stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Johan Slotte

Carl Johan Slotte 1880-luvun alussa. (Kuva Daniel Nyblin.)
Carl Johan Slotte (20. tammikuuta 1827 Alaveteli – 5. marraskuuta 1903 Alaveteli) oli suomalainen maanviljelijä, mylläri ja valtiopäivämies, joka toimi talonpoikaissäädyn puhemiehenä viisillä valtiopäivillä eli useammin kuin kukaan muu henkilö.
Slotten vanhemmat olivat talollinen ja laivuri Johan Eerikinpoika Hauki eli Slotte ja Greta Abrahamintytär Slotte. Hän opiskeli lukemista ja kirjoittamista pari kuukautta Kokkolassa, mutta hankki muuten oppinsa muun muassa lakiasioista omin päin. Jo 20-vuotiaana hän rakensi myllyn ja toimi sitten myllärinä kuusi vuotta. Hän harjoitti myös sahaustoimintaa, perusti Alavetelin ensimmäisen meijerin ja kansakoulun ja otti käyttöön uudenaikaisia maanviljelysmenetelmiä. Vuonna 1856 hänestä tuli laamannioikeuden ja 1871 kihlakunnanoikeuden lautamies sekä 1867 kunnallislautakunnan ja 1871 kuntakokouksen puheenjohtaja. Valtiopäivämiehenä Slotte toimi pitkään, usean eri tuomiokunnan edustajana, 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Säätynsä varapuhemieheksi hänet valittiin ensimmäisen kerran 1872 ja sitten puhemieheksi vuodesta 1877 viisi kertaa. Ansioistaan hän sai 1878 kultaisen mitalin. Pidettyään vuoden 1891 valtiopäivien avajaisissa rohkean puheen maan valtiollisesta asemasta häntä ei kuitenkaan enää seuraavilla valtiopäivillä kutsuttu talonpoikaissäädyn puhemieheksi.
Slotten ensimmäinen puoliso vuodesta 1847 oli Anna Elisabet Varila (1829–1883) ja toinen vuodesta 1884 Maria Johanna Erwast (1848–1923). Slotten ja Warilan poika opettaja Alexander Slotte (1861–1927) toimi Hufvudstadsbladetin tunnettuna kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1890–1907 ja julkaisi näytelmiä sekä runokokoelman Sånger och syner. Toinen poika samasta avioliitosta, Karl Fredrik Slotte, oli fysiikan professori.
Aiheesta muualla

Hanski, Jari: / Slotte, Carl (1827–1903). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kirjallisuutta

Finsk biografisk handbok, 1903, Slotte, Carl Johan
Charles Doolittle Walcott

Charles Walcott
Charles Doolittle Walcott (31. maaliskuuta 1850 – 9. helmikuuta 1927) oli merkittävä yhdysvaltalainen paleontologi. Walcott oli erikoistunut selkärangattomien tutkimiseen. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1909 Burgess Shalen fossiiliesiintymän löytäjänä.
Walcott syntyi New York Millsissä New Yorkin osavaltiossa. Hän oli kiinnostunut luonnosta jo lapsena ja keräsi mineraaleja ja linnunmunia sekä myöhemmin fossiileja. Walcott ei suorittanut lukiota loppuun, mutta hänen kiinnostuksensa fossiileihin tutustutti hänet Louis Agassiziin, joka kannusti Walcottia jatkamaan työtä paleontologian parissa. 9. tammikuuta 1872 Walcott avioitui Lura Ann Rustin kanssa.
Tieteellisen uran alku

