stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rubén de la Red
Seurajoukkueura > Kausi Getafessa

Huolimatta pitkästä jatkosopimuksesta ei Real Madridin uusi päävalmentaja Bernd Schuster voinut taata De la Redille peliaikaa, joten elokuussa 2007 hän sai viimein luvan siirtyä Getafeen. Sopimus oli nelivuotinen, mutta Real Madrid säilytti itsellään takaisinosto-oikeuden ensimmäisen kahden kauden aikana. Samaan aikaan seuraan siirtyi lainalle toinen Madrid-kasvatti Esteban Granero.
Michael Laudrupin valmentamassa Getafessa De la Red oli vaihtopelaajan sijaan joukkueen johtohahmoja. Hän pelasi kauden 2007–2008 aikana 31 Primera Divisiónin ottelussa, joista 29 avauskokoonpanossa. Getafe osallistui myös UEFA-cupiin, jossa De la Red pelasi yhtä lukuun ottamatta kaikissa Getafen 12 ottelussa ja teki pudotuspeleissä maalin AEK:ta ja Benficaa vastaan. Ratkaisevassa toisessa puolivälieräottelussa Bayern Müncheniä vastaan hänet kuitenkin ajettiin ulos vain kuuden minuutin pelin jälkeen kaadettuaan läpiajoon karanneen Miroslav Klosen. Vajaamiehisenä taistellut Getafe hävisi lopulta jatkoajan jälkeen vierasmaalisäännön perusteella. Copa del Reyssä De la Red teki kolme maalia, kun Getafe ylsi toista kertaa peräkkäin kilpailun loppuotteluun, jossa Valencia oli vahvempi.
De la Redin hyvät peliesitykset Getafessa palkittiin maajoukkuekutsulla maaliskuussa 2008.
Seurajoukkueura > Paluu Real Madridiin

Real Madrid lunasti De la Redin pelaajaoikeudet takaisin 4,5 miljoonalla eurolla kesällä 2008. Hän teki maalin Supercopa de Españan toisessa osaottelussa, kun Real Madrid kukisti Valencian, ja sai alkukaudesta 2008–2009 peliaikaa myös Primera Divisiónissa ja Mestarien liigassa.
Hyvin alkanut kausi keskeytyi De la Redin menetettyä hetkellisesti tajuntansa 30. lokakuuta 2008 Real Uniónia vastaan pelatun Copa del Reyn ottelun alkuvaiheissa. Pyörtymisen tarkka syy ei selvinnyt seuranneissa tutkimuksissa, mutta ongelman epäiltiin olevan sydänperäinen, ja joulukuussa seura ilmoitti De la Redin olevan varotoimenpiteenä poissa pelikentiltä ainakin loppukauden. Kesällä 2009 varmistui, että hän olisi sivussa myös koko kauden 2009–2010. Real Uniónia vastaan pelattu ottelu jäi lopulta De la Redin pelaajauran viimeiseksi.
Maajoukkueura

De la Red pelasi useita otteluita Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2004 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta Sveitsissä. Hän oli turnauksessa lähinnä vaihtomiehen asemassa, mutta teki ratkaisevan maalin rangaistuspotkukilpailuun venyneessä välieräottelussa Ukrainaa vastaan. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi 15 ottelua ja otti osaa vuoden 2007 EM-kilpailuiden karsintoihin.
Ensimmäisen kutsunsa tuolloin Luis Aragonésin valmentamaan Espanjan maajoukkueeseen De la Red sai maaliskuussa 2008, kun Espanja kohtasi harjoitusottelussa Italian. Hänet valittiin maajoukkueen kokoonpanoon myös kesän 2008 EM-kilpailuihin, jossa Espanja voitti mestaruuden. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa De la Red teki kilpailuihin valmistaneessa harjoitusottelussa Perua vastaan 31. toukokuuta 2008. Hän oli avauskokoonpanossa EM-kilpailuiden alkulohkon päätösottelussa Kreikkaa vastaan, ja teki ottelussa maajoukkueuransa ensimmäisen maalin. EM-turnauksen jälkeen aloittanut maajoukkueen uusi valmentaja Vicente del Bosque valitsi De la Redin ensimmäiseen kokoonpanoonsa, mutta hän ei ehtinyt pelata enempää maaotteluita ennen lokakuussa 2008 ilmenneitä sydänvaivojaan.
Valmentajaura

