Arabien valloitusretket
Yleiskatsaus > Mullistuksen syyt

Arabivaltion nopea ekspansio on pysynyt historiantutkimuksen ihmettelyn kohteena. Poliittisten muutosten alkusyynä on yleisesti pidetty islamin nousua Arabian niemimaalla asuneiden paimentolaisten uskonnoksi. Muslimit olisivat lähteneet kalifin johdolla pyhään sotaan viedäkseen Jumalan lain koko maailmaan profeetta Muhammedin ilmaiseman Allahin tahdon mukaisesti. Valloitusten tärkein menestystekijä olisi ollut paimentolaisten uskonkiihko, jonka edessä armeijatkin taipuivat.
Läntiset tutkijat ovat esittäneet tapahtumille muitakin selityksiä. Niiden mukaan valtavan paimentolaisvaltion synnyn taustalla oli vanhojen maatalousvaltaisten imperiumien pitkään kypsynyt kriisi, joka sai ne lopulta romahtamaan. Valtakunnat olivat kärsineet 100-luvulta alkaen epidemioista, kuten rutosta, jotka olivat supistaneet niiden asukaslukua. Vuoden 165 ruttoa seurasi Välimeren alueella yli viisisataa vuotta kestänyt kulkutautien aiheuttama väestökato. Vuonna 524 alkaneen Justinianuksen ruton jälkeen Välimeren alueen väkiluku oli pienimmillään sitten Rooman valtakunnan nousun. Lisäksi 500-luvulla tapahtunut ilmastonmuutos oli ilmeisesti vähentänyt sateita ja viilentänyt ilmastoa. Persiaan vaikutti myös se, että jokivedellä tapahtuneen keinokastelun hitaasti aiheuttama suolaantuminen oli alkanut tuhota ennen viljavaa peltomaata. Valtakuntien väestön arvellaan kulkutautien johdosta vähentyneen kolmanneksesta puoleen. William McNeillin mukaan suurvaltojen demografiset tuhot selittivät paimentolaisheimojen sotamenestystä 600-luvulla.
Jo 1800-luvun lopulta alkaen monet tutkijat, kuten Caetani, ovat katsoneet, että valloitusten motiivina ei ollut uskonto, vaan pyrkimys kohentaa omia elinoloja. Muuan peruste tähän on, että islaminuskoon ei kuulu lähetystehtävää, vaikka myöhemmin šarialakiin kuuluikin vaatimus pyhästä sodasta. Caetanin mukaan ilmaston kuivuminen, inaridimento, ajoi paimentolaiset etsimään uusia laidunmaita. Kulkutaudit eivät toisaalta iskeneet samalla voimalla harvalukuiseen paimentolaisväestöön kuin tiheisiin kaupunkeihin. Ilmastonmuutos olisi näin heikentänyt maatalousyhteiskuntia ja ajanut paimentolaiset liikkeelle. Toisaalta tautien aiheuttama demografinen tasapaino olisi hitaasti heilahtanut paimentolaisväestöjen hyväksi. Kaikille paimentolaisyhteisöille ominainen sotaisuus ja taipumus saalistukseen antoi niille yllykkeen parantaa asemiaan, kun siihen tarjoutui tilaisuus. Tilaisuuden tarjosi Bysantin ja Persian sota, joka edelleen heikensi molempia valtakuntia.
Arkeologi Yehuda Nevon mukaan valtakunnat eivät sortuneet ulkoiseen valloitukseen, vaan valta siirtyi paikallisille arabiheimoille, jotka olivat toimineet molempien valtakuntien apujoukkoina ja rajavalvojina. Robert Hoyland yhtyy osittain näihin ajatuksiin. Nevon mukaan Bysantin suhteen kyse oli suhteellisen rauhallisesta vallansiirrosta, jossa alueita jo hallinneet heimot saivat entistä itsenäisemmän aseman Bysantin vasalleina. Persiassa koko valtajärjestelmä romahti, mitä osoittivat sisällissodat ja nopeat vallanvaihdot: kahdessa vuodessa vallasta syöstiin kymmenen monarkkia. Sodat Bysanttia vastaan olivat lisäksi verottaneet kuninkaallisen armeijan kokoa.