stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Larry Bird
Tilastot > Pudotuspelit

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTH % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979–1980 | Boston Celtics | NBA | 9 | 46,9 % | 26,7 % | 88,+ % | 2,4 | 8,8 | 11,2 | 4,7 | 3,7 | 1,6 | 0,9 | 21,3 | 192 |
| 1980–1981 | Boston Celtics | NBA | 17 | 47,0 % | 37,3 % | 89,4 % | 2,9 | 11,1 | 14,0 | 6,1 | 3,7 | 2,3 | 1,0 | 21,9 | 373 |
| 1981–1982 | Boston Celtics | NBA | 12 | 42,7 % | 16,7 % | 82,2 % | 2,8 | 9,6 | 12,5 | 5,6 | 3,2 | 1,9 | 1,4 | 17,8 | 214 |
| 1982–1983 | Boston Celtics | NBA | 6 | 42,2 % | 25,0 % | 82,8 % | 3,3 | 9,2 | 12,5 | 6,8 | 3,2 | 2,2 | 0,5 | 20,5 | 123 |
| 1983–1984 | Boston Celtics | NBA | 23 | 52,4 % | 41,2 % | 87,9 % | 2,7 | 8,3 | 11,0 | 5,9 | 3,8 | 2,4 | 1,2 | 27,5 | 632 |
| 1984–1985 | Boston Celtics | NBA | 20 | 46,1 % | 28,0 % | 89,0 % | 2,7 | 6,5 | 9,1 | 5,8 | 2,9 | 1,7 | 1,0 | 26,0 | 520 |
| 1985–1986 | Boston Celtics | NBA | 18 | 51,7 % | 41,1 % | 92,7 % | 1,9 | 7,4 | 9,3 | 8,2 | 2,6 | 2,1 | 0,6 | 25,9 | 466 |
| 1986–1987 | Boston Celtics | NBA | 23 | 47,6 % | 34,1 % | 91,2 % | 1,8 | 8,3 | 10,0 | 7,2 | 3,1 | 1,2 | 0,8 | 27,0 | 622 |
| 1987–1988 | Boston Celtics | NBA | 17 | 45,0 % | 37,5 % | 89,4 % | 1,7 | 7,1 | 8,8 | 6,8 | 2,9 | 2,1 | 0,8 | 24,5 | 417 |
| 1989–1990 | Boston Celtics | NBA | 5 | 44,4 % | 26,3 % | 90,6 % | 1,4 | 7,8 | 9,2 | 8,8 | 3,6 | 1,0 | 1,0 | 24,4 | 122 |
| 1990–1991 | Boston Celtics | NBA | 10 | 40,8 % | 14,3 % | 86,3 % | 0,8 | 6,4 | 7,2 | 6,5 | 1,9 | 1,3 | 0,3 | 17,1 | 171 |
| 1991–1992 | Boston Celtics | NBA | 4 | 50,0 % | 0,0 % | 75,0 % | 0,5 | 4,0 | 4,5 | 5,3 | 1,5 | 0,2 | 0,5 | 11,3 | 45 |
| 12 kautta | Yhteensä | NBA | 164 | 47,2 % | 32,1 % | 89,0 % | 2,2 | 8,1 | 10,3 | 6,5 | 3,1 | 1,8 | 0,9 | 23,8 | 3897 |
O = ottelut, PTH % = NBA:ssa pelitilanneheitot, eli kahden ja kolmen pisteen heitot, 3P % = kolmen pisteen onnistumisprosentti, 1P % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Aiheesta muualla

NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
NBA:n Birdin 50-vuotissivusto (englanniksi)
Basketball-Referencen pelaajaprofiili (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 1992
”Dream Team”

4 Laettner |
5 Robinson |
6 Ewing |
7 Bird |
8 Pippen |
9 Jordan |
10 Drexler |
11 Malone |
12 Stockton |
13 Mullin |
14 Barkley |
15 Johnson |
Valmentaja Daly
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef 
Birdin muistomerkki
Outakosken kansakoulu

