stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aitotumaiset
Aitotumaisten synty

Bakteerit, arkit ja aitotumaiset ovat ilmeisesti polveutuneet samasta kantamuodosta. Nämä ryhmät ovat kuitenkin eronneet toisistaan erittäin varhaisessa vaiheessa. Ensin bakteerit eriytyivät omaksi kehityslinjakseen. Arkit ja aitotumaiset erosivat toisistaan myöhemmin.
Aitotumaisten syntyä on väitetty jopa elämän syntyä merkittävämmäksi harppaukseksi elämän historiassa. Aitotumaisia väitetään jopa 2,7 miljardia vuotta vanhoiksi, mutta väite on kiistanalainen ja perustuu kemiallisiin jäämiin eli ns. biomarkkereihin ja kivimuodostelmiin, akritarkkeihin, joita on vaikeaa tulkita. Ensimmäiset nykyisenkaltaisiin aitotumaisiin viittaavat fossiilit on tavattu 1,2 miljardin vuoden takaa. Aitotumaisia oli olemassa kuitenkin viimeistään 800 miljoonaa vuotta sitten.
Aitotumaisten eliöiden tuma ja kromosomisto kehittyivät, kun eliöiden genomit olivat kasvaneet liian suuriksi, jotta yksittäisen rengasmaiseen kromosomiin perustuva rakenne olisi toiminut tehokkaasti. Kromosomisto puolestaan edellytti mitoosin kehittymistä.
Tumakalvo, uintisiimat ja mitokondriot ovat ilmeisesti kehittyneet jo ennen kromosomiston syntymistä. Aitotumaisen solun uskotaan syntyneen, kun aitotumaisten kantamuoto otti soluihinsa endosymbiontiksi ilmeisesti purppurabakteerien kehityslinjaan kuuluneet esitumallisen mikrobin. Tällä tavoin isäntäsolu sai kyvyn soluhengitykseen. Mitokondriot ovat tämän käsityksen mukaan näitä taantuneita bakteereja. Kasvien ja viherlevien viherhiukkaset ovat vastaavasti taantuneita endosymbionttisia sinileviä. On todettu, että nykyäänkin on yksisoluisia, jotka elävät bakteerien ja sinilevien tai toisten yhteyttävien aitotumaisten kanssa symbioosissa.
Aiheesta muualla

Opetus.tv: Biologian etäopiskeluympäristö, Eukaryootti (aitotumallinen solu)
CIMP Subcommission on Acritarchs (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Commission Internationale de la Microflore du Paléozoique (CIMP) (Arkistoitu – Internet Archive), international commission for Palaeozoic palynology. (englanniksi)
The Micropalaeontological Society (englanniksi)
The American Association of Stratigraphic Palynologists (AASP) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q19088  Wikispecies: Eukaryota  AlgaeBase: 86701  APNI: 237393  BioLib: 14783  EoL: 2908256  NCBI: 2759  Open Tree of Life: 304358  Paleobiology Database: 306691  Tree of Life: 3 
Aitotumaisten eri kehityshaarojen väliset sukulaisuudet.
William R. Day

William R. Day
William Rufus Day (17. huhtikuuta 1849 – 9. heinäkuuta 1923) oli yhdysvaltalainen lakimies ja diplomaatti.
Day toimi William McKinleyn apulaisulkoministerinä 1897–1898 ja ulkoministerinä huhti-syyskuussa 1898. Presidentti Theodore Roosevelt nimitti hänet tuomariksi Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen vuonna 1903. Day työskenteli korkeimmassa oikeudessa aina vuoteen 1922 saakka, jolloin hän jätti tehtävänsä terveysongelmien vuoksi.
Aksai