Walcott aloitti tieteellisen uransa etsimällä uusia löydöksiä ja myymällä näytteitä Yalen yliopistolle.
Vuonna 1876 Walcottista tuli New Yorkin osavaltion geologin James Hallin avustaja. Samalla hänestä tuli myös Yhdysvaltain tieteen kehittämisen yhdistyksen jäsen.
Walcott työskenteli yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksessa vuodesta 1879. Vuonna 1894 hänestä tuli laitoksen johtaja. Walcott työskenteli erityisesti kambrikaudelle ajoitettujen löydösten parissa.
Walcott avioitui toistamiseen vuonna 1888 Helena Breese Stevensin kanssa. Pari sai neljä lasta. Hänet valittiin Tieteiden kansalliseen akatemiaan vuonna 1896. Vuonna 1902 Walcott tapasi Andrew Carnegien ja hänestä tuli yksi Carnegie Institution of Washingtonin perustajista.
Walcott kuoli Washington, DC:ssä vuonna 1927. Kuoleman jälkeen hänen näytteet, valokuvat ja muut muistiinpanot varastoitiin. 1960-luvulla uusi paleontologisukupolvi kiinnostui aineistosta uudelleen.
Walcottin mukaan on nimetty Kanadassa sijaitsevassa Mount Burgessissa oleva huippu. Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia myöntää Charles Doolittle Walcott mitalin viiden vuoden välein ansiokkaasta esikambri- ja kambrikauden tutkimuksesta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles Doolittle Walcott
Käännös suomeksi
Carol Shaw

| Carol Shaw |
| --- | --- |
 Shaw vuonna 1983.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1955 Palo Alto, Kalifornia
Pelisuunnittelija
Tunnetuimmat työt:  River Raid
Carol Shaw (s. 1955, Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä, joka oli ensimmäisiä naisia kehittämässä pelejä Atarilla.
Shaw'n varhaisia pelejä oli digitaalin poolo 1970-luvulla promootiokampanjaan: on epäselvää käytettiinkö peliä koskaan mutta sen lähdekoodit ovat säilyneet. Atarilla oli tapana että yksi henkilö tekee koko pelin: suunnittelun, ohjelmoinnin, grafiikan ja äänet. Ensimmäinen kaupallisesti julkaistu Shaw'n tekemä peli oli 3-D Tic-Tac-Toe Atari 2600:lle vuonna 1980. Muita hänen Atarille kehittämiään pelejä ovat Video Checkers (1980) ja Super Breakout (1982). Vuonna 1983 Activision julkaisi Shaw'n suunnitteleman pelin River Raid. River Raidia on kutsuttu pelisuunnittelun mestariteokseksi.
Shaw oli nuorena kiinnostunut matematiikasta ja päätyi opiskelemaan tietojenkäsittelytiedettä 1970-luvulla. Kiinnostus tietokoneisiin alkoi BASIC-ohjelmien teosta osituskäyttöjärjestelmällä. Shaw opiskeli Berkeleyssä ja sai tutkintonsa valmiiksi vuonna 1979 työskennellessään Atarilla.
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Carl Albert Edelfelt

| Carl Albert Edelfelt |
| --- | --- |
 Albert Edelfeltin maalaus Carl Albert Edelfeltistä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1818 Karlshamn
Kuollut: 5. maaliskuuta 1869 (50 vuotta) Helsinki
Ammatti:  arkkitehti
Lapset:  Albert Edelfelt, Ellen Edelfelt, Alexandra Elisabeth Adelaide Edelfelt, Berta Edelfelt
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Suomen ensimmäiset rautatieasemat, Arppeanum
Helsingin vanha rautatieasema vuonna 1860.
Arppeanumin pääportaikkoa, valurautaa ja terästä, alabasterivalaisimet
Urjalan kirkko.
Juvan kivikirkon pohjoissakara.
Carl Albert Edelfelt (27. syyskuuta 1818 Karlshamn, Ruotsi – 5. maaliskuuta 1869 Helsinki, oli Suomessa vaikuttanut ruotsalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria

Edelfelt oli sukujuuriltaan Itä-Göötanmaalta lähtöisin olevasta aatelissuvusta. Hänen vanhempansa olivat kauppias Carl Axel Edelfelt ja Johanna Katarina Benzelstierna. Hän muutti isänsä kuoleman jälkeen enonsa luo Suomeen 14-vuotiaana ja jäi Suomeen. Hän opiskeli arkkitehdiksi ja sai nimityksen Hämeen lääninarkkitehdiksi vuonna 1855. Vuonna 1867 hänet nimitettiin yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajaksi. Edelfelt oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864 ja 1867.
Edelfelt meni vuonna 1852 naimisiin porvoolaisen varakkaan laivanvarustajan tyttären Alexandra Brandtin kanssa. Esikoisesta Albert Edelfeltistä tuli Suomen tunnetuimpiin kuuluva taidemaalari. Perheeseen syntyi myös tyttäret Ellen, Annie ja kirjailija Berta Edelfelt. Carl Albert Edelfelt kuoli vuonna 1869 verensyöksyyn.
Suunnittelutöitä > Asemat

