stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kawasaki Heavy Industries
Yhtiön historia

Yhtiö on perustettu lokakuussa 1896 Tokiossa, ja sen päämaja sijaitsee Kōbessa Japanissa. Yhtiö on nimetty perustajansa Shozo Kawasakin mukaan, nimellä ei ole mitään tekemistä saman nimisen kaupungin kanssa.
Shozo oli kimonokauppiaan poika, ja aloitti uransa laivanrakentajana vuonna 1896. 1900-luvun alussa mukaan tulivat junat ja sukellusveneet. 1920-luvulla alkoi lentokoneiden valmistus, ja toisen maailmansodan jälkeen alkoi terästeollisuus. Kawasaki valmisti myös autoja vuodesta 1918 vuoteen 1942, jolloin Japanin sotaministeriö käski keskittymään ilmailuteollisuuteen.
Kawasakin ensimmäinen moottoripyörän moottori, 148-kuutioinen KE-1, suunniteltiin vuonna 1952. Moottoripyöriin keskittynyt tehdas rakennettiin vuonna 1960. Samana vuonna alkoi Kawasaki 125 New Ace -moottoripyörän myynti. Vuonna 2007 Kawasakin edustajien mukaan Kawasakin suosituin moottoripyörämalli oli Z1000.
Akashin tehdas

Kawasakin päätehdas sijaitsee Akashissa, Japanissa. Tehtaassa valmistetaan 40 prosenttia kaikista yhtiön tuotteista, mm. lähes kaikki moottoripyörät. Tehtaan osuus selvennä vuonna 2006 oli 362,1 miljardia jeniä, eli noin 2,3 miljardia euroa. Tehdasalueen pinta-ala on 490 000 neliömetriä. Alueella on myös voimalaitos, joka tuottaa noin 30 prosenttia tehtaan sähköntarpeesta. Tehtaan kokoonpano-osasto työskentelee maanantaista perjantaihin klo 8-17, mutta osia valmistetaan kellon ympäri.[lähde? ] Helmikuusta maaliskuuhun tuotantoa on myös lauantaisin.[lähde? ]
Kawasaki Suomessa

Suomessa Kawasaki-moottoripyörien, -mönkijöiden ja -vesijettien maahantuojana toimii Sumeko Oy joka kuuluu SGN Group -konserniin, joka on tuonti- ja tukkukaupan alalla toimiva perheyritys. Teollisuusrobotteja tuo maahan Orfer Oy.[lähde? ]
Kuvia

Kawasaki ZZR1400 -moottoripyörä
Kawasaki OH-1 -helikopteri
Kawasaki T-4 -harjoitushävittäjä
Kawasaki FS-03N -teollisuusrobotti
Kawasakin valmistama metro Sapporossa
Kawasakin rakentama C151-juna Singapore MRT
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.kawasaki.fi
Merkinnän syy: Keskittyy ainoastaan moottoripyöriin ja niiden tuotantoon
Koreakoivu

Koreakoivu
| --- | --- |
Muut nimet:  Harhu
Sijainti:  Sysmä, Padasjoki ja Kuhmoinen Päijät-Häme, Pirkanmaa Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  90 m 
Pinta-ala:  5,7 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koreakoivu  eli Harhu  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä ja Pirkanmaalla Sysmässä, Kuhmoisissa ja Padasjoella.
Maantietoa

Saari on 550 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,7 hehtaaria . Se on  Tehinselällä sijaitseva pieni rajasaari, jonka kautta kulkevat Padasjoen, Kuhmoisten ja Sysmän kuntarajat, ja samalla Pirkanmaan (ennen vuotta 2021 Keski-Suomen) ja Päijät-Hämeen maakuntaraja. Saaren ainoa mäki kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteestä ja siinä on kolme vapaa-ajan asuntoa. Saaren itäpäässä kapealla niemellä sijaitsee kummeli.
Virkistystoimintaa

Saarella asuneen erakon Toivo Pylväläisen asunto on kunnostettu vuonna 2011 matkailukäyttöön ja sinne tehdään toisinaan tilausristeilyjä. Pylväläinen tunnetaan kalastajana, joka kehitti yhdessä Lauri Rapalan kanssa vaappuvaa uistinta.
Historiaa

