stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ellen Yin
Fiktiivinen historia

Ellen Yin on vielä aika uusi poliisi Gotham Cityssä, mutta täysin tulokas hän ei ole, sillä Yin toimi aikaisemmin poliisina Metropoliksessa. Hän kuitenkin halusi uusia haasteita ja siirtyi Gothamiin poliisiksi. Yin ei ole mikään järjin ystävällinen jostain syystä Bruce Waynea kohtaan, vaikka hänen parinsa Ethan Bennett onkin Brucen paras kaveri, eikä hän myöskään pidä Batmanistä. Etsivä Yinin mielestä Batman rikkoo lakia vaikka auttaakin poliiseja nappaamaan kiinni rikollisia. Toisella tuotantokaudella Yinin mieli kuitenkin muuttui Batmania kohtaan ja hän teki koko kauden yhteistyötä Batmanin kanssa.
Esiintymiset

1. tuotantokausi
Esiintyy kaikissa jaksoissa.
2. tuotantokausi
Rikoskumppanit
Arvuuttaja
JTV
Arpa on heitetty
Emily Walton

Emily Walton (s. 15. maaliskuuta 2000) on televisiosarjasta Coronation Street tuttu lapsinäyttelijä. Hän esitti siinä Bethany Platt -nimistä pikkutyttöä vuosina 2000–2007. Hänellä on kaksoissisko Amy Walton, jonka kanssa hän näytteli Bethany Plattia.
Aiheesta muualla

Emily Walton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Erwin Wegner

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Torino 1934 | 110 m aj |  |
Erwin Andreas Erich Wegner (5. huhtikuuta 1909 Stettin, Saksa – 16. helmikuuta 1945 Sarreguemines, Ranska) oli saksalainen pika-aitajuoksija ja kymmenottelija.
Wegner oli toinen 110 metrin aitajuoksussa Torinon EM-kilpailuissa 1934. Wegner osallistui kaksiin olympialaisiin. Los Angelesin olympialaisissa 1932 hän oli kymmenottelussa yhdeksäs ja karsiutui pika-aidoissa välierissä. Berliinin olympialaisissa 1936 hän myös jäi pika-aitojen välieriin. Saksan mestaruuden Wegner voitti neljä kertaa. Hänen ennätyksensä pika-aidoissa oli vuonna 1935 juostu 14,5 sekuntia, joka oli myös Saksan ennätys kaksikymmentä vuotta. Kymmenottelussa Wegnerin ennätys oli vuonna 1932 oteltu 6189 pistettä.
Wegner kuoli taistelussa helmikuussa 1945 vähän ennen toisen maailmansodan loppumista. Hän oli arvoltaan SS-joukkojen Obersturmbannführer.
Ellipsi (täsmennyssivu)

Ellipsi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
ellipsi, kuviota geometriassa
ellipsi, termiä kielitieteessä
Ellipsi, yhtye
kolmen pisteen (…) nimitystä
Kerronnan elliptisyys, kaunokirjallisuuden piirre.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ellipsi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Grumman F-14 Tomcat

| F-14 Tomcat |
| --- | --- |

Tyyppi:  torjuntahävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Grumman Aerospace Corporation
Ensilento:  21. joulukuuta 1970
Esitelty:  1974
Valmistusmäärä:  712 
Valmistusvuodet:  1969–1991
Grumman F-14 Tomcat
Tomcatia valmistellaan lentoa varten
NASAn F-14 Tomcatin ohjaamo
Grumman F-14 Tomcat on Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksilla käytetty kaksimoottorinen ja -paikkainen hävittäjälentokone, jonka päätehtävät olivat ilmaherruus ja laivaston ilmapuolustus . Yhdysvallat käytti F-14-koneita vuodesta 1972  vuoteen 2006, jolloin ne poistuivat käytöstä. Muista maista konemallia on käyttänyt vain Iran, joka käyttää sitä edelleen.
Kehitys