Edelfeltin tunnetuin työ oli asemarakennusten suunnitteleminen Suomen ensimmäiselle rautatieosuudelle, Helsinki–Hämeenlinna-rautatielle. Alkuperäiset asemapaikkakunnat olivat Helsinki, Tikkurila, Järvenpää, Hyvinkää, Riihimäki, Turenki ja Hämeenlinna. Edelfelt suunnitteli asemat 1850-luvun lopussa, ja ne valmistuivat vuonna 1861. Pääteasemat Helsinki ja Hämeenlinna sekä tärkeä vaihtoasema Tikkurila saivat tiiliset asemarakennukset, muut tehtiin puusta. Vaikutteita Edelfeltin sanotaan saaneen saksalaisista ja sveitsiläisistä asemarakennuksista. Nykyaikaan asti ovat säilyneet Tikkurilan, Järvenpään, Hyvinkään ja Turengin alkuperäiset asemarakennukset. Helsingin asema purettiin vuonna 1918 Eliel Saarisen aseman valmistuttua, Hämeenlinnan asema tuhoutui sisällissodassa vuonna 1918, ja Riihimäen asema purettiin 1930-luvulla uuden aseman tieltä.
Suunnittelutöitä > Kirkot

Toimiessaan Hämeen läänin lääninarkkitehtina Edelfelt suunnitteli perusteellisen korjauksen vuonna 1806 valmistuneeseen Urjalan puukirkoon, joka vuonna 1869 toteutetun korjauksen jälkeen oli sekä ulko- että sisäasultaan goottilaista tyyliä. Kirkon sisäpuolen koristelua on sittemmin riisuttu, mutta ulkopuolelta kirkko on nykyäänkin lähes täydellisesti Edelfeltin suunnitelmien mukainen. Edelfelt suunnitteli myös Juvan kivikirkon sisustuksen ja ulkopuolen yksityiskohdat työ- ja detaljisuunnitelmineen ja oli kirkon rakennustyön valvoja. Kirkko valmistui vuonna 1863.
Suunnittelutöitä > Muut työt

Edelfeltin muista töistä tunnetuin on Helsingin yliopiston Arppeanum-rakennus. Vuonna 1869 Senaatintorin koilliskulmaan valmistunut, yliopiston rehtorin A. E. Arppen mukaan nimetty Arppeanum rakennettiin alkuaan yliopiston kemian laitosta ja museokokoelmia varten. Arppeanum edustaa venetsialaistyylistä uusrenessanssia, ja se on kuuluisa etenkin valurautaisesta, neljän kerroksen korkuisesta pääportaikostaan. Katisten kartanon päärakennus ja englantilainen puisto Hämeenlinnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Albert Edelfelt Wikimedia Commonsissa
Carol Twombly

Carol Twomblyn suunnittelemia kirjaintyyppejä
Carol Twombly (s. 13. kesäkuuta 1959 Concord) on yhdysvaltalainen kirjainsuunnittelija ja kalligrafi. Twombly on suunnitellut kirjaintyyppejä useille alan yrityksille, muun muassa Bigelow & Holmesille ja Adobelle. Useat Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä ovat saaneet innoituksensa menneistä kirjainmuodoista. Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä tunnetuimpia ovat Lithos, Trajan ja Mirarae.
Carol Twombly opiskeli Rhode Island School of Designissa ja Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1984 hänet palkittiin Morisawan kirjaintyyppien kilpailussa kirjaintyyppi Miraraen suunnittelusta. Vuonna 1988 Twombly aloitti työt Adobessa. Carol Twombly suunnitteli Adoben ensimmäiset omat kirjaintyypit, Trajanin, Charlemagnen ja Lithosin.
Carol Twomblyn suunnittelemia kirjaintyyppejä