Aksain vaakuna.
Aksai (ven. Акса́й) on kaupunki Rostovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin ja sen alajuoksun sivu-uoman Aksain yhtymäkohdassa 18 kilometriä Donin Rostovista koilliseen. Kaupunki on Aksain piirin keskus. Sen läpi kulkee Šahtyn ja Donin Rostovin välinen rautatie. Asukkaita on 41 969 henkeä (vuonna 2010).
Paikalla sijainnut Aksaiskajan kasakkakylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1569. 1600-luvun lopulta lähtien Donin kasakoiden keskuksen, noin 20 kilometriä idempänä sijaitsevan Tšerkasskin etuvartiona. Vuonna 1957 perustettiin Aksain kaupunki.
Rostovin alue
4. jääkäripataljoona

Paul Kirilow myöh. Kirilo
Edvard Hanell
4. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin 2. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkärimajuri Gabriel von Bonsdorff (siirrettiin 23. maaliskuuta alkaen 2. jääkärirykmentin komentajaksi), jääkärikapteeni Edvard Hanell (19. maaliskuuta alkaen), jääkärikapteeni Paul Kirilow myöh. Kirilo (6. toukokuuta 1918 alkaen).
Pataljoonan esikunta sijaitsi 3. maaliskuuta 1918 Vaasassa ja se muodostettiin kokonaisuudessaan Vaasassa.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan osin Savonlinnasta ja osin Elisenvaarasta 11. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 14.–15. huhtikuuta 1918.
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen Savon Jääkärirykmentti.
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Johan Ahlroth myöh. Arajuuri (haavoittui Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918), jääkärivänrikki Sigurd Söderberg (27. maaliskuuta alkaen, siirrettiin 19. huhtikuuta 13. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Julius Saaristo. Komppania koottiin Vaasassa.
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Eino Koskimies (haavoittui 28. maaliskuuta 1918), jääkäriluutnantti Johannes Väisänen (28. maaliskuuta 1918 alkaen, siirrettiin joukkueenjohtajaksi 14. huhtikuuta 1918 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan), jääkärikapteeni Alexander Mellblom (12. huhtikuuta alkaen). Komppania koottiin Vaasassa, jääkärivänrikki Ejwind Ahonius (ajalla 3. huhtikuuta – 12. huhtikuuta 1918).
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Rafael Kajander (haavoittui 28. maaliskuuta 1918, palveli myöhemmin 2. ja 5. jääkärirykmentin täydennyspataljoonan komentajana), jääkärivänrikki Julius Saaristo (28. maaliskuuta alkaen), jääkäriluutnantti Aarne Blick. Komppania koottiin Vaasassa.
Joukko-osastot > 4. komppania/Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Gunnar Melin (siirrettiin 19. maaliskuuta komppaniansa mukana 6. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Claës Winell (siirrettiin 5. jääkäripataljoonan komppanianpäälliköksi), jääkäriluutnantti Nestori Karhula. Komppania koottiin Vaasassa.
Pataljoonassa palvelleita Saksan jääkäreitä

Pataljoonan adjutanttina jääkärivänrikki Ejwind Ahonius (siirrettiin 3. huhtikuuta 2. komppanian päälliköksi), esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Alfred Camis (komennettiin myöhemmin 3. jääkäriprikaatiin), pataljoonan esikunnassa muonitus- ja lähettiupseerina jääkäriluutnantti Harry Gustafsson-Guster, 5. komppanianpäällikkönä jääkäriyliluutnantti Johan Harald (siirrettiin 3. jääkäriprikaatin esikuntaan), pataljoonan lääkintävääpelinä jääkärivääpeli Abel Ikonen, pataljoonan lähettialiupseerina jefreitteri Toivo Johannes Jatkola, komppanian ja pataljoonan vääpelinä jääkärivääpeli Kaarlo Kauppila, pataljoonan esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Ruben Lagus (siirrettiin rykmentin esikuntaan adjutantiksi), kuormastoaliupseerina jääkärivaravääpeli Sulo Wilho Lindberg, jääkärivänrikki Väinö Tojkander (siirrettiin 24. maaliskuuta 11. jääkäripataljoonaan), joukkueenjohtajana jääkäriluutnantti Sten Holm (siirrettiin 17. maaliskuuta 1918 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan).
John Franklin Enders

