stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen Tiedeakatemia
Organisaatio

Suomalainen Tiedeakatemia on rekisteröity yhdistys, jonka ylintä toimivaltaa käyttää yhdistyksen kokous. Suomalaisen Tiedeakatemian asioita hoitaa ja sitä edustaa hallitus. Hallituksen esittelijänä ja päätösten toteuttajana toimii Suomalaisen Tiedeakatemian pääsihteeri, joka vuoden 2016 alusta on toiminut täysipäiväisenälähde?. Pääsihteerin tehtävässä on vuodesta 2016 toiminut professori Pekka Aula.
Organisaatio > Esimiehet vuodesta 1968 (hallituksen puheenjohtaja)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eino Jutikkala 1968–1970  Erkki Kivinen 1970–1971  Tauno Tirkkonen 1971–1972  Paavo Suomalainen 1972–1973  Kustaa Vilkuna 1973–1974  Esko Suomalainen 1974–1975  Mikko Juva 1975–1976  Erkki Laurila 1976–1977  Erkki Itkonen 1977–1978  Thure G. Sahama 1978–1979  Aimo Halila 1979–1980  Osmo Järvi 1980–1981  Aimo T. Nikolainen 1981–1982  Väinö Hovi 1982  |  Osmo Ikola 1982–1984  Pentti Laasonen 1984–1985  Yrjö Blomstedt 1985–1986  Kaarlo Hartiala 1986–1987  Jaakko Honko 1987–1988  Jorma K. Miettinen 1988–1989  Lauri Honko 1989–1990  Lauri Myrberg 1990–1991  Pertti Pesonen 1991–1992  Olli V. Lounasmaa 1992–1993  Jouko Paunio 1993–1994  Olavi Granö 1994–1995  Elina Haavio-Mannila 1995–1996  Olli Martio 1996–1997  |  Heikki Solin 1997–1998  Jarmo Visakorpi 1998–2000  Risto Näätänen 2000–2002  Risto Ihamuotila 2002–2004  Simo Knuuttila 2004–2006  Kari Raivio 2006–2008  Arto Mustajoki 2008–2010  Sirpa Jalkanen 2010–2012  Jorma Sipilä 2012–2014  Eva-Mari Aro 2014–2015  Kirsi Tirri 2016–2017  Risto Nieminen 2018–2019  Anna Mauranen 2020–2021  Kimmo Kaski 2021–2023  Tuula Linna 2024– |
Lähde
Organisaatio > Yleissihteerit / Pääsihteerit

Gustaf Komppa 1908–1944
P. J. Myrberg 1944–1948
Emil Öhmann 1948–1964
Esko Suomalainen 1964–1970
Lauri A. Vuorela 1970–1984
Aarne Nyyssönen 1984–1994
Pentti Kauranen 1994–1999
Matti Saarnisto 2000–2009
Olli Martio 2009–2015
Pekka Aula 2016–
Lähde
Kirjallisuutta

Oiva Ketonen, Suomalainen Tiedeakatemia 1908–1958, Helsinki 1959
Aimo Halila: Suomalainen Tiedeakatemia 1908–1983, Helsinki 1987.
Paaskoski, Jyrki: Oppineiden yhteisö: Suomalainen Tiedeakatemia 1908–2008.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 9789511225294
Jyrki Paaskoski: A community of Scholars. The Finnish Academy of Science and Letters, 1908–2008, Helsinki 2008. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Suomalaisen Tiedeakatemian kotisivu
| n k Suomen Tiedeakatemiat |
| --- | --- |
 Suomalainen Tiedeakatemia  Suomen Tiedeseura  Teknillisten tieteiden akatemia  Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove  Uppslagsverket Finland 2 
Muut:  IdRef
Vispiläjoki

