stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannes Häyrinen
Ura > Elokuvakoomikko

Häyrisen näyttelijän­uran alku oli ohdakkeinen. Hän valmistui Suomen Näyttämöopistosta vuonna 1934 ja työskenteli seuraavat kolme vuotta vailla vakituista teatteri­kiinnitystä. Armeijan jälkeen hän työskenteli kuorma-auton­kuljettajana ja Vallilan kesäteatterin avustajana. Häyrinen sai vuonna 1937 ensimmäisen varsinaisen teatteri­kiinnityksensä Helsingin Kansanteatteriin, jossa hän työskenteli talvi­sodan puhkeamiseen asti. Hänen ensimmäinen suurempi osansa oli Mika Waltarin komediassa Mies rakasti vaimoaan. Onnistunut rooli­suoritus teki vaikutuksen ohjaaja Orvo Saari­kiveen, joka kannusti Häyristä hakeutumaan elo­kuva-alalle.
Talvisodan aikana Häyrinen palveli rintamalla lääkintä­miehenä. Kokemus jätti traumoja, sillä hänen telttaansa tuotiin pahimmin haavoittuneet sotilaat, joista monet kuolivat hänen silmiensä eteen. Myöhemmin Häyrinen komennettiin viihdytysjoukkoihin ja hän kiersi esiintymässä rintamalla muun muassa Tauno Palon kanssa.
Häyrinen teki sopimuksen Suomi-Filmin kanssa 1938, ja seuraavien kolmen vuoden aikana hän teki tusinan verran elo­kuvia, joista suurehkoissa sivu­osissa elo­kuvissa Hätävara ja Rikas tyttö vuonna 1939. Elo­kuva­uransa alussa hän näytteli koulu­poikia ja ujoja nuorukaisia. Hänen poikamaiset kasvonsa ja notkea mukautumisensa roolin tilanteisiin sopivat hyvin elo­kuva­ilmaisuun. Häyrisen ensimmäinen pää­osa oli vuonna 1941 Ville Salmisen esikois­ohjauksessa Viimeinen vieras.
Siirryttyään palkka­riitojen jälkeen Suomen Filmiteollisuuteen vuonna 1942 Häyrinen alkoi saada myös päärooleja, ensimmäisenä elokuvassa Nuoria ihmisiä 1943, jonka muissa päätehtävissä olivat Kyllikki Forssell ja Olavi Virta. Muita merkittäviä filmitehtäviä 1940-luvulla olivat roolit muun muassa elokuvissa Synnitön lankeemus, Naimisiin päiväksi ja Nuoruus sumussa. Jälkimmäisestä Häyrinen voitti parhaan sivuosa-Jussin.
1950-luvun alkupuolella Häyrinen teki melko vähän elo­kuvia, mutta yhden parhaimmistaan, Matti Kassilan ohjaaman Radio tekee murron vuonna 1951. Häyrinen palkittiin roolistaan parhaan mies­pääosan Jussi-patsaalla. Elokuva sai seuraavana vuonna jatko-osan Radio tulee hulluksi. 1950-luvun jälki­puoliskolla Häyrinen keskittyi parin vuoden ajan elo­kuviin toimien niin näyttelijänä, ohjaajana kuin käsi­kirjoittajanakin. Tällöin hän esiintyi elo­kuvissa Synti­pukki, Asessorin nais­huolet, Paksunahka ja Kovaa peliä Pohjolassa. Häyrisen ensimmäinen ohjaus­työ oli kaupallisesti menestynyt Iskelmäketju (1959).
1960-luvulla Häyrisen elo­kuva­roolit olivat lähinnä sivu­osia, mutta hahmot kuitenkin mieleen­painuvia, kuten Aarne Tarkaksen tyhmän poliisi­kaksikon Ripatti. Näyttelijä­lakon jälkeen hän teki viimeisen elo­kuva­roolinsa Spede Pasasen elo­kuvassa Millipilleri vuonna 1966. Vielä vuonna 1989 Häyrinen esiintyi Jouko Turkan ohjaamassa televisio­elokuvassa Seitsemän veljestä.
Ura > Myöhempi teatteriura

