stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen tautiperintö

Suomalainen tautiperintö tarkoittaa noin 40 perinnöllistä sairautta, jotka ovat Suomessa, osa myös Pohjois-Ruotsissa, huomattavasti yleisempiä kuin muualla maailmassa, vaikkeivät ne tosin yleisiä sairauksia ole myöskään Suomessa eivätkä Pohjois-Ruotsissa. Tämän lisäksi näitä sairauksia ilmenee Suomessakin yleensä tietyillä alueilla tai kyseisiltä alueilta poismuuttaneiden henkilöitten jälkeläisten keskuudessa. Suurin osa suomalaiseen tautiperintöön kuuluvista sairauksista on autosomaalisten geenien aiheuttamia ja resessiivisesti periytyviä, mutta kaksi on X-kromosomissa resessiivisesti periytyviä ja kaksi autosomeissa dominoivasti periytyviä.
Suomalainen tautiperintö kuvataan usein ns. Perheentuvan portailla. Näissä portaissa taudit on sijoitettu aika-akselille sen perusteella, milloin ensimmäinen suomalaisella aineistolla tehty julkaisu on ilmestynyt. Näihin portaisiin on lisätty tauteja aivan viime vuosiin saakka, ja tutkimusten edistyessä niitä tulee varmasti vielä lisää.
Tautiperinnön synty

Suomen asutushistoria sekä maanviljelyn saapuminen Suomeen ovat syinä suomalaiseen tautiperintöön.  Maanviljely saapui Suomeen noin 4 000 vuotta sitten aiheuttaen geneettisen pullonkaulailmiön väestön siirtyessä metsästys-keräily-kultturista viljakasvien viljelyn pariin. Perinnöllisten sairauksien kannalta tämä kantaväestö ja sen pienuus ei vielä sinällään ollut merkittävä, vaan tärkeämpi osa suomalaisen tautiperinnön muodostumisella on ollut 1500-luvun loppuun sijoittuvalla asutuksen leviämisellä Itä- ja Pohjois-Suomeen.
Suomalaisasutuksen leviäminen Itä- ja Pohjois-Suomeen asuttaminen alkoi toden teolla Kustaa Vaasan luvatessa kruunun maita idässä ja pohjoisessa kenelle tahansa, joka ryhtyisi niitä asuttamaan. Tällöin lähti ns. vanhan asutuksen alueelta yksittäisiä perheitä tai muutamia perheitä samasta kylästä ja perusti uuden, alkuun vain muutaman talon kylän ”valtaamilleen” seuduille. Kylät kasvoivat, ja muutaman perustajajäsenen geenit joutuivat satunnaisvaihtelun (engl. random drift) kohteiksi.
Suomalainen tautiperintö muodostui siis kahden pullonkaulailmiön yhteisvaikutuksesta. Ensimmäinen pullonkaula noin 4 000 vuotta sitten valikoi tänne vain pienen osan eurooppalaisesta geeniperimästä. Tämä on syynä siihen, että tiettyjä, muualla Euroopassa yleisiä perinnöllisiä tauteja ei esiinny täällä. Toinen pullonkaula 1500-luvun lopulla, Itä- ja Pohjois-Suomen asutuksen alkaessa, sai aikaan joidenkin tautigeenien alueellisen rikastumisen ja aiheutti siten suomalaisen tautiperinnön synnyn.
Tautiperinnön tyypillisiä piirteitä

