stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Delos
Maantiede

Delos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Mýkonoksen lounaispuolella sen ja Ríneian välissä. Saari sijaitsee keskellä Kykladeja, ja koko Kykladien saariryhmä on saanut nimensä siitä, että sen on nähty muodostavan kehän juuri Deloksen ympärille.
Delos on antiikin aikaiseen merkittävyyteensä nähden pienikokoinen ja suhteellisen matala. Saaren suurin pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin viisi kilometriä ja suurin leveys itä-länsisuunnassa noin 1,3 kilometriä. Saaren korkein kohta on Kýnthos-vuori (112 metriä). Delos on kokonaisuudessaan arkeologista aluetta ja suojeltu. Saarella asuu nykyisin lähinnä arkeologeja, vartijoita ja muuta arkeologiseen alueeseen liittyvää henkilöstöä.
Mytologia

Kreikkalaisen mytologian mukaan Delos-saari oli alun perin Koioksen ja Foiben tytär ja Leton sisar Asteria, joka hyppäsi mereen paetakseen Zeuksen ahdistelua. Joidenkin myyttiversioiden mukaan hän oli ensin Ortygian saari, jolla Leto synnytti Zeukselle Artemiin. Sittemmin saari olisi ajelehtinut Egeanmerelle. Egeanmerellä Asteria-Delos joka tapauksessa kiinnittyi paikalleen, kun häntä ahdisteli vuorostaan Poseidon. Deloksena saari oli paikka, jossa Leto synnytti Artemiin veljen Apollonin. Ortygian ja Deloksen yhdistäminen joissakin myyttiversioissa saa aikaan sen, että sisarukset olisivat sittenkin syntyneet samalla saarella, joka vain oli eri aikoina eri paikoissa.
Nimi Delos tarkoittaa muinaiskreikassa ”selvää” ja ”näkyvää”, mikä viittaa sen nousemiseen merestä. Ortygia oli saaren toinen nimi. Merkittävimpiä antiikin aikaisia tekstejä saaresta ovat Homeerinen hymni Apollonille sekä Kallimakhoksen Hymni Delokselle. Delos mainitaan myös Homeroksen Odysseiassa. Mytologian mukaan saari oli myös kaarialaisten merirosvojen tukikohta, kunnes Kreetan kuningas Minos ajoi heidät pois.
Arkeologinen alue

Delos on ollut suurikokoinen kaupunki ja myös sen raunioita on kaivettu esiin laajalta alueelta. Vaikka Delos tuhoutui roomalaisella ajalla, sen rauniot ovat säilyneet nykyaikaan suhteellisen hyvin siksi, että saari hylättiin, eikä antiikin aikaisten rakennusten päälle rakennettu myöhemmin mitään. Rakennusten jäänteitä on sekä arkaaiselta, klassiselta, hellenistiseltä että roomalaiselta ajalta.
Deloksen arkeologinen museo esittelee saarelta tehtyjä löytöjä. Museo sijaitsee arkeologisen alueen itälaidalla.
Arkeologinen alue > Yleiskuva