Outakosken kansakoulu vuonna 1938.
Niilo Tuuran kuva opettaja Josef Guttormista ja tämän oppilaista Outakosken kansakoulussa vuonna 1938.
Outakosken kansakoulu oli Utsjoen kunnassa Outakosken kylässä toiminut kansakoulu. Utsjoelle perustettiin Suomen saamelaisalueen ensimmäinen kansakoulu vuonna 1878, joka ensiksi toimi Utsjoen kirkolla lukuvuosina 1878–1882. Vuonna 1885 koulun toiminta siirrettiin Outakosken kylään.
Koulu aloitti toiminnan 1885 väliaikaisen opettajan opetuksessa. Koulun ensimmäiseksi vakinaiseksi opettajaksi valittiin Elias Erikson. Myöhemmin koulun opettajina ovat toimineet muun muassa Josef Guttorm vuosina 1903–1939 ja tämän poika Hans Aslak Guttorm 1939–1970.
Koululla ja opettajilla on ollut suuri vaikutus pohjoissaamenkieliseen kaunokirjallisuuteen. Koulun entisen opettajan Hans Aslak Guttormin lisäksi muun muassa saamelaiskirjailijat Pedar Jalvi, Eino Guttorm, Kirste Paltto ja Kerttu Vuolab ovat koulun entisiä oppilaita.
Sittemmin peruskouluna jatkanut Outakosken koulu lakkautettiin vuonna 2002. Jo tätä ennen koulun toiminta oli ollut keskeytyksissä.
Redd Pepper

| Redd Pepper> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Richardson Green
Syntynyt: 1961 (ikä 63–64) Barbados
Ammatti:  ääninäyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Aiheesta muualla
IMDb 
Redd Pepper (oik. Richardson Green, s. 1961 Barbados) on barbados-brittiläinen ääninäyttelijä.
Ura

Pepper syntyi Barbadosissa ja vietti lapsuutensa New Yorkissa, mutta 15-vuotiaana hän muutti Britanniaan. Pepper työskenteli aluksi muun muassa McDonald’silla, palomiehenä ja metron kuljettajana. Ääninäyttelijäksi hän päätyi ollessaan junan kuljettajana. Yksi matkustajista sattui olemaan televisiosarjojen vastaava tuottaja, joka kuuli Pepperin kuulutuksen ja tarjosi hänelle töitä muutamiin pieniin projekteihin 1990-luvun lopulla. Sittemmin Pepperistä on tullut yksi Britannian käytetyimmistä mainosäänistä. Hänen ääntään on kuultu muun muassa Britannian Big Brotherissa, jossa Pepper myös vieraili vuonna 2007. Lisäksi hän on vieraillut Viitosvaihteessa.
Ensimmäinen ristiretki Suomeen

Ensimmäinen ristiretki Suomeen on Ruotsista Lounais-Suomeen mahdollisesti 1150-luvulla tehty ristiretki. Jonkinlainen laaja sotaretki todennäköisesti tehtiin Ruotsista käsin 1150-luvulla, mutta retken luonne on tutkimuksessa kiistanalainen. Sotaretkeä ei yleensä pidetä varsinaisena ristiretkenä, vaan ajalle tyypillisenä sotaretkenä, niin sanottuna ledung-retkenä. Myyttisen retken tavoitteena oli estää suomalaisten hyökkäykset Ruotsiin sekä levittää katolista uskoa pakanalliseen Lounais-Suomeen. Turun Ravattulan Ristimäen tutkimusten perusteella on viimeksi pidetty ristiretki-nimitystä ja jo kristillistyneeseen Lounais-Suomeen kohdistuneen tapahtuman miekkalähetysluonnetta perusteettomana. Juha Ruohosen mukaan kyseessä oli ”hallinnollinen tapahtuma, missä Suomi liitetään Ruotsin valtakunnan ja katolisen kirkon yhteyteen virallisesti”.
Tiedot sotaretkestä

