stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fresno
Talous

Fresnon alueen taloudellinen kulmakivi on maatalous. Maatalous työllistää huomattavan osan kaupungin asukkaista. Eri tavoin maatalouteen liittyy noin kolmasosa alueen työpaikoista. Paikallisen maatalouden tuotteita ovat esimerkiksi viinirypäleet, puuvilla, kalkkunat, karja, maito, tomaatit, luumut, appelsiinit ja persikat. Maatalouteen liittyen kaupungissa on myös  elintarviketeollisuutta. Teollisuuden muihin tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi maatalouskoneet, metallit, puutavara ja kuljetuskoneet. Muita huomattavia talouden osa-alueita ovat hallinto, palvelut ja kauppa.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Fresnossa aikavälillä 2013–2017 olivat 44 853 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 21 286 dollaria. 28,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Fresnon asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 494 665 ja vuoden 2019 arvion mukaan 530 093. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 930 450. Kaupungin asukkaista 56,6 % oli taustaltaan valkoisia, 7,8 % afroamerikkalaisia, 1,1 % intiaaneja, 0,1  % havaijilaisia tai muita Tyynenmeren saarten asukkaita, 49,1 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 13,6 % aasialaisia. 42,7 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 20,2 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus ja kulttuuri

Kaupungissa toimivia korkeamman asteen oppilaitoksia ovat Fresno Pacific University ja community college sekä Kalifornian osavaltionyliopiston lääketieteellinen oppilaitos.
Paikallisia museoita ovat esimerkiksi Fresno Metropolitan Museum ja Fresno Art Museum. Nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Forestiere Underground Garden, Shinzen Japanese Garden ja Chaffee Zoo.
Woodward Park.
Fresno vuonna 1900.
Kartta Fresnon rodullisesta jakautumisesta. valkoiset, mustat, aasialaiset ja latinot.
Rumspringa

Rumspringa (myös Rumschpringe tai Rumshpringa, sananmukaisesti sinne tänne hyppely) on monen pohjoisamerikkalaisen amissiyhteisön aikuistumisriitti. Rumspringan aikana amissinuoret, pojat ja jotkut tytötkin, viettävät aikaa ikätoveriensa kanssa ja elävät vapaampaa elämää kuin amissit yleensä. He saavat viettää viikonloppunsa ilman vanhempiensa valvontaa, eivätkä he ole vielä kirkonkaan valvonnassa, koska heitä ei ole kastettu.
Monet nuoret jatkavat Rumspringan aikanakin perinteisen amissien elämäntavan noudattamista. Nuorten yleisiä ajanvietteitä ovat lentopallo, uinti, luistelu, piknikit, retkeily ja ulkoilmajuhlat. Nuoret tapaavat toistensa kotona ja laulavat yhdessä perinteisiä lauluja. Jotkut nuoret elävät maallisemmin, ja he saattavat ajaa autoa, käyvät elokuvissa ja baareissa, ja käyttävät modernimpia vaatteita. Rumspringan jälkeen suurin osa nuorista ottaa kasteen ja liittyy amissikirkkoon.
Rumspringan käytännöt vaihtelevat huomattavasti amissiyhteisöjen välillä, ja joissakin yhteisöissä Rumspringaa ei tunneta lainkaan.
Disciples of Christ

