stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen järvet

Suur-Saimaa on Suomen suurin järvi. Kuvassa Suur-Saimaaseen kuuluvaa Pihlajavettä Sulkavalla.
Jäätynyttä Inarijärveä.
Suomen järvet ovat kaikki syntyneet heti viimeisen jääkauden mannerjäätikön reunan vetäytyessä Suomen alueiden yli Ruotsiin karkeasti esitettynä 13 000–10 000 vuotta sitten tai sen jälkeen. Mannerjäätikön silottaman maankamaran epätasaisuuksiin kertyi vettä mataliksi järviksi. Monet kallioperän murrokset olivat jääkauden aikana täyttyneet kivellä, soralla ja moreenilla. Vaikka mannerjäätikön sulamisvedet huuhtoivat kalliomurroksia esille, järvet jäivät varsin mataliksi. Suomen järvien keskisyvyys onkin vain 7 metriä ja niiden sisältämä vesimäärän tilavuus on 230 kuutiokilometriä. Osa järvistä on ehtinyt vuosituhansien aikana soistua umpeen , mistä on seurauksena kymmenesosa Suomen soiden määrästä. Myös monet ihmisten toimittamat järvenlaskut ovat verottaneet jäljelle jäänyttä lukumäärää. Toisaalta maankohoaminen on nostanut Itämerestä esille uutta maata, jonka alueille on syntynyt uusia ja hyvin nuoria järviä. Myös vesihuollon ja energiahuollon turvaamiseksi on järviä luotu patoamalla ojia ja jokia tekojärviksi. Nykyään järvet peittävät Suomen alueista 9,4 % ja tämä asettaa haasteita muun muassa liikenneyhteyksien suunnitteluun.
Järvet elävät voimakkaasti Suomen vuodenaikojen mukaan. Kaikki järvet jäätyvät lähes joka talvi, mutta mitä pohjoisempana järvi sijaitsee, sitä pitemmäksi ajaksi se jäätyy ja sitä paksumman jääpeitteen se saa. Kesäisin kaikki järvet ovat jäistä vapaat, mutta jäättömän ajan pituus riippuu myös järven sijainnista. Etelä-Suomessa jäät lähtevät huhtikuun alussa ja Lapissa kesäkuussa. Kesällä järvien pintavedet lämpenevät etelässä noin 20 asteen ja pohjoisessa 10 asteen lämpötilaan. Järven pohjalla sen sijaan on aina noin 4 astetta. Järvet saavat vetensä sateesta, josta osa imeytyy ensin maahan. Osa vedestä virtaa maanpinnalla ja osa maan alla pohjavetenä päätyen molemmissa tapauksissa usein myös järviin. Suomen maaperässä on kallioperästä irronnutta maa-ainesta, joka on yleensä happamista kivilajeista peräisin. Pohjaveteen liukenee maaperästä mineraaleja, jotka yhdessä humuksen kanssa muuttavat vesistöt helposti happamiksi. Metsien ojittaminen 1960-luvulla vaikuttaa edelleen vesistöihin muuttaen vedenvärin yhä ruskeammaksi. Koska luonto on subarktista tai arktista, ovat vesistöt ravintoarvoltaan karuja järviä. Luontaisesti reheviä järviä esiintyy vain Etelä- ja Lounais-Suomen savimailla sekä Ahvenanmaan kalkkipitoisilla seuduilla. Suomen asutuksen ja teollisuuden ravinnekuormitukset ja metsien ojitukset ovat kuitenkin rehevöittäneet monia suomalaisia järviä viime vuosikymmeninä.
Suomen järvien piirteitä > Järvet Suomessa

