stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DJ Bunuel

DJ Bunuel (oik. Måns Strömberg; s. 28. kesäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen DJ, juontaja, muusikko, tapahtumatuottaja ja entinen ravintoloitsija. DJ Bunuel tekee tällä hetkellä radio-ohjelmia Yle Vegassa (Lux med DJ Bunuel) ja Radio Yle 1:ssä (Jazzklubin Kolmas setti – Tunti vapaalla)
Lokakuussa 2017 DJ Bunuel vietti 40-vuotistaiteilijajuhlaansa, joka sisälsi lähes kuusituntisen konsertin yli 100 esiintyjällä ja jatkoilla toistakymmentä DJ:tä. Juhlat kestivät yhteensä 12 tuntia.
Nimen Bunuel antoi Hurriganesin Remu Aaltosen veli Ari Aaltonen. DJ Bunuel alkoi käyttää nimeä julkisesti vasta 1980-luvun lopulla työskennellessään helsinkiläisessä Radio Ettanissa.
Koulutukseltaan hän on ylioppilas (1982, Lönnbeckska gymnasiet).
2014–2017 Bunuel toimi hankepäällikkönä 4-vuotisessa Mieletöntä valoa -hankkeessa, jonka tehtävänä oli tehdä mediaa ja kulttuuria mielenterveyskuntoutujien ja kehitysvammaisten kanssa. Hanke on edelleen toiminnassa.
Ura DJ:nä

DJ Bunuel aloitti levyjen soiton vuonna 1977 koulunsa Östra svenska läroverketin diskossa yhdessä ystävänsä Mikke Stenbergin kanssa. DJ Cripples -nimellä tunnetun kaksikon ura eteni nopeasti heidän saatuaan kontaktin helsinkiläiseen DJ-legendaan Joke Linnamaahan, jonka kautta DJ-duo Måsse ja Mikke pääsi soittamaan muuan muassa Torpan Poikien koripallo-otteluihin ja Rukatunturin Hiihtolomadiskoon.
Duon tiet erkanivat 1979, ja tällöin Joke Linnamaa suositteli DJ Bunuelia Hurriganesin DJ:ksi. DJ Bunuel otti tarjouksen vastaan, ja soitti yhtyeen DJ:nä jokseenkin säännöllisesti vuosina 1979–1982. Siitä alkaen keikat lisääntyivät nopeasti ja melko pian DJ Bunuelilla oli keikkoja ympäri Suomen. Keikkapaikkoina olivat lähinnä ravintolat ja lisääntyvässä määrin myös yksityistilaisuudet, häistä firmajuhliin. Jo tässä vaiheessa DJ Bunuelin kiinnostus erikoisempiin keikkapaikkoihin ja DJ-työn laajentamiseen tanssittamisen ulkopuolelle alkoi kuitenkin herätä. Tuohon aikaan hän esiintyi nimellä  DJ Long.
Vuosikymmenen puolivälissä DJ Bunuel toimi vuoden ajan vakituisena DJ:nä Helsinki–Tukholma-väliä ajaneella Viking Sagalla tittelillä musiikki-isäntä. Työhön kuului myös laivalla soittaneiden bändien isäntänä toimiminen.
1990-luvulla DJ Bunuel soitti vakituisesti helsinkiläisissä klubeissa, muuan muassa Par 4:ssa, Kaivohuoneella ja Nylonissa. Samoihin aikoihin hän oli myös mukana perustamassa Pyhätunturin Ski Bistroa, ja vastasi muuan muassa Kaivohuoneen bändien buukkauksesta.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen hän soitti vakituisesti Ravintola Meccassa ja Ravintola Groteskissa, joista jälkimmäisessä hän soittaa edelleen.
1990-luvun lopusta lähtien DJ Bunuel on perehtynyt yhä enemmän taustamusiikkiin ja sen tuomiin mahdollisuuksiin. Hän on tehnyt taustamusiikkisuunnittelua eri ravintoloihin ja baareihin muuan muassa Helsingissä (Ravintola Mecca, Arnolds, Ravintola Grotesk, Ravintola ja Café Lasipalatsi, Bar 9, Ravintola Spies, Ravintola Meripaviljonki), Tuusulassa (Ravintola Krapihovi) ja Porvoossa (Bar Soho). Myös huonekaluliike Skannossa sekä 2000-luvun alussa silloisen Palace Kämp -ketjun (nyk. Kämp Group) useimmissa ravintoloissa ja hotelleissa on soinut hänen suunnittelemansa taustamusiikki.
DJ Bunuel alkoi käyttää CD-soitinta instrumenttinaan 1990-luvun alussa ja on esiintynyt muuan muassa seuraavien muusikoiden ja yhtyeiden kanssa: Timo Lassy, Pekka Kuusisto, Jukka Perko, Roope K, Hosni Boudali, Jone Takamäki, RinneRadio, Mikkelin kaupunginorkesteri, Mieskuoro Huutajat, Gumbavanti, Fork, Cool Sheiks, Eternal Erection, JP´s, Kie von Hertzen, Kingston Wall, Arttu Takalo, Jarmo Saari, The Rasmus, Tuomo Prättälä, UMO, Eero Koivistoinen, Giant Robot, Lenni-Kalle Taipale, Zarkus Poussa, Johanna Iivanainen, Pope Puolitaival, John Storgårds, Raoul Björkenheim, Kari Kriikku, Ismaila Sané, Emma Salokoski, Esa Kaartamo, Avantin jousikvartetti, Linda Lampenius, Kadi Vija, Bossapoika.
DJ Bunuel on Fat Beat Sound System -yhtyeen perustajajäsen. Hän soitti XL-yhtyeessä vuosina 1999–2004 ja osallistui myös yhtyeen 20-vuotisjuhlakiertueelle vuonna 2012.
Juontaja