| John Franklin Enders |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1897 West Hartford, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 8. syyskuuta 1985 (88 vuotta) Waterford, Connecticut, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Lääketiede ja biologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto
John Franklin Enders (10. helmikuuta 1897 – 8. syyskuuta 1985) oli yhdysvaltalainen bakteriologi. Hän oli Harvardin yliopiston professori vuodesta 1935. Hän toimi myös johtajana lastentautien tutkimusosastossa, Bostonin Children's Medical Centre -laitoksessa. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon Thomas Huckle Wellerin ja Frederick Chapman Robbinsin kanssa poliovirusta koskevista tutkimuksistaan.
Enders aloitti opiskelemalla englanninkielistä kirjallisuutta Harvardin yliopistossa ennen kuin vaihtoi pääainetta, ja väitteli bakteriologiasta 1930.
Omega-3-rasvahapot

Kalarasvan sisältämän dokosaheksaeenihapon (DHA) on ajateltu edistävän sydämen, aivojen ja silmien terveyttä.
Triglyseridi on mikä tahansa glyserolin esteri, jossa kaikki kolme hydroksyyliryhmää ovat esteröityinä rasvahapoilla.
Tyydyttymätön rasvahappo
Kertatyydyttymätön rasvahappo
Monityydyttymätön rasvahappo
Transrasva
Omega-rasvahapot:
ω−3
ω−6
ω−7
ω−9
Tyydyttynyt rasvahappo
Katso myös
Rasvahappo
Välttämätön rasvahappo
Luettelo monityydyttymättömistä rasvahapoista
n
k
Omega-3-rasvahapot (n-3-rasvahapot) ovat monityydyttymättömiä rasvahappoja, joiden hiiliketjun ensimmäinen kaksoissidos metyyliryhmän päästä laskettuna on kolmannessa hiili-hiili-sidoksessa.
Pitkäketjuiset omega-3-rasvahapot eikosapentaeenihappo (EPA) ja dokosaheksaeenihappo (DHA) ovat biologisesti aktiivisia, ja elimistö käyttää niitä solukalvojen rakennusaineeksi ja immuunijärjestelmän toimintaan.
Kaksi muuta omega-3-rasvahappoa toimii biologisesti aktiivisten omega-3-rasvahappojen esiasteena. Toinen niistä on eläinkunnan tuotteissa esiintyvä klupadoni- eli dokosapentaeenihappo (DPA), joka muuntuu hyvällä hyötysuhteella  EPA:ksi.
Kasvikunnan tuotteissa esiintyy lisäksi alfalinoleenihappoa, jota elimistö muuntaa vähäisessä määrin EPA:ksi, mikäli linolihapon saanti jää riittävän pieneksi. Osa ihmisistä kykenee muuntamaan alfalinoleenihappoa vähäisessä määrin myös DHA:ksi.
Väestöseurantutkimuksissa on havaittu, että niillä, joiden veressä esiintyy runsaasti klupanodonihappo DPA:ta, esiintyy 36 prosenttia vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia. Lisäksi odottavan äidin veren korkean DPA-pitoisuuden on havaittu parantavan syntyvän lapsen hermostoterveyttä. Liha on länsimaisen ruokavalion tärkein klupadonihapon lähde.
Metabolia

Klupanodonihappo muuntuu elimistössä EPA:ksi hyvällä hyötysuhteella. Lisäksi myös 3 prosenttia ravinnon alfalinoleenihaposta muuntuu EPA:ksi. Joidenkin ihmisten elimistö pystyy tuottamaan alfalinoleenihaposta myös DHA:ta, mutta muunnoksen hyötysuhde jää 1–9 prosenttiin. Muunnos DHA:ksi ja EPA:ksi saattaa kuitenkin estyä kokonaan, jos elimistössä on runsaasti linolihappoa suhteessa alfa-linoleenihappoon. Esimerkiksi kasviöljyjen ja pähkinöiden sisältämä linolihappo (LA) vähentää alfalinoleenihapon muuntumista EPA:ksi ja DHA:ksi
Fysiologiset vaikutukset

