stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koillisrintama
Taistelut > Punaisten hyökkäykset

Osapuolet kohtasivat ensimmäisen kerran 21. maaliskuuta Kilislammen eräkämpällä, jolloin vääpeli Eino Pakasmaan johtama valkoisten partio yllätti paikalla yöpyneen punaisten kymmenen miehen tiedusteluosaston. Pakasmaan mukaan punaiset kieltäytyivät antautumasta, jonka jälkeen he kaatuivat taistelussa. Todellisuudessa yöuniltaan yllätetyt punakaartilaiset teloitettiin, mutta kaksi heistä onnistui pakenemaan teeskenneltyään kuollutta.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan Ahavan piti odottaa Tuorilaa ja hänen tuomiaan lisäjoukkoja Kanasen kylässä, mutta saatuaan muutaman päivän kuluttua tiedon Kilislammen tapahtumista lähtivät punaiset välittömästi vihollisen perään. Ahavan johtama 200 miehen osasto ylitti rajan Kurtin kylän korkeudella aamulla 24. maaliskuuta, jonka jälkeen he törmäsivat valkoisiin Tuntsajoen varrella sijaitsevalla Nivalan uudistilalla. Vääpeli Lauri Jokelan johtama 50 valkoisen osasto oli asemissa tilan rakennuksissa ja joen penkalla. Punaisten havaittua valkoisten asemat he ryntäsivät epäjärjestyksessä hyökkäykseen, jolloin valkoisten yhteislaukaus kaatoi 16 punaista. Loput lähtivät perääntymään sekasortoisesti, mutta myös suurin osa valkoisten asevelvollisuusjoukoista pakeni taistelupaikalta. Ahava jäi paikalle yksin suojaamaan miestensä pakoa ja pääsi itse pakenemaan vasta tuntien kuluttua.
Nivalan taistelussa saavutettu voitto oli valkoisten kannalta merkittävä, sillä he estivät näin punaisia saamasta tukikohtaa Suomen puolelta. Punaiset taas muuttivat tappion seurauksena suunnitelmiaan, ja pidättäytyivät jatkossa bolševikkien sekä kansanvaltuuskunnan ohjeiden mukaisesti hyökkäämästä enää Suomeen. Sen sijaan he päättivät perustaa puolustuslinjan Neuvosto-Venäjän puolelle mahdollisimman lähelle rajaa. Tarkoituksena oli estää valkoisten eteneminen Vienaan ja samalla sitoa heidän joukkojaan pois Etelä-Suomen rintamilta. Ahavan johtama 500 miehen ryhmä muodosti puolustuslinjan, joka kulki Tolvantojärven kautta kohti Kurttia. Heikki Pekkalan ja Ville Vihurin johtama 150 miehen osasto puolestaan miehitti Ruvan ja Soukelon kylät, ja 400 miestä jätettiin reserviksi Tuorilan alaisuuteen Kanaseen. Yhtenäinen puolustuslinja ulottui nyt Kuusamon korkeudelta Kurttiin ja esti valkoisten pääsyn Vienan Karjalaan.
Taistelut > Taistelut päättyvät

Koillisrintaman taistelut päättyivät kun Iso-Britannia esitti Suomelle uhkavaatimuksen itsenäisyyden tunnustamisen perumisesta mikäli sotatomia Vienan suunnalla ei lopetettaisi. Pelkona oli, että valkoiset saavat kulkuyhteyden Jäämerelle, jota taas heidän liittolaisensa Saksa pystyisi käyttämään Muurmannin alueen brittijoukkoja vastaan. Saksan intresseissä ei kuitenkaan ollut Suomen itärajalla syntyvä sotatilanne Venäjää vastaan. Saksa oli juuri solminut venäläisten kanssa rauhansopimuksen, mikä mahdollisti joukkojen keskittämisen elintärkeälle länsirintamalle. Tämän vuoksi myöskään Saksa ei halunnut liittolaisensa jatkavan sotatoimia Itä-Karjalassa. Ulkovaltojen painostuksen johdosta Mannerheim antoi 23. huhtikuuta määräyksen Itä-Karjalaan tehtävien hyökkäysten lopettamisesta. Punaisillakaan ei tuolloin ollut enää syytä taistella pohjoisessa, koska Etelä-Suomen rintama oli murtunut ja joukot perääntyivät kohti itää.
Sisällissodan jälkeen