DJ Bunuel on toiminut juontajana muuan muassa seuraavilla festivaaleilla: Monsters of Rock 1987 ja 1988, Intiaani Rock 1988, Flow Festival 2004–2011 ja 2013, Nummirock 1991, Funky Awards 2000 ja 2002, Funky Elephant 1994-, Maailma kylässä 2008–2010, 2012–2015 ja 2018; Porvoo Jazz Festival 2014, 2016, 2018 ja 2019; Rajatiedon messut 2011; sekä Elephantasy 2018.
Radio ja tv

DJ Bunuel on tehnyt ohjelmia vuodesta 1984 lähtien useilla radioasemilla: Svenska Rundradion, Radio Ettan, YleQ, Lepakko Radio, Ambient Radio, Radio X3M, Yle Radio 1, Radio Helsinki, Yle Vega ja Radio Majava.
Televisiossa hän teki 1980-luvulla Top 40 -ohjelmaa ensin PTV:llä ja sitten MTV3:lla.
Teatteri ja tanssi - äänimaailmat

1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa DJ Bunuel teki paljon improvisaatioesityksiä tanssija Virpi Juntin kanssa. Hän loi äänimaailmat tanssija Katri Soinin esitykseen Tyttö joka oli aina (2001) sekä Petri Mannisen näytelmään Pumpuliluuta (2002), jotka molemmat esitettiin Koko-teatterissa. 2006 DJ Bunuel vieraili tanssija Panu Varstalan Cityman II -esityksessä Helsingin Kaivopihalla, ja 2013 hän teki pienen ääniroolin DJ Normanina Liisa Kuoppamäen ohjaamassa Frankie ja Johnny -näytelmässä Teatteri Jurkassa.
DJ Bunuel on myös rakentanut tunnelmaa keventäviä äänimaisemia kokouksissa, muuan muassa useissa Suomen Nuorkauppakamarin kokouksissa, Maailman nuorkauppakamarin maailmankokouksessa Manilassa Filippiineillä 1998 ja Eurooppa-kokouksessa Halkidikissa Kreikassa 1997. Lisäksi hän on suunnitellut musiikin ja soittanut lukuisissa eri yritysten messu-, kokous- ja palkintojenjakotilaisuuksissa.
Tuottaja

