stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tähtäimessä
Vastaanotto

DVDTalk-sivuston Scott Weinberg luonnehtii Tähtäimessä-elokuvaa varsin onnistuneeksi sekoitukseksi Polanskin trilleriä Frantic ja Jeff Kanew’n vuoden 1985 toimintakomediaa Täysosuma. DVD Verdict -sivuston Mac McEntire pitää veteraani Arthur Pennin ohjausta kovin hidastempoisena, Dillonin roolityötä ylinäyttelevänä eikä Hackmankaan hänestä onnistu niin kuin yleensä. Myös Video-oppaan 1995 Bello Romano piti elokuvaa liian hidastempoisena trilleriksi ja antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Samettisimpukat

| Samettisimpukat |
| --- | --- |
 Glycymeris glycymeris
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Autobranchia
Lahko::  Rivihampaiset Arcida
Heimo::  Samettisimpukat Glycymerididae  Dall, 1908
Suvut
 Axinactis  Glycymeris  Mexalanea  Tucetona  Tucetonella 
Katso myös
   Samettisimpukat Wikispeciesissä   Samettisimpukat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Samettisimpukat (Glycymerididae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Samettisimpukat jaetaan viiteen sukuun. Lajeja heimossa on noin 50–100. Heimon lajien kuori on paksu ja muodoltaan pyöreä tai soikea. Kuoren reuna on hammasteinen. Kuoren sisäpinnalla ei ole helmiäistä. Samettisimpukoiden jalka on kookas.
Levinneisyys ja elintavat

Samettisimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä meristä. Ne elävät useimmiten matalissa vesissä ja kaivautuvat hiekkapohjaan. Heimon lajit suodattavat ravinnokseen eloperäistä materiaalia vedestä.
Armas Salonen

Armas Salonen
Armas Immanuel Salonen (17. tammikuuta 1915 Ida, Japani – 22. lokakuuta 1981 Helsinki) oli Mesopotamiaa  tutkinut suomalainen professori. Salonen osasi muun muassa muinaisen Lähi-idän sumerin kieltä. Hän suomensi Gilgameš-eepoksen ja on tutkinut Osiris-tarua.
Elämäkerta

Salosen vanhemmat olivat lääninrovasti Kaarlo Erkki Salonen ja tämän ensimmäinen puoliso Selma Selina Paaso. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936, lisensiaatiksi 1939 ja tohtoriksi 1950.
Salonen toimi Helsingin yliopistossa assyriologian ja seemiläisen filologian dosenttina 1939–1949, itämaisen kirjallisuuden vt. professorina 1940–1941, 1943–1945, 1953–1954 ja 1960–1965 sekä assyriologian ja seemiläisen filologian ylimääräisenä professorina 1949–1978. Hän oli Chicagon yliopiston tutkijaprofessorina 1947–1949 ja toimi Suomen itämaisen seuran sihteerinä 1940–1947 ja esimiehenä 1949–1967. Salonen oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1950.
Armas Salonen oli naimisissa kaksi kertaa:
1943–1969 laulajatar Anne-Marie Rosenlöfin (k. 1969) kanssa
vuodesta 1970 Irja Myllymaan kanssa
Armas Salosen julkaisuja > Teokset

Kaksoisvirranmaa eli kuvauksia ja kuvia Babylonian ja Assyrian kulttuurista nuolenpäätekstien ja kaivaustulosten perusteella.  Porvoo:  WSOY, 1945.
Allahin kansat: Islamilaisten kansojen historia vuoteen 1950.  Porvoo:  WSOY, 1950.
Itämaisia hallitsijoita ja kansanjohtajia.  (Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja 16)  Porvoo:  WSOY, 1956.
Sumeri ja sen henkinen perintö eritoten Vanhassa testamentissa.  (Jokamiehen korkeakoulu 12)  Helsinki:  Otava, 1962.
Pyhä maa ja Assur: Mooseksen jälkeen.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1964.
Persian muinaisuus ja kulttuuri.  (Jokamiehen korkeakoulu 26)  Helsinki:  Otava, 1967.
Elämää Babyloniassa maailman vanhimpien kirjeiden valossa.  (Suomen Itämainen seuran kansantajuisia julkaisuja 16)  Helsinki:  Suomen itämainen seura, 1970.
Elettiinpä ennenkin eli Muinaisuus elää nykyajassa.  (Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja 17)  Helsinki:  Suomen itämainen seura, 1973.  ISBN 951-95073-3-7
Salonen, Armas & Holthoer, Rostislav: Egypti ja sen kulttuuri.  (2. uudistettu painos (1. painos 1963). Pingviinikirjat)  Helsingissä:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-06848-2
Armas Salosen julkaisuja > Suomennokset