| Vispiläjoki |
| --- | --- |
Maat:   Suomi
Kunnat:  Jyväskylä, Muurame
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Iso-Lampsi
 :  62.25326°N, 25.45631°E
Laskupaikka:  Kuusjärvi
 :  62.22262°N, 25.48853°E
Mittaustietoja
Pituus:  5,5 km 
Muuta
Vispiläjoki eli Vispilänjoki on Jyväskylän Vesangassa ja osittain Muuramessa sijaitseva noin viiden kilometrin pituinen joki, joka laskee Isosta-Lampsista etelään Muuramen rajalla olevaan Kuusjärveen. Siinä on koskiosuuksia.
Ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia Jyväskylän maalaiskunnan ja Korpilahden raja seurasi osittain Vispiläjokea.
Myllyjärvi (Jyväskylä, Taka-Keljo)

| Myllyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°11′34″N, 25°35′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  Tupajoki Ala-Sallaajärveen 
Järvinumero:  14.287.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,5 m  
Pituus:  630 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,384 km  
Pinta-ala:  5,298 ha  
Tilavuus:  0,0001372 km³  
Keskisyvyys:  2,59 m  
Suurin syvyys:  5,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiMyllyjärvi 
Myllyjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Taka-Keljossa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,3 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee kolmen mäen välissä Ylä-Sallaajärven ja Ala-Sallaajärven välissä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,14 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 5,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven pohjoispäässä. Järven rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven ympäristössä on haja-asutusta, josta yksi kiinteistö ja viisi vapaa-ajan asuntoa sijaitsevat järven rannassa. Niille tulee tiet yhdystieltä 16607.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Sallaanojan valuma-alueeseen (14.287) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,5 metriä mpy. Järvi on niin sanottu läpivirtausjärvi, jossa Ylä-Sallaajärven vedet virtaavat Ala-Sallaajärveen. Järven läpi virtaavaa uomaa kutsutaan Tupajoeksi tai Ronsunjoeksi. Muita tulo-ojia ei järvellä ole.
Historiaa

Vuoden 1752 pitäjänkartalla järven nimenä on Keskinen, ja pitäjänraja (tuolloin Jyväskylän ja Korpilahden kappeliseurakuntien) kulki järven keskeltä, kun nykyään raja kulkee sen länsipuolelta, eikä järvi kuulu ollenkaan Muurameen. Järvestä on myös käytetty nimiä Välijärvi ja Sulkujärvi.
Myllyjärven nimi viittaa laskuojassa olleeseen vesimyllyyn, jonka rakennelmat ovat jo hävinneet kokonaan.
Ana Derșidan-Ene-Pascu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ana Derșidan-Ene-Pascu vuonna 2013. |  Ana Derșidan-Ene-Pascu vuonna 2013. |  Ana Derșidan-Ene-Pascu vuonna 2013. |  |
Maa:   Romania
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | floretti, joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | München 1972 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Ana Derșidan-Ene-Pascu (22. syyskuuta 1944 Bukarest, Romania – 6. huhtikuuta 2022) oli romanialainen miekkailija.
Derșidan-Ene-Pascu saavutti pronssia naisten floretin joukkuekilpailuissa kesäolympialaisissa 1968 ja 1972. Miekkailun maailmanmestaruuskilpailuista Derșidan-Ene-Pascu voitti seitsemän mitalia, yhden kullan vuodelta 1969, yhden hopean vuodelta 1970 sekä viisi pronssia.
Simona Gherman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Simona Gherman vuonna 2014. |  Simona Gherman vuonna 2014. |  Simona Gherman vuonna 2014. |  |
Maa:   Romania
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | kalpa, joukkuekilpailu |  |
Simona Gherman (12. huhtikuuta 1985, Bukarest) on romanialainen kalpamiekkailija ja olympiavoittaja. Hän saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa kalvan joukkuekultaa Romanian joukkueessa. Ghermanilla on myös kaksi joukkuemaailmanmestaruutta. Hän edustaa CSA Steaua Bukarestia.
Lylyjärvi (Muurame)

| Lylyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Muurame
Koordinaatit:  62°10′22″N, 25°40′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  oja Isoon Palojärveen 
Järvinumero:  14.289.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,8 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,65 km  
Pinta-ala:  1,245 ha  
Tilavuus:  21 600 m³  
Keskisyvyys:  1,73 m  
Suurin syvyys:  2,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLylyjärvi 
Lylyjärvi  on Keski-Suomessa Muuramessa Valkolan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 21 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 2,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Punasillanojan valuma-alueeseen (14.289) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,8 metriä mpy.
Galactus

| Galactus |
| --- | --- |
 Maailmojen syöjä Galactus
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four #48 (maaliskuu 1966)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Galan
Status:  Aktiivinen
Pituus:  876 cm (vaihteleva)
Paino:  8,2 tonnia (vaihteleva)
Henkilöllisyydet:  Maailmojen tuhoaja, planeettojen syöjä, Ashta
Voimat:  Kosminen voima, joka suo hänelle miltei jumalan kaltaiset kyvyt, taidon hallita suvereenisti elementtejä ja luonnonvoimia, materiaa ja energiaa
Suhteet
Sukulaiset:  Ei ole (vaikka hän kutsuukin Kuolemaa ja Ikuisuutta perheeseen viittaavilla nimityksillä)
Galactus, maailmojen tuhoaja on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Galactus on maailmankaikkeuden vanhin kosminen olento (jopa vanhempi kuin Universumin vanhimmat), jonka jatkuva elämänjano pakottaa tämän jatkuvasti imemään planeettojen elinvoimaa. Vuosien varrella Galactuksella on ollut lukuisia apulaisia, ja usein hänen tiensä ovat kohdanneet Ihmenelosten kanssa.
Suomessa Galactuksen ensiesiintyminen tapahtui Ihmesarjan numerossa 32 (1968).
Historia > Galactuksen synty

Galactus on meidän universumiamme edeltäneen maailmankaikkeuden ainoa eloonjäänyt asukas. Tämä alun perin Galanina (joissain yhteyksissä erheellisesti Galen) tunnettu humanoidi asui Taa-planeetalla, joka edusti paratiisimaisuudessaan silloisen universumin sivistyksen korkeinta tasoa.
Universumi syntyi Kosmisesta Munasta, joka oli äärettömän tiheästi pakkautunutta ainetta. Avaruus syntyi kun tämä muna räjähti levittäen materiaa miljardeja vuosia yhä laajemmalle. Kun laajeneminen lopulta päättyi, alkoi materia kerääntyä takaisin kasaan uudeksi Kosmiseksi Munaksi. Näin alkoi tapahtua Taan universumissa, ja lopun aikoihin liittyi tappava kosminen säteily.
Avaruusmatkailija Galan lähetettiin etsimään parannuskeinoa, jota ei kuitenkaan löytynyt. Koska loppu oli varma, Galan ehdotti elossaoleville läheisilleen, että he kuolisivat kunniakkaasti matkalla Kosmiseen Munaan. Näin kävikin, mutta Galactus tunsi ainoana henkiin jääneenä Kosmisessa Munassa, kuinka hän täyttyi oudolla voimalla.
Ei ole tietoa kuinka kauan meni edellisen universumin kuoleman ja uuden synnyn välillä, mutta kun alkuräjähdys taas tapahtui, syntyivät Ikuisuus ja Kuolema ja entinen Galan sinkoutui avaruuteen uudelleen muotoillussa avaruusaluksessaan. Vastasyntynyt Galactus uinui miljoonia vuosia aluksensa sisällä vahvistuen samaan aikaan kun maailmankaikkeudessa alkoi jo syntyä elämänmuotoja.
Historia > Alkuaika