Suomalaisen tautiperinnön ominaispiirteisiin kuuluu viallisten alleelien samankaltaisuus, mikä on selitettävissä sillä, että alleeli on kaikissa ilmenneissä tapauksissa peräisin tietyltä henkilöltä. AGU- ja INCL-taudeissa 98 %:lla väestöstä alleelin mutaatio on täsmälleen sama .
Lisäksi suomalaista tautiperintöä luonnehtii monien sairauksien varsin pienelle alueelle rajoittunut ”levinneisyys”. Sallan taudissa ja pohjoisen epilepsiassa miltei kaikkien sairastuneiden isovanhemmat olivat kotoisin samalta pieneltä alueelta .
Suomalaisen tautiperinnön taudit ovat varsin harvinaisia, ja riski saada sairas lapsi on pieni. Riski kuitenkin kasvaa, jos sekä isän että äidin vanhemmat ovat peräisin samalta itä- tai pohjoissuomalaiselta paikkakunnalta . Suomessa ei kuitenkaan ole katsottu tarpeelliseksi seuloa perinnöllisiä sairauksia rutiininomaisesti, mutta ainakin Kuopion ja Helsingin alueella raskaana oleville naisille on tarjottu mahdollisuutta AGU-seulontaan . Jos tulevilla vanhemmilla on suvussa jotakin suomalaisen tautiperinnön sairautta, on vanhempien mahdollista hakeutua kansanterveyslaitoksen kautta geeniseulontaan, jotta tulevan lapsen sairauden mahdollisuus voidaan sulkea pois. Yleensä sairas lapsi tulee kuitenkin vanhemmille yllätyksenä, koska suurin osa suomalaisen tautiperinnön taudeista periytyy resessiivisesti. Vain harvoja suomalaiseen tautiperintöön kuuluvista sairauksista voidaan hoitaa, ja monet johtavatkin ennenaikaiseen kuolemaan.
Tautiperintöön kuuluvat sairaudet

36 tunnetuinta lienevät :
AGU eli aspartyyliglukosaminuria
APECED eli autoimmuunipolyendokrinopatiakandidiaasiektodermidystrofia
B12-vitamiinin selektiivinen malabsorptio (Imerslund–Gräsbeckin tauti)
Cohenin oireyhtymä
Cornea plana congenita
Diastrofinen dysplasia
FSH-RO eli follikkelia stimuloivalle hormonille reagoimattomat ovaariot
GRACILE-oireyhtymä
HOGA eli hyperornitinemia
Hervan tauti
Hydroletalus-oireyhtymä
INCL eli infantiilinen neuronaalinen seroidi-lipofuskinoosi
IOSCA-oireyhtymä
Jansky-Bielschowskyn taudin suomalainen muoto
Jokela-tyypin spinaalinen lihasatrofia eli SMAJ
Korioideremia
LPI eli lysinuurinen proteiini-intoleranssi
MEB eli lihas-silmä-aivo-oireyhtymä
Meckelin oireyhtymä
Meretojan tauti
Mulibrey-nanismi
NKH eli nonketoottinen hyperglysinemia
PEHO-oireyhtymä
PLO-SL eli polykystinen lipomembranoottinen osteodysplasia – sklerosoiva leukoenkefalopatia
PME eli progressiivinen myoklonusepilepsia
Pohjoinen epilepsia
Rapadilino-oireyhtymä
Retinoskiisi
Rusto-hiushypoplasia
Sallan tauti
Spielmeyer-Vogtin tauti eli juveniili neuronaalinen lipofuskinoosi
Synnynnäinen kloridiripuli
Synnynnäinen laktaasinpuutos
CNF eli synnynnäinen nefroosi
Tibiaalinen lihasdystrofia
Usherin oireyhtymä
Vuopalan tauti
Tautiperinnön tulevaisuus

Väestöjakauman nykyinen muuttuminen aiheuttaa tiettyjä ongelmia suomalaisen tautiperinnön kannalta. Tautigeenien jakautuessa tasaisemmin väestöön aiempien alueellisten keskittymien sijaan tautien esiintyvyys vähenee, mutta toisaalta myös ennustettavuus huononee, ja aiemmin vain tietyillä Itä- tai Pohjois-Suomen alueilla esiintyneitä sairauksia on alkanut esiintyä myös vanhan asutuksen alueella ihmisten muuttaessa kohti suuria keskuksia.
Aiheesta muualla

