stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean-Louis Perret
Merkitys

Ranskankielisenä sveitsiläisenä Perret’llä oli ranskalaisia paremmat edellytykset luoda suhteita Ranskan ja Suomen välille. Hän teki suomalaista kirjallisuutta tunnetuksi Ranskassa, loi modernia ja länsimaista Suomi-kuvaa ja toisaalta houkutteli Ranskan kulttuurin huippunimiä vierailulle Suomeen. Senkin jälkeen kun hänet oli poliittisten kähmintöjen vuoksi saatu pois Suomesta, hänen suhteensa moniin suomalaisiin ystäviin säilyivät. Hän toimi edelleen Suomen hyväksi ja käänsi suomalaista kirjallisuutta.
Suomen kielen Perret opetteli varsin nopeasti Suomeen tulonsa jälkeen, niin että jo vuonna 1925 hän pystyi käymään keskusteluja suomeksi. Kielitaito oli hänelle erityinen etu muihin kulttuurin välittäjiin verrattuna. Hänellä oli näin mahdollisuus tutustua suomalaiseen yhteiskuntaan ja kulttuuriin laajemmin aikana, jolloin ruotsinkielinen sivistyneistö hallitsi kansainvälisiä kontakteja.
Käännökset

le Kalevala, épopée populaire finnoise, Elias Lönnrot, La renaissance du livre, 1927 (Traduction en prose d'après un abrégé en finnois).
le Kalevala, épopée populaire finnoise, Elias Lönnrot, Stock, 1931, (Traduction intégrale en vers métriques). Réédité en 1978 dans la collection Stock+plus.
le Kalevala, épopée populaire finnoise, Elias Lönnrot, Champion Classiques – Honoré Champion Éditeur, Paris, 2009. Nouvelle réédition rendue possible grâce au soutien de la Fondation Jan Michalski pour l'Écriture et la Littérature, CH-1147 Montricher, Canton de Vaud, Suisse.
les Sept Frères (Seitsemän veljestä), Aleksis Kivi, Stock, 1926.
les Sept Frères, Aleksis Kivi, Stock, 1947 (Nouvelle édition revue et abrégée).
Sainte Misère (Hurskas kurjuus), Frans Eemil Sillanpää, Rieder, 1928.
Silja ou une brève destinée (Nuorena nukkunut), Frans Eemil Sillanpää, Rieder, 1940. Réédité en 2000 par Esprit ouvert.
la Vie et le Soleil (Elämä ja aurinko), Frans Eemil Sillanpää, la Nouvelle Édition, 1943.
les Fugitifs (Pakolaiset), Johannes Linnankoski, Rieder, 1926.
la Fermière de Heikkilä (Taistelu Heikkilän talosta), Johannes Linnankoski, Werner Söderström (Helsinki),1929, Éditions de la Toison d'or ,1942
Cœurs de femme, Maria Jotuni, Werner Söderström (Helsinki), 1929.
Tempête sur la maison (Markku ja hänen sukunsa), Unto Seppänen, Éditions J.-H. Jeheber, 1939.
Les amants de Byzance (Johannes Angelos), Mika Waltari ; trad. du finnois par Jean-Louis Perret et Andrée Martinerie. Pandora 1981
Sinouhé l'Égyptien (Sinuhe, egyptiläinen). 1–2 / Mika Waltari, Orban 1947, 1948 (Useita painoksia eri kustantajilta)
Greeta et son seigneur (Greeta ja hänen herransa), Arvid Järnefelt, Toison d'Or, 1943
La guerre d'indépendance de Finlande 1918, J. O. Hannula, Payot, 1938
Précis d'histoire de Finlande (Suomen historian ääriviivat), Jalmari Jaakkola, Payot, 1942
Le testament de Mathilda Wrede, Ester Ståhlberg ; traduit et adapté du suédois par Jean-Louis Perret. Neuchatel (Suisse) : Delachaux & Niestlé, S. A., 1942
La somnambule, Irja Salla. Neuchâtel : Delachaux & Niestlé S.A., 1945.
Les origines de la diplomatie Ragnar Numelin ; trad. par Jean Louis Perret. Flammarion, 1945.
Les mémoires du maréchal Mannerheim 1882–1946, G. Mannerheim préface du général Weygand ; traduit et adapté du suédois par Jean-Louis Perret. Paris : Hachette , 1952.
L'ange noir : roman, Mika Waltari; traduit du finnois par Jean-Louis Perret et Andrée Martinerie, Amiot-Dumont, 1954
Käännökset > Esseet

la Guerre d'indépendance en Finlande, Ignatius et Soikeli, Werner Söderström (Helsinki), 1925.
Histoire politique de la Finlande de 1809 à 1955, L.-A. Puntila, Éditions de la Baconnière, 1966.
La présidence de la République en Finlande, Paavo Kastari, Éditions de la Baconnière, 1962.
Teoksia ranskaksi