Delokselle saavuttiin satamien kautta. Satamat olivat Pyhä satama ja kauppasatama. Nykyisin ensimmäisenä sataman jälkeen on vastassa Kompetaliastien agora. Siltä alkoi pohjoiseen pyhäkköalueelle suuntautunut Pyhä tie. Se kulki Filippoksen stoan sekä niin kutsutun Etelästoan välistä Deloslaisten agoran ohi ja johti pyhäkköalueen eteläiselle portille eli Propylonille. Varsinaisella pyhäkköalueella sijaitsi ensimmäisenä rakennus, joka tunnetaan Naksoslaisten talona. Pyhäkköalueen päätemppelit olivat kolme Apollonille omistettua temppeliä, joista suurin oli Deloslainen Apollonin temppeli, sekä Artemiin temppeli. Pyhäkköalueen pohjoispuolella sijaitsi Pyhän järven alue, joka oli saaren Apollon-kultin varsinainen pyhä paikka. Sen lähellä sijaitsivat muun muassa Leijonaterassi ja Leton tempeli. Myöhemmin järven ympärille syntyi varakkaiden yksityistalojen alue, jossa sijaitsi muun muassa niin kutsuttu Järvitalo. Järven eteläpuolelle rakennettiin Italialaisten agora.
Pyhän alueen eteläpuolella sijaitsi niin kutsuttu Teatterikortteli, jossa sijaitsi Deloksen teatterin lisäksi paljon hienosti koristeltuja yksityistaloja, kuten Dionysoksen talo, Kleopatran talo ja Naamioiden talo. Kýnthos-vuoren rinteessä oli lukuisia pienempiä ja suurempia pyhäkköjä ja temppeleitä, joista monet oli omistettu ulkomailta tuoduille kulteille, sekä Kynthoksen luola. Vuoren huipulla sijaitsi Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö. Stadionin ja hippodromin alue sijaitsi kaupungin koillislaidalla.
Deloksen arkeologinen alue voidaan jakaa seuraaviin seitsemään alueeseen:
Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen merkittävimmät rakennukset, rakennelmat ja muut kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan 1):
| --- | --- |
 Deloslainen Apollonin temppeli  Ateenalainen Apollonin temppeli  Poros-temppeli  Naksoslaisten kolossi  Artemiin temppeli  Keraton  Aarrekammiot  Naksoslaisten talo  Ekklesiasterion  Thesmoforeion  Naksoslaisten stoa  Buleuterion  Prytaneion  Neorion eli Härkämuistomerkki  Antigonoksen stoa:    Propylon   Pyhä tie   Deloslaisten agora   Etelästoa   Filippoksen stoa   Kompetaliastien agora   Theofrastoksen agora   Hypostyylihalli eli Poseidonin stoa   Pyhä järvi   Leijonaterassi   Leton temppeli   Kahdentoista jumalan temppeli   Italialaisten agora   Dionysoksen pyhäkkö eli Stoibadeion   Pyhä satama 
Deloksen muut merkittävimmät rakennukset, rakennelmat ja muut kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan 2):
| --- | --- |
   Järvitalo   Diadumenoksen talo   Poseidoniastien talo   Graniittipalaistra   Kauppasatama   Teatteri   Kleopatran talo   Dionysoksen talo   Kolmikärjen talo   Naamioiden talo   Delfiinien talo   Hermeen talo   Inopoksen talo   Samothrakeion ja Mithridateen muistomerkki :    Syyrialaisten jumalten pyhäkkö   Serapeion A   Serapeion B   Serapeion C, mukaan lukien Egyptiläisten jumalten temppeli ja Isiksen temppeli   Heran temppeli   Agathe Tykhen pyhäkkö eli Filadelfeion   Kynthoksen luola   Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö   Hippodromi   Arkhegesion   Stadion   Gymnasion   Synagoga   (Arkeologinen museo)
Arkeologinen alue > Apollonin ja Artemiin pyhäkköalue