Monet Suomessa esiintyvät geenivirheet altistavat lukuisille eri sairauksille.[vanhentunut linkki] Ilta-sanomat 2015
Uudisasukkaat veivät geeninsä syrjäseuduille 1500-luvulla – syntyi 40 vaikeaa tautia, joita esiintyy nyt eri puolilla Suomea - yle.fi
T. R. Knight

T. R. Knight vuonna 2008
Theodore Raymond Knight (s. 26. maaliskuuta 1973) on yhdysvaltalainen  näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan tohtori George O'Malleyna ABC:n sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamasarjassa Greyn anatomia.
Ura

Knight syntyi Minnesotan Minneapolisissa, jossa hän esiintyi teatterissa jo viisivuotiaana. Kaksi viimeistä vuottaan Minneapolisissa hän kuului Guthrie-teatterin näyttelijäkaartiin. Hän palasi Guthrieen kahdesti ja esitti Richard Millerin roolin Eugene O’Neillin Ah, Wildernessissä, sekä nimiosan Peter Shafferin Amadeuksessa.
Knight muutti New York Cityyn ja alkoi esiintyä Broadwayllä, jossa hän näytteli muun muassa Tim Allgoodia Michael Frayn näytelmässä Saranat ja sardiinit, kanssanäyttelijöinään Patti LuPone, Peter Gallagher ja Richard Easton, sekä Tartuffen Damisia -näytelmässä Brian Bedfordin kanssa. Broadwayn ulkopuolisiin teatteriesiintymisiin kuuluu Joen rooli Conor McPhersonin näytelmässä This Lime Tree Bower. Anto Howardin Scattergood'-näytelmän Brendan Hilliardin osasta hänet palkittiin Drama Desk -ehdokkuudella. Hyvin merkittävä rooli hänellä oli myös vuonna 2004 Boy-draamassa.
Televisiossa Knight oli säännöllisenä näyttelijänä lyhyen aikaa televisiossa pyörineessä Nathan Lanen sarjassa Charlie Lawrence. Vuonna 2005 Knight valittiin Greyn anatomia -sairaalasarjaan esittämään George O'Malleytä. Knight on tehnyt myös lukuisia vierailuja muihin televisiosarjoihin, esimerkiksi C.S.I., Frasier ja Kova laki.
Yksityiselämä

Knight on kertonut olevansa homoseksuaali. "Seksuaalisuuteni on herättänyt paljon kysymyksiä ja haluan vaientaa kaikki tarpeettomat huhut, jotka pyörivät ympärilläni. Haluan kuitenkin säilyttää yksityiselämäni omana asianani ja toivon, ettei homoseksuaalisuuteni ole minussa kiinnostavin asia." Greyn anatomiassa näyttelevä Katherine Heigl on sanonut olevansa Knightin paras ystävä ja puolustavansa Knightiä ihmisiltä, jotka nimittelevät häntä homoksi.
Aiheesta muualla

T. R. Knight Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
T. R. Knightin nuoruudenkuva
Sternin konservatorio

Sternin konservatorio (Stern'sches Konservatorium) oli yksityinen berliiniläinen musiikkikoulu, jossa oli tunnettuja opettajia ja merkittäviä alumneja. Koulu on yhdistetty Berliinin taideyliopistoon Universität der Künste Berlin.
Historia