Galactus kehitti itselleen haarniskan, jonka avulla hän kykeni paremmin hallitsemaan energiaansa, mutta ei tullut aluksestaan ulos ennen kuin ohikulkeva avaruuslaivasto tulitti sitä luullen sitä vihollisen aseeksi. Galactus heräsi, tuhosi laivueen ja imi nälissään itseensä läheisen planeetan biosfäärin elinvoiman.
Seuraavien ajattomien iäisyyksien kuluessa Galactus rakensi itselleen niin suunnattoman avaruusaseman, että planeetat kiertävät sitä. Hän nimesi sen TAA II:ksi. Aikaa myöten Galactuksen nälkä kasvoi, ja hänen täytyi ravita itseään yhä useammin planeettojen energialla.
Historia > Hopeasurffari ja maapallo

Hän siirtyi asumattomista planeetoista asuttuihin, ja törmäsi lopulta Zenn-Lan planeettaan, jonka asukas Norrin Radd lupasi ryhtyä Galactuksen palvelijaksi, jos Galactus säästäisi Zenn-Lan. Galactus suostui ja teki Norrin Raddista Hopeasurffarin.
Hopeasurffari ohjasi Galactuksen maapallolle, missä Ihmenelosten, Seuraaja Uatun ja kapinalliseksi ryhtyneen Hopeasurffarin onnistui estää tämän aikeet uhkaamalla Galactusta tämän avaruusasemalta kaapatulla Kaikenlopettajalla. Galactus lupasi jättää maapallon rauhaan, mutta vangitsi Hopeasurffaajan maapallolle kostoksi tämän petturuudesta.
Lupauksestaan huolimatta Galactus palasi useasti maapallolle, mutta viimeisellä kerralla jo niin nälissään ja heikossa kunnossa että maapallon yhteen kerääntyneiden sankareiden onnistui voittaa hänet. Reed Richards pelasti kuolevan Galactuksen, joka tällä viimeisellä käynnillään maapallolle sai uuden apulaisen, Novan. Myöhemmin Herra Fantastinen joutui tästä syystä eri avaruusrotujen tuomioistuimen eteen.
Historia > Apulaiset

Galactus on ottanut palvelukseensa joitakin olentoja toimimaan hänen apulaisinaan. Näille muutamille Galactus on antanut pienen osan omasta kosmisesta voimastaan ja lähettänyt nämä etsimään planeettoja, joiden energioilla Galactus voisi tyydyttää nälkänsä.
Suurin osa Galactuksen apulaisista on joko kapinoinut tätä vastaan, pettänyt tämän tai jätetty omilleen jostakin syystä.
Galactuksen tunnetuimpia apureita (jokainen esiintynyt suomalaisissa lehdissä) ovat Hopeasurffari, Ilmakävelijä, Tulilordi, Terrax, asgardilainen Tuhoaja, Nova ja Morg. Amerikkalaisissa julkaisuissa on tuotu esille vielä muita apulaisia (esimerkiksi Teräsmies joka oli Galactuksen apuri vain hetken amerikkalaisessa Ihmeneloset ja Teräsmies-yhteisseikkailussa).
Voimat ja varusteet

Galactuksen voimat riippuvat hänen energiavarannostaan, Kosmisesta Voimasta, ja hän voi tarvittaessa imeä energiaa materiasta kasvattaen näin voimiaan rajattomasti. Voimien laatu on kosminen, eikä niiden rajoja tunneta. Tiedetään hänen kykenevät molekyylirakenteen muuttamiseen, materian siirtämiseen ajassa ja paikassa ja moniin muihin uskomattomiin tekoihin. Galactuksen tuntemattomasta materiasta luotu haarniska estää hänen energiansa räjähtämisen vapaaksi, mikä voisi muuttaa hänet pieneksi auringoksi.
Ultimate Galactus

