stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pulskaneilikka
Ulkonäkö ja koko

Pulskaneilikka kasvaa 25–60 cm korkeaksi. Kasvi on löyhästi mätästävä ja tyvestä koheneva, väriltään puhtaanvihreä ja kalju. Lehdet ovat kapeita ja tasasoukan suikeita, ja kasvavat tyvestä yhdiskasvuisesti tupeksi. Vaaleansinipunaiset, hyväntuoksuiset kukat ovat pitkäperäisiä ja halkaisijaltaan noin viisi senttimetriä. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat kapealiuskaisia ja lisäteriöttömiä. Pulskaneilikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Pulskaneilikka muistuttaa hietaneilikkaa (D. arenarius), mutta kasvaa tätä isommaksi, sen lehdet ovat pehmeämmät ja se mätästää löyhemmin. Pulskaneilikka muistuttaa myös hieman käenkukkaa (Lychnis flos-cuculi), jonka kukkien väri kuitenkin on vaaleampi ja verhiö lyhyempi.
Pulskaneilikka voi risteytyä ketoneilikan (D. deltoides) kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Levinneisyys

Pulskaneilikkaa tavataan laajalla alueella koko Keski- ja Itä-Euroopan alueella Ranskasta ja Pohjois-Italiasta Romaniaan, Ukrainaan ja Keski- ja Pohjois-Venäjälle Uralille saakka. Lajia tavataan myös hajanaisemmin Uralin itäpuolella Keski-Siperiassa aina Tyynellemerelle saakka, josta levinneisyysalue jatkuu etelään päin Kiinaan ja Japaniin.
Suomessa pulskaneilikan levinneisyysalue on jatkoa Venäjän esiintymille. Laji on levittäytynyt Suomeen laaksoja ja jokivarsia pitkin jo myöhäisjääkaudella mannerjäätikön sulaessa. Voimakkaimmillaan kanta on Keski-Lapissa, Kainuussa sekä Oulun seudulla. Etelämpää lajista on satunnaisia havaintoja, mutta se on kadonnut lähes kaikilta näiltä kasvupaikoilta. Pohjois-Savossa Kaavilla kasvaa pulskaneilikan harvinainen serpentiinirotu, joka on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Alueella kasvaa alle 1 500 pulskaneilikkamätästä, mutta niistä vain osa edustaa uhanalaista serpentiinirotua. Pulskaneilikka on yleisesti ottaen luokiteltu vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnista lähtien Suomessa elinvoimaiseksi. Vuoden 2000 uhanalaisuusluokituksessa se oli äärimmäisen uhanalainen. Pulskaneilikan Kaavin serpentiinirotu on kuitenkin luokiteltu vuonna 2019 vaarantuneeksi.
Elinympäristö

Tyypillisiä elinympäristöjä pulskaneilikalle ovat jokien hiekka- ja sorarannat, rantaniityt ja kallionpenkereet. Se hyötyy ihmistoiminnasta ja leviää helposti myös kedoille ja tienvarsille. Pohjois-Savossa Kaavilla tavattava harvinainen pulskaneilikan rotu kasvaa emäksisillä serpentiinikivillä. Esiintymisalueen laajuus on nykyisin vain noin yksi neliökilometri.
Käyttö

Pulskaneilikkaa myydään puutarhakasvina. Se sopii myös leikkokukaksi.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pulskaneilikka (Dianthus superbus)
Kasviatlas 2020: Pulskaneilikan (Dianthus superbus) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pulskaneilikka (Dianthus superbus)
Luontoportti: Pulskaneilikka (Dianthus superbus)
United States Department of Agriculture (USDA): Dianthus superbus (englanniksi)
Flora of China: Dianthus superbus (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Dianthus superbus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161878  Wikispecies: Dianthus superbus  BioLib: 38639  CoL: 35B5Q  EoL: 2873164  EPPO: DINSU  EUNIS: 166439  FNA: 200007039  FoC: 200007039  GBIF: 6363496  GRIN: 13866  iNaturalist: 447244  IPNI: 153941-1  ITIS: 823588  MoBotPF: 279096  NBN: NBNSYS0000005440  NCBI: 288950  Observation.org: 2476  Open Tree of Life: 432192  PalDat: Dianthus_superbus  Panarctic Flora: 421502  PFI: 971  Plant List: kew-2764999  PLANTS: DISU12  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:153941-1  RHS: 5743  Tropicos: 6301519  WFO: wfo-0000644338  Laji.fi: MX.38149 
Pulskaneilikan kukka
Pulskaneilikan hedelmiä ja siemeniä
Virallisperiaate

