stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo rumpaleista
N

Nao (Alice Nine)
David Narcizo (Throwing Muses)
Jeff Nelson (Minor Threat)
Sandy Nelson
Jukka Nevalainen (Nightwish, Sethian)
Andy Newmark (Sly & the Family Stone, Roxy Music, ABC, Eric Clapton)
Paul Noonan (Bell X1)
Anders Nordin (Opeth)
Butch Norton (Eels)
Nate Novarro (Cobra Starship)
Neimo Mikko  (Maria Gasolina)
O

Mark O’Connell (Taking Back Sunday)
Ole ”Bone W. Machine” Öhman (Dissection, Ophthalamia, Deathstars)
Matti Oiling
Babatunde Olatunji
Jacob ”Crouton” Olds (Family Force 5)
Mattias Olsson (Änglagård)
Nigel Olsson (Elton John, Uriah Heep, Plastic Penny)
Joey Osbourne (Acid King)
Nick Oshiro (Static-X)
John Otto (Limp Bizkit)
Ken Owen (Carcass)
P

Ian Paice (Deep Purple)
Carl Palmer (Emerson, Lake & Palmer, Asia)
John Panozzo (Styx)
Pete Parada (The Offspring, Saves the Day, Jackson United, Face to Face)
Andrew Paresi (Morrissey, Bucks Fizz)
Melvin Parker (Beach Boys)
Deantoni Parks (Kudu)
John Paris (Earth, Wind, & Fire)
Longineu W. Parsons III (Yellowcard)
Ted Parsons (Prong, Godflesh, Jesu)
José Pasillas (Incubus)
Vinnie Paul (Pantera, Damageplan, Hellyeah, Rebel Meets Rebel)
Sonny Payne (Count Basie)
Neil Peart (Rush)
D.H. Peligro (Dead Kennedys)
Chris Pennie (Dillinger Escape Plan, Coheed and Cambria)
Stephen Perkins (Jane’s Addiction, The Panic Channel)
Dan Peters (Mudhoney, Nirvana, Bundle of Hiss, Screaming Trees)
Lori Peters (Skillet)
Debbi Peterson (The Bangles)
Alex Pelletier (Despised Icon)
Darrin Pfeiffer (Goldfinger)
Slim Jim Phantom (The Stray Cats)
Duncan Phillips (Newsboys)
Scott Phillips (Creed, Alter Bridge)
Simon Phillips (Toto)
Pickles the Drummer (Dethklok)
Demetra Plakas (L7)
Jeff Plate (Trans-Siberian Orchestra, Metal Church)
Mick Pointer (Marillion, Arena)
Tommy Portimo (Sonata Arctica)
Mike Portnoy (Dream Theater, Liquid Tension Experiment, Transatlantic)
Cozy Powell  (Rainbow, Emerson, Lake and Powell, Jeff Beck Group, Whitesnake, Black Sabbath, The Brian May Band)
Gary Powell (The Libertines, Dirty Pretty Things)
Tim Powles (The Church)
Jeff Porcaro (Toto)
Steve Prestwich (Cold Chisel)
Thomas Pridgen (The Mars Volta)
Aquiles Priester (Angra, Freakeys)
Bernard ”Pretty” Purdie
Artimus Pyle (Lynyrd Skynyrd)
Q