Odottaessaan ratkaisua pelaajauransa jatkosta De la Red suoritti UEFA Pro Licence -valmentajalisenssiin oikeuttavat Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton valmentajakurssit ja hankki myös urheilutoimenjohtajan pätevyyden. Hän purki vuoteen 2012 ulottuneen pelaajasopimuksensa Real Madridin kanssa marraskuussa 2010 ja siirtyi valmennustehtäviin seuran sisällä.
Tammikuussa 2011 De la Red aloitti työskentelyn Real Madridin Juvenil A -juniorijoukkueessa Tristán Celadorin apulaisvalmentajana. Kaudesta 2012–2013 alkaen hän toimi nousujohteisesti Cadete B:n, Cadete A:n ja Juvenil B:n päävalmentajana. Cadete on alle 16- ja Juvenil alle 19-vuotiaiden ikäluokka. Kaudella 2014–2015 De la Redin Juvenil B voitti oman sarjansa mestaruuden. Hän ei kuitenkaan jatkanut joukkueen valmentajana kaudella 2015–2016, ja hänet korvasi Santiago Solari.
20. lokakuuta 2015 De la Red nimitettiin entisen seuransa Getafen B-joukkueen valmentajaksi. Hän korvasi tehtävässä José Luis Navarron, jonka alaisuudessa joukkue oli saavuttanut Segunda División B:ssä yhdeksässä ottelussa vain yhden voiton ja kaksi tasapeliä ja oli viimeisenä lohkossaan. De la Redin komennossa Getafe B aloitti kahdella voitolla, joista toisen se saavutti Zinédine Zidanen Real Madrid Castillaa vastaan. Kokonaisuudessaan De la Red ei kuitenkaan onnistunut kääntämään joukkueen kurssia, ja sen putoaminen Tercera Divisióniin varmistui jo kolme ottelukierrosta ennen kauden päätöstä. De la Red jätti joukkueen kauden päätyttyä, ja hänen tilalleen tuli Nano. Kausi oli heikko myös Getafen edustusjoukkueelle, joka putosi Segunda Divisióniin.
Saavutukset

Seurajoukkue
Espanjan pääsarjamestaruus: 2007
Espanjan supercup: 2008
Maajoukkue
Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruus: 2004
Euroopan-mestaruus: 2008
Tilastot

| Joukkue | Kausi | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | Cup> Ottelut | Cup> Maalit | Eurocup> Ottelut | Eurocup> Maalit | Muut> Ottelut | Muut> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Castilla | 2004–2005 | 33 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 | 37 | 5 |
| Castilla | 2005–2006 | 34 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 34 | 6 |
| Castilla | 2006–2007 | 28 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 28 | 3 |
| Castilla | Yhteensä | 95 | 14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 | 99 | 14 |
| Real Madrid | 2004–2005 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| Real Madrid | 2005–2006 | 3 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |
| Real Madrid | 2006–2007 | 7 | 0 | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 10 | 1 |
| Real Madrid | Yhteensä | 10 | 0 | 3 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 16 | 1 |
| Getafe | 2007–2008 | 31 | 2 | 7 | 3 | 11 | 3 | 0 | 0 | 49 | 8 |
| Real Madrid | 2008–2009 | 7 | 1 | 1 | 0 | 1 | 0 | 2 | 1 | 11 | 2 |
| Yhteensä | Yhteensä | 143 | 17 | 11 | 4 | 15 | 3 | 6 | 1 | 175 | 25 |
Muut-sarakkeen ottelut:
2004–2005: Neljä Segunda Divisiónin nousukarsintaottelua.
2008–2009: Kaksi Supercopa de Españan ottelua.
Aiheesta muualla