Suomessa olevien järvien kartoitus on edelleen kesken, koska kaikkia järviä ei ole vielä edes rekisteröity. Ensimmäiset kartoitusyritykset tehtiin varhaisten kartturien tekemien karttojen pohjalta. Kun Suomen peruskartasto alkoi kattaa koko maan, voitiin järvet laskea niistä. Kysymys järvien lukumäärästä Suomessa liittyy voimakkaasti mittakaavaan ja käytettävään resoluutioon. Kunkin järvilaskennan alussa on päätetty, minkä kokoisia järviä lasketaan, jolloin kaikki alarajan alle jääneet pienet järvet tai lammet on jätetty huomiotta. Kun laskettiin vain yli hehtaarin (eli sadan aarin) kokoiset järvet, saatiin tulokseksi 56 000 järveä. Jos mukaan otettiin myös yli viiden aarin järvet, kasvoi lukumäärä jo 187 888 järveen.
Suomen järvien ja muiden sisävesien yhteispinta-ala on noin 33 350 neliökilometriä (km²) ja yli hehtaarin kokoisten järvien kokonaistilavuus on arviolta noin 235 kuutiokilometriä (km³). Venäjällä Laatokassa on 837 km³, mikä on suomalaisten järvien monikertainen määrä. Suomen suurimmat järvet ovat Suur-Saimaa 4 380 km² , sen osa Saimaa 1 377 km² , Päijänne 1 081 km² , Oulujärvi 893 km²  ja Inarijärvi 1 084 km² . Yli kymmenen neliökilometrin kokoisia järviä on 309, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 21 911 km² eli noin 65 % koko Suomen järvialasta. Suurin järvitiheys on Inarin pohjoispuolisessa ”Lampi-Suomessa”, jossa järviä on paikoittain yli 1 000 sadalla neliökilometrillä. Järvi-Suomessa tiheys on noin 40 järveä sadalla neliökilometrillä. Siellä on myös pinta-alalla mitattuna eniten järviä ja alueen järvisyys ylittää sen ydinalueella 50 %.
Järviä on hävinnyt soistumisen vuoksi, mutta niitä on hävinnyt myös ihmisen toiminnan vuoksi. Järvenlaskussa järvestä poistetaan vesi avaamalla sen laskuoja riittävän syväksi. Tällä tavalla on kuivatettu lähes 3 000 järveä joko kokonaan tai osittain kosteikoksi. Järvenlaskun perustelut ovat yleensä olleet viljelymaan lisääminen tai tulvien ehkäisy. Tämä tavoite on saavutettu myös järven vedenpinnan osittaisella alentamisella. Joskus on myös nostettu järvien pintaa joko esimerkiksi vesiliikenteen tai tukinuiton helpottamiseksi taikka energiatalouden vuoksi. Toisaalta kuivalle maalle on rakennettu noin 30 tekojärveä. Niistä suurimmat ovat esimerkiksi Kemijoen vesistöalueen latvoille rakennetut Lokan tekojärvi 315 km²  ja Porttipahdan tekojärvi 149 km² .
Järvien nimet > Järvi vai lampi

Se, nimitetäänkö vesistöä lammeksi vai järveksi, on käytännön kannalta yhdentekevää. Tämän huomaa helposti järvien nimiä tutkiessa, koska välillä on lampareita nimitetty järviksi, ja toisaalta lampia ovat voineet olla suuretkin järvet (vertaa Haisjärvi ja Sokslammi). Vesistöjen luokittelijat ovat kuitenkin yrittäneet vetää näiden väliin yksikäsitteisen rajan. On esimerkiksi esitetty, että kaikki läpimitaltaan 200 metriä tai suuremmat vesistöt olisivat järviä. Silloin 188 000 lasketusta järvestä muodostaisivat lammet noin 150 000 vesistön suuruisen enemmistön.
Järvien nimet > Järvien nimet