Dictionnaire finnois-français, 1928.
Suomalais-ranskalainen sanakirja Jean-Louis Perret ja Tauno Nurmela. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1944. Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 0355-1768; 226
Panorama de la littérature contemporaine de Finlande, Sagittaire, 1936
Portrait de la Finlande, Plon, 1937.
la Finlande, Rieder, 1937.
Histoire de la littérature finlandaise, Otava (Helsinki), 1937.
la Finlande en guerre, Payot, 1940
Transmission du texte de Juvénal d’après une nouvelle collation, Helsingin yliopisto, 1927 (väitöskirja)
Aiheesta muualla

Tohtori Jean-Louis Perret, Suomen Kuvalehti, 17.7.1926, nro 29, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Seitsemän veljestä" ilmestyy Ranskassa tänä syksynä koulupainoksena. Tohtori Jean-Louis Perret jälleen Helsingissä, Karjala, 29.09.1939, nro 262, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Perret'n leikearkisto Kansalliskirjastossa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Karjalan 3. rykmentti

Karjalan 3. rykmentti oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentajina olivat  jääkärimajuri Armas Ståhlberg (24. maaliskuuta alkaen, kaatui 15. huhtikuuta 1918 Joutsenossa) ja v.t. komentajana jääkärivänrikki Kalle Kuokkanen (15. maaliskuuta alkaen, siirrettiin 5. huhtikuuta Karjalan 2. rykmenttiin), Ståhlbergin kaatumisen jälkeen komentajan tehtävät vastaanotti jääkäriluutnantti Väinö Strömberg ja luovutti ne edelleen jääkärikapteeni Unio Sarlinille (19. huhtikuuta 1918 alkaen. Sarlin siirrettiin 9. toukokuuta Karjalan 2. rykmentin komentajaksi). Rykmentin esikunta sijaitsi Imatralla.
Karjalan 3. rykmentti vastasi Karjalan rintaman Joutsenon rintamalohkosta Saimaasta Kuurmanpohjaan. Rykmentin sotatoimet etenemissuunnassa olivat Joutseno - Lappeenranta - Luumäki. Rykmentti kuului aivan alkuaikoja lukuun ottamatta suoraan itäarmeijan komentajan Ernst Löfströmin alaisuuteen. Rykmentin luonne oli poikkeuksellisen itsenäinen siihen asti kunnes se toukokuun alussa Viipurin kukistumisen jälkeen alistettiin Savon ryhmän kenraalimajuri Ernst Linderin komentoon käytettäväksi Kouvolaa ja Kotkaa vastaan tehtäviin sotatoimiin.
Joukko-osastot

Karjalan 3. rykmentin 7. pataljoona
Komentaja: Veikko Raatikainen, myöhemmin jääkäriluutnantti Väinö Strömberg (7. huhtikuuta alkaen), A. Houni
Karjalan 3. rykmentin 8. pataljoona
Komentaja: luutnantti Edvart Astola.
Karjalan 3. rykmentin 9. pataljoona
Komentaja: Hjalmar Raatikainen, myöhemmin E. Sandström.
Ratsuväen osasto
Päällikkö: T. Kotivirta.
Konekivääriosasto
Päällikkö: S. Niukkanen.
Lentävä komppania
Päällikkö: Eino I. Parmanen.
Reservikomppania
Päällikkö: E. Lahdensuu.
Rykmentin vaiheet jääkärimajuri Sarlinin komennossa

Unio Sarlinin saatua rykmentti komentoonsa 21. huhtikuuta 1918 oli se huvennut edellisissä taisteluissa huomattavasti ja käsitti 1600 miestä päällystö ja alipäällystö mukaan lukien. Rykmentin vastuulla oli n. 40 kilometrin pituinen rintamanosa Karsturannasta Lottolaan. Rykmentin esikunnan ja itse rintamajoukkojen etäisyys toisistaan muodostui 15–30 kilometriin. Sarlinin huolellisesti suunnittelema hyökkäys Saimaan kanavalle 25. huhtikuuta osoittautui helpoksi, koska vihollinen oli ilmeisesti saanut vihiä hyökkäyksestä ja kerkisi vetäytyä Sarlinin joukkojen alta. Huhtikuun 26. Sarlin joukot miehittävät Lappeenrannan. Tämän sotatoimen Sarlin teki oma-aloitteisesti ilman ylemmän johdon käskytystä, toki kyseinen käsky oli olemassa, mutta Sarlinia ko. käsky ei koskaan saavuttanut. Seuraavaksi oli Sarlinin otettava Simolan rautatiesolmu hallintaansa armeijakäskyn mukaisesti yhdessä kapteeni Förbergin ryhmän kanssa. Simola vallataan myöhään illalla huhtikuun 27 päivä. Huhtikuun 28.–29. rykmentti miehittää Vainikkalan ja Pulsan rautatieasemat. Rykmentti valloittaa Luumäen kiivaiden taistelujen päätteeksi 1. toukokuuta. Tästä sotaliike jatkui perääntyvien punaisten perässä Taavettia kohden. Toukokuun 1. päivästä alkaen Sarlinin niin sanottu itsenäinen sodanjohto loppui ja se siirtyi suoraan kenraalimajuri Ernst Linderin alaisuuteen.
Rykmentti lakkautettiin pian Karjalan kaartin rykmentin perustamisen jälkeen ja sen henkilöstö siirrettiin jäljelle jääneisiin rykmentteihin.
Karkkilan kotiseutuyhdistys

Karkkilan kotiseutuyhdistys on Karkkilassa toimiva kotiseutuyhdistys. Se on perustettu 1965 ja sillä on noin 650 jäsentä.
Yhdistys tekee kotiseututyötä ja toimii entisten ja nykyisten karkkilalaisten yhdyssiteenä. Se julkaisee Karkkila-aiheisia kirjoja ja jäsenlehteä, joka sisältää tiedotteita ja artikkeleita Karkkilan historiasta.
Yhdistyksen sukututkimusjaostossa käsitellään aihepiirin asioita. Muita jaostoja ovat matkailujaosto ja keräilyjaosto. Yhdistys on järjestänyt Haukkamäki-tapahtumia.
Toivo Karhunen

Toivo Edvard Karhunen (1. elokuuta 1882 Vesanto - 5. marraskuuta 1944) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Torsten Karhunen ja Agata Lyytinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1906 Aino Johanna Korhosen kanssa, joka kuoli vuonna 1907 ja hän avioitui toisen kerran vuonna 1918 Helmi Saarelan kanssa.
Opinnot

Karhunen kävi viisi luokkaa Kuopion suomalaisesta yhteiskoulua ja suoritti tiedonantokurssin Santahaminassa vuonna 1918.
Jääkärikausi

Karhunen työskenteli puutavarakauppiaana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 8. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 12. kesäkuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan.
Suomen sisällissota

Karhunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan 3. komppaniaan ja konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiolla, Lempäälässä, Tampereella ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Karhunen palveli komppanianpäällikkönä ja pataljoonan adjutanttina 2. Krenatöörirykmentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonan 3. konekiväärikomppaniassa. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 alkaen Lapin ryhmään ja 11. joulukuuta 1918 alkaen  Kenttätykistörykmentti n:o 3:een, missä hän palveli viestiupseerina ja rykmentin rahastonhoitajana. Armeijasta hän erosi 9. syyskuuta 1920 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Ylöjärven suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin edelleen Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 3. alueen päälliköksi 1. kesäkuuta 1921 ja palveli siellä 31. lokakuuta 1921 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi liikemieheksi Lempäälään. Vuosina 1921–1922 hän osallistui heimosotiin Vienan-Karjalassa, missä hän toimi komppanianpäällikkönä Repolan pataljoonassa ja otti osaa sotatoimiin etenemiseen Repolasta Porajärvelle ja Porajärven taisteluihin.
Talvisota- ja jatkosota

Talvisotaan Karhunen osallistui ensin Jalkaväkirykmentti 65:n talousupseerina ja myöhemmin Hevosvarikko l:n päällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin talousupseeriksi Ilmavalvontakoulutuskomppania 6:eeb, mistä hänet siirrettiin Lounais-Hämeen suojeluskuntapiiriin kotiuttamista varten vuonna 1942. Hän toimi vielä vuonna 1944 Kaasunsuojeluvarikko 3:n tarkastaja. Hän kuoli 10. Sotasairaalassa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Karjalan 2. rykmentti

Ratsumestari Oskar Kuula
Karjalan 2. rykmentti oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli ratsumestari Oskar Kuula, jääkärivänrikki Kalle Kuokkanen (5. huhtikuuta alkaen), jääkärikapteeni Unio Sarlin (19. toukokuuta alkaen).
Rykmentti perustettiin 19. toukokuuta 1918 Karjalan divisioonan 2. rykmenttinä. Se nimettiin 6. heinäkuuta 3. divisioonan 3. rykmentiksi ja edelleen saman divisioonan 2. rykmentiksi 20. heinäkuuta. 2. Karjalan rykmentiksi tai Karjalan 2. rykmentiksi se nimettiin 31. heinäkuuta. Sisällissodan päätyttyä Sortavalaan sijoitettu rykmentti nimettiin 30. elokuuta Laatokan jalkaväkirykmentiksi, kunnes se nimettiin 15. maaliskuuta 1919 Haminaan sijoitettuna Viipurin rykmentiksi. Rykmentti siirrettiin 1930-luvun alussa Huuhanmäen Jaakkimaan.
Joukko-osastot

Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoona
Komentaja: jääkäriluutnantti Aarne Salminen
Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoona
Komentaja: jääkäriluutnantti Väinö Strömberg (siirrettiin 7. huhtikuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin 7. pataljoonaan), myöhemmin jääkärivänrikki Jussi Närvänen.
Karjalan 2. rykmentin 6. pataljoona
Komentaja: jääkärivänrikki Viljo Hämäläinen.
Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoona
Komentaja: Edmund Heimolainen.
Karjalan 2. rykmentin 11. pataljoona
Komentaja: jääkäriluutnantti Evert Ekman, A. Pelkonen.
Karjalan 2. rykmentin 1. konekivääriosasto
Komentaja: V. Koljonen.
Karjalan 2. rykmentin 2. konekivääriosasto
Komentaja: jääkärivänrikki Juhana Vakkilainen.
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit

Konekivääriosaston päällikkönä jääkärivaravääpeli Erik Alfred Svensson (kaatui 24. maaliskuuta 1918), Joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Mikko Rossi.
Kannabiksen lainsäädännöllinen asema

Kannabislainsäädäntö maittain  Laillista  Laitonta, mutta dekriminalisoitu  Laitonta, mutta harvoin valvottua  Laitonta
Kannabiksen asema lainsäädännössä vaihtelee maittain. Suurimmassa osassa maita kannabis on luokiteltu huumausaineeksi ja sen käyttö ja hallussapito on kielletty.
Kannabiksen kieltäminen

Yhden historian varhaisimmista tunnetuista kannabiskielloista antoi Napoleon Bonaparte Egyptissä 1798. Egyptiläiset alkoivat käyttää muskottipähkinää korvikkeena.
Yhdysvalloissa kannabis kiellettiin 1900-luvun alkupuolella. Myöhemmin Yhdysvaltojen vaikutuksesta kielto levisi YK:n kautta lähes kaikkiin maailman maihin.
Yhdysvalloissa oli vuonna 1910 käsiteltävänä lakiesitys, joka koski silloin käytössä olevia lääkeaineita (Foster Anti-Narcotic Bill). Lakiesityksen tarkoituksena oli tutkia lääkkeinä käytettyjen aineiden turvallisuutta. Kannabis oli mukana tässä lakiesityksessä, mutta se kumottiin, koska kannabiksen ei katsottu olevan riippuvuutta aiheuttava.
Kannabiksen kieltäminen > Tappajahuume ja Marihuana Tax Act

1930-luvulla syntyi myös pelotteleva valistus, jossa kannabiksen muun muassa varoitettiin muuttavan tavalliset kansalaiset verenhimoisiksi tappajiksi. Kuuluisa esimerkki on Reefer Madness -elokuva vuodelta 1936. Tavallisimmaksi nimitykseksi kannabikselle vakiintui meksikolaisperäinen sana marihuana.
Federal Bureau of Narcoticsin huolella suunnittelema pelotteleva valistus synnytti yleisössä hysteriaa ja lopulta johti marihuanan vastaisen Marihuana Tax Act -lakiehdotuksen hyväksymiseen 1937.
Vuoteen 1937 saakka kannabis oli laillista suurimmassa osassa Yhdysvaltain osavaltioita ja monin paikoin avoimesti saatavilla. Liittovaltion tasolla hyväksytty uusi verolaki (Marihuana Tax Act) teki käytännössä kannabiksen hallussapidon rangaistavaksi. Laki ei suoranaisesti tehnyt kannabiksesta laitonta, mutta jokainen, joka halusi ostaa, myydä, käyttää tai pitää hallussa kannabista, velvoitettiin anomaan valtiolta postimerkkiä muistuttava kannabisveromerkki (engl. marihuana stamp). Valtio kuitenkin painoi vain nimellisen määrän kyseisiä ”lupia”, eikä niitä siten ollut saatavissa. Saadakseen luvan oli tuotava kannabista mukana lupaa hakiessa, jolloin oli jo lainrikkoja ja joutui vaikeuksiin. Lain hyväksymiseen Yhdysvaltain kongressissa vaikutti merkittävästi Federal Narcotics Bureaun pääjohtaja Harry J. Anslinger.
Kannabiksen kieltäminen > YK:n huumausainesopimus

Vuonna 1961 voimaan tullut YK:n huumausainesopimus piti Yhdysvaltain vaikutuksesta sisällään myös laajamittaisen kannabiksen kiellon. Toinen YK:n sopimus vuodelta 1988 tiukensi kannabiksen päihdekäytön kieltoa entisestään.
Intia vastusti päätöksiä voimakkaasti, koska sillä oli laaja ja perinteinen kannabiksen käyttökulttuuri. Tämän vuoksi Intialle myönnettiin 25 vuotta lisäaikaa kieltolain toteuttamiseksi ja virallisesti Intia kielsi kannabiksen käytön vasta 1989.lähde?
Kannabiksen kieltäminen > Kriminalisointi Suomessa

Asetustasolla huumeiden käyttö määriteltiin Suomessa rikokseksi vuonna 1966 ja vuosikymmenen lopulla huumeasiat siirrettiin huoltopoliisilta rikospoliisille, jonka puitteisiin perustettiin huumeisiin erikoistuneita yksiköitä.
Vuonna 1972 säädettiin huumausainelaki. Erimielisyydet huumekysymyksen määrittelyssä tiivistyivät kysymykseen huumeiden käytön rangaistavuudesta. Hallituksen esityksessä käyttöä ei määritelty rangaistavaksi teoksi. Eduskunnassa lakivaliokunta suositteli käytön kriminalisointia, kun taas talousvaliokunta asettui hallituksen linjalle. Suuri valiokunta päätti asiasta arvalla. Nostetussa arvassa luki Ei, eli siis hallituksen rangaitsemattomuuskantaa vastaan ja kriminalisoinnin puolesta, joka hyväksyttiin myös lopullisessa äänestyksessä äänin 92 puolesta – 80 vastaan.
Yhdysvallat

Yhdysvaltojen kongressissa toimii kannabisryhmä, joka perustettiin vuonna 2017. Se pyrkii huolehtimaan siitä, että osavaltioilla on oikeus tehdä kannabikseen liittyviä päätöksiä itse oman lainsäädäntönsä puitteissa. Lisäksi se pyrkii muuttamaan liittovaltion lakia siten, että kannabista ei enää laskettaisi voimakkaaksi huumausaineeksi ja se poistettaisiin valvottujen aineiden listalta.
Yhdysvallat > Päihdekäyttö

64 % yhdysvaltalaisista kannatti kannabiksen laillistamista lokakuussa 2017. Käyttö on sallittua Alaskassa, Arizonassa, Coloradossa, Etelä-Dakotassa, Illinoisissa, Kaliforniassa, Mainessa, Massachusettsissa, Michiganissa, Montanassa, Nevadassa, New Jerseyssä, Oregonissa, Vermontissa, Washingtonin osavaltiossa ja pääkaupungissa Washingtonissa. Näistä kaikki paitsi Washingtonin kaupunki sallivat myös kannabiksen luvanvaraisen myymisen. Useat osavaltiot ovat myös alentaneet kannabiksen käytön ja vähäisten määrien hallussapidon rikoksesta rikkeeksi, josta yleensä seuraa vain hallinnollinen rikesakko.
Alaska: Kannabiksen käyttö, kasvatus ja myynti yli 21-vuotiaille hyväksyttiin kansanäänestyksessä marraskuussa 2014. Kannabista saa pitää hallussa yhden unssin ja kasvattaa kuutta kasvia.
Colorado: Kannabiksen päihdekäyttö tuli lailliseksi Coloradossa alkuvuodesta 2014. Coloradon poliisin mukaan kannabispidätykset vähenivät heti lain voimaantulon jälkeen 77 prosenttia. Pitkän ajan seurannassa kannabiksen käyttö lisääntyi aikuisilla 94 prosenttia. Sellaisten liikennekuolemien määrä, joissa huumetesti oli marihuanan osalta positiivinen, kasvoi 109 prosenttia samaan aikaan kun kaikki liikennekuolemat lisääntyivät 31 prosenttia. Marihuanan aiheuttamien sairaanhoitojen vuosittainen määrä kasvoi 101 prosenttia.
Kalifornia: Lakiehdotus (Proposition 64), jolla sallittiin kannabiksen käyttö, kasvatus ja myynti yli 21-vuotiaille, hyväksyttiin kansanäänestyksessä marraskuussa 2016. Laki astui voimaan tammikuussa 2018. Kasvattaa saa kuutta kasvia.
Oregon: Kannabiksen käyttö, kasvatus ja myynti yli 21-vuotiaille hyväksyttiin kansanäänestyksessä marraskuussa 2014. Myyntiä verotetaan ja saaduilla tuloilla rahoitetaan kouluja, lainvalvontaa sekä huumeiden vastaista valistustyötä. Oregonissa sallitaan 228 gramman hallussapito ja neljän kasvin kasvatus.
Washington: Kannabis laillistettiin kansanäänestyksessä marraskuussa 2012. Yli 21-vuotiaat saavat pitää hallussaan korkeintaan 28 grammaa kannabista mutta kotikasvatus ei ole sallittua.
Washington D.C.: Alkuvuodesta 2014 Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa päätettiin alentaa pienten kannabismäärien hallussapidon rangaistavuus parkkisakkoon verrattavissa olevaksi rikesakoksi. Julkinen kannabiksen käyttö on kuitenkin edelleen rangaistavaa. Aiemmin pääkaupungissa oli tehty merkittävästi maan keskiarvoa enemmän pidätyksiä kannabiksen hallussapidosta ja pidätyksiä kohdistettiin mustaihoiseen väestöön enemmän kuin muualla. Marraskuun 2014 kansanäänestyksissä voitti ehdotus sallia 57 gramman hallussapito ja kuuden kasvin kotonaan kasvattaminen. Kaupunginhallituksen pitää kuitenkin vahvistaa aloitteen hyväksyminen ja lain pitää käydä läpi 60 päivän tarkastelujakso kongressissa.
Vermont: Alkuvuodesta 2018 Vermontin parlamentti päätti laillistaa kannabiksen kasvatuksen ja hallussapidon omaan käyttöön. Kaupallinen valmistus ja myynti ei ole sallittua. Laki tulee voimaan heinäkuussa 2018. Lainmuutoksen takana on pyrkimys purkaa etnisiin vähemmistöihin kohdistuvaa epäsuhtaista poliisikontrollia.
Yhdysvallat > Lääkekäyttö

Vuonna 2009 presidentti ja oikeusministeri päättivät lopettaa ratsiat osavaltioiden laillistamiin lääkekannabiskauppoihin. Vuoden 2020 marraskuussa lääkekannabis oli sallittu 35 osavaltiossa ja pääkaupungissa Washingtonissa.
| Osavaltio | Asukkaita (milj> ) | Hyväksymisvuosi | Kannatus | Rekisteröintimaksu | Hallussapitoraja | Muun osavaltion henkilötodistus hyväksytään? |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alaska | 0,7 | 1998 | Ballot Measure 8 (58%) | $25/$20 | 1 unssi käytettävää; 6 kasvia (3 aikuista, 3 kasvavaa) | Ei |
| Arizona | 6,4 | 2010 | Proposition 203 (50.13%) | $150/$75 | 2.5 unssia; 0-12 kasvia | Kyllä |
| Kalifornia | 37,3 | 1996 | Proposition 215 (56%) | $66/$33 | 8 unssia; 6 aikuista tai 12 kasvavaa kasvia | Ei |
| Colorado | 5 | 2000 | Ballot Amendment 20 (54%) | $15 | 2 unssia; 6 kasvia (3 aikuista, 3 kasvavaa) | Ei |
| Connecticut | 3,6 | 2012 | House Bill 5389 (96-51 House, 21-13 Senate) | $100 | Kuukauden käyttötarvetta vastaava määrä | Ei |
| Washington (DC) | 0,6 | 2010 | Amendment Act B18-622 (13-0 vote) | $100/$25 | 2 unssia kuivattuna; muut rajat ei päätetty | Ei |
| Delaware | 0,9 | 2011 | Senate Bill 17 (27-14 House, 17-4 Senate) | $125 | 6 unssia käyttövalmiina | Ei |
| Havaiji | 1,4 | 2000 | Senate Bill 862 (32-18 House; 13-12 Senate) | $25 | 3 unssia käyttövalmiina; 7 kasvia (3 aikuista, 4 kasvavaa) | Ei |
| Illinois | 12,8 | 2013 | House Bill 1 (61-57 House; 35-21 Senate) |  ? | 2,5 unssia käyttövalmiina 14 päivän aikana | Ei |
| Maine | 1,3 | 1999 | Ballot Question 2 (61%) | Ilmainen | 2,5 unssia käyttövalmiina; 6 kasvia | Kyllä |
| Maryland | 5,8 | 2014 | House Bill 881 (125-11 House; 44-2 Senate) |  ? | 30 päivän käyttömäärä, määrä määrittämättä | Ei |
| Massachusetts | 6,5 | 2012 | Ballot Question 3 (63%) | $50 | 60 päivän tarve omaan lääkinnälliseen tarkoitukseen | Ei tietoa |
| Michigan | 9,8 | 2008 | Proposal 1 (63%) | $100/$25 | 2,5 unssia käyttövalmiina; 12 kasvia | Kyllä |
| Montana | 0,9 | 2004 | Initiative 148 (62%) | $75 | 1 unssia käyttövalmiina; 4 kasvia (aikuista); 12 taimea | Ei |
| Nevada | 2,7 | 2000 | Ballot Question 9 (65%) | $100 | 1 unssia käyttövalmiina; 7 kasvia (3 aikuista, 4 kasvavaa) | Kyllä |
| New Hampshire | 1,3 | 2013 | House Bill 573 (284-66 House; 18-6 Senate) |  ? | 2 unssia 10 päivän aikana | Kyllä |
| New Jersey | 8,7 | 2010 | Senate Bill 119 (48-14 House; 25-13 Senate) | $200/$20 | 2 unssia | Ei |
| New Mexico | 2 | 2007 | Senate Bill 523 (36-31 House; 32-3 Senate) | Ilmainen | 6 unssia käyttövalmiina; 16 kasvia (4 aikuista, 12 kasvavaa) | Ei |
| Oregon | 3,8 | 2007 | Ballot Measure 67 (55%) | $200/$60 | 24 unssia käyttövalmiina; 24 kasvia (6 aikuista, 18 kasvavaa) | Ei |
| Rhode Island | 1 | 2006 | Senate Bill 0710 (52-10 House; 33-1 Senate) | $75/$10 | 2,5 unssia käyttövalmiina; 12 kasvia | Kyllä |
| Vermont | 0,6 | 2004 | Senate Bill 76 (22-7) HB 645 (82-59) | $50 | 2 unssia käyttövalmiina; 9 kasvia (2 aikuista, 7 kasvavaa) | Ei |
| Washington | 6,7 | 1998 | Aloite 692, 59 % | Ilmainen | 24 unssia käyttövalmiina; 15 kasvia | Ei |