stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
István Friedrich

| István Friedrich |
| --- | --- |
 István Friedrich vuonna 1919.
Unkarin vt. valtionpäämies
 23. elokuuta – 24. marraskuuta 1919  
Edeltäjä:  Joosef August
Seuraaja:  Károly Huszár
Unkarin pääministeri
 7. elokuuta – 24. marraskuuta 1919  
Edeltäjä:  Gyula Peidl
Seuraaja:  Károly Huszár
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1883 Malacka, Itävalta-Unkari
Kuollut: 25. marraskuuta 1951 (68 vuotta) Vác, Unkari
Ammatti:  insinööri, poliitikko
Puoliso:  Margit Asbóth
Tiedot
Puolue:  Kristilliskansallinen liitto Kristilliskansallinen puolue
Uskonto:  roomalaiskatolinen
István Friedrich (1. heinäkuuta 1883 Malacka, Itävalta-Unkari – 25. marraskuuta 1951 Vác, Unkari) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä elokuusta marraskuuhun 1919 hoitaen myös valtionpäämiehen tehtäviä.
Elämä

Friedrich syntyi Malackassa nykyisessä Slovakiassa. Hän valmistui insinööriksi Budapestin polyteknisestä koulusta vuonna 1905 ja jatkoi opintojaan Berliinissä Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa. Hän työskenteli Saksassa jonkin aikaa AEG-yhtiön insinöörinä ja perusti vuonna 1908 Budapestin lähelle konetehtaan, jonka myi vuonna 1920. Friedrich aktivoitui poliittisesti vuonna 1912, ja hän liittyi kreivi Mihály Károlyin johtamaan 48-oppositiopuolueeseen, joka ajoi Unkarin itsenäisyyttä Itävalta-Unkarista. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 Friedrich oli palaamassa Yhdysvalloista ja joutui Ranskassa joksikin aikaa internoiduiksi vihollismaan kansalaisena. Päästyään palaamaan kotimaahansa Friedrich värväytyi Itävalta-Unkarin armeijaan tykistön luutnanttina. Hän sai siirtyä terveyssyistä pois rintamalta ja vetäytyi vuonna 1917 palveluksesta.
Friedrich kohosi tunnetuksi Unkarin lokakuun 1918 vallankumouksen aikana järjestäessään Budapestissa suuria joukkomielenosoituksia, jotka vaativat vallanvaihtoa ja tukivat Unkarin kansallisneuvostoa. Kun Károlyi tuli pääministeriksi 31. lokakuuta 1918, Friedrich nimitettiin Unkarin sotaministeriön valtiosihteeriksi. Hän erosi helmikuussa 1919 lähennyttyään oikeisto-oppositiota. Unkarin neuvostotasavallan aikana Friedrich vangittiin maaliskuussa 1919 ja hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hän onnistui pakenemaan ja liittyi vastavallankumoukselliseen salaliittoon. Hän johti 6. elokuuta 1919 romanialaisten interventiojoukkojen tukemaa kaappausta, jolla sosiaalidemokraatti Gyula Peidlin hallitus kaadettiin. Valtionhoitajaksi nimettiin entinen Itävalta-Unkarin arkkiherttua Joosef August, joka nimitti Friedrichin pääministeriksi 7. elokuuta. Joosef August erosi jo 23. elokuuta. Friedrichin hallitus aloitti neuvostovallan tukijoihin kohdistuneet puhdistukset. Hänen valtansa jäi heikoksi, sillä Romanian armeija miehitti maan itäpuoliskoa ja Miklós Horthyn kilpaileva kansallinen armeija länsipuoliskoa. Ulkovallatkaan eivät tunnustaneet Freidrichin hallitusta.
