Rudyard Kipling
Elämä > Avioliitto ja Yhdysvalloissa vietetty aika

Carrie Balestier oli 29-vuotias ja Rudyard Kipling 26-vuotias kun he avioituivat 18. tammikuuta 1892 Lontoossa. Häät pidettiin Lontoon All Souls Churchissa, ja Henry James luovutti morsiamen.
Tuore aviopari oli kuherruskuukautensa aikana ensin Yhdysvalloissa ja sitten Japanissa. Jokohamaan saavuttuaan he kuulivat pankkinsa The New Oriental Banking Corporationin ajautuneen vararikkoon. He hyväksyivät menetyksensä ja palasivat Vermontiin Yhdysvaltoihin. Carrie odotti jo avioparin esikoista, ja he vuokrasivat kymmenen dollarin kuukausivuokralla pienen mökin eräältä tilalta Brattleboron läheltä. Kiplingin mukaan: ”Me kalustimme sen yksinkertaiseen tyyliin, osamaksukaupan esimuotona. Ostimme käytetyn, valtavan lämmitysuunin, jonka asensimme kellariin. Leikkasimme suuret reiät lattiaamme sen halkaisijaltaan 20 senttimetrin kokoisia peltitorvia varten (sitä en koskaan tule ymmärtämään, miten onnistuimme olla polttamatta sänkyjämme talviviikkoisin) ja olimme kovasti ja itsekeskeisesti tyytyväisiä.” Talossa, joka sai nimen ”Onnen mökki” (Bliss Cottage), he saivat ensimmäisen lapsensa Josephinen, joka syntyi ”kolmen jalan korkuisen lumikerroksen yönä 29. syyskuuta 1892. Hänen Äitinsä syntymäpäivä on 31. ja minun 30. samaa kuuta, onnittelemme häntä kyvystä sovittaa asiat järjestykseen…”
Tässä mökissä Kipling teki myös ensimmäiset luonnostelmansa Viidakkokirjasta. Josephinen syntymän myötä mökissä tuli ahdasta ja lopulta pariskunta osti Carrien veljeltä Beatty Balestierilta maata ja rakensivat oman talonsa.
Uudelle talolle Kipling antoi nimeksi ”Naulakha” kunnioittaakseen Wolcottia ja heidän yhteistyötään. Tällä kertaa nimi oli kirjoitettu oikein. Nuoruuden vuosinaan Lahoressa Kipling oli innostunut mogulien arkkitehtuurista, erityisesti Lahoren linnoituksessa sijainneesta Naulakhan paviljongista, joka tuli antamaan nimensä niin Kiplingin kirjalle kuin talollekin. Talo on edelleen pystyssä Dummerstonin Kipling Roadilla, viisi kilometriä pohjoiseen Brattleborosta. Se on iso, syrjäinen ja tumman vihreä talo, jossa on pärekatto, iso parveke ja erkkerit. Taloaan Kipling kutsui ”laivaksi” ja se toi hänelle ”auringonpaistetta ja mielenrauhaa”. Eristäytyneisyys yhdistettynä terveellisen selväjärkiseen elämään mahdollisti Kiplingin kekseliäisyyden ja tuotteliaisuuden. lähde?
Tämän lyhyen neljä vuotta kestäneen kauden aikana Kipling tuotti Viidakkokirjan lisäksi novellikokoelman Päivän työ (The Day's Work), a romaanin Meren sankarit: kertomus isoilta matalikoilta (myöh. suom. Meren urhoja) (Captains Courageous: A Story of the Grand Banks) sekä runsaasti runoutta, kuten The Seven Seas -teoksen. Runot Mandalay ja Gunga Din sisältävä Barrack-Room Ballads -kokoelmateos ilmestyi ensin yksityisesti julkaistuna suurimmalta osaltaan vuonna 1890, mutta kokonaisuudessaan se julkaistiin maaliskuussa 1892. Kipling nautti erityisesti Viidakkokirjojen kirjoittamisesta – näistä molemmat ovat kekseliäisyydessään mestariteoksia – sekä vastailemisesta useiden lasten hänelle lähettämiin Viidakkokirjoja koskeviin kirjeisiin.