Gilgamesh-eepos: Maailman vanhin sankaritaru, suom. Armas Salonen, 1943, Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja n:o 11, WSOY, ISSN 0780-1572
Hammurabin lait.  (Muinaisbabylonian kielestä suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Armas Salonen)  Porvoo:  WSOY, 1951.
Koraani. Suom. Jussi Aro, Armas Salonen ja Knut Tallqvist. Porvoo: WSOY, 1957.
Aiheesta muualla

Sanna Aro: / Salonen, Armas (1915 - 1981) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  9.10.2006 (päivitetty 24.2.2011). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
J. Stenbäck, Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja: Gilgamesh-eepos: maailman vanhin sankaritaru
Yleisradion Elävä arkisto: Kaksoisvirran maassa, professori Armas Salonen kertoo Baabelin nuorisosta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Töyhtönärhet

| Töyhtönärhet |
| --- | --- |
 Sinitöyhtönärhi
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Töyhtönärhet Cyanocitta  Strickland, 1845
Katso myös
   Töyhtönärhet Wikispeciesissä   Töyhtönärhet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Töyhtönärhet (Cyanocitta) on Pohjois- ja Keski-Amerikassa elävä varissuku. Töyhtönärhet ovat suurimmaksi osaksi sinisiä ja niillä on päässään töyhtö. Sukuun kuuluu kaksi lajia.
Cyanocitta cristata – sinitöyhtönärhi
Cyanocitta stelleri – samettinärhi eli mustapäätöyhtönärhi
Pekka Salmi

Pekka Salmi (4. joulukuuta 1943 Kurikka – 18. kesäkuuta 2014 Savonlinna) oli suomalainen liikemies ja kasinonomistaja. Hänellä oli aiemmin kasinotoimintaa Venäjällä, mutta lainmuutosselvennä lopetti toiminnan. Myöhemmin hän sanoi toimintaa olleen Länsi-Afrikassa hotelli-, pikaruoka- ja peliautomaattialalla. Perhe asuu Monacossa. Salmen perheen yhtiöllä on omistuksessaan Savonlinnassa Tynkkylänjoen kartano ja Parikkalassa hotelli Laatokan portti.
Salmi kuoli 70-vuotiaana Savonlinnassa kesäkuussa 2014.
Lapsuus ja nuoruus

Pekka Salmen vanhemmat olivat Vappu Suihkonen ja Eero Salmi. Hänellä on kolme sisarta. Pekan syntymäkunnasta Kurikasta perhe muutti Kemiin. Hänen äitinsä omisti Tornion Röytässä siirtomaatavarakaupan.
Salmen vanhemmat erosivat. Hänen isäpuolensa työskenteli Metsähallituksessa ja teki myös yksityistä puutavarakauppaa. Koulunsa päättänyt Pekka pääsi savotoille apulaiseksi ja tutustui kämppäkulttuuriin, jonka olennainen osa oli korttipeli. Kasvatusisänsä omistamia kuorma-autoja aluksi kortitta ajanut nuorukainen sai ajokortin nimismiehen suosiolla 17-vuotiaana.
Autokuskista ammattipeluriksi

Salakuljetettuja kelloja myymällä ja korttipelillä elantoaan tienannut Salmi ryhtyi karjalaisen ammattipelurin Eero Ensio Keskisen autonkuljettajaksi ja oppi tältä kehittyneitä korttipelien ja -huijauksen tekniikoita. Tunnetun pelurin autonkuljettajana Salmelle avautuivat ovet 1960-luvun klubeille ja muihin pelipaikkoihin. Hotelli Torni ja ravintola Fennia olivat tuolloin tunnettuja laittoman uhkapelin paikkoja Helsingissä.
Muutto Ruotsiin

