stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lütjenburg
Aiheesta muualla

Lütjenburg, Schleswig-Holstein, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Lütjenburg
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Käännös suomeksi
Ahmad ibn an-Naqib al-Misri

Ahmad ibn an-Naqib al-Misri  eli "egyptiläinen" (1302–1368) oli merkittävä islamilainen uskonoppinut, joka tunnetaan šariaa koskevasta teoksesta Reliance of the Traveller and Tools of the Worshipper (arab. umdat al salik wa uddat al-nasik).
Elämä

Al-Misrin isä oli Turkissa orjaksi otettu kristitty, joka kääntyi islamiin ja palveli muslimiprinssiä, joka vapautti hänet. Al-Misri syntyi Kairossa 1302 ja sai oppia useilta islamilaisten tieteiden tuntijoilta. Hän osasi ulkoa Koraanin kaikilla seitsemällä kanonisella lukutavalla ja alkoi kaksikymmenvuotiaana opiskella pyhää lakia. Al-Misri saavutti mestaruuden Koraanin resitoinnissa, shafi'i-koulukunnan laintulkinnassa, Koraanin eksegeesissä, islaminuskossa, arabian kielessä ja sufismissa; hän muisti runsaasti haditheja ja työskenteli Abu Ishaq Shirazin teoksen al-muhadhdhab ja al-Nawawin Minhaj al-talib -teoksen parissa.
Al-Misri ei koskaan antanut fatwoja eikä pitänyt hallussaan uskonnollisen tuomarin (qadi) virkaa, vaan omistautui palvelemaan Jumalaa ja opettamaan pienessä opiskelijoistaan koostuvassa piirissä. Ne, jotka tunsivat hänet, kuvasivat häntä oppineeksi, nöyräksi, hiljaiseksi, arvostetuksi, älykkääksi, kohteliaaksi, jumalaapelkääväksi ja askeettiseksi. Vaikka hän oli uskonnonharjoituksessa ehdoton, hänellä oli hyvä huumorintaju ja taito kertoa hauskoja anekdootteja. Isänsä tavoin hartaana suufilaisena hän teki useita pyhiinvaelluksia ja vietti paljon aikaa lähellä Kaabaa.
Al-Misri kuoli Kairossa ruttoon 1368 ramadan-kuussa 67-vuotiaana.
Elämä > Umdat al-salik

Shirazin ja al-Nawawin vaikutus näkyy al-Misrin tunnetuimmassa teoksessa "Vaeltajan tuki ja Jumalanpalvojan työkalut" (Umdat al salik wa uddat al-nasik). Teos seuraa Shirazin jäsennystä teoksessa al-muhadhdhab ja al-Nawawin johtopäätöksiä teoksissa Minhaj al-talib ja al-Majmu: sharh al-muhadhdhab. Al-Misri vältti hämärää teologisointia ja kirjoitti käytännöllisistä asioista esittäen koulukuntansa parhaat tulkinnat. Al-Misri kirjoittaa, että teos on yhteenveto imaami Shafi'in madhabin opeista imaamien al-Rafi'i ja al-Nawawi mukaisesti siten, että näiden ollessa eri mieltä annetaan ensin Nawawin näkemys. Teos on olennaisimmillaan niiden johtopäätösten tiivistelmä, jotka löytyvät Nawawin kirjasta al-Majmu, mistä lukija löytää Koraaniin ja haditheihin nojaavat tarkemmat perustelut.
Al-Misrin kirja on saanut paljon huomiota osakseen nykyaikana sen jälkeen, kun Nuh Ha Mim Keller käänsi sen 1900-luvulla tehdyin kommentaarein varustettuna englanniksi. Kairon Al-Azhar -yliopisto on antanut sille sertifikaatin, jonka mukaan "käännös vastaa arabialaista alkuperäistekstiä sekä ortodoksisen sunniyhteisön käytäntöjä ja oppia".
Yli 600 sivua sisältävä teos kattaa kirjassa luvut D–O. Se jakautuu seuraaviin osiin:
D. Johdanto
E. Puhdistautuminen
F. Rukous
G. Hautajaisrukous
H. Almuvero
I. Paasto
J. Pyhiinvaellus
K. Kauppa
L. Perintö
M. Avioliitto
N. Avioero
O. Oikeus
Serafín Luis Alberto Cartagena Ocaña

