stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trafalgarin taistelu
Taistelun kulku > Nelson aloittaa hyökkäyksensä

Hyökkäyksen alkaessa ranskalais-espanjalaisen laivaston komentaja de Villeneuve oli asettanut aluksensa jonoon, jotta vihollisen olisi mahdollisimman vaikeaa tuhota monta alusta muutamalla laukauksella. Nelson kävi hyökkäykseen suunnitelmiensa mukaisesti kahtena rintamana. Hän itse johti näistä pohjoisempaa. Tarkoituksena oli murtaa vihollisen linja murtautumalla läpi kahdesta kohdasta. Taistelun alkaessa tuuli luoteesta kaakkoon, vaikkakin tuuli oli sangen heikkoa.
Aluksi taktiikka vaikutti tappiolliselta brittijoukkoihin nähden, sillä heikon tuulen takia alukset liikkuivat hitaasti kohti ranskalais-espanjalaisen laivaston rivistöä. Purjehtimissuunnasta johtuen britit eivät voineet ampua vihollisaluksia, vaikkakin nämä pystyivät tulittamaan eteneviä Nelsonin joukkoja.  Ranskalais-espanjalainen laivasto pystyikin ampumaan brittejä puolen tunnin ajan, ennen kuin nämä pystyivät vastaamaan tuleen. Ennen kuin Nelsonin lippulaiva HMS Victory oli saavuttanut vihollisen linjan, noin viitisenkymmentä merimiestä oli saanut surmansa. Lisäksi laivojen ohjattavuus oli kärsinyt; mastot olivat kärsineet vakavasti ja peräsintä ohjasi käsivoimin 40 merimiestä.
Taistelun kulku > Ranskalais-espanjalaisen laivaston rivistö murtuu

Brittien laivojen tunkeuduttua ranskalais-espanjalaisen laivaston rivistön läpi ja päästyä vihollisen tuntumaan, laukaistiin tykit. Vara-amiraali Nelsonin lippulaivan Victoryn ensimmäinen täyslaidallinen osui Bucentaureen (80 tykkiä) haavoittaen kahtasataa ranskalaista merimiestä ja tuhoten kaksikymmentä tykkiä. Samalla brittien merijalkaväki aloitti yhteistulituksen vihollisiansa kohti. Toisin kuin ranskalaiset, vara-amiraali Nelson ei halunnut käyttää tarkka-ampujia laivoissaan, koska näiden laukaukset saattoivat vahingossa sytyttää oman laivan purjeet tuleen. Nelson yhtyikin Britannian laivastossa vallitsevaan käsitykseen, jonka mukaan komentajan ensisijainen tehtävä oli vastustajan laivan kaappaaminen, ei sen tuhoaminen.
Taistelun kulku > Viisituntinen taistelu päättyy brittien voittoon

