stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galesauridae

| Galesauridae |
| --- | --- |
 Piirros Galesaurusin kallosta
 Triaskausi Indus-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓  (Mahdollisesti jo permikauden Wuchiaping-vaihe) 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Theriodontia
Kladi::  Eutheriodontia
Alalahko::  Kynodontit Cynodontia
Kladi::  Epicynodontia
Heimo::  †Galesauridae  Lydekker, 1890
Suvut
 ?†Cynosaurus  †Galesaurus  ?†Platycraniellus  †Progalesaurus 
Katso myös
   Galesauridae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galesauridae on sukupuuttoon kuollut varhaistriaskaudella elänyt kynodontteihin kuuluva terapsidien heimo. Siihen luetaan kaikki kynodontit, jotka ovat läheisempää sukua Galesaurusille kuin Thrinaxodonille. Heimon jäsenillä basisphenoid-luu on kolmikulmainen alapuolelta katsottuna, ja sen etuosa on pitkä.
Joissain tutkimuksissa myös Cynosaurus on havaittu Galesalesauridaeen kuuluvaksi heimon "primitiivisenä" jäsenenä, toisissa taas sen on havaittu olevan heimon ulkopuolella. Jos Cynosaurus tosiaan on Galesauridaen edustaja, niin silloin heimon jäsenten fossiileja tunnetaan jo myöhäisen permikauden ajalta. Galesauridae on toinen kynodonttien kahdesta kehityslinjasta, jotka selvisivät permikauden massasukupuutosta. Toiseen näistä kehityslinjoista kuuluvat esimerkiksi Thrinaxodon ja nisäkkäät esimuotoineen.
Fylogenia

Muokattu Botha et al. 2007:
Sidor & Smith, 2004:
Johann Gottfried Galle

Johann Gottfried Galle
Johann Gottfried Galle (9. kesäkuuta 1812 – 10. heinäkuuta 1910) oli saksalainen tähtitieteilijä, joka tunnetaan Neptunuksen löytäjänä.
Aikaisemmin olivat Urbain Le Verrier ja John Couch Adams todenneet, että Uranuksen havaittu kiertorata poikkesi selvästi Newtonin gravitaatiolain mukaisista ennusteista, joissa myös tunnettujen planeettojen vetovoimat oli otettu huomioon. Tästä he molemmat olivat toisistaan tietämättä päätelleet, että Uranuksen kiertoradan ulkopuolella on tuntematon planeetta. Johann Gottfried Galle löysikin tämän planeetan, Neptunuksen, Berliinin observatoriossa 23. syyskuuta 1846 opiskelija Heinrich Louis d’Arrest’n avustuksella vain asteen päästä siitä, missä Le Verrier oli päätellyt sen olevan.
Kuollessaan Potsdamissa Galle oli jo 98-vuotias. Hänen mukaansa on nimetty yksi Kuun kraattereista.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Kenny Gamble

Kenny Gamble vuonna 1995.
Kenneth ”Kenny” Gamble (s. 11. elokuuta 1943 Philadelphia) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja äänitetuottaja. Hän oli yhdessä Leon Huffin kanssa yksi philadelphialaisen soul-musiikin tärkeistä vaikuttajista 1960-luvun lopulta lähtien. Gamble ja Huff valittiin vuonna 1995 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 2008 Rock and Roll Hall of Fameen.
Galaktinen elämän vyöhyke

Galaktisen elämän vyöhyke kuvataan usein renkaana, joka sijaitsee 4–10 kiloparsekin etäisyydellä galaksin keskuksesta.
Galaktinen elämän vyöhyke (galaktinen elinkelpoinen vyöhyke engl. Galactic Habitable Zone, GHZ) on galaksissa sijaitseva alue, joka on suotuisa elämän esiintymiselle. Vyöhykkeen sisäpuolella tähdet ovat liian tiheässä, ja räjähtävät tähdet sekä mustat aukot säteilevät liikaa. Vyöhykkeen ulkopuolella aineen pieni tiheys aiheuttaa hitaan tähtien kehityksen ja sitä kautta siellä on vain vähän raskaita alkuaineita elämälle sopivien planeettojen muodostamiseen.
Galaktinen elämän vyöhyke

