stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mao Zedong
Yksityiselämä > Perhe

Maon vanhemmat olivat Mao Yichang (1867–1919) ja tämän vaimo Wen Qimei (1870–1920). Perhe oli varsin varakas. Mao oli perheensä kolmas lapsi. Hänen vanhemmat veljensä kuolivat kuitenkin jo sylilapsina. Aikuisikään elivät veljet Mao Zemin (1895–1943) ja Mao Zetan (1905–1935) sekä adoptiosisko Mao Zejian (1905–1929). Kaikki kolme olivat aktiivisia kommunisteja ja kuolivat Kiinan sisällissodassa. Kaikissa sisarusten nimissä esiintyy sama zé (泽). Tämä on tyypillinen kiinalainen nimeämistapa, ja sukupolven nimeämiskaava oli päätetty jo 1700-luvulla kirjoitetussa sukukronikassa. Zedong tarkoittaa ’idän valaisijaa’ (zé, ’valaista’; dōng, ’itä’). Sukunimi Máo (毛) merkitsee karvaa.
Mao oli naimisissa neljästi. Ensimmäinen avioliitto Luo Yixiun (aviossa 1908–1910) kanssa oli järjestetty, eikä Mao koskaan tunnustanut sitä. Maon toinen vaimo Yang Kaihui (aviossa 1921–1927) oli hänen entisen etiikanopettajansa tytär. Kuomintang murhasi Yangin kostona Maon vallankumouksellisesta toiminnasta. He Zizhenin (aviossa 1928–1939) kanssa Mao aloitti suhteen jo ennen Yangin kuolemaa. He oli Maon vanhan ystävän sisar ja innokas kommunistisen puolueen jäsen. Vuonna 1939 Mao erosi Hestä ja avioitui näyttelijä Jiang Qingin kanssa. Tämä herätti kommunistien keskuudessa pahennusta, sillä He oli yksi harvoista pitkästä marssista selviytyneistä naisista. Puoluejohto hyväksyi avioliiton sillä ehdolla, että Jiang pysyisi seuraavat 20 vuotta erossa politiikasta. Vuodesta 1963 alkaen Jiang aktivoitui poliittisesti ja kohosi Kiinan vaikutusvaltaisimmaksi naiseksi. Hänellä oli paljon valtaa erityisesti taiteen ja kulttuurin saralla. Maon kuoltua Jiang joutui epäsuosioon ja Maon viimeisten vuosien poliittiset ylilyönnit vieritettiin hänen syykseen.
Mao sai ainakin kymmenen lasta: kolme Yangin, kuusi Hen ja yhden Jiangin kanssa. Maon ja Yangin lapset kasvoivat äitinsä luona tämän kuolemaan saakka. Orvoiksi jäätyään heidät lähetettiin Shanghaihin, missä heidän kasvatuksestaan vastasivat paikalliset kommunistit. Maon ja Hen lapsista suuri osa jätettiin sukulaisten tai maalaisperheiden hoitoon, koska heitä ei voinut ottaa mukaan sotatoimialueelle. Vallankumouksen jälkeen lapsia yritettiin useampaan otteeseen tuloksetta etsiä. Maon vanhin poika Anying koulutettiin Neuvostoliitossa, missä Stalin piti häntä käytännössä panttivankina. Anying teki sittemmin uraa sotilaana ja kaatui Koreassa. Läheisimmät välit Maolla oli Jiang Qingin kanssa saamansa tyttären Li Nan kanssa. Jonkin aikaa Mao jopa kaavaili tästä seuraajaansa. Li Na on edelleen elossa, samoin Maon toinen tytär Li Min. Sukunimi Li periytyy Maon Yan’anissa käyttämästä salanimestä. Maon pojanpoika Mao Xinyu on Kiinan armeijan kenraalimajuri ja julkisuuden henkilö, kun taas Li Minin tytär Kong Dongmei on eräs Kiinan rikkaimmista ihmisistä.
Valtansa vuosina Maolla oli suuri määrä rakastajattaria. Ei tiedetä, saiko hän heidän kanssaan lapsia. Viimeiset vuodet Maosta huolehtivat entiset rakastajattaret Zhang Yufeng ja Meng Jinyu, eikä salamurhaa pelännyt Mao luottanut kehenkään muuhun.
Yksityiselämä > Henkilökuva

Mao oli jo teini-ikäisenä pitkä, vahva ja komea. Nuorena hän urheili paljon. Hän oli luonnostaan karismaattinen, mutta karismaa myös järjestelmällisesti tuotettiin propagandan avulla. Maon viimeisinä elinvuosina hänen heikentynyt kuntonsa salattiin ja julkisuudessa nähdyt kuvat olivat retusoituja.
Maon maalaistausta heijastui hänen kansanomaisessa ja epähienostuneessa käytöksessään, mikä erotti hänet tyypillisestä kiinalaisälymystöstä. Hän oli talonpoikaisuudestaan ylpeä ja saattoi käyttää karkeaa kieltä. Mandariinikiinaa hän puhui voimakkaalla hunanilaisella korostuksella. Mao vierasti sosiaalisia normeja eikä juuri piitannut mukavuuksista tai siitä, miltä asiat näyttivät ulkoisesti. Peseytymiseen hän käytti höyryävää pyyhettä. Hunanilaiseen tapaan Mao piti tulisesta ruoasta. Hän tupakoi runsaasti ja tuli vanhemmalla iällä riippuvaiseksi unettomuuden hoitoon määrätyistä sedatiiveista. Mao ei yleensä käyttänyt kelloa, hänen päivärytminsä oli epäsäännöllinen ja hän saattoi valvoa yli vuorokauden tai järjestää makuuhuoneessaan kokouksia keskellä yötä. Huonoista elintavoistaan huolimatta Maolla oli hyvä yleisterveys.
Alexander Pantsovin ja Steven I. Levinen (2012) mukaan Mao oli yksi 1900-luvun suurista utopisteista, joka yritti parhaan taitonsa mukaan nostaa Kiinan vauraaksi ja vaikutusvaltaiseksi maaksi. Samalla hän kuitenkin tuudittautui toiveajatteluun, ympäröi itsensä mielistelijöillä ja hekumoi omalla henkilökultillaan. Jo nuorukaisena hän haaveili vallasta, maineesta ja sankaruudesta, jota mitkään säännöt eivät kahlitsisi. Edgar Snow’n (1937) mukaan Maossa yhdistyivät syvällinen älykkyys ja maalaismainen juonikkuus. Snow pani merkille myös Maon häikäilemättömyyden ja ”syväänjuurtuneen omanarvontunnon”. Ross Terrillin (1980) mukaan Mao oli nuorena vaatimaton ja vilpitön, mutta muuttui iän myötä röyhkeäksi ja petolliseksi. Monet Maon julkisista lausunnoista olivat pragmaattista julistamista, johon hän ei todellisuudessa uskonut. Toisaalta monet Maon väkivaltaisista tai suvaitsemattomista, yksityisesti annetuista lausunnoista olivat liioiteltuja tunteenpurkauksia. Terrillin mukaan Maon ”henkeäsalpaava epärehellisyys” löi laudalta muut kommunistijohtajat, kenties jopa kaikki 1900-luvun poliitikot. Mao myös nautti alaistensa tahallisesta šokeraamisesta. Toisaalta hän osasi olla tarvittaessa huomaavainen, käydä maanläheisiä keskusteluja ja luopua kunniasta, jos se hänen mielestään kuului jollekulle muulle. Historioitsija Daniel Leese on kuvaillut Maon luonteen kehitystä häiritseväksi: maanläheinen, sovinnollinen ja mietteliäs hallitsija muuttui yhä häikäilemättömämmäksi, hillittömämmäksi ja omahyväisemmäksi. Vastaavasti Maon kyky vastaanottaa kritiikkiä heikkeni jatkuvasti. Philip Shortin (2000) mukaan Mao eli 1960- ja 1970-luvut hovinsa ympäröimänä, muusta Kiinasta eristettynä, eikä hänen elämässään enää ollut spontaaneja ja tasavertaisia kohtaamisia muiden ihmisten kanssa. Yksinäisyyttään Mao pakeni naisseikkailujen pariin.
Kirjailija ja kalligrafi

Mao kirjoitti suuren määrän poliittis-filosofista ja sodankäynnin teoriaa käsittelevää kirjallisuutta. Valtaannousun jälkeen ne muodostivat Kiinan kansantasavallan kirjallisen kaanonin. Valittujen teosten kolme osaa ilmestyivät vuosina 1951–1953, ja Mao itse osallistui niiden toimittamiseen. Neljäs osa ilmestyi vuonna 1960 ja viides osa 1977. Valitut teokset sisältävät kymmeniä tekstejä vuodesta 1926 (”Tutkielma Kiinan yhteiskuntaluokista”) vuoteen 1957 (”Kaikki taantumukselliset ovat paperitiikereitä”). Intiassa julkaistiin sittemmin vielä neljä osaa valittuja teoksia. Toimitustyön myötä tekstit muuttuivat huomattavasti, eivätkä ne anna todenmukaista kuvaa Maon ajattelun kehityksestä.
Mao oli tuottelias runoilija. Hän tutustui kiinalaisen kirjallisuuden klassikoihin jo lapsena. Koulu painotti kungfutselaisen kaanonin ulkoa opettelua, mutta Mao piti enemmän Kolmen kuningaskunnan kertomuksesta, Vedenvarren tarinoista ja muista kiinalaisen proosan klassikoista. Runoissaan hän siteeraa kuitenkin silti Kungfutsea, Zen Zania ja muita klassikoita. Myös venäläinen kirjallisuus vaikutti Maoon. Runojen toistuvia aiheita ovat luonto ja historia. Mao kirjoitti useimmat tekstinsä käsin. Hän tunsi kiinalaisen kalligrafian historian hyvin ja kokeili elämänsä aikana monenlaisia tyylejä ennen kuin kehitti omansa. Kiinassa ”Mao-tyyli” (毛体) on sangen arvostettu ja sitä pidetään sekä omaperäisenä että monipuolisena.
Kirjallisuutta

Dikötter, Frank: Mao. Kiinan suuri nälänhätä 1958–1962.  (Mao’s Great Famine. The History of China’s Most Devastating Catastrophe, 1958–62, 2010.)  Suomentanut Seppo Hyrkäs. Helsinki:  Siltala, 2011.  ISBN 978-952-234-067-2
Mao Tse-tung: Teoksia.  (Osat 1–2.)  Suomentanut Tuure Lehén. Helsinki:  Kansankulttuuri, 1958.
Mao Tse-tung: Otteita puheenjohtaja Mao Tse-tungin teoksista.  (Mao Zhuxi Yulu, 1964)  Helsinki:  Käännöskirjat, 1967.  – 2. painos: Suomi–Kiina-seura, 1971.
Mao Tse-tung: Runot.  Suomentanut Pertti Nieminen. Helsinki:  Tammi, 1973.  ISBN 951-30-2681-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mao Zedong. Diktaattoripörssi.
Mao Zedongin ”Punainen kirja”. Sosialismi.net, Internet Archive. (PDF)
Profiles: Mao Tse-tung. Cnn.com. (englanniksi)
Mao Tse-Tung Library. Marx2mao.com. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Mao perheineen asui lapsuudenkotinsa itäsiivessä ja naapurit läntisessä. Talo on nykyään matkailunähtävyys.
Mao 19-vuotiaana.
Maon toinen vaimo Yang Kaihui lapsineen.
Mao Kantonin-vuosinaan.
Mao puhuu väkijoukolle (filmi, ei ääntä).
Mao kolmannen vaimonsa He Zizhenin kanssa vuonna 1936.
Pitkän marssin reitti 1934–1935. Tummanpunainen alue kartan yläosassa on kommunistien tukialue Yan’anissa ja sen ympäristössä.
Mao ja Tšiang Kai-šek skoolaavat Japanista saadulle voitolle vuonna 1945.
Mao julistaa Kiinan kansantasavallan perustetuksi 1. lokakuuta 1949.
Kommunistimaiden johtajat Stalinin 70-vuotissyntymäpäivillä: vasemmalta oikealle Mao Zedong, Nikolai Bulganin, Josif Stalin, Walter Ulbricht ja Jumžagijn Tsedenbal.
Mao noin vuonna 1955.
Mao tapaa kansankommuunin työläisiä vuonna 1959.
Nikita Hruštšov, Mao Zedong, Ho Tši Minh ja Song Qingling vuonna 1959.
Mao ja Lin Biao punakaartin kokouksessa vuonna 1966.
Mao ja Henry Kissinger Pekingissä 1972. Taustalla Kiinan pääministeri Zhou Enlai.
Otteita puheenjohtaja Mao Zedongin teoksista. Erikielisiä painoksia kiinalaisella torilla vuonna 2013.
”Kansan vapautusarmeija on Mao Zedongin ajattelun suuri koulu.”
Mao vaimonsa Jiang Qingin ja tyttärensä Li Nan kanssa (1940-luku).
Mao englanninopettajansa Zhang Yufengin kanssa 1964.
Esimerkki Maon kalligrafiasta: Li Bain runo pronssitauluun kirjoitettuna.
Pohjois-Floridan yliopisto

| Pohjois-Floridan yliopisto> University of North Florida |
| --- | --- |

Motto:  No one like you. No place like this.
Perustettu:  1969
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Jacksonville, Florida  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.unf.edu/
Pohjois-Floridan yliopisto (engl. University of North Florida, lyh. UNF) on Yhdysvaltain Floridassa sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1969, ja se sijaitsee Jacksonvillen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Suomen meriteollisuus

M/S Freedom of the Seas rakenteilla Aker Yardsin Pernon telakalla helmikuussa 2006.
Rauman telakkaa.
Suomalainen meriteollisuus on yksi Suomen keskeisistä teollisuudenaloista. Suomalaisella laivanrakennuksella on pitkä historia. Meriteollisuus muodostuu telakoista, meriteknisen alan kokonaistoimittajista, suunnittelutoimistoista, järjestelmä-, laite- ja materiaalitoimittajista sekä offshore-teollisuudesta. Offshore-teollisuus valmistaa esimerkiksi merenalaisille öljy- ja kaasukentille etsintä- ja tuotantokalustoa.
Suomen meriteollisuus nykyään

Telakkateollisuuden sijaan yhä useammin käytetään meriteollisuuden käsitettä, mikä kuvastaa laivanrakennuksessa 1980- ja 1990-luvuilla tapahtunutta muutosta suurista telakkayhtiöistä verkostoituneeksi liiketoiminnaksi, jossa käytetään paljon alihankintaa ja kokonaistoimittajia. Uusimmissa suurissa risteilijöissä jopa yli 75 prosenttia laivan arvosta toteutetaan ulkoistettuna. Suomen meriteollisuuden liikevaihto oli 7,9 miljardia euroa vuonna 2014. Meriklusteri, johon kuuluu myös merenkulku ja satamatoiminnot, työllistää 48 400 henkeä ja sen liikevaihto oli 12,7 miljardia euroa vuonna 2014.
Yritysverkoston kirjo on monipuolinen ja laivojen ohella Suomen meriteollisuuden nykyistä erityisosaamista ovat niin sanotut ruoripotkurit, jäänmurtajat ja muut arktisten olojen laivat sekä niiden suunnittelu, monipolttoaineiset laivojen dieselmoottorit, lastinkäsittely- ja sammutusjärjestelmät sekä sisustusvarustelun uudistusprojektit. Alan asiakkuudet ovat lähes kokonaan kansainvälisiä ja alan yrityksillä on paljon erilaisten laitteiden ja suunnittelutyön vientiä. 2010-luvulla laivatyypeittäin toiminnan volyymistä lähes puolet on kohdistunut risteilyaluksiin ja autolauttoihin erityisesti telakoiden kautta, mutta muiden kone- ja laitetoimittajien johdosta myös puolet kokonaistuotannosta päätyy erilaisiin rahti- ja offshore-aluksiin.
Globaaliin kilpailuun vastatakseen myös meriteollisuusyritysten on todettu pyrkivän jatkossa kehittämään lisää esimerkiksi huoltoon ja palveluihin keskittyvää liiketoimintaa, jolloin liiketoimintaa tehdään pitkin laitteen niin sanottua elinkaarta ennen ja jälkeen toimitettavan laitteen valmistusta.
Telakat > Suomessa toimivia telakoita

Pernon telakka (Turku)
1975 alkaen Oy Wärtsilä Ab / 1989 Kvaerner Masa-Yards Oy / 2004 Aker Finnyards Oy / 2008 STX Finland Oy / 2014 Meyer Turku Shipyard Oy
Hietalahden telakka (Helsinki)
1865 Helsingfors Skeppsdocka / 1894 Hietalahden Sulkutelakka- ja konepaja / 1926 Kone- ja Siltarakennus/ 1938 Oy Wärtsilä Ab /1989 Kvaerner Masa-Yards Oy / 2005 Aker Finnyards/ 2008 STX Finland Oy/ 2011 Arctech Helsinki Shipyard Oy/ 2019 Helsinki Shipyard Oy
Rauman telakka
1945 Rauma-Raahe / 1952 Rauma-Repola / 1992 Finnyards Oy / 2005 Aker Finnyards / 2008 STX Finland Oy/ 2014 Rauma Marine Constructions Oy
Mäntyluodon telakka (Pori)
1972 Rauma-Repola Oy / 1991 Rauma Offshore Oy / 1997 Aker Mäntyluoto / 1999 Mäntyluoto Works (Coflexip & Technip) / 2004 Technip Offshore Finland Oy
Uudenkaupungin Työvene (Uusikaupunki, 1987 alkaen)
Luonnonmaan korjaustelakka (Naantali)
1975 Navire Oy / 1989 Turun Korjaustelakka Oy / 2007 BLRT Group
Suomenlinnan telakka (Helsinki)
juuret 1750-luvulla / valtion ja laivaston käytössä 1921–1945 / 1946 Valmet / 1987 Viaporin Telakka ry / 2000-luvulla Turun Korjaustelakka / 2011 Alfons Håkans Oy
Teijon telakka (Salo)
1960 Wihuri-yhtymä / 1978 Finnmekano Oy / 1990-luvun alku Teijon Telakka Oy / 1994 APX-Metalli Oy:n Western Shipyard Oy
Marine Alutech (Salo, työveneitä)
1985 Waterman Oy / 1991 Marine Alutech Oy
Kewatec AluBoat Oy (Kokkola, työveneitä)
Mobimar Oy (Turku)
Wilenius Båtvarv
Telakat > Toimintansa lopettaneita telakoita

Aurajoen telakat (Turku, 1738-2003)
1738 Åbo Gamla Skeppswarf / 1842 Cowie & Ericsson / 1863 W:m Crichton & C:o Cowie & Ericsson / 1914 Ab Crichton / 1924 Ab Crichton-Vulcan Oy / 1938 Oy Wärtsilä Ab / 1984 Turun Korjaustelakka 2003 asti
Olkiluodon telakka (Eurajoki, laivanrakennustoimintaa 1980-1990-luvuilla)
Hollmingin telakka (Rauma Korkeakari, 1945–1991)
1945 Hollming Oy / 1991 Finnyards Oy
Uudenkaupungin telakka (1892–1990)
1892 I.R. Isaksson / 1916 Ab Maskinfabrik Herkules Oy / 1922 Uudenkaupungin Laiva Oy / 1933 Gustaf Erikson Rederi omistukseen (Uudenkaupungin Telakka ja Konepaja Oy) / 1973 Rauma-Repola Oy:n Uudenkaupungin telakka
Inkilänniemen telakka (Savonlinna, 1969–1989)
1969 Savonlinnan Konepaja / 1972 Rauma-Repola Oy Savonlinnan telakka
Laivateollisuus (Turku Pansio, 1945–1988)
1945 Oy Laivateollisuus Ab / 1973 Valmetin omistukseen / 1986 Wärtsilä Meriteollisuus
Vuosaaren telakka (Helsinki Vuosaari, 1974–1987, satunnaista korjaustelakointia 2004 asti)
Pansion telakka (Turku Pansio, 1951–1986)
sodan aikana laivaston konepaja / 1951 Valmet Oy / 1986 Wärtsilä Meriteollisuus
Valkon Telakka (Loviisa, 1946–1982)
1946 Valkon Laiva Oy / 1952 Rauma-Repola Oy Valkon Telakka
Reposaaren Konepaja (Pori, 1826–1863, 1915–1976)
1915 Reposaaren moottoritehdas Oy / 1923 Reposaaren Höyrysaha Oy / 1925 Reposaaren Konepaja- Oy W. Hacklin Ab / 1973 Rauma-Repola Oy
Katajanokan telakka (1939–1975)
Helsingin laivastoaseman telakka / 1958 Valmet Oy
Turun Veneveistämö (Turku Ruissalo, 1889–1954)
Paul Wahl & Co (Varkaus, 1850–1909)
Porin Konepaja
Viipurin konepaja
Telakat > Alan muita merkittäviä Suomessa toimiva yrityksiä

Wärtsilä (nykyään moottorivalmistaja)
ABB
Cargotec / MacGregor
Rolls-Royce
Almaco
Elomatic
FCR Finland
Deltamarin
Aker Arctic
Marioff
Steerprop
Napa
Meritekniikan koulutus Suomessa

Ammattikorkea- ja korkeakoulutason opetusta laiva- ja venetekniikassa saa Suomessa Turun ammattikorkeakoulussa. Lisäksi Satakunnan ammattikorkeakoulussa voi valita laivaopintoja. Meritekniikkaa voi opiskella Espoon Otaniemessä, Aalto-Yliopiston Insinööritieteiden Korkeakoulussa.
Kirjallisuutta

Eerola, Ville: Kun rauta kelluu. Välähdyksiä suomalaisen meriteollisuuden vuosisadasta.  Meriteollisuus ry, 2017.  ISBN 978-952-93-8882-0  Teoksen verkkoversio (pdf).
Aiheesta muualla

Meriteollisuus.fi
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna
Itä-Illinoisin yliopisto

| Itä-Illinoisin yliopisto> Eastern Illinois University |
| --- | --- |
Perustettu:  1895
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Charleston, Illinois  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.eiu.edu/
Itä-Illinoisin yliopisto (engl. Eastern Illinois University, lyh. EIU) on Yhdysvaltain Illinoisissa sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1895, ja se sijaitsee Charlestonin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Havaijin yliopisto (Manoa)

| Havaijin yliopisto (Manoa)> University of Hawaii at Manoa |
| --- | --- |
Motto:  Above all nations is humanity
Perustettu:  1907
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Honolulu, Havaiji  Yhdysvallat
Sivusto:  https://manoa.hawaii.edu/
Havaijin yliopisto (Manoa) (engl. University of Hawaii at Manoa, lyh. UHM) on Yhdysvaltain Havaijilla sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1907, ja se sijaitsee Honolulun kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Wade Belak

| Wade Belak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1976 Saskatoon, Saskatchewan
Kuollut: 31. elokuuta 2011 (35 vuotta) Toronto, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  196 cm
Paino:  101 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2011
Seurat:  Colorado Avalanche Calgary Flames Toronto Maple Leafs Coventry Blaze (EIHL) Florida Panthers Nashville Predators
NHL-varaus:  12. varaus, 1994 Quebec Nordiques
Aiheesta muualla
www.wadebelak.com
Wade Belak (3. heinäkuuta 1976 Saskatoon, Saskatchewan – 31. elokuuta 2011 Toronto, Ontario) oli kanadalainen ammattijääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana 549 NHL-ottelua Colorado Avalanchessa, Calgary Flamesissa, Toronto Maple Leafsissa, Florida Panthersissa ja Nashville Predatorsissa.
Ura

Belak aloitti jääkiekon kotipaikkansa Battlefordin koulun joukkueessa North Battleford North Stars. Hän siirtyi 17-vuotiaana WHL-juniorisarjan Saskatoon Bladesiin. Toisen WHL-kauden jälkeen Quebec Nordiques varasi Belakin NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Kaudella 1994–1995 Belak siirtyi Quebecin organisaation farmijoukkueeseen Cornwall Acesiin AHL-liigan pudotuspelien ajaksi. Hän kuitenkin palasi vielä neljänneksi kaudeksi 1995–1996 WHL:ään.
Belak liittyi Coloradoon muuttaneeseen Quebecin organisaatioon kaudeksi 1996–1997. Hän pelasi kauden aikana viisi NHL-ottelua Coloradossa, mutta valtaosan kaudesta AHL-liigassa Hershey Bearsissa, jossa Belak voitti Calder Cupin. Kaudella 1997–1998 Belak pelasi NHL:ssä kahdeksan ottelua.
Belak teki läpimurtonsa NHL:ään kaudella 1998–1999. Hän ehti pelata 22 ottelua Coloradossa ennen kuin Colorado myi hänet suuressa pelaajakaupassa René Corbetin ja Robyn Regehrin kanssa Calgary Flamesiin, josta Colorado sai Theoren Fleuryn ja Chris Dingmanin. Belak pelasi Calgaryssa kauteen 2000–2001 asti, ja sai vaihtelevasti peliaikaa. Lopulta Calgary laittoi Belakin waivers-listalle, josta Toronto Maple Leafs otti hänet.
Torontossa Belak pelasi vakiokokoonpanossa seitsemän kautta. Työsulun aikana 2004–2005 Belak pelasi Ison-Britannian EIHL-liigan Coventry Blazessa, jossa hän voitti sarjan mestaruuden. Toronto myi Belakin kaudella 2007–2008 Florida Panthersiin varaustilaisuuden varausvuoroa vastaan.
Jo seuraavan kauden 2008–2009 alussa Florida myi Belakin Nashville Predatorsiin vaihdossa Nick Tarnaskyyn. Kolmen Nashvillessä pelatun kauden aikana Belak pelasi vain alle puolet runkosarjasta. 2010–2011 helmikuussa Nashville lähetti Belakin farmijoukkueeseen, mutta 8. maaliskuuta Belak ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Kuolema

Belak löydettiin kuolleena torontolaisesta One King Street West -hotellista. Hänen kerrottiin tehneen itsemurhan hirttämällä itsensä. Belak oli kaiken kaikkiaan kolmas kanadalainen jääkiekkoilija, joka löydettiin kuolleena neljän kuukauden sisällä vuonna 2011. Toukokuussa kuoli Derek Boogaard ja elokuun puolessa välissä Rick Rypien.
Liikakansoitus

Ylikansoitus näkyy myös katukuvassa.
Valtioiden väestötiheys neliökilometriä kohden. (2007)
Alueet, joissa korkea väestötiheys (1994)
Liikakansoitus tai ylikansoitus on ihmislajiin kohdistuva erikoistapaus tilanteesta, jossa eliöiden lukumäärä ylittää elinympäristön kantokyvyn. Näin termeillä viitataan erityisesti ihmisen liialliseen määrään maapallolla.
Ihmispopulaation nopea kasvaminen viimeisen kahden vuosisadan aikana on herättänyt huolia siitä, että ihmisiä on maapallolla liikaa tai että ihmisiä olisi tulevaisuudessa liikaa, ja että planeetta ei välttämättä pysty ylläpitämään nykyistä tai sitä suurempaa populaatiota. Ihmispopulaatio on jatkanut kasvamistaan mustan surman jälkeen tauotta, ja 1800-luvun alussa maailman väkiluku oli ensimmäistä kertaa yli miljardin. Eliniänodotteen kasvu ja resurssien saatavuus teollisen- ja vihreän vallankumouksen seurauksena johti populaation nopeaan kasvuun maailmanlaajuisesti. 1960-luvulle tultaessa ihmisten määrä saavutti kolme miljardia, ja se tuplaantui kuuteen miljardiin seuraavien neljän vuosikymmenen aikana. Vuonna 2019 väkiluku oli noin 7,7 miljardia, ja vuosittainen kasvu 1,07 prosenttia, noin puolet 2,09 prosentin huipusta vuonna 1968. Tämänhetkiset ennusteet näyttävät tasaista madaltumista populaation kasvuvauhdissa. Ihmispopulaation ennustetaan kuitenkin kohoavan 10,9:een miljardiin vuoteen 2100 mennessä.
Nykyinen väestönkasvu, lisääntyvä resurssien käyttäminen ja niiden aiheuttamat ympäristöongelmat ovat vakava uhka maapallon luonnontaloudelle.