Virallisperiaate eli offisiaaliperiaate tarkoittaa, että oikeusprosessin kohteesta ja oikeudenkäynnin kulusta määrääminen kuuluu viranomaisille ja oikeudenkäynnin alettua tuomioistuimelle. Periaate koskee tuomioistuimen ja asianosaisten välisiä suhteita. Sen vastakohta on määräämisperiaate. Virallisperiaatetta noudatetaan virallisen syytteen alaisissa rikosjutuissa ja indispositiivisissa riita-asioissa eli jutuissa, joissa sovinto ei ole sallittu. Tällaisten riita-asioiden tietyt prosessitoimet tosin noudattavat määräämisperiaatetta.
Rikosasioissa virallisperiaate tarkoittaa muun muassa, että syytteen nostaminen kuuluu viralliselle syyttäjälle. Syytteen nostamisen jälkeen asianosaiset eivät saa määrätä oikeudenkäynnin kohteesta eivätkä sen kulusta. Syyttäjällä pitää olla perusteltu laillinen syy, jotta hän voi luopua syytteen ajamisesta. Syyttäjä ei saa sopia juttua epäillyn eikä syytetyn kanssa. Periaatteessa syytettyä ei voida tuomita rangaistukseen pelkästään tunnustuksen perusteella, eikä syytetyn tekemä rangaistusvaatimuksen myöntäminen sido tuomioistuinta. Kuitenkin rikosjutuissa määräämisperiaate vaikuttaa siten, ettei tuomioistuin saa tuomita rikoksesta, josta syytteessä ei ole vaadittu hänelle rangaistusta.
Indispositiivisissa riita-asioissa ja hakemusasioissa virallisperiaate tarkoittaa, etteivät asianosaiset voi tehdä sovintoa eivätkä siirtää asiaa välimiesoikeuden ratkaistavaksi. Tällöin tuomioistuinta ei sido vastapuolen vaatimuksen oikeaksi myöntäminen, ja tuomioistuin saa päättää, miten tunnustus vaikuttaa todisteena (oikeudenkäymiskaaren 17 luku 4 § 2 mom.). Aloite oikeudenkäynnin aloittamiseksi tulee kuitenkin yleensä asianosaiselta. Määräämisperiaatetta noudatetaan siinä, ettei oikeus saa tuomita enempää tai muuta kuin asianosainen on vaatinut.
Viracocha Inca

Guaman Poma de Ayala: Viracocha Inca. Piirros Poma de Ayalan kronikasta noin vuodelta 1615.
Viracocha Inca oli inkakavaltion kahdeksas hallitsija eli Sapa Inca. Hän oli saanut nimensä inkojen luojajumalan Viracochan mukaan. Viracocha Inca syrjäytti isänsä Yahuar Huacacin. Viracocha jatkoi inkojen valtakunnan laajentamista ja valtasi Titicacajärven seudut aymaroiden avustuksella. Hän joutui kuitenkin pian vaikeuksiin, kun chimut ja chankat hyökkäsivät inkavaltion pohjoisosiin ja etenivät Cuzcon lähelle. Viracocha Inca pakeni kaupungista kruununperillisensä Unconin kanssa. Sillä aikaa hänen toinen poikansa Yupanqui onnistui pitkällisen taistelun jälkeen torjumaan pääkaupunkia uhanneen hyökkäyksen. Viracocha Inca kuoli kohta tämän jälkeen, ja Yupanqui käytti tilaisuutta hyväkseen ja kaappasi vuonna 1438 vallan veljeltään. Tämä vuosi on ensimmäinen luotettava vuosiluku inkojen historiassa. Yupanqui sai lisänimen Pachacútec, joka merkitsee ”uudistajaa”.
Viracocha Incan valtakausi oli merkittävä muutosvaihe inkavaltakunnan historiassa. Siihen mennessä inkat olivat tehneet säännöllisiä sotaretkiä naapuriheimojen alueille, mutta he olivat kuitenkin jättäneet ne sotaretkien jälkeen rauhaan, mikäli eivät kokeneet niitä enää uhkaksi. Viracocha Incan aikana inkat ryhtyivät perustamaan pysyviä sotilasleirejä valloittamilleen alueille ja vakiinnuttamaan valta-asemansa naapurikansojen keskuudessa.
Jari Vilén