Ultimate Marvel -universumissa Galactus, jota kutsutaan Gah Lak Tus -nimellä, esiintyi ensimmäisen kerran Warren Elliksen Ultimate Galactus trilogiassa. Ensimmäisen kerran Gah Lak Tusin mainitsee Ultimate Vision, jolloin selviää, että Vision on varoitusjärjestelmä Gah Lak Tusia vastaan. Gah Lak Tus näyttäytyy Ultimate -universumissa 160 000 kilometriä korkeana parvena robottimaisia olioita, jotka tuhoavat maailmoja asevoimin ja lihaasyövien virusten avulla. Tämän jälkeen olento imee planeetan lämpöenergian itseensä. Gah Lak Tus pitää kaikkea elämää niin arvottomana, että olento tunsi itsensä häväistyksi Professori X:n otettua siihen yhteyttä telepaattisesti.
Galactus muissa medioissa > Televisio

Galactus esiintyi vuonna 1994 tehdyssä Ihmeneloset-animaatiosarjassa yhdessä Hopeasurffarin kanssa. Jaksossa esiintyi myös useita muita Marvel-sankareita ja lopulta Galactus tuhottiin Aaveajajan katumuskatseen avulla.
Galactus oli myös vakiohahmo FOXin 1998 tekemässä Hopeasurffari-animaatiossa. Hän oli sarjan yksi ainoista tietokoneella tehdyistä hahmoista. Galactuksen osuuden dubbasi näyttelijä James Blendick.
Muissa medioissa > Elokuvat

Galactus esiintyi vuonna 2007 julkaistussa elokuvassa Fantastic Four: Hopeasurffari. Elokuvan ohjaaja Tim Story kuvasi Galactuksen jättiläismäisen hahmon sijaan suurena voimana, valtavana ja muodottomana kosmisena voimapilvenä, joka lonkeromaisilla pilviulokkeilla työntyi planeettojen sisuksiin ja imi kaiken niiden energian itseensä. Lopulta se saapui myös maapallolle, mutta Hopeasurffari, haluten suojella rakastaan muistuttavaa Susan Stormia, lensi Galactuksen sisään, ja vapautti kaiken energiansa, tuhoten Galactuksen ja lähes kuollen samalla itsekin.
Galactus oli tarkoitus esittää sarjakuvista tutussa ulkomuodossaan myöhemmin Hopeasurffariin keskittyvässä spin-off -elokuvassa.
Muissa medioissa > Elokuvat > Marvel Cinematic Universe

Ralph Ineson näyttelee Galactusta Marvel Cinematic Universeen (MCU) sijoittuvassa elokuvassa The Fantastic Four: First Steps (2025).
Muissa medioissa > Videopelit

Galactus esiintyy Marvel: Ultimate Alliance -pelissä yhtenä voimakkaimmista välivastustuksista. Pelaaja taistelevat Skrullien kotiplaneetalla puolijumalaa vastaan saadakseen käsiinsä koneen, jolla Tohtori Doomin suunnitelmat saataisiin pysäytettyä.
Galactus esiintyy myös Marvel Vs. Capcom 3 -pelissä loppuvastustajana.
Galactus esiintyy Fortnite Battle Royale -pelimuodossa, kun hänet nähdään sarjakuvamaisessa tapahtumassa, jossa hahmot yrittävät estää häntä tuhoamasta pelin saarta.
Maailmojen syöjä Galactus Joh Byrnen kuvittamana (Marvel #1/1988, suomennos Lauri Narinen). Maailmankaikkeuden olennot näkevät kukin Galactuksen omalla tavallaan - ihmisille Galactus on haarniskoitu humanoidi.
Galactus ulkoa ja sisältä Fantastic Four: Hopeasurffari -elokuvassa.
Galactus Marvel: Ultimate Alliancessa.
NHL-kausi 1937–1938

Kausi 1937–1938 oli National Hockey Leaguen historian 21. kausi. Sen aikana kahdeksan joukkuetta pelasi kukin 48 ottelua. Loppuottelusarjassa Chicago Black Hawks kukisti Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 3–1 ja vei Stanley Cupin.
Runkosarja