Bob Kress veti F-14-projektia alusta vuoteen 1971.
Tekniikka

Tomcat on muihin vastaaviin koneisiin nähden suuri ja raskas — muun muassa muuttuvanuolikulmainen siipi sekä aikalaisekseen hyvä tutka tuovat lisäpainoa. F-15:stä ja F/A-18:sta poiketen moottorit on sijoitettu kauas toisistaan, mikä tuo leveyttä, ja lisäksi niiden väliseen tilaan on sijoitettu ohjauslaitteistoja. Runko muodostaa puolet koneen nostavasta pinnasta. Asejärjestelmät on sijoitettu koneen pohjaan, mitä kääntyväsiipisyys käytännössä edellyttää. Aseiden sijoitus siipiin olisi vaatinut monimutkaista järjestelmää, joka pitäisi aseet käännettynä lentosuuntaan. Muuttuvanuolikulmaisen siiven tarkoitus on parantaa liikehtimiskykyä sekä hidaslento-ominaisuuksia, jotka ovat tärkeitä lentotukialukselta toimivalle hävittäjälle.
Tomcat oli suunniteltu ilmaherruushävittäjäksi ja torjuntahävittäjäksi, päävastuunaan lentotukialusryhmien puolustus Neuvostoliiton laivaston pommittajien ohjushyökkäyksiä vastaan. F-14 varustettiin pitkän kantaman Hughes AN/AWG-9 -tutkalla, joka oli alun perin suunniteltu epäonnistunutta F-111B:tä varten. Tutka pystyi havaitsemaan pommikoneen kokoisen kohteen yli 160 km:n etäisyydeltä, seuraamaan 24 kohdetta ja lukitsemaan kuusi kohdetta samanaikaisesti. F-14:n pääase oli AIM-54 Phoenix -ohjus, jonka suurin kantomatka oli jopa 200 km. Ohjus poistettiin käytöstä syyskuussa 2004. F-14 on ainoa kone, joka käytti näitä ohjuksia, jotka oli suunniteltu nimenomaan osaksi sen asejärjestelmää. Lentäjän lisäksi hävittäjässä oli tutkajärjestelmäupseeri.
Ensimmäisissä koneissa oli Central Air Data Computer -avioniikkajärjestelmä, joka sisälsi Garrett AiResearchin MP944 MOS-LSI-sirun, jota on nimitetty joskus maailman ensimmäiseksi mikroprosessoriksi, Intel 4004:n ja Texas Instrumentsin TMS 1000 ohella.
Keskimatkan aseistuksena on AIM-7 Sparrow -tutkaohjus ja AIM-9 Sidewinder -infrapunaohjus. Lisäksi koneessa on yksi M61 Vulcan, 20mm konetykki lähitaisteluun ja maahyökkäyksiin. F-14:ssä on rajoitettu kyky toimintaan maakohteita vastaan, mutta sitä ei hyödynnetty ennen kuin sen uran loppuvaiheessa. Yhdysvaltain Tomcatit varustettiin 1990-luvun lopulla LANTIRN-tähtäysjärjestelmällä laserohjattuja pommeja ja muita täsmäaseita varten. Jotkin F-14:t oli varustettu toimimaan TARPS (Tactical Air Reconnaissance Pod System) -järjestelmän kanssa, ja ne ovatkin laivaston ainoa miehitetty taktinen tiedusteluväline.
Vuonna 1987 ensimmäistä mallia seurasi F-14B, jossa oli parannetut moottorit. AN/APG-71-tutkajärjestelmällä varustettu F-14D lensi ensilentonsa marraskuussa 1987.
Käyttö Yhdysvaltain laivastossa

Kone ensiesiteltiin vuonna 1974, mutta käyttöön otettuna vuonna 1972, jolloin se korvasi F-4 Phantom II:n.
Tomcatilla on parempi toimintasäde ja asekuorma kuin sen Yhdysvaltain käytössä korvanneella F/A-18E/F Super Hornetilla. Yksi syy, miksi Super Hornet lopulta korvasi Tomcatin olivat Super Hornetin halvemmat huoltokustannukset. F-14 vaati osakseen paljon enemmän huoltoa lentotuntia kohden kuin Super Hornet, mihin osaltaan vaikutti varaosien loppuminen ja laitteiden vanheneminen.
Yhdysvaltain laivasto poisti F-14-koneet operatiivisesta käytöstä 10. maaliskuuta 2006, kun viimeiset kaksi D-mallia käyttävää laivuetta (VF-31 Tomcatters ja VF-213 Blacklions) lensivät koneet maatukikohtaan. Toinen laivueista (VF-31 Tomcatters) käytti niitä vielä syyskuuhun 2006 asti. Alun perin koneiden piti olla käytössä vuoteen 2008. F-14 Tomcatin korvaavat Boeing F/A-18E/F Super Hornet -koneet.
Käyttö Iranissa

