stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uraanikaivos
Ympäristönsuojelu > Kaivoksen toiminta > Tyypilliset vaikutukset

Australiassa, Kanadassa, Namibiassa ja Nigerissä tehtyjen mittausten perusteella uraanikaivosten peittämättömien kaivosjäteläjien radonpäästöt vaihtelevat taustasäteilystä erottumattomalta tasolta 35 becquerelliin sekunnissa neliömetriä kohti. Maakerroksella tehokkaasti peitettynä päästöt pienenevät tasolle 0-0,2 Bq/m2s, joka on käytännössä merkityksetön, eikä eroa kaivosalueen maaperän luonnollisista radonpäästöistä. lähde?
UNSCEARin tekemän arvion mukaan tyypillinen uraanikaivos aiheuttaa lähialueelleen 80 TBq:n radonpäästöt yhtä gigawattia tuotettua ydinsähköä kohti. Tästä aiheutuu alueen lähialueen asukkaille 0,2 manSv:n kollektiivinen säteilyannos. Jakamalla tämä uraanin tuotannon lähialueilla (alle 100km) todellisuudessa asuvalle väestölle saadaan laskennallinen henkilökohtainen säteilyannos 40 µSv. Näin pienet muutokset säteilyn määrässä paitsi alittavat selvästi viranomaisten asettamat turvarajat niin myös hukkuvat täysin luonnolliseen taustasäteilyyn ja esimerkiksi sen vuodenaikavaihteluun.
Ympäristönsuojelu > Uraanikaivoksen sulkeminen

Kun malmi on käytetty loppuun, kaivos suljetaan. Kaivoksen toiminnan aiheuttamat ympäristöhaitat kuten ilmansaasteet, pöly, ääni, maankäyttö ja kemikaalien käsittely tulevat päätökseen. Jäljelle jäävät kaivosjätteet, joiden väliaikainen säilöminen läjitettynä voi päättyä loppusijoitukseen. lähde?
Kaivosjätteiden loppusijoituksella on kaksi pääasiallista tavoitetta: entisestään pienentää ympäristöön kulkeutuvia radonpäästöjä sekä palauttaa kaivos- ja läjitysalueet luonnontilaan. Maailmalla yleisimmässä uraanikaivostyypissä eli tunnelikaivoksessa kaivosjätteiden loppusijoitus on suhteellisen helppoa ja halpaa toteuttaa kaivostunneleihin. Tunnelien yläpuolella oleva kallio ja maa tarjoaa luonnollisen esteen radonpäästöille. Avolouhosten tapauksessa kaivoskuoppa täytetään kaivosjätteillä ja peitetään paksulla maakerroksella, joka vähentää radonpäästöjä aivan kuten läjien peittäminen maalla.
Kaivosjätteiden loppusijoittaminen läjityspaikkoja huomattavasti paksumpien maakerrosten alle vähentää merkittävästi radonpäästöjä ympäristöön. UNSCEAR arvioi tyypillisestä uraanikaivoksesta aiheutuvan sulkemisen jälkeen 0,00075 manSv/a:n kollektiivisen säteilyannoksen tuotettua gigawattivuotta sähköä kohti. Näin pieniä muutoksia säteilytasossa on mahdoton erottaa luonnon taustasäteilystä.
Kaivospaikan ympäristövalvontaa jatketaan kaivoksen sulkemisen jälkeen. Valvonnan tarkoituksena on varmistaa loppusijoituksen ja peittämistöiden tarkoituksenmukainen toimiminen. Viranomainen voi edellyttää kaivoksen käyttäjältä valvontaa minkä tahansa sopivaksi katsomansa ajanjakson verran. Valvonnan merkitys on tällä hetkellä suuri koska kokemusta pitkäkestoisesta loppusijoittamisesta on toistaiseksi rajallisesti. Suomessa STUK:n periaatteellinen kanta on, että valvontaa jatketaan tarvittaessa seuraavaan jääkauteen asti. Kaivospaikan sulkemistöiden ja jälkivalvonnan kustannukset täytyy nykyisin sisällyttää uraanin ja siten viime kädessä ydinsähkön hintaan.
Nykyisen tapaista uraanikaivostoimintaa on harjoitettu tähän mennessä niin pitkään, että uraanikaivosten koko elinkaaren vaikutukset, mukaan lukien sulkemisen, alkavat olla kokemusperäisestikin hyvin tunnettuja. Asianmukaisesti suljettuja uraanikaivoksia on maailmalla parikymmentä. Niissä sulkemistöiden kustannukset ovat pääosin liikkuneet välillä 0,1–5 USD tuotettua uraanipaunaa kohti. Sähkön hinnassa tämä merkitsee noin 0,0005–0,03 c/kWh lisähintaa. Suhteessa sähköntuotannon kokonaiskustannuksiin uraanikaivosten asianmukaisen sulkemisen kustannukset ovat vähäpätöiset.
Ympäristönsuojelu > Ongelmatapauksia

