stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Melvyn Douglas

Douglas elokuvassa Ninotchka (1939).
Melvyn Edouard Hesselberg (5. huhtikuuta 1901 Macon, Georgia – 4. elokuuta 1981 New York), tunnetaan paremmin nimellä Melvyn Douglas, oli yhdysvaltalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä. Hän sai urallaan kunkin alan arvostetuimman palkinnon, eli Oscarin (kahdesti), Emmyn ja Tonyn.
Ura

Douglas teki pitkän uran valkokankaalla, televisiossa ja teatterissa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1928 Broadwayllä William Mackin näytelmässä A Free Soul, joka menestyi suhteellisen hyvin. Parin heikomman näytelmän jälkeen Douglas näytteli 232 kertaa esitetyssä näytelmässä Tonight or Never, jota tehdessä hän tapasi myös toisen vaimonsa näyttelijä Helen Gahaganin.
Ensimmäisen kerran Douglas nähtiin elokuvissa 1930-luvulla. Hän esiintyi muun muassa kolmesti Greta Garbon kanssa elokuvissa Sinun tahtosi mukaan, Ninotchka ja Kaksoset.
Toisen maailmansodan aikana Douglas toimi ensin siviilipuolustustoimistossa ja sitten Yhdysvaltain maavoimissa. Sodan jälkeen hän palasi sekä valkokankaalle että teatteriin. Hän otti jatkossa kypsempiä rooleja, kuten elokuvassa Sekamelskahuvila. Douglasin saatua lisää ikää hän teki monia mainittavia isärooleja elokuvissa Sodassa ja rakkaudessa, Hud – lännen kapinallinen, josta hän sai myös ensimmäisen Oscarinsa, Valtapeli ja I Never Sang for My Father, josta hän oli Oscar-ehdokkaana. Vuonna 1959 Douglas esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwayllä musikaalissa (Juno). Toisen Oscarinsa hän sai 1970-luvun lopulla elokuvasta Tervetuloa, Mr. Chance!. Tony-palkinnon Douglas sai roolistaan näytelmässä The Best Man ja Emmyn CBS Playhousen osasta Do Not Go Gentle into That Good Night.
Broadwayllä Douglas esiintyi viimeisen kerran 1960-luvun lopulla näytelmässä Spofford. Hänen viimeinen suurehko elokuvaroolinsa oli vuoden 1981 elokuva Kummitusjuttu, jossa esiintyivät myös viimeistä kertaa valkokankaalla Fred Astaire ja Douglas Fairbanks Jr. Douglasilla on kaksi tähteä Walk of Famella elokuva- ja televisioansioistaan.
Yksityiselämä

Douglas oli kahdesti naimisissa. Rosalind Hightowerin kanssa hän sai kaksi lasta. Toisen kerran Douglas meni naimisiin vuonna 1931 näyttelijä/poliitikko Helen Gahaganin kanssa. Pari oli yhdessä lähes 50 vuotta ja heidät erotti vasta Gahaganin kuolema. He saivat yhteensä kaksi lasta.
Douglas kuoli vuonna 1981 New Yorkissa keuhkokuumeeseen ja sydänsairauden jälkitauteihin.
Palkintoja

1964 Oscar-palkinto: Paras miessivuosa: Hud – lännen kapinallinen
1964 Golden Globe -ehdokkuus: Paras miessivuosa: Hud – lännen kapinallinen
1966 Emmy-ehdokkuus: Paras yksittäinen miespääosa draamassa: Inherit the Wind
1968 Emmy-palkinto: Paras yksittäinen miespääosa draamassa: CBS Playhouse: Do Not Go Gentle Into That Good Night
1971 Oscar-ehdokkuus: Paras miespääosa: I Never Sang for My Father
1971 Golden Globe -ehdokkuus: Paras miespääosa draamaelokuvassa: I Never Sang for My Father
1980 Oscar-palkinto: Paras miessivuosa: Tervetuloa, Mr. Chance!
1980 Golden Globe -ehdokkuus: Paras miessivuosa: Tervetuloa, Mr. Chance!
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melvyn Douglas Wikimedia Commonsissa
Melvyn Douglas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Melvyn Douglas Elonetissä.
Melvyn Douglas Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Melvyn Douglas elokuvan We Were Dancing (1942) trailerissa.
Lasten LukuVarkaus -palkinto

