stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mitsubishi Outlander
Ladattava hybridi > Tekniikka

Tekniikka perustuu Mitsubishin i-MiEV sähköautossa käytössä olevaan sähköautotekniikkaan
, jota bensiinikäyttöinen moottori tukee tarvittaessa. Autossa on sekä etu- että taka-akselilla 60 kW:n sähkömoottori ja lisäksi 2,0-litrainen bensiinimoottori; pääasiassa Outlander PHEV käyttää liikkumiseen etu- ja takasähkömoottoreita.
Kahden sähkömoottorin tekniikka mahdollistaa auton käyttämisen 4WD nelivetotilassa, vaikka ajetaan pelkästään sähköllä.
Autossa käytetään S-AWC (Super All Wheel Control)-tekniikkaa, joka yhdistää neliveto-,ajonvakautus- ja ABS-järjestelmät PHEV-järjestelmään. Koska etu- ja taka-akselin sähkömoottorit toimivat itsenäisesti ja niitä voidaan ohjata käytännössä viiveettä, saadaan aikaan tarkasti ohjattava 4WD-tekniikka.
Ladattava hybridi > Hydridin lataus

Outlander PHEV voidaan ladata normaalista pistorasiasta. Latausaika on 4 tuntia täyteen lataukseen (240 V / 15 A). Auto on mahdollista ladata myös CHAdeMO-standardin mukaisella pikalatausasemalle 30 minuutissa (80 % taso). Ajoakun kapasiteetti vuoden 2019 mallissa on 13,8 kWh.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitsubishi Outlander Wikimedia Commonsissa
Mitsubishi OUTLANDER (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitsubishi kotisivut
Mitsubishi Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitsubishi Outlander (2003-2006) (USA)
PHEV
Automaattinen paloilmoitin

Saksalaisvalmisteinen paloilmoitinjärjestelmä
Paloilmoitinjärjestelmään kuuluva palohälytin
Paloilmoituspainike Saksasta
Automaattinen paloilmoitin on turvalaitteisto, joka tunnistaessaan tulipalon synnyn tekee automaattisesti ilmoituksen hätäkeskukseen ja hälyttää myös valvottavassa tilassa. Järjestelmä koostuu ilmoitinkeskuksesta, paloilmaisimista, paloilmoituspainikkeista ja paikallishälyttimistä. Paloilmoitinlaitteisto antaa myös automaattisesti varoituksen sen toimintavarmuutta haittaavista vioista.
Paloilmaisin

Paloilmaisin on laite, joka reagoi tulipaloon. Laite asennetaan valvottavaan tilaan, ja sen toiminta voi perustua savun, lämmön, liekkien, palokaasujen tai näiden yhdistelmien tunnistamiseen.
Paloilmaisin > Savuilmaisin

Useimmiten paloilmaisimina käytetään savuilmaisimia, joita mittaustavan mukaan jaoteltuna on kolmea tyyppiä: piste-, linja- ja näytteenottoilmaisimia.
Pisteilmaisin on pistemäinen mittalaite. Pistemäisessä ioni-ilmaisimessa on kaksi kammiota, joiden läpi kulkee sähkövirta: avoin mittauskammio ja suljettu vertailukammio. Kun savu pääsee mittauskammioon, kammion jännite muuttuu. Kun muutos vertailukammion jännitteeseen on riittävä, laite hälyttää. Vähittäiskaupassa myytävät palovaroittimet ovat yleensä ioni-ilmaisimia. Optinen ilmaisin perustuu avoimeen mittauskammioon, jossa kulkee valo. Mahdollinen savu aiheuttaa valon sirontaa, jonka laite havaitsee ja hälyttää. Linjailmaisin perustuu esimerkiksi hallin päädyssä olevaan valonlähteeseen ja toisessa päädyssä olevaan vastaanottimeen. Laite hälyttää havaitessaan valon himmenevän savunmuodostuksen vuoksi. Ilmaisintyyppiä käytetään suurten hallimaisten tilojen paloilmaisimena. Näytteenottoilmaisin toimii samalla periaatteella kuin ioni- tai optinen ilmaisin, paitsi että se pumppaa ilmaa mittauskammioon. Tällöin voidaan käyttää herkempää mittausta ja laitteen hälytyskynnys on matalampi.
Paloilmaisin > Lämpöilmaisin