Ensimmäisen Suomeen kohdistuneen ristiretken historiallisuutta on kyseenalaistettu, sillä retkestä ei ole aikalaislähteitä 1100-luvulta. Varhaisimmat säilyneet lähteet ovat yli sata vuotta mahdollisia tapahtumia nuorempia. Tiedot ensimmäisestä ristiretkestä perustuvat 1270-luvulla kirjoitettuun Pyhän Eerikin legendaan, jota ei voida pitää luotettavana lähteenä.
Piispa Henrikin kohtalosta kertovat puolestaan Pyhän Henrikin legenda Turun hiippakunnasta vuoden 1300 paikkeilta sekä Piispa Henrikin surmavirsi. Edellinen on laadittu nuoren, äskettäin vakiintuneen hiippakunnan hengellisiin tarpeisiin, kertomaan Suomen lähetyskirkon marttyyripiispan tarina. Jälkimmäinen puolestaan on suomenkielinen, kalevalamittainen kansanruno, joka kirjoitettiin muistiin vasta 1600-luvulla, vaikka luultavasti syntyikin jo keskiajalla. Surmavirren mukaan kieron vaimonsa valheiden yllyttämä talonpoika Lalli tappoi Henrikin Köyliönjärven jäällä kirveellä.
Lähteiden mukaan arviolta vuonna 1155 Ruotsin kuningas Eerik Pyhä (Eerik IX Jedvardinpoika) ja englantilaista syntyperää ollut Uppsalan piispa Henrik matkasivat Uplannista Lounais-Suomeen, mahdollisesti Satakuntaan tai Varsinais-Suomen pohjoisosaan sotajoukon kanssa. Kuningas palasi sotaretken päätyttyä takaisin Ruotsiin piispan jäädessä järjestelemään Suomen kirkollisia oloja. Työ päättyi kuitenkin Henrikin yllättävään kuolemaan.
Sotaretken ajankohta ja syyt

Retken ajankohdaksi on ehdotettu lähes kaikki 1150-luvun vuosia. Laajinta kannatusta ovat saaneet vuodet 1150, 1155, 1157 ja 1158. Muita ehdotettuja vuosia ovat olleet 1153, 1154 ja 1156.
Pyhän Eerikin legendan mukaan suomalaiset tekivät ryöstöretkiä nykyisen Ruotsin alueelle saaden aikaan suurta tuhoa, minkä johdosta Eerik Pyhä päätti lähteä valloittamaan Suomen ja käännyttämään suomalaisia kristinuskoon. Kristinusko oli levinnyt Suomeen kuitenkin jo aiemmin, viimeistään 1000-luvulla. Tässä yhteydessä Pyhän Henrikin legenda esittämä kuvaus suomalaisten pakanuudesta on myöhemmin tehty yksinkertaistus.
Yhtenäinen valtakunta ei ollut vakiintunut Ruotsissakaan vielä 1100-luvulla. Sverkerin kuningassuku hallitsi Itä-Götanmaata ja Sveanmaata, Erikin suku puolestaan Länsi-Götanmaata. On spekuloitu, että oletettu Suomeen tehty sotaretki olisi liittynyt sukujen keskinäiseen valtataisteluun. lähde? Voitokas sotaretki ja kristinuskon edistäminen olisivat voineet olla tehokkaita välineitä kirkon tuen ja yleisen kannatuksen tavoittelussa. Ruotsin kruunun ja katolisen kirkon asema Suomessa vakiintuivat lopullisesti vasta 1200-luvun kuluessa, ilmeisesti niin sanotun toisen ristiretken ja rannikon kolonisaation yhteydessä.
Ristiretken luonteesta ja historiallisuudesta

Pyhän Eerikin legendan mukaista kuvaa ensimmäisestä ristiretkestä pidettiin suhteellisen luotettavana 1900-luvulle saakka. 1900-luvun alussa vahvistui tulkinta, jossa hyväksyttiin kuningas Eerikin ja piispa Henrikin historiallisuus, mutta keskiaikaisten legendojen tapahtumakuvauksia alettiin pitää ensisijaisesti fiktiivisinä. Tätä tulkintaa edustivat ennen kaikkea historioitsijat Arvi Korhonen ja Jalmari Jaakkola. Kumpikin kutsui sotaretkeä ”ns. ensimmäiseksi ristiretkeksi”. Jaakkolan ja Korhosen mukaan Eerikin sotaretki oli ledung-laitokseen perustunut ryöstö- tai verotusretki, jossa poikkeuksellista oli piispa Henrikin läsnäolo. Tulkinnassa pakkokäännytys muuttui kirkollisten olojen järjestelyyn jo kristillistyneessä Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa.  Jaakkolan ja Korhosen tulkinta väheksyi retken sotaisaa luonnetta ja korosti suomalaisten lähes tasaveroista liittolaisasemaa Ruotsin kanssa, mikä vastasi aikakauden kansallismielistä historiakuvaa ja siihen kuulunutta ajatusta muinaisesta itsenäisyyden ajasta. Nationalistinen tulkinta keskiajan historiasta jäi syrjään  toisen maailmansodan jälkeen, mutta tulkinta ensimmäisestä ristiretkestä vain yhtenä ledung-retkenä ja Suomen alueen keskiaikaisesta valtionmuodostusprosessista rauhanomaisena ja vaiheittaisena on pysynyt vallitsevana suomalaisessa ja ruotsalaisessa historiantutkimuksessa. Samalla yleisesityksissä, historian popularisoinneissa, fiktiossa ja kouluopetuksessa jatkoi elämäänsä käsitys sotaisasta ristiretkestä
Itämeren alueen ristiretkien tutkijat ovat kuitenkin huomauttaneet, että 1150-luvulla tehty ristiretki sopii hyvin yhteen Itämerellä vuonna 1147 alkaneeseen ristiretkiliikkeeseen. Vaikka keskiaikaisten legendojen kuvauksia Suomeen suuntautuneen ristiretken tapahtumista ei pidetä luotettavina, niiden ytimenä voi olla aikalaisten ristiretkeksi ymmärtämä sotaretki.
Kartta Suomeen tehtyjen ristiretkien hypoteettisista reiteistä ja kohteista
Aivot ruokana

Elintarvikkeena myytyjä lampaanaivoja
Aivot ovat ruoka-aine, jota on käytetty perinteisesti ihmisravinnoksi. Esimerkiksi lampaanaivoja on käytetty Ranskassa perinteisesti vauvojen ensimmäisenä kiinteänä ruokana.
Yli vuoden ikäisten lampaiden, vuohien ja lehmän aivojen käyttö ravinnoksi on nykyisin kiellettyä EU:n alueella. Kielto johtuu siitä, että niiden nauttiminen saattaa altistaa BSE:lle eli hullun lehmän taudille tai muille TSE-tautiryhmän sairauksille.
Giuseppe Favalli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 8. tammikuuta 1972 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Orzinuovi, Italia
Pelipaikka: vasen pakki
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: AC Milan
Pelinumero: 19
Junioriseurat
1987-1988: Cremonese
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988-1992 1992-2004 2004-2006 2006- | Cremonese Lazio Internazionale AC Milan | 94(3) 298(4) 49(0) 0 (0) |
Maajoukkue
| 1989 1989-1994 1994- | Italia U18 Italia U21 Italia | 9(1) ? 6(0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty Lokakuu 2006.
Giuseppe Favalli (s. 8. tammikuuta 1972 Orzinuovi, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A'ssa pelaavaa AC Milania. Hän on pelipaikaltaan vasen pakki.
Favalli aloitti uransa vuonna 1988 Serie B'ssä pelaavassa Cremonesessa. Vuoden 1992 kesällä Lazio hankki italialaispuolustajan itselleen. Lazion kapteenina toimineesta Favallista tuli nopeasti fanien suosikki. Kesällä 2004 298 Laziossa pelatun ottelun jälkeen Favalli siirtyi Interiin.
Vuonna 2006 Favalli siirtyi ilmaisella siirrolla nykyiseen joukkueeseensa AC Milaniin, jonka kanssa teki 30. kesäkuuta 2008 asti ulottuvan sopimuksen.
Saavutukset

Nousu Serie A:han: 1989, 1991
Italian Cup: 1998, 2005, 2006
Serie A: 2000
Cup-voittajien Cup: 1999
UEFA Super Cup: 1999
Italian Super Cup: 1998, 2000, 2005
Aiheesta muualla

Profiili 123football.comin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Buffon |
2 Panucci |
3 Oddo |
4 Zanetti |
5 Cannavaro |
6 Ferrari |
7 Del Piero |
8 Gattuso |
9 Vieri |
10 Totti |
11 Corradi |
12 Toldo |
13 Nesta |
14 Fiore |
15 Favalli |
16 Camoranesi |
17 Di Vaio |
18 Cassano |
19 Zambrotta |
20 Perrotta |
21 Pirlo |
22 Peruzzi |
23 Materazzi |
Valmentaja Trapattoni
Leche

Leche on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Gunnar Leche (1891–1954), arkkitehti
Johan Leche (1704–1764), tiedemies ja Turun akatemian rehtori
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Paikkasidonnainen taide

Richard Serra, Fulcrum. 1987.
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Paikkasidonnainen taide on taidesuuntaus, johon lukeutuu teoksia niin ympäristötaiteen, performanssin kuin mediataiteenkin alueilta. Paikkasidonnaisessa taiteessa paikan merkitys korostuu teoksen nimittävänä tekijänä. Paikkaa voidaan lähestyä myös sosiaalisena rakenteena, jolloin paikkasidonnaisista lähtökohdista luotu taideteos nojaa paikalliseen kulttuuriin ja sen historiaan tai rajatun  ryhmän viestintään sekä yhteisön toimintaan. Paikkasidonnainen taide tulee parhaiten ymmärretyksi kontekstissa, jonka ehdoilla se on luotu.
Paikkasidonnaisesta taiteesta käytetään joskus sanoja in situ (lat. paikassa, asemassa), tai in situ -periaate.
Alkutaival

Ilmiötä voidaan jäljittää 1960-luvun avantgardeen, jolloin taiteilijat, ja etenkin kuvanveistäjät ryhtyivät sijoittamaan teoksiaan paikkoihin, joihin yleisöjen oli mahdotonta päästä. Maataiteilijoiksi tunnustautuneet taiteilijat kuten Robert Smithson ja Richard Long valmistivat teoksensa asutuskeskuksissa sijaitsevien gallerioiden ulkopuolelle ja toivat näyttelyihin dokumentaatioita teoistaan. Tästä seuraten paikka, jonne dokumentaatioita koskeva teos oli tehty tuli ymmärretyksi yhtä merkittävänä osana taideteoksen merkitystä kuin itse teos. Tämä tulkinta jatkoi minimalistisen taiteen teoriaa esittäen, että paikan mieltämiseen vaikuttivat katsojan ideologiset mieltymykset. Tämä merkitsi  modernistisen taiteen ehtojen kyseenalaistumista, sekä taideteoksen ilmaisun siirtymistä teoksesta kontekstiin. Paikka muuttui tällöin olennaiseksi osaksi taideteosta ja toimi teoksen subjektina. Termi "site-spesific art" alkoi hiljailleen vakiintua 1970-luvun puolenvälin jälkeen. Suomessa taidemuoto sisällytetään perinteisesti ympäristötaiteen ala-kategoriaksi.
Alkutaival > Tilted Arcin kiista

Vuonna 1981 Richard Serran 3,5 metriä korkea veistos Tilted Arc asennettiin New Yorkin Federal Plaza -aukiolle. Se aiheutti valituksia, koska teos oli aukion poikki kävelevien ihmisten kulkuväylien tiellä. Asian johdosta käydyssä julkisessa kuulemisessa neljä vuotta myöhemmin teos äänestettiin siirrettäväksi. Serra vastusti vetoamalla teoksen paikkasidonnaisuuteen ja sanoi, että "teoksen siirtäminen tuhoaisi sen". Vuonna 1989 teos purettiin ja se myytiin romumetalliksi.
Nykypäivä

Alun perin paikkasidonnaisesti työskentelevät taiteilijat pyrkivät pois modernistisen taiteen institutionaalisesta vaikutuspiiristä. Tämä tarkoitti siirtymistä museoista ja gallerioista ihmisiä ympäröiviin fyysisiin ympäristöihin. Teoksia tuotettiin aina erämaista kaupunkimiljöisiin. Taiteilijoiden ohjatessa toimintaansa kohti asustuskeskuksia toimintaympäristöjen sosiaaliset ulottuvuudet alkoivat näytellä yhä suurempaa osaa. Nykyisin paikkasidonnainen taide onkin osa postmodernia kaupunkikulttuuria . Sen puitteissa tehdyt teokset voivat olla eräänlaisia sosiaalisia näkökulmia ja yhteisötaiteen tavoin teokset saattavat pohjata osallistuttamiseen. Näin toimivat taiteilijat tulevat usein venyttäneeksi teoksen tekijyyden rajaa oman työnsä ulkopuolelle. Projekteilla saattaa olla selkeitä sosiaalisia päämääriä ja keskustelun synnyttämisen lisäksi ne saattavat pyrkiä poliittisiin uudistuksiin. Toteutuakseen  paikkasidonnaiset projektit edellyttävät neuvotteluja valittua aluetta hallinnoivien organisaatioiden, sekä siellä toimivien yksittäisten ihmisten välillä. Paikkasidonnaiset taidetuotannot kehittyvät ja mahdollistuvat nimenomaan neuvotteluprosessissa paikkaa hallinnoivien ja käyttävien ihmisten, sekä taiteilijan välillä..
Nykypäivä > Paikkasidonnainen taide Suomessa