Friedrich erosi pääministerin tehtävästä 24. marraskuuta 1919, mutta hän oli vielä puolustusministerinä seuraajansa Károly Huszárin hallituksessa. Horthyn tultua valtionhoitajaksi maaliskuussa 1920 Friedrich joutui jättämään hallituksen. Hän toimi pienen kristillisen puolueen kansanedustajana vuosina 1920–1939. Vuonna 1921 hänet haastettiin oikeuteen syytettynä osallisuudesta pääministeri István Tiszan murhaan vuoden 1918 vallankumouksen aikana, mutta hänet vapautettiin syyttömänä. Marraskuussa 1921 hänet vangittiin lyhyesti myös kuningas Kaarle IV:n valtaanpaluuyrityksen tukemisesta. Friedrich yritti vuonna 1923 perustaa Unkariin Italian esikuvan mukaisen fasistipuolueen, joka jäi merkityksettömäksi.
Unkarin kansantasavallan kommunistihallinto vangitsi Friedrichin heinäkuussa 1951, ja hänet tuomittiin samassa näytösoikeudenkäynnissä arkkipiispa József Grõszin kanssa 15 vuoden vankeuteen vallankaappauksen juonimisesta. Hän kuoli vankilassa myöhemmin samana vuonna 68-vuotiaana. Hänet rehabilitoitiin Unkarissa vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta István Friedrich Wikimedia Commonsissa
| n k Unkarin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Vallankumous 1848 |  Batthyány  (Récsey)  Kossuth  Szemere  |  |
| Kuningaskunta (1867–1918) |  Andrássy  Lónyay  Szlávy  Bittó  Wenckheim  K. Tisza  Szapáry  Wekerle  Bánffy  Széll  Khuen-Héderváry  I. Tisza  Fejérváry  Wekerle  Khuen-Héderváry  Lukács  I. Tisza  Esterházy  Wekerle  Hadik  |  |
| Ensimmäinen tasavalta |  M. Károlyi  Berinkey  |  |
| Neuvostotasavalta |  Garbai  Peidl Vastavallankumoukselliset G. Károlyi  Pattantyús-Ábrahám  |  |
| Tasavalta (1919–20) |  Friedrich  Huszár  |  |
| Kuningaskunta (1920–1946) |  Simonyi-Semadam  Teleki  Bethlen  G. Károlyi  Gömbös  Darányi  Imrédy  Teleki  Bárdossy  Kállay  Sztójay  Lakatos  Szálasi  Miklós  Tildy  |  |
| Toinen tasavalta |  F. Nagy  Dinnyés  Dobi  |  |
| Kansantasavalta |  Dobi  Rákosi  I. Nagy  Hegedüs  I. Nagy  Kádár  Münnich  Kádár  Kállai  Fock  Lázár  Grósz  Németh  |  |
| Kolmas tasavalta |  Antall  Boross  Horn  Orbán  Medgyessy  Gyurcsány  Bajnai  Orbán  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Tanssii tähtien kanssa
Tuotantokaudet > Yhteenveto

