stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Director cantus

Director cantus (lyhennetään usein dir. cant., suom. laulun johtaja) on Suomessa käytössä oleva arvonimi.
Kirkollista alkuperää oleva arvonimi on laajentunut yleisesti musiikin alalle. Suomen evankelisluterilaisen kirkon Tuomiokapituli myöntää director cantuksen arvonimen kanttorille ansiokkaasta palvelusta. Kirkkolaissa ei ole aiemmin ollut mainintaa arvonimestä, mutta tekeillä on muutos. Suomen ortodoksisessa kirkossa director cantuksen arvonimen myöntää hiippakunnan piispa. Presidentti voi myöntää arvonimen myös muille kuin kirkkomuusikoille.
Arvonimenä director cantus (dir. cant.) ja director musices (dir. mus.) on käytetty 1800-luvulta saakka, jolloin alettiin palkita ansioituneimpia lukkareita ja lukkari-urkureita arvonimillä director musices (musiikinjohtaja) ja director cantus (laulunjohtaja). Ensimmäinen director musices -arvonimi myönnettiin vuonna 1847 Porvoon lukion laulunopettajalle Carl Frans Blomille. Venäjän vallan aikana näitä titteleitä jaettiin vain harvoille ansioituneimmille, mutta 1920-luvulta alkaen tuomiokapitulit ovat myöntäneet arvonimiä kanttoreille runsaasti, noin 10 ”tirehtöörin” titteliä vuodessa.
Aikaisemmin director cantus ja director musices nimityksiä käytettiin oppilaitosten musiikin tai laulun opettajien nimikkeinä. Esimerkiksi Turun katedraalikoulun laulunopettaja ja silloisista laulunjohtajista tunnetuin Johannes Salmenius (1644–1683) oli director cantus. Opettajan tehtävän jälkeen hän toimi Kuopiossa kirkkoherrana. Johannes Salmeniuksesta ei tiedetä paljoakaan, mutta hänen omistuksessaan on ollut merkittävä nuottikäsikirjoitus, niin sanottu Loimaan käsikirjoitus, joka on laadittu jo 1500-luvun lopulla.
Nykyiset suomalaiset arvonimet on jaettu 16 ryhmään. Ylimpään ryhmään kuuluvat valtioneuvos ja vuorineuvos, alimpaan director cantus ja director musices.
Tzoe

Tzoe vuonna 1885.
Tzoe (noin 1860 – 1933) oli apachesoturi. Hän toimi kenraali George Crookin retkikunnan oppaana vuonna 1883. Retkikunnan tarkoitus oli palauttaa kapinoivat apachet reservaattiin.
Yhdysvaltain armeijan sotilaat antoivat hänelle kutsumanimen "Peaches" (suom. persikat) johtuen hänen kalpeista ja poikamaisista poskistaan.
Tzoe oli White Mountain -apache (cibecue). Hän otti kaksi vaimoa päällikkö Locon chiricahua-apachien keskuudesta. Tzoe asui apachien tavan mukaan puolisoidensa perhekuntien kanssa, jotka oli siirretty asumaan San Carlosin reservaattiin. Chiricahuain sijoitus reservaattiin epäonnistui paikallisen intiaaniasiamiehen väärinkäytösten takia. Reservaatin asukkaat jäivät kärsimään kylmää ja nälkää.
Syyskuussa 1881 apachien myötämielisyys päättyi. Osa apacheista pakeni reservaatista Meksikon Sierra Madren vuorille. Pakenijoiden joukossa olivat Geronimo ja päällikkö Juh. Jotkut reservaatin intiaaneista vastustivat pakoa. Reservaattiin jääneiden joukossa olivat päällikkö Loco ja hänen soturinsa ja perheensä mukaan lukien Tzoe ja tämän vaimot ja lapsi. Huhtikuussa 1882 kapinalliset intiaanit tunkeutuivat reservaattiin ja pakottivat päällikkö Locon heimokunnan marssille Sierra Madreen.
Yhdysvaltain armeija vastasi hyökkäämällä liikkeessä olevien apachien kimppuun Sonorassa ja Chihuahuassa. Eversti Lorenzo Garcia ja hänen meksikolaiset joukkonsa tappoivat Tzoen molemmat vaimot ja ainoan lapsen.
Paineen alla Tzoe liittyi Chaton joukkoihin. Hän osallistui Chaton sotureiden mukana ryöstöretkille laajalla alueella Arizonassa ja New Mexicossa. Hänen ainoa chiricahua-ystävänsä Beneactiney ammuttiin eräässä hyökkäyksessä Etelä-Arizonassa. Menetettyään perheensä ja ystävänsä ja kärsittyään taistelujen arvista ja nöyryytyksistä Tzoe päätti olla jatkamatta Chaton joukoissa. Kotimatkalla hän kohtasi San Carlosin reservaattia johtaneen luutnantti Britton Davisin, jolle ilmoitti, ettei enää ollut karkulainen. Pyydettäessä hänestä tuli vapaaehtoinen kenraali George Crookin sotaretkessä, jonka tarkoitus oli ottaa kiinni kapinoivat apachet.
Maaliskuussa 1883 tuomari Hamilton C. McComas ja hänen vaimonsa tapettiin apachien verisessä hyökkäyksessä Lordsburgin ja Silver Cityn välillä. Mitä ilmeisimmin Chaton johtamat apachet olivat teon takana. Pariskunnan kuusivuotias poika Charley otettiin vangiksi, jotta hänet voitiin kasvattaa apacheksi. Charley McComasista tuli aikansa tunnetuin apachien harjoittaman terrorin symboli amerikkalaisten keskuudessa.
Tzoen opastuksella toukokuussa 1883 kapteeni Emmet Crawfordin joukot hyökkäsivät päällikkö Chaton leiriin Sierra Madressa ja tappoivat yhdeksän ja ottivat vangiksi viisi intiaania. Myöhempien raporttien mukaan Charley McComas kuoli tässä hyökkäyksessä.
Kenraali Crookin sotaretken jälkeen Tzoe palasi asumaan Cibecueen Arizonaan, ja hänestä tuli maanviljelijä. Cibecue-heimoon kuuluneen vaimonsa kanssa hän sai neljä lasta. Tzoe kuoli vuonna 1933.
Uuden-Englannin pimeä päivä

Uuden-Englannin pimeä päivä oli perjantai 19. toukokuuta 1780, jolloin Uudessa-Englannissa ja osissa Kanadaa taivas muuttui keskellä päivää epätavallisen synkäksi. Varhain iltapäivällä oli suunnilleen yhtä pimeää kuin tavallisesti pilvisellä säällä on noin tunnin kuluttua auringonlaskun jälkeen.
Pimeyden vuoksi keskellä päivääkin oli poltettava kynttilöitä, ja ulkona liikkuminen oli vaikeaa. Harper's Magazinessä vuonna 1881 julkaistun artikkelin mukaan linnut menivät tällöin yöpuulle, kukot kiekuivat kuin keskellä yötä, ja muut eläimet olivat kauhuissaan. Ilmiön aiheutti todennäköisesti suuressa metsäpalossa syntynyt savupilvi, ja lisäksi samaan aikaan mahdollisesti esiintyi sakeaa sumua. Savupilvi hälveni vasta keskellä yötä, jolloin tähdet tulivat näkyviin.
Ilmiön laajuus

Harvard Collegen professori Samuel Williamsin mukaan pimeys vallitsi alueella, joka ulottui pohjoisessa ainakin Mainen Portlandiin ja etelässä New Jerseyyn. Pennsylvaniassa pimentymistä ei havaittu.
Vallankumoussotilas Joseph Plumb Martin kirjoitti asiasta myöhemmin:
»Olimme täällä [New Jerseyssä] "pimeän päivän" (19. toukokuuta aikoihin); sanottiin, että New-Jerseyssä ei ollut yhtä pimeää kuin Uudessa-Englannissa. En tiedä, kuinka pimeää siellä oli, mutta tiedän, että siinä osassa New-Jerseytä, jossa minä olin, oli hyvin pimeää, siinä määrin, että kanat menivät orrelle, kukot kiekuivat ja yökehrääjät lauloivat tavallisen iltalaulunsa; ihmisten oli sytytettävä kynttilät taloissaan näkivät tehdä arkitoimia. Seuraava yö oli yhtä epätavallisen pimeä kuin päiväkin.»
Vaikutukset

Ensimmäisenä epätavallinen pimeys havaittiin Vermontissa Rupertissa, jossa aurinko oli paksun pilven peitossa jo noustessaan. Massachusettsin Cambridgessä professori Samuel Williams mainitsi pimeyden alkaneen klo 10:n ja 11:n välillä ja jatkuneen seuraavaan yöhön saakka. Pastori Ebenezer Parkham Westboroughista, Massachusettsista mainitsi, että puolenpäivän aikaan oli pimeää, mutta ei kertonut, milloin se oli alkanut. Harvard Collegessa sen mainitaan alkaneen klo 10.30, olleen syvimmillään klo 12.45 ja hälvenneen osittain noin klo 1.10 iltapäivällä, minkä jälkeen lopun päivää kuitenkin oli vain hieman valoisampaa. Pimeyden kerrotaan levinneen Massachusettsin Barnstableen saakka klo 2 iltapäivällä ja olleen syvimmillään puoli kuudelta illalla.
Muita havaittuja ilmiöitä

Jo useita päiviä ennen pimeää päivää aurinko näytti Uudesta-Englannista katsottuna punaiselta ja taivas keltaiselta. Kun pimeys tuli, joissa ja sadevedessä havaittiin olevan nokea, mikä viittasi savun läsnäoloon. Yön tultua kuu näytti punaiseksi värjäytyneeltä. Osissa Uutta-Englantia satoi aamulla 19. toukokuuta 1780, mikä osoittaa, että silloin oli myös pilvistä.
Uskonnolliset tulkinnat

Useimmat henkilöt pitivät keskellä päivää esiintynyttä epätavallista pimeyttä hämmästyttävänä ja selittämättömänä varsinkin, kun tiedonkulku tuohon aikaan oli hidasta. Monet tulkitsivat tapahtuman uskonnollisesti. Yleisesti sitä pidettiin merkkinä siitä, että tuomiopäivä oli lähellä. Toisaalta, kun pimeä päivä sattui keskellä Yhdysvaltain vapaussotaa, jotkut itsenäisyysjulistusta vastustaneet lojalistit pitivät sitä Jumalan rangaistuksena siitä, että amerikkalaiset olivat nousseet kapinaan Englannin laillista hallitusta vastaan.
Connecticutissa kuvernöörin neuvosto oli parhaillaan kokoontuneena, mutta se aikoi hajaantua, kun monet sen jäsenistä pelkäsivät tuomiopäivän olevan lähellä. Neuvosto muutti kuitenkin mieltään, kun yksi sen jäsenistä, Abraham Davenport, ilmaisi mielipiteenään:
Vastustan hajaantumista. Tuomiopäivä joko on lähellä tai se ei ole. Ellei se ole, ei ole mitään syytä hajaantua; jos se on, haluan mieluummin tulla löydetyksi velvollisuuksiani suorittamassa. Pyytäisin sen vuoksi, että tänne tuotaisiin kynttilöitä.
Davenportin osoittaman rohkeuden kunniaksi John Greenleaf Whittier kirjoitti vuonna 1868 runon Abraham Davenport.
Myöhemminkin erityisesti adventistit ovat pitäneet vuoden 1780 pimeää päivää tärkeänä tapahtumana ja ajan merkkinä, joskin luonnollisesti vasta varhaisena merkkinä siitä, että lopun ajat ovat lähestymässä. Ellen G. White piti sitä Joelin kirjassa olevan ennustuksen toteutumisena: "Aurinko pimenee ja kuu muuttuu vereksi, ennen kuin Herran päivä tulee, se suuri ja peljättävä" Samaa mieltä ovat olleet monet myöhemmätkin adventistit, jotka pitävät Whiten teoksia suuressa arvossa. Tärkeänä ajan merkkinä se mainitaankin myös esimerkiksi Arthur S. Maxwellin 10-osaisessa kirjasarjassa Ikuisia kertomuksia (engl. The Bible Story).
Selitys

Todennäköinen syy pimeään päivään oli laajoista metsäpaloista levinnyt savupilvi, joka vallinneen tuulen suunnan vuoksi kulkeutui alueelle. Tiedetäänkin, että Pohjois-Amerikassa oli samoihin aikoihin esiintynyt suuria metsäpaloja.
Jos tuli vahingoittaa puuta, sitä kuitenkaan tappamatta, ja puu myöhemmin alkaa jälleen kasvaa, palosta jää selviä merkkejä puun vuosirenkaisiin. Tämä tekee mahdolliseksi päätellä, milloin on esiintynyt metsäpaloja. Puiden vuosirenkaiden tutkijat ovatkin löytäneet nykyisen Algonquinin provinssipuiston alueelta Kanadan Ontariosta jälkiä juuri vuonna 1780 riehuneesta laajasta metsäpalosta, jonka he katsovat aiheuttaneen pimeän päivän.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:New England's Dark Day
Käännös suomeksi
Synkronointi

Rannekellojen synkronointi.
Synkronointi (engl. synchronization) (kreikan sanoista syn - yhdessä, khronos - aika) tarkoittaa tietotekniikassa joko tietokoneen prosessien välistä synkronointia tai datan synkronointia.
Prosessien välillä tämä tarkoittaa sitä, että prosessit etenevät samaan aikaan tai samassa tahdissa ainakin tiettyjen suorituskohtien osalta.
Datan synkronointi tarkoittaa tuoreimman tiedon siirtoa muille saman tiedon säilyttäville ohjelmille tai tietokoneille.
Datan synkronointi

Selkein synkronointia tarvitseva tilanne on tietokoneiden kellojen pitämäminen samassa ajassa. Tämä voidaan toteuttaa useilla erilaisilla protokollilla, eikä aina ei kyse ole varsinaisesta kellonajasta, vaan loogisista kelloista, joiden perusteella toimintaa ohjataan. Kellojen synkronointiin käytetään yleisesti NTP-protokollaa. Kellojen synkronointi on sikäli tärkeää, että varsinaisen datan synkronoinnissa tarvitaan tarkka tieto kellosta.
Datan synkronointitilanteissa ovat esimerkiksi sellaisia, jossa joko varmuuden vuoksi, tehokkuussyistä tai molemmista tieto on monistettu usealle koneelle. Kun tieto sitten muuttuu, täytyy muuttunut tieto siirtää muille kopioille, synkronoida se. Tämä on suhteellisen helppoa, jos yksi kopioista on pääkopio (engl. master) ja muut kopiot (usein engl. client) seuraavat sen tilaa.  Tällöin on selvää, että päivitys tapahtuu aina pääkopiosta muihin kopioihin päin.
Mikäli muutoksia voi tapahtua missä koneessa tahansa, tulee vastaan tilanne, jossa on selvitettävä, mikä muutoksista on tuorein (olettaen, että tuorein muutos on se, joka halutaan tallentaa). Tämän toteuttavan algoritmin tekemiseen tarvitaan jonkinlainen tieto kellosta, joko perustuen varsinaiseen kellonaikaan tai sitten varsinaisesta ajasta riippumattomaan loogiseen kelloon.
Jälkimmäistä tilannetta vastaavaan tilanteeseen voidaan päätyä myös silloin, kun järjestelmässä on pääkopio. Tähän voidaan päätyä, jos pääkopion sisältävä kone ei jostain syystä olekaan tavoitettavissa. Tällöin jokin muu kopion sisältä kone voi ryhtyä väliaikaiseksi pääkoneeksi. Mikäli ongelma johtui siitä, että varsinainen pääkone kaatui tai oli muuten poissa käytöstä, voi tilanteen selvittyä väliaikainen pääkone siirtää muutetut tiedot pääkoneelle ja ongelma on ratkaistu.
Mikäli katkos johtui tietoliikenneyhteyksistä, niiden palattua on tilanne, jossa kahdessa koneessa tehty on päivityksiä, mahdollisesti ristiriitaisia. Tällöin joudutaan ratkomaan hyvin samanlaista ongelmaa kuin silloin, jos päivityksiä voidaan tehdä missä tahansa.
Synkronointi prosessien välillä

Prosessien välillä synkronointi tapahtuu esimerkiksi silloin, kun toinen prosessi (jatkossa prosessi P) ei voi edetä, ennen kuin toinen prosessi (prosessi Q) on saavuttanut laskennassa tietyn pisteen. Tällöin prosessi P jää odottamaan prosessia Q, jos Q ei ole jo ehtinyt edetä tarpeeksi pitkälle. Tällöin on kyse osittaisesta synkronoinnista, sillä Q:n ei tarvitse odottaa P:tä. Täydellissä synkronoinnissa kumpikaan prosesseista ei pääse etenemään ennen kuin molemmat ovat saavuttaneet tämän pisteen.
Synkronoinnista on kyse esimerkiksi silloin, kun prosessi tekee oheislaitteelle pyynnön lukea tietoa. Tämän jälkeen prosessi jää odottamaan, että oheislaite saa tiedon luettua. Kun tieto on luettu, oheislaite aiheuttaa keskeytyksen, joka herättää odottavan prosessin. Odottava prosessi siis synkronoituu oheislaitteen tuloksen valmistumisen kanssa.
Vaikka kyseessä on prosessien synkronointi, liittyvät läheisesti datan synkronointiin sellaiset tilanteet, jossa usean prosessin on tehtävä pysyvä muutos tietoihinsa, mutta vain siinä tapauksessa, että kaikki tekevät muutoksen. Tässä tapauksessa ei ole kyse tiedon päivittämisestä, vaan yhteistoiminnasta. Esimerkiksi matkustaja haluaa lentää kohteesta toiseen, mutta joutuu vaihtamaan toisen lentoyhtiön koneeseen matkan varrella. Kun lipputilaus tehdään, pitää molempien lentoyhtiöitten järjestelmien tehdä varaus yhtä aikaa, jotta matkustaja saa varmasti haluamansa lipun kummallekin osuudelle.
Synkronointitilanteita voi tapahtua myös silloin, kun varsinaisesti ei ole ohjelmoimalla pyritty samanaikaisuuteen. Näin voi tapahtua esimerkiksi poissulkemisen (engl. mutual exclusion) yhteydessä. Mikäli kriittisellä alueella (engl. critical section) on toinen prosessi, kriittiselle alueelle haluavan prosessin tulee odottaa kriittisen alueen vapautumista. Kun poistuminen sitten tapahtuu, synkronoituu odottava prosessi lähtevän poistumiseen. Huomaa, että synkronointia ei tapahdu, jos odottavaa prosessia ei ole.
Synkronointimekanismit

Synkronointiin voidaan käyttää useita erityyppisiä menetelmiä. Jos kyse on hajautetuista järjestelmistä (engl. distributed systems) (kellojen synkronointi, datan synkronointi), menetelmä on käytännössä jokin protokolla. Samassa koneella toimivien prosessien välillä voidaan käyttää mm. signaaleja, semaforeja tai jaettua muistia ja spinlock-tyypistä silmukassa odottamista. Ohjelmointikielen tasolla tarjolla voi olla signaali (esimerkiksi monitorin sisällä) tai jokin kommunikaatiomenetelmä, joka samalla synkronoi; osa kommunikointimenetelmistä on asynkronisia, jolloin synkronointia ei tapahdu.
Suorittimen ytimessä voi lisäksi olla käytettävissä sen sisäisiä synkronointimenetelmiä.
Kauppakeskus Kauppalinna

Kauppalinna on vuonna 1989 avattu kauppakeskus Savonlinnan keskustassa. Se on tällä hetkellä tyhjillään purkukuntoisena.
Kauppakeskuksen parhaina aikoina siellä oli kuuluisia yrityksiä kuten Bennetton vaateliike, Eurokangas, Kotipizza, Musti ja Mirri, Tulikivi, Tele Ring, Tokmanni, Työvaatekauppa Matin Monttu, Suomalainen Kirjakauppa, Uskudar Kebab pizzeria, Grilli-Kahvila Kulman Wouti, sisustusliike Matto Sektori Oy, Linnan Piirakka ja Kukko, Savonlinnan kuvapalvelu, musiikki ja levykauppa sekä alakerrassa urheilukauppoja. Kauppakeskus alkoi tyhjentyä 2010-luvun lopulla. Sen ylempi kerros jäi tyhjäksi vuonna 2016, kun Tokmannin myymälä lähti kauppakeskuksesta. Syy lähtöön oli se että Kyösti Kakkonen halusi tehdä Savonlinnaan isomman Tokmanni-myymälän. Jethro Rostedt osti kauppakeskuksen osakkeet vuonna 2019 ja suunnitteli uudistuksia ja korjauksia kauppakeskukseen, mutta myöhemmin riitautti kaupan. Asia eteni välimiesoikeuteen, jonka päätös ei ole julkinen.
Kauppakeskus hylättiin loppuvuodesta 2020, kun sieltä katkaistiin vesi ja sähköt. Tyhjänä ollut kauppakeskus on kärsinyt vandaalien tekemästä ilkivallasta, esimerkiksi ikkunoita on rikottu, kauppakeskuksen käytävillä on rikkinäisiä siivouskoneita ja Matin Montun työvaatekaupan joitain kenkiä ja sen autohalliin on vuotanut vettä. Kauppakeskuksen kuvaillaan olevan purkukuntoinen, eikä sen huutokauppaan syksyllä 2023 jätetty yhtään tarjousta.
Kaino Dahl

Kaino Aatos Lennart Dahl  (12. lokakuuta 1913 Valkeakoski – 26. maaliskuuta 1997 Valkeakoski) oli kaupunkineuvos, joka toimi Valkeakosken kauppalan- ja kaupunginjohtajana.
Henkilöhistoria

Kaino Dahlin vanhemmat olivat  sosiaalijohtaja Lennart Dahl ja Ida Elisabet Sarin ja puoliso vuodesta 1940 Helga Kaarina Salo. Dahl tuli ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian maisteriksi 1938. Hän oli Korkeakosken kansalaisopiston johtaja 1939–1944 ja Valkeakosken työväenopiston 1945. Valkeakosken kauppalanjohtajana Dahl toimi 1945–1962 ja kaupunginjohtajana 1963–1976. Kaupunkineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1976. Kaupunginjohtajan työnsä ohella Dahlilla oli useita erilaisia luottamustehtäviä. Nuoruudessaan aktiiviurheilija Dahlille oli myönnetty Suomen urheilun kultainen ansioristi. Sotilasarvoltaan talvi- ja jatkosotaan osallistunut Dahl hän oli luutnantti.
Julkaisuja

Valkeakosken vaiheita, 1947, Kaino Dahl, Kalle Vuorinen
Taustoja ja tunnelmia, 1986
Claude (Grand Theft Auto)

| Claude |
| --- | --- |

Luoja(t):  Rockstar Games
Ensi- esiintyminen:  Grand Theft Auto 3
Viimeinen esiintyminen:  Grand Theft Auto: San Andreas
Henkilötiedot
Ammatti:  rikollinen
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:   San Andreas
Asuinpaikka:   Liberty City
Suhteet
Puoliso(t):  Catalina
Tutut:  Salvatore
Infobox OKNimi-testi OK: 
Claude on fiktiivinen hahmo videopelissä Grand Theft Auto III. Claude esiintyy myös pelissä Grand Theft Auto: San Andreas muutamissa välianimaatioissa yhtenä osallistujana laittomiin autokilpailuihin. Grand Theft Auto Vice Cityssä on hotellihuoneessa juliste Claudesta, joka pitelee käsissään rynnäkkökivääriä.
Clauden nimeä ei mainita pelin aikana, vaan pelin henkilöt käyttävät hänestä nimityksiä ”Fido” ja ”Kid”. Clauden etunimi mainitaan ensimmäisen kerran vasta pelissä Grand Theft Auto: San Andreas, vaikka joidenkin väittämien mukaan hänen nimensä on mahdollista löytää Grand Theft Auto 3:n tiedostoista. Osa pelaajista uskoo Clauden ja Grand Theft Auto 2:n päähenkilö Claude Speedin olevan sama henkilö heidän monien ulkoisten samankaltaisuuksien vuoksi, mutta Rockstar Games ei ole vahvistanut väittämää todeksi. Pelin Windows-version alkuvideossa tosin näkyy päähenkilön ollessa tietokoneella, että nimi Claude Speed on merkitty palkkamurhattavaksi.
Pelin aikana Claude ei puhu lainkaan, toisin kuin myöhemmät pelisarjan päähenkilöt.
Esiintymiset > Grand Theft Auto: San Andreas

Clauden kronologinen ensiesiintyminen tapahtuu cameoroolin myötä vuoteen 1992 perustuvassa pelissä Grand Theft Auto: San Andreas, jossa hän ajaa pelin päähenkilö Carl Johnsonia vastaan ja häviää. Ajokilpailun jälkeen Clauden uusi naisystävä Catalina ilmoittaa Carlille heidän aikovan matkustaa Liberty Cityyn, ja palkinnoksi voitostaan Carl saa tyytyä rähjäiseen autokorjaamoon San Fierrossa Clauden auton sijaan. Clauden nimi mainitaan Catalinan Carlille soittamien puheluiden aikana.
Esiintymiset > Grand Theft Auto III

Lokakuussa 2001 Catalina pettää Clauden ampumalla tätä onnistuneen pankkiryöstön jälkeen ja jättää tämän kuolemaan sekä poliisien pidätettäväksi. Kun Claudea ollaan kuljettamassa vankilaan, kuljetusauto joutuu väijytykseen ja Claude pakenee 8-Ball-nimisen miehen avustuksella. Claude alkaa työskentellä Leonen rikollisperheelle lopulta tuhoten Catalinan ja tämän uuden liittolaisen Miguelin huumelaivan. Kiitokseksi työstään Claude on joutua Leonen rikollisperheen johtajan, Salvatore Leonen järjestämän ansan uhriksi, mutta Salvatoren tytär Maria varoittaa Claudea. Maria esittelee Clauden Yakuzan toiselle johtajalle, Asuka Kasenille, joka käskee Claudea tappamaan Salvatoren.
Onnistuneen salamurhan jälkeen Claude työskentelee Yakuzalle ja pääsee sen johtajan, Kenji Kasenin suosioon. Clauden muina työnantajina toimii korruptoitunut poliisi Ray Machowski ja mediamoguli Donald Love. Myöhemmin Donald Love käskee tappamaan Kenji Kasenin ja lavastamaan Colombian Cartelin syylliseksi tappoon. Kenjin kuoleman jälkeen Asuka janoaa kostoa kolumbialaisille veljensä kuoleman johdosta.
Myöhemmin Asuka tapetaan ja Catalina kidnappaa Marian. Claude kohtaa entisen naisystävänsä, tappaa tämän ja pelastaa Marian.
The Lady of Shalott

The Lady of Shalott. John William Waterhouse, 1888 (Tate Britain, Lontoo)
The Lady of Shalott on Alfred Tennysonin (1809–1892) tunnetuimpia runoja, lyyrinen balladi. Balladi kertoo ylhäisen nuoren ja kauniin neidon arthuriaanisen tarinan. Neito on teljetty torniin, joka sijaitsee Shalottin saarella lähellä Camelotin linnaa. Neitoa piinaa kirous, jonka taustaa ei ole tarkemmin määritelty: ladylla on lupa tarkastella ulkopuolista maailmaa ainoastaan peilin kautta; peilistä näkemänsä ladyn on kudottava kankaaseen. Jos lady katsoisi suoraan ikkunasta ulos, hän langettaisi kirouksen ylleen. Kun neito näkee peilistä Sir Lancelotin ratsastavan ohi, hänen tunteensa kuohahtavat – hän ei saata olla katsomatta ritaria ikkunasta ja jättää tornin. Runo on innoittanut muun muassa useita taidemaalareita.
Kaksi eri versiota

Runoelmansa ensimmäisen version Tennyson julkaisi vain 23-vuotiaana vuonna 1832 toisessa runokokoelmassaan. Kokoelma sai kielteiset arvostelut, eikä Tennyson julkaissut kymmeneen vuoteen, vaikka jatkoikin koko ajan kirjoittamista. Toinen versio runosta ilmestyi vuonna 1842, kaksiosaisen runokokoelman ensimmäisessä osassa. Jälkimmäinen näistä on runon vakiintunut versio. Tennysonin ensimmäisten ruonojen – ”Sir Lancelot and Queen Guinevere” ja ”Galahad” – tavoin runo käsittelee uudelleen jonkin arthuriaanisen aiheen, joka löyhästi perustuu keskiaikaisiin lähteisiin. Vuonna 1833 ilmestyneessä runossa on 20 säkeistöä, kun taas 1842 ilmestynessä versiossa säkeistöjä on 19. Tässä ”korjatussa” jälkimmäisessä versiossa runon päätös poikkeaa huomattavasti alkuperäisestä. Muutoksella runoilija pyrki vastaamaan paremmin viktoriaanisen ajan sukupuoleen liittyviin moraalikäsityksiin sekä käsitteli itsemurhaa enemmän ajan ajatusmaailman mukaisesti.
Runon alkuperä

Runo perustuu löyhästi Kuningas Arthurin taruun Astolatin Elainesta. "Elaine of Astolat" on toisinto 1200-lukulaisesta italialaisesta kertomuksesta Donna di Scalotta. Donna di Scalotta pohjautuu uskollisemmin keskiaikaisiin lähteisiin. Donna di Scalotta -tarinassa ei edes mainita niitä aiheita, joihin Tennyson keskittyy: torniin lukitseminen ja neidon päätös ottaa osaa ulkopuolisen maailman tapahtumiin. Di Scalotta korostaa neidon kuolemaa ja vastaanottoa Camelotissa.