stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ville Auvinen
Teokset

Maata näkyvissä.  Sley-kirjat, 1993.  ISBN 951-618-074-4.
Pääsenkö minä taivaaseen.  Sley-kirjat, 1998.  ISBN 951-618-290-9.
Pate ja taistelu sydämistä.  Sley-kirjat, 2001.  ISBN 951-618-499-5.
Johannes 3:16.  Sley-kirjat, 2002.  ISBN 951-618-521-5.
Armon pisaroita.  Arkki, 2009.  ISBN 978-952-230-066-9.
Anteeksianto.  Perussanoma oy, 2009.  ISBN 978-951-888-501-9.
Jeesus.  Perussanoma oy, 2011.  ISBN 978-951-888-569-9.
Uskon siemeniä.  Aurinko Kustannus, 2012.  ISBN 978-952-230-223-6.
Kristukseen puetut.  Sley-media, 2013.  ISBN 978-952-5926-11-8.
Toivon kipinöitä.  Sley-media, 2017.  ISBN 978-952-5926-66-8.
Viljo Mikkola

Mikkola vuonna 1931.
Juho Viljo Mikkola (21. joulukuuta 1871 Kälviä – 5. heinäkuuta 1960 Turku) oli suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.
Henkilöhistoria

Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Mikkola ja Maria Mikkola ja puoliso vuodesta 1903 Anna Rauha Dargmar Erlund. Heidän tyttärensä oli laulajatar Aulikki Mikkola-Meurman. Mikkola kävi Turun lukkari- ja urkurikoulun 1895 ja opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1897–1899. Pariisissa Mikkola opiskeli laulua ja urkujen soittoa 1900–1901 ja teki opintomatkat Saksaan 1920 ja 1929 ja Italiaan 1929. Mikkola oli Turun tuomiokirkon kanttori 1901–1907 ja Turun Mikaelin kirkon urkuri 1908–1950. Hän toimi myös pedagogina ja musiikkialan luottamustehtävissä. Hänellä oli vuodesta 1905 piano- ja harmoniliike Turussa ja Helsingissä 1912–1932. Turun Sanomien musiikkikriitikkona Mikkola työskenteli 1903–1912. Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1919.
Taiteellinen tuotanto

Mikkola sävelsi oratorion Kristus sekä kirkkomusiikkia, orkesteriteoksia ja lauluja. Hänen sävellyksiään ovayt muun muassa:
Pohjalainen sarja, talkoorapsodia Elonkorjuujuhlassa, Lapsuuden muistoja, Kesäkuvia Varsinais-Suomesta, legenda Vallis Gratiae, Kehtolaulu, Elegia, Juhlamarssi
Juhlamessu, Litania, Isä meidän ja Herran siunaus
6 koraalimotaattia, 3 kantaattia, johdantovuorolauluja kirkkovuoden pyhiä varten
adventti-, pitkäperjantai- ja juhlavesper
yksinlauluja orkesterin, pianon ja urkujen säestyksellä sekä kuorolauluja
30 koraalialkusoittoa
piano- ja viulusävellyksiä
kansanlaulujen sovituksia.
Mikkola konsertoi Turussa ja Helsingissä, pitäen muun muassa yli sata kirkkokonserttia, ja toimi orkesterinjohtajana, urkurina ja säestäjäpianistina.
Vesilisko

| Vesilisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Pyrstösammakot Caudata
Alalahko::  Salamandroidea
Heimo::  Vesiliskot Salamandridae
Suku::  Lissotriton
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Lissotriton vulgaris  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Lacerta vulgaris Linnaeus, 1758  Triturus vulgaris (Linnaeus, 1758) 
 Vesiliskon levinneisyys
Katso myös
   Vesilisko Wikispeciesissä   Vesilisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vesilisko (uusi nimiehdotus manteri, Lissotriton vulgaris, ent. Triturus vulgaris) on vesiliskojen heimoon kuuluva sammakkoeläin. Se on yksi viidestä Suomessa elävästä sammakkoeläinlajista.
Koko ja ulkonäkö

