stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vårt Land
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:
Käännös suomeksi
Amanda Vähämäki

Amanda Vähämäki (s. 1981, Tampere) on suomalainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Vähämäki on valmistunut kuvataiteen kandidaatiksi Italiassa sijaitsevasta Accademia di Belle Arti di Bolognasta. Hän asuu Helsingissä.
Vähämäki on Kutikuti-kollektiivin jäsen ja on osallistunut moniin kansainvälisiin sarjakuva-antologioihin. Hän oli myös Helsingin sarjakuvafestivaalien festivaalitaiteilija vuonna 2012.
Sarjakuva-albumit ja -lehdet

Pullapelto. Lahti: Daada, 2007. ISBN 978-952-99201-4-3.
Äitienpäivä. Helsinki: Huuda Huuda, 2008. ISBN 978-952-5724-04-2.
Mestari. Helsinki: Petomies, 2011. ISBN 978-952-578-307-0.
Puutarhassa. Helsinki: Petomies, 2011. ISBN 978-952-578-308-7.
Tähtien ääniä. Helsinki: Petomies, 2012. ISBN 978-952-578-313-1.
Cani selvaggi. Canicola, 2013. ISBN 978-889-069-414-1. Italiaksi.
Sisältää pieniä osia. Helsinki: Huuda Huuda, 2013. ISBN 978-952-5724-61-5.
It's Tuesday. Riika: Biedrība grafiskie stāsti, 2015. ISBN 978-9934-518-25-6.
Nuppuset 4. Helsinki: Petomies, 2015. ISBN 978-952-5783-29-2.
Pullahiiri. Helsinki: Kutikuti, 2022. ISBN 978-952-5783-76-6.
Vaihdokas : murhenäytelmä kuunkajossa. Helsinki: Kutikuti, 2021. ISBN 978-952-5783-68-1.
Lyhyet sarjakuvat antologioissa ja lehdissä

Glömp 8: Kastelee Mandelbrotin. Korkeakoski: Boing Being, 2006. ISBN 952-99603-1-X.
Glömp X. Helsinki: Huuda huuda, 2009. ISBN 978-952-5724-12-7.
Kulttuurivihkot 37/2009. Helsinki: Kulttuurityöntekijäin liitto. ISSN 0356-3367.
Sarjakuva: antologija sovremennogo finskogo komiksa. Pietari: Bumkniga, 2009. ISBN 978-5-91759-002-8.
Allt för konsten 9. Göteborg: Optimal, 2010. ISBN 978-918-595-117-8.
Pitkis. Helsinki: Kutikuti, 2010. ISBN 978-952-578-303-2.
Midnight Sun. Latvia : Biedrība grafiskie stāsti, 2011. ISBN 978-9934-8188-7-5.
Päin näköä!: 16 suomalaista sarjakuvataiteilijaa. Helsinki: Like, 2011. ISBN 978-952-01-0654-6.
Aakkostoukka: sarjakuva-aapinen. Helsinki: Kutikuti, 2014. ISBN 978-952-5783-20-9.
Tiede & edistys 46/2021. Helsinki: Tutkijaliitto, 2021. ISSN 0356-3677.
Aiheesta muualla

Amanda Vähämäen esittely Kutikutin kotisivuilla
Hänninen, Ville: Autoilevia karhuja pullapellon laidalla - Amanda Vähämäki koukkasi sarjakuvapiirtäjäksi Italian kautta. Sarjainfo 136/2007, s. 4–5. Saatavilla verkossa.
Pirinen, Ville: Sattumia sarjakuvahyllystä #18: Amanda Vähämäki – Cani Selvaggi. Kulttuuritoimitus.fi. 24.9.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  Yle
Vääräkoski (koski)

Vääräkoski on koski Ähtärissä Hyvösenjoessa, joka laskee Ouluvedestä Peränteeseen. Kosken rannalla on Vääräkosken Pahvi Oy:n kartonkitehdas.
Vör

