stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hydaspesjoen taistelu
Taistelun kulku > Poroksen kohtalo

Poros, joka ratsasti suurimmalla sotanorsulla, taisteli loppuun saakka. Poros antautui Aleksanterille vasta, kun hän oli itse haavoittunut ja hänen armeijansa oli lyöty täydellisesti.
»Poros joutui vangiksi ja vietiin Aleksanterin eteen. Tämän kysyttyä, kuinka hän tahtoi itseään kohdeltavan, hän vastasi: kuninkaallisesti, ja kun Aleksanteri tiedusteli, mitä muuta hän toivoi, Poros vastasi: en muuta, siinä on kaikki, kuninkaallisesti. Aleksanteri määräsi hänet sitten maaherrana hallitsemaan entistä valtakuntaansa...» 
(Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Aleksanteri Suuri, s. 465.)
Aleksanteri liitti Poroksen valtakuntaan seitsemän uutta heimoa ja kaksituhatta uutta kaupunkia. Tästä syystä intialaiset historioitsijat ovat väittäneet, että Poroksen tappio olisikin länsimainen valhe.
Tappiot

Joen ylittäneistä makedonialaisista kaatui 80 jalkaväen ja 20 ratsuväen miestä. Muista makedonialaisten joukoista kaatui 720 jalkaväestä ja 280 ratsuväestä. Intialaisten tappiot olivat Arrianoksen mukaan 20 000 jalkaväestä ja 3 000 ratsuväestä, minkä lisäksi kaksi Poroksen poikaa kaatui taistelussa, samoin eräs Spitakes, joka oli alueen maaherra. Surmansa saivat myös kaikki sotanorsujen komentajat ja kaikki Poroksen kenraalit. Kaikki sotanorsut, jotka eivät kuolleet, joutuivat makedonialaisten haltuun. Diodoroksen mukaan intialaisten tappiot olivat 12 000 kaatunutta ja 9 000 vankia ja makedonialaiset ottivat kiinni 85 sotanorsua. Arrianoksen mukaan kaikki sotanorsut joko kaatuivat tai otettiin kiinni. Metzin epitomin mukaan intialaisia kaatui 12 000 ja Aleksanteri menetti 900 miestä jalkaväestä ja 300 ratsuväestä.
Bukefalos ja Bukefala

Aleksanterin kuuluisa hevonen Bukefalos kuoli pian taistelun jälkeen. Plutarkhos kertoo, että hevonen ei kuollut eikä edes haavoittunut taistelussa vaan se kuoli vanhuuteen. Arrianoksen mukaan kerrottiin toisenkinlaista tarinaa: Kun Aleksanteri oli ylittänyt joen, käytiin kiivas taistelu, jossa Poroksen poika haavoitti Aleksanteria ja Bukefalosta, ennen kuin kaatui itse. Ptolemaioksen versiossa tapahtumista tätä taistelua ei mainita. Häntä pidetään luotettavampana, koska hän oli Aleksanterin henkivartija ja luultavasti itse paikalla. Arrianos, joka käytti Ptolemaiosta lähteenään, kertoo ettei Bukefalos koskaan haavoittunut vaan kuoli lämpöön ja vanhuuteen. Erään toisen tarinan mukaan Bukefalos kaatui myöhemmin taistelussa Porosta vastaan. Justinuksen versiossa Poros ja Aleksanteri kävivät kaksintaistelun, jossa Bukefalos haavoittui ja Aleksanteri putosi maahan ja pelastui vain henkivartijoidensa nopean toiminnan ansiosta. Curtiuksen mukaan Aleksanteri ajoi takaa pakenevaa Porosta, mutta Bukefalos haavoittui vakavasti ja kaatui maahan. Gellius taas kertoo haavoittuneen Bukefaloksen kantaneen Aleksanterin turvaan taistelusta, ennen kuin se kaatui kuolleena maahan. Kaikki tarinat Bukefaloksen kuolemasta taistelussa saamiinsa haavoihin ovat lähtöisin Kleitarkhoksen Aleksanterin elämäkerrasta.
Aleksanteri perusti hevosensa kunniaksi uuden kaupungin Bukefalan, mutta sen sijaintia ei tiedetä. Erään tarinan mukaan se perustettiin samalle paikalle, jossa Aleksanteri oli ylittänyt Hydaspeen Bukefaloksella ratsastaen. Arrianos sijoittaa kaupungin joen länsirannalle, mistä Aleksanteri oli lähtenyt ylittämään jokea. Toisten versioiden mukaan kaupunki perustettiin paikalle, jossa Aleksanteri taisteli ylitettyään joen ja Bukefalos haavoittui.
Taistelun jälkeen