Vesiliskolla on rupiliskoon verrattuna sileä iho. Laji on päältä vihertävän ruskea ja vatsapuolelta oranssinkeltainen. Vatsapuolella on mustia pyöreitä täpliä. Häntä muodostaa lähes puolet pituudesta. Suomessa tavattavat vesiliskot ovat täysikasvuisina korkeintaan 10 senttimetriä pitkiä.
Kutuaikaan koiraan päähän ilmestyy juovia ja selkään laajoja tummia laikkuja. Takajalkojen varpaisiin muodostuu räpylät. Selkäharja jatkuu yhtenäisenä pyrstössä, ja hännässä on vaaleansininen juova.
Levinneisyys

Vesiliskoja tavataan lähes koko Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Aasian länsiosissa. Valtaosa Suomen vesiliskoista elää maan eteläosissa.
Elinympäristö

Vesiliskot elävät yleensä maalla, mutta lisääntymisaikana ne elävät vedessä. Niiden elinympäristöjä ovat erilaiset rehevät vesistöt kuten lammet ja ojat, mutta myös pellonreunat ja puutarhat kelpaavat usein niille. Parhaiten ne viihtyvät matalissa virtaamattomissa vesissä. Vesiliskot karttavat suoraa auringonvaloa, mutta toisaalta eivät viihdy myöskään täysin varjossa. Talvella vesilisko on horroksessa, pääosin kuivalla maalla erilaisissa maakoloissa.
Lisääntyminen

Vesiliskot lisääntyvät toukokuussa. Kosiotanssin jälkeen uros pudottaa siittiöpaketin, jonka naaras poimii omaan viemärisuoleensa. Naaras munii 200–300 munaa ja kiinnittää ne vesikasveihin tai kiviin, minkä jälkeen 2–3 viikon päästä nuijapäät kuoriutuvat. Aluksi nuijapäät hengittävät ulkokiduksilla, mutta kidukset surkastuvat, kun keuhkot kehittyvät. Tämän jälkeen myös jalat kasvavat, ja vesiliskon maalla eläminen siten mahdollistuu. Alkuvaiheessa nuijapäät eivät muistuta sammakon nuijapäitä eivätkä toisaata myöskään lainkaan aikuista vesiliskoa. Isoissa hiidenkirnuissa ja metsälammissa voi tavata paljonkin toukkia.
Ravinto

Vesiliskot ovat lihansyöjiä. Ne saalistavat  erilaisia hyönteisiä ja muita suuhun sopivia selkärangattomia otuksia. Vedessä ne löytävät saaliinsa liikkeen ja hajun perusteella ja iskevätkin kiinni lähes kaikkeen liikkuvaan.
Urospuolinen vesilisko
Victor Backman

| Victor Backman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1991 (ikä 33) Öckerö, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  GCK Lions Eishockey
Sarja:  Swiss League
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Frölunda HC (SEL) Borås HC (Allsv.) VIK Västerås HK (Allsv.) IK Oskarshamn (Allsv.) Herning Blue Fox (Tanska) Herlev Eagles (Tanska) Mora IK (Allsv.) Stjernen Hockey (Norja) HPK (SML) BIK Karlskoga (Allsv.) ZSC Lions (NLA) Malmö Redhawks (SHL)
Victor Backman (s. 16. kesäkuuta 1991 Öckerö, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Swiss League-joukkue GCK Lions Eishockeyssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Backman on pelannut urallaan kotimaansa lisäksi myös Norjassa, Suomessa, Sveitsissä ja Tanskassa.
Viiltäjä (vuoden 1982 elokuva)

| Viiltäjä> Lo Squartatore di New York |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lucio Fulci
Käsikirjoittaja:   Gianfranco Clerici  Lucio Fulci  Vincenzo Mannino  Dardano Sacchetti 
Tuottaja:  Fabrizio De Angelis
Säveltäjä:  Francesco De Masi
Kuvaaja:  Lugi Kuveiller
Leikkaaja:  Vincenzo Tomassi
Tuotantosuunnittelija:  Massimo Lentini
Pukusuunnittelija:  Massimo Lentini
Pääosat:   Jack Hedley  Almantha Keller  Paolo Malco  Howard Ross  Andrew Painter 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Fulvia Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1982
Kesto:  78 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viiltäjä (ital. Lo Squartatore di New York, engl. The New York Ripper) on italialainen, ohjaaja Lucio Fulcin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1982. Elokuva luetaan yleensä ns. giallo-elokuviin. Elokuvan ajatuksena on siirtää kuuluisaan sarjamurhaajaan, Viiltäjä-Jackiin, liittyvä legenda 1980-luvun New Yorkiin.
Juoni