Lämpöilmaisimia on kahta tyyppiä: piste- ja linjailmaisimet. Pistemäiset lämpöilmaisimet toimivat joko mittaamalla lämpötilaa (yläraja- eli maksimaali-ilmaisin) tai lämpötilanmuutosta (muutosnopeus- eli differentiaali-ilmaisin). Ylärajailmaisin hälyttää kun asetettu maksimilämpötila on saavutettu, muutosnopeusilmaisin kun lämpötila nousee tietyssä ajassa riittävästi. Suomessa muutosnopeusilmaisimissa on oltava myös ylärajatoiminto. Linjamaiset lämpöilmaisimet tehdään esimerkiksi kuumuudessa muotoansa muuttavista kaapeleista.
Paloilmaisin > Kaasuilmaisin

Kaasuilmaisimen toiminta perustuu siihen, että se tunnistaa palamisreaktiossa, pyrolyysissa syntyviä kaasuja. Kaasuilmaisimia käytetään myös havaitsemaan nestekaasuvuotoja.
Paloilmoituspainike

Paloilmoituspainikkeiden avulla palon havainnut henkilö voi tehdä ilmoituksen käsikäyttöisesti. Laite on kytkin, jossa on yleensä kertakäyttöinen suojakansi. Kansi rikotaan ja kytkintä painettaessa laite lähettää signaalin ilmoitinkeskukselle.
Paikallishälytin

Paikallishälytin varoittaa valvottavassa tilassa tulipalolta joko ääni- tai valomerkillä. Laite aktivoituu saatuaan signaalin ilmoitinkeskukselta. Monet nykyaikaiset paloilmoitinjärjestelmät lähettävät signaalin kiinteistön äänievakuointijärjestelmälle, joka toistaa esiäänitetyn hälytysviestin kiinteistön kaiuttimista. Näin ollen poistumishälytys voidaan antaa selkeästi ja esimerkiksi monilla eri kielillä.
Ilmoitinkeskus

Ilmoitinkeskus on laite, johon järjestelmän muut osat on kytketty, ja jossa on automaattinen ilmoituksensiirtojärjestelmä. Tunnistimet ja kytkimet lähettävät tiedon ilmoitinkeskukseen, joka käynnistää paikallishälyttimet ja lähettää tiedon hälytyksestä automaattisesti hätäkeskukseen. Ilmoitinkeskus ilmoittaa yleensä hälytyksen antaneen ilmaisimen tunnuksen ja keskuksen yhteydessä olevista kohdekorteista pelastajat löytävät hälyttävän ilmaisimen sijainnin.
Paloilmoittimet Suomessa

