stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gothic (pelisarja)

| Gothic |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Piranha Bytes
Julkaisija:  JoWooD Productions, Nordic Games
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Gothic on Piranha Bytesin kehittämä toimintaroolipelien sarja.
Pelit

Gothic (2001)
Gothic II (2002)
Gothic II: Night of the Raven (2003)
Gothic 3 (2006)
Gothic 3: Forsaken Gods (2008)
Gothic 3: The Beginning (2008)
Arcania: Gothic 4 (2010)
Arcania: Fall of Setarrif (2011)
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Gordon Igesund

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Gordon George Igesund
Syntymäaika: 26. heinäkuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Durban, Etelä-Afrikka
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  |  Durban City  Durban United  Highlands Park  Grazer AK  Admira Wacker  Leeds United RSA  Witbank Aces  Bush Bucks  Amazulu  D'Alberton Callies |  |
Valmennusura
1995–1996 1996–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2006 2006–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2012 2012–2014 2014–2016 2016–2017:  African Warriors  Manning Rangers  Orlando Pirates  Santos Cape Town  Ajax Cape Town  Mamelodi Sundowns  Maritzburg United  Free State Stars  Moroka Swallows  Etelä-Afrikka  Supersport United  Highlands Park
Gordon Igesund (s. 26. heinäkuuta 1956) on eteläafrikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Igesundin esivanhemmat muuttivat Norjasta Etelä-Afrikkaan siirtolaisiksi vuonna 1882. Hänen sukunsa tulee Igesundin kylästä Møren ja Romsdalin alueelta Länsi-Norjasta.
Ura

Igesund pelasi lähes koko uransa ajan hyökkääjänä eteläafrikkalaisissa joukkueissa. Euroopassa Igesund edusti itävaltalaisseuroja Grazeria ja Admira Wackeria vuosina 1980-1984. Hän lopetti pelaajauransa D'Alberton Calliesin pelaajavalmentajana vuonna 1993.
Igesund aloitti valmennusuransa jo pelaajavuosinaan toimien pelaajavalmentajana 1980-luvun lopulta lähtien. Varsinaisen valmentajadebyyttinsä hän teki vuonna 1995 African Warriorsin päävalmentajana. Tietoisuuteen Igesund nousi kaudella 1996/97, kun hän luotsasi Manning Rangersin yllättäen Etelä-Afrikan mestariksi. Hän jatkoi seuran päävalmentajana aina kesään 2000 saakka, vaikkei Manning mestaruutensa jälkeen menestynyt mainittavasti.
Kaudella 2000/01 Igesund toimi maan suurseura Orlando Piratesin päävalmentajana ja voitti seuran kanssa toisen liigamestaruutensa. Kauden jälkeen hänestä tuli Santos Cape Townin päävalmentaja ja kausi päättyi jälleen Igesundin joukkueen mestaruusjuhliin liigassa. Menestyksekkään kauden jälkeen hänestä tuli Ajax Cape Townin päävalmentaja. Hän valmensi seuraa neljä kautta, muttei onnistunut voittamaan yhtään mestaruutta. Parhaimmillaan Ajax oli liigassa toisena kaudella 2003/04. Hän lähti seurasta kesällä 2006.
Lokakuussa 2006 Igesundin ura jatkui Mamelodi Sundownsin päävalmentajana. Debyyttikaudellaan hän luotsasi seuran liigamestaruuteen ja nappasi näin uransa neljännen mestaruuden neljännessä seurassa. Kaudella 2007/08 Mamelodi voitti Igesundin alaisuudessa Etelä-Afrikan cupin. Mamelodin Igesund jätti kesällä 2008 ja valmensi sittemmin heikommalla menestyksellä Maritzburg Unitedia ja Free State Starsia. Lokakuussa 2010 Igesundista tuli Moroka Swallowsin päävalmentaja.  Hän luotsasi seuran yllättäen liigassa kaudella 2011/12 toiseksi. Sijoitus oli Swallowsin seurahistorian paras. Joukkue voitti myös MTN 8 -cupin mestaruuden vuonna 2012. Igesund valittiin vuonna 2012 Etelä-Afrikan liigan parhaaksi valmentajaksi.
Kesäkuussa 2012 Igesundista tuli Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja.  Afrikan mestaruuskisoissa 2013 Etelä-Afrikka putosi puolivälierissä, kun se hävisi Malille rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Igesund ei onnistunut luotsaamaan Etelä-Afrikkaa MM-kisoihin 2014 ja kritiikki päävalmentajaa kohtaan kasvoi. Helmikuussa 2014 maan liitto vahvisti, että Igesund jatkaa päävalmentajana sopimuskautensa loppuun eli kesään 2014 saakka.  Liitto kävi keväällä 2014 neuvotteluja Igesundin kanssa, mutta kesäkuun alussa se ilmoitti ettei Igesundin sopimusta jatketa.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Igesundin ura jatkui syyskuussa 2014 Supersport Unitedissa. Kokenut Igesund ei onnistunut palauttamaan seuraa mestaruuskantaan, vaan luotsasi sen Etelä-Afrikan liigassa kuudenneksi. Igesund sai potkut tammikuussa 2016 kehnojen tulosten vuoksi.
Lokakuussa 2016 Igesundista tuli Etelä-Afrikan liigaan nousseen Highlands Parkin päävalmentaja. Igesundin pesti päättyi potkuihin neljä kierrosta ennen kauden 2016/17 päättymistä.
Meriitit