Vuodesta 1945 Häyrinen työskenteli vuoden verran Suomen Työväenteatterissa. Hänen seuraava kiinnityksensä oli Tampereen Työväen Teatteriin 1947. Vuonna 1951 hän otti vastaan johtajan paikan Kotkan kaupunginteatterissa, ja toimi tässä tehtävässä vuoteen 1955 asti. Tuolloin Häyrinen jätti teatterin­johtajan tehtävät ja siirtyi näyttelijäksi Lahden kaupunginteatteriin. Hän jättäytyi freelanceriksi vuonna 1957. Kaksi vuotta myöhemmin Häyrinen liittyi Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin (vuodesta 1965 Helsingin kaupunginteatteri) riveihin. Siellä hän näytteli marsalkka Manner­heimin roolin Paavo Rintalan näyttämö­sovituksessa.
Kaupungin­teatterista Häyrinen siirtyi 1975 Suomen Kansallisteatteriin, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1981. Kansallis­teatterissa hän näytteli muun muassa Espanjan kuningas Filipiä näytelmässä Don Carlos sekä sairasta vanhusta näytelmässä Kulta­lampi.
Ura > Hanski

Television tulon myötä Häyrinen siirtyi uuden median pariin ja esiintyi muun muassa televisio­sarjassa Kaverukset vuosina 1961–1963. Hän myös toimi sarjan ohjaajana. Hänen kenties tunnetuin televisio­sarjansa Hanski pyöri valtakunnan­verkossa vuosina 1966–1973. Myös tämän sarjan hän ohjasi. Hänen vaimonsa Liisa Nevalainen toimi käsi­kirjoittajana ja hänen vasta­näyttelijänään. Hanski oli televisio­yleisön suur­suosikki, sillä se kuvasi ”tavallisen kansan” tuntoja ja ajatuksia. Sarjaa esitettiin kaikkiaan 83 jaksoa.
Ura > Radiotyöt

Häyrinen esiintyi myös Yleisradion radio-ohjelmissa. Hänet muistetaan roolistaan Kankkulan kaivolla -hupailun juontajana vuosina 1958–1970. Hän esiintyi myös Antero Alpolan kanssa joulu­aaton aattoina ohjelmassa Aatonaaton joulu­lahja­valvojaiset useasti aina vuoteen 1990. Aaton­aattona 1991 Häyrisen valmiiksi puhumat osuudet esitettiin taukoina, koska hän oli kuollut kaksi päivää aiemmin.
Ura > ”Vanha vihainen mies”

Häyrisestä käytettiin usein nimitystä ”vanha vihainen mies”, joka haukkui tyhmiksi lähes kaikki ihmiset. Nimitys on tiettävästi hänen itsensä keksimä ja vasta­paino entis­ajan epiteetille ”nuori vihainen mies”, jolla tarkoitettiin eri mieltä yleisen mieli­piteen kanssa olevia. Epiteetti kuvaa monien mielestä mainiosti Häyrisen oma­leimaista huumorin­tajua. Roolien suuruus ei ollut Häyriselle merkitsevää, vaan hänelle oli tärkeintä tehdä työ hyvin eikä hän nostanut roolejaan suureen arvoon.
Hanskissa talon­miehen vaimoa näytellyt Marita Nordberg muisteli vuonna 2007, että Hanski ei työtä tehdessään ollut yhtään hauska, mutta hyvällä tuulella ollessaan hän oli hurmaava. Häyrinen kertoi Apu-lehdelle vuonna 1981: ”Voi olla, että olen saanut tämän ’ikävän’ luonteeni oudosta lapsuudestani, jossa ei ollut isää eikä äitiä. Mutta minun oli ratkaistava, annanko potkia itseäni jatkuvasti päähän vai ryhdynkö hankalaksi ihmiseksi. Jokin minussa valitsi viimeksi ­mainitun vaihto­ehdon.”
Yksityiselämä

