stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Surfer Girl

| Surfer Girl The Beach Boys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. syyskuuta 1963
 Tuottaja(t): Brian Wilson
 Tyylilaji: surf, rock and roll
 Kesto: 25.30
 Levy-yhtiö: Capitol
Listasijoitukset
  Billboard 200: 7.  Britannian albumilista: 13.
The Beach Boysin muut julkaisut
| Surfin’ U.S.A. 1963 | Surfer Girl 1963 | Little Deuce Coupe 1963 |
Surfer Girl on The Beach Boysin kolmas studioalbumi ja heidän toinen vuonna 1963 ilmestynyt albumi. Albumi julkaistiin 23. syyskuuta 1963. Tämä oli ensimmäinen albumi, jolla tuotantovastuu oli virallisestikin annettu Brian Wilsonille. Tässä asemassa Wilson pysyi aina Smile-projektin loppuun vuonna 1967.
Surfer Girl nousi sijalle seitsemän Yhdysvaltain albumilistalla. Britanniassa albumi julkaistiin keväällä 1967 ja se nousi sijalle 13. Vuoden 2001 CD-uudelleenjulkaisulla Surfer Girl julkaistiin yhdessä Shut Down Volume 2:n kanssa. Jälkimmäinen on The Beach Boysin viides albumi – poikkeava julkaisujärjestys johtuu siitä, että tällöin vältyttiin kappaleiden ”Little Deuce Coupe”, ”Our Car Club”, ”Shut Down” ja ”409” tuplajulkaisulta, sillä nämä ovat neloslevyllä Little Deuce Coupe.
Nimikkosingle ”Surfer Girl” nousi Yhdysvaltain listoilla seitsemänneksi. Se oli ensimmäinen Brian Wilsonin säveltämä kappale 19-vuotiaana käyttäen apunaan laulua ”When You Wish Upon a Star”. Balladina se oli riskivalinta avaussingleksi, mutta sen selvästi korkea laatu painoi enemmän kuin potentiaaliset kaupalliset riskit. Singlen B-puoli ”Little Deuce Coupe” nousi Yhdysvaltain listoilla viidenneksitoista ja on yhtyeen parhaiten menestynyt B-puoli. Se jatkoi myös yhtyeen linjaa, jossa A-puolelle sijoitettiin lainelautailuaiheinen kappale ja B-puolelle autoaiheinen laulu. Albumin kappaleista ”Catch a Wavella” Mike Loven sisko Maureen soitti harppua. ”The Surfer Moon” on ensimmäinen The Beach Boys -kappale, jolla oli jouset. Vaikka Surfer Girlillä oli kevyempääkin materiaalia (kuten ”South Bay Surfer”, ”Boogie Woodie”) niin se sisälsi muun muassa luultavasti ensimmäisen Brian Wilsonin henkilökohtaisen kappaleen (”In Your Room”) ja oli iso taiteellinen harppaus eteenpäin The Beach Boysilta. South Bay Surferin yhdeksi tekijäksi oli merkitty Al Jardine, joka palasi Beach Boysiin kesällä 1963.
Albumin kansikuva

Albumin kansikuva on samoista vuoden 1962 valokuvaussessioista kuin esikoisalbumin Surfin’ Safari kansi. Kuvassa ovat vasemmalta oikealle Dennis Wilson, David Marks, Carl Wilson, Mike Love ja Brian Wilson. Kuvan otti Capitolin valokuvaaja Kenneth Veeder Paradise Cove -rannalla Malibun pohjoispuolella.
Kappaleet

| Ykköspuoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Surfer Girl | Brian Wilson | Brian Wilson | 2.26 |  |  |  |  |  |
| 2. | Catch a Wave | B. Wilson / Mike Love | Mike Love / B. Wilson | 2.07 |  |  |  |  |  |
| 3. | The Surfer Moon | B. Wilson | B. Wilson | 2.11 |  |  |  |  |  |
| 4. | South Bay Surfer (The Old Folks at Home) | Stephen Foster (musiikki); B. Wilson / Carl Wilson / Al Jardine (sanat) | Love / B. Wilson | 1.45 |  |  |  |  |  |
| 5. | The Rocking Surfer | trad. sov. B. Wilson | instrumentaali | 2.00 |  |  |  |  |  |
| 6. | Little Deuce Coupe | B. Wilson / Roger Christian | Love | 1.38 |  |  |  |  |  |
| Kakkospuoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | In My Room | B. Wilson / Gary Usher | B. Wilson | 2.11 |  |  |  |  |  |
| 2. | Hawaii | B. Wilson / Love | Love / B. Wilson | 1.59 |  |  |  |  |  |
| 3. | Surfer’s Rule | B. Wilson / Love | Dennis Wilson / B. Wilson | 1.54 |  |  |  |  |  |
| 4. | Our Car Club | B. Wilson / Love | Love / B. Wilson | 2.22 |  |  |  |  |  |
| 5. | Your Summer Dream | B. Wilson / Bob Norberg | B. Wilson | 2.27 |  |  |  |  |  |
| 6. | Boogie Woodie | trad. sov. B. Wilson | instrumentaali | 1.56 |  |  |  |  |  |
Kappaleet > 2001 uudelleenmasteroitu versio

Uudelleenmasteroitu CD-versio julkaistiin vuonna 2001 yhdessä Shut Down Volume 2.n kanssa. Ylimääräisinä kappaleina oli ”Fun, Fun, Fun” (monoversio), ”In My Room” (saksankielinen versio) ja ”I Do”.
Singlet

”Surfer Girl” / ”Little Deuce Coupe” (Capitol 5009), 22. heinäkuuta 1963 US #7 (”Little Deuce Coupe” US #15).
”In My Room" / ”Be True to Your School” US #23
Arvostelut

AllMusic:
118

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata eaa. · I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku
Vuosikymmenet: 90-luku · 100-luku · 110-luku · 120-luku · 130-luku · 140-luku 150-luku · 160-luku · 170-luku · 180-luku · 190-luku · 200-luku
Vuodet: 90 · 91 · 92 · 93 · 94 · 95 · 96 · 97 · 98 · 99 100 · 101 · 102 · 103 · 104 · 105 · 106 · 107 · 108 · 109 110 · 111 · 112 · 113 · 114 · 115 · 116 · 117 · 118 · 119 120 · 121 · 122 · 123 · 124 · 125 · 126 · 127 · 128 · 129 130 · 131 · 132 · 133 · 134 · 135 · 136 · 137 · 138 · 139 140 · 141 · 142 · 143 · 144 · 145 · 146 · 147 · 148 · 149 150 · 151 · 152 · 153 · 154 · 155 · 156 · 157 · 158 · 159 160 · 161 · 162 · 163 · 164 · 165 · 166 · 167 · 168 · 169 170 · 171 · 172 · 173 · 174 · 175 · 176 · 177 · 178 · 179 180 · 181 · 182 · 183 · 184 · 185 · 186 · 187 · 188 · 189 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209
Kuolleita

Eufrates, antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Formula 1 -kausi 1988

Ayrton Senna voitti kauden 1988 kuljettajien maailmanmestaruuden. Hän voitti kahdeksan kilpailua, saavutti 13 paalupaikkaa ja 11 palkintosijaa. Kuva on vuodelta 1989.
Formula 1 -kausi 1988 oli historian 39. Formula 1 -kausi. Se alkoi 3. huhtikuuta 1988 ja päättyi yhteensä 16 ajetun osakilpailun jälkeen 13. marraskuuta.
Kuljettajien mestaruuden voitti McLaren-Hondalla ajanut brasilialainen Ayrton Senna, jolle mestaruus oli uran ensimmäinen. McLaren-Honda voitti myös valmistajien mestaruuden ylivoimaisesti. Kauden 16 kilpailusta McLaren -kuljettajat voittivat yhtä lukuun ottamatta kaikki (Senna kahdeksan, Prost seitsemän). Talli keräsi enemmän pisteitä (199) kuin MM-taulukon seitsemän seuraavaa tallia yhteensä.
Kauden aikana kilpaili yhteensä 18 valmistajaa ja 36 kuljettajaa esiintyi vähintään yhdessä kilpailussa. Pisteitä saavutti 17 kuljettajaa ja kymmenen valmistajaa. Kaikilla talleilla oli käytössään Goodyearin renkaat.
Kyseessä on viimeisin kausi, jolloin kauden aikana ei nähty yhtään suomalaista kuljettajaa. Alain Prost saavutti ensimmäisenä kuljettajana 100 MM-pisteen rajan (105) kauden aikana, mutta vain 87 pistettä laskettiin mukaan.
Kauden yhteenveto > Ennakkotunnelmat