Julius Stern, Theodor Kullak ja Adolf Bernhard Marx perustivat 1850 koulun nimellä Berliner Musikschule. Kullak vetäytyi sen toiminnasta  1855 perustaakseen uuden kuvaveistoon ja kolmiulotteiseen taiteeseen keskittyvän akatemian. Marx vetäytyi toiminnasta 1856, ja konservatorio jäi Sternin perheen haltuun ja otti sen nimen. Konservatorio siirtyi 1894 Gustav Hollaenderin (säveltäjä Friedrich Hollaenderin setä) haltuun, joka siirsi koulun toiminnan Berliinin filharmonikkojen konserttisaliin Bernburger Strasselle Berlin-Kreuzbergiin.
Gleichschaltungin aikana Sternin akatemia nimettiin vuonna 1936 nimelle Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin, jota natsihallinto valvoi. Gustav Hollaenderin perillisiltä anastettiin omaisuus, mutta muutaman vuoden he pystyivät jatkamaan toimintaa nimellä Jüdische private Musikschule Hollaender ("Yksityinen juutalainen musiikkikoulu Hollaender"), kunnes he viimein 1941 joutuivat holokaustin uhreiksi.
Toisen maailmansodan päätyttyä koulu sai 1945 nimekseen Städtisches Konservatorium (kaupunginkonservatorio), ja se toimi sillä alueella, joka myöhemmin tunnettiin Länsi-Berliininä. Vuonna 1966 se yhdistettiin julkisen Akademische Hochschule für Musikin kanssa kouluksi nimeltä Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst (Berliinin valtiollinen musiikki- ja teatterikorkeakoulu), vuodesta 2001 Universität der Künste Berlin.
Johtajat

1883–1894: Jenny Meyer
1894–1915: Gustav Hollaender
1915–1930: Alexander von Fielitz
1930–1933: Paul Graener
1933–1935: Siegfried Eberhardt
Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin:
1936–1945: Bruno Kittel
Städtisches Konservatorium:
1946–1949: Heinz Tiessen
1950–1960: Hans Joachim Moser
Professorit

1854–1864 Hans von Bülow
1855- ?: Ferdinand Laub
1864–1871: Rudolf Radecke
1866–1869: Friedrich Kiel
1867–1878: Eduard Franck
1874–1877: Arnold Krug
1890–1897: Friedrich Gernsheim
1897–1903: Hans Pfitzner
1884–1906(?): Georg von Petersenn
mind. 1896–1911: Martin Krause
1897–1904: Ernst Jedliczka
1898–1905: Ernst Eduard Taubert
1898–1900: David Maurice Levett
1904–1906: Sandra Drouker
1906–1915: Leo Portnoff
1900–1920: Engelbert Humperdinck
1902–1903 ja 1911: Arnold Schoenberg
1904–1924: Arthur Willner
mind. 1919–1929: Rudolf Maria Breithaupt
1934–1940, 1962–1966: Konrad Wölki
1935–1960: Conrad Hansen
Herbert Ahlendorf
Wilhelm Klatte
James Kwast
Max Löwengard
Paul Lutzenko
Selma Nicklass-Kempner
Gustav Pohl
Nikolaus Rothmühl
Victor Hollaender
Leopold Schmidt
Robert Lösch
1992–2012: David Friedman
Merkittäviä oppilaita

1860–1862: Hermann Goetz
1884– ? : Bruno Walter
1884–1885: Georg Wilhelm Rauchenecker
1892–1894: Alberto Nepomuceno
1896: Edwin Fischer
1899–1902 Selmar Jacobson (Janson)
1901–1979: Mischa Portnoff, säveltäjä ja pianisti
1902–1903: Melitta Lewin
1903–1907: Emil Honigberger
1903–1906: Charles Griffes
1905: Otto Klemperer
1906–? : Marek Weber
1906–1908: Manuel Ponce
1906–1909: Clara Abramowitz, sopraano
1910–1913: Efim Schachmeister, viulisti
1912–1917: Meta Seinemeyer
1913–1915: Margarete Krämer-Bergau
1913–1918: Claudio Arrau
1914–1924: Friedrich Löwe
1915–1920: Lisy Fischer, pianisti
1924–1926: Marc Lavry
1924–1929: Kees van Baaren
1924–1929: Karl Ristenpart
1930–1935: Ruth Schönthal
1946–1952: Hans-Wilfrid Schulze-Margraf
1956–1965: Christian Schmidt
? –1936: Haim Alexander
? –1933: Manfred Bukofzer
Robert Christian Bachmann
Siegfried Eberhardt, viulisti
Issy Geiger
Asparukh Leschnikoff, tenori
Moritz Moszkowski
Josef Plaut
Heinrich Reimers, pianisti
Willi Sommerfeld
Aiheesta muualla