Suomessa järviä on nimetty usealla eri kielellä. Valtaosa järvien nimistä on suomenkielisiä, mutta joukossa on paljon ruotsinkielisiä ja saamenkielisiä järvennimiä. Järvillä voi olla ruotsinkieliset nimet Pohjanlahden rannikolla, Suomenlahden rannikolla, saaristossa ja Ahvenanmaalla. Eri saamenkielien nimiä esiintyy lähinnä Pohjois-Lapissa. Joillakin järvillä on nimet usealla eri kielellä. Kaikilla järvillä ei ole suomenkielistä nimeä ja suurehko osa karttojen pienistä järvistä on täysin nimettömiä.
Järven nimi on voinut vaihtua hiljattain, jolloin molemmat nimet ilmoitetaan kartoissa (vertaa Saloistenjärvi). Järven nimi on voinut vaihtua asukkaiden vaihduttua toisen nimisiin asukkaisiin taikka kieleltään tai murteeltaan uusiin asukkaisiin. Joskus järven nimi säilyy uusien asukkaiden omaksuttua edellisten asukkaiden käyttämän nimen. Näin jää järvestä ihmisten kollektiiviseen muistiin tieto aikaisempien asukkaiden käyttämästä kielestä tai murteesta. Järvi-Suomen järvennimiä tutkittaessa on tavattu savolais- (esimerkiksi Valkeisenlampi, inen-johdos) ja karjalais- (Polvijärvi, polvi-sana) ja hämäläismurteiden nimistöä. Vanhempaa nimistöä ovat saamenkielen nimet, joiden ilmiasu on voinut saada suomenkielisten suussa erilaisen mutta vielä tunnistettavan muodon Sastamalan Siilijärvi (siiti-johdos, saamelainen talvikylä) ja Kukasjärvi (gukkês-johdos, pitkä)). Järven nimi saattaa säilyttää ikivanhan nimensä, jos järvi on tarpeeksi tärkeä tai se on erityinen. Päijänne ei ole suomalaisen, saamelaisen tai minkään tunnetun kielen nimitys. Eräs selitys onkin, että järvelle antoivat nimen sen ympäristössä ennen saamelaisia asuneet asukkaat. Paremman tiedon puuttuessa kieltä on arveltu kadonneeksi paleoeurooppalaiseksi kieleksi. Myös Saimaan nimi voisi olla samasta syystä ikivanhaa perua.
Yleisimmät järvien ja lampien nimet on saatu keräämällä ne kartoista, mikä on hyvä ja verrattain luotettava lähde nimistössä. Yleisimmät järvet ovat Valkeajärvi, Vähäjärvi, Pikkujärvi tai Pienijärvi, Saarijärvi, Särkijärvi, Pitkäjärvi, Kivijärvi, Isojärvi tai Suurijärvi, Ahvenjärvi, Syväjärvi, Vääräjärvi, Salmijärvi, Yli(mmäi)nen-, Yläjärvi tai Ylijärvi, Mustajärvi, Heinäjärvi, Kalliojärvi, Hauk(i)järvi, Keski(mmäi)nen- tai Keskijärvi, Ala- tai Alijärvi, Kotajärvi, Honka-, Mänty- tai Petäjäjärvi, Kaitajärvi taikka Myllyjärvi. Lammet nimetään samaan tapaan kuin järvet, mutta erojakin on. Yleisimmät lammet ovat Mustalampi, Paska- tai Paskolampi, Haukilampi, Ahvenlampi, Likolampi, Valkealampi, Pikku-, Pieni- tai Vähälampi, Kuikkalampi, Kalaton(lampi), Heinä- tai Heinilampi, Pahalampi, Sammakkolampi, Särkilampi, Myllylampi, Pitkälampi, Umpilampi, Hepo- tai Hevoslampi, Kaita- tai Hoikkalampi, Tervalampi taikka Hanhilampi.
Järvien tutkimus

Yli hehtaarin kokoisista järvistä on tietoa järvirekisterissä. Rekisteristä löytyy muun muassa syvyyskartoituksilla tuotettuja tietoja, joita ympäristöhallinto ja sen edeltäjät ovat tehneet 1970-luvun alusta alkaen yli 12 000 km² alalta.
Suomen järvien laskenta käynnistyi Jyväskylän yliopiston biologian professorin Mikko Raatikaisen aloitteesta. Hän katsoi, että kun peruskartat on tehty, laskenta on mahdollinen. Asiaan tarttui Suomen Kuvalehden päätoimittaja Mikko Pohtola, joka lupasi rahoituksen työvoimalle. Työ kesti runsaan vuoden, ja tulos julkistettiin kesäkuussa 1985.
Järvien vedenlaatu on hyvä tai erinomainen yli 80 % Suomen järvistä.
Tuhansien järvien maa

Suomea kutsutaan usein ”tuhansien järvien maaksi” (ruots. du tusen sjöars land). Nimitys on peräisin J. L. Runebergin Maamme-laulun kymmenennestä säkeistöstä, jossa Suomea kuvaillaan seuraavasti: ”Totuuden, runon kotimaa, / maa tuhatjärvinen” (ruots. O land, du tusen sjöars land).
Yhdistyneessä kuningaskunnassa julkaistiin vuonna 1899 Suomen-matkaopas Finland: the Land of a Thousand Lakes (suom. Suomi: tuhansien järvien maa). Siihen oli painettu Maamme-laulun englanninkielinen käännös kokonaisuudessaan.
Aiheesta muualla