Taistelujen tauottua huhtikuun lopussa venäläiset painostivat punaisia edelleen vetäytymään rajan tuntumasta. Kun satojen miesten huoltaminen erämaassa oli kelirikon vuoksi käynyt lähes mahdottomaksi vetäytyivät molemmat punaisten osastot vapuksi Kanaseen. Sen rinnalle perustettiin pian toinen leiri Koutajärven pohjoisrannalle Santamäkeen.
Maaliskuun 1918 alussa solmitun Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen britit alkoivat pelkäämään, että Saksa yrittäisi edetä Suomen kautta Muurmannin radalle. Liittoutuneiden sodanjohdolla ei ollut resursseja puolustaa aluetta kuin laivastolla, jonka vuoksi brittijoukkojen komentaja amiraali Thomas Webster Kemp päätti organisoida radan puolustuksen suomalaisista punakaartilaisista kootulla osastolla. Hänen edustajansa oli neuvotellut asiasta jo maaliskuussa Kantalahdessa, mutta lopulta se toteutui vasta kesäkuun alussa Iivo Ahavan käytyä neuvottelemassa Pietarissa bolševikkien kanssa. Punakaartilaisista koottu Muurmannin legioona perustettiin punakaartilaisten keskuudessa järjestetyn äänestyksen jälkeen 10. kesäkuuta. Noin 1 300 miehen vahvunen osasto oli osa liittoutuneiden joukkoja kunnes se hajotettiin talvella 1919. Muurmannin legioonan miehet kotiutettiin seuraavana syksynä takaisin Suomeen liittoutuneiden suojeluksessa.
K. M. Wallenius
Iivo Ahava Muurmannin legioonan univormussa.
Scherpenzeel (Friisinmaa)

| Scherpenzeel |
| --- | --- |
 Scharpenzeelin sijainti.
 Scherpenzeel
 Koordinaatit: 52°50′N, 5°53′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Friisinmaa
Kunta:  Weststellingwerf
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku:  432
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  8483
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Scherpenzeel (stellingwerfsiksi: Scharpenzeel, friisiksi: Skerpenseel) on asutuskeskus Weststellingwerfin kunnassa, Friisinmaalla, Alankomaissa. Se sijaitsee lounaaseen kunnan keskuksesta, Wolvegasta. Asukkaita alueella on 432.
Linnuntietä Scherpenzeelistä on matkaa..
..Munnekebureniin 1,9 kilometriä
..Spangaan 2,2, kilometriä
..Grachtiin 2,2 kilometriä
..Langelilleen 2,9 kilometriä
..Slijkenburgiin 2,9 kilometriä
..Nijetrijneen 2,9 kilometriä
..Noordervenerboschiin 3,8 kilometriä
..Ossenzijliin 4,3 kilometriä
..Oldelameriin 5 kilometriä
..Echtenerbrugiin 5,8 kilometriä
..IJsselhamen 5,8 kilometriä
Kylässä on ravintola, leirintäalue ja supermarketti.
Tunnettuja asukkaita

Pieter Stuyvesant, Uuden Amsterdamin viimeinen kuvernööri syntyi Scherpenzeelissä.
Idolsfinalisti Dewi Pechler on asunut Scherpenzeelissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scherpenzeel (Friisinmaa) Wikimedia Commonsissa
Scherpenzeelistä Stellingwerven.dds.nl:n sivuilla
Peter Stuyvesantin muistomerkki Scherpenzeelissä.
Hadelandin kulttuurihistoriallinen museo

| Hadelandin kulttuurihistoriallinen museo> Hadeland Folkemuseum |
| --- | --- |
 Sisäänkäynti
Tyyppi:  ulkoilmamuseo
Perustettu:  1913
Sijainti:  Gran, Norja
Kotisivut:  Verkkosivut
Hadelandin kulttuurihistoriallinen museo (norj. Hadeland Folkemuseum) on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva ulkoilmamuseo, johon on kerätty noin kolmekymmentä vanhaa rakennusta Hadelandin alueelta. Museo perustettiin vuonna 1913 ja sen yhteydessä sijaitsee hautakumpu, johon legendan mukaan on haudattu osa 800-luvulla eläneestä Halvdan Mustasta.
Dynnan riimukiven kopio.
Museorakennuksia. Taustalla näkyy Tingelstadin vanha kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hadelandin kulttuurihistoriallinen museo Wikimedia Commonsissa
Museon verkkosivut (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa
Saw (elokuva)

