräisen keskeisimmällä elinalueella.
Kalifornianpyöriäisen koko suhteessa ihmiseen.
Kimberly Leach

Kimberly Diane Leach (28. lokakuuta 1965 – 9. helmikuuta 1978) oli yhdysvaltalaisen sarjamurhaajan Ted Bundyn viimeinen ja nuorin tunnettu uhri. Leach oli 12-vuotias koululainen Lake Cityn ala-asteella Floridan Lake Cityssä.
9. helmikuuta 1978 Leach unohti rahapussinsa luokkahuoneeseensa. Huomattuaan tämän hän lähti hakemaan sitä vähän ajan kuluttua välitunnista auditoriossa. Hän ei koskaan palannut. Sinä aamuna lääketieteellisteknikko Clarence L. Anderson näki, kuinka nuori tyttö ohjattiin koulun pihalta valkoiseen pakettiautoon miehen seurassa. Anderson luuli miestä tytön isäksi. Myöhemmin mies tunnistettiin Bundyksi. Kun Leach ilmoitettiin kadonneeksi, alkoi kahden kuukauden mittainen etsintä, kunnes lopulta 7. huhtikuuta hänen osaksi mädäntynyt ruumiinsa löydettiin peltivajasta läheltä Suwannee-jokea noin 35–40 mailin päästä hänen koulustaan. Hänen päällään oli pelkkä villapusero, joka oli sidottu hänen kaulansa ympärille. Loput vaatteet löydettiin lähistöltä. Leachin alushousuista löytyi siemennestetahroja.
Tutkimuksissa Leachin todettiin kuolleen kuolettavaan vammaan kaulan alueelle. Vammojen perusteella todettiin, että Bundy oli raiskannut hänet, viiltänyt hänen kurkkunsa auki ja vahingoittanut hänen sukuelimiään jollain terävällä esineellä. Bundy tuomittiin syylliseksi Leachin murhaan ja hän kuoli sähkötuolissa 24. tammikuuta 1989.
Kimberly Newell

| Kimberly Newell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jiaying Zhou
Syntynyt: 4. lokakuuta 1995 (ikä 29) Nelson, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Kansalaisuus:   Kiina
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  65 kg
Seura
Seura:  KRS Vanke Rays
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Princeton University (NCAA Women)
Kimberly Newell (kiin. 周嘉鹰, Zhōu Jiāyīng) on kanadalaissyntyinen jääkiekkoilija, joka pelaa Venäjän naisten jääkiekkoliigassa kiinalaisessa KRS Vanke Rays -joukkueessa. Hänellä on myös Kiinan kansalaisuus ja hän pelaa Kiinan maajoukkueessa Pekingin talviolympialaisissa.
Newell on pelannut Vanke Raysin joukkueessa kaudesta 2018-–2019 lähtien. Ensimmäisen kauden joukkue pelasi Kanadassa naisten ammattilaissarja CWHL:ssa mutta siirtyi sarjan loputtua pelaamaan Venäjän sarjaan.
Ennen siirtymistään Vanke Raysiin Newell pelasi neljä vuotta Princetonin yliopiston joukkueessa naisten yliopistosarjaa. Newell suoritti yliopistossa bachelor-tason opinnot taloustieteessä ja rahoituksessa ja työskenteli New Yorkissa Credit Suisse pankissa ennen siirymistään ammattilaisjääkiekkoilijaksi. Newellin isovanhemmat ovat kiinalaisia.
Newell edusti Kanadaa vuoden 2013 alle 18-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskisoissa.
Kermajärvi (Ylitornio)

| Kermajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°40′51″N, 24°59′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kermaoja 
Järvinumero:  67.976.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,6 m  
Rantaviiva:  9,38 km  
Pinta-ala:  1,84984 km²   
Saaria:  ei saaria 
 fiKermajärvi 
Kermajärvi  on Lapissa Ylitorniolla Raanujärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 185 hehtaaria eli 1,8 neliökilometriä, se on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Jänkkäjoen valuma-alueeseen (67.976) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,6 metriä mpy.
Katherine Tanner

| Katherine Tanner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1955 (ikä 68–69)
Muut tiedot
Omaisuus:  2,0 miljardia dollaria (3/2018)
Yritys:  Cargill
Katherine Tanner (s. 1955) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill-suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Tannerin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Alexandra Daitch, Sarah MacMillan ja Lucy Stitzer.
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.
Tanner asuu Yhdysvaltain Floridan osavaltion Marathonissa.
Kaupunki EP

| Kaupunki EP Loose Prick |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): Epe Helenius
 Tyylilaji: punkrock
 Kesto: 10.04
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Kaupunki EP on suomalaisen punkrock-yhtye Loose Prickin EP-levy. Sen julkaisi vuonna 1979 Poko Rekords. Levyn tuotti Epe Helenius.
Kappaleet

Kaupunki elämää – 2.37
Viisi päivää kuolemaa – 2.56
Sinä uinuja – 2.12
Kaupunki peittyy taas pimeään – 2.18
Kaupunki EP 2002