Fred Williams (Jack Hedley) on kivenkova komisario New Yorkin poliisivoimissa. Williams lähtee jahtaamaan kaupunkia piinaavaa sadistista sarjamurhaajaa. Sarjamurhaajaksi paljastuu naisia syvästi vihaava psykopaatti, joka käyttää Aku Ankka -maista ääntelyä keskustellessaan poliisin edustajien kanssa puhelimitse soittaessaan poliiseille ilkkuakseen uusimmista julmuuksistaan. Murhaaja käyttää työvälineinään kääntöveistä ja partaterää ja kohdistaa sadistisen vihansa lähinnä kauniina pitämiinsä nuorehkoihin naisiin.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jack Hedley  | … |  Fred Williams   |
|  Paolo Malco  | … |  Paul Davis   |
|  Almanta Suska  | … |  Fay Majors   |
|  Howard Ross  | … |  Mickey Scellanda   |
|  Andrea Occhipinti  | … |  Peter Bunch   |
|  Alexandra Delli Colli  | … |  Jane Lodge   |
|  Cosimo Cinieri  | … |  Tohtori Lodge   |
|  Giordano Falzoni  | … |  Tohtori Barry Jones   |
|  Daniela Doria  | … |  Kitty   |
|  Cinzia de Ponti  | … |  Rosie   |
|  Zora Kerova  | … |  Eva   |
|  Josh Cruze  | … |  Chico   |
|  Antone Pagan  | … |  Morales   |
Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle vuonna 1982 ennakkotarkastuksessa ikärajan KK (Kokonaan Kielletty) eli elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa näyttää eikä levittää. Perusteena elokuvan raaistavuus ja epäsiveellisyys. Vuonna 1985 tarkastamo kuitenkin salli elokuvasta levitettäväksi rankasti leikatun (leikkauksia peräti noin 6 minuuttia) version ja senkin ikärajoituksella K18.
Aiheesta muualla

Rotten Tomatoes
Walter Lechner Racing

Walter Lechner Racing on itävaltalainen autourheilutalli. Talli on kilpaillut Porsche Supercup -sarjassa vuodesta 2003 lähtien ja voittanut sarjan mestaruuden vuosina 2005, 2007 ja 2008. Talli on aiemmin kilpaillut Eurocup Formula Renault -sarjassa. Talli järjestää myös ajokoulutusta nuorille kuljettajille.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Walter Lechner Racing
Viilupuu

Viilupuussa eri kerrosten puunsyyt ovat pääosin samansuuntaisia, vanerissa ristikkäisiä.
Viilupuu (engl. Laminated veneer lumber, LVL) on useista ohuista havupuuviiluista liimattu teollinen puutuote.
Käyttö

Viilupuutuotteita käytetään yleensä määrämittaiseksi työstettynä palkkeina, seinärankoina, sekä lattia- ja seinälevyinä. Viilupuu sopii kestävyytensä ansiosta kantaviin rakenteisiin.
Valmistus

Viilupuu valmistetaan sorvatuista 3,2 millimetrin paksuisista havupuuviiluista säänkestävästi liimaamalla. Viiluista liimataan 1,8 tai 2,5 metriä leveää jatkuvaa laattaa, joka sahataan palkeiksi, soiroiksi ja levyiksi, joita käytetään sellaisenaan tai jatkojalostetaan rakennusosiksi. Laatta puristetaan yhteen 135–150 °C:n lämpötilassa ja 14-18 bar paineessa. Paksuudesta riippuen puristusaika on 15 minuuttia 27 mm:n tuotteella ja 55 minuuttia 75 mm:n tuotteella. Vanerin valmistuksesta prosessi eroaa siinä, että viilupuu valmistetaan jatkuvana laattana ja vaneri määrämittaisina levyinä. Viilupuuta valmistetaan joko siten että viilujen syysuunta on pitkittäinen kaikissa viilukerroksissa, sekä laattaa jossa ristiviilut lisäävät poikittaista lujuutta ja jäykkyyttä myös koivuviilulla pystytään lisäämään lujuutta jossa osa havuviilusta korvataan koivuviilulla.
Projekteja