Apollonin ja Artemiin pyhäkköalue sijaitsee suurin piirtein Deloksen arkeologisen alueen keskellä. Pyhäkköalueen ydin ovat kolme Apollonille omistettua temppeliä, jotka ovat arkaainen Poros-temppeli (n. 550–525 eaa.) sekä klassisella kaudella rakennetut Deloslainen Apollonin temppeli (n. 475–450 eaa.) ja Ateenalainen Apollonin temppeli (n. 425–417 eaa.). Temppelien pohjoispuolella oli puolikaaren muotoisessa rivissä joukko aarrekammioiksi kutsuttuja rakennuksia. Temppeleiden lähellä sijaitsi myös Naksoslaisten kolossi eli kymmenmetrinen naksoslaisten 500-luvulla eaa. pystyttämä Apollonia esittänyt kuros-patsas.
Apollonin temppelien edessä niiden länsipuolella oli Apollonille omistettu Keraton eli sarvista tehty alttari. Pyhäkköalueen länsilaidalla sijaitsi Artemiin temppeli, joka rakennettiin vuonna 179 eaa. arkaaisen 600-luvulla eaa. rakennetun temppelin paikalle. Sen lähellä olivat hyperborealaisten Laodiken ja Hyperokhen hauta. Pyhäkköalueen länsilaitaa rajasi Naksoslaisten stoa. Pyhäkköalueen etelälaidalla heti Apollonin temppelien eteläpuolella sijaitsi Naksoslaisten talo, joka oli näiden kokoontumispaikka saarella.
Pyhäkköalueen luoteiskulmassa Artemiin temppelin pohjoispuolella sijaitsivat niin kutsuttu Thesmoforeion, jossa oli Demeterin ja Persefonen pyhäkkö, sekä Ekklesiasterion. Pyhäkköalueen pohjoislaitaa rajasi pitkä Antigonoksen stoa. Sen edessä sijaitsi hyperborealaisten Opiksen ja Argen mykeneläisaikainen hauta, joka oli reunustettu puolikaarenmuotoisella muurilla. Pyhäkköalueen länsilaidalla sijaitsi Neorion, jonka sisällä oli merisotavoiton muistoksi säilötty kolmisoutu. Rakennus tunnetaan myös nimellä Härkämuistomerkki. Neorionin lähellä sijaitsivat Prytaneion ja mahdollinen Buleuterion sekä Zeus Soterin ja Zeus Polieuksen alttari.
Pyhäkköalueen eteläsivulla oli Propylon eli alueen pylväikkösisäänkäynti. Heti pyhäkköalueen eteläpuolella sijaitsi Deloslaisten agora. Agoran länsisivulla sijaitsi Etelästoa ja sen vieressä Filippoksen stoa. Niiden välistä kulki Pyhä katu, joka johti satamasta Propylonille ja pyhäkköalueelle. Agoran eteläpuolella ovat nykyisin myös Pyhän Kerykoksen basilikakirkon rauniot, jotka ovat alueen ainoat varhaiskristilliset jäänteet.
Pyhäkköalueen lounaispuolella lähellä nykyistä satamalaituria ja alueen sisäänpääsyä sijaitsi Kompetaliastien agora. Pyhäkköalueen luoteispuolella sijaitsi puolestaan Theofrastoksen agora. Sen laidalla oli suurikokoinen niin kutsuttu Hypostyylihalli, joka tunnetaan myös Poseidonin stoana. Pyhäkköalueen itäpuolella sijaitsi Dionysoksen pyhäkkö, joka tunnetaan ennen kaikkea sen edessä seisovista suurista falloksista. Sen lähellä sijaitsi niin kutsuttu Minoen lähde.
Arkeologinen alue > Pyhän järven alue

Pyhä järvi sijaitsee pyhäkköalueen pohjoispuolella. Arkaaisella kaudella paikka oli Leton temenos eli pyhäkköalue. Järven rannan uskottiin olleen paikka, jossa Leto synnytti Apollonin myöhemmin pyhänä pidetyn palmupuun juurella. Paikalla oli ollut kulttitoimintaa viimeistään mykeneläisellä ajalla. Järvi oli alun perin lähes pyöreä ja myöhemmin ovaalin muotoinen. Nykyisin se on kuivattu.
Järven länsipuolella sijaitsee niin kutsuttu Leijonaterassi, jonka edestä kulkee Leijonien katu. Terassin penkereellä oli rivissä joukko naksoslaisten noin 620–600 eaa. lahjoittamia leijonapatsaita, joiden tehtävänä oli vartioida järveä. Patsaita oli alun perin arviolta 9–16. Nykyään niitä on saarella jäljellä viisi. Alkuperäiset veistokset ovat arkeologisessa museossa, ja niiden paikalla on kopiot.
Heti Pyhän järven eteläpuolella sen ja pyhäkköalueen välissä sijaitsee Italialaisten agora eli roomalaisten ja muiden Italiasta tulleiden kauppiaiden noin 110–88 eaa. rakennuttama kauppapaikka. Järven lounaispuolella Italialaisten agoran vieressä sijaitsivat Leton temppeli (noin 550 eaa.), joka oli omistettu Apollonin ja Artemiin äidille, sekä Kahdentoista jumalan temppeli (n. 320–280 eaa.).
Järven pohjois- ja luoteispuolella oli asuinrakennusten kortteleita, joissa oli lukuisia hellenistisellä ajalla rakennettuja hienosti koristeltuja yksityistaloja, kiltataloja sekä julkisia rakennuksia. Tunnetuimpiin kuuluu niin kutsuttu Järvitalo. Muita olivat muun muassa Diadumenoksen talo, Poseidoniastien talo (koinon), Kukkulatalo ja Koomikkojen talo. Järvitalon vieressä sijaitsivat myös niin kutsutut Graniittipalaistra ja Järven palaistra. Alue vaikuttaa rakennetun jonkinlaisen suunnitelman mukaan.
Arkeologinen alue > Teatterikortteli