Yhtye levytti EP:n vuonna 2002 uudelleen samalla kokoonpanolla. Lisäksi Viisi päivää kuolemaa -kappaleesta on mukana kaksi muuta miksausta.
Kata-Electronics

Kataselvennä on Liperin Ylämyllyllä toimiva säteilyturvallisuuteen erikoistunut yritys, säteilymittaustekniikan kehittäjä, mittareiden valmistaja ja niiden valtuutettu tarkastaja. Rekisteröity tavaramerkki ja aputoiminimi Kata on perustajan Kauko Tanskasen nimilyhenne. Yritys perustettiin Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen 1986.
Alun perin yritys toimi perustajiensa Kauko ja Pipsa Tanskasen kotikunnassa Polvijärvellä. Ylämyllylle muutto tapahtui parempien liikenneyhteyksien takia.
Yrityksen asiakkaina kotimaassa ovat muun muassa palo- ja pelastuslaitokset, Säteilyturvakeskus (STUK), ydinvoimateollisuus, kunnat, sairaalat, yliopistot, taloyhtiöt, yritykset ja yksityishenkilöt. Tuotteita menee myös vientiin.
Tuotteita

Katan tuotteisiin kuuluvat säteilymittarisovellukset, huoneilman radonmittalaitteet, GPS-satelliittipaikannusta hyödyntävät kartta- ja paikkatietojärjestelmät, säteilyonnettomuuden simulointijärjestelmät, hirvilaskentajärjestelmät ja potilasannosmittarit röntgentutkimuksiin.
Palveluja

Säteilymittareiden tarkastuspalvelu.VAL 4 (Arkistoitu – Internet Archive)
Palkintoja

Tuottava Idea -palkinto vuonna 1988
Kultainen Avain -kunniakirja vuonna 2000
Aiheesta muualla

Kata Electronicsin kotisivut
Katkeralinnunruoho

| Katkeralinnunruoho |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Vaarantunut 
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Linnunruohokasvit Polygalaceae
Suku::  Linnunruohot Polygala
Laji::  amarella
Kaksiosainen nimi
 Polygala amarella  Crantz 
Katso myös
   Katkeralinnunruoho Wikispeciesissä   Katkeralinnunruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katkeralinnunruoho (Polygala amarella) on suuressa osassa Eurooppaa kasvava sinikukkainen linnunruohokasvi. Suomessa laji on harvinaistunut ja luokiteltu uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko

Katkeralinnunruoho kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Varret ovat kohenevia, mutta eivät tyvestä puutuneita. Kukinta-aikaan kasvin tyvellä on lehtiruusuke. Lehdet ovat ehyitä, suikeita tai pitkulaisia, ruusukelehdet ovat varsilehtiä leveämpiä ja pidempiä. Varsilehdet ovat varressa kierteisesti. Kukinto on tiheä, 10–25 kukkainen latvaterttu. Kukkien esilehdet varisevat varhain. Kukka on 3–4 mm pitkä, syvänsininen tai joskus ruusunpunainen tai valkoinen. Kukassa verholehtiä on viisi ja terälehtiä kolme kappaletta. Terälehtimäiset verholehdet ovat kotaa lyhyempiä. Katkeralinnunruoho kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet ovat karvaisia.
Katkeralinnunruoho muistuttaa sukulaislajejaan tupsulinnunruohoa (P. comosa) ja isolinnunruohoa (P. vulgaris), mutta näillä lajeilla ei ole kukinta-aikaan ruusukelehtiä.
Levinneisyys

Katkeralinnunruohoa tavataan Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Ranskasta ja Pohjois-Italiasta itään läpi Keski- ja Itä-Euroopan Uralille saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian ja Länsi-Venäjän pohjoisosiin.
Suomessa katkeralinnunruoho on eteläinen ja itäinen laji. Sen vahvinta aluetta on Ahvenanmaa. Manner-Suomessa sitä on tavattu satunnaisesti Varsinais-Suomesta Pohjois-Karjalaan ulottuvalla alueella. Laji on myös tavattu Kuusamosta. Se on suuresti harvinaistunut ja lähes kadonnut Manner-Suomesta. Laji on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi.
Elinympäristö

Katkeralinnunruoho kasvaa tuoreilla ranta- ja lehtoniityillä ja ojanpientareilla. Laji on kalkinsuosija. Katkeralinnunruoho on suuresti harvinaistunut Suomessa, mikä on pääasiassa seurausta maatalouden muuttumisesta. Tämä on johtanut kasvin suosimien avointen kasvupaikkojen umpeenkasvuun ja kuivumiseen.
Käyttö

Keski-Euroopassa katkeralinnunruohoa on käytetty kuivattuna astman ja keuhkoputkentulehduksen hoitoon. Sitä on myös annettu imettäville äideille sekä sekoitettu lehmien ja vuohien rehuun maidon erittämisen lisäämiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Katkeralinnunruoho (Polygala amarella)
Luontoportti: Katkeralinnunruoho (Polygala amarella)
Pohjolan kasvien pauloissa: Polygala amarella - katkeralinnunruoho
Saarenmaan Pangan kalkkialueella kasvanut yksilö.
Kim Little