Määritelmien mukaan galaktinen elämänvyöhyke on se alue galaksissa, joka on tarpeeksi kaukana galaksin ytimestä, jotta korkean tähtitiheyden aiheuttamat tähtien keskinäiset ohitukset, galaksiytimen mustan aukon ympäristöstä tuleva säteily tai supernovien purkaukset eivät aiheuta vaaraa elämälle. Galaktisen elokehän ulkorajan määrittelee vastaavasti vaatimus, että alueella pitää olla saatavilla riittävästi raskaita alkuaineita (terrestriaalisten) planeettojen muodostumiseen tähtien ympärille.
Paras ympäristö planeettojen syntymiseen saattaa olla kierteisgalaksi. Pallomaiset tähtijoukot ovat metalliköyhiä ja tähtitiheitä. Tämän takia niissä ei ehkä ole planeettoja, ja jos on, tähtien väliset törmäykset häiritsevät planeettakuntien kehitystä ja vakautta ainakin ulkoplaneettojen osalta. Elliptiset galaksit ja pienet galaksit ovat metalliköyhiä. Magellanin pilvissä metallipitoisuus on 10–40 %.
Galaktisen elokehän määrittelyn tarkat reunaehdot kuten gammapurkausten vaikutukset ekosysteemeihin tunnetaan vielä huonosti, ja vyöhykkeen arvioiminen onkin erittäin vaikeaa. Omassa galaksissamme Linnunradassa elokehän on arvioitu olevan keskimäärin noin 25 000 valovuoden eli kahdeksan kiloparsekin etäisyydellä galaksin keskustasta. Galaktisen elokehän sijaintiin vaikuttaa suuresti galaksin koko, tyyppi ja keskimääräinen kemiallinen koostumus, joten muissa galakseissa elokehän sijainti voi poiketa paljonkin Linnunradan vastaavasta tai se voi jopa puuttua kokonaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galaktinen elämän vyöhyke Wikimedia Commonsissa
Juan Manuel Gálvez

| Juan Manuel Gálvez |
| --- | --- |
 Piirros Juan Manuel Gálvezista
Hondurasin presidentti
 1. tammikuuta 1949 – 5. joulukuuta 1954  
Edeltäjä:  Tiburcio Carías Andino
Seuraaja:  Julio Lozano Díaz
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1887 Tegucigalpa, Honduras
Kuollut: 20. elokuuta 1972 (85 vuotta)
Ammatti:  asianajaja, poliitikko
Puoliso:  Laura Bárnes Paredes
Tiedot
Puolue:  Hondurasin kansallispuolue
Juan Manuel Gálvez Durón (10. kesäkuuta 1887 Tegucigalpa, Honduras – 20. elokuuta 1972) oli hondurasilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1949–1954 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1956–1963.
Gálvez syntyi Tegucigalpassa 1887, ja hänen vanhempansa olivat José María Gálvez Retes ja Benita Durón. Hän valmistui oikeustieteestä ja politiikan tutkimuksesta Hondurasin kansallisesta yliopistosta 1913. Seuraavana vuonna hänet valittiin tuomariksi La Ceibaan.
Politiikkaan Gálvez siirtyi 1924, jolloin hänet valittiin kansalliskongressiin. Hän oli Vicente Tostan hallinnossa sisä- ja oikeusministerinä 1924–1925 ja Miguel Paz Barahona hallinnossa sisäministerinä 1925–1929. Tiburcio Carías Andinon aikana Gálvez toimi sota-, laivasto- ja ilmavoimaministerinä 1933–1948.
Carías oli hallinnut Hondurasia itsevaltiaasti 15 vuoden ajan, kun hänet painostettiin järjestämään vaalit. Gálvez voitti vaalit helposti, sillä Liberaalipuolueen toiminta oli edelleen tiukasti rajattua. Levottomuuksista huolimatta Tiburcio Carías Andino astui valtaan rauhallisesti 1932. Gálvez astui virkaan 1949 ja jatkoi näin käytännössä Cariatoksi nimettyä kautta Hondurasin historiassa. Hän kuitenkin toteutti monia uudistuksia ja vapautti jälleen Liberaalipuolueen toiminnan. Gálvezin aikana maahan luotiin myös ensimmäinen tuloverolaki, jonka piiriin joutuivat myös banaaniyhtiöt. Hondurasiin perustettiin myös keskuspankki ja valtion kehityspankki.
Marraskuussa 1954 järjestettiin vapaat vaalit, joissa liberaalit olivat jälleen mukana. Puolueen Ramón Villeda Morales saikin eniten ääniä, mutta hän ei kuitenkaan saanut tarvittavaa osuutta äänistä, sillä Kansallispuolueella oli kaksi ehdokasta. Kansallispuolue ei siis hyväksynyt vaalitulosta. Gálvez erosi kuitenkin samoihin aikoihin virastaan terveydentilaansa vedoten, ja Julio Lozano Diáz julistautui virkaatekeväksi presidentiksi.
Galaktinoli

| Galaktinoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (1S,2R,4S,5S)-6-[(2R,3R,4S,5R,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-2-yyli]oksisykloheksaani-1,2,3,4,5-pentoli
CAS-numero:  3687-64-7
SMILES:  C(C1C(C(C(C(O1)OC2C(C(C(C(C2O)O)O)O)O)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H22O11
Moolimassa:  342,296 g/mol
Galaktinoli (C12H22O11) on disakkarideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Galaktinolin rakenteessa on glykosidinen sidos inositolin ja galaktoosin välillä. Galaktinolia esiintyy useissa kasveissa.
Biosynteesi ja biologinen rooli

Galaktinolia esiintyy useissa kasveissa, runsaasti muun muassa hernekasvien siemenissä. Ensimmäisen kerran tämä disakkaridi eristettiin sokerijuurikkaasta. Galaktinolia kasvit muodostavat galaktinolisyntaasientsyymin katalysoimana. Galaktinolisyntaasi on glykosyylitransferaaseihin kuuluva entsyymi ja muodostaa galaktinolia inositolista ja UDP-galaktoosista. Entsyymi vaatii toimiakseen mangaani-ioneja.
Galaktinoli toimii kasveissa muiden oligosakkaridien esiasteena, ja kasvit hyödyntävät sitä galaktoosiyksiköiden liittämiseen muihin sokereihin. Näitä reaktioita katalysoivat eräät glykosyylitransferaasit. Esimerkiksi galaktinolin ja sakkaroosin välisessä reaktiossa muodostuu raffinoosia, ja raffinoosin ja galaktinolin välisessä reaktiossa muodostuu stakyoosia. Galaktinoli voi myös toimia kasveissa hapettumisesta aiheutuvilta soluvaurioilta suojaavana yhdisteenä, koska se reagoi happiradikaalien kanssa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Galactinol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Galactinol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Galactinol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Galactinol (englanniksi)
Ilkka Auer (juoksija)