Kiplingin kirjailijan elämän Naulakhassa keskeytti satunnaisesti vierailijat, kuten hänen isänsä, joka vieraili poikansa luona pian eläkkeelle jäätyään vuonna 1893. Vierailemassa kävi myös brittiläinen kirjailija Arthur Conan Doyle, joka toi mukanaan parin päivän vieraillulleen golf-mailansa ja antoi Kiplingille pitkän golf-oppitunnin Kipling vaikuttaa omaksuneen golfin peluun ja pelasi satunnaisesti paikallisen kongregationalistisen papin kanssa ja pelasi jopa punaisiksi värjätyillä palloilla maan ollessa lumen peittämä.
Kipling viihtyi ulkoilmassa, eikä vähiten Vermontissa, jonka ihmeitä oli lehtien värien muuttuminen joka syksy. Hän kuvaili tätä syksyn hetkeä kirjeessään: ”Pieni vaahtera loisti yllättäen verenpunaisena vasten tummanvihreää kuusivyöhykettä. Seuraavana aamuna vastaussignaali tuli suolta, jossa sumakki kasvaa. Kolme päivää myöhemmin rinteet olivat tulessa niin laajasti kuin silmä kykenee hahmottamaan, ja tiet olivat päällystetty purppuralla ja kullalla. Sitten kostea tuuli puhalsi ja pilasi tämän kauniin armeijan univormut; ja tammet, jotka olivat pitäneet itsensä reservissä, pukivat päälleen yksinkertaisen ja pronssisen rintapanssarinsa ja seisoivat tiukasti viimeiseen poislentäneeseen lehteen asti, kunnes jäljellä ei ollut mitään muuta kuin kynällä varjostetut paljaat oksat, ja ihminen kykeni näkemään suoraan metsän kaikkein syvimpään sydämeen.”
Helmikuussa 1896 syntyi perheen toinen tytär Elsie Kipling. Useiden elämäkertojen mukaan Kiplingien avioliitto ei enää ollut niin huoleton ja spontaani. Vaikka he tulivat aina säilymään uskollisina toisilleen, he vaikuttivat irtautuneen kumpikin omiin erillisiin rooleihinsa. Kirjeessään eräälle juuri kihlautuneelle ystävälleen 30-vuotias Kipling tarjosi tätä synkkää neuvoa: avioliitto pääasiassa opetti ”vakavampia hyveitä, kuten nöyryyttä, malttia, kuria ja harkintaa”.
Kiplingit viihtyivät Vermontissa ja olisivat mahdollisesti jääneet sinne loppuelämäkseen, jollei kaksi tapahtumaa – maailmanpolitiikka ja perheen tyytymättömyys – olisivat päättäneet heidän aikaansa siellä. Yhdistynyt kuningaskunta ja Venezuela ajautuivat rajakonfliktiin Brittiläisessä Guayanassa. Yhdysvallat oli tehnyt useita sovitteluyrityksiä, mutta vuonna 1895 uusi ulkoministeri Richard Olney lisäsi panoksia väittämällä, että Yhdysvalloilla oli oikeus toimia välittäjänä läntistä pallonpuoliskoa koskevissa kiistakysymyksissä mantereen suvereniteetin perusteella (Olneyn tulkinta on laajennettu versio Monroen opista). Tämä sai Britannian ärsyyntymään ja tilanne kehittyi vakavaksi anglo-amerikkalaiseksi kriisiksi aina sodan uhkaan asti. lähde?
Vaikka kriisi itse asiassa johti laajempaan anglo-amerikkalaiseen yhteistyöhön, Kipling oli tyrmistynyt kokiessaan vahvaa brittivastaisuutta Yhdysvalloissa, erityisesti sen lehdistössä. Hän kirjoitti kirjeessään, että hänestä tuntui siltä kuin ”olisi heitetty päin karahvilla ystävällisessä illallispöydässä”.
Sukuriita oli viimeinen pisara. Jo jonkin aikaa Carrien ja hänen veljensä välit olivat kiristyneet jälkimmäisen pahentuneen juomisen ja velkaantumisen myötä. Toukokuussa 1896 päihtynyt Beatty tuli Kiplingiä vastaan kadulla ja uhkasi tätä fyysisellä väkivallalla. Tapahtuma johti lopulta Beattyn pidättämiseen, mutta sitä seuranneet kuulemiset ja julkisuus tuhosivat Kiplingin yksityisyyden ja hän tunsi olonsa kurjaksi ja uupuneeksi. Heinäkuussa 1896 vain viikko ennen kuin kuulemisten oli määrä loppua Kiplingit pakkasivat nopeasti omaisuutensa ja lähtivät pois Yhdysvalloista.