Etelä-Afrikan mestaruus: 1997, 2001, 2002, 2007
Etelä-Afrikan cup: 2008
SAA Supa 8 Cup: 2007
MTN 8 Cup: 2012
Georges Couthon

Georges Couthon, H. Rousseaun kivipiirros 1800-luvulta.
Georges Auguste Couthon (22. joulukuuta 1755 Orcet, Ranska – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen vallankumouksellinen poliitikko ja asianajaja. Hän oli kansalliskonventin jäsen, yksi vuoripuolueen johtajista ja Maximilien Robespierren tärkeä liittolainen yhteishyvän valiokunnassa erityisesti niin sanottuna terrorin aikana 1793–1794. Couthon syrjäytettiin ja teloitettiin yhdessä Robespierren kanssa.
Elämä > Varhaisempi ura

Couthon oli kotoisin Auvergnen Orcetista, jossa hänen isänsä työskenteli notaarina. Couthon toimi aluksi prokurorin apulaisena, opiskeli lakitiedettä Reimsin yliopistossa ja valmistuttuaan toimi vuodesta 1783 asianajajana Clermont-Ferrandissa. Vallankumousta edeltäneinä vuosina hän tuli tunnetuksi ihmisystävällisenä köyhien asianajajana. Hänet nimitettiin vuonna 1790 Clermont-Ferrandin tribunaalin (oikeuden) presidentiksi. Tässä vaiheessa Couthon oli vielä perustuslaillisen monarkian kannattaja, minkä hän toi esiin vuonna 1791 julkaisemassaan poliittisessa komediassa L’aristocrate converti. Kuningas Ludvig XVI:n pakoyritys kesällä 1791 sai hänet kuitenkin kääntymään kiihkeäksi tasavaltalaiseksi.
Vuosien 1788–1789 tienoilla Couthonin molemmat jalat halvaantuivat pysyvästi, mahdollisesti aivokalvontulehduksen vuoksi. Hän pystyi tämän jälkeen liikkumaan vain muiden tukemana tai pyörätuolin avulla, mutta ei antanut sen haitata uraansa. Murtuneen selkärangan aiheuttama kipu teki Couthonista hyvin ärtyisän, ja siksi hänen puheensa olivatkin usein varsin karmivia.[lähde? ]
Elämä > Poliittisena vaikuttajana