Yhdysvaltain laivaston lisäksi ainoa ulkomainen ostaja oli Keisarillisen Iranin ilmavoimat šaahin aikana. Hävittäjiä tilattiin 80, joista 79 toimitettiin, ja viimeinen jäi Yhdysvaltain julistamaan kauppasaartoon ja luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle.
Iran tilasi 80 Tomcatia ja 714 Phoenix-ohjusta, varaosat ja vaihtomoottorit kymmenen vuoden käyttöä varten ja täyden aseistuksen, sekä tuki-järjestelmät, joihin kuului mm. Khatamin lentotukikohta. Iranin islamilaisen vallankumouksen ja Ruhollah Khomeinin valtaannousun myötä Iranin ja Yhdysvaltain välit katkesivat. Arviot Iranin lentokuntoisten F-14:n määrästä vaihtelevat. 11. helmikuuta 1985 nähtiin sotilasparaatissa 25 koneen ylilento Teheranissa.
Irakin-Iranin sodan aikana iranilaiset käyttivät hyväkseen F-14:n ylivoimaista tutkaa Irakin MiGejä vastaan. Tämän lisäksi Iranin on havaittu käyttäneen F-14:ia myös aggressiivisesti ilmataisteluissa ja iskuissa Irakin ilmatilaan. Iranin raportoidaan ampuneen alas 25 konetta Phoenix-ohjuksin, ennen kuin ohjusten akkujen puute lopetti niiden käytön 1986. Sodan lopulla irakilaisten kehittyneellä häirintäjärjestelmällä varustetut Mirage F1 EQ-5/6 -koneet pystyivät vastaamaan Tomcatin haasteeseen.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&019.010000019,1 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&019.055000019,55 m suorana, &&&&&&&&&&&&&011.058000011,58 m taitettuna
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.08800004,88 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&054.050000054,5 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&019838.&&&&0019 838 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × General Electric F110-GE-400 -suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&061.040000061,4 kN  per moottori kuivana, &&&&&&&&&&&&0124.0700000124,7 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&02845.&&&&002 845 km/h
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&&0927.&&&&00927 km
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&&02960.&&&&002 960 km
Aseistus
Tykit
1 × 20 mm M61 Vulcan, 675 laukausta
Ohjukset:
8 kpl, AIM-54 Phoenix, AIM-7 Sparrow, AIM-9 Sidewinder, AIM-120 AMRAAM
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grumman F-14 Tomcat (Arkistoitu – Internet Archive)
Ensimmäinen intifada

Ensimmäinen intifada oli palestiinalaisten kansannousu Israelia vastaan miehitetyllä Gazan kaistalla ja Länsirannalla vuosina 1987–1993. Kansannousun syntyyn vaikuttivat paitsi miehityksen vastustaminen myös koetut taloudelliset vaikeudet.
Tilanne kehittyi yllätyksenä sekä Israelille että Palestiinan vapautusjärjestölle eli PLO:lle. PLO oli aluksi tilanteesta sivussa, mutta nousi lopulta sen johtajaksi. Samalla ilmaantui uusia liikkeitä, kuten Hamas. Kansannousu ilmeni väkivaltaisina mielenosoituksina, joissa heiteltiin kiviä ja polttopulloja. Israel ei saanut  toimintaa loppumaan, mutta se hiljeni muutaman vuoden jälkeen itsestään. Loppuvuotena pidetään vuotta 1991 tai vuotta 1993.
Intifada on arabiaa ja tarkoittaa suomeksi vavahtelua tai järistystä.
Tausta