| Christian Church (Disciples of Christ) |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  päälinjan protestantismi restorationismi
Hallinto:  kongregationalismi
Toiminta-alue:  Yhdysvallat ja Kanada
Päätoimipaikka:  Indianapolis, Indiana
Perustettu:  1832
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Christian Church (Disciples of Christ) (suom. Kristuksen opetuslapset) on erityisesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa toimiva protestanttinen suuntaus, joka sai alkunsa 1800-luvun alun amerikkalaisista herätysliikkeistä. Liike tunnetaan myös nimellä Stone-Campbell-liike tai restorationismi. Liikkeellä on 277 864 jäsentä (2022). Jäsenmäärä on ollut selvässä laskussa koko 2000-luvun.
Kirkolla on jaettu varhaishistoria liikkeen kahden haaran, Christian Churches and Churches of Christin ja Churches of Christin kanssa. Vuonna 1832 Barton Stonen sekä Thomas Campbellin ja Alexander Campbellin johtamat herätysliikkeet yhdistyivät.
Restauraatioliikkeenä nämä ryhmät halusivat luopua kaikesta tunnustuskuntiin liittyvistä rasitteista kuten uskontunnustuksista ja kirkollisesta hierarkiasta. Liike halusi palata alkuperäiseen kirkon järjestykseen, joka oli löydettävissä ensimmäisen vuosisadan kirkosta, sellaisena kuin se oli kuvattu Uudessa testamentissa. Liikkeen perimmäinen tavoite oli yhdistää kaikki kirkot Uuden testamentin uskon ja käytännön pohjalta.
Vaikka uusi kirkkokunta levisi nopeasti Amerikan rajaseudulla, sillä ei ollut juurikaan vaikutusta eri kirkkokuntien yhdistymiseen. Vuonna 1906 liike jakautui kahteen haaraan erimielisyyksien vuoksi, jotka koskivat instrumentaalimusiikin käyttöä jumalanpalveluksissa. A cappella -kirkot nimettiin Churches of Christiksi. Vuonna 1927 tapahtui toinen jaakuatuminen ja muodostettiin konservatiivisempi haara.
Muiden vapaakirkollisten protestanttisten kirkkokuntien tavoin Disciples of Christ ylläpitää itsenäisiä paikallisseurakuntia, jotka ovat kongreagationaalisesti johdettuja. Useimmat liikkeen jumalanpalvelukset koostuvat laulusta, rukouksesta, saarnasta ja viikottaisesta ehtoollisen viettämisestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Disciples of Christ Wikimedia Commonsissa
Savukoski

| Savukoski |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  67°17′30″N, 028°09′40″E
Maakunta:  Lapin maakunta
Seutukunta:  Itä-Lapin seutukunta
Kuntanumero:  742
Hallinnollinen keskus:  Savukosken kirkonkylä
Perustettu:  1916
Kokonaispinta-ala:  6 496,57 km² 6:nneksi suurin 2022 
– maa:  6 440,01 km²
– sisävesi:  56,56 km²
Väkiluku:  965 296:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  0,15 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  10,0 %
– 15–64-v.:  56,9 %
– yli 64-v.:  33,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,0 %
– ruotsinkielisiä:  0,4 %
– saamenkielisiä:  0,5 %
– muut:  2,0 %
Kunnallisvero:  9,1 % 127:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Antti Mulari
Kunnanvaltuusto:  13 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • Vas.:   6 4 2 1
www.savukoski.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Savukoski on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnan itäosassa. Kunnassa asuu 965 ihmistä ja sen pinta-ala on 6 496,57 km², josta 56,56 km² on vesistöjä. Väestötiheys on Suomen kunnista alhaisin, vain 0,15 asukasta/km². Savukosken naapurikunnat ovat Pelkosenniemi, Salla ja Sodankylä.
Maantiede ja luonto

Savukosken taajama sijaitsee kunnan lounaisrajan lähellä. Kunnan likimain suorakaiteen muotoista aluetta (noin 70 km × 100 km) halkovat Kemijoki ja sen sivuhaarat. Kunnan itäisin osa puolestaan kuuluu Venäjän puolelle laskevan Nuorttijoen vesistöalueeseen. Tyypillinen maisema on erämaata, jossa on suuria suoalueita ja yksittäisiä tuntureita.
Kunnan pinta-alasta kolmasosa on erilaisia luonnonsuojelualueita. Savukosken pohjoisosaan ulottuvat Sodankylän puolelta Urho Kekkosen kansallispuisto ja Sallan puolelta Värriön luonnonpuisto. Savukoskella sijaitsee myös Maltion luonnonpuisto.
Savukosken suurimmat järvet ovat Arajärvi, Kiurujärvi, Iso Akanjärvi ja Värriöjärvi. Ne sijaitsevat kunnan länsiosassa. Useimmat Savukosken järvet kuuluvat Kemijoen vesistöön. Savukosken pohjoisosassa sijaitsee muinaisen jääjärven jäännös, Loitsana, jonka lähellä on kivikautinen asuinpaikka.
Savukosken koillisrajalla Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsee suomalaisen perinteen mukaan Joulupukin asuinpaikka, Korvatunturi. Korvatunturi oli Suomen itärajan läntisin kohta vuosina 1920–1940. Savukosken korkein maastonkohta ja samalla kunnan pohjoisin piste on Sodankylän kunnanrajan ja valtakunnanrajan yhtymäkohdassa oleva Talkkunapää.
Savukoskella sijaitsee Äteritsiputeritsipuolilautatsijänkä-niminen suoalue, jolla on pisin suomenkielinen paikannimi.
Lapin liiton mukaan Savukoski on Suomen harvimmin asuttu kunta.
Maantiede ja luonto > Kyliä