The Marc Lavry Heritage Foundation.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stern Conservatory
Gustav Hollaender
Käännös suomeksi
Taiwaninkoira

| Taiwaninkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Taiwan
Määrä:  maailmalla hyvin harvinainen Suomessa tuntematon
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys, vahtikoira, seurakoira
Elinikä:  9–13 vuotta
Muita nimityksiä:  Taiwan Dog, chien de Taiwan, Taiwan-Hund, perro de Taiwan, taiwani koer, Taiwan Native Dog, Formosan Mountain Dog, Formosan, Tugou
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 7 Alkukantaiset metsästyskoirat #348
Ulkonäkö
Paino:  uros 14–18 kg narttu 12–16 kg
Säkäkorkeus:  uros 48–52 cm narttu 43–47 cm
Väritys:  valkoinen, fawn, brindle, musta, valko-fawn, valko-brindle tai valko-musta
Taiwaninkoira (kiin.: 台灣犬; pinyin: Táiwān quǎn), joka tunnetaan myös nimillä taiwan native dog, formosanvuoristokoira ja tugou on taiwanilainen koirarotu. Nykyisin se on levinnyt koko saarelle ja sitä pidetään vahti- ja seurakoirana.
Ulkonäkö

Taiwaninkoira luokitellaan fyysisten ominaisuuksiensa perusteella eri muunnoksiin, joita ovat taiya, bunon ja plain. Se on keskikokoinen ja sillä on voimakkaat leuat ja kolmiomainen pää, jossa on pystyt tai puolipystyt korvat. Häntä on suora tai kaareva ja tuuheakarvainen, mutta vatsassa ei ole juurikaan karvoja; häntä lämmittää vatsaa ja voi jopa olla riittävän pitkä karkottamaan hyönteiset kuonosta.
Urosten säkäkorkeus on noin 48–52 cm ja paino 14–18 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 43–47 cm ja 12–16 kg. Karvapeite on lyhyt, tiiviisti rungonmyötäinen ja kova. Karvan pituus on noin 1,5–3 cm. Sallitut värit ovat valkoinen, kellanruskea (fawn), juovikas (brindle) ja musta; kaksivärisistä valko-fawn, valko-brindle ja valko-musta.
valkoinen
brindle
musta
Alkuperä

Taiwaninkoira polveutuu eteläaasialaisista paariatyyppisistä metsästyskoirista, joita tavattiin alun perin saaren keskisellä vuoristoalueella. Alkuperäisasukkaat käyttivät alun perin taiwaninkoiraa metsästykseen, mutta nykyään puhdasrotuiset yksilöt ovat erittäin harvinaisia. Eräältä taiwanilaiselta kasvattajalta, Chen Ming-nanilta, meni 10 vuotta löytää neljä jalostukseen sopivaa koiraa. Chenillä oli ollut lapsena taiwaninkoira ja 1980-luvulla hän aloitti liiketoiminnan, jonka tarkoituksena oli luoda puhdasrotuinen taiwaninkoira. Hän aloitti yksittäisestä pennusta, jonka hän osti alkuasukkaalta 1000 Yhdysvaltain dollarilla. 
Chenin mukaan Taiwanissa on todella paljon katukoiria, joita voi erehtyä luulemaan puhdasrotuiseksi taiwaninkoiraksi, mutta puhdasrotuisella on yleensä vahva suuntavaisto ja hyvä haju-, näkö- ja kuuloaisti. Hänen löytämillään puhdasrotuisilla tehdyt geenitutkimukset osoittivat, että ne olivat sukua eteläjapanilaisille koirille ja ne polveutuivat eteläaasialaisesta metsästyskoirasta.
Taiwaninkoira on melko tuntematon kotimaansa ulkopuolella ja se on rekisteröity sekä Taiwan Kennel Clubiin että International Canine Organizationiin. FCI:n viimein hyväksyttyä sen listoilleen muutama vuosi sitten kansainvälinen tunnustus on kuitenkin tuonut uutta toivoa rodun tulevaisuuden suhteen. Se on sopeutunut Taiwanin epätasaiseen ja tiheämetsäiseen maastoon ja se eli puolivillinä ennen hollantilaisten uudisasukkaiden tuloa. Tästä huolimatta se on mahdollista kouluttaa ja sitä käytetään nykyään metsästys-, vahti- ja seurakoirana ja erilaisten temppujen tekemiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taiwaninkoira Wikimedia Commonsissa
Taiwan Dogs -kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Canines take over as animal of the year (Arkistoitu – Internet Archive), Rita Fang.
Musta uros näyttelyssä.
Kuva vuodelta 1871, jossa on taiwanilaisia metsästäjiä paikallisen koiran kanssa.
Käännös suomeksi
Saltaatio

Saltatio (Latina, saltus, "hyppy") tarkoittaa yhtäkkistä muutosta sukupolvesta seuraavaan, eli että mutaation kautta syntyy vanhemmistaan erittäin paljon poikkeava "toiveikas hirviö" (engl:hopeful monster), joka uuden ominaisuutensa avulla menestyy. Käsitettä on käytetty kuvaamaan ei-jatkuvaa muutosta esimerkiksi lajiutumisessa. Käsityksen katsotaan kuitenkin olevan yhteensopimaton normaalin evoluutioteorian kanssa: Saltaatiota ei yleensä pidetä evoluution toimintatapana.
Kuitenkin polyploidiaa voidaan pitää saltaationa koska siinä saltaation perusedellytys eli merkittävä muutos(geenien lukumäärä) johtaa uuden lajin syntymiseen yhdessä sukupolvessa.
Rockstars

|  Rockstars |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Malik Harris
Levy-yhtiö:  Universal Music Group
Kesto:  3:00
Sanoittaja(t):  Malik Harris Marie Kobylka Robin Karow
Euroviisutiedot
Vuosi:  2022
Maa:  Saksa
Kieli:  englanti
Sijoitus:  25.
Pisteet:  6
Aikajärjestys
 ◄ ”I Don’t Feel Hate” (2021) 
 ”Blood & Glitter” (2023) ► 
Rockstars on saksalaisen laulajan Malik Harrisin kappale. Hän edusti Saksaa Eurovision laulukilpailussa 2022 voitettuaan Saksan Germany 12 Points -euroviisukarsinnan.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai kuusi pistettä ja jäi viimeiseksi.
SCIRI

Irakin ylin islamilainen neuvosto (ISCI tai SIIC, puolue tunnettiin aikaisemmin nimellä Irakin islamilaisen vallankumouksen ylin neuvosto, SCIRI) puolueen perusti Iranissa vuonna 1982 Mohammad Baqir al-Hakim. Puoluetta johti elokuusta 2003 vuoteen 2009 asti Abdul Aziz al-Hakim. Puolue on osa Irakin yhtynyttä liittoa ja yksi keskeisistä voimista Irakin hallituksessa.
SCIRI:n kannattajat ovat lähinnä šiiamuslimeita ja puolueella on läheiset suhteet Iranin hallintoon. Puolueen aseellisena siipenä toimi Saddam Husseinin hallinnon aikana Badr-prikaati, joka on edelleen merkittävä puolisotilaallinen organisaatio. Vuonna 2003 Badr-prikaatin nimeksi muutettiin Badr-järjestö (Badr Organization of Reconstruction and Development).
Historia > Iran