Joel Quartermain (Eskimo Joe)
Questlove (The Roots)
R

Jaska Raatikainen (Children of Bodom)
Tommy Ramone (Ramones)
Andrew Ranken (The Pogues)
Vesa Ranta (Sentenced)
Mirka Rantanen (Thunderstone, Warmen)
Herman Rarebell (Scorpions)
Dave Raun (Lagwagon, Me First and the Gimme Gimmes)
Scott Raynor (Blink-182)
Razzle (Hanoi Rocks)
Brett Reed (Rancid)
George Rebelo (Hot Water Music)
Jan Rechberger (Amorphis)
Jurgen Reil (Kreator)
Jim Reilly (Stiff Little Fingers)
Sean Reinert (Death, Cynic)
Tony Reno (Europe)
The Rev (Avenged Sevenfold, Pinkly Smooth)
Buddy Rich
Tony Richards (W.A.S.P.)
Blake Richardson (Between The Buried And Me, Glass Casket)
Bill Rieflin (Ministry, R.E.M.)
Ben Riley
Herlin Riley
Jim Riley  (Rascal Flatts)
Steve Riley (W.A.S.P., L.A. Guns)
Colin Rigsby (House of Heroes)
Bobby ”Z” Rivkin (The Revolution)
ROBO (Black Flag, The Misfits)
Max Roach
Brad Roberts (Jizmak Da Gusha, GWAR)
Phil Robertson (Electronic Arts, Rez)
David Robinson (Modern Lovers), The Cars)
Scott Rockenfield (Queensrÿche)
Rikki Rockett (Poison)
Derek Roddy  (Hate Eternal)
Alex Rodriguez (Saosin)
Rob Rolfe (Enter Shikari)
Morgan Rose  (Sevendust)
Hamish Rosser  (The Vines)
Dave Rowntree (Blur), (The Ailerons)
Tony Royster Jr. (Imajin)
Ilan Rubin (Lostprophets,  Denver Harbor)
Steve Rucker (Bee Gees)
Phil Rudd (AC/DC)
Tucker Rule (Thursday)
Yuri Ruley (MxPx)
Jason Rullo (Symphony X)
Todd Rundgren
Joe Russo (Benevento/Russo Duo)
John Rutsey (Rush)
S

Sakura (L’Arc-en-Ciel, Zigzo, Sons of All Pussys)
Brandon Saller (Atreyu)
Gar Samuelson (Megadeth)
Antonio Sanchez (Pat Metheny Group)
Neil Sanderson (Three Days Grace)
Erik Sandin (NOFX)
Pete Sandoval (Morbid Angel)
Heikki Sandren (Agents)
Sipe Santapukki (Apulanta)
Sassy (High and Mighty Color)
Junichi Sato (Galneryus)
Gustav Schäfer (Tokio Hotel)
Bobby Schayer (Bad Religion)
Kate Schellenbach (Beastie Boys), (Luscious Jackson)
Steve Schmidt (Chagrin)
Christoph Schneider (Rammstein)
Gina Schock (The Go-Go’s)
Jon ”Bermuda” Schwartz (”Weird Al” Yankovic)
Jason Schwartzman (Phantom Planet)
Ingo Schwichtenberg (Helloween)
Bon Scott (The Spektors)
Kliph Scurlock (The Flaming Lips)
Assaf Seewi
Phil Selway (Radiohead)
Danny Seraphine (Chicago)
Gabe Serbian (The Locust)
Chad Sexton (311)
Jim Shapiro (Veruca Salt)
Chris Sharrock (The La’s, Oasis)
Ed Shaughnessy (Doc Severinsen, The Tonight Show with Johnny Carson)
Steve Shelley (Sonic Youth)
Seb Shelton (Dexys Midnight Runners)
Jerry Shirley (Humble Pie, Fastway)
Michael Shrieve (Santana)
Bob Siebenberg (Supertramp)
David Silveria (KoRn)
John Silver (Genesis)
Eric Singer (Kiss, Alice Cooper, Black Sabbath, Brian May)
Mikko Sirén (Apocalyptica)
Joe Sirois (The Mighty Mighty Bosstones, Street Dogs)
Peki Sirola (Hanoi Rocks)
Sivamani
Chris Slade (AC/DC, The Firm, Manfred Mann’s Earth Band, Asia, Uriah Heep)
Chad Smith (Red Hot Chili Peppers)
Marvin Smith (The Tonight Show With Jay Leno)
Mike Smith (Suffocation)
Steve Smith (Journey, Vital Information)
Travis Smith (Trivium)
Ty Smith (Bullets and Octane, Guttermouth)
Willie ”Big Eyes” Smith (Muddy Waters)
Aaron Solowoniuk (Billy Talent)
Matt Sorum (The Cult, Guns N’ Roses, Velvet Revolver)
Jerry Speiser (Men at Work, Frost)
Henry Spinetti (Eric Clapton, Pete Townshend, Paul McCartney)
Squarepusher
Zak Starkey (The Who, Oasis)
John ”Jabo” Starks (James Brown)
Ringo Starr (The Beatles)
Thomas Stauch (Blind Guardian, Savage Circus)
John Steel  (The Animals)
Shaun Steels (Anathema)
Ryland Steen (Reel Big Fish)
Branden Steineckert (The Used, Rancid)
Bill Stevenson (The Descendents, Black Flag)
Bill Stewart
Chad Stewart (L.A. Guns)
Tommy Stewart (Godsmack, Lo-Pro)
Tyler Stewart (Barenaked Ladies)
Jacki Stone  (Vains of Jenna)
Andy Strachan (Living End)
Eddie Stratton (One Minute Silence)
Jesper Stromblad (In Flames)
Michael Stuart (Love)
Clyde Stubblefield (James Brown)
Andy Sturmer  (Jellyfish, Beatnik Beatch)
Todd Sucherman (Styx)
Daniel Svensson (In Flames)
Robert Sweet (Stryper)
Chad Szeliga (Breaking Benjamin)
Jimmy "The Rev" Sullivan (Avenged Sevenfold)
T