Couthon valittiin syyskuussa 1791 Puy-de-Dômen edustajana lakiasäätävään kansalliskokoukseen. Hän liittyi jakobiiniklubiin ja alkoi pian saada puhetaidoillaan huomiota Pariisin väestön keskuudessa, mahdollisesti osin myös vammaisuutensa herättämän myötätunnon ansiosta. Mielipiteissään hän tasapainotteli aluksi girondistien ja vuoripuolueen välissä, mutta siirtyi jälkimmäiseen elokuun 1792 kansannousun jälkeen. Syyskuussa 1792 Couthon valittiin uuteen kansalliskonventtiin, jossa hänestä tuli Robespierren liittolainen ja yksi vuoripuolueen johtajista. Hän äänesti enemmistön mukana Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Liikuntarajoitteestaan huolimatta Couthon matkusti kansalliskonventin edustajana Ranskan maakunnissa marras–joulukuussa 1792. Maaliskuussa 1793 hän edusti kansalliskonventtia neuvotteluissa pienen Salm-Salmin ruhtinaskunnan liittämisestä Ranskaan. Hänet valittiin yhteishyvän valiokuntaan 30. toukokuuta. Seuraavana päivänä puhjenneen girondistivastaisen kansannousun aikana Couthon johti kansalliskonventissa girondisteihin kohdistunutta sanallista hyökkäystä. Juuri hän teki aloitteen, jonka pohjalta girondistien johtajat erotettiin konventista ja vangittiin 2. kesäkuuta.
Yhteishyvän valiokunnassa Couthon liittoutui Robespierren ja Louis Antoine de Saint-Justin kanssa. He muodostivat ”triumviraatin” ja tosiasiassa johtivat valiokuntaa. Couthonia ja Robespierreä lähensivät heidän deistiset uskonnolliset näkemyksensä. Kansalliskonventti määräsi 21. elokuuta 1793 Couthonin yhdessä Étienne-Christophe Maignet’n ja Alexandre de Châteauneuf-Randonin kanssa kukistamaan vastavallankumouksellista Lyonin kapinaa. Couthon kokosi Rhônen alueelta 60 000 miehen armeijan ja johti Lyonin piiritystä, joka päättyi 9. lokakuuta kaupungin valtaukseen. Couthon sai aluksi johtaa Lyonin rauhoittamista, mutta toimi melko maltillisesti. Hän vastusti kansalliskonventin armotonta määräystä koko kaupungin hävittämisestä ja pyrki jarruttamaan sen toimeenpanoa. Hänet korvattiin pian Jean-Marie Collot d’Herbois’lla, joka pani Lyonissa toimeen vallankumouksellisen terrorin.
Pariisiin palannut Couthon oli vuodenvaihteessa 1793–1794 parin viikon ajan kansalliskonventin puhemiehenä. Hän saavutti mainetta julistaessaan Ludvig XVI:n oikeudenkäynnin yksivuotispäivänä 21. tammikuuta 1794 pitämässään puheessa ”kuolemaa tyranneille ja rauhaa majoihin” (Mort aux tyrans, paix aux chaumières). Couthon alkoi kääntyä yhä jyrkemmäksi ja vaati kaikkien vallankumouksen vihollisten tuhoamista. Hän tuki Robespierreä tämän järjestäessä sekä Jacques Hébertin että Georges Dantonin kannattajineen teloitetuiksi. Couthonin johdolla valmisteltiin ja hänen tuellaan säädettiin kesäkuussa 1794 vastavallankumouksellisellisuudesta syytettyjen oikeusturvan kumonnut niin sanottu prairialkuun 22. päivän laki, joka kiihdytti poliittista vainoa ja käynnisti ”suurena terrorina” tunnetun vaiheen. Couthon tuki Robespierreä myös korkeimman olennon kultin perustamisessa Ranskan uudeksi uskonnoksi.
Elämä > Kukistuminen

