stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metallisavi

Riipus, joka on tehty kultaa sisältävästä metallisavesta.
Metallisavi on keramiikkamateriaali, jossa orgaaniseen sidosaineeseen on sekoitettu hyvin hienoja metallihiukkasia. Käytettävä metalli voi olla esimerkiksi kultaa, hopeaa, tai kuparia. Metallisavi on pehmeä materiaali, jota voidaan muotoilla tavallisen saven tapaan käsin tai erilaisten muottien avulla. Kuivumisen jälkeen metallisavi voidaan polttaa käytetystä metallisavesta ja teoksen koosta riippuen esimerkiksi uunissa, retkikeittimellä tai pienellä kaasupolttimella. Poltossa sitova aine palaa pois ja jäljelle jää sintrattu metalli.
Metallisavesta voidaan tehdä muun muassa koruja, helmiä tai pieniä veistoksia.
Aiheesta muualla

Hopeasavi.fi - Art Clay World Finland Suomalainen metallisaven myyjä, jonka sivuilla tietoa metallisaven käytöstä (suomeksi)
Heaser, Sue: Hohdokkaat korut hopeasavesta. Ohjeet ja ideat hopeakorujen tekoon.  (Suomentanut Heli Mäntyranta)  Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-601-6
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Metal clay
Käännös suomeksi
Methylion

| Methylion> Μεθύλιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Methylion
Koordinaatit:  39°24′12″N, 21°57′47″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mýrina (?), Kardítsa, Kardítsa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Thessaliotis, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Methylion (m.kreik. Μεθύλιον) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Thessaliassa Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen tiedetään olleen Thessaliotiksen alueella. Yleensä se sijoitetaan nykyisen Mýrinan kylän tienoille lähellä nykyistä Kardítsaa.
Myöskään kaupungin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupunki muun muassa löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Methylieus (Μεθυλιεύς).
Leikarit

Leikarit on kansanmusiikkiyhtye pääkaupunkiseudulta. Yhtye aloitti vuonna 1975.
Perustajajäsenet

Reino Harjunkoski
Timo Koski
Tapani Mäkinen
Vesa Raiskinen
Juhani Tiainen
Kokoonpano

Reino Harjunkoski
Panu Helke
Ulla Hillebrandt
Maria Kalaniemi
Maarit Kyllönen
Rauno Lehtovaara
Elina Leskelä
Raimo Nummela
Rebecca Roozeman
Jussi Tarkkanen
Tony Wallius
Muita Leikareissa soittaneita

Robi de Godzinsky
Jaakko Heikkinen
Paavo Helistö
Timo Koski
Tapani Mäkinen
Vesa Raiskinen
Juhani Tiainen
Diskografia

Hevostrokari (LP 1981 - CD 2001)
Pelimannin syntymäpäivät (LP/C 1983)
Leikarit ja klaneetti (LP/C 1985)
Jepu jepu jee (LP/C 1988 - CD 2003)
Pelimannin peruja (CD/C 1995)
Leikarit meets Kesäpelimannit (CD 2007)
Aiheesta muualla

Leikarit kansanmusiikkiportaalissa KamuKanta
Leikarien esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Messier 67