Metsäliittoyhtymä rakennutti yhdessä Tapiola-yhtiöiden kanssa Kiinteistö Oy FMO:n Espoon Tapiolaan 2005. Rakennus on Euroopan suurin puurakenteinen toimistorakennus, ja sen runkomateriaalina on käytetty viilupuuta. Rakennus on palkittu Puupalkinto-puuarkkitehtuuripalkinnolla vuonna 2006, ja se samana vuonna sai jaetun toisen palkinnon Suomen Rakennusinsinöörien Liiton RIL-kilpailussa.
Aiheesta muualla

Pro puu ry:n artikkeli kertopuusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Władysław Raginis

| Władysław Raginis |
| --- | --- |
 Władysław Raginis
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1908 Daugavpils, Vitebskin kuvernementti, Venäjä
Kuollut: 10. syyskuuta 1939 (31 vuotta) Strękowa Góra, Wizna, Puola
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Puola
Palvelusvuodet:  1930–1939
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kapteeni
Władysław Raginis (27. kesäkuuta 1908 – 10. syyskuuta 1939) oli puolalainen upseeri, joka johti puolalaisia joukkoja Saksaa vastaan Wiznan taistelussa 1939.
Raginis syntyi Väinänlinnan kaupungissa Liivinmaalla, nykyisen Latvian alueella. Käytyään lukion hän liittyi armeijaan suorittaen jalkaväen aliupseerikoulun sekä jalkaväen upseerikoulun. Valmistuttuaan 15. heinäkuuta 1930 hän palveli joukkueenjohtajana 76. jalkaväkirykmentissä Grodnossa. Siirryttyään rajavartiojoukkoihin konekiväärikomppanian päälliköksi hänet ylennettiin ensin luutnantiksi ja myöhemmin kapteeniksi.
Toisen maailmansodan alettua Raginis yksiköineen siirrettiin Wiznan alueelle, jossa hän otti komentoonsa kaikki alueella olevat puolalaiset joukot 2. syyskuuta.
Syyskuun 7. päivä saksalaiset hyökkäsivät Raginisin joukkoja (720 sotilasta) vastaan yli 42 000 sotilaalla, 350 panssarivaunulla, 657 tykillä ja kranaatinheittimellä sekä ilmavoimien tuella. Pitääkseen yllä taistelutahtoa, Raginis lupasi, ettei jätä asemiaan elävänä.
10. syyskuuta vaikeasti haavoittuneena Raginis johti bunkkeria, joka oli yksi viimeisimmistä tukikohdista, joka edelleen teki vastarintaa. Keskipäivän aikaan saksalaisjoukkojen komentaja Heinz Guderian uhkasi, että kaikki puolalaiset sotavangit ammutaan, mikäli bunkkeri ei antaudu. Raginis päätti lopettaa vastarinnan ja räjäytti itsensä käsikranaatilla.
Hänen bunkkerinsa rauniot ovat nykypäivänä Wiznan taistelun muistomerkkinä. Paikallinen peruskoulu ja useita katuja Puolassa on nimetty hänen mukaansa.
Toukokuun 13. 1970 kapteeni Raginisille myönnettiin postuumisti korkein puolalainen sotilaskunniamerkki, Virtuti Militari.
Władysław Kędra