Etenkin historiallisesti, aikana ennen nykyaikaista järjestelmällistä ympäristövaikutusten arviointia, on monilla kaivoksilla ympäristöstä huolehtiminen jäänyt kauaksi asianmukaisesta tasosta. Samantapaisiin ongelmiin kiinnitetään nykyisin usein edelleen huomiota kehitysmaissa. Le Monde diplomatique -lehti on raportoinut ongelmista Nigerissä. Maailman uraanintuottajista Niger on kuudennella sijalla 6,9 prosentin osuudella kokonaistuotannosta. Riippumaton ranskalainen tutkimuslaitos Criirad ja ranskalaisjuristien perustama järjestö Sherpa tutkivat alueen uraanikaivosten toimintaa vuosina 2003–2005. Tutkimustulosten mukaan paikallisväestön juomaveden säteilypitoisuus ylittää kansainvälisesti hyväksytyt rajat, joskin tämä ei ole tavatonta alueilla joissa pohjavesi kulkee malmipitoisessa kalliossa riippumatta kaivostoiminnasta. Lehti raportoi myös, että radioaktiivista jätettä on säilytetty taivasalla julkisilla paikoilla jo vuosikymmenien ajan ja säilytetään edelleen ja lisäksi kaivoksilta tulevaa radioaktiivisen lian tahrimaa rautaromua myydään toreilla, josta paikalliset ostavat sitä muun muassa keittiövälineiksi. Tämä luonnollisesti on jyrkästi hyvän säteilyturvallisuuskäytännön vastaista. Lehden mukaan jätteiden säteily aiheuttaa läheltä mitatessa yli satakertaisen gammasäteilytason taustaan verrattuna, mistä syystä jätteet pitäisi siivota pois. Ongelmana ovat myös vakavien keuhko- ja hengityssairauksien lisääntyminen alueella, mikä on tyypillistä kivipölyaltistuksen vuoksi. Potilaita hoitavat sairaalat ovat osin ulkomaisten kaivosyhtiöiden rahoittamia, ja näissä sairaaloissa tauteja on lehden mukaan pidetty systemaattisesti salassa potilailta.
Nykyisin pääosa uraanista tuotetaan kuitenkin maissa, joissa laissa määrätään nykyaikaisesta ympäristölupajärjestelmästä ja -valvonnasta. Uraanituotannon jakautumasta maailmassa kerrotaan edellä tämän artikkelin työturvallisuus -osiossa. Yleensä maissa, joissa on korkea työsuojelun taso, myös ympäristövalvonta on paremmalla tolalla. Yleisesti ottaen uraanikaivosten ympäristönsuojelukäytännöt ja -teknologiat ovat parantuneet merkittävästi menneinä vuosikymmeninä ja ympäristöasioista pidetään verrattaen hyvää huolta kaivosteollisuuden yleiseen tasoon nähden.
ISL-menetelmä ja ympäristönsuojelu

Paikallaan liuottaminen eli ISL-menetelmä poikkeaa merkittävästi perinteisestä kaivostoiminnasta, joten sen ympäristövaikutuksetkin ovat suurelta osin erilaiset. ISL-menetelmä välttää kokonaan monia merkittäviä perinteisen kaivostoiminnan työvaiheita ja näin ollen se aiheuttaa yleisesti ottaen vähemmän haittoja. IAEA:n ISL-turvallisuuskäsikirjan mukaan ISL:n etuja ympäristön ja ihmisten terveyden kannalta ovat sivukiven, rikastusjätteen ja malmipölyn puuttuminen, selvästi pienempi radon-altistus työntekijöille ja ympäristössä, parempi työturvallisuus varsinaisen kaivostyön välttämisen takia sekä alhaisempi vedenkulutus.
Haittapuolena ISL-menetelmään liittyy pohjaveden pilaantumisen riski. IAEA:n mukaan työskentely ISL-tuotannossa on tuotannon ominaispiirteiden johdosta turvallisempaa ja ympäristövaikutukset minimaalisia verrattuina tavanomaiseen uraanikaivostoimintaan.
Ympäristönsuojelu noudattelee ISL-menetelmää käytettäessä samoja YVA:lla määriteltäviä suuntaviivoja kuin muukin uraanikaivostoiminta, joskin menetelmän luonteen takia vaikutukset ympäristöön ovat pääsääntöisesti selvästi vähäisempiä ja eräät, esimerkiksi sivukiven hallintaan liittyvät, asiat voidaan sivuuttaa kokonaan. Säteilysuojelun kannalta suurin merkitys on edelleen radonilla, joskin altistustasot ovat tavallisesti huomattavasti pienempiä.
Erityistä huomiota ISL-menetelmää käytettäessä on kiinnitettävä pohjaveden suojeluun. Käytettävät suojelumenetelmät riippuvat suuresti paikallisesta hydrogeologiasta ja voivat olla myös eri menetelmien yhdistelmiä. Kaikille niille on kuitenkin yhteistä toiminnan suunnittelu turvalliseksi paikallisen ympäristön huomioiden, tarkka ympäristön seuranta järjestelmällisellä näytteenotolla, varautuminen mahdollisiin poikkeamiin etukäteen sekä suunnitelman mukainen puuttuminen jos ongelmia ilmenee.
Eräät ydinvoimaa vastustavat järjestöt, kuten Maan ystävät ja Suomen Luonnonsuojeluliitto ovat kritisoineet ISL-menetelmää toteamalla yritysten käyttävän menetelmää mielellään, koska se on halpa, mutta kun pohjavesien liikkeistä ei ole ollut riittävästi tietoa, on menetelmällä monin seuduin pilattu pohjavesiä Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Australian geologian tutkimuskeskuksen mukaan Australiassa ISL-menetelmän vaikutukset pohjaveteen ovat olleet vähemmän merkityksellisiä, sillä Australiassa uraanikaivosalueiden pohjavesi on suolapitoista ja siten juomakelvotonta.
Uraanin käytön valvonta

Uraania louhitaan sen hyödyntämistä varten, pääasiassa ydinpolttoaineen ja viime kädessä ydinenergian tuotannossa. Historiallisesti uraanin kysyntään vaikutti merkittävästi myös ydinaseiden valmistus. Nykyisin kuitenkin maailman ydinasearsenaalien kokonaismäärä on ydinaseriisunnan seurauksena pienenevä, joten ne eivät enää synnytä uraanin nettokysyntää. Puretut ydinaseet toimivat nykyisin myös ydinpolttoaineen lähteenä.
Luonnonuraania ei suoraan voida käyttää useimmissa ydinvoimaloissa, eikä myöskään ydinaseissa, vaan se täytyy rikastaa. Ydinpolttoainekäyttöä varten käytetään yleensä 3–5 prosentin rikastusastetta, ydinaseissa tavallisesti vähintään 95 % rikastusastetta. Näin ollen nämä kaksi käyttötarkoitusta on teknisesti mahdollista erottaa toisistaan valvontatarkoituksissa.
Ydinainevalvonta ei voi perustua uraanin saannin estämiselle, sillä sen hankinta suoraan kallioperästä on mahdollista missä tahansa päin maailmaa. Luonnonuraani rikastamattomana ei kuitenkaan ole fissiiliä, joten ydinainevalvonta voi perustua rikastetun uraanin ja muiden fissiilien aineiden sekä itse rikastamisen valvomiseen. Ydinpolttoaine voidaan erottaa ydinasemateriaaleista valvontatarkoituksissa niiden perustavanlaatuisten fysikaalisten erojen vuoksi, etenkin rikastusasteen.lähde?
Tällainen fissiilien aineiden valvonta annettiin YK:n alaisen Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n tehtäväksi ydinsulkusopimuksen 3. artiklassa. Artiklan englanninkielisen tekstin mukaisesti puhutaan IAEA:n Safeguards- eli varmennustoiminnasta kun tarkoitetaan ydinainevalvontaa. IAEA:n valvontaa täydentävät kansalliset ja muut kansainväliset valvontatoimet, joita esimerkiksi Suomen tapauksessa toteuttavat Säteilyturvakeskus ja Euratom. Näin tarkastuksia tekevät useat toisistaan riippumattomat tahot.
Lähes kaikki maailman maat ovat liittyneet ydinsulkusopimukseen ja tätä nykyä allekirjoittajia on 189. Sopimuksen noudattamista valvoo IAEA pitämällä kirjaa fissiileistä materiaaleista ja tekemällä tarkastuksia ydinlaitoksiin allekirjoittajamaissa. Sitä on noudatettu poikkeuksetta, sillä yksikään osallistujamaa ei ole hankkinut ydinasetta. Ydinsulkusopimuksen poikkeuksellinen laajuus ja pitävyys tekevät siitä maailman noudatetuimman aseistariisuntasopimuksen.
Käytännössä Safeguards-valvontaa toteutetaan niin, että maat, joilla ei ole ydinaseita, tarkastetaan niin usein, ettei niiden ole teknisesti mahdollista valmistaa ydinasetta valvontakäyntien välillä niiden hallussa olevista ydinaineista tai niiden lähtöaineista. Nykyisin tarkastuskäyntien välillä tapahtuu myös kaukovalvontaa sinetöidyillä valvontalaitteilla kuten kameroilla. Ydinaineiden kuljetukset maasta toiseen ilmoitetaan etukäteen IAEA:lle.
Hyvinkään Hangon radan rautatieasema

Hangon radan Hyvinkään rautatieasema (lyh. Hd, ruots. Hyvinge station) oli yksityisen Hanko–Hyvinkää-radan pääteasema Hyvinkäällä lähellä Helsinki–Hämeenlinna-rataa. Asema avattiin 8. lokakuuta 1873. Asemalla oli Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus ja kuusipaikkainen veturitalli. Asema lakkautettiin 30.4.1875 radan jouduttua valtion omistukseen ja sen toiminnot yhdistettiin Valtionrautateiden Hyvinkään asemaan. Lakkautetun aseman tilat jäivät Valtionrautateiden muuhun käyttöön ja nykyään niissä toimii Suomen rautatiemuseo.
Hyvinkään asemarakennus on yksi kolmesta Hyvinkää–Hanko-radan alkuperäisestä, nykypäiviin saakka säilyneestä asemarakennuksesta; muut ovat Mustion ja Tammisaaren asemat. Henkilöliikenne Hyvinkään ja Karjaan välisellä rataosalla lopetettiin vuonna 1983.
Hyvinkään aseman läheisyydestä lähti myös yksityinen kapearaiteinen Hyvinkään–Karkkilan rautatie, joka lakkautettiin vuonna 1967. Hangon ja Karkkilan ratojen välissä oli suuri siirtokuormausalue, jossa tavarat siirrettiin Karkkilan junista VR:n juniin ja päinvastoin.
Rautatieaseman seinässä on Terho Sakin suunnittelema lehtimies T. W. Paavonkallion muistolaatta vuodelta 1974.
Uusikaarlepyy

| Uusikaarlepyy Nykarleby |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  63°31′20″N, 022°31′50″E
Maakunta:  Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Pietarsaaren seutukunta
Kuntanumero:  893
Hallinnollinen keskus:  Uudenkaarlepyyn keskustaajama
Perustettu:  1620
Kuntaliitokset:  Uudenkaarlepyyn mlk (1975) Munsala (1975) Jepua (1975)
Pinta-ala ilman merialueita:  737,21 km² 134:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  1 675,21 km² 63:nneksi suurin 2022 
– maa:  732,71 km²
– sisävesi:  4,50 km²
– meri:  938,00 km²
Väkiluku:  7 436 127:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  10,15 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  18,4 %
– 15–64-v.:  56,0 %
– yli 64-v.:  25,7 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  6,5 %
– ruotsinkielisiä:  83,7 %
– muut:  9,8 %
Kunnallisvero:  8,6 % 195:nneksi suurin 2025 
Kaupunginjohtaja:  Thomas Björk
Kaupunginvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • RKP   • SDP   • PS   • KD:   22 3 1 1
www.nykarleby.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uusikaarlepyy (ruots. Nykarleby, aik. suom. Lapuanjoensuu) on suomalainen kaupunki. Uusikaarlepyy sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa, Lapuanjoen suussa. Uudenkaarlepyyn naapurikunnat ovat Kauhava, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Vöyri. Kaupunki on kaksikielinen: noin 90 prosenttia asukkaista puhuu ruotsia ja noin 8 prosenttia suomea. Syyskuussa 1808 paikkakunnalla käytiin Suomen sotaan liittynyt Juuttaan taistelu. Tästä taistelusta kertoo Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stoolin tarinat.
Maantiede

Uudenkaarlepyyn kaupunki perustettiin aikanaan Lapuanjoen suuhun syvän meriväylän ääreen. Sittemmin maankohoaminen ja joen mukanaan tuoma liete ovat siirtäneet jokisuuta merelle päin, ja kaupungin keskusta on jäänyt rannikosta 4–5 kilometrin päähän yhä enemmän sisämaakaupungin luonteisena. Alkuaikojen sataman paikalla sijaitsee vuonna 1926 rakennettu vesivoimalaitos. Uudenkaarlepyyn keskusta sijaitsee hiekkapohjaisella Lapuanjoen suistomaalla. Uusi satama on rakennettu rannikolle Andra sjöniin. Uudenkaarlepyyn tärkein vesistö on länsiosan halki virtaava Lapuanjoki. Joki on koskinen ja suurimman osan vuodesta melko vähävetinen.
Maantiede > Luonto

Muiden Pohjanmaan rannikkoseutujen tavoin myös Uudenkaarlepyyn alue on tasaista ja loivapiirteistä. Korkeus merenpinnasta on vähäinen, eikä maaston korkeus ylitä juuri missään 30 metrin tasoa. Alavilla paikoilla maalajeina ovat turve ja hiesusavi, kun taas ympäristöstään kohoavat männikkökankaat ovat muodostuneet hiekkapohjalle. Rannikolla jokien tuoma liete ja maankohoaminen ovat historian aikana muuttaneet rantaviivaa; monet saaret ovat kuroutuneet yhteen tai kasvaneet kiinni mantereeseen.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Uudessakaarlepyyssä oli 7 521 asukasta, joista 4 517 asui taajamissa, 2 964 haja-asutusalueilla ja 40:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Uudenkaarlepyyn taajama-aste on 60,4 %. Uudenkaarlepyyn taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Uudenkaarlepyyn keskustaajama | 3 429 |
| 2 | Jepuan asemanseutu | 450 |
| 3 | Soklot | 327 |
| 4 | Munsala | 311 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Talous

Uudenkaarlepyyn työpaikkarakenne, Tilastokeskus (2022)
Alkutuotanto (13.7%)
Jalostus (37.9%)
Palvelusektori (47.4%)
Muut sektorit (1%)
Talousalueena Uusikaarlepyy kuuluu Pietarsaaren seutukuntaan, jonka alueellinen bruttokansantuote oli 43 512 euroa asukasta kohden vuonna 2022. Alueellinen BKT on maan keskiarvoa pienempi ja seutukuntien keskinäisessä vertailussa 20. suurin.
Uudessakaarlepyyssä oli vuonna 2022 yhteensä 3 155 työpaikkaa ja kaupungissa asui 3 218 työllistä työssäkäyvää. Asuinkunnassaan työssäkäyvien osuus työllisistä on 67,2 prosenttia. Uudenkaarlepyyn työpaikkojen suhde on palveluvaltainen. Palvelujen osuus työpaikoista on 47,4 prosenttia, jalostuksen 37,9 prosenttia ja alkutuotannon 13,7 prosenttia.
Uudenkaarlepyyn työpaikkaomavaraisuus on 98,0 prosenttia. Työikäisten työllisyysaste oli 81,4 prosenttia vuonna 2022 ja työttömien osuus työvoimasta 5,0 prosenttia. Taloudellisen huoltosuhteen mittarilla Uudessakaarlepyyssä on 131,0 työvoiman ulkopuolella olevaa ja työtöntä sataa työllistä kohden.
Talous > Yritykset

Uudenkaarlepyyn suurin toimiala on yritysmäärällisesti maatalous. Suurteollisuuden parissa Uudenkaarlepyyn suurimpia yrityksiä ovat kansainvälisesti toimiva hiomatekniikan yritys Mirka sekä vesilukkoja valmistava Prevex. Uudenkaarlepyyn suurimpia yritystuloverojen maksajia vuonna 2021 olivat KWH-yhtymä sekä puhdistustekniikan parissa toimiva Kaiser Eur-Mark.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Uudenkaarlepyyn väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 7 537 | 7 537 |
| 1985 | 1985 |    | 7 768 | 7 768 |
| 1990 | 1990 |    | 7 727 | 7 727 |
| 1995 | 1995 |    | 7 658 | 7 658 |
| 2000 | 2000 |    | 7 492 | 7 492 |
| 2005 | 2005 |    | 7 375 | 7 375 |
| 2010 | 2010 |    | 7 458 | 7 458 |
| 2015 | 2015 |    | 7 564 | 7 564 |
| 2020 | 2020 |    | 7 473 | 7 473 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Uudessakaarlepyyssä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Uudenkaarlepyyn seurakunta (ruots. Nykarleby församling )
Jepuan kappeliseurakunta (ruots. Jeppo kapellförsamling)
Munsalan kappeliseurakunta (ruots. Munsala kapellförsamling)
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Uudessakaarlepyyssä toimii Nykarleby Salemförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Uudenkaarlepyyn alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Väestö > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Uudenkaarlepyyn kaupungin nykyisellä alueella.
Jepuan seurakunta (ruots. Jeppo församling, liitetty Uudenkaarlepyyn seurakuntaan 2013)
Munsala församling (liitetty Uudenkaarlepyyn seurakuntaan 2013)
Kulttuuri > Ruoka

Uudenkaarlepyyn pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla mutti.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Kuddnäs on kirjailija Zachris (Sakari) Topeliuksen lapsuudenkoti, joka on toiminut museona vuodesta 1934 lähtien. Perusnäyttely esittelee talon elämää Topeliuksen aikana.
Kovjoen asema on liikennekäytöstä poistettu pysäkki Pohjanmaan radan varressa. Nykyisin siellä toimii museorautatie ja kesäkahvila.
Vesitornista on näköala yli kaupungin. Vesitorni on avoinna kesäisin, jolloin siellä toimii myös Cafe Panorama.
Andra Sjönissä sijaitsee pienvenesatama ja kahvila Tullimakasiini.
Cafe Brostugan sijaitsee kirkkoa vastapäätä Lapuanjoen toisella puolella. Kahvila on kesäisin avoinna ja sen seinillä on esillä Suomen sodan aiheisia maalauksia.
Juthbackan kartano on Uudessakaarlepyyssä sijaitseva kartano.
Kulttuuri > Tapahtumat

Juthbackan markkinat on vuosittain elokuun lopussa pidettävä rompetoritapahtuma.
Kulttuuri > Urheilu

Uudessakaarlepyyssä toimivia urheiluseuroja:
MuIK (Munsala IK), jääkiekko
NNSB (Nykarlebynöjdens Sportbilister), moottoriurheilu
IF Nykarlebynejden, yleisurheilu
IF Minken, maastohiihto, suunnistus
Liikenne > Maantiet

Uudenkaarlepyyn kautta kulkevat Seinäjoki–Oulu-rata ja valtatie 8, joista kaupungin keskusta jää jonkin verran sivuun. Lapualta tuleva valtatie 19 yhtyy valtatie 8:aan Uudenkaarlepyyn alueella.
Liikenne > Rautatiet

Seinäjoki–Oulu-radalla sijaitsevat Uudenkaarlepyyn alueella Jepuan ja Kovjoen rautatieasemat. Kumpikin asema on lakkautettu, edellinen vuonna 1991 ja jälkimmäinen vuonna 1983. Kovjoen asemalta rakennettiin Uudenkaarlepyyn keskustaan vuonna 1948 normaaliraiteinen rata, jonka henkilöliikenne lopetettiin kuitenkin jo vuonna 1956. Tavaraliikenne Uudenkaarlepyyn radalla lopetettiin vuonna 1982 ja rata purettiin vuoden 1983 aikana. Sotien jälkeistä vaatimatonta tyyliä edustavat Uudenkaarlepyyn rautatieasema ja tavarasuoja ovat edelleen jäljellä, ja ne on kunnostettu 2000-luvun vaihteessa.
Liikenne > Etäisyyksiä Uudestakaarlepyystä

Kokkola 50 km
Lapua 70 km
Oulu 250 km
Pietarsaari 20 km
Seinäjoki 95 km
Vaasa 75 km
Ystävyyskaupungit

Hammel, Tanska
Steinkjer, Norja
Sollefteå, Ruotsi
Tunnettuja uusikaarlepyyläisiä

Gustav Björkstrand (s. 1951), Porvoon hiippakunnan piispa, kansanedustaja
Anders Engström (s. 1962), tv- ja elokuvaohjaaja
Carl Grundfeldt (1820–1883), liikemies, kunnallismies ja valtiopäivämies
Thomas Kula (s. 1991), jalkapalloilija
Mikael Lybeck (1864–1925), runoilija ja kirjailija
Pehr Malm (1768–1827), kauppaneuvos, laivanvarustaja ja valtiopäivämies
Börje Nygård (1930–1995), jalkapalloilija
Peter Sandström (s. 1963), kirjailija
Björn Strandell (1897–1990), Auran Panimo Oy:n toimitusjohtaja, vuorineuvos
Christel Sundqvist (s. 1970), kirjailija
V. K. E. Wichmann (1856–1938), kirjailija, seminaarinjohtaja ja kansanedustaja
Erik Ågren (1924–2008), kirjailija
Leo Ågren (1928–1984), kirjailija
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uudenkaarlepyyn kaupungin kotisivut
Tilastokeskus – Uudenkaarlepyyn avainluvut
Nykarlebyvyer – Uudenkaarlepyyn historia
Nykarleby hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kaskinen  Korsnäs  Kristiinankaupunki  Kruunupyy  Laihia  Luoto  Maalahti  Mustasaari  Närpiö  Pedersören kunta  Pietarsaari  Uusikaarlepyy  Vaasa  Vöyri 
Entiset kunnat:  Alaveteli  Bergö  Björköby  Jepua  Koivulahti  Lapväärtti  Maksamaa  Munsala  Oravainen  Petolahti  Pirttikylä  Purmo  Raippaluoto  Siipyy  Sulva  Teerijärvi  Tiukka  Uudenkaarlepyyn maalaiskunta  Vähäkyrö  Vöyri-Maksamaa  Ylimarkku  Ähtävä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kuntaliitokset Pietarsaaren seudulla. Vuonna 1975 Uuteenkaarlepyyhyn liitettiin Uudenkaarlepyyn maalaiskunta, Munsala ja Jepua.
Kuvitettuna Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Uudenkaarlepyyn kirkko.
Gustaf Adolf Taube

Gustaf Adolf Taube (9. helmikuuta 1864 Luhanka – 20. huhtikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen kirkkoherra, jonka punaiset surmasivat Suomen sisällissodan aikana.
Tauben vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Johan Taube ja Amanda Gustava Weber. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Jyväskylän lyseosta. Taube suoritti vuonna 1886 Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna.
Taube oli Vehkalahdella kappalaisena vuodesta 1893 ja kirkkoherrana vuodesta 1910 alkaen. Hän sai myös rovastin arvonimen.
Sisällissodan aikaan Taube järjesti kirkossa puhetilaisuuksia yhdessä kappalainen Adolf Mannisen ja Haminan kirkkoherran Uuno Renvallin kanssa. Punaiset pidättivät papit maaliskuun alussa joksikin aikaa, mutta nämä pääsivät sitten vapaaksi. Taube pidätettiin uudelleen 17. huhtikuuta, ja hänet vietiin Kouvolaan yhdessä muiden pidätettyjen haminalaisten kanssa. Taube, Manninen ja Renvall ammuttiin Kouvolan veripellolla yöllä 19. – 20. huhtikuuta 1918.
Gustaf Adolf Taube oli naimisissa vuodesta 1888 Amy Alice Liliuksen kanssa.
Teoksia

Harjoituskokous-luku teoksessa Pyhäkoulun käsikirja ; Suomen ewank.-luterilaisen Pyhäkouluyhdistyksen toimittama, toimittaja Arvid Wallenius. 6. perinpohjin korj. painos Suomen evankelis-luterilainen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1914
Kristuksen ja seurakunnan puolesta, kirj. Edvard Kilpeläinen, A. V. Leikkonen ja G. A. Taube. Kotka 1917
Sanan kylvöä : kokoelma pyhä- ja juhlapäiväsaarnoja : hänen jälkeensä jättämistään papereista koottu, tekijän kuvalla ja hänen kirjeittensä valaisemalla elämäkerralla varustettu. Suomen lähetysseura, Helsinki 1921