| Messier 67 |
| --- | --- |

Historia
Löytäjä:  Johann Gottfried Koehler
Löytöpäivä:  1779
Muut nimet:  M67, NGC 2682
Ominaisuudet
Tyyppi:  avoin tähtijoukko
Etäisyys:  830 pc (2707 valovuotta)
Massa:  1080-1400 M⊙
Koko:  30 kaariminuuttia
Ikä:  4 miljardia vuotta
Tähtien lukumäärä:  yli 500
Havaitseminen
Tähdistö:  Krapu
Rektaskensio:  8 h  51.3 min
Deklinaatio:  11° 48'
Suhteellinen kirkkaus:  +6.9
Messier 67 (M67, NGC 2682) on Kravun tähdistössä sijaitseva avoin tähtijoukko, jonka saksalainen tähtitieteilijä Johann Gottfried Koehler löysi vuonna 1779. Charles Messier löysi ja luetteloi sen itsenäisesti vuotta myöhemmin. Se sijaitsee noin 2 700 valovuoden päässä Maasta. Sen todellinen leveys on noin 10 valovuotta ja näennäinen läpimitta 30 kaariminuuttia.
M67 on yksi vanhimmista avoimista joukoista Linnunradalla. Sen ikä on tuoreimman arvion mukaan noin 4 miljardia vuotta, eli joukon tähdet ovat hieman Aurinkoa nuorempia. M67 on kuitenkin avoimeksi joukoksi poikkeuksellisen vanha, sillä useimmat joukot hajoavat alle miljardin vuoden ikäisinä ohikulkevien tähtien tai vuorovesivoimien aiheuttamien häiriöiden takia sekä tähtien linkoutuessa ulos joukosta. Ikänsä takia sitä onkin tutkittu paljon Auringon kaltaisten tähtien kehitystä selvitettäessä.
Koostumus

M67 koostuu yli 500 tähdestä. Yli 100 näistä ovat oman Aurinkomme kaltaisia pääsarjan tähtiä, mutta joukossa on myös lukuisia punaisia jättiläisiä. Lisäksi joukossa on noin 150 valkoista kääpiötä sekä 30 poikkeavaa sinistä tähteä (blue stragglers), joiden syntymekanismia ei tunneta tarkasti, mutta niiden epäillään muodostuvan pääsarjan tähtien sulautuessa yhteen, jolloin syntyvä raskas tähti on samanikäinen mutta muita kirkkaampi ja sinisempi.
Useimmat avoimet joukot sisältävät pääasiassa nuoria ja kuumia, sinisiä tähtiä. Koska M67 on poikkeuksellisen vanha, joukossa ei ole spektriluokkaa F kuumempia jäseniä em. poikkeavia tähtiä lukuun ottamatta. Tätä kuumemmat tähdet ovat jo viilentyneet pääsarjasta punaisiksi jättiläisiksi. Tähtien kirkkautta lämpötilan funktiona kuvaavassa Hertzsprungin-Russellin kaaviossa tämä näkyy jyrkkänä mutkana yläoikealle. Joukon edelleen vanhetessa tämä käännepiste siirtyy pääsarjaa myöten alaoikealle.
Havaitseminen

M67 näkyy Suomessa syyskuusta huhtikuuhun Kravun tähdistössä kohoten etelässä noin 40 asteen korkeudelle horisontista. Sen suhteellinen kirkkaus on +6.9, joten se on hyvissä olosuhteissa mahdollista nähdä paljaalla silmällä. Kiikareilla se näkyy paremmin, ja pienellä kaukoputkella on mahdollista erottaa yksittäisiä tähtiä.
Aiheesta muualla

