stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cthulhu
Tosimaailman Cthulhuja

Yhdysvaltain presidentinvaaleissa on nähty satiirisia vaalikampanjoita, joiden ehdokkaana on Cthulhu. Vaalikampanjat kehottavat valitsemaan ”pienemmän pahan” sijaan ”suuremman pahan”. Vuoden 2016 kampanjan vaalilupauksia olivat esimerkiksi ihmisuhrien laillistaminen ja sotaisa ulkopolitiikka.
Vuonna 2019 Herefordshiresta Britanniasta löydettiin 430 miljoonaa vuotta sitten eläneen piikkijalkaisen fossiili, jolle annettiin Lovecraftin hahmon mukaan nimi Sollasina cthulhu. Se ei ollut kovinkaan iso, vain sentin mittainen, mutta sillä oli 45 panssaroitua putkijalkaa. Muita Cthulhun mukaan nimettyjä eläinlajeja ovat pitkäjalkainen kalifornialainen hämähäkki Pimoa cthulhu ja vuonna 2005 kuvattu uusiguinealainen yöperhonen Speiredonia cthulhui.
Plutossa sijaitseva iso tumma alue nimettiin löytymisensä jälkeen Cthulhu Regioksi. Nykyään alue tunnetaan nimellä Cthulhu Macula.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cthulhu Wikimedia Commonsissa
Lovecraft-fanin Cthulhua esittävä piirros (2006).
R’lyehin sijainti H. P. Lovecraftin ja August Derlethin mukaan. Nemo osoittaa luoksepääsemättömyyden napaa, josta on kaikkein pisin matka lähimmälle rannalle.
Esko Vuorio

Esko Tauno Ilmari Vuorio (28. elokuuta 1933 Viipuri – 5. huhtikuuta 2024 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Vuorio syntyi diplomi-insinööri Tauno Gideon Vuorion ja Esteri Elisa Ojasen perheeseen. Hän avioitui 1958 Pirkko Tellervo Nymanin kanssa. Ylioppilaaksi Vuorio tuli Rauman lyseosta 1952 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1957. Hän oli Asia Trading Co. Ltd:n vienti- ja tuontimyyntitehtävissä 1957–1958, Osuuskunta Metexin vientimyyjä 1958–1961 ja aluemyyntipäällikkö Mexico Cityssä 1961–1964 sekä samalla Suomen varakonsuli siellä, Kaukomarkkinat, Valio ja Valmet -yhtiöiden aluemyyntipäällikkö sekä ulkoasiainministeriön kaupallinen avustaja Bangkokissa 1964–1967 ja Tampellan yhtiön Tampella Española S.A:n myyntijohtaja Barcelonassa 1967–1968.
Enso-Gutzeitin kraftlinertuotannon myyntipäällikkö Vuorio oli 1968–1970 ja aaltopahvin raaka-aineiden myyntijohtaja 1970–1972 ja sitten Finnlinesin markkinointijohtaja 1972–1973. Enso-Gutzeitin puutuoteryhmän markkinointijohtaja hän oli 1973–1974 ja ulkoasiainministeriön kaupallinen sihteeri Madridissa 1974–1976 sekä Enso-Gutzeitin paperiryhmän markkinointijohtaja 1976–1982, ryhmänjohtajan sijainen 1977–1982, paperiryhmän johtaja Imatralla 1982–1984 ja hallituksen jäsen Helsingissä 1984–1993. Hänellä oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Vuorio sai 1993.
Edwin Neal

| Edwin Neal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1945 (ikä 79)  Houston, Texas
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Edward Neal Ed Neal Ed Neil
Aktiivisena:  1974–
Merkittävät roolit:  Liftaaja (Texasin moottorisahamurhat)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Edwin Neal (s. 12. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan vuoden 1974 elokuvassa Texasin moottorisahamurhat.
Ura

