stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ringa ja Kaksoset

Ringa ja kaksoset oli 1960-luvun lopussa toiminut popmusiikkia esittänyt naistrio. Sen muodostivat taiteilijanimellä Ringa esiintynyt Hannele Rinne (1952–1982) sekä identtiset kaksoset Arja ja Merja Lehtimäki (s. 1951).
Ura

Ringa ja kaksoset -trion jäsenet tutustuivat toisiinsa opiskellessaan samalla luokalla Helsingin Roihuvuoren koulussa. Laajempaan julkisuuteen he nousivat vuonna 1967. Esiintyessään Haka-kerhon folk-lauluillassa Scandia-levy-yhtiön kykyjenetsijä kiinnitti huomionsa trioon ja järjesti heidät koelauluun levy-yhtiön tuotantopäällikkö Jaakko Salon luokse. Koelaulu synnyttikin tulosta ja vielä 1967 trio levytti Scandian kustantaman singlen "Kun lähden pois / Yksin". Levytys poiki myös tv-esiintymisen, jonka näki myös tuon ajan suosituimpiin suomalaisiin pop-tähtiin lukeutunut Johnny. Tämä kutsuikin trion koe-esiintymiseen ja kiinnitti heidät kiertueelleen. Trion bravuuksi muodostui The Supremes -hitti "Stop - In The Name Of Love" ja toi triolle julkisuudessa lempinimen "Puotinharjun Supremes".
Yhtyeen toinen single "Kunhat maksat kyytisi / Pitkin, poikin" ilmestyi vuonna 1968 Star-levymerkin kautta. Säestäjänä singlellä toimi Soulset-yhtye. Singlen osakseen saama huomio oli kuitenkin varsin vähäistä. Single jäikin trion lyhyen levytysuran viimeiseksi julkaisuksi.
Myös vuonna 1968 trio kiersi Johnnyn kesäkiertueella. Trio esiintyi myös Arto Sotavallan kiertueella sekä vuonna 1969 vierailijana Markku Aron kiertueella. Vuonna 1969 syntyi myös Ringan Love Recordsille levyttämä soolosingle "Huomaan maa jo elää / Suljin silmät".
Myöhemmät vuodet

Vuonna 1970 Ringa ja Kaksoset -trio lopetti toimintansa. Ringa jatkoi musiikin esittämistä Orient Express-yhtyeen kanssa ja Kaksoset, Arja ja Merja Lehtimäki, puolestaan kiersivät Georg Liemolan yhtyeen kanssa.
Myöhempinä vuosina Arja ja Merja Lehtimäki osallistuivat satunnaisesti erilaisiin musiikkiproduktioihin, ja vuonna 1979 he esiintyivät Sakari Kukon Kajastus-levyn kappaleella Kylätiellä. Ringan musiikillinen ura puolestaan hiipui ja vuonna 1982 hän joutui henkirikoksen uhriksi.
Arja Lehtimäki meni 1970-luvulla naimisiin laulaja Kristianin kanssa.
Aiheesta muualla

Pop-lehti: Ringa. helmikuu 2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sydämen amiraali

| Sydämen amiraali Martti Servo & Napander |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Tuottaja(t): Jokke Pirhonen
 Tyylilaji: iskelmä / pop / rock
 Kesto: 42.41.12
 Levy-yhtiö: Ranka Recordings
Listasijoitukset
  19.
Martti Servo & Napanderin muut julkaisut
| Täysosuma 2003 | Sydämen amiraali 2005 | Bravo Napander 2006 |
Sydämen amiraali on Martti Servo & Napanderin viides albumi, joka ilmestyi vuonna 2005.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Martti Servo & Napander.
Nyt nappaa – 3.29 (säv. ja san. Servo)
Maapallo radallaan – 2.56 (säv. ja san. Pirhonen)
Sydämen amiraali – 3.24 (säv. Servo, san. Servo-Sucksdorff)
Rinnereggae – 1.57 (säv. ja san. Servo)
Juhannuksen taika – 3.04 (säv. Servo, san. Servo-Sucksdorff)
Luottavaisin mielin – 3.32 (säv. Servo, san. Servo-Sucksdorff)
Marttyyrin aika – 2.53 (säv. ja san. Pirhonen)
Pyöräilyn ystävä – 2.52 (säv. ja san. Pirhonen)
Katse penkkaan päin – 2.43 (säv. Servo, san. Servo-Sucksdorff)
Tillintallin – 2.56 (säv. ja san. Pirhonen)
Tähdet on saaneet peiton – 3.01 (säv. ja san. Pirhonen)
Allun synttärit – 1.46 (säv. ja san. Pirhonen)
Yleiskaava eduskunta – 1.39 (säv. Kowalski, san. Pirhonen-Kowalski)
Odysseus – 4.16 (säv. ja san. Servo)
El crusantero – 2.08 (säv. Muukkula)
Kokoonpano