Deloksen teatteri sijaitsee pyhäkköalueesta etelään. Se oli rakennettu noin vuonna 280 eaa. Teatteri on tyypillinen puolikaarenmuotoinen kreikkalainen teatterirakennus, joka avautuu länteen eli merelle päin. Siinä oli tilaa noin 5 500 katsojalle. Teatteria käytettiin muun muassa Delia-juhlien näytelmäkilpailuissa.
Teatterin ympärillä oli laaja niin kutsuttu Teatterikortteli, jossa on Pyhän järven alueen tavoin lukuisia hellenistisellä ajalla rakennettuja vauraita yksityistaloja. Alue oli Deloksen varhaisin asuinalue, ja päin vastoin kuin järven alue sitä ei ollut rakennettu erityisen suunnitelmallisesti. Monet talot olivat kaksikerroksisia, ja niissä oli peristyyli- eli pylväspihat ja mosaiikein koristellut lattiat. Pääosa kaivetuista taloista on teatterin pohjoispuolella. Merkittävimmät tunnetaan nimillä Dionysoksen talo, Kleopatran talo ja Kolmikärjen talo. Teatterin itäpuolella on asuinkortteleita, jotka on tutkittu vain osittain. Tämän alueen tunnetuimmat talot ovat Naamioiden talo ja Delfiinien talo.
Teatterille johtaa Kompetaliastien agoralta alkunsa saava mutkitteleva niin kutsuttu Teatterin tie, joka kulkee Teatterikorttelin läpi.
Arkeologinen alue > Kýnthos-vuoren rinne

Kýnthos-vuoren rinteen alue sijaitsee teatterin itäpuolella vuoren länsirinteessä. Alempana rinteessä oli joukko asuintaloja, joista merkittävimpiä ovat Hermeen talo sekä hieman ylempänä Inopoksen talo, joka sijaitsi rinteellä virranneen Inopos-joen varrella. Sen lähellä sijaitsi suuri Inopoksen vesisäiliö, johon joen vettä kerättiin. Myytin mukaan joen alkuperä oli Egyptin Niili-virrassa. Hermeen talon lähellä sijaitsi Stesileoksen Afrodision eli Afroditelle omistettu pyhäkkö.
Vuorenrinteessä sijaitsi myös suuri joukko ulkomailta tuotujen kulttien ja jumalten pyhäkköjä 100-luvulta ja ensimmäiseltä vuosisadalta eaa., kuten Syyrialaisten jumalten pyhäkkö sekä joukko Serapiksen temppeleitä eli Serapeioneita (A, B ja C). Niistä varhaisin, Serapeion A, sijaitsi Hermeen ja Inopoksen talojen välissä. Serapeion B sijaitsi ylempänä Inopoksen talon itäpuolella ja Serapeion C hieman etelämpänä. Viimeksi mainitun yhteydessä sijaitsivat myös Egyptiläisten jumalten temppeli sekä erillinen Isiksen temppeli.
Alueen pyhäkköihin kuului myös Samothrakeion, joka oli omistettu Samothraken Suurille jumalille. Se rakennettiin kahdessa vaiheessa 300–100 eaa. Siihen liittyi Mithridateen muistomerkki (102–101 eaa.). Alueen eteläosassa sijaitsee Heran temppeli (n. 500 eaa.) Sen läheltä lähtee tie kohti Kýnthos-vuoren huippua.
Arkeologinen alue > Kýnthos-vuori

Kýnthos-vuori sijaitsee arkeologisen alueen kaakkoisosassa. Vuoren ylärinteessä sijaitsevat Kynthoksen luola, johon liittyi Herakleelle omistettu pyhäkkö, sekä Agathe Tykhen pyhäkkö, joka oli omistettu hyvän onnen henkilöitymälle. Alun perin pyhäkkö tunnettiin nimellä Filadelfeion. Vuoren huipulla sijaitsee Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö eli Kyntheion. Sen paikalla oli varhaisin saarelta tunnettu asutus 2000-luvun lopulla eaa. Vuoren pohjoisrinteessä oli Iamneian ja Askalonin jumalten pyhäköt.
Arkeologinen alue > Stadionin alue