Jeremy Taggart (Our Lady Peace)
Matti A. Takala
Juha Takanen (Agents)
Christian Tanna (I Mother Earth)
Michael Tapper (We Are Scientists)
Grady Tate
Dallas Taylor (Crosby, Stills and Nash, Manassas, Van Morrison)
Mel Taylor (The Ventures)
Phil ”Philthy Animal” Taylor (Motörhead)
Roger Andrew Taylor (Duran Duran)
Roger Meddows Taylor (Smile, Queen, Queen + Paul Rodgers)
Dolphin Taylor (Stiff Little Fingers, Tom Robinson Band)
Joel Taylor
Simon Taylor (Inme)
Ted (Dead Kennedys)
John Tempesta
Mike Terrana (Masterplan)
Shinya Terachi (Dir en grey)
Jon Theodore (The Mars Volta)
Alex Thomas
Pete Thomas (The Attractions)
Michael Thomas (Bullet For My Valentine)
Chester Thompson (Frank Zappa, Phil Collins, Genesis)
Paul Thompson (Roxy Music)
Paul Thomson (Franz Ferdinand)
Tony Thompson (Chic)
Thunderstick Paul Samson
Srdan Todorovic (Ekatarina Velika)
Alina Toivanen (Risto, Minä ja Ville Ahonen)
Ari Toikka (Yö)
Lol Tolhurst
Matt Tong (Bloc Party)
Dan Torelli (Madina Lake)
Tico Torres (Bon Jovi)
Trym Torson (Emperor)
Jeff Tortora (Blue Man Group, Joey Belladonna, Joe Stump)
Stuart Tosh (Pilot, The Alan Parsons Project)
Rachel Trachtenburg (Trachtenburg Family Slideshow Players)
Todd Trainer (Shellac)
Dan Trapp (Senses Fail)
Gene Trautmann (Eagles of Death Metal, Queens of the Stone Age, The Miracle Workers)
Scott Travis (Judas Priest, Racer X)
Christopher Tsagakis (RX Bandits)
Maureen Tucker (The Velvet Underground)
George Tutuska (Goo Goo Dolls, Jackdaw)
U

Lars Ulrich (Metallica)
David Uosikkinen (The Hooters)
Greg Upchurch (3 Doors Down)
Steve Upton  (Wishbone Ash)
V

Tobi Vail (Bikini Kill)
Christian Vander (Magma)
Alex Van Halen (Van Halen)
Peter Van Hooke (Mike and the Mechanics)
Ronnie Vannucci Jr. (The Killers)
Dirk Verbeuren (Soilwork | Scarve)
Butch Vig (Garbage)
Brian Viglione (The Dresden Dolls)
Nick Vincent
Chris Vrenna (Nine Inch Nails, Tweaker)
Jussi Vuori (The 69 Eyes)
W