Lasten Luku-Varkaus -palkinto on suomalainen lastenkirjallisuuspalkinto, joka jaetaan vuosittain edellisvuoden parhaalle suomalaiselle ja suomenkieliselle alle 12-vuotiaille suunnatulle lastenkirjalle.
Palkinnon suuruus on 3 500 euroa ja se on jaettu vuodesta 2001. Palkinnon perustivat Varkauden kaupunki ja Stora Enso Oyj. Palkinnolla halutaan tukea lasten luku- ja kirjallisuusharrastusta.
Lasten LukuVarkaus -palkinnon voittajakirja julkistetaan ja kirjailija palkitaan Vekara-Varkaus Festivaaliviikon yhteydessä kesäkuussa.
Ehdokkaiden valinta

Aikuisista koostuva esiraati valitsee 6–10 palkintoehdokaskirjaa, joista vuosittain vaihtuva 9–12-vuotiaista lapsista koottu kuusijäseninen raati valitsee varsinaisen voittajan.
Lapsiraati vaihtuu vuosittain, oppilaat tulevat vuorotellen eri Varkauden alakouluista. Lapset valitsevat keskuudestaan raadin puheenjohtajan. Lapsiraadin sihteerinä toimii aikuinen henkilö, jolla ei ole äänivaltaa raadissa.
Henrik IV (Englanti)
Henrik IV fiktiossa

Henrik IV oli päähenkilönä William Shakespearen kaksiosaisessa näytelmässä: Henrik IV: Ensimmäinen osa (1596–1597) ja Henrik IV: Toinen osa (1597–1599).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik IV Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Rikhard II | Englannin kuningas 1399–1413 | Seuraaja: Henrik V |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Lobiton satama

Lobiton sataman sijainti Angolassa, Atlantin rannikolla.
Lobiton satamaa vuonna 2015.
Lobiton satama (port. Porto de Lobito; engl. Port of Lobito; UN/LOCCODE: AO LOB) on kauppasatama Atlantin valtameren rannikkokaupunki Lobitossa Angolassa. Lobiton satama on ollut Angolan toiseksi suurin kauppasatama.
Vuonna 2021 kaksi kiinalaista suuryhtiötä voitti tarjouskilpailun sataman yleislastiterminaalin operoinnista ja sataman johtamisesta seuraavien 20 vuoden ajaksi. Tämä on nähty esimerkiksi Yhdysvalloissa osana Kiinan laajaa Vyö ja tie -ohjelmaa ja molempien suurvaltojen pyrkimyksiä hyötyä Afrikan luonnonrikkauksista. Sataman muiden terminaalien operoinnista vastaavat muut toimijat.
Lobiton satama on Benguelan rautatien läntinen päätepiste.
Lobiton satama on osa laajempaa, kehitettävänä olevaa Lobiton käytävää ja sen Lobitosta Kongon demokraattisen tasavallan Kolwezin kaivoskaupunkiin ja edelleen Sambiaan johtavaa 1,067 metriä leveää Benguelan rautatietä.
Lobiton sataman johtavasta Benguelan rautatiestä ainakin 800 kilometin osuutta on suunniteltu rakennettavan uudelleen. Tämä maksaisi yhdessä 35 veturin, 1 500 junanvaunun ja satamaterminaalien uusimisten kanssa noin 1,6 miljardia USD. Hankkeeseen osallistuvat Angola, Kongon demokraattinen tasavalta, Sambia, Euroopan komissio ja Yhdysvallat. Rautatieyhteyden ja sen liityntäliikenteen kehittämishankkeesta on käytetty  hankenimeä Lobito Atlantic Railway (LAR). Lisäksi muun muassa Sambiassa rakennettaisiin Sambia-Lobito -rautatieksi nimettyä uutta rataa. Hankkeetta on esitelty esimerkiksi rahoituksen osalta kiinalaisia kehityshankkeita läpinäkyvämpänä vaihtoehtona suurille afrikkalaisille infrastruktuurihankkelle. Strategisesti liikenneväylällä mahdollistettaisiin sisämaassa sijaitsevien suurten kuparimalmiesiintymien kaivannaisten kuljettamisen jalostettavaksi. Lisäksi Angolan maaperästä löytyy 32:ta 'vihreälle' teknologialle keskeisestä 51:stä mineraalista.
Esimerkiksi Yhdysvallat on viestinyt sitoutuneensa investoimaan lisäksi 2,3 miljardia dollaria rautatiehen ja siihen liittyviin kaivos- ja jalostamohankkeisiin. Varat Yhdysvallat ottaisi lainana Development Finance Corporationilta ja Export-Import Bankilta. Vuonna 2023 viestittiin, että Kiina kontrolloi tuolloin 70 prosenttia Kongon demokraattisen tasavallan koboltin ja kuparin teollisista kaivoshankkeista. Lisäksi se oli panostanut vuosina 2018–2023 jo 4,6 miljardia USD litiumkaivoksiin muista Keski-Afrikan maista kuten Zimbabwe, Angola ja Nairobi.
Satamatilastojen mukaan Lobitosta laivattiin vuonna 2022 esimerkiksi mangaania (tai malmia) erityisesti Kiinaan ja Intiaan sekä kuparia (tai kuparimalmia) erityisesti Kiinaan ja Bulgariaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lobiton satama Wikimedia Commonsissa
Sobre o Porto do Lobito (portugaliksi) (portodolobito.co.ao)
Birkenstock