FB Californian
Adobe Caslon
Chaparral
Charlemagne
Lithos
Mirarae
Myriad
Myriad Wild
Nueva
Pepperwood
Rosewood
Trajan
Viva
Zebrawood
Cecilia Beaux

Cecilia Beaux, kuva noin vuodelta 1888.
Cecilia Beaux: Dorothea ja Francesca, maalattu vuonna 1898.
Eliza Cecilia Beaux (1. toukokuuta 1855 Philadelphia – 17. syyskuuta 1942 Gloucester) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Beaux sai kuuluisuutta sillä, että hänen muotokuvansa tavoittavat erinomaisesti mallin ulkonäön. Monet kuuluisuudet teettivät hänellä muotokuviaan, mutta parhaiten hän tavoitti ystäviensä ja sukulaisten hahmon ja luonteen.
Elämänvaiheita

Cecilia Beaux syntyi vauraan perheen tyttäreksi. Hänen isänsä oli ranskalainen silkkitehtailija Jean Adolphe Beaux ja äiti Cecilia Kent Leavit oli liikemiehen tytär. Perheessä oli myös yksi vanhempi tytär.  Kaksitoista päivää Cecilian syntymän jälkeen hänen äitinsä kuoli ja isä päätti palata Ranskaan. Hän jätti kaksi tytärtään vaimonsa sukulaisten kasvatettavaksi. Tämän jälkeen isä kävi tapaamassa tyttäriään vain kerran.
Alkuopetuksensa Beaux sai kotonaan. Täytettyään 16 vuotta hän aloitti taideopintonsa. Häntä opetti hänen serkkunsa Catherine Drinker Janvier ja oppilaan taidot kehittyivät nopeasti. Myöhemmin hän sai opetusta Adolf van der Wheleniltä ja William Sartainilta. Hän avasi oman ateljeensa Philadelphiassa vuonna 1883. Hänen ensimmäiset merkittävät työnsä olivat esillä Philadelphiassa vuonna 1885 ja vuotta vuotta myöhemmin Pariisissa.
Vuodet 1888- 1889 Beaux matkaili ja opiskeli Euroopassa. Hän opiskeli taidetta Académie Colarossissa ja Académie Julianissa Pariisissa, missä hänen opettajiaan olivat Tony Robert-Fleury ja William-Adolphe Bouguereau. Palattuaan Philadelphiaan Beaux sai mainetta kaupungin parhaana muotokuvamaalarina ja maineen mukana seurasi taloudellista menestystä. Lisäksi hän otti itselleen opetustöitä Philadelphian taideakatemiasta. New Yorkiin hän muutti vuonna 1898.
Vuonna 1898 Beaux sai valmiiksi yhden parhaista töistään nimeltään Dorothea ja Francesca. Työn valmistuttua hän katsoi voivansa kilpailla hyvistä asiakkaista tuolloin ylivertaisena pidetyn John Singer Sargentin kanssa. Työssä on monimutkainen kompositio ja esitää kahta tyttöä. Beauxiin oli tehnyt vaikutuksen ranskalainen impressionismi, mutta hän ei matkinut yhtäkään taiteilijaa, vaan kehitti oman tyylinsä.
New Yorkissa Beauxin asiakkaina oli mm. presidetti Theodore Rooseveltin perhe, Andrew Carnegie, Mary Adelaide Nutting ja monet muut merkkihenkiöt. Kansallinen taidekomitea pyysi häntä ensimmäisen maailmansodan jälkeen maalaamaan muotokuvia sodan johtajista. Tuolloin valmistuivat amiraali David Beattyn, Georges Clémenceaun ja kardinaali Mercierin muotokuvat.
Beaux vammautui vuonna 1924, minkä jälkeen hän maalasi enää vain vähän. Hän vietti paljon aikaa Gloucesteriin rakennuttamassaan vapaa-ajan asunnossaan. Hänen elämäkertansa Beyond the Canvases ilmestyi vuonna 1930. 1930-luvulla Beauxin maine oli korkeimmillaan. Hän sai useita huomionosoituksia, muun muassa presidentin puoliso Eleanor Roosevelt kunniotti häntä yhdysvaltalaisena naisena joka on tehnyt eniten maailman kulttuurille. Tämän ohella Pennsylvanian ja Yalen yliopistot myönsivät hänelle kunniatohtorin arvon.
Beaux`n kunniaksi järjestettiin vuonna 1934 hänen elämäntyötään esittänyt näyttely. Esillä oli 65 maalausta.
Aiheesta muualla