Saaren vanha nimitys on Harhu, mutta Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 on saaren karttanimi jo Koreakoivu . Vuoden 1965 peruskartassa on saarella vain yksi mökki, joka sijaitsee saarella Kuhmoisiin kuuluvalla osalla. Seuraavassa kartassa on saaren länsipäähän rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa.
Aiheesta muualla

Päijänteen erakko, Erämaan kutsu
Rapalan tarina (Arkistoitu – Internet Archive)
Kohti huomista

| Kohti huomista Reino & The Rhinos |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. kesäkuuta 2012
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: reggae, pop
 Kesto: 40.55
 Levy-yhtiö: Suomen Musiikki
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 12.
Reino & The Rhinosin muut julkaisut
| Nuoret siivet 2009 | Kohti huomista 2012 |   |
Kohti huomista on reggaeyhtye Reino & The Rhinosin toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2012 Suomen Musiikin kautta. Albumin kappaleista "Aurinko" ja "Kuulut unelmiin" on julkaistu musiikkivideot. Kohti huomista nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 12. sijalle.
Kappaleet

Kohti huomista – 3.55
Kuulut unelmiin – 3.12
Rakkaus on mennyt pieleen – 4.16
Aurinko – 3.42
Varo selkääs nuori mies – 4.49
Raha – 3.27
Rauhan annoit – 3.04
Kunnes tyhjyys meidät saa – 4.27
Mamma ja faija – 3.59
Tuu mun luo – 6.02
Arvostelut

Vertigomag.fi:
Konevitsan kirkonkellot

Konevitsan luostarin kirkko,
Konevitsan kirkonkellot on vanha karjalainen kansansävelmä, jonka melodia jäljittelee Konevitsan luostarin kirkonkellojen sointia. Tunnetuimman version siitä tehnyt suomalainen Piirpauke-yhtye. Ensimmäisenä kappaleen levytti vuonna 1952 kanteletaiteilija Ulla Katajavuori. Piirpauken versiota on käytetty muun muassa elokuvissa ja dokumenteissa sekä televisio-ohjelmissa.
Kansansävelmä ja Konevitsan kellot

Konevitsan kirkonkellot on vanha karjalainen kantelesävelmä, jonka melodia jäljittelee Laatokalla Konevitsan saaressa sijaitsevan Konevitsan luostarin kirkonkellojen sointia. Niiden ääni kiiri aikoinaan kauas pitkin Laatokkaa ja kutsui ihmisiä kirkonmenoihin. Nykyään Konevitsassa on tiettävästi jäljellä ainoastaan yksi 1800-luvun alussa rakennetun luostarikirkon alkuperäisistä kelloista. Yksi niistä tuotiin sodan myötä Suomeen ja on nykyään Paltamon kirkossa.
Piirpauken versio

Piirpauken versio Konevitsan kirkonkelloista julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen Piirpauke-nimisellä esikoisalbumilla. Se on myös Piirpauken tunnetuin kappale ja suurin hitti. Yhtyeen johtohahmo Sakari Kukko oli saanut ajatuksen Konevitsan kirkonkellojen levyttämisestä kuultuaan siitä Ulla Katajavuoren version. Lopullisen muotonsa Piirpauken toteutus sai vasta levytyssession yhteydessä Finnvox-studiolla. Se sisältää kappaleen varsinaisen teeman lisäksi improvisoidun osuuden, jonka keskeisessä osassa on Hasse Wallin kuuluisa kitarasoolo. Improvisaation päättää myöhemmin kapellimestarina tunnetuksi tulleen Esa-Pekka Salosen soittama käyrätorvi, jonka jälkeen kappale palaa jälleen alkuperäiseen teemaansa. Kappaleen sovittajaksi on levyllä merkitty Piirpauken jäsenten lisäksi myös 1900-luvun alkuvuosikymmeninä vaikuttanut kanteleensoitonopettaja Paul Salminen.
Piirpauken versiota on vuosien saatossa kuultu lukuisissa eri yhteyksissä, sitä on muun muassa käytetty musiikkina useissa elokuvissa ja dokumenteissa sekä televisio-ohjelmissa. Vuoden 1975 studioäänityksen lisäksi kappale löytyy livealbumeilta Historia of Piirpauke Vol. 1 (1977) ja Metamorphosis – Live 1977–1995 (1995) sekä Hasse Wallin vuonna 2001 ilmestyneeltä konserttitaltioinnilta Todellinen Live. Piirpauken esittämä Konevitsan kirkonkellot on mukana myös Wallin DVD:llä Live at Tavastia (2012).
Muita levytyksiä