SEDSin Messier -sivut M67:sta (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  β Cnc, δ Cnc, ι Cnc A, α Cnc, γ Cnc, ζ1 Cnc, χ Cnc, 8 Cnc, ξ Cnc, ο1 Cnc, ρ2 Cnc, σ3 Cnc, κ Cnc, μ Cnc, θ Cnc, η Cnc, π Cnc, 57 Cnc, τ Cnc, 60 Cnc, σ2 Cnc, ν Cnc, 27 Cnc, φ1 Cnc, 3 Cnc, 15 Cnc, 45 Cnc, 49 Cnc, σ1 Cnc, ο2 Cnc, υ1 Cnc, ψ Cnc, 1 Cnc, ω Cnc, 50 Cnc, 66 Cnc, λ Cnc, 36 Cnc, 20 Cnc, 29 Cnc, 75 Cnc, 9 Cnc, 55 Cnc, 5 Cnc, 79 Cnc, RS Cnc, 28 Cnc, 67 Cnc, 21 Cnc, 25 Cnc, 46 Cnc, 12 Cnc, 53 Cnc, 61 Cnc, X Cnc, ε Cnc, φ2 Cnc, φ2 Cnc, FZ Cnc, 4 Cnc, υ2 Cnc, 54 Cnc, 39 Cnc, ψ1 Cnc, 34 Cnc, 81 Cnc, 24 Cnc A, 37 Cnc, 35 Cnc, ι Cnc B, 40 Cnc, 83 Cnc, 38 Cnc, 70 Cnc, 42 Cnc, 80 Cnc, R Cnc, 74 Cnc, 52 Cnc, 24 Cnc B, DX Cnc
Eksoplaneetat:  55 Cnc b, 55 Cnc c, 55 Cnc d, 55 Cnc e, 55 Cnc f, HD 73534 b
Messierin luettelo
Tähtijoukkojen M67 ja NGC 188 HR-kaavio, jossa näkyy pääsarjan ja punaisten jättiläisten käännepiste.
Metageitnion

| --- | --- |
Attikalainen kalenteri
Kuukaudet
1.: Hekatombaion
2.: Metageitnion
3.: Boedromion
4.: Pyanopsion
5.: Maimakterion
6.: Poseideon
7.: Gamelion
8.: Anthesterion
9.: Elafebolion
10.: Munikhion
11.: Thargelion
12.: Skiroforion
Metageitnion (m.kreik. Μεταγειτνιών, Metageitniōn) oli antiikin kreikkalainen kuukausi, joka tunnetaan ennen kaikkea Ateenassa käytetystä attikalaisesta kalenterista. Se oli saanut nimensä Metageitnia-juhlasta. Kuukaudessa oli 29 tai 30 päivää ja se sijaitsi suunnilleen nykyisen elo-syyskuun aikoihin. Kuukalenterin kuukautena sen paikassa oli kuitenkin vaihtelua jopa 60 päivän verran. Kuukauden 29. päivä jätettiin pois tarvittaessa, jotta seuraavan kuun alku osuisi uudenkuun kohdalle.
Päivät ja juhlat

Attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden kahdeksan ensimmäistä päivää oli omistettu jumalille muun muassa näiden syntymäpäivinä, joita vietettiin siis kerran kuussa, ei kerran vuodessa. Muut juhlat olivat vuosittaisia ja vaihtelivat siis kuukausittain. Kuukaudelle nimen antanut Metageitnia oli naapurustojuhla Apollonin kunniaksi.
Kuukauden päivät ja juhlat olivat:
| Kuun vaihe | Päivä | Päivän nimi | Juhlia tai muita tapahtumia |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. | Numenia eli uudenkuun päivä | Uudenkuun pyhäpäivä |
|  | 2. | 2. päivä kasvavaa kuuta | Agathos Daimonin (”Hyvän hengen”) päivä |
|  | 3. | 3. päivä kasvavaa kuuta | Athenen syntymäpäivä |
|  | 4. | 4. päivä kasvavaa kuuta | Afroditeen, Eroksen, Hermeen ja Herakleen päivä |
|  | 5. | 5. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 6. | 6. päivä kasvavaa kuuta | Artemiin syntymäpäivä |
|  | 7. | 7. päivä kasvavaa kuuta | Apollonin syntymäpäivä |
|  | 8. | 8. päivä kasvavaa kuuta | Poseidonin ja Theseuksen päivä |
|  | 9. | 9. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 10. | 10. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 11. | 11. päivä |  |
|  | 12. | 12. päivä |  |
|  | 13. | 13. päivä |  |
|  | 14. | 14. päivä |  |
|  | 15. | 15. päivä | Eleusinia-juhlan 1. päivä |
|  | 16. | 16. päivä | Eleusinia-juhlan 2. päivä |
|  | 17. | 17. päivä | Eleusinia-juhlan 3. päivä |
|  | 18. | 18. päivä | Eleusinia-juhlan 4. päivä |
|  | 19. | 19. päivä |  |
|  | 20. | 20. päivä |  |
|  | 21. | 10. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 22. | 9. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 23. | 8. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 24. | 7. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 25. | 6. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 26. | 5. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 27. | 4. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 28. | 3. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 29. | 2. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 30. | ”Vanha ja uusi päivä” (henē kai nea) | Hekaten deipnon (Hekatēs deipnon) |
Selitykset:
1 2 3 4  Joka toinen vuosi.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Päivää aiemmin, jos kuukausi oli 29 päivän pituinen.
↑  Jos kuukausi oli 29 päivän pituinen, pois jätettiin kuun 29. päivä, ei 30. päivä.
↑  Aina kuun viimeisenä päivänä myös silloin, kun kuukaudessa oli 29 päivää.
Metelin seisake