Hannes Häyrinen avioitui näyttelijä-kirjailija Liisa Nevalaisen kanssa vuonna 1939, ja heille syntyi kaksi lasta. Häyrinen jäi leskeksi joulukuussa 1987 Liisa Nevalaisen kuoltua äkilliseen keuhkoveritulppaan.
Vaikka Häyrisellä oli kansan keskuudessa maine ”hauskana Hanskina”, hänen todellinen luonteensa oli lähes täydellinen vastakohta tälle määritykselle. Hän oli ihmisenä totinen, mutta saattoi olla myös kärttyisä ja jopa epäystävällinen. Häyrinen ei päästänyt lähelleen muita kuin vaimonsa ja lapsensa, ja työn ulkopuolella viihtyi enimmäkseen omassa rauhassaan pasianssin tai kirjojen parissa.
Häyrinen kuoli pitkälliseen sairauteen 77-vuotiaana Roihu­vuoren palvelu­kodissa 1991. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Valikoitu filmografia

Nuoruus sumussa (1946)
Radio tekee murron (1951)
Hanski (1966–1973)
Kirjallisuutta

Elfving, Sari: Koko kansan Hanski ja televisio­viihdyttäjän epäilyttävä kunnia. Filmi­hullu, 2004, nro 3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannes Häyrinen Wikimedia Commonsissa
Eronen, Pekka: Hannes Häyrinen joutui salaamaan isänsä Ilta-Sanomat.  5.1.2024. Viitattu 11.4.2024.
Marjamäki, Tuomas: Hannes Häyrinen ja rakkauden kaipuu Apu.  1.10.2021. Viitattu 11.4.2024.
Hannes Häyrinen vuonna 1939.
Hannes Häyrinen ja Liisa Nevalainen kotonaan vuonna 1963.
ISO 3166-2:AX

ISO 3166-2:AX on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Ahvenanmaan maakunnalle. ISO 3166-2:AX on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää Ahvenanmaan koodit. Tällä hetkellä Ahvenanmaalle ei ole määritelty ISO 3166-2 -standardin mukaisia koodeja.
Ahvenanmaalla on ollut oma ISO 3166-1 -standardin mukainen koodi "AX" vuodesta 2004. Lisäksi sillä on ISO 3166-2 -standardin mukainen koodi "FI-01" standardin Suomen osajoukossa.
Hr. Ms. Drenthe (D816)

| Hr>  Ms. Drenthe |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Amsterdamin telakka
Kölinlasku:  9. tammikuuta 1954
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1955
Palveluskäyttöön:  1. elokuuta 1957
Poistui palveluskäytöstä:  Perulle 1981
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 497 t (standardi) 3 070 t (kuormattu)
Pituus:  116,0 m
Leveys:  11,7 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  60 000 shp
Nopeus:  36 solmua 20 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Aseistus:  4 × Bofors 120 mm -tykkiä 6 × Bofors 40 mm 8 × 357 mm sukellusveneentorjuntaheitintä 2 × syvyyspommikiskoa
Hr. Ms. Drenthe (runkonumero D816) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Friesland-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Amsterdamin telakalta, missä köli laskettiin 9. tammikuuta 1954. Se laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1955 ja valmistui 1. elokuuta 1957.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 1981 Perulle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BAP Guise.
Crossroads: 2010

| Crossroads: 2010 Bizzy Bone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. kesäkuuta 2010
 Tyylilaji: Midwest rap
 Levy-yhtiö: Sumerian
Bizzy Bonen muut julkaisut
| Back with the Thugz, Part 2. 2009 | Crossroads: 2010 2010 |   |
Singlet albumilta Crossroads: 2010
 ”So Cool” Julkaistu: 20. huhtikuuta 2010
Crossroads: 2010 on rap-artisti Bizzy Bonen viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2010.
Kappaleet

The Soul – 3.27
Bottled Up Like Smoke – 4.26 (feat. Jonny Craig)
Nintendo – 2.51
Cowboy – 4.23 (feat. Devin Oliver)
Army On the Way – 3.43
Stonehenge – 3.09
Automatic Rewind – 4.14 (feat. Danny Worsnop)
Gangsta Music – 3.49
American Soldier – 3.22
So Cool – 4.24
My Session – 3.58
How I Feel – 3.04
Last Call: Fallen – 3.54
Arvostelut