Edelliskaudella Williams oli ollut ylitse muiden, mutta nyt se oli joutunut vaihtamaan Hondan tehokkaat turbomoottorit Juddin vapaasti hengittäviin. McLaren ja Lotus saivat käyttöönsä Hondan moottorit. Hallitseva maailmanmestari Nelson Piquet siirtyi Hondan mukana Williamsilta Ayrton Sennan tyhjäksi jättämälle paikalle Lotukselle, kun taas Senna siirtyi Alain Prostin rinnalle McLarenille.
Ferrarin odotettiin olevan vahvoilla kautta edeltäneiden testien perusteella. McLaren toi autonsa testeihin vain kymmenen päivää ennen kauden alkua, mutta myös sen nopeus huomattiin heti.
Kaudesta odotettiin tasaisempaa taistelua turbo- ja vapaasti hengittävien moottoreiden välillä, kun polttoaineen kulutussääntö otettiin käyttöön. Useat tallit valmistautuvat jo kauteen 1989, jolloin käytössä oli vain vapaasti hengittävät moottorit.
Kauden yhteenveto > Kilpailukalenteri

| Nro | Kilpailu | Päivämäärä | Rata | Voittaja | Voittajatalli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Brasilian Grand Prix | 3. huhtikuuta | Jacarepaguá |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 2 |  San Marinon Grand Prix | 1. toukokuuta | Imola |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 3 |  Monacon Grand Prix | 15. toukokuuta | Monaco |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 4 |  Meksikon Grand Prix | 29. toukokuuta | Hermanos Rodríguez |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 5 |  Kanadan Grand Prix | 12. kesäkuuta | Circuit Gilles Villeneuve |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 6 |  Yhdysvaltain Grand Prix | 19. kesäkuuta | Detroit |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 7 |  Ranskan Grand Prix | 3. heinäkuuta | Paul Ricard |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 8 |  Britannian Grand Prix | 10. heinäkuuta | Silverstone |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 9 |  Saksan Grand Prix | 24. heinäkuuta | Hockenheimring |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 10 |  Unkarin Grand Prix | 7. elokuuta | Hungaroring |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 11 |  Belgian Grand Prix | 28. elokuuta | Spa-Francorchamps |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 12 |  Italian Grand Prix | 11. syyskuuta | Monza |  Gerhard Berger |  Ferrari | Raportti |
| 13 |  Portugalin Grand Prix | 25. syyskuuta | Estoril |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 14 |  Espanjan Grand Prix | 2. lokakuuta | Jerez |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
| 15 |  Japanin Grand Prix | 30. lokakuuta | Suzuka |  Ayrton Senna |  McLaren-Honda | Raportti |
| 16 |  Australian Grand Prix | 13. marraskuuta | Adelaide |  Alain Prost |  McLaren-Honda | Raportti |
Merkittävimpiä sääntöjä

Moottorin iskutilavuus sai olla enintään 1 500 cm³ (turboahdettuna) tai 3 500 cm³ (vapaastihengittävänä).
Sylintereitä sai olla enintään 12.
Auton tuli painaa kuivana (ilman nesteitä ja kuljettajaa) vähintään 540 kilogrammaa.
Turbojen ahtopaine sai olla enintään 2,5 baaria. Tällä muutoksella haluttiin tasoittaa moottoreiden tehoeroja.
Turbomoottoreita käyttävillä autoilla käytettävissään enintään 155 litraa polttoainetta yhtä kilpailua kohden. Vapaastihengittäviä moottoreita käyttävillä autoilla ei polttoaineenkulutusrajoituksia. Välitankkaukset kilpailujen aikana olivat kiellettyjä kaikilta.
Aika-ajoihin pääsi mukaan enintään 30 kuljettajaa. Edelliskaudella (1987) heikoiten menestyneiden tallien kuljettajat joutuivat esikarsintaan, jos 30 kilpailijan osanottajamäärä ylittyi.
Aika-ajojen 26 nopeinta kuljettajaa pääsivät mukaan itse kilpailuun – loput karsiutuivat.
Kilpailujen enimmäispituus oli 325 kilometriä tai 2 tuntia.
Kuljettajien jalkojen oli oltava etuakselin takana
Merkittävimpiä sääntöjä > Pistelaskujärjestelmä