Hyökättyään Bucentauren kimppuun Victory siirtyi taistelemaan Redoutablen (74 tykkiä) kanssa. Jonkin aikaa molemmat alukset ampuivat kiivaasti toisiaan. Redoutablen sulkiessa tykinluukkunsa Victoryllä oletettiin, että vihollisaluksen kapteeni Lucas aikoi antaa miestensä nousta Britannian laivaston lippulaivaan. Lucas uskoikin jo voittaneensa Nelsonin, mutta Témérairen törmääminen Redoutableen esti suunnitelman toteuttamisen. Redoutablen ollessa toimintakyvyttömänä Victory jatkoi tulitustaan hajottaen vihollislaivansa.
Taistelu jatkui vielä viiden tunnin ajan. Viimein Nelsonin taktiikka osoitti olevansa toimiva, sillä ranskalais-espanjalainen laivasto alkoi hajaantua. Murtautumalla heti taistelun alussa vihollisten rivistön läpi Nelson oli saanut brittilaivat suoraan taistelun keskustaan. Yliotteen keskiössä saaneet britit pakottivat de Villeneuven antautumaan ja kymmenen ranskalais-espanjalaisen laivaston laivaa pakenivat samalla Cádiziin. Koko taistelussa britit eivät olleet menettäneet ainuttakaan laivaa, vaikkakin heiltä oli kuollut tai haavoittunut 1700 miestä. Brittialukset olivat paikoin huonossa kunnossa, mutta huonompi tilanne oli ranskalais-espanjalaisen laivaston puolella. He olivat menettäneet 18 laivaansa joko vallattuina tai tuhottuina ja tuhannet sotilaat olivat kaatuneet. Brittimerimiehet taas tointuivat pian taistelusta ja eräs ranskalainen silminnäkijä kirjoittaakin:
»Minua hämmästytti eniten heidän toimintansa taistelun jälkeen. Yllättäen kohosi navakka tuuli, ja englantilaiset ryhtyivät välittömästi työhön laskemaan purjeita ja reivaamaan märssypurjeita sellaisella täsmällisyydellä ja järjestelmällisyydellä ikään kuin heidän laivansa eivät olisikaan olleet hirveässä taistelussa. Olimme kaikki hölmistyneitä ja mietimme, mistä englantilaiset merimiehet oli tehty. Meidän miehemme olivat nyt joko juovuksissa tai haavoittuneita, ja me, päällystö, emme saaneet heitä tekemään mitään. Emme olleet nähneet niin taitavaa toimintaa aiemmin, enkä tule koskaan unohtamaan heitä.»
Vara-amiraali Nelsonin kohtalo

Vaikka Trafalgarin taistelu oli kiistattomasti vara-amiraali Nelsonin suurin voitto, hän ei itse päässyt nauttimaan siitä. Sen aikaisen sodankäyntitavan mukaan laivojen komentajat kulkivat kannella suojattomina valaen toivoa ja motivaatiota merimiehiin ja merijalkaväkeen. Tämä asetti komentajan, tässä tapauksessa Nelsonin, vaaraan kun vihollislaiva tuli ampumaetäisyydelle.
Trafalgarilla oli ehditty taistella vasta viitisentoista minuuttia kun sala-ampujan luoti tavoitti Nelsonin. "Nyt he osuivat minuun, Hardy [Victoryn kapteeni]. Selkärankani on mennyttä", Nelson sanoi luodin osuttua häneen. Käyskennellessään kannella Nelsonilla ei ollut minkäänlaista suojaa luoteja vastaan ja hän oli pukeutunut juhlaunivormuunsa. Luoti oli osunut häntä vasempaan hartiaan ja sitä kautta tunkeutunut syvälle ruumiiseen. Kannen alle kannettua Nelsonia yritettiin vielä pelastaa kirurgisin konstein, mutta Nelson menehtyi haavoihinsa. Hän ehti kuitenkin ennen kuolemaansa kuulla voitosta. Vara-amiraali Nelsonin viimeiset sanat olivat: "Luojan kiitos, olen tehnyt velvollisuuteni."
Horatio Nelsonin ruumis säilöttiin suureen, täyteen brandytynnyriin, jotta se säilyisi kotimatkan ajan ja kuljetettiin haudattavaksi Isoon-Britanniaan. Hänen kolmea voittoaan kunnioitetaan yhä merisotilaiden kaulureissa olevilla kolmella raidalla ja kuolemaa näiden pukuun sijoitetulla mustalla solmiolla. Nelsonille järjestettiin valtiolliset hautajaiset ja hänen merivoittonsa mukaan nimettiin Lontoon merkittävimpiin aukioihin kuuluva Trafalgar Square.
Trafalgarin taistelun seuraukset