Rapreviews.com:
Darvazan kaasukraatteri

Darvazan kaasukraatteri.
Darvazan kaasukraatteri ilmasta kuvattuna.
Darvazan kaasukraatterin sijainti.
Darvazan kaasukraatteri (tunnetaan myös nimellä Helvetin portti) on Karakumin aavikolla Turkmenistanissa sijaitseva kraatteri, jossa on vuodesta 1971 alkaen palanut maakaasuesiintymä. Kraatteri sijaitsee lähellä Darvazan kylää ja on noin 260 kilometrin päässä Turkmenistanin pääkaupungista Ašgabatista.
Kaasun etsintä ja kraatterin synty

Kaasukraatterin alkuperä ei ole täysin selvä. Tunnetun version mukaan Darvazan kaasukraatteri syntyi vuonna 1971, kun neuvostoliittolaiset geologit etsivät öljyä Karakumin aavikolta Turkmenistanissa, joka tuolloin kuului Neuvostoliittoon. He löysivät mielestään lupaavan esiintymän ja toivat paikalle porauslaitteet, joilla alkoivat tekemään koeporausta. He eivät ymmärtäneet, että siellä oli luolamainen maakaasutasku, joka oli lähellä pintaa. Kun he porasivat taskuun, se romahti, koska kaasu karkasi sieltä ja vastapaine katosi. Sen seurauksena painavat porauslaitteet putosivat syntyneeseen vajoamaan. Paikallisten turkmenistanilaisten geologien mukaan itse kraatteri on kuitenkin muodostunut jo 1960-luvulla, eikä se ollut syttynyt tuleen ennen 1980-lukua. Monet Neuvostoliiton öljyyn ja maakaasuun liittyneet asiakirjat ovat kuitenkin edelleen salaisia, joten asian tarkempi selvittäminen on hankalaa.
Koska alueen maaperä on huokoista sedimenttikiveä, tapahtuma aiheutti ketjureaktion, jonka seurauksena syntyi useita muitakin kraattereita. Suurin niistä oli noin 70 metriä halkaisijaltaan ja noin 20 metriä syvä.
Romahduksen seurauksena kaasu pääsi purkautumaan ilmakehään vapaasti, mikä aiheutti ongelman, koska metaani, jota maakaasu suurimmaksi osaksi on, syrjäyttää hapen. Sen seurauksena alueella liikkuvia eläimiä alkoi kuolla tukehtumalla. Metaani aiheutti myös räjähdysvaaran, koska viiden prosentin pitoisuus metaania ilmassa riittää aiheuttamaan räjähdyksen syttyessään.
Kraatterin sytyttäminen

Tutkijat tulivat siihen tulokseen, että paras tapa estää nämä seuraukset on polttaa maakaasu pois. Samaa menetelmää käytetään myös öljynporauksessa ei-toivotusta kaasusta eroon pääsemiseksi (engl. flaring). He eivät osanneet arvioida kaasun määrää ja muutaman viikon mittaiseksi tarkoitettu poltto on venynyt vuosikymmenten pituiseksi.
Turkmenistanin presidentti Gurbanguly Berdimuhamedow vieraili kraatterilla vuonna 2010. Hän oli huolissaan siitä, että kraatterin palava kaasu vaarantaa lähistöllä olevat kaasukentät ja niiden kehittämisen. Hän määräsi paikalliset viranomaiset ryhtymään toimiin kaasupalon sammuttamiseksi täyttämällä kraatteri, mutta mitään asian hyväksi ei ole tehty ainakaan vuoteen 2014 mennessä. Kraatterista on sitä paitsi muodostunut Turkmenistanissa tunnettu nähtävyys, jolla vierailee noin 6 000 matkailijaa vuodessa.
Tammikuussa 2021 Berdimuhamedow ilmaisi toiveensa sammuttaa kraatteri jotta alueen luonnonvaroja voitaisiin hyödyntää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Darvazan kaasukraatteri Wikimedia Commonsissa
The Gates of Hell Atlas Obscura. Viitattu 1.9.2019. (englanniksi)
Corey Beaulieu