Käytössä kuluneita Birkenstock-sandaaleja.
Birkenstock-myymälä Saksan Potsdamissa.
Birkenstock on saksalainen jalkinevalmistaja, jonka tunnetuimmat tuotteet ovat ”terveyskenkiä”, käyttäjän jalkapohjan muotoon jossain määrin mukautuvia sandaaleja ja hollannikkaita.
Birkenstock-yhtiön historia alkaa vuodesta 1774, jolloin Johann Adam Birkenstock rekisteröitiin saksalaisen Langenbergheimin  kirkonkirjoihin suutarina. Hänen pojanpoikansa Konrad Birkenstock kehitti vuonna 1897 idean uudenlaisista jalkineista, joiden pohja oli muotoiltu jalkapohjan mukaan eikä tasainen kuten siihenastisissa kengissä. Ideaa sovellettiin myös erikseen myytäviin kengänpohjallisiin, joilla sai mukavamman pohjan tasapohjaisiin kenkiin.
Ensimmäisen maailmansodan aikoihin Konradin poika Carl tuli mukaan yrityksen toimintaan ja suuntasi sitä yhä enemmän sotavammaisille tarkoitettujen ortopedisten terveyskenkien suuntaan. Seuraavan sukupolven edustaja Karl Birkenstock kehitti 1950-luvun puolivälissä sukunsa jalkineideaa edelleen tavoitteenaan niin mukava ja mukautuva kenkä, että sen käyttäminen vastaisi paljain jaloin kävelyä. Syntyi uudenlainen taipuisa kengänpohjamateriaali, joka on sekoitus lateksia, korkkia ja juuttikuitua. Pohja varustettiin kahdella nahkaremmillä, ja näin syntyi yhtiön tunnetuin tuote, Birkenstock-sandaalit.
1960-luvun puolivälissä Yhdysvaltoihin asettunut saksalainen vaatesuunnittelija Margot Fraser alkoi tuoda Birkenstockin kenkiä Pohjois-Amerikkaan. Siellä niistä tuli aluksi hippiliikkeen edustajien ja sittemmin muiden vapaamielisten ryhmien suosikkijalkine niin, että poliittisessa kielenkäytössä on käytetty termiä Birkenstock liberals.  1980-luvulla terveyskengät saivat tehdä tilaa lenkkitossuille ja näyttäville merkkikengille, mutta 1990-luvulla Birkenstockin laajentuneen valikoiman myyntimäärät Pohjois-Amerikassa kohosivat ennätyksiin. Kesällä 2014 Helsingin Sanomien Nyt-liite uutisoi Birckenstock-sandaalien olevan taas trendikkäitä.
Birkenstockin ohella muita saman yrityksen kenkämerkkejä ovat Alpro-sisätyökengät, Birki’s-lastenkengät, Footprints, Tatami ja naisten Papillio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Birkenstock Wikimedia Commonsissa
Ebrima Sohna