Kim Little
Kim Little (s. 29. kesäkuuta 1990) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 136 maaottelua ja tehnyt niissä 54 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin Argentiinaa vastaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi Ison-Britannian joukkueessa.
Little edustaa Englannin superliigassa pelaavaa englantilaisseura Arsenalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kim Little Wikimedia Commonsissa
Skotlannin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Alexander |
2 Smith |
3 Docherty |
4 Corsie |
5 Beattie |
6 Love |
7 Lauder |
8 Little |
9 Weir |
10 Crichton |
11 Evans |
12 Lynn |
13 Ross |
14 Arthur |
15 Howard |
16 C. Murray |
17 J. Murray |
18 Emslie |
19 Clelland |
20 Brown |
21 Fife |
22 Cuthbert |
23 Arnot |
Valmentaja Kerr
Ison-Britannian joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Roebuck |
2 Bronze |
3 Stokes |
4 Walsh |
5 Houghton |
6 Ingle |
7 Parris |
8 Little |
9 White |
10 Kirby |
11 Weir |
12 Daly |
13 Telford |
14 Bright |
15 Hemp |
16 Williamson |
17 Stanway |
18 Scott |
19 Charles |
20 Toone |
21 Wubben-Moy |
22 MacIver |
Valmentaja Riise
Katherine Willis

| Katherine Willis |
| --- | --- |
 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1964 (ikä 60)
Arvonimi: CBE Jäsen, Geological Society of London
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Instituutti:  Oxfordin yliopisto
Tutkimusalue:  biodiversiteetti
Tunnetut työt:  Ecology. Biodiversity and climate change. Science 2009 124,000-year periodicity in terrestrial vegetation change during the late Pliocene epoch". Nature 1999.
Palkinnot:  Michael Faraday Prize 2015
Katherine Willis on brittiläinen biologi, joka on tutkinut ympäristön muutosten pitkäaikaisia vaikutuksia ekosysteemeihin. Hän on biodiversiteetin professori Oxfordin yliopistossa ja johtaa yhtä sen vanhimmista collegeista, St Edmund Hallia.
Willis on toiminut myös Kew Gardensin tieteellisenä johtajana.
Karl Tiander

Karl Tiander (27. heinäkuuta 1873 Pietari – 19. joulukuuta 1938 Helsinki) oli Pietarista Suomeen muuttanut kirjallisuuden- ja historiantutkija, joka toimi myös kirjeenvaihtajana.
Karl Tiander syntyi Loviisasta kotoisin olleen kultasepän perheeseen. Hän aloitti koulunkäyntinsä Pietarin saksalaisessa kimnaasissa ja jatkoi opintojaan Pietarin yliopistossa. Tiander suoritti maisteritutkinnon vuonna 1906 ja väitteli tohtoriksi 1915. Hän oli Pietarin yliopiston romaanis-germaanisen filologian yksityisdosenttina 1902–1917. Vuonna 1917 hän muutti Suomeen ja toimi opettajana Helsingin yliopistossa vuoteen 1919 saakka, oli Hufvudstadsbladet- ja Fyren-lehtien toimittajana sekä johti Fundament-kustantamoa. Hän oli Hufvudstadsbladetin sotakirjeenvaihtajana Aunuksen retken aikana toukokuussa 1919 ja vieraili retkikunnan esikunnassa Vitelen kylässä. Heinäkuussa 1919 hän seurasi Hatsinassa Nikolai Judenitšin Luoteisarmeijan epäonnistunutta hyökkäystä Pietarin suuntaan. Myöhemmin Tiander oli opettajana Riian yliopistossa Latviassa vuoteen 1922 saakka. Vuosina 1922–1937 Tiander oli suomalaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajana Saksassa. Palattuaan Suomeen vuonna 1937 hän työskenteli Helsingin yliopiston kirjaston Venäjän osastossa sekä hollantilaisen lehtiyhtymän kirjeenvaihtajana.
Tiander erikoistui tutkijana Skandinavian maiden historiaan ja kirjallisuuden historiaan. Diplomityössään vuonna 1906 hän tutki Pohjois-Euroopan kansojen käyttämiä merireittejä Valkoiselle merelle. Hän analysoi islantilaisten saagojen ja norjalaisten kronikkojen sisältöä. Tohtorinväitöskirjassaan Tiander puolusti kolmea osaa Tanska-Venäjä-tutkimuksistaan. Myöhemmin hän siirtyi tutkimaan taidehistoriaa. Vuonna 1911 hän julkaisi esseen teatterin historiasta Venäjällä ja Länsi-Euroopassa ja vuosina 1915-1916 neliosaisen tutkimuksen antiikin ja eurooppalaisen kirjallisuuden historiasta.