| Corey King Beaulieu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1983 (ikä 40) Brunswick, Maine, Yhdysvallat
Muusikko
Aktiivisena:  2003–
Tyylilajit:  metalcore thrash metal
Soittimet:  Jackson Guitars
Yhtyeet:  Trivium
Levy-yhtiöt:  Roadrunner Records Lifeforce
Aiheesta muualla
www.trivium.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Corey King Beaulieu (s. 22. marraskuuta 1983 Brunswick, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, joka soittaa metalliyhtyeessä Trivium. Beaulieu aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana, ja hänen suurimpia musikaalisia vaikutteita ovat olleet Metallica, Megadeth, Pantera ja Iron Maiden. Yksi ensimmäisistä häneen vaikuttaneista rock-yhtyeistä oli Guns N’ Roses. Triviumin lisäksi Beaulieu on esiintynyt Roadrunner Recordsin (Triviumin levy-yhtiö) kokoamalla Roadrunner United: The All Star Sessions -albumilla, jolla hän soittaa toista kitaraa King Diamondin laulamassa kappaleessa In the Fire. Hänen esikuviinsa kuuluu muun muassa Megadethissä soittanut Marty Friedman.
Trivium

Beaulieu liittyi Triviumiin vuonna 2003 ja soitti yhtyeen toisella albumilla Ascendancy. Ensimmäinen kappale, jonka säveltämisessä hän oli mukana, on albumin 7. raita Like Light to the Flies. Beaulieun bändiin liittymisen jälkeen Triviumin suosio on kasvanut tasaisesti, joka näkyy muun muassa yhtyeen tyylisuunnalta hieman uudenlaisen Trivium-albumin The Crusaden (2006) hyvässä menestyksessä.
Beaulieu toimii yhtyeen toisena kitaristina, soittaen sooloja, kuten myös kitaristiparinsa Matt Heafy, joka on yhtyeen laulaja ja huomattavin laulujen kirjoittaja. Beaulieu on myös yhtyeen taustalaulaja keikoilla, hoitaen lähinnä karjumisosuudet taustalaulusta.
Välineet > Kitarat

Beaulieu on uransa aikana käyttänyt Jacksonin, Ibanezin, B.C. Richin ja edesmenneen Pantera-kitaristi Dimebag Darrellin puolison Rita Haneyn hänelle lahjoittamaa Deanin Razorback-kitaraa. Tällä hetkellä Beaulieullä on käytössään Jackson Guitarsin hänelle valmistama Signature-kitara.
Välineet > Muut

Beaulieu käyttää Marshallin JCM2000 DSL -kitaranuppeja, sekä Marshallin JCM900BV-kaiutinkaappeja. Lisäksi Beaulieu suosii Marshallin etuvahvistinta JMP-1, BOSSin sekä Ibanezin säröpedaaleita, Jim Dunlopin plektroja, sekä DR:n Dimebag Darrellin signature-kieliä (paksuuksilla 9–46 ja 10–46).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Beaulieu Triviumin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hullu kesä

| Hullu kesä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Tapio Parkkinen
Käsikirjoittaja:  Tapio Parkkinen
Tuottaja:  Esko Raipia, Timo Nissi
Säveltäjä:  Jorma Panula
Kuvaaja:  Oiva Nieminen
Leikkaaja:  Timo Nissi
Lavastaja:  Tapio Parkkinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Ylöjärven Draama Oy
Kesto:  86 min
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hullu kesä on suomalainen lastenelokuva vuodelta 1981. Se on Tapio Parkkisen (s. 1943) esikoisohjaus, ja Kangasalla kesällä 1980 kuvatun elokuvan rooleissa nähdään Eila Roine, Heikki Nousiainen, Tommi Auvinen sekä monia muita ammattinäyttelijöitä ja heidän perheenjäseniään.
Juoni