Martti Servo – laulu, saksofoni ja huilu
Juha Lötjönen – rummut
Erkka Alonen – basso
Mauno Tiira – kitara
Hannu Muukkula – koskettimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Marika Kalliola – taustalaulu (kappaleet 3 ja 5)
Mari Hatakka – taustalaulu (kappale 8)
Tiina Isohanni – taustalaulu (kappale 8)
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat – kuorolaulu (kappale 6)
Erkki Nurmi – kuorosovitus
Olavi Ojanperä – fagotti (kappale 6)
Teemu Mattsson – trumpetti (kappale 1)
Vesa-Matti Mattsson – pasuuna (kappale 1)
Sami Nieminen – Hammond-urut (kappale 14)
Jokke Pirhonen – lyömäsoittimet
Jussi Jaakonaho – lyömäsoittimet
Kokoonpano > Tuotanto

Jokke Pirhonen – tuottaja
Hannu Muukkula – äänittäjä, miksaaja
Erkka Alonen – äänittäjä, miksaaja
Jumo Lehtinen – äänittäjä, miksaaja
Juha Heininen – äänittäjä, miksaaja
Mika Jussila – miksaaja (Finnvox)
Marja Helander – kannen kuvat
Logomakers Nordic AB – layout
Surreyn yliopisto

| Surreyn yliopisto> University of Surrey |
| --- | --- |
 Stag Hillin pääkampus lähellä Guildfordin keskustaa.
Perustettu:  1966 (sai yliopistostatuksen)
Henkilökunta:  3 210
Opiskelijoita:  15 575
Sijainti:  Guildford, Surrey  Englanti
Sivusto:  https://www.surrey.ac.uk
Surreyn yliopisto on julkinen yliopisto Guildfordissa, Englannissa. Nykymuotonsa yliopisto sai vuonna 1966 saatuaan yliopistostatuksen. Tätä ennen instituutio oli toiminut nimillä Battersea Polytechnic Institute (1891–1956) ja Battersea College of Technology (1956–1966).
Suse

Suse tai SUSE voi tarkoittaa seuraavia:
SUSE, saksalainen Linux-kehttäjä
openSUSE
SUSE Linux, Linux-jakelu
Sousse, afrikkalainen kaupunki
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suse”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rustonupikka

| Rustonupikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Leotiomycetes
Luokka::  Leotiomycetidae
Lahko::  Leotiales
Heimo::  Leotiaceae
Suku::  Rustonupikat Leotia
Laji::  lubrica
Kaksiosainen nimi
 Leotia lubrica  (Scop.) Pers. 
Synonyymit
 Helvella lubrica  Leotia gelatinosa 
Katso myös
   Rustonupikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rustonupikka (Leotia lubrica) on suppilovahveroa muistuttava hyytelömäinen ja sitkeä sienilaji. Se on 3–6 senttimetriä pitkä ja 1–3 senttimetriä leveä. Sienen väri vaihtelee kellanvihreästä oranssinruskeaan. Lakki on muodoltaan epäsäännöllinen ja aaltoileva ja sen alapinta on sileä. Jalka on lakkia keltaisempi. Sienellä ei ole erityistä hajua. Rustonupikka kasvaa tuppaina yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen tuoreissa kangasmetsissä, lehdoissa ja korvissa. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Rustonupikka on lievästi myrkyllinen, eikä sitä suositella syötäväksi. Se kuitenkin muistuttaa nuorta suppilovahveroa. Lajit voi erottaa siitä, että rustonupikka on väriltään vaaleampi, sen alapinta on sileä ja rakenne hyytelömäinen ja sitkeä. Rustonupikalla ei ole myöskään tyypillistä tuoksua.
Rustonupikkaa on pidetty aikaisemmin syötävänä, ja se on tunnettu nimillä "hyytelömörsky" ja "viherhyytelönupikka".
Aiheesta muualla