| Jari Vilén |
| --- | --- |

Suomen ulkomaankauppaministeri
 Lipposen II hallitus 4.1.2002–17.4.2003  
Edeltäjä:  Kimmo Sasi
Seuraaja:  Paula Lehtomäki
Kansanedustaja
 24.3.1999–20.3.2007  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Lapin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1964 (ikä 60) Kemi
Ammatti:  kasvatustieteen maisteri (1990)
Puoliso:  Janina Vilén (2005–2009) Eva Söregi (11.6.2011–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Uskonto:  evankelisluterilainen
Aiheesta muualla
www.vilen.fi
Jari Pekka Olavi Vilén (s. 17. huhtikuuta 1964 Kemi) on suomalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän on toiminut muun muassa kansanedustajana, ministerinä ja suurlähettiläänä.
Vilén toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2007 ja Lipposen II hallituksessa ulkomaankauppaministerinä. Hän on toiminut Suomen suurlähettiläänä Unkarissa 2007–2012, Puolassa 2012–2014, Barentsin ja Pohjoisen ulottuvuuden osalta 2021–2023 ja Kanadassa 2023–2024. Hän toimi myös EU:n suurlähettiläänä Euroopan neuvostossa 2014–2018 ja Euroopan komission puheenjohtaja Jean-Claude Junckerin arktisten asioiden neuvonantajana 2018–2020. Vuonna 2024 Viléniä syytettiin häirinnästä ja epäasiallisesta käytöksestä suurlähetystönsä työntekijöitä kohtaan, minkä seurauksena hän siirtyi ulkoasiainneuvokseksi ulkoministeriöön.
Opinnot

Vilén on valmistunut kasvatustieteen maisteriksi Oulun yliopistosta 1990. Hän on suorittanut jatko-opintoja Irlannissa Trinity Collegessa ja toiminut opettajana St. Andrews Collegessa 1990–1991.
Opinnot > Pro gradu -epäselvyydet

Tammikuussa 2002 Oulun yliopiston selvitysryhmä totesi Vilénin pro gradu -opinnäytetyön olevan laajalti suoraa lainausta aiemmista teoksista ilman asianmukaisia lähdeviitteitä. Työryhmän mukaan vuonna 1989 hyväksytyn gradun tekstiosuuden 45 sivusta noin puolet on plagioitu. Työryhmä katsoi vastuun työstä olevan tekijällään, mutta myös Vilénin graduohjaaja ja tiedekuntaneuvosto saivat asiasta moitteita. Vilén ja hänen ensisijainen graduohjaajansa katsoivat, että gradu oli vallinneeseen käytäntöön nähden asiallisesti arvioitu jo sitä hyväksyttäessä ja Vilén vakuutti toimineensa vilpittömästi. Työryhmä totesi, että tutkielman hyväksymisen purkamiselle ei ole lain edellyttämiä perusteita. Kohun aloitti kirjoitus keskustalaisessa sanomalehti Suomenmaassa joulukuussa 2001.
Ura

Vilén toimi Oulun yliopiston assistenttina 1991–1992 ja Suomen Akatemian apurahatutkijana Vrije Universiteitissa Brysselissä Belgiassa 1992–1994. Vuosina 1995–1999 hän toimi Lapin liiton maakuntasihteerinä.
Ura > Poliittinen ura