Trafalgarin taistelun seurauksena keisari Napoleon I:n johtama Ranska menetti lopullisesti mahdollisuutensa Britannian kukistamiseen merellä, vaikkakin hän yhä suunnitteli Britannian valtaamista. Voidaankin katsoa, että voitto Trafalgarilla pelasti Britannian Ranskan hyökkäykseltä. Voitto Trafalgarinniemellä johti siihen, että Britanniasta tuli merien kiistaton suurvalta, eikä Euroopasta tai muilta mantereilta löytynyt sille enää kilpailijaa merillä.
Britannian suurvalta-asema merillä johti siihen, ettei mikään valtio kyennyt kilpailemaan sen kanssa meriherruudesta. Tämä mahdollisti sen, että Britannia saattoi käyttää merivaltaansa maailmanlaajuisen imperiumin luomiseen ja ylläpitämiseen.  Selvä valta-asema merillä auttoi suuresti Britanniaa kolonialismin aikana, jolloin Britannia hankkikin paljon siirtomaita. Trafalgarin taistelu siis osittain mahdollisti Brittiläisen imperiumin syntymisen.
Nelsonista tuli taistelun seurauksena kansallissankari Britanniassa. Taistelun tunnetuin muistomerkki on Trafalgar Squaren aukio Lontoon keskustassa. Sen keskellä on vuonna 1843 valmistunut 46 metriä korkea pylväs, jonka päässä on 5,5 metriä korkea Nelsonin patsas. Vuonna 2005 Britanniassa juhlittiin taistelun 200-vuotispäivää muun muassa kuuden päivän juhlallisuuksilla Portsmouthissa ja kuningattaren suorittamalla suurella kansainvälisellä laivastokatselmuksella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Battle of Trafalgar BritishBattles.com. Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
Battle of Trafalgar Encyclopaedia Britannica.  17.10.2018. Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
The Battle of Trafalgar 1805  Royal Navy. Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
Battle of Trafalgar  History.com.  9.11.2009. Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
Lambert, Andrew : The Battle of Trafalgar  BBC History .  17.2.2011 . Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
1805, Battle of Trafalgar  History.com.  9.2.2010. Viitattu 21.10.2018 (englanniksi).
Horatio Nelson
Horatio Nelsonin lippulaiva HMS Victory
Nelsonin taktiikka Trafalgarilla. Britannian laivasto (punainen) hyökkää kahtena rintamana ranskalais-espanjalaisen laivaston (violetti) kimppuun ja hajottaa vihollisensa rivistön.
Espanjan laivaston Santísima Trinidad
Kuuluisaksi muodostunut lipuilla muodostettu viesti, jota vara-amiraali Nelson käytti Trafalgarin taistelussa: Englanti odottaa, että jokainen mies tekee velvollisuutensa (England expects that every man will do his duty).
Trafalgarin taistelu Nicholas Pocock -nimisen taiteilijan kuvaamana.
Ranskan laivaston Renoutable tuhotaan tykkien yhteislaukauksella.
Taistelun ollessa käynnissä vara-amiraali Nelson (oikealla maaten kannella) haavoittui kuolettavasti ranskalaisen tarkka-ampujan luodista.
Maailmankartta vuodelta 1897, johon Brittiläinen imperiumi on merkitty punaisella. Brittien voitto Trafalgarilla teki Britanniasta suurvallan merillä, minkä turvin Britannia saattoi ylläpitää maailmanlaajuista imperiumia.
Krappikääpä

| Krappikääpä> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Polyporaceae
Suku::  Oranssikäävät Erastia
Laji::  ochraceolateritia
Kaksiosainen nimi
 Erastia ochraceolateritia  (Bondartsev) Miettinen & Niemelä (2018) 
Synonyymit
 Hapalopilus ochraceolateritius  Physisporus aurantiacus var. saloisensis 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Krappikääpä (Erastia ochraceolateritia) on vanhoissa metsissä viihtyvä, Suomessa hyvin harvinainen kääpälaji. Se elää maapuissa ja kannoissa, isäntäpuinaan mänty ja kuusi.
Käävän yksivuotinen ja alustanmyötäinen itiöemä on yleensä melko pienialainen. Krappikäävän kokonaispaksuus on 1-3 mm ja se ohenee reunaa kohti. Tuore itiöemä on pehmeä ja kuivana se kovettuu ja kutistuu, vaikka pillit eivät painu. Reuna on tavallisesti häipyvä, joskus siinä on muutaman millimetrin leveä, vaaleankeltainen reunus, joka muuttuu kuivuessaan ruosteiseksi. Pillipinta on tuoreena purppuraan vivahtavan terrakotan- tai tiilenpunainen ja tummenee kolhiintuessaan, ikääntyessään ja kuivuessaan melkein mustaksi. Pyöreitä pillejä on 4-5 millimetrillä ja paksut väliseinät saavat ne näyttämään ahtailta. Pohjamalto on tiivis, kellanoranssi ja se erottuu varsinkin vanhalla, kuivahtaneella käävällä tummanpunaisista pilleistä, jotka ovat leikkauspinnalla vahakiiltoisia. Vertaa lajeihin: oranssikääpä, joka on paksumpi ja isopillisempi; punakarakääpä, joka kasvaa yleensä ruostekäävän päällä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Krappikääpä (Erastia ochraceolateritia)
Markku Lepistö