Serafín Luis Alberto Cartagena Ocaña (s. 7. marraskuuta 1924) on Ecuadorissa toiminut espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin.
Cartagena Ocaña vihittiin papiksi 1. huhtikuuta 1951 ja nimitettiin Galápagosin prefektiksi 17. toukokuuta 1980. Hän sai 10. syyskuuta 1982 nimityksen Zamoran (en Ecuador) apostoliseksi vikaariksi ja Gibban titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1983 Vincenzo Maria Farano, jota avustivat Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz ja Luis Alberto Luna Tobar.
Cartagena Ocaña jäi eläkkeelle 1. helmikuuta 2003.
Tukioppilastoiminta

Tukioppilastoiminta eli tukaritoiminta on lähinnä peruskoulun luokilla 7–9 toimiva vertaistukeen perustuva järjestelmä. Tukioppilas auttaa muita oppilaita, yleensä kouluun uusina tulevia oppilaita, ja haluaa toimia vapaaehtoisesti kouluyhteisön hyväksi. Heitä kouluttaa Mannerheimin lastensuojeluliitto. Koulussa toiminnasta vastaa joku koulussa työskentelevistä aikuisista, esimerkiksi opettaja.
Suurin osa tukioppilastoiminnasta on tukioppilaan ja uuden oppilaan välisiä keskusteluja ja yhteistä toimintaa, esimerkiksi pelejä ja leikkejä. Tukioppilas edistää myös omalta osaltaan hyvien ihmissuhteiden syntymistä. Hän pyrkii edistämään myös kouluviihtyvyyden, yhteisvastuun sekä kannustavan ja turvallisen kouluilmapiirin syntyä.
Tukioppilastoiminnan aloitti Suomessa vuonna 1972 Mannerheimin Lastensuojeluliitto. Tukioppilastoimintaa on lähes 90 prosentissa peruskoulun yläluokkien kouluista. Ylemmissä oppilaitoksissa, kuten lukioissa, ammattioppilaitoksissa ja yliopistoissa, tukioppilastoiminta tunnetaan nimellä tutortoiminta.
Aiheesta muualla

MLL:n tukioppilassivut
Wilster

| Wilster |
| --- | --- |
 St.-Bartholomäus-Kirche
 lippu:  vaakuna
 Wilster
 Koordinaatit: 53°55′00″N, 09°22′00″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Steinburg
Hallinto:  
 – Pormestari:  Walter Schulz (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,71 km²
Väkiluku (2015):  4 354
 – Väestötiheys:  1 606,6 as./km²
Postinumero:  25554
Suuntanumero(t):  04823
 
 www.wilster.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wilster on kaupunki Schleswig-Holsteinissa Saksassa. Siellä on arviolta 4 354 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 2,71 neliökilometriä.
Wilster sai kaupunkioikeudet 1282 ja se lukeutuu Schleswig-Holsteinin vanhimpiin kaupunkeihin. Wilster on Wilstermarschin, joka on saksan suuria karjankasvatusalueita, keskus. Kaupungin vanha kaupungintalo on yksi parhaiten säilyneistä renessanssiajan rakennuksista Schleswig-Holsteinissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilster Wikimedia Commonsissa
Wilsterin vanha kaupungintalo
Naiche