Kausilla 2–6 finaalin jälkeisellä viikolla esitettiin jakso, jossa kerrattiin kauden kohokohtia. Kausilla 7–9 esitettiin koostejakson sijasta Unicef-hyväntekeväisyysjakso. Näiden jaksojen esityspäivä on suluissa.
| Kausi | Jaksot | Voittajapari> Kilpailija | Voittajapari> Opettaja | Toiseksi sijoittuneet> Kilpailija | Toiseksi sijoittuneet> Opettaja | Ensiesitys> Kauden aloitusjakso | Ensiesitys> Kauden finaalijakso |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 8 | Tomi Metsäketo | Sanna Hirvaskari | Kristiina Elstelä | Marko Keränen | 5. maaliskuuta 2006 | 23. huhtikuuta 2006 |
| 2. | 9 + 1 | Mariko Pajalahti | Aleksi Seppänen | Sari Siikander | Mikko Ahti | 25. helmikuuta 2007 | 22. huhtikuuta 2007 (29. huhtikuuta 2007) |
| 3. | 11 + 1 | Maria Lund | Mikko Ahti | Nicke Lignell | Susa Matson | 2. maaliskuuta 2008 | 11. toukokuuta 2008 (18. toukokuuta 2008) |
| 4. | 11 + 1 | Satu Tuomisto | Janne Talasma | Pirkko Mannola | Mika Jauhiainen | 1. maaliskuuta 2009 | 10. toukokuuta 2009 (17. toukokuuta 2009) |
| 5. | 11 + 1 | Antti Tuisku | Ansku Bergström | Laura Voutilainen | Marko Keränen | 19. syyskuuta 2010 | 28. marraskuuta 2010 (5. joulukuuta 2010) |
| 6. | 11 + 1 | Viivi Pumpanen | Matti Puro | Jarppi Leppälä | Ansku Bergström | 25. syyskuuta 2011 | 4. joulukuuta 2011 (11. joulukuuta 2011) |
| 7. | 11 + 1 | Krisse Salminen | Matti Puro | Antonio Flores | Disa Kortelainen | 16. syyskuuta 2012 | 2. joulukuuta 2012 (9. joulukuuta 2012) |
| 8. | 11 + 1 | Raakel Lignell | Jani Rasimus | Manuela Bosco | Matti Puro | 8. syyskuuta 2013 | 17. marraskuuta 2013 (24. marraskuuta 2013) |
| 9. | 11 + 1 | Pete Parkkonen | Katri Mäkinen | Anu Sinisalo | Jani Rasimus | 14. syyskuuta 2014 | 23. marraskuuta 2014 (30. marraskuuta 2014) |
| 10. | 11 | Anna-Maija Tuokko | Matti Puro | Kirsi Alm-Siira | Marko Keränen | 12. helmikuuta 2017 | 23. huhtikuuta 2017 |
| 11. | 11 + 1 | Edis Tatli | Katri Mäkinen | Hannes Suominen | Kia Lehmuskoski | 16. syyskuuta 2018 | 25. marraskuuta 2018 |
| 12. | 11 | Christoffer Strandberg | Jutta Helenius | Jannika B | Aleksi Seppänen | 22. syyskuuta 2019 | 1. joulukuuta 2019 |
| 13. | 14+1 | Virpi Sarasvuo | Sami Helenius | Miisa Grekov | Marko Keränen | 5. syyskuuta 2020 | 5. joulukuuta 2020 |
| 14. | 13+1 | Ernest Lawson | Anniina Koivuniemi | Krista Siegfrids | Anssi Heikkilä | 29. elokuuta 2021 | 28. marraskuuta 2021 |
| 15. | 12+1 | Benjamin Peltonen | Saana Akiola | Sonja Kailassaari | Matti Puro | 28. elokuuta 2022 | 20. marraskuuta 2022 |
| 16. | 13 | Pernilla Böckerman | Anssi Heikkilä | Matti Suur-Hamari | Katri Mäkinen | 3. syyskuuta 2023 | 26. marraskuuta 2023 |
| 17. | 13 | Linnea Leino | Anssi Heikkilä | Isaac Sene | Kastanja Rauhala | 2024-09-01-11. syyskuuta 2024 | 2024-11-24-124. marraskuuta 2024 |
Juontajat