DJ Bunuel on myös tuottanut paljon tapahtumia. Hän teki useita tuotantotöitä Helsingin juhlaviikoille vuosina 1995–2009, muuan muassa Ilta Virrassa, muistokonsertti Olavi Virralle Huvilateltassa 1995 ja Huvilan jatkoklubit Juttutuvassa 1997–1999. Lisäksi hän on tuottanut esimerkiksi Voiko kadulla olla Katto - katumusiikkifestivaalit Kaivohuoneella, Siltarock-festivaalit silloisissa Sillankorva ja City Marathon -ravintoloissa 1987 ja 1988 ja Meccaduos-tapahtumaa ravintola Meccassa 2000–2001.
Vuonna 1994 DJ Bunuel perusti yhdessä Joakim Lybeckin kanssa kulttuuribaari Bar Maryn Porvooseen. Baari toimi aktiivisesti vuoteen 2007 saakka, ja DJ Bunuel vastasi pääsääntöisesti ohjelman sekä viikoittaisten bändivierailijoiden valinnasta koko baarin olemassaoloajan.
Valokuvaus > Valokuvanäyttely Fiat Lux – Stunder med ljuset

Galleri Arbis, Helsinki 2022
Galleria Aatos Café, Porvoo 2023
After Eight, Pietarsaari 2023
Taiteilijanimi

Nimen Bunuel antoi Hurriganesin Remu Aaltosen veli Ari Aaltonen. DJ Bunuel alkoi käyttää nimeä julkisesti vasta 1980-luvun lopulla työskennellessään Radio Ykkösessä (Radio Ettan). Uransa alussa hän käytti myös lyhyen aikaa nimeä DJ Long.
Levytykset

XL: Surreal, Live Ballet, Visual, Cinematic Fantasies (Rockadillo)
Breadmachine: Eternal Friendship (Texicalli)
Fat Beat Sound System: Quality E.P. (Tiger Records), Fala Fala, Feed the Vocalists (Exogenic Breaks), Fat Brazil feat Bossapoika (Royal Mint Records)
Eternal Erection: On tour (Eat This Music)
The JP's: The JP’s Testament (Texicalli)
Giant Robot: Crushing you with style (Hawaii), vierailijana
Tone of Finland -kokoelmalla raita Miikka Mwamban kanssa jonka kanssa myös useita remixejä kuin myös duossa Rhytmikuninkaat (= DJ Slow ja DJ Bunuel).
Levytykset > Kokoelmalevyt

Soppamies-tv-ohjelman kokoelmalevy
Paulig 125 vuotta
Art Goes Kapakka Suomi -kokoelma
Baltic moods, Zodiak Television
Palkinnot

Ensimmäinen AGK:n (Art Goes Kapakka) Helsinki hauskemmaksi -palkinto 2000
Funk awards, paras radio-ohjelma / ääni 2001
Svenska YLEs programpris / Fri Bas 2005
Elämäntyöpalkinto, Musiikki x Media 2022
DJ Hall of Fame Suomi 2022
Svenska kulturfondens pris 2023
Luottamustehtävät

Teosto-palkinnon esiraadin jäsen, 2019 ja 2020
Jazz Emman tuomariston jäsen 2017, 2019 ja 2022
Aiheesta muualla

DJ Bunuelin esittely Radio Helsingissä (Arkistoitu – Internet Archive)
XL-yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
DJ Bunuelin kotisivu
DJ Bunuel Kulttuuritalolla 21.10.2017 (Arkistoitu – Internet Archive)
Pyhän Erasmuksen kilta (Turku)