Ilkka Kullervo Auer (16. maaliskuuta 1930 Viipuri – 16. elokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päälajinsa oli 3 000 metrin estejuoksu, jossa hän teki Suomen-ennätyksen ja maailman kaikkien aikojen viidenneksi parhaan tuloksen vuonna 1956.
Auer juoksi uransa ensimmäisen estejuoksun kesällä 1956 Myllykoskella. Pari viikkoa myöhemmin hän alitti ensimmäisen kerran yhdeksän minuutin rajan Varkaudessa ajalla 8.57,2. Budapestissa 20. lokakuuta 1956 hän juoksi uransa kuudennen estejuoksun maaottelussa Unkaria vastaan, hävisi niukasti isäntämaan Sándor Rozsnyóille ja Laszló Jeszenskylle ja paransi Suomen-ennätyksen aikaan 8.42,4, joka jäi tuon vuoden maailmantilaston viidenneksi parhaaksi tulokseksi ja oli myös kaikkien aikojen maailmantilastossa viides. Myöhemmin samana vuonna Melbournen olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä.
Auer edusti Suomea 10 maaottelussa, joissa hän juoksi 12 kilpailua. Estejuoksun lisäksi hän juoksi maaotteluissa kahdesti 10 000 metriä ja kerran 1 500 metriä. Maaottelujuoksunsa Auer voitti vuonna 1957 Suomi–Ranska–Norja-ottelussa sekä vuonna 1958 Suomi–Ranska-ottelussa. Hän juoksi 3 000 metrin esteet myös Balkan – Pohjola -ottelussa vuonna 1957.
Auerin ennätysaika 8.42,4 säilyi Suomen-ennätyksenä vuoteen 1962. Vuonna 1957 hän oli Suomen tilaston ykkönen ja maailmantilaston kuudestoista ajalla 8.52,0. Vuonna 1958 hänen tuloksensa 8.56,4 riitti Suomen tilastossa neljänteen ja maailmantilastossa 41. sijaan.
Seuratasolla Auer edusti Jyväskylän Veikkoja, Mouhijärven Urheilijoita ja huippuvuosinaan Haminan Tarmoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden maastojuoksun lyhyellä matkalla 1956 ja 3 000 metrin estejuoksussa 1957. Auerilla oli pituutta 184 senttimetriä.
Maaottelut

| Ottelu | Paikka | Pvm | Laji | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Suomi – Ranska | Helsinki | 1.7.1956 | 10 000 metriä | 3. |
| Suomi – Ruotsi | Helsinki | 9.9.1956 | 3 000 metrin esteet | 4. |
| Länsi-Saksa – Suomi | Hampuri | 22.9.1956 | 3 000 metrin esteet | 3. |
| Länsi-Saksa – Suomi | Hampuri | 23.9.1956 | 10 000 metriä | 6. |
| Unkari – Suomi | Budapest | 20.10.1956 | 3 000 metrin esteet | 3. |
| Unkari – Suomi | Budapest | 21.10.1956 | 1 500 metriä | 5. |
| Suomi – Unkari | Helsinki | 18.7.1957 | 3 000 metrin esteet | 2. |
| Suomi – Länsi-Saksa | Helsinki | 28.8.1957 | 3 000 metrin esteet | 4. |
| Ruotsi – Suomi | Tukholma | 15.9.1957 | 3 000 metrin esteet | 2. |
| Ranska – Suomi – Norja | Pariisi | 22.9.1957 | 3 000 metrin esteet | 1. |
| Balkan – Pohjola | Ateena | 5.10.1957 | 3 000 metrin esteet | 2. |
| Suomi – Viro | Lappeenranta | 21.6.1958 | 3 000 metrin esteet | 2. |
| Suomi – Ranska | Helsinki | 16.7.1958 | 3 000 metrin esteet | 1. |
Omat ennätykset

| Laji | Tulos |
| --- | --- |
1 500 metriä: 3.48,8
3 000 metriä: 8.15,8
5 000 metriä: 14.10,4
10 000 metriä: 29.50,6
3 000 metrin esteet: 8.42,4
Aiheesta muualla