Elimistö käyttää EPA:ta ja DHA:ta solukalvojen rakennusaineeksi ja immuunijärjestelmän toimintaan.
Puutos

Omega 3-rasvahappojen puutos saattaa aiheuttaa hilseilevää ihotulehdusta, heikentynyttä  näön tarkkuutta, kävelyvaikeuksia ja ääreishermoston häiriöitä.
Saanti

Omega-3-rasvahappoja saadaan ruoasta ja osa ihmisistä nauttii niitä lisäksi lisäravinteina, kuten kalaöljynä tai siitä valmistettuina kapseleina.
Meriperäisten omega-3-rasvahappojen keskimääräinen saanti on 163 milligrammaa päivässä, ja se vaihtelee maittain välillä 5–3 886 mg. Lihasta saadaan lähes yhtä paljon omega 3-rasvahappoja kuin kalasta, koska sitä syödään paljon enemmän.
Australialaislapsilla vuonna 2014 laaditussa tutkimuksessa havaittiin, että 56 prosenttia DPA:sta saatiin lihasta, 23 prosenttia kalasta ja merenelävistä, noin 6 prosenttia viljatuotteista, noin kuusi prosenttia maitotuotteista ja lähes neljä prosenttia kananmunista . Myös voissa on DPA:ta.
Vegaaneilla on todettu alhaisia veren eikosapentaeenihappo- (EPA) ja dokosaheksaeenihapon (DHA) pitoisuuksia.
Lähteet ravinnossa > Äidinmaito

Rintamaito sisältää runsaasti DPA:ta. Myös DHA:ta esiintyy äidinmaidossa, ja tutkijat ovat esittäneet, että sitä pitäisi lisätä äidinmaidonkorvikkeisiin.
Lähteet ravinnossa > Kala ja merenelävät

Australiassa kulutettu kala sisältää sataa grammaa kohti keskimäärin 415 milligrammaa DPA:ta, 247 milligrammaa EPA:ta ja 66 mg DHA:ta. Suomessa kulutetut kalat sisältävät Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ylläpitämän Fineli-tietokannan mukaan 0,1–3,4 % DHA:ta ja 0,1–1,5 % EPA:a. DPA-pitoisuuksia ei Finelissä mainita minkään elintarvikkeen kohdalla. Lohen omega 3:n kokonaispitoisuutta voidaan ehkä lähestyä lisäämällä Finelin lukuihin yhdysvaltalaisen viljellyn lohen keskimääräinen DPA-pitoisuus 393 mg /100 g.
Turskan maksasta valmistetussa öljyssä, jonka DHA-pitoisuus on 16 prosenttia ja EPA-pitoisuus 11 prosenttia. DHA:ta ja EPA:a on runsaasti myös mädissä sekä rasvaisissa kalalajeissa kuten makrillissa, ankeriaassa ja sillissä.
DHA:ta ja EPA:ta syntyy vesien mikrolevissä, joista ne leviävät ravintoketjuun. DHA:ta ja EPA:ta esiintyy eniten turskan maksasta valmistetussa öljyssä, jonka DHA-pitoisuus on 16 prosenttia ja EPA-pitoisuus 12 prosenttia.
Sata grammaa kalaa sisältää keskimäärin 120 mg alfalinoleenihappoa.
Lähteet ravinnossa > Liha

