stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Linnankoski
Suomennoksia

Edla Freudenthal : Helppotajuinen esitelmä valtiopäivistä ja niitten merkityksestä synnyinmaallemme. Esitelmä pidetty tammikuun 18 päivänä naisyhdistyksen huoneistossa. Werner Söderström, Porvoo 1891
Lars Dilling : Yksinkertainen kukkavihkonen. WSOY 1891
Aina : Iltalampun ääressä. WSOY 1893
Tri Schmidt : Ihmisruumis ja sen elimet: kuvilla ja selityksillä valaistu havainnollinen esitys sen rakenteesta. Saksan kielestä kääntänyt ja osittain mukaellut O. M. Reuter, suom. Vihtori Peltonen. WSOY 1893
Erik Wilhelm Wretlind : Naisten siitinelo säännöllisessä ja kivulloisessa tilassa. WSOY 1894, 2. painos 1898-1899, 5. painos nimellä Naisten sukuelo säännöllisessä ja kivuloisessa tilassa WSOY 1921
Professori Moritz Willkomm'in Luontaisjärjestöllinen kasvikunnan kuvasto; tekstin mukaillut Ragnar Hult ; suomentanut Wihtori Peltonen. WSOY 1893-1895
Erik Wilhelm Wretlind : Kirja miehille ja äideille!: miesten siitinelo säännöllisessä ja kivuloisessa tilassa. WSOY 1893, 3. korjattu ja lisätty painos nimellä Miesten siitinelo säännöllisessä ja kivuloisessa tilassa;  suomennoksen ja Suomen oloille rakentuvan osan toim. Wihtori Peltonen. WSOY 1902, 4. painos 1908, Aug. Edwards, Ashtabula, Ohio 1939, näköispainos 1992
K. H. Lindholm : Metsänriistan hoidosta Suomessa. Porvoo 1894
Margarethe : Lehtovaaralaiset: kuvaus norjalaisesta kansanelämästä. WSOY 1894
Erik Wilhelm Wretlind : Nuorison vaarallisin vihollinen. WSOY 1894
Petri Kettenfeier Rosegger : Poikavuosiltani. WSOY 1896
Fritz Schultze : Sukupuolinen puhtaus: esitelmä nuorille miehille: lisäys: muutamia lääketieteen lausuntoja siveyden terveellisyydestä. WSOY 1900
Christian de Wet :  Buurien ja englantilaisten sota. WSOY 1902-1903, 2. tark. painos 1942
Arthur Rindell : Keinotekoiset lannoitusaineet ja niiden käyttäminen. Kyläläisten kirjasia, n:o 35. WSOY 1903
C. M. Peterson : Ugglehult: pienviljelyksen mallitalo. 1-2 osa ; suomeksi toimittaneet Ester ja Wihtori Peltonen. WSOY 1913
Linnankosken teoksista tehtyjä elokuvia

Sången om den eldröda blomman, ohjaus Mauritz Stiller (Ruotsi) 1919
Sången om den eldröda blomman, ohjaus Per-Axel Branner (Ruotsi) 1934
Taistelu Heikkilän talosta, ohjaus Teuvo Tulio 1936
Laulu tulipunaisesta kukasta, ohjaus Teuvo Tulio 1938
Intohimon vallassa, ohjaus Teuvo Tulio 1947 (perustuu novelliin Taistelu Heikkilän talosta)
Hilja – maitotyttö, ohjaus Toivo Särkkä 1953
Sången om den eldröda blomman, ohjaus Gustaf Molander (Ruotsi) 1956
Laulu tulipunaisesta kukasta, ohjaus Mikko Niskanen 1971
Pakolaiset, ohjaus Veikko Kerttula 1977
Kirjallisuutta