Taistelun jälkeen Aleksanteri uhrasi auringon jumalalle Heliokselle, sillä tämä oli suonut Aleksanterin valloittavan maat, joiden suunnasta aurinko nousee. Sotilailleen Aleksanteri sanoi, että koko Intian vauraus oli nyt heidän käsissään ja edessä oli enää vain marssi kaukaisimpaan itään ja suuren valtameren rannalle. Aleksanteri antoi armeijan levätä kuukauden ajan. Hän perusti Bukefalan lisäksi taistelupaikalle uuden kaupungin nimeltä Nikaia ('voiton kaupunki'), ja voittonsa kunniaksi hän lyötti dekadrakhman eli kymmenen drakhman arvoisia hopearahoja. Etupuoli kuvaa Aleksanteria ratsuväen univormussa diadeemi päässään ja salama kädessään. Voitonjumala Nike on juuri seppelöimässä hänet. Takapuolella on Aleksanteri hevosen selässä hyökkäämässä norsulla ratsastavan Poroksen kimppuun.
Hydaspeen jälkeen Aleksanteri jatkoi marssia itään Himalajan vuoriston edustalle. Hänen oli pakko ylittää Induksen sivujoet korkealla yläjuoksulla, koska ne tulvivat. Taksiles ja Poros seurasivat joukkoineen Aleksanterin mukana, mutta hän lähetti pian heidät takaisin. Poros sai käskyn kerätä lisää joukkoja ja palata niiden kanssa Aleksanterin luokse. Aleksanteri valtasi aluksi glauseina tai glaukanikkeina tunnetun heimon alueen. Abisares lähetti Aleksanterille lahjoja ja 40 sotanorsua mutta ei saapunut Aleksanterin luokse tämän vaatimuksista huolimatta. Akasinesjoen tuolla puolen hallitsi eräs toinen Poros, jota kutsutaan "pahaksi" Porokseksi, koska hän oli "hyvän" Poroksen vastustaja. Aleksanteri hyökkäsi häntä vastaan, mutta hän pääsi pakenemaan Hydraotesjoen yli. Aleksanteri liitti glausien ja "pahan" Poroksen alueet "hyvän" Poroksen valtakuntaan. Hydraoteen tuolla puolen Aleksanteri hyökkäsi "itsenäisten" intialaisten kimppuun. Verisen Sangalan piirityksen jälkeen hän hallitsi koko Luoteis-Intiaa. Hyfasisjoelle päästyään Aleksanteri uskoi päässeensä Intian ääriin asti. Makedonialaiset olivat kuitenkin saaneet kuulla, että vielä kauempana oli Gangesjoki, suuria armeijoita ja valtavia sotanorsuja. Silloin armeija teki lakon, ja Aleksanterin oli pakko kääntyä takaisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hydaspesjoen taistelu Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Aleksanterin Intian-sotaretki.
Hydaspeen taistelun alku.
Nykyinen Jhelum, kreikkalaisten Hydaspes. Kuva ei ole taistelupaikalta.
Rekonstruktio hypaspistien varusteista. Hypaspistit eli kilvenkantajat olivat eräänlainen makedonialaisen jalkaväen valiojoukko, joka oli luultavasti kehittynyt aiemmasta kuninkaallisesta henkivartiostosta.
Aleksanterin armeijaan kuului joukko kevyesti aseistettuja sotilaita agrianien heimosta
Makedonialainen falangi taistelussa sotanorsuja vastaan.
Eräs tulkinta Hydaspeen taistelun kulusta. Koinoksen ratsuväki kiersi koko intialaisen armeijan ympäri, ennen kuin se hyökkäsi ratsuväen selkään.
Toinen tulkinta Hydaspeen taistelun kulusta. Koinoksen ratsuväki hyökkäsi intialaisen ratsuväen sivustaan. Kartta piirretty Hammondin mukaan.
Aleksanteri ja vangittu Poros. Kaiverrus vuodelta 1696.
Aleksanteri ja vangittu Poros. Piirros vuodelta 1904.
Härjänlahti