56 prosenttia australialaislasten DPA:n saannista tulee lihasta, 23 prosenttia kalasta ja merenelävistä, noin 6 prosenttia viljatuotteista, noin kuusi prosenttia maitotuotteista ja lähes neljä prosenttia kananmunista . Australialaiset saavat lihasta lähes yhtä paljon omega 3-rasvahappoja kuin kalasta. Lihassa on vähemmän omega kolmosia, mutta lihaa syödään kuusi kertaa enemmän.
Hylkeenlihassa ja -rasvassa on erityisen paljon DPA:ta. Suomessa käytettävistä lihoista etenkin naudan- ja lampaanlihassa on runsaasti DPA:ta. Etenkin nurmella ruokittu liha naudanliha nostaa elimistön DPA- ja EPA-pitoisuuksia. Rasvainen naudanliha nostaa myös DHA:ta, koska tali sisältää DHA:ta.
Lähteet ravinnossa > Kananmunat

Kananmunan DHA-pitoisuus on 0,1 prosenttia mutta EPA-pitoisuus nolla Kananmuna sisältää kuitenkin myös tehokkaasti EPA:ksi muuttuvaa DPA:ta.
Lähteet ravinnossa > Siemenet, öljyt ja pähkinät

Pellavansiemenöljy, hamppuöljy, rypsiöljy ja saksanpähkinä sisältävät erittäin runsaasti alfalinoleenihappoa. Myös muut ruokaöljyt, pellavansiemenet, paahdettu rouhittu pellava ja hampunsiemenet sisältävät sitä runsaasti..  Pähkinöissä on yleensä runsaasti alfalinoleenihappoa, mutta maapähkinä tekee tästä poikkeuksen. Kasviöljyjen ja pähkinöiden sisältämä linolihappo (LA) vähentää kuitenkin alfalinoleenihapon muuntumista biologisesti aktiiviseksi omega-3-rasvahapoksi.
| Ruoka-aine | Pitoisuus yhteensä  |
| --- | --- |
Naudanaivot: 123 000 mg
Kalanmaksaöljy	(DPA pois lukien), Möller Oy: 24 000 mg/dl
Makrilli (DPA pois lukien): 4 830 mg/100 g
Suomessa v. 2014 myyty kirjolohifilee (DPA pois lukien): 1075 mg/100 g
Siika (DPA pois lukien): 756 mg/100 g
Silakka: 1020 mg/100 g
Lammas: 143 mg/100 g
Nauta: 129 mg/100 g
Tali eli naudanrasva (DPA pois lukien): 87 mg/100 g
Sika: 58 mg/100 g
Broileri: 47 mg/100 g
| Ruoan raaka-aine | pitoisuus aineessa mg / 100 g |
| --- | --- |
Pellavansiemen kokonainen: 22 813
Rypsiöljy: 10 876
Rypsiöljy kylmäpuristettu: 10 000
Saksanpähkinä: 9 080
Ruokaöljy keskiarvo: 8 999
Hampunsiemen kokonainen: 7 810
Ruokaöljy teollisuuskäyttöön: 7 673
Leivontamargariini 80 % juokseva, keskiarvo: 7 500
Soijaöljy: 7 322
Kasvirasvalevite 70 % keskiarvo: 5 160
Margariini 60 % keskiarvo: 4 549
Oregano, kuivattu: 4 180
Margariini 40 % keskiarvo: 2 921
Paistoöljy palmu-, palmuydin- ja rypsiöljyseos: 2 894
Terveysvaikutukset > Sydänterveys