Couthonin tuhon sinetöi lopulta Robespierren triumviraatin herättämä pelko muiden poliittisten johtajien keskuudessa. Jakobiiniklubin kokouksessa 21. heinäkuuta 1794 Couthon vaati puhdistamaan kansalliskonventista ”neljä tai viisi rikollista”, minkä jälkeen henkensä edestä pelänneet Collot d’Herbois, Jean Nicolas Billaud-Varenne ja Jean-Lambert Tallien päättivät ottaa riskin ja kukistaa Robespierren. Niin sanotun thermidorin vallankaappauksen yhteydessä 27. heinäkuuta Robespierre, Couthon ja Saint-Just määrättiin vangittaviksi. Heidän ollessaan piiritettyinä Pariisin kaupungintalolla Couthon yritti itsemurhaa, mutta jäi täpärästi henkiin vielä sen jälkeenkin kun vihainen väkijoukko oli paiskannut hänet kadulle ja pahoinpidellyt häntä siellä. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä giljotiinillä yhdessä Robespierren, Saint-Justin ja 19 muun henkilön kanssa. Couthon kannettiin giljotiiniin ensimmäisenä.
Couthonin pyörätuoli

Couthonin pyörätuoli on nykyään esillä Pariisin Musée Carnavaletissa, johon hänen jälkeläisensä lahjoittivat sen vuonna 1899. Tuoli oli aikaansa nähden erittäin edistyksellinen, sillä siihen kuului kaksi hammasvaihtein varustettua käsinojien etupäähän asennettua käsikampea, joiden avulla Couthon pystyi liikuttamaan tuoliaan itse.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georges Couthon Wikimedia Commonsissa
Georges, Auguste Couthon (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous
Aikalaispiirros Couthonin teloituksesta giljotiinilla (yksityiskohta).
Francis Walsingham

Sir Francis Walsingham, John de Critzin maalaama muotokuva noin vuodelta 1585.
Francis Walsingham (noin 1532 Kent – 6. huhtikuuta 1590 Lontoo) oli englantilainen valtiomies ja diplomaatti, joka toimi vuosina 1573–1590 kuningatar Elisabet I:n sihteerinä (principal secretary). Hän suojeli Elisabetin valtaistuinta sisäisiltä ja ulkoisilta vihollisilta paljastamalla useita ulkovaltojen tukemia katolisten salaliittoja. Walsingham loi tähän tarkoitukseen tehokkaan tiedusteluverkoston ja oli edelläkävijä muun muassa kaksoisagenttien ja disinformaation käytössä sekä salakirjoitusten murtamisessa, ja häntä pidetäänkin merkkihenkilönä Britannian tiedustelutoiminnan historiassa. Hän sai aikaan muun muassa Skotlannin kuningattaren Maria Stuartin teloituksen paljastamalla tämän juonittelun Elisabetia vastaan.
Elämä > Varhaisemmat vaiheet