Aarne Anttila: Vihtori Peltonen – Johannes Linnankoski I. Porvoo 1921.
Aarne Anttila: Vihtori Peltonen – Johannes Linnankoski II. Porvoo 1927.
Aleksis Kivestä Martti Merenmaahan. Porvoo 1954.
Leevi Mäittälä: Elämän tulipunakukka. Porvoo 1979.
Suomen kansallisfilmografia. Osat 2.,3.,5 ja 8. Hki, Edita.
Tulio: Levottoman veren antologia. Toimittanut Sakari Toiviainen .Hki, SKS 2002 ISBN 951-746-333-2
Veikko Knuutila: Johannes Linnankoski aikani Karinaisissa: Suomusjärvi, Veikko Knuutila 2013. ISBN 978-952-93-2460-6
Loisto (albumi)

| Loisto Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Deerhouse Studio & Headline Studio, Tampere sekä lukuisia muita studioita 2008–2009
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Mikko Kangasjärvi & Jari Latomaa
 Tyylilaji: suomirock, iskelmä
 Kesto: 53.42
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: 1. (38/2009)
Yön muut julkaisut
| Yön ensimmäinen keikka 2008 | Loisto 2009 | Sound Pack 2010 |
Loisto on syyskuussa 2009 ilmestynyt Yön kahdeksastoista studioalbumi. Singleinä siltä julkaistiin kappaleet Loisto, Kiitos ja kunnia sekä Parrasvalot, josta kuvattiin myös video. Yhtyeen edellisen studioalbumin Valtakunnan tavoin myös Loistoa äänitettiin lukuisilla eri studioilla, joita tällä kertaa oli yhteensä yksitoista. Albumin julkaisun jälkeen Yö aloitti lokakuun 1. päivänä kahden ja puolen kuukauden pituisen konserttikiertueen, jonka aikana yhtye esiintyi muun muassa Helsingin Finlandia-talossa.
Taustaa

Levyllä vierailevat laulajana Jussi Hakulisen lisäksi myös Maria Lund, joka duetoi Olli Lindholmin kanssa kappaleessa Arjen kauneus. Muita vierailijoita ovat muun muassa Tampere Filharmonian jousisoittajat sekä porilainen nuorisokuoro Katajanmarjat. Singlenäkin julkaistulla Parrasvalot-kappaleella puolestaan laulaa Jussi Hakulisen johdolla Itä-Porin yhtenäiskoulun musiikkiluokan kuoro. Albumin jousisovitukset on tehnyt Anssi Tikanmäki.
Osa levyn materiaalista on jo vanhempaa perua, esimerkiksi kappaleen Vuori Jussi Hakulinen teki yhtyeen lomamatkalla Roomassa kesällä 2006. Sen tekstin hän oli hahmotellut jo lentomatkalla oksennuspussiin. Toinen Hakulisen kappale Kosketus on peräisin samalta ajalta Valtakunta-albumin sessioista.
Listamenestys ja myyntiluvut

Levy nousi Suomen virallisen listan kärkeen heti julkaisuviikollaan ja viipyi listalla yhteensä 23 viikon ajan. Albumi myi välittömästi julkaisupäivänään kultaa ja ylitti myöhemmin syksyllä myös platinarajan, jonka se olisi rikkonut jo heti ilmestyessään, elleivät levyt olisi loppuneet kaupoista. Yhteensä albumia on myyty lähes 37 000 kappaletta.
Kappaleet