Laji.fi: Rustonupikka (Leotia lubrica)
MushroomExpert: Leotia lubrica (englanniksi)
Suomen Luonto: Rustonupikka (Leotia lubrica)
Suomen Luonto: Suppilovahvero vai rustonupikka?
TTGV

TTGV on Turkin tutkimus- ja kehitystoimintaa rahoituksella kehittävä organisaatio.
Se perustettiin kesäkuussa 1991. Se on muodostettu yksityisen sektorin ja julkisen sektorin verkostona. Sitä rahoittaa Turkin valtio ja Maailmanpankki. Sen tukibudjetti on 40 miljoonaa euroa. Vuoden 1991 ja 2005 välillä se on rahoittanut 135 miljoonalla eurolla 494 projektia. Organisaatiossa työskentelee 47 ihmistä.
Aiheesta muualla

TTGV:n sivusto (englanniksi)
Ruvuman alue

| Ruvuma |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Tansania
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Songea
Pinta-ala:  63669 km²
Väkiluku (2012):  1 376 891
Ruvuman alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Alue sijaitsee maan eteläosassa ja on saanut nimensä Ruvumajoen mukaan, joka virtaa alueen eteläpuolitse kohti Intian valtamerta ja muodostaa Tansanian Mosambikin-vastaisen rajalinjan. Ruvuman alueen pohjoispuolella sijaitsee Morogoron alue, koillispuolella Lindin alue, itäpuolella Mtwaran alue ja luoteispuolella Njomben alue.
Alueen pinta-ala on 63 669 neliökilometriä. Vuonna 2012 siellä oli 1 376 891 asukasta. Alueen pääkaupunki on Songea ja alueellisena komissaarina toimii Said Thabit Mwambungu. Alue jakaantuu viiteen piirikuntaan.
| Ruvuman alueen piirikunnat> Kartta | Ruvuman alueen piirikunnat> Piirikunta | Ruvuman alueen piirikunnat> Väkiluku (2012) | Ruvuman alueen piirikunnat>  | Ruvuman alueen piirikunnat>  | Ruvuman alueen piirikunnat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Mbinga | 353 683 |  |  |  |
|  | Namtumbo | 201 639 |  |  |  |
|  | Nyasa | 146 160 |  |  |  |
|  | Songea | 377 130 |  |  |  |
|  | Tunduru | 298 279 |  |  |  |
|  | Yhteensä | 1 376 891 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Ruvuman alueen viralliset sivut (swahiliksi)
Susanoo

Susanoo ja vesilohikäärme
Susanoo (須佐之男命, Susanoo-no-mikoto) on šintolainen myrskyn ja meren jumala. Susanoo on auringonjumalan Amaterasun ja kuun jumalan Tsukuyomin veli. Kaikki kolme jumalaa syntyivät, kun Izanagi pesi kasvonsa puhtaaksi Yomin saasteista.
Amaterasu ja hänen veljensä olivat jo pitkään kilpailleet keskenään. Kun Susanoo oli lähdössä isänsä käskemänä matkalle, hän meni toivottamaan sisarelleen hyvästit. Epäileväinen Amaterasu haastoi veljensä otteluun, missä heidän piti luoda jostain toistensa esineestä ihmisiä. Amaterasu loi kolme naista Susanoon miekasta, ja hänen veljensä puolestaan loi viisi miestä sisarensa kaulakorusta. Myöhemmin Amaterasu väitti miesten olevan hänen, koska heidät luotiin hänen korustaan. Susanoo raivostui ja tuhosi sisarensa riisipellot ja tappoi yhden hänen palvelijoistaan. Surun murtama ja raivostunut Amaterasu pakeni Amano-Iwaton (taivaallinen luola) sisään ja piilotti näin auringon pitkäksi aikaa.
Seindan maanjäristys sanotaan olevan Susanoon aiheuttama, koska tämä oli kateellinen Amaterasulle, jota palvottiin enemmän kuin Susanoota.
Takamaa (historia)

Takamaa-sanalla on kolme Suomen historiaan liittyvää erikoismerkitystä. Ensiksi se tarkoitti maatilaan kuuluvaa, usein pienehköä maa-aluetta toisen kylän rajojen sisäpuolella. Takamaa sisältyi tällöin maatilan verolukuun. Toiseksi takamaa tarkoitti kunnan (aiemmin pitäjän) omistamaa maa-aluetta, joka sijaitsi toisessa kunnassa. Kolmanneksi se tarkoitti nautintamaata eli erämaa-aluetta, joka sijaitsi kaukana rintamaista (kulttuurin keskuspaikoista) ja jota käytettiin metsästys-, kalastus- tai kaskenviljelyalueena.
Takamagahara (vuori)