Metelin seisake (lyh. Mte ) oli Suomen rataverkolla rataosalla Oulu–Kontiomäki Paltamon kunnan Metelin kylässä sijainnut rautatien seisake. Vain muutaman kilometrin Paltamon rautatieaseman itäpuolella sijainnut seisake oli toiminnassa vuosina 1926–1986, ja se lopetettiin lättähattuliikenteen päättyessä. Se on toiminut myös nimellä Kiehimä, kun Oulun ja Kontiomäen välistä rataa rakennettiin. Nimeksi tuli Meteli, kun rata valmistui ja joen toisella puolella sijainnut Kiehimä sai nimekseen Paltamo. Aluperäinen asemarakennus on sittemmin purettu, mutta kaksi asuinrakennusta ovat yhä pystyssä.
Metelin seisake muistetaan valtatien 22 risteyksessä sijainneesta tienviitasta Meteli, seis. Nykyisin sen paikalla on viitta Metelinniemeen. Seisakkeen tienviitan mukaan on nimetty hauskoja suomalaisia paikannimiä käsittelevä Tapio Heikkilän valokuvateos Meteli seis sekä paltamolainen taideyhdistys Meteli Seis. ry.
Etymologisesti metelin on katsottu tarkoittavan paitsi kovaa ääntä myös jatuli-jättiläisiä. Venäjän sana метель tarkoittaa lumipyryä.
Lehtimäen kirkko

| Lehtimäen kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2011
Sijainti:  Kirkonmäentie 24 63510 Lehtimäki kk, Alajärvi
Seurakunta:  Alajärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1800
Suunnittelija:  Jacob Rijf
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  kustavilainen uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lehtimäen kirkko, sankarihaudat kesällä 2012
Lehtimäen kirkko on Alajärven Lehtimäellä sijaitseva Jacob Rijfin suunnittelema tasavartinen ja sisäviisteinen ristikirkko, joka valmistui vuonna 1800. Kirkon ristikeskuksessa on kahdeksankulmainen tornillinen attika. Kirkon sakaroissa on satulakatteet, attikassa monisärmäinen kekokatto. Sisällä taas sakaroissa on lautaholvaus ja keskustassa pyöreä kupu. Erillinen Abraham Hernesmaan 1835 rakentama kolmikerroksinen kellotapuli yhdistettiin solarakennuksella kirkkoon 1895, tapulin kellot ovat vuosilta 1801 ja 1877. Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1845 ja 1895-1897, peruskorjaus ja entisöinti tehtiin 1947–1948.
1948 valmistunutta peruskorjausta valvoi Antti Salmenlinna. Sen yhteydessä kirkon lämmitys uusittiin, kirkko sähköistettiin, sisävuoraus purettiin ja Salmenlinna teki kirkkoon kattomaalaukset. Kirkko sai myös Kangasalan urkutehtaan alun perin Parkanon kirkkoon vuonna 1894 tekemät 8-äänikertaiset urut. Ne uusittiin 18-äänikertaisiksi 1967 entisten urkujen julkisivu säilyttäen. Kirkon toinen peruskorjaus ja entisöinti tehtiin 1988–1989 arkkitehtitoimisto Matti ja Aune Klemolan johdolla. Muun muassa alkuperäinen alttaripöytä ja -kaide ja kuorikaide palautettiin. Eteläiseen kuori-ikkunaan Aune Klemola suunnitteli Merja Ylivinkan kutoman kuultokudoksen Valon hetki. Kellotapulin rakentaja Abraham Hernesmaa lahjoitti ilmeisesti itse tekemänsä ensimmäisen alttaritaulun kirkkoon. Taiteilija Onni Ojan maalaama uusi alttaritaulu kirkkoon hankittiin 1933, mutta se vaihdettiin 1946 Kalle Isolehdon tekemään puiseen alttariveistokseen Ristiinnaulittu.
Museovirasto on luokitellut Lehtimäen kirkonseudun Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirjallisuutta

Honkola, Heikki: Lehtimäen kirkosta ja sen papeista.  Books on Demand, 2022.  ISBN 978-952-80-6464-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lehtimäen kirkko Wikimedia Commonsissa
Lehtimäen kirkko
| n k Jacob Rijfin suunnittelemat kirkot |
| --- | --- |
Kirkot:  Hyrynsalmen kirkko (1786)  Ylikiimingin kirkko (1788)  Luodon kirkko (1789)  Kortesjärven kirkko (1792)  Puolangan kirkko (1792–1949)  Himangan kirkko (1794)  Alatornion kirkko (1797)  Oravaisten kirkko (1797)  Lehtimäen kirkko (1800)  Vimpelin kirkko (1807)  Skellefteån maaseurakunnan kirkko (1800) 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Lehtimäen kirkko (Q19705815)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Alajärvi
sijainti: Lehtimäki, Lehtimäen kirkonkylä
katuosoite: Kirkonmäentie
koordinaatit: 62°47′31″N 23°55′25″E﻿ / ﻿62.792°N 23.9235°E﻿ / 62.792; 23.9235
Metakieli

Metakieli on logiikassa ja kielitieteessä kieli, jota käytetään silloin, kun kieli itsessään on tutkimuskohteena. Metakielen avulla voidaan esittää väitteitä tutkimuskohteena olevasta kielestä eli objektikielestä. Esimerkiksi logiikassa metaloogiset väitteet jostakin objektikielestä muotoillaan metakielellä ja todistetaan metakielen avulla suoritetulla päättelyllä.
Metakielenä voidaan käyttää esimerkiksi jotain luonnollista kieltä (kuten suomen kieltä). Metakieliset ilmaisut erotetaan objektikielisistä esimerkiksi sijoittamalla objektikieliset ilmaisut lainausmerkkeihin.
Esimerkkejä

Metakielinen lause
esittää väittämän propositiologiikan kielellä ilmaistusta objektikielen lauseesta.
Metakielinen lause
esittää väittämän suomenkielisestä objektikielen lauseesta.
Metakielenä kummassakin esimerkissä on suomen kieli.
Tietojenkäsittelyssä ja tietotekniikassa

Tietojenkäsittelyssä ja tietotekniikassa metakieli on täsmäkieli ohjelmien generoimiseen tai muuntamiseen. Metakieltä käytetään metaohjelmoinnissa ja ohjelmointikielien kuvailemiseen.
Backus–Naur-muoto (BNF) on yksi metakieli. BNF-muotoa voidaan käyttää kääntäjän kääntäjän kuten Yacc-ohjelman kanssa.
Lembitu