1960-luvun muuttoliikettä myötäillen osa pelaajista siirtyi Keskisen ja Salmen tavoin pelaamaan Ruotsin-laivoilla edestakaisin matkustaen. Jouduttuaan etsintäkuulutetuksi autokauppaan liittyvästä huijauksesta Salmi muutti Ruotsiin 1968. Ruotsissa toimi laittomia pelikasinoita mm. yökerhojen suojissa. Salmi osallistui vedonlyöntiin raviradoilla tarjoamalla omaa vedonlyöntipalveluaan muita korkeammilla kertoimilla. Toimintaa kutsutaan Salmen elämäkerrassa nimellä Bookmaker. Ruotsissa ollessaan Salmesta tuli perheenisä. Suomeen hän palasi vuonna 1973.
Ruotsi oli 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa vapaamielinen maa samanaikaiseen Suomeen ja moniin muihinkin maihin verrattuna. Poliisit eivät aktiivisesti pyrkineet hävittämään uhkapelipaikkoja. Asenne muuttui 1970-luvun alussa, kun maassa sattui lukuisia pankkien ja pelipaikkojen ryöstöjä: uhkapelin havaittiin olevan kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden hallussa.
Pelipaikanpitäjä

Suomeen palattuaan Salmi perusti ensimmäisen laittoman pelipaikkansa Annankatu 29:ään syksyllä 1974. Pelipaikkoja kutsuttiin englannin hall-sanaa mukaillen hooleiksi. Laillista liiketoimintaa edusti maahantuontiliike. Annankadun hoolia seurasi Nervanderinkatu 11:ssä toiminut pelipaikka, jossa oli tavalliseen tapaan tarjolla korttipelejä sekä ruletti. Salmen ohella Helsingissä tarjosivat uhkapelimahdollisuuksia useat muutkin yrittäjät. Osa ammattipelureista kiersi kaupungista toiseen toimien hotellien ohella mm. teollisuusyritysten tiloissa.
Runeberginkatu 26:ssa toimi Salmen pelipaikoista suurin, lähes 160-neliöinen englantilaistyyliin sisustettu huoneisto keittiö- ja tarjoiluhenkilökuntineen. Taksien ohella myös poliisit tunsivat paikan hyvin. Poliisi postasi paikkaa asiakaskuntaa seuraten, mutta ei puuttunut toimintaan, jota kesti yli kolme vuotta. Lahjotulta poliisilta tuli myös vihje odotettavissa olevasta ratsiasta ja paikka sulkikin ovensa loppuvuodesta 1979, hyvissä ajoin ennen ratsian toteutumista. Pelipaikan tuottoja päätyi tuolloin pimeää ylikorkoa ns. tukitalletuksille maksaneisiin pankkeihin. Lisäksi Salmi harjoitti yksityistä rahanlainausta. Tukitalletusjupakan jälkimainingeissa Salmi muutti Floridaan.
Laittomasta lailliseksi: Georg Otsin kasino

Suomi järjesti 1987 viennin edistämiseksi myyntinäyttelyn Tallinnaan käyttäen M/S Sally Albatross -laivaa. Salmi sai vihjeen osallistua näyttelyyn kasinoteemalla. Kun liikeidea esiteltiin Neuvostoliiton päättäjille kasinon sijasta "pelihuoneena" ja keinona saada maahan länsivaluuttaa, syntyi yhteys Estonia Shipping Companyn kanssa. Kasino avattiin M/S Georg Otsilla 5. syyskuuta 1987. Suomessa pitkäaikainen kauppa- ja teollisuusministeri Olavi J. Mattila ja poliisin johto olivat taanneet Salmen kelpoisuuden tarvittavien lupien saamiseksi.
Aiheesta muualla

Karila, Juhani: Kasinokeisari painaa jarrua. Helsingin Sanomat, 4. joulukuuta 2013, nro 330 (41252), s. B 16.
Pekka Salmi pokeritieto.comin videohaastattelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO) 
Bore neitsytmatkallaan 1960.
Rulettipyörä.
M/S Georg Ots.
Töyhtösarvihai

| Töyhtösarvihai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sarvihaikalat Heterodontiformes
Heimo::  Sarvihait Heterodontidae
Suku::  Heterodontus
Laji::  galeatus
Kaksiosainen nimi
 Heterodontus galeatus  Günther, 1870 
 Töyhtösarvihain levinneisyys
Katso myös
   Töyhtösarvihai Wikispeciesissä   Töyhtösarvihai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töyhtösarvihai (Heterodontus galeatus) on sarvihaiden heimoon kuuluva rustokalalaji, joka elää Australian itärannikolla Queenslandissa ja Uudessa Etelä-Walesissa.
Töyhtösarvihai on tavallisesti noin 122 senttimetrin mittainen ja voi maksimissaan kasvaa hieman yli 1,5 metrin mittaiseksi. Kalalla on luonteenomaiset vahvat harjanteet päässä silmien yläpuolella. Laji on elinvoimainen.
Salon vaakuna

Salon vaakuna vuodesta 2009. Sama vaakuna oli Halikon vaakunana vuosina 1953–2008.
Salon vaakuna on Salon kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultatammi ja sakarakoroinen kultalakio, jossa musta sarvi."
Vaakunoiden historiaa > Salon vanha vaakuna

Alkuperäinen Salon kauppalalle 24. syyskuuta 1949 vahvistettu vaakuna perustui taidemaalari Jac. Ahrenbergin vuonna 1902 tekemään ehdotukseen. Sen vaakunaselitys kuului seuraavasti: ”Sinisessä kilvessä kultaisella aaltoviivalla uiva hopeinen joutsen ja sen yläpuolella hopeinen lilja; vasemmassa kolkassa oikealta esiin työntyvä haarniskoitu, pistoolia pitelevä käsivarsi. Kilven päällä herttuankruunu.”
Vaakunan uiva joutsen ja Turunkin vaakunassa esiintyvä lilja viittaavat Uskelanjoen varteen syntyneeseen asutukseen. Kolkassa kuvattu haarniskoitu käsivarsi pistooleineen on peräisin Armfelt-aatelissuvun vaakunasta. Uskelan- ja Halikonjokien suistossa sijainnut Joensuun eli Åminnen kartano oli Armfelt-suvun omistuksessa 1780–1900-luvuilla. Salon kauppala perustettiin kartanon maille Uskelanjoen varteen kasvaneesta kauppapaikasta vuonna 1887.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksen myötä.
Vaakunoiden historiaa > Halikon vaakuna

Heraldikko Olof Erikssonin alun perin Halikon kunnalle suunnittelema vaakuna on vahvistettu 12. helmikuuta 1953. Vaakunan sakarakoro viittaa Halikon lukuisiin muinaislinnoihin, joista tunnetuin on rautakautinen Rikalan linnavuori. Lakion sarvi on pitäjässä vaikuttaneen Horn-suvun tunnus. Suvun omistuksessa olivat muun muassa Vuorentaan ja Joensuun kartanot 1300-luvulta lähtien. Tammi oli Halikon tunnuspuu, ja viittaa alueen runsaaseen kasvistoon ja vanhaan kartanokulttuuriin. Vaakuna vahvistettiin uuden Salon kaupungin vaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa.
Salon vanhan vaakunan lilja ja nykyisen vaakunan sarvi esiintyivät myös alueen emäpitäjän Uskelan vaakunassa. Uskela liitettiin Saloon vuonna 1967. Ulkomuodoltaan Salon nykyinen vaakuna muistuttaa ranskalaisen Bougivalin kunnan vaakunaa.
Vaakunoiden historiaa > Ehdotukset joutsenvaakunan palauttamisesta

Halikon vaakunan valitsemista uuden Salon kaupungin vaakunaksi vastustettiin jo ennen vuoden 2009 kuntaliitoksen voimaan tuloa. Vuonna 2007 1600 kaupunkilaista allekirjoitti adressin vanhan joutsenvaakunan säilyttämisen puolesta, vedoten vaakunan vaihdosta koituviin kuluihin ja tunnesyihin. Allekirjoittaneiden mukaan vanha vaakuna koettiin sopivampana Salon imagolle kuin Halikon vaakuna.
Vanhan vaakunan palauttamista käsiteltiin lisäksi Salon kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa vuonna 2018. Kaupunginhallitus ei kuitenkaan puoltanut joutsenvaakunan palauttamista sillä perusteella, että se oli kuntaliitoksen jälkeen myönnetty Salo-Uskela Seura ry:n käyttöön. Aloite joutsenvaakunan palauttamisesta raukesi lopulta kaupunginvaltuuston äänestyksessä äänin 44-6.
Galleria

George Granfeltin kuvaus Armfelt-aatelissuvun vaakunasta vuodelta 1888.
Ahrenbergin vuoden 1902 ehdotukseen perustuva Salon kauppalan vaakuna Finlands städers vapen -postikorttikokoelmasta 1900-luvun alusta.
Salon kauppalan vaakunan 24.9.1949 vahvistettu malli.
Salon kaupunginhallituksen Turun kaupungille lahjoittama Salon vaakunaan perustuva pöytäviiri vuodelta 1967.
Salon vanha vaakuna Salon Pursiseuran lipun erikoismerkkinä.
Salon vaakuna Suomen uusia kaupunkeja juhlistavassa postimerkissä vuodelta 1960.
Reijo Helläkosken kuvaus Horn-aatelissuvun vaakunasta.
Olof Erikssonin laatima Halikon vaakunan alkuperäismalli vuodelta 1952.
Salon vaakuna vuosina 1949–2008.
Charly Salonius-Pasternak

| Charly Salonius-Pasternak |
| --- | --- |
 Salonius-Pasternak vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1974 (ikä 50) Helsinki, Suomi
Ammatti:  Ulkopoliittisen instituutin tutkija
Charly Johan Salonius-Pasternak (s. 18. huhtikuuta 1974 Helsinki) on Ulkopoliittisen instituutin (UPI) tutkija vuodesta 2005. Hän on työssään keskittynyt Yhdysvaltoihin sekä kriisinhallintaan ja rauhanturvaamiseen. Vuonna 2009 hän oli RKP:n ehdokas europarlamenttivaaleissa. Hän sai 1 923 ääntä eikä tullut valituksi.
Ura

Salonius-Pasternak on asunut useita vuosia ulkomailla. Hän suoritti kansainvälisen ylioppilastutkinnon Brysselissä, minkä jälkeen hän opiskeli Connecticutin Wesleyan yliopistossa vuosina 1993–1997 ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon pääaineenaan valtiotiede. Hän palasi Suomeen suorittamaan asepalveluksen Dragsvikissä rannikkojääkärinä ja on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän työskenteli joitakin vuosia Amsterdamissa teknologiatutkimusyrityksessä kunnes palasi työskentelemään Yhdysvaltoihin vuonna 2001. Vuosina 2004–2008 hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti valtiotieteiden maisterin tutkinnon.
Näkemyksiä

Kriisinhallinnan ja rauhanturvaamisen lisäksi Salonius-Pasternak on tutkinut myös Natoa. Instituutin ensimmäisen Nato-selvityksen yhteydessä vuonna 2007 hän herätti jonkin verran keskustelua ulkopoliittisen instituutin tutkijakunnan puolueettomuudesta.
Heinäkuussa 2009 Salonius-Pasternak nostatti vilkkaan keskustelun Suomen roolista Afganistanin rauhanturvaoperaatiossa kirjoittaessaan Helsingin Sanomien kolumnissa Suomen olevan sotaa käyvä maa. Silloinen ulkoministeri Alexander Stubb ja puolustusministeri Jyri Häkämies kiistivät seuraavan päivän kirjoituksessaan väitteen. Stubb leimasi puheet Afganistanin kriisinhallintaoperaatiosta sotana ”vastuuttomiksi”. Keskusteluun otti kantaa myös entinen puolustusvoimien komentaja Gustav Hägglund, joka määritteli Suomen aseellisen selkkauksen osapuoleksi Afganistanissa, mutta ei tilannetta sodaksi. Professori Juhani Suomi kommentoi Suomen olevan sotaa käyvä maa ja kritisoi sitä, ettei poliittinen johto ollut esittänyt uskottavaa selitystä sille, mikä on Suomen tehtävä ja tavoitteet Afganistanissa. Suomi vertasi Suomen ISAF-joukkoja suomalaiseen SS-pataljoonaan, jolla vuonna 1941 pyrittiin miellyttämään Adolf Hitleriä toteamalla ”Nyt on vuorossa Yhdysvallat.”
Venäläisen oppositiojohtajan Aleksei Navalnyin kuoleman jälkeen 16. helmikuuta 2024, kun suurin osa suomalaisista poliitikoista tuomitsi Putinin Navalnyin murhasta ja esitti osanottonsa Navalnyin omaisille, Salonius-Pasternak kutsui Navalnyita "nationalistiksi" ja sanoi olevansa "hämmentynyt" näistä osanottoviesteistä.
Julkaisuja

Salonius-Pasternak, Charly & Visuri, Pekka: Suomi rauhanturvaajana 1991-2006.  Ministry of Defence / Gummerus, 2006.  ISBN 951-25-1722-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charly Salonius-Pasternak Wikimedia Commonsissa
Charly Salonius-Pasternak UPI:n sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
Salzbergen

| Salzbergen |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Salzbergen
 Koordinaatit: 52°19′N, 07°21′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Emsland
Hallinto:  
 – Pormestari:  Andreas Kaiser
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  53,3 km²
Korkeus:  38 m m
Väkiluku:  7 864 (31,12,2008)
 
 www.salzbergen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salzbergen on kunta Emslandin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Salzbergenissä oli 31. joulukuuta 2008 7 864, joista naisia oli 3 928 ja miehiä 3 936. Asukkaista 250 eli 3,18 prosenttia oli ulkomaalaisia. Roomalaiskatolisia asukkaista oli 6 006 eli 76,37 %, evankelisluterilaisia 766 eli 9,74 % sekä evankelisreformoituja 190 eli 2,42 %. Loput 902 eli 11,47 % olivat muiden uskontojen harjoittajia tai uskonnottomia. Kunnan pinta-ala on 53,3 neliökilometriä. Salzbergenin pormestari on Andreas Kaiser.
Etelässä kunta rajautuu Nordrhein-Westfalenin osavaltioon kuuluvaan Rheinen kaupunkiin. Ems-joki virtaa kunnan läpi.
Muun muassa tiet B 65, B 70 ja itä–länsisuuntainen A 30 kulkevat Salzbergenin kunnan alueella.
Salzbergenin ystävyyskunta on Krzanowice Puolassa.
Osat

Salzbergenin kunnan osat (saks. Ortsteil) ja niiden väkiluvut 31. joulukuuta 2008:
Tunnettuja asukkaita

Gaby Baginsky, laulaja
Franz Josef Krafeld, professori
Hans Reckers, Deutsche Bundesbankin hallituksen jäsen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salzbergen Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (saksaksi)
Salzbergenin rautatieasemaa.
Uber Cup

Uber Cup on kansainvälisen sulkapalloliiton (Badminton World Federation) järjestämä kilpailu, joka toimii naisjoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuna. Ensimmäisen kerran mestaruudesta pelattiin vuonna 1957. Kilpailu on saanut nimensä englantilaispelaaja Betty Uberin mukaan. Kilpailu käytiin aluksi kolmen vuoden välein mutta vuoden 1984 jälkeen siirryttiin kahden vuoden väleihin.
Kolme ensimmäistä mestaruutta voitti Yhdysvallat. Japani saavutti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1966, Indonesia vuonna 1975 ja Kiina vuonna 1984. Vuonna 2010 mestariksi nousi ensi kertaa Etelä-Korea. Eniten mestaruuksia on Kiinalla, 15 kappaletta.
Miesten vastaava kilpailu on vuonna 1949 aloitettu Thomas Cup ja sekajoukkueiden mestaruuskilpailu vuonna 1989 aloitettu Sudirman Cup.
Romas Ubartas

Romas Ubartas
| Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Miesten yleisurheilu> Maa:   Neuvostoliitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | kiekonheitto |  |
Maa:   Liettua
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kiekonheitto |  |
Romas Ubartas (s. 26. toukokuuta 1960 Panevėžys) on liettualainen, olympia- ja EM-kultaa voittanut  kiekonheittäjä, joka aikaisemmin urallaan edusti myös Neuvostoliittoa.
Olympialaisista Ubartas saavutti hopeaa 1988 Soulista tuloksella 67,48 ja kultaa 1992 Barcelonasta tuloksella 65,12. EM-kultaa Ubartas voitti 1986 Stuttgartista tuloksella 67,08. Hän oli EM-kilpailuissa lisäksi viides Splitissä 1990 ja yhdeksäs Budapestissa 1998. MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi Roomassa 1987 sekä karsiutui loppukilpailusta Sevillassa 1999 ja Edmontonissa 2001. Hän voitti kultaa Hyvän tahdon kisoissa 1986 ja 1990. Hän edusti maataan vielä 2000 Sydneyn olympialaisissa ja heitti karsinnassa tuloksen 60,50, millä ei selviytynyt loppukilpailuun.
Ubartas jäi kiinni dopingin käytöstä vuoden 1993 MM-kilpailussa.
Ubartasin ennätys on 70,06, minkä hän heitti 8. toukokuuta 1988. Hän on 2,02 metriä pitkä ja painaa 123 kilogrammaa.
Uchquduq

| Uchquduq |
| --- | --- |
 Lähiö Uchquduqissa.
 Uchquduq
 Koordinaatit: 42°9′11″N, 63°33′44″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Navoiyn alue
Piiri:  Uchquduqin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  26 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uchquduq (uzb. kyrill. Учқудуқ, ven. Учкуду́к, Utškuduk) on kaivoskaupunki ja Uchquduqin piirin keskus Navoiyn alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Kyzylkumin aavikolla 300 kilometriä Navoiysta luoteeseen. Kaupungissa oli 26 800 asukasta vuonna 2016.
Asumattoman aavikon keskelle rakennettu Uchquduq (”kolme kaivoa”) on saanut alkunsa 1950-luvulla löydetystä uraaniesiintymästä. Siitä tuli kaupunki vuonna 1978. Vuoteen 1979 saakka se oli suljettu ulkopuolisilta.
Navoiyn kaivos- ja metallikombinaatille kuuluvat kaivokset tuottavat nykyään uraanin lisäksi myös kultaa, rikkiä ja marmoria. Uchquduqin kautta kulkee Navoiyn ja Nukusin välinen maantie sekä Miskiniin johtava rautatie.
Udono Nagateru

Udono Nagateru (jap. 鵜殿 長照; k. 1562) oli japanilainen daimio, joka palveli Imagawa-klaania Sengoku-kaudella. Hän hallitsi Kaminojon linnaa Mikawan provinssissa. Nagateru oli Imagawa Yoshimoton veljenpoika, ja taisteli tämän joukoissa Oda Nobunagaa vastaan Okehazaman taistelussa, jossa Yoshimoto menehtyi.
Vuonna 1562 Tokugawa Ieyasu hyökkäsi yllättäin Nagaterun linnaan, ja surmasi tämän taistelun päätteeksi. Ieyasu otti panttivangikseen tämän vaimon ja pojan, ja luovutti nämä edelleen Imagawa-klaanin silloiselle johtajalle Imagawa Ujizanelle vaihdossa omasta vaimosta ja pojastaan.
Törölän rautatieasema

Törölän rautatieasema (lyh. Trä) on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla, noin 13 kilometriä Lappeenrannasta länteen.
Törölän asema avattiin vuonna 1963, jolloin henkilöliikenne uudella Luumäen ja Lappeenrannan välisellä oikoradalla alkoi. Aseman miehitys lopetettiin kuitenkin jo vuonna 1965 ja henkilöliikenne 1968. Vanha liikennepaikkarakennus on purettu, ja nykyisin asema toimii junakohtauspaikkana.