Vör tai Vara (muinaisnorjan riimuilla: ᚢᚢᚱ) on skandinaavisessa mytologiassa sopimusten jumalatar. Hänet yhdistetään myös viisauteen ja tarkkaavaisuuteen. Hänen nimensä on johdettu muinaisnorjan adjektiivista "vǫrr", joka tarkoittaa tarkkavaista tai valpasta. Valat ja lupaukset ovat hänelle pyhiä, ja hän on myös avioliiton suojelija. Vöriltä ei mikään pysynyt salassa. Oikeudenkäyntiin joutuneet vastaajat pyysivät häneltä usein apua.
Vör on yksi vähemmän tunnetuista Æesir jumalista. Hänet mainitaan vain lyhyestä Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa. Proosa-Eddassa Vörin sanotaan olevan kymmenes jumalatar ja häntä kuvaillaan viisaana ja uteliaana. Siinä myös sanotaan, ettei kukaan voi piilottaa häneltä mitään, sillä hän tietää kokoajan mitä on tapahtumassa. Paljoa muuta hänestä ei tiedetä, sillä muissa skansinaavisen mytologian lähteissä häntä ei mainita eikä hän liity keskeisesti mihinkään tunnettuun myyttiin.
Vörin tärkeydestä skandinaavisessa mytologiassa on ollut keskustelua ja jotkut ovat kyseenalaistaneet sen, onko hän ollut jumalatar ollenkaan. Rudolf Simek on ehdottanut, että Vör olisi ennemmin konsepti kuin oikea hahmo. Andy Orchardin mielestä Vör oli yksi suojeluun liittyvistä jumalattarista kuten myös muun muassa Sága, Hlin, Sjöfn ja Snotra.
Artturi Vuorimaa

Artturi Vuorimaa vuonna 1932.
Artturi Vilho Vuorimaa (vuoteen 1923 Vilhelm Arthur Blomberg, 8. elokuuta 1890 Helsinki – 28. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen Lapuan liikkeen aktivisti, jolla oli keskeinen rooli Mäntsälän kapinan syttymisessä vuonna 1932. Sotien jälkeen Vuorimaa toimi Kuuloliiton tehtävissä.
Varhainen elämä

Vuorimaa kävi seitsemän luokkaa Oulun suomalaista yhteiskoulua.
Koulunsa käytyään Vuorimaa toimi Simossa liikemiehenä ja kunnan eri tehtävissä mm. kunnan ensimmäisen valtuuston jäsenenä.
Sotilasura

Suomen sisällissodan aikana, 15. huhtikuuta 1918, Vuorimaa ylennettiin vänrikiksi. Ainakin vuonna 1926 Vuorimaa toimi vänrikin arvoisena Suojeluskunnan esikunnassa taloudenhoitajana. Myöhemmin hänet ylennettiin kapteeniksi.
Vuorimaa kuului toukokuussa 1929 perustetun Vapaussodan Rintamamiesten Liiton ensimmäiseen hallitukseen.
Toiminta Lapuan liikkeessä

Hakkapeliitta-lehden taloudenhoitajana työskennellyt Vuorimaa toimi Lapuan liikkeen muilutuksia järjestäneen "Helsingin iskujoukon" johtajana kesällä 1930 ja järjesti yhdessä Kosti-Paavo Eerolaisen kanssa huomiota herättäneen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajien Jalmari Rötkön ja Eino Pekkalan sieppauksen eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnosta Säätytalosta 5. heinäkuuta 1930. Hän henkilökohtaisesti kantoi pienikokoisen Rötkön ulos valiokunnan huoneesta. Lokakuussa 1930 Lapuan liikkeen johto joutui maan hallituksen painostuksesta luovuttamaan viranomaisille siihen asti piilotelleet Vuorimaan ja Eerolaisen – tunnetuimmat vapaalla jalalla olleet muiluttajat. Liikkeen johto kuitenkin organisoi heti suuren solidaarisuuskampanjan heidän vapauttamisekseen.
Mäntsälän kapinan alkaessa helmikuussa 1932 Vuorimaa oli piilossa Mäntsälän Sääksjärvellä, koska hänet oli etsintäkuulutettu kansanedustajien muilutuksesta. Vuorimaa ryhtyi kapinallisten henkiseksi johtajaksi ja laati 28. helmikuuta kapinallisten julistuksen tasavallan presidentille, jossa vaadittiin marxilaisuuden tukahduttamista ja hallituksen eroa. Mäntsälän kapinan päätyttyä Vuorimaa vangittiin muiden kapinanjohtajien kanssa, ja hänet tuomittiin kahden ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen toiminnastaan kapinaan yllyttäjänä ja toiminnan organisoijana. Tuomio muutettiin kuitenkin ehdonalaiseksi.selvennä
Vuorimaa osallistui 1940-luvun alussa Suomen Kansallissosialistisen Työjärjestön toimintaan. Hän jakoi oppejaan erityisesti SKT:n nuorille kannattajille.
Myöhemmin Vuorimaa työskenteli maalaisliiton tehtävissä erityisesti Pohjois-Suomessa.
Toiminta sotien jälkeen