| Saw |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Wan
Käsikirjoittaja:  Leigh Whannell
Tuottaja:  Gregg Hoffman Mark Burg Oren Koules
Säveltäjä:  Charlie Clouser
Kuvaaja:  David A. Armstrong
Leikkaaja:  Kevin Greutert
Tuotantosuunnittelija:  Julie Berghoff
Pääosat:  Cary Elwes Danny Glover Monica Potter Michael Emerson Ken Leung Tobin Bell Leigh Whannell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Evolution Entertainment Twisted Pictures
Levittäjä:  Lionsgate
Ensi-ilta:   2004-10-2929. lokakuuta 2004 (Yhdysvallat)  2004-12-1717. joulukuuta 2004 (Suomi)  
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1 200 000 dollaria
Tuotto:  103 911 669 dollaria
Edeltäjä:  Saw (lyhytelokuva)
Seuraaja:  Saw II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saw on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut James Wanin ohjaama indie-kauhuelokuva, jota on myös varsinkin elokuva-arvosteluissa usein kutsuttu termillä gornography tai splatter. Elokuvan budjetti oli vajaa miljoona euroa ja se kuvattiin 18 päivässä.lähde? Elokuva näytettiin ensin Sundancen elokuvafestivaaleilla toukokuussa 2004 ja julkaistiin myöhemmin samana vuonna maailmanlaajuisesti. Elokuva sai ensi-iltansa teattereissa 29. lokakuuta 2004.
Elokuvan jatko-osat Saw II ja Saw III saivat ensi-iltansa vuosina 2005 ja 2006. Kolmannen osan taloudellisen menestyksen vuoksi sarjaan tehtiin neljäs osa, Saw IV, jonka ensi-ilta oli vuonna 2007. Viidennen osan, Saw V:n kuvaukset alkoivat Torontossa maaliskuussa 2008 ja se sai ensi-iltansa lokakuussa 2008. Saw VI:n kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2009 ja elokuvan ensi-ilta oli lokakuussa 2009. Seitsemäs osa Saw VII 3D kuvattiin suoraan kolmiulotteiseksi, ja sen ensi-ilta oli 29. lokakuuta 2010.
Saw-elokuvasarjan neljä ensimmäistä osaa ovat tuottaneet teattereissa maailmanlaajuisesti yli 550 miljoonaa dollaria.lähde?
Marraskuussa 2013 Lionsgate ilmoitti, että kahdeksas Saw-elokuva on kehitteillä. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. lokakuuta 2017 nimellä Jigsaw. Elokuvasarjan yhdeksäs elokuva, joka tunnetaan nimellä Spiral, sai ensi-iltansa toukokuussa 2021. Elokuvasarjan kymmenes osa Saw X (2023) sijoittuu ajallisesti ensimmäisen ja toisen elokuvan väliin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cary Elwes  | … |  Tohtori Lawrence Gordon   |
|  Leigh Whannell  | … |  Adam Stanheight   |
|  Danny Glover  | … |  Etsivä David Tapp   |
|  Ken Leung  | … |  Etsivä Steven Sing   |
|  Dina Meyer  | … |  Etsivä Allison Kerry   |
|  Monica Potter  | … |  Alison Gordon   |
|  Makenzie Vega  | … |  Diana Gordon   |
|  Michael Emerson  | … |  Zep Hindle   |
|  Tobin Bell  | … |  Jigsaw   |
|  Shawnee Smith  | … |  Amanda Young   |
|  Benito Martinez  | … |  Brett   |
|  Alexandra Bokyun Chun  | … |  Carla Song   |
|  Mike Butters  | … |  Paul Leahy   |
|  Paul Gutrecht  | … |  Mark Wilson   |
|  Ned Bellamy  | … |  Jeff Ridenhour   |
Arvioita

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 46/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Filmgoer: 
Film-O-Holic: 
Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Saw on kuvottavan raaka elokuva, joka pettää lupauksensa koettaessaan puristaa iljettävästä aiheesta aina vain lisää teennäisen puistattavia yllätyksiä. ”Nihilistisen draaman sisältö kiteytyy oikeastaan huomioon jonka mukaan meissä kaikissa asustava luolaihminen karistaa tarpeeksi kiristetyissä olosuhteissa vaivatta sivistyksen harteiltaan, luopuu eettisestä vakaumuksestaan ja surmaa lähimmäisensä vain pelastaakseen oman nahkansa.”
Viron kirkkojen neuvosto