Paikkasidonnaisiin taiteisiin Suomessa erikoistunut festivaali on Kuopiossa vuodesta 2002 järjestetty  ANTI – Contemporary Art Festival muihin vakiintuneisiin esitysfoorumeihin kuuluvat muun muassa taiteilijaseura NYTEn järjestämät PERF tapahtumat. Myös Tampereen Hirvitalolla on esitelty paikkasidonnaisesti toimivia taiteilijoita ja järjestetty alan koulutusta. Kertaluontoisia paikkasidonnaisia tapahtumia on järjestetty muun muassa Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen yhteydessä.
Suhde esittäviin taiteisiin

Paikkasidonnaisilla toimintamenetelmillä on erityinen suosio performanssi- ja tanssitaiteen kentillä.lähde?
Sovellutukset kuvataiteiden ulkopuolella

Paikkasidonnaisuus on taidetta laajempi ilmiö ja sen taustalle kehittynyttä ajattelua on sovellettu hyvin erilaisten asioiden kehittelyssä. Esimerkiksi lisätyn todellisuuden sovellutukset ja virtuaaliympäristöt hyödyntävät usein käyttäjän paikkatietoja ja tarjoavat näiden tietojen pohjalta näin käyttäjiä miellyttäviä sisältöjä. Ympäristö muuttuu tällaisissa sovelluksissa potentiaaliseksi toimijaksi, aivan kuin alun perin paikkasidonnaisen taiteen ensimmäisissä muotokokeiluissa .
Kirjallisuutta

Toim. Lea Kantonen: Ankaraa ja myötätuntoista kuuntelua: Keskustelevaa kirjoitusta paikkasidonnaisesta taiteesta.  2010
Kantonen, Lea. 2005. Teltta - Kohtaamisia nuorten työpajoissa. Helsinki: Taideteollisen korkeakoulun julkaisu A 54.
Nick Kaye: "Site-specific Art: Performance, Place and Documentation". 2000.
Mike Pearson: Site-Specific Performance. Palgrave Macmillan, Hampshire. 2010.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://olohuone.org/fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.mustekala.info/node/1728 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.yhteisotaide.net/sivut/taide/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Nykytaiteen keinot
Installaatio
Käsitetaide
Mediataide
Performanssi
Valokuvataide
Videotaide
Yhteisötaide
Ympäristötaide
Äänitaide
Taiteen ja ympäristön peruskäsitteet
Installaatio
Julkinen taide
Kuvanveisto
Maataide
Maisema-arkkitehtuuri
Maisemataide
Paikkasidonnainen taide
Prosenttiperiaate
Rakennustaide
Tilataide
Valotaide
Ympäristötaide
Olafur Eliasson, Vesiputous, 2008 New Yorkissa.
Processor Direct Slot

Macintosh LC:n PDS Ethernet -kortti. PDS-liitin on kortin vasemmassa alareunassa.
Processor Direct Slot (PDS) oli Apple Computerin kehittämä tekniikka, jolla Macintosh-tietokoneisiin saatiin edullinen mahdollisuus laajennettavuuteen. PDS mahdollisti yhden lisälaitteen liittämisen Macintoshiin. Tavallisesti laitteiden toimiminen oli kiinni suoritintyypistä, jolloin Motorola 68030 -suorittimelle suunnitellut PDS-oheislaitteet eivät välttämättä toimineet Motorola 68040 -suorittimella varustetuissa tietokoneissa. Teknisten kompromissien ansiosta PDS-liitäntä oli edullinen rakentaa ja se vei vähän fyysistä tilaa tietokoneen kotelossa.lähde?
Toiminta

PDS toimi osittain myöhemmin kehitetyn AGP-väylän tavoin. PDS-portteja saattoi olla tietokoneessa vain yksi kappale, sillä portissa ei ollut normaalien väyläliitäntöjen tavoin mekanismia monien lisälaitteiden erottamiseen toisistaan. Mekanismi suoritinajan varaamiseen puuttui myös, jonka vuoksi PDS-lisälaite keskusteli järjestelmän kanssa tavallisesti vain lähettämällä signaalejaan suoraan suorittimelle.lähde?
Macintosh LC:n alun perin Motorola 68020 -suorittimelle suunniteltu PDS-väylä oli poikkeus suoritinriippuvaisten PDS-väylien joukossa. LC:n päivitetyissä versioissa lisälaitteet toimivat päivitetyilläkin suorittimilla (68030, 68040, PowerPC).lähde?
Aiheesta muualla

PDS-versiot eri Macintosheissa
PDS-videokortteja Macintosh LC:lle
PDS-videokortteja 68030-prosessoreille