Härjänlahti on kylä Somerniemellä Somerolla Painiojärven rannalla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 60, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 36. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä kahdeksanneksi suurimman. Härjänlahden naapurikyliä ovat Palikainen lännessä, Oinasjärvi ja Jakkula etelässä ja Keltiäinen ja Härjänoja koillisessa. Kylän alueella, Somerniemen Kirkonkulmalla sijaitsee Somerniemen kirkko.
Palveluja ja nähtävyyksiä

Vuonna 1815 valmistunut puinen Somerniemen kirkko ja 1700-luvulla rakennettu kellotapuli ovat kauniilla paikalla Painiojärven rannalla.. Kirkon naapuriin Kirkonkulmalle, lähelle Helsingintietä sijoittuvat myös Somerniemen seurakuntatalo, Somerniemi-seuran kesäisin avoinna pitämä Somerniemen kesätori ja ravintola Punainen lumme. Näistä noin kilometrin länteen, Keltiäisiin vievän tien varrella on Ämyrin tanssilava, jota ylläpitää Somerniemen VPK.
Paikallisena nähtävyytenä kylässä on Äyräsnummella, Keltiäisistä Jakkulaan johtavan tien varrella Risukasa, johon liittyvän tarinan mukaan onnettomuus kohtaa ohikulkijaa, joka risukasan sivuuttaessaan ei jätä siihen risua.
Luonto

Kylän luontoa hallitsevat Someron ja Paimionjoen vesistön suurin järvi Painio sekä siihen etelässä rajoittuva, Kolmanteen salpausselkään kuuluva Äyräsnummi. Äyräsnummella sijaitsee muun muassa Ämyrin tanssilava, jolta Painiolle avautuva näkymä on kaunis ja sai 1950-luvulla järjestetyssä Lounais-Hämeen maisemakilpailussa toisen palkinnon. Äyräsnummeen rajoittuvat seutukaavassa suojelualueiksi merkityt Jyrkkälampi Ämyrin luona ja Likolampi siitä itään, ja suojeluvarauksella seutukaavaan on merkitty myös Painion Marjasaari Somerniemen kirkon luona.
Historia

Historiallinen Härjänlahden kylä on sijainnut Painionjärven itäisimmän lahden etelärannalla lähellä nykyistä Keltiäisiin johtavaa tietä. Nimistöntutkijoiden mukaan lahden vanha nimi on luultavasti ollut Härjänlahti, josta kylä näin olisi saanut nimensä. Isossajaossa kylä on ollut omana jakokuntanaan. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Hurri, Hiiska ja Suupus, joista kaksi viimeksi mainittua olivat läheisen Palikaisten kartanon augmentteja ja olivat vuodesta 1761 kartanon omistuksessa. Vuonna 1853 myös kolmas talo, Hurri liitettiin Palikaisiin ja talot yhdistettiin Toivoniemi-nimiseksi tilaksi, joka vielä nykyäänkin sijaitsee kylän historiallisella tontilla Painiojärven rannassa.
Tunnettuja kyläläisiä

Somerniemen Kirkonkulmalla Härjänlahden kylässä ovat vuodesta 1975 asuneet kirjailijat Kaari Utrio ja Kai Linnilä. Härjänlahdelta oli kotoisin myös kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen (1892–1956).
Somerniemen kellotapuli
Somerniemen kirkko
Painiota kirkkorannassa
Painiota Ämyriltä
Aiheesta muualla