Vuonna 2014 julkaistiin laaja ja perusteellinen tutkimuskatsaus kansainvälisen tutkijaryhmän toimesta, jonka johdossa oli Cambridgen yliopiston kansanterveyslaitoksella työskennellyt sydän- ja verisuonisairauksiin erikoistunut epidemiologi. Tutkimus laadittiin Britannian sydänsäätiön toimesta, ja siihen koottiin 72 siihen mennessä julkaistua tutkimusta, joihin oli osallistunut yhteensä yli puoli miljoonaa koehenkilöä. Tuloksena oli, että runsaasti omega-3-rasvahappoja saaneilla esiintyi vain 13 prosenttia tavallista vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia. Omega-3-rasvahappojen suojaava vaikutus liittyi etenkin kalassa, aivoissa ja lihassa esiintyvään klupanodonihappo DPA:han sekä myös dokosaheksaeenihappo DHA:han ja eikosapentaeenihappo EPA:an, kun taas kasviperäisellä alfalinoleenihapolla ei ollut kovinkaan suurta suojaavaa vaikutusta.
Interventiotutkimuksissa on havaittu, että erityisen runsaasti DPA:ta sisältävä hylkeenöljy vähentää veren triglyseridipitoisuutta kalaöjyä enemmän. DPA:lla vaikuttaisi olevan myös verihiutaleiden kasautumista ehkäisevää spesifiä vaikutusta. DPA parantaa lisäksi veren rasva-arvoja ja lievittää kroonista tulehdusta.
Vuonna 2018 julkaistun kliinisten tutkimusten tieteellisesti vertaisarvioidun yhteenvedon mukaan EPA:lla ja DHA:lla ei olekaan sydänsairauksia vähentävää riskiä. Tarkasteltuihin tutkimuksiin osallistui yhteensä lähes 80 000 koehenkilöä, joita seurattiin keskimäärin 4,4 vuoden ajan. Tutkimuksista on saatu lisäksi viitteitä siitä, että EPA ja DHA ovat vaarallisia sydämentahdistimen omaaville sekä vaikeahoitoisesta rasitusrintakivusta, vaikeasta sydämen vajaatoiminnasta tai vaarallisista sydämen rytmihäiriöistä kärsiville.
Sillä väestönosalla, jonka veressä esiintyy runsaasti DPA:ta esiintyy 36 prosenttia vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia.
Terveysvaikutukset > Diabetes

Laaja 4 500 henkilön viisitoistavuotinen seurantatutkimus ei havainnut DHA- tai EPA-rasvahappojen saannin vähentävän tyypin 2 diabetesriskiä. Kalaöljyn käyttö päin vastoin kohottaa osalla paastoverensokeria. Ensimmäisen elinvuoden aikana nautittu kalanmaksaöljy näyttäisi kuitenkin vähentävän riskiä sairastua ykköstyypin diabetekseen, mikä liittynee siihen, että kalanmaksaöljy sisältää runsaasti diabetesriskiä vähentävää D-vitamiinia.
Vuonna 1996 julkaistun japanilaistutkimuksen mukaan EPA vähensi tyypin 2 diabeteksen munuaisille aiheuttamia komplikaatioita. Vuonna 2008 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että diabeettiseen neuropatiaan sairastuneet diabeetikot nauttivat päivittäin 0,2 grammaa vähemmän linoleenihapoa kuin muut diabeetikot.
Terveysvaikutukset > Nivelreuma

Runsaasti omega-3-rasvahappoja sisältävä kalarasva on osoittautunut Reumaliiton mukaan vuoteen 2013 mennessä tehokkaimmaksi reumakipuja lievittäväksi ruokavaliohoidoksi.
Silmäsairaudet

Vuonna 2005 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan omega 3-rasvahapot saattavat edistää silmien verkkokalvon terveyttä.
Silmäsairaudet > Aivoterveys

