stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saamelaisten historia
Saamelaisten kansallinen herääminen

Saamelaisten kansallispäivä on 6. helmikuuta. Sinä päivänä Trondheimissa pidettiin 1917 ensimmäinen yleissaamelainen kokous, josta saamelaisten yhdentymisen katsotaan alkaneen. Suomessa ei kuitenkaan syntynyt samanlaista saamelaispoliittista "herätystä" kuin Ruotsissa ja Norjassa 1900-luvun alussa. Saamelaisten ja suomalaisten välit eivät olleet kiristyneet samalla tavoin kuin eteläsaamelaisten ja esimerkiksi norjalaisten. Tai kenties Suomen saamelaisten joukosta puuttui vain sopiva henkilö sen käynnistäjäksi vielä tuohon aikaan, kun Pedar Jalvikin kuoli vuonna 1916.
Saamelaisten sulauttamispolitiikka voimistui toisen maailmansodan aikana ja jälkeen. Saamelaisia pidettiin katoavana kansana, jotka saattoivat elää ihmisarvoista elämää ainoastaan luopuessaan vanhoista tavoistaan ja omaksuessaan kehittyneemmän, paikalleen asettuneen elämänmuodon. Tuohon aikaan sijoittuu myös saamelaisten kansallinen herääminen. Ensimmäinen saamelaiskonferenssi järjestettiin 1953.
Suomen osalta merkittävää oli Lapin sodan evakkoaika, jolloin Suomen erilaiset saamelaisryhmät kuten inarilaiset, utsjokelaiset ja länsipuolen porosaamelaiset ilmeisesti ymmärsivät aiempaa selvemmin olevansa "samaa kansaa" verrattuna ympäröivän Pohjanmaan muuhun asujaimistoon. Keväällä 1945 järjestäydyttiin Alavieskassa ja perustettiin Samii Litto. Yhdistys pyrki turvaamaan saamelaisten etuja jälleenrakennuksessa ja kantoi huolta sotaorvoista, tuontiluvista, erämaapuhelimista, hirven kaatoajoista, urheilun kehittämisestä, venemoottorien hankinnasta ym. Suurta huomiota kiinnitettiin liikenneoloihin ja vaadittiin tiheämpää tieverkostoa. 1940-luvun lopulla perustettiin saamelaisten hallinnoima osakeyhtiö Saamen Tuote omaksi kaupalliseksi yhtymäksi. Samii litto kiinnitti paljon huomiota kotiteollisuuden kehittämiseen ”saamien omalta pohjalta”. Merkittävä uutuus olivat myös radiouutiset saameksi Oulun radioasemalta kerran viikossa.
Vuonna 1947 Lapin sivistysseuran ja Samii Liton yhteistuumin järjestettiin saamelaislähetystö Helsinkiin: vaadittiin esim. valtiolta vakinaista elintä saamelaisasioiden hoitoa, suunnittelua ja valvomista varten. Lähetystö herätti suurta huomiota pääkaupungissa ja komitea aloitti työnsä helmikuussa 1949. Puolet komitean jäsenistä oli saamelaisia - ensimmäistä kertaa historiassa saamelaisia oli mukana valtion komiteassa. Kysymyksinä oli pohtia mm. miten määritellään saamelainen. Valmis komiteamietintö julkaistiin 1952. Ainoat konkreettiset seuraukset mietinnöstä oli kuitenkin saamelaisopettajien neuvottelupäivien järjestäminen Helsingissä samana vuonna sekä saamenkielisen laulukirjan ja kieliopin valmistelu. Muuten mietintö lakaistiin Samuli Aikion sanoin vihreän veran alle.
Asuntoloista saamelaisten itsehallintoon

