stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Foetida-Pro Promo 2

| Foetida-Pro Promo 2 Asa |
| --- | --- | --- |

Mixtapen tiedot
 Julkaistu: 25. marraskuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Polarsoul, DJPP, Kasio Rantala
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 46.36
Asan muut julkaisut
| Via Karelia 2009 | Foetida-Pro Promo 2 2009 | Jou jou 2011 |
Foetida-Pro Promo 2 on suomalaisen rap-artisti Asan marraskuussa 2009 julkaistu mixtape. Mixtape on jatko-osa Asan rokahtavalle mixtapelle Foetida-Pro Promolle. Levy on myös ladattavissa ilmaiseksi Asan MySpace-sivulta.
Kappaleet

Alkusoitto (0:51)
Takaisin puihin veljet (2:58)
Reissustyge (3:49)
Tenavatähdet (2:42)
T.S.I. (3:25)
Temppeli (3:04)
Mies joka ei tahtonut loukata ketää (3:01)
Hellsinki über Alles (3:08)
Valmentajan hoidokki (2:58)
Kulttuuriosaston esimies (2:42)
Terapiaa (2:41)
PR = Propagandaa (2:23)
Saastaisena (3:56)
Biittei, riimei ja elämää (4:16)
Sista dagen (mukana Jani Ryi) (3:49)
Loppusoitto (1:02)
Aiheesta muualla

Asan MySpace-sivu
The Funkiest[vanhentunut linkki]
Asa
| --- | --- |
Studioalbumit::   Punainen tiili  Leijonaa metsästän  Terveisiä kaaoksesta  Loppuasukas  Via Karelia  Jou jou  Foetida – Use Your Illusion III  Rapsodia  Love  Avar uus  Rakkauslauluja miehille  Uni näkee unta meistä  Uuden aallon lauluja  Siemeniä  Täytyy mennä metsään 
Mixtapet::   Foetida-Pro Promo  Foetida-Pro Promo 2 
Singlet::   "4elementtii"  "Roihuvuori"  "Yhdes iltaan"  "Leijonaa metsästän"  "Hidastaa"  "Monimuotosii"  "Terroristi"  "Sanat ei tehny tätä laulua"  "Pirii ja aseit"  "Hip hop hurraa" 
Muut artikkelit::   Diskografia  Jätkäjätkät
Lloyd Arabella

Lloyd Arabella
Borgward Arabella de Luxe
Lloyd Arabella, Borgward Arabella, oli Borgwardiin kuuluvan bremeniläisen Lloyd Motorenwerke G.m.b.H. Bremenin etuvetoinen automalli, jota valmistettiin 1959–1963.
Ominaisuudet

Ajo-ominaisuudet ovat melko hyvät, Lloyd on suuntavakaa. Jousitus on kuitenkin melko kova. Sen moottori oli 0,9 litran 38 hv:n nelisylinterinen bokserimoottori.
Erich Übelacker suunnitteli Arabellan vesijäähdytteisen nelisylinterisen bokserimoottorin. Moottori on nelitahtinen ja sen iskutilavuus on 897 cm³. Suurin teho 28 kW /4800 r/min (38 hv, DIN). Suurin vääntömomentti 61 Nm /2500 r/min. Vaihteita on neljä ja ne kaikki on synkronoitu paitsi peruutusvaihde on synkronoimaton.
Sisätilat ovat takana melko ahtaat, korkeus ja jalkatilat ovat niukat. Arabella rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Matkatavarasäiliö on varsin iso. Tavaratilaan pääsee käsiksi kääntämällä takaistuimen eteen.
Tekniikan Maailman 5/1960 koeajossa Lloyd Arabella kiihtyi 0-50 km/t 6,8 sekunnissa, 0-80 km/t 16,8 sekunnissa ja 0-100 km/t 30,4 sekunnissa. Huippunopeus on 120 km/t.
Tekniikan maailmassa 5/1960 toimittaja kirjoitti siitä, että se on luokassaan kärkipäässä Saksassa ja pudottaa laudalta Volkswagenin. Yritys meni kuitenkin konkurssiin liian pienten tuotantomäärien ja siitä johtuvien korkeiden hintojen vuoksi. Arabellan hinta vuonna 1960 oli Suomessa 680 000 mk (noin 15 800 euroa).
Mitat

| --- | --- |
Pituus: 3800 mm
Leveys: 1510 mm
Korkeus: 1395 mm
Akseliväli: 2200 mm
Raideleveys (edessä / takana): 1200 / 1200  mm
Omapaino: 735 kg
Kirjallisuutta