Viron kirkkojen neuvosto (vir. Eesti Kirikute Nõukogu) (EKN) on virolaisten kristillisten kirkkojen ja seurakuntien yhteistyöelin. Sillä on 10 jäsenkirkkoa.
Historia

Neuvostoliiton valtakausi Virossa vaikutti siten, että Viron eri kirkoilla syntyi tarve ekumeeniseen yhteistyöhön. Viron kirkkojen neuvosto perustettiin vuonna 1989 Kuremäen luostarissa, kolme vuotta ennen Viron uudelleenitsenäistymistä. Neuvoston perustamiskokouksen pöytäkirjassa motiivi neuvoston tarpeellisuudelle löydettiin Jeesuksen ylimmäispapillisesta rukouksesta Johanneksen evankeliumista. Neuvoston tehtäväksi katsottiin kristillisen moraalin ja etiikan edistäminen, Viron kansakunnan etujen puolustaminen sekä lisäksi yhteistyö evankeliumin julistamisessa ja hyväntekeväisyydessä. Myös ympäristökysymykset yhdistivät neuvoston perustaneita kirkkoja.
Toiminta ja kannanotot

Viron kirkkojen neuvoston kautta kanavoituu Viron kristillisten kirkkojen yhteistö Viron tasavallan hallituksen kanssa. EKN:n edustajia on esimerkiksi mukana valtiollisissa lautakunnissa ja työryhmissä. Useat EKN:n jäsenkirkot ovat olleet valtion kutsumina mukana sotapakolaisten vastaanoton suunnittelussa ja seurakunnat ovat luvanneet käytössään olevia asuntoja pakolaisten käyttöön. Lisäksi EKN korostaa toiminnassaan kristillisten arvojen merkitystä sekä esittänyt näkemyksiään eri yhteiskunnallisista kysymyksistä.
Virossa on kaksi itsenäistä ortodoksista kirkkoa, joitten väliset suhteet ovat olleet haastavia. EKN:llä onkin tärkeä rooli näiden välisen yhteyden ylläpitämisessä, sillä ne ovat molemmat EKN:n jäseniä.
Vuonna 2017 EKN päätti esittää Viron Riigikogulle, että Viron perustuslakiin lisättäisiin säädös, joka määrittelisi avioliiton miehen ja naisen väliseksi.
Jäsenkirkot

Viron evankelis-luterilainen kirkko (Eesti Evangeelne Luterlik Kirik (EELK))
Viron evankelisten kristittyjen ja baptistiseurakuntien liitto (Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liit (Eesti EKBK Liit))
Viron metodistikirkko (Eesti Metodisti Kirik (EMK))
Katolinen kirkko Virossa (Rooma-Katoliku Kiriku Apostellik Administratuur Eestis (RKK))
Viron kristillinen helluntaikirkko (Eesti Kristlik Nelipühi Kirik (EKNK))
Adventtiseurakuntien liitto Virossa (Adventistide Koguduste Eesti Liit (AK Eesti Liit))
Armenian apostolisen kirkon pyhän Gregoriuksen seurakunta Virossa (Armeenia Apostliku Kiriku Eesti Püha Gregoriuse Kogudus (AKK))
Viron apostolinen ortodoksinen kirkko (Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik (EAÕK))
Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko (Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik (MPEÕK))
Viron karismaattis-episkopaalinen kirkko (Eesti Karismaatiline Episkopaalkirik (EKEK))
Aiheesta muualla

