stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carlos Castaneda
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carlos Castaneda Wikimedia Commonsissa
Cleargreen (Arkistoitu – Internet Archive)
GreenWarrior
Erowid Library: Carlos Castaneda review (lähde: Time Magazine, 5.3.1973
The Skeptic's Dictionary – Carlos Castaneda
Carlos Castaneda's Don Juan's Teachings
Nagualism
Tensegrity-ohjaajien haastattelu
Discussion of evidence and controversy about Carlos Castaneda
The Teachings of Don Juan Matus (Arkistoitu – Internet Archive)
Tales from the Jungle dokumenttisarjan ensimmäinen jakso kertoo Carlos Castanedasta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Yaqui-intiaanit eivät todellisuudessa käytä peyotea.
Agnes Martin

| Agnes Martin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Agnes Bernice Martin
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1912 Macklin, Saskatchewan, Kanada
Kuollut: 16. joulukuuta 2004 Taos, New Mexico, Yhdysvallat
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  minimalismi, abstrakti ekspressionismi
Agnes Bernice Martin (22. maaliskuuta 1912 Macklin, Saskatchewan, Kanada – 16. joulukuuta 2004 Taos, New Mexico, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taiteilija. Hän oli merkittävä abstraktin taiteen edustaja, joka tunnetaan erityisesti minimalistisista maalauksistaan.
Martin syntyi Kanadassa ja vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. Martinin taideura kukoisti 1950- ja 1960-luvuilla, ja hänen työnsä vaikutti voimakkaasti abstraktiin ekspressionismiin ja minimalismiin.
Elämä

Martin syntyi Kanadan maaseudulla Saskatchewanissa ja kasvoi Vancouverissa. Hän muutti 20-vuotiaana Yhdysvaltoihin opiskelemaan ja suoritti taiteen opettajan tutkinnon New Yorkissa Columbian yliopistossa.
Martin asettui asumaan taiteilijalueelle Lower Manhattanille, missä hän tutustui Mark Rothkoon, Barnett Newmaniin, Ad Reinhardtiin, Ellsworth Kellyyn ja Georgia O’Keeffeen. Martin pystyi galleristi Betty Parsonsin tuen ansiosta muuttamaan asumaan New Yorkiin pysyvästi. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Parsonsin galleriassa vuonna 1958.
Kun Martinin ateljeen vuokrasopimus päättyi yhdeksän vuoden kuluttua, hän jätti omaisuutensa ja lähti autolla kiertomatkalle Kanadan ja läntisen Yhdysvaltojen ympäri ja asettu matkan päätyttyä Cubaan New Mexicoon. Muutettuaan New Mexicoon hän lopetti maalaamisen seitsämäksi vuodeksi ja keskittyi adobe-talon rakentamiseen itselleen, zenin ja taolaisuuden opiskeluun sekä kirjoittamiseen.
1970-luvun alussa hän palasi maalaamisen pariin ja aloitti sarjan maalauksia, jotka hän esitteli vuonna 1975.
Martin muutti vanhainkotiin Taosiin New Mexicoon vuonna 1993. Hän kuoli siellä 92-vuotiaana.
Martin valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltain taideakatemiaan (American Academy and Institute of Arts and Letters), ja vuonna 1998 hän sai arvostetun National Medal of Arts -mitalin. Vuonna 1991 hän julkaisi kirjan Writings ajatuksistaan taiteesta.
Rodger Davies

Rodger Paul Davies (7. toukokuuta 1921 – 19. elokuuta 1974) oli Kyproksella toiminut Yhdysvaltain suurlähettiläs, joka murhattiin 19. elokuuta 1974 Nikosiassa.
Ura