Brooks Wackerman (Suicidal Tendencies, Bad Religion)
Chad Wackerman
Matt Walker (Filter, The Smashing Pumpkins)
Andy Ward (Camel)
Bill Ward (Black Sabbath)
Joey Waronker (Beck, The Smashing Pumpkins, Elliott Smith, R.E.M.)
Rey Washam (Scratch Acid, Rapeman, Ministry)
Kenny Washington
Charlie Watts (The Rolling Stones)
Jeff ”Tain” Watts
John Weathers (Gentle Giant)
Louie Weaver (Petra)
Bradie Webb (Short Stack)
Chick Webb
Dave Weckl
Max Weinberg (E Street Band, The Max Weinberg 7, Bruce Springsteen, Late Night with Conan O’Brien)
Janet Weiss (Sleater-Kinney, Quasi)
Ron Welty (The Offspring, Steady Ground)
Mike Wengren (Disturbed)
Paul Wertico (Pat Metheny)
Andy Whale (Bolt Thrower)
Sandy West (The Runaways)
Alan White (Oasis)
Alan White (Plastic Ono Band, Yes)
Andy White
Fred White (Earth, Wind, & Fire)
Jack White
Jim White (The Dirty Three)
Lenny White
Maurice White (Ramsey Lewis, Earth, Wind, & Fire)
Meg White  (The White Stripes)
Steve White (Paul Weller)
Dan Whitesides (The Used)
Barry Whitwam (Herman’s Hermits)
Brad Wilk (Rage Against the Machine, Audioslave)
Atom Willard (The Offspring, Angels & Airwaves, The Special Goodness)
Boris Williams
Hank Williams III
Johnny Williams (Raymond Scott)
Steve Williams (Steve Williams, Shirley Horn)
Terry Williams
Tony Williams
Van Williams  (Nevermore)
Josh Wills (Story of the Year)
B. J. Wilson (Procol Harum)
Dennis Wilson (The Beach Boys)
Patrick ”Pat” Wilson (Weezer)
Ron Wilson (Surfaris)
Gary Wiseman (Bowling for Soup)
Pick Withers (Dire Straits)
Alex Wolff (The Naked Brothers Band)
Stevie Wonder
Daniel Woodgate (Madness, Voice of the Beehive)
Mick Woodmansey (David Bowie’s Spiders from Mars)
Alan Wren (The Stone Roses)
Frank Edwin Wright III (Green Day)
Simon Wright (AC/DC, Dio)
Robert Wyatt
Howard Wyeth
Ben Wysocki (The Fray)
Jon Wysocki (Staind)
Y

Shinya Yamada (Luna Sea)
Tim Yeung (Divine Heresy, Hate Eternal, Vital Remains)
Yip Sai Wing (Beyond)
Melissa York (Team Dresch, The Butchies)
Adrian Young  (No Doubt)
Yukihiro (L’Arc-en-Ciel)
Z

Nir Zidkyahu  (Genesis, Ray Wilson)
Dan Zimmermann (Gamma Ray)
Jay Ziskrout (Bad Religion)
Mark Zonder (Fates Warning)
Zoro (Lenny Kravitz)
Cesar Zuiderwijk (Golden Earring)
Daisy

Daisy voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Daisy, naisen etunimi
Daisy, turkulainen pop-yhtye
Daisy, äänikirjojen tuottamisessa käytetty standardi
Daisy, Lyndon B. Johnsonin presidentinvaalikampanjassa vuonna 1964 käytetty mainosfilmi
Daisy, desoksipipradrolin kutsumanimi huumekäytössä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Daisy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Carl-Gustaf Herlitz

| Carl-Gustaf Herlitz |
| --- | --- |
 Carl-Gustaf Herlitz vuonna 1933.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1882 Helsinki
Kuollut: 4. heinäkuuta 1961 (79 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Yritys:  Arabia
Asema:  toimitusjohtaja (1916–1947)
Järjestöjäsenyydet:  Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksenjäsen (1921–1929, 1937–1947)   Suomen Taideteollisuusyhdistyksen varapuheenjohtaja (1922–1927)
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Karin Herlitz os. Langenskiöld
Carl-Gustaf Victor Herlitz (11. maaliskuuta 1882 Helsinki – 4. heinäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän toimi Helsingissä sijainneen Arabian posliinitehtaan toimitusjohtajana vuosina 1916–1947, jolloin Herlitzin suku oli Arabian suuromistaja. Hänen aikanaan Arabia laajensi toimintaansa ja siitä tuli alallaan Pohjoismaiden suurin yritys. Herlitz oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) hallituksessa vuosina 1921–1929 ja 1937–1947 sekä Helsingin kaupunginvaltuustossa Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) edustajana vuosina 1931–1934. Herlitz oli poliittisilta mielipiteiltään tiukan oikeistolainen, kannatti kovaa linjaa suhteessa ammattiyhdistysliikkeeseen ja julkaisi antisemitistisiä kirjoituksia.
Arabian johtajana

Carl-Gustaf Herlitz kuului ruotsalaiseen Herlitzin sukuun. Hänen isänsä oli Gustaf Herlitz, joka toimi ruotsalaisen Rörstrand-yhtymän Helsinkiin perustaman Arabian tehtaan teknisenä johtajana ja vuodesta 1893 toimitusjohtajana. Carl-Gustaf Herlitz valmistui Polyteknillisestä opistosta kemian alan insinööriksi vuonna 1906 ja työskenteli sen jälkeen Arabialla. Kun Arabian tehdas vuonna 1916 siirtyi suomalaisen yhteenliittymän omistukseen, Herlitzeistä tuli myös tehtaan keskeisiä omistajia. Samalla Gustaf Herlitz luovutti toimitusjohtajan tehtävät pojalleen.
Herlitz laati Arabialle merkittävän uudistussuunnitelman, jota alettiin toteuttaa vuonna 1919. Helsingin tehdasta laajennettiin ja tuotantoa pyrittiin rationalisoimaan. Vuonna 1923 Arabia osti konkurssiin menneen sähköeristinposliinia valmistaneen Turun posliinitehtaan, jonka toimitusjohtajaksi Herlitz myös tuli. Lisäpääoman hankkimiseksi Arabian osakkeet myytiin myöhemmin saksalaiselle Arnold-yhtymälle, mutta kun saksalaiset eivät halunneet sijoittaa tarpeeksi varoja Arabiaan, suomalaiset ostivat osakkeet takaisin vuonna 1927. Samalla Arabian omistukseen siirtyivät myös ruotsalaiset Lidköpingin ja Rörstrandin posliinitehtaat. Arabiasta tuli 1930-luvulla kansainvälisesti merkittävä WC-istuinten ja taidekeramiikan valmistaja.
Merkittäväksi osoittautui Herlitzin Arabialle vuonna 1922 perustama kemiallisteknillinen laboratorio, jossa testattiin uusia materiaaleja. Lisäksi Herlitz toi Suomeen uutta ulkomaista teknologiaa, joka mahdollisti työprosessin tehostamisen Arabian tehtaalla. Hän myös otti ensimmäisenä Suomessa käyttöön tayloristista rationalisointia edustaneen, standardisaatioon ja työnormeihin perustuneen Bedaux-menetelmän, jolla työtahtia saatiin kiristettyä.
Herlitz käynnisti toisen maailmansodan aikana Helsingin tehtaan uuden laajennuksen, joka valmistui vuonna 1947. Suurten investointien ja sota-ajan heikentyneen myynnin vuoksi Arabia joutui sodanjälkeisinä vuosina taloudellisiin vaikeuksiin, joten Herlitz joutui myymään tehtaan osakkeet vuonna 1947 Wärtsilälle. Hän luopui samalla toimitusjohtajan tehtävästä, ja hänen seuraajakseen tuli insinööri Gunnar Ståhle.
Muu toiminta

Herlitz kuului STK:n hallitukseen vuosina 1921–1929 ja 1937–1947. Hän oli poliittisilta mielipiteiltään tiukan oikeistolainen ja kannatti kovaa linjaa suhteessa ammattiyhdistysliikkeeseen. Arabian tehtaalle voitiin valita ensimmäinen luottamusmies vasta Suomen poliittisten olojen muututtua jatkosodan jälkeen, ja silloinkin Herlitz yritti ensitöikseen erottaa uuden luottamusmiehen, mutta joutui lakon jälkeen taipumaan työntekijöiden järjestäytymisen hyväksymiseen. Hän oli toisaalta STK:n johdon mukana hyväksymässä talvisodan aikana vuonna 1940 niin sanottua tammikuun kihlausta, jossa ammattiyhdistysliike tunnustettiin neuvotteluosapuoleksi.
Herlitz kuului RKP:n oikeistosiipeen ja oli RKP:n edustajana Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1931–1934. Hän tuki 1930-luvulla myös Teo Snellmanin johtamaa Suomen Kansallissosialistista Työjärjestöä. Jatkosodan aikana Herlitz vaikutti saksalaismielisissä piireissä. Hän puuhasi vasta-adressia rauhanopposition kolmenkymmenenkolmen kirjelmälle ja oli yksi ruotsinkielisten oikeistoradikaalien kesällä 1944 perustaman Aftonposten-lehden sekä sen seuraajan Appellin rahoittajista ja taustavoimista. Sodan jälkeen hän tuki Rütger Essénin Ruotsissa julkaisemia äärioikeistolaisia lehtiä Dagspostenia ja Fria Ordia.
Herlitz oli harvoja suomalaisia, jotka levittivät julkisesti antisemitististä propagandaa vielä sodan jälkeenkin. Hän julkaisi vuosina 1954 ja 1957 omakustanteina kaksi juutalaisvastaista pamflettia, joita hän levitti Suomessa ja Ruotsissa ja jotka hän käännätti myös suomeksi. Hän esitti niissä salaliittoteorioita, joiden mukaan juutalaiset hallitsivat maailmaa ja olivat syyllisiä molempiin maailmansotiin sekä tulevaan kolmanteen maailmansotaan. Herlitzin pamflettia tukholmalaisissa kouluissa levittänyt Carl-Ernfrid Carlberg tuomittiin Ruotsin korkeimmassa oikeudessa sakkoihin vihanlietsonnasta. Herlitz julkaisi 1950-luvulla ruotsalaisissa lehdissä samansisältöisiä kirjoituksia, joissa hän väitti myös holokaustin olevan valhetta.
Herlitz oli Suomen Taideteollisuusyhdistyksen varapuheenjohtaja ja vuosina 1922–1927 Muntra Musikanter -lauluseuran puheenjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1932.
Perhe

Herlitzin puolisona oli vuodesta 1918 Lotta Svärd -järjestön vaikuttaja Karin Herlitz o.s. Langenskiöld, jonka isä oli senaattori Gustaf Adolf Langenskiöld. Heillä oli neljä lasta. Ruotsalainen oikeustieteilijä ja poliitikko Nils Herlitz oli Carl-Gustaf Herlitzin serkku.
Tuotanto

Tankar över sammanhanget mellan tillverknings- och försäljningsmomenten i ett affärsföretag (1934), suomeksi nimellä Ajatuksia valmistus- ja myyntitoiminnan välisestä riippuvaisuussuhteesta liikeyrityksessä
Teollisuuden tehtävistä suhdannevaihteluiden tasoittajana (1936)
Om industrin och tidens problem (1941), suomeksi nimellä Teollisuus ja nykyajan probleemit
Työtutkimuksista, niiden tarkoitusperistä ja tekniikasta (1943)
Industrins samhällsuppgift (1945), suomeksi nimellä Teollisuuden yhteiskunnallinen tehtävä
En ny fabrikationslinje inom den vita keramiken (1953)
Något om tidens största fråga (1954), suomeksi 1956 nimellä Sananen aikamme suurimmasta kysymyksestä
Några synpunkter på vad som hänt och händer i världen (1957), suomeksi nimellä Maailmantapahtumat eilen ja tänään eräiden näkökohtien valossa
Aiheesta muualla

Suomen mies Zeppeliinissä, Suomen Kuvalehti, 25.05.1935, nro 21, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Onni Salomaa (kirjailija)

Onni Juhani Salomaa (s. 21. maaliskuuta 1937 Iisalmen maalaiskunta) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Salomaan vanhemmat olivat Eetu Salomaa ja Hanna Niskanen. Hän kävi keskikoulun.
Teoksia

Telttamatka : romaani. WSOY 1967
Moottoripyörä : kuunnelma. 1971
Ja illalla on kokous : kuunnelma. 1972
Karkulainen : kuunnelma. 1973
Kulkumies kuolee : kuunnelma. 1976
Pojan kylämatka : kuunnelma. 1979
David Bowie (vuoden 1969 albumi)

| David Bowie David Bowie |
| --- | --- | --- |

Alkuperäinen brittipainos David Bowie (1969)
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Trident-studiot, Lontoo, kesäkuu – syyskuu 1969
 Julkaistu: 4. marraskuuta 1969
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Tony Visconti
 Tyylilaji: folk rock psykedeelinen pop psykedeelinen folk
 Kesto: 45.13
 Levy-yhtiö:  Philips Records    Mercury Records
Muut kannet
   Uusintapainos Space Oddity (1972)      CD-versio Space Oddity
Listasijoitukset
  16. (1973)    17. (marraskuu 1972)    27. (tammikuu 1973)
David Bowien muut julkaisut
| David Bowie 1967 | David Bowie 1969 | The Man Who Sold the World 1970 |
David Bowie on David Bowien vuonna 1969 julkaistu albumi. Se ei juurikaan menestynyt kaupallisesti ilmestyessään vaan nousi listoille vasta muutamaa vuotta myöhemmin Bowien tehtyä kaupallisen läpimurtonsa. Albumin tunnetuin kappale on ”Space Oddity”, josta tuli Bowien ensimmäinen hitti. Se oli korkeimmillaan brittilistan sijalla 5 syyskuussa 1969.
Albumi julkaistiin alun perin Britanniassa nimellä David Bowie, mutta sekaannusten välttämiseksi levy julkaistiin vuonna 1972 uudelleen nimellä Space Oddity, koska Bowielta oli jo vuonna 1967 ilmestynyt nimikkolevy. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin alun perin nimellä Man of Words/Man of Music.[lähde? ] Vuonna 2009 ilmestynyt 40-vuotisjuhlapainos julkaistiin jälleen alkuperäisellä nimellä David Bowie.
Albumin alkuperäisen version kannessa on lähikuva David Bowien kasvoista, mutta siitä on myöhemmin julkaistu erilaisia versioita erilaisilla kansikuvilla.
Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat David Bowien säveltämiä ja sanoittamia.
A-puoli
Space Oddity – 5.14
Unwashed and Somewhat Slightly Dazed – 6.10
Don't Sit Down – 0.39  (ei mukana vuoden 1972 versiolla)
Letter to Hermione – 2.30
Cygnet Committee – 9.30
B-puoli
Janine – 3.19
An Occasional Dream – 2.56
Wild Eyed Boy From Freecloud – 4.47
God Knows I'm Good – 3.16
Memory of a Free Festival – 7.05
Vuoden 1990 CD-version bonuskappaleet:
Conversation Piece – 3.05
Memory of a Free Festival Part 1 – 3.59
Memory of a Free Festival Part 2 – 3.31
Kokoonpano

David Bowie – laulu, kitara
Rick Wakeman – kosketinsoittimet
Terry Cox – rummut
Tim Renwick – kitara
Keith Christmas – kitara
Mick Wayne – kitara
Tony Visconti – bassokitara, huilu
Herbie Flowers –  bassokitara
Benny Marshall –  huuliharppu
Paul Buckmaster – sello
John Lodge –  bassokitara
John Cambridge – rummut
Mick Ronson – kitara
Mick Woodmansey – rummut
Singlet

Space Oddity / Wild Eyed Boy from Freecloud (julkaistu 11. heinäkuuta 1969)
UK#5
Memory of a Free Festival (julkaistu 12. kesäkuuta 1970)
Ei listasijoituksia
Arvostelut

Allmusic: ()
Pitchfork: 6,7/10
Daisy (mainos)

Daisy
Daisy, myös nimellä "Daisy Girl" tai "Peace, Little Girl", oli kiistanalainen poliittinen mainos, joka esitettiin televisiossa osana Lyndon B. Johnsonin vuoden 1964 presidentinvaalikampanjaa.
Vaikka se esitettiin vain kerran, sitä pidetään yhtenä tärkeimmistä tekijöistä Johnsonin ylivoimaisessa voitossa republikaanipuolueen ehdokkaasta Barry Goldwateria vastaan ja käännekohtana poliittisen mainonnan historiassa. Daisy-mainos suunniteltiin selventämään Johnsonin ydinasevastaisia ​​kantoja. Goldwater vastusti ydinkoekieltosopimusta ja ehdotti tarvittaessa ydinaseiden käyttöä Vietnamin sodassa. Johnsonin kampanja käytti Goldwaterin puheita vihjatakseen, että hän voisi aloittaa ydinsodan.
Mainoksen alussa pikkutyttö poimii päivänkakkaran terälehtiä, samalla kun hän laskee yhdestä kymmeneen, osittain väärin. Kun hän sanoo yhdeksän, kuva pysähtyy, ja kuuluu miesääni, joka laskee numeroita taaksepäin kymmenestä yhteen, samalla tavalla kuin ohjuksen lähtölaskenta alkaa. Videon zoomaus keskittyy tytön oikeaan silmään, kunnes hänen pupillinsa täyttää ruudun, minkä sitten korvaa ydinräjähdys ja sen ääni. Johnsonin ääni toteaa sitten seuraavasti: "These are the stakes! To make a world in which all of God's children can live, or to go into the dark. We must either love each other, or we must die." (suom. "Nämä ovat panokset! Luoda maailma, jossa kaikki Jumalan lapset voivat elää, tai mennä pimeyteen. Meidän täytyy joko rakastaa toisiamme tai meidän on kuoltava.").
Mainos vedettiin televisiosta alkuperäisen lähetyksensä jälkeen mutta media jatkoi sen toistamista ja analysointia. Johnsonin kampanjaa kritisoitiin laajasti mahdollisen ydinsodan hyväksikäyttämisestä ja sen vihjauksesta. Kritiikasta huolimatta Johnsonin vaalikampanja julkaisi useita muita mainoksia, jotka hyökkäsivät Goldwaterin poliittisia kantoja vastaan, mainitsematta häntä nimellä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daisy (advertisement)
Northolt Parkin rautatieasema

| Northolt Park |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  NLT
Rataosa:  Chiltern Main Line
Sijainti:  51°33′26.6″N, 000°21′34.2″W
Kunta:  Lontoo
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  1926
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Chiltern Railways
Asemarakennus
Tyyppi:  pinta-asema
Lipunmyynti:  kyllä
Ratapiha
Raiteisto:  2 laituriraidetta
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Northolt Parkin rautatieasema sijaitsee Ealingin ja Harrow'n kaupunkipiirien rajalla Suur-Lontoon luoteisosassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on Lontoon matkakortin maksualueella 5.
Historia

Great Central Railwayn linja Lontoon keskustasta High Wycomben suuntaan avattiin vuonna 1906, mutta Northolt Parkin asema on avattu vasta 1926. Asema tunnettiin alkujaan nimellä South Harrow and Roxeth ja se sai nykyisen nimensä vuonna 1929.