Neuvoston kotisivut (viroksi ja englanniksi)
Legenda suojelijoista

| Legenda suojelijoista> Legend of the Guardians - The Owls of Ga’Hoole |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Zack Snyder
Käsikirjoittaja:  John Orloff
Tuottaja:  Zareh Nalbandian
Säveltäjä:   John Orloff  Emil Stern 
Pääosat:   Jim Sturgess  Geoffrey Rush  Emily Barclay  Anthony LaPaglia  David Wenham  Ryan Kwanten  Helen Mirren  Sam Neill  Hugo Weaving 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Australia
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  InterCom Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  2010
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  n. 80 milj. USD
Tuotto:  140 073 390 USD 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Legenda suojelijoista (Legend of the Guardians - The Owls of Ga’Hoole) on Warner Bros'n tekemä animaatioelokuva. Elokuva perustuu Kathryn Laskyn suosittuun, muttei suomeksi käännettyyn kirjasarjaan. Elokuva kattaa sarjan kolme ensimmäistä kirjaa. Elokuvan ohjasi Zack Snyder ja päärooleissa (englanniksi) kuullaan muun muassa Helen Mirren, Sam Neill ja Hugo Weaving. Elokuvan soundtrackilla on Owl City -yhtyeen musiikkia.
Suomenkielelle dubatun version ääninäyttelijöinä toimii muun muassa Petrus Kähkönen, Markku Huhtamo ja Markus Blom.
Juoni

Elokuva kertoo nuoresta tornipöllöstä, Sorenista, joka kidnapataan veljensä kanssa Tuomiovuorille, jossa hirmuinen Rautanokka (Metalbeak) kokoaa hirveää pöllöarmeijaa. Soren pakenee ja lähtee etsimään tietä Suurelle Puulle, jossa legendan mukaan mahtavat Suojelijat asuvat. Matkalla Soren tapaa uusia ystäviä, muun muassa kaktuspöllö Gylfien. Soren haluaa löytää Suojelijat ja taistella heidän rinnallaan pahoja pöllöjä vastaan, vaikka tietää joutuvansa taistelemaan pahalle puolelle kääntynyttä veljeään vastaan.
Elokuvan alussa tornipöllö Soren ja tämän veli Kludd tipahtavat kotipuustaan ja heidät nappaa kaksi suurta pöllöä, lähtien kuljettamaan tornipöllöparkoja kauas kotoa. Soren ja Kludd kuljetetaan hirveille Tuomiovuorille, jossa legendan mukaan asuu hirveä Rautanokka (Metalbeak). Kaunis valkoinen tornipöllö Nyra haluaa kouluttaa kidnapatuista pöllöistä sotilaita armeijaansa, jota Rautanokka kokoaa tuhotakseen Suojelijat ja noustakseen pöllövaltakunnan kuninkaaksi. Soren ja tämän uusi ystävä kaktuspöllö Gylfie joutuvat poimijoiksi, kun taas Kludd lähtee harjoittelemaan taistelemista armeijassa.
Kaikki poimijapöllöt saavat kuunpistoksen, nukahtaessaan kuunvaloon, paitsi Soren ja Gylfie. Heidän täytyy kerätä toisten pöllöjen jätöksistä pieniä hohtavia siruja ja viedä niitä lepakoille. Yksi vanha ilkityöhön kyllästynyt pöllö ottaa Sorenin ja Gylfien oppipojikseen ja opettaa heidät lentämään. Taitoa tarvitaankin, sillä Sorenin ja Gylfien on paettava Tuomiovuorilta.
He pääsevät pakoon ja lähtevät etsimään Suojelijoita ja heidän Suurta Puutaan. Matkan varrella he tapaavat uusia ystäviä, harmaapöllö Yönkajon (Twilight) ja tämän hyvän ystävän Tonkijan (Digger). Myös Sorenin lapsenvahti Mrs. P, joka on violetti käärme, liittyy pöllöjen seuraan.
Lopulta he saapuvat Suojelijoiden luokse ja alkavat harjoittelemaan itselleen sopivia taitoja, voidakseen kohota itsekin Suojelijoiksi. Samaan aikaan Rautanokan armeija on valmis ja he ovat valmiita näin ollen taistelemaan Suojelijoita vastaan. Suojelijat lähtevät taistoon, mutta yksi heistä onkin petturi ja toimii Rautanokan leivissä. Kun Suojelijat saapuvat Tuomiovuorille, poimijoiden keräämät sirut ovat yhdessä kasassa ja saavat aikaan hirveää sähköistä säteilyä, joka saa Suojelijat tuskiinsa.
Suurella Puulla Soren kuulee pikkusiskoltaan, joka myös joutui napatuksi Tuomiovuorille, mutta tuli petturisuojelijan kanssa takaisin, että yksi Suojelijoista onkin Rautanokan armeijassa ja että koko sota oli vain suuri ansa. Soren ystävineen lähtee pelastamaan Suojelijoita ja pitkän taiston jälkeen Suojelijat nousevat jälleen siiville ja Rautanokan armeija on tuhottu. Taistellessaan Soren joutui näkemään oman veljensä Kluddin kuoleman ja samoin Rautanokan, jonka hän itse sai surmattua.
Lopulta sota on ohi ja kaikki hyvin. Suojelijat palaavat Suurelle Puulle ja Soren, Gylfie, Yönkajo sekä Tonkija pääsevät Suojelijoiksi ja sitä juhlitaan kunnolla.
Morandi-silta