Opiskellessaan Texasin yliopistossa, Austinissa, Neal koe-esiintyi huvin vuoksi liftarin roolia varten ja sai roolin. Hänen seuraava roolinsa oli vasta vuonna 1985, elokuvassa Future-Kill. 1990-luvulla hän näytteli lordi Zeddiä Power Rangers -sarjoissa Robert Axelrodin toimiessa hahmon äänenä. Näiden lisäksi hänellä on ollut myös pieniä rooleja elokuvissa, muun muassa Oliver Stonen JFK:ssa.
Neal on lisäksi tehnyt runsaasti dubbauksia animesarjoihin ja -elokuviin sekä videopeleihin. Hänen ääniroolejaan ovat muiden muassa Dr. Robotnik anime-elokuvassa Sonic the Hedgehog: The Movie sekä Ghor pelissä Metroid Prime 3: Corruption.
Liftaaja-hahmosta on tullut suosittu fanien keskuudessa ja Neal vierailee usein erilaisissa kauhuelokuvatapahtumissa tapaamassa faneja. Hän omistaa myös itse mittavan elokuvajulistekokoelman.
Eaten Back to Life

| Eaten Back to Life Cannibal Corpse |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : vuonna 1990 Morrisound Recordingissa, Tampassa, Floridassa
 Julkaistu: 17. elokuuta 1990
 Tuottaja(t): Scott Burns
 Tyylilaji: Death metal Thrash metal
 Kesto: 36.29
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Muut kannet

Cannibal Corpsen muut julkaisut
| Cannibal Corpse 1989 | Eaten Back to Life 1990 | Butchered at Birth 1991 |
Eaten Back to Life on Cannibal Corpsen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 17. elokuuta 1990 Metal Blade Recordsin kautta.
Albumi oli kielletty Saksassa (sensuroituja versioita oli saatavilla, mutta kielto kumottiin kesäkuussa 2006) ja muissa maissa väkivaltaisen kannen takia.
Glen Benton yhtyeestä Deicide ja Francis H. Howard yhtyeestä Opprobrium lauloivat taustat kappaleissa "A Skull Full of Maggots" ja "Mangled".
Remasteroitu versio albumista sisältää videon "Born in a Casket (live)".
Kappaleet

Shredded Humans – 5.11
Edible Autopsy – 4.32
Put Them to Death – 1.50
Mangled – 4.29 (feat. Francis Howard (Incubus) ja Glen Benton (Deicide))
Scattered Remains, Splattered Brains – 2.34
Born in a Casket – 3.20
Rotting Head – 2.26
Undead Will Feast – 2.49
Bloody Chunks – 1.53
A Skull Full of Maggots – 2.06 (feat. Francis Howard (Incubus) ja Glen Benton (Deicide))
Buried in the Backyard – 5.11
Born in a Casket – 3.36 (Live)
Aiheesta muualla

Eaten Back to Life Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eaten Back to Life Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Esko Vuorela

Esko Viljo Kalevi Vuorela (17. maaliskuuta 1942 Yläne – 24. joulukuuta 2018 Kaarina) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Turun yliopiston taloustieteen professori 1974 alkaen. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet yritykset, neuvottelumallit ja päätöksentekoteoria.
Edwin McMillan

| Edwin McMillan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1907 Redondo Beach, Yhdysvallat
Kuollut: 7. syyskuuta 1991 El Cerrito, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  California Institute of Technology  Princetonin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Edward Condon  Ernest Lawrence
Instituutti:  Kalifornian yliopisto (Berkeley) Lawrence Berkeley National Laboratory
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Transuraanit
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1951)
Edwin Mattison McMillan (18. syyskuuta 1907 Redondo Beach, Kalifornia – 7. syyskuuta 1991 El Cerrito, Contra Costa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1951 transuraanien kemian havainnoista. Hän jakoi palkinnon Glenn Theodore Seaborgin kanssa.
McMillan opiskeli California Institute of Technologyssa Linus Paulingin johdolla ja valmistui maisteriksi vuonna 1929. Tohtorin arvon hän sai vuonna 1932.
McMillan liittyi Ernest Orlando Lawrencen johtamaan tutkimusryhmään ja vuodesta 1934 hän työskenteli Lawrence Berkeley National Laboratory-laboratoriossa, kun se perustettiin. McMillan löysi hapen isotoopin O-15 yhdessä Stanley Livingstonin kanssa ja berylliumin isotoopin Be-10 yhdessä Samuel Rubenin kanssa.
Vuonna 1940 hän ja Philip H. Abelson valmistivat neptuniumia uraanin isotoopista U-239 syklotronilla. Toisen maailmansodan aikana McMillan kehitteli tutkia MIT:ssä ja ydinaseita Los Alamosissa.
Toisen maailmansodan jälkeen McMillan kehitteli synkrotronin ideaa. McMillan toimi Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian puheenjohtajana 1968–1971.
Aiheesta muualla