Järvirekisteri 12.2.2010. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.6.2010.
Sisävesien syvyyskartoitus 1.6.2010. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.6.2010.
Suomen yli 10 neliökilometrin järvet 12.5.2010. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.6.2010.
Ajankohtainen vesitilanne 24.6.2010. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.6.2010.
Yleinen käyttökelpoisuusluokitus 12.6.2008. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.6.2010.
Päijänne on Suomen syvin järvi.
Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva Lappajärvi on asteroidin törmäyskraatteriin syntynyt järvi.
Monet sisä-Suomen kaupungit ovat kasvaneet järvien rannoille. Kuopio sijaitsee Kallaveden rannalla.
Sorvalampi Espoossa. Lammiksi nimitetään usein tällaisia pieniä järviä, mutta jotkin lammiksi nimitetyt järvet ovat verrattaen melko suuria.
Mustalampi on Suomen yleisin järven nimi ja toiseksi yleisin luontonimi. Suomessa on yli 500 Mustalampea. Kuvassa on Oulun Mustalampi.
Joseph McCarthy

| Joseph Raymond McCarthy |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Wisconsinista
 3. tammikuuta 1947 – 2. toukokuuta 1957  
Edeltäjä:  Robert M. La Follette Jr.
Seuraaja:  William Proxmire
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1908 Grand Chute, Wisconsin, Yhdysvallat
Kuollut: 2. toukokuuta 1957 (48 vuotta) Bethesda, Maryland, Yhdysvallat
Puoliso:  Jean Fraser Kerr Minetti
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Muut puolueet:  Demokraatit
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Joseph Raymond ”Joe” McCarthy (14. marraskuuta 1908 Grand Chute, Wisconsin, Yhdysvallat – 2. toukokuuta 1957 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltojen senaattori ja kansainvälisestikin tunnettu kommunismia vastustanut poliitikko. Hän oli 1950-luvulla Yhdysvaltain kommunistivainojen keulakuva, ja tuolloista kommunismin vastaista yhteiskunnallista hysteriaa kutsutaan usein hänen mukaansa ”mccarthyismiksi”.
Varhainen elämä

McCarthyn sukujuuret olivat Irlannissa ja Saksassa. Hän syntyi wisconsinilaisella maatilalla ja oli viides kaikkiaan seitsemän lapsen perheessä.
McCarthy aloitti insinööriopinnot mutta siirtyi oikeustieteeseen ja valmistui juristiksi Milwaukeen Marquetten yliopistosta. Hän työskenteli lakimiehenä Wisconsinissa ja oli demokraattisen puolueen ehdokkaana piirisyyttäjävaaleissa 1936 mutta hävisi. Vuonna 1939 hän onnistui paremmin, hänet valittiin sitoutumattomana kymmenennen hallintopiirin tuomariksi, ja hänestä tuli osavaltionsa siihen asti nuorin tuomari. Ajoittain hän pyrki hankkimaan lisäansioita uhkapelistä.
McCarthyn tuomarointi herätti jonkin verran kiistoja, sillä hän käsitteli kohdalleen tulleet tapaukset hyvin nopeasti. Hän oli perinyt kasan keskeneräisiä juttuja ja työskenteli jatkuvasti pyrkien tyhjentämään pöytänsä. Ajoittain hän kokemattomuuttaan vaati useilta kilpailevilta asianajajilta tarkkoja ja lyhyitä tiedotuksia, joihin hän myös turvautui päätöksissään. Wisconsinin ylempi oikeusaste kuitenkin kumosi vain pienen osan hänen päätöksistään.
Toinen maailmansota