Saamelaiset olivat 1960-luvulla sisäistäneet pitkälti valtaväestön ihanteet ja saamelaisuutta jopa hyljeksittiin. Iso syy tähän oli koululaitoksella, joka kokosi kauempana asuvat lapset Suomessa koulukeskuksiin. Koulun asuntoloista päästiin kotiin viikonloppuisin tai vain pitkillä lomilla ja kesäisin, jos matka oli parisataa kilometriä vaikka Ivalosta Tenojokilaaksoon. Asuntolassa katkesi lasten yhteys omaan kotikieleen, kulttuuriin, perinteisiin taitoihin ja tapoihin. Vieraskielinen ja -mielinen ympäristö aiheutti epävarmuutta ja erilaisuus saattoi johtaa kiusaamiseen, sillä saamen kieltä ei kouluissa eikä asuntoloissa luettu tai puhuttu. Monet halusivat siis olla ehkä suomalaisempia kuin suomalaiset itse.
Suomessa alettiin antaa saamenkielistä opetusta joissakin kouluissa 1970-luvun alussa. Vuoden 1984 peruskoululaki vahvisti, että huoltaja sai valita lapselleen saamen kielen opetusaineeksi ja -kieleksi. Saamenkielistä opetusta antavien koulujen määrä kasvoi niin, että kun saamenkielistä opetusta annettiin vuonna 1970 Suomessa viidessä koulussa, vuonna 1980 näitä kouluja oli jo 23 ja 1990-luvulla yli 30. Parhaiten opetus toteutui ala-asteella, mutta yläasteella ja lukiossa saamenkielistä opetusta saatiin usein vain joissakin oppiaineissa. Ongelmana oli niin oppimateriaalien kuin saamenkielisten opettajienkin puute ja toisinaan myös saamen opiskeluun kohdistuva ennakkoluuloisuus.
Yliopistotasolla saamea saattoi 1990-luvulla opiskella Oulun yliopistossa, Helsingin yliopistossa sekä Lapin yliopistossa, mutta vain Oulussa saamen saattoi ottaa pääaineeksi. Vuonna 1989 Norjan Koutokeinoon perustettiin Saamelainen korkeakoulu. Suomessa aikuiskoulutusta tarjoaa Saamelaisalueen koulutuskeskus. Vuonna 2001 Oulun yliopistoon perustettiin Giellagas-instituutti, joka vastaa valtakunnallisesti saamen kielen ja kulttuurin ylimmästä opetuksesta ja tutkimuksesta Suomessa. Sen yhteydessä toimii myös Saamelainen kulttuuriarkisto.
Ensimmäinen vaaleilla valittu edustuksellinen saamelaiselin Suomessa oli Sámi Parlamenta eli Saamelaisvaltuuskunta, joka aloitti toimintansa vuonna 1973. Norjan saamelaiskäräjät aloitti toimintansa 1989 ja Ruotsin saamelaiskäräjät 1993. Saamen kielilait tulivat voimaan Suomessa ja Norjassa vuonna 1992. Suomen perustuslakia muutettiin vuonna 1995, jolloin säädettiin saamelaisten oikeudesta omaan kieleen, kulttuuriin ja itsehallintoon. Tämän seurauksena aloitti toimintansa Suomen Saamelaiskäräjät vuoden 1996 alussa. Norjan saamelaiskäräjien vaikutusvalta on suurempi kuin Ruotsin ja Suomen.
Saamelaisten 13. konferenssissa Åressa vuonna 1986 otettiin käyttöön Saamen lippu. Lipussa on saamelaisten värit: punainen, vihreä, keltainen ja sininen. Lipun punainen puoliympyrä kuvaa aurinkoa ja sininen kuuta. Lipun hyväksymispäivä, 15. elokuuta, on myös yksi saamelaisten liputuspäivistä, joita on nykyisin yksitoista.
Kielen tutkimuksen historiaa

Saamelaisia kieliä käsittelevä kielitieteellinen kirjallisuus on ollut ainakin Ruotsissa ja Norjassa suhteellisen laajaa jo ennen Suomen itsenäistymistä. Tunnettuja saamelaisten kielten ja kieliopin tutkijoita on ollut Ruotsissa Per Fjällström, Ericus Lindahl ja Johannes Öhrling jo 1700-luvulla. Fjällström ja Henrik Ganander ovat laatineet kielioppeja. Norjan puolella ovat saamelaisia sanakirjoja laatineet Knud Leemin ja Nils Vibe Stockfleth sekä tanskalainen Rasmus Christian Rask. Venäjällä on kildininsaameksi käännetty muutamia hengellisiä teoksia ja oppikirjasia.
Eristiikka