Kiitos ja kunnia – 3.49 (säv. Jussi Hakulinen, san. Herra Ylppö)
Loisto – 4.28 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Saanko laulaa tähdille? – 3.43 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Arjen kauneus – 4.29 (säv. Tomi Aholainen, san. Heikki Kerkelä)
Vuori – 4.00 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
On mennyt yö – 5.06 (säv. Antti Kleemola, san. Aki Miettinen)
Vie mut elämään (Siipirikko) – 4.34 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Salaisuus – 4.22 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Hän katoaa – 4.26 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Kosketus – 4.37 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Yö on minussa – 4.22 (säv. Tomi Aholainen, san. Sinikka Svärd)
Parrasvalot – 5.51 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Daffy Terävä – kitara
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet
Jukka Lewis – basso, laulu (6)
Ari Toikka – rummut
Maria Lund – laulu (4)
Jussi Hakulinen – laulu (9)
Päivi Lepistö, Päivi Virkkunen ja Hanna Syrjä – taustalaulut (2)
Suvi Teräsniska – taustalaulu (3, 8, 12)
Ellinoora Hakulinen – sopraano (8, 12)
Jari Latomaa – kosketinsoittimet, lyömäsoittimet, kitara, taustalaulu
Tomi Aholainen – kosketinsoittimet (4, 11)
Esa Juutilainen – huilu (6, 9, 12)
Petri Juutilainen – pasuuna (9)
Tommi Kolunen – trumpetti (2, 5, 9)
Eeva Kontu – huilu (2)
Kari Nikkanen – oboe ja englannintorvi (6, 9, 10, 12)
Masa Orpana – saksofoni (1, 3, 7), huilu (8)
Anu Rasimus ja Hanna Heinonen – viulu (2)
Nina Kulhia, Lotta Kuoppala, Kaisa Männistö, Katrin Nachtigall, Eeva Oksala ja Emil Tikanmäki – viulu (6, 7, 9, 10, 12)
Anne Korhonen ja Taavi Nachtigall – alttoviulu (6, 7, 9, 10, 12)
Timo Siren – alttoviulu (12)
Harri Topi – sello (8, 11)
Katajanmarjat – kuoro (2)
Itä-Porin yhtenäiskoulun musiikkiluokan kuoro (12)
Aiheesta muualla

Loisto discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
Virginie Despentes

| Virginie Despentes |
| --- | --- |
 Virginie Despentes vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Nancy, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Ammatti:  Kirjailija, feministi, kääntäjä, ohjaaja
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Pane mua (1993)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Virginie Despentes (s. 13. kesäkuuta 1969 Nancy) on ranskalainen feministi, kirjailija, kääntäjä ja ohjaaja. Esikoisteos Pane mua (Baise-moi) sai paljon huomiota. Myöhemmin Despentesiltä on käännetty suomeksi kirjat Kauniita asioita ja Teen spirit sekä King Kong -tyttö. Despentesin kirjallisen tuotannon teemoja ovat porno ja prostituutio, joita Despentes puolustaa samalla, kun arvostelee perinteisiä moraalikäsityksiä ja kieltäytyy naisille annetusta uhrin roolista.
Elämä

Despentes kävi sekakoulun ja muutti pois kotoa 17-vuotiaana. Hänen vanhempansa eivät kontrolloineet tytärtään tämän sukupuolen vuoksi ja juuri tämän Despentes sanoo olevan syynä siihen, että hän heräsi feminismiin niin myöhään: ”Sukupuoli ei ollut aikoihin rajoittanut tekemisiäni. – Avasin pankkitilin omalla nimelläni ajattelematta, että vasta minun sukupolveni naisilla oli siihen oikeus ilman isän tai aviomiehen suostumusta.”
Despentesin tuotannossa tulee usein esiin raiskausteema ja Despentes tietää omasta kokemuksestaan millaista on joutua raiskatuksi. Hän liftasi 17-vuotiaana kaverinsa kanssa Pariisista kotikaupunkiinsa ja hänet joukkoraiskattiin. Hän  kuvailee raiskaustaan King Kong -tytössä.
Toinen Despentesin vahvoista teemoista on prostituutio, jonka puolesta hän puhuu niin kirjoissaan kuin haastatteluissaan ja esiintymisissään. Despentes harjoitti prostituutiota satunnaisesti kaksi vuotta. Hän aloitti prostituution vuonna 1991 työskennellessään supermarketissa minimipalkalla. Despentes oli aiemmin ollut Minitelin valvojana ja nähnyt, miten miehet tarjosivat naisille suuria summia seksistä. Hän kuvaili tunnettaan, että oli kuin "jokin ympärilläni oli muuttunut eikä mikään ollut ennallaan". Despentesille prostituutio oli "ratkaisevan tärkeä etappi raiskauksen jälkeisessä eheytymisessä. Otin seteli seteliltä vahingonkorvausta siitä mikä minulta oli viety väkivalloin." Kirjailijanuransa aikana Despentes on kuvannut näkyvän kirjailijahenkilön markkinointia todella samanlaiseksi kuin prostituutiota. Despentes pyrkii rikkomaan prostituutioon liittyviä tabuja ja parantaa näin siihen liittyvää lainsäädäntöä, joka - kuten Despentes esittää - toistaiseksi sallii prostituution vain avioliiton varjolla.
Despentesin Pane mua -romaaniin perustuva, samanniminen elokuva oli Despentesin itsensä ohjaama yhteistyössä Coralie Trinh Thin kanssa. Hän myös muunsi romaaninsa itse elokuvakäsikirjoitukseksi.
Pariisin Charlie Hebdo-lehteen tehdyn terrori-iskun (7.1.2015) jälkeen Despentes ilmaisi sympatiansa iskun tekijöille Les Inrockuptibles-lehteen kirjoittamassaan artikkelissa, jossa hän muun muassa kertoo ymmärtävänsä heitä, jotka "ostavat kalashnikovin pimeiltä markkinoilta ja tekevät ainoan heille mahdollisen päätöksen eli kuolevat mieluummin kuin elävät polvillaan". Kirjoitukseen viitataan toistuvasti ranskalaisessa mediassa esimerkkinä terrorismin myötäilystä.
Aiheesta muualla