http://www.clarkart.edu/microsites/women-artists-in-paris/about-the-artists/cecilia-beaux
http://www.metmuseum.org/art/collection/search/10126
Cannon Fodder

| Cannon Fodder |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sensible Software
Julkaisija:  Virgin Interactive
Jakelija:  GOG.com
Ohjaaja:  Jon Hare
Suunnittelija:  Jon Hare
Säveltäjä:  Richard Joseph
Ohjelmoija:  Jools Jameson
Pelisarja:  Cannon Fodder
Julkaistu:  1993
Lajityyppi:  taktinen räiskintä
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 12 
Alusta:  3DO, Acorn Archimedes, Amiga, Atari Jaguar, Atari ST, Game Boy Color, DOS, Sega Mega Drive, Super Nintendo Entertainment System
Jakelumuoto:  CD, levyke, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Cannon Fodder (suom. Tykinruokaa) on Sensible Softwaren kehittämä ja Virgin Interactiven julkaisema ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1993 alun perin Amigalle ja myöhemmin useille muille alustoille.
Peli käsitteli sotaa hyvinkin humoristisesta näkökulmasta ja oli myös sotaa ja siihen liittyvää nationalismia vastaan.
Pelille on julkaistu jatko-osa Cannon Fodder 2 vuonna 1994.
Pelaaminen

Pelaaja ohjastaa pelissä kommandoryhmää, joka koostuu useammasta sotilaasta ja jonka voi edelleen jakaa enintään kolmeen ryhmään. Tehtävien laatu vaihtelee muun muassa vihollisjoukkojen tuhoamisesta panttivankien pelastamiseen. Onnistuneen tehtävän jälkeen selviytyneet sotilaat ylennetään ja saavat pieniä parannuksia kykyihinsä.
Kehitys

Pelin kehitystä pidetään malliesimerkkinä iteratiivisesta kehityksestä. Aluksi tason aloituksena oli rekrytointikoppi, joka muuttui kukkulaksi ja myöhemmin hautausmaaksi. Pelaaja ei myöskään voinut klikata ohi kuolleista vaan pelaajan oli pakko nähdä ne.
»Hahmojen nimet osoittavat, että kyseessä eivät ole vain kasvottomien sotilaiden uhraukset ja hautakivet muistuttavat pelaajaa siitä, että ihmiset todella kuolevat sodissa. » 
(Jon Hare)
Kehittäjät päättivät "tarinataulun" sijaan käyttää kynää ja paperia tasosuunnitteluun ja muokkaamista kehityksen edetessä. Kehittäjäryhmä käytti paljon aikaa pelin hienosäätämisessä ja tuloksena kaksinäppäimisellä hiirellä voitiin tehdä kaikki liikkumisesta ja ampumisesta helikopterin lentämiseen sekä ryhmän jakamiseen ja yksittäisten ohjeiden antamiseen.
Oppimiskäyrä yhtä tasoa lukuun ottamatta oli hyvin suunniteltu ja esitteli uuden pelielementin tiettyä tasojen "lohkoa" kohden.
Kritiikki

Cannon Fodder herätti ilmestyessään paljon keskustelua, tiedotusvälineissä paheksuttiin pelin väkivaltaisuutta ja sodan ihannoimista. Peli itsessään on kuitenkin satiiri sodasta ja siinä on useita viittauksia siihen, suurimpana kenties sen tunnusmusiikki (jossa johtavana teemana lauletaan "War has never been so much fun - Sota ei ole ollut koskaan näin hauskaa"). DOS-version ohjekirjan lopussa todetaan kuitenkin lievennykseksi, että sota tuhoaa järjettömällä tavalla ihmishenkiä ja resursseja, ja toivoo ettei lukija joutuisi toteamaan sitä omin silmin.
Brittiläiset veteraanijärjestöt paheksuivat markkinoinnissa esillä olleita neilikankukkia, joilla on ollut symbolinen arvo Britanniassa ensimmäisestä maailmansodasta lähtien.
Vastaanotto

Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 93% ja Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 95%. Wired mainitsi Cannon Fodderin yhtenä kymmenestä merkittävimmistä peleistä Amigalla.
Aiheesta muualla

Cannon Fodder MobyGamesissa (englanniksi)
Cannon Fodder Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Cannon Fodder Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Chigi (suku)

| Chigi |
| --- | --- |
 Chigi-suvun vaakuna
Kotipaikka:  Siena
Aktiivisena:  1600-luvulta
Ala:  pankkiireina, paaveina
Jäseniä:  Aleksanteri VII  Agostino Chigi
Chigi on italialainen aatelissuku, joka on alun perin lähtöisin Sienasta. Suku vaurastui pankkitoiminnalla, ja siitä tuli 1600-luvulla ruhtinassuku paavien hallitsemassa Roomassa ja Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa.
Suvun ensimmäinen maineikas jäsen oli Agostino Chigi, josta tuli Roomassa huomattava pankkiiri. Hän oli yhden Euroopan vauraimman liikemiessuvun päämies. Chigin suku lainasi rahaa paaveille ja hallinnoi kirkon tuloja sekä käytti runsaasti rahaa näyttäviin hankkeisiin ja tuki avokätisesti kirjailijoita ja taiteilijoita. Agostino Chigi kuoli vuonna 1520.
Fabio Chigi valittiin paaviksi vuonna 1655 ja hän otti nimekseen  Aleksanteri VII. Paavi Aleksanteri keräsi huomattavan Biblioteca Chigianan, joka on nykyisin osa Vatikaanin kirjastoa. Aleksanteri VII aateloi veljenpoikansa Agostinon Farnesen Compagnon prinssiksi ja Ariccian herttuaksi. Aleksanteri VII:n kuoltua Chigin suvun roomalainen haara palveli paaveja ja menestyi. Vuonna 1852 tämä sukuhaara muutti nimekseen Chigi-Albani, sillä suvun jäseniä oli mennyt naimisiin tuolloin jo sammuneen Albanin suvun jäsenten kanssa.
Chigin suvun Roomassa pitkään omistama kaupunkipalatsi Palazzo Chigi on nykyään Italian hallituksen toimipaikka.
Michael Crabtree

| Michael Crabtree |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1987 Dallas, Teksas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  185 cm
Paino:  97 kg
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Seura
Pelinumero:  15
Seura:  Baltimore Ravens
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  San Francisco 49ers   Oakland Raiders
NFL-varaus:  10. varaus, 2009 San Francisco 49ers
Pääsarjaura:  2010–
Michael Crabtree (s. 14. syyskuuta 1987, Dallas, Teksas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Baltimore Ravensissa.
NFL-ura

Crabtree pelasi ennen NFL:ää Texas Techin yliopistossa, jossa hän sai maineen yhtenä valtakunnan parhaista vastaanottajista, ja hänet varattiinkin NFL:ään jo ensimmäisellä kierroksella. Sopimuksen teko hänet varanneen San Francisco 49ersin kanssa ei kuitenkaan sujunut lainkaan ongelmitta. Jätettyään väliin harjoitusleirin, kaikki harjoitusottelut sekä runkosarjan viisi ensimmäistä ottelua, Crabtree allekirjoitti viimein 7. lokakuuta 2009 kuuden vuoden sopimuksen 49ersin kanssa, arvoltaan $32 miljoonaa dollaria. Tätä ennen oltiin huhuttu, että Crabtree aikoisi jättää koko kauden väliin ja osallistua uudestaan seuraavan vuoden varaustilaisuuteen.
Crabtree pelasi 49ersissa yhteensä kuusi kautta. Kaudella 2011 49ers eteni NFC-konferenssin loppuotteluun, jossa joukkue kuitenkin hävisi tulevalle mestarille New York Giantsille. Crabtree loukkasi akillesjänteensä kaudella 2013, eikä pelannut seuraavallakaan kaudella entisellä tasolla. Crabtree siirtyi kaudeksi 2015 yksivuotisella sopimuksella Oakland Raidersiin, joka teki jo joulukuussa nelivuotisen jatkosopimuksen Crabtreen kanssa. Raiders vapautti Crabtreen sopimuksestaan kauden 2017 jälkeen.
Maaliskuussa 2018 Crabtree teki kolmivuotisen sopimuksen Baltimore Ravensin kanssa.
Muuta