Hihnavaara, Kuosku, Lunkkaus, Martti, Rovala, Ruuvaoja, Nousu, Savukoski, Seitajärvi, Tanhua, Viitaranta, Värriö.
Maantiede ja luonto > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Savukoskella oli 988 asukasta, joista 369 asui taajamassa, 607 haja-asutusalueilla ja 12:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Savukosken taajama-aste on 37,8 %.
Kunnassa on vain yksi taajama, Savukosken kirkonkylä.
Ilmasto

Savukoskella kylmin kuukausi on tammikuu ja lämpimin heinäkuu. Lämpöennätys 30,4 °C on vuodelta 1988, kylmyysennätys −47,3 °C taas vuodelta 1999.
Historia

Savukoskella on ollut saamelaisasutusta esihistoriallisesta ajasta 1700-luvulle saakka. Savukosken kunta perustettiin keisarillisen senaatin päätöksellä vuonna 1916. Sitä ennen Savukoski oli osa Sodankylää. Vuonna 1922 tapahtuneen niin sanotun läskikapinan operaatiot ulottuivat myös Savukosken alueelle. Neuvostopartisaanit hävittivät jatkosodan loppuvaiheissa kesällä 1944 silloisen Seitajärven kylän. Paikalle on pystytetty iskussa surmansa saaneiden kyläläisten muistomerkki.
Hallinto

Savukosken kunnanjohtaja vuodesta 2014 on Antti Mulari. Vuonna 2021 Mulari jäi virkavapaalle ja hänen viransijaisekseen valittiin Eeva-Maria Maijala.
Kunnanvaltuustossa on 13 paikkaa, joista kuusi on keskustan hallussa kaudella 2021–2025. Kokoomuksella on neljä paikkaa, perussuomalaisilla kaksi paikkaa ja vasemmistoliitolla yksi paikka.
Talous

Suurimmat työnantajat olivat vuonna 2005 Savukosken kunta, Pelkosenniemen–Savukosken kansanterveystyön kuntayhtymä, Metsähallitus ja Korvatunturin Marja Oy.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat metsäkoneyritys A & L Harju Oy, Liesijoen Yhteismetsä ja sahatavara- ja arvopaperikauppaa tekevä L Mattila Oy.
Kunnan alueelta on löydetty fosfaattia vuonna 1966. Soklin kaivoksen kaivospiirilupa myönnettiin 2016, valtuusto hyväksyi Soklin kaivoksen asemakaavan toukokuussa 2017.
Porotalous on merkittävä elinkeino, poroja on kymmenen kertaa enemmän kuin ihmisiä. Savukoski onkin manner-Suomen toiseksi alkutuotantovaltaisin kunta Lestijärven jälkeen: 41 prosenttia kunnan työvoimasta sai vuonna 2015 elantonsa maa-, metsä- ja kalataloudesta. Savukoskella naisten mediaanipalkka oli vuoden 2017 verotuksessa 1,65-kertainen miesten mediaanipalkkaan verrattuna. Naiset ansaitsivat miehiä enemmän 38 muussakin kunnassa, joista useimmat ovat Pohjois-Suomessa, syinä etenkin miesten suuri osuus alkutuotannossa ja naisten suuri osuus korkeaa koulutusta vaativissa ammateissa.
Savukosken pohjoisosassa Nuorttijoen varrella sijaitsi vuosina 1912–1918 Kemi Oy:n silloisen metsäpäällikön Hugo Richard Sandbergin johtama Suomen ensimmäinen suuri konesavotta. Sandberg hankki työmaalle Yhdysvalloista kaksi telaketjuilla varustettua höyryveturia, joilla vedettiin työmaalta hakatut tukit Kemijoen varteen uitettaviksi Kemiin. Toinen vetureista on entisellä työmaalla Tulppiossa ja toinen Lapin metsämuseossa Rovaniemellä.
Savukoskella järjestetään vuosittain pääsiäisenä Kuivalihamarkkinat.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Savukosken väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 1 961 | 1 961 |
| 1980 | 1980 |    | 1 931 | 1 931 |
| 1985 | 1985 |    | 1 881 | 1 881 |
| 1990 | 1990 |    | 1 774 | 1 774 |
| 1995 | 1995 |    | 1 660 | 1 660 |
| 2000 | 2000 |    | 1 472 | 1 472 |
| 2005 | 2005 |    | 1 303 | 1 303 |
| 2010 | 2010 |    | 1 179 | 1 179 |
| 2015 | 2015 |    | 1 061 | 1 061 |
| 2020 | 2020 |    | 1 009 | 1 009 |
Lähde: Tilastokeskus.
Sivistys- ja kulttuuritoiminta > Oppilaitokset