| Lembitu |
| --- | --- |
 Viron vapaussodan muistomerkki Suure-Jaanissa. Se kuvaa ”muinaisen vapaustaistelun” sankaria Lembitua, mutta samalla symboloi Viron vapaussodan osaksi Viron ikiaikaista taistelua vapaudestaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: ei tiedossa
Kuollut: 21. syyskuuta 1217
Lembitu (? – 21. syyskuuta 1217) oli eräs tunnetuimpia virolaisten johtajia taistelussa Kalparitariston valloitusta vastaan 1200-luvun alussa. Hän oli eräs Sakalan vanhimmista eli päälliköistä. Lembitu on tunnettu Matinpäivän taistelusta, jossa hän johti virolaisia saksalaisia vastaan, kaatuen itse. Lembitu ei ollut ainoa virolainen sotapäällikkö, mutta luultavasti heistä vaikutusvaltaisin. Hänestä tuli myöhemmin virolaisten kansallissankari.
Elämäkerta > Varhaiset vaiheet

Lembitu mainitaan ensimmäisen kerran Henrikin Liivinmaan kronikassa vuonna 1211, jolloin hän johti sakalalaisia yhdessä Sakalan toisen vanhimman Memen kanssa. Lembitusta ja Memestä käytettyä nimitystä seniores de Sackala eli Sakalan vanhimmat käytettiin tähdentämään sitä, ettei kyseessä ollut koko Sakalan maakunnan hallitsijat. Lembitu oli luultavasti kihlakunnan vanhin Sakalan pohjoisosissa nykyisen Suure-Jaanin alueella. Henrikin kronikka mainitsee Lembitun kylän tai kartanon (villa Lembiti) Navestijoen varrella. Lembitun linnaa kutsuttiin nimellä Leole. Kronikan mukaan saksalaiset ja liiviläiset hyökkäsivät Sakalaan ja tuhosivat Lembitun kylän. Kylässä mainitaan olleen maja, joka toimi kokoontumispaikkana. Kylästä he ottivat kiinni nautoja, hevosia ja muuta karjaa, sekä lapsia ja tyttöjä. Kaiken kaikkiaan tuolloinen sotaretki Sakalaan ei tuottanut sanottavaa menestystä. Sotaretken jälkeen Lembitun vaikutusvalta alkoi ilmeisesti kasvaa ja ulottua kihlakunnan ulkopuolellekin. Vuonna 1212 Lembitun johtamat joukot surmasivat Sakalaa kastamaan lähetetun Salomon nimisen papin. Sen jälkeen virolaisille kantautui tieto, että venäläiset hyökkäävät Viroon. Lembitu kokosi sakalalaiset ja ugandilaiset joukkonsa ja hyökkäsi Pihkovan kaupunkiin. Pihkovan hyökkäyksen todenperäisyys on joskus kyseenalaistettu, sillä sitä ei mainita venäläisissä aikalaislähteissä. Se mainitaan kuitenkin esimerkiksi Henrikin Liivinmaan kronikassa. Seuraava Lembitun ja saksalaisten välinen yhteenotto tapahtui vuonna 1215. Tuolloin ristiretkeläiset kokoontuivat Lembitun linnan lähistölle. Hyökkääjät onnistuttiin lyömään virolaisten vastahyökkäyksellä, mutta saksalaiset kokosivat joukkonsa ja alkoivat piirittää linnaa. Piirittäjät alkoivat polttaa linnan puuvarustuksia ja lopulta virolaiset antautuivat. Saksalaiset vaativat näitä kääntymään kristinuskoon. Näin tapahtuikin ja kaikki antautuneet, Lembitu mukaan lukien, kastettiin. Tämän jälkeen Lembitu vietiin sotajoukkojen mukana Liivinmaalle, jossa hänet vapautettiin kun hän oli antanut saksalaisille panttivankeja.
Elämäkerta > Kuolema