Takamagahara.
| --- | --- |
Sijainti:   Gunman prefektuuri, Japani
Korkeus merenpinnasta:  1 979 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Takamagahara on Gunman prefektuurissa Japanissa sijaitseva 1 979 metriä korkea vuori. Historian pahin yhden lentokoneen onnettomuus tapahtui vuorella vuonna 1985. Turmassa kuoli 520 ihmistä.
Rusty Crawford

Rusty Crawford vuosien 1912–1917 välisenä aikana
Samuel Russell Crawford (7. marraskuuta 1885 – 19. joulukuuta 1971) oli kanadalainen ammattijääkiekkoilija, joka luetaan lajin varhaisiin keskeisiin nimiin. Hyökkääjänä pelannut Crawford edusti Quebec Bulldogs -seuraa National Hockey Association -liigassa, Ottawa Senatorsia ja Toronto Arenasia National Hockey Leaguessa sekä Saskatoon Crescentsiä, Calgary Tigersia ja Vancouver Maroonsia Western Canada Hockey League -sarjassa.
Laitahyökkääjänä pelannut Rusty Crawford saavutti kaksi Stanley Cupia ja teki läpikäymissään kolmessa keskeisessä kiekkoliigassa kaikkiaan 110 maalia 258 ottelussa.
Saavutuksia

Stanley Cup 1913 ja 1918.
Hockey Hall of Fameen 1962.
Aiheesta muualla

Rusty Crawford Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Rusty Crawford The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
TR-1 Temp

9P120 laukaisualusta ja 9M76 raketti Tykistön sotamuseossa Pietarissa.
TR-1 Temp eli SS-22 Scaleboard on Venäjän lyhyen kantaman ballistinen ohjus. Ohjuksen teollisuusnimi on 9M76. Ohjus on käytännössä kehitetty SS-12. Ohjus on nestemäistä polttoainetta käyttävä yksivaiheinen raketti, jonka kantama on 800-900 km. Ohjuksen edeltäjänä voidaan pitää Scud-ohjusta, joka oli hitaampi laukaista. Ohjuksen toinen variaatio kantaa 900 km ja on tarkkuudeltaan 370 metriä. Taistelukärkenä on 500 kilotonnin ydinkärki.
Aiheesta muualla

GlobalSecurity.org: TR-1, SS-12 SCALEBOARD, SS-12M SCALEBOARD B, SS-22
FAS: TR-1, SS-12 SCALEBOARD, SS-12M SCALEBOARD B, SS-22
Ruské rakety země-země
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
Taistolaisuuden musta kirja

| Taistolaisuuden musta kirja: Muistoja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilkka Kylävaara
Kieli:  suomi
Genre:  historia
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2004
Sivumäärä:  316
ISBN:  951-31-3036-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taistolaisuuden musta kirja: Muistoja on toimittaja Ilkka Kylävaaran kirja, jossa käydään läpi taistolaisuuden eli Suomen Kommunistisen Puolueen vähemmistön historiaa. Teos on kokoelma muistelmia ja 1970-luvun kirjallisia lähteitä, joita Kylävaara kommentoi vapaamuotoiseen tyyliin. Tekijä pyysi kirjaansa varten aineistoa ”jokaiselta, joka halusi muistella”. Kylävaara oli itse aktiivinen 1970-luvun taistolaisessa kulttuuriliikkeessä.
Kirjan nimi viittaa 2000-luvun alussa ilmestyneeseen Kommunismin mustaan kirjaan. Heikki Mäki-Kulmala kirjoitti Kylävaaran teoksen vastineeksi Taistolaisuuden harmaan kirjan.
Kirjan mukaan taistolaiset halusivat liittää Suomen Neuvostoliittoon tai saada Suomeen samanlaisen järjestelmän sekä hyväksyivät Tšekkoslovakian miehityksen 1968 tai olivat siitä vaiti. Kirjan mukaan taistolaiset pyrkivät estämään kaiken Neuvostoliiton kritiikin ja harjoittivat suoranaista mielipidevainoa.lähde tarkemmin?
Kirjan mukaan taistolaisia olivat muun muassa Bengt Ahlfors, Eija Ahvo, Kanerva Cederström, Kaj Chydenius, Henrik Otto Donner, Carolus Enckell, Kristiina Halkola, Päivi Hartzell, Satu Hassi, Jussi Helminen, Pirjo Honkasalo, Laura Jäntti, Kai Kalima, Kaisa Korhonen, Jaakko Laakso, Katariina Lahti, Jyrki Lappi-Seppälä, Raila Leppäkoski, Pertti Melasniemi, Marja-Leena Mikkola, Pekka Milonoff, Christian Moustgaard, Lasse Naukkarinen, Tytti Oittinen, Hannu Raittila, Jeja-Pekka Roos, Juha Rosma, Pentti Saaritsa, Arja Saijonmaa, Pirkko Saisio, Leif Salmén, Asko Sarkola, Jukka Sipilä, Esko-Juhani Tennilä, Leena Uotila, Juha Virkkunen, Kari Väänänen ja Matti Wuori.
Aiheesta muualla