Äidin veren korkean DPA-pitoisuuden on havaittu parantavan syntyvään lapsen hermostoterveyttä.
Vuonna 2008 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että EPAaa ja DHA:ta sisältäviä ravintolisiä nauttineiden Alzheimer-potilaiden periferaaliveren mononukeliinisoluissa vapautui vähemmän interleukiini kuutta ja 1B:tä sekä granulosyyttikolonioita stimuloivaa ainetta. Lisäksi vuonna 2009 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että EPA- ja DHA-lisä lisäsi alle 23-painoindeksin omaavien Alzheimer-potilaiden painoa.
Vuonna 2007 julkaistussa pienimuotoisessa interventiotutkimuksessa havaittiin, että DHA-ravintolisää nauttineiden äitien vauvoilla oli tavallista paremmat ongelmanratkaisutaidot. Faganin imeväisen älykkyystesteissä ei kuitenkaan tullut esiin ryhmien välisiä eroja.
Vuonna 2008 julkaistussa pienimuotoisessa interventiotutkimuksessa havaittiin, että EPA- ja DHA-ravintolisää saaneiden äitien lapsilla oli 2,5-vuotiaana tavallista parempi käden- ja silmän koordinaatio. Interventio- ja lumeryhmän lapsilla ei kuitenkaan havaittu eroja muussa kehityksessä tai käyttäytymisessä.
Masennuksen niin sanottu fosfolipidihypoteesi kehitettiin, kun havaittiin, että masennuspotilaiden aivoissa esiintyy tavallista vähemmän omega-3-rasvahappoja. Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan veren korkean EPA- ja DHA-pitoisuuden omaavilla tutkittavilla oli muita parempi aivoverenkierto.
Omega-3-rasvahappojen on ajateltu myös lievittävän lukemisen ja kirjoittamisen vaikeuksia. Vuonna 2009 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin kuitenkin, ettei omega-3-rasvahappoja nauttineen lukemisvaikeuksista kärsineen koululaisryhmän kehitys poikennut plaseboryhmästä.
Silmäsairaudet > EU:n hyväksymät terveysväittämät

Euroopan komission ravitsemustuotteita, ravintoa ja allergioita käsittelevä paneeli  hyväksyi vuonna 2010 markkinointiin tarkoitetun terveysväittämän, jonka mukaan EPA ja DHA edistävät sydämen normaalia toimintaa ja veren paastotriglyseridiarvojen pysymistä normaaleina. Hyväksyntä perustui vuoteen 2010 mennessä julkaistuihin tutkimuksiin, joissa oli havaittu, että eniten kalaperäistä EPA:ta ja DHA:ta nauttivalla väestönosalla esiintyi muita vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia. Komitea tutki ja hylkäsi samalla väittämät, joiden mukaan EPA ja DHA edistäisivät veren LDL-kolesterolin, verenpaineen tai verensokeriarvojen pysymistä normaalina tai immuunijärjestelmän normaalia toimintaa taikka ehkäisisivät UV-säteilyn aiheuttamia ihovaurioita.
Aiheesta muualla

Fineli: Alfalinoleenihapon lähteet ruoka-aineissa
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Abel P. Upshur

Abel P. Upshur
Abel Parker Upshur (17. kesäkuuta 1790 Northamptonin piirikunta, Virginia – 28. helmikuuta 1844 Potomac) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi aktiivisesti Virginian osavaltiopolitiikassa ja myöhemmin laivastoministerinä (1841–43) ja ulkoministerinä (1843–44) John Tylerin hallinnossa.
Upshur menehtyi 28. helmikuuta 1844 USS Princeton -höyrylaivalla sattuneessa onnettomuudessa. Upshur oli laivalla yhdessä presidentti Tylerin ja monen muun tuon ajan merkkihenkilön kanssa, kun yksi laivan tykeistä räjähti surmaten viisi laivalla ollutta henkilöä. Upshurin lisäksi surmansa saaneiden joukossa oli laivastoministeri Thomas Gilmer.
Elihu B. Washburne

Elihu B. Washburne
Elihu Benjamin Washburne (23. syyskuuta 1816 – 23. lokakuuta 1887) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja yksi seitsemästä veljeksestä, joilla oli keskeinen rooli Yhdysvaltain republikaanisen puolueen perustamisessa.
Washburne istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Illinoisin osavaltion edustajana vuosina 1853–1869. Hän toimi ulkoministerinä Ulysses S. Grantin hallinnossa kahdentoista päivän ajan vuonna 1869 ja sen jälkeen suurlähettiläänä Ranskassa. Hän pyrki mutta ei päässyt puolueensa presidenttiehdokkaaksi 1876 ja 1880, ja vetäytyi sen jälkeen politiikasta.