Sokrates ja Ksenofon Rafaelin freskossa Ateenan koulu, 1509-1510.
Eristiikaksi (m.kreik. eristike tekhne, "riitelyn taito"; 'eris' = "kisa", "kamppailu", "riita") kutsutaan dialektiikkaa, jonka harjoittajat eli eristikot pyrkivät löytämään väittelytapoja, joilla voi kumota mitä tahansa. Tällainen väittely- tai kiistelytaito kehittyi antiikin aikana sofistiikasta. Nimitystä 'eristikko' on käytetty alusta asti lähinnä pilkallisessa mielessä, päinvastoin kuin nimitystä 'sofisti', joka muuttui pilkkanimitykseksi vasta myöhemmin.
Sana eristiikka peräisin antiikin Eris-jumalattaren nimestä, joka tarkoittaa kaaosta, epäjärjestystä ja riitaa. Se on retoriikassa määritelty viestinnäksi, jonka tavoitteena on nujertaa vastustajaksi mielletty ihminen tai ryhmä.
Menetelmät

Eristikkojen menetelmiin kuuluivat erilaiset ristiriitojen tai näennäisten ristiriitojen synnyttämisen retoriset menetelmät, kuten reductio ad absurdum -tyylinen argumentointi.
Eristinen sanankäyttäjä ei halua kuunnella vastaväitteitä, eikä välitä harjoittaa kriittistä itsearviointia. Pohtiessaan asioiden välisiä yhteyksiä ja muotoillessaan päättelyaskelia johtopäätösten tueksi eristikko halua nähdä vaivaa tarkistaakseen käsitystensä todenpitävyyttä. Hänelle kelpaa mikä tahansa, millä vastustajaa voi heikentää.
Sosiaalietiikan professori Jaana Hallamaan mukaan eristisen viestinnän tunnistaa faktojen vääristelemisestä ja niiden valikoivasta esittämisestä, mutta myös asioiden tarkoitushakuisesta liioittelusta ja paisuttelusta. Retorisia tehokeinoja viljellään runsaasti viestijän kannalta edullisella, mutta vastustajan kannalta haitallisella tavalla.
Hallamaa kirjoittaa:
Eristiikassa retoriikka korvaa argumentaation. Satiiria, pilkkaa, sutkautuksia, hyperbolia ja humoristisia metaforia viljelevä eristinen sanankäyttö tempaa mukaansa ja tehoaa välittömästi. Se on usein sidoksissa esittäjän persoonaan ja jää vaille merkitystä, ellei lennokasta sanankäyttöä ole seuraamassa siitä vaikuttuvaa yleisöä.
Kirjallisuutta

Schopenhauer, Arthur: Taito olla ja pysyä oikeassa. Suomennos ja jälkisana Jarkko S. Tuusvuori, Eristiikka ja filosofia (johdatus eristiikan historiaan). Eurooppalaisen filosofian seura ry, 2005.
Aiheesta muualla

Arthur Schopenhauerin teoksen Taito olla ja pysyä oikeassa esittely kustantajan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Maaliikenne

Tieliikenne
Rautatieliikenne
Maaliikenne käsittää ne liikenteen lajit, jotka kulkevat maata pitkin. Vanhinta maaliikennettä nykyisen jaottelun mukaan on tieliikenne, joka kehittyi maaliikenteen saadessa tieverkostoja. Toinen liikenteen muoto, rautatieliikenne, kehittyi 1800-luvulla teollistumisen ja rautateiden yleisen kehityksen myötä. Maaliikennekeskukseksi kutsutaan tavallisesti tie- ja rautatieliikenteen solmukohtaa.
Kahden kenraalin ongelma

Kahden kenraalin ongelma (engl. Two Generals' Problem) on tietojenkäsittelytieteen klassinen ajatuskoe, joka havainnollistaa hajautettujen järjestelmien välisen luotettavan kommunikaation mahdottomuutta epäluotettavassa verkossa. Ongelma tunnetaan myös nimellä koordinoidun hyökkäyksen ongelma (engl. Coordinated Attack Problem).
Ongelman kuvaus

Ajatuskokeessa kaksi armeijaa ja niiden kenraalit sijaitsevat laakson vastakkaisilla puolilla. Laakson keskellä on vahvasti linnoitettu linna. Kenraalit tietävät, että ainoa tapa valloittaa linna on hyökätä täsmälleen samaan aikaan, sillä yksittäinen armeija ei pysty voittamaan taistelua yksin.
Kenraalit voivat kommunikoida keskenään vain lähettämällä viestinviejiä vaarallisen laakson läpi. Viestinviejät saattavat joutua vihollisen väijytykseen, jolloin viesti ei koskaan saavu perille. Ongelman ydin on: miten kenraalit voivat varmistua siitä, että molemmat hyökkäävät samaan aikaan?
Ongelman ratkaisu