Vilén valittiin Lapin vaalipiirin kansanedustajaksi vuoden 1999 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 2003 vaaleissa.
Vilén toimi Eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä 4. tammikuuta 2002 – 17. huhtikuuta 2003 Lipposen toisessa hallituksessa. Vilénin ministerivastuisiin ulkomaankauppaministerinä kuuluivat muun muassa kauppa-, kilpailu-, kuluttaja- sekä matkailupolitiikka. Eurooppaministerinä hän vastasi EU:n laajentumisneuvotteluista. Vilén toimi Euroopan unionin perustuslakia valmistelleen tulevaisuuskonventin jäsenenä 9. toukokuuta – 10. heinäkuuta 2003 korvaten konventissa silloisen pääministerin Matti Vanhasen.
Vilén toimi eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtajana 18. kesäkuuta 2004 alkaen vuoden 2007 eduskuntavaaleihin asti. Hän on aktiivinen Eurooppa- ja turvallisuuspoliittinen keskustelija ja on toimittanut kaksi kirjaa Euroopan unionin tulevaisuudesta.
Alkuvuodesta 2006 Vilén piti Suomen Sisun julkaisemien Muhammad-pilapiirrosten julkaisua vastuuttomana ja vaati kuvien poistamista ennen kuin ne tekevät korvaamatonta vahinkoa Suomelle ja suomalaisille.
Vilén oli Kemin kaupunginvaltuuston jäsen 1993–1996 sekä Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen 2004–2007. Hänet valittiin ylimääräisissä Rovaniemen kaupungin ja maalaiskunnan kuntaliitoksen johdosta pidetyissä kunnallisvaaleissa 23. lokakuuta 2005 myös uuden yhtyneen Rovaniemen kaupunginvaltuutetuksi.
Vilénin muita luottamustehtäviä ovat olleet muun muassa Eurooppalainen Suomi ry:n sekä Kansallinen sivistysliitto ry:n puheenjohtajuus. Vilén on myös toiminut muun muassa Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL ry:n puheenjohtajana 1988–1989, Kokoomuksen puoluevaltuuston varapuheenjohtajana 1995–2000, Pohjoismaiden neuvoston Konservatiiviryhmän puheenjohtajana 2001 ja Kemijärven Kuvanveisto- ja Kulttuurisäätiön hallituksen puheenjohtajana 2006–2007.
Ura > Ulkoasiainhallinto

Vilén ilmoitti 9. joulukuuta 2006 Lapin Kokoomuksen piirihallituksen kokouksessa luopuvansa ehdokkuudesta vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Hän kertoi tuolloin, ettei koe moraalisesti mahdolliseksi olla ehdolla tilanteessa, jossa hän mahdollisesti heti vaalien jälkeen kesän aikana olisi siirtymässä kansainvälisiin tehtäviin.lähde?
Presidentti Tarja Halonen nimitti 2. maaliskuuta 2007 Vilénin Suomen Budapestin suurlähetystön päällikön virkaan 1. elokuuta 2007 alkaen. Vilén siirtyi ulkoministeriön palvelukseen 1. huhtikuuta 2007 ja ryhtyi valmistautumaan tehtäväänsä. 17. helmikuuta 2012 presidentti nimitti Vilénin Varsovassa, Puolassa olevan Suomen suurlähetystön päällikön tehtävään 10. syyskuuta 2012 lähtien. 11. huhtikuuta 2014 EU:n ulkoministeri Catherine Ashton nimitti Vilénin EU:n suurlähettilääksi Euroopan neuvostoon.
Lokakuusta 2018 maaliskuuhun 2020 suurlähettiläs Vilén toimi EU:n arktisen politiikan neuvonantajana Euroopan poliittisen strategian keskuksessa (European Political Strategy Centre) EPSC:ssä, joka on EU:n komission ajatushautomo ja palveli puheenjohtaja Jean-Claude Junckeria.
Maaliskuusta 2020 alkaen Vilén toimi Suomen Barentsin ja Pohjoisen ulottuvuuden suurlähettiläänä ulkoministeriössä. Hänet nimitettiin toukokuussa 2023 Suomen Kanadan-suurlähettilääksi Ottawaan 1. syyskuuta 2023 alkaen.
Heinäkuusta 2024 alkaen Vilen siirtyi Suomeen ulkoministeriön alaisuuteen, jossa hän toimii ulkoasiainneuvoksena asiantuntijatehtävissä Itä- ja Kaakkois-Aasian ja Oseanian yksikössä.
Ura > Ulkoasiainhallinto > Syytökset häirinnästä ja epäasiallisesta käytöksestä