Irakin islamilaisen vallankumouksen ylin neuvosto perustettiin vuonna 1982  Irakin-Iranin sodan aikana Iranissa kun Islamilainen Da’wa -puolue oli heikentynyt Irakin hallituksen toimien seurauksena. SCIRI oli katto-organisaatio kahdelle Iran-lähtöiselle šiia-islamistiselle ryhmälle, Dawalle ja Mohammad Taqi al-Modarresin johtamalle Islamic Action -järjestölle.  Iranin vallankumoushallinto järjesti SCIRI:n perustamisen, mikä perustettiin maanpaossa Tehranissa Mohammad Baqir al-Hakimin johdolla. Iranissa maanpaossa elänyt Hakim oli Muhsin al-Hakimin poika ja kuului yhteen Irakin johtavista šiialaisista papistoperheistä. "Hän julisti neuvoston päätavoitteen olevan Baath-puolueen kukistaminen ja Islamilaisen hallituksen perustamisen Irakiin. Iranin viranomaiset sanoivat Hakimin olevan tulevan Irakin Islamilaisen valtion johtaja ..." Toinen SCIRI:n perustajista oli Islamic Front for the Liberation of Bahrainin johtaja Ajatollah Hadi al-Modarresi.
Historia > Irakin sodan jälkeen

Mohammad Baqir al-Hakim kuoli elokuun 29. päivänä 2003 autopommin räjähdyksen seurauksena Najafin kaupungissa.
Rockheads

| Rockheads Eric Carr |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1980
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Bruce Kulick
 Levy-yhtiö: Spitfire Records
Eric Carrin muut julkaisut
| Rockology 1999 | Rockheads 2001 |   |
Rockheads on Kiss-rumpali Eric Carrin EP-levy, joka sisältää varhaisia 1980-luvulla tehtyjä kappaleita. Se julkaistiin vuonna 2001.
Kappalelista

"Too Cool For School"
"Tiara"
"Can You Feel It?"
"Nasty Boys"
Kokoonpano

Eric Carr – rummut, laulu, koskettimet, basso
Bruce Kulick – soolokitara, rytmikitara, taustalaulu
Adam Mitchell – koskettimet, taustalaulu
Rautajätti

| Rautajätti> The Iron Giant |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brad Bird
Käsikirjoittaja:   Tim McCanlies  Brad Bird 
Tuottaja:   Allison Abbate  Des McAnuff 
Säveltäjä:  Michael Kamen
Kuvaaja:  Steven Wilzbach
Leikkaaja:  Darren T. Holmes
Pääosat:   Jennifer Aniston  Harry Connick Jr.  Vin Diesel 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Warner Bros. Animation  Warner Bros. Pictures 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautajätti (The Iron Giant) on Brad Birdin ohjaama ja Warner Brosin julkaisema piirroselokuva vuodelta 1999. Elokuvan pääosissa ovat Eli Marienthal, Jennifer Aniston, Harry Connick Jr., Vin Diesel ja Christopher McDonald.
Juoni