Intifadan eli kansannousun syttymisellä oli useita eri syitä. Israel oli miehittänyt Länsirannan ja Gazan kaistan kuuden päivän sodassa vuonna 1967, mikä oli tehnyt Israelista ja palestiinalaisista osan samaa geopoliittista yksikköä. Vuonna 1982 Palestiinan vapautusjärjestö eli PLO ja Israel ajautuivat puolestaan ensimmäiseen sodanomaiseen yhteenottoonsa Israelin hyökätessä Libanoniin.
Palestiinalaiset katkeroituivat Israelin miehityksestä. 1970-luvulta lähtien oli lisääntynyt esimerkiksi siirtokuntien rakentaminen, yliopistojen sulkeminen ja lehtien lakkauttaminen. Muut arabimaat ja PLO olivat puolestaan tuottaneet huomattavan pettymyksen toiminnallaan. PLO:n osoittama heikkous johti palestiinalaisten omiin ratkaisuihin Gazassa ja Länsirannalla. Samaan aikaan kärsittiin yhteiskunnallisista ongelmista. Esimerkiksi Gazan kaistan syntyvyys oli tuolloin maailman korkeimpia ja 70 % väestöstä oli alle 15-vuotiaita. Samaan aikaan vain harvat korkeakoulutetuista saivat töitä. Palestiinalaisten oli ollut mahdollista matkustaa esimerkiksi Persianlahden maihin töihin ja lähettää rahaa kotiin, mutta 1980-luvulla tätäkin vaikeutti öljyn hinnan voimakas lasku 1980-luvulla.
Seuraukset

Ensimmäisen intifadan jälkeen arabien–Israelin konflikti oli muuttunut valtioiden välisestä konfliktista jälleen palestiinalaisten ja israelilaisten väliseksi konfliktiksi. Intifadalla oli selkeitä piirteitä palestiinalaisten kansallisesta itsenäisyystaistelusta, joka vertautui esimerkiksi arabikapinaan vuosina 1936–1939. Lopulta Israelin kanssa käytyjen neuvottelujen ehtona PLO tunnusti Israelin valtion olemassaolon oikeuden vuonna 1988 ja Israel tunnusti PLO:n palestiinalaisten edustajana Oslo I-sopimuksella. Oslon sopimuksen perusteella luotiin myös Palestiinalaishallinto, jolle annettiin hallittavaksi osia Länsirannasta ja Gazan kaistasta.
Ihmishenkien määrässä palestiinalaiset kärsivät huomattavasti suuremmat menetykset kuin Israel. Joidenkin ihmisoikeusaktivisten arvioiden mukaan vuoteen 1993 mennessä surmansa oli saanut toista tuhatta palestiinalaista. Palestiinalaisissa lähteissä luku on arvioitu suuremmaksikin. Suurin osa uhreista syntyi Israelin armeijan tai siviilien takia. Palestiinalaisten samaan aikaan käymissä sisäisissä yhteenotoissa kuoli muutamia satoja ihmisiä esimerkiksi Israelin vakoojiksi epäiltynä. Israelilaisten surmansa saaneiden määrä oli noin kolmaososa kuolleiden palestiinalaisten määrästä.
Intifada johti myös Hamasin syntymiseen ja jatkossa islamilaiset järjestöt alkoivat turvautua entistä enemmän aseellisiin iskuihin Israelia vastaan. Toinen intifada alkoi syyskuussa 2000.
Sotilas käskyttää paikallista poistamaan seinään kirjoitetun iskulauseen.
Elliptinen gammafunktio

Elliptinen gammafunktio on q-gammafunktion yleistys, joka taas on tavallisen gammafunktion yleistys. Se määritellään
Sille pätevät seuraavat identiteetit:
missä θ on q-theetafunktion.
Jos  p=0, tulee siitä ääretön q-Pochhammerin symboli:
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Elliptic gamma function
Ensimmäinen anglo–burmalainen sota