Davies oli yhdysvaltalainen diplomaatti, jonka tehtäviin kuului Yhdysvaltojen ulkoministeriön Lähi-idän osaston johtaminen lokakuuhun 1965 saakka. Sitten hän toimi vuoteen 1970 asti apulaisulkoministerinä Lähi-idän ja Etelä-Aasian asioissa. Daviesin kuoleman jälkeen presidentti Gerald Ford nimitti hänen seuraajakseen William R. Crawfordin.
Davies oli toiminut Yhdysvaltojen suurlähettiläänä Kyproksessa toukokuusta 1973 lähtien. Kyproksen kreikkalaisten asemiehen väitetään tappaneensa hänet amerikkalais­vastaisen mielen­osoituksen aikana Yhdysvaltojen Nikosian suurlähetystön ulkopuolella, jossa oli arviolta 300–600 Kyproksen kreikkalaista osoittamassa mieltään sen vuoksi, koska Yhdysvallat ei onnistunut estämään Turkin hyökkäystä Kyprokselle
Davies ja Antoinette Varnavas, suurlähetystösihteeri ja Kyproksen kansalainen ja etnisesti kreikkalainen , saivat surmansa tarkka-ampujan luodeista, jotka oli ammuttu läheiseltä rakennukselta, jossa uskottiin olevan Kyproksen kreikkalaisen nationalistisen puolisotilaallisen järjestön, EOKA B:n aseita. Myöhemmin Yhdysvaltain hallitus lähetti välittömästi uuden suurlähettilään  Jemeniin William R. Crawfordin Kyprokselle osoittaakseen, että "se ei syyttänyt Kyproksen kreikkalaisia viranomaisia murhasta".
Henkilökohtainen elämä

Davies syntyi Berkeleyssä Kaliforniassa 7. toukokuuta 1921 John Leslie Daviesille ja Catherine Paul Daviesin pojaksi. Hänellä oli vanhempi veli, John Arthur Davies ja nuorempi sisar, Catherine Davies Frakes. Hän opiskeli taloustiedettä Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä, ennen liittymistä Yhdysvaltain armeijaan toisen maailmansodan aikana. Hän ryhtyi intensiiviseen opiskelemaan arabian kieltä Philip Khuri Hittin johdalla Princetonin yliopistossa osana armeijan erikoisvalmennusohjelmaa. Hänet ylennettiin luutnantiksi, ja sitten hänet lähetettiin Lähi-itään. Hän liittyi ulkoministeriöön toisen maailmansodan jälkeen. Hän meni naimisiin Sarah Burgessin kanssa, mutta tämä kuoli vuosi ennen kuin Roger Davies tapettiin Kyproksella. Heillä oli tytär, Dana ja poika, John, jotka olivat 20 ja 15 vuotta vanhoja Davisin kuollessa.
Ching Shih

Ching Shih.
Ching Shih  (1775–1844) oli kuuluisa kiinalainen naispuolinen merirosvokapteeni, joka vaikutti Etelä-Kiinan merellä 1800-luvun alussa.
Hän johti 300 džonkin laivastoa, jossa oli 20 000–40 000 merirosvoa. Toinen arvio on, että džonkkeja oli ollut peräti 1 800 ja merirosvoja 80 000. Hänen miehistöönsä kuului miehiä, naisia ja jopa lapsia. Hän taisteli urallaan niin brittiläistä kuin portugalilaistakin siirtomaavaltaa vastaan sekä tietysti Kiinan Qing-dynastiaa vastaan. Häntä pidetään nykyään yhtenä maailmanhistorian mahtavimmista merirosvoista. Hän oli myös yksi harvoista merirosvokapteeneista, joiden ura päättyi eläköitymiseen eikä kuolemaan. Myöhemmin Ching Shih on ollut aiheena niin kirjoissa, videopeleissä kuin elokuvissakin.
Chindaswinth

| Chindaswinth |
| --- | --- |
 
Visigoottien kuningas
Valtakausi:  642–653
Edeltäjä:  Tulga
Seuraaja:  Recceswinth

Syntynyt:  n. 563 Pyreneiden niemimaa
Kuollut:  1. lokakuuta 653 Toledo
Puoliso:  Recciberga
Lapset:  Recceswinth Theodofred
Uskonto:  katolisuus
Chindaswinth (k. 1. lokakuuta 653 Toledo), myös Chindasuinth, Khindaswinth tai Cindasvintus,  oli visigoottien kuningas 642–653. Hän nousi kuninkaaksi syrjäytettyään edeltäjänsä Tulgan.  Chindaswinthin koolle kutsuma Toledon seitsemäs kirkolliskokous antoi siunauksensa Tulgan syrjäyttämiselle. Lisäksi Chindaswinth tukahdutti ankarin toimin ylimystön valtapyrkimykset. Fredegarin mukaan Chindaswinth määräsi 700 hänen kuninkuuttaan vastustanutta ylimystön jäsentä surmattaviksi ja jakoi heidän omaisuutensa omille kannattajilleen. Chronica Regum Visigotthorumin mukaan Chindaswinth hallitsi aluksi yksin kuusi vuotta ja kahdeksan kuukautta. Viimeiset neljä vuotta ja kahdeksan kuukautta hänen kanssahallitsijanaan toimi hänen poikansa Recceswinth.
Adelbert von Chamisso