Ongelman on matemaattisesti todistettu olevan mahdoton ratkaista täydellisesti. Vaikka ensimmäinen kenraali (A) lähettäisi viestin ehdotetusta hyökkäysajasta ja toinen kenraali (B) lähettäisi vahvistuksen, ei kumpikaan voi olla varma viestin perillemenosta. Tämä johtaa päättymättömään vahvistusten ketjuun:
Kenraali A ei tiedä, saapuiko alkuperäinen viesti perille
Kenraali B ei tiedä, saapuiko hänen vahvistusviestinsä perille
Kenraali A ei tiedä, saapuiko vahvistuksen vahvistus perille
Ja niin edelleen
Käytännön sovellukset

Vaikka ongelma on teoreettisesti ratkaisematon, käytännön tietotekniikassa on kehitetty useita tapoja lieventää ongelmaa. Yksi tärkeimmistä ratkaisuista on idempotenssiavain, joka on yksilöllinen tunniste jokaiselle pyynnölle. Sen avulla järjestelmä voi tunnistaa ja estää samojen toimintojen suorittamisen useaan kertaan.
Ongelma on erityisen merkittävä verkkokaupoissa ja maksuliikenteessä, missä kaksoisveloitukset tai -tilaukset voivat aiheuttaa merkittäviä ongelmia. Vuonna 2018 Isossa-Britanniassa tapahtui ruoankuljetuspalvelun häiriö, jossa asiakkaat saivat useita identtisiä tilauksia tai eivät saaneet tilauksiaan lainkaan järjestelmän vahvistusviestien epäonnistumisen vuoksi.
Iin seurakunta

| Iin seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Iin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Oulun tuomiorovastikunta
Pääkirkko:  Iin kirkko
Perustettu:  1477
Jäsenmäärä:  8 149 (2021)
– Osuus asukkaista:  82,2 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Ulla Mitrunen
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iin seurakunta on Iin kunnassa Suomen Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Oulun tuomiorovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Tapani Ruotsalainen.
Herätysliikkeet

Iin seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeisimpään kannatusalueeseen. Iin alue on Perämeren rannikon ja Oulun ympäristön tavoin liikkeen voimakasta yhtenäisen kannatuksen aluetta. Iin alueella sekä vanhoillislestadiolaisten kannattajamäärä että suhteellinen osuus paikkakunnan väestöstä on korkea.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Iin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

| --- | --- |
 1558- Canutus  1564–1577: Laurentius Matthiae Raumannus  1581–1615: Jacobus Olai  1616–1620: Mansvetus Jacobi Fellman  1620–1634: Johannes Henrici Lithovius  1634–1636: Henricus Johannis Corvinus  1636–1640: Ericus Georgii Montanus  1641–1646: Henricus Christiani Limingius  1648–1650: Henricus Simonis Carlander  1652–1659: Samuel Josephi Lithovius  1660–1667: Andreas Andreae Ulstadius  1669–1673: Gabriel Gabrielis Calamnius  1674–1678: Johannes Caspari Forbus  1678–1686: Petrus Johannis Hoffrenius  1688–1692: Samuel Samuelis Lithovius  1692–1695: Zacharias Olai Ulhegius :  1695–1697: Christophorus Claudii Alanus  1698–1708: Simon Henrici Pechlinius  1710–1735: Johan Stenstrand  1736–1752: Gustaf Fabricius  1753–1772: Daniel Idman  1774–1791: Erik Sinius  1793–1797: Henrik Sund  1800–1815: Abraham Frosterus  1817–1836: Jakob Frosterus  1839–1847: Erik Johan Frosterus  1849–1866: Karl Gabriel Calamnius  1869–1875: Frans Oskar Durchman  1876–1918: Johan Fredrik Thauvón  1920–1950: Eino Wirkkula  1999–2025: Tapani Ruotsalainen  2025–: Ulla Mitrunen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Oulun tuomiorovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Tuomiokirkkoseurakunta  Haukipudas  Ii  Karjasilta  Kiiminki  Oulujoki  Oulunsalo  Tuira  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kuivaniemi  Nyby  Ylikiiminki  Yli-Ii  |  |
Oulun hiippakunta
Naver