Kylävaara Ilkka (toim.): Taistolaisuuden musta kirja – Muistoja – Osa Suomen mustaa historiaa... Tammi.  2004. Arkistoitu 16.5.2008. Viitattu 22.6.2020.
Vesala, Antti: Taistolaisuuden musta kirja ei tarjoa suuria paljastuksia. Jyväskylän Ylioppilaslehti 2/2005, s. 15.
Tuhannen ja yhden totuuden taistolaisuus. Ylioppilaslehti.
Tammikruunun ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Tammikruunun ritarikunta (ransk. Ordre de la Couronne de chêne, saks. Eichenlaubkronenorden, luxemburgiksi Eechelaafkrounenuerden) on luxemburgilainen ritarikunta. Sen perusti vuonna 1841 Alankomaiden kuningas Vilhelm III, joka oli persoonaunionin kautta myös Luxemburgin suurherttua. Kaikista luxemburgilaisista ritarikunnista Tammikruunun ritarikunta on vanhin.
Ritarikuntaa myönnetään tunnustuksena Luxemburgin kansalaisille poikkeuksellisista ansioista siviileille sekä sotilashenkilöille. Kunniamerkit luovutetaan yleensä Luxemburgin kansallispäivänä. Ulkomaalaisille kunniamerkkiä myönnetään harvakseltaan, ja tähän vaaditaan maan hallituksen erillinen lupa.
Kunnianosoitusta jaetaan viidessa luokassa, joiden alapuolella on vielä kolme mitaliluokkaa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
kultamitali
hopeamitali
pronssimitali
Ryhmä Oinonen

Ryhmä Oinonen (Ryhmä O tai RO) oli jatkosodan alkupuolella toiminut Suomen maavoimien sotatoimiyhtymä. Ryhmän komentajana oli kenraalimajuri Woldemar Oinonen sen muodostamisesta 18. kesäkuuta 1941 aina sen lakkauttamiseen 29. huhtikuuta 1942.
Muodostaminen

Ryhmä Oinonen perustettiin liikekannallepanon yhteydessä kesäkuun loppupuoliskolla vuonna 1941. Sen tarkoituksena oli olla vain tilapäisyhtymä perustamisen ja hyökkäysvaiheen alussa. Aluksi tähän liki divisioonan vahvuiseen yhtymään kuuluivat 2. jääkäriprikaati (2. JPr) ja Ratsuväkiprikaati (Rv.Pr.).
Keskittäminen ja jatkosodan hyökkäysvaiheessa