Vuonna 1951 Vuorimaa valittiin Kuulonhuoltoliiton sihteeriksi ja Kuuloviesti-lehden päätoimittajaksi. Vuorimaasta tuli liiton toiminnanjohtaja 1955, ja hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle 1959. Eläkkeelle jääntiin vaikuttivat ne ristiriidat, joita liitossa syntyi Vuorimaan särmikkään luonteen ja hänen lapualaisvuosilta saamansa maineen takia, vaikka Vuorimaan kaudella liiton toiminta laajenikin voimakkaasti. Vuorimaa toimi vielä tämän jälkeen muutaman vuoden Helsingin Huonokuuloiset -yhdistyksen puheenjohtajana.
1960-luvulla Vuorimaa julkaisi muistelmansa Kokenut kaikki tietää. Hän nosti vahingonkorvauskanteen Lapualaisoopperan tekijää kirjailija Arvo Saloa vastaan, koska suuri osa Lapualaisoopperan teksteistä oli lainattu luvatta Vuorimaan 1931 ilmestyneestä kirjasta Kolme kuukautta Kosolassa. Juttu päättyi raastuvassa Arvo Salon voitoksi. Hovioikeus tuomitsi Salon sakkoihin tekijänoikeusrikkomuksesta ja määräsi hänet maksamaan Vuorimaalle 2 000 markan vahingonkorvauksen. Korkein oikeus hylkäsi kanteen ja piti lainauksia hyväksyttävinä osina taideteosta. Vuorimaa on Lapualaisoopperassa yhtenä henkilöhahmona.
Yksityiselämä

Vuorimaa vihittiin vuonna 1910 Emmi Maria Järvenpään (s. 1892) kanssa. Pariskunnalla oli yhteensä viisi lasta, joista ainakin kaksi eli aikuisikään.
Teoksia

Omalla nimellä:
Kolme kuukautta Kosolassa: Lapuan liikkeen pesässä nähtyä, kuultua ja kuvitettua / tunnelmakappaleina kirjoittanut Artturi Vuorimaa; tarkastanut ja hyväksynyt Vihtori Kosola. 1931
Vakooja : 1-näytöksinen jännitysnäytelmä. Propaganda-Aseveljet ry 1944
Kokenut kaikki tietää.. : Muistelmiani seitsemältä vuosikymmeneltä. WSOY 1967
Kirjailijanimellä Vilho Artturi:
Rakkautta ja muutakin : kaksinäytöksinen näytelmä, Suojeluskuntain kustannus, 1928
Kivalon ruusut : yksinäytöksinen näytelmä jääkärien etappiajoilta, Suojeluskuntain kustannus, 1929
Miehen teko : yksinäytöksinen näytelmä, Isänmaallinen kansanliike, 1936
Viljo Vänskä

Viljo Antero Vänskä (2. maaliskuuta 1922 Pyhäjoki – 16. marraskuuta 2014 Kangasala) oli suomalainen kauppias, talousneuvos ja runoilija. Hän kävi keskikoulun ja suoritti 1944 osuuskauppakoulun sekä Vähittäiskauppaopiston 1957. Työuransa Vänskä aloitti Pyhäjoen osuuskaupassa toimien myyjänä ja myymälänhoitajana vuosina 1937–1950. Vuodet 1950–1953 hän työskenteli Kangasalan osuuskaupassa ja vuodesta 1953 lähtien K-kauppiaana.
Teoksia