| Naver |
| --- | --- |
ISIN:  KR7035420009
Perustettu:  2. kesäkuuta 1999
Kotisivu:  www.navercorp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Naver on eteläkorealainen yritys, joka tarjoaa portaalipalveluita, hakukonepalveluita, verkkopelejä ja muuta sisältöpalvelua. Yrityksellä on myös verkossa toimiva mainosalusta. Yritys operoi myös verkkokauppaa ja tarjoaa pilvipalveluita. Naver Pay on yrityksen mobiilimaksualusta.
Mikko Strömmer

Arndt Armas Mikael (Mikko) Strömmer (11. helmikuuta 1896 Raahe – 1. toukokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen tilastoasiantuntija ja virkamies, joka sai kanslianeuvoksen arvonimen.
Strömmerin vanhemmat olivat rovasti Kuno Ferdinand ja Maria Strömmer ja puoliso vuodesta 1926 Kerttu Pohjanpalo, Santeri Pohjanpalon tytär. Strömmer tuli ylioppilaaksi 1916 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921 ja maisteriksi 1923. Hän oli tilastollisen päätoimiston ylimääräinen amanuenssi 1922–1925, ylimääräinen aktuaari 1925–1929, vakinainen aktuaari 1929–1930 ja yliaktuaari ja tilastollisen päätoimiston yleisen osaston päällikkö 1930–1948. Strömmer oli lisäksi Kansantaloudellisen Aikakauskirjan toimitussihteeri 1928–1948, Kansantaloudellisen käsikirjaston toimituskunnan jäsen vuodesta 1931, Kansantaloudellisen Yhdistyksen sihteeri 1937–1948 ja Suomen tilastoseuran esimies 1941–1942 sekä 1947–1948. Kanslianeuvoksen arvonimen hän sai 1946.
Mikko Pyhälä

| Mikko Pyhälä |
| --- | --- |
 Mikko Pyhälä (oik.) vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1945 (ikä 79–80)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  diplomaatti emeritus ja tietokirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Palkinnot
 Tieto-Finlandia, 1992, yhdessä Jukka Salon kanssa teoksesta Amazonia. 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mikko Pyhälä (s. 1945) on suomalainen diplomaatti emeritus. Pyhälä on ollut ulkoministeriön palveluksessa vuosina 1972–2013. Hän toimi uransa viimeiset vuodet suurlähettiläänä useassa Karibian ja Etelä-Amerikan maassa.
Pyhälä oli suurlähettiläs Perussa vuosina 1998–2002 ja  Venezuelassa   2006–2011  ja oli myös akkreditoituna Kolumbiaan ja kuuteen Karibian saarivaltioon sekä CARICOMiin ja Itä-Karibian valtioiden järjestöön.
Teoksia

Pyhälä, Mikko: Kun yö saapuu Venezuelaan : taistelu oikeusvaltiosta.  Helsinki:  Siltala, 2019.  ISBN 978-952-234-604-9
Pyhälä, Mikko: Valtaa ja vastarintaa : myötäelämisen diplomatiaa.  Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-376-5
Salo, Jukka & Pyhälä, Mikko: Amazonia.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11564-2
Aiheesta muualla

Tiilikainen, Teppo: Kuinka valtio tuhotaan – Kun yö saapuu Venezuelaan on järkyttävä kuvaus vastuuttomasta politiikasta Suomen Kuvalehti. 25.10.2019. Viitattu 4.1.2020.
Mikko Pyhälä Siltala. Viitattu 4.1.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Turun kauppaopiston talo

Turun kauppaopiston talo etelästä.
Turun kauppaopiston talo on Turussa osoitteessa Aurakatu 11 sijaitseva kolmikerroksinen jugend-tyylinen kivitalo. Rakennus valmistui vuonna 1908, ja sen on suunnitellut arkkitehti Eskil Hindersson. Turun kauppaopisto, jota varten rakennus rakennettiin, toimi talossa vuodesta 1908 vuoteen 1968, jolloin se muutti uusiin tiloihin Kellonsoittajankadulle. Kauppaopistosta muistuttaa edelleenkin rakennuksen seinässä oleva teksti ”Handelsinstitut  Kauppaopisto”.
Talon lasimaalaukset, jotka näkyvät parhaiten talon portaikkoon, on suunnitellut Willy Baer.
Kauppaopiston muutettua rakennuksessa ovat toimineet Turun kieli-instituutti ja Turun suomenkielinen työväenopisto. Vuoden 2008 syksystä talo on toiminut Puolalanmäen lukion päärakennuksena.
Talon kaakkoisseinään on ikkunan alapuolelle kirjoitettu talon valmistumisvuosi roomalaisin numeroin: .
Talon lounaisseinässä on kauppaopistosta muistuttamassa teksti .
Talo lännestä.
Talo koillisesta.
Todennäköisyysjakauma