Erasmuksen kilta oli omistettu Pyhälle Erasmukselle, joka on muun muassa merimiesten suojeluspyhimys. Pyhää Erasmusta esittävä 1500-luvun saksalainen maalaus.
Pyhän Erasmuksen kilta oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Erasmukselle eli Elmolle. Varhaisin maininta killasta on 11. kesäkuulta vuonna 1466, jolloin ritari Eerik Akselinpoika Tott ja kaksitoista muuta korkea-arvoista miestä pitivät Pyhän Erasmuksen kiltatuvassa oikeuden istuntoa. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Pyhän Erasmuksen kultti sai suosiota Pohjolassa 1400-luvulla, mutta Turun lisäksi hänelle omistettu kilta toimi tiettävästi vain Kalmarissa.Juhani Rinne pitää todennäköisenä, että kilta olisi perustettu piispa Olavi Maununpojan aikana 1400-luvulla, vaikkei tästä kertovia kirjallisia lähteitä olekaan säilynyt. Killan jäsenluetteloakaan ei ole säilynyt, mutta Rinne on arvioinut, että kiltaan olisi kuulunut alempia kauppiaita ja etenkin rannikkolaivureita, joiden suojeluspyhimys Pyhä Erasmus on. Kilta piti Turun tuomiokirkossa yllä Pyhän Erasmuksen alttaria, joka sijaitsi ilmeisesti kirkon Pormestarinkuorissa.
Pyhän Erasmuksen kiltatalo saattoi sijaita Kirkkokorttelissa tuomiokirkon eteläpuolella, missä 1500-luvulla sijaitsi Gildilän talo.
Puunkaivajat

| Puunkaivajat |
| --- | --- |
 Tupajumi (Anobium punctatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Jumimaiset Bostrychoidea
Heimo::  Puunkaivajat Anobiidae  Fleming, 1821
Katso myös
   Puunkaivajat Wikispeciesissä   Puunkaivajat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puunkaivajat (Anobiidae) ovat pieniä tummia kovakuoriaisia, joiden tuntosarvet ovat melko pitkät ja niiden päässä on usein harva nuija. Pää on suurimmaksi osaksi hupussa etuselän alla. Toukka on valkoinen, käyrä, tummapäinen ja lyhytjalkainen. Toukat vaativat melko kostean elinympäristön. Puunkaivajat viettävät miltei koko elämänsä vanhan, kuivan puun sisässä. Tupajumit ovat olleet pahamaineisia vanhojen huonekalujen ja koriste-esineiden vioittajia, mutta viime vuosina ne ovat vähentyneet. Nykyisin yleisemmät puunkaivajat, kuolemankello ja hirsijumi, elävät kosteahkossa puussa. Suomessa esiintyy 45 luonnonvaraista lajia.
Alaheimoja

Alvarenganiellinae
Anobiinae
Dorcatominae
Dryophilinae
Ernobiinae
Eucradinae
Mesocoelopodinae
Ptininae
Xyletininae
Aiheesta muualla

Laji.fi: Puunkaivajat (Anobiidae)
Funet: Puunkaivajat (Anobiidae)
Heimo Anobiidae, puunkaivajat, Ilpo Mannerkoski (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Anobiidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q574725  Wikispecies: Anobiidae  BioLib: 9802  CoL: 6FF  EPPO: 1ANOBF  Fauna Europaea: 11024  Fauna Europaea (new): 1e5632c2-e2c1-4997-998e-1b064b7cc591  GBIF: 7770  IRMNG: 101049  ITIS: 114459  NBN: NHMSYS0001716820  NCBI: 186076  NZOR: 0e2f6393-49dc-461d-9e5c-29b74c6e64b4  Open Tree of Life: 6431  Paleobiology Database: 346331  Plazi: 396787A7-5C59-1B53-FF1D-FC1FFC86F1AC
Pyhä kaupunki