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ebrima Sohna
Syntymäaika: 14. joulukuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Bakau, Gambia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 cm
Junioriseurat
: Steve Biko FC
: Wallidan FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005-2006 | Wallidan FC |  |  |
| 2007-2011 | Sandefjord | 113 | (4) |
| 2012 | RoPS | 12 | (1) |
| 2012 | KuPS | 12 | (0) |
| 2013 | FC Vostok | 26 | (0) |
| 2014-2015 | KuPS | 60 | (0) |
| 2014-2015 | Al-Arabi SC | 0 | (0) |
| 2017 | VPS | 15 | (0) |
| 2018 | Keşlə FK | 18 | (0) |
| 2019-2020 | Mosta FC | 4 | (0) |
| 2021 | ASEC Ndiambour | 0 | (0) |
| 2021-2022 | Fortune FC | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2005 | Gambia U17 | 1 | (0) |
| 2007-2022 | Gambia | 38 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20.2.2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20.2.2025.
Ebrima Sohna (s. 14. joulukuuta 1988 Bakau) on uransa päättänyt gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Sohna on edustanut Gambian jalkapallomaajoukkuetta ja toiminut myös joukkueen kapteenina. Hän teki avausmaalinsa maajoukkuessa Meksikoa vastaan toukokuussa 2010.
Sohna aloitti ammattilaisuransa kasvattiseurassaan Wallidan FC:ssä ja pelasi kaksi kautta siellä. Sohna siirtyi Norjaan Sandefjordiin, jossa hän vietti viisi kautta.
Sohna siirtyi 2012 Rovaniemen Palloseuran riveihin, josta hän allekirjoitti Kuopion Palloseuran kanssa sopimuksen kesken kauden.
Sohja vietti yhden kauden Kazakstanin Valioliigassa pelanneessa FC Vostokissa, jonka jälkeen hän palasi takaisin KuPSiin kahdeksi kaudeksi.
Sohja allekirjoitti Al-Arabic SC:n kanssa kahden ja puolen vuoden sopimuksen, muttei pelannut seuralle, ja haastoi seuran oikeuteen sopimusrikkomusten takia joiden arvo oli 400 000$. Sohja allekirjoitti sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Vaasan Palloseuran kanssa, jossa hän vietti 2017 kauden.
Kaudeksi 2018 Sohja siirtyi Azerbaidžanin Valioliigaa pelaavaan Keşlə FK:seen. Sohja piti kauden jälkeen tauon ammattilaisjalkapallosta, palaten kentille Mosta FC:n riveissä melkein 600 päivän tauon jälkeen.
Sohna siirtyi 2021 ASEC Ndiambouriin ja samana vuonna Fortune FC:hen. Hän ilmoitti lopettavansa ammattiuransa 11. helmikuuta 2022.
Henry Wuorila-Stenberg

Henry John Carl Wuorila-Stenberg (s. 6. helmikuuta 1949 Helsinki) on suomenruotsalainen taidemaalari, jonka useissa teoksissa on ekspressionismin ja surrealismin sävyjä.
Wuorila-Stenberg aloitti ekspressionistina, mutta suuntautui 1980-luvulla abstrakteihin aiheisiin ja vaihtoi samalla öljyvärit akryyliväreihin. Sittemmin hän on yhdistänyt mainittuja tyylilajeja ja käyttänyt teoksissaan myös öljypastelliliituja.
Henkilöhistoria

Wuorila-Stenberg opiskeli Suomen taideakatemian yhteydessä 1967–1968 Erkki Heikkilän koeluokalla ja sen jälkeen Vapaassa taidekoulussa Tor Arnen ja Unto Pusan ohjauksessa. Hän jatkoi opintojaan Accademia di Belle Artissa Roomassa 1970–1971. Vuonna 1971 hän siirtyi Länsi-Berliiniin ja suoritti akateemisen loppututkinnon Hochschule für Bildende Künstessä 1974. Vuonna 1978 hän opiskeli Dresdenin Hochschule für Bildende Künstessä anatomiaa Gottfried Bammesin johdolla. Wuorila-Stenberg on toiminut maalaustaiteen opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1984–1998 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1996–2005 ensin maalaustaiteen tuntiopettajana ja myöhemmin professorina ja maalausosaston johtajana. Wuorila-Stenberg on ollut yhteiskunnallisesti aktiivinen ja ottanut kantaa vähäosaisten puolesta. Wuorila-Stenbergille myönnettiin Suomi-palkinto vuonna 1996 ja Pro Finlandia -mitali 2004. Taidemaalariliitto kunniajäsen vuonna 2019. Vuonna 2013 hän julkaisi omaelämäkertansa Hämärän näkijä.
Vanhemmat: Eläinlääkäri Harry John Robert Adolf Stenberg ja sairaanhoitaja Hillevi Marjatta Stenberg.
Kirjallisuutta

Wuorila-Stenberg, Henry: Hämärän näkijä.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0893-9
Aiheesta muualla

Wuorila-Stenberg.com (myös paljon teoskuvia)
Kuvataiteilijamatrikkeli
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana
Leninin kunniamerkki