Savukoskella esi- ja perusopetusta annetaan Korvatunturin koulussa (luokka-asteiden 0–9 yhtenäiskoulu). Samassa kiinteistössä (Sauherrantie 23B) toimii myös toisen asteen yleissivistävää opetusta antava Savukosken lukio.
Sivistys- ja kulttuuritoiminta > Kirjasto

Savukosken kirjasto sijaitsee Korvatunturin koulun naapurina (Sauherrantie 23 C). Hallinnollisesti Savukosken kirjasto on eräs Pelkosenniemen, Savukosken ja Sodankylän kuntien yhteisen kirjastolaitoksen eli Sompion kirjaston yksi toimipiste. Savukosken kirjasto kuuluu Sompion kirjaston kautta myös Lapin kirjaston nimellä tunnettuun seudulliseen kirjastokimppaan.
Uskonnolliset yhteisöt

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista Savukoski kuuluu Pelkosenniemen seurakuntaan. Sillä on paikkakunnalla oma kirkko. Seurakunta toimii myös Pelkosenniemen kunnan alueella. Entinen Savukosken seurakunta liitettiin Pelkosenniemen seurakuntaan vuonna 1931.
Uskonnolliset yhteisöt > Herätysliikkeet ja ortodoksinen kirkko

Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Savukosken rauhanyhdistys. Lestadiolaisuuden arvellaan tulleen paikkakunnalle ylimuoniolaisen saarnamiehen Heikki Parkajoen vuonna 1868 tekemän saarnamatkan seurauksena. Juhani Raattamaan vieraillessa paikkakunnalla 1876 toimi Herralan talo seurapaikkana. Raattamaa vieraili Savukoskella myös vuosien 1882–1884 laajan Koillis-Pohjanmaan matkansa yhteydessä. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Savukosken alueella toimii Pohjois-Suomen ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva Lapin ortodoksinen kappeliseurakunta.
Tunnettuja savukoskelaisia

Aleksi Hihnavaara (1882–1938) eli Mosku
Albert Ikäheimo (1904–1989) eli Karhu-Alpi, karhunkaataja
Juha Julkunen (s. 1968 tai 1969), umpihankihiihtäjä
Eeva-Maria Maijala (s. 1967), kansanedustaja
Tyyne Martikainen (1931–2024), kirjailija
Markus Mustajärvi (s. 1963), kansanedustaja
Tunnettuja savukoskelaisia > Muita henkilöitä