|  | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Marco Bjurström: 
Ella Kanninen: 
Vanessa Kurri: 
Vappu Pimiä: 
Mikko Leppilampi: 
Tuija Pehkonen: 
Ernest Lawson:
Tuomarit

|  | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Jukka Haapalainen: 
Jorma Uotinen: 
Merja Satulehto: 
Mikko Rasila: 
Helena Ahti-Hallberg: 
Johanna Rusanen-Kartano: 
Susanna Rahkamo: 
Jone Nikula: 
Anna Abreu: 
Riku Nieminen: 
Jenni Pääskysaari: 
Krisse Salminen: 
Kiira Korpi:
Oheistuotannot

Vappu tähtien kanssa (2010)
Tuija tähtien kanssa (2017–2018)
Tanssii tähtien kanssa – parhaat kautta aikojen (2021)
Tanssikupla (2021–)
Tähtiopettajaa etsimässä (2022)
Aiheesta muualla

Tanssii Tähtien Kanssa MTV Katsomo
Tanssii Tähtien Kanssa (Arkistoitu – Internet Archive) C More
Tanssii Tähtien Kanssa Instagram
Tanssii Tähtien Kanssa TikTok
Tanssii Tähtien Kanssa X
Tanssikupla MTV Katsomo
Tanssii Tähtien Kanssa RITVA-tietokanta
Tanssii tähtien kanssa
Karjalan kielen seura

| Karjalan kielen seura ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1995
Lakkautettu:  2020 (konkurssi)
Toimiala:  Aatteellinen yhdistys
Kotipaikka:  Joensuu
Puheenjohtaja:  Leo Makkonen eli arkkipiispa Leo
Aiheesta muualla
Arkistoitu kotisivu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karjalan kielen seura ry oli vuonna 1995 perustettu suomalainen yhdistys, joka perustettiin Joensuussa edistämään karjalan kielen ja karjalankielisten asemaa sekä Suomessa että Venäjällä.
Seura perustettiin Joensuussa 18. helmikuuta 1995. Seuran puheenjohtajana alusta lähtien vuoteen 2020 toimi ortodoksisen kirkon arkkipiispa Leo. Yhdistyksen tarkoituksena oli lisätä kiinnostusta ja tietoisuutta karjalan kielestä, julkaista karjalankielistä kirjallisuutta ja tukea karjalan tutkimusta sekä opiskelun harrastamista ja luovaa ilmaisua. Karjalan kielen seura teki aloitteita karjalan kielen kehittämisessä ja toimi sen suullisen ja kirjallisen käytön edistämiseksi.lähde?
Seuran toiminta

Seura teki työtä kotoperäisen vähemmistökielen karjalan ja sen puhujien vahvistamiseksi. Seura oli vaikuttamassa, että karjalan kieli sai vähemmistöstatuksen tasavallan presidentin asetuksella 27. marraskuuta 2009. Vuodesta 2016 lähtien päivää on juhlittu Suomessa karjalan kielen päivänä. Seura oli lobbaamassa myös karjalan kielen ja kulttuurin professuurin perustamista Itä-Suomen yliopistoon vuonna 2009.lähde?
Maaliskuussa 2015 aloitettiin Ylen karjalankieliset radiouutiset lähes 20 vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen. Uutisten kääntäjänä ja lukijana toimii Natalia Giloeva.lähde?
Karjalan kielen seura käynnisti maaliskuun 2018 alussa karjalan kielen ja kulttuurin elvytyshankkeen. Hanketta toteutettiin eduskunnan myöntämän määrärahan turvin.lähde?
Seuran sihteerinä toimi Pertti Lampi, kunnes hän riitautui Leon kanssa. Sen jälkeen sihteerinä toimi Leon serkku Juha Kotipelto.
Julkaisutoiminta

Karjalan kielen seuran julkaisutoiminta alkoi vuonna 2005, ja tämän jälkeen seura julkaisi yli 60 kirjaa ja yli kymmenen äänikirjaa. Julkaistujen teosten joukossa on muun muassa sanakirjoja ja sanastoja, ortodoksista hartauskirjallisuutta, lastenkirjoja, kielioppeja, oppikirjoja, muistelmateoksia, runokirjoja sekä käännösromaaneja. Seuran julkaiseman livvinkarjalaisen Kalevalan on kääntänyt kotkatjärveläinen Zinaida Dubinina. Seuralla oli oikeudet Tove Janssonin Muumi-kirjojen teksteihin sekä kuvituksiin. Muumeja käännettiin karjalaksi kuusi teosta, ja kääntäjänä on toiminut Natalja Sinitskaja. Lisäksi seura julkaisi karjalankielistä Karjal Žurnualu -lehteä sekä verkkolehtenä että paperiversiona. Lehti oli ainoa kansallisella vähemmistökielellä julkaistava verkkolehti Suomessa.lähde?
Verkkokirjakauppa, digikirjasto ja avoin verkkokirjasto