Yhdysvaltojen jouduttua mukaan toiseen maailmansotaan McCarthy liittyi vuonna 1942 merijalkaväkeen, vaikka hänen tuomarinvirkansa olisi vapauttanut hänet palveluksesta. McCarthy valitsi merijalkaväen toiveenaan, että aselajissa palvelemisesta olisi jatkossa poliittisella uralla hyötyä. Opintojensa ansiosta hän sai automaattisesti upseerinviran vänrikkinä heti peruskoulutuksen jälkeen. Hän toimi tiedottavana tiedustelu-upseerina syöksypommittajalaivueessa Solomonsaarilla ja Bougainvillessa.
McCarthy erosi merijalkaväestä kapteenin arvoisena. Hän oli mukana 12 taistelulennolla pommikoneen taka-ampujana ja tähystäjänä ja sai silloin kutsumanimen ”Tail-Gunner Joe”. David M. Oskinskyn mukaan McCarthyn kutsumanimi tuli hänen halustaan olla yksikön eniten ammuksia käyttänyt konekivääriampuja lennon aikana.
Toinen maailmansota > Keksityt sota-ansiot

Myöhemmin McCarthy väitti olleensa mukana 32 taistelulennolla. Lukumäärä oikeutti hänet Distinguished Flying Cross -ansiomerkkiin, jonka hän saikin vuonna 1952. Hän julkaisi suosituskirjeen, jota hän väitti yksikkönsä komentajan allekirjoittamaksi sekä itsensä Yhdysvaltojen Tyynenmeren joukkojen komentajan, amiraali Chester W. Nimitzin puoltamaksi. Myöhemmin kuitenkin paljastui, että McCarthy oli kirjoittanut kirjeen itse tiedustelu-upseerina toimiessaan. Hän oli myös esittänyt saamansa ”sotavamman” monta erilaista tarinaa alkuperästä lento-onnettomuudesta ilmatorjuntatuleen, mutta lopulta osoittautui, että hän oli saanut sen loukkaannuttuaan laivalla järjestetyissä juhlissa, joiden aiheena oli päiväntasaajan ylitysseremonia.
Vaalikampanjat

Jo sodan aikana McCarthy kiinnostui republikaanipuolueesta ja kampanjoi vielä merivoimissa palvellessaan republikaanien esivaalissa päästäkseen Wisconsinin osavaltion senaattoriehdokkaaksi vuonna 1944. Hän hävisi selvästi. Sotilasuransa päätyttyä hän aloitti sodan jälkeen paljon paremmin organisoidun kampanjan Robert La Follette nuorempaa vastaan ja voitti tämän täpärästi republikaanien esivaaleissa 1946. Varsinainen vaalikampanja osoittautui helpoksi silloin republikaanivaltaisessa Wisconsinin osavaltiossa, ja McCarthy sai kaksi kertaa enemmän ääniä kuin demokraattien Howard MacMurray. McCarthyn ensimmäinen senaattorikausi alkoi 1947.
Liittovaltion senaattorina

Ennen vuotta 1950 McCarthy ei erottautunut senaatissa millään erityisellä tavalla muista republikaaneista ja äänesti yleensä puolueen linjan mukaisesti. Hän oli suosittu puhuja, ja hän sai kutsuja cocktail-tilaisuuksiin, joilla hän vieraili mielellään. Hänen apulaisensa ja tukijansa pitivät hänestä, mutta hän ei nauttinut suurta arvostusta kollegojensa keskuudessa. Senaatissa hänellä oli äkkipikaisen ja jopa raivokkaan miehen maine.
Liittovaltion senaattorina > Malmedyn verilöyly

Joukko SS-sotilaita oli teloittanut yhdysvaltalaisia sotavankeja ja belgialaisia siviilejä Ardennien taistelun aikana 1944. Sodan jälkeisessä Dachaun sotarikosoikeudenkäynnissä vuonna1946 syyllisiksi todettuja osallisia tuomittiin kuolemaan ja vankeuteen, mutta heränneen keskustelun vuoksi Yhdysvaltojen senaatti perusti alakomitean tutkimaan oikeudenkäyntimenettelyjä. McCarthy hankki luvan osallistua senaatin kuulusteluihin, joissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa tavalla, jota myöhemmin ruvettiin kutsumaan mccarthyismiksi. McCarthy pyrki saamaan SS-miehille annetut kuolemantuomiot kumotuiksi. Hän väitti SS-miesten kuulusteluissa käytetyn kidutuskeinoja ja piti oikeudenkäyntiä puolueellisena, koska osa syyttäjistä oli juutalaisia. Edelleen hän väitti Yhdysvaltojen armeijan yrittävän peitellä oikeudenkäynnin virheitä, joista hän ei kuitenkaan esittänyt todisteita. Hän riitautui alakomitean puheenjohtajan kanssa ja lähti kuulusteluista, mutta hyväksyi alakomitean selonteon myöhemmin kaikessa hiljaisuudessa. McCarthyn käytöstä arvosteltiin laajasti, ja pian tapauksen jälkeen hänet valittiin senaatin lehdistöosastojen äänestyksessä ”virassa olevista Yhdysvaltain senaattoreista huonoimmaksi”.
Liittovaltion senaattorina > Kommunistivainot