| Adelbert von Chamisso> Louis Charles Adelaide de Chamisso |
| --- | --- |
 Adelbert von Chamisso
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1781 Châlons-en-Champagne, Ranska
Kuollut: 21. elokuuta 1838 (57 vuotta) Berliini
Kansalaisuus:  Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  luonnontiede
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.chamisso-gesellschaft.de
Adelbert von Chamisso, oikeastaan Louis Charles Adelaide de Chamisso (30. tammikuuta 1781 Châlons-en-Champagne, Ranska – 21. elokuuta 1838 Berliini) oli saksalainen uusromanttinen kirjailija. Hän oli myös tunnettu luonnontutkijana. Von Chamisson auktorilyhenne on Cham..
Chamisso oli saksalainen lyyrikko ja luonnontutkija, kotoisin Champagnessa sijaitsevasta Boncourtin linnasta. Hän oli syntyperältään ranskalainen. Siirryttyään Berliiniin hän tuli kuningattaren hovipojaksi. Vuosina 1798–1806 hän palveli upseerina Preussin armeijassa ja otti 1815−1818 Otto von Kotzebuen johdolla kasvitieteilijänä osaa laajaan tutkimusretkeen. Kotiin palattuaan hän sai paikan Berliinin kasvitieteellisessä puutarhassa. Hän on kirjoittanut tutkimusmatkaansa kuvaavan teoksen Reise um die Welt, henkevän kertomuksen nimeltä Peter Schlemihl, joka kertoo varjonsa menettäneestä miehestä, sekä joukon kaunismuotoisia ja tunteikkaita runoja. Hänen kootut teoksensa julkaisi Hitzig (6. p. Berliini 1874), uudemman painoksen Adolf Bartels (Leipzig 1894, 4 nid.).
Suomennettu tuotanto

Pietari Schlemihl'in eriskummalliset elämänwaiheet (Die wundersame Geschichte des Peter Schlemihl, 1814), suom. K. F. Kiwekäs, Oulu 1902
Pietari Schlemihl'in kummalliset elämänvaiheet (Die wundersame Geschichte des Peter Schlemihl, 1814), suom. J. Säilä, Tampere: Luukkonen 1904
Varjoa vailla: Peter Schlemihlin ihmeellinen tarina.  (Die wundersame Geschichte des Peter Schlemihl, 1814)  Suomentanut ja johdannolla varustanut Hemminki Karjalainen. Kuvittanut Siméon. 2. painos (1. painos 1945). Karisto, 1991.  ISBN 951-23-2956-5
Suomennettu tuotanto > Suomennettuja runoja

Lähde:
En tajua tuota, en usko (Ich kann's nicht fassen, nicht glauben), suom. Valter Juva, teoksessa: Sata runoa: valikoituja maailmankirjallisuudesta, WSOY 1926
Sitä ymmärrä en, en usko (Ich kann's nicht fassen, nicht glauben), suom. Saima Harmaja, teoksessa: Saima Harmaja, Kootut runot, WSOY 1966 ISBN 951-0-01718-3
Rajuilma (Ungewitter), suom. Valter Juva, teoksessa: Sata runoa: valikoituja maailmankirjallisuudesta
Rajuilma (Ungewitter), suom. Valter Juva, teoksessa: Titaanien laulu, Ntamo 2014 ISBN 978-952-215-511-5
Kissanluonto (Katzennatur), suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kissanystävälle, WSOY 1991 ISBN 951-0-16569-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adelbert von Chamisso Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Adelbert von Chamisso on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Adelbert von Chamisson e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii  Leopoldina 
Taiteenala:  Scientific illustrators 2  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Arnold Layne

| ”Arnold Layne” Pink Floyd |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Candy and a Currant Bun”
 Äänitetty : 29. tammikuuta 1967, Sound Techniques Studios, Lontoo; 27. helmikuuta 1967, EMI Studios, Lontoo
 Julkaistu: 10. maaliskuuta 1967 (UK) 24. huhtikuuta 1967 (US)
 Tekijä(t): Syd Barrett
 Tuottaja(t): Joe Boyd
 Tyylilaji: psykedeelinen rock
 Kesto: 02.52
 Levy-yhtiö: Columbia (UK) Tower Records (US)
Pink Floydin muut singlet
|   | ”Arnold Layne” 1967 | ”See Emily Play” 1967 |
Arnold Layne oli Pink Floydin ensimmäisen, maaliskuussa 1967 julkaistun singlen A-puoli. Tyylillisesti kappale edustaa varhaista psykedeelistä rockia. "Arnold Layne" nousi kiistanalaisesta transvestismiaiheestaan ja BBC:n asettamasta soittokiellosta huolimatta parhaimmillaan Britannian singlelistan sijalle 20. Laulun kirjoitti Pink Floydin laulajana ja kitaristina vuoden 1968 alkuun asti toiminut Syd Barrett.
Laulun aihe

Laulun nimihenkilö Arnold Layne on transvestiitti, joka pukeutuu pyykkinaruilta varastamiinsa naisten vaatteisiin jääden kuitenkin lopulta kiinni. Sanoitus perustuu ilmeisesti tositapahtumiin. BBC ei hyväksynyt tarinaa transvestiitista, vaan asetti laulun soittokieltoon.
James Chamberlin

Jim Chamberlin oli Apollon  LM2-kuumodulin pääsuunnittelijoita.
James Arthur Chamberlin (23. toukokuuta 1915 Kamloops – 8. maaliskuuta 1981 Webster, Texas) oli kanadalainen aerodynaamikko sekä lentokoneiden ja avaruusalusten suunnittelija.
Tausta

James Chamberlin syntyi Kamloopsissa Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa, 23. toukokuuta 1915.  Hän valmistui koneinsinööriksi Toronton yliopistosta vuonna 1936. Maisterintutkinnon hän suoritti Imperial College Londonissa vuonna 1939.
Ura Englannissa ja Kanadassa

Chamberlin aloitti työuransa lentokoneita valmistavassa englantilaisessa Martin-Baker-yhtiössä, josta hän palasi Kanadaan astuen englantilaisomisteisen Federal Aircraft Limited -yhtiön palvelukseen Montrealissa. Hän osallistui Avro 652 Anson -lentokoneen kehittämiseen vuosina 1940–1941: konetta käytettiin koulukoneena ja sukellusveneiden etsintäkoneena. Hän toimi myös Clarke Ruse Aircraftin pääsuunnittelijana Dartmouthissa, Nova Scotiassa vuosina 1941-1942, mistä hän siirtyi Robert Noorduynin yhtiön tutkimusinsinööriksi Noorduyn C-64 Norseman -lentokoneen kehitystyöhön.
Vuonna 1945 Chamberlin siirtyi Avro Canadaan Torontoon. Yhtiö oli englantilaisen Hawker Siddeleyn konsernin osa. Chamberlin johti Avro Canada C-102 Jetliner- ja Avro Canada CF-100 Canuck -lentokoneiden aerodynaamista suunnittelua. 1950-luvun lopussa hän johti Avro Canada CF-105 Arrow -hävittäjän suunnittelua. Tämä myöhemmin peruutettu hanke oli niin edistyksellinen hävittäjä, että Chamberlin sai alallaan kuuluisuutta. Avro-tehtaan töiden loputtua Chamberlin ja 25 muuta kanadalaista lentokoneinsinööriä siirtyivät NASAn palvelukseen. Tätä tapausta on Kanadassa puitu jälkikäteen aivovuoto-ongelman tyyppiesimerkkinä.
Ura Yhdysvalloissa

Chamberlin johti NASAn miehitettyjen avaruuslentojen Mercury- ja Gemini-ohjelmia. Hän oli Gemini-avaruusaluksen pääsuunnittelija. Myöhemmin hän konsultoi Apollo-ohjelman ongelmienratkaisijana. Kun John Glenn ajoi New Yorkin paraatissa maaliskuussa 1963 ensimmäisessä autossa, seuraavassa istui James Chamberlin. Apollon kuumoduuli LM2 oli suurelta osin Chamberlinin suunnittelema.
Chamberlin lähti NASAsta vuonna 1970 ja liittyi McDonnell Douglasin Astronautics-divisioonaan. Hän valmisteli yhtiön tarjouksen avaruussukkulaksi, joskaan se ei voittanut tarjouskilpaa. Hän siirtyi NASAn Johnson Space Centerissä sijaitsevan McDonnell Douglasin osaston johtajaksi, missä toimessa hän oli kuolemaansa vuoteen 1981 asti.
Hänet nimettiin Kanadan ilmailun Hall of Fameen vuonna 2001.
Aiheesta muualla