Suominen, Heli: Despentes loi feminismin manifestin HS.fi. 12.2.2008. Haastattelu. (Tilaajille)
Day, Elizabeth: Femmes fatales fight back with sex and violence The Guardian.  18.1.2009. Haastattelu. (englanniksi)
Wilhelmsson, Putte: Julkisen elämän panttivangit HS.fi. 21.4.2000. Arvio teoksesta Kauniita asioita.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
20th Century Studios

| 20th Century Studios |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  31. toukokuuta 1935
Perustaja:   William Fox  Joseph M. Schenck  Darryl F. Zanuck 
Toimitusjohtaja:  Stacey Snider
Kotipaikka:  Century City, Kalifornia, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  elokuvatuotanto
Tuotteet:  elokuvat
Emoyhtiö:  Walt Disney Studios (The Walt Disney Company)
Tytäryhtiöt:  Blue Sky Studios, Fox Star Studios, Fox Studios Australia, Regency Enterprises
Kotisivu:  www.20thcenturystudios.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
20th Century Studios (aiemmin: Twentieth Century Fox Film Corporation, Twentieth Century Fox, 20th Century Fox tai vain Fox) on yksi Yhdysvaltojen suurista elokuvayhtiöistä. Se sijaitsee Kaliforniassa Century Cityssä ja on The Walt Disney Companyn tytäryhtiö.
Twentieth Century Fox Film Corporation syntyi vuonna 1935, kun kaksi elokuvayhtiötä, Fox Film ja Twentieth Century Pictures, fuusioituivat. News Corporation -mediakonserni osti yrityksen vuonna 1985 ja muutti nimensä vuonna 2013 21st Century Foxiksi. Disney osti 20th Century Foxin 2019 ja yhdisti suurimman osan 21st Century Foxin toiminnoista. Tammikuussa 2020 Disney muutti yhtiön nimen 20th Century Studiosiksi.
Historia

