stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Love Has Won
Historia ja toiminta

Carlson kiinnostui 2000-vuosikymmenellä New age -ajattelusta ja muodosti oman kosmologiansa yhdistelemällä eri New age -kirjoituksia. Hän chattaili Lightworkers.org-foorumilla Amerith WhiteEagle -nimimerkkiä käyttäneen henkilön kanssa. Nimimerkin käyttäjä kutsui Carlsonia jumalaksi, ja Carlson puolestaan viittasi Amerith WhiteEagleen kaksosliekkinään; parilla oli väitteen mukaan kaksi ruumista, mutta yksi yhteinen sielu. 1. syyskuuta 2007 Carlson väitti eteerisen äänen paljastaneen hänelle, että hän tulisi olemaan Yhdysvaltain presidentti. Amerith WhiteEagle oli ensimmäinen henkilö, jota Carlson kutsui Isä Jumalaksi. Vuosien varrella hän tapasi monia uusia Isä Jumalaksi kutsuttuja henkilöitä; kaikkien Isä Jumalten katsottiin ilmentäneen samaa energiaa, joka oli liian suuri mahtuakseen yhteen ihmiseen. Äiti Jumalia sen sijaan oli Love Has Wonin mukaan vain yksi. 10. joulukuuta 2007 Carlson kertoi vapautuneensa 3D-suhteestaan eli jättäneensä miehensä ja lapsensa. Hän muutti Crestoneen Coloradoon, jossa liike sitten toimi. Ensimmäinen Love Has Won -video julkaistiin Youtubessa 14. tammikuuta 2009.
Alkuvuodesta 2014 Love Has Woniin liittyi ensimmäisenä virallisena seuraajana 35-vuotias Miguel Lamboy. Kultin väitteen mukaan Lamboy kärsi tuolloin pitkälle edenneestä keuhkosyövästä, jonka takia häneltä oli poistettu yksi keuhko. Väitteen mukaan Äiti Jumala paransi hänet taudista. Ryhmä kasvoi vuosina 2014–2018. Siihen kuului eri aikoina yhdessä asuneita kymmeniä ydinjäseniä, joiden lisäksi verkossa oli 100–200 sanansaattajaa, jotka käyttivät kommunikointiin Facebookia ja suuria Skypen ryhmächatteja. Carlsonin kanssa eläneen ydinkannattajajoukon lisäksi muodostui sivuryhmiä, joiden jäsenet kohtasivat kasvokkain Australiassa, Etelä-Afrikassa ja Väli-Amerikassa. Elokuussa 2018 Love Has Wonin nettijulkaisuissa esiintyi ensimmäisen kerran Jason Castillo, joka jäi viimeiseksi Isä Jumalaksi. Castillo oli toipunut huumeriippuvainen, joka oli kiinnostunut Love Has Wonista ja Carlsonista netin välityksellä jo vuonna 2013. Castillo päätti lopulta jättää taakseen lapsensa, mitä hän perusteli sillä, että harvojen tarpeet eivät olleet merkityksellisiä koko planeetan edun rinnalla.
Joitain englannin sanoja Love Has Won korvasi omilla uudissanoillaan; esimerkiksi ”remind” muuttui liikkeen käytössä muotoon ”reheart”.
Jälkivaiheet

Pidätettyjä jäseniä syytettiin ruumiin häpäisystä ja lasten kaltoinkohtelusta, mutta syytteet hylättiin. Carlsonin seuraajat väittivät tällä olleen pulssin vielä siinä vaiheessa kun poliisi löysi hänen hajoavan ruumiinsa. Hänen väitettiin myös liikutelleen käsiään kuoleman jälkeen. Love Has Won -ryhmää tunteneista osa pelkäsi Carlsonin kuoltua yritystä ”joukkoylösnousemukseen”, sillä Jason Castillo oli marraskuussa 2020 lähetyksessä todennut, että jäsenten on oltava valmiita kuolemaan Carlsonin puolesta. Netissä Love Has Won jatkoi toimintaansa nimellä 5D Full Disclosure. Liike kuitenkin hajosi osiin. Jason Castillo perusti oman uuden ryhmänsä nimeltään Joy Rains ja julistautui äiti-isäjumalaksi. Hän syytti Love Has Wonin toimintaa muualla jatkaneita harhautuneiksi. Eteerisiksi leikkauksiksi kutsuttuja vaihtoehtohoitoja on tarjottu myös Carlsonin kuoltua ja niitä on markkinoitu Carlsonin viidennestä ulottuvuudesta käsin toteuttamina.
Hannah Olsonin tekemä kolmeosainen dokumenttisarja Love Has Won: The Cult of Mother God julkaistiin HBO:n kautta vuonna 2023. Siihen sisällytettiin Carlsonia yhä Jumalana pitäneiden henkilöiden haastatteluita. Hannah Olsonin mukaan Amy Carlson oli luonut valheiden palatsin, josta ei ollut enää kyennyt pakenemaan.
Kritiikki

Kriitikkojen mukaan Love Has Wonin jäsenten syöminen ja unirytmi olivat kontrolloituja Carlsonin eläessä. Useimmilta jäseniltä edellytettiin selibaattia ja pidättäytymistä romanttisista suhteista. Kriitikkojen mukaan liike on myös kannustanut jäseniä katkaisemaan suhteet niihin jäseniinsä, jotka eivät tukeneet kultin jäsenyyttä. Kriitikkojen mukaan kulttiin liittyneiden raha muuttui käytännössä Carlsonin rahaksi, sillä jäseniä kannustettiin suuntaamaan varansa yhteisiin hankkeisiin ja maksamaan neuvonnasta sekä näennäistieteellisistä hoidoista. Kritiikkiä ovat esittäneet muun muassa Love Has Won -liikkeen vaikutuspiiristä lähteneet. Kriitikot ovat pitäneet liikkeen voimakasta rakkaudellisen elämäntyylin korostamista ristiriitaisena sen lähetyksissä kuullun vihamielisen retoriikan kanssa. Jotkut kriitikot ovat epäilleet Carlsonin ruumiin löytäneen Miguel Lamboyn käytännössä hallinneen Carlsonia, koska Lamboy vastasi rahaliikenteestä.
Singaporen maantiede

| Singaporen maantiede |
| --- | --- |
 Singaporen kartta
Maanosa:  Aasia
Naapurimaat:  Malesia
Koordinaatit:  1°22′N, 103°48′E
Tilastot
Pinta-ala:  716 km²
 – Maa:  706 km²
 – Sisävesi:  10 km² 
Rantaviiva:  193 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Bukit Timah, 166 m
Matalin kohta:  Singaporensalmi, 0 m
Ilmasto
Ilmasto:  trooppinen monsuuni-ilmasto
Singapore sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjen edustalla, 137 km päiväntasaajalta pohjoiseen. Singaporen valtio koostuu pääsaaresta, sekä yli 60:stä pienemmästä, enimmäkseen asumattomasta saaresta, jotka sijaitsevat pääsaaren ympärillä, Malesian ja Indonesian välissä. Singaporen saari rajoittuu etelässä Singaporensalmeen ja pohjoisessa Johorensalmeen. Johorensalmen toisella puolella on Malesian Johorin osavaltio. Pääsaaren jälkeen maan suurimpia saaria ovat Pulau Tekong, Pulau Ubin, Jurongsaari ja Sentosa.
Fyysinen maantiede

Singapore on pinta-alaltaan pieni, saaren pinta-ala on 716 km2, joten se on yksi maailman pienimmistä valtioista. Pääsaarella on leveyttä idästä länteen 42 kilometriä ja etelästä pohjoiseen 23 kilometriä. Singaporen saari yhdistyy Malesian puolelle mantereeseen noin kilometrin pituisella tie- ja ratapenkereellä.
Singaporen saari on alavaa maata, vaikka saaren keskiosa onkin kukkulaista maastoa. Keskimäärin saari on 15 metriä merenpinnan yläpuolella. Saaren korkein kohta Bukit Timah, 166 m, sijaitsee saaren keskiosassa. Kukkulan ympärillä sijaitsee Bukit Timahin suojelualue. Bukit Timahin suojelualueella sijaitsee neljä tärkeää tekojärveä. Rannikko on tasaista maastoa. Huomattavalta osalta rannikko ei ole luonnollisessa muodossa, vaan rannikkoa on pengerretty rakennusten takia tai soiden kuivattamisen takia.
Maan makeanveden varat ovat vähäiset ja Singaporeen tuodaan runsaasti vettä Malesian puolelta. Maassa on useita tekojärviä, jotka tyydyttävät osan maan vedentarpeesta ja vähentävät maan vesiriippuvuutta Malesiasta. Maassa on monia pieniä jokia, joista pisin on 15 km pitkä Sungei Seletar. Kaupunkikuvaa hallitsee näkyvimmin Singaporejoki.
Fyysinen maantiede > Hiekkasota

Singaporen maantäyttöohjelma lisää saaren pinta-alaa jatkuvasti, mikä on aiheuttanut närkästystä muissa Kaakkois-Aasian maissa ja luonnonsuojelujärjestöissä. Vietnam, Indonesia ja Kambodža ovat asettaneet Singaporen hiekanvientikieltoon, mutta salakuljettajat ovat vieneet Singaporeen laittomasti muista maista varastettua hiekkaa. Hiekkasodaksi kutsutun kriisin pelätään aiheuttavan peruuttamatonta vahinkoa merenpohjan eliöstölle ja alueille mistä hiekka on alun perin peräisin.
Ilmasto

Päiväntasaajan tuntumassa sijaitsevassa Singaporessa vallitsee trooppinen ilmasto. Ilmasto on koko vuoden lämmin ja kostea, sateita saadaan ympäri vuoden. Maassa on kaksi monsuunikautta; kosteampi koillismonsuuni joulukuusta maaliskuuhun ja lounaismonsuuni kesäkuusta syyskuuhun. Monsuunikausien välillä tuuli on heikompaa ja päivisin usein sataa ja ukkostaa. Maan keskilämpötila on 25–28 °C.  Suhteellinen kosteus on keskimäärin noin 90 prosenttia aamulla ja 60 prosenttia iltapäivällä. Pitkäaikaisten runsaiden sateiden aikana suhteellinen kosteus voi usein olla 100 prosenttia. Kuivan kauden ja sadekauden lämpötilassa ei ole suurta eroa. Keskilämpötila on tammikuussa 26 °C ja toukokuussa 29 °C. Maan vuotuinen sademäärä on noin 2 300 mm. Hyvän viemäriverkoston ansiosta tulvia ei juurikaan esiinny. Trooppisilta pyörremyrskyiltä maa yleensä välttyy. Maa ei sijaitse myöskään maanjäristysalueella, mutta maassa seurataan kuitenkin tarkoin lähialueiden runsaita maanjäristyksiä ja tutkitaan mahdollista tarvetta muuttaa rakennusstandardeja.
Luonto

Singaporen kaupungistuminen on tuhonnut maan alkuperäistä luontoa. Sademetsiä on kaadettu ja soita on kuivattu. Maan alasta on viisi prosenttia metsää ja neljä prosenttia on viljelykelpoista maata. Ennen ihmisasutuksen tuloa maa oli tiheää trooppista sademetsää. 1840-luvulla alkoi järjestelmällinen maanviljely. Britit alkoivat viljellä muun muassa muskottipähkinää, neilikka, pippuria ja kaakaota. Myöhemmin 1870-luvulla aloitettiin kumipuiden kasvatus. Kotoperäiset kasvilajit vähitellen katosivat, kuten yli 50 lajia mangrovemetsissä eläviä orkideoita. Suuret nisäkkäät, kuten tiikeri, villisika ja musanki hävisivät.
Sittemmin maassa on istutettu uutta metsää. Nykyisin maassa on 3000 hehtaaria luonnonsuojelualueita, joita hallinnoi maan kansallispuistokomitea (NParks). Sen hallinnoimat suojelukohteet ovat Bukit Timahin suojelualue, Sungei Bulohin kosteikonsuojelualue, Labradorin suojelualue ja Central Catchment Nature Reserve.
Upper Seletar Reservoir -tekojärvi Bukit Timahin suojelualueella.
Lillian Hellman

| Lillian Hellman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1905 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat
Kuollut: 30. heinäkuuta 1984 Martha's Vineyard, Massachusetts
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lillian Hellman (20. heinäkuuta 1905 New Orleans, Louisiana – 30. heinäkuuta 1984 Martha's Vineyard, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen kirjoittamia näytelmiään ovat muun muassa The Children's Hour (1934), The Little Foxes (1939, suom. Pienet ketut), Watch on the Rhine (Vartio Reinillä, 1941), Another Part of the Forest (1946, suom. Perhesalaisuus) ja Toys in the Attic (1960, suom. Rikotut leikit). Hellmannilla oli pitkäaikainen suhde kirjailija Dashiell Hammettin kanssa.
Suomennetut teokset

Perhesalaisuus : kolminäytöksinen näytelmä (Another part of the forest), suom. Tauno Tainio. Työväen Näyttämöiden Liitto
Pienet ketut (The little foxes), suom. Lauri Sipari. Työväen Näyttämöiden Liitto 1989 (Näytelmämoniste)
Kaikki tulevat päivät (Days to come), suom. Lauri Sipari. Työväen Näyttämöiden Liitto 1981
Vartio Reinillä (Watch on the Rhine), suom. Pentti Saarikoski. Helsinki : Näytelmäkulma, 1978
"Muistojeni Hammett", teoksessa: Varjomiehen jäljillä : Dashiell Hammett 100 vuotta. toimittanut Keijo Kettunen. Ruumiin kulttuuri -lehden erikoisjulkaisu.  Helsinki: Suomen dekkariseura, 1994  ISBN 9519532749
Rikotut leikit, 1963
Aiheesta muualla

authorscalendar.info: Lillian Hellman (1905-1984) (englanniksi)
Hellman, Lillian: Six Plays.  New York:  Vintage Books, 1979.  ISBN 0-394-74112-9  (englanniksi)
Kessler-Harris, Alice: A difficult woman : the challenging life and times of Lillian Hellman.  New York:  Bloomsbury Press, 2012.  ISBN 9781596913639  (englanniksi)
Lederer, Katherine: Lillian Hellman.  Twayne's United States authors series TUSAS 338. Boston, Mass.:  Twayne's, 1979.  ISBN 0-8057-7275-8  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Bob Jungels

| Bob Jungels |
| --- | --- |
 Bob Jungels MM-kilpailuissa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Luxemburg
Pyöräilijä
Pituus:  189 cm
Paino:  72 kg
Joukkue:  Ineos Grenadiers
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2012:  Leopard Trek Continental Team
Ammattilaisjoukkue(et)
2013 2014–2015 2016–2018  2019−2020 2021–2022 2023–2024  2025–:  RadioShack-Leopard Trek Factory Racing Etixx-Quick Step / Quick-Step Floors Deceuninck–Quick-Step AG2R Citroën Team Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohe Ineos Grenadiers
Suurimmat voitot
 Liège–Bastogne–Liège 2018 Aika-ajon junioreiden maailmanmestaruus 2010 Kuurne−Bryssel−Kuurne 2019 Etoile de Bessèges 2015 Italian ympäriajo, nuorten kilpailu 2017, etappi Ranskan ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:  Etixx-Quick Step.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Etixx-Quick Step.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Etixx-Quick Step.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Maa:  Etixx-Quick Step> Miesten maantiepyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Doha 2016 | joukkueaika-ajo |  |
Bob Jungels (s. 22. syyskuuta 1992 Rollingen) on luxemburgilainen maantiepyöräilijä. Hän on kilpaillut myös cyclocrossissa.
Jungels edusti Leopard Trek Continental Teamia 2012. Hän aloitti ammattilaisuransa RadioShack-Leopard-tallissa 2013, edusti Trek Factory Racingia 2014–2015 ja kilpaili vuosina 2016–2020 Etixx-Quick Step / Quick-Step Floors / Deceuninck–Quick-Step -joukkueessa. Kausilla 2021–2022 hän edusti AG2R Citroën Teamia, vuosina 2023–2024 Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohea ja vuodesta 2025 Ineos Grenadiersia.
Jungels johti Italian ympäriajon 2016 kokonaiskilpailua etappien 10–12 jälkeen. Hän sijoittui lopulta kuudenneksi ja voitti nuorten kilpailun. Hän kuului samana vuonna joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Etixx-Quick Stepin joukkueeseen. Italian ympäriajossa 2017 hän johti kokonaiskilpailua etappien 4–8 jälkeen. Hän voitti kilpailun 15. etapin ja nuorten kilpailun.
Jungels voitti Liège–Bastogne–Liège-klassikon 2018. Hän karkasi kärkiryhmästä noin 18 kilometriä ennen maalia ja kukisti toiseksi sijoittuneen Michael Woodsin lopulta 37 sekunnilla. Hän voitti yhdeksännen etapin Ranskan ympäriajossa 2022.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Mnet

| Mnet |
| --- | --- |
 Mnetin logo.
Lähetykset alkoivat:  1993
Omistaja:  CJ ENM
Kuvaformaatti:  1080i HDTV (SDTV:ssä 16:9 480i) 
Tunnuslause:  Music makes one
Maa:   Etelä-Korea
Kieli:  korea
Pääkonttori:  CJ E&M Center, 66 Sangamsan-ro, Sangam-dong, Mapo-gu, Soul, Etelä-Korea
Aiemmin:  Music Network (1993-1995)
Rinnakkaiskanava(t):  Mnet Japan Mnet America tvN Korea XtvN tvN Asia O tvN OnStyle O’live OCN OCN Movies OCN Thrills Chunghwa TV CATCH ON 1 CATCH ON 2 OGN Tooniverse English Gem DIA TV UXN (UHD, 4K)
Kotisivu:  Mnet Korea
Saatavuus
Satelliitti
SkyLife (Etelä-Korea):  kanava 46 (HD)
Dish Network (Yhdysvallat):  kanava 128
DirecTV (Yhdysvallat):  kanava 138
Kaapeliverkko
Sky Cable (Filippiinit):  kanava 191 (digitaalinen)
Verizon Fios (Yhdysvallat):  kanava 229
Time Warner Cable (Yhdysvallat):  kanava 126 (Havaiji)
Comcast (Yhdysvallat):  kanava 682 (Chicago)
IPTV (ADSL)
KT Olleh TV SK Broadband Btv:  kanava 27 (HD)
LG U+ TV:  kanava 22 (HD)
Internet
Mwave:  Live (Vain osa lähetyksistä.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mnet (lyhenne sanoista Music Network) on eteläkorealainen nuorisolle suunnattu musiikkitelevisiokanava. Kanavan omistaa CJ Groupin alainen CJ ENM.
CJ E&M:n keskusstudio sijaitsee Mapossa, Soulissa. Siellä kuvataan monet Mnetin ohjelmat, ja monien selviytymissarjojen tapahtumat kuvataan siellä. Mnetin kansainvälinen internetsivusto on nimeltään MWave.
Kanavalla esitetään vuosittain Mnet Asian Music Awards (MAMA) -musiikkipalkintogaala.
Logot

1993–2005
2005–
Käännös suomeksi
Anni Swan

| Anni Emilia Swan |
| --- | --- |
 Anni Swan vuonna 1898. Kuva: Daniel Nyblin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1875 Helsinki
Kuollut: 24. maaliskuuta 1958 (83 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, toimittaja
Vanhemmat:  Carl Gustaf Swan   Emilia Malin
Puoliso:  Otto Manninen
Lapset:   Antero Manninen  Sulevi Manninen  Mauno Manninen 
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1901–1957
Muuta tietoa
 Katso Anni Swan -mitali 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anni Emilia Swan (vuodesta 1907 Manninen; 4. tammikuuta 1875 Helsinki – 24. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Swan kirjoitti useita lasten- ja nuortenkirjoja, toimitti lapsille tarkoitettuja lehtiä ja toimi suomentajana. Swania pidetään suomalaisen tyttökirjallisuuden perustajana. Hän kirjoitti myös poikakirjoja.
Perhe

Swanin puoliso oli runoilija ja professori Otto Manninen. Swanin ja Otto Mannisen lapsia olivat hallintovirkamies, suomentaja ja tietokirjailija Antero Manninen (1907–2000), runoilija Sulevi Manninen (1909–1936) ja teatterinjohtaja Mauno Manninen (1915–1969).
Arviot

Helena Ruuska pitää Swanin satuja kielellisesti vanhahtavina: hänen mukaansa sadut pitäisi siirtää nykysuomelle, jotta ne tavoittaisivat nykyajan lapset. Swan jäi puolisonsa Otto Mannisen varjoon, mutta Ruuska sanoo, että hänen paikkansa kulttuuri- ja kirjallisuushistoriassa pitäisi nyt tarkistaa. Kun Manninen suomensi Homerosta, Anni Swan suomensi Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaailmassa (1906) ja toi siten nonsensen Suomeen.
Lapsuus

Swanin isä oli Carl Gustaf Swan, aikanaan tunnettu kulttuurihenkilö, joka muun muassa perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden. Swanin äiti Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (Yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Swanin koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi.
Myöhempi elämä > Opiskelu

Swan suoritti ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa vuonna 1895 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa humanistisia aineita mutta ei suorittanut tutkintoa vaan lähti vuonna 1899 Jyväskylän seminaariin valmistuakseen kansakoulunopettajaksi. Hän toimi viitisentoista vuotta opettajana Viaporissa ja Helsingissä.lähde?
Myöhempi elämä > Teoksia

Swanin ensimmäinen satukokoelma, nimeltään ytimekkäästi Satuja, julkaistiin vuonna 1901. Ensimmäinen nuortenkirja, pojille suunnattu Tottisalmen perillinen, ilmestyi 1914. Muita Swanin tunnetuimpia nuortenkirjoja ovat Iris rukka, Ollin oppivuodet ja Sara ja Sarri. Swanin nuortenkirjojen päähenkilöt ovat olleet monien myöhempien nuortenkirjojen sankareiden ja sankarittarien esikuvina.lähde?
Kolme ensimmäistä satukokoelmaa sisältävät ajankohdalle tyypillisiä lyyris-romanttisia ihmesatuja. Myöhemmissä saduissaan Swan kuvaa todenmukaisempia ympäristöä, kotia, koulua, metsää ja metsäneläimiä. Usein saduissa tapahtuu metamorfoosi, jossa eläin tai ihminen muuttuu toiseen muotoon rangaistukseksi toiminnastaan. Lumouksesta vapautuminen on yleensä sadun loppuhuipennus.
Nuortenkirjat ovat usein kehityskertomuksia. Niiden henkilöasetelmana on tavallisesti hyvän ja pahan tai köyhän ja rikkaan välinen vastakkaisuus. Toistuvasti kertomusten juoneen kuuluu köyhyyden muuttuminen rikkaudeksi salaperäisen hyväntekijän avulla.
Swan oli lastenlehtien Pääskynen (1907–1918) ja Nuorten toveri / Sirkka (1919–1945) toimittaja. Lisäksi hän suomensi muun muassa Grimmin satuja sekä kertomuksia Kettu Repolaisesta ja Jänis Vemmelsäärestä. Hän suomensi myös Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaailmassa vuonna 1906 yhteistyössä sulhasensa Otto Mannisen kanssa.
Swanin mukaan on nimetty nuortenkirjalle myönnettävä palkinto, Anni Swan -mitali.lähde?
Swan on haudattu Helsingin Hietaniemeen: U28-3-3. Lappeenrannassa ja Mikkelissä sijaitsee kirjailijalle nimetty Anni Swanin katu ja Kangasniemellä on Anni Swanin puisto.lähde?
Teokset

| --- | --- |
 Lastenkirjat Satuja I–III (1901–1905)  Pieniä satuja I–V (1906)  Lasten-näytelmiä (1910)  Tarinoita lapsille (1912)  Satuja ja tarinoita (1917)  Satuja (1920)  Satuja VI (1923)  Lastennäytelmiä II (1923)  Kettu Repolainen (1949)  Kotavuoren satuja ja tarinoita (1957)  Jänis Vemmelsäären seikkailuja (1963) :  Nuortenkirjat Tottisalmen perillinen (1914)  Iris rukka (1916)  Kaarinan kesäloma (1918)  Ollin oppivuodet (1919)  Pikkupappilassa (1922)  Ulla ja Mark (1924)  Sara ja Sarri (1927)  Sara ja Sarri matkustavat (1930)  Me kolme ja Ritvan suojatit (1937)  Pauli on koditon (1946)  Arnellin perhe (1949)
Kirjallisuutta

Arjava, Hellevi: Kiltti tyttö Katajanokalta.  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1531-3
Arjava, Hellevi: Juuret Rasikankaalla. Otto Mannisen ja hänen sisarustensa kirjeenvaihtoa 1897–1913.  (toim.)  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura (SKS), 2001.  ISBN 951-746-249-2
Arjava, Hellevi: Minne pääsi kiltti tyttö.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2586-6
Kivilaakso, Sirpa: Lumometsän syli: Anni Swanin satusymbolismi 1896–1923.  Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-549-1
Kivilaakso, Sirpa: Satukuningatar Anni Swan: Elämä ja teokset.  Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-561-3
Lehtonen, Maija: Anni Swan.  Porvoo:  WSOY, 1958.
Lehtonen, Maija: Anni Swan – symbolisti?  (sisältyy julkaisuun: Katsomuksen ihanuus, kirjoituksia vuosisadanvaihteen taiteista s. 27–39)  SKS, 1996.  ISBN 951-717-894-8
Manninen, Antero: Hyväonnisen miehen muistikuvia.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2611-X
Manninen, Antero: Yhdeksän mustaa joutsenta: Swanin sisarusten kirjeitä, kokemuksia, elämyksiä ja ajatuksia autonomian ajan Suomessa.  (toim.)  Helsinki:  SKS, 1993.  ISBN 951-717-742-9
Manninen, Antero: Mustat joutsenet ja heidän jälkipolvensa: Swanin sisarusten kirjeitä. Kokemuksia, elämyksiä ja ajatuksia itsenäisessä Suomessa.  (toim.)  Helsinki:  SKS, 1995.  ISBN 951-717-847-6
Manninen, Antero: Kotavuoresta rakkaudella. Neljän sukupolven muistikuvia ja kirjeenvaihtoa kuuden sukupolven saarihuvilasta.  (toim.)  Helsinki:  SKS, 1997.  ISBN 951-717-965-0
Manninen, Antero & Arjava, Hellevi: Silkkihienot siteet. Anni Swanin ja Otto Mannisen kirjeenvaihtoa 1898–1908.  (toim.)  Helsinki:  SKS, 2000.  ISBN 951-746-070-8
Riitta Konttinen: Tarinankertoja: Anni Swanin elämä.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-388-025-2
Aiheesta muualla

Lehtonen, Maija: / Swan, Anni (1875–1958) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 16.9.1997 (päivitetty 15.10.2020. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Swan Anni Lappeenrannan kaupunki
Jyväskylän seminaarin naisoppilaita: Anni Swan
Otto Manninen ja Anni Swan (mykkäelokuva) Elävä muisti. ”Kirjailijapari kesäasunnollaan Kangasniemellä”
Kirjailija Anni Swania tapaamassa, Helsingin Sanomat, 12.02.1939, nro 41, s. 40, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Roger Marche

Roger Marche vuonna 1949.
Roger Marche (5. maaliskuuta 1924 Villers-Semeuse, Ranska – 1. marraskuuta 1997) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän oli pituudeltaan 172-senttimetrinen.
Marche edusti seuratasolla merkittävimpänä Stade Reimsiä vuodet 1944–1954. Hän voitti joukkueen kanssa kahdesti Ranskan pääsarjamestaruuden sekä kerran Ranskan cupin ja Trophée des Championsin. Hän pelasi urallaan yhteensä 481 sarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Marche liittyi Ranskan A-maajoukkueeseen maaliskuussa 1947 ja pelasi joukkueessa 63 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1954 ja 1958.