Ensimmäisen levytyksen Konevitsan kirkonkelloista teki Ulla Katajavuori vuonna 1952. Neljän kappaleen savikiekon julkaisi levy-yhtiö Rytmi. Myöhempinä vuosikymmeninä sen ovat levyttäneet muun muassa kanteleensoittaja Ilona Porma sekä Matti Kontion, Martti Pokelan ja Eeva-Leena Sariolan yhtye. Sinfonia Lahti johtajanaan Osmo Vänskä teki kappaleesta oman orkesteriversionsa vuonna 2002, ja Piirpaukessa soittanut Hasse Walli puolestaan levytti sen samana vuonna englanninkielisellä nimellä Church Bells of Konevitsa.
Suomalainen yhtye Sentenced käytti omaa versiotaan introna albumilla The Cold White Light (2002). Vuonna 2008 Ismo Alangon ja Teho Majamäen muodostama duo Ismo Alanko Teholla lainasi melodiaa albumillaan Blanco Spirituals. Myös Nylon 66’ers on versioinut kappaleen levyllään Love to love. Tässä versiossa kappaleen nimi on "The Chimes".
Tim

| Tim |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  9. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Timo, Timi
Vastineita eri kielissä:  Timmy, Timothy
Nimen alkuperä:  Timotheus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tim on varsinkin englannin­kielisissä maissa yleinen miehen etunimi, lyhentymä kreikkalais­peräisestä nimestä Timotheos (Τιμόθεος), joka merkitsee Jumalaa kunnioittavaa. Nimen suomenkielisiä vastineita ovat Timo ja Timi.
Suomessa nimi Tim on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä hieman vajaalle 1 000 henkilölle. Timin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 9. toukokuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on Timon nimipäivä.
Kuvitteellisia Timejä

Tim Melville, elokuvassa Tim – erilainen rakkaustarina
Tim Possible Kim Possible-televisiosarjan hahmo
Tim Drake, Robin, DC Comicsin sarjakuvahahmo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tim Wikimedia Commonsissa
Krister Klaunpoika Horn

Krister Klaunpoika Horn on usean historian henkilön nimi:
Krister Klaunpoika Horn (k. 1520), suomalainen linnanherra
Krister Klaunpoika Horn af Åminne eli Kristiern Klasson (1554–1612), Åminnen vapaaherra
Krister Klaunpoika Horn af Åminne (1622–1692), kenraalikuvernööri ja sotamarsalka
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Krister Klaunpoika Horn”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kivikoskenpuro

| Kivikoskenpuro |
| --- | --- |
 Kivikoskenpuro, koski Siuntion Uudessakylässä.
Muut nimet:  Tuhkurinoja
Sijainti:  Lohja ja Siuntio, Uusimaa
Valtio:  Suomi
Pituus:  13,5 km
Kivikoskenpuro (joskus myös Tuhkurinoja) on Uudellamaalla sijaitseva 13,5 km pitkä puro, joka saa alkunsa Lohjalta. Puro kulkee Immulan kylästä Sauvonlammen ja Välimeri -nimisen lammen kautta Paunin ja Uudenkylän kylien halki yhtyen Lempansån -jokeen ja sitä kautta edelleen Siuntion Kirkkojokeen ja edelleen merelle Pikkalanlahteen.
Kivikoskenpuro on jaettu 18 jaksoon. Purossa sijaitsee muutamia koskia, joista suurin on Siuntion Uudessakylässä sijaitseva koski, jolla pudotusta on noin neljä metriä. Purossa elää muun muassa taimenia ja saukkoja. Puro kuuluu osaksi Siuntionjoen vesistöjensuojeluohjelmaa.
Historia

