stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dunkirk (vuoden 2017 elokuva)
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fionn Whitehead  | … |  Tommy   |
|  Tom Glynn-Carney  | … |  Peter   |
|  Jack Lowden  | … |  Collins   |
|  Harry Styles  | … |  Alex   |
|  Aneurin Barnard  | … |  Gibson   |
|  James D’Arcy  | … |  eversti Winnant   |
|  Barry Keoghan  | … |  George   |
|  Kenneth Branagh  | … |  komentajakapteeni Bolton   |
|  Cillian Murphy  | … |  vapiseva sotilas   |
|  Mark Rylance  | … |  Dawcett   |
|  Tom Hardy  | … |  Farrier   |
|  Michael Caine  | … |  Fortis-johtaja (äänirooli)  |
Tuotanto

Kuvauksissa käytetyt Hispano Buchon (yllä) ja Supermarine Spitfire.
Dunkerquen evakuoinnin aikana 27. toukokuuta–4. kesäkuuta 1940 Ranskan Dunkerquen rannalta evakuoitiin 338 226 liittoutuneiden sotilasta Isoon-Britanniaan. Evakuoinnin onnistuminen mahdollisti brittien jatkaa sotaa Saksaa vastaan. Christopher Nolan sai idean elokuvasta hänen purjehdittuaan Englannista Dunkerqueen jahdillaan vuonna 1995. 20 vuotta myöhemmin hän oli tehnyt jo useita menestyneitä elokuvia ja halusi nyt tehdä eeppisen sotaelokuvan. Nolan alkoi perehtyä aiheesta kertovaan materiaaliin. Yksi merkittävä teos oli vuonna 2010 ilmestynyt historioitsija Joshua Levinen teos Forgotten Voices of Dunkirk. Levine palkattiin neuvonantajaksi ja hän haastatteli Nolanin kanssa tapahtumien elossa vielä olleita veteraaneja. Itse elokuvassa päätettiin käyttää fiktiivisiä hahmoja. Yleisen kaaoksen ja vaaran tähdentämiseksi elokuvan juoni rakentuu epälineaarisesti kolmessa osassa. Elokuvan painopiste on myös visuaalisessa tarinankerronnassa. Esimerkiksi vuorosanoja elokuvassa on vain verrattain vähän. Pituutta elokuvalla oli 106 minuutta, mikä oli Nolanin siihenastisista elokuvista lyhyin.
Nolan piti analogista kuvaamista digitaalista parempana, joten suurin osa elokuvasta on kuvattu 65/70-mm IMAX-filmille. Elokuvassa ei ole myöskään tietokoneella tuotettua grafiikkaa, joskin visuaalisia efektejä käytettiin parantamaan joitain kohtauksia. Kuvaukset alkoivat Dunkerquessa 23. toukokuuta 2016. Kuvausryhmään kuului 200 henkilöä ja 50 venettä. Kuukauden kuvausten jälkeen kuvauksia jatkettiin IJsselmeerillä Alankomaissa, jolla kuvattiin elokuvan merellä tapahtuvat kohtaukset. Heinäkuun lopulla kuvaukset jatkuivat edelleen Englannin Dorsetissa. Joitakin kohtauksia sisätiloissa kuvattiin myöhemmin Warner Bros-studiolla Kalifornian Burbankissa ja Rancho Palos Verdesissä. Kuvaukset päätettiin lopulta 6. syyskuuta 2016.
Nolan kunnosti sodanjälkeisen ranskalaisen sotalaivan Maillé-Brézén elokuvaa varten. Messerschmitt Bf-109:n sijaan elokuvassa käytettiin muun muassa Hispano Buchon -koneita. Spitfire-koneissa käytetyt numerot eivät olleet sodanaikaisia numeroita vaan Avro Anson -koneissa käytettyjä. Henkilöhahmot ovat fiktiivisiä, mutta historiaan perustuvia. Bf-109 koneiden nokat on elokuvassa maalattu keltaisella koneiden erottamisen vuoksi, mitä todellisuudessa ei tehty kuin vasta noin kuukausi Dunkirkin tapahtumien jälkeen.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Elokuvan ensi-iltaan Lontoossa 13. heinäkuuta 2017 osallistui ohjaajan ja näyttelijöiden lisäksi Dunkerquen veteraaneja ja prinssi Harry. Elokuva esitettiin vielä Galway Film Fleadh -elokuvajuhlilla 16. heinäkuuta, jonka jälkeen 19. heinäkuuta se tuli laajempaan levitykseen Euroopassa. Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa elokuvan ensi-ilta oli 21. heinäkuuta. Elokuvan laajan esityksen päättyessä 23. marraskuuta 2017 elokuva oli tuottanut 525 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuvan budjetti oli ollut 100 miljoonaa dollaria, eli elokuvaksi suhteellisen paljon. Lipputuloineen elokuva tuotti kuitenkin selkeästi enemmän, vaikka mukaan huomioitaisiin mainoskulut ja muut siihen liittyvät kustannukset.
Dunkirk sai kehuja sen käsikirjoituksesta, ohjauksesta, musiikista ja kuvauksesta. Jotkut kriitikot kutsuivat sitä Nolanin parhaaksi elokuvaksi ja yhdeksi parhaista sotaelokuvista kautta aikojen. Arvosteluja keräävällä Rotten Tomatoes -sivustolla 92 prosenttia kriitikoista antoi elokuvalle myönteisen arvostelun keskimääräisellä arvosanalla 8,6/10. Tulos perustui 378 arvosteluun. Sivuston yhteenvedossa lukee: ”Dunkirk tarjoaa tunteenomaisesti tyydyttävän spektaakkelin, jonka tarjoaa taitava käsikirjoittaja-ohjaaja ja jonka tuo eloon sen lahjakas näyttelijäkaarti, joka kunnioittaa toteen pohjautuvaa tarinaa.” Metacritic-sivustolla elokuvalla on painotettu keskiarvo 94/100, joka perustuu 53 arvosteluun, tarkoittaen ”yksimielisen ylistäviä” arvioita. MRQE-sivustolla sillä on keskimääräinen arvosana 85/100 perustuen 127 arvosteluun. Yleisön mielipiteitä mittaavalla CinemaScore-sivustolla sillä on arvosana ”A−” asteikolla A+:sta F:ään, kun taas PostTrak ilmoitti yleisön reaktion olleen 88 prosenttia myönteistä.
Kirjallisuutta

Mottram, James: The Making of Dunkirk. Esipuhe Christopher Nolan. London: Titan Books, 2017. ISBN 978-1-78565-679-8.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dunkirk Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dunkirk Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Dunkirk Metacriticissä. (englanniksi)
Dunkirk Box Office Mojossa. (englanniksi)
| n k Christopher Nolanin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Following (1998)  Memento (2000)  Insomnia (2002)  Batman Begins (2005)  The Prestige (2006)  Yön ritari (2008)  Inception (2010)  Yön ritarin paluu (2012)  Interstellar (2014)  Dunkirk (2017)  Tenet (2020)  Oppenheimer (2023) 
Christopher Nolan ja IMAX-kamera.
Gambian jalkapallomaajoukkue

Gambian jalkapallomaajoukkue on Gambian jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Gambiaa kansainvälisissä otteluissa. Vuoteen 1965 asti maa ja siten myös maajoukkue tunnettiin nimellä Brittiläinen Gambia. Joukkue ei ole kertaakaan päässyt maailmanmestaruuskilpailuihin. Afrikan-mestaruuskilpailuihin se selviytyi ensimmäistä kertaa vuonna 2021 ja ylsi puolivälieriin. Vuoden 2023 Afrikan-mestaruuskilpailuissa joukkue jäi alkulohkoon.
Pelaajia

Dawda Bah
Ebou Sillah
James Ogoo
Demba Savage
Omar Colley
Abdou Jammeh
Eckernförde

| Eckernförde Egernførde (tanskaksi) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Eckernförde sijaitsee Pohjois-Saksassa, Itämeren rannikolla.
 Eckernförde
 Koordinaatit: 54°28′N, 9°50′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Rendsburg-Eckernförde
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,29 km²
Väkiluku (2014):  21 784
 – Väestötiheys:  1 023 as./km²
Postinumero:  24340
 
 www.eckernfoerde.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eckernförde (tansk. Egernførde) on noin 22 000 asukkaan varuskuntakaupunki Itämeren rannalla Pohjois-Saksassa. Kaupunki sijaitsee Rendsburg-Eckernförden piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa. Kaupungin pinta-ala on 21,29 neliökilometriä ja asukastiheys 1 023 henkilöä neliökilometrillä.
Historiaa

Eckernfördestä on ensimmäinen maininta vuodelta 1197. Keskiajalla kaupunki kehittyi sijaintinsa ansiosta kauppa- ja kalastuspaikkana. Myöhemmin laivanvarustuksesta ja kalastuksesta tuli tärkeitä elinkeinoja. Sotalaivastotoiminta alkoi Eckernfördessä 1900-luvun alussa ja jatkuu edelleen: Eckernfördessä on Saksan laivaston tukikohta, ja sinne on sijoitettu laivaston sukellusveneet ja sukellusvenekoulutus.
Matkailu

Eckernförde on kuulu nelikilometrisestä hiekkarannasta Eckernfördenlahden rannalla, aivan kaupungin keskustassa. Kaupunki on ollut rantalomakohde 1800-luvun alkupuolelta lähtien.
Kaupungista kaakkoon sijaitseva Gettorf tunnetaan laajasta eläintarhastaan, jonka tropiikkitalossa on eksoottisia kasveja ja lintuja.
Liikenne

Valtatiet B76 ja B203 kulkevat Eckernförden kautta. Deutsche Bahnin rautatie Kielistä Flensburgiin kulkee Eckernförden kautta: kaupungista on yhteys Kieliin puolen tunnin välein ja Flensburgiin tunnin välein.
Ystävyyskaupungit

Brzeg, Puola
Bützow, Saksa
Hässleholm, Ruotsi
Macclesfield, Iso-Britannia
Nakskov, Tanska
Tanga, Tansania
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eckernförde Wikimedia Commonsissa
Erkki J. Anttila

Erkki Johannes Anttila (s. 1959 Tampere) on suomalainen tietokirjailija, tutkija, kouluttaja, free-lancer-toimittaja ja free-lancer-kääntäjä sekä yrityskonsultti.
Anttila on toiminut 15 vuotta Tampereen teknillisessä yliopistossa Rakentamistalouden luennoitsijana ja laajojen tutkimushankkeiden vetäjänä. lähde?
Kirjat

Toimistorakennuksen vaatimukset. https://tutcris.tut.fi/portal/en/publications/toimistorakennuksen-vaatimukset-nakoekulmana-terasrakentaminen(82ba75ee-7b99-45af-91fb-172184f66358).html 1989
Anttila & Siren, Sähköteknisten järjestelmien hankesuunnittelukäsikirja, Sähköurakoitsijaliitto, 1995
Toimistorakennuksen teknisten järjestelmien ominaisuustaulukot. 1996 https://tutcris.tut.fi/portal/fi/publications/toimistorakennuksen-teknisten-jarjestelmien-ominaisuustaulukot(e5765ee5-0a5b-4207-abe4-0c9159821aff).html
(2001) Osa 5, Kasvun hallinta, luentomateriaalissa PIKARA, (TE-keskus ja Finnvera)
Yli 100 tapaa parantaa kannattavuutta, Genisys, 1998
(Toimitusjohtajan tehtävät, Genisys, 2008, ISBN 9789525747010
Jokaisesta voi kasvaa leijona, Genisys, 2008, ISBN 9789525747027
Anttila & Lecklin, Menestyksen työkalut 1, LionSteps, 2016
Ilkka Pirvola

Ilkka Vilhelm Pirvola (12. syyskuuta 1937 Helsinki – 13. tammikuuta 2025 Vantaa) oli suomalainen taidehistoriasta väitellyt filosofian tohtori, diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai energianeuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Pirvolan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Lauri Vilhelm Pirvola ja kansakoulunopettaja Katri Virtaranta. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli Raili Anja Anneli Nyqvist. Pirvola tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1957 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1963. Hän valmistui taidehistoriasta filosofian maisteriksi Turun yliopistossa 2007 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 2016. Pirvola oli Kiinteistöliiton insinööritoimiston suunnitteluinsinööri 1962–1965, Terveysrakenne Oy Terakin apulaisjohtaja 1965–1968, Helsingin Ympäristön Sähkölaitoksen, vuodesta 1972 Vantaan Sähkölaitos Oy, kaukolämpöosaston osastopäällikkö ja osastonjohtaja 1968–1984 ja Helsingin kaupungin energialaitoksen, vuodesta 1995 Helsingin Energia, osastopäällikkö, osastonjohtaja 1984–1991 ja toimitusjohtaja 1991–2000. Pirvola oli myös Helsingin Seudun Lämpövoiman toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1992–2000 ja hänellä oli uransa aikana useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Energianeuvoksen arvonimen vuonna 1998 saanut Pirvola oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.
Julkaisuja

Lämpöurakoitsijamääräyksiä koskeva suositus, 1980
Raamit vai monumentti? Tutkielma voimalaitosten arkkitehtuurin kehityksestä suomalaisessa kaupunkiympäristössä, 2007, pro gradu -tutkielma
Urbaania energiaa: Suvilahden, Hanasaaren A- ja Vuosaaren voimalaitokset osana helsinkiläistä kaupunkiympäristöä, 2016, väitöskirja
The Daily Star

| The Daily Star |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Perustettu:  1991
Kotimaa:  Bangladesh
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
Kotisivu
The Daily Star on Bangladeshin luetuin englanninkielinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1991 maan palattua parlamentaariseksi demokratiaksi. The Daily Starin toimituksellinen linja on liberaali ja sen journalismia pidetään yleisesti laadukkaana.
Kansainvälisen sananvapausjärjestö Pen ilmaisi vuonna 2016 huolensa siitä, että The Daily Starin päätoimittajaa Mahfuz Anamia vastaan oli nostettu kunnianloukkaus- ja yllyttämissyytteitä tämän kerrottua lehden tehneen vuonna 2007 ja 2008 virheitä Sheikh Hasinan väitettyä lahjustenottoa käsittelevissä jutuissa. Anamia uhkasi jopa 175 vuoden vankeustuomio. Penin mukaan Bangladeshin hallinto käyttää suhteettomia rangaistuksia pelotellakseen lehdistöä. Koska syytteitä oli nostettu ympäri maata, Anam joutui viikkojen ajan matkustamaan alueelta toiselle osallistuakseen asiansa käsittelyyn. Lopulta Bangladeshin korkein oikeus jäädytti oikeusprosessin. Anamin mukaan maan hallinto saattaa käyttää asian uudelleenavaamista kiristyskeinona. Myös muun muassa Prothom Alo -sanomalehteä vastaan on nostettu syytteitä samojen lakien perusteella.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (englanniksi)
Bill Bruford

| William Scott Bruford |
| --- | --- |
 Bill Bruford rumpujen takana vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1949 (ikä 75)
Ammatti:  rumpali ja lyömäsoittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bill Bruford
Aktiivisena:  1968–
Tyylilajit:  rock jazz/jazz-rock progressiivinen rock
Soittimet:  rummut ja lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Yes, King Crimson, U.K., Genesis, Earthworks, Chris Squire, Bruford, Anderson Bruford Wakeman Howe, Bruford Levin Upper Extremities, Gong, National Health, Steve Howe
Levy-yhtiöt:  Polydor
Aiheesta muualla
www.billbruford.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
William Scott ”Bill” Bruford (s. 17. toukokuuta 1949 Sevenoaks, Kent, Englanti) on jo eläkkeelle siirtynyt englantilainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten yhtyeistä Yes, King Crimson, U.K. ja soolouran fuusio-yhtyeestään. Jazzmusiikissa hän johti Earthworks-yhtyettä, kunnes vetäytyi aktiiviselta musiikkiuralta 2009. Samana vuonna häneltä ilmestyi muistelmateos The Autobiography – Yes, King Crimson, Earthworks And More.
Levytykset > Yes

Yes (1969)
Time and a Word (1970)
The Yes Album (1971)
Fragile (1972)
Close to the Edge (1972)
Yessongs (1973, live)
Union (1991)
Levytykset > King Crimson

Larks’ Tongues in Aspic (1973)
Starless and Bible Black (1974)
Red (1974)
USA (1975, live)
Discipline (1981)
Beat (1982)
Three of a Perfect Pair (1984)
VROOOM (1994, EP)
THRAK (1995)
B’Boom: Live in Argentina (1995, live)
THRaKaTTaK (1996, live)
VROOOM VROOOM (2001, live)
Levytykset > Chris Squire

Fish Out of Water (1975)
Levytykset > Absolute Elsewhere

In Search Of Ancient Gods (1976)
Levytykset > U.K.

U.K. (1978)
Levytykset > Bruford

Feels Good to Me (1978)
One of a Kind (1979)
Gradually Going Tornado (1980)
The Bruford Tapes (1980)
Master Strokes: 1978-1985 (1986)
Levytykset > Genesis

Seconds Out (1977, live)
Three Sides Live (1982, live)
Genesis Archive 2: 1976-1992 (2000)
Levytykset > Duo Patrick Morazin kanssa

Music for Piano and Drums (1983)
Flags (1985)
Levytykset > Anderson, Bruford, Wakeman & Howe

Anderson Bruford Wakeman Howe (1989)
An Evening of Yes Music Plus (1993)
Levytykset > Duo Steve Howen kanssa

The Symphonic Music of Yes (1993)
Levytykset > Earthworks

Earthworks (1987)
Dig? (1989)
Stamping Ground: Bill Bruford's Earthworks Live (1994, live)
Heavenly Bodies (1997, compilation)
A Part & Yet Apart (1999)
Sound of Surprise (2001)
Upper Extremities (2001)
Footloose and Fancy Free (2002, live)
Random Acts of Happiness (2004, live)
Levytykset > Bruford Ralph Townerin ja Eddie Gomezin kanssa

If Summer Had Its Ghosts (1997)
Levytykset > Tony Levinin kanssa

Bruford Levin Upper Extremities (1998)
B.L.U.E. Nights (2000, live)
Levytykset > Tim Garlandin kanssa

Random Acts of Happiness (2004)
Earthworks Underground Orchestra (2006)
Levytykset > Michiel Bortslapin kanssa

Every Step a Word, Every Word a Song (2004)
Levytykset > David Tornin kanssa

Cloud About Mercury (1986)
Levytykset > Kazumi Watanaben kanssa

The Spice Of Life (1987)
The Spice Of Life Too (1988)
Eerikinkronikka

| Eerikinkronikka |
| --- | --- |

Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaisruotsi
Genre:  riimikronikka
Julkaistu:  1320- tai 1330-luku
Suomennos
Suomentaja:  Harry Lönnroth Martti Linna
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  2013
ISBN:  978-952-222-619-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eerikinkronikka (ruots. Erikskrönikan) on muinaisruotsiksi kirjoitettu keskiaikainen riimikronikka, joka keskittyy Ruotsin historian folkunga-ajan tapahtumiin 1200-luvun alkupuolelta 1300-luvun alkupuoliskolle. Teoksen kirjoittajaa ei tunneta varmasti ja eri arvioiden mukaan se on valmistunut joskus vuosien 1320 ja 1332 välillä. Eerikinkronikka on vanhin säilynyt ruotsalaisperäinen kirjallinen teos ja varhaisin Ruotsin historiateos. Suomen historian kannalta teos on tärkeä, koska siinä esiintyvät esimerkiksi ristiretket Hämeeseen ja Karjalaan.
Sisältö ja rakenne