Rubén de la Redin sivusto (espanjaksi)
Rubén de la Redin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Navarro |
4 Marchena |
5 Puyol |
6 Iniesta |
7 Villa |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Capdevila |
12 Cazorla |
13 Palop |
14 Alonso |
15 Ramos |
16 García |
17 Güiza |
18 Arbeloa |
19 Senna |
20 Juanito |
21 Silva |
22 de la Red |
23 Reina |
Valmentaja Aragonés
Sera

Sera voi tarkoittaa:
Sera, Japanin Hiroshiman prefektuurin Seran piirikunnan kunta
Seran piirikunta, Japanin Hiroshiman prefektuurin piirikunta
Seran luostari, luostari Tiibetin Lhasassa
Sera, saksalainen kalanruokayritys
Toyota Sera, Toyotan automalli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sera”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Serafi

Viktor Vasnetsov: Serafi.
Serafit (seraphim) ovat kristinuskossa esiintyviä enkelihahmoja. Nimi serafi tarkoittaa palavaa tulta tai syyttäjää. Ne mainitaan Raamatussa nimeltä Jesajan kirjassa 6:2. Serafeilla on kuvauksien mukaan kuusi siipeä, joista neljällä ne suojautuvat Jumalan kirkkaudelta ja kahdella lentävät. Serafien ainoana tehtävänä on ylistää Jumalaa. Serafeja on pidetty rakkauden, valon ja tulen enkeleinä. Taiteessa niiden väri on yleensä punainen. Keskiaikaisen katolisen teologian mukaan serafit ja kerubit olivat enkeleiden hierarkiassa ylimpänä. Kuvataiteessa serafin siipiin kuvataan toisinaan 10–12 silmää, jotka edustavat Elämän puussa (sefiroth-puu) kuvattuja hyveitä ja pyhiä enkeleitä/nimiä, mutta silmien on myös eräissä perinteissä väitetty edustavan ihmisen eri olemisen tasoja (sielu, sydän, mieli, aisti yms).
Serafit mainitaan usein yhdessä kerubien kanssa muun muassa kansahurskauden ja virsikirjan taivastoiveissa ja -kuvauksissa.
Samuel Butler (runoilija)

| Samuel Butler |
| --- | --- |
 Pieter Borsseler: Samuel Butler. Noin 1665.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1612
Kuollut: 1680 (67–68 vuotta)
Kansalaisuus:  englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Hudibras
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Samuel Butler (1612−1680) oli englantilainen satiirinen runoilija. Hänen pääteoksensa on keskeneräiseksi jäänyt Hudibras-runoelma, Cervantesin Don Quijoten esikuvan mukaan kirjoitettu ivakuvaus puritaanien ahdasmielisyydestä ja teeskentelystä. Runoelman sankarina on sir Hudibras, pedanttinen ja riitelynhaluinen presbyteriaani, paksumahainen, pitkäpartainen kyttyräselkä, joka aseenkantajansa, räätäli Ralphin keralla lähtee seikkailuretkelle taistelemaan rahvaan huvituksia vastaan. Runon iva on vähän katkeraa, mutta siinä esitetään näppäriä sukkeluuksia ja osaavia hyökkäyksiä puritaanien takaperoista ahdasmielisyyttä vastaan. Butlerin muutkin runot ovat satiirisia.
Suomennettu runo

Hudibras: Hudibrasin uskonto, Suomentanut Jaakko Tuomikoski. Antologiassa: Maailmankirjallisuuden kultainen kirja: Maailmankirjallisuuden kultainen kirja: Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Eino Railo, WSOY 1933 Teos digitoituna Projekti Lönnrotissa (zip)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samuel Butler (runoilija) Wikimedia Commonsissa
Sargent Shriver

Sargent Shriver
Robert Sargent Shriver, Jr. (9. marraskuuta 1915 Westminster, Maryland – 18. tammikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen diplomaatti ja poliitikko. Hän kuului Kennedyn klaaniin ja oli eritoten läheisessä yhteydessä John F. Kennedyyn ja Robert F. Kennedyyn.
Shriver toimi vuosina 1961–1966 Peace Corps -vapaaehtoisohjelman ja vuosina 1965–1968 Office of Economic Opportunity -viraston ensimmäisenä johtajana. Keväällä 1968 hän aloitti Yhdysvaltain Ranskan suurlähettiläänä, jona hän toimi vuoteen 1970. Vuonna 1972 hän oli demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaan George McGovernin varapresidenttiehdokas korvaten Thomas Eagletonin, jonka aiempien masennuskohtausten katsottiin estävän hänen kykynsä toimia varapresidenttinä. He kuitenkin hävisivät vaalit Richard Nixonille. Shriver pyrki itse demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 1976 esivaaleissa, mutta hänen kampanjansa jäi lyhytikäiseksi.
Shriver oli koulutukseltaan juristi, joksi hän valmistui Yalen yliopiston Yale Law Schoolista vuonna 1941. Pian valmistumisensa jälkeen hän ilmoittautui Yhdysvaltain laivastoon ja osallistui toiseen maailmansotaan.
Shriver meni 23. toukokuuta 1953 naimisiin Eunice Kennedyn kanssa, joka oli John F. Kennedyn sisko. Heillä oli viisi lasta, neljä poikaa ja yksi tytär. Heidän tyttärensä Maria oli naimisissa Kalifornian entisen kuvernöörin, näyttelijä Arnold Schwarzeneggerin kanssa.
Shriver sairasti Alzheimerin tautia, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 2003. Hän kuoli 95-vuotiaana tammikuussa 2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sargent Shriver Wikimedia Commonsissa
Peace Corps biography
Sarezzo

| Sarezzo |
| --- | --- |
 Aukio Sarezzosta
 Sarezzo
 Koordinaatit: 45°39′N, 10°12′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Brescia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18 km²
Väkiluku (2015):  13 553
 – Väestötiheys:  753 as./km²
 
 www.comune.sarezzo.bs.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarezzo on kunta Italiassa Brescian maakunnassa, 13 kilometriä Brescian kaupungista. Kunnan asukasluku on 13 553 (31.12.2015) ja pinta-ala on noin 18& neliökilometriä.
Paavi Paavali VI syntyi Sarezzossa.
Aiheesta muualla

Sarezzon kunnan kotisivut
Brescian maakunta
Acquafredda | Adro | Agnosine | Alfianello | Anfo | Angolo Terme | Artogne | Azzano Mella | Bagnolo Mella | Bagolino | Barbariga | Barghe | Bassano Bresciano | Bedizzole | Berlingo | Berzo Demo | Berzo Inferiore | Bienno | Bione | Borgo San Giacomo | Borgosatollo | Borno | Botticino | Bovegno | Bovezzo | Brandico | Braone | Breno | Brescia | Brione | Caino | Calcinato | Calvagese della Riviera | Calvisano | Capo di Ponte | Capovalle | Capriano del Colle | Capriolo | Carpenedolo | Castegnato | Castel Mella | Castelcovati | Castenedolo | Casto | Castrezzato | Cazzago San Martino | Cedegolo | Cellatica | Cerveno | Ceto | Cevo | Chiari | Cigole | Cimbergo | Cividate Camuno | Coccaglio | Collebeato | Collio | Cologne | Comezzano-Cizzago | Concesio | Corte Franca | Corteno Golgi | Corzano | Darfo Boario Terme | Dello | Desenzano del Garda | Edolo | Erbusco | Esine | Fiesse | Flero | Gambara | Gardone Riviera | Gardone Val Trompia | Gargnano | Gavardo | Ghedi | Gianico | Gottolengo | Gussago | Idro | Incudine | Irma | Iseo | Isorella | Lavenone | Leno | Limone sul Garda | Lodrino | Lograto | Lonato del Garda | Longhena | Losine | Lozio | Lumezzane | Maclodio | Magasa | Mairano | Malegno | Malonno | Manerba del Garda | Manerbio | Marcheno | Marmentino | Marone | Mazzano | Milzano | Moniga del Garda | Monno | Monte Isola | Monticelli Brusati | Montichiari | Montirone | Mura | Muscoline | Nave | Niardo | Nuvolento | Nuvolera | Odolo | Offlaga | Ome | Ono San Pietro | Orzinuovi | Orzivecchi | Ospitaletto | Ossimo | Padenghe sul Garda | Paderno Franciacorta | Paisco Loveno | Paitone | Palazzolo sull’Oglio | Paratico | Paspardo | Passirano | Pavone del Mella | Pertica Alta | Pertica Bassa | Pezzaze | Pian Camuno | Piancogno | Pisogne | Polaveno | Polpenazze del Garda | Pompiano | Poncarale | Ponte di Legno | Pontevico | Pontoglio | Pozzolengo | Pralboino | Preseglie | | Prevalle | Provaglio Val Sabbia | Provaglio d’Iseo | Puegnago sul Garda | Quinzano d’Oglio | Remedello | Rezzato | Roccafranca | Rodengo-Saiano | Roncadelle | Rovato | Roè Volciano | Rudiano | Sabbio Chiese | Sale Marasino | Salò | San Felice del Benaco | San Gervasio Bresciano | San Paolo | San Zeno Naviglio | Sarezzo | Saviore dell’Adamello | Sellero | Seniga | Serle | Sirmione | Soiano del Lago | Sonico | Sulzano | Tavernole sul Mella | Temù | Tignale | Torbole Casaglia | Toscolano-Maderno | Travagliato | Tremosine | Trenzano | Treviso Bresciano | Urago d’Oglio | Vallio Terme | Valvestino | Verolanuova | Verolavecchia | Vestone | Vezza d’Oglio | Villa Carcina | Villachiara | Villanuova sul Clisi | Vione | Visano | Vobarno | Zone
Sammakkobulbuli

| Sammakkobulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Rastasbulbulit Alophoixus
Laji::  flaveolus
Kaksiosainen nimi
 Alophoixus flaveolus  (Gould, 1836) 
Synonyymit
 Criniger flaveolus 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sammakkobulbuli (Alophoixus flaveolus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sammakkobulbulia tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Thaimaassa. Sen on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, mutta Kiinan eteläosissa sen on kuvattu olevan harvinainen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
San Martino Urbanon kirkko

San Martino Urbanon kirkko on uskonnollinen rakennus Trevison historiallisessa keskustassa. Kirkon tuhouduttua vuoden 1944 pommitusten aikana, se rakennettiin uudelleen nykyaikaisena, mutta sen alkuperä on hyvin vanha.
Historia

Perimätiedon mukaan San Martino oli Trevison kaupungin ensimmäinen kappeli. Sen olisi rakentanut Felice, ensimmäinen historiallisesti vahvistettu piispa 500-luvun puolivälissä. Uudemman tutkimuksen mukaan se on kuitenkin rakennettu myöhemmin 700-luvulla Casierissa sijaitsevan San Teoniston luostarin perustamisen jälkeen, jonka alaisuuteen kirkko kuului . Ensimmäinen maininta kirkosta on vuodelta 790. San Teoniston luostari yhdistettiin puolestaan veronalaiseen San Zenon luostariin.
Luostarin taantuessa San Martinon merkitys kasvoi, kunnes se joutui San Zenon alaisuuteen. Vuonna 1221 San Zeno kontrolloi Casierin San Teoniston, Rovarèn San Lorenzon, Visnadellon San Giacomon, Postioman San Viton ja Merlengon San Bartolomeon kirkkoja.
Vuonna 1321 kirkko siirtyi zenolaisilta benediktiineiltä giovanniiteille.
Rakennus

