stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arne Risa

Arne Roald Risa (s. 5. toukokuuta 1944 Bergen, Norja) on entinen norjalainen yleisurheilija, joka kilpaili aluksi 3 000 metrin estejuoksussa mutta siirtyi 1970-luvulla pidemmille sileille matkoille.
Risa sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa Méxicon 1968 olympialaisissa kahdeksanneksi ajalla 9.09,0. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 8.34,4. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän kilpaili 10 000 metrin juoksussa ja sijoittui 14:nneksi ajalla 28.24,4. Münchenin 1972 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä sekä 5 000:lla että 10 000 metrillä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 10 000 metrillä 17:nneksi ajalla 29.07,4.
Rishton

| Rishton |
| --- | --- |
 Rishtonin keramiikkaa.
 Rishton
 Koordinaatit: 40°21′34″N, 71°16′33″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Ferganan alue
Piiri:  Rishtonin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  34 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rishton (kyrill. Риштон, ven. Ришта́н, Rištan) on kaupunki Ferganan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Soʻxjoen rannalla 52 kilometriä Ferganasta länteen. Kaupungissa oli 34 800 asukasta vuonna 2016.
Rishton on muinaisista ajoista lähtien ollut tunnettu siellä valmistetusta keramiikasta, jota vietiin Kiinaan, Intiaan ja Venäjälle. 1700-luvulla se oli tärkeä linnoitus ja kauppapaikka. Rishtonista tuli kaupunki vuonna 1977.
Kaupungin kautta kulkee Ferganan ja Kokandin välinen maantie. Lähin rautatieasema on 12 kilometrin päässä sijaitseva Furqat.
Rishton on maataloualueen keskus, jossa toimii muun muassa tekstiilitehdas. Keramiikkatehdas ja yli 3 000 käsityöläistä valmistavat lautasia, kulhoja, kannuja ja taide-esineitä.
Rhodos (kaupunki)

| Rhodos> Ῥόδος |
| --- | --- |
 Rhodoksen akropoliin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Rhodos
Koordinaatit:  36°26′24″N, 28°12′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ródoksen kaupunki, Ródos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  408 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rhodos (joskus Rodos; m.kreik. Ῥόδος, lat. Rhodus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Rhodoksen (nyk. Ródos) saarella Kreikassa. Kaupunki perustettiin vuonna 408 eaa. ja se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella, jolloin se oli merkittävä kaupallinen ja kulttuurikeskus. Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Ródoksen kaupungiksi.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin Rhodoksen kaupunki on ollut suurikokoinen. Kaupungin pituus pohjois-eteläsuunnassa oli noin kolme kilometriä ja itä-länsisuunnassa lähes saman verran. Antiikin kirjailijat kehuivat usein kaupungin kauneutta. Kaupungista on kuitenkin säilynyt suhteellisen vähän jäänteitä, koska myöhempi kaupunki sijaitsee pääosin samalla paikalla. Merkittävin rauniokohde on akropolis eli linnavuori, joka sijaitsee nykyisen kaupungin länsilaidalla. Keskiaikaisen vanhankaupungin alueella on muutamia yksittäisiä antiikin aikaisten rakennusten rauniokohteita.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis eli yläkaupunki

Antiikin Rhodoksen akropolis eli yläkaupunki on kukkula, joka kohoaa Rhodoksen niemen länsiosassa nykyisen kaupungin länsipuolella. Se on loivempi itäpuoleltaan, mutta laskee länsipuolella jyrkemmin mereen. Sen korkeus merenpinnasta laskettuna on noin 90 metriä. Kukkula tunnetaan myös nimellä Ágios Stéfanos sekä nimellä Mónte Smith eli ”Smithin vuori”, koska englantilainen amiraali William Sidney Smith piti sitä tähystyspaikkanaan vuonna 1802 Napoleonin laivastoa vastaan. Akropoliilla oli lukuisia pyhäkköjä sekä muita julkisia rakennuksia, jotka oli rakennettu useaan tasoon. Kukkulaa ei poikkeuksellisesti ollut linnoitettu. Rakennusten jäänteet paikalla ovat pääosin peräisin hellenistiseltä kaudelta 200- ja 100-luvuilta eaa. Nykyisin akropoliin yhteydessä on pieni näyttelytila, joka esittelee aluetta kuvin ja tekstein.
Apollonin temppeli
Apollon Pythiokselle omistettu temppeli sijaitsi akropoliin huipulla. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja rakennettiin 100-luvulla eaa. Se on italialaisten kunnostama, ja siitä on nykyisin pystyssä kolme kokonaista pylvästä. Temppelin itäpuolella on sen suuri tukimuuri, jolta johtavat ylös temppelille suuret portaat.
Zeuksen ja Athenen temppeli
Zeus Polieukselle ja Athene Poliaalle omistettu temppeli sijaitsi akropoliin pohjoislaidalla. Myös se edusti doorilaista tyyliä. Temppeli oli paikka, jossa rhodoslaiset vahvistivat muiden kaupunkien kanssa tehdyt sopimukset. Temppelistä on säilynyt muun muassa neljä suurta pylväsrumpua.
Odeion
Odeion eli musiikkiteatteri sijaitsee akropoliin itärinteen juurella stadionin pohjoispuolella. Se on rakennettu harvinaiseen neliömäiseen muotoon, jossa katsomon istuinrivit ovat kuitenkin normaalilla tavalla puolikaaren muodossa. Katsomossa on ollut tilaa 800 henkilölle. Rakennusta käytettiin oletettavasti paitsi musiikkiesityksiin myös retoriikan opetukseen. Odeion on kokonaisuudessaan kunnostettu.
Stadion
Rhodoksen stadion sijaitsee akropoliin kaakkoispuolella. Se rakennettiin 200-luvulla eaa. Stadion on tyypillinen kreikkalainen hevosenkengänmuotoinen stadion. Sen pituus on noin 201 metriä. Se on rakennettu pohjois-eteläsuunnassa ja se avautuu pohjoiseen odeionille. Stadionin katsomo istuimineen on säilynyt suhteellisen hyvin, ja se on yksi koko Kreikan parhaiten säilyneitä antiikin aikaisia stadioneita.
Gymnasion
Gymnasion eli urheilupaikka sijaitsi stadionin lähellä siitä sekä odeionista itään. Se oli suurikokoinen neliönmuotoinen rakennus, joka oli koristeltu lukuisilla veistoksilla. Gymnasioniin keskeisesti liittynyt kirjasto sijaitsi sen ja odeionin lähellä. Sen kokoelmiin kuului suuri määrä teoksia muun muassa retoriikan alalta.
Muut rakennukset
Akropoliilla sijainnut suurikokoinen stoa eli pylväshalli näkyi alakaupunkiin ja satamaan saakka. Nymfaia oli joukko akropoliin itäpenkereeseen kaiverrettuja nymfeille omistettuja luolamaisia syvennyksiä, joissa oli muun muassa kuvapatsaita ja joihin liittyi jonkinlaiset vesiaiheet ja -säiliöt. Artemiille omistettu pyhäkkö eli Artemision sijaitsi akropoliin alueen koillisosassa.
Rakennukset ja löydökset > Satamat

Kaupungin satamat olivat niemen itäpuolella, samoin kuin nykyisin. Pienempi niistä sijaitsi pohjoisempana ja suurempi pääsatama sen eteläpuolella. Pienemmän sataman alueelta on löydetty laivasuojien jäänteitä. Satamat olivat luonnonsatamalahtia, ja niitä suojasivat suuret aallonmurtajat, jotka ovat pääosin edelleen nykyisten satamien suojana. Yksi pienempi satama sijaitsi niemenkärjen luoteisosassa.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Kaupungin alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Ródoksen arkeologisessa museossa. Merkittäviin veistoksiin lukeutuvat suurikokoinen Helios-jumalan pää sekä kylpevää Afroditea esittävä veistos, joka tunnetaan Rhodoksen Afroditena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Rhodoksen kaupunki Wikimedia Commonsissa
Rhodoksen kolossi. Eräs tulkinta siitä, miltä patsas on voinut näyttää.
Rhodoksen akropoliin arkeologista aluetta.
Apollonin temppelin rauniot.
Rhodoksen odeion (kunnostettu) ja agoraa.
Rhodoksen stadion.
Afroditen temppelin raunioita vanhankaupungin koillisosassa.
Roomalaisen agoran raunioita vanhankaupungin eteläosassa.
Hellenistisen kauden hautoja Rodínin puistossa.
Neoptolemos (diadokki)

Neoptolemos oli makedonialainen sotilas ja yksi diadokeista, Aleksanteri Suuren seuraajista.
Arrianoksen mukaan Neoptolemos kuului aiakideihin eli molossien kuningassukuun. Hän osallistui luultavasti Aleksanterin Aasian sotaretkeen alusta alkaen, mutta hänet mainitaan lähteissä vasta Gazan piirityksen yhteydessä, jossa hän kunnostautui olemalla ensimmäinen, joka kiipesi kaupungin muureille piirityksen aikana. Neoptolemos mainitaan seuraavan kerran hypaspistien komentajana vuonna 330 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Neoptolemos sai hallittavakseen Armenian. Ensimmäisen diadokkisodan aikana Neoptolemos sai käskyn hallitsija Perdikkaalta toimia Eumenes Kardialaisen alisuudessa. Neoptolemos juonitteli kuitenkin Eumeneen vihollisen Antigonoksen kanssa. Eumenes sai kuitenkin tietää tästä ja kukisti Neoptolemoksen taistelussa. Neoptolemos pääsi pakenemaan vain 300 sotilaan kanssa Krateroksen luokse ja sai tämän hyökkäämään Eumeneen kimppuun. Seuranneessa taistelussa Krateros kärsi kuitenkin tappion. Neoptolemos ja Eumenes kävivät tämän jälkeen kaksintaistelun, jonka Eumenes voitti. Neoptolemoksen ja Krateroksen kaaduttua heidän armeijansa lähti pakoon.
Eero Rissanen

Eero Rissanen (s. 30. marraskuuta 1948 Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Rissanen edusti urallaan Kuopion Pallotovereita 1965 ja 1970–1972, Kuopion Palloseuraa 1966–1969 ja 1973–1975 sekä Oulun Palloseuraa 1976–1983. Hän voitti Suomen mestaruuden KuPS:ssa 1974 sekä OPS:ssa 1979–1980. Lisäksi hän voitti KuPS:ssa myös Suomen Cupin 1968. Kaikkiaan Rissanen pelasi 15 kauden aikana 308 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Hän on eniten pääsarjaotteluita pelanneiden listan sijalla 39.
Rissanen pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun 1975.
Rikkidikloridi

| Rikkidikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10545-99-0
PubChem CID:  25353
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SCl2
Moolimassa:  102,97 g/mol
Ulkomuoto:  Punainen neste
Sulamispiste:  −78 °C 
Kiehumispiste:  59 °C (hajoaa) 
Tiheys:  3,6 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa 
Rikkidikloridi (SCl2) on myrkyllinen rikin ja kloorin muodostama yhdiste. Se on yksinkertaisin kloorin sulfideista. Rikkidikloridia käytetään orgaanisessa synteesissä ja valmistettaessa muita rikin yhdisteitä. Huoneenlämpötilassa aine on punainen neste.
Valmistus

Rikkidikloridia voidaan valmistaa rikistä ja kloorista. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa rikki ja kloori reagoivat muodostaen dirikkidikloridia, joka reagoi edelleen kloorikaasun kanssa muodostaen rikkidikloridia. Jälkimmäinen reaktio on huoneenlämpötilassa hidas ja katalyytteinä käytetäänkin ferrikloridia tai jodia. Dirikkidikloridin ja kloorin reaktio on myös tasapainoreaktio. Pieni määrä fosforipentakloridia siirtää tasapainoa rikkidikloridin puolella. Kumpikin aineen valmistuksessa käytetyistä reaktioista ovat eksotermisiä.
Reaktioita

Rikkidikloridia voidaan käyttää liittämään klooria tyydyttymättömien yhdisteiden kaksoissidoksiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana rikkidikloridia käytettiin valmistettaessa sinappikaasun esiastetta 2-kloorietyylisulfenyylikloridia.
Rikkidikloridia voidaan käyttää rikkitetrafluoridin valmistamiseen. Rikkidikloridi reagoi natriumfluoridin kanssa asetonitriililiuoksessa.
Rikkidikloridi hajoaa hydroksidi-ionien vaikutuksesta, jolloin syntyy kloridi- ja tiosulfaatti-ioneja sekä vettä.
Turvallisuus

Rikkidikloridi on myrkyllistä. Aineen hengittäminen aiheuttaa hengitysvaikeuksia ja kurkkukipua. Nieleminen saa aikaan huonoa oloa ja voi johtaa myös pyörtymiseen. Aine aiheuttaa vakavia syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa. Rikkidikloridi on myös haitallista ympäristölle ja erityisesti vesieliöille.
Neosudanilainen tyyli

IFAN:in afrikkalaisen taiteen museo Dakarissa.
Dakarin katedraali.
Bobo-Dioulasson rautatieasema.
Neosudanilainen (usein myös neosahelilainen) tyyli on Länsi-Sudanin perinteisestä saviarkkitehtuurista vaikutteita ottanut rakennustyyli, jota sovellettiin varsinkin Ranskan Länsi-Afrikassa maailmansotien välisenä aikana.
Ranskan siirtomaavallan Afrikkaan pystyttämät rakennukset edustivat 1900-luvun vaihteeseen saakka eurooppalaisia tyylisuuntauksia. Pohjois-Afrikassa sovellettiin paikallisiin vaikutteisiin perustunutta uusmaurilaista tyyliä. Saharan eteläpuolista Afrikkaa varten syntyi 1900-luvun alussa neosudanilainen tyyli, jonka esikuvia olivat Länsi-Sudanin savirakennukset, varsinkin moskeijat ja varakkaiden kauppiaiden kaupunkitalot. Vaikutteista tärkein oli uudelleen pystytetty Djennén suurmoskeija. Tyylisuunnan ideologisen taustan muodosti ranskalaisen kolonialismin siirtyminen afrikkalaisten sulauttamispolitiikasta yhteistoiminnan periaatteeseen. Afrikkalainen kulttuuriperintö tunnustettiin, mutta siihen suhtauduttiin paternalistisen holhoavasti.
Neosudanilainen tyyli oli eurooppalainen luomus. Sen kasvualustan muodostivat Ranskan siirtomaanäyttelyiden afrikkalaiset paviljongit. Arkkitehdeistä tärkein oli Tangerissa asunut ranskalainen François Cornilleau, jonka Ranskan Länsi-Afrikan hallinto kutsui palvelukseensa. Rakennuksissa käytettiin saven asemasta betonia ja metallirakenteita, mutta ne viimeisteltiin usein okralla luomaan vaikutelmaa savannin väreistä. Toisinaan varsin mielikuvitukselliset sudanilaiset piirteet rajoittuvat julkisivun muotoihin ja koristeluun, kun taas sisätilat suunniteltiin vastaamaan rakennuksen käyttötarkoitusta.
Tyylisuuntaa sovellettiin varsinkin Ranskan Länsi-Afrikan kaupunkien julkisissa rakennuksissa ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana. Esimerkkejä alueen pääkaupungista Dakarista ovat Sandagan torihalli, Médinan poliklinikka, Dantecin sairaalan vanha synnytyslaitos, Malik Syn koulu, ”sudanilais-bysanttilainen” katedraali sekä alun perin hallituspalatsiksi pystytetty IFAN:in afrikkalaisen taiteen museo. Entisessä Ranskan Sudanissa tyylin edustajia ovat Bamakon kauppakamari, kaupungintalo ja keskustori Marché rose sekä Office du Nigerin hallintorakennukset Ségoussa. Burkina Fasossa neosudanilaista tyyliä edustaa Bobo-Dioulasson rautatieasema.
Neosudanilainen tyyli jäi pois muodista toisen maailmansodan jälkeen, jolloin siirryttiin koristeista riisuttuun modernistiseen kansainväliseen tyyliin. Länsisudanilainen muotokieli ja värimaailma palasi arkkitehtuuriin postmodernismin myötä 1980-luvulla varsinkin ranskalaisten suunnittelemissa Dakarin ja Niameyn julkisissa rakennuksissa. Bamakossa savirakennuksista ovat saaneet innoituksensa Malin kansallismuseo ja Länsi-Afrikan valtioiden keskuspankin tornitalo.
Ristiinan vaakuna

Ristiinan vaakuna (1951-2012)
Ristiinan kunnanvaakuna oli Ristiinan kunnan tunnus. Se on saanut aiheensa alueen erämaista ja kunnan alueella sijainneen Brahenlinnan linnakartanon perustajasta Pietari Brahesta. Vaakunan jalkajousi viittaa Savon vanhimpiin asutusalueisiin kuuluvan kunnan vanhoihin erämaihin. Alakentän siivet ovat puolestaan peräisin Brahe–suvun vaakunasta.
Vaakunan on suunnitellut Carolus Lindberg, ja se vahvistettiin käyttöön 21. syyskuuta 1951. Vaakunan selitys on ”kilpi musta-kultakatkoinen, siinä pystyssä vuorovärinen jalkajousi, jonka jänne ja nuolen kärki ovat hopeaa; saatteena alakentässä jousen varren kummallakin puolella musta siipi”. 
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Ristiina liittyi Suomenniemen kanssa Mikkelin kaupunkiin.
Brahe–suvun vaakuna
Jussi Rintamäki

Jussi Rintamäki (keskellä) ja Ruotsin Tore Tedner vuoden 1962 maaottelussa.
Jussi Antero Rintamäki (s. 4. heinäkuuta 1935 Ilmajoki) on entinen suomalainen pika- ja aitajuoksija. Hän on päälajissaan, 400 metrin aitajuoksussa parhaiten olympialaisissa vuoden 1924 jälkeen sijoittunut suomalainen. Häntä valmensi Paavo Karikko.
Rintamäen juoksu-uran huippuhetki oli 400 metrin aitajuoksu Rooman 1960 olympialaisissa. Hän johti loppukilpailua vielä puolimatkassa ja sijoittui lopulta viidenneksi, joka sekin on edelleen lajin paras suomalaissijoitus Erik Wilénin vuonna 1924 saavuttaman hopeamitalin jälkeen. Rintamäki alitti Roomassa ensimmäisenä suomalaisena 51 sekunnin rajan juostessaan Suomen ennätyksen 50,8. Aiemmin samana vuonna hänestä tuli vasta toinen suomalainen 52 sekunnin alittaja juostessaan ajan 51,4. Belgradin EM-kisoissa 1962 Rintamäki sivusi Suomen ennätystään ja sijoittui neljänneksi. Ensimmäisissä arvokisoissaan, Tukholman EM-kisoissa 1958 hän ei menestynyt. Kaikissa kolmissa arvokisoissaan hän juoksi myös Suomen 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa.
Maaotteluissa Rintamäki kilpaili 25 kertaa ja otti 18 henkilökohtaista lajivoittoa. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa hän voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa vuonna 1961 ja pronssia vuonna 1963. PM-hopeaa hän sai 400 metrin juoksussa vuonna 1961.
Suomen mestaruuden Rintamäki voitti 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1959–1963 ja 400 metrin juoksussa vuosina 1960–1962. Turun Toverien joukkueessa hän voitti 4 × 400 metrin viestijuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1958–1963 ja 4 × 100 metrin mestaruuden vuonna 1959. Pitkässä viestissä hän juoksi TuTo:n joukkueessa seurajoukkueiden Suomen ennätyksen 3.13,0 (vuonna 1958) ja maajoukkueessa Suomen ennätyksen 3.09,8 (vuonna 1961). Harvinaisemmassa lajissa, 200 metrin aitajuoksussa hän juoksi Suomen ennätyksen 23,8 (vuonna 1961). Hän on 400 metrin aitajuoksun ennätyksellään 50,8 vielä vuonna 2007 Suomen kaikkien aikojen tilastossa 20 parhaan joukossa. Hänen ennätyksensä 400 metrin juoksussa on 46,9, jolla hän on yhä kaikkien aikojen tilastossa 20. sijan tienoilla.
Ennen TuTo:a Jussi Rintamäki edusti seuratasolla Ilmajoen Ilvestä, Ilmajoen Kisailijoita ja Vaasan Vasamaa. Ammatiltaan hän oli palomies ja liikuntaneuvoja sekä Turun kaupungin apulaisliikuntatoimenjohtaja.
Saavutukset

400 metrin aitajuoksussa
Olympialaisissa 5. sija 1960
EM-kisoissa 4. sija 1962
PM-kisoissa kultaa 1961 ja pronssia 1963
Suomen mestari: 1959, 1960, 1961, 1962, 1963
Useita Suomen ennätyksiä vuosina 1960–1962 (paras tulos 50,8)
200 metrin aitajuoksussa
Suomen ennätys 23,8 (vuonna 1961)
400 metrin juoksussa
PM-kisoissa hopeaa 1961
Suomen mestari: 1960, 1961, 1962
SM-hopeaa: 1958, 1959
4 × 400 metrin juoksussa
Suomen mestari: 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963 (TuTo)
Maajoukkueiden Suomen ennätys 3.09,8 (vuonna 1961)
Seurajoukkueiden Suomen ennätys 3.13,0 (vuonna1958, TuTo)
4 × 100 metrin juoksussa
Suomen mestari: 1959 (TuTo)
Antti Ripatti

Antti Jaakko Ripatti (s. 19. kesäkuuta 1964) on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee empiirisen makrotaloustieteen professorina (1/2012-) Helsingin yliopistossa. Aiemmin Ripatti on työskennellyt muun muassa ekonomistina ja eri tutkimustehtävissä Suomen Pankissa, ekonomistina Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa sekä assistenttina Helsingin yliopistossa.
Ripatti on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1998 otsikolla Demand for money in inflation-targeting monetary policy.
Ripatti on yhdessä Mika Kuismasen, Juha Kilposen ja Jouko Vilmusen kanssa kehittänyt Suomen Pankin ennustemallin, Aino-mallin.
Aiheesta muualla

Ripatin kotisivu
Ripatin tutkimukset IDEASissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa
Rigi Bahnen

| Rigi Bahnen |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1993
Kotipaikka:  Arth, Schwyz
Toimiala:  matkailuliikenne
Tuotteet:  rautatie- ja köysiratakuljetukset
Liikevaihto:  15 milj. CHF (2012)
Liikevoitto:  0,3 milj. CHF (2012)
Tilikauden tulos:  0,1 milj. CHF (2012)
Henkilöstö:  146 (2012)
Kotisivu:  www.rigi.ch
Infobox OKNimi-testi OK: 
RB:n radat Arthista (oikealla) ja Vitznausta (vasemmalla) yhdistyvät Rigi Staffelin asemalla.
Rigi Bahnen (RB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, jolla on myös köysirata. Yhtiö toimii Keski-Sveitsissä Schwyzin ja Luzernin kantonien alueella. Yhtiön kotipaikka on Arth ja pääkonttori Vitznaussa.
Rigi Bahnen harjoittaa lähinnä matkustajaliikennettä. Vuonna 2012 yhtiö kuljetti 1,3 milj. matkustajaa, pääosin matkailijoita Rigivuorella.
Historia

Rigi Bahnen aloitti toimintansa 1.1.1993, kun Arth-Goldaun radan omistaja Arth–Rigi-Bahn (ARB) ja Vitznau–Rigi Kulm -radan silloinen omistaja Vitznau–Rigi-Bahn (VRB) yhdistyivät.
Rigi Bahnenin historia alkaa 1870-luvulta, kun Rigille rakennettiin rautatiet läheisiltä järviltä. Ensimmäisenä Rigibahn AG (RB) rakensi radan Vierwaldstätterseeltä, Vitznausta Rigi Staffelhöheen vuonna 1871. Rata on ensimmäinen yleisen liikenteen hammasrata Europassa. Arth–Rigi-Bahn (ARB) avasi radan Rigi Staffelhöhestä Rigi Kulmille vuonna 1873. Seuraavana vuonna Rigi Kaltbad–Scheidegg-Bahn (RSB) avasi radan Rigi Kaltbadista Rigi Unterstetteniin. Rata jatkui Rigi Scheideggiin vuonna 1875. Sama vuonna ARB aloitti liikenteen Zuginjärveltä Arthista Rigin korkeimmalle vuorelle Rigi Kulmille.
RSB lopetti toimintansa vuonna 1931. Liikenne välillä Rigi Kaltbad – Rigi Scheidegg päättyi lopullisesti vuonna 1933 ja rata purettiin vuonna 1942. RB:n radan pääteasema siirtyi Arthista Arth-Goldauhun SBB:n aseman yhteyteen ja liikenne välillä Zuginjärvi – Arth-Goldau päättyi vuonna 1959.
Historiallinen Arth-Goldaun lähtölaituri (Hochperron) ratapihan yläpuolelta poistettiin käytöstä vuonna 2010 ja lähtöasema uusitaan.
Rataverkko

Rigi Bahnenin rataverkko koostuu kahdesta rataosuudesta, jotka yhdistyvät ylhäällä vuorella, Rigi Staffelin asemalla. RB:n rata yhdistyy SBB:n rataverkkoon Arth-Goldaun asemalla.
RB:n radat ovat normaalilevyisiä (1 435 mm) ja koko matkaltaan Riggenbach-hammasratoja. Vitznau–Rigi Kulm -radan pituus on 6,9 kilometriä. Väli Arth-Goldau–Rigi Kulm on 8,6 kilometriä. Suurin jyrkkyys Vitznaun radalla on 250 ‰ ja Arth-Goldaun radalla 200 ‰. Korkeusero Arth-Goldausta (510 m mpy.) Rigi Kulmin asemalle (1 752 m) on 1 242 metriä ja Vitznausta (435 m) 1 317 metriä. RB:n ratojen käyttöjännite on tasajännite 1500 V.
| Rataosuus | Pituus, km | Raideleveys, mm | Käyttöjännite | Käyttöönotto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vitznau – Rigi Kulm | 6,9 | 1435 | 1500 V dc | 1871–1873 |
| Arth-Goldau - Rigi Kulm | 8,6 | 1435 | 1500 V dc | 1875 |
| Yhteensä | 15,5 |  |  |  |
Köysirata

Rigi Bahnenilla on köysirata Vierwaldstätterseen rannalta Weggisistä (529 m mpy.) Rigi Kaltbadiin (1453 m). Radan korkeusero on 924 metriä ja pituus 2 310 metriä.
Liikenne

Rigin junaliikenne on ympärivuotista. Matka-aika Arth-Goldausta Rigi-Kulmille on 37–44 minuuttia, alaspäin 4 minuuttia kauemmin. Matka Vitznau–Rigi Kulm vie 30 minuuttia, alaspäin 40 minuuttia. Köysiratamatka Weggisistä Rigi Kaltbadiin vie 10 minuuttia. Köysirataliikenne on lähes ympärivuotista, maalis-huhtikuun ja marraskuun muutaman viikon katkoksia lukuun ottamatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rigi Bahnen Wikimedia Commonsissa