McMillanin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
Elías Yanes Álvarez

Elías Yanes Álvarez.
Elías Yanes Álvarez (16. helmikuuta 1928 – 9. maaliskuuta 2018) oli espanjalainen kirkonmies. Hän sai vihkimyksensä katoliseksi papiksi 31. toukokuuta 1952 ja piispaksi 28. marraskuuta 1970. Hänestä tuli vuonna 1970 Oviedon arkkihiippakunnan vihkipiispa ja Mullin titulaaripiispa. Hän toimi vuosina 1977–2005 Zaragozan arkkipiispana. Häntä seurasi Manuel Ureña Pastor.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Archbishop Elías Yanes Alvarez (englanniksi)
Elónan luostari

| Elónan luostari Μονή Ελώνης |
| --- | --- |
 Elónan luostari.
Sijainti:  Kosmás, Nótia Kynouría, Arkadia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°08′45″N, 22°46′08″E
Kirkkokunta:  Kreikan ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Mantíneian ja Kynourían hiippakunta
Tyyppi:  nunnaluostari
Perustettu:  1300-luku
Asukkaita:  4
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Elónan luostari (kreik. Μονή Ελώνης, Moní Elónis; myös Elónin luostari) on ortodoksinen luostari Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Párnonas-vuorella Nótia Kynourían kunnassa Arkadiassa.
Luostari on perustettu alun perin 1300-luvulla paikalle, josta legendan mukaan löydettiin Neitsyt Mariaa esittänyt ikoni. Nykyiset rakennukset ovat pääosin myöhemmältä ajalta. Luostari on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Luostari oli vuoteen 1972 saakka munkkiluostari ja tämän jälkeen se on toiminut nunnaluostarina. Vuonna 2011 luostarissa oli neljä asukasta.
Luostarirakennukset on rakennettu jyrkkään vuorenrinteeseen noin seitsemän kilometriä Kosmáksen kylästä pohjoiskoilliseen. Luostari juhlii vuosittain 15. elokuuta ja 21. marraskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elónan luostari Wikimedia Commonsissa
Cthulhun kutsu

| Cthulhun kutsu> The Call of Cthulhu |
| --- | --- |
 Weird Talesissa julkaistun novellin ensimmäinen sivu. Kuvittaja Hugh Doak Rankin.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  H. P. Lovecraft
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Cthulhu-tarusto
Kustantaja:  Weird Tales
Julkaistu:  helmikuu 1926

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1926 kirjoittama novelli, joka julkaistiin Weird Tales -lehdessä helmikuussa 1928. Novelli kertoo ”suurten muinaisten ylipappi” Cthulhusta ja häntä palvovasta maailmanlaajuisesta kultista.
Lovecraft sai tarinaansa idean vuoden 1919 tienoilla näkemästään unesta. Kesti kuitenkin vuosia, ennen kuin hän kirjoitti aiheesta kokonaisen kertomuksen. ”Cthulhun kutsua” pidetään usein ensimmäisenä Cthulhu-tarustoon kuuluvana tekstinä, ja se on yksi Lovecraftin tunnetuimmista tarinoista.
Juoni