Polkuni varrelta. Kauppiaitten kustannus, Helsinki 1977
Vöyrin sotakoulu

Vöyrin sotakoulun oppilaita
Jorma Gallen-Kallelan suunnittelema Vöyrin koulun kurssimerkki.
Vöyrin Sotakoulu oli itsenäisen Suomen ensimmäinen aliupseerikoulu. Koulu syntyi 26. tammikuuta – 30. toukokuuta 1918 Vimpelin sotakoulun jatkoksi.
Sven Donner, Axel Bergman ja Thure Svedlin saivat Sotilaskomitean (M.K.) suostumaan koulun perustamiseen. Vöyrin kunnallislautakunnan puheenjohtaja Johannes Miemois ja elintarvikelautakunnan puheenjohtaja Johannes Hallvar saivat kutsun Vaasaan, ja koulu päätettiin perustaa.
Vöyrin sotakoulu koulutti aliupseereita (ryhmänjohtajia) suojeluskunta-armeijaa varten. Koulun ensimmäinen päällikkö oli jääkäriluutnantti Bertel (Perttu) Petrelius (myöh. Pertamo) ja 18. helmikuuta 1918 alkaen jääkärikapteeni Juho Heiskanen. Intendenttinä toimi jääkärivänrikki Ivar Eugéne Hasselblatt, koulun hankintapäällikkönä Johannes Hallvarlähde? ja kirjurina jääkäri Viktor Granlund.
Opettajina ja komppanian päällikköinä toimi 22 jääkäriä ja Vimpelin koulun entisiä oppilaita. Koulun noin 1 400 oppilasta olivat eri puolilta maata ja muodostivat 9 komppaniaa ja 2 konekiväärikomppaniaa (KKK).
Vöyrin sotakoulun perinteitä vaalivat myöhemmät Kanta-aliupseerikoulu ja Päällystöopisto.
Pertti Välimäki

Pertti Sakari Välimäki (31. toukokuuta 1950 Tyrvää – 10. toukokuuta 2022 Bryssel ) oli suomalainen lakimies ja korkeimman oikeuden jäsen. Hän valmistui 1995 oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta.
Välimäki toimi omistamansa asianajotoimiston osakkaana ja asianajajana vuosina 1977–1989. Hän toimi jo tuolloin Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnassa käytännön asianajotoiminnan tuntiopettajana. Vuonna 1989 Välimäki lopetti asianajajana toimimisen ja siirtyi yliopistolle, toimien ensin perhe- ja perintöoikeuden assistenttina ja loppuvaiheessa apulaisprofessorina.
Välimäki valittiin vuonna 1999 lyhyeksi ajaksi korkeimman oikeuden esittelijäneuvokseksi, josta virasta hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 2000. Hän jäi virasta eläkkeelle 1. tammikuuta 2017.
Julkaisuja

Osituksen sovittelu avioeroon perustuvassa toimitusosituksessa (1995), ISBN 951-640-822-2
Holhoustoimilain pääpiirteet (1999), ISBN 951-45-8883-5
Pesänselvityksen ongelmakohtia (yhdessä Tapani Lohen kanssa) (1999), ISBN 952-14-0208-3
Holhoustoimen pääpiirteet (2001), ISBN 951-670-051-9
Edunvalvontaoikeus (2013), ISBN 978-952-6321-85-1
Pesänjakaja (2021), ISBN 978-952-14-3199-9
Aiheesta muualla

Pertti Välimäki: Valituslupajärjestelmästä ja valituslupahakemuksen sisällöstä.
Pertti Välimäki: Miten siviilijuttua pitäisi ajaa KKO:ssa ja sitä ennen.
Välisiirto (shakki)

Välisiirto on shakkitermi, jolla kuvataan tilannetta, jossa pelaaja ei siirräkään oletetusti, vaan tekeekin toisen siirron, joka tekee välittömän uhan. Kun vastustaja reagoi tähän, pelaaja jatkaa peliä oletetulla siirrolla.
Esimerkkejä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Musta siirtää Txh4, valkean odotettu siirto olisi Dxh4.
Vasemmalla olevan kuvaajan tilanteessa musta lyö tornin
1... Txh4
ja odottaa valkean lyövän takaisin. Valkea pelaa kuitenkin välisiirron.
2. Dd8+! 2. Kh7
3. Dxh4+ 3. Kg8
4. Dxg3 voittaen tornin ja saaden voittoaseman.
Esimerkkejä > Tartakower-Capablanca

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Valkean viimeinen siirto oli 9. Lxb8.
Toinen esimerkki esiintyi pelissä Tartakower-Capablanca, New York 1924, . Irving Chernev kutsui peliä ”kuolemattomaksi välisiirtopeliksi”.
Kuvaajan asemassa valkea on juuri pelannut 9. Lxb8, ja olettaa mustan lankeavan ansaan: 9. Txb8 10. Da4+ ja 11. Dxb4 voittaen lähetin. Musta tekee kuitenkin välisiirron 9...Rd5! suojaten lähetin ja uhaten haarukkaa 10...Re3+. 10. Kf2:n jälkeen musta löi lähetin ja voitti pelin 20 siirron kuluttua. 

Jos valkea olisi pelannut Lf4 (Kf2:n sijasta) musta ei olisi pelannut Rxf4?, joka olisi sallinut Da4+:n voittaen lähetin. Musta olisi sen sijasta pelannut toisen välisiirron 10...Df6! uhaten lähettiä uudestaan ja uusien ratsuhaarukkauhan. 11. Dc1:n jälkeen musta olisi voinut esimerkiksi ottaa lähetin tai pelata vielä välisiirron 11...Ld6 tai 11...g5.
Väärä dilemma

Väärää dilemmaa voi havainnollistaa joukko-opilla. Kuvassa kuvattuna A ("puolellamme") ja B ("meitä vastaan") sekä niiden joukkoerotus.
Väärä dilemma eli väärä vastakkainasettelu on argumentaatiovirhe, jossa asetetaan vain kaksi vaihtoehtoa tilanteessa, jossa niitä on useita. Virheellinen dilemma kuuluu usein poliittiseen retoriikkaan ja mielipidevaikuttamiseen: meillä ei ole muita vaihtoehtoja. Äärimmillään se on esimerkiksi iskulauseissa jos et ole puolellamme, olet meitä vastaan ja se, joka ei palvo Jumalaa, palvoo sielunvihollista. Kummassakin esimerkissä on neutraali suhtautuminen suljettu ulkopuolelle, jolloin jäljelle jää vain "hyvä" ja "huono" vaihtoehto kuten väärässä dilemmassa tyypillisesti.
Toisenlainen esimerkki dilemman virheasettelusta on niin sanottu Mortonin haarukka, joka on saanut nimensä Englannin kuninkaan Henrik VII:n kanslerin John Mortonin mukaan:
»Joko maamme aateliset elävät leveästi, mikä tarkoittaa, että heillä on varaa maksaa veroja, tai sitten he elävät vaatimattomasti, mikä tarkoittaa, että heillä on melkoiset säästöt, joita voidaan verottaa.»
Morton ei ottanut huomioon sitä mahdollisuutta, että joku aatelinen voisi aivan oikeasti olla vähävarainen ja elää siksi vaatimattomasti.
Käytännön merkitys