Ennen hyökkäyksen alkua Ryhmä Oinonen oli ryhmitetty Tuupovaaran ja Hattuvaaran väliselle alueelle Ilomantsiin. Hyökkäys ei edennyt suunnitellusti, vaan keskeytyi neuvostojoukkojen sitkeään vastarintaan ja puolustajan tehokkaaseen maaston käyttöön. Sota Ilomantsissa sai jopa Suomen sisällissodan piirteitä, kun Ryhmä Oinosta oli vastassa karjalaisista, inkeriläisistä ja suomalaisista kommunisteista muodostettu puna-armeijan jalkaväkirykmentti 126 (JR 126), joka kuului 71. divisioonaan. Jalkaväkirykmentti oli alun perin kuulunut Terijoen hallituksen muodostamaan Suomen kansanarmeijaan.
Ryhmä Oinonen alistettiin 19. heinäkuuta kenraali Erwin Engelbrechtin komentamalle Saksan 163. jalkaväkidivisioonalle. Heinäkuun lopussa ja elokuun alussa suomalaiset ja saksalaiset yrittivät yhdessä edetä Suvilahteen ja Suojärvelle. Neuvostojoukot kuitenkin torjuivat suomalaisten ja saksalaisten hyökkäykset. Suomalais-saksalaiset joukot saivat läpimurron Suojärvellä 20. elokuuta ja Ryhmä Oinonen irrotettiin saksalaisdivisioonasta. Syyskuun aikana sotatoimiyhtymä eteni kymmenisen kilometriä. Lokakuun alussa hyökkäysmenestys ei parantunut. Tällä välillä tilapäisyhtymä sai vahvennuksina 2. jääkäriprikaatin ja yhden divisioonan.
Lokakuun lopussa Ryhmä Oinosesta ja 1. divisioonasta muodostettiin VII armeijakunta. Armeijakunta eteni 2. marraskuuta Kontupohjaan. Ryhmä Oinosen viimeiseksi sotatoimeksi jäi Sungunniemen valtaus marraskuun lopussa.
Tämän jälkeen Ryhmä Oinonen siirrettiin Kannaksen armeijan reserviksi ja lopulta maaliskuussa 1942 hajotettiin.
Aiheesta muualla

Rautala, Ari: Itä-Karjalan valtaus 1941.  Gummerus Kustannus Oy, 2007.  ISBN 978-951-206-161-7.  Teoksen verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Sysäysputkimoottori

Sysäysputkimoottori.
Sysäysputkimoottori (engl. pulsejet) on reaktiomoottorityyppi, joka polttaa polttoaineensa pulsseissa. Moottori koostuu sysäysputkesta ja polttoaineensyöttöjärjestelmästä. Siinä ei läppäventtiilin ohella ole lainkaan liikkuvia osia.
Historia

Ensimmäinen toimiva sysäysputkimoottori rakennettiin Venäjällä 1908. Sysäysputkimoottoria käytettiin operatiivisesti ensimmäisen kerran saksalaisessa V1-lentopommissa. Sysäysputkimoottorin tunnusomaisen äänen mukaan V-1 sai nimen buzz bomb (surinapommi).
Rakenne ja toiminta

Sysäysputken tärkeimmät osat ovat polttokammio (jossa tapahtuu palaminen), läppäventtiili, ja pakoputki. Sytytysmekanismina voidaan käyttää joko sytytystulppaa, hehkutulppaa tai itsesytytystä kuulamoottorin tapaan.
Kun sysäysputki käynnistetään, sytytysmekanismi käynnistetään ja polttoainehana avataan [1]. Samalla läppäventtiileille puhalletaan ilmaa. Ilman ja polttoaineen sekoituksen pitäisi nyt syttyä, jolloin sysäysputki alkaa toimia pitäen sille tunnusomaista pärisevää tai poksahtelevaa ääntä. Palavan kaasun paine sulkee läppäventtiilin [2], jolloin ilman ja polttoaineen tulo palokammioon lakkaa. Kuumat palokaasut poistuvat pakoputken kautta [3]. Paineen laskiessa läppäventtiili jälleen aukeaa, palokammioon syöksyy uutta ilma-polttoaineseosta, ja prosessisykli alkaa alusta.
Sysäysputkimoottori seuraa termodynaamisesti Lenoir'in kiertoprosessia, joka eroaa Carnot'n ja Braytonin kiertoprosesseista sikäli, että siitä puuttuu kokonaan puristustahti - siinä on vain imu-, työ- ja poistotahdit. Paine saadaan aikaan ilmavirran dynaamisella paineella - tästä syystä sysäysputkimoottori tuottaa työntövoimaa vain liikkeessä ollessaan. Termodynaamisesti sysäysputkimoottorilla on aina huonompi terminen hyötysuhde kuin mäntämoottoreilla ja turbiineilla, mutta sysäysputkimoottori on molempia paljon yksinkertaisempi ja helpompi valmistaa, ja siinä voidaan käyttää heikkolaatuisiakin polttoaineita.
On hyvin helppoa sanoa, että toimiiko sysäysputkimoottori, sillä se käydessään tuottaa hyvin kovaa pärisevää ääntä. Pärinä itsessään johtuu polttoaineen räjähdysmäisestä palamisesta sysäysputken polttokammiossa, jota tapahtuu yleensä 40-200 kertaa sekunnissa. Sysäysputkimoottori myös kuumenee käydessään, joskus jopa valkohehkuiseksi.
Läppäventtiili, joka säätää ilman tuloa, on useimmiten hyvin ohutta jousiterästä. Se avautuu ja sulkeutuu palamissyklin mukaan, riippuen siitä, palaako polttoaine vai ottaako moottori sisään palokammioon polttoainetta ja tuoretta ilmaa. Pienemmissä moottoreissa venttiili ei siihen kohdistuvan voiman ja kuumuuden takia yleensä kestä 20 minuuttia pidempään yhtäjaksoista käyttöä. Venttiilien käyttöikää voidaan pidentää esimerkiksi estämällä kuumien palokaasujen pääsy suoraan kosketuksiin venttiilien kanssa. Läppäventtiilien liikeratojen minimointi kasvattaa myös venttiilien ikää.
Moottorityyppi on yksinkertainen valmistaa ja se antaa painoonsa nähden melko suuren työntövoiman verrattuna muihin moottorityyppeihin. Sysäysputki ei vaadi myöskään polttoainepumppua tai muita suihkumoottorien tavallisesti tarvitsemia laitteita toimiakseen. Ongelmana sysäysputkessa on tosin sen heikko terminen hyötysuhde, suuri polttoaineenkulutus ja voimakas käyntimelu (jopa yli 140 dB). Sitä käytetään nykyaikana lähinnä vain pienoislaitteissa. Sysäysmoottorin seisontateho on hyvin huono, joten se voidaan käynnistää vasta, kun laite on saanut riittävän alkuvauhdin, ja ilmavirran dynaaminen paine riittää käyttämään läppäventtiiliä. Vaihtoehtoisesti moottori voidaan käynnistää puhaltamalla paineilmaa imuaukkoon. Usein virtauksen dynaamista painetta tehostetaan myös muotoilemalla ilmanotto venturiputken muotoiseksi.
Venttiilitön sysäysputkimoottori