Tamperelaispojat Jussi, Panu ja Tumppi saapuvat enonsa luokse Kangasalle kesänviettoon ja jännittäviä asioita alkaa tapahtua. Kirkon suntio kertoo heille verikivestä ja paikallisesta legendasta Kuussalon Kaarinasta, joka sitten ilmestyykin pojille.
Helge Jääskeläinen -niminen kukko esittelee elokuvassa Kangasalan kirkonkylää ja antaa elokuvan tekijätiedot.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eila Roine  | … |  Elli-täti   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  pehtori Reino Hyllinen, poikien eno   |
|  Tommi Auvinen  | … |  Kangasalan kirkon suntio Alpo Korpela   |
|  Liisa Roine  | … |  Lilli-täti   |
|  Raili Veivo  | … |  Saimi, poikien äiti, Ellin sisar   |
|  Veijo Pasanen  | … |  lepokodin pitäjä Leevi Hyllinen, poikien eno   |
|  Seppo Mäki  | … |  Lauri "Late" Lehtonen / kukon ääni   |
|  Teija Lappalainen  | … |  Teija, Ellin tytär   |
|  Juha Lahtinen  | … |  Jussi, Saimin poika   |
|  Tuomas Parkkinen  | … |  Tumppi, Saimin poika   |
|  Panu Raipia  | … |  Panu, Saimin poika   |
|  Jukka Rantanen  | … |  Jukka Pönkkä   |
|  Tiina Weckström  | … |  Kuussalon Kaarina   |
|  Simo Lahtinen  | … |  Franssi Latva-Mantila, ”Fransu”   |
|  Pauli Mäkinen  | … |  pappa Knaapi   |
|  Teuvo Uuramo  | … |  Klaus Knaapi   |
|  Karri Kaitue  | … |  moposälli Reijo Kukonpää   |
|  Hilkka Lahtinen  | … |  äiti   |
|  Heta Parkkinen  | … |  tytär   |
|  Huugo Löppönen  | … |  kulkukauppias Huugo Löppönen   |
|  Alina Mäki  | … |  tyttö lepokodissa   |
|  Aleksi Mäki  | … |  poika lepokodissa   |
|  Esko Raipia  | … |  mies Mercedes-Benzissä  |
Vastaanotto

Hullu kesä sai neljällä teatterikopiollaan yhteensä 10 472 katsojaa. Vuoden 1983 televisioesitys Yle TV2 -kanavalla keräsi noin 300 000 katsojaa.
Ensi-illan lehdistöarviot pitivät Hullua kesää hauskana mutta kömpelönä, parempana kuin Visa Mäkisen samantapaiset amatöörielokuvat, ja tervetulleena suomalaisena lastenelokuvana, ensimmäisenä sitten vuoden 1973 Herra Huun'.
Corentin Tolisso

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. elokuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Tarare, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Paino: 78 kg
Seura
Seura: Lyon
Pelinumero: 88
Junioriseurat
2000–2004: ST Amplepuisien
2004–2007: FC du Pays de l’Arbresle
2007–2014: Lyon
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2014 | Lyon II | 30 | (1) |
| 2013–2017 | Lyon | 116 | (21) |
| 2017–2022 | Bayern München | 72 | (11) |
| 2022– | Lyon | 55 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 273 | (36) |
Maajoukkue
| 2012 | Ranska U19 | 1 | (0) |
| 2013–2014 | Ranska U20 | 3 | (0) |
| 2014–2016 | Ranska U21 | 19 | (6) |
| 2017– | Ranska | 28 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. heinäkuuta 2023.
Corentin Tolisso (s. 3. elokuuta 1994 Tarare, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hän on voittanut maailmanmestaruuden, Mestarien liigan ja viisi Saksan-mestaruutta.
Seurajoukkueura

Tolisso teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Ranskan Ligue 1:ssä 10. elokuuta 2013, kun hänen edustamansa Lyon voitti Nicen kotonaan 4–0. Hän pelasi Lyonissa neljän Ranskan pääsarjakauden 2013–2017 aikana 116 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki 21 ja syötti 14 maalia. Mestarien liigan 12 ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Eurooppa-liigan 19 ottelussa hän viimeisteli kahdesti.
Kesällä 2017 Tolisso siirtyi Bayern Müncheniin 41,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti seurassa Saksan-mestaruuden kausilla 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022, Mestarien liigan kaudella 2019–2020, Saksan Cupin kausilla 2019 ja 2020, DFL-Supercupin 2017, 2020 ja 2021, UEFA Super Cupin 2020 sekä seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2020. Hän pelasi Bundesliigassa viiden kauden aikana 72 ottelua, joissa hän teki 11 ja syötti seitsemän maalia. Hän oli sivussa lähes koko kauden 2018–2019 ristisidevamman vuoksi. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 13 ottelua. Mestarien liigan 25 ottelussa hän teki seitsemän ja syötti kuusi maalia.
Tolisso palasi Lyoniin ilmaissiirrolla kesällä 2022. Avauskaudellaan hän pelasi 30 Ligue 1:n ottelua ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura

Ranskan A-maajoukkueessa Tolisso pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. maaliskuuta 2017 Espanjaa vastaan. MM-kilpailujen 2018 karsinnoissa Tolisso pelasi kaksi ottelua ja Ranskan mestaruuteen päättyneessä MM-lopputurnauksessa viisi ottelua. Loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän tuli kentälle 73. minuutilla. Hän pelasi kolme ottelua vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa. EM-karsinnoissa hän on pelannut kuusi ottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsinnassa Albaniaa vastaan syyskuussa 2019.
Saavutukset

Päivitetty 31. heinäkuuta 2023.
FC Bayern München
Bundesliigan mestaruus: 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, ja 2021-2022
DFL-Supercup: 2017, 2020, ja 2021
Saksan Cupin voitto: 2018-2019 ja 2019-2020
Mestarien liigan voitto: 2019-2020
Seurajoukkueiden maailmanmestari: 2020–2021
UEFA Supercupin voitto: 2020
Ranska
Maailmanmestari: 2018
UEFA Nations Leaguen voitto: 2021
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Corentin Tolisso Wikimedia Commonsissa
Olympique Lyonnais – Ligue 1
1 Lopes |
2 Diomandé |
3 Tagliafico |
4 Akouokou |
5 Lovren |
6 Caqueret |
7 Baldé |
8 Tolisso |
9 Orban |
10 Lacazette |
11 Fofana |
12 O’Brien |
14 Adryelson |
17 Benrahma |
18 Cherki |
20 Kumbedi |
21 Henrique |
22 Mata |
23 Perri |
24 Lepenant |
25 Mangala |
30 Bengui |
31 Matić |
34 Diawara |
37 Nuamah |
55 Ćaleta-Car |
84 El Arouch |
98 Maitland-Niles |
Valmentaja Sage
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Lloris |
2 Pavard |
3 Kimpembe |
4 Varane |
5 Umtiti |
6 Pogba |
7 Griezmann |
8 Lemar |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Tolisso |
13 Kanté |
14 Matuidi |
15 N’Zonzi |
16 Mandanda |
17 Rami |
18 Fekir |
19 Sidibé |
20 Thauvin |
21 Lucas |
22 Mendy |
23 Areola |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Lloris |
2 Pavard |
3 Kimpembe |
4 Varane |
5 Lenglet |
6 Pogba |
7 Griezmann |
8 Lemar |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Tolisso |
13 Kanté |
14 Rabiot |
15 Zouma |
16 Mandanda |
17 Sissoko |
18 Digne |
19 Benzema |
20 Coman |
21 Lucas |
22 Ben Yedder |
23 Maignan |
24 Dubois |
25 Koundé |
26 Thuram |
Valmentaja Deschamps
Humane

Humane on suomalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 2004. Debyyttialbumi Welcome to this Wonderland julkaistiin kymmenessä maassa vuonna 2005. Ensimmäiset singlet olivat Crucify, Rescue Me, sekä suuren suosion saavuttanut Wish God Was A Woman.
Toinen albumi Dreamcircus julkaistiin 6. syyskuuta 2006. Sen ensimmäinen single oli "Shoot Me Up" (toukokuu 2006).
Molempien studioalbumien tuottajana toimi Jaakko Manninen.
Humane osallistui vuoden 2007 euroviisukarsintoihin. Yhtye teki tätä varten kaksi uutta kappaletta: Bubble Shell (taust. Charles Salter ja Pauliina Kokkonen) ja Plane Away (mukana Tom Nyman).
Humanen keulahahmo on laulaja Kim Herold, joka soittaa myös akustista kitaraa. Lisäksi yhtyeen kokoonpanoon kuuluvat Kim Liljeström (kitara, piano), Markku Metsola (basso) ja Raine Kokkinen (rummut). Yhtye jäi tauolle keväällä 2008, kun Herold aloitti soolouran. Ensimmäinen soolosingle Social Butterfly julkaistiin 19. toukokuuta 2008 ja samana vuonna Kim Herold julkaisi myös ensimmäisen sooloalbuminsa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)