Kiinan julistauduttua kommunistiseksi ja Neuvostoliiton hankittua ydinaseita McCarthy löysi oman linjansa, hänen mukaansa nimetyn mccarthyismin: hän pyrki julkisuuteen syyttäen milloin ketäkin korkeaa virkamiestä kommunistiksi, kommunistipuolueen agentiksi tai kommunismille myötämieliseksi, oli asiassa perää tai ei. Tuloksena Yhdysvalloissa syntyi 1950-luvun alussa hysteria kommunismia tai kaikkea kommunismiksi luultua kohtaan.
McCarthyn ura lähti jyrkkään nousuun valtaisan julkisuuden ja kommunisminvastaisuuden tuoman suosion takia; aluksi jopa sotasankari ja suosittu presidentti Dwight D. Eisenhower kampanjoi hänen puolestaan. McCarthyn ystävä ja poliittinen tukija, Kalifornian senaattori Richard Nixon valittiin Eisenhowerin varapresidentiksi vuonna 1952. Vuosina 1953–1954 McCarthy toimi kommunisminvastaisia kuulemisia suorittaneen Permanent Subcommittee on Investigations -komitean puheenjohtajana. Hänen suosionsa kääntyi kuitenkin nopeaan laskuun, mihin vaikutti suuresti toimittaja Edward R. Murrow’n tekemä See It Now -televisiosarjan jakso, jossa Murrow McCarthyn omia lausuntoja lainaten loi hänestä kuvan vaarallisena fanaatikkona. McCarthy sai tilaisuuden vastineeseen, mutta hänen syytöksensä Murrow’ta kohtaan kääntyivät lopulta häntä itseään vastaan.
Itse korruptioprosessinselvennä lopputuloksena senaatti äänesti 2. joulukuuta 1954 äänin 67–22 McCarthyn rankaisemisesta nuhteluin, mikä käytännössä merkitsi hänen poliittisen uransa loppua valtakunnallisella tasolla. McCarthy vetäytyi viimein hyljeksittynä ja alkoholisoituneena senaatista kaksi ja puoli vuotta myöhemmin. Hän kuoli 2. toukokuuta 1957 hepatiittiin Yhdysvaltain laivaston sairaalassa Marylandissa.
Max Jakobson on kirjoittanut, että Moskovan arkistojen avauduttua Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla on käynyt ilmi, että Neuvostoliitto oli soluttanut vakoojiaan Yhdysvaltain ulko- ja puolustusministeriöihin ja muihin tärkeisiin instituutioihin. Yhtäkään neuvostovakoojaa McCarthy ei kuitenkaan onnistunut paljastamaan; sen sijaan hän tuhosi toiminnallaan useiden viattomien yhdysvaltalaisten uran.
McCarthyn uhreja

McCarthyn politiikan vuoksi noin 150 henkilöä joutui vankilaan ja vähintään 10 000 menetti työnsä. Mitä missä milloin – kansalaisen vuosikirja 1954 määrittelee useita lempinimiä McCarthylle, kuten: ”Keski-Lännen Mussolini”, ”nykyajan suurinkvisiittori” sekä ”myrskypilvi demokraattisen taivaan alla”. Hänen politiikkansa tunnettuja uhreja olivat muun muassa:
Richard Attenborough
Lucille Ball
Harry Belafonte
Elmer Bernstein
Bertolt Brecht
Luis Buñuel
Charlie Chaplin
John Garfield
Claudia Jones
Arthur Miller
Robert Oppenheimer
Dolores del Rio
Dalton Trumbo
Orson Welles
Richard Wright
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Joseph R. McCarthy on Wikiaineistossa (englanniksi)
McCarthy: Death of a Witch Hunter Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joseph McCarthy
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Suomen poliisit