Joulupukki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savukoski Wikimedia Commonsissa
Savukosken kunnan kotisivu
Tilastokeskus – Savukosken avainluvut
Savukosken kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
O. Hytönen : Kerran Savukoskestakin, Kemin-Lapin kirkottomasta pitäjästä, Helsingin Sanomat, 26.11.1939, nro 320, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
O. Hytönen : Kerran Savukoskestakin, osa II, Helsingin Sanomat, 03.12.1939, nro 327, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Lapin maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Enontekiö  Inari  Kemi  Kemijärvi  Keminmaa  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Pello  Posio  Ranua  Rovaniemi  Salla  Savukoski  Simo  Sodankylä  Tervola  Tornio  Utsjoki  Ylitornio 
Entiset kunnat:  Alatornio  Karunki  Kemijärven maalaiskunta  Rovaniemen maalaiskunta  (Kemin maalaiskunta) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Savukosken keskustaa Sallan suuntaan
Kaarle II (Espanja)

| Kaarle II |
| --- | --- |
 Espanjan ja Portugalin kuningas
 Kaarle II:n muotokuva, Juan Carreño de Miranda n. 1685
Espanjan kuningas
Valtakausi:  17. syyskuuta 1665 – 1. marraskuuta 1700
Edeltäjä:  Filip IV
Seuraaja:  Filip V
Sijaishallitsija:  Maria Anna

Syntynyt:  6. marraskuuta 1661 Madrid, Espanja
Kuollut:  1. marraskuuta 1700 (38 vuotta) Madrid, Espanja
Hautapaikka:  El Escorial, Madrid
Puoliso:  Marie Louise d'Orléans  Maria Anna von Pfalz-Neuburg
Suku:  Habsburg
Isä:  Filip IV
Äiti:  Maria Anna
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Kaarle II (esp. Carlos II, liikanimeltään Noiduttu, esp. el Hechizado); 6. marraskuuta 1661 Madrid – 1. marraskuuta 1700 Madrid) oli Espanjan viimeinen Habsburg-sukuinen kuningas vuosina 1665–1700. Hän oli kuningas Filip IV:n ja kuningatar Maria Anna Itävaltalaisen vanhin poika. Kaarle II peri kruunun isänsä kuoltua vuonna 1665, mutta hänen äitinsä toimi sijaishallitsijana vuoteen 1675 asti. Kaarle II:n kuoltua ilman perillisiä seurasi vuosia kestänyt Espanjan perimyssota.
Suku, lapsuus, nuoruus ja koulutus

Kaarle II oli Filip IV:n ja tämän toisen vaimon Maria Anna Itävaltalaisen ainoa aikuiseksi elänyt poika. Kaarlen äiti oli myös Filipin sisaren Maria Anna Espanjalaisen tytär ja siis naimisissa oman enonsa kanssa. Lisäksi Kaarlen äidinisä Ferdinand III oli Filip IV:n serkku. Kaarle II:n sisar Margareeta Teresia avioitui enonsa, Itävallan keisari Leopold I:n ja sisarpuoli Maria Teresia Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n kanssa.
Suku, lapsuus, nuoruus ja koulutus > Terveydentila ja henkiset kyvyt