Kaudella 1988 käytössä oli pistelaskujärjestelmä 9-6-4-3-2-1. Eli kilpailun voittaja sai yhdeksän pistettä, toiseksi tullut kuusi pistettä, kolmas neljä pistettä, neljäs kolme pistettä, viides kaksi pistettä ja kuudennesta sijoituksesta sai yhden pisteen. Lisäksi vain kuljettajien 11 parasta pistesijoitusta laskettiin mukaan yhteispisteisiin.
Tallit ja kuljettajat > Tallivaihdokset

Martin Brundle siirtyi Zakspeediltä Williamsille, mutta osallistui vain yhteen kilpailuun tuuraten Nigel Mansellia.
Alex Caffi siirtyi Osellalta Scuderia Italialle
Andrea de Cesaris siirtyi Brabhamilta Rialille
Piercarlo Ghinzani siirtyi Ligieriltä Zakspeedille
Stefan Johansson siirtyi McLarenilta Ligierille
Nicola Larini siirtyi Colonilta Osellalle
Stefano Modena siirtyi Brabhamilta EuroBrunille
Alessandro Nannini siirtyi Minardilta Benettonille
Riccardo Patrese siirtyi Brabhamilta Williamsille
Nelson Piquet siirtyi Williamsilta Lotukselle
Ayrton Senna siirtyi Lotukselta McLarenille
Philippe Streiff siirtyi Tyrrelliltä AGS:lle
Gabriele Tarquini siirtyi Osellalta Colonille
Tallit ja kuljettajat > Uudet kuljettajat

Julian Bailey debytoi Tyrrellillä. Hän kilpaili kaudella 1987 Formula 3000 -sarjassa GA Motorsport -tallissa. Tuolloin hän saavutti yhden voiton kuudessa kilpailussa ja sijoittui 13 pisteellä seitsemänneksi. Bailey osallistui myös Macaun GP:hin Reynardilla sijoittuen neljänneksi.
Mauricio Gugelmin debytoi Marchilla. Hän oli vuoden 1985 Britannian Formula 3 -sarjan mestari ja Macaun GP:n voittaja. Gugelmin nousi F1:een Formula 3000 -sarjasta, jossa hän sijoittui 29 pisteellä neljänneksi. Hän saavutti kaudelta yhden voiton, kaksi paalupaikkaa ja viisi palkintosijaa.
Oscar Larrauri debytoi EuroBrunilla. Hän oli vuoden 1982 Formula 3 Eurosarjan mestari. Larrauri ajoi edellisellä kaudella Supercup-sarjassa kolmanneksi.
Luis Perez-Sala debytoi Minardilla. Hän sijoittui edellisellä kaudella Formula 3000 -sarjassa toiseksi 33 pisteellä. Hän saavutti Lolalla kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa, neljä palkintosijaa ja yhden nopeimman kierroksen.
Pierre-Henri Raphanel debytoi Lolalla. Hän oli vuoden 1985 Ranskan Formula 3 -sarjan mestari. Raphanel ajoi kaudella 1988 Formula 3000 -sarjassa Oreca-tallissa ja sijoittui 13:nneksi kahdeksalla pisteellä. Hän saavutti yhden palkintosijan.
Bernd Schneider debytoi Zakspeedillä. Hän oli vuoden 1987 Saksan Formula 3 -sarjan mestari. Schneider saavutti kahdeksasta kilpailusta seitsemän voittoa, kahdeksan paalua, seitsemän palkintosijaa ja seitsemän nopeinta kierrosta. Hän osallistui samana vuonna myös kahteen DTM-kilpailuun, joissa hän saavutti yhden palkintosijan. Macaun GP:ssa hän oli kolmas.
Aguri Suzuki debytoi Lolalla. Hän voitti kauden 1988 Japanin Formula 3000 -sarjan mestaruuden ja sijoittui samassa sarjassa toiseksi vuosina 1987 ja 1982.
Tallit ja kuljettajat > Uudet valmistajat

Dallara, Gianpaolo Dallara aloitti omien F3-autojen valmistuksen vuonna 1978. F1-sarjaan talli siirtyi Bebbe Lucchinin Scuderia Italia -tallin mukana.
EuroBrun, talli syntyi, kun italialaisen Paolo Pavanellon Formula 3 -sarjassa kilpaillut Euroracing ja sveitsiläisen Walter Brunin urheiluautosarjoissa ajanut talli yhdistettiin.
Rial, entisen ATS-tallin johtaja Günther Schmidt yritti toistamiseen tuoda saksalaistallin F1-sarjaan.
Tallit ja kuljettajat > Uudet moottorinvalmistajat