Schroderus, Lars: Karttakirja BB1A: 153 Härjänlahti, 1647. Kansallisarkisto, Maanmittaushallitus, Maakirjakartat. Maanmittari Lars Schroderuksen laatima vanhin kartta alueesta.
Avander, Niklas: Kansallisarkisto, Maanmittaushallitus, Maakirjakartat. Somerniemi, Härjänlahti, h70: 5/1-2.   1703.  Kartta Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 3.2.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala 
↑  Digitoidun asiakirjan katselu astia.narc.fi. Arkistoitu 24.6.2021. Viitattu 20.6.2021.
Pirun Risukasan nummi
Pekka Kyrö

| Pekka Kyrö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1946 (ikä 78)  Helsinki
Ammatti:  dramaturgi, opettaja, teatteripäällikkö, toimittaja
Vanhemmat:  Väinö Kyrö Sinikka Suominen
Lapset:  5
Muut tiedot
Aktiivisena:  1970-luku–
Tunnustukset:  Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 1984
Pekka Tapani Kyrö (s. 24. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen teatteripäällikkö, dramaturgi, dramaturgian opettaja ja toimittaja. Hän työskenteli pitkään Yleisradion Radioteatterissa.
Ura

Kyrö syntyi oikeusneuvos Väinö Kyrön ja farmaseutti Sinikka Suomisen perheeseen.
Hän opiskeli Helsingin, Tampereen ja Turun yliopistoissa mm. kirjallisuustiedettä, tiedotusoppia, taidehistoriaa, sosiaalipsykologiaa, sosiologiaa ja valmistui dramaturgiksi ja filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1974. Hän työskenteli dramaturgina Suomen teatteriliitossa ja Työväen näyttämöiden liitossa, kirjallisuuden assistenttina Jyväskylän yliopistossa sekä Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Sittemmin hän opetti dramaturgiaa korkeakouluissa ja opistoissa. Kyröllä oli luottamustehtävä Teatteri-lehden päätoimittajana 1982–1988. Hän työskenteli Teatterikorkeakoulun lehtorina 1983–1986, minkä jälkeen hän siirtyi Radioteatteriin dramaturgiksi ja aloitti samaisen teatterin päällikkönä 1990. Hän jäi eläkkeelle Radioteatterista 2009, jonka jälkeen hän on avustanut ajoittain Helsingin Sanomia radioarvostelijana. Kyrö tuli tutuksi radion kuuntelijoille eritoten lukijana, ja jatkoi lukemistaan ja radio-ohjelmien tekemistä myös eläkevuosinaan.
Kyrön kirjallinen toiminta käsittää teoksia, dramatisointeja ja käännöksiä.
Kyrö sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1984 yhdessä Juha-Pekka Hotisen kanssa.
Kyrö on ohjannut ja dramatisoinut kuunnelmia Radioteatterille sekä ottanut tuntumaa myös näyttelijäntyöhön sekä radiossa että elokuvassa: hän teki sivuosan rikospoliisina Auli Mantilan rikoselokuvassa Neitoperho (1997).
Pekka Kyrölle syntyi viisi lasta vuosina 1969–2003. Tunnetuin heistä on kirjailija Tuomas Kyrö. Kolmesta pojasta keskimmäinen on graafikko Antti Kyrö.
Identitaarinen liike

Itävallan identitaarisen liikkeen mielenosoitus Wienissä.
Identitaarinen liike on etnonationalistinen ja laitaoikeistolainen sosiokulttuurinen liike, joka korostaa eurooppalaista etnistä identiteettiä ja Euroopan maiden kantaväestöjen kulttuurista perintöä. Identitaarit vastustavat globalismia, monikultturismia ja Euroopan islamisaatiota, ja haluavat palauttaa siirtolaiset Euroopasta kotimaihinsa.
Ideologia ja toiminta