James A. Chamberlin. Chris Gainor, Web Site Query 2001.
Gainor, Chris. Arrows to the Moon: Avro's Engineers and the Space Race, Burlington, Ontario: Apogee, 2001, ISBN 1-896522-83-1.
Stewart, Greig. Shutting Down the National Dream: A.V. Roe and the Tragedy of the Avro Arrow. Toronto: McGraw-Hill-Ryerson, 1991.
Whitcomb, Randall.Avro Aircraft and Cold War Aviation. St. Catharine's, Ontario: Vanwell, 2002
Zuk, Bill. Avrocar, Canada's Flying Saucer... Erin, Ontario: Boston Mills Press, 2001. ISBN 1-55046-359-4.
Karin Boye

| Karin Boye |
| --- | --- |
 Karin Boye 1940-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1900 Göteborg, Ruotsi
Kuollut: 24. huhtikuuta 1941 Alingsås, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Leif Björk 1929–1932
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  1922–1940
Tyylilajit:  romaani, runo, essee
Pääteokset:  runo: "Ja, visst gör det ont när knoppar brister" romaanit: Kris, Kallocain
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karin Maria Boye (26. lokakuuta 1900 Göteborg, Ruotsi – 24. huhtikuuta 1941 Alingsås, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
Boye opiskeli 1921–1926 Uppsalan yliopistossa. Boyen ensimmäinen runokokoelma Moln ilmestyi vuonna 1922. Hän oli tuottelias runoilija, mutta julkaisi myös romaaneja. Boyen kenties tunnetuin teos onkin tieteiskirjallisuuteen kuuluva dystopiakuvaus Kallocain vuodelta 1940 (suom. Kallokaiini, romaani 2000-luvulta, 1943). Boye myös ruotsinsi T. S. Eliotia.
Boye kuului Clarté-organisaatioon. Hän oli biseksuaali ja eli vakituisissa suhteissa sekä mies- että naispuolisten rakastettujen kanssa. Viimeinen elämänkumppani oli Margot Hanel, jonka kirjailija oli tavannut vuosina 1932–1933 Berliinissä. Boye teki 40-vuotiaana itsemurhan ottamalla yliannostuksen lääkkeitä.
Elämä ja ura > Lapsuus ja opiskeluaika

Boyen isä diplomi-insinööri Carl Fredrik "Fritz" Boye (1857–1927) ja äiti Signe (1875–1976), omaa sukua Liljestrand, olivat molemmat vaurasta virkamiessukua. Carl Fredrikin isä oli muun muassa konsulina toiminut Eduard Boye. Perheeseen kuului myös kaksi poikaa Sven (1903–1979) ja Ulf (1904–1999). Karin Boye itse piti kasvatustaan "yliesimerkillisenä". Vuonna 1907 hän aloitti opinnot kristillisessä tyttökoulussa Göteborgissa, jossa hänen koulumenestyksensä oli hyvä. Perhe muutti vuonna 1909 Tukholmaan isä Carlin työn vuoksi.
Vuonna 1915 perhe asettui Huddingeen, joka on osa nykyistä Suur-Tukholmaa. Talon paikalla on nykyään lukio, Sjödalsgymnasiet.lähde? Perheen koti oli metsäiselle mäentöyräälle rakennettu iso omakotitalo,lähde? jonka perhe nimesi Björkeboksi. Siellä Boye aloitteli kirjailijanuraansa kirjoittamalla lyriikkaa, novelleja ja näytelmiä, mutta myös kuvataiteilijana piirtämällä ja maalaamalla akvarelleja. Boyen henkilöakvarellit ja kuvat myyttisistä hahmoista eivät ole yhtä tunnettuja kuin hänen kirjallinen tuotantonsa. Hänen töitään on kuitenkin ollut esillä muun muassa prinssi Eugenin huvilassa Waldemarsudden alueella Djurgårdenin saaressa.
Boye valmistui ylioppilaaksi vuonna 1920 ja kansakoulunopettajksi seuraavana vuonna, minkä jälkeen hän jatkoi opintoja Uppsalan yliopistossa. Hän opiskeli kreikkaa, pohjoismaisia kieliä ja kirjallisuushistoriaa. Tuon aikana hän liittyi Clarté-organisaatioon. Opiskeluaikana Boye tutustui uudelleen Anita Nathorstiin,lähde? jonka hän tiesi entuudestaan nuoruuden kristilliseltä kesäleiriltä Fogelstadin kartanossa. Boyea seitsemän vuotta vanhempi Nathorst oli opiskellut Uppsalan yliopistossa teologiaa ja humanistisia aineita. Boyen omat opinnot jäivät kuitenkin kesken ylirasituksen ja stressin vuoksi. Perimmäiset syyt ylikuormitukselle eivät selvinneet.lähde? Opinnot saivat päätöksensä vasta vuonna 1926, jolloin Boye valmistui Uppsalasta filosofian kandidaatiksi. Hän opiskeli historiaa Tukholman korkeakoulussa ja valmistui 1928 maisteriksi.
Elämä ja ura > Ensiteokset ja uran alkuvaiheet

Boye debytoi vuonna 1922 runokokoelmalla Moln, joka välitti lukijalle nuoren ihmisen pohdiskelua Jumalasta, elämän epäkohdista ja tulevaisuudesta. Kokoelmassa on jo nähtävillä Boyelle ominaisia erityispiirteitä ja tärkeitä aihepiirejä. Muodon puolesta esille nousevat sujuvat riimitykset ja Boyelle tyypillinen allitteraation eli alkusointujen käyttö, joka korostui Boyen tutustuttua opintojensa aikana muinaisskandinaavisiin, islanninkielisiin Edda-runoteoksiin. Ennen kaikkea Boyen rytmi on kuitenkin iskevää, esimerkiksi silloin, kun painotetut tavut seuraavat toisiaan. Ensikokoelmaa seurasivat runoteokset Gömda land (1924) ja Härdarna (1927). Näiden kristillisiin teemoihin perustuvien teosten aiheina ovat urhoollisuus, kamppailu ja uhraus. Teosten väliin sijoittuu Boyen kuuluisa puhe, "Talet till mannen"', jonka hän esitti Uppsalan yliopiston ylioppilaskunnan kevätjuhlassa vuonna 1925. Boyen ensimmäinen romaani Astarte ilmestyi 1931 ja sai toisen palkinnon pohjoismaisessa kirjallisuuskilpailussa.
Boye liittyi 1927 sosialistisen aikakauslehden Clartén toimitukseen. Hän oli mukana perustamassa myös aikakauslehti Spektrumia ja kuului sen toimitukseen vuosina 1931–1932 yhdessä Josef Riwkinin, Erik Mestertonin ja Gunnar Ekelöfin kanssa. Boye tuki lehtihanketta myös taloudellisesti rahoilla, jotka hän peri vuonna 1928 kuolleelta isältään. Perinnön ansiota hän oli muutaman vuoden ajan taloudellisesti riippumaton.lähde?
Boye valittiin 1931 yhdeksänjäsenisen kirjallisen akatemian samfundet De Nion jäseneksi.lähde?
Elämä ja ura > Henkilökohtainen tilinteko

Boye oli naimisissa tilastotieteilijä Leif Björkin (1907–2000) kanssa 1929–1932. Ollessaan Berliinissä 1932–1933 Boye otti askeleen kohti avoimemmin biseksuaalista elämää. Avioliitto Björkin kanssa hajosi Berliinissä vietetyn vuoden aikana, ja palatessaan Ruotsiin hän oli ystäviensä mukaan muuttunut: hienostuneempi, vähemmän kiinnostunut Clartén aktiivisen marxistisesta puolesta ja ehkä hieman haavoittuvaisempi kuin aikaisemmin. Jonkin ajan kuluttua paluustaan hän kutsui luokseen nuoren saksalais-juutalaisen naisen Margot Hanelin, jonka hän oli tavannut ja "vietellyt" (Boyen oma ilmaisu) Berliinissä, ja he asuivat pääosin yhdessä Boyen kuolemaan saakka. Kaikki tämä tapahtui aikana, jolloin homoseksuaalisuus vielä oli Ruotsissa rikos. Boyen syvä rakkaus Anita Nathorstiin ei koskaan saanut vastakaikua. Myöhemmän selvityksen mukaan Margit Abenius on Boyen elämäkerrassa vähätellyt Hanelin todellista merkitystä Boyen elämässä. Hanelin merkitystä tuotiin esille Boyen syntymän satavuotismuistoksi pidetyssä valokuvanäyttelyssä, jonka Pia-Kristina Garde kokosi Lundin yliopiston kirjastoon.
Luultavasti Boye oli ollut tietoinen homo- tai biseksuaalisesta puolestaan jo ensiteoksestaan lähtien. Hänen oli kuitenkin vaikeuksia hyväksyä tätä puolta itsessään, sillä hän pelkäsi sen käytännössä vaativan häntä käyttäytymään ja elämään kuin mies. Asiasta oli muutenkin vaikeaa puhua avoimesti. Abenius, joka tunsi Boyen opiskeluajoista lähtien ja joka on voimakkaasti vaikuttanut Boyen julkiseen kuvaan, on jäljittänyt tätä problematiikkaa Boyen nuoruusvuosien runoista alkaen. Jo teini-ikäisenä kirjoittamissaan runoissa ja legendoissa Boye samaistuu usein "miehekkäisiin" sankareihin, ja heidän uhritoimituksensa voi usein nähdä eroottisesti latautuneina.lähde?
Abeniuksen mukaan taistelu uskollisuuden itseä kohtaan, oman vakaumuksen ja helposti omaksuttavien ulkoisten moraalivaatimusten välillä – merkittävä törmäyslinja ensiteoksesta lähtien – liittyy olennaisesti Boyen käsitykseen tukahduttamastaan halusta. Boye itse päätyy samanlaiseen tulkintaan romaanissaan Kris, mutta koska kirja on kirjoitettu juuri Berliinissä vietetyn vuoden jälkeen, sitä ei voi pitää seurauksena henkilökohtaisesta kriisistä, jonka Boye koki vuoden 1921 alussa ja jota hän itse analysoi ensimmäisen kerran kirjeessään ystävättärelleen Agnes Felleniukselle. Berliinissä ollessaan Boye kävi myös psykoanalyysissä ja todisti lähietäisyydeltä natsismin läpimurtoa.lähde?
Elämä ja ura > Tunnetuimmat teokset

Boyen luultavasti tunnetuin runo on kokoelmassa För trädets skull julkaistu "Ja, visst gör det ont när knoppar brister". Hyvin tunnettu on myös runo "I rörelse". Romaaneista tunnetuimpia ovat osittain omaelämäkerrallinen Kris ja synkkä dystopiakuvaus Kallokaiini, jossa hän kuvaa totalitaristista valtiota vuonna 2000.
Esseistinä Boye kirjoitti enimmäkseen kirjallisuusanalyysejä ja pohdintoja psykoanalyysin vaikutuksista modernismiin. Hän oli myös aktiivinen kriitikko. Boyen katsotaan kuuluvan toisen sukupolven ruotsalaisiin modernisteihin – ensimmäisen aallon kirjailijoiden, kuten Pär Lagerkvistin ja Birger Sjöbergin, perillisiin.lähde?
Elämä ja ura > Kuolema

Boye kuoli unilääkkeen yliannostukseen lähdettyään kotoaan 23. huhtikuuta 1941. Göteborgin maakunta-arkiston asiakirjojen mukaan Boyen ruumis löytyi Alingsåsista pohjoiseen kukkulan päältä suuren kiven luota. Boye oli Alingsåsissa auttamassa syöpäsairasta ystävätärtään Anita Nathorstia (1894–1941). Lähettämiensä kirjeiden ja jälkikäteen ystäviltä saatujen lausuntojen perusteella Boye alkoi viimeisten kuukausiensa aikana vaikuttaa henkisesti yhä ahdistuneemmalta ja epävakaammalta.. Kivi, jonka luota Karin Boye löytyi, on nykyään muistokivi.
Boyen kumppani Margot Hanel, joka itse ei ollut mukana Alingsåsissa, surmasi itsensä kuukausi Boyen kuoleman jälkeen. Anita Nathorst kuoli syöpään saman vuoden elokuussa.lähde?