Väärä dilemma on yksi yleisimmistä argumentaatiovirheistä. Sitä ei ole myöskään kovin helppo havaita, koska pahalta tuntuva "huono" vaihtoehto kiinnittää kuulijan tai lukijan huomion niin, ettei tämä tule ajatelleeksi voisiko vaihtoehtoja olla  useampia kuin tarjotut kaksi (engl. the technique of distraction). Ilmiö  vastaa taikurien käyttämää keinoa viedä katsojan huomio pois tempun tekotavasta.
1930-luvulla monessa diktatuurissa väärää dilemmaa käytettiin propagandakeinona.
Vakavia seurauksia väärällä dilemmalla voi olla myös oikeudenkäyntimenettelyssä, jossa se voi siirtää rajaa laillisen ja laittoman välillä siitä, mitä laissa on säädetty. Esimerkki lainvoimaisesta tuomiosta:
»Asunto-osakeyhtiölain 81 §:stä ilmenevä osakkeenomistajan velvollisuus hoitaa huoneistoa hyvin koskee niitä rakennuksen rakenteita, joiden osalta kunnossapitovastuu on yhtiöllä. Tästä seuraa, että huoneistoon pääsyn kieltäminen sanotun vastuun toteamiseksi ja toteuttamiseksi on huoneiston huonoa hoitoa.»
Kyseisenä ajankohtana voimassa olleen AOYL 81 §:n asettamien ehtojen "huoneistoa hoidetaan niin huonosti, että yhtiölle tai toiselle osakkeenomistajalle aiheutuu siitä haittaa ... Huoneistoa ei saa ottaa yhtiön hallintaan, jos rikkomuksella on vain vähäinen merkitys" mukaan on sallittua hoitaa huoneistoa vähäisessä määrin huonosti tai jättää huoneisto kokonaan hoitamatta yhtiön kunnossapitovastuulle kuuluvien rakenteiden osalta. Näitä vaihtoehtoja ei oikeus ottanut huomioon päätellessään osakkeenomistajalla olevan velvollisuus hoitaa huoneistoa hyvin.
Jaana Vuopio

| Jaana Vuopio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1958 (ikä 66–67)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  bakteriologian professori, tutkimusprofessori, ylilääkäri
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1984, LT 1987)
Instituutti:  Turun yliopisto, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Tutkimusalue:  klininen mikrobiologia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaana Vuopio (aiemmin myös: Vuopio-Varkila; s. 1958) on suomalainen kliinisen mikrobiologian erikoislääkäri, joka toimii Turun yliopiston bakteriologian professorina. Lisäksi hän on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimusprofessori. Hän on ollut Kansanterveyslaitoksen ylilääkäri.
Vuopio valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1984) ja lääketieteen tohtoriksi (LT 1987). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1987) oli otsikoitu Experimental Escherichia coli 018:K1 peritonitis in mice and the role of antibody mediated and non-specific host defences Vuopiosta tuli kliinisen mikrobiologian erikoislääkäri vuonna 2004.
Teoksia

Terho Heikkinen, Asko Järvinen, Seppo Meri, Olli Vapalahti, Jaana Vuopio & Tero Ahola: Mikrobiologia, immunologia ja infektiosairaudet. Kirja 1, Mikrobiologia.  Helsinki:  Duodecim, 2020.  ISBN 978-951-656-548-7
Aiheesta muualla

Jaana Vuopio. University of Turku, Institute of Biomedicine (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Vuoriviirikaija

| Vuoriviirikaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Viirikaijat Prioniturus
Laji::  montanus
Kaksiosainen nimi
 Prioniturus montanus  Ogilvie-Grant, 1895 
Katso myös
   Vuoriviirikaija Wikispeciesissä   Vuoriviirikaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuoriviirikaija (Prioniturus montanus) on Filippiineillä elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Vuoriviirikaija on noin 30 senttimetriä pitkä ja 100–140 grammaa painava keskikokoinen papukaija. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, alapuolelta vaaleamman kellanvihreä. Naama on sininen, päälaella on punainen laikku ja pidentyneet pyrstösulat ovat mustat ja sinikiiltoiset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan naama on enimmäkseen vihreä ja sen pyrstö on lyhyempi. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa aikuista mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien ”lusikat”. Lajista tunnetaan kolme alalajia.
Esiintyminen

Vuoriviirikaija elää Filippiinien pohjoisella saarella Luzonilla. Sen populaatio on kooltaan alle 10 000 yksilöä.
Elinympäristö

Laji elää vuoristometsissä yli 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Se on hyvin äänekäs ja lentelee pikku parvissa ruokailupuiden välillä.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesintää tapahtuu elo–syyskuussa ja pesä on puunkolossa.
Ravinto