Vuonna 1216 Pihkovan ruhtinas hyökkäsi saksalaisvallan kasvusta huolestuneena Ugandiin, joka puolestaan pyysi apua saksalaisilta. Tällöin Viron läntiset maakunnat liittoutuivat venäläisten kanssa ja virolais-venäläinen joukko piiritti ja valloitti Ugandin keskuksen Otepään. Saksalaisten kostohyökkäys alkoi vuonna 1217 ja kohdistui Sakalaan. Lembitun onnistui koota joukkoja hyökkäystä vastaan kuudesta maakunnasta. Sotilaita oli yhteensä noin 6 000. Tämän lisäksi virolaisille oli luvattu vahvistuksia Novgorodista. Virolaiset kokoontuivat Sakalaan ja kuultuaan tästä saksalaiset päättivät hyökätä heitä vastaan piispa Albertin, Volkwinin ja Kaupon johtamina. Taistelu käytiin Matteuksen päivänä eli 27. syyskuuta 1217 Palajoella lähellä Viljandia. Taistelu päättyi virolaisten tappioon. Lembitun surmasi Veko-niminen lättiläinen soturi. Lättiläiset irrottivat Lembitun pään ja veivät sen Liivinmaalle.
Populaarikulttuurissa

Suomalainen K. N. Rauhala julkaisi vuonna 1931 Lembitu-näytelmän, joka kuului vuonna 1933 Viron molempien päänäyttämöiden, Tallinnan Estonia-teatterin ja Tarton Vanemuine-teatterin ohjelmistoon.
Aiheesta muualla

Lauri Kettunen : Kauppo ja Lembit, Hakkapeliitta, 26.11.1927, nro 48, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Methemoglobiini

Methemoglobiini eli ferrihemoglobiini (lyh. MetHb) on hemoglobiinin muoto, jossa hemoglobiinin hemin sisältämä kahdenarvoinen rauta-ioni (Fe2+) on hapettunut kolmiarvoiseksi rauta-ioniksi (Fe3+). Methemoglobiini ei voi hemoglobiinin tavoin kuljettaa punasoluissa happea. Methemoglobiini aiheuttaa suurina määrinä vereen ruskean värin. Normaalitilanteessakin veressä on pieniä määriä methemoglobiinia, mutta punasolujen sisältämä methemoglobiinireduktaasi pelkistää kolmiarvoisen rauta-atomin kaksiarvoiseen muotoon.
Yleisimmät methemoglobiinimyrkytyksen aiheuttajat ovat nitriitti ja kloraatti, jotka hapettavat hemin kaksiarvoisen rauta-atomin. Methemoglobiinimyrkytyksen hoitona voidaan käyttää metyleenisinistä, joka pelkistää hapettunutta rauta-atomia.
Syanidimyrkytystä hoidetaan antamalla amyylinitriittiä ja natriumnitriittiä, jolloin muodostuu methemoglobiinia, joka edelleen yhtyy syanidiin muodostaen myrkytöntä syanmethemoglobiinia.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto: Methemoglobiini
Terveysportti: Methemoglobiini
Mikko S. Lehtonen

Mikko Sakari Lehtonen (s. 19. heinäkuuta 1956 Kuusjärvi) on Tampereen yliopiston mediakulttuurin professori.
Lehtonen toimii useilla kulttuurintutkimuksen aloilla ja osallistuu myös julkiseen keskusteluun.
Elämä ja ura