Alaotsikkonsa mukaan novelli on ”edesmenneen Francis Wayland Thurstonin” selonteko. Thurston on löytänyt useita johtolankoja, jotka vihjaavat maailmanlaajuisen kultin toimintaan.
Ensimmäinen vihje löytyy nuoresta amerikkalaistaiteilijasta, joka on uniensa innoittamana tehnyt karmivan veistoksen tuntemattomasta muukalaisolennosta. Unessaan taiteilija kuuli oudot sanat: Cthulhu fhtagn. Myöhemmin paljastuu, että Louisianan rämemailla toimii kultti, joka rituaaliensa aikana messuaa: Ph’nglui mglw’nafh Cthulhu R’lyeh wgah’nagl fhtagn eli ”Talossaan R’lyehissä kuollut Cthulhu odottaa uneksien”.
Kultti palvoo Cthulhua jumalana ja toimittaa tälle ihmisuhreja. Poliisin pidättämä kultin jäsen kertoo, että suuret muinaiset saapuivat tähdistä, kun maapallo oli vielä nuori. Suurten muinaisten ylipappi Cthulhu nukkuu vajonneessa R’lyehin kaupungissa ja odottaa valtansa uutta tulemista. Cthulhu puhuu herkimmille ihmisille heidän unissaan, sitä palvotaan salassa ympäri maailman. ”Kun tähdet ovat oikein”, R’lyeh nousee merestä ja hänen palvojansa juhlivat ”ekstaasin ja vapauden liekkimeressä”.
Thurston jatkaa tapauksen selvittelyä ja löytää Johansen-nimisen merimiehen jättämän selonteon. Johansenin laiva löysi Tyyneltämereltä tuntemattoman saaren ja saarelta autiokaupungin, jonka arkkitehtuuri oli ihmiselle vierasta. Miehistö löysi saarelta suuren oven, joka avautui hitaasti vapauttaen jättiläismäisen Cthulhun. Johansen oli ainoa miehistön jäsen, joka selvisi tapauksesta elossa ja järjissään. Paetessaan hän näki R’lyehin vajoavan takaisin aaltoihin.
Cthulhun olemassaolosta on niin suuri määrä toisistaan riippumattomia todisteita, ettei niitä voi kiistää. Thurston elää viimeiset elinpäivänsä pelossa: hän ymmärtää, että ihmiskunnan valta-asema maapallolla on lyhyt ja väliaikainen, ja tajuaa, että Cthulhun palvojat ovat aikeissa surmata hänet.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Ensimmäinen Cthulhun kutsua muistuttava synopsis löytyy Lovecraftin muistiinpanoista jo vuodenvaihteelta 1919–1920. Se perustuu hänen näkemäänsä uneen: ”Mies vierailee muinaisesineiden museossa – tarjoaa museolle hiljan tekemäänsä korkokuvaa – vanha & oppinut kuraattori nauraa & sanoo, ettei voi hyväksyä mitään niin modernia. Mies sanoo että ’unet ovat vanhempia kuin synkeä Egypti tai mietiskelevä Sfinksi tai puutarhojen vyöttämä Babylonia’ & hän oli muovannut veistoksen unissaan. Kuraattori pyytää häntä näyttämään luomustaan & ja kun hän niin tekee kuraattori kauhistuu, kysyy kuka mies mahtaakaan olla. Mies kertoo nykyaikaisen nimen. ’Ei – ennen sitä’, sanoo kuraattori. Mies ei muista paitsi unissa. Kuraattori tarjoaa korkeaa hintaa, mutta mies pelkää ja aikoo tuhota veistoksen. Pyytää satumaista hintaa – kuraattori aikoo kysyä museon johtajalta.” Nimi The Call of Cthulhu esiintyy ensimmäistä kertaa Lovecraftin elokuussa 1925 tekemässä päiväkirjamerkinnässä.
”Cthulhun kutsussa” on vaikutteita teosofeilta, jotka jopa mainitaan novellin tekstissä. Teosofiasta saatuja ajatuksia ovat esimerkiksi uppoavat mantereet sekä ”kuolemattomat kiinalaiset”, joilla on hallussaan salattua tietoa. Esikuvana lienee toiminut myös A. Merrittin Kuutamon allas (The Moon-Pool, 1918), joka sijoittuu Ponapen saarelle ja kuvailee valtavaa, salaperäistä ovea, jonka avautuminen paljastaa hahmoille muinaisia salaisuuksia. Toinen kirjallinen esikuva löytynee Guy de Maupassantin ”Horlasta”, jossa kuvaillaan ”valloitushaluisten avaruusolentojen etujoukkoa” ja jonka Lovecraft mainitsee esseessään Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa. ”Cthulhun kutsussa” on myös Lovecraftin aiemmasta ”Dagon”-novellista kierrätettyjä aineksia. Yhdistäviä piirteitä ovat esimerkiksi meressä asuva suurikokoinen hirviö, tunnetun maailman ulkopuolella odottava ihmiskunnalle vihamielinen sivilisaatio sekä maanjäristys, joka nostattaa merestä tuntemattoman maan.
Lovecraft kirjoitti ”Cthulhun kutsun” elo- tai syyskuussa 1926 ja tarjosi sitä tuoreeltaan pulp-lehti Weird Talesille. Päätoimittaja Farnsworth Wright hylkäsi tarinan, minkä jälkeen Lovecraft tarjosi sitä pienelle Mystery Stories -lehdelle. Lovecraft ei saanut tarinaa myydyksi, mutta näytti sitä kesäkuussa 1927 ystävälleen Donald Wandreille. Wandrei piti tarinasta ja kehotti Wrightiä harkitsemaan asiaa uudestaan. Hän myös vihjasi, että Lovecraft oli aikeissa myydä tarinan Weird Talesin kilpailijalle. Heinäkuussa Wright pyysi Lovecraftia lähettämään käsikirjoituksen uudestaan, ja ”Cthulhun kutsu” ilmestyi Weird Talesin helmikuun 1928 numerossa.
Novelli oli mukana vuonna 1929 julkaistussa antologiassa Beware After Dark!, mikä tekee siitä yhden ensimmäisistä kovakantisessa kirjassa julkaistuista Lovecraftin teksteistä. ”Cthulhun kutsu” ilmestyi myös ensimmäisessä pelkästään Lovecraftin novelleja sisältäneessä kokoelmassa The Outsider and Others (1939).
Vastaanotto

Markku Sadelehdon mukaan ”Cthulhun kutsu” ”aloitti sen kauden, josta [Lovecraft] muistetaan ja johon hänen nimensä yhdistetään.” Cthulhu-taruston suuret muinaiset esiintyvät novellissa ensimmäistä kertaa, ja ”Cthulhun kutsua” voidaan pitää lajityypin tärkeimpänä tekstinä. Mytologian nimen keksi August Derleth vasta Lovecraftin kuoltua.
Lovecraftin kirjeystävä Robert E. Howard mainitse ”Cthulhun kutsun” novellissaan ”Pimeyden kansa” (1931). Sen mukaan ”Cthulhun kutsu” on Edgar Allan Poen ”Usherin talon häviön” ja Arthur Machenin ”Kertomuksen mustasta sinetistä” ohella kaikkien aikojen paras kauhutarina. L. Sprague de Camp kehui vuonna 1975 novellia erinomaiseksi ja ylisti sen suoraviivaista, sanomalehtimäistä kerrontaa. De Campin mukaan ”Cthulhun kutsu” oli ensimmäinen tarina, jossa Lovecraft yhdisti aiemmin esittelemänsä ajatukset johdonmukaiseksi kokonaisuudeksi.
S. T. Joshin mukaan Lovecraftille ominainen kosminen kauhu esiintyi hänen varhaisissa novelleissaan lähinnä suurikokoisten hirviöiden muodossa, mikä Joshin mukaan oli ”kömpelö ja pinnallinen” ratkaisu. ”Cthulhun kutsussa” hirviön suuri koko tuodaan kuitenkin esiin ”Dagonia” hienovaraisemmin: ”Se oli vuori, joka käveli tai vyöryi.” (suom. Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä.) Joshi pitää kertomusta huomattavasti parempana kuin ”Dunwichin hirviötä”, joka niin ikään on eräs tärkeimmistä Cthulhu-kirjallisuuden esikuvista.
Sovituksia

Sandy Petersenin kehittämä ja Chaosiumin julkaisema roolipeli Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu, 1981) perustuu Lovecraftin teoksiin ja myöhempien kirjailijoiden Cthulhu-pastisseihin.
The H.P. Lovecraft Historical Society tuotti vuonna 2005 valmistuneen mustavalkoisen mykkälyhytelokuvan The Call of Cthulhu, joka voitti useita palkintoja ja sai kunniamaininnan monilla elokuvafestivaaleilla.
”Cthulhun kutsusta” on tehty maailmalla myös näytelmiä. Vuoden 2015 marraskuussa Suomen ensi-iltansa Tikkurilan Teatterissa sai Aarne Lindenin käsikirjoittama näytelmäversio samasta tarinasta. Turun ylioppilasteatteri esitti syksyllä 2020 omaa sovitustaan novellista.
Novellin mukaan on nimetty kaksi videopeliä: 2005 julkaistu Call of Cthulhu: Dark Corners of the Earth ja 2018 ilmestynyt Call of Cthulhu.
Suomenkieliset julkaisut

”Cthulhun kutsu”, Kuiskaus pimeässä.  (Suomentaneet Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä)  Helsinki:  Jalava, 1989.  ISBN 951-8954-15-1.
”Cthulhun kutsu”, Kuiskaus pimeässä ja muita kertomuksia.  (H. P. Lovecraftin kootut teokset 1. Suomentaneet Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä)  Helsinki:  Jalava, 2009.  ISBN 978-951-887-410-5.
”Cthulhun kutsu”, Väri avaruudesta ja muita Cthulhu-mytologian tarinoita.  (Suomentanut Lauri Lattu)  Nysalor-kustannus, 2020.  ISBN 978-952-727-543-6.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cthulhun kutsu Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Cthulhun kutsu on Wikiaineistossa
Mykkäelokuvasivusto (elokuva-arvostelu).
Eevi Ihalainen

Eevi Ihalainen (s. 7. joulukuuta 1999 Lappeenranta) on suomalainen kauneuskilpailija ja Miss Suomi -kilpailun ensimmäinen perintöprinsessa vuodelta 2018.
Ihalainen kirjoitti ylioppilaaksi Lappeenrannan Lyseon lukiosta keväällä 2018.
Eevi Sutela

Eevi Sutela (s. 2. tammikuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut Kansallisessa liigassa espoolaista FC Honkaa kaudesta 2020 alkaen. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän pelasi 13 ottelua, joista avauskokoonpanossa neljä.
Sutela on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Ei rahasta

| Ei rahasta> BUtterfield 8 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Mann
Käsikirjoittaja:   John Michael Hayes  Charles Schnee 
Tuottaja:  Pandro S. Berman
Säveltäjä:  Bronisław Kaper
Kuvaaja:   Charles Harten  Joseph Ruttenberg 
Leikkaaja:  Ralph E. Winters
Tuotantosuunnittelija:  George Davis
Pukusuunnittelija:  Helen Rose
Lavastaja:   Gene Callahan  J.C. Delaney 
Pääosat:   Laurence Harvey  Elizabeth Taylor  Eddie Fisher 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM Metro-Goldwyn-Mayer Pictures
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ei rahasta (BUtterfield 8) on jännityselokuva vuodelta 1960.  Sen englanninkielinen nimi BUtterfield 8 viittaa puhelinkeskusten nimeämiseen kahdella isolla alkukirjaimella. Elokuva perustuu Jon O'Haran romaaniin. Se kertoo nuoresta naisesta, jonka ruumis löydetään hukkuneena New Yorkista.
Elizabeth Taylor sai suorituksestaan Oscarin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elizabeth Taylor  | … |  Gloria Wandrous   |
|  Laurence Harvey  | … |  Weston Amsbury Liggett   |
|  Eddie Fisher  | … |  Steve Carpenter   |
|  Dina Merrill  | … |  Emily Liggett   |
|  Mildred Dunnock  | … |  Rouva Wandrous   |
|  Betty Field  | … |  Fanny Thurber   |
|  Jeffrey Lynn  | … |  Bingham Smith   |
|  Kay Medford  | … |  Happy   |
|  Susan Oliver  | … |  Norma   |
|  George Voskovec  | … |  Tohtori Tredman   |
Lähde:
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ei rahasta saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Ei rahasta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elizabeth Kolbert