Useiden peräkkäisten sukulaisavioliittojen on arveltu vaikuttaneen suvun perimään, minkä seurauksena Kaarle II oli pienikokoinen, sairaalloinen ja mahdollisesti impotentti. Tästä kaikesta seurasi voimakas taistelu hänen perinnöstään, sillä hänellä ei ollut perillisiä ja Espanjaa hallinnut Habsburgien sukuhaara tulisi siten sammumaan hänen kuollessaan.
Nykyaikaisten lääketieteellisten analyysien perusteella tutkijat olettavat, että Kaarlella on saattanut olla yhdistetty aivolisäkkeen hormonipuutos ja distaalinen renaalinen tubulaarinen asidoosi (dRTA) eli munuaisten toimintahäiriö, jossa virtsan emäksisyys nousee liian korkeaksi ja aiheuttaa luiden kehityshäiriöitä. Muut tutkijat väittävät, että hänen ongelmansa johtuivat todennäköisemmin herpesinfektiosta, joka oli syntynyt lapsena. Hänen ruumiinavauskertomuksensa osoitti vesipäähän eli hydrokefalukseen liittyviä oireita.
Syntymänsä jälkeen Kaarle uskottiin kuninkaallisen kotiopettajaren Mariana Engracia Álvarez de Toledo Portugal y Alfonso-Pimentelin hoivaan. Hänen huolellisessa valvonnassaan poika selvisi tuhkarokko-, vesirokko-, vihurirokko- ja isorokkotartunnoista. Hänellä oli riisitauti, minkä vuoksi hän ei kykeni kävelemään ilman apua vasta neljävuotiaana ja hänen oli käytettävä jalkatukia viisivuotiaaksi asti.
Salamancan yliopiston professori ja lakiasiantuntija Ramos del Manzano nimitettiin Kaarlen tuutoriksi tämän ollessa kuusivuotias. Kaarle sai 12-vuotiaasta lähtien musiikinopetusta Juan del Vadolta ja matematiikan opetusta Colegio Imperial de Madridin professorilta Jose Zaragozalta, jonka hän myöhemmin tilasi toteuttamaan useita suunnitteluprojekteja Espanjassa.
Kaarlen väitettyjen fyysisten ja henkisten vammojen laajuutta on vaikea arvioida, koska hyvin vähän tiedetään varmuudella ja suuri osa siitä on joko todistamatonta tai virheellistä. Vaikka hän oli altis sairastumaan, hän oli fyysisesti erittäin aktiivinen, ja aikalaiset kertoivat hänen viettäneen suuren osan ajastaan ​​metsästysretkillä.
Yksi usein mainittu esimerkki Kaarlen väitetystä henkisestä kyvyttömyydestään on aika, jonka hän vietti nukkuessaan isänsä hautaamattoman ruumiin kanssa. Tämä tehtiin itse asiassa kotiopettajatar Marianan ohjeiden mukaan, jota lääkärit neuvoivat tämän auttavan Kaarlea saamaan perillisen. Vaikka hänen väitetään kärsineen masennuksesta, hänen osallistumisensa hallituksen ja neuvoston toimintaan sekä ulkomaisten tarkkailijoiden, kuten Ranskan suurlähettilään Jean-Baptiste Colbert de Torcyn raportit osoittavat, että hänen henkiset kykynsä olivat normaalit.
Kuninkaana

Kaarle II julistettiin kuninkaaksi nelivuotiaana vuonna 1665, ja hänen äitinsä Maria Anna oli sijaishallitsijana vuoteen 1675. Kaarle sai valtaistuimensa Maria Annan, Kaarlen aviottoman velipuolen Juan de Austrian, Fernando Valenzuelan ja pääinkvisiittori Johann Eberhard Nithardin käydessä kiivasta valtataistelua. Heikon Kaarle II:n kohtalona oli olla aina toisten hallittavana ja määräiltävänä, alaikäisenä äitinsä ja velipuolensa ja sittemmin puolisoittensa sekä ministereidensä ohjailtavana.
Juan de Austria marssi aateliston tukemana Madridiin ja otti siellä vallan vuonna 1677, mutta kuoli jo pari vuotta myöhemmin. Koska alle 20-vuotias Kaarle oli kyvytön hallitsemaan itsenäisesti, häntä avustivat Medinacelin herttua vuosina 1680–1685, Oropesan kreivi vuosina 1685–1691 ja 1695–1699 sekä kardinaali Fernández de Portocarrero vuodesta 1699.
Avioliitot