Elokuva tapahtumat alkavat lokakuussa 1957, jolloin eräs myrskyyn eksynyt merikapteeni huomaa hohtavan ilmiön horisontissa. Hän suuntaa aluksensa kohti majakaksi luulemaansa valoa, mutta törmääkin rautaiseen jättiläiseen. Myöhemmin Rockwellin kaupungissa Mainessa yhdeksänvuotias Hogarth Hughes kuulee kapteenin turhaan yrittävän kertoa näkemästään olennosta.
Illalla Hogarth kuulee ulkoa meteliä ja huomaa erinäisiä vaurioita lähistöllä. Hän lähtee seuraamaan metsään vieviä jälkiä ja päätyy sähkölaitokselle, missä hän huomaa valtavan robotin syömässä tornia. Robotti saa lopulta tainnuttavan sähköiskun, jolloin Hogarth pelastaa sen kääntämällä pääkytkimestä ja juoksee pakoon jätin herättyä uudestaan. Hogarthin mielenkiinto robottia kohtaan kasvaa, ja hän lähtee päivällä metsään mukanaan metallinpala ja kamera. Kun Hogarth viimein löytää jätin, hän huomaa sen olevan ystävällinen.
Rautajätti on aiheuttanut tuhoja muuallakin kuin sähkölaitoksella, joten Rockwelliin saapuu tutkimaan asiaa agentti Kent Mansley. Tämä huomaa pian Hogarthin tietävän jätistä ja yrittää turhaan painostaa tätä paljastamaan tietonsa. Hogarth piilottaa jätin ensin oman kotinsa latoon ja sitten paikallisen romukauppiaan ja beatnik-taiteilija Deanin romuvarastolle, missä jätille riittää ravintoa.
Mansley saa lopulta todistusaineistoa jätistä, kun hän löytää Hogarthin kamerasta valokuvan jätistä. Mansleyn pyynnöstä armeija saapuu Rockwelliin kenraali Rogardin johtamana ja suorittaa ratsian Deanin romuvarastolla. Dean on kuitenkin naamioinut jätin taideteoksekseen, jolloin Mansley joutuu Rogardin raivon kohteeksi ja armeija poistuu paikalta. Hiukan myöhemmin Hogarthin leikkiessä jätti reagoi pojan leluaseeseen ampumalla lasersäteitä, jolloin Dean luulee jätin tulleen hulluksi ja häätää tämän tiehensä.
Rautajätti kulkee yksin lumisessa maastossa, mutta pelastaa sitten sattumalta Rockwellin kaupungissa katolta pudonneet pikkupojat. Heti sen jälkeen armeija saapuu paikalle Mansleyn ja Rogardin komennossa ja alkaa ampua jättiä, jolloin se reagoi aseisiin muuttumalla sotakoneeksi, joka puolustautuu tehokkaasti panssarivaunuja, suihkuhävittäjiä ja jopa sotalaivoja vastaan. Mansley vaatii Rogardia valmistautumaan jätin tuhoamiseen atomipommilla.
Jätin valmistautuessa tuhoamaan sitä ampuneen laivan Hogarth anelee sitä valitsemaan, haluaako se olla ase vai ei, mikä saa jätin muuttumaan takaisin normaaliksi itsekseen. Mansley ei silti ole vakuuttunut, vaan määrää Rogardin radiopuhelimella sukellusvene USS Nautilusin laukaisemaan ydinkärjen, joka tulee tuhoamaan jätin ja koko kaupungin. Pelastaakseen ihmiset jätti nousee lentoon ja törmää ydinpommiin, joka räjähtää korkealla avaruudessa kaupungin yllä. Jätin oletetaan tuhoutuneen räjähdyksessä.
Dean rakennuttaa kaupungille patsaan jätin muistolle ja armeija lähettää Hogarthille jätin leuassa olleen ruuvin, joka oli ainoa jätistä löydetty osa. Yöllä ruuvi alkaa kuitenkin liikkua itsestään ja Hogarth avaa ikkunan, jolloin ruuvi suuntaa muiden jätin osien tavoin kohti Langjökullin jäätikköä Islannissa, missä jätin pää odottaa niitä. Jätin silmät avautuvat ja tämä hymyilee.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomalainen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Eli Marienthal | Max Wiberg | Hogarth Hughes |
| Vin Diesel | Juha Hyppönen | Rautajätti |
| Christopher McDonald | Heikki Sankari | Kent Mansley |
| Harry Connick, Jr. | Kari Mattila | Dean McCoppin |
| Jennifer Aniston | Irina Björklund | Annie Hughes |
| John Mahoney | Juha Hyppönen | kenraali Shannon Rogard |
| M. Emmet Walsh | Aarre Karén | Earl Stutz |