Seuralla oli verkkokauppa. Seuran jäsenten käytettävissä oli myös laaja digikirjasto. Seuran ylläpitämän avoimen verkkokirjaston palvelut olivat vapaasti käytettävissä.lähde?
Talousongelmat ja rikostutkinta

Long Play -verkkolehden mukaan seura sai Itä-Suomen yliopistolle myönnetystä rahoituksesta vuosittain 70 000–80 000 euroa vuosina 2013–2016. Poikkeuksellisena pidetään, että yksityishenkilöiden perustama ja hallinnoima yhdistys saa varoja yliopistolle myönnetystä rahoituksesta. Seuran silloisen sihteerin Pertti Lammen mukaan rahoituksesta olisi sovittu yksityisessä keskustelussa tammikuussa 2011 silloisen valtiovarainministerin Jyrki Kataisen kanssa. Katainen ei muista keskustelua. Läsnä oli myös arkkipiispa Leo. Ministeriössä ei ole tiedetty rahoitusjärjestelyistä. Osa silloisista mukanaolijoista on kuollut, eikä Leo ota asiaan kantaa. Seuran toiminta tuotti vuosittain tappiota, ja sillä oli velkaa 85 000 euroa. Long Playn artikkelissa kerrotaan lisäksi ortodoksisen kirkon työsuhderiidoista. Poliisi tutkii asiaa.
Opetus- ja kulttuuriministeriö perii yhdistykseltä summaa, joka oli viivästyskorkoineen huhtikuussa 2024 yli 365 000 euroa. Kun perintäpäätöksestä oli hutikuussa kulunut puolitoista vuotta, mitään ei ollut saatu takaisin. Hallitusneuvos Joni Hiitola epäili tuolloin, että saadaanko summaa koskaan takaisin.
Konkurssin jälkeen ilmeni, että osa hallituksen jäsenistä koki, että heitä painostettiin antamaan rahaa, jopa pikavippejä ottamalla, seuran talouden tueksi. Konkurssin jälkeen pesällä on velkaa noin 430 000 euroa, mutta varoja vain noin 10 000 euroa. Arkkipiispa Leo eli Leo Makkonen on sittemmin perustanut uuden yhdistyksen.
Syyskuussa 2024 tuli julkisuuteen, että poliisi tutkii seuran hallituksen jäsenten toimia nimikkeillä törkeä avustuspetos, törkeä petos ja törkeä kirjanpitorikos. Tutkinta on laajentunut aiemmasta. Poliisin mukaan kyse on vakavasta rikoskokonaisuudesta. Epäiltyjä on seitsemän. Arkkipiispa Leon mielestä tiedotusvälineiden kiinnostuksessa asiaan on kyse maalittamisesta.
Vilhelm I (Saksa)

| Vilhelm I |
| --- | --- |
 
Saksan keisari
Valtakausi:  18. tammikuuta 1871 – 9. maaliskuuta 1888
Kruunajaiset:  18. tammikuuta 1871
Seuraaja:  Fredrik III
Pohjois-Saksan liittopresidentti
Valtakausi:  1. heinäkuuta 1867 – 31. joulukuuta 1870
Preussin kuningas
Valtakausi:  2. tammikuuta 1861 – 9. maaliskuuta 1888
Kruunajaiset:  18. lokakuuta 1861 Königsberg
Edeltäjä:  Fredrik Vilhelm IV
Seuraaja:  Fredrik III