Venttiilitön sysäysputkimoottori on lähes samanlainen kuin tavallinen sysäysputki, mutta venttiili on korvattu ilmanottoputkella, joka yleensä taivutetaan taaksepäin, sillä sekin tuottaa työntövoimaa. Venttiilitön sysäysputki voi toimia lähes rajattoman ajan, jos se on rakennettu riittävän kestävistä materiaaleista. Moottorin teho-painosuhde on tosin huonompi, kuin samankokoisen venttiilillisen moottorin.
Sysäysputkimoottorin värähtelevän luonnon ansiosta venttiilitön sysäysputkimoottori on myös mahdollista luoda erittäin yksinkertaisesti pienen purkin sisälle. Tässä palotila on pitkulainen, yleensä lasi- tai peltipurkista tehty ja ilmanottona sekä pakoputkena toimii yksi reikä keskellä yläosaa. Sytytyksessä liekki menee palotilan sisälle ja luo tyhjiön, joka taas imee ilmaa ja seos syttyy uudelleen. Työntövoima on erittäin alhainen, vain muutamia grammoja, mutta tarpeeksi kevyestä materiaalista valmistettu moottori jaksaa liikuttaa itseään esim. vedessä, jään päällä tai pyörien avulla.
Sysäysputkimoottorin rakennusohjeet

Englanninkieliseltä sysäysputkimoottorisivustolta löytää paljon erilaisia malleja sekä rakennusohjeita sekä tavallisen sysäysputkimoottorin että venttiilittömän moottorin valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://pulse-jets.com/
http://aardvark.co.nz/pjet/
http://www.pulsejetengines.com/
Pieni sysäysputkimoottori Suomen ilmailumuseossa.
Sysäysputkimoottorin toiminta. 1 = imutahti, 2 = työtahti, 3 = poistotahti
Havainnollistava kuva purkin toiminnasta.
Suomen ralli 2010

|  Suomen ralli 2010 |
| --- | --- |
 8. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 2010. 
Sijainti:  Jyväskylä, Suomi


Palkintokoroke
Voittaja:   Jari-Matti Latvala  Miikka Anttila  (Ford)
Toinen:   Sébastien Ogier  Julien Ingrassia  (Citroën)
Kolmas:   Sébastien Loeb  Daniel Elena  (Citroën)
Rallin voittaja Jari-Matti Latvala.
Suomen ralli 2010 (virallisesti 60. Neste Oil Rally Finland 2010) oli Rallin MM-sarjan kauden 2010 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 29–31. heinäkuuta.