Ilkka Auer Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Asteroidi

Noin 50 kilometrin mittainen asteroidi 243 Ida ja sen kuu Dactyl
Asteroidin 2004 FH maapallon ohilento. Kuvassa vilahtaa myös satelliitti
Asteroidi (muinaiskreikan sanoista aster ’tähti’ ja -eides ’muotoinen’) on varsinaista planeettaa pienempi ja meteoroidia suurempi kivinen kappale, joka kiertää Aurinkoa. Nimityksiä pikkuplaneetta ja planetoidi on käytetty pitkään synonyyminä asteroidi-sanalle, mutta nykyään kaikissa lähteissä kaikkia pikkuplaneettoja kuten transneptunisia kohteita ei aina luokitella asteroideiksi. Esimerkiksi vuoden 2006 planeetan määritelmässä pienkappaleita koskevassa osiossa asteroidit ja transneptuniset kohteet on mainittu erikseen. Asteroidi-sanan voikin katsoa viittaavan aurinkokunnan sisempien osien pikkuplaneettoihin. Suurin osa aurinkokuntamme tunnetuista asteroideista sijaitsee 2,8 au:n päässä Auringosta sijaitsevalla asteroidivyöhykkeellä.
Etymologia

Hakuteoksissa mainitaan sanan "asteroidi" keksijäksi saksalais-englantilainen tähtitieteilijä William Herschel, mutta asteroidi-spesialisti Glifford Cunningham on löytänyt arkistoista uutta tietoa. Kun keväällä 1802 astronomit väittelivät kahdesta Marsin takaa havaitusta kappaleesta, jotka enemmistön mielestä olivat planeettoja, Herschelin mielestä ne poikkesivat planeetoista niin paljon, että hän halusi nimetä ne toisin. Herschelin runoilijaystävä Charles Burney tuli nimipulmassa avuksi ehdotuksillaan "asterisko" ja "stelulla". Runoilijan poika Charles Burney Junior oli kreikan kielen tutkija, ja hänen ehdotuksensa oli "asteroidi", 'tähden kaltainen'. Herschel tarjosi nimitystä kollegoilleen kirjoittamassaan tieteellisessä artikkelissa, mutta sana ei saanut vastakaikua, koska "planeetat olivat planeettoja". Vasta 1850-luvulla asteroidi-sana otettiin käyttöön, kun Marsin takaa tällaisia kappaleita löydettiin kymmenen.
Yleistä

Suurin osa asteroideista on epäsäännöllisen muotoisia, sillä niiden painovoima ei riitä muovaamaan niistä säännöllisen pallomaisia. Ne luokitellaankin pienkappaleiksi. Asteroidit koostuvat lähinnä kivistä ja pölystä.
Asteroideja pienemmät kappaleet ovat meteoroideja. Kokorajasta ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä: lähteestä riippuen se vaihtelee 10 metristä 200 metriin.
Suurin asteroideista on kääpiöplaneetta Ceres, joka on läpimitaltaan noin 1 000 kilometriä. Giuseppe Piazzin uudenvuodenyönä 1801 löytämä Ceres oli ensimmäinen löydetty asteroidi. Ceres on tällä hetkellä ainoa kääpiöplaneetaksi luokiteltu asteroidi, sillä se on niistä ainut, joka on oman painovoimansa pyöristämä. Cerestä ja kolmea sen jälkeen löytynyttä asteroidia (Pallas, Juno ja Vesta) pidettiin puolen vuosisadan ajan planeettoina. Astraean löydyttyä ne poistettiin planeettojen joukosta 1850–1860-luvulla.
Nykyään suurin osa numeroiduista pikkuplaneetoista on asteroideja, ja uusia löydetään noin 4 000 kappaleen kuukausivauhdilla. Suomalaiset löysivät asteroideja paljon 1930- ja 1940-lukujen taitteessa Yrjö Väisälän johdolla (katso luettelo Väisälän löytämistä asteroideista). Löydettäessä asteroideille ja muille pikkuplaneetoille annetaan ensin väliaikainen nimi (esim. 1898 DQ), seuraavaksi numero (esim. 433) ja lopulta nimi (esim. Eros).
Asteroideja tutkimalla saadaan tietoa aurinkokuntamme synty- ja varhaisvaiheista, sillä useimpien asteroidien uskotaan olevan hyvin vanhoja. Osa asteroideista on niitä suurempien kappaleiden pirstaleita. Joillakin asteroideilla on kuita. Monien planeettojen pienet kuut taas ovat luultavasti kiertoradalle siepattuja asteroideja.
Fyysiset ominaisuudet

Asteroidien koostumus vaihtelee kivisestä ja metallisesta jäiseen ja niiden seoksiin. Raja asteroidien ja komeettojen välillä ei ole selvä. Asteroidivyöhykkeellä kiertää kappaleita, joissa tumma kuona peittää jäistä ydintä. Joskus niistä purkautuu kaasua kuten komeetoista. Ne luokitellaankin myös komeetoiksi, ja niitä kutsutaankin päävyöhykkeen komeetoiksi.
Asteroidi Ceresin tiheys on 2,1 g/cm3, mikä on enemmän kuin jään ja vähemmän kuin kiven – Jään tiheys on 0,94 g/cm3, silikaatin 3,36 g/cm3 ja raudan 4,80 g/cm3. Tämä viittaa 350–425 km:n läpimittaiseen silikaattiytimeen, ja sen yllä olevaan jäävaippaan joka on 25 % kohteen massasta. Ceresin spektrissä näyttää olevan veden, ammoniakin tai raudan rikastamia fytosilikaatteja.
Tiheyteen vaikuttaa asteroidin aineiden lisäksi myös sen huokoisuus. Alle 1020 kg massaiset, alle 500 km:n läpimittaiset asteroidit lienevät hyvinkin huokoisia, 6–25 %, jopa yli 50 %.
Ceresin rakenne saattaa muistuttaa Saturnuksen kuun Dionen rakennetta. Vertailun vuoksi muut asteroidit voivat olla tiheämpiä, 2 Pallas 4,2 ± 0,2 g/cm3 ja 4 Vesta 3,9 ± 0,3 g/cm3.
Eroksen tiheys on 2,67 ± 0,03 g/cm3. Monien asteroidien massat ja siksi tiheydet tunnetaan epätarkasti. Monien asteroidien tiheydet näyttävät olevan välillä 1,2–4,4 g/cm3.
Mitä kauempana Auringosta kohde sijaitsee, sitä suurempi on tavallisesti jään osuus. Asteroidit ovat lähes kokonaan kivisiä tai metallisia; komeetat puolestaan koostuvat lähestulkoon kokonaan jäästä ja pienistä määristä kiveä. Asteroidit muistuttavat meteoriitteja koostumukseltaan. Asteroidien pinnalla on kraattereita ja pölyä, ja pienten asteroidien rakenne on monesti löyhähkö, pöly- ja kivikasamainen. Suurimmat asteroidit, Ceres, Pallas ja Vesta ovat taas varsinaisten planeettojen tapaan kehittyneitä taivaankappaleita. Ne ovatkin selvinneitä protoplaneettoja.
Asteroidivyöhykkeellä on asteroideja kaikkiaan 2,3x1021 kg eli 3 % Kuun massasta. Cereksen massa (940–950x1018 kg) on 40 % asteroidivyöhykkeen kokonaismassasta. Seuraavat kolme asteroidia nostavat yhteisen massan 66 %:iin: 4 Vesta (12 %), 2 Pallas (9 %) ja 10 Hygiea (4 %). Tämän jälkeen 511 Davida (1,6 %), 704 Interamnia (1,4 %) ja 3 Juno (1,2 %) lisäävät 4 % kokonaismassaan.
Asteroidien luokittelu

Asteroideja luokitellaan muun muassa sijaintinsa tai koostumuksensa mukaan.
Maan lähelle tulevat asteroidit tulevat lähimmillään 1,3 AU:n päähän Auringosta. Ne voidaan edelleen jakaa Aten, Apollo ja Amor-asteroideihin ratojensa mukaan.
Aten-asteroidit leikkaavat Maan radan ja niiden keskietäisyys Auringosta on vähäisempi kuin Maan. Ne on nimetty 2062 Atenin mukaan.
Apollo-asteroidit leikkaavat Maan radan, mutta niiden keskietäisyys on suurempi kuin Maan. Ne on nimetty 1862 Apollon mukaan.
Amor-asteroidit leikkaavat Marsin radan, mutta eivät Maan rataa. Ne on nimetty 1221 Amorin mukaan.
Asteroidivyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin ratojen välissä sijaitsee valtaosa asteroideista.
Troijalaiset asteroidit kiertävät Jupiterin radalla. Myös muilla planeetoilla on troijalaisia.
Koostumukseen perustuvia luokitusjärjestelmiä on useita erilaisia. 75 % asteroideista on tummia ja hiilipitoisia ja 17 % silikaattipitoisia.
Asteroidien massajakautumasta aurinkokunnassa

Kaikkien asteroidien yhteenlaskettu massa on 3x1021 kilogrammaa, eli 1/2000 Maan massasta tai 1/20 Kuun massasta, tai kolme kertaa suurimman asteroidin Ceresin massa. Seuraavaksi suurimman, Pallasin massa on 0,28 ja Vestan 0,30. Kymmenenneksi suurin asteroidi on massaltaan 1/60 Ceresin massasta. 90 % kokonaismassasta on yli sadan kilometrin läpimittaisissa asteroideissa.
Yli 25 km:n läpimittaisista asteroidivyöhykkeen asteroideista tunnetaan luultavasti kaikki, mutta vain 50 % 10 km:n läpimittaisista.
Suurempia asteroideja on vähemmän kuin pienempiä. Alle 5 km:n läpimittaisten asteroidien massajakautuma noudattaa kaavaa N=D^-2,3 ja suurempien N=D^-4. Yli 900 km:n läpimittaisia asteroideja on 1, yli 800 km:n läpimittaisia 3 ja yli 250 km:n läpimittaisia 15. 200–300 km:n läpimittaisia asteroideja on 23.
Yli 150 kilometrin läpimittaisia asteroideja on sata kappaletta, yli 100 km:n kokoisia on 250 ja yli 30 km:n läpimittaisia on 1 150. Yli 1 km:n läpimittaisia asteroideja on 100 000–1 000 000.
Asteroidien massajakauma selittyy osin keskinäisillä törmäyksillä. Vain yli 500 km:n läpimittaisen kohteet selviävät 5 km/s törmäyksistä vastaavan kokoisten kappaleiden kanssa.
Asteroiditörmäykset Maahan

Pieni osa asteroidivyöhykkeen ulkopuolisista asteroideista uhkaa törmätä Maahan. Erotukseksi meteoroideista, jotka Maan ilmakehään iskeytyessään yleensä hajoavat suurimmaksi osaksi, asteroidit voivat selvitä lähes sellaisenaan pinnalle asti ja aiheuttaa suurta tuhoa. Asteroidin törmätessä maahan se kaasuuntuu törmäyskitkan kuumentaessa sen nopeasti, ja tämä kaasu leviää räjähdyksenä ympäristöön.
Asteroiditörmäys aiheuttaa pahimmillaan maailmanloppumaisen katastrofin Maassa, jossa suuri osa elämästä pyyhkiytyy pois. Pienemmät törmäykset voivat aiheuttaa suurkaupungin tai valtion kokoisella alueella suurta tuhoa.
Suurimmat tunnetut asteroidit