| Morandi-silta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  A10-moottoritien neljä kaistaa
Ylittää:   Polceverajoki  Torino–Genova-rata  Milano–Genova-rata 
Sijainti:  Genova, Italia
Siltatyyppi:  vinoköysisilta
Pisin jänneväli:  210 m
Avattu liikenteelle:  1967
Suljettu:  2018
Koordinaatit:  44°25′33″N, 008°53′20″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Polceveran maasilta (ital. Viadotto sul Polcevera), joka tunnetaan myös suunnittelijansa mukaan suomeksi nimillä Morandi-silta ja Morandin silta (ital. Ponte Morandi) oli vinoköysisilta Genovassa Italiassa. Silta avattiin vuonna 1967, ja sitä hallinnoi yksityinen Autostrade per l'Italia -yhtiö. Silta romahti osittain 14. elokuuta 2018 ja purettiin pois uuden tieltä 2019. Romahdusonnettomuudessa kuoli 43 ihmistä.
Historia > Rakenne

Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1963, ja se valmistui vuonna 1967. Sillan kokonaispituus oli 1 102 metriä, kannen korkeus maasta 45 metriä, ja sen kolme teräsbetonipylonia kohosivat 90 metrin korkeuteen. Sillan pisin jänneväli oli 210 metriä. Verkkosivusto Structuraen mukaan sillan kolme pisintä jännettä olivat 202,50, 207,90 ja 142,65 metriä pitkät. Lisäksi siinä oli kuusi 73,20 metrin jännettä. Sivuston mukaan sillan pyloneiden kokonaiskorkeus maasta oli 100,20 metriä, josta sillan kannen yläpuolella 45,40 metriä ja kannen korkeudeksi maanpinnasta tulisi tällöin 54,8 metriä.
Polceveran maasillan oli suunnittellut italialainen siltasuunnittelija Riccardo Morandi (1902–1989). Liikenneviraston Sillat ja ympäristö -julkaisun mukaan sillassa oli käytetty runsaasti teräsbetonisia valmisosia ja elementtitekniikkaa, joka mahdollisti rakennustyön sujuvan etenemisen kaupunkiympäristössä. Sillan kansi oli ripustettu ylhäältä pyloneista, ja sitä tukevat näyttävät vinot pilarit altapäin. Siltaa pidettiin valmistumisaikanaan rakenteellisesti edistyksellisenä ja modernien siltojen esikuvana. Julkaisu toteaa, että sittemmin käsitys sillan soveltuvuudesta osaksi ympäristöään on muuttunut: silta hallitsi nykynäkemyksen mukaan liikaa maisemaa ja oli rakenteeltaan liian teknisen näköinen.
Morandin suunnittelema samanlainen silta on Kenraali Rafael Urdanetan silta Venezuelassa.
Silta oli yksi varhaisimmista vinoköysisilloista. Suomalaisen silta-asiantuntijan, tekniikan tohtori Risto Kiviluoman mukaan sillan rakennuspaikka saneli pitkälti sillan rakenneratkaisut: maasilta eli viadukti ylittää valmiin kaupunkirakenteen. Sillan kansi päädyttiin rakentamaan nivelrakenteisena. Kiviluoma arvelee, että 1960-luvulla ei osattu varautua liikenteen aiheuttamaan nivelten kulumiseen ja ehkei myöskään betonin väsymiseen. Hän mainitsee myös sillan rakenteiden tarkastamisen ja kunnossapidon olleen vaikeaa sillan korkeuden takia. Morandin sillan kaltaisia siltoja ei enää rakenneta, vaan nykyään rakennettavissa vinoköysisilloissa sillan kansi on jäykkä. Esimerkkinä nykyaikaisesta pitkästä ja korkeasta sillasta Kiviluoma mainitsee Millaun maasillan Ranskassa: kehittyneiden rakennusmenetelmien ansiosta sillassa on yhtenäinen kansirakenne.
Historia > Romahdus