| Naiche |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1857
Kuollut: 16. maaliskuuta 1919 New Mexico
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1877–1886
Taistelut ja sodat:  Apassi-sodat
Sotilasarvo:  Apassien perinteinen päällikkö
Naiche (n. 1857 – 16. maaliskuuta 1919) oli tunnetun apassi-johtaja Cochisen nuorin poika ja ”vapaana elävien” chiricahua-apassien viimeinen perinnöllinen päällikkö. Hän osallistui moniin apassien taisteluihin Yhdysvaltain ja Meksikon armeijaa vastaa 1880-luvun aikana kunnes antautui vuoden 1886 aikana.
Naiche ja lähes 300 muuta apassia viettivät joitakin vuosia vankeudessa Floridassa ennen kuin heidät siirrettiin Fort Silliin Oklahomaan. Kaikkiaan Naiche oli vankeudessa 27 vuotta kunnes hänet vapautettiin vuonna 1913. Viimeiset elinvuotensa hän eli mescalero-apassien reservaatissa New Mexicossa, jossa kuoli vuonna 1919.
Yleinen apassien mielipide oli, että Naiche oli hyvä soturi, mutta sopimaton päälliköksi. ”Hän piti liian paljon tanssimisesta ja mukavasta elämästä, eikä osoittanut erityisiä taipumuksia päällikkyyden edellyttämiin vastuunalaisiin tehtäviin.”
Electromobile

Electromobile oli englantilainen sähköauto, jota valmistettiin Lontoossa vuosina 1901-1920. Auton tuotanto sai alkunsa etuvetoisen ranskalaisen Kriéger-sähköautojen maahantuonnista. Electromobile-tehdas vuokrasi autoja 325 punnan vuosivuokrasta. Hintaan sisältyivät kaikki kulut lukuun ottamatta autonkuljettajan palkkaa . Ensimmäisen maailmansodan jälkeen esiteltiin vain yksi malli, Elmo, jonka teho oli 8/12 hv (ensimmäinen luku on verohevosvoima, ja jälkimmäinen oikea teho) eli 9 kW. Elmossa oli landaulette-tyyppinen kori, joka oli osittain katettu. Electromobilet olivat kestäviä, mutta uusien autojen tuotanto vähitellen hiipui .
Keskustan Uudenmaan piiri

| Keskustan Uudenmaan piiri |
| --- | --- |


Alue:  Uudenmaan vaalipiiri
Keskustan Uudenmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa Uudenmaan vaalipiirissä eduskuntavaaliehdokkaat sekä Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen, Keski-Uudenmaan hyvinvointialueen ja Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen sekä Vantaan ja Keravan hyvinvointialueen ehdokkaat.
Uudenmaan vaalipiirin historia

Uudenmaan läänin vaalipiiri perustettiin 1906 vuoden 1905 ylimääräisillä valtiopäivillä, joiden tarkoituksena oli päättää Porvoon maapäivistä 1809 alkanut säätyvaltiopäiväjärjestelmä, joka sai vakiintuneet muotonsa 1863. Ensimmäisiä vuoden 1907 eduskuntavaaleja varten muodostettiin lääniperusteiset vaalipiirit, joista Uudenmaan läänin vaalipiiri oli yksi. 1952 Uudenmaan läänin vaalipiiristä erotettiin Helsingin kaupungin aluetta koskeva vaalipiiri, Helsingin kaupungin vaalipiiri, joka nimettiin myöhemmin Helsingin vaalipiiriksi. 1998 vaalilailla maakuntajaon mukaisesti säädettiin vaalilaki, jonka mukaan Itä-Uudenmaan maakunnasta Päijät-Hämeen maakuntaan siirtyneet Artjärvi ja Orimattila siirrettiin Päijät-Hämeen maakuntaa vastaavaan vaalipiiriin, Hämeen vaalipiiriin, joka oli nimeltään vuoteen 1995 saakka Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri.
Maalaisliitto Uudenmaan läänin vaalipiirissä 1906–1951