Markku Lepistö Kölnissä vuonna 2009.
Markku Lepistö (s. joulukuussa 1963 Kuortane lähde?) on suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja. Hänen soitannollinen ura alkoi syksyllä 1969 ja ensimmäisinä opettajina olivat pelimannit Kuortaneen Salmen kylässä.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistosta valmistumisen jälkeen Lepistö opiskeli 1982–1983 Oriveden Opiston musiikkilinjalla. Vuonna 1983 hänet valittiin vastaperustetun Sibelius-Akatemian kansanmusiikin koulutusohjelman ensimmäisten opiskelijoiden joukkoon ja hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1990 pääsoittiminaan yksi-, kaksi- ja viisiriviset harmonikat.
Urallaan Lepistö on musisoinut lukuisissa yhtyeissä, jotka ovat edustaneet suomalaisen nykykansanmusiikin kärkeä: mm. Värttinä, Doina Klezmer, duo Lepistö&Lehti, duo Hakala & Lepistö, Progmatics, Pirnales ja Markku Lepistö Company. Perinteisen kansanmusiikin esittämisen lisäksi Lepistö on myös säveltänyt paljon uutta kansanmusiikkia. Eri yhtyeiden albumeja on julkaistu noin 20 kpl ja kaikkiaan Lepistön musisointia löytää yli 50 äänitteeltä.
Doina Klezmer –yhtyeen Nomada-albumi oli Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2004 ja Lepistö&Lehti –duon albumi Helsinki niin ikään Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2008.
Lepistö valmistui musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2016.
Diskografia

Markku Lepistö: DUOS 2024
Markku Lepistö & Eva Jacob: Passages 2024
Markku Lepistö: Lakeuden kutsu 2021
Markku Lepistö & Ilpo Laspas: European Soirée 2021
Petri Hakala & Markku Lepistö: Nordic Route 2020
Markku Lepistö & Mikko Helenius: Bellows and Pipes 2019
Markku Lepistö: SOLOS 2018
Samurai Accordion: TE 2017
Markku Lepistö, Petri Hakala & Milla Viljamaa: New Voices 2016
Lepistö & Lehti: Radio Moskova 2011
Accordion Samurai 2011
Markku Lepistö: Tupasoitto 2009
Lepistö & Lehti: Helsinki 2008
Markku Lepistö: Polku 2006
Markku Lepistö: Silta 2002
Kirjallinen tuotanto

Markku Lepistö: Lakeuden kutsu - ohjelmistoa kaksiriviselle - (Rapusaari Records 2021)
Markku Lepistö: Tupasoitto - ohjelmistoa kaksiriviselle - (Rapusaari Records 2020)
Markkinarenkuttimesta Martin Pauliin – Harmonikka kansanvalistuksen ja populaarimusiikin Suomessa 1850–1900 (Taideyliopiston Sibelius-Akatemia 2016)
Tauno Krossin kaksiriviskirja | The Melodeon Book of Tauno Krossi (Markku Lepistö 2009)
"Sitähä voi inspiroira" – Tauno Ahon ohjelmistoa 2-riviselle hanurille (Sibelius-Akatemia 1999)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Markku Lepistö Wikimedia Commonsissa
Markku Lepistön kotisivut (arkistoitu versio Wayback Machinessa)
Vinopillikääpä

| Vinopillikääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Rivikäävät Antrodia
Laji::  serpens
Kaksiosainen nimi
 Antrodia serpens  (Fr.) P. Karst. (1879) 
Synonyymit
 Antrodia albida 
Katso myös
   Vinopillikääpä Wikispeciesissä   Vinopillikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vinopillikääpä (Antrodia serpens, aikaisemmin Antrodia albida, joka on nyt jaettu kolmeen eli Antrodia heteromorpha, Antrodia serpens ja Antrodia tanakai) on eteläinen kääpälaji, jota ei ole tavattu Suomesta, vaan lähin havainto on Ruotsin etelärannikolta. Vinopillikääpä on kuitenkin rivikääpien sukujaon kannalta tärkeä, sillä se lienee suppean Antrodia -suvun uusi nimilaji. Vinopillikäävän isäntäpuita ovat ainakin tammi, euroopanpähkinäpensas, saarni, euroopanpyökki ja valkopyökki. Käävän aiheuttama ruskolaho on kovaa.
Vinopillikäävän itiöemä on yksivuotinen, pienikokoinen ja tyypiltään resupinaattinen, joskus itiöemän reunaan voi kehittyä muutaman millin ulkoneva lakki. Itiöemän on pehmeän korkkimainen ja kaikki sen osat ovat valkoisia. Pillit ovat pyöreitä tai kulmikkaita, usein pitkulaisia mutteivät sokkeloisia ja voivat muistuttaa helttoja. Pillejä mahtuu 12-17 senttimetrille, mutta vinopillikääpä on hennompi verrattuna muihin isopillisiin suvun lajeihin väljäpillikääpään ja tanakkakääpään. Vinopillikääpä on varsin tuoksuton ja mauton, mikä erottaa sen värin ohella mesipillikäävästä.
Aiheesta muualla

MycoBank: Antrodia serpens
Aarnikääpä

| Aarnikääpä |
| --- | --- |
 Aarnikäävän pillipintaa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Aarnikäävät Phellopilus
Laji::  nigrolimitatus
Kaksiosainen nimi
 Phellopilus nigrolimitatus  (Romell) Niemelä, T. Wagner & M. Fisch. 2001 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aarnikääpä (Phellopilus nigrolimitatus syn. Phellinus nigrolimitatus) on monivuotinen suurehko, pienipillinen arinakääpälaji, jota kasvaa lähinnä Euraasian pohjoisella taiga-alueella. Suomessa lajia pidetään vanhan havumetsän indikaattorilajina, eikä sitä voi pitää yleisenä. Sen tärkein isäntäpuu on kuusi, ja eniten sitä tapaa kuolleilla maapuilla, joskus myös lahossa puutavarassa. Se aiheuttaa valkolahoihin luettavaa korroosiolahoa.
Itiöemä saattaa olla lakillinen tai pinnanmyötäinen, päälltä aluksi punaruskea, myöhemmin tumma, ja pienet pillit ovat kellertävänruskeita. Mallon halkaisupinnassa on havaittavissa lajille tyypillinen monikerroksinen rakenne. Mikroskooppileikkeessä sienirihmasto värjäytyy metyleenisinellä ja siitä puuttuvat sinkilät. Kapeita seetasoluja on runsaasti.
Aiheesta muualla