Mitä-Missä-Milloin, MMM 1961. Osio: Autoilu. Otava, Helsinki, 1960. s. 267.
Kang Chae-young

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kang vuonna 2019 |  Kang vuonna 2019 |  Kang vuonna 2019 |  |
Maa:   Etelä-Korea
Naisten jousiammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | Joukkue |  |
| MM–kilpailut  | MM–kilpailut  | MM–kilpailut  |  |
|  Kultaa | México 2017 | Joukkue |  |
|  Kultaa | México 2017 | Sekajoukkue |  |
|  Kultaa | 's-Hertogenbosch 2019 | Sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | 's-Hertogenbosch 2019 | Yksilö |  |
|  Hopeaa | 's-Hertogenbosch 2019 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Kööpenhamina 2015 | Joukkue |  |
Kang Chae-young (kor. 강채영; s. 8. kesäkuuta 1996) on eteläkorealainen jousiampuja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Kang on kilpaillut vuodesta 2015 alkaen. Ensimmäisen MM-mitalin hän saavutti Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 2015, jolloin hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Méxicon MM-kilpailuissa hän oli voittamassa joukkue- ja sekajoukkuemaailmanmestaruuksia. ’s-Hertogenboschin MM-kilpailuissa 2019 Kang saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin yksilökilpailussa, kun hän oli toinen. Lisäksi hän sai samoista kilpailuista kultaa sekajoukkuekilpailusta ja hopeaa joukkuekilpailusta.
Tokion olympialaisissa 2020 Kang otteli yksilökilpailun lisäksi joukkuekilpailussa. Joukkuekilpailussa Etelä-Korean joukkue saavutti kultaa voittamalla loppuottelussa Venäjän olympiakomitean joukkueen. Yksilökilpailun karsinta-ammunnoissa Kang oli kolmas. Hän kuitenkin putosi jatkosta puolivälierissä.
Eskil Renfors

Emil Eskil Valfrid Renfors (17. joulukuuta 1865 Kortesjärvi – 18. maaliskuuta 1953 Tampere) oli suomalainen Vapaakirkon saarnaaja, toimittaja, sanoittaja ja säveltäjä.
Eskil Renforsin vanhemmat olivat pastori Karl Gustaf Renfors (1827–1906) ja Olivia Adolfina Bergroth (k. 1884). Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Viipurin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen alkututkinnon 1892.
Renfors keskeytti teologian opintonsa yliopistossa ja siirtyi Vapaan Lähetyksen palvelukseen saarnaajaksi vuonna 1891. Hän oli Jyväskylän vapaan seurakunnan saarnaajana viiden vuoden ajan ja sen jälkeen saarnaajana Helsingissä ja viimeksi vuodesta 1910 alkaen Tampereella. Renfors oli Suomen Viikkolehden toimittajana toistakymmentä vuotta. Hän suomensi useita kirjoja, toimitti laulukirjoja ja sovitti ja sävelsi yksinlauluja. Renfors oli Vapaan Lähetyksen saarnaajaliiton johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana useita vuosia. Hän toimi myös laulunopettajana Tampereen klassillisessa lyseossa.
Eskil Renfors oli naimisissa 1894–1912 Tekla Katarina Mömmön (k. 1912) kanssa ja vuodesta 1915 ylihoitaja Agnes von Pfalerin kanssa. Eskil Renforsin sisaruksia olivat Amerikassa kuollut pastori Karl Axel Adhemar Koski, ent. Renfors (1854–1907) ja koulunjohtaja Alina Renfors (1855–1937). Kauppaneuvos Enok Raikamo, vuoteen 1932 Renfors oli Eskil Renforsin poika.
Julkaisuja

Riemusointuja : yksi-ääniset säveleet. Eskil Renfors, Jyväskylä 1900
Riemusointuja : uusi kokoelma hengellisiä lauluja, alkuperäisiä ja käännöksiä. Tekijä, Tammisaari 1901
Morgonväkten; andlinga sånger samlade och utgifna af Vera Mandellöf och Eskil Renfors. Ekenäs 1904, suomeksi nimellä Aamuvartio: hengellisiä lauluja. Omistettu Suomen Christian Endeavour yhdistyksille; koonneet ja julkaisseet Vera Mandellöf ja Eskil Renfors. Fredrik Mandellöf, Tampere 1904
Runoja vähävartijan maalta; kirjoittanut **Tarina. Tampere 1912
Siionin muureilta; toim. Eskil Renfors. Suomen vapaalähetys, Tampere 1925
Suomennoksia

Kertomuksia lapsille ja nuorisolle. Wihko 1-2. Bergström, Kuopio 1897
Kertomuksia lapsille ja nuorisolle. Wihko 3. Bergström, Kuopio 1898
Andrew Murray : Jesus itse. G. M. Giescke, Tampere 1903, 2. painos 1908 (alkuteos Jesus himself)
Emily Nonnen : Elämän koulu eli Jalo siemen ja runsaat lyhteet : kertomus nuorille. G. M. Giescke, Tampere 1905 (alkuteos Lifvets skola eller Ädel säd och rika kärfvar)
Albert Lunde : Saarnoja. G. M. Giescke, Tampere 1906 (alkuteos Prædikener)
Wilhelm Montell : Herätys Wästerbyssä. P. R. Wiitanen, Parkano 1906
Uskon kautta eli eräs nimetön Jeesuksen todistaja. Tampere 1906
R. A. Torrey : Miten johtaa ihmiset Kristuksen luo. Tampere 1907
A. Ernest Rohrbach : Herra, opeta meitä rukoilemaan : esitelmä Vaasassa keväällä 1911. Tampere 1911
R. A. Torrey : Miten meidän tulee ... rukoilla?. G. M. Giescke, Tampere 1911, 4. Laina Vaismaan korj. painos nimellä Rukouksen siunaus. Ristin Voitto, Tikkurila 1969, 5. uud. painos Päivä, Hämeenlinna 2012 (alkuteos How to pray)
Leverage

| Leverage |
| --- | --- |

 Leverage Sauna Open Airissa 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  power metal
Kotipaikka:  Jyväskylä ja Helsinki
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Paolo Ribaldini, laulu   Tuomas Heikkinen, kitara   Mikko Salovaara, kitara   Marko Niskala, koskettimet   Sami Norrbacka, basso   Valtteri Revonkorpi, rummut  
Entiset jäsenet:  Pekka Lampinen, basso (2002–2009)  Torsti Spoof, kitara (2002–2018)  Pekka Heino, laulu (2002–2018)  Kimmo Blom, laulu (2018–2022) 
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records , 2009–   Frontiers Records, 2007–2009   Elements Music, 2006–2007  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leverage on suomalainen power metal -yhtye.
Historia

Yhtye sai alkunsa, kun solisti Pekka Heino tapasi vuonna 2002 kitaristit Tuomas "Tuoppi" Heikkisen ja Torsti Spoofin. Yhdessä he alkoivat kehittää Tuomas Heikkisen alulle panemia kappaleita, ja ensimmäinen albumi Tides julkaistiin 2006. Seuraava albumi Blind Fire julkaistiin vuonna 2008. Tuomas Heikkinen on säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan kappaleista yhtyeen kaikille levyillä. Vuonna 2009 basisti Pekka Lampinen jäi sivuun ja hänet korvasi Sami Norrbacka. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi Circus Colossus. Ensimmäisten kolmen albumin aikaan yhtyeen musiikki oli progressiivista ja melodista raskasta rockia.
Vuonna 2018 Leverage julkaisi pitkän tauon jälkeen singlen "Red Moon Over Sonora", jolla soitti uudistettu kokoonpano. Yhtyeen perustajajäsenet Torsti Spoof ja Pekka Heino olivat väistyneet sivuun ja uudeksi laulajaksi saatiin Kimmo Blom ja toiseksi kitaristiksi Mikko Salovaara. Vuonna 2022 yhtyeen laulaja Kimmo Blom menehtyi. Seuraavana vuonna hänen tilalleen tuli italialainen Paolo Ribaldini, joka oli ollut jo aikaisemmilla levyillä taustalaulajana. Leveragen vuonna 2019 julkaistulla Determinus -albumilla ja sitä seuranneella Above the Beyondilla yhtye on siirtynyt enemmän 1970-80-lukujen klassisemman rockin maailmaan.
Diskografia > Albumit

Tides (2006)
Blind Fire (2008)
Circus Colossus (2009)
Determinus (2019)
Above the Beyond (2021)
Diskografia > Singlet ja EP:t

Follow Down That River (2007)
”Red Moon Over Sonora” (2018)
”The Devil’s Turn” (2018)
Diskografia > Musiikkivideot

”Mister Universe” (2008)
”Wolf and the Moon” (2009)
Aiheesta muualla

Leverage Myspacessa (englanniksi)
Metalfromfinland haastattelu (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekka Heino Melodicrock.comin haastattelussa (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Leverage
| Paolo Ribaldini • Tuomas Heikkinen • Mikko Salovaara • Marko Niskala • Sami Norrbacka • Valtteri Revonkorpi |
| --- | --- |
Diskografia:  Tides • Follow Down That River • Blind Fire • Circus Colossus • Determinus • Above the Beyond
Katso myös:  Brother Firetribe • Cashmir
Peter Walker

| Peter Walker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950-1951, 1955
Talli(t):  BRM, Connaught, ERA, Maserati
Kilpailuja:  4
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1955
Peter Douglas Conyers Walker (7. marraskuuta 1912 Leeds, Iso-Britannia – 1. maaliskuuta 1984 Newtown, Worcestershire, Iso-Britannia) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Ura

Walker aloitti ajamisen kilpailemalla rata-autoluokissa sekä mäkinousukilpailuissa. Hän ajoi myös Grand Prix'tä ja osallistui sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin.
Hän ajoi ainoastaan neljässä F1-osakilpailussa vuosina 1950–1951 sekä 1955, muttei saavuttanut yhtäkään voittoa tai pistettä. Hänen parhaaksi tulokseksi jäi vuoden 1951 Britannian GP:n seitsemäs sija. Suorituksen merkitystä lisää se, että hän oli paistua elävältä BRM-tallin autossa käytetyn V16-moottorin vuoksi, kun pakoputki ja moottori pettivät.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | Peter Walker | ERA E-Type | ERA S6 | GBR Kesk.* | MON | 500 | SUI | BEL | FRA | ITA |  | - | 0 |
| 1951 | BRM Ltd. | BRM P15 | BRM V16 | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR 7 | GER | ITA | ESP | - | 0 |
| 1955 | Stirling Moss | Maserati 250F | Maserati S6 | ARG | MON | 500 | BEL | NED Kesk. |  |  |  | - | 0 |
| 1955 | Connaught Engineering | Connaught Type B | Alta S4 |  |  |  |  |  | GBR Kesk.* | ITA |  | - | 0 |
* Jaettu auto.
Formula 1:sten lisäksi Walker ajoi, mm. Le Mansin 24 tunnin ajoja, joissa voitti vuoden 1951 kilpailun C-tyypin Jaguarilla yhdessä Peter Whiteheadin kanssa ja hän oli toinen vuoden 1953 kilpailussa ajaessaan Stirling Mossin parina.
Walker lopetti kilpa-ajamisen vuoden 1956 Le Mansin kolarin vuoksi. Uransa jälkeen hän hoiti hetken aikaa kani- ja chinchillafarmia. Walkerin sanottiin viettäneen eläköitymisen jälkeen paljon aikaa Herefordin Horse & Groom Pubissa juomisen sijasta laatien erilaisia insinööritöitä ja piirustuksia. Hänen Tim-poikansa haastattelun mukaan isä-Peter hävitti kaikki moottoriurheiluun liittyvät lehdet ja kirjat eikä puhunut pojalleen enää moottoriurheilusta.
Evattu

| Evattu |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Lahti
Koordinaatit:  61°05′15″N, 25°49′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arrajoen valuma-alue (14.16)
Laskuoja:  oja Kivijärveen 
Taajamat:  Pyhäntaka
Järvinumero:  14.165.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,5 m  
Pituus:  1,4 km  
Leveys:  350 m  
Rantaviiva:  3,383 km  
Pinta-ala:  22,497 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiEvattu 
Evattu  on Päijät-Hämeessä Lahdessa Pyhäntakan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 22 hehtaaria, se on 1,4 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Seestanjoen valuma-alueeseen (14.165) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,5 metriä mpy.
Eve Angel

| Eve Angel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1983 (ikä 41)  Budapest, Unkari
Ammatti:  pornonäyttelijä
Pornonäyttelijä
Pituus:  166 cm
Paino:  52 kg
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Eve Angel (s. Eva Dobos, 19. toukokuuta 1983 Budapest, Unkari) on unkarilainen pornonäyttelijä ja malli. Hän on esiintynyt myös useilla muilla nimillä kuten Eve, Katie ja Severine. Angel syntyi Budapestissa perheensä keskimmäiseksi lapseksi. Hänellä on pikkusisko ja isoveli, jonka kanssa hän johtaa muotiyhtiötä. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.
Pornouransa aikana Angelia kuvasi ja filmasi Andrew Youngman, John Walton, Denys Defrancesco sekä Viv Thomas. Hän esiintyi yhtenään Mya Diamondin, Zsanett Égerházin, Sophie Moonen, Aneta Šmrhován ja Monica Sweetin kanssa.
Videot

Babes Uncensored (2008)
Palkinnot

AVN-palkinto 2009: Vuoden paras ulkomainen naisesiintyjä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eva Angelin virallinen sivusto
Eve Angel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Foeke Booy

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Foeke Booy
Syntymäaika: 25. huhtikuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Leeuwarden, Alankomaat
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1984 1984–1985 1985–1987 1987–1988 1988–1989 1989–1993 1993–1994 1994–1996 |  SC Cambuur  De Graafschap  FC Zwolle  FC Groningen  KV Kortrijk  Club Brugge KV  KAA Gent  FC Utrecht | 72 (8) 34 (20) 77 (37) 29 (10) 31 (8) 111 (49) 28 (11) 26 (4) |
Valmennusura
2000–2002 2002–2007 2007 2007–2009 2012–2013 2013–2015:  FC Utrecht (apuv.)  FC Utrecht  Al-Nassr  Sparta Rotterdam  Cercle Brugge KSV  Go Ahead Eagles
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Foeke Booy (s. 25. huhtikuuta 1962 Leeuwarden) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Peliura

Booy pelasi urallaan Alankomaiden ja Belgian pääsarjoissa vuosina 1980–1996. Booy voitti Belgian mestaruuden kahteen otteeseen ja Belgian Cupin kerran. Vaikea polvivamma päätti Booyn uran 1996.
Meriitit valmentajana
Belgian mestaruus (2): 1990, 1992
Belgian Cup: 1991
Belgian Supercup (3): 1990, 1991, 1992
Valmennusura

Booy aloitti valmennusuransa FC Utrechtin nuorisovalmentajana ja ykkösjoukkueen apuvalmentajana vuonna 2000. Vuodesta 2002 lähtien Booy on toiminut Utrechtin päävalmentajana.
Booy on Utrechtin seurahistorian menestyksekkäin valmentaja, heti avauskaudellaan hän johdatti seuran Eredivisien kahdeksanneksi. 2003 ja 2004 Utrecht juhli Amstel Cupin coittoa ja Alankomaiden supercupin voittoa 2004.
Heinäkuussa 2007 Booy siirtyi Utrechtista saudiarabialaisen Al-Nassrin päävalmentajaksi. Booyn viisivuotinen päävalmentajakausi Utrechtissa oli seurahistorian menestyksekkäin ja päättyi yhdeksännelle sijalle kaudella 2006–2007.
Kesällä 2007 hän siirtyi saudiseura Al-Nassrin valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän luotsasi joukkuetta vain kahdeksan ottelun ajana. Joulukuussa 2007 hän palasi valmennustehtäviin Alankomaihin Sparta Rotterdamin uudeksi päävalmentajaksi.
Kauden 2008/09 jälkeen Booy jätti tehtävänsä Spartan päävalmentajana ja palasi FC Utrechtiin tekniseksi johtajaksi.
Booy palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2012 belgialaisen Cercle Bruggen uutena päävalmentajana.  Booy sai potkut huhtikuussa 2013 huonojen tulosten vuoksi.  Heinäkuun alussa 2013 hän palasi valmentamaan Alankomaihin Eredivisien nousijajoukkue Go Ahead Eaglesia.
Debyyttikausi Go Ahead Eaglissa sujui kohtuullisen hyvin ja joukkue säilytti 13. sijan turvin sarjapaikkansa. Toinen pääsarjakausi oli vaikeampi ja Booyn suojatit jumittuivat putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Booyn maaliskuun lopussa 2015 seuran majaillessa putoamisviivan alapuolella.
Meriitit valmentajana
KNVB Cup (2): 2003, 2004
Johan Cruijff Schaal: 2004
Evel Knievel

Evel Knievel 1970-luvulla
Robert Craig "Evel" Knievel (17. lokakuuta 1938 Butte, Montana, Yhdysvallat – 30. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näytösajaja ja stunt-esiintyjä. Knievelin uran huippuaika sijoittui 1960- ja 1970-luvuille. Knievel tuli tunnetuksi moottoripyörillä tekemillään vaarallisen pitkillä hypyillä, usein esteiden yli.
Elämä ja ura

Knievel syntyi Buttessa Montanassa 17. lokakuuta 1938. Hänen vanhempansa erosivat myöhemmin, ja poika kasvoi isovanhempien hoivissa. Knievel menestyi kouluikäisenä urheilussa mutta pärjäsi koulussa huonosti. Jätettyään high schoolin kesken Knievel teki sekalaisia töitä ja pikkurikoksia. Hän liittyi armeijaan 1950-luvulla ja teki laskuvarjojoukoissa yli 30 laskuvarjohyppyä. Armeijan jälkeen hän pelasi jääkiekkoa ja ajoi moottoripyörää kilpaa. Hän joutui lopettamaan kilpailemisen loukkaannuttuaan useasti.
Knievel sai nimensä "Evel" putkassa vartijalta vuonna 1956. Hän vaihtoi nimen viralliseksi etunimekseen myöhemmin.
Knievel työskenteli vuonna 1966 moottoripyöräkaupassa Moses Lakessa Washingtonissa. Hän päätti yrittää parantaa myyntiä hyppäämällä moottoripyörällä autojen yli. Tuhannen katsojan edessä hyppy jäi lyhyeksi, ja Knievel putosi kalkkarokäärmelaatikon päälle. Esitys oli kuitenkin menestys, joten Knievel jatkoi esiintymisiä. Hän perusti näytösajajien ryhmän nimeltä Evel Knievel's Motorcycle Daredevils, joka alkoi esiintyä markkinoilla. Ryhmä menestyi hyvin, mutta Knievel joutui lopulta tauolle parantelemaan vammojaan.
Knievel siirtyi esiintymään Las Vegasiin ja hyppäsi Caesars Palace -kasinon suihkulähteen yli moottoripyörällään joulukuussa 1967. Hyppy epäonnistui, ja luunsa murtanut Knievel oli koomassa 29 päivän ajan.
Knievel jatkoi näytösajajan uraansa ja esitti 1970-luvun aikana koko ajan pidempiä hyppyjä yhä vaikeampien esteiden yli. Hän teki vuonna 1974 epäonnistuneen yrityksen hypätä Snake River -kanjonin yli. Hypyt johtivat usein vakaviinkin loukkaantumisiin, ja Knieveliltä murtui uransa aikana lähes 40 luuta.
Televisiojulkisuus teki Knievelistä etenkin nuorten poikien sankarin Yhdysvalloissa. Hän myös markkinoi omaa brändiään leluvalmistajien kautta sekä tuki huumeiden vastaista työtä ja moottoripyöräturvallisuutta esiintymällä tietoiskuissa.
Toukokuussa 1975 Knievel yritti Lontoon Wembleyllä hypätä 13 yksikerroksisen bussin yli. Hän kaatui alastulossa, loukkasi selkänsä ja julisti lopettavansa uransa. Hän jatkoi kuitenkin uraansa ja hyppäsi lokakuussa 1975 Ohiossa 14 Greyhound-bussin yli 40,5 metrin matkan. Vuoden 1977 jälkeen Knievel ei enää esiintynyt kovinkaan usein.
Knievel tuomittiin vuonna 1977 pahoinpitelystä kuudeksi kuukaudeksi vankilaan. Tuomion johdosta Knievel menetti paljon sponsoreitaan ja meni konkurssiin vuonna 1981. Hän sai sakkotuomion seksin ostamisyrityksestä, minkä jälkeen hänen vaimonsa otti hänestä avioeron. Toisen kerran Knievel meni naimisiin vuonna 1999.
Knievel kärsi viimeisinä vuosinaan diabeteksestä ja maksavaivoista sekä keuhkofibroosista, joka oli aiheutunut hänen monista kaatumisistaan. Hän kuoli Floridan Clearwaterissa 30. marraskuuta 2007 ollessaan 69-vuotias.
Knievelillä oli kaksi poikaa ja kaksi tytärtä vaimonsa Lindan kanssa. Hänen lapsistaan Robert Knievel III ryhtyi stunt-esiintyjän uralle kuten isänsäkin.
Knievel onnistui hyödyntämään kuuluisuutensa myös kaupallisesti. Saavutukset ja epäonnistumiset veivät Knievelin useita kertoja Guinnessin ennätysten kirjaan.
Aiheesta muualla

Evel Knievelin virallinen kotisivu
Peltoloiskimalainen

| Peltoloiskimalainen |
| --- | --- |
 Koiraspuolinen peltoloiskimalainen.
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Yläheimo::  Apoidea
Heimo::  Mesipistiäiset Apidae
Suku::  Kimalaiset Bombus
Laji::  campestris
Kaksiosainen nimi
 Bombus campestris  (Panzer, 1801) 
Katso myös
   Peltoloiskimalainen Wikispeciesissä   Peltoloiskimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltoloiskimalainen (Bombus campestris) on kimalaisten sukuun ja loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Se on kooltaan keskikokoinen: naaras on 15–17 millimetriä pitkä ja koiras 11–16 millimetriä. Kuningattaren takaruumis on harvakarvainen ja näyttää kiiltävältä. Sen keskiruumis on etu- ja takaosasta keltainen, keskeltä musta. Takaruumiin kärkiosan sivuilla on keltaiset karvatupsut, ja siivet ovat harmaasävyiset. Koiraan takaruumiissa on tavallisesti enemmän keltaista kuin kuningattarella, ja myös kokonaan mustia koiraita on olemassa.
Peltoloiskimalainen on peltokimalaisen pesäloinen, joskus juhannuskimalaisen. Se elää kedoilla, puutarhoissa ja vanhoissa hiekkamontuissa ja hakee mettä voikukista, valkopeipistä, ahdekaunokista ja ohdakkeista. Sitä esiintyy melko harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Peltoloiskimalainen (Bombus campestris)
Peltolinnunjalka

| Peltolinnunjalka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Linnunjalat Ornithopus
Laji::  sativus
Kaksiosainen nimi
 Ornithopus sativus  Brot. 
Katso myös
   Peltolinnunjalka Wikispeciesissä   Peltolinnunjalka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltolinnunjalka (Ornithopus sativus) on yksivuotinen hernekasvi, jota esiintyy Lounais-Euroopassa. Se kasvaa 30:stä 60:een senttimetriä korkeaksi. Lehdissä on kahdeksasta kuuteentoista paria soikeita lehdyköitä ja päätölehdykkä. Sarjakukinto on lehtihankainen, pitkäperäinen ja koostuu kahdesta viiteen kukasta, joiden teriö on väriltään valkoisesta vaaleanpunaiseen. Peltolinnunjalan juurissa on ilmakehästä typpeä sitovia typensitojabakteereja, jotka lisäävät maan typpipitoisuutta. Lajista esiintyy kaksi alalajia: etelänpeltolinnunjalka (Ornithopus sativus subsp. isthmocarpus) ja rehupeltolinnunjalka (Ornithopus sativus subsp. sativus).