Eerikinkronikka kuvaa historian tapahtumia kuningas Eerik Eerikinpojan (n. 1216–1250) kaudesta lähtien vuoteen 1319 saakka, jolloin Maunu Eerikinpoika (n. 1316–1374) valitaan Ruotsin ja Norjan kuninkaaksi. Kattavampi kuvaus tapahtumista alkaa 1200-luvun puoliväliltä ja suurin osa tapahtumista sijoittuu valtionhoitaja Birger Maununpojan (n. 1210–1266) eli Birger-jaarlin kaudelle. Kirjoittajan tarkoituksena on esittää vuonna 1319 pidetyt kuninkaanvaalit oikeutettuna.
Eerikinkronikan kuvaamat tapahtumat sijoittuvat Ruotsin historian vuosien 1250–1389 väliselle poliittisesti sekasortoiselle folkunga-ajalle. Teoksen kirjoittaja kuvailee esimerkiksi sotaretkiä, sukuriitoja, kapinoita, kruunajaisia, juhla-aterioita ja valtapoliittisia häitä. Sen hahmoihin lukeutuu esimerkiksi ritareita, asemiehiä, pillipiipareita ja leikareita. Tunnettuja Ruotsin historian henkilöitä ja tapahtumia ovat esimerkiksi Hovan taistelu, Nyköpingin pidot, Håtunan leikki, Birger-jaarli, Joar Sininen ja Maunu Ladonlukko.
Teos kertoo myös ristiretkien ajan Suomesta, sekä Suomesta osana Ruotsia. Teoksessa esiintyy Birger-jaarlin sotaretki, Hämeen linnan rakentaminen ja taistelut Karjalassa.
Eerikinkronikka sisältää 4 543 säettä, joista prologia on 28 säettä. Teos voidaan jakaa eri osiin useammalla eri tavalla. Vanhemman, vuosiin perustuvan jaon mukaan se sisältää kahdeksan osaa. 1. 1229–1266, 2. 1266–1290, 3. 1290–1301, 4. 1302–1306, 5. 1306–1309, 6. 1309–1313, 7. 1312–1317 ja 8. 1318–1320. Uudemman, rakenteen mukaan tehdyn jaottelun mukaan teos sisältää viisi osaa, 1. säkeet 67–535, 2. säkeet 536–946, 3. säkeet 950–1805, 4. säkeet 1806–4071 ja 5. säkeet 4072–4543. Retorisesti teos alkaa johdannolla eli prologilla (exordium) jonka jälkeen seuraa tekstin kertova osa, sekä loppu (peroratio). Suurin osa teoksesta on kertovaa osuutta. Johdanto ja loppu ovat melko lyhyitä.
Teoksen historia