Kaarle II avioitui kahdesti, ensin vuonna 1679 ranskalaisen prinsessan Maria Luisan (Marie Louise) kanssa. Hovi oli hyvin huolissaan, koska perillistä ei syntynyt. Tilanteen parantamiseksi käytettiin kaikkia mahdollisia keinoja, jopa pahojen henkien manaamista pois kuninkaasta. Vaikka Kaarle oli omistautunut vaimolleen, Marie Louisea syytettiin siitä, ettei hän saanut perillistä ja alkeelliset hedelmällisyyshoidot aiheuttivat hänelle vakavia suolisto-ongelmia. On keskusteltu siitä, oliko Kaarle impotentti ja jos oli, niin minkä vuoksi. Marie Louisen yksityisten haastattelujen perusteella Kaarlella on saattanut olla ennenaikainen siemensyöksy. Tieteellinen tutkimus ei ole löytänyt yhteyttä Kaarlen sukurasitteen ja hedelmättömyyden välillä.
Marie Louisen kuoltua helmikuussa 1689 Kaarle nai seuraavana vuonna Maria Anna von Pfalz-Neuburgin, joka oli palatsiruhtinas Filip Vilhelmin tytär ja keisari Leopold I:n käly. Maria Anna valittiin osittain siksi, että hänen perheensä oli kuuluisa hedelmällisyydestään. Toiveista huolimatta Maria Annakaan ei onnistunut tuottamaan perillistä, melkein varmasti siksi, että Kaarle oli tähän mennessä fyysisesti kyvytön. Hänen ruumiinavauksensa paljasti, että ainoa jäljellä oleva kives oli surkastunut.
Perimyskysymys tuli yhä kiireellisemmäksi, koska Espanjan kruunu kulki sukulinjan mukaisesti ja se voitiin periä myös naislinjan kautta. Tämän ansiosta Kaarlen sisarpuoli Maria Teresia ja sisar Margareeta Teresia saattoivat siirtää oikeutensa Ludvig XIV:n ja Leopold I:n – Kaarlen enon – kanssa solmituista avioliitoista syntyneille lapsille. Estääkseen liiton Espanjan ja Ranskan välillä Maria Teresia oli kuitenkin luopunut avioutuessaan perintöoikeudestaan Espanjan kruunuun. Vastineeksi Ludvigille luvattiin myötäjäisinä 500 000 kultaécua, mutta tätä valtavaa summaa ei koskaan maksettu. Yksi kultaécu sisälsi noin 7,5 grammaa kultaa.
Espanjan perimyssota

Kaarle II kuoli 38-vuotiaana marraskuussa 1700 monien synnynnäisten sairauksiensa yhteisvaikutuksesta Madridin kuninkaallisessa palatsissa. Hänet on haudattu El Escorialin luostarin kirkon Kuninkaalliseen kryptaan, Kuninkaiden pantheoniin.
Kaarle II:n kuoleman jälkeen syttyi hänen valtakunnastaan sota eli Espanjan perimyssota (1700–1714). Siinä olivat osallisina Itävallan arkkiherttuan tukijat Itävalta, Englanti, Portugali ja Alankomaiden yhdistyneet maakunnat, Preussi, Savoiji sekä Hannover sekä Ranskan Ludvig XIV:n pojanpoika Anjoun herttua Filip tukenaan vain Ranska. Valituksi tuli ranskalaisten tukema ehdokas, josta tuli hallitsija nimellä Filip V. Hänen myötään Bourbon-suku tuli myös Espanjan valtaistuimelle, mutta valinta aiheutti melkoisia ongelmia vähän myöhemmin Ranskan omassa vallanperimyksessä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kaarle II:n sukupuu
Kaarle II 14-vuotiaana, Juan Carreño de Mirandan maalaus.
Kaarle II haarniskassa, Juan Carreño de Miranda 1681
Kaarle II:n hauta (ylinnä) El Escorialin luostarissa.
Käännös suomeksi
Päälinjan protestantismi

Päälinjan protestantismi (engl. Mainline Protestantism) tarkoittaa Yhdysvaltain suuria protestanttisia kirkkokuntia, joiden juuret ovat joko suoraan uskonpuhdistuksessa tai varhaisissa Yhdysvaltain historian vaiheissa.
Päälinjan protestantismiin lasketaan kuuluvat seitsemän suurta, pääasiassa etnisesti valkoista ja viisi etnisesti afrikkalais-amerikkalaista kirkkokuntaa. Suppeammassa merkityksessä käsitteellä tarkoitetaan näitä seitsemää valkoista kirkkoa. Laajassa merkityksessä lasketaan mukaan nämä mustat kirkot ja muut vuonna 1950 perustetun kattojärjestön jäsenkirkot.
2000-luvun alussa näillä 36:lla kirkkokunnalla on yhteensä noin 45 miljoonaa jäsentä. Heidän kanssaan on tehnyt yhteistyötä myös 70 miljoonan jäsenen Yhdysvaltain katolinen kirkko, jota voi pitää välillisesti osana laajasti ymmärrettyä päälinjaa.
American Baptist Churches USA
Amerikan evankelisluterilainen kirkko
Disciples of Christ
Presbyterian Church (USA)
United Church of Christ
Yhdistynyt metodistikirkko
Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko