stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sífnoksen arkeologinen museo

| Sífnoksen arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Σίφνου |
| --- | --- |
 Sífnoksen arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Kástro, Sífnos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Perustettu:  1986
Koordinaatit:  36°58′28″N, 24°44′44″E
 fiSífnoksen arkeologinen museo 
   
Sífnoksen arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Σίφνου, Archaiologikó Mouseío Sífnou) on arkeologinen museo Kástron kylässä Sífnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo aloitti toimintansa vuonna 1986. Se toimii 1980-luvun alussa kunnostetussa kaksikerroksisessa rakennuksessa, joka on osa Sífnoksen venetsialaisaikaista linnoitusta eli Kástroa. Sífnoksella toimii myös toinen arkeologinen museo, Ágios Andréaksen arkeologinen museo.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta aina antiikin ajan loppuun ja roomalaisajalle. Pääosin esineet ajoittuvat geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle. Esineet olivat alun perin pääosin löytöjä Kástrosta, joka oli saaren antiikin aikaisen kaupungin paikka, sekä sen ympäristöstä. Myöhemmin museoon on asetettu näytille myös Ágios Andréaksen mykeneläisaikaisen asutuksen löydöt. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa ja rahoja.
Museon sisätiloja.
Museon kokoelmia.
Varhaiskykladinen lamppu, 2000-luku eaa.
Korinttilaisten vaasien sirpaleita, 600–500 eaa.
Kuroksen pää, n. 550 eaa.
Roomalaisaikaisia lasiesineitä, 1. vuosisata–200-luku jaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sífnoksen arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Suomi Pop

| Suomi Pop Karelia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1970
 Julkaistu: 1971
 Formaatti: LP-levy, C-kasetti
 Tuottaja(t): Baron Paakkunainen ja Edward Vesala
 Tyylilaji: kansanmusiikki, beat
 Kesto: 32.06
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Karelian muut julkaisut
|   | Suomi Pop 1970 | Suomi Pop 2 1971 |
Suomi Pop on Karelia-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1971. Levy sisältää suomalaisia kansansäveliä beat-vaikutteisina sovituksina. Rocket Records on julkaissut vuonna 2012 albumista CD-kokoelman, joka sisältää myös Karelia-yhtyeen albumin Suomi Pop 2 (1971).
Karelian esikoisalbumi Suomi Pop sai suopeita arvosteluja. Pentti Kemppainen kirjoitti Ilta-Sanomissa: ”Tekijät ovat perehtyneet syvällisesti suomalaiseen musiikkiaarteistoon aina 1700-luvulle saakka. He ovat kaivaneet esiin jo unhoon jääneitä melodioita. Esityksen henki mukailee voimakkaasti alkuperäisten kappaleiden henkeä, vaikka onkin havaittavissa selviä merkkejä beatmusiikin vaikutuksesta.” Kansan Uutisten Ilpo Saunio oli hieman varautuneempi: ”…Laulutyyliin totuttuaan kuulija alkaa miettiä asiaa ja toteaa todennäköisesti Wesalan laulutavan täysin asialliseksi ja tyyliin kuuluvaksi, vaikka onkin myönnettävä, että Wesala siellä täällä panee homman liiankin rahvaanomaiseksi. Mutta huumorihan ei yleensä pilaa musiikkia, niin kuin tosikoilla on tapana luulla.”
Kappaleet

Peltoniemen Hintriikan surumarssi – 4.05
Medley I – 2.00  (valssi Pirkkalasta 1800-luvulta ja kiperä polkka Savosta)
Lulli juttanasa – Gukin piera – 3.02  (kaksi joikua – Inarista ja Karasjoelta)
Hauranmaan polska – 1.47
Pässi – 1.44  (polska ja polkka Haapavedeltä)
Kaksi jouhikkosävelmää – 1.34  (Impilahdesta)
Kaksi joikua – 2.07  (Karasjoki–Koutakeino)
Pappi – 1.49  (Isostakyröstä)
Medley II – 1.38  (Luomalan masurkka ja Kaustisen polkka)
Kansansinhvoonia – 2.13  (osat: Larko–Antanie–Allekro)
Kahella sarvella – 0.48  (vanha paimensoitto Luumäeltä ja Säärningistä)
Väinämöisen veljenpoika – 1.25  (runosävelmä Padasjoelta)
Poppolska – 2.28  (1800-luku)
Joikuja – 2.15  (Utsjoelta ja Inarista)
Kerimäki beat – 3.05  (runosävelmä Kerimäeltä 1810-luvulta)
1, 2, 4, 9, 11–15 trad., sovitus: Armas Nukarainen; 3, 5–8 trad., sovitus: Armas Nukarainen ja Iivana Nyhtänköljä; 10 sävellys: A. Nukarainen ja I. Nyhtänköljä
Tekijät

Karelia:
Armas Nukarainen (Paroni Paakkunainen) – viulu, huilu, saksofoni ja urut
Aslak Nunnu (Ilpo Saastamoinen) – kitara
Pedri Sirmakka (Pekka Sarmanto) – basso ja viulu
Iivana Nyhtänköljä (Edward Vesala) – rummut, lyömäsoittimet ja laulu
Nauhoitus: Microvox
Studiotekniikka: Pekka Nurmikallio
Tuotanto: Baron Paakkunainen ja Edward Vesala
Kansi: Mikko Kuoppamäki
Valokuvat: Tauno O. Virtanen
Aiheesta muualla

Albumin esittely Rocket Recordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomi Tietopeli

| Suomi Tietopeli |
| --- | --- |

Pelaajia:  2–6
Ikäsuositus:  12+
Pelin kesto:  noin 45 min
Monimutkaisuus:  keskiverto
Strategisuus:  keskiverto
Satunnaisuus:  keskiverto
 BoardGameGeek 
Suomi Tietopeli on lautapeli, joka sisältää kysymyksiä Suomesta ja suomalaisuudesta. Peliä valmistaa suomalainen Tactic Games Oy Tactic-tuotemerkin alla. Tyyliltään peli on aivan kuin Trivial Pursuit.
Pelin kulku

Suomi Tietopelissä vastataan kysymyksiin kuudesta eri aihe-alueesta, jotka ovat historia, kulttuuri, luonnontiede, maantiede, urheilu ja yleistieto. Pelaajat kiertävät pelilaudan reittiä ja vastaavat aina sen aiheiseen kysymykseen, kuin missä ruudussa heidän pelinappulansa on. Tavoitteena on saada pistenappula jokaisesta eri aihealueesta vastaamalla oikein ja tämän jälkeen päästä maaliin ensimmäisenä.
Pelistä on olemassa myös toinen versio, jossa pelaaja heittää kahta noppaa, joissa on kuuden eri aihealueen värit. Jos nopista tulee samat aiheet, pelaajalta kysytään sen alueen kysymys. Jos taas nopista tulee eri aiheet, saa pelaaja valita kumman kysymyksen ottaa. Kun pelaaja vastaa kysymykseen oikein, hän saa ruksittaa kyseisen aihealueen ruudun omasta pyramidistaan. Pelin voittaa pelaaja, joka saa ensin omasta pyramidistaan yhden sivun täyteen (viisi ruutua, joista kaikki eri aihealueita).
Suomi Tietopeli Junior

Suomi Tietopeli Junior on lapsille suunnattu versio alkuperäisestä Suomi Tietopelistä. Siinä on helpommat kysymykset, jotka on suunnattu yli 8-vuotiaille. Kaikki kysymykset käsittelevät Suomea, ja ne on jaettu kuuteen eri aihealueeseen. Peli sisältää yhteensä 1 500 kysymystä, kuvakortteja sekä monivalintakysymyksiä.
Aiheesta muualla

Suomi Tietopelin säännöt
Szarvas

| Szarvas |
| --- | --- |
 Bolzan linna.
 lippu:  vaakuna
 Szarvas
 Koordinaatit: 46°51′50″N, 20°33′25″E 
Valtio:  Unkari
Alue:  Dél-Alföld
Lääni:  Békés
Seutukunta:  Szarvas
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  161.57 km²
Väkiluku (2009):  17 557
 – Väestötiheys:  108.7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.szarvas.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Szarvas [ˈsɒrvɒʃ] on kaupunki Unkarissa Békésin läänissä. Kaupunki sijaitsee Unkarin kaakkoisosassa. Szarvasin asukasluku oli 17 557 henkeä vuonna 2009, ja pinta-alaa kaupungilla on 161,57 neliökilometriä.
Ystävyyskaupungit

Baraolt, Romania
Keuruu, Suomi
Malacky, Slovakia
Poprad, Slovakia
Şimleu Silvaniei, Romania
Vlăhiţa, Romania
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Szarvas Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivu
Síkinos (kunta)

| Síkinos Síkinoksen kunta Σίκινος Δήμος Σικίνου |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Síkinos
 Koordinaatit: 36°41′N, 25°7′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Thíra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  6004
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,507 km²
Väkiluku (2011):  273
 – Kylä:  184
 – Väestötiheys:  6,42 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  840 10
Suuntanumero(t):  22860
Rekisterikilpi:  EM
 
 www.sikinos.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Síkinos (kreik. Σίκινος) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Σικίνου, Dímos Sikínou), joka sijaitsee Thíran alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnan pinta-ala on 42,507 neliökilometriä ja väkiluku 273. Varsinaisen Síkinoksen kylän väkiluku on 184 (vuonna 2011).
Síkinoksen kunta käsittää koko Síkinoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Avoladonísi, Kalógeros, Káravos ja Kardiótissa. Saaret kuuluvat Kykladien saariryhmään.
Kunnan osat

Síkinoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Aloprónoia | 89 |  |
| Avoladonísi (saari) | 0 |  |
| Kalógeros (saari) | 0 |  |
| Káravos (saari) | 0 |  |
| Kardiótissa (saari) | 0 |  |
| Síkinos | 184 |  |
Yhteensä: 273
Aiheesta muualla

Δήμος Σικίνου (Arkistoitu – Internet Archive). Síkinoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Etelä-Egean saarten alue
| --- | --- |
Ándroksen alueyksikkö:  Ándros
Kálymnoksen alueyksikkö:   Agathonísi  Astypálaia  Kálymnos  Leipsoí  Léros  Pátmos 
Kárpathos-Kásoksen alueyksikkö:   Kárpathos  Kásos 
Kéa-Kýthnoksen alueyksikkö:   Kéa  Kýthnos 
Kosin alueyksikkö:   Kos  Nísyros 
Míloksen alueyksikkö:   Kímolos  Mílos  Sérifos  Sífnos 
Mýkonoksen alueyksikkö:  Mýkonos
Náxoksen alueyksikkö:   Amorgós  Náxos ja Pienet Kykladit 
Pároksen alueyksikkö:   Antíparos  Páros 
Ródoksen alueyksikkö:   Chálki  Megísti  Ródos  Sými  Tílos 
Sýroksen alueyksikkö:  Sýros-Ermoúpoli
Thíran alueyksikkö:   Anáfi  Folégandros  Íos  Síkinos  Thíra 
Tínoksen alueyksikkö:  Tínos
Nürnbergin linna

Nürnbergin linna: vasemmalla Palas, Keisarillinen kappeli, Pakanoiden torni; keskellä Sinwell-torni; oikealla Viisikulmainen torni, Keisarilliset tallit ja Luginsland-vartiotorni
Vas. Heidenturm (Pakanoiden torni), Kaiserkapelle (Keisarillinen kappeli) ja oikealla Tiefer Brunnen (Syvä kaivo)
Tiefer Brunnen (Syvä kaivo), pieni rakennus keskellä, jossa harjakatto ja Sinwellturm (Sinwell-torni)
Ilmakuva linnan alueesta
Nürnbergin linna (saks. Nürnberger Burg) on ryhmä keskiaikaisia linnoitettuja rakennuksia hiekkakiviharjanteella, joka hallitsee Nürnbergin historiallista keskustaa Baijerissa, Saksassa.
Linnaa yhdessä kaupunginmuurien kanssa pidetään yhtenä Euroopan mahtavimmista keskiaikaisista linnoituksista. Se symboloi Pyhä saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtaa sekä Nürnbergin keisarillisen kaupungin tärkeää roolia.
Yhteenveto

Keskiajalla saksalaisilla kuninkailla ja vastaavasti Pyhän Rooman keisarilla paavin tekemän kruunaamisen jälkeen ei ollut pääkaupunkia, vaan he matkasivat yhdestä linnastaan (Kaiserpfalz tai Keisarillinen linna) toiseen. Näin Nürnbergin linnasta tuli tärkeä keisarillinen linna, ja seuraavien vuosisatojen aikana kaikki Saksan kuninkaat ja keisarit asuivat linnassa, useimmat moneen otteeseen.
Nürnbergin linna koostuu kolmesta osasta: Keisarillinen linna (Kaiserburg), entinen Burgravien linna (Burggrafenburg) ja keisarillisen kaupungin itäpuolelle pystytetyt rakennukset (Reichsstädtische Bauten).
Ensimmäiset linnoitetut rakennukset näyttävät rakennetun noin vuonna 1000. Tämän jälkeen voidaan erottaa kolme päärakennusvaihetta:
Saalilaisten kuninkaiden ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareitten (1027–1125) alaisuudessa rakennettu linna
Hohenstaufen-suvun keisarien (1138–1254) aikana rakennettu uusi linna
Palatsin jälleenrakentaminen sekä erilaiset muutokset ja lisäykset myöhäiskeskiajalla
Linna menetti merkityksensä kolmikymmenvuotisen sodan (1618-1648) jälkeen. 1800-luvulla kiinnostus keskiaikaa kohtaan aiheutti sen, että linnaan tehtiin joitain muutoksia. Natsi-Saksan aikana Nürnbergin puoluepäivien valmistelun aikana vuonna 1934-1936 se "palautettiin alkuperäiseen asuunsa". Toisen maailmansodan aikana vuosina 1944-1945, suuri osa linnasta raunioitui pommituksissa. Uudelleenrakentaminen kesti noin kolmekymmentä vuotta.
Rakennukset > Burgravien linna

Burgravien linna sijaitsi Sinwell-tornin ja Luginsland-vartiotornin välisellä alueella. Se tuhoutui vuonna 1420 ja kaupunki osti sen jäännökset, eli siitä on vain vähän jäljellä.
Pohjoiskallion yläpuolella sijaitseva Viisikulmainen torni on yksi vanhimmista linnavuoren rakennuksista. Se oli Burgravien linnan asuintorni. Harkkokivistä tehty alaosa on saatettu rakentaa samaan aikaan Keisarillisen kappelin kanssa. Gotiikan aikana siihen lisättiin tiilestä muurattu kerros.
Walburgan kappeli näyttää rakennetun Viisikulmaisen tornin jälkeen. Se oli alun perin omistettu Pyhälle Othmarille, mutta kun kaupunki osti Burgravien linnan rauniot, se rakennettiin uudelleen ja omistettiin Pyhälle Walburgalle. Se tuhoutui toisessa maailmansodassa, rakennettiin uudelleen ja avattiin yleisölle vuonna 1970.
Rakennukset > Keisarillisen kaupungin rakentamat rakennukset

Luginsland-vartiotorni (nimi tarkoittaa kirjaimellisesti katso maahan) rakennettiin vuonna 1377 lähelle Burgravien linnan pääporttia, jotta kaupunki voisi seurata toimintaa Burgravien linnassa, kun kaupungin ja linnakreivien (burgrav, burggraf) väliset suhteet olivat jo huonontuneet. Vestner-portti oli ainoa uloskäynti linnasta pohjoiseen, joka oli tuolloin avointa ja rakentamatonta maaseutua.
Keisarilliset tallit rakennutti viljamakasiiniksi vuosina 1494-1495 Hans Beheim vanhempi, joka oli tuolloin Nürnbergin merkittävin arkkitehti. Alakertaa käytettiin myös tallina. Rakennus vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa, se kunnostettiin ja toimii nykyisin retkeilymajana.
Bastionit rakennettiin linna pohjoispuolelle vuosina 1538-1545 tykistön kehittymisen myötä. Suunnilleen samaan aikaan koko Nürnbergin kaupungin linnoitukset uusittiin ja laajennettiin tykistöä vastaan.
Historia > Esi-saalilainen ja saalilainen aika 1000-1100 -luku

Linnan arkeologisissa kaivauksissa löydettiin noin 1000-luvulta peräisin olevien muurien jäänteitä ja syvemmistä kerroksista jopa sitäkin vanhempia, jotka voivat olla Nordgaun rajakreivi Heinrich von Schweinfurtin (n. 970–1017) rakennuttamia.
Ensimmäinen kirjallinen maininta linnasta on vuodelta 1050, jolloin keisari Henrik III julkaisi Norenbercissä ns. Sigena-asiakirjan. Henrik III käytti linnaa sotaretkillään, joita hän teki laajentaakseen valtakuntaansa Böömiin, Puolaan ja Unkariin. Keisari Henrik IV, joka oli ollut paavi Gregorius VII:n vastustaja investituurariidassa hallituskautensa lopulla vuonna 1105, joutui kokemaan sen, että hänen kaksi kuukautta kestäneen poissaolonsa jälkeen linnaa piiritettiin ja poika Henrik V valtasi linnan ja vuoden lopussa pakotti isänsä luopumaan kruunusta.
Saalilaisen dynastian viimeinen edustaja Henrik V kuoli vuonna 1125. Hänen seuraajansa keisari Lothar III von Supplinburg yritti kaapata kruunun maat Hohenstaufen-suvun Friedrich II:lta, Svaabian herttualta ja tämän veljeltä Konrad III:lta, joka piti kaikkia näitä maita, mukaan lukien Nürnbergin linnaa, osana saalilaisen-suvun perintömaina. Useiden piiritysten jälkeen Lothar onnistui valloittamaan linnan lokakuussa 1130.
Historia > Hohenstaufen-suvun kausi 1137-1273

Lothar III:n kuoltua vuonna 1137 Hohenstaufen-suvun herttua Konrad valittiin kuningas Konrad III:ksi seuraavana vuonna ja pian sen jälkeen hän alkoi rakentaa uutta keisarillista linnaa, joka näyttää valmistuneen hänen hallituskautensa aikana. Uusiin rakennuksiin kuuluivat Palas, Keisarillinen kappeli ja Pakanoiden torni. Suunnilleen samaan aikaan Konrad perusti Burgraviatin varmistaakseen linnan turvallisuuden kuninkaan poissa ollessa. Näin ensimmäiset itävaltalaisen Raab-suvun linnakreivit (burgrav) rakensivat Burgravien linnan keisarillisen linnan viereen ja saivat merkittävän maaomistuksen sen läheisyyteen.
Fredrik I Barbarossa käytti linnaa useisiin valtiopäiviin ja vastaanottoihin, esimerkiksi Itä-Rooman valtakunnan lähetystön vuonna 1156, mutta uusimpien tutkimusten mukaan hän ei osallistunut palatsin rakentamiseen.
Henrik VI osallistui ilmeisesti erilaisiin rakennuttamistoimintoihin jotka liittyivät Palasiin, Keisarilliseen kappeliin ja sen viereisiin rakennuksiin. Kun viimeinen Raabin kreivi oli kuollut, keisari Henrik VI myönsi vuonna 1192 vävylleen Friedrich von Zollernille linnakreiviyden. Zollernit, jotka nimettiin pian uudelleen Hohenzollerniksi, pitivät sitä hallussaan, kunnes Burgravien linna tuhoutui. Sen jälkeen rauniot myytiin Nürnbergin kaupungille vuonna 1427. Hohenzollernit kuitenkin jatkoivat maaomistuksensa hallinnointia Nürnbergin ulkopuolella.
Fredrik II myönsi ensimmäisten valtiopäiviensä yhteydessä vuonna 1219 kaupungille Suuren vapauskirjeen (Großer Freiheitsbrief), joka piti sisällään kaupunkioikeudet, keisarillisen välittömyyden (Reichsfreiheit), etuoikeuden lyödä rahaa sekä itsenäisen tullipolitiikan, mikä teki kaupungista keisarillisen vapaakaupungin, joka oli pelkästään keisarin alainen. Fredrik II antoi kaupungille myös erilaisia tehtäviä keisarillisen linnan hoidosta. Tämä oli lähtökohta paitsi kaupungin kehitykselle, myös pitkälle kiistalle kaupungin ja linnakreivien välillä.
Fredrik II yöpyi linnassa ainakin 16 kertaa ja hänen poikansa Saksan kuningas Henrik VII peräti 21 kertaa. Vuonna 1224 kuningas Henrikin VII:n ensimmäisillä valtiopäivillä Walther von der Vogelweide oli vieraslistalla, ja vuonna 1225 Henrik VII avioitui 14-vuotiaana linnassa 21-vuotiaan Itävallan herttuatar Margarethen (n. 1204–1266) kanssa, joka oli Leopold VI:n ja Theodora Angeluksen, Bysantin keisari Aleksios III Angeloksen lapsenlapsen, tytär. Fredrik II teki viimeisen vierailunsa Saksaan vuonna 1236 ja palasi Italiaan vuonna 1237 elämänsä viimeisiksi 13 vuodeksi jättäen Saksan hallintoasiat pojalleen Konrad IV:lle.
Historia > Linna myöhäiskeskiajalla 1273-1491

Interregnum eli hallitsijattomuus päättyi vuonna 1273, kun Frankfurtissa valittiin kuningas Rudolf I Habsburgilainen Pyhän saksalais-roomalaisten ensimmäinen kuningas. Välittömästi tämän jälkeen Rudolf I antoi useita etuoikeuksia linnakreiveille, koska he olivat auttaneet häntä keisarinvaalissa. Rudolf I piti useita valtiopäiviä Keisarillisessa linnassa, ja hänen hallituskautensa sekä hänen seuraajiensa Adolf Nassaulaisen ja Albert I Habsburgilaisen hallituskauden aikana lisättiin uusia rakennuksia, kuten Sinwell-torni, ja töitä tehtiin Palasissa ja kappelin tornin (Pakanoiden torni) yläosiin. Samaan aikaan linnakreivit laajensivat viereistä linnaansa.
Historia > Linna myöhäiskeskiajalla 1273-1491 > Burgravien eli linnakreivien linna

Sekä linnakreivit että kaupunki paransivat asemiaan ympäröivillä mailla. Nürnbergin kaupunki kukoisti ja siitä tuli yksi Saksan tärkeimmistä kaupungeista. Vuoden 1356 kultainen bulla nimesi Nürnbergin juuri valitun hallitsijan ensimmäisten keisarillisten valtiopäivien paikaksi. Linnakreivien valtaannousu saavutti huippunsa, kun kuningas Sigismund antoi Brandenburgin markkreivikunnan Hohenzollernin suvulle vuonna 1411.
Näin ollen oli väistämätöntä, että kaupungin ja linnavuoren linnakreivien väliset suhteet huononivat merkittävästi. Vuonna 1367 kaupunki esti linnakreivien pääsyn kaupunkiin muurilla heidän linnansa edessä, ja vuonna 1377 kaupunki pystytti Luginsland-vartiotornin (nimi tarkoittaa kirjaimellisesti katso maahan) Burgravien linnan pääportin lähelle valvoakseen toimintaa linnan sisällä. Vuosina 1388-1389 oli aseellinen selkkaus, joka ratkaistiin. Lopulta Baijerin herttua Ludvig VII hyökkäsi Burgravien linnaan vuonna 1420, ja se poltettiin luultavasti kaupungin suostumuksella. Vuonna 1422 Sigismund antoi Keisarillisen linnan hoidon kaupungille, ja vuonna 1427 Brandenburgin ruhtinas Friedrich I myi Burgravien linnan jäänteet kaupungille.
Historia > Linna myöhäiskeskiajalla 1273-1491 > Keisarillinen linna osana kaupunkia

Kaupungin poliittisen ja kaupallisen nousun myötä Keisarillinen linna muuttui vähemmän houkuttelevaksi. Keisarit alkoivat toteuttaa hallitustoimiaan vuonna 1340 valmistuneessa kaupungintalossa ja asuivat mieluummin kaupungin johtavien perheiden ylellisissä taloissa kuin epämukavassa linnassa. Linnaa käytettiin edelleen tärkeissä edustustilaisuuksissa. Fredrik III arvosti linnan turvallisuutta ja asui siellä useita kuukausia. Viimeinen kuningas, joka piti ensimmäiset keisarilliset valtiopäivänsä Nürnbergissä, oli Maksimilian I. Vuonna 1491 hän asui linnassa lähes kuusi kuukautta. Hänen pojanpoikansa ja seuraajansa Kaarle V piti ensimmäiset keisarilliset valtiopäivänsä Wormsissa Nürnbergissä riehuneiden tautiepidemioiden vuoksi. Hän vieraili Nürnbergissä vasta vuonna 1541 matkallaan keisarillisille valtiopäiville Regensburgissa. Reformaatio oli saatettu voimaan kaupungissa jo vuonna 1524, mikä vieraannutti sen entisestään katolisista keisareista.
Puutarhat

Keisarillisessa linnassa kerrotaan sen vuosisatoja pitkän historian aikana olleen useita erilaisia ​​puutarhoja, joista yhtäkään ei ole säilynyt. Keisarillista linnaan kuvaavassa vanhimmassa kuvassa vuodelta 1425 on jo puutarha, jossa on punottu aita.
Suuren salin eteläpuolelle keisari Fredrik III rakennutti 1400-luvun lopulla Assyrian kuningatar Semiramiksen puutarhoja jäljittelevät pilareilla tuetut "riippuvat puutarhat", joihin oli istutettu viiniköynnöksiä, kukkia ja pieniä hedelmäpuita. Johann Christoph Volkamer ikuisti nämä puutarhat 1700-luvun alussa kuparikaiverruksessaan "Nürnbergin hesperidit".
Uusi aika

Vuosina 1538–1545 linnan pohjoispuolelle rakennettiin linnoituksia suojaamaan sitä paremmin tykistöltä, ja linna liitettiin kaupungin uudistettuihin ja paranneltuihin linnoitteisiin. Linnoitukset suunnitteli maltalainen sotilasinsinööri Antonio Falzon. Seuraavat halltsijat eli Habsburg-suvun keisarit keskittyivät alueilleen pääasiassa Itävallassa, Böömissä ja Unkarissa, joten virkaatekevät hallitsijat vierailivat Nürnbergissä harvoin.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1632, Kustaa II Aadolfin ja Albrecht von Wallensteinin armeijat saapuivat muurien ympäröimän kaupungin eteen, mutta joukkoja heikensivät sotatoimia enemmän lavantauti ja keripukki. Kaupunki ja linna eivät toipuneet täysin kolmikymmenvuotisen sodan vaikutuksista.
Vuodesta 1594 lähtien keisarilliset valtiopäivät olivat kokoontuneet vain Regensburgissa. Westfalenin rauha vuonna 1648 ei ainoastaan päättänyt 30-vuotisen sodan julmuuksia, vaan johti pysyviin valtiopäiviin, jotka vuosina 1663-1806 istuivat Regensburgissa. Tämän seurauksena Nürnbergin linna menetti käytännössä kaiken merkityksensä ja jäi vaille ulkopuolisten voimien huomiota.
Uusi aika > 1800-luku

Vuonna 1806, Napoleonin Keski-Euroopan valloitussotien jälkeen Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajoitettiin, ranskalaiset joukot miehittivät Nürnbergin ja Reinin liiton (Rheinbundakten) sopimuksen mukaisesti luovuttivat sen Baijerille, joka nostettiin kuningaskunnaksi.
Romantiikan aikana keskiajan arkkitehtuuria ja taidetta kohtaan heräsi uusi kiinnostus. Tämän innoittamana Baijerin kuningas Ludvig I määräsi vuonna 1833 arkkitehti Carl Alexander Heideloffin suorittamaan entistämistöitä, mutta kuningas ei ollut tyytyväinen tämän uusgoottilaiseen tyyliin ja keskeytti työt vuonna 1835. Maksimilian II tilasi August von Voitin jatkamaan kunnostusta vuosina 1852-1858 maltillisemmalla tyylillä.
Uusi aika > 1900-luku

1930-luvulla 1800-luvun taiteen ja arkkitehtuurin arvostus oli vähentynyt. Kolmannen valtakunnan aikana Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen hallinnon johtaja Rudolf Esterer poistatti vuonna 1934 suurimman osan aikaisemmista rakennuksista ja palautti linnan "alkuperäiseen asuunsa".
Toisessa maailmansodan aikana linna vaurioitui pommituksissa vuosina 1944-1945, ja vain Keisarillinen kappeli ja Sinwell-torni säilyivät täysin vaurioitta. Sodan jälkeen linna kunnostettiin Rudolf Estererin ja Julius Lincken johdolla historialliseen asuunsa "luovan entistämisen" periaatteella, kuten myös täysin tuhoutunut Luginsland-vartiotorni.
Linnan omistaa Baijerin osavaltio, ja sitä hallinnoi Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen.
Populaarikulttuurissa

Nürnbergin linna (pelissä nimi on Burgrave Palace) on Pyhän Rooman valtakunnan sivilisaation sotilaslinna-ajan maamerkki Age of Empires IV:ssä
Linna on myös vuoden 1992 id Software-pelin ja Wolfenstein 3D-esiosa, Spear of Destinyn tapahtumapaikka.
Kirjallisuutta

Mummenhoff, Ernst: Die Burg zu Nürnberg. Geschichtlicher Führer für Einheimische und Fremde (4. painos, uusintapainos 1997, toimittaja G. Ulrich Grossmannin jälkisanoilla) Nürnberg 1926