Syntynyt:  22. maaliskuuta 1797 Berliini, Preussi, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut:  9. maaliskuuta 1888 (90 vuotta) Berliini, Preussi, Saksa
Hautapaikka:  Kuninkaallinen mausoleumi, Charlottenburgin linnan puisto
Puoliso:  Augusta (vih. 1829)
Lapset:  Fredrik III Louise
Koko nimi:  Wilhelm Friedrich Ludwig
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Fredrik Vilhelm III
Äiti:  Luise von Mecklenburg-Strelitz
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Vilhelm I, koko nimeltään Wilhelm Friedrich Ludwig (22. maaliskuuta 1797 Kronprinzenpalais, Berliini, Preussin kuningaskunta – 9. maaliskuuta 1888 Charlottenburgin linna, Berliini) oli Preussin kuningas vuosina 1861–1888 sekä Saksan ensimmäinen keisari (saks. Kaiser), joka hallitsi vuosina 1871–1888. Hänen valtakaudellaan Saksan yhdistyminen nosti Saksan Euroopan suurvallaksi.
Suku ja koulutus

Wilhelm Friedrich Ludwigin vanhemmat olivat Preussin kruununprinssi, tuleva kuningas Fredrik Vilhelm III ja prinsessa Luise von Mecklenburg-Strelitz. Hän oli kymmenlapsisen perheen toiseksi vanhin poika. Hänen vanhempi veljensä oli Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV ja sisarensa Charlotte oli Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovna. Vilhelm kuului Hohenzollernin sukuun. Keisari Aleksanteri II oli Vilhelmin sisaren Charlotten poika.
Hänen opettajanaan vuosina 1801–1809 oli Johann Friedrich Gottlieb Delbrüc, joka vastasi myös veljen, kruununprinssi Friedrich Wilhelmin koulutuksesta. 12-vuotiaana hänen isänsä nimitti hänet upseeriksi Preussin armeijaan. Vuosien 1807–1809 sodan aikana perhe oli maanpanossa Itä-Preussissa Königsbergissä ja Memelissä.
Sotilasura

Hän keskittyi nuorena sotilasuralle ja taisteli muun muassa vuonna 1814 kuudennen liittokunnan sodassa Napoleonin Ranskaa vastaan. Isä Fredrik Vilhelm III:n kuoltua vuonna 1840 valtaistuimelle nousi tämän vanhin poika Fredrik Vilhelm IV.
Wilhelm palveli armeijassa vuodesta 1814 lähtien. Isänsä tavoin hän taisteli Napoleon I:tä vastaan sodassa, joka tunnettiin Saksassa nimellä Vapaussota (saks. Befreiungskriege) eli Kuudennen liittokunnan sota, ja oli kuulemma erittäin rohkea sotilas. Hänestä tehtiin kapteeni ja hän sai Rautaristin ansioistaan ​​Bar-sur-Aubessa. Sota ja taistelu Ranskaa vastaan ​​jättivät häneen elinikäisen vaikutuksen, ja hänellä oli pitkäaikainen antipatia ranskalaisia ​​kohtaan.
Vuonna 1815 Wilhelm ylennettiin majuriksi ja komensi 1. vartiorykmentin pataljoonaa. Hän taisteli Gebhard Leberecht von Blücherin alaisuudessa Lignyn ja Waterloon taisteluissa. Vuonna 1817 hän matkusti sisarensa Charlotten kanssa Pietariin, kun tämä avioitui tulevan keisari Nikolai I:n kanssa ja otti nimen Aleksandra Fjodorovna.
Vuonna 1816 Wilhelmistä tuli Stettiner Gardelandwehr pataljoonan komentaja ja vuonna 1818 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Seuraavana vuonna Wilhelm nimitettiin VII:n ja VIII:n  armeijan joukkojen tarkastajaksi. Tämä teki hänestä Hohenzollern-suvun edustajan Preussin armeijassa. Hän puolusti vahvaa, hyvin koulutettua ja hyvin varusteltua armeijaa. Vuonna 1820 Wilhelmistä tuli 1. vartiodivisioonan komentaja ja vuonna 1825 hänet ylennettiin III:n armeijajoukkojen komentajaksi.
Näihin aikoihin Wilhelmillä oli romanttinen suhde pikkuserkkuunsa, puolalaiseen Elisa Radziwiłłiin (1803–1834). Vuonna 1826 Wilhelm joutui lopettamaan suhteen isänsä vaatimuksesta, joka tämä ei pitänyt sukua kyllin korkeasyntyisenä kuningashuonetta edustavalle prinssille. Elisan isä prinssi Antoni Radziwiłł ei ollut hallitseva ruhtinas ja suku oli aikoinaan ostanut ruhtinaan arvonsa keisari Maksimilian I:ltä. Elisa kuoli 31-vuotiaana tuberkuloosiin ja Wilhelm piti hänen kuvaansa pöydällään kuolemaansa asti.
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui vuonna 1829 prinsessa Augusta von Sachsen-Weimar-Eisenach kanssa, joka oli suurherttua Karl Friedrich von Saksi-Weimar-Eisenachin (1783–1853) ja suurherttuatar, suuriruhtinatar Maria Pavlovna Romanovan tytär.
Augustalle ja Vilhelmille syntyi kaksi lasta:
Fredrik III (18. lokakuuta 1831 – 15. kesäkuuta 1888), avioitui 1858 Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa Viktorian (1840–1901) kanssa; heille syntyi kahdeksan lasta
Louise, Preussin prinsessa (3. joulukuuta 1838 – 23. huhtikuuta 1923), avioitui 1856 Badenin prinssi Friedrichin, tuleva suurherttua Fredrik I (1826–1907) kanssa; heille syntyi kolme lasta.
Avioliitto ei ollut sitä, mitä Wilhelm oli puolisostaan odottanut: Augusta oli rationaalinen ja mielipiteissään itsenäinen sekä poliittisesti aktiivinen eikä perinteisen emotionaalinen naishahmo.
Kruununprinssi