Ensimmäinen anglo–burmalainen sota oli ensimmäinen kaikkiaan kolmesta sodasta Intian niemimaata hallinneen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Burmaa hallinneen Konbaung-dynastian välillä. Vuosina 1824–1826 käyty ensimmäinen sota alkoi rajakahakoilla Burman Arakanissa ja brittien Bengalissa. Britit julistivat sodan ja tekivät meriteitse hyökkäyksen Burman etelärannikolle vallaten muun muassa Rangoonin. Myöhemmin britit voittivat burmalaiset useissa taisteluissa kärsien kuitenkin samalla huomattavia tappioita etenkin trooppisten tautien takia. Burman kuningas Bagyidaw myöntyi viimein rauhaan, joka solmittiin 24. helmikuuta 1826. Burma menetti Arakanin ja Tenasserimin maakunnat, sekä joutui maksamaan suuret sotakorvaukset.
Ensimmäistä sotaa Burmassa seurasi toinen anglo–burmalainen sota vuonna 1852.
Tausta

Konbaung-dynastian perustaja burmalainen kuningas Alaungpaya oli vallannut entisen burmalaisen pääkaupungin Avan moneilta vuonna 1752 ja edelleen Dagonin kaupungin etelässä, joka nimettiin vuonna 1755 Rangooniksi. Alaungpayan kaudella burmalaiset valtasivat myös Hamsavatin kuningaskunnan Pegussa vuonna 1757 ja Ayutthayan nykyisessä Thaimaassa vuonna 1767. Burmalaiset pyrkivät levittäytymään myös länteen. He järjestivät sotaretkiä Intian Manipuriin, sekä valloittivat Arakanin vuonna 1784 ja Assamin vuonna 1816. Burmalaisten levittäytyminen länteen toi heidät kosketuksiin Intian niemimaata hallinneiden brittien kanssa. Britit hallitsivat Chittagongia Arakanin pohjoispuolella ja burmalaisten valloitettua Arakanin monet paikalliset olivat siirtyneet brittien hallitsemalle alueelle, josta he tekivät sotaretkiä burmalaisille menettämilleen maille. Arakanilaiset kapinalliset onnistuivat hetkellisesti valtaamaan takaisin jopa alueen pääkaupunki Mrohaungin. Burmalaiset vastasivat arakanilaisten sotaretkiin tekemällä omia sotaretkiään brittien hallitseman Bengalin puolelle. Jännitteet brittien ja burmalaisten välillä alkoivat kärjistyä osapuolten rajaseudulla. 24. syyskuuta 1823 burmalaiset joukot hyökkäsivät brittiosastoa vastaan Shahpurin saarella lähellä Chittagong-jokea ja tammikuussa 1824 toinen burmalaisen sotajoukko teki hyökkäyksen burittien suojeluksessa olleelle alueelle Assamin Cacharissa. Britit vastasivat lopulta julistaen sodan 5. maaliskuuta 1824.
Seuraukset

Burman kuningas Bagyidaw oli nyt viimein taipuvainen rauhaan brittien kanssa. Sodan päättänyt Yandabon rauha solmittiin 24. helmikuuta 1826. Burmalaiset luovuttivat briteille Arakanin ja Tenasserimin maakunnat, minkä lisäksi he luopuivat oikeuksistaan Assamissa, Cacharissa ja Manipurissa. Burma joutui myös maksamaan suuret sotakorvaukset. Ensimmäistä Englannin ja Burman sotaa seurasi parikymmentä vuotta kestänyt rauha, kunnes toinen anglo–burmalainen sota alkoi heinäkuussa 1852.
Britit ja heidän alaisensa intialaiset joukot olivat kärsineet sodan aikana tappioina yhteensä noin 15 000 miestä. Miesten valtaosa menetettiin trooppisten sairauksien vaikutuksesta. Kaikkiaan 2 500 kaatuneesta brittisotilaasta vain 150 oli kaatunut varsinaisissa yhteenotoissa, kun taas 2 000 oli kuollut tauteihin. Britit olivat laajentaneet hallitsemiaan alueita, mutta muuten ensimmäistä sotaa Burmassa on pidetty huonosti johdettuna ja järjesteltynä.
Brittejä Shwedagonin pagodilla.
Taistelu Kemmendinessä lähellä Rangoonia vuonna 1824.
Sodan muistomerkki Madrasissa.
Enontekiön Sanomat