Ilmari Auer, joka oli valittu vaalipiiristä edistyspuolueen vaalilistalta 1919–1922 ja 1924–1926, oli siirtynyt sen jälkeen Maalaisliittoon ja valittiin 1929–1930 Maalaisliiton vaalilistalta. J. E. Lampinen valittiin kansanedustajaksi vuosiksi 1930–1936 ja 1939–1954 Porvoon maalaiskunnasta. Moninkertainen ministeri Juho Niukkanen, joka oli toiminut aikaisemmin valtiovarainministerinä, puolustusministerinä, kulkulaitosten (liikenne- ja viestintäministeri) ja yleisten töiden (työministeri) ministerinä sekä toisen maatalousministerinä valittiin 1951 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Uudenmaan läänin vaalipiiri käsitti vuoteen 1952 saakka myös Helsingin kaupungin, jolloin perustettiin Helsingin kaupungin vaalipiiri, joka nimettiin uudelleen myöhemmin Helsingin vaalipiiriksi.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1919 | 1922 | 1924 | 1927 | 1929 | 1930 | 1933 | 1936 | 1939 | 1945 | 1948 | 1951 |
| IKL |  |  |  |  |  |  | 1 | 1 | 1 |  |  |  |
| Kok. | 3 | 3 | 4 | 4 | 5 | 6 | 5 | 3 | 4 | 2 | 2 | 3 |
| Ed. | 2 | 1 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 3 |
| RKP | 10 | 10 | 9 | 10 | 10 | 8 | 9 | 9 | 8 | 6 | 7 | 7 |
| ML | – | – | – | – | 1 | 1 | 1 | – | 1 | 1 | 1 | 2 |
| r-vas. |  |  |  |  |  | 1 |  |  | – | 1 |  |  |
| SDP | 10 | 6 | 7 | 7 | 7 | 10 | 11 | 12 | 15 | 7 | 9 | 10 |
| SKDL/Vas. |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 | 6 | 6 |
| SSTP |  | 5 | 3 | 3 | 3 | – |  |  |  |  |  |  |
| Yhteensä | 25 | 25 | 25 | 26 | 26 | 26 | 26 | 26 | 30 | 31 | 31 | 33 |
Uudenmaan läänin ja Uudenmaan vaalipiiri 1952–2002 > Uudenmaan läänin vaalipiiri

Maalaisliitto nimettiin Keskustapuolueeksi 1964 Johannes Virolaisen tultua puolueen puheenjohtajaksi. Keskustapuolue nimettiin Suomen Keskustaksi 1988. 1952 Uudenmaan läänin vaalipiiri jaettiin kahteen osaan, Helsingin kaupungin vaalipiiriksi ja Uudenmaan läänin vaalipiiriksi, jolloin Uudenmaan läänin vaalipiirin kansanedustajamäärä väheni 30:stä 15:een vuoden 1954 eduskuntavaaleissa.
Niukkasen varamies Esa Koivusilta nousi eduskuntaan 21. toukokuuta 1954. Hän oli eduskunnassa vaalikauden 1954–1958. Jo aiemmin samana vuonna nousi eduskuntaan myös J. E. Lampisen varamies Matti Mattila, joka oli eduskunnassa vuoteen 1975.
Yksi Suomen pitkäaikaisimpia kansanedustajia on ollut Johannes Virolainen. Hänet valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi 1945–1948 Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä, sitten Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1958 ja lopulta Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1958–1983. Yhden kauden poissaolon jälkeen Johannes Virolainen valittiin uudelleen 1987.
Marjatta Väänänen tuli valituksi eduskuntaan 1975, 1979, 1983 ja 1987. Hän ja Virolainen jättivät eduskunnan vuoden 1991 vaaleissa.
Alun perin Peräpohjolasta Lapin vaalipiiristä Uudellemaalle siirtynyt Paavo Väyrynen asettui ehdokkaaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä ja tuli valituksi 1991. Kaksi hallitusta muodostanut Matti Vanhanen valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1991. Valituiksi tulivat myös Tero Mölsä ja Pekka Viljanen.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1954 | 1958 | 1962 | 1966 | 1970 | 1972 | 1975 | 1979 | 1983 | 1987 | 1991 | 1995 | 1999 |  |
| Kok. | 1 | 1 | 2 | 2 | 3 | 3 | 5 | 7 | 7 | 9 | 8 | 7 | 8 |  |
| SKL/KD |   |   |   |   |   |   |   | 1 | 1 | – | 1 | 1 | 1 |  |
| Nuors. |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 | – |   |
| Ed./KP/LKP | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 |   | – | – | – |  |  |
| RKP | 3 | 4 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 4 | 4 | 4 | 4 |  |
r-vas.: 
| ML/Kesk. | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 1 | 2 | 4 | 2 | 3 |  |
| SMP/PS |   |   | – | – | 1 | 1 | – | – | 2 | 1 | 1 | - | - |  |
| Vihr. |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 | 1 | 3 | 2 | 3 |  |
| SDP | 5 | 5 | 5 | 6 | 7 | 8 | 8 | 8 | 9 | 9 | 7 | 11 | 8 |  |
| TPSL |  |  | – | 1 | – | – |  |  |  |  |  |  |  |  |
| SKDL/Vas. | 3 | 3 | 4 | 3 | 3 | 3 | 4 | 4 | 3 | 2 | 2 | 3 | 3 |  |
| DEVA |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 |   |   |   |   |
| Yhteensä | 15 | 16 | 17 | 18 | 20 | 21 | 24 | 26 | 27 | 29 | 30 | 31 | 32 |  |
Uudenmaan läänin ja Uudenmaan vaalipiiri 1952–2002 > Uudenmaan vaalipiiri