| Suomen poliisit Sleepy Sleepers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Lahdessa
 Julkaistu: 1984 2007
 Tyylilaji: Huumorirock / Punk
 Kesto: 33.31
 Levy-yhtiö: Love Kustannus
 Levymerkki: Beta
Listasijoitukset
  4. (Fyysinen albumilista, 14/2021)
Sleepy Sleepersin muut julkaisut
| Tohtori Pöhön aerobix 1984 | Suomen poliisit 1984 | Voikkaa ja huikkaa 1984 |
Suomen poliisit on  Sleepy Sleepersin albumi.
Anarkistisen levyn kansitekstit lupasivat "toimintaa, jännitystä, rakkautta ja sotaa" sekä "idiootti esityksiä". Levyn sävellyksistä, sanoituksista ja sovituksista vastasivat salanimet Pekos Beer, Tex Vodka ja Ginger Ale.
Jytinää Eestissä -kirjan mukaan levyn innoittajina toimivat levynteon aikoihin esiin tulleet huonot kellaribändit. Levy oli mahdollisimman vähällä vaivalla tehty parodia bändeistä, jotka rääkyivät ja vihasivat kaikkea.
Kappaleet

Kun kohdattiin teki kipeää – 3.03
Mihin sie meet Keijo – 4.25
Elämä on rankkaa Aku Ankka – 2.29
Onnea isälle – 3.50
Pierevä hidalko – 2.56
Verotoimiston huorat – 4.03
Raila Nieminen – 6.10
Göbbelsillä seisoo – 1.42
Hullu Kulli Jokinen – 4.54
Kokoonpano

Sakke Järvenpää (laulu, basso)
Mato Valtonen (laulu, kitara)
Harri Kinnunen (rummut)
Pitkä Lehtinen (basso)
Devil Virtanen (kitara)
Kirjallisuutta

Jukka Lindfors ja Markku Salo (toim.): Jytinää Eestissä (1. painos Odessa 1987, 2. painos WSOY 2003 ISBN 951-0-28579-X)
Mayojen kirjoitusjärjestelmä

| Mayojen kirjoitusjärjestelmä |
| --- | --- |
 Mayaglyyfejä stukkolla (Museo de sitio, Palenque)
Tyyppi:  logosyllabinen
Kielet:  mayakielet
Aikakausi:  300 eaa. – 1600 jaa.
Merkkejä:  yli 1000
Kirjoitussuunta:  vasemmalta oikealle, pareittain ylhäältä alas
ISO 15924:  Maya, 090
Mayojen kirjoitusjärjestelmä eli mayahieroglyfit oli esikolumbiaanisen mayojen korkeakulttuurin käyttämä kirjoitusjärjestelmä. Mayojen kirjoitusjärjestelmä on yhdistelmä logogrammeja ja tavumerkkejä. Erilaisia merkkejä on yhteensä yli tuhat, joista samaan aikaan käytettyjä enintään 500.
Varhaisimmat säilyneet mayojen kirjoitukset ovat peräisin 300-luvulta eaa. Kirjoitusjärjestelmä oli jatkuvassa käytössä aina konkistadorien saapumisen jälkeiseen aikaan saakka 1500-luvulla, ehkä 1600-luvulle asti. Sen jälkeen mayatekstien tulkintataito unohtui vuosisadoiksi, ja kirjoitusta opittiin lukemaan uudelleen vasta 1900-luvun loppupuolella. Mayojen kirjoitusten ymmärtäminen uudisti käsitykset mayojen historiasta.
Synty

Kirjoitus Mesoamerikassa syntyi olmeekkien aikana 700–500 eaa. ja erkaantui kahdeksi kirjoitusperinteeksi, toinen Meksikon ylängöillä ja toinen Guatemalan ja Chiapasin ylängöillä. San Bartolosta, Pohjois-Guatemalasta löydettyjen varhaisten mayakirjoitusten aikaan 200-luvulla eaa. Mesoamerikassa oli käytössä ainakin kolme kirjoitusjärjestelmää.
Mayat joko kehittivät itse kirjoituksensa tai luultavammin omaksuivat sen sapoteekeilta tai olmeekeilta.
Meidän tulkittavissamme oleva yhtenäinen mayakirjoitus alkoi kehittyä 250–300 jaa. mayojen klassisen kauden alussa.