Maaliskuussa 2024 julkisuuteen tuli useiden Suomen Ottawan-suurlähetystön työntekijöiden allekirjoittama valituskirjelmä, jossa he syyttivät Viléniä häirinnästä ja epäsopivasta käytöksestä. Kirjelmässä Vilénin väitettiin muun muassa kosketelleen naispuolisia henkilöstön jäseniä epäsopivasti ja esittäneen heistä seksuaalisävytteisiä huomautuksia, käyttäytyneen uhkaavasti, esittäneen vähätteleviä huomioita etnisistä, uskonnollisista ja seksuaalisista vähemmistöistä sekä jatkuvasti kritisoineen henkilöstön työtä. Vilénin toiminnasta oli tehty myös kolme muuta häirintäilmoitusta ulkoministeriöön, ja tapaus oli ollut käsittelyssä muutaman viikon ennen kuin se tuli julkisuuteen. Vilén kertoi, että syytökset tulivat hänelle täytenä yllätyksenä eikä hän tunnista niitä. Ulkoministeri Elina Valtosen piti syytöksiä vakavina, ja ulkoasiainhallinon virkailijayhdistyksen puheenjohtaja Mari Neuvonen piti tapausta täysin poikkeuksellisena ja jopa Suomen suhteita ulkovaltoihin vaarantavana.
Ulkoministeriö aluksi palkkasi Roschier Asianajotoimiston selvittämään syytöksiä. Hankintaa perusteltiin sillä, että tapaus oli monitahoinen ja laaja-alainen. Ulkoasiainhallinnon virkailijayhdistys kritisoi hankintaa, ja eduskunnan oikeusasiamies Petri Jääskeläinen ilmoitti ottavansa ulkoministeriön menettelyn tutkittavaksi. Pian tämän jälkeen ulkoministeriö ilmoitti luopuvansa ulkopuolisen selvittäjän käyttämisestä johtuen sen liian korkeista kustannuksista.
Toukokuussa 2024 Vilén pyysi Facebook-sivuillaan anteeksi suurlähetystön henkilöstöltä ja kertoi pyytäneensä ulkoministeri Valtoselta lupaa palata Suomeen ulkoministeriöön. Ulkoministeriö antoi myöhemmin samassa kuussa Vilénille epäasiallisesta käytöksestä, häirinnästä ja seksuaalisesta häirinnästä kirjallisen varoituksen. Ulkoministeriö myös teki poliisille rikosilmoituksen tapausta koskevien tietojen vuotamisesta medialle.
Ura > Ulkoasiainhallinto > Tutkintapyyntö kulukorvauksista

Kesäkuussa 2024 ulkoministeriö ilmoitti perivänsä Viléniltä perusteettomasti saatuja puoliso- ja lapsikorvauksia sekä tekevänsä asiaan liittyen tutkintapyynnön poliisille. Korvauksia oli maksettu Vilénille hänen toimiessaan Kanada-suurlähettiläänä, vaikka hänen perheenjäsenensä olivat olleet Ottawassa vähemmän kuin korvaukset edellyttivät. Vilén kertoi tehneensä itse esityksen korvausten takaisin perinnästä ja luvanneensa maksaa koko summan. Poliisi aloitti esitutkinnan asiasta heinäkuun puolessavälissä. Elokuussa Vilén maksoi ulkoministeriölle takaisin korvaukset, jotka olivat yhteensä lähes 38 000 euroa. Petos- ja virkarikosepäily siirtyi syyteharkintaan marraskuussa 2024.
Perhe

Vilén meni vuonna 2005 naimisiin kansanedustaja Janina Anderssonin entisen eduskunta-avustajan Janina Kosken kanssa. Vuonna 2009 he ilmoittivat eroavansa. Vilén avioitui uudelleen 11. kesäkuuta 2011 Budapestissa Eva Söregin kanssa, joka otti sukunimekseen yhdistelmänimen Söregi-Vilén. He saivat pojan 10. joulukuuta 2017. Söregi-Vilén työskentelee Unkarin parlamentissa entisen puhemies Katalin Szilin kabinettipäällikkönä.
Julkaisuja

Jari Vilen & Markku Jokisipilä, Kiitoskortti Hitleriltä – SS-mies Jorma Laitisen päiväkirjat 1941–43, Minerva 2020 ISBN 978-952-375-027-2
Jari Vilen, Suurlähettiläänä kuohuvassa Keski-Euroopassa, Minerva 2021 ISBN 978-952-375-365-5
Kunnianosoitukset

Puolan tasavallan ansioritarikunnan komentajaristi 2014
Suomen sotilasansiomitali 2014
Miskolcin yliopiston kunniajäsen 2013
Pécsin yliopiston kunniatohtori 2012
Unkarin ansioritaristi 2012
Iszaszentgyörgyn kunniakansalainen 2012
Geresdlak-mitali 2012
Kemin kaupungin kilpi 2009
Viron Maarian ristin 3. luokan ritarikunta. 2006
Suomen Leijonan ritarikunnan komentaja 2003
Dalian Maritime Universityn kunniaprofessori 2003
Aiheesta muualla