Vuoriviirikaija syö hedelmiä, pähkinöitä ja siemeniä, myös maissin siemeniä.
Esa Väliverronen

Esa Tapani Väliverronen (s. 3. toukokuuta 1957 Rautio) on suomalainen viestinnän professori Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hänen alaansa ovat yhteiskuntatieteellinen mediatutkimus ja tieteentutkimus.
Väliverronen väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 1996, ja hänen väitöskirjansa aiheena olivat Lapin metsätuhot ympäristöuhkana mediassa. Ennen tutkijan uraansa hän työskenteli toimittajana.
Väliverronen on kirjoittanut useita kirjoja mediasta, journalismista sekä tieteen julkisuudesta ja johtanut monia tutkimushankkeita. Väliverrosen viimeisimpiä tutkimushankkeita ovat Tutkijan sananvapaus ja julkinen asiantuntijuus (Koneen säätiö, 2017–2019), Mediating Expertise: public debates on health (Suomen Akatemia, 2019–2022) ja Koronakriisin julkinen dynamiikka (Helsingin Sanomain säätiö, 2020–2022).
Väliverrosen ja Kai Ekholmin toimittama teos Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus (Vastapaino) sai Vuoden tiedekirja -palkinnon 2021. Yhdessä Janne Seppäsen kanssa kirjoitettu Mediayhteiskunta: viestintä ja valta huomiotaloudessa (Vastapaino 2024) käsittelee median muutosta alustatalouden aikakaudella.
Väliverronen toimi Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan puheenjohtajana 2021-2024. Lisäksi hän on osallistunut Tieteen tiedotus ry:n teettämän Tiedebarometrin laatimiseen vuodesta 2019 lähtien. Tiedebarometri kartoittaa suomalaisten tiedettä koskevia asioita kolmen vuoden välein. Hän on johtanut tohtoriopiskelijoille Helsingin yliopistossa suunnattua  tiedeviestinnän koulutusta vuodesta 2003 lähtien. Koulutus sai Skepsis ry:n Sokrates -palkinnon tieteen edistämisestä vuonna 2013.
Kirjoja

Mediayhteiskunta: viestintä ja valta huomiotaloudessa. Vastapaino 2024. ISBN 978-952-397-188-2.
Tieteen vapaus ja tutkijan sananvapaus (toim. Esa Väliverronen ja Kai Ekholm, Vastapaino: Tampere 2020. ISBN 978-951-768-804-8.
Julkinen tiede, Vastapaino, Tampere 2016. ISBN 978-951-768-537-5. Verkkoversio
Mediayhteiskunta (Janne Seppänen & Esa Väliverronen) Vastapaino, Tampere 2012. ISBN 978-951-768-397-5. Verkkoversio
Journalismi murroksessa (toim. Esa Väliverronen) Gaudeamus, Helsinki 2009. ISBN 978-952-495-126-5.
Geenipuheen lupaus. Biotekniikan tarinat mediassa. Helsingin yliopisto, viestinnän julkaisuja 13, 2007. ISBN 978-952-10-3618-7.
Media-analyysi. Tekstistä tulkintaan (toim. Anu Kantola, Inka Moring ja Esa Väliverronen) Helsingin yliopiston Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1999. ISBN 951-45-7679-9.
Ympäristöuhkan anatomia. Tiede, mediat ja metsän sairaskertomus, Tampere, Vastapaino 1996. ISBN 951-768-003-1.
Luostarinen, Heikki & Väliverronen, Esa: Tekstinsyöjät: Yhteiskuntatieteellisen kirjallisuuden lukutaidosta.  Tampere:  Vastapaino, 1991.  ISBN 951-9066-43-8  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Esa Väliverrosen kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Vöyrin vapaaherrakunta

Vöyrin vapaaherrakunta oli Vöyrin pitäjän laajuinen läänitys. Se lahjoitettiin 1651 Göran Paijkullille ja peruutettiin kruunulle 1675.
Kirjallisuutta

Mauno Jokipii: Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat, 1-2, Suomen historiallinen seura 1956–1960, Historiallisia tutkimuksia