Newyorkilainen elokuvayrittäjä William Fox perusti vuonna 1914 elokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiön Box Office Attractions Film Rental Company. Yhtiön nimeksi muutettiin kaksi vuotta myöhemmin Fox Film Corporation. Yhtiö oli vuonna 1927 äänielokuvan uranuurtajia. Se sai useita Oscar-palkintoja jo palkintojenjaon ensimmäisenä vuonna 1929. William Fox joutui jättämään yhtiön vuonna 1930.
Fox Film Corporation ja vuonna 1933 perustettu Darryl F. Zanuckin ja Joseph M. Schenckin johtama Twentieth Century Pictures fuusioituivat 1935, ja uuden yhtiön nimeksi tuli 20th Century–Fox Film Corporation.
Zanuckista tuli tuoreen yhtiön tuotantopäällikkö, ja hän ryhtyi heti palkkaamaan tähtinäyttelijöitä. Fox alkoi tuottaa suosittuja mutta ei kovin kunnianhimoisia draamoja, romanttisia elokuvia ja musiikkikomedioita. Yhtiö tuotti värielokuvan varhaisvuosina enemmän värielokuvia kuin yksikään toinen yhtiö, ja Fox oli 1940-luvulla Yhdysvaltojen johtavia elokuvastudioita. Sen tunnettuja sopimusohjaajia olivat Elia Kazan, Joseph L. Mankiewicz ja Howard Hawks. Yhtiö kärsi 1950-luvulla vähenevistä elokuvayleisöistä, mutta tähdistä etenkin Marilyn Monroe toi sille menestystä.
Zanuck jätti Foxin väliaikaisesti vuonna 1956 mutta palasi vuonna 1961, kun yhtiö ajautui vaikeuksiin. Zanuckin tekemät kustannusleikkaukset ja Sound of Music (1965) -musikaalin suurmenestys nostivat yhtiön takaisin jaloilleen. Vuosikymmenen lopulla yhtiö ajautui taas vaikeuksiin suuria tappioita tuottaneiden elokuvien vuoksi. 1970-luku oli jälleen menestyksen aikaa, ja se teki esimerkiksi elokuvan Tähtien sota (1977). Foxin kassamenestyksestä huolimatta sen elokuvat saivat kuitenkin vain harvoin palkintoja.
The Walt Disney Company osti 21st Century Foxilta joulukuussa 2017 tehdyn sopimuksen perusteella 20th Century Foxin ja muita yhtiön omistamia elokuva- ja televisiotoimintoja ja kansainvälisiä toimintoja. Kaupan alkuperäinen arvo oli 52,4 miljardia dollaria eli noin 45 miljardin euroa, minkä lisäksi sopimukseen kuului, että Disney kuittaa Foxin velkoja niin, että kaupan arvoksi tuli kaikkiaan yli 55 miljardia euroa. Comcastin tehtyä kilpailevan tarjouksen Disney korotti oman tarjouksensa 71,3 miljardiin, josta tuli lopullinen kauppasumma. Kauppa viimeisteltiin maaliskuussa 2019, ja 21st Century Foxin jäljelle jääneet osat järjestettiin nimen Fox Corporation alle. Yhtiön sai tammikuussa 2020 uuden nimen 20th Century Studios, jotta sitä ei sekoitettaisi Fox Corporationiin ja sen tytäryhtiöihin.
Kirjallisuutta

Krefft, Vanda: The Man Who Made The Movies : The Meteoric Rise and Tragic Fall of William Fox. New York : Harper, 2017. ISBN 978-0-06-113606-1
Milwaukee Admirals

| Milwaukee Admirals |
| --- | --- |

Historia:  	Milwaukee Wings   1970  Milwaukee Admirals (USHL)   1971-1977   Milwaukee Admirals (IHL)  1977-2001  Milwaukee Admirals (AHL)  2001-  
Perustettu:  1970
Kaupunki:   Milwaukee, Wisconsin
Kotiareena:  UW–Milwaukee Panther Arena
– kapasiteetti:  9 652
Sarja:  AHL
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Scott Nichol
Puheenjohtaja:   Jon Greenberg
Päävalmentaja:   Karl Taylor
Yhteistyöseurat:   Nashville Predators (NHL)  Atlanta Gladiators (ECHL)
Calder Cupit:  1 (2004)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Milwaukee Admirals on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura Milwaukeesta Wisconsinista. Joukkue pelaa AHL:ssa ja kotiottelunsa UW–Milwaukee Panther Arenalla. Joukkue toimii Nashville Predatorsien farmijoukkueena.
Joukkueen alkuperäinen nimi oli Milwaukee Wings, mutta joukkue nimittiin uudelleen ensimmäisen kauden jälkeen Milwaukee Admiralsiksi.
Jäädytetyt numerot