Enontekiön Sanomat ("Esari") on Enontekiön kunnan paikallislehti, jonka ensimmäisen numero ilmestyi 25. tammikuuta 2006. Sen sivumääräksi valittiin 12, mutta teemanumeroissa sivumäärä on ollut suurempi. Lehden ilmestyminen aloitettiin keskiviikkoisin, mutta ilmestymispäivä siirtyi torstaihin. Sittemmin jakelu on toteutettu joka toinen torstai. Alusta pitäen lehti on jaettu ilmaiseksi kaikkiin Enontekiön talouksiin, minkä lisäksi tilaajia on ollut Enontekiön ulkopuolisessa Suomessa lähes 400 (2021).
Enontekiön Sanomat on keskittynyt uutisoinnissaan etenkin enontekiöläisiin ja heidän asioihinsa, mutta myös muu Tunturi-Lappi ja maan laajemmat pohjoisalueet ovat korostuneet aiheiden käsittelyssä. Lehden sisarlehtiä ovat Luoteis-Lappi ja Kittilälehti.
Lehden perusti Heikki Peura. Enontekiön Sanomien alkuperäinen kustantaja oli Heikki Peura Oy, josta vastuu siirtyi SLP Kustannukseen.
En koskaan

| En koskaan Kristina Hautala |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1996
 Formaatti: CD-levy
 Kesto: 58.31
 Levy-yhtiö: Warner Music
En koskaan on vuonna 1996 julkaistu 20 suosikkia -sarjaan kuuluva Kristina Hautalan kokoelmalevy.
Kappaleet

En koskaan – 2.26
Jokainen hetki – 3.33
Sä oot vain työtä räätälin – 2.03
Kuinkas hurisee – 2.09
Raudanluja – 2.27
Voinko luottaa – 2.43
Rakkautta vain – 3.35
Sain sulta sanan – 2.45
Divarin helmi – 2.04
Entinen jää – 2.42
Kun kello käy – 2.54
En katso naamion taa – 2.28
Kenen syy, kenen syy? – 2.30
Tienristeyksessä – 3.05
Näen silmistäs sen – 2.36
Kysyn vain – 2.31
Muistot vain jää – 3.04
Kielletyt käskyt – 2.22
OI, OI, OI – 2.05
En koskaan aio rakastaa – 2.55
Ena Shibahara

| Ena Shibahara |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1998 (ikä 26) Mountain View, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Japani
Tennispelaaja
Pituus:  170 cm
Paino:  67 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  2 012 397 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  416. (19.8.2019)
Voitot/tappiot:  127–90
Nelinpeli
Paras sijoitus:  25. (17.2.2020)
Turnausvoittoja:  3
Voitot/tappiot:  199–118
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2020)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2016, 2019)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Ena Shibahara (s. 12. helmikuuta 1998 Mountain View, Kalifornia, Yhdysvallat) on japanilainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut nelinpelissä parhaimmillaan WTA-listan sijalle 25 helmikuussa 2020. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta nelinpelissä.
Shibahara on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta nelinpelissä, kaikki Shūko Aoyaman kanssa. Niistä ensimmäiset tuli 2019 Tianjinissä ja Moskovassa ja viimeisin 2020 Pietarissa.
Shibahara edusti kesään 2019 saakka Yhdysvaltoja, kunnes hän vaihtoi edustusmaakseen Japanin.
Aiheesta muualla

Ena Shibahara WTA:n sivuilla (englanniksi)
Ena Shibahara ITF:n sivuilla (englanniksi)
Emil Höglund

Johan Emil Höglund (1. lokakuuta 1901 Pietarsaaren maalaiskunta – 24. maaliskuuta 1973 Vaasa) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Oy Wiik & Höglund Ab:n toimitusjohtaja 1953–1966. Hän sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1951 ja vuorineuvoksen arvon vuonna 1972.
Höglund oli Pohjanmaan talouselämän johtohahmoja. Hän toimi muun muassa Keskuskauppakamarissa ja Vaasan kauppakamarin hallituksessa ja oli Ruotsalaisen kansapuoleen edustaja Vaasan kaupunginvaltuustossa 1946–1952. Höglund perusti yhdessä Edvin Wiikin kanssa puutavaran vientiyrityksen Wiik & Höglundin, joka myöhemmin siirtyi muovialalle. Sen vaikutuspiiriin tuli ajan myötä muita yrityksiä, kuten Oravaisten Verkatehdas, Kimon ruukki ja Oy Wilh. Schauman Ab. Hänen yrityksensä Oy  Keppo Ab oli minkinnahkojen tuottaja. Keppo ja Wiik & Höglund muodostivat sittemmin perustan yritykselle KWH Group.
Aiheesta muualla