Automaattisia paloilmoittimia on Suomessa asennettuina vajaat 20 000 kappaletta. Vaikka laitteet ovat tärkeä osa paloturvallisuutta, niiden tekemistä vääristä palohälytyksistä aiheutuu yhteiskunnalle ja kiinteistön omistajille myös huomattavia taloudellisia kustannuksia. Laitteet hälyttävät palokunnan paikalle vuonna 2006 noin 21 000 kertaa vuodessa, joista virheellisten hälytysten määrä on 98 prosenttia. Yleensä virheellinen hälytys johtuu muusta kuin tulipalon aiheuttamasta savusta tai pölystä, tai kiinteistössä oleskelevien ihmisten virheellisestä toiminnasta. Joka neljännessä turhassa hälytyksessä syytä ei saada selville. Paloimoittimen luotettavan toiminnan varmistamiseksi se on huollettava säännöllisesti. Järjestelmään liittyvä varakäyntiakusto on uusittava kolmen vuoden välein. Savuilmaisimet ovat herkkiä antureita, jotka on huollettava valmistajan ohjeiden mukaisesti noin 3–5 vuoden välein. Suurin osa erheellisistä hälytyksistä aiheutuu virheellisestä huollosta.
Paloilmoittimen haltija on taho, jolla on hallintaoikeus paloilmoittimeen. Haltija vastaa laitteiston toimivuudesta sekä siihen liittyvistä sopimuksista. Haltija voi valtuuttaa kunnossapidon ja kuukausirutiinit kolmannelle osapuolelle. Haltijan vastuuta ei voi siirtää eteenpäin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Automaattinen paloilmoitin Wikimedia Commonsissa
Tukes: Erheelliset paloilmoitukset aiheuttavat huomattavia kustannuksia[vanhentunut linkki], Pelastustoimi 11.1.2007, Sisäasiainministeriön pelastusosasto
Turvatietoa (Arkistoitu – Internet Archive), Pelastustoimi, Sisäasiainministeriön pelastusosasto
Leppo

Leppo on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Heikki Leppo (1906–1987), diplomaatti
Jaakko Leppo (1902–1951), toimittaja
Markus Leppo (1934–1994), valokuvaaja
Matti Leppo (1908–1998), professori, taloustieteijijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Lair of Necromancy

| Lair of Necromancy Sargeist |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 23. marraskuuta 2011
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 07.19
 Levy-yhtiö: Moribund Records
Sargeistin muut julkaisut
| Let the Devil In 2010 | Lair of Necromancy 2011 | The Rebirth of a Cursed Existence (kokoelma) 2013 |
Lair of Necromancy on suomalaisen black metal -yhtye Sargeistin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Moribund Records.
Kappaleet

Nightmares and Necromancy – 4.03
The Moon Growing Colder – 3.07
Kokoonpano

Hoath Torog ‎– laulu
Shatraug ‎– kitara
Vainaja ‎– bassokitara
Horns ‎– rummut
Arvostelut

Metalpsalter.com:
Aiheesta muualla

Lair of Necromancy Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Lair of Necromancy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Lauri af Heurlin (professori)

Lauri Olavi af Heurlin (26. helmikuuta 1913 Helsinki – 29. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin yliopiston kansantalouden professori.
Heurlinin vanhemmat olivat tilanomistaja, sosialidemokraattinen poliitikko Lauri af Heurlin ja näyttelijä Elli Tompuri. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1931 ja opiskeli taloustieteitä valmistuen filosofian kandidaatiksi 1935, lisensiaatiksi 1944 ja tohtoriksi 1945. Heurlin teki opintomatkoja Ranskaan, Ruotsiin ja Englantiin.
Lauri af Heurlin ja jatkosodassa kaatunut filosofian maisteri Pauli Korpisaari (1912–1941) esittelivät 1940 ensimmäisinä suomalaiselle yleisölle John Maynard Keynesin teoksessa The General Theory of Employment, Interest and Money esitettyjä ajatuksia.
Heurlin toimi sodan jälkeen valtiovarainministeriön kansantaloudellisen osaston ja voimatalouskomitean sihteerinä. Hän oli Helsingin yliopistossa maa- ja metsätaloudellisen tiedekunnan opettajana ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansantalouden vt.  professorina 1948–1953. Helsingin yliopiston kansantalouden professorina Heurlin oli 1959–1976. Hän hoiti vuodesta 1944 alkaen Helsingin maalaiskunnassa sijainnutta Tuomelan tilaa.
Lauri Olavi af Heurlin oli naimisissa vuodesta 1943 Aino Maria Velanderin (1913–1993) kanssa. Aino af Heurlin lahjoitti 1981 varat Suomen kulttuurirahaston yhteydessä toimivaan Aino ja Lauri O. af Heurlinin rahastoon joka tukee kansantaloudellista tutkimusta.
Lauri af Heurlinin veli oli kansanedustaja Kaarlo af Heurlin.
Teoksia

Hinta tarpeentyydytyksen säätäjänä. Helsinki 1937
Kaupunkien yleisen keskinäisen palovakuutusyhtiön osakkaille : huomautuksia Asuntokiinteistöliiton johtohenkilöiden selitysten johdosta. Helsinki 1938
Työllisyyden yleinen teoria ; kirj. Lauri O. af Heurlin, Pauli Korpisaari. Helsinki 1940
Hinnanmuodostuksen monikäsitteinen tasapainotila vapaan kilpailun vallitessa, Helsingin yliopiston väitöskirja. Kansantaloudellisia tutkimuksia 12. Kansantaloudellinen yhdistys, Helsinki 1944
Gustav Cassel. Helsinki 1945
Syntyvyyden säännöstely ja väestöpolitiikka. Otava 1945
Yhteiskunnan taloudellinen rakenne : opintosuunnitelma. Työväen sivistysliitto, Helsinki 1949
The economic theory of agricultural production. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 87,1. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1954
Kuka on vapaa? ; kirj. Rauni Turkia, Osmo Jussila, Olavi Kaukola ja Lauri O. af Heurlin. Yleisradion julkaisusarja 9. Helsinki 1967
The problem of three commodities : a contribution to the theory of complementarity ans substitutability. Helsingin yliopiston kansantaloustieteen laitoksen keskustelualoitteita 6. Helsinki 1974
Kansantaloustieteen tutkimuskohteet ja -menetelmät. Ylioppilastuki, Helsinki 1971, 2. korj. painos Gaudeamus, Helsinki 1975
Näkökulmia maapolitiikkaan. WSOY 1978
Suomennoksia

H. Winding Pedersen : Kansantaloustieteen pääpiirteet. Otava 1947 (alkuteos Samfundsøkonomiens Grundtræk)
Laurie Anderson

Laurie Anderson.
Laura Phillips "Laurie" Anderson (s. 5. kesäkuuta 1947, Glen Ellyn, Illinois) on yhdysvaltalainen kokeellinen muusikko ja performanssitaiteilija. Hän asuu New Yorkissa.
High schoolin jälkeen Anderson muutti New Yorkiin. Hän suoritti taidehistorian opinnot Columbian yliopiston Barnard Collegessa 1969 ja valmistui kuvanveistäjäksi 1972. Anderson toimi taidehistorian opettajana muutamassa newyorkilaisissa collegessa. Ensimmäisen performanssinsa hän teki 1960-luvun lopulla. Laurie Andersonista tuli tunnettu taidepiirien ulkopuolella kun hänen single-levynsä ”O Superman” nousi pop-listoille vuonna 1981. Kappale on johdettu ranskalaisen säveltäjän Jules Massenet’n oopperan El Cid aariasta ”O Sovereign”. Todellinen läpimurtoalbumi oli vuonna 1982 Warner Brothersin julkaisema Big Science, jossa oli otteita Laurie Andersonin mittavasta performanssista United States I–V. Hän esiintyy myös itse ohjaamassaan konserttielokuvassa Home of the Brave (1986).
Laurie Anderson on julkaissut kuusi kirjaa. Hänen performanssiensa tekstejä on julkaistu Jo Bonneyn toimittamassa antologiassa Extreme Exposure (Theatre Communications Group, 2000). Anderson on myös kirjoittanut Encyclopædia Britannicaan newyorkilaista kulttuuria käsittelevän artikkelin. Hänen elämänkumppaninsa oli newyorkilainen muusikko-lauluntekijä Lou Reed.
Aalto-yliopisto myönsi Laurie Andersonille kunniatohtorin arvon tammikuussa 2013. Anderson pääsi vastaanottamaan tohtorinhattunsa kutsuvierastilaisuudessa elokuussa 2014.
Diskografia