Identitaarit ovat huolissaan Eurooppaan kohdistuvasta massamaahanmuutosta sekä eurooppalaisten matalasta ja maahanmuuttajien korkeasta syntyvyydestä. Identitaarit katsovat eurooppalaisten kulttuurien ja kansojen olevan vaarassa kadota. Jotta Eurooppa voisi säilyä, identitaarit haluavat palauttaa eurooppalaisille etnisen ajattelutavan sekä uskollisuuden omalle kansalle.
Identitaarit kannattavat etnopluralismia, joka tarkoittaa sitä, että kansojen kuuluu olla sisäisesti homogeenisia ja kulttuureiltaan erilaisia sekä asua omilla alueillaan. Identitaarinen liike vastustaa globalismia, jota se pitää laajentumishaluisena eri kansojen, kulttuurien ja etnisyyksien yhteensulattajana. Liike on huolissaan myös islamin kasvusta Euroopassa, ja se sanoo olevansa vastajihadistinen ja vastustaa islamisaatiota.
Identitaarisen liikkeen tärkein teema on väestönvaihtoteoria, jonka mukaan länsimaista väestöä ollaan tietoisesti vaihtamassa maahanmuuttajiin. Ratkaisuksi väestön vaihtumiseen identitaarit näkevät ”remigraation”, eli laittomien ja myöhemmin kaikkien muidenkin maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä palauttamisen Euroopasta takaisin lähtömaihinsa. Tämä palauttaminen tehtäisiin identitaarien mukaan ilman väkivaltaa esimerkiksi rahallisilla korvauksilla maasta poistumisesta, lakkauttamalla maahanmuuttajien kansalaisuudet ja sosiaaliavustukset Euroopassa sekä tukemalla kohdemaita siirtolaisten vastaanottamisessa. Identitaarien mielestä kyseessä ei olisi etninen puhdistus, koska remigraatiossa ei olisi kyse väkivallasta, etnovaltion luomisesta tai rotukriteereistä, vaan samanlaisesta paluumuutosta kuin esimerkiksi eurooppalaisten paluu siirtomaistaan siirtomaavallan purkauduttua.
Moni identitaari uskoo Euroopan olevan ajautumassa kulttuuristen ja etnisten ryhmien väliseen sisällissotaan, jonka aiheuttaa monikultturismin sairastuttava vaikutus Euroopan kotoperäisiin perinteisiin, arvoihin ja elämäntapoihin. Jotkut näkevät tämän sodan jo alkaneen monessa eurooppalaisessa kaupungissa. Identitaarit sanovat sotaisan puheensa ja kutsunsa itsepuolustukseen olevan valmistautumista siihen, kun ”oikeat eurooppalaiset” joutuvat käymään vastaiskuun. Akateemisessa kirjallisuudessa identitaareja kutsutaan ekstremisteiksi. Useimmat identitaarit torjuvat ekstremistileiman, koska heidän mielestään oman kansan puolustaminen kaikin keinoin ei ole ekstremismiä.
Identitaarit syyttävät Euroopan yhteiskuntia muuttavasta ja Euroopan kansojen ja identiteetin vaarantavasta monikultturistisesta kehityksestä niin vasemmistoa kuin liberaalia oikeistoakin. Identitaarit pitävätkin itseään ”todellisena oikeistona”. Identitaarit tavoittelevat ”uutta alkua”, jossa Euroopan historiallista etnokulttuurisuutta aletaan arvostaa ja suojella. Siihen johtavaa kulttuurista kamppailuaan identitaarit käyvät erilaisin menetelmin, kuten katu- ja internet-aktivismilla sekä julkaisemalla kirjoja ja järjestämällä konferensseja. Sitä kautta identitaarit pyrkivät tuomaan ajatuksensa poliittiseen valtavirtaan, mediaan ja poliittisten puolueiden ohjelmiin.
Historia

Identitaarisen liikkeen merkittäviä oppi-isiä ovat esimerkiksi ranskalaiset Alain de Benoist, Dominique Venner, Guillaume Faye, Pierre Vial ja Renaud Camus.
Liike sai alkunsa Ranskassa vuonna 2002 kansallismielisenä nuorisoliikkeenä. Liike on levinnyt sen jälkeen muihinkin Länsi-Euroopan maihin, kuten Itävaltaan ja Saksaan. Yhdysvalloissa se yhdistyi alt-right-liikkeeseen, joka on rotunationalistinen valkoinen identiteettipoliittinen liike. Suomessa konservatiivikristityt ovat lähestyneet identitaareja.
Vuonna 2017 identitaarinen liike joukkorahoitti ja hankki C Star -nimisen laivan, jonka tarkoituksena on palauttaa Välimereltä Eurooppaan pyrkivät siirtolaiset takaisin Afrikkaan. Heinäkuussa 2017 identitaarien alus saapui Välimerelle, jossa se aikoo myös tarkkailla avustusjärjestöjen toimintaa meripelastustoiminnassa.
Euroopassa hallinnot ja ääriajattelua seuraavat järjestöt ovat vastustaneet identitaarista liikettä voimakkaasti eri tavoin. Identitaareille on esimerkiksi annettu matkustuskieltoja, heidän pankkitilejään ja sosiaalisen median tilejään on suljettu, heitä on asetettu syytteeseen vihapuheesta, ja joitain identitaarijärjestöjä on lakkautettu.
Hävittäjälentolaivue 41