Hän murskasi maaliskuussa 1848 Saksan hullun vuoden aikana Berliinissä syttyneen kapinan. Hän käytti kovia otteita Berliinissä 18. maaliskuuta tapahtuneessa verilöylyssä ja sai lempinimekseen, ”Kartessiprinssi”. Vilhelm lähti maanpakoon Englantiin, jossa hän loi läheisiä henkilökohtaisia ​​suhteita prinssi Albertiin, Robert Peeliin, John Russelliin, Lord Palmerstoniin ja muihin englantilaisiin valtiomiehiin. Palattuaan kesäkuussa Berliiniin hän johti vuonna 1849 joukot Badenin kukistamaan kaupungin kansannousun.
Vilhelm nimitettiin lokakuussa 1849 Reinin provinssin sotilaskuvernööriksi. Hän hoiti virkaansa Koblenzista, joka oli Berliinin taantumuksellisuuspolitiikan vastustajien keskuskaupunki. Vuonna 1854 prinssi ylennettiin kenttämarsalkan-arvoon ja hänestä tuli Mainzin liittovaltion linnoituksen kuvernööri.
Hänestä tuli kruununperijä, koska vanhemmalla veljellä Fredrik Vilhelm IV:llä ei ollut omia lapsia. Vilhelm toimi lokakuusta 1858 tammikuulle 1861 aivosairaudesta kärsivän veljensä Fredrik Vilhelm IV:n sijaishallitsijana. Preussin kuninkaaksi hän nousi 2. tammikuuta 1861.
Perintö

Vilhelm kuoli 90-vuotiaana maaliskuussa 1888 Charlottenburgin linnassa Berlinissä oltuaan ennen sitä muutaman päivän sairaana. Yli 200 000 kansalaista esitti keisari arkulle osanottonsa Berliinin tuomiokirkossa. Hänet haudattiin vanhempiensa viereen Charlottenburgin linnan puistossa olevaan Kuninkaaalliseen mausoleumiin. Hänen seuraajansa oli poika Fredrik III. Vilhelmin valtakausi oli merkittävä koko Euroopan kannalta, sillä sen aikana Saksasta tuli manner-Euroopan johtavia valtioita.
Tittelit