Laji.fi
Lepänarinakääpä

| Lepänarinakääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Arinakäävät Phellinus
Laji::  alni
Kaksiosainen nimi
 Phellinus alni  (Bondartsev) Parmasto 1976 
Katso myös
   Lepänarinakääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lepänarinakääpä (Phellinus alni) on monivuotinen ja kovamaltoinen, joskus suureksikin kasvava monivuotinen kääpälaji, jonka itiöemä on kiilamainen. Se on yläpinnaltaan aluksi ruskea mutta harmaantuu. Alapinta on sileä punertavan ruskea, ja pillejä on noin viisi kappaletta millimetrillä. Laji muistuttaa hyvin paljon arinakääpää ja sysikääpää ja risteytyykin toisinaan arinakäävän kanssa, ja sitä pidetään toisinaan sen alalajina tai muotona. Laji vaikuttaa kasvavan lähes kaikilla Suomessa kasvavilla lehtipuilla. Lajin taksonominen asema on jossain määrin epäselvä.
Risakääpä

| Risakääpä> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Schizoporaceae
Suku::  Risakäävät Chaetoporellus
Laji::  latitans
Kaksiosainen nimi
 Chaetoporellus latitans  (Bourdot & Galzin) Bondartsev & Singer, 1944 
Synonyymit
 Kneiffiella abdita Riebesehl & Langer, 2017  Hyphodontia latitans  Kneiffiella latitans 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Risakääpä (Chaetoporellus latitans) on vanhoissa metsissä viihtyvä, Suomessa etelä-itäpainotteisesti esiintyvä uhanalainen kääpälaji. Risakäävän päälevinneisyysalue on Keski-Eurooppa, jossa se on myös erittäin harvinainen. Risakääpä on loppulahottaja eikä kovinkaan tarkka isäntäpuunsa suhteen. Sukunsa ainoa laji on aiemmin luettu Hyphodontia-sukuun otaraspikoihin, joille risakääpä onkin läheistä sukua.
Itiöemä on yksivuotinen ja alustanmyötäisesti kasvava. Käävän kokonaispaksuus on vain 0,5–1,5 mm ja kasvuala pieni. Tuoreena itiöemä on pehmeä ja hauras. Nuori kääpä on väriltään valkoinen, vanhetessaan ja kuivuessaan se tummuu oljenkellertäväksi. Kulmikkaita tai sokkeloisia, vaihtelevankokoisia väljiä pillejä on itiöemän reunaan asti ja pillikoko on 1–3 millimetrillä, vanhojen pillien suut repeilevät hampaisiksi. Lohkopinta on kokonaan pillipinnan värinen.
Risakääpää on vaikea tunnistaa ulkonäön perusteella muista vaaleista resupinaattisista käävistä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Risakääpä (Chaetoporellus latitans)
Aarnikäävät

| Aarnikäävät |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Aarnikäävät Phellopilus  Niemelä, T. Wagner & M. Fisch. 2001  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aarnikäävät (Phellopilus) sienisuku, jota on ehdotettu erotettavaksi arinakäävistä (Phellinus) omaksi kladikseen, koska se poikkeaa suhteellisen paljon muista arinakäävistä niin DNA-analyysien kuin mikroskooppisten ja muidenkin tuntomerkkien osalta. Suomessa kladiin näyttää kuuluvan vain nimilaji aarnikääpä (Phellopilus nigrolimitatus).
Bondarzewiaceae

| Bondarzewiaceae |
| --- | --- |
 Bondarzewia berkeleyi Appalakeilta
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Bondarzewiaceae  Kotl. & Pouzar (1957)
Katso myös
   Bondarzewiaceae Wikispeciesissä   Bondarzewiaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bondarzewiaceae on Russulales-lahkoon kuuluva sieniheimo, joka sisältää pääasiassa kääpiä ja muita vastaavia sieniä. Heimo on nimetty venäläisen mykologin Apollinari Semjonovitš Bondartsevin mukaan. Ennen DNA-tutkimuksia heimo on luettu useimpien kääpien tapaan Polyporales-lahkoon, mutta se onkin osoittautunut lähemmäksi sukulaiseksi haperoille ja rouskuille.
Bondarzewia-lajien ohella heimoon luetaan Suomessakin esiintyviä lajeja kuten harjasorakas (Gloiodon strigosus) sekä suuria metsätuhoja aiheuttavat juurikääpien (Heterobasidion) suku.
Tää se päivä on

| Tää se päivä on Muska |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1977
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 41.54
 Levy-yhtiö: Love Records
Muskan muut julkaisut
| Babitzinit konsertissa 1975 | Tää se päivä on 1977 | Pidä kii 1991 |
Tää se päivä on on suomalaisen rock-laulaja Muskan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1977.
Kappaleet