Hävittäjälentolaivue 41 (lyhenne HÄVLLV 41) on Suomen ilmavoimien Ilmasotakoulun Tikkakoskelle sijoitettu joukkoyksikkö, jonka kalustona on Hawk-harjoitushävittäjät. Laivue vastaa kadettikurssien ja lentoupseerien lentokoulutuksesta.
Organisaatio

Laivueen komentajan everstiluutnantti Lauri Suomisen johtamisen tukena on esikunta. Laivue on jaettu kolmeen lentueeseen. Lisäksi siihen kuuluvat simulaattoriosasto ja käyttölentue, jonka vastuulla oli lentokonekaluston käyttö-, polttoaine- ja lentovarustehuolto sekä pelastustoimi. lähde?
Historia

Laivue oli osa Ilmasotakoulua vuoden 2004 loppuun saakka. Vuosina 2005-2014 laivue kuului Lentosotakoulun alaisuuteen Kauhavalla. Valtakunnallisen puolustusvoimauudistuksen viimeisessä vaiheessa Lentosotakoulu lakkautettiin. Sotilaslentäjien jatkokoulutus ja Hawk-suihkukonekalusto siirtyi Kauhavalta Ilmasotakouluun vuoteen 2015 mennessä. Ilmavoimien teknillisen koulun antama koulutus siirrettiin Jämsän Hallista Tikkakoskelle 2014.
Laivueen laivuetunnuksessa (mm. hihamerkissä) esiintyy villisikasymboli. lähde?
Historia > Komentajat

Laivueen komentajina ovat olleet:
everstiluutnantti Kari Rusanen ? -
everstiluutnantti Lauri Suominen 1.12.2019 - ?
everstiluutnantti Teemu Pöysti 1.9.2016 - 30.11.2019
majuri Pekka Kuoppala 1.1.2016 - 31.8.2016
everstiluutnantti Timo Herranen 1.1.2014 - 31.12.2015
everstiluutnantti Jussi-Pekka Virtanen 2010 - 31.12.2013
everstiluutnantti Kari Partinen 2007-2010
everstiluutnantti Pauli Rantamäki 1.1.2002 - 31.12.2006
majuri Juha Urmas 20. joulukuuta 1996 – 2001
majuri Veli-Matti Heinijoki 31. heinäkuuta 1989 – 20. joulukuuta 1996
majuri Olli Parviainen 27. kesäkuuta 1986 - 31. heinäkuuta 1989
majuri Aarno Liusvaara 1. helmikuuta 1985- 27. kesäkuuta 1986
majuri Pentti Hietanen 30. huhtikuuta 1981 - 1. helmikuuta 1985
majuri Esko Pihlainen 1. elokuuta 1978 - 30. huhtikuuta 1981
majuri Matti Kepponen 1. tammikuuta 1977 - 31. heinäkuuta 1978
Muuta

Midnight Hawks -taitolentoryhmä koostuu Ilmasotakoulun lennonopettajista.
Aiheesta muualla