Todennäköisyysjakauma kuvaa todennäköisyyslaskennassa kuinka yleisiä satunnaismuuttujan eri arvot ovat. Satunnaismuuttujiksi kutsutaan sellaisia satunnaisilmiöitä, joiden tuloksiin voidaan liittää numeerinen arvo. Arvon esiintymisen yleisyys määrätään todennäköisyysmittaa käyttämällä ja esitetään todennäköisyysfunktion avulla. Diskreettin satunnaismuuttujan eri arvojen yleisyyttä määrittävät niiden pistetodennäköisyyksien suuruudet. Satunnaismuuttujan perusjoukko ja niihin liittyvät todennäköisyysarvojen joukko muodostavat yhdessä todennäköisyysjakauman. Jatkuvan satunnaismuuttujan eri arvot muodostavat reaalilukujatkumon, jossa eri arvojen todennäköisyyksiä ei voida käsitellä yksittäin. Todennäköisyydet ilmaistaankin epäsuorasti käyttämällä tiheysfunktion käsitettä. Tiheysfunktiolla esitetään, kuinka todennäköisyydet painottuvat eri perusjoukon reaaliluvuille, mutta siitä ei voi suoraan lukea todennäköisyyksiä. Todennäköisyydet tulee laskea käyttämällä määrättyä integrointia yli valitun lukuvälin. Vaihtoehtoinen tapa määrittää jatkuvan satunnaismuuttujan todennäköisyysjakauma on käyttää kertymäfunktiota, joka myös määrittää todennäköisyysjakauman täysin yksikäsitteisesti.
Osa jakaumista kuvaa erilaisten kombinatoristen tapahtumien todennäköisyyksiä (Binomijakauma ja Geometrinen jakauma). Toiset liittyvät tilastolliseen päättelyyn ja niiden arviointiin (χ²-jakauma ja Studentin t-jakauma). On myös olemassa luonnonilmiöitä kuvaavia jakaumia (Normaalijakauma ja Maxwellin–Boltzmannin jakauma).
Tarkasteltavat satunnaisilmiöt syntyvät usein useiden erilaisten satunnaisilmiöiden yhteisvaikutuksesta. Koska erilaiset satunnaisilmiöt voivat olla toisistaan riippuvia, on näissä tapauksissa paras muodostaa eri satunnaisilmiöiden yhteisjakauma. Yhteisjakaumalla voidaan analysoida paremmin eri tilanteita ja samalla huomioida tarkasteltavan satunnaisilmiön moninaisuus.lähde?
Käsitteitä

Yhden muuttujan todennäköisyysjakaumassa tulee tuntea satunnaismuuttujan perusjoukko ja kunkin satunnaismuuttujan arvoa vastaavan todennäköisyyden määräytymistapa. Perusjoukko ja sen todennäköisyysfunktio muodostavat yhdessä todennäköisyysjakauman.
Käsitteitä > Satunnaismuuttujat

Satunnaismuuttuja voi olla diskreetti tai jatkuva. Käytännön sovelluksissa esiintyy myös näiden yhdistelmiäkin. Diskreetin satunnaismuuttujan saamat arvot ovat erillisiä lukuja. Monissa tilanteissa satunnaismuuttuja saakin arvokseen luonnollisia lukuja. Esimerkiksi nopan eri tahkoille on voitu liittää luvut  \{1,2,3,4,5,6\} ja kolikolle  \{0,1\}, missä ne edustavat sanoja  \{{\text{kruuna}},{\text{klaava}}\}. Arvoja voi olla myös ääretön määrä, sillä esimerkiksi kolikonheitossa "tarvittavien heittojen lukumäärä siihen, että saadaan ensimmäisen kerran kruuna", on  \{1,2,3,\dots \}. Luonnosta voidaan ottaa esimerkki yksielektronisesta heliumatomista. Sen ainoan elektronin energiatila vaihtelee satunnaisesti perustilan ja viritettyjen tilojen välillä. Energiatilat ovat reaalukujen likiarvoja   \{-54,4;-13,6;-6,0;-3,4;-2,2;-1,5;\dots \} (yksikkönä elektronivoltti), joita on teoriassa ääretön lukumäärä. Koska muita energiatiloja ei ole, ovat nämäkin arvot diskreettejä eli erillisiä.
Jatkuvien satunnaismuuttujien arvot ovat mielivaltaisia reaalilukuja, jotka kuuluvat yhdelle tai useammalle välille. Arvot voivat olla mielivaltaisen lähellä toisiaan, joten niitä on ylinumeroituvasti ääretön määrä. Diskreeteillä satunnaismuuttujilla arvoja voi olla korkeintaan numeroituvasti ääretön lukumäärä. Tämä ero vaikuttaa ratkaisevasti siihen, kuinka muuttujien eri arvojen esiintymistodennäköisyydet ilmaistaan.
Käsitteitä > Todennäköisyysfunktio

Todennäköisyysfunktiolla määritetään jokaiselle satunnaistapahtumalle todennäköisyys. Diskreetin satunnaismuuttujan eri arvolle voidaan liittää (esimerkiksi taulukoimalla) sen yleisyyttä ilmaiseva todennäköisyys. Jos diskreettejä arvoja on numeroituvasti ääretön määrä, tulisi todennäköisyydet ilmaista lausekkeella, jolla kullekin satunnaismuuttujan arvolle saadaan määritettyä todennäköisyys. Tapahtumaan voi sisältyä satunnaismuuttujan useita arvoja, jolloin tapahtuman todennäköisyys on näiden todennäköisyyksien summa. Sitä taulukkoa tai lauseketta, josta todennäköisyyden arvo saadaan, kutsutaan pistetodennäköisyysfunktioiksi, tai pelkästään vain todennäköisyysfunktioksi.
Jatkuvalla satunnaismuuttujalla on mahdollisia arvoja ylinumeroituva määrä, joten tapahtuman sisältävien yksittäisten todennäköisyyksien summaksi tulisi ääretön. Tämän takia kunkin satunnaismuuttujan arvon todennäköisyyttä ei voida ilmaista lukuarvona. Ongelman kiertämiseksi todennäköisyydet ilmaistaan tiheysfunktiolla.
Tiheysfunktion arvo on sitä suurempi, mitä yleisempi on satunnaismuuttujan arvo. Se ei esitä todennäköisyyttä suoraan, vaan tiheysfunktiolla halutaan laskea tapahtumien todennäköisyyksiä. Jos satunnaismuuttuja  X esittäisi esimerkiksi (onko tämä mahdollista?) maailman kaikkien miesten pituuksia, niin satunnaismuuttujan tiheysfunktio  \phi (x) antaisi suuria arvoja niille pituuksille  x, jotka ovat yleisiä, ja pieniä arvoja pituuksille, joita esiintyy harvoin (jättiläiset ja kääpiöt). Sellaisille pituuksille, joita ei tällä hetkellä esiinny yhtään (15-metrinen mies), on tiheysfunktion arvo lähes nolla tai tasan nolla. Tapauksen "miehen pituus on 150–170 senttimetriä"  =150\leq X\leq 170 todennäköisyys lasketaan tiheysfunktion määrätyllä integraalilla
Tiheysfunktion jatkuva käyttäminen voi tulla vaivalloiseksi ja integraalin laskeminen hankalilla tiheysfunktioilla voi ylittää käyttäjän laskutaidot. Tämän vuoksi jakaumasta julkaistaan myös valmiiksi integroituja kertymäfunktioita, jossa tapahtumat on helpommin laskettavissa. On olemassa myös tiheysfunktioita, joiden integraalit eivät ratkea matematiikan nykyisillä määritelmillä (esimerkiksi normaalijakauma). Näiden jakaumien yhteydessä tapahtumien todennäköisyydet määritellään kertymäfunktion arvoista muodostetusta taulukosta.
Todennäköisyysjakaumia

Suluissa annetaan esimerkki jakauman tulkinnasta.