Leninin kunniamerkki
Leninin kunniamerkki (ven. Орден Ленина, Orden Lenina) oli Vladimir Leninin mukaan nimetty neuvostoliittolainen kunniamerkki, joka myönnettiin huomattavista siviili- ja sotilasansioista Neuvostoliiton hyväksi. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1930. Mitali on valettu platinasta.
Neuvostoliiton sankari tai sosialistisen työn sankari -arvonimen saaneet henkilöt saivat aluksi Leninin kunniamerkin, mutta näille tunnustuksille luotiin oma mitali.  Kunniamerkki voitiin myöntää myös kaupungeille, yhtiöille, tehtaille, maantieteellisille alueille ja sotilasyksiköille. Ensimmäisen kunniamerkin sai 23. toukokuuta 1930 Komsomolskaja pravda -sanomalehti.
Kunniamerkkiä jaettiin yhdessä luokassa:
ritarikunnan nauha
Leninin kunniamerkin saajia

Talvisodan ansioista myönnettiin 735 Leninin kunniamerkkiä.
Leninin kunniamerkin saajia > Kaupungit

Moskova
Leningrad, nykyinen Pietari
Leninin kunniamerkin saajia > Yhtiöt

Kirovin tehdas
Pravda
Leninin kunniamerkin saajia > Henkilöt

Fidel Castro
Juri Gagarin
Urho Kekkonen
Aura Kiiskinen
Juho Kusti Paasikivi
Mauno Koivisto
Kim Philby
Taisto Sinisalo
Josip Broz Tito
Kliment Vorošilov
Sergei Merkurov
Lev Jašin
Georgi Žukov
Armand Hammer
Vladimir Petljakov
Otto Wille Kuusinen (viidesti)
Toivo Antikainen
Akseli Anttila (kahdesti)
Hugo Jalava
Vilho Pentikäinen
Paavo Prokkonen (kahdesti)
Kerttu Puumalainen
Olga Repo
Adolf Taimi
Eemeli Toikka (kahdesti)
Toivo Tommola
Toivo Vähä
Leninin kunniamerkin saajia > Populaarikulttuuri

James Bond (elokuvassa 007 ja kuoleman katse)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leninin kunniamerkki Wikimedia Commonsissa
Leninin kunniamerkki - sen suomalaiset saajat Agricola-portaalissa
Anne Baxter

| Anne Baxter |
| --- | --- |
 Anne Baxter vuonna 1961.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anne Baxter
Syntynyt: 7. toukokuuta 1923 Michigan City, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 12. joulukuuta 1985 (62 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  John Hodiak (1946–1953) Randolph Galt (1960–1969) David Klee (1977)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1933–1985
Merkittävät roolit:  Mahtavat Ambersonit Veitsen terällä Kaikki Eevasta Kymmenen käskyä Hotel
Palkinnot
 Oscar-palkinto (1947) Golden Globe (1947) Golden Apple (1951) Walk of Fame, Hollywood (1960) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Anne Baxter (7. toukokuuta 1923 Michigan City, Indiana – 12. joulukuuta 1985 New York, New York) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Baxter aloitti elokuvauransa 1940-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Orson Wellesin ohjaama Mahtavat Ambersonit (1942), Veitsen terällä (1946), Kaikki Eevasta (1950), Neljä helmeä (1952), Minä tunnustan (1953) ja Kymmenen käskyä (1956). Elokuvasta Veitsen terällä hän voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon.
Baxterin ura kesti melkein 50 vuotta, joiden aikana hän näytteli elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Elokuvauransa Baxter päätti vuonna 1980, minkä jälkeen hän näytteli televisiossa kuolemaansa 1985 asti.
Nuoruus

Anne Baxter syntyi 7. toukokuuta 1923 Indianan Michigan Cityssä myyntimies Kenneth Stuart Baxterin (1893–1977) ja tämän vaimon Catherine Dorothy Baxterin (1894–1979) lapseksi. Hänen äitinsä isä oli arkkitehti Frank Lloyd Wright.
Baxterin isä oli merkittävä Seagrams Distillery Companyn johtaja. Perhe muutti melko pian Annen syntymän jälkeen Bronxvillen kylään New Yorkin osavaltiossa. Annen ollessa kymmenvuotias perhe muutti New Yorkin kaupunkiin, jossa Anne kävi maineikasta Brearley Schoolin tyttökoulua. Kymmenvuotiaana hän pääsi osallistumaan Broadway-näytelmään, jossa Helen Hayes oli pääosassa. Näytelmän seurauksena Anne vaikuttui teatterimaailmasta niin paljon, että ilmoitti perheelleen aikovansa näyttelijäksi. 13-vuotiaana hän esiintyi jo vakinnaisesti Broadwaylla. Tällöin Anne myös opiskeli näyttelemisen alkeita kuuluisan opettajan ja näyttelijä Maria Uspenskajan ohjastuksessa ja opiskeli New Yorkissa Theodora Irvine School of the Theaterissa vuodet 1934–1936.
Ura > Uran alku Broadway’n lavoilla