Alkuperäisessä kirkossa oli jäljellä suurelta osin alkuperäinen romaaninen ilme ilman venetsialaisia vaikutteita  .
Nykyisen kirkon suunnitteli arkkitehti Angelo Tramontini. Kirkko aloitti toimintansa vuonna 1960 ja piispa Antonio Mistrorigo vihki sen 5. joulukuuta 1970 . Rakennuksessa on käytetty moderneja plastisia muotoja, minkä teräsbetonin käyttäminen on mahdollistanut. Vanhaan rakennustyyliin ei viitata, mutta rakenne on silti täynnä symboliikkaa. Kaksi pylvästä, jotka kannattelevat kattoa tukeutumatta seiniin, nousevat ylös kupolia kohti ja eteenpäin kohti apsista, ilmaisten ajatusta noususta Jumalan luo. Seiniä kiertävät porrastetut osat, joita on neljätoista kuin Via Crucis -asemia. Kaiken kaikkiaan sisätilat antavat vaikutelman, että ne ovat suuren puun alla, viitaten vertaukseen sinapinsiemenistä .
Kellotorni on säilynyt vanhasta kirkosta. Nelisivuinen torni on tyyliltään lombardialaisen romaanisen ja bysanttilaisen eksarkaattisen rakennustyylin välimaastossa. Se on rakennettu 1000-luvun lopun ja 1100-luvun alun aikoihin.
Taideteokset

Kirkon merkittäviä teoksia ovat apsiksessa sijaitseva Paolo Rivettan fresko Chiesa militante e trionfante dal sacrificio alla gloria; A. Della Colettan Nostra Signora del Sacro Cuore di Gesù (1964) Jeesuksen Pyhän Sydämen Neitsyt; Rizzotton Santi Giovanni Bosco e Domenico Savio (1966); Semenzaton maalaus puulle San Martino (1998). Vanhasta kirkosta talteen otettuja teoksia ovat kaksi patsasta Padovan Pyhästä Zenosta ja Antoniosta, 1400-luvun maalaus, 1700-luvun krusifiksi, bysanttilainen kapiteeli ja San Martinoa kuvaava fresko .
Seraja Lošad

Muistomerkki Seraja Lošadin puolustajille.
Seraja Lošad (ven. Серая Лошадь) on entinen rannikkotykistöpatteri Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Sosnovyi Borista koilliseen lähellä Harjavallan kylää.
Seraja Lošadin rannikkopatteri perustettiin vuonna 1911 samannimiselle niemelle osaksi Pietarin kaupungin puolustusta. Samaan aikaan rakennettiin myös lähellä sijaitseva Yhinmäen linnoitus sekä Inon patteri Suomenlahden vastarannalle.[lähde? ]
Kesäkuussa 1919 Seraja Lošad ja Yhinmäki antautuivat kenraali Aleksandr Rodzjankon armeijakunnassa taistelleelle Länsi-Inkerin rykmentille. Toisessa maailmansodassa se toimi osana Oranienbaumin sillanpääaseman puolustusta. Sodan jälkeen se jäi pois käytöstä.
Sano

| Sano (佐野市) |
| --- | --- |
 Sōshū-jin temppeli
 lippu:  symboli
 Sanon sijainti Tochigin prefektuurissa
 Sano
 Koordinaatit: 36°18′52″N, 139°34′42″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tochigin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  356,04 km²
Väkiluku (09/2020):  117 569
 – Väestötiheys:  330 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Mänty
 – Kukka:  Erythronium japonicum
 – Lintu:  Mandariinisorsa
 
 https://www.city.sano.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sano (jap. 佐野市, Sano-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tochigin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Watarasejoen varrella. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Ashiovuorille. Sanossa on 117 569 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 356,04 neliökilometriä.
Sanoa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ryōmō-linja ja Tōbu-rautateiden Sano-linja.
Kuvia

Ruska Karasawavuoren pyhäköllä
Izuruhara-bentenin lampi
Kiyosumin lukio
Sanon rautatieasema
Sano vuoden 1986 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sano Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Sergei Jusupov