Tanssin kuitenkin (Dancing In The Street) – 3.29  (Gaye, Stevenson - Hunter – suom. san. Hector)
Ota kyytiin (I'm Ready For Love) – 2.37  (Holland - Dozier - Holland – suom. san. Harri Rinne)
Tää se päivä on (That'll Be The Day) – 2.23  (Buddy Holly, Jerry Allison, Norman Petty, suom. san. Hector)
Sua idoloin ( I Idolize You) – 3.46  (Ike Turner – suom. san. Hector)
Anttoni von Plankton (Function At The Junction) – 2.52  (Holland, Long – suom. san. Harri Rinne)
Kulman kingi (Leader of the Pack) – 2.54  (Greenwich – suom. san. Hector)
Jussi P. (Jimmy Mack) – 3.10  (Holland - Dozier - Holland – suom. san. Harri Rinne)
Jytä Urpo (Coming to Los Angeles) – 3.21  (A. Guthrie – suom. san. Juice Leskinen)
Vähän ennen kyyneleitä (El Angel De La Guardia) – 3.18  (Alguero Dasca – Kari Tuomisaari)
Sininen tarina – 2.39  (Dave Lindholm)
T-o-p-i (B-A-B-Y) – 3.00  (Porter - Hayes – suom. san. Harri Rinne)
Valentino (Valentino) – 2.34  (Kay Millet – suom. san. Hector)
Kappaleet > CD-bonukset

Kalifornian aurinkoon (California Sun) – 3.05  (Henry Glover – Pelle Miljoona)
Tennessee-valssi (Tennessee Waltz) – 2.41  (King, Steward – M.A. Numminen)
Kappaleet > Lisätietoja

Tuotanto: Bruno Korpela ja Antero Jakoila.
Kansikuva: Timo Kelaranta.
Taustalaulut: Anna Babitzin ja Maarit Hurmerinta.
Kitarat: Albert Järvinen (3), Hande Salakka (4), Janne Ödner (9), Dave Lindholm (10).
Korokääpä

| Korokääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Tumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Polyporaceae
Suku::  Korokäävät Oligoporus
Laji::  sericeomollis
Kaksiosainen nimi
 Oligoporus sericeomollis  (Romell) M. Bondartseva 
Synonyymit
 Postia sericeomollis  
Katso myös
   Korokääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korokääpä (Oligoporus sericeomollis) on varsinkin vanhoissa kangasmetsissä viihtyvä kääpälaji, joka hyötyy metsäpaloista. Korokääpää tavataan koko Suomessa, tosin runsaammin Lapissa, Kainuussa ja Pohjois-Karjalassa.
Korokäävän isäntäpuu on mänty, harvoin kuusi. Yleensä kovasta maapuusta löytyvä itiöemä on yksivuotinen, mutta uusi itiöemä kasvaa usein edellisvuotisen päälle. Tyypiltään itiöemä on yleensä resupinaattinen, harvoin kehittyy puoliresupinaattisesti muutaman millimetrin ulkonevia kynsimäisiä lakkeja. Väriltään korokääpä on läpikotaisin valkoinen. Käävän itiöemät alkavat pyöreinä erillisinä laikkuina, mutta sulautuvat kasvaessaan toisiinsa. Reuna on selvärajainen. Kääpä irtoaa kasvualustastaan helposti, myös itsestään kuivuessaan. Tuoreena korokääpä on huopamaisen pehmeä, kuivana pahvimainen. Pillejä mahtuu 2–4 millimetrille.
Vertaa lajeihin: karhikääpä, josta erotus isäntäpuun ollessa havupuu onnistuu vain mikroskooppisesti; kitukääpä johon varsinkin lakillisen korokäävän voi sekoittaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Korokääpä (Oligoporus sericeomollis)