Eri kylien läpi virtaava Kivikoskenpuro on ollut tärkeä kulkureitti ihmisille ja tavaroille. Kivikoskenpuroa pitkin on nimittäin päässyt ruuhilla Pikkalan vanhalle markkinapaikalle, josta on ollut hyvät yhteydet muun muassa Tallinnaan. Ruuhet on tosin täytynyt kantaa koskien ohi.
Lisäksi puron koskien vesivoimaa on käytetty hyväksi muun muassa myllyissä. Uskotaan myös, että osa yhtä Suomen ensimmäistä rautaruukkia, niin kutsuttua Suitian ruukkia, sijaitsi Uudessakylässä hyödyntäen Kivikoskenpuron Uudenkylän koskipaikan vesivoimaa. Paikalla on ainakin myöhemmin sijainnut suuri mylly, jonka jäännökset ovat Museoviraston suojelemat.
Kuvat

Kivikoskenpuron koski Uudessakylässä.
Kivikoskenpuro kesällä Uudenkylän sillalta kuvattuna.
Masuunikuonaa Uudessakylässä Kivikoskenpuron varrella.
Kivikoskenpuron myllyn jäänteet Uudessakylässä.
Trans-Siberia – Merkintöjä vankileireiltä

| Trans-Siberia - Merkintöjä vankileireiltä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Timo Mänttäri, 1999.
Ohjaaja:  Kanerva Cederström
Käsikirjoittaja:  Kanerva Cederström
Tuottaja:  Lasse Saarinen
Kuvaaja:  Jyrki Arnikari
Leikkaaja:  Kanerva Cederström
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinotar
Ensi-ilta:  3. syyskuuta 1999
Kesto:  58 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska suomi venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trans-Siberia - Merkintöjä vankileireiltä (myös Trans-Siberia) on Kanerva Cederströmin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1999.
Elokuva on yhteiskunnallinen henkilödokumentti joka käsittelee Neuvostoliiton aikaisia vankileirejä. Elokuvassa kuvausryhmä matkustaa pitkin Siperian rataa Pietarista Vladivostokiin ja lukee samalla kahden vankileireillä olleen vangin, kirjailija Andrei Sinjavskin sekä opettaja Amalia Suden leireiltä tekemiä muistiinpanoja.
Konstruaali

Sosiaalipsykologiassa konstruaali on yksilön tapa havaita, ymmärtää ja tulkita ympäröivää maailmaansa, ja eritoten itseensä kohdistuvaa toisten käytöstä tai toimintaa.
Tutkijat ja teoreetikot ovat tunnustaneet subjektiivisen konstruaalin merkittävyyden, etenkin yksimielisyysharhan ja perusarviointivinouman käsitteisiin liittyen. Konstruaaleilla on merkittävä rooli "milloin tahansa ihmiset joutuvat kurkottamaan suoraan havaintoon tai kuvaukseen perustuvan tiedon ulkopuolelle, eritoten heidän joutuessaan päättelemään lisäyksityiskohtia aiheesta, sen kontekstista, tai tapahtumien merkityksestä ja lopputuloksista ympärillään." Toisin sanoen, henkilö todennäköisimmin käyttää konstruaalia, kun häneltä puuttuu toiminnalleen tarpeellista tietoa.
Merkittävimmät teoreettiset mallit

