Nivel
Rappeutuminen, riskit ja suojaavat tekijät

Niveltulehdus, kuten osteoartriitti eli nivelrikko rappeuttaa niveliä. Nivelrikko iskee usein polviin, lonkkiin, sorminiveliin ja selkärangan välilevyihin
Niveliä voidaan vahvistaa nuorella iällä kohtuullisentasoisella rytmisellä kuormituksella. Tämä lisää nivelruston proteoglykaanipitoisuutta, mikä kovettaa ja paksuntaa rustoa. Hyvin voimakas kuormitus ei kuitenkaan aiheuta positiivista vastetta nivelrustossa, vaan saattaa jopa heikentää sitä. Nivelruston pintaosiin voi syntyä hetkellisesti suuria pinnan suuntaisia venytysjännityksiä, jotka toistuessaan saattavat vaurioittaa ruston pintaa ja sen alaista väliainetta.
Nivelkuormituksen täydellinen puuttuminen pitkiä aikoja kokonaan esimerkiksi sairauden tai raajan kipsauksen vuoksi pienentää ruston proteoglykaanipitoisuutta pehmentäen ja surkastaen sitä sekä heikentäen sen kimmoisuutta. Ruston koko ja kimmo-ominaisuudet palautuvat kuitenkin yleensä ennalleen, kun niveltä aletaan taas kuormittaa normaalisti. Täydellisen liikkumattomuuden vaikutusta terveeseen niveleen on tutkittu eläinkokeilla, joista on saatu erilaisia tuloksia eläinlajista riippuen. Kaneilla tehdyissä kokeissa havaittiin, että kuuden viikon lastoituksen aiheuttamat vauriot eivät korjautuneet edes kahdeksassa kuukaudessa. Koirien kohdalla vauriot korjautuivat kävelyn avulla, mutta pahenivat, jos aktiivisuus aloitettiin juoksemisella.
Liikkumattomuuden jälkeen kannattaa edetä hyvin varovasti, koska kuormitus vaurioittaa nivelrustoa tavallista helpommin pitkäaikaisen liikkumattomuuden aiheuttaman ruston heikkenemisen vuoksi. Vaurioitumaan päässeen nivelruston uusiutumis- eli regeneraatiokyky on erittäin heikko. Nivelruston vauriokohta jää joko kokonaan korvautumatta uudella kudoksella taikka siihen kehittyy toiminnallisesti heikompiarvoista syyrustoa, mikä saattaa johtaa kroonisen nivelrikkotulehduksen kehittymiseen.
Yksittäisestä rustovauriosta ei voida arvoida varmuudella, kuinka nopeasti se johtaa nivelrikon kehittymiseen, koska kehitys riippuu vaurion suuruudesta, paikasta ja nivelen mahdollisista aiemmista vaurioista kuten mahdollisen nivelsiderepeämän aiheuttamasta nivelen väljyydestä. Myös potilaan ikä, paino ja rustoon kohdistuva liiallinen kuormitus vaikuttavat sairauden kulkuun. Ruston paranemista vaikeuttaa se, ettei rustossa ole veri- ja imusuonia eikä kipuhermoja. Jos vaurio ulottuu luuhun asti, vamma-alueelle kasvaa  verisuonittunutta arpikudosta. Syvimpien vaurioiden kohdalle syntyy säierustoa, jonka biomekaaniset ominaisuudet ovat normaalia hyaliinirustoa huonommat.
Rustovaurion myötä osa hyaluronihapon molekyyleista häviää, jolloin ruston vesipitoisuus alenee ja kimmoisuus vähenee. Ruston vaurioitumisen alkuvaiheessa ei esiinny kipua, koska rustokudoksessa ei ole hermotusta. Jos vamma aiheuttaa luukalvoon asti yltävän särön tai jos rappeuma etenee riittävän pitkälle, kemiallinen tulehdusreaktio alkaa ärsyttää luukalvon kipuhermopäätteitä. Myös tulehdukseen liittyvän turvotuksen aiheuttama paine kipeyttää luukalvon ja niveltä ympäröivän kudoksen etenkin liikkeiden yhteydessä. Tulehdukseen liittyy usein myös lihasjännityksen aiheuttamaa hapenpuutetta eli iskemiaa. Lihasjännityksen tehtävänä on varmistaa nivelen tuki tasapainoaistimusten heikettyä tulehduksen vuoksi. Nivelrikon pahetessa nivelen tulehdusprosessi saattaa yliaktivoida elimistön puolustusjärjestelmän, jolloin useampi nivel ja muu lievän nivelrikon vaivaama kohta saattaa kipeytyä.