Noin 209 metrin mittainen osa sillasta romahti yllättäen ukkosmyrskyn aikana 14. elokuuta 2018 noin kello 11.30 paikallista aikaa (kello 9.30 UTC). Sillan rakenteiden heikkouden arvellaan olleen syynä romahdukseen. Sillan korvaamista uudella esitettiin jo vuonna 2016. Romahduksessa kuoli 43 ihmistä. Sillan perustuksia oltiin vahvistamassa romahduksen tapahtuessa. Korjaustyöt herättivät kuitenkin vastustusta, esimerkiksi vuoden 2018 parlamenttivaalit voittanut populistinen Viiden tähden liike oli leimannut sillan romahtamisesta annetut varoitukset ”saduksi” ja väittänyt sillan kestävän vielä sata vuotta. Sortumisen jälkeen puolue poisti vuodelta 2013 peräisin olleen päivityksen sivuiltaan.
Historia > Purku ja uuden sillan rakentaminen

Sortuneen sillan pystyyn jääneiden rakenteiden purku aloitettiin alkuvuodesta 2019. Sillan rakenteet ja sen juurelta evakuoituja kerrostaloja räjäytettiin 28. kesäkuuta uuden siltatyömaan tieltä. Maailmankuulun arkkitehdin Renzo Pianon suunnitteleman uuden sillan oli määrä valmistua huhtikuussa 2020, mutta hanke viivästyi joitakin kuukausia muun muassa mafian toimien takia. Uusi San Giorgio -silta avattiin 3. elokuuta 2020.
Oikeudenkäynti

Romahduksesta syytettiin vuodesta 2022 alkaen 59 henkilöä, muun muassa sillasta vastanneen moottoritieyhtiön johtajaa Giovanni Castelluccia. Keväällä 2023 todistajana kuultu entinen johtaja Gianni Mion myönsi tienneensä vuodesta 2010 lähtien, ettei silta ollut turvallinen. Tuolloin asiasta oli keskusteltu yrityksen johdon ja huoltoyksikön kokouksessa. ”Kävi ilmi, että sillassa oli alkujaan suunnitteluvirhe ja että se oli vaarassa romahtaa”, Mion sanoi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morandi-silta Wikimedia Commonsissa
Näkymä sillalle vuonna 2007.
Hägnanin ulkoilmamuseo

| Hägnanin ulkoilmamuseo |
| --- | --- |
 Vanha puhelinkoppi museoalueen kaupparakennuksen vierellä
Tyyppi:  ulkoilmamuseo
Osoite:  Gamla Hamngatan 21  
Sijainti:  Gamla Hamngatan 21 95433 Gammelstad, Luulaja, Ruotsi
Ylläpitäjä:  Luulajan kunta
Johtaja:  Ann Lindblom Berg
Kotisivut:  http://www.lulea.se/hagnan
Koordinaatit:  65°38.848′N, 22°2.129′E
 fiHägnanin ulkoilmamuseo 
      
Hägnanin ulkoilmamuseo (ruots. Friluftsmuseet Hägnan) on Luulajan Gammelstadissa sijaitseva kulttuuri- ja luonnontieteellinen museo. Alueelle on tuotettu eri puolilta Norrbottenia peräisin olevia, 1700–1900-lukujen kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia. Museoalue sijaitsee Unescon maailmanperintökohde Gammelstadin kirkkokylän välittömässä yhteydessä.
Rakennuksia

Museon alueella olevia kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia ovat muun muassa 1700-luvulta peräisin oleva, Lillpiten kylästä Piitimestä tuotu Storgården, Sunderbynistä tuotu Peri-Hanschagården, Piitimen Norrfjärdenistä tuotu 1700-luvun sotilastorppa sekä Kainuusta tuotettu 1800-luvulla rakennettu ja 1940-luvun kauppapuotia autenttisesti dokumentoiva Lanthandeln-kaupparakennus. Kauppapuodissa on myös myynnissä vanhanaikaisia tavaroita sekä matkamuistoja vanhanajan tyyliin järjestettynä. Peri-Hanscha-kartanorakennus on suunnattu erityisesti lapsille, ja siellä on muun muassa puusepän paja sekä heinäsuova, johon lapset voivat hyppiä.