Pyhä kaupunki on jollekin uskonnolle symbolisesti tärkeä kaupunki, joka liittyy usein kiinteästi kyseisen uskonnon historiaan. Pyhä kaupunki on tyypillisesti tärkeä pyhiinvaelluskohde, mikä tuo kaupungille vaurautta ja vahvistaa kaupungin uskonnollisen eliitin poliittista asemaa suhteessa valtion muihin valtakeskuksiin. Pyhä kaupunki on usein myös uskonnollinen hallintokaupunki ja uskonnon opillinen keskus. Kaupungin symbolinen merkitys tekee pyhästä kaupungista paljon tärkeämmän kuin sen pelkkä strateginen merkitys olisi. Tämä tekee kaupunkiin kytkeytyvistä poliittisista kiistoista erityisen vaikeita, mistä tunnettu esimerkki on Jerusalem.
Jerusalem on pyhä kaupunki niin juutalaisuudelle, kristinuskolle kuin islamillekin. Juutalaisuuden muut pyhät kaupungit ovat Hebron, Safed ja Tiberias. Rooma on katolilaisten pyhä kaupunki. Mekka ja Medina ovat tärkeimmät kaikille islamin suuntauksille pyhät kaupungit. Šiialaisuuden tärkeimmät pyhät kaupungit ovat Najaf, Karbala, Kazimijja ja Samarra. Hindulaisuuden seitsemän muinaista pyhää kaupunkia ovat Ayodhya, Mathura, Haridwar, Varanasi, Kanchipuram, Dvaraka ja Ujjain. Cusco oli Inkavaltakunnan pyhä kaupunki.
Esimerkkejä

Haifa on bahailaisuuden pyhä kaupunki.
Rooma on katolilaisuuden pyhä kaupunki.
Jerusalem on islamin, kristinuskon ja juutalaisuuden pyhä kaupunki.
Amritsar on sikhiläisyyden pyhä kaupunki.
Mekka on islamin pyhä kaupunki.
Varanasi on hindulaisuuden pyhä kaupunki.
Pyhimysten kaivo

| Pyhimysten kaivo> The Well of the Saints |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  John Millington Synge
Kirjoitettu:  1905
Alkuperäiskieli:  englanti
Tapahtumapaikka ja -aika:  Irlannin maaseutu
Kantaesitys:  Helmikuu 1905
Kantaesityspaikka:  Abbey Theatre, Dublin
Henkilöt
Henkilöt:  Martin Doul, sokea vanha kerjäläinen  Mary Doul, tämän sokea vaimo  Timmy, nuori seppä  Molly Byrne, Timmyn kaunis morsian  Pyhimys, vaeltava munkki
Pyhimysten kaivo (The Well of the Saints) on irlantilaisen John Millington Syngen kirjoittama kolminäytöksinen näytelmä, joka sai kantaesityksensä Dublinin Abbey Theatressa helmikuussa 1905. Sen tarina sijoittuu epämääräiseen menneisyyteen Irlannin maaseudulle. Näytelmän on suomentanut Kalevi Nyytäjä.
Juoni

Sokealle kerjäläispariskunnalle Martinille ja Marylle ovat hyväätarkoittavat kyläläiset uskotelleet, että he ovat kauniita. Kun vaeltava munkki Pyhimys antaa heille pyhän veden avulla heidän näkönsä takaisin, totuus paljastuu heille: he ovatkin rumia ja kokevat toisensa luotaantyöntävinä. Martin saa työtä nuorelta kyläsepältä Timmyltä ja yrittää lähennellä tämän morsianta Mollya. Tyttö torjuu miehen ja Timmy erottaa Martinin palveluksestaan. Pyhimyksen pyhän veden vaikutus häipyy ja Martin ja Mary sokeutuvat taas ja löytävät toisistaan taas lohtua. Kun Pyhimys palaa kylään vihkiäkseen Timmyn ja Mollyn, hän tarjoutuu tekemään sokean pariskunnan taas näkeväksi, mutta Martin ja Mary kieltäytyvät ja sanovat elävänsä mieluummin valheessa kuin todellisuudessa. Pyhimys loukkaantuu, ja kyläläiset lähettävät sokean pariskunnan matkoihinsa.
Käännös suomeksi
Pygme (mittayksikkö)

Pygme (m.kreik. πυγμή, pygmē) oli antiikin kreikkalainen pituusmitta, lyhyt kyynärä. Se tarkoitti etäisyyttä kyynärpäästä rystysiin eli nyrkissä (pygmē) olevan käden päähän, siinä missä normaali kyynärä eli pekhys oli hieman pidempi etäisyys kyynärpäästä keskisormen päähän. Pygme vastasi 18 daktylosta tai 9⁄8 pusta eli jalkaa. Attikalainen (ateenalainen) pygme oli nykymitoissa noin 33,27 senttimetriä.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 pygmē = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × pygmē |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – daktylos | 18 daktylosta | 1⁄18 pygmeä |
| – kondylos | 9 kondylosta | 1⁄9 pygmeä |
| – palaistē | 4+1⁄2 palaistea | 2⁄9 pygmeä |
| – dikhas | 2+1⁄4 dikhasta | 4⁄9 pygmeä |
| – likhas | 1+4⁄5 likhasta | 5⁄9 pygmeä |
| – orthodōron | 1+7⁄11 orthodoronia | 11⁄18 pygmeä |
| – spithamē | 1+1⁄2 spithamea | 2⁄3 pygmeä |
| – pūs (jalka) | 1+1⁄8 pusta | 8⁄9 pygmeä |
| – pygōn | 9⁄10 pygonia | 1+1⁄9 pygmeä |
| – pēkhys | 3⁄4 pekhystä | 1+1⁄3 pygmeä |
| – bēma | 9⁄20 bemaa | 2+2⁄9 pygmeä |
| – orgyia | 3⁄16 orgyiaa | 5+1⁄3 pygmeä |
| – akaina | 9⁄80 akainaa | 8+8⁄9 pygmeä |
| – hamma | 3⁄160 hammaa | 53+1⁄3 pygmeä |
| – plethron | 9⁄800 plethronia | 88+8⁄9 pygmeä |
| – stadion | 3⁄1600 stadionia | 533+1⁄3 pygmeä |
| – hippikon | 3⁄6400 hippikonia | 2 133+1⁄3 pygmeä |
| – dolikhos | 1⁄6400 dolikhosta | 6 400 pygmeä |
| – parasangēs | 1⁄16000 parasangia | 16 000 pygmeä |
| – skhoinos | 3⁄64000 skhoinosta | 21 333+1⁄3 pygmeä |
Kansainväliset (SI)
| – senttimetri | 33,27 cm | 0,03 pygmeä |
| – metri | 0,33 m | 3,01 pygmeä |
Brittiläiset
| – tuuma | 13,10 in | 0,08 pygmeä |
| – jalka | 1,09 ft | 0,92 pygmeä |
| – jaardi | 0,36 yd | 2,75 pygmeä |
Pyanopsion

| --- | --- |
Attikalainen kalenteri
Kuukaudet
1.: Hekatombaion
2.: Metageitnion
3.: Boedromion
4.: Pyanopsion
5.: Maimakterion
6.: Poseideon
7.: Gamelion
8.: Anthesterion
9.: Elafebolion
10.: Munikhion
11.: Thargelion
12.: Skiroforion
Pyanopsion (m.kreik. Πυανοψιών, Pyanopsiōn) tai Pyanepsion (Πυανεψιών, Pyanepsiōn) oli antiikin kreikkalainen kuukausi, joka tunnetaan ennen kaikkea Ateenassa käytetystä attikalaisesta kalenterista. Se oli saanut nimensä Pyanopsia-juhlasta. Kuukaudessa oli 29 tai 30 päivää ja se sijaitsi suunnilleen nykyisen loka-marraskuun aikoihin. Kuukalenterin kuukautena sen paikassa oli kuitenkin vaihtelua jopa 60 päivän verran. Kuukauden 29. päivä jätettiin pois tarvittaessa, jotta seuraavan kuun alku osuisi uudenkuun kohdalle.
Päivät ja juhlat

Attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden kahdeksan ensimmäistä päivää oli omistettu jumalille muun muassa näiden syntymäpäivinä, joita vietettiin siis kerran kuussa, ei kerran vuodessa. Muut juhlat olivat vuosittaisia ja vaihtelivat siis kuukausittain. Kuukaudelle nimen antanut Pyanopsia- tai Pyanepsia- juhla oli ”papujen keittämisen” juhla Apollonin kunniaksi. Kuukaudelle sijoittuivat myös muun muassa Thesmoforia- ja Apaturia-juhlat.
Kuukauden päivät ja juhlat olivat:
| Kuun vaihe | Päivä | Päivän nimi | Juhlia tai muita tapahtumia |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. | Numenia eli uudenkuun päivä | Uudenkuun pyhäpäivä |
|  | 2. | 2. päivä kasvavaa kuuta | Agathos Daimonin (”Hyvän hengen”) päivä |
|  | 3. | 3. päivä kasvavaa kuuta | Athenen syntymäpäivä |
|  | 4. | 4. päivä kasvavaa kuuta | Afroditeen, Eroksen, Hermeen ja Herakleen päivä |
|  | 5. | 5. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 6. | 6. päivä kasvavaa kuuta | Artemiin syntymäpäivä, Proerosia-juhla/Oskhoforia-juhla |
|  | 7. | 7. päivä kasvavaa kuuta | Apollonin syntymäpäivä, Pyanopsia-juhla |
|  | 8. | 8. päivä kasvavaa kuuta | Poseidonin ja Theseuksen päivä, Theseia-juhla |
|  | 9. | 9. päivä kasvavaa kuuta | Stenia-juhla |
|  | 10. | 10. päivä kasvavaa kuuta | Thesmoforia-juhla Halimuksen demoksessa |
|  | 11. | 11. päivä | Thesmoforia-juhlan 1. päivä (Anodos tai Kathodos) |
|  | 12. | 12. päivä | Thesmoforia-juhlan 2. päivä (Nēsteia) |
|  | 13. | 13. päivä | Thesmoforia-juhlan 3. päivä (Kalligeneia) |
|  | 14. | 14. päivä |  |
|  | 15. | 15. päivä |  |
|  | 16. | 16. päivä |  |
|  | 17. | 17. päivä |  |
|  | 18. | 18. päivä |  |
|  | 19. | 19. päivä | Apaturia-juhlan 1. päivä |
|  | 20. | 20. päivä | Apaturia-juhlan 2. päivä |
|  | 21. | 10. päivä vähenevää kuuta | Apaturia-juhlan 3. päivä |
|  | 22. | 9. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 23. | 8. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 24. | 7. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 25. | 6. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 26. | 5. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 27. | 4. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 28. | 3. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 29. | 2. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 30. | ”Vanha ja uusi päivä” (henē kai nea) | Hekaten deipnon (Hekatēs deipnon), Khalkeia-juhla |
Selitykset:
1 2 3  Apaturia-juhlan päivät olivat mahdollisesti kuitenkin Pyanopsion-kuun 26.–28. päivä.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Päivää aiemmin, jos kuukausi oli 29 päivän pituinen.
↑  Jos kuukausi oli 29 päivän pituinen, pois jätettiin kuun 29. päivä, ei 30. päivä.
↑  Aina kuun viimeisenä päivänä myös silloin, kun kuukaudessa oli 29 päivää.
Puuveneveistäjä

Puuveneveistäjä
Puuveneveistäjä on puualan artesaanikoulutuksen (puuvenealan suuntautuminen) tai veneenrakentajakoulutuksen saanut henkilö. Kyseessä on perustutkinto, joka antaa yleisen korkeakoulukelpoisuuden jatko-opiskeluissa omalla alallaan. Tämän lisäksi perusopintojen jälkeen voidaan suorittaa veneenrakennusalan ammattitutkinto eli kisällikirja, joka perustuu kymmenen päivän näyttökokeeseen ja erilaisiin teoriakokeisiin. Suuntautuminen voi olla puuvene-, lasikuituvene- tai teräsvenealalle. Näyttötutkintoon on mahdollista mennä myös ilman peruskoulutusta.
Puuveneveistäjä voi suorittaa venerakentamisen erikoisammattitutkinnon eli niin sanotun mestaritutkinnon, jota pidetään puuvenerakentamisen yhtenä korkeimmista ammattitaidon mittareista. Kisällitodistukset ja mestarikirjat myöntää Mestarikiltaneuvosto.
Puuveneveistäjän työtehtäviin kuuluu uusien puuveneiden veistäminen eri tekniikoilla. Lisäksi töitä ovat puuveneiden korjaukset ja vuosihuollot kuten kyllästäminen, tervaaminen, lakkaaminen ja maalaaminen. Puuveneveistäjä voi tehdä myös veneiden sisustuksia ja muita puusepäntöitä.
Puuveneveistäjillä on oma vuonna 1990 perustettu yhdistys Puuveneveistäjät ry, johon kuuluu osa Suomen veneveistämöistä.
Kirjallisuutta

Perälä, Osmo: Puuvene: Veistäminen, kunnostaminen, perinne.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5340-8
Vartiainen, Juha: Puuvene: Käsityötä pihkan ja tervan tuoksussa.  Vantaa:  Moreeni, 2011.  ISBN 978-952-254-060-7
Aiheesta muualla

Tuttkintotodistuksen liite, Venemestarin erikoisammattitutkinto (Opetushallitus) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puuveneveistäjät ry
Pyhän Annan luterilainen kirkko

Pyhän Annan kirkko vuoden 1834 kaiverruksessa.
Kirkko vuonna 2016.
Pyhän Annan luterilainen kirkko (ven. Лютера́нская це́рковь свято́й А́нны, Ljuteranskaja tserkov svjatoi Anny) on klassistisen arkkitehtuurin muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Vuosina 1775–1779 rakennetun kirkon on suunnitellut Juri Felten.
Nevan etelärannalla sijainneen Liteinyi dvor -valimon saksalaiset työntekijät perustivat luterilaisen seurakunnan vuonna 1719. Aluksi se käytti ruotsalaisia sotavankeja varten rakennettua puista Pietarin kirkkoa, joka siirrettiin nykyisen kirkon paikalle vuonna 1722. Vuonna 1740 otettiin käyttöön uusi kirkkorakennus, joka nimettiin keisarinna Annan suojeluspyhimyksen mukaan. Vuodesta 1736 lähtien seurakunnan yhteydessä toimi saksalainen koulu Annenschule, joka oli tunnettu korkeatasoisesta opetuksestaan.
Joonialaisten pylväiden koristaman puoliympyrän muotoisen alttariosan yllä kohoaa kupolikattoinen pyöreä torni. Suorakaiteen muotoista salia reunustaa pylväikön kannattama parvi. Kirkko suljettiin vuonna 1935, ja vuodesta 1939 lähtien siinä toimi elokuvateatteri Spartak. Jumalanpalveluksia alettiin järjestää uudestaan maaliskuussa 1992, kunnes vuonna 1997 ne siirrettiin jälleen avattuun Pyhän Pietarin luterilaiseen kirkkoon. Pyhän Annan kirkko vaurioitui pahoin tulipalossa vuonna 2002. Sen julkisivut, perustus ja katto korjattiin vuosina 2010–2013. Inkerin kirkolle luovutetussa, sisätiloiltaan yhä raunioituneessa rakennuksessa on pidetty jumalanpalveluksia joulusta 2013 lähtien.
Kirkon osoite on Kirotšnaja 8. Lähin metroasema on Tšernyševskaja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyhän Annan kirkon sivusto (venäjäksi)
Pyhän Annan kirkko Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)