Bill Dwyerilta ei löytynyt tarvittavaa pääomaa joukkueensa pitämiseksi itsellään, joten NHL otti New York Americansin kokonaan komentoonsa.
NHL:n toinen tähdistöottelu, Howie Morenzin muisto-ottelu, pelattiin 2. marraskuuta 1937. Se tuotti yli 11 000 dollaria, mistä muiden lahjoitusten ohella muodostettiin yli 20 000 dollarin rahasto Morenzin perhettä varten. Ennen pelin alkua Howie Morenzin pelipuku ja -varusteet huutokaupattiin. Viidensadan dollarin voittohuudon teki Joseph Cattarinich. Pelipuku annettiin Howie Morenz Jr.:lle.  Itse pelissä NHL-tähdet voittivat Montreal Canadiensin ja Maroonsin pelaajista koostuneen joukkueen maalein 6–5.
Charlie Conacher nimettiin Toronto Maple Leafsin kapteeniksi. Pelatessaan Montrealissa 18. marraskuuta Canadiensia vastaan hän loukkasi olkapäänsä. Toistuvilla loukkaantumisilla oli yhä suurempi vaikutus niin Conacherin henkiseen kuin fyysiseenkin kuntoon, ja lääkäri kehotti häntä lopettamaan jääkiekkouransa. Loppukauden Conacher jättikin pelaamatta, mutta seuraavalla kaudella hän palasi kaukaloihin. Toronto Maple Leafsissä hän ei kuitenkaan enää koskaan pelannut.
Puolustajien Ching Johnson ja Hap Day myötävaikutuksella New York Americans pelasi paljon paremmin kuin aikaisemmilla kausilla. Yksi joukkueen menestyksen avaintekijöistä oli uusi maalivahti Earl Robertson.
Aluksi King Clancyn valmentama Montreal Maroons ajautui viimeiselle sijalle, ja toimitusjohtaja Tommy Gorman päätti itse astua valmentajan saappaisiin. Hänen johdollaan suoritukset olivat entistäkin surkeampia, eivätkä ottelut kiinnostaneet kannattajia. Joukkueen huonoista otteista huolimatta kauden kohokohta oli 11–7-voitto paikallisvastustaja Montreal Canadiensista. Gorman ei kuitenkaan kyennyt elvyttämään joukkuetta, ja Maroonsin tappioputki oli eräässä vaiheessa kahdeksan ottelun pituinen.
Yhdysvaltojen divisioonassa kiekkoilleen Detroitin kausi oli järkyttävän huono. Vuoden 1937 Stanley Cup -voiton jälkeen joukkue juuttui divisioonansa peränpitäjäksi. Kaudella oli kuitenkin valoisakin hetkensä, kun Carl Liscombe teki NHL-historian nopeimman hattutempun (ennätyksen on myöhemmin rikkonut Bill Mosienko). Liscombe teki kolme maalia yhden minuutin ja 52 sekunnin sisällä Chicagoa vastaan käydyssä kamppailussa, joka päättyi Detroitin voittoon maalein 5–1.
17. maaliskuuta 1938 Nels Stewart teki 300. NHL-maalinsa 5–3-häviössä New York Rangersille.
Runkosarja > Loppusijoitukset

Lyhenteiden selitys: O = Ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, RM = Rangaistusminuutit
Huom: Pudotuspeleihin selviytyneet joukkueet on lihavoitu.
| Kanadan divisioona | O | V | H | T | Pisteet | Tehdyt maalit | Päästetyt maalit | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toronto Maple Leafs | 48 | 24 | 15 | 9 | 57 | 151 | 127 | 404 |
| New York Americans | 48 | 19 | 18 | 11 | 49 | 110 | 111 | 327 |
| Montreal Canadiens | 48 | 18 | 17 | 13 | 49 | 123 | 128 | 340 |
| Montreal Maroons | 48 | 12 | 30 | 6 | 30 | 101 | 149 | 470 |
| Yhdysvaltojen divisioona | O | V | H | T | Pisteet | Tehdyt maalit | Päästetyt maalit | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boston Bruins | 48 | 30 | 11 | 7 | 67 | 142 | 89 | 284 |
| New York Rangers | 48 | 27 | 15 | 6 | 60 | 149 | 96 | 435 |
| Chicago Black Hawks | 48 | 14 | 25 | 9 | 37 | 97 | 139 | 238 |
| Detroit Red Wings | 48 | 12 | 25 | 11 | 35 | 99 | 133 | 258 |
Runkosarja > Pistepörssin parhaat