Pyhän järven itäpuolella sijaitsi Arkhegesion eli arkaainen Anioksen pyhäkkö (500-luku eaa.), joka oli omistettu Deloksen myyttiselle arkhegeteelle ja kuninkaalle. Sen ja Graniittipalaistran välissä sijaitsi hippodromi, joka oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Hippodromia ei tunneta tarkasti, eikä siellä välttämättä ollut paljoakaan rakennelmia, sillä sen alue toimi ilmeisesti myös maanviljelyskäytössä.
Stadion sijaitsi kauempana järvestä koilliseen lähellä saaren itärannikkoa. Sen juoksuradan pituus oli 182 metriä ja myös se oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Stadionin lounaiskulmassa sijaitsi gymnasion (200-luku eaa.). Hippodromia ja stadionia käytettiin Delia-juhliin liittyneissä urheilukilpailuissa ja gymnasionia niihin harjoiteltaessa. Niiden ympärillä oli asuinkortteleita. Itärannalla stadionin lähellä sijaitsi Deloksen synagogaksi kutsuttu rakennus, joka on mahdollisesti vanhin tunnettu synagoga. Toisaalta sen tunnistus on myös kyseenalaistettu.
Arkeologinen alue > Satamat

Deloksessa oli antiikin aikana kaksi satamaa. Pyhä satama sijaitsi pohjoisempana nykyisen satamalaiturin pohjoispuolella Theofrastoksen agoran ja Kompetaliastien agoran välisellä ranta-alueella. Kauppasatama sijaitsi etelämpänä nykyisen satamalaiturin eteläpuolella Teatterikorttelin kohdalla sijaitsevalla ranta-alueella sekä siitä etelään. Sen yhteydessä oli Satamakortteleina tunnettu alue. Kauppasataman lähellä sijaitsivat mahdollinen Dioskurion eli Dioskuureille omistettu pyhäkkö sekä Asklepieion eli Asklepioksen pyhäkkö.
Triariuksen vuonna 69 eaa. rakentaman linnoitusmuurin jäänteitä on näkyvillä kauppasataman lähellä sekä muun muassa Pyhän järven itäpuolella.
Arkeologinen alue > Hautausmaa

Deloksen hautausmaa sijaitsi klassiselta kaudelta lähtien viereisellä Rheneian eli Ríneian saarella. Myös siellä on suoritettu arkeologisia kaivauksia.
Arkeologinen alue > Esinelöydöt

Delokselta tehdyt esinelöydöt ovat pääosin Deloksen arkeologisessa museossa. Näihin kuuluvat muun muassa Leijonaterassin alkuperäiset leijonat sekä suuri joukko kuros- ja kore-veistoksia ja muita pyhäkön saamia votiivilahjoja. Kaikkein merkittävimmät taide-esineet on viety Kansalliseen arkeologiseen museoon Ateenaan. Näihin kuuluvat muun muassa veistokset, jotka tunnetaan nimillä Diadumenos, Artemis Diadumena, Afrodite, Pan ja Eros, Deloksen pseudoatleetti, Haavoittunut gallialainen sekä Nikandren kore.
Kirjallisuutta

Bruneau, Philippe & Ducat, Jean: Guide de Délos.  (Second edition)  Paris:  Ecole Franciase D'Athenes / Editions e. de Boccard, 1966.
Il diavolo zoppo

| Il diavolo zoppo |
| --- | --- |
 Ontuva paholainen ja Leandro lentävät kaupungin kattojen yllä.
Ohjaaja:  Luigi Maggi
Perustuu:  Alain-René Lesagen romaaniin Ontuva paholainen
Tuottaja:  Ambrosio Film
Kuvaaja:  Giovanni Vitrotti
Pääosat:  Ernesto Vaser, Gigetta Morano, Ercole Vaser
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Società Anonima Ambrosio
Ensi-ilta:  lokakuu 1910
Kesto:  226 metriä (12 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il diavolo zoppo (”Ontuva paholainen”) on vuonna 1910 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Luigi Maggin ohjaaman lyhyen komedian pääosia esittävät Ernesto Vaser, Gigetta Morano ja Ercole Vaser.
Juoni