Crabtree esiintyi EA Sportsin NCAA Football 10 -videopelin Xbox 360 -version kannessa. EA Sportsin lisäksi hänellä on sponsorisopimus urheiluvälinevalmistaja Niken sekä pikaruokalaketju Subwayn kanssa.
Aiheesta muualla

Profiili San Francisco 49ersin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Cheb Bilal

| Mouffok Bilal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1966 (ikä 58) Cherchell, Algeria
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Cheb Bilal
Laulukielet:  Arabia
Aktiivisena:  1980–
Tyylilajit:  Raï
Yhtyeet:  El Ahouar (1980–?)
Aiheesta muualla
www.chebbilalmoufok.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Cheb Bilal (arab. الشاب بلال‎, s. 23. heinäkuuta 1966 Cherchell, Algeria) on algerialainen Raï-laulaja.
Elämäkerta

Bilal syntyi  Cherchell, mutta vietti suurimman osan elämästään Oranissa. Hän esiintyi aluksi häissä ja muissa juhlatapahtumissa, kunnes vuonna 1980 perusti oman yhtyeensä El Ahouar. Sittemmin Bilal muutti Ranskaan, Marseilleen vuonna 1989, jossa hän työskenteli samalla laittomasti ilman työlupaa baarissa. Marseillessa Bilal teki omia sanoituksiaan ja nousi pian Raï-laulajaksi. Sittemmin vuonna 1997 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Babor Li Jebn. Myöhemmin 2000-vuosikymmenen aikana Bilel on vieraillut muiden artistien levyillä, kuten Rim'K:n Maghreb Unitedissa ja Raï'n'B Fever 3:ssa.
Diskografia > Albumit

Babor Li Jebn (1997)
Sidi Sidi (2002)
Fakou (2003)
Cecilia Bååth-Holmberg

| Cecilia Bååth-Holmberg |
| --- | --- |
 Cecilia Bååth-Holmberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 1857
Kuollut: 1920 (62–63 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cecilia Bååth-Holmberg (1857−1920) oli ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi sarjan kansantajuisia elämäkerrallisia ja historiallisia teoksia, kuten Björnstjerne Bjørnson (1885), Karl XV som enskild man, konung och konstnär (1891), Giuseppe Garibaldi ynnä muuta, samoin laajan maakuntakuvauksen Västmanland ja myös kaunokirjallisia tuotteita, kuten När seklet var ungt (1897, kuvaus Lundista 1800-luvun alusta), Pepita och andra berättelser (1899), Häfdernas hall (1900), Skogsboda gård (1902).
Bååth-Holmberg toimi kansanopiston johtajana vuodesta 1880 saakka.
Bååth-Holmbergin veli oli A. U. Bååth. Bååth-Holmberg oli vuodesta 1877 naimisissa kansanopistonjohtaja Th. Holmbergin kanssa.
Suomennetut teokset

Historian Kuvastosalista: tositarinoita nuorisolle (I häfdernas hall); suom. Hildur Forsman, Helsinki: G. W. Edlund 190
Giuseppe Garibaldi; suom. Kalle Kajander, Porvoo: WSOY [1899]-1900. Sarja: Oma kirjasto 13–14.
Isä ja poika; suomentanut Helmi Krohn; runot suomentanut Antti Rytkönen, Helsinki: Otava 1919
Andreas Hofer, talonpoika ja sankari (Andreas Hofer), suom. J. Judén, Jyväskylä: Gummerus 1894 (eripainos Kyläkirjastosta.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cecilia Bååth-Holmberg Wikimedia Commonsissa
Christian Bernhard Linike

Christian Bernhard Linike oli saksalainen säveltäjä, joka eli vuosina 1673-1751. Johann Sebastian Bachin kuusi sellosarjaa olivat yhdenmuotoisia, yhdeksi kokonaisuudeksi sävellettyjä teoksia cötheniläisille säveltäjille, kuten Linikelle ja Christian Ferdinand Abelille.