.aspx Jari Vilén Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kimmo Sasi | Suomen ulkomaankauppaministeri 2002–2003 | Seuraaja: Paula Lehtomäki |
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Akaan-Penttilä  Antvuori  Dromberg  Harkimo  Heinonen (1999–2002)  Hemmilä  Holmlund (2002–)  Häkämies  Ihamäki  Itälä  I. Kanerva  S. Kanerva (1999–2002)  Kantalainen  Karpio  Karttunen  Katainen  Kokkonen  Korhonen  Koskinen  Kummola  Kuosmanen  Kurvinen  Lehtimäki  Lindén  Markkula-Kivisilta  Markkula  Mäki-Hakola  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha  Ravi  Salo  Sarkomaa  Sasi  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Vahasalo  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2    ↑    
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Dromberg  Harkimo  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Itälä (2003–2004)  Kanerva  Karttunen  Katainen  Koskinen  Kuosmanen  Kurvinen  Lahti  Lamminen  Laxell (2004–)  Lindén  Matikainen-Kallström (2004–)  Mäkinen (2003–2004)  Nepponen  Nurmi  Ollila  Paajanen  Perho  Risikko  Saarikangas  Salo  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tulonen  Vahasalo  Vapaavuori  Vielma  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2    1 2    
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Latvia 
Henkilöt:  Eduskunta
Psykiatrinen sairaala

Wienin entinen psykiatrinen sairaala, Narrenturm, on Euroopan vanhin mielisairaalaksi rakennettu rakennus, joka on panoptikon-tyyppinen.
Psykiatrinen sairaala (ent. mielisairaala) on sairaala, joka on erikoistunut mielenterveyden häiriöistä kärsivien henkilöiden hoitoon.
Historiaa > Euroopassa

Mielisairaiden eristämisestä on asiakirjoja jo keskiajalta. Ensimmäinen tunnettu psykiatrinen sairaala on Bethlem Royal Hospital (tunnettu myös nimellä Bedlam), joka perustettiin Lontooseen vuonna 1247, ja joka vuoteen 1403 mennessä oli alkanut ottaa hoitoon psykiatrisia potilaita. Mielisairaaloiden historiaa on koonnut muun muassa Michel Foucault teoksessaan Folie et déraison: Histoire de la folie à l'âge classique vuonna 1961. Valvonnan, mielisairaaloiden ja vankiloitten arkkitehtuuria Foucault käsittelee teoksessaan Tarkkailla ja rangaista vuodelta 1975. Panoptikon oli rakennustyyppi, jonka Jeremy Bentham myöhemmin suunnitteli erityisesti laitoksiin, joissa tarvittiin jatkuvaa valvontaa.
Napoleonin sotien jälkeen (1815−) kuppa yleistyi ja keskiluokkaistui Euroopassa, mistä seurasi muutaman kymmenen vuoden viiveellä aivokuppaepidemia, jonka oireet muistuttavat skitsofreniaa. 1840-luvulla brittiläisessä Hanwellin mielisairaalassa lopetettiin potilaiden sitominen.
1980-luvun alussa Britannian ja Norjan turvasairaaloissa paljastui väärinkäytöksiä.
Pisimmälle psykiatrisia avohuollon palveluja on kehitetty Italiassa, jossa käytännöllisesti katsoen kaikki mielisairaalat on korvattu avohoidolla. Potilaiden sisäänotto laitoksiin lopetettiin vuonna 1982.
Historiaa > Suomessa