For Instants (1976)
You're the Guy I Want To Share My Money With (1981) (William S. Burroughsin ja John Giornon kanssa)
Big Science (1982)
Mister Heartbreak (1984)
United States Live (1984)
Home of the Brave (1986)
Strange Angels (1989)
Bright Red (1994)
The Ugly One with the Jewels (1995)
Talk Normal: The Laurie Anderson Anthology (2000)
Life on a String (2001)
Live in New York (2002)
Homeland (2010)
Amelia (2024)
Aiheesta muualla

Mikkola, Jukka: Voitteko toimittaa meille 80 000 kappaletta levyänne?. Yle.fi 1.5.2015.
Montréal–Trudeaun kansainvälinen lentoasema

Montréal–Trudeaun kansainvälinen lentoasema (ransk. Aéroport International Montréal-Trudeau, engl. Montréal–Trudeau International Airport, IATA: YUL, ICAO: CYUL) (tunnetaan myös nimellä Montréal-Trudeau ja aikaisemmalla nimellään Montréal-Dorval International Airport) sijaitsee Dorvalin kaupungissa Montréalinsaarella, noin 20 kilometriä Montréalin keskustasta.
Aéroports de Montréal on tuottoa tavoittelematon yhtiö joka johtaa ja hoitaa Montréal-Trudeaun lentoasemaa ja Montréalin luoteispuolella sijaitsevaa Montréal-Mirabelin kansainvälistä lentoasemaa, jonka oli alun perin tarkoitus korvata Montréal-Trudeau mutta nykyisin on lähes yksinomaan lentorahtikäytössä. Molemmat asemat on vuokrattu Transport Canadalle 60 vuoden vuokrasopimuksella.
Montréal-Trudeau on Quebecin provinssin vilkkain ja neljänneksi vilkkain lentoasema Kanadassa matkustajamäärällä mitattuna. Vuonna 2008 aseman kautta kulki 12 813 199 matkustajaa. Kentällä on yksi Kanadan kahdeksasta Yhdysvaltoihin matkustavien ennakkotarkastuspisteistä, ja se on yksi tärkeimmistä kansainvälisen liikenteen solmukohdista. Lentoasema on yksi Air Canadan solmukohteista.
Montrealin lentoasemien historia > Saint-Hubert

Montréalin ensimmäinen lentokenttä oli vuonna 1927 rakennettu Saint-Hubert Airport. 1940-luvun alkupuolella Saint-Hubert ei enää kyennyt hoitamaan kasvavaa lentoliikennettä ja Kanadan liikenneministeriö hankki omistukseensa entisen Dorvalin kilparadan maa-alueet, rakentaakseen uuden lentoaseman Montréalinsaareelle.
Montrealin lentoasemien historia > Dorval

Dorvalin lentoasema avattiin 1. syyskuuta 1941. Lentoasemalla oli kolme kestopäällysteistä kiitotietä. Vuonna 1946 lentoaseman kautta kulki vuosittain yli 250 000 matkustajaa ja 1950-luvun puolivälin tienoilla yli miljoona matkustajaa vuodessa, joka teki lentoasemasta maan vilkkaimman. Lentoasema nimeksi vaihdettiin Montréal–Dorvalin kansainväliseksi lentoasema vuoden 1960 marraskuussa. Lentoasema oli suurin Kanadassa ja tärkeä portti Euroopan ja Kanadan välisessä liikenteessä. Aseman kautta kulki 1961 yli kaksi miljoonaa matkustajaa vuosittain. Kahdeksan vuotta myöhemmin lentoasema kaipasi laajennusta matkustajamäärän kasvun ja lentoyhtiöiden siirtyessä käyttämään enenevässä määrin suihkulentokoneita. Kanadan hallitus päätti laajennuksen sijaan rakentaa täysin uuden Mirabelin lentoaseman Montrealin luoteispuolelle.
Nykyisin lentoasema tunnetaan nimellä Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema.
Montrealin lentoasemien historia > Mirabel