9  Phil Wittliff, C, 1973–77
14 Mike McNeill, C, 1992–98 ja Fred Berry, C, 1980–84, 85–87
26 Tony Hrkac, C, 1994–97, 2003-05
27 Danny Lecours, LW, 1975–84, 85–87
44 Gino Cavallini, C, 1993–96 ja Kevin Willison, D, 1981–84, 85–86
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Karl Taylor
Apuvalmentaja: Matt Donovan
Apuvalmentaja: Greg Rallo
Maalivahtivalmentaja: Jason Baron
Videovalmentaja: Ryan Stacey
Fysiikkavalmentaja: Nathan Williams
Huoltopäällikkö: Luke Eichas
Puheenjohtaja: Jon Greenberg
Toimitusjohtaja: Scott Nichol
Apulaistoimitusjohtaja: Ryan Costello
Omistaja: Harris Turer
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Milwaukee Admirals Official Website
MilwaukeeHockey.com
The Original Unofficial Milwaukee Admirals Website (Arkistoitu – Internet Archive)
The Internet Hockey Database - Milwaukee Admirals (AHL)
The Internet Hockey Database - Milwaukee Admirals (IHL)
The Internet Hockey Database - Milwaukee Admirals (USHL)
The Internet Hockey Database - Milwaukee Admirals (Independent)
Milwaukee Admirals Crew Booster Club (Arkistoitu – Internet Archive)
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Atlantin Divisioona | Pohjoinen Divisioona | Keskilännen Divisioona | Tyynenmeren Divisioona |
| Bridgeport Sound Tigers | Albany Devils | Charlotte Checkers | Bakersfield Condors |
| Hartford Wolf Pack | Binghamton Senators | Chicago Wolves | Ontario Reign |
| Hershey Bears | Rochester Americans | Grand Rapids Griffins | San Antonio Rampage |
| Lehigh Valley Phantoms | St. John's IceCaps | Iowa Wild | San Diego Gulls |
| Portland Pirates | Syracuse Crunch | Lake Erie Monsters | San Jose Barracuda |
| Providence Bruins | Toronto Marlies | Manitoba Moose | Stockton Heat |
| Springfield Falcons | Utica Comets | Milwaukee Admirals | Texas Stars |
| Wilkes-Barre/Scranton Penguins |  | Rockford IceHogs |  |
Loisto (merenkulku)

Betonijalustalla oleva sektoriloisto Lappoon johtavan väylän varrella Ahvenanmaalla. Se saa käyttövoimansa aurinkokennosta. Tunnusomainen piirre on loistolaitteita suojaava valkoinen koju. Suomessa yleisin käytössä oleva kojumalli, kahdeksankulmainen valurautakoju, periytyy 1900-luvun alusta.
Loisto on navigoinnin avuksi tarkoitetulla valolaitteella varustetun, kiinteän merenkulun turvalaitteen yleisnimitys.
Yöllä loisto tunnistetaan sen näyttämän valon ja pimeän jaksottelusta eli valotunnuksen perusteella. Tunnistamisen helpottamiseksi toistensa lähellä olevilla loistoilla on toisistaan poikkeavat valotunnukset.
Valotunnus on merkitty merikartalle loiston karttamerkin yhteyteen sekä loistoluetteloihin, kuten Suomessa Liikenneviraston julkaisuun Suomen rannikon loistot. Tunnus muodostuu vilkun tyyppiä (valoluokkaa) kuvaavasta kirjainlyhenteestä, vilkkujen lukumäärästä, valon väristä ja jakson pituudesta.
Esimerkiksi valotunnus Q(4)WRG.6s tarkoittaa ryhmäpikavilkkua, jossa neljän välähdyksen ryhmä toistuu kuuden sekunnin jaksoissa, ja loisto näyttää valkoista, punaista ja vihreää valoa eri suuntiin. Pikavilkku tarkoittaa vilkkuvaloa, jonka toistotiheys on tavallisesti joko 50 tai 60 välähdystä minuutissa.
Päivällä loistot toimivat paikannuksen apuna kummeleiden tapaan, ja ne havaitaan rakenteensa, esimerkiksi sektoriloistot useimmiten valkoisen loistokojunsa perusteella.
Sektoriloisto