Hävittäjälentolaivue 41 ilmavoimien sivuilla[vanhentunut linkki]
Ibrutinibi

| --- | --- |

Ibrutinibi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-[(3R)-3-[4-amino-3-(4-fenoksifenyyli)pyratsolo[3,4-d]pyrimidin-1-yyl]ipiperidin-1-yyl]iprop-2-en-1-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 936563-96-1
ATC-koodi: L01EL01
PubChem CID: 24821094
DrugBank: DB09053
Kemialliset tiedot
Kaava: C25H24N6O2 
Moolimassa: 440,502
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 97,3 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 4–13 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Ibrutinibi (C25H24N6O2) on pyratsolopyrimidiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä syöpälääkkeenä. Ibrutinibi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Ibrutinibin vaikutukset perustuvat siihen, että se sitoutuu entsyymiin, jota kutsutaan Brutonin tyrosiinikinaasiksi, ja estää sen toiminnan. Sitoutuminen tapahtuu ATP:n sitoutumiskohdan kysteiiniaminohappoon joka reagoi ibrutinibin kanssa Michael-additiolla. Entsyymin toiminnan estymisen jälkeen useat syöpäsolujen erilaistumisen ja jakaantumisen kannalta keskeiset toiminnot häiriintyvät ja solut kuolevat. Ibrutinibia käytetään muun muassa kroonisen lymfaattisen leukemian, manttelisolulymfooman ja Waldenströmin makroglobulinemian hoidossa. Lääkeaine annostellaan tablettina.
Haittavaikutukset

Ibrutinibi voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan ripulia, ihottumaa, keuhkokuumeen, verenvuotoa, kohonnutta verenpainetta ja neutropeniaa. Vakavimpia haittavaikutuksia ovat sydäntapahtumat kuten eteisvärinä.
Valmistus

Ibrutinibia valmistetaan kuusivaiheisella reitillä lähtien o-fenoksibentsoyylikloridista. Keskeinen valmistuksessa käytetty kemikaali on kiraalinen 3-hydratsinopiperidiinijohdannainen.
Gunnar Källström

Karl Gunnar Källström (26. kesäkuuta 1908 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta – 23. tammikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija.
Airisto Segelsällskapia edustanut Källström kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän sijoittui Finnjollissa 19:nneksi. Vuoden 1955 MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Källström voitti himmeämpiä mitaleita Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista ja vuosina 1953–1956 Suomen mestauuden.
”Källan” Källström toimi Suomen Purjehtijainliiton ensimmäisenä toiminnanjohtajana vuosina 1967–1972. Hän kuoli Helsingissä 63-vuotiaana 23. tammikuuta 1972.
Idarubisiini

| --- | --- |


Idarubisiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(7S,9S)-9-asetyyli-7-[(2R,4S,5S,6S)-4-amino-5-hydroksi-6-metyylioksan-2-yyli]oksi-6,9,11-trihydroksi-8,10-dihydro-7H-tetraseeni-5,12-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 58957-92-9
ATC-koodi: L01DB06
PubChem CID: 42890
DrugBank: DB01177
Kemialliset tiedot
Kaava: C26H27NO9 
Moolimassa: 497,486
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 183–185 °C (hydrokloridisuola)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 40 %
Proteiinisitoutuminen: 97 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 16 h (idarubisiini), 46-54 h (idarubisinoli)
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi
Idarubisiini (C26H27NO9) on antrasykliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä useiden syöpien hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa idarubisiini on oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +205. Idarubisiinin rakenne koostuu daunosamiinisokerista ja aglykonista nimeltä 4-demetoksidaunorubisinoni.
Idarubisiini interkalatoituu muiden antrasykliinien tavoin DNA:n kaksoiskierteen väliin. Yhdiste estää topoisomeraasi I:n toimintaa, minkä seurauksena syöpäsolujen DNA:n vaurioiden korjaaminen, RNA:n synteesi ja proteiinisynteesi estyvät. Elimistössä siitä muodostuu maksassa idarubisinolia, joka on myös lääkeaineena aktiivinen. Ainetta voidaan käyttää yhdessä sytarabiinin ja tioguaniinin kanssa. Idarubisiinia voidaan käyttää muun muassa leukemian, lymfoomien ja pitkälle edenneen rintasyövän hoidossa. Monista muista poiketen idarubisiini voidaan annostella myös tablettina laskimoon annettavan infuusion lisäksi.
Haittavaikutukset

Tyypillisiä idarubisiinin haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, maksa-arvojen muutokset, iho-oireet ja luuydinsuppressio. Verrattuna daunorubisiiniin ja doksorubisiiniin idamysiinin sydäntoksisuus on niitä selvästi alhaisempi.