Montréal–Mirabelin kansainvälinen lentoasema avattiin 29. marraskuuta 1975, juuri ennen Montréalin kesäolympialaisia. Lentoasemalla oli kaksi kiitotietä. Kaikki kansainvälinen liikenne siirtyi uudelle kentälle, samoin myös monet jatkolennot. Yhteensä 23 kansainvälistä lentoyhtiötä siirsi lentonsa asemalle.
Alkuperäisissä suunnitelmissa oli rakentaa kaikkiaan kuusi kiitotietä ja kuusi terminaalia. Suunnitelmien mukaan kaikki liikenne Dorvalista oli tarkoitus siirtää Mirabeliin. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet, johtuen pääasiassa 1970-luvun öljykriisistä sekä uusista suuremmista suihkukoneista jotka muuttivat matkustamiskäytäntöjä suoraan kaupungista kaupunkiin, ilman useita koneen vaihtoja.
Suoritettuaan tutkimuksia ja lausuntokierroksia, Kanadan hallitus päätti 1982 hylätä suunnitelmat Mirabelin laajentamisesta. Suunnitellut rautatieyhteys ja Highway 13 jätettiin rakentamatta. Vuonna 1989 suurin osa pakkolunastetuista maa-alueista palautettiin alkuperäisille omistajilleen.
Nykyisin Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema on lähinnä rahtiliikenteen käytössä ja toimii varakenttänä Dorvalille.
Lentoyhtiöt ja kohteet > Maan sisäisen liikenteen terminaali (A)

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Canada: Calgary, Deer Lake (kausittainen), Edmonton, Halifax, Ottawa, St. John's, Toronto-Pearson, Vancouver, Winnipeg
Air Canada Jazz: Bagotville, Baie-Comeau, Bathurst, Charlottetown, Fredericton, Halifax, Magdalen Islands, Moncton, Mont-Joli, Ottawa, Quebec City, Rouyn-Noranda, Saint John, Saskatoon, Thunder Bay, Toronto-Pearson, Val-d'Or, Winnipeg
Air Creebec: Chibougamau, Val D'Or
Air Georgian: Moncton
Air Inuit: Kuujjuarapik, La Grande, Quebec City
First Air: Kuujjuaq, Iqaluit
Porter Airlines: Toronto-City Centre, Mont-Tremblant (kausittainen)
Provincial Airlines: Sept-Îles
WestJet: Calgary, Edmonton (kausittainen), Halifax (kausittainen), Toronto-Pearson, Vancouver, Winnipeg
Lentoyhtiöt ja kohteet > Yhdysvaltain liikenteen terminaali (C)

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Canada: Chicago-O'Hare, Denver, Fort Lauderdale, Las Vegas, Los Angeles, Miami (kausittainen), New York-LaGuardia, Orlando, San Francisco, San Juan (kausittainen), Tampa (kausittainen)
Air Canada Jazz: Boston, Chicago-O'Hare, New York-LaGuardia, Newark, Washington-Dulles, Washington-Reagan
Air Georgian: Hartford
Air Transat: Fort Lauderdale (kausittainen), Orlando
American Airlines: Dallas/Fort Worth, Miami
American Eagle Airlines: Chicago-O'Hare, New York-LaGuardia, New York-JFK
CanJet: Fort Lauderdale, Orlando
Continental Connection, Colgan Airin kalustolla: Newark
Continental Express, Chautauqua Airlinesin kalustolla: Cleveland
Continental Express, ExpressJet Airlinesin kalustolla: Newark
Delta Connection, Atlantic Southeast Airlinesin kalustolla: Atlanta
Delta Connection, Comairin kalustolla: Cincinnati/Northern Kentucky, New York-JFK
Northwest Airlines: Detroit
Northwest Airlink, Pinnacle Airlinesin kalustolla: Detroit, Minneapolis/St. Paul
Northwest Airlink, Mesaba Airlinesin kalustolla: Minneapolis/St. Paul
Sunwing Airlines: Las Vegas, Fort Lauderdale, Orlando, San Juan (kaikki kausittaisia)
United Express, Shuttle American kalustolla: Chicago-O'Hare, Washington-Dulles
US Airways Express, Air Wisconsinin kalustolla: Philadelphia
US Airways Express, Republic Airlinesin kalustolla: Charlotte, Philadelphia
WestJet: Fort Lauderdale, Las Vegas (kausittainen), Orlando (kausittainen)
Lentoyhtiöt ja kohteet > Kansainvälisen liikenteen terminaali (B)