Sektoriloisto on kiinteä merenkulun turvalaite, joka näyttää eriväristä rytmitettyä jaksoittaista valoa eri suuntiin. Valosektorien välissä voi olla pimennettyjä sektoreita. Valon väri opastaa merenkulkijaa kohti turvallista vesialuetta. Yleensä sektoriloisto näyttää valkoista valoa kulkukelpoiseen suuntaan. Mereltä katsottuna valkoisen sektorin vasemmalla puolella on punainen ja oikealla puolella vihreä valosektori.
Sektoriloisto on sijoitettu kulkuväylän varrelle yleensä niin, että sitä käytetään kohtiajoon loiston ohjaamalla väyläosuudella. Sen valosektorit on suunnattu niin, että alus on valkoisessa sektorissa niin kauan kuin se pysyy turvallisella väyläalueella. Aluksesta katsottuna sektoriloiston valon väri muuttuu vihreäksi, jos alus loistoa lähestyessään ajautuu väylältä liiaksi oikealle, tai punaiseksi, mikäli alus harhautuu liikaa vasemmalle.
Valosektoreiden suunnat on merkitty merikartalle. Monivärisillä kartoilla valkoinen valo kuvataan keltaisella kaarella tai sektorilla. Loistoluettelossa valosektorit annetaan suuntina mereltä kohti loistoa. Talviolosuhteissa loiston optisiin rakenteisiin kertynyt jää ja huurre voivat aiheuttaa virhenäyttämiä loistojen valosektoreissa.
Sektoriloiston erikoissovellus on suuntaloisto, jossa on vain yksi, yleensä valkoinen valosektori. Se on kohtiajoon tarkoitettu loisto, joka ei ole linjassa minkään muun loiston kanssa.
Linjaloisto

Linjaloisto on valolaitteella varustettu linjamerkki, joka yhdessä toisen linjamerkin kanssa osoittaa väylälinjan sijainnin. Linjamerkin päivämerkkinä toimii yleensä linjataulu. Saman linjan merkkejä kutsutaan nimikkeillä alempi ja ylempi. Alempi linjamerkki sijaitsee väylältä katsottuna lähempänä ja se on vedenpintaan nähden alempana. Alus on väylällä silloin kun linjamerkit näkyvät aluksesta katsottuna olevan päällekkäin.
Linjaloistoissa käytetään ensisijaisesti valkoista valoa, mutta toisinaan myös oranssia valoa. Suomessa alemman linjaloiston valotunnus on yleensä pikavilkku (Q) ja ylemmän kestovilkkuvalo (LFl), toisin sanoen alemman valon rytmi on huomattavasti nopeampi ja välähdykset lyhyempiä kuin ylemmän valon.
Päiväloisto on linjamerkki, joka on varustettu erityisen voimakkaalla, päivällä näkyvällä valolla. Yöllä on yleensä käytössä toinen, valovoimaltaan heikompi valo. Valon voimakkuus voi lisäksi olla porrastettu ulkoisten valaistusolosuhteiden mukaan.
Majakka

Majakka on kooltaan huomattavan, valaistun kiinteän merenkulun turvalaitteen yleisnimitys. Majakat helpottavat avomerellä kulkevien laivojen navigointia ja varoittavat niitä ajautumasta liian lähelle rannikkoa. Ne myös varoittavat karikoista ja voivat opastaa saariston sisään vievien väylien alkuun.
Merimajakka on kooltaan tai valovoimaltaan huomattava majakka, joka usein on ensimmäisenä merkkinä väylän ulkosuulla. Se voi sijaita myös yksittäisenä merkkinä avomerellä kaukana varsinaisista väylistä. Se voi olla varustettu erivärisillä valosektoreilla.
Useimmissa vanhoissa majakoissa ei käytetä värillisiä valosektoreita, vaan ainoastaan yhtä tai yleensä korkeintaan kahta laajaa valkoista sektoria. Yleinen on myös ympäri koko näköpiirin (0°–360°) näkyvä valkoinen vilkkuvalo. Värillisten sektoreiden puute juontaa juurensa majakoiden tarkoituksesta, sillä niillä yleensä pyritään varoittamaan maan tai vaarallisten kohteiden läheisyydestä eikä ohjaamaan turvalliselle väylälle.