Władysław Kędra (16. syyskuuta 1918 Łódź – 26. syyskuuta 1968 Varsova) oli puolalainen pianisti.
Kędra aloitti pianotunneilla käymisen synnyinkaupungissaan vuonna 1924 ja pääsi vuonna 1933 konservatorioon Teodor Leszetyckin johdolla aikoinaan opiskelleen Antoni Dobkiewiczin pianoluokalle. Toukokuussa 1933 Kędra debytoi Łódźissa orkesterin kanssa, ja vuonna 1938 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Puolan radiossa. Valmistuttuaan konservatoriosta kesäkuussa 1937 hän lähti kahdeksi vuodeksi opiskelemaan Pariisiin ja sai ohjausta Ignacy Jan Paderewskilta. Toisen maailmansodan aikana Kędra vietti aikaansa enimmäkseen Lublinissa ja elätti itsensä soittamalla ravintoloissa. Välillä hän matkusti Varsovaan esittämään salaisissa yksityiskonserteissa natsien kieltoon asettamien puolalaissäveltäjien, kuten Frédéric Chopinin, Karol Szymanowskin, Roman Maciejewskin ja Kazimierz Jurdzińskin teoksia. Varsovan kansannousun (1944) jälkeen Kędra oli tarkoitus karkottaa natsien junalla, mutta hän onnistui pakenemaan ja pääsi eteläiseen Puolaan. Vuonna 1945 hän palasi Łódźiin.
Vuonna 1949 Kędra pääsi kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa viidennelle sijalle. Hän loi aktiivisen uran esiintyjänä Puolassa, monissa muissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1957 Kędra muutti Wieniin, jossa aloitti opettamisen Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Hän teki äänityksiä muiden muassa Chopinin, Isaac Albénizin, Enrique Granadosin, Claude Debussyn, Franz Lisztin, Stanisław Moniuszkon, Felix Mendelssohnin, Dmitri Šostakovitšin ja George Gershwinin teoksista. Kędra istui myös kansainvälisten pianokilpailujen tuomaristoissa. Hän kuoli 50-vuotiaana syöpäsairauteen.
Walter Lord

| Walter Lord |
| --- | --- |
 Walter Lordin hautakivi
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1917 Baltimore, Maryland
Kuollut: 19. toukokuuta 2002 Manhattan, New York
Kansalaisuus:  USA
Ammatti:  historioitsija
Kirjailija
Aikakausi:  1952–1986
Palkinnot
 Francis Parkman Prize for Special Achievement (1994) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Walter Lord, Jr. (8. lokakuuta 1917 – 19. toukokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen tietokirjailija, joka tunnetaan parhaiten RMS Titanicin uppoamisesta kertovasta teoksesta Titanicin kohtalonyö.
Käännös suomeksi
Viimeinen valtakunta

| Viimeinen valtakunta> Mistborn: The Final Empire |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Brandon Sanderson
Kieli:  englanti
Genre:  fantasiakirjallisuus
Kustantaja:  Tor Books
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  541
ISBN:  0-7653-1178-X
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  2017
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  9789510325971
Sarja: Usvasyntyinen
Seuraava:  Ylenemisen kaivo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viimeinen valtakunta (engl. Mistborn: The Final Empire) on yhdysvaltalaisen Brandon Sandersonin kirjoittama fantasiaromaani, joka ilmestyi vuonna 2006 ja suomennettin vuonna 2017. Kirja on ensimmäinen osa Usvasyntyinen-trilogiaa.
Asetelma

Usvasyntyinen: Viimeinen valtakunta sijoittuu dystooppiseen Scadrialin maahan, jossa tuhkaa sataa taivaalta, kasvit ovat ruskeita, aurinko punainen ja salaperäinen usva peittää maan alleen joka yö. Tuhat vuotta ennen romaanin tapahtumia, ennustettu Ajan sankari nousi valtaan Ylenemisen kaivolla ja kukisti Syvyyden, hirmuisen hävityksen, jonka todellinen luonne on maan asukkaiden keskuudessa kauan sitten unohdettu. Vaikka Syvyys kukistettiin, Ajan sankari muutti maailman nykyisen kaltaiseksi: Sankari otti itselleen Lordihallitsijan tittelin, perusti Viimeisen valtakunnan tyranniansa alaisuuteen ja julisti itsensä jumalaksi. Lordihallitsijan tyrannia jakoi kansan aatelisiin ja orjiin, joita ryhdyttiin kutsumaan skaaksi. Aatelisten uskottiin olevan Lordihallitsijan nousua Ylenemisen kaivolla auttaneiden ihmisten jälkeläisiä ja ystäviä, jotka auttoivat Lordihallitsijaa Viimeisen valtakunnan rakentamisessa.
Taikuus on keskeinen elementti romaanin maailmassa. Yleisintä taikuuden muotoa kutsutaan Allomantiaksi, mikä antaa käyttäjälleen mahdollisuuden yliluonnollisiin voimiin metalleja ”polttamalla”. Allomantian taito on geneettisesti periytyvää, jonka perinnöllisyys keskittyy aatelisväestöön, vaikka myös skaan keskuudessa kykyä esiintyy. Tavalliset allomantikot, joita kutsutaan usvalaisiksi, pystyvät käyttämään yhtä voimaa. Hyvin harvat allomantikot, joita kutsutaan Usvasyntyisiksi, pystyvät käyttämään kaikkia voimia.
Vincent Auriol

| Vincent Auriol |
| --- | --- |
 Vincent Auriol vuonna 1947.
Ranskan tasavallan 16. presidentti
 16.1.1947−16.1.1954  
Pääministeri:  Paul Ramadier Robert Schuman André Marie Robert Schuman Henri Queuille  Georges Bidault Henri Queuille René Pleven Henri Queuille René Pleven Edgar Faure Antoine Pinay René Mayer Joseph Laniel
Edeltäjä:  Albert Lebrun
Seuraaja:  René Coty
Andorran ruhtinaskumppani
 16.1.1947−16.1.1954  
Edeltäjä:  Albert Lebrun
Seuraaja:  René Coty
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1884  Revel, Haute-Garonne
Kuollut: 1. tammikuuta 1966 (81 vuotta)  Pariisi
Puoliso:  Michelle Auriol
Tiedot
Puolue:  SFIO
 Nimikirjoitus
Vincent Auriol (27. elokuuta 1884 Revel, Haute-Garonne – 1. tammikuuta 1966 Pariisi) oli Ranskan presidenttinä vuosina 1947–1954.
Auriol oli koulutukseltaan lakitieteiden tohtori ja filosofian lisensiaatti. Hän kuului sosialistipuolueeseen, jonka pääsihteerinä hän toimi vuosina 1919–1939. Auriol oli Ranskan rahaministeri 1936–1937 ja oikeusministeri 1937–1938. Toisen maailmansodan aikana hän oli pidätettynä 1940–1941. Tämän jälkeen hän oli mukana Charles de Gaullen vastarintaliikkeessä. Sodan jälkeen vuonna 1945 hänet valittiin valtiovarainministeriksi ja varapääministeriksi. Seuraavana vuonna hän toimi myös kansalliskokouksen puhemiehenä.
Presidenttinä

Auriol oli Ranskan neljännen tasavallan ensimmäinen presidentti. Presidenttikaudellaan hän pyrki sovittelemaan vasemmiston ja oikeiston välejä. Poliittisten kiistojen lisäksi hänen kauttaan värittivät myös talousvaikeudet ja Indokiinan sota. Auriol kieltäytyi jatkokaudesta.
Auriol teki 6.–8. maaliskuuta 1950 valtiovierailun Lontooseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vincent Auriol Wikimedia Commonsissa
Ranskan neljännen tasavallan presidentit
Vincent Auriol (1947–1954) | René Coty (1954–1959)
Vladimir Komarov (täsmennyssivu)

Vladimir Komarov voi viitata seuraaviin:
Vladimir Komarov (1927–1967), neuvostoliittolainen kosmonautti
Vladimir Komarov (1949–2018), neuvostoliittolainen pikaluistelija
Vladimir Komarov (1869–1945), neuvostoliittolainen kasvitieteilijä
Vladimir Komarov (s. 1980), venäläinen jalkapalloilija
Kosmonaut Vladimir Komarov, Neuvostoliiton satelliitinseuraamisalus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vladimir Komarov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Viktorija Zjabkina

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Viktorija Zjabkina vuonna 2017. |  Viktorija Zjabkina vuonna 2017. |  Viktorija Zjabkina vuonna 2017. |  |
Maa:  Kazakstan
Naisten pikajuoksu
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Hopeaa | Incheon 2014 | 4×100 m |  |
|  Pronssia | Jakarta 2018 | 4×100 m |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Pune 2013 | 200 m |  |
|  Kultaa | Wuhan 2015 | 200 m |  |
|  Kultaa | Bhubaneswar 2017 | 100 m |  |
|  Kultaa | Bhubaneswar 2017 | 200 m |  |
|  Kultaa | Bhubaneswar 2017 | 4×100 m |  |
|  Hopeaa | Wuhan 2015 | 100 m |  |
| Aasian hallikisat  | Aasian hallikisat  | Aasian hallikisat  |  |
|  Kultaa | Ašgabat | 60 m |  |
| Sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailut  | Sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailut  | Sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2016 | 60 m |  |
|  Kultaa | Teheran 2018 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Teheran 2018 | 60 m |  |
|  Pronssia | Hangzhou 2012 | 60 m |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2015 | 100 m |  |
|  Kultaa | Gwangju 2015 | 200 m |  |
|  Kultaa | Gwangju 2015 | 4×100 m |  |
Viktorija Viktorovna Zjabkina (ven. Виктория Викторовна Зябкина, s. 4. syyskuuta 1992 Almaty) on kazakstanilainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrillä. Zjabkina on 173 senttimetriä pitkä ja painaa 63 kilogrammaa.
Ura

Zjabkina oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa, jossa hän jäi 200 metrillä alkueriin. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui alkuerissä 100 ja 200 metrillä sekä 4 × 100 metrin viestissä. Hän on ollut mukana myös neljissä MM-kilpailuissa selviytyen parhaimmillaan välieriin 100 ja 200 metrillä Pekingissä 2015. Aasian kisoista Zjabkinalla on yksi viestihopea ja -pronssi sekä Aasian-mestaruuskilpailuista viisi kultaa ja yksi hopea. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Zjabkina voitti kultaa 100 metriltä, 200 metriltä ja pikaviestistä.
Hän on voittanut Kazakstanin mestaruuden 100 metrin juoksussa 2011 ja 2015, 200 metrin juoksussa 2011, 2013 (23,64 s), 2015 ja 2018, 4 × 100 metrin viestissä 2011, 2012, 2014 ja 2015 sekä 4 × 200 metrin viestissä 2017. Sisäradoilla hän on voittanut maansa mestaruuden 60 metrillä 2015, 2016 ja 2017 sekä 200 metrillä 2016 ja 2017.
Muuta

Zjabkina opiskelee liikuntakasvatusta Kazakstanin kansallisessa yliopistossa. Tätä kautta hän sai osallistumismahdollisuuden universiadeihin, jotka on tarkoitettu yliopisto-opiskelijoille.
Ennätykset > Ulkoradoilla

100 metriä: 11,19 (Peking 2015)
200 metriä: 22,77 (Gwangju 2015, NR)
400 metriä: 51,67 (Almaty 2012)
Ennätykset > Sisäradoilla

60 metriä: 7,20 (Ust-Kamenogorsk 2016, NR)
200 metriä: 23,25 (Ust-Kamenogorsk 2016, NR)
Walter Kempowski

| Walter Kempowski |
| --- | --- |
 Walter Kempowski noin 1975.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1929 Rostock, Saksa
Kuollut: 5. lokakuuta 2007 (78 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.kempowski.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Walter Kempowski (29. huhtikuuta 1929 Rostock, Saksa – 5. lokakuuta 2007 ) oli saksalainen kirjailija. Hän sai 1948 tekaistun vakoilusyytteen perusteella pitkän vankeustuomion, mutta vapautui 1956. Vapauduttuaan Kempowski opiskeli Göttingenissä opettajaksi.
Esikoisteoksessaan Im Block (1969) Kempowski kuvaa vankilakokemuksiaan. 1971–1984 ilmestyneessä moniosaisessa perheensä kronikassa hän kuvaa saksalaisen porvariston elämää 1900-luvulla. Echolot on kollaasimainen kokoelma kirjeitä, päiväkirjoja, uutisleikkeitä, ja siinä hän kuvaa Saksaa toisen maailmansodan aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walter Kempowski Wikimedia Commonsissa