Konstruaalin käsite ei ole uusi ja sen osaset on nähtävissä jo monien menneiden psykologien töissä, mukaan lukien Kurt Lewinin käsityksessä subjektiivisen todellisuuden tärkeydestä ja sen vaikutuksesta henkilön omaan merkittävyyteen; Kurt Koffkan hahmopsykologian teorioissa; ja Maurice Merleau-Pontyn viittauksissa henkilökohtaisiin tilanteisiin. Konstruaaleja pidettiin aiemmin esteinä ihmisen kyvylle havaita maailmaa, mutta nykyisin ne käsitetään mekanismeina selittää miten tai miksi henkilö ajattelee niin kuin ajattelee.
Kognitiivisessa psykologiassa ollaan käsitelty konstruaalien käsitettä ehkä kaikkein tiiveimmin. Tämä näkyy alan painotuksessa ihmisten muodostamiin skeemoihin, "jotka auttavat havainnoijaa selvittämään epämääräisyyksiä, täyttämään aukkoja tiedossaan ja yleisesti ottaen löytämään ennustettavuutta ja selkeyttä". Alalla vaalitaan ideaa, että ihminen on riippuvainen tilanteen ulkopuolisiin tietolähteisiin muodostaessaan käsitystään ympäristöstänsä.
Solomon Asch esitti tärkeän käsitteen konstruaaliteoriassa, todetessaan, "että viestin syvin sisältö voi muuttua siihen yhdistetyn lähteen funktiona." Hänen klassisin esimerkkinsä on lause: "pieni kapina…on hyvä asia." Lauseella on kuulijalle hyvin eri merkitys, kun se on Thomas Jeffersonin sanomaa, suhteessa siihen, kun se on Vladimir Leninin sanomaa. Lauseen merkitys ei kuitenkaan riipu vain sen sanojasta, vaan myös siitä, miten sen kuulija sen tulkitsee.
Empiirinen evidenssi

Vuonna 1946 Solomon Asch toteutti yhden varhaisimmista tunnetuista empiirisistä kokeista ihmisten konstruaaleille. Tässä kokeessa Asch keskittyi ihmistuntemuksen muodostumiseen. Hän pyysi osallistujia perehtymään luetteloon persoonallisuuspiirteistä ja arvostelemaan ja/tai luonnehtimaan jokaisen luetellun piirteen haltijaa. Kokeen tulokset toivat esille kaksi erityyppistä ilmiötä: tietyn tyyppisten sanojen alku– ja suhteettomuusefektit. Alkuefektissä persoonallisuuspiirteet, jotka lueteltiin ensin, näyttivät vaikuttavan enemmän osallistujan mielikuvaan kyseisen piirteen omaavasta henkilöstä. Kuitenkin, Aschin löytämä vaihtelu kategoristen termien vaikutuksessa, kuten "lämpö" ja "kylmyys", viittaavat että nämä luetellut piirteet olivat "herkkiä vaihteleville tulkinnoille tai konstruaaleille–ja täsmällinen kytkeytynyt merkitys riippui osallistujan yleisemmin muodostamista mielikuvista.
Krunoslav Slabinac

Krunoslav "Kićo" Slabinac (28. maaliskuuta 1944 Osijek, Itsenäinen Kroatian valtio – 13. marraskuuta 2020 Zagreb, Kroatia) oli kroatialainen laulaja. Slabinac aloitti uransa 1960-luvulla eri rockyhtyeissä ennen kuin aloitti soolouran ja muutti Zagrebiin. Zagrebissa esiintyessään muusikko Nikica Kalogjera huomasi Slabinacin kyvyt ja sai Slabinacin mukaan Split Festival -festivaalille. Slabinac voitti Opatija Festival -laulukilpailun vuonna 1970.
Slabinac sijoittui viidenneksi Jugoslavian euroviisukarsintana toimineessa Jugovizija-laulukilpailussa 1970 kappaleella "Anðela, čekaj me". Vuotta myöhemmin Slabinac voitti Jugovizijan kappaleella "Tvoj dječak je tužan". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Slabinac sijoittui 14:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Slabinac pyrki Jugoslavian euroviisuedustajaksi uudestaan vuonna 1973 ja sijoittui Jugoslavian karsintana toimineessa Opatija Festival -laulukilpailussa neljänneksi kappaleella "Poljubi me za sretan put".
Slabinacin suurin hitti oli kappale “Zbog jedne divne crne žene”. 1970-luvulla ongelmat lain kanssa ja ulkomailla vietetty aika laskivat Slabinacin uraa. Palattuaan Yhdysvalloista Slabinac keskittyi entistä enemmän folkmusiikkiin.
Diskografia > Albumit

Krunoslav Slabinac Kićo (1972)
Hej Bećari (1975)
Da Sam