Muutamia suurimpia asteroideja. Asteroidien kokojakauma noudattaa kaavaa N=d^(-4) yli 10 km kappaleiden osalta ja alle 1 km kappaleiden osalta N=d^(-2,3).
| Nimi | Läpimitta (km) | Keskietäisyys (AU) | Löydetty | Löytäjä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Ceres | 975×909 | 2,766 | 1. tammikuuta 1801 | Piazzi, G. |
| 4 Vesta | 578×560×458 | 2,361 | 29. maaliskuuta 1807 | Olbers, H. W. |
| 2 Pallas | 570×525×500 | 2,773 | 28. maaliskuuta 1802 | Olbers, H. W. |
| 10 Hygiea | 407 | 3,136 | 12. huhtikuuta 1849 | de Gasparis, A. |
| 511 Davida | 326 | 3,170 | 30. toukokuuta 1903 | Dugan, R. S. |
| 704 Interamnia | 317 | 3,067 | 2. lokakuuta 1910 | Cerulli, V. |
| 52 Europa | 300 | 3,099 | 4. helmikuuta 1858 | Goldschmidt, H. |
| 624 Hektor | 370×195 | 5,203 | 10. helmikuuta 1907 | Kopff, A. |
| 3 Juno | 290×240×190 | 2,668 | 1. syyskuuta 1804 | Harding, K. L. |
| 87 Sylvia | 261 | 3,490 | 16. toukokuuta 1866 | Norman Robert Pogson |
| 31 Euphrosyne | 256 | 3,148 | 1. syyskuuta 1854 | Ferguson, J. |
| 15 Eunomia | 255 | 2,644 | 29. heinäkuuta 1851 | de Gasparis, A. |
| 16 Psyche | 253 | 2,919 | 17. maaliskuuta 1851 | de Gasparis, A. |
| 65 Cybele | 237 | 3,437 | 8. maaliskuuta 1861 | Tempel, E. W. |
| 324 Bamberga | 228 | 2,682 | 25. helmikuuta 1892 | Palisa, J. |
| 24 Themis | 228 | 3,129 | 5. huhtikuuta 1853 | de Gasparis, A. |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Minor Planet Center (MPC) – International Astronomical Union (IAU)
Aurinkokunta
| --- | --- |
Kuut:  Maan ·  Marsin ·  Jupiterin ·  Saturnuksen ·  Uranuksen ·  Neptunuksen ·  Pluton ·  Haumean ·  Makemaken ·  Eriksen ·  Pikkuplaneettojen
Renkaat:  Jupiterin ·  Saturnuksen (Rhean)  ·  Chariklon ·  Uranuksen ·  Neptunuksen
Pienkappaleet:  Meteoroidit ·  Pikkuplaneetat ·  Asteroidit ·  NEA:t ·  Asteroidivyöhyke ·  Troijalaiset ·  Kentaurit ·  Damocloidit ·  Transneptuniset kohteet ·  Kuiperin vyöhyke ·  Hajanainen kiekko ·  Hillsin pilvi ·  Oortin pilvi ·  Komeetat
Suurin kuvassa näkyvä asteroidi pyöreä Ceres, seuraavaksi suurin ei-pyöreä Vesta. Vertailun vuoksi tyypillinen asteroidi Eros.
Asteroidien kokoja. Kuu on harmaa ympyrä taustalla. Ensiksi löydetyt 10 asteroidia on merkitty vihreällä. Vasemmalta neljä Ceres, Pallas , Juno, Vesta ja kymmenes, suuri. Hygiea
Audrey

| Audrey |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Eldrid 
Nimen alkuperä:  nimi Adeltrud (muinaisgermaanin Ediltrud); ’jalo’ + ’urhoollinen’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Audrey on naisen etunimi. Se pohjautuu muinaisgermaaniseen nimeen Ediltrud, jossa alkuosan merkitys on ’jalo’ ja jälkiosan ’urhoollinen’. Välimuotona on ollut nimiasu Adeltrud. Alun perin Audrey on ollut lempinimi, mutta nykyään sitä käytetään itsenäisenä etunimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 170–180 Audrey-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.