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Aeroméxico: México
Air Algérie: Algiers
Air Canada: Barbados (kausittainen), Cancun, Cayo Coco, Cayo Largo (kausittainen), Frankfurt, Fort-de-France, Geneva, Holguin, London-Heathrow, México, Montego Bay, Nassau (kausittainen), Pariisi-Charles de Gaulle, Pointe-à-Pitre, Port-au-Prince, Providenciales (kausittainen), Puerto Plata, Puerto Vallarta (alkaa 25. joulukuuta 2009), Punta Cana, Rooma-Fiumicino, Samaná (alkaa 19. joulukuuta 2009), Santa Clara, St Lucia (kausittainen), Varadero
Air France: Pariisi-Charles de Gaulle
Air Saint-Pierre: Saint-Pierre
Air Transat: Vuoden ympäri kohteet: Cancun, Holguin, Málaga, Pariisi-Charles de Gaulle, Port-au-Prince, Puerto Plata, Punta Cana, Varadero Kesäkohteet: Ateena, Barcelona, Bordeaux, Bryssel, Dublin, Lisbon, London-Gatwick, Lyon, Madrid, Marseille, Mulhouse-Basel, Nantes, Nizzae, Porto, Rooma-Fiumicino, Toulouse, Venice-Marco Polo, Wien Talvikohteet: Acapulco, Camaguey, Cayo Coco, Cayo Largo, Ixtapa/Zihuatanejo, La Romana, Managua, Montego Bay, Panamá, Porlamar, Puerto Vallarta, Samana, San Jose de Costa Rica, Santa Clara, San Andrésin saari, San Salvador, St. Maarten
British Airways: London-Heathrow
CanJet: Camaguey, Cancun, Cayo Coco, Cayo Largo, Manzanillo, Montego Bay, Providenciales, Panamá Puerto Vallarta, Saint-Martin, Santa Clara, Varadero
Corsairfly: Paris-Orly (kausittainen)
Cubana de Aviación: Camaguey, Cayo Coco, Havana, Holguin, Santa Clara, Varadero
EgyptAir: Cairo (kausittainen)
KLM: Amsterdam
Lufthansa: München (kausittainen)
Mexicana de Aviación: México
Olympic Airlines: Ateena
Primera Air: Reykjavík-Keflavík (kausittainen)
Royal Air Maroc: Casablanca
Royal Jordanian: Amman
SATA International: Lissabon, Ponta Delgada
Skyservice: Cancun, Cayo Coco, Cozumel, Holguin, Huatulco, La Romana, Puerto Plata, Punta Cana, Santa Clara, Varadero
Sunwing Airlines: Acapulco, Camaguey, Cancun, Cayo Coco, Cienfuegos, Cozumel, Holguin, La Romana, Manzanillo de Cuba, Montego Bay, Port-au-Prince, Punta Cana, Puerto Plata, Santiago de Cuba, Santo Domingo, Varadero
Swiss International Air Lines: Zürich
Thomas Cook Airlines: Lontoo-Gatwick (kausittainen)
Transaero Airlines: Moskova-Domodedovo (kausittainen)
WestJet: Cancun (kausittainen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montréal–Trudeaun kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema – virallinen kotisivu
United Expressin Embraer 170 Pierre Elliott Trudeaun lentoasemalla
Air Canada Expressin DHC-8-100 -koneita