Lehtonen toimi Teiniliiton varapuheenjohtajana 1975–1976 ja Ammattikoululaisten liiton pääsihteerinä 1976–1978. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980. Lehtonen työskenteli Toveri-lehden päätoimittajana 1980–1981 ja Uusi valta -lehden toimittajana ja vastaavana toimittajana 1982–1984.
Lehtonen aloitti yleisen kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa vuonna 1984 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1989 ja lisensiaatiksi 1991. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1994. Lehtonen tarkasteli väitöskirjassaan Kyklooppi ja kojootti: Subjekti 1600–1900-lukujen kulttuuri- ja kirjallisuusteorioissa modernin länsimaisen tiedekäsityksen muodostumista. Modernia kartesiolaista tiedettä luonnehtii subjektin maailmasta irrottava dualismi, jota vastaan Lehtonen asettaa kulttuurisen materialismin idean, jota hän luonnehtii nomadin ja kojootin metaforilla. ”Nomadin ja kojootin suhteessa tutkiva subjekti ja tutkittava objekti eivät ole toisistaan absoluuttisesti erillisiä eikä niiden ero muodostu siitä, että tutkivan subjektin ajatellaan olevan aktiivinen ja tutkittavan objektin passiivinen.” (s. 260–261) ”Nomadin suhde kojoottiin ei ole katseella tapahtuvaa alistamista, vaan katselemista, koskettelemista ja koettelemista sekä tulemista katselluksi, kosketelluksi ja koetelluksi.” (s. 261) Tätä katselemisen ja koskettelun ohjelmaansa Lehtonen on purkanut ja kehittänyt edelleen lukuisissa kulttuuria analysoivissa julkaisuissaan.
Vuosina 1990–1999 Lehtonen työskenteli Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen assistenttina ja nimitettiin vuonna 1995 yleisen kirjallisuustieteen dosentiksi. Vuosina 1999–2002 hän oli audiovisuaalisen mediakulttuurin opintokokonaisuuden johtaja ja Suomen Akatemian akatemiatutkija. Vuodesta 2002 Lehtonen on ollut Tampereen yliopiston mediakulttuurin professori ja Lapin yliopiston kulttuurintutkimuksen dosentti. Vuosina 2007–2010 hän työskenteli Suomen Akatemian tutkimusprojektissa ”Kulttuurin valta ja hyväksynnän tuottaminen” (POWCULT) ja vuosina 2010–2013 projektin ”Kulttuurin hyötykäyttö: talouden ja kulttuurin transnationaaliset uudelleenartikulaatiot” (CAPCULT) johtajana.
Lehtonen toimii valtakunnallisen Muuttuvan viestinnän tutkijakoulun (MUUVI) toisena johtajana. Hän on ollut European Journal of Cultural Studies -lehden toimituskunnan jäsen vuodesta 1997 ja kuulunut Cultural Studies -lehden toimituskuntaan vuodesta 2000. Vuonna 2006 Lehtonen oli Helsingin Sanomien kolumnisti. Hän oli Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 2010–2015.
Lehtonen asuu Tampereella ja hänellä on kaksi lasta.
Teokset > Monografioita

Kirjallisuuden kategoriasta kirjoittamisen käytäntöihin: Raymond Williamsin kulttuuriteoreettisesti pohjattu kirjallisuusteoria.  (Tampereen yliopisto. Yleinen kirjallisuustiede. Julkaisuja 22)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1989.  ISBN 951-44-2561-8
Kyklooppi ja kojootti: Subjekti 1600–1900-lukujen kulttuuri- ja kirjallisuusteorioissa.  (Väitöskirja, Tampereen yliopisto. Littera)  Tampere:  Vastapaino, 1994.  ISBN 951-9066-76-4
Pikku jättiläisiä: Maskuliinisuuden kulttuurinen rakentuminen.  Tampere:  Vastapaino, 1995.  ISBN 951-9066-91-8
Merkitysten maailma: Kulttuurisen tekstintutkimuksen lähtökohtia.  Tampere:  Vastapaino, 1996 (5. painos 2004).  ISBN 951-768-007-4
Tutkainta vastaan: Kirjallisuuden- ja kulttuurintutkimuksen dialogeja.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 698)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1998.  ISBN 951-746-035-X
The Cultural Analysis of Texts (2000). London, Sage
Post scriptum: Kirja medioitumisen aikakaudella.  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-087-2
Syyskuun yhdennentoista merkitys.  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-099-6
Maa-ilma: materialistisen kulttuuriteorian lähtökohtia.  Tampere:  Vastapaino, 2014.  ISBN 978-951-768-437-8