Vilhelm I:n virallinen titteli oli kokonaisuudessaan seuraava: "Vilhelm, Jumalan armosta, Preussin kuningas; Brandenburgin, Burgraven ja Nurembergin rajakreivi, Hohenzollernin kreivi; Sleesian ja Glatzin suvereeni ja yliherttua, Ala-Reinin ja Poznańin suurherttua, Saksin, Westphalian Angrian, Pommerin, Lübenburgin, Holsteinin, Schleswigin Magdeburgin, Bremenin, Gelren, Kleven, Jülichin ja Bergin herttua, vendien, kašubien, Krosnon, Lauenburgin, Mecklenburgin, herttua, Hessen ja Thüringenin maakreivi, Ylä- ja Ala-Lusatian maakreivi, Oranian ruhtinas, Rügenin, Itä-Friisian, Paderbornin, Pyrmontin, Halberstadtin, Münsterin, Mindenin, Osnabrückin, Hildesheimin, Verdenin, Camminin, Fuldan, Nassaun ja Moersin ruhtinas, Hennebergin ruhtinaskreivi, Markin, Ravensbergin, Hohnsteinin, Tecklenburgin, Lingenin, Mansfeldin, Sigmaringenin, Veringenin kreivi, Frankfurtin herra".
Kunnianosoitukset > Saksalaiset

Mustan kotkan ritarikunta (Preussi)
Punaisen kotkan ritarikunta (Preussi)
Pour le Mérite (Preussi)
Hohenzollernin perheen ritarikunta (Preussi)
Rautaristi (Preussi)
Kruunun ritarikunta (Preussi, perustaja)
Dybbølin taistelun risti (Preussi, perustaja)
Naisten ja tyttöjen ansioristi (Preussi, perustaja)
Albrekt Karhun ritarikunta (Anhalt)
Uskollisuuden ritarikunta (Baden)
Zähringerin leijonan ritarikunta (Baden)
Kaarle Fredrikin sotilasansioritarikunta (Baden)
Pyhän Hubertin ritarikunta (Baijeri)
Max Joosefin sotilasritarikunta (Baijeri)
Henrik Leijonan ritarikunta (Braunschweig)
Guelphin kuningashuoneen ritarikunta (Hannover)
Pyhän Yrjön ritarikunta (Hannover)
Ludvigin ritarikunta (Hesse)
Filip Jalomielisen ritarikunta (Hesse)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunta (Nassau)
Pietari Fredrik Ludvigin ritarikunta (Oldenburg)
Württembergin kruunun ritarikunta (Württemberg)
Württembergin sotilasansioritarikunta (Württemberg)
Lähde:
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Pyhän Tapanin ritarikunta (Itävalta-Unkari)
Maria Teresian sotilasritarikunta (Itävalta-Unkari)
Leopoldin ritarikunta (Belgia, 1851)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia)
Pedro I:n ritarikunta (Brasilia)
Elefanttiritarikunta (Tanska, 1841)
Vapahtajan ritarikunta (Kreikka)
Krysanteemiritarikunta (Japani)
Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunta (Meksiko)
Vilhelmin sotilasritarikunta (Alankomaat)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali)
Valkoisen Kotkan ritarikunta (Venäjä)
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta (Sardinia-Piemonte)
Sotilaallisen urhoollisuuden kultamitali (Sardinia-Piemonte)
Kultaisen taljan ritarikunta (Espanja, 1853)
Pyhän Ferdinandin sotilasritarikunta (Espanja)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Kuninkaallinen Kaarle XIII:n ritarikunta (Ruotsi)
Miekkaritarikunta (Ruotsi)
Pyhän Ferdinandin ja ansion ritarikunta (Sisilia)
Pyhän Januariuksen ritarikunta (Sisilia)
Bathin ritarikunta (Iso-Britannia, 1857)
Sukkanauharitarikunta (Iso-Britannia, 1861)
Chakri-dynastian ritarikunta (Siam)
Pyhän Yrjön ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Annan ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Vladimirin ritarikunta (Venäjä)
Lähde: