stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
50 Cent
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
50 Centin virallinen sivusto
| n k 50 Cent |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Get Rich or Die Tryin'  The Massacre  Curtis  Before I Self Destruct  Animal Ambition 
Soundtrack-albumit:  Get Rich or Die Tryin'  Southpaw (Music from and Inspired by the Motion Picture) 
Muita julkaisuja:  Power of the Dollar  Guess Who's Back? 
Muuta:  diskografia 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Sanni Vanhanen

| Sanni Vanhanen |
| --- | --- |
 Sanni Vanhanen vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 2005 (ikä 19) Nokia
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  168 cm
Paino:  62 kg
Seura
Seura:  Brynäs IF
Sarja:  SDHL
Pelinumero:  86
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Ilves HIFK
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2024 | jääkiekko |  |
Sanni Vanhanen (s. 1. heinäkuuta 2005 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Ruotsin SDHL-liigassa pelaavaa Brynäs IF:ää.
Vanhanen pelasi ensimmäistä kertaa Naisten liigassa kaudella 2020–2021. Hän pelasi Ilveksessä kaksi runkosarjaottelua, joissa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Pelaamissaan seitsemässä pudotuspeliottelussa hän viimeisteli ja alusti yhden maalin. Aiemmin hän on pelannut Tapparan poikajoukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi pääasiassa Tapparan alle 16-vuotiaiden poikien SM-sarjajoukkueessa sekä neljä ottelua Ilveksen naisten liigajoukkueessa. Kaudella 2022–2023 hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa. Pelaamissaan 22 runkosarjaottelussa hän teki 18 ja syötti 22 maalia. Hän voitti pudotuspelien maalipörssin tehtyään 12 maalia, ja hänet valittiin myös pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa myös kaudella 2023–2024, jolloin hän pelasi 32 runkosarjaottelua, joissa hän teki 27 ja syötti 39 maalia. Yhdessätoista pudotuspeliottelussa hän teki kuusi maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä.
Vanhanen saavutti alle 16-vuotiaiden EM-hopeaa 2019. Hän kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2020 ja 2022. Jälkimmäisessä turnauksessa hän saavutti pronssia ja teki pronssiottelussa kolme maalia Suomen voittaessa Ruotsin 3–0. Vanhanen valittiin vuoden 2022 turnauksessa tähdistökentälliseen.
Vanhanen valittiin naisten maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän teki yhden maalin pelaamissaan seitsemässä ottelussa Suomen saavuttaessa pronssia. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua myös Suomen pronssijoukkueessa Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. Hän teki yhden maalin pelaamissaan seitsemässä ottelussa Suomen saavuttaessa MM-pronssia 2024. Hän pelasi MM-kilpailuissa myös 2022 ja 2023. Kaikkiaan hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut 101 naisten maaottelua tehopistein 8+24=32.
Jari Silomäki

Jari Silomäki nykytaiteen museo Kiasmassa vuonna 2015.
Jari Silomäki (s. 1975 Parkano) on suomalainen valokuvataiteilija. Hänen teoksiaan on esitetty sekä Suomessa että kansainvälisesti. Hänen tuotantoaan kuuluu usean suomalaisen museon, kuten Suomen valokuvataiteen museon sekä Kansallisgallerian kokoelmaan. Vuonna 2017 Silomäelle myönnettiin valokuvataiteen valtionpalkinto.
Elämä ja ura