| Sergei Jusupov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sergei Aleksandrovitš Jusupov
Syntynyt: 18. helmikuuta 1980 (ikä 44) Irkutsk
Jääpallon pelaaja
Pituus:  177 cm
Paino:  70 kg
Seura:   Zenith, Irkuts
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998-2000 | Sibskana, Irkutsk |  |  |
| 2001–2002 | Raketa, Kazan |  |  |
| 2003–2007 | Sibskana, Irkutsk |  |  |
| 2007-2012 | SKA-Neftjanik, Habarovsk |  |  |
| 2012–2013 | Sajany-Hakasija |  |  |
| 2013–2014 | Lokomotiv, Orenburg |  |  |
Maajoukkue
| 2015- | Valko-Venäjä | 15 | (22) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. Huhtikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. helmikuuta 2017.
Sergei Aleksandrovitš Jusupov (ven. Сергей Александрович Юсупов, s. 18. helmikuuta 1980 Irkutsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka edustaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Lokomotiv Orenburgia.
Sergei Jusupov on pelannut Venäjän pääsarjassa Irkutskin Sibskanassa, Kazanin Raketassa ja Habarovsk SKA-Neftjanikissa.
Jusupov pystyi kahden passin miehenä pelaamaan Valko-Venäjänä maajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen kerran vuoden 2015 kisoissa. Niissä hän teki kaikkiaan 11 maalia ja oli kisojen kolmanneksi parhain maalintekijä.
Sergei Iljušin

Sergei Iljušin 1940-luvulla.
Sergei Vladimirovitš Iljušin (ven. Сергей Владимирович Ильюшин, 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1894 Diljalevo – 9. helmikuuta 1977 Moskova) oli  neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Sergei Iljušin syntyi Keski-Venäjän maaseudulla köyhään perheeseen. Siksi Sergei joutui aloittamaan työnteon jo lapsena. 16-vuotiaana hän joutui Pietarissa lentokentän puhdistus- ja korjaustyöhön. Siellä hän sai ensikosketuksen ilmailuun, lisäksi kentällä järjestettiin Venäjän ensimmäinen ilmailuviikko-tapahtuma, jossa Sergei näki Venäjän kuuluisimmat lentäjät ja heidän koneensa.
Sergei ilmoittautui lentokouluun, joten hänen oma taloutensa oli ilmeisesti kohentunut. Kun bolševikkien vallankumoukselliset olivat ottaneet Venäjällä vallan, Sergei Iljušin liittyi Puna-armeijaan ja taisteli sisällissodassa. Kerran hänen piti purkaa englantilainen sotasaaliskone ja viedä se Moskovaan. Sergei haaveili tässä vaiheessa joskus itsekin suunnittelevansa lentokoneita.
Sergei Iljušin pääsi opiskelemaan ilmavoimien akatemiaan ja valmistui noin 30-vuotiaana. Tällöin hänet komennettiin lentokoneiden valmistuksen tarkastajaksi, joka esti omien suunnitelmien teon. Pian toinen maailmansota muodostui todelliseksi uhkaksi ja Iljušin katsoi velvollisuudekseen alkaa itse suunnitella lentokoneita. Hän lähetti esimiehilleen toistuvia pyyntöjä saada siirto suunnittelutehtäviin ja lopulta siihen myönnyttiin. Hän sai suunnittelutoimiston johtajuuden.
Iljušinin ensimmäinen lentokone oli pitkän kantaman pommikone, jonka prototyyppi sai kutsumanimen Moskva. Moskva saavutti matkalennon maailmanennätyksen vuonna 1938 lennollaan Moskovasta Vladivostokiin. Seuraavana vuonna se lensi Atlantin yli Pohjois-Amerikkaan. Sodassa Iljušin Il-4 pommikone oli käytössä pitkän kantaman, muun muassa Berliinin, pommituksissa.
Tämän jälkeen Iljušin suunnitteli Iljušin Il-2 rynnäkkökoneen eli Sturmovikin. Puna-armeijassa se tunnettiin Lentävänä panssarivaununa ja saksalaiset kutsuivat sitä Mustaksi kuolemaksi. Kone oli voimakkaasti panssaroitu ja hankala tuhota IT-konekivääreillä. Koneita valmistettiin yli 40 000 kappaletta.
Sodan loputtua Iljušin suunnitteli Il-12, Il-14 ja Il-18-matkustajakoneet. Vuonna 1962 Iljušin toi Aeroflotin käyttöön Il-62 matkustajakoneen, joka oli nelimoottorinen 200-paikkainen suihkukone mannertenvälisille etäisyyksille. Esimerkiksi Douglas DC-8 tuli käyttöön vasta muutamaa vuotta myöhemmin.
Sergei Iljušin voitti monia palkintoja, muun muassa Sosialistisen työn sankari -mitalin.