1995 maakuntahallintoon siirtymisen edellyttämällä tavalla nimettiin entisten läänien vaalipiirit maakuntien vaalipiireiksi. Näin ollen Uudenmaan läänin vaalipiiristä tuli Uudenmaan vaalipiiri. Ensimmäisen kerran Uudenmaan vaalipiiri esiintyi eduskuntavaaleissa 1995.
Paavo Väyrynen asettui ehdokkaaksi myös vuoden 1995 eduskuntavaaleihin ja tuli valituksi vielä 1995 sekä 1999. Koska Väyrynen valittiin myös Euroopan parlamenttiin, hänen edustajantoimi keskeytettiin, jolloin eduskuntaan nousi eduskunnasta pudonnut orimattilalainen Tero Mölsä Mallusjoelta.
Matti Vanhanen valittiin toiselle kaudelleen vuosien 1995 ja myös 1999, 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa. Hän jatkoi kansanedustajana vuoteen 2010 saakka.
Kunnallisjärjestöt > Askolan kunta

Kunnallisvaalien 2012 johdosta Askolan Keskusta sai Askolan kunnanvaltuustoon vuoden 2013 aluksi yhdeksän kunnanvaltuutettua Askolan kaikkiaan kahdestakymmenestäseitsemästä kunnanvaltuutetusta. Vaaleissa valittiin Anne Berg, Erik Franzén, Juhani Korkatti, Sanna Kurki, Olavi Merihaara, Antti Ollila, Asko Pitkänen, Erkki Pusula, Riku Saarinen ja Jaana Tummala. Vaalien jälkeen Keskustan valtuustoryhmään siirtyi perussuomalaisten piiristä Pasi Aaltonen kymmenenneksi kunnanvaltuutetuksi. Antti Ollila toimii Askolan kunnanvaltuuston ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Askolan kunnalla on yhteinen rakennusvalvonta- ja ympäristönsuojeluyksikkö Myrskylän, Pornaisten ja Pukkilan kuntien kanssa. Niillä on yhteisenä ympäristönsuojeluviranomaisena ja maa-aineslain lupa- ja valvontaviranomaisena Askolan rakennus- ja ympäristölautakunta.   Askolan Keskustaa lautakunnassa edustaa Antti Ollila.
Keskustan Uudenmaan piirissä Askolan Keskustaa edustavaa piirihallituksessa Sanna Kurki. .
Eduskuntavaaleissa 2015 sai Askolan kunnasta toiseksi eniten ääniä Olavi Merihaara, 244. Häntä enemmän sai ääniä Askolasta vain Timo Soini, 247.  Uudenmaan vaalipiirissä Merihaara sai 714 ääntä.
Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen vaalissa 23. tammikuuta 2022 valittiin Pukkilasta Sanna Kurki aluevaltuutetuksi.
Kunnallisjärjestöt > Espoon kaupunki