Silomäki on opiskellut valokuvausta Muurlan Opistossa (1996–1997) ja valmistunut kandidaatiksi Turun taideakatemian valokuvataiteen osastolta 2001 ja maisteriksi Taideteollisessa korkeakoulusta 2007.
Silomäki voitti vuonna 2004 Fotofinlandia-palkinnon teossarjallaan "Otteita sääpäiväkirjastani". Tunnustuksen luovutti kirjailija ja tuomariston jäsen Jörn Donner. Turun Sanomat kirjoitti kokonaisuudesta vuonna 2004 seuraavasti: "Kokonaisuus, joka elää näyttelystä toiseen, kulkee nimellä Sääpäiväkirjani. Silomäki on kuvannut aihetta vuodesta 2001. Hän kuvaa yhden maisemakuvan päivässä, kertoen näin sekä vaihtuvista säätiloista että niistä paikoista, joissa hän on liikkunut. Lopuksi hän kirjoittaa kuvan päälle tekstin jostain kyseisenä päivänä häntä ajatteluttaneesta asiasta. Tekstit käsittelevät sekä uutisista tuttuja maailmantapahtumia että Silomäen henkilökohtaista elämää." "'Otteita sääpäiväkirjastani' on teoskokonaisuus, jota Silomäki on jatkanut jo 20-vuoden ajan ja se jatkuu edelleen tulevaisuudessa. Ilmastonmuutoksen aikakaudella teossarja on saanut myös aivan uusia yhteiskunnallisia sävyjä.
Varhaisen teossarjansa "Harjoitelmia aikuisuuteen" sekä "Sääpäiväkirjani" jälkeen Silomäki on laajentanut tuotantoaan yhä yhteiskunnallisempaan suuntaan. Silomäen näyttelykokonaisuus Tunteiden maantiede tallentaa 2000-luvun tapahtumia: kehittyvien maiden nopeaa vaurastumista ja eriarvoistumista, internetin palvelinten pyörittämää yhteistä kotimaata, oman henkilöhistorian julkista esittämistä ja intimiteettisuojaa sekä eurooppalaisen poliittisen populismin vaikutusta yksilön elämään. Silomäen teoskokonaisuudet syntyvät vuosien seuraamisen, tutkimisen, rakentamisen ja kuvaamisen kautta. Hän ammentaa tarinoita omasta elämästään, kohtaamiensa ihmisten elämästä sekä tarttuu tuntemattomien tarinoihin, joita etsii esimerkiksi Internetistä. Toisinaan Silomäki lavastaa kuvansa pyrkiessään toisintamaan haluamansa tapahtuman.
Silomäki kertoi työskentelystään sekä teossarjastaan "Harjoitelmia aikuisuuteen" ollessaan mukana Taidetestaajat-hankkeessa. Taidetestaajat oli hanke, jossa Suomen Kulttuurirahasto tarjosi kolmelle ikäluokalle kahdeksasluokkalaisia, yhteensä noin 180 000 nuorelle ohjaajineen, mahdollisuuden vierailla kahdessa valmiiksi sovitussa kulttuurikohteessa: oopperassa, teatterissa, konsertissa, taidenäyttelyssä jne. Suomen valokuvataiteen museon osuus Kaapelitehtaalla liittyi museossa esillä olleeseen Silomäen näyttelyyn.
Syksyllä 2020 Silomäen laajin koskaan aikaisemmin nähty yksityisnäyttely "Tunteiden maantiede" avautui Suomen Valokuvataiteen museossa. Näyttelyä kommentoitiin tuoreeltaan avautumisviikonloppunaan Helsingin Sanomien kulttuurisivuilla.
Aiheesta muualla

Jari Silomäen verkkosivut
Jari Silomäki: Statement (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.valokuvataiteenmuseo.fi/fi/nayttelyt/tunteiden-maantiede
Jari Silomäki Kansallisgallerian kokoelmissa
Kostianvirran yhtenäiskoulu

| Kostianvirran yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
 Kostian koulu vuonna 2013.
Sijainti:  Onkkaala, Pälkäne
Tyyppi:  Peruskoulu
Perustettu:  1. elokuuta, 2021
Rehtori:  Emmi Kleemola
Luokat:  1–9
Verkkosivut
Kostianvirran yhtenäiskoulu on Pälkäneen Onkkaalassa sijaitseva yhtenäiskoulu. Se perustettiin elokuussa 2021, kun alakoulu Kostian koulu ja yläkoulu Pälkäneen yhteiskoulu yhdistettiin osana Pälkäneen kouluverkkouudistusta.
Koulun nimestä järjestettiin keväällä 2021 kunnansisäinen kilpailu, jossa kuntalaiset saivat jättää ehdotuksia uuden koulun nimestä. Ehdotuksien pohjalta järjestettiin äänestys, jossa kuntalaiset saivat äänestää mieleistään ehdotusta. Viisi eniten ääniä saanutta vaihtoehtoa eteni Pälkäneen kunnan sivistyslautakunnan käsittelyyn. Sivistyslautakunta päätti kokouksessaan 22. huhtikuuta 2021 äänin 8–1, että uuden koulun nimeksi tulee Kostianvirran yhtenäiskoulu.
Luokat 1–6 toimivat edelleen Kostian koulun vanhassa rakennuksessa ja luokat 7–9 samoin Pälkäneen yhteiskoulun vanhassa rakennuksessa, yhdessä Pälkäneen lukion kanssa. Kunta kuitenkin suunnittelee uuden modernin koulurakennuksen rakentamista Onkkaalaan, elokuussa 2018 valmistuneen Kostia Areenan läheisyyteen, nykyisen yläkoulu-lukiorakennuksen ja valtatie 12:n väliin. Kouluhankkeen edellyttämä asemakaavan muutos on parhaillaan käynnissä. Uuden rakennuksen on tarkoitus sisältää tilat ala- ja yläkoululle sekä lukiolle. Hanke uudesta koulurakennuksesta etenee rakennusvaiheeseen aikaisintaan loppuvuonna 2025, sisältäen vanhan 1950-luvulla valmistuneen yläkoulu-lukiorakennuksen purkamisen. Uusien tilojen käyttöönotto alkaisi noin loppuvuodesta 2027. Hankkeen suunnittelu- ja rakennuskustannuksiin on varattu 20 miljoonaa euroa, mikä olisi toteutuessaan Pälkäneen historian suurin yksittäinen investointi.
Elisa Holopainen

| Elisa Holopainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 2001 (ikä 22) Tuusniemi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  166 cm
Paino:  58 kg
Seura
Seura:  Frölunda HC
Sarja:  SDHL
Pelinumero:  18
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:   KalPa Naiset Kiekko-Espoo
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2019 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2024 | jääkiekko |  |
Elisa Holopainen (s. 27. joulukuuta 2001 Tuusniemi) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudesta 2024–2025 alkaen SDHL:ssä pelaavaa Frölundaa. Hän on pituudeltaan 166 cm.
Elisa Holopainen on kertonut aloittaneensa jääkiekon neljävuotiaana. Holopainen pelasi KalPassa SM-sarjaa/liigaa kausilla 2016−2021, ja saavutti SM-hopeaa kaudella 2020–2021. Hän siirtyi Kiekko-Espooseen kaudeksi 2021–2022, jolloin voitti Suomen-mestaruuden. Hän palasi KalPaan kausiksi 2022–2024, jolloin saavutti pronssia. Hän on voittanut runkosarjan maali- ja pistetilaston kausilla 2019–2020 ja 2020–2021, maalitilaston kaudella 2022–2023 ja syöttötilaston 2021–2022 sekä pudotuspelien maali- ja pistepörssin kausilla 2018–2019, 2020–2021 ja 2021–2022. Hänet on valittu Liigan parhaaksi pelaajaksi kausilla 2018–2019 ja 2020–2021 sekä parhaaksi hyökkääjäksi kausilla 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022. All stars -kentälliseen hänet on nimetty kausilla 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021, 2021–2022, 2022–2023 ja  2023–2024.
Holopainen on pelannut pääsarjatasolla kaikkiaan 203 runkosarjaottelua. Niissä hän on tehnyt 235 maalia ja antanut 200 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 58 ottelussa 58 maalia ja antanut 34 maalisyöttöä.
Holopainen pelasi alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2017, 2018 ja 2019. Vuoden 2019 kisoissa Suomi sai pronssia, ja Holopainen voitti maali- ja pistetilaston sekä valittiin All stars -kentälliseen ja turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2018−2019. Hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen kotikisoissa 2019 sekä pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021, olympialaisissa 2022 ja MM-kilpailuissa 2024. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa 2022. Hän on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä kaikkiaan 116 maaottelua, joissa hän on tehnyt 32 ja syöttänyt 33 maalia. Olympialaisissa pelaamissaan seitsemässä ottelussa hän on tehnyt yhden maalin ja antanut kolme maalisyöttöä. MM-kilpailujen 28 ottelussa hän tehnyt yhdeksän ja syöttänyt viisi maalia.
AABA-rakenne

AABA-rakenne on yleinen populaarimusiikin kappalerakenne. Yleensä 32 tahdin mittaisena soitettavassa rakenteessa soitetaan ensin kahdeksan tahdin mittainen A-osio, joka sen jälkeen toistetaan joko samanlaisena tai varioituna. Tämän jälkeen soitetaan kahdeksan tahdin mittainen B-osa, joka eroaa A-osasta melodialtaan ja on joskus myös eri sävellajissa. B-osan jälkeen A-osa toistetaan. A-osan melodiaa varioidaan usein toisella ja kolmannella toistolla.
Yhdysvaltalaiset Tin Pan Alley -säveltäjät käyttivät AABA-muotoa yleisesti, ja 1920-luvun puolivälissä siitä tuli pääasiallinen kappalerakenne yhdysvaltalaisessa populaarimusiikissa. Nykyaikaisessa valtavirran populaarimusiikissa AABA-rakenne sen sijaan on harvinaisempi kertosäkeen yleistyttyä.
Esimerkkejä AABA-rakennetta käyttävistä kappaleista ovat muun muassa Veikko Samulin ”Tahdon olla sulle hellä”, George Gershwinin ”I Got Rhythm” ja Harold Arlenin ”Over the Rainbow”. Cole Porterin ”Love for Sale” käyttää pidennettyä AABA-rakennetta 16 tahdin mittaisilla A- ja B-osioilla.
Aak (laiva)

Aak Kieler Wochella
Aakin kaaripiirros
Aak on alankomaalainen kaksimastoinen purjelaivatyyppi. Aakeja on käytetty rahdin kuljetukseen varsinkin Reinillä.
Aalisjoen valuma-alue

Aalisjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.95) on Tengeliönjoen valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 338,7 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,84 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Konttajärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Lankojärven alueelle (67.94).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Konttajärven alue (67.951)
Aalisjoen alaosan alue (67.952)
Aalisjoen keskiosan alue (67.953)
Aalisjärven valuma-alue (67.954)
Pojasjoen valuma-alue (67.955)
Mustiojan valuma-alue (67.956)
Heinäkurun valuma-alue (67.957)
Lompolojoen valuma-alue (67.958)
Sirkkajoen valuma-alue (67.959)
Japanin viralliset suurkaupungit

(Väripalloa napsauttamalla pääsee kaupungin artikkeliin)

      ― Virallinen suurkaupunki

      ― Ydinkaupunki

      ― Erityiskaupunki
Japanin viralliset suurkaupungit (jap. 政令指定都市, seirei shitei toshi, ”valtion [asetuksella] nimittämät kaupungit”) ovat Japanin paikallishallintolaissa (jap. 地方自治法, Chihō jichihō, luvun 252 pykälä 19) määritelty suurkaupunkien luokka. Virallisia suurkaupunkeja on yhteensä 20: niissä täytyy lain mukaan olla vähintään 500 000 asukasta, mutta valtaosassa asukkaita on yli miljoona.
Virallisille suurkaupungeille annetaan useita valtaoikeuksia, jotka kuuluvat tavallisesti prefektuureille. Nämä oikeudet koskevat 18:aa eri aluetta, kuten kaupunki- ja liikennesuunnittelua sekä sosiaali- ja terveyspalveluita. Käytännössä viralliset suurkaupungit toimivat prefektuurien kanssa samalla tasolla.
Historia

1920- ja 1930-luvuilla kaupungeille annettiin Japanissa vähitellen laajempi itsehallinto. Tähän liittyen Tokion kaupunki liitti itseensä vuonna 1932 suuria alueita, niin että sen pinta-ala laajeni viisinkertaiseksi. Toisen maailmansodan aikana paikallishallinto kuitenkin lakkautettiin, ja Tokion kaupunki asetettiin suoraan keskushallinnon alaisuuteen prefektuurina. Sodan jälkeen voimaan astui uusi laki Tokion erityisasemasta maan pääkaupunkina. Sen myötä Tokio jaettiin erillisalueisiin, joista kukin sai samantyyppiset oikeudet kuin muilla kaupungeilla. Uusi paikallishallintolaki vuonna 1947 palautti itsehallinnon kaikille kunnille. 1950-luvun kuluessa sitä muutettiin antamaan lisää valtaa maan suurimmille kaupungille. Vuonna 1956 laissa määriteltiin Tokion jälkeen tärkeimmät viisi kaupunkia, joissa oli yli miljoona asukasta – Kioto, Osaka, Jokohama, Nagoya ja Kōbe – virallisiksi suurkaupungeiksi.
Virallisille suurkaupungeille annettiin monia valtaoikeuksia, jota yleensä kuuluvat prefektuureille. Lisäksi ne jaettiin suuralueisiin (区, ku), joilla on kaikilla oma hallintonsa. Tokion erillisalueista poiketen suuralueiden valtuutetut nimittää kuitenkin kaupungin pormestari, eikä heitä valita vaaleilla. Alun perin virallisilta suurkaupungeilta vaadittiin useita ominaisuuksia: kaupungissa tuli olla vähintään 500 000 asukasta, sen väestötiheyden tuli olla yli 2 000 asukasta neliökilometrillä ja asukkaista alle kymmenesosa sai olla töissä alkutuotannon parissa. Seuraavien vuosikymmenten aikana useat kaupungit saavuttivat tarvittavat vaatimukset joko luonnollisen kasvun (kuten Suur-Tokioon kuuluva Kawasaki) tai kuntaliitosten kautta (kuten usean kaupungin yhteenliittymänä syntynyt Kitakyūshū). Myöhemmin asukastiheyteen ja talousrakenteeseen liittyvät kriteerit poistettiin, mutta käytännössä virallisen suurkaupungin asema annettiin vain kaupungeille, joissa oli tai joissa ennustettiin pian olevan yli miljoona asukasta. Chiba oli ensimmäinen virallinen suurkaupunki, joka ei koskaan saavuttanut miljoonan asukkaan rajaa.
1990- ja 2000-luvuilla paikallishallintolakiin tehtiin merkittäviä uudistuksia, ja virallisten suurkaupunkien alapuolelle perustettiin kaksi uutta kaupunkiluokkaa, ydinkaupungit vuonna 1995 ja erityiskaupungit vuonna 2000. Eräs syy näille uudistuksille oli vaikea taloudellinen tilanne. Maan hallitus otti tavoitteekseen kuntien määrän voimakkaan vähentämisen, ja uusilla suurkaupunkinimityksillä kaupunkeja rohkaistiin muodostamaan suurempia hallinnollisia yksiköitä. Nimityksistä onkin tullut tapa nousta ylemmäs kansallisessa kuntahierarkiassa ja hyötyä korkeamman aseman tuomista eduista. Merkittävä kuntaliitos tapahtui vuonna 2001, kun Urawan, Ōmiyan ja Yonon kaupungit yhdistyivät uudeksi Saitaman kaupungiksi, jolle myönnettiin virallisen suurkaupungin asema. Muutaman vuoden kuluessa jo lähes 80 prosenttia maan kunnista harkitsi kuntaliitoksia. Vuonna 2002 paikallishallintolakia uudistettiin jälleen, ja virallisten suurkaupunkien epävirallista väestörajaa laskettiin miljoonasta 700 000 henkeen. Muutoksen myötä virallisten suurkaupunkien määrä kasvoi 2000-luvulla nopeasti.
Aiheesta muualla

Paikallishallintolain teksti (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Luettelo Savitaipaleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Savitaipaleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Savitaipaleen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Legalismi

Legalismi eli lakipositivismi korostaa oikeuden alkuperän palautuvan inhimillisten päätösten sekä niiden noudattamiseen käytetyn pakon yhteisvaikutukseen. Lakipositivismista on johdettu normatiivinen teoria oikeudesta, jolloin voimassa oleva oikeus voidaan palauttaa säädeltyjen lakien teksteihin. Tästä seuraa, että mikä tahansa tahtomisen tuote voi olla oikeuttaselvennä. Säädetyn lain ei tule siis olla moraalin tai muunkaan poliittisen järjestelmän mukainen ollakseen pätevä.
Legalismin kritiikki

Legalismin heikkoutena on modernin oikeusjärjestelmän tarvitseman hyväksyttävyyden ja ihmisten vakaumuksista kumpuavan tuen merkityksen aliarvioiminen. Lakipositivismin sisäinen kritiikki kohdistuu oikeusjärjestelmän antamien lupausten lunastamisen arvioimiseen pitäen lähtökohtana sitä, mitä järjestelmä julkisesti lupaa juridisten oikeuksien haltioille. Ulkoisella kritiikillä tarkoitetaan järjestelmän arvostelemista perusteilla, joita järjestelmä ei lainkaan lupaa toteuttaa.
Arkikielessä legalismilla voidaan tarkoittaa yksisilmäistä ohjesääntösokeutta ja lain kirjaimen pilkuntarkkaa noudattamista lain hengestä piittaamatta. Legalismi ei tunnusta metaetiikkaa eikä kirjoittamattomia oikeusperiaatteita (vrt. luonnonoikeus), jolloin lain sanatarkka noudattaminen voi tehdä niistä epäjohdonmukaisia ja ristiriitaisia suhteessa toisiinsa.
Jorma Aalto (hiihtäjä)

Jorma Ilmari Aalto (s. 24. elokuuta 1957 Tampere) on suomalainen hiihtäjä.
Aalto sijoittui Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa 30 kilometrin kilpailussa 26:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kankaantaan Kisaa ja Nokian Pyryä. Hän saavutti SM-pronssia 50 kilometrillä vuonna 1981. Vuoden 1980 SM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 50 kilometrillä ja vuonna 1979 kuudenneksi 30 kilometrillä. Vuoden 1980 Salpausselän kisoissa Aalto sijoittui 50 kilometrillä kolmanneksi. Hän voitti urallaan viisi TUL:n mestaruutta. Vuonna 1981 hän voitti kaikki kolme TUL:n henkilökohtaista matkaa.
Aalto on pituudeltaan 182 cm ja siviiliammatiltaan urheilupaikkojen hoitaja.
Jorma Aallon veljen puoliso on ampumahiihdon olympiaedustaja Pirjo Aalto (o.s. Mattila).
Sariola

Sariola voi tarkoittaa:
Henkilöitä

Aale Sariola (1882–1948), kansanedustaja (Suomalainen puolue)
Aleksi Sariola (s. 1980), näyttelijä ja laulaja
Eeva-Leena Pokela (ent. Sariola, s. 1954), laulaja, säveltäjä ja näyttelijä
Esa Sariola (s. 1951), psykologi, kirjailija ja tutkija
Fanny Sariola (1860–1886), runoilija
Heikki Sariola (s. 1958), kirkkoherra ja lääninrovasti
Ilkka Sariola (s. 1969), pappi ja kuvataiteilija
J. A. F. Sariola (ent. Grönroos, 1886–1867), Suomen Tivolin johtaja
Jukka Sariola (1963–2024), vammaisjärjestövaikuttaja ja kirjailija
Jyri Sariola (s. 1981), musiikkituottaja ja rumpali
Jyrki Sariola (1951–2011), Suomen Tivolin pitkäaikainen johtaja
Kerkko Sariola (s. 1999), malli
Lauri Sariola (1887–1940), kansanedustaja (Maalaisliitto)
Marjut Sariola (s. 1948), näyttelijä
Mauri Sariola (1924–1985), kirjailija
Petteri Sariola (s. 1984), kitaristi
Raimo Sariola (s. 1953), sellisti
Seppo Sariola (1913–1990), näyttelijä
Toivo Sariola (1914–1985), tivolinjohtaja, yleisurheilija ja pesäpalloilija
Tuula Sariola (s. 1941), kirjailija Mauri Sariolan leski, eräiden teosten väitetty kirjoittaja
Yrjö Sariola (1932–2016), Lapuan hiippakunnan piispa 1974–1995
Muuta

Sariola, Kalevalassa esiintyvä paikannimi
Tivoli Sariola
Metalliyhtye Sariola
Sariolan koulu, koulu Kangasalan Sahalahdella
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Jorma S. Aalto

| Jorma S>  Aalto.oikeuskansleri |
| --- | --- |
 1986–1998  
Edeltäjä:  Kai Korte
Seuraaja:  Paavo Nikula
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1935 Säkkijärvi
Kuollut: 15. tammikuuta 2019 (83 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Leena Anneli Huhtanen
Tiedot
Koulutus:  oikeustieteen tohtori (1966)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Jorma Sakari Aalto (14. helmikuuta 1935 Säkkijärvi – 15. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen virkamies. Hän oli apulaisoikeuskansleri vuosina 1971–1973, eduskunnan oikeusasiamies vuosina 1974–1986 ja oikeuskansleri eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1998 asti. Koulutukseltaan Aalto oli oikeustieteen tohtori, ja hän toimi myös prosessioikeuden apulaisprofessorina Turun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa.
Oikeuskansleriaikoinaan Aalto joutui ottamaan kantaa muun muassa Mikkelin panttivankidraamaan, Arja Alhon ERM-kytkentään ja Natura-kanteluihin. Oikeuskanslerina Aalto päätti, ettei kauppa- ja teollisuusministeri Kauko Juhantalon koplaus-asia anna aihetta toimenpiteisiin. Pian kuitenkin Sauli Niinistön johtama eduskunnan perustuslakivaliokunta teki aloitteen syytetoimien käynnistämisestä. Juhantalo joutui syytteeseen ja sai vuonna 1993 vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen valtakunnanoikeudessa. Kuusi kansanedustajaa vaati myös Aallon haastamista valtakunnanoikeuteen hänen tekemänsä syyttämättäjättämispäätöksen vuoksi, mihin perustuslakivaliokunta ei kuitenkaan katsonut olevan aihetta.