Baxter teki ensimmäisen näyttelijänsuorituksen jo kymmenvuotiaana Helen Hayesin tähdittämässä näytelmässä. 13-vuotiaasta lähtien Baxter esiintyi Broadwayn lavoilla vakinnaisesti. Hänen näytelmiään olivat muun muassa komedia Seen But Not Heard (1936), jossa Anne oli isossa osassa Elizabeth Winthropina; näytelmää esitettiin 60 näytöstä syyskuusta marraskuuhun sekä komedia There’s Always a Breeze (1938) ja draama Madame Capet (1938), joiden jälkeen Anne lähti toistamiseen Hollywoodiin vuonna 1939.
Ura > Elokuvauran ensiaskeleet Hollywoodissa

Baxter oli jo 14-vuotiaana vuonna 1937 Hollywoodissa elokuvakoe-esiintymisissä. Koska hän oli vielä liian nuori aloittamaan elokuvauraa, Baxter palasi vielä New Yorkiin Broadwaylle. Baxter palasi vuonna 1939 takaisin Hollywoodiin aloittaakseen nyt vähän vanhempana elokuvauran. 16-vuotias Baxter oli ehdolla rouva DeWinterin rooliin jännityselokuvaan Rebekka (1940) ja kävi koekuvauksissa roolia varten. Baxter menetti roolin Joan Fontainelle, koska ohjaaja Alfred Hitchcock piti Baxteria liian nuorena rooliin. Kuitenkin Baxter sai pian seitsemän vuoden sopimuksen 20th Century Foxin kanssa elokuvamogulien hänet nähtyään.
Baxter teki ensiesiintymisensä elokuvissa westernissä Aavikon salaisuus (1940), jossa hänellä oli sivurooli Joan Johnsonina ja vastanäyttelijänä Wallace Beery. Baxter näytteli elokuvissa The Great Profile (1940) ja Charleyn täti (1941), joista Baxter ei saanut vielä huomiota. Vuoden 1941 elokuva Suursuon salaisuus toi Annelle nyt tähteyttä ja roolikin oli tasokas, mutta kriitikot eivät vaikuttuneet Annesta, hänen roolistaan tai koko elokuvasta.
Ura > Loppuvuodet

Baxter palasi Broadwaylle 1970-luvulla näytelmään Applause (1970–1972), Kaikki Eevasta -elokuvan musikaaliversioon, Margo Channingin rooliin tällä kertaa. Bette Davis oli näytellyt Margoa elokuvaversiossa vuonna 1950. Baxter korvasi Lauren Bacallin, joka voitti Margon roolista Tony-palkinnon. Vuonna 1974 Baxter näytteli näytelmässä Noël Coward in Two Keys. 1970-luvulla Baxter oli usein vieraana ja sijaisjuontaja keskusteluohjelmassa The Mike Douglas Show, koska Baxter ja ohjelman juontaja Mike Douglas olivat keskenään ystäviä. Baxter näytteli murhanhimoista elokuvatähteä Nora Chandleria rikossarjassa Columbo jaksossa "Haudattu menneisyys" vuonna 1973. Baxter kirjoitti vuonna 1976 kirjan Intermission: A True Story.
Vuonna 1980 Baxter näytteli viimeisessä jääneessä elokuvassaan Jane Austen Manhattanilla. Vuonna 1981 Baxter esiintyi minisarjassa Eedenistä itään Fayen roolissa. Vuonna 1983 Baxter sai yhden pääosista draamasarjasta Hotel. Hän korvasi Bette Davisin tämän sairastumisen takia. Baxter näytteli Victoria Cabot’ia sarjassa aina kuolemaansa 1985 saakka; yhteensä 75 jaksossa. Jakso "Horizons", joka esitettiin 21. toukokuuta 1986, omistettiin Baxterin muistolle tekstillä "Good Night Sweet Princess" (suom. Hyvää yötä rakas prinsessa).
Baxter sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, Hollywoodiin osoitteeseen 6741 Hollywood Boulevard. Anne Baxter painoi Gregory Peckin kanssa käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalle 15. joulukuuta 1949.