Keskustan Espoon kunnallisjärjestö ry
Kunnallisjärjestöt > Hangon kaupunki

Keskustan Hangon ry
Kunnallisjärjestöt > Hyvinkään kaupunki

Hyvinkään Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Inkoon kunta

Inkoon Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Järvenpään kaupunki

Järvenpään Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Karkkilan kaupunki

Karkkilan Keskustan paikallisyhdistys
Kunnallisjärjestöt > Kauniaisten kaupunki

Kauniaisten Keskustakerho ry.
Kunnallisjärjestöt > Keravan kaupunki

Keravan Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Kirkkonummen kunta

Keskusta Kirkkonummi
Kunnallisjärjestöt > Lapinjärven kunta

Keskustan Lapinjärven kunnallisjärjestö ry
Kunnallisjärjestöt > Lohjan kaupunki

Keskustan Karjalohjan paikallisyhdistys ry.
Keskustan Lohjan kunnallisjärjestö
Nummi-Pusulan Keskustan kunnallisjärjestö
Kunnallisjärjestöt > Loviisan kaupunki

Loviisan Keskusta - Centern i Lovisa
Kunnallisjärjestöt > Myrskylän kunta

Keskustan Myrskylän Kunnallisjärjestö ry
Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen vaalissa 23. tammikuuta 2022 valittiin Kristian Forsman aluevaltuutetuksi.
Kunnallisjärjestöt > Mäntsälän kunta

Mäntsälän Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Nurmijärven kunta

Nurmijärven Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Pornaisten kunta

Keskustan Pornaisten Kunnallisjärjestö Ry
Kunnallisjärjestöt > Porvoon kaupunki

Porvoon Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Pukkilan kunta

Keskustan Pukkilan Kunnallisjärjestö
Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen vaalissa 23. tammikuuta 2022 valittiin Pukkilasta Matti Pirhonen aluevaltuutetuksi.
Kunnallisjärjestöt > Raaseporin kaupunki

Raaseporin Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Sipoon kunta

Sipoon Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Siuntion kunta

Keskustan Siuntion paikallisyhdistys
Kunnallisjärjestöt > Tuusulan kunta

Tuusulan Keskusta
Kunnallisjärjestöt > Vantaan kaupunki

Keskustan Vantaan kunnallisjärjestö
Kunnallisjärjestöt > Vihdin kunta

Keskustan Vihdin kunnallisjärjestö
Kaikki kansanedustajat

Ilmari Auer (1929–1930)
J. E. Lampinen (1930–1936, 1939–1954)
Juho Niukkanen (1951–1954)
Matti Mattila (1954–1975)
Esa Koivusilta (1954–1958)
Johannes Virolainen (1958–1983, 1987–1991)
Marjatta Väänänen (1975–1991)
Paavo Väyrynen (1991–2003, jäi valitsematta 2011)
Matti Vanhanen (1991–2010, 2015–)
Tero Mölsä (1991–1995, 1995–1999, 1999–2003)
Pekka Viljanen (1991–1995)
Tanja Karpela (1999–2011)
Antti Kaikkonen (2003–)
Eero Lankia (2003–2007)
Seppo Särkiniemi (2003–2007, 2010–2011)
Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)
Paula Lehtomäki (2011–2015)
Anne Berner (2015–2019)
Eerikki Viljanen (2015–2019)
Aiheesta muualla

