Pius VII
Paavina vuodet 1800–1823 > Sopu Napoléonin kanssa

Uusi paavi palasi Roomaan, joka nyt kuului Napoleonin Ranskalle. Napoleonista oli tullut Ranskan tosiasiallinen hallitsija ja hän halusikin tehdä sovinnon paavin ja katolisen kirkon kanssa. Hän muun muassa järjesti Pius VII:n edeltäjälle Pius VI:lle hautajaiset, jotka tältä oli evätty 1799. Milanon papeille pitämässään puheessa 5. kesäkuuta 1800 Napoléon kuvaili puheessaan ajatuksiaan uskonnosta ja katolisesta kirkosta:
»Olen varma siitä, että roomalaiskatolinen usko on ainoa uskonto, joka voi tehdä järjestäytyneen yhteiskunnan onnelliseksi ja luoda perustan hyvälle hallitukselle. Tulen puolustamaan sitä aina ja kaikin tavoin. Jos joku käyttää väärin tätä uskontoa, jota minä teidän tavallanne tunnustan, pidän häntä valtion vihollisena ja rankaisen häntä ankarasti.
Modernit filosofit yrittivät vakuuttaa Ranskalle, että katolinen uskonto oli demokratian ja tasavallan vihollinen. Tämän takia Ranskan tasavalta vainosi julmasti uskontoa ja sen palvelijoita. [...] Minäkin olen filosofi, ja tiedän, ettei kukaan voi olla hyveellinen ja oikeudenmukainen, ellei hän tiedä, mistä hän tulee ja minne hän menee. Pelkkä järki ei anna meille tietoa tästä; ilman uskontoa me kuljemme jatkuvasti pimeydessä. Katolinen uskonto on ainoa, joka antaa ihmiselle varman ja erehtymättömän tiedon hänen alkuperästään ja kohtalostaan.
Mikään yhteisö ei voi kestää ilman moraalia, eikä ole moraalia ilman uskontoa. Sen takia ainoastaan uskonto voi antaa valtiolle lujan ja kestävän perustan. Yhteiskunta ilman uskontoa on kuin laiva ilman kompassia.
Ranska on vihdoin oppinut vastoinkäymisistään ja avannut silmänsä ja huomannut, että katolinen kirkko on ainoa ankkuri myrskyssä. [...] Kun pääsen neuvottelemaan uuden paavin kanssa, toivon voivani poistaa kaikki esteet, joita voi vielä ilmaantua Ranskan ja kirkon päämiehen täydellisen sovinnon tielle.»
Puheessaan Napoleon osoitti haluavansa saada aikaan sovun paavinistuimen kanssa, ja myös paavi oli valmis neuvottelemaan Napoleonin kanssa. Kahdeksan kuukautta kestäneiden neuvottelujen jälkeen Napoléon allekirjoitti niiden tuloksena syntyneen konkordaatin 15. heinäkuuta 1801. Siinä sanottiin katolilaisuuden olevan Ranskan kansalaisten enemmistön uskonto ja sen harjoittaminen sallittiin. Katolinen kirkko ei kuitenkaan saanut takaisin Ranskan suuressa vallankumouksessa menettämäänsä omaisuutta, vaikkakin Ranskan valtio lupasi korvauksena maksaa papistolle palkkaa kirkon puolesta. Myös Kirkkovaltio palautettiin paaville.
Kiistan molemmat osapuolet hyötyivät sovun solmimisesta ja konkordaatista. Tosin molemmat osapuolet joutuivat myös tinkimään vaatimuksissaan ja tekemään kompromisseja. Esimerkiksi paavi olisi toivonut kirkon takavarikoitua omaisuutta takaisin, eikä kirkko myöskään saanut menettämäänsä Avignonia takaisin. Lisäksi paavin oli hyväksyttävä Ranskassa vallitseva uskonnonvapaus.
Vaikka paavi joutuikin antamaan periksi joidenkin vaatimustensa suhteen, oli konkordaatti silti todisteena kirkon voitosta. Ranskan vallanpitäjien oli myönnettävä, etteivät he olleet pystyneet kitkemään kristinuskoa Ranskasta. Konkordaatti ei tarkoittanut voittoa pelkästään paaville ja kirkolle vaan myös Napoleonille, sillä enää Ranskan tasavaltaa ei voitu väittää pakanalliseksi ja jumalattomaksi valtakunnaksi.
Napoleonin ja paavin välisen sovun synnyttyä paavi lupautui myös kruunaamaan Notre Damen katedraalissa Napoleonin Ranskan keisariksi 1804. Kruunaamistilaisuudessa Napoleon ei kuitenkaan antanut paavin suorittaa muuta kuin voitelun ja kruunujen siunaamisen; keisarillisen kruunun Napoleon asetti itse päähänsä. Vaikka kyseinen tapahtuma viesti selvästi paavin merkityksen huomattavasta vähenemisestä, saattoi paavi silti olla tyytyväinen. Paavi ei saanut kruunata Napoleonia, mutta oli kuitenkin kutsuttu antamaan kristillinen hyväksyntänsä Napoleonille. Vielä vuosikymmentä aiemmin Notre Damen kristilliset symbolit oli peitetty ja kirkkoa oli käytetty "järjen ja vapauden juhlan" järjestämiseen, mutta nyt kristilliset symbolit olivat jälleen esillä ja paikalla oli runsaasti kirkon edustajia.