Eerikinkronikka on vanhin säilynyt ruotsalaisperäinen kirjallinen teos ja varhaisin Ruotsin historiateos. Sen syntyhistoria tunnetaan kuitenkin huonosti. Lähteet ovat niukkoja ja kronikka itsessään ei sisällä esimerkiksi kirjoittajan nimeä, eikä ainuttakaan vuosilukua ja sen periaatteessa kronologisesti etenevissä kappaleissa on virheitä. Tekstin perusteella sen kirjoittajan voidaan kuitenkin olettaa kuuluneen ritaristoon ja herttua Eerikiä tukeneeseen yläluokkaan.
Nykytutkimuksessa kirjoittajaksi on joskus esitetty Torkkeli Kristiinanpoikaa (Tyrgils Kristenson). Torkkeli oli Eerikin ja sittemmin leskikuningatar Ingeborgin sihteeri. Teoksen tilaaja olisi tällöin ollut uplantilainen laamanni Birger Pietarinpoika (Birger Persson till Finsta), Pyhän Birgitan isä. Kronikan kirjoitusvuodesta on julkaistu eriävää tutkimusta. Niin sanotun varhaisen ajoituksen mukaan se on kirjoitettu vuosina 1320–1321 ja myöhäisen ajoituksen mukaan 1331–1332. Uudessa ruotsalaisessa tutkimuksessa se on ajoitettu vuoteen 1325. Yhtä mieltä ollaan yleensä ainakin siitä, että teksti ei ole voinut valmistua ennen vuotta 1320, jolloin Maunu Birgerinpoika kuoli.
Alkuperäinen käsikirjoitus ei ole säilynyt nykypäiviin. Teos tunnetaan 1400-luvulla tehtyjen jäljennösten perusteella. Alkuperäisenä toimitteena alkuperäisen johdannon kera kronikka on säilynyt kolmessa koodeksina eli käsikirjoitusnidoksena Holm. D 2, D 3 ja D 4 a. Vanhin on D 4 a eli Codex verelianus. Sen teksti on peräisin 1440-luvulta. Kaikkia kolmea säilytetään nykyisin Ruotsin kuninkaallisessa kirjastossa Tukholmassa. Kronikasta on sittemmin julkaistu ruotsinkielisiä painoksia ja otteita. Ensimmäinen tieteellinen editio oli Ruotsin kuninkaallisen kirjaston ylikirjastonhoittaja G. E. Klemmingin vuonna 1865 julkaistu Gamla eller Eriks-krönikan, Folkungarnes brödrastrider med en kort öfversigt af närmast föregånde tid 1229-1319. Populaariedition julkaisi kirjallisuustieteilijä Sven-Bertil Jansson vuonna 1985. Populaariteoksen kieltä on normalisoitu alkuperäisen muinaisruotsista.
Harry Lönnrothin ja Martti Linnan Eerikinkronikan suomennos julkaistiin vuonna 2013. Se perustuu Rolf Pippingin tieteelliseen editioon vuodelta 1921. Lisäksi Eerikinkronikan käänsi venäjäksi A. Ju. Želtuh vuonna 1994, ranskaksi Corrine Péneau vuonna 2005 ja englanniksi Erik Carlquist sekä Peter C. Hogg vuonna 2012.
Tyyli ja kieli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Silloin käski kuningas Erik koko valtakuntaansa, sekä ritareita että ritarien vertaisia, niin talonpoikia kuin virkamiehiä, kuten herrain tapana on, sanomaan miehilleen, että hän tahtoi sotaan lähdettävän; niin käski hän heitä pakanamaalle, ja antoi vävylleen toimeksi olla heidän johtajanaan pitäen häntä siihen paraimpana. Vävy otti toimen mielellään vastaan, haluten lisätä herransa kunniaa; panivat kuntoon aseensa ja suojuksensa uroot reippaat ja karskit; kypäriä, haarniskoja ynnä panssareita jaettiin ja tehtiin paljon lisää. Joka mies valmistautui seudullaan, täyttäen kernaasti kuninkaan käskyn, vesille lykättiin laivat ja veneet; paljon ja isoja rahakääröjä avattiin ja annettiin niille, jotka erosivat kodeistaan, tietämättä takaisintulostaan; | ” |
– Julius Ailion runonmittaa noudattamaton suomennos vuodelta 1917. Kohta kertoo toisesta ristiretkestä Suomeen.
Eerikinkronikka on riimikronikka. Riimikronikka oli keskiaikaisen runoepiikan keskeinen genre. Nimen mukaisesti kronikka on kirjoitettu loppusoinnullisin runomuodoin eli riimein. Kirjoittamiseen liittyy siis historian kuvailun ohella kaunokirjallinen piirre. Eerikinkronikan runomuoto on knitteli eli kalikka- tai ketjusäe. Se koostuu loppusoinnun pareittain liittämistä säkeistä.
Myös itse teosten historiankertomus on usein propagandista tai jopa vihamielistä. Tavallisesti yhtä kuvailtua osapuolta puolustetaan (ars laudandi) ja toista syytetään (ars vituperandi). Eerikinkronikan esikuvia ovat saksalaiset riimikronikat. Se on usein myös rinnastettu Eufemia-romaaneihin, toimeksiantajansa Norjan kuningatar Eufemian mukaan nimettyyn keskiaikaiseen teokseen.
Eerikinkronikka on kirjoitettu muinaisruotsiksi. Kielellisesti se on paikallistettu Länsi-Götanmaalle. Sen kieli sisältää lisäksi piirteitä läntisestä ja itäisestä ruotsista, sekä uudempia lainasanoja. Eerikinkronikassa on myös muutama suomenkielinen sana, jotka kertovat varhaisesta kielikontaktista, kuten uisko (vsko) haapio (hapa) ja majapaikka (mäio stadha).
Aiheesta muualla

Eerikinkronikka on kokonaisuudessaan luettavissa Project Runebergin sivuilla: https://runeberg.org/erikkron/
Olle Ferm, ”Erikskrönikan”, Graeme Dunphy, Encyclopedia of the Medieval Chronicle, Leiden: Brill, 2010, 583-584. ISBN 90 04 18464 3.
Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut 2014

| Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut 2014> 2014 FIL World Championship |
| --- | --- |
Joukkueet:  38
Isäntämaa:   Yhdysvallat
Ajankohta:  10. – 19.7.2014
Ottelut:  142
Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut 2014 pelattiin 10.–19. heinäkuuta Denverissä, Coloradossa. Turnaukseen osallistui yhteensä 38 joukkuetta, jotka oli jaettu seitsemään lohkoon. Kyseessä oli joukkuemäärässä mitattuna haavipallon historian suurimmat maailmanmestaruuskilpailut.