Keskustan Uudenmaan piiri
| n k Uudenmaan vaalipiiri |
| --- | --- |
Puolueet:  Keskusta  Kokoomus  Kristillisdemokraatit  Perussuomalaiset  RKP  SDP  Vasemmistoliitto  Vihreät 
Kansanedustajat 2023–2027:  Anders Adlercreutz  Otto Andersson  Tiina Elo  Noora Fagerström  Maria Guzenina  Hjallis Harkimo  Inka Hopsu  Saara Hyrkkö  Arja Juvonen  Antti Kaikkonen  Pia Kauma  Teemu Keskisarja  Pihla Keto-Huovinen  Kimmo Kiljunen  Ari Koponen  Johan Kvarnström  Mia Laiho  Jarno Limnéll  Antti Lindtman  Helena Marttila  Leena Meri  Sari Multala  Kai Mykkänen  Eemeli Peltonen  Pinja Perholehto  Jorma Piisinen  Mika Poutala  Riikka Purra  Susanne Päivärinta  Onni Rostila  Joona Räsänen  Tere Sammallahti  Jussi Saramo  Pekka Toveri  Heikki Vestman  Eerikki Viljanen  Henrik Wickström
Schönberg (Holstein)

| Schönberg |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Schönberg
 Koordinaatit: 54°24′N, 10°22′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Plön
Hallinto:  
 – Pormestari:  Wilfried Zurstraßen
Väkiluku:  6 296
 
 Kotisivut  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schönberg on kunta Plönin piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Saksassa.
Ilmasto

Schönbergissä kylmin kuukausi on helmikuu ja lämpimin heinäkuu.
Ystävyyskaupungit

Haljalan kunta, Viro (vuodesta 1992)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schönberg (Holstein) Wikimedia Commonsissa
Quickborn

| Quickborn |
| --- | --- |
 Quickbornin raatihuone.
 lippu:  vaakuna
 Quickborn
 Koordinaatit: 53°44′N, 9°54′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Pinneberg
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,2 km²
Korkeus:  19 m
Väkiluku (2018):  21 296
 – Väestötiheys:  493 as./km²
Postinumero:  25451
Suuntanumero(t):  04106
Rekisterikilpi:  PI
 
 www.quickborn.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Quickbornin sijainti Pinnenbergin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinin osavaltiossa.
Quickborn on kaupunki Hampurin metropolialueella Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Hampurin keskustasta pohjoiseen.
Maantiede

Quickborn sijaitsee Pohjois-Saksan alangolla noin 60–70 kilometriä sekä Pohjanmeren että Itämeren rannoilta sisämaahan. Kaupungin luoteisosassa on Himmelmoor-niminen keidassuo. Kaakossa puolestaan on 110-hehtaarinen luonnonsuojelualue Holmmoor.
Historia

Varhaisin asiakirjamaininta Quickbornista on vuodelta 1323. Sotaisa 1600-luku oli kärsimyksen aikaa myös Quickbornille, niinpä seuraavan vuosisadan alussa asukasluku oli vain noin kolmesataa. Suuri Pohjan sota 1700–1721 kosketti edelleen Quickbornia. Vuonna 1735 Quickborn sai oikeuden järjestää markkinat kolmasti vuodessa, ja paikkakunta alkoi vaurastua. Maailmansotien välisenä aikana Quickbornia koetteli poikkeuksellisen korkea työttömyys. Toisen maailmansodan jälkeen paikkakunta kuului brittien miehitysvyöhykkeeseen. 1900-luvun jälkipuoliskolla Quickbornista tuli osa Hampurin kaupunkiseutua. Kaupunkioikeudet Quickborn sai 1974.
Talous ja liikenne

Ammoisina aikoina Quickbornin talouden runkona oli maanviljelyn ohella turpeennosto. 2000-luvun Quickbornissa harjoitetaan tavanomaisten palveluammattien lisäksi käsityöläisammatteja ja jonkin verran maanviljelyä. Halenbergin alueelle on asettunut useita merkittäviä yrityksiä, kuten Comdirect ja Hansewerk AG. Bundesautobahn 7 kulkee Quickbornin keskustan itäpuolitse. Quickbornin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Hampuri-Altona–Neumünster. Sijainti vauraan Hampurin kupeessa määrittää luonnollisesti Quickbornin taloudellista asemaa: usean quickbornilaisen työpaikka on Hampurissa. Etenkin Hampurin pohjoisosat ovat aivan käden ulottuvilla.
Aiheesta muualla

Quickborn, Schleswig-Holstein, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quickborn Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Quickborn
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Käännös suomeksi