Vuorineuvos Emil Höglund (1901–1973)
HÖGLUND, Emil
En lantis är jag

| En lantis är jag Mikko Alatalo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1984
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 45.29
 Levy-yhtiö: Hi-Hat
Mikko Alatalon muut julkaisut
| Känkkäränkkä ja Artturi Robotti 1984 | En lantis är jag 1984 | Pelkkää kurjuutta 1985 |
En lantis är jag on suomalaisen laulaja Mikko Alatalon neljästoista albumi. Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1984.
Ruotsinkielinen albumi syntyi Alatalon luonnollisesta (”ei-torjuvasta”) suhteesta ruotsin kieleen, ja halusta tehdä musiikkia myös ruotsalaisille. Kaikki albumin kappaleet ovat tuttuja hittejä, ruotsiksi käännettyinä. Kääntäjinä ovat toimineet esimerkiksi professori Lars Hulden, kirjailija Johan Bargum, Marita Lindquist sekä lauluntekijä Barbara Helsingius, joka näki suurimman vaivan kääntäessään muun muassa kappaleet ”11 virran maa” (”De elva älvarnas land”), ”Iso joki tulvii” (”När den stora floden svämmar över”) ja ”Ihmisen ikävä toisen luo” (”Människans längtan”).
Kappaleet

”En lantis (det är jag)” – 2.47  (Maalaispoika oon)
”Sången från Norden” – 3.56  (Pohjoisen laulu, duetto M. A. Nummisen kanssa)
”Älskling ta mej hem tillbaka” – 4.46
”Människans längtan” – 4.40  (Ihmisen ikävä toisen luo, käännös Barbara Helsingius)
”När den stora floden svämmar över” – 6.37  (Iso joki tulvii, käännös Barbara Helsingius)
”Skryta lagom” – 3.22  (Leuhkat eväät)
”Finne från väster” – 3.42  (Suomalainen reissupoika, käännös Marita Lindquist)
”Bastun här i hembygden” – 3.14  (Kotisaunan lauteilla, käännös Johan Bargum)
”Famnen” – 3.40  (Syli, käännös Lars Huldén)
”De elva älvarnas land” – 8.39  (11 virran maa, käännös Barbara Helsingius)
Eino Kauppinen

Eino Kauppinen vuonna 1960.
Eino Ilmari Kauppi (sukunimi vuosina 1920–1988 Kauppinen; 26. helmikuuta 1910 Helsinki – 1. kesäkuuta 2001 Espoo) oli suomalainen professori ja kirjallisuudentutkija.
Kauppisen vanhemmat olivat rautatieläinen Matti Kauppinen ja Ida Vilhelmiina Aaronintytär Koskela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1930 Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1940, sai maisterin arvon 1943 sekä valmistui lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1952.
Kauppinen oli Kustannusliike Suomen kauppa ja teollisuus Oy:n (Sininen Kirja Oy) palveluksessa 1938–1939 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palveluksessa 1940–1941. Sodan aikana hän oli työssä valtion tiedoituslaitoksessa 1941–1945 ja sodan jälkeen Kauppinen toimi kustannusliike Otavan kustannusvirkailijana 1946–1967. Hän oli yhteiskunnallsessa korkeakoulussa ja sittemmin Tampereen yliopistossa kirjallisuudenhistorian vt. professorina 1953–1957, sanomalehtiopin dosenttina 1954, sanomalehtiopin vt. professorina 1954–1955 ja 1959 sekä kotimaisen kirjallisuuden vt. professorina 1965–1967 ja professorina 1967.
Kauppinen oli Aleksis Kiven seuran sihteeri ja johtokunnan jäsen 1943–1949, Pentti Haanpään seuran johtokunnan jäsen vuodesta 1956 ja valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen 1957–1959.
Kauppinen tutki erityisesti Aleksis Kiven ja Pentti Haanpään elämää ja tuotantoa.