Keskiajan lopulla Suomessa ja muualla Euroopassa alettiin eristää mielisairaita perustamalla mielisairaaloita. Niitä kutsuttiin "Pyhän Hengen huoneiksi". Suomessa tällaisesta sairaalasta on ensimmäinen maininta vuodelta 1396. Sairaalat sijaitsivat kaukana kaupungeista, ja sairaalaan jouduttuaan potilas vietti siellä yleensä lopun elämäänsä. Vielä 1700-luvulla mielisairaat eristettiin muun muassa spitaalisten kanssa.
Tärkeä käänne suomalaisessa mielisairaanhoidossa tapahtui 1800-luvulla, kun keisari Nikolai I antoi asetuksen, joka koski mielisairaiden hoitoa ja sairaaloiden rakentamista. 1800-luvun lopulla hoitomaksut oli porrastettu varallisuuden mukaan niin että ylimmän maksuluokan säätyläiset maksoivat ainakin osan hoidostaan itse. Maksavat asiakkaat vähensivät pakkokeinojen suosiota mielisairaaloissa. 1880-luvulla tuli voimaan uusi keisarillinen asetus, joka määräsi kunnat huolehtimaan kroonisesti mielisairaiden hoidosta. Tällöin syntyivät kunnalliskotien mielisairasosastot, jotka jäivät pois vasta 1950-luvulla, kun maahan rakennettiin niin sanottu B-sairaalaverkko.
1800-luvun lopulta 1930-luvulle saakka vallitseva hoitomuoto oli potilaan "pakkokeinottomuus" eli potilaan pakottaminen sänkyyn ja pitkäkestoisiin kylpyihin. Pakkokeinottomuus johti eristämisen ja pakkopaidan sijasta rauhallisten ja rauhattomien potilaiden erottamiseen toisistaan ja jatkuvaan valvontaan. Kaikki akuuttipotilaat ja muut levottomat pakotettiin tavallisesti sänkyyn. Myöhemmin makuuttamisen syrjäytti saksalaisen psykiatrin Hermann Simonin kehittämä aktiivinen työterapia, jota Suomessa ryhdyttiin toteuttamaan 1920-luvun lopulla.
Vuonna 1953 tuli voimaan uusi mielisairaslaki, joka lisäsi potilaspaikkoja ja määräsi ennalta ehkäisevään työhön luotavaksi terveyskeskus- eli "avohoito"verkoston. Kuntoutus- ja perhetyö alkoi tulla mukaan hoitoon. A- ja B-mielisairaalat syntyivät; A-mielisairaaloissa hoidettiin vastasairastuneet ja B-mielisairaaloissa pitkäaikaispotilaat. Kunnalliskotien mielisairaalaosastoista luovuttiin. Pal­ve­lut oli koh­den­nettu lähes yksi­no­maan psy­koo­seja sai­ras­ta­ville, ja ne oli­vat vah­van lai­tos­pai­not­tei­sia. 1950-luvulla alettiin käyttää psykoosilääkkeitä eli neuroleptejä, mikä helpotti potilaiden hallintaa. Päähoitona oli kuitenkin edelleen sähköhoito.
Toiminta

Potilaiden hoitoon tulon syynä voi olla muun muassa vakava masennus, itsemurhariski, ahdistuneisuushäiriöt tai pelkotilat, syömishäiriö, psykoottisuus tai päihteiden käytön aiheuttama psyykkinen oireilu. lähde?
Psykiatrinen sairaala on jaettu lasten-, nuoriso-, aikuis- ja vanhuspsykiatrian osastoihin sekä nuorten ja aikuisten päihdepsykiatrian osastoihin. Alle 13-vuotiaat lapset kuuluvat lastenpsykiatrian pariin, 13−17 -vuotiaat nuortenpsykiatrian, 18−65-vuotiaat aikuispsykiatrian ja yli 65-vuotiaat vanhuspsykiatrian (nimeltään myös psykogeriatria, geropsykiatria). Vanhuspsykiatrian potilaat ovat yleensä pitkäaikaissairaita, jotka eivät enää pysty itse huolehtimaan itsestään. Osa heistä on vuodepotilaita. lähde?
Liikunta parantaa potilaiden elämänlaatua ja sillä on positiivisia vaikutuksia mielenterveydelle. Liikunta on myös usein merkittävä osa mielenterveyskuntoutusta. Erot mahdollisuuksissa liikkua ovat kuitenkin sairaaloiden välillä suuret. Joissakin sairaaloissa kaikki potilaat pääsevät harrastamaan liikuntaa, joissakin vain harvat.
Hoitomuotoja > Pakkohoito

Pakkohoitoon eli tahdosta riippumattomaan psykiatriseen sairaanhoitoon voidaan määrätä  vain sillä hetkellä psykoosissa oleva ihminen, jos sairaus muuten pahenisi tai hän ilman hoitoa vaarantaisi omansa tai muiden terveyden tai turvallisuuden. Alaikäisillä riittää myös syyksi muu vakava mielenterveyden häiriö, ja että muut mielenterveyspalvelut eivät sovellu käytettäväksi