Walsingham lienee syntynyt Kentin Foots Crayssa, missä hänen isänsä William Walsingham toimi asianajajana. Isä kuoli varhain, jolloin Walsinghamin äiti Joyce Denny nai hovimies Sir John Careyn. Walsinghamin setä Edmund Walsingham oli Lontoon Towerin linnanpäällikkö Henrik VIII:n aikana. Walsingham opiskeli vuosina 1548–1550 Cambridgen yliopiston King’s Collegessa, ja matkusteltuaan kaksi vuotta Euroopassa hän aloitti vuonna 1552 lakiopinnot Lontoon Gray’s Innissä. Protestanttisen uskonsa vuoksi Walsingham oli maanpaossa katolisen Maria I:n valtakauden ajan (1553–1558) ja jatkoi lakiopintojaan Padovan yliopistossa, missä hän oppi italian ja ranskan kielet. Walsingham palasi Englantiin Elisabet I:n valtaannousun jälkeen, ja hänet valittiin vuonna 1559 parlamenttiin, jonka jäsenenä hän oli kuolemaansa asti.
Walsingham alkoi vuonna 1568 työskennellä kuningatar Elisabetin pääneuvonantajan William Cecilin agenttina. Cecil pelkäsi katolisten juonivan Elisabetin syrjäyttämiseksi ja Englantiin samana vuonna maanpakoon asettuneen katolisen Maria Stuartin nostamiseksi Englannin valtaistuimelle. Walsingham alkoi luoda omaa vakoojaverkostoaan ja sai kuulla Englannissa asuneilta ranskalaisilta ja italialaisilta emigranteilta huhuja Ranskan ja Espanjan tukemista salahankkeista. Tiedot olivat vielä epämääräisiä, mutta Walsingham kirjoitti Cecilille, että ”oli vähemmän vaarallista pelätä liikaa kuin liian vähän”. Hän ilmeisesti myös kirjoitti salanimellä julkaistun häväistyspamfletin, jossa Maria Stuartin väitettiin suunnittelevan avioliittoa Norfolkin herttuan kanssa. Sen sijaan Walsingham ei tuolloin aavistanut, että Norfolkin herttua oli mukana Ridolfi-salaliittona tunnetussa Elisabetia vastaan tähdätyssä juonessa, jota tukivat Espanja ja paavi. Salaliittolaisten yhteysmiehenä toiminut pankkiiri Roberto Ridolfi joutui vuonna 1569 kuulusteltavaksi, mutta Walsingham vakuuttui hänen syyttömyydestään. Salaliitto paljastui vasta kaksi vuotta myöhemmin. Toisen teorian mukaan Walsingham olisi taivutellut Ridolfin kaksoisagentikseen ja antanut salaliiton jatkua päästäkseen Norfolkin herttuasta eroon.
Walsingham oli vuosina 1570–1573 Englannin suurlähettiläänä Ranskassa, ja yritti Cecilin pyynnöstä turhaan neuvotella Elisabetin avioliitosta Ranskan kuninkaan veljen prinssi Henrikin kanssa. Hanke raukesi, mutta Walsingham sai neuvoteltua maiden välille vuonna 1572 Blois’n sopimuksena tunnetun liiton. Samana vuonna Ranskassa tapahtunut Pärttylinyön verilöyly jyrkensi Walsinghamin kielteistä asennoitumista katolisuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francis Walsingham Wikimedia Commonsissa
Kuningatar Elisabet I sekä hänen tärkeimmät neuvonantajansa William Cecil (vas.) ja Francis Walsingham. William Faithornen kaiverrus 1600-luvulta.
Erilaiset ystävät

| Erilaiset ystävät> Any Day Now |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min / jakso
Pääosissa:  Annie Potts Lorraine Toussaint Mae Middleton Olivia Hack Shari Dyon Perry Maya Goodwin
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:  Lifetime
Esitetty:  18. elokuuta 1998 – 10. maaliskuuta 2002
Jaksoja:  88
Aiheesta muualla
IMDb 
Erilaiset ystävät (Any Day Now) on yhdysvaltalainen draamasarja, jota esitettiin Lifetime-kanavalla vuodesta 1998 vuoteen 2002. Sarjan pääosia näyttelevät Annie Potts ja Lorraine Toussaint. Heidän roolihenkilönsä Mary Elizabeth eli "M.E." O'Brien Sims (Potts) ja Rene Jackson (Toussaint) ovat säilyttäneet lapsuusajan ystävyytensä huolimatta rodullisesta ja sosioekonomisesta eriarvoisuudestaan.
Sarjan alussa Rene palaa monien vuosien jälkeen kotikaupunkiinsa, Alabaman Birminghamiin, menestyneenä asianajajana ja "sinkkuna". Siellä hän kohtaa jälleen lapsuudenystävänsä, työväenluokkaisen ja perheellisen M.E:n. Naisten keskinäinen ystävyys ei kuitenkaan ole kuollut tai edes haalistunut, vaikka menneisyyden ja nykyisyyden varjot haastavatkin sen.
Sarjassa tärkeässä osassa ovat myös päähenkilöiden lapsuuteen 1960-luvulle sijoittuvat takautumat, joissa heitä esittävät lapsinäyttelijät Mae Middleton ja Shari Dyon Perry. Tuolloin rotusorto oli yleistä Yhdysvaltain etelävaltioissa. Asiaa toi erityisesti esiin se, että Renen isä oli mustien kansalaisoikeusliikkeen paikallinen aktiivi.
Sarjan englanninkielinen nimi on otettu Chuck Jacksonin vuoden 1962 kappaleesta "Any Day Now", joka tuo yhtymäkohdan yhdysvaltalaiseen mustien kansalaisoikeusliikkeeseen. Kappale on myös sarjan tunnusmusiikkina Lori Perryn esittämänä.
Elosalama

Elosalama voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Elosalama, televisiotuotantoyhtiö
Kalevantulet, toiselta nimeltään elosalama, salamoinnin yhtä lajia
Elosalama, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvää supersankari
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elosalama”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erikssonia acraeina

| Erikssonia acraeina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Alaheimo::  Nopsasiivet Theclinae
Suku::  Erikssonia
Laji::  acraeina
Kaksiosainen nimi
 Erikssonia acraeina  Trimen, 1891 
Synonyymit
 Erikssonia alaponoxa Henning & Henning, 2001 
Katso myös
   Erikssonia acraeina Wikispeciesissä   Erikssonia acraeina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Erikssonia acraeina on sinisiipisten (Lycaenidae) heimoon ja nopsasiipien (Theclinae) alaheimoon kuuluva perhoslaji. Sitä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etelä-Afrikassa ja Sambiassa.
Erilaistumaton skitsofrenia

Erilaistumaton skitsofrenia on monimuotoisen psykoosisairauden eräs muoto.
Erilaistumattoman tai erityispiirteettömän tai aiemmin "skitsofrenia simplex" diagnoosi tehdään tilanteissa, joissa potilaalla on skitsofreniadiagnoosin kriteerit täyttävät oireet (lähinnä negatiiviset oireet) ilman että hänellä on diagnoosia ajatellen riittävästi esimerkiksi vainoharhaisuutta (paranoidinen skitsofrenia) tai äänten kuulemista muun tyyppisen skitsofrenian diagnoosia ajatellen.
Erillinen kaksoistähti

Erillinen kaksoistähti ja Rochen pinta
Erillinen kaksoistähti on lähekkäinen tai kaukainen kaksoistähti, jossa tähtien välillä ei ole minkäänlaista kosketusta tai tapahdu suurta massansiirtoa, koska tähdistä kumpikaan ei kosketa Rochen pintaa. Silti on teoriassa mahdollista, että jonkin verran massaa virtaisi tähdestä toiseen tähtituulen takia. Erillisiä kaksoistähtiä ovat käytännössä kaikki kaukoputkilla nähtävät kaksoistähdet ja monet spektroskooppiset kaksoistähdetkin. Lähekkäisessä erillisessä kaksoistähdissä painovoima saattaa venyttää molempia tai jompaakumpaa komponenttia munan muotoiseksi.
Essau Kanyenda

Essau Kanyenda
Essau Boxer Kanyenda (s. 27. syyskuuta 1982) on malawilainen jalkapalloilija. Aloitettuaan ammattilaisuransa Malawissa hän on sittemmin pelannut Etelä-Afrikassa ja vuodesta 2003 Venäjällä. Etelä-Afrikassa seurana oli Jomo Cosmos; Venäjällä niinä ovat olleet FK Rostov, FK Lokomotiv Moskova ja FK KAMAZ Naberežnyje Tšelny.
Kanyenda tunnetaan myös Malawin jalkapallomaajoukkueesta.
Elina Rautanen

Elina Rautanen (5. heinäkuuta 1918 Helsinki – 11. toukokuuta 2008 Helsinki) oli Pelastakaa Lapset ry:n toiminnanjohtaja. Hän valmistui filosofia maisteriksi Ruotsissa 1951, ja sosiaalityön erikoiskoulutuksen hän sai Yhdysvalloissa.
Rautanen oli Pelastakaa Lapset ry:n palveluksessa vuodesta 1950 ja toiminnanjohtajana 1956–1985. Järjestöön hän tuli toimittuaan suomalaisten sotalasten tarkastajana.
Julkaisut

Adoptiopalvelut meillä ja muualla, 1975
Avioton äiti ja adoptiopäätös, 1970
Centrala Finlandshjälpen ja Tiukulan säätiö, talvisodan humanitaarinen perintö 1939–1997, 1998
Kansainväliset adoptiot, 1975
Lastensijoitustoiminta ja sen tarve Suomessa, 1972, (Pelastakaa lapset r.y:n tutkimuksia ; 2), Ylva Kososen kanssa
Oikeus hyvään kotiin, Pelastakaa lapset ry ja suomalainen lastensuojelutyö 1922–1997, 1997, Matti Kaupin kanssa
Pelastakaa lapset r.y:n asiamiestoiminnan opas, 1951
Escamar Seafood

| Escamar Seafood Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2017
Toimitusjohtaja:  Jean Georg Gallen
Kotipaikka:  Kuopio
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  kalajalosteet
Emoyhtiö:  Insula AS
Kotisivu:  escamar.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Escamar Seafood Oy on suomalainen elintarvikeyritys, joka valmistaa kalajalosteita Sjø-tuotemerkillä. Escamar Seafood syntyi, kun Insula osti Apetit-konsernin kalaliiketoiminnan. Yrityskauppa sai hyväksynnän Norjan kilpailuviranomaisilta lokakuussa 2017.
Aiheesta muualla

Escamar Seafoodin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Eloranta

Eloranta on muun muassa seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:
Eero Eloranta (1906–1990), näyttelijä
Eeva Eloranta (s. 1954), näyttelijä
Eeva-Johanna Eloranta (s. 1966), kansanedustaja (sd)
Elvira Willman-Eloranta (1875–1925), näytelmäkirjailija, poliitikko (sd, skp)
Eppie Eloranta, yritysjohtaja ja media-alan vaikuttaja
Esa Eloranta (s. 1963), muusikko
Evert Eloranta (1879–1936), kansanedustaja (sd)
Harri Eloranta (s. 1963), ampumahiihtäjä
Jari Eloranta, talous- ja sosiaalihistorian professori
Jarkko Eloranta (s. 1966), ammattiyhdistysjohtaja (JHL)
Jorma Eloranta (1925–1996), kemian professori
Jorma Eloranta (s. 1951), toimitusjohtaja, ja vuorineuvos
Jouni Eloranta (s. 1972), pesäpalloilija
Kari Eloranta (s. 1956), jääkiekkoilija, jalkapalloilija
Klaus Eloranta (1924–2015), laivanrakennusinsinööri
Matti Eloranta (1918–2004), yrittäjä, yritysjohtaja ja vuorineuvos
Matti Pussinen-Eloranta (s. 1956), näyttelijä
Mikko Eloranta (s. 1972), jääkiekkoilija
Pertti Eloranta (s. 1943), limnologi
Riitta Eloranta (s. 1972), moukarinheittäjä
Teijo Eloranta (s. 1960), näyttelijä
Toivo Eloranta (1896–1956), jääkäriluutnantti ja rakennusurakoitsija
Tuulikki Eloranta (s. 1946), iskelmälaulaja
Viljo Eloranta (1915–1982), poliisineuvos, Poliisiopiston johtaja
Voitto Eloranta (1876–1922), toimittaja, kansanedustaja (sd, skp).
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Escalles

| Escalles |
| --- | --- |
 Kunnan keskusta
 vaakuna
 Escalles
 Koordinaatit: 50°55′04″N, 1°42′53″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Pas-de-Calais
Arrondissementti:  Calais
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,3 km²
Väkiluku (2019):  217 
 – Väestötiheys:  29 as./km²
Kunnan numero:  62307
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Escalles on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla, noin 13 kilometriä Calais'n kaupungista länteen.
Rannikolla on suurikokoinen ja suosittu ranta Plage d’Escalles. Rannan vieressä kohoaa 133 metriä korkea kalkkikivikallio Cap Blanc-Nez. Kallion päälle on rakennettu ensimmäisen maailmansodan aikainen muistomerkki, joka on omistettu Dover Patrolille. Muistomerkki sijaitsee kunnan rajalla, mutta kuitenkin naapurikunta Sangatten puolella.
Cap Blanc-Nez
Dover Patrol -muistomerkki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Escalles Wikimedia Commonsissa