Judd
Osella (Uudelleen nimetty Alfa Romeo)
Tallit ja kuljettajat > Poistuneet valmistajat

Brabham jäi pois kauden 1988 MM-sarjasta, koska silloinen omistaja Bernie Ecclestone myi tallinsa sveitsiläisellä Joachim Luhtille. Myyntiin vaikuttivat BMW:n vetäytyminen moottorintoimittajan asemasta ja Ecclestonen kiireet FOCAn johtotehtävissä.
Tallit ja kuljettajat > Poistuneet kuljettajat

Christian Danner siirtyi kilpailemaan DTM-sarjaan, jossa hän ajoi Alpine-tallissa BMW M3:lla. Hän kuitenkin toimi myös Zakspeedin testikuljettajana.
Teo Fabi siirtyi Pohjois-Amerikan CART-sarjaan Porsche-talliin.
Pascal Fabre ajoi kaudella 1988 World Sportscar Championship -sarjassa Cougar C22S -autolla.
Franco Forini siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan, jossa hän ajoi Dallaralla JSK-tallissa.
Roberto Moreno haki uutta vauhtia F1-urallaan voittamalla Formula 3000 -sarjan mestaruuden. Hän ajoi Reynardilla Bromley-tallissa.
Taustatietoja > Moottorit

Kauden aikana sarjassa nähtiin yhteensä kahdeksan moottorimallia ja seitsemän moottorinvalmistajaa. Honda, Ferrari, Megatron (uudelleen nimetty BMW), Osella (uudelleen nimetty Alfa Romeo) ja Zakspeed valmistivat viimeistä kertaa turbomoottorit. Parhaimmaksi moottoriksi osoittautui edelliskauden tapaan Honda. Uusi tulokasmoottori Judd oli epäluotettava, mutta sopivilla radoilla sitä käyttäneet Williams ja March taistelivat palkintosijoista.
| Nimi | Talli(t) | Sylinterit | Paino (kg) | Iskutilavuus (cm3) | Teho (hv) | Kierrosnopeus (RPM) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ferrari Tipo 033E | Ferrari | V6 Turbo 90° |  ? | 1 496 | 620 | 12 000 |
| Ford Cosworth DFR | Benetton | V8 90° | 155 | 3 494 | 590 | 11 000 |
| Ford Cosworth DFZ | Tyrrell, Rial, Minardi, Lola,  Dallara, AGS, Coloni, EuroBrun | V8 90° |  ? | 3 494 | 585 | 11 000 |
| Honda RA168E | McLaren, Lotus | V6 Turbo 90° | 149 | 1 494 | 680 | 14 000 |
| Judd CV | March, Williams, Ligier | V8 90° | 127 | 3 500 | 600 | 11 000 |
| Megatron M12/13 | Arrows | R4 Turbo | 155 | 1 496 | 650 | 11 800 |
| Osella 890 T | Osella | V8 Turbo | 127 | 1 497 | 700 | 11 800 |
| Zakspeed 1500/4 | Zakspeed | R4 Turbo |  ? | 1 495 |  ? | 10 800 |
Taustatietoja > Tallien henkilökunta

| Talli | Pääsuunnittelija | Tekninen johtaja | Tallipäällikkö |
| --- | --- | --- | --- |
| AGS | Michel Costa | Christian Vanderpleyn | Henri Julien |
| Arrows | Ross Brawn | - |  ? |
| Benetton | Rory Byrne | - | Peter Collins |
| Coloni | Roberto Ori | Roberto Ori |  ? |
| Dallara | Sergio Rinland | Gianpaolo Dallara |  ? |
| EuroBrun | Bruno Zava | Mario Tollentino |  ? |
| Ferrari | Gustav Brunner | John Barnard | Marco Piccinini |
| Ligier | Michel Beaujon | Michel Tétu | Guy Ligier |
| Lola | Chris Murphy | Eric Broadley |  ? |
| Lotus | Martin Ogilvie | Gérard Ducarouge | Peter Warr |
| March | Tim Holloway | Adrian Newey |  ? |
| McLaren | Steve Nichols | Gordon Murray | Ron Dennis |
| Minardi | Aldo Costa | Giacomo Caliri | Giancarlo Minardi |
| Osella | Ignazio Lunetta | Antonio Tomaini | Enzo Osella |
| Rial | Gustav Brunner | - | Günther Schmidt |
| Tyrrell | Brian Lisles | Maurice Philippe | Ken Tyrrell |
| Williams | Enrique Scalabroni | Patrick Head | Frank Williams |
| Zakspeed | Heinz Zollinir | Chris Murphy | Erich Zakowski |
MM-pisteet > Kuljettajat

Lihavoidut kohdat tarkoittavat paalupaikkaa ja kursivoidut kilpailun nopeinta kierrosta.
1 2  Vain 11 parasta tulosta laskettiin mukaan lopullisiin MM-pisteisiin. Prost saavutti kauden aikana 105 pistettä, mutta vain 87 hänen pisteistään laskettiin. Senna saavutti 94 pistettä, joista 90 laskettiin lopullisiin pisteisiin.
MM-pisteet > Valmistajat

| Sija | Valmistaja | Runko | Moottori | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  McLaren-Honda | MP4/4 | Honda RA186E | 199 | 15 | 25 | 15 |
| 2 |  Ferrari | F1-87/88C | Ferrari 033E | 65 | 1 | 8 | 1 |
| 3 |  Benetton-Ford | B188 | Ford DFR | 39 |  | 7 |  |
| 4 |  Arrows-Megatron | A10B | (BMW) Megatron M12/13 | 23 |  | 1 |  |
| 5 |  Lotus-Honda | 100T | Honda RA186E | 23 |  | 3 |  |
| 6 |  March-Judd | 881 | Judd CV | 22 |  | 2 |  |
| 7 |  Williams-Judd | FW12 | Judd CV | 20 |  | 2 |  |
| 8 |  Tyrrell-Ford | 017 | Ford DFZ | 5 |  |  |  |
| 9 |  Rial-Ford | ARC1 | Ford DFZ | 3 |  |  |  |
| 10 |  Minardi-Ford | M188 | Ford DFZ | 1 |  |  |  |
| 11 |  Zakspeed | 881 881B | Zakspeed 1500/4 |  |  |  |  |
| 12 |  Coloni-Ford | FC188 FC188B | Ford DFZ |  |  |  |  |
| 13 |  Ligier-Judd | JS31 | Judd CV |  |  |  |  |
| 14 |  Osella-Alfa Romeo | FA1I FA1L | Alfa Romeo 890T |  |  |  |  |
| 15 |  Lola-Ford | LC88 | Ford DFZ |  |  |  |  |
| 16 |  Dallara-Ford | 3087 F188 | Ford DFV Ford DFZ |  |  |  |  |
| 17 |  AGS-Ford | JH23 | Ford DFZ |  |  |  |  |
| 18 |  EuroBrun-Ford | ER188 | Ford DFZ |  |  |  |  |
Ayrton Senna Kanadan GP:ssa.
Nelson Piquet ja Nigel Mansell Kanadan GP:ssa.
Alain Prost ajamassa Kanadan GP:ssa.
Michele Alboreto kilpaili viidettä ja viimeistä kauttaan Ferrarilla 1988. Kuva Kanadan GP:sta.
Gerhard Berger katkaisi voitollaan Italian GP:ssa McLarenin 11 kilpailun mittaisen voittoputken. Kuva on Kanadan GP:sta.
Lotus-tallin 100T-auto erottui hyvin muista keltaisen värityksen ansiosta Camel-tupakkayhtiön sponsoroidessa tallia.
Bernd Schneider oli yksi kauden seitsemästä tulokkaasta. Kuva on vuodelta 2007.
Brabham jäi pois kaudelta 1988 omistajanvaihdoksen takia. Kuva on vuodelta 1985, jolloin Nelson Piquet oli tallin kuljettaja.
Honda RA168E.
Sigvard Eklund

Sigvard Eklund
Sigvard Arne Eklund (19. kesäkuuta 1911 Kiiruna – 30. tammikuuta 2000 Wien) oli ruotsalainen fyysikko, joka toimi Kansainvälisen atomienergiajärjestön pääsihteerinä vuosina 1961–1981. Hänen kaudellaan kehitettiin järjestön tärkeimmät tieteelliset ja tekniset ohjelmat, kuten keskuslaboratoriot.
Eklund valmistui Uppsalan yliopistosta fysiikan maisteriksi vuonna 1936 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1946. Hän toimi kymmenen vuoden ajan ydinfysiikan professorina Tukholman Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa. Sen ohella hän toimi myös tutkimusjohtajana vuosina 1950–1961 Ab Atomenergi -yhtiössä ja johti Ruotsin ensimmäisen ydinreaktorin R1 kehitystyötä.
Eklundin mukaan on nimetty palkinnot, joita jaetaan parhaalle väitöskirjalle, pro gradu -tutkielmalle ja kandidaatintutkielmalle ydinteknologian alalla.
Sheridan Bucket

Sheridan Bucket on henkilöhahmo brittiläisessä komediasarjassa Pokka pitää (Keeping Up Appearances), jota tehtiin 44 jakson verran vuosina 1990–1995.
Sheridanin vanhemmat ovat sarjan päähahmo Hyacinth Bucket sekä tämän aviomies Richard Bucket.
Sheridan opiskelee yliopistossa pääaineinaan taloustiedettä ja kirjanpitoa, mutta on vaihtanut ne runouteen ja koruompeluun, mitä hänen isänsä pitää häpeällisenä.
Richard ei myöskään pidä poikansa tuhlailevasta elämäntavasta eikä siitä, että hänen täytyy jatkuvasti antaa pojalleen rahaa. Sheridan soitteleekin usein äidilleen rahanpuutteessa ja pyytää noin 50-100 puntaa, jotka Hyacinth on aina valmis antamaan. Hyacinth on pohjattoman ylpeä pojastaan, ja puhuu tästä jatkuvasti, jopa ventovieraille ihmisille. Sheridan ei koskaan esiinny sarjassa, joskin eräässä jaksossa hänet nähdään vilaukselta poistuvan autokyydillä vanhempiensa luota.
Sheridanin on mainittu olevan samanikäinen kuin Aleksanteri Suuri valloittaessaan Persian.
Hyacinth pitää poikaansa herkkänä, kämppiksensä Tarquinin kanssa asuvana kauniista sisustuksesta ja runoudesta nauttivana hahmona, eikä suinkaan homoseksuaalina, joka Sheridan mitä ilmeisimmin on. Sheridan viettää paljon aikaansa ystävänsä Tarquinin kanssa.
The Beach Boys’ Christmas Album

| Beach Boys Concert The Beach Boys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 18.–30. kesäkuuta 1964 paitsi Little Saint Nick 20. lokakuuta 1963
 Julkaistu: 9. marraskuuta 1964
 Tuottaja(t): Brian Wilson
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 27.37
 Levy-yhtiö: Capitol Records
The Beach Boysin muut julkaisut
| Beach Boys Concert 1964 | The Beach Boys' Christmas Album 1964 | The Beach Boys Today! 1965 |
The Beach Boys' Christmas Album on The Beach Boysin joululevy, joka julkaistiin 16. marraskuuta 1964. Albumi sisälsi viisi Beach Boysin omaa laulua ja seitsemän muuta joululaulua. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa kultaa (sertifioitu huhtikuussa 1982). The Beach Boys' Christmas Album (Capitol T-2164/ST-2164) nousi parhaimmillaan kuudenneksi Billboardin erityisellä vuoden lopun viikoittaisella joululevyn listalla. Se oli tällä listalla 13 viikkoa vuosien 1964–1968 välisenä aikana.
Yhtyeen omista kappaleista ”Little Saint Nick” oli noussut suosituksi jo vuotta aiemmin ja ”The Man with All the Toys” nousi hitiksi jouluna 1964. ”Christmas Day” oli ensimmäinen Beach Boys -kappale, jonka soololauluosuudet lauloi Al Jardine.
Yhtyeen johtohahmo Brian Wilson tuotti levyn rock-kappaleet, mutta perinteisten joululaulujen sovitukset hän antoi Dick Reynoldsin (Wilsonin fanittaman The Four Freshmenin sovittaja) tehtäväksi. Näihin Reynolds järjesti orkestraatiot ja Beach Boys lauluosuudet. Albumi julkaistiin sekä mono- että stereona. Stereomiksauksen teki studioteknikko Chuck Britz ja se oli viimeinen Beach Boysin todellinen stereoalbumi ennen vuoden 1968 Friendsiä.