Lyhenteiden selitys: O = Ottelut, M = Maalit, S = Syötöt, P = Pisteet, RM = Rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | P | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gordie Drillon | Toronto Maple Leafs | 48 | 26 | 26 | 52 | 4 |
| Syl Apps | Toronto Maple Leafs | 47 | 21 | 29 | 50 | 9 |
| Paul Thompson | Chicago Black Hawks | 48 | 22 | 22 | 44 | 14 |
| Georges Mantha | Montreal Canadiens | 47 | 23 | 19 | 42 | 12 |
| Cecil Dillon | New York Rangers | 48 | 21 | 18 | 39 | 6 |
| Bill Cowley | Boston Bruins | 48 | 17 | 22 | 39 | 8 |
Palkinnot

| --- | --- |
O’Brien Trophy:: Toronto Maple Leafs
Prince of Wales Trophy:: Boston Bruins
Calder Memorial Trophy:: Cully Dahlstrom, Chicago Black Hawks
Hart Memorial Trophy:: Eddie Shore, Boston Bruins
Lady Byng Memorial Trophy:: Gordie Drillon, Toronto Maple Leafs
Vezina Trophy:: Tiny Thompson, Boston Bruins
Joanna Hiffernan

James McNeill Whistler, Symphony in White, No. 1: The White Girl, 1862. Maalauksen mallina toimi Joanna Hiffernan. Maalaus on nykyään esillä Washingtonin National Gallery of Artissa.
Joanna ”Jo” tai ”Joe” Hiffernan (toisinaan myös Joanna Heffernan; noin 1843 – vuoden 1903 jälkeen) oli irlantilaissyntyinen taiteilijoiden malli ja muusa. Hän oli romanttisessa suhteessa yhdysvaltalaisen taidemaalari James McNeill Whistlerin ja ranskalaisen taidemaalari Gustave Courbet’n kanssa ja toimi 1860-luvun aikana useiden Whistlerin ja Courbet’n kuuluisten maalausten mallina. Punahiuksisen viktoriaanisen kaunottaren uskotaan toimineen muun muassa Courbet’n Maailman alkuperän (ransk. L’Origine du monde, 1866) mallina.
Henkilöhistoria > Varhaiset vaiheet

Joanna Hiffernan oli roomalaiskatolinen. Whistlerin ystävät Joseph Pennell ja hänen vaimonsa Elizabeth ovat kertoneet hänen isänsä Patrick Hiffernanin muistuttaneen William Makepeace Thackerayn romaanissa Pendennis (1848–1850) esiintynyttä juoppoa irlantilaista ”kapteeni Costigania”. Pennellit kertoivat hänellä olleen myös tapana puhutella Whistleriä nimityksellä ”me son-in-law.” Hänen äitinsä, Katherine Hiffernan, kuoli 44-vuotiaana vuonna 1862. Joanna Hiffernanilla oli sisko nimeltä Bridget Agnes Hiffernan, myöhemmin Singleton. Taidemaalari Walter Greaves (1846–1930), joka alkoi opettaa häntä Whistlerin kanssa vuonna 1861 ja joka tunsi Hiffernanin läheisesti, on väittänyt Hiffernanilla olleen poika nimeltä Harry, mutta virallisista asiakirjoista ei löydy merkintää pojasta.