| Elizabeth Kolbert |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1961 New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija ja journalisti
Aiheesta muualla
elizabethkolbert.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elizabeth Kolbert (s. 1961) on yhdysvaltalainen journalisti ja kirjailija, jonka tunnetuin teos on Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinnon vuonna 2015 voittanut Kuudes sukupuutto. Kolbert työskentelee toimittajana The New Yorker -lehdessä.
Kolbertin tekstit käsittelevät pääasiassa ihmisen aiheuttamaa muutosta ilmastoon ja lajien monimuotoisuuteen. Kolbertin uusin kirja Under A White Sky julkaistiin helmikuussa 2021.
Suomennetut teokset

Kuudes sukupuutto. Suomentanut Vesterinen, Pirkko. Atena, 2016.
Muut teokset

The Prophet of Love : And Other Tales of Power and Deceit. New York: Bloomsbury, 2004.
Field Notes from a Catastrophe : Man, Nature, and Climate Change. New York: Bloomsbury, 2006.
Kolbert, E. Spufford, F. The Ends of the Earth : An Anthology of the Finest Writing on the Arctic and the Antarctic. New York: Bloomsbury, 2007.
The Best American Science and Nature Writing. Boston: Houghton Mifflin Harcourt, 2009.
Under A White Sky: The Nature of the Future. Penguin Random House, 2021.
Erkki Wiksten

Erkki Uolevi Wiksten (5. maaliskuuta 1927 Mäntsälä – 9. syyskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen toimitussihteeri ja päätoimittaja.
Wiksten kävi keskikoulun ja opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Wiksten oli harjoittelijana Maakansa-lehdessä 1946–1947 ja toimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1948–1957 vastuualueenaan uutistoimitus ja järjestöasiat. Hän oli sitten Rautatieläinen-lehden toimitussihteerinä 1957, Työn Voiman päätoimittajana 1957–1959 sekä Suomen Sosialidemokraatissa toimittajana 1959–1960 ja toimitussihteerinä vuodesta 1960 alkaen.
Erkki Wiksten oli naimisissa 1947–1953 Sirkka Syhlmanin kanssa ja vuodesta 1954 Anita Johanna Komossan kanssa.
Teoksia

Sirkuskatu 3. Kansanvalta, Helsinki 1977  (Suomen Sosialidemokraatti-lehden historiaa)
Kungsleden : tarinaa Norjan ja Ruotsin suurtuntureitten halki kulkevasta reitistä. Työväen Retkeilyliiton julkaisuja. Työväen retkeilyliiton opintotoimikunta, Helsinki 1992
Työväen retkeilyliiton kämppäopas ; teksti: Riitta Sairinen ; valokuvat Erkki Wiksten. Työväen retkeilyliiton julkaisu no 5. Helsinki 1994, 2. painos 1996, 3. uudistettu painos 1999
Toimitustöitä

Sosialidemokraattisen lehdistön taipaleelta : Suomen sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton ja T-lehdistön juhlajulkaisu ; koonnut Erkki Wiksten ; julk. Suomen sosialidemokraattinen sanomalehtimiesliitto. Helsinki 1968
Töölön Vesa - kalliolle rakennettu ; julkaisutoimikunta Runar Böhling ym. ; historiikin toim. Erkki Wiksten. Töölön Vesa, Helsinki 1981
Espoon eläkkeensaajat ry 20 vuotta 1964-1984 ; historiikin toim. Erkki Wiksten ; julkaisutoimikunta Yrjö Samela ym. Espoon eläkkeensaajat, Espoo 1984