Nuori opiskelija Leandro joutuu naimisiin haluavan ystävättärensä Tomasan asettamaan ansaan. Paetessaan tämän palkkasotureita Lendro päätyy alkemistin taloon. Siellä hän vapauttaa pulloon vangitun paholaisen, joka kiitollisena päättää auttaa Leandroa. Paholaisen avulla Leandro kostaa Tomasan palkollisille ja pääsee naimisiin kauniin ja rikkaan prinsessa Serafinan kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ernesto Vaser  | … |  Leandro   |
|  Gigetta Morano  | … |  Tomasa   |
|  Ercole Vaser  | … |  ontuva paholainen   |
|  Mario Voller Buzzi  | … |     |
Tuotanto

Ambrosio Filmin tuottama Il diavolo zoppo on italialaisittain harvinainen esimerkki Georges Mélièsin tyylisestä trikkikuviin perustuvasta satunäytelmästa. Sen Espanjaan sijoittuva tarina on lainattu Alain-René Lesagen romaanista Ontuva paholainen (Le Diable boiteux, 1707).
Restaurointi

Espanjan elokuva-arkistossa säilynyt Il diavolo zoppo sisältyy L’Infernon italialaisen DVD-julkaisun lisämateriaaleihin. Se on nähtävissä myös Bolognan elokuva-arkiston sivustolla.
Aiheesta muualla

Il diavolo zoppo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Louis Diémer

Louis Diémer
Louis Diémer (14. helmikuuta 1843 Pariisi – 21. joulukuuta 1919 Pariisi) oli ranskalainen pianisti ja säveltäjä. Diémer sai Pariisin konservatorion ensimmäisen palkinnon 1856. Hän opetti myöhemmin, vuodesta 1887, itse samassa oppilaitoksessa. Muuten hän saattoi urallaan keskittyä konsertointiin, koska hänen vaimonsa oli varakas. Diémerin oppilaita olivat muiden muassa Édouard Risler, Alfred Cortot, Marcel Dupré ja Robert Casadesus. Hän kantaesitti monta ranskalaista pianoteosta, kuten César Franckin Variations symphoniquesin. Diémerin soitosta on säilynyt muutama äänitys vuosilta 1904–1906.
Diémer tunnettiin "asteikon ja trillin kuninkaana". Hänen teknisesti vaivatonta, hienostunutta ja huolellisesti viimeisteltyä soittoaan ihailtiin, mutta toisaalta Mark Hambourgin mielestä Diémerin sointi oli kova ja tämä oli soittajana kuiva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Louis Diémer International Music Score Library Project (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Dido-luokka (risteilijä)

| Dido-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut HMS Argonaut

Tekniset tiedot
Uppouma:  5700-5900 t (kuiva) 6900-7600 t (kuormattu)
Pituus:  156 m
Leveys:  15,39 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  62000 shp
Nopeus:  32,25 solmua
Miehistöä:  Dido: 480 Bellona: 530
Aseistus
Meritorjunta:  Dido: 10 × QF 5,25 tuuman tykkiä kaksoistorneissa 6 × 21 tuuman torpedoputkea Dido: 8 × QF 5,25 tuuman tykkiä kaksoistorneissa 6 × 21 tuuman torpedoputkea
Ilmatorjunta:  Dido: 8 × QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä 8 x 0.5" Vickers -konekivääriä Bellona: 12 × QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä 12 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
Dido-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmatorjuntaristeilijä luokka, johon kuului kuusitoista alusta, joista kuuden valmistaminen keskeytettiin havaittujen muutostarpeiden vuoksi. Näistä kuudesta HMS Argonaut oli kuitenkin jo liian pitkälle rakennettu, ja sen muutostyöt peruutettiin.  Näin syntyi luokkaan kaksi alaluokkaa: Dido-luokka ja Bellona-luokka eli paranneltu Dido-luokka.
Dido-luokka

Varsinaiseen Dido-luokkaan kuului yksitoista alusta. Luokan alukset oli varustettu puoliautomaattisilla 5,25 tuuman tykeillä. Voimansiirrolla varustetut asennukset mahdollistivat jopa 70 asteen korotuskulman käytön. Uusien tykkitornien hidas toimitus aiheutti alusten pääaseistuksen moninaisuuden.
HMS Bonaventurella ei ollut lainkaan X-tornia.
HMS Didolta ja HMS Phoebelta puuttui Q-torni.
HMS Scylla ja HMS Charybdis tornit oli korvattu takaa avonaisilla 4,5 tuuman torneilla.
Alusten kylkipanssarointi oli 3-tuumainen ja kansi tuumainen konehuoneiden kohdalta. Peräsin oli suojattu samoin tuumaisella panssarilla. Ammusvarastot oli suojattu 2 tuuman kansipanssaroinnilla. Tykkitornien seinän paksuus oli 0,5 tuumaa.
Bellona- eli paranneltu Dido-luokka

Vaikka kuuden vuoden 1939 hätäohjelmaan kuuluneen Dido-luokan risteilijän rakentaminen oli keskeytetty niin keskustelu mahdollisista muutoksista alusten vakavuuden parantamiseksi käyttöön otetuista aluksista saatujen kokemusten pohjalta jatkettiin. Vakavuuden parantamiseksi oli Q-torni poistettava, mutta muutokset olivat todellisuudessa paljon suurempia.
Q-tornin poisto mahdollisti moniputkisen ilmatorjunta-aseen sijoittamisen sillan etupuolelle, mikä mahdollisti omalta osaltaan sillan korkeuden laskemisen, mikä paransi vakavuutta entisestään. Lisäksi siltaa siirrettiin eteenpäin, joka mahdollisti savutorven asentamisen suoraan sekä sen mataloittamisen. Edelleen aluksen sisätila ratkaisuja muutettiin ottamalla huomioon saadut kokemukset.
Muutokset kohdistettiin viiteen alukseen, koska HMS Argonautin rakentaminen oli liian pitkällä, jotta sen muuttaminen olisi ollut mielekästä. Kaikki alukset rakennettiin myös toimimaan tarvittaessa lippulaivoina tekemällä sillalle tehtävän edellyttämät tilat.
Aluksiin lisättiin 3/4 tuuman sirpalesuojaus ammusvarastojen sekä sillan ympärille. Alusten koneet olivat vastaavat kuin varsinaisessa Dido-luokassa. Aseistuksessa oli kolme neliputkista kaksinaulaista ja kuusi kaksiputkista sähkötoimista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Dido-luokan risteilijä HMS Dido.
Dido-luokan risteilijä HMS Argonaut.
Ipnos

Ipnos-logo vuodelta 1940.
Ipnos oli turkulainen elintarvikealan yritys, joka aloitti näkkileipätehtaana vuonna 1904 ja laajeni Huhtamäki-yhtymän osana keksien, pastillien ja suklaakonvehtien valmistajaksi. Ipnoksen tunnettuja tuotteita olivat Ruutu-näkkileipä, Figarol-pastillit ja Budapest-suklaakonvehdit.
Ruutu-näkkileipä

Elokuussa 1904 yrittäjäuralle lähtenyt työmies Juho Mäkelä teki Turun maistraatille ilmoituksen uudesta leipomoliikkeestä Linnankatu 61:n puutalossa, jossa aikoi ryhtyä valmistamaan vaimonsa keksimää pieniin ruutuihin jakautuvaa näkkileipää. Vuonna 1912 tehtailija Arthur Vilén osti Mäkelän leipomon ja antoi sille kreikankielisen uunia tarkoittavan nimen Leipätehdas Ipnos.
Myöhemmin Ruutu-näkkinä tunnetuksi tullut, kuminalla maustettu ruisleipä sai aluksi nimen Mensa, joka on latinan pöytää tarkoittava sana. Tämä oli ensimmäinen kerta suomalaisen päivittäistavarakaupan historiassa, kun leivälle annettiin oma tuotemerkki. Ipnoksesta tuli 1918 itsenäistyneen Suomen näkkileipätoimittaja, ja tuotantoa jouduttiin laajentamaan Linnankadulta Vilénin ostamaan St. Erik -leipomoon Kristiinankadun ja Eerikinkadun kulmassa.
Leipomot yhdistettiin 1932 Ipnos Oy:ksi. Vaasan Höyrymylly valmisti Ruutunäkkiä 1970-luvun lopulle saakka. Myöhemmin samankaltainen leipä on ollut nimeltään Vaasan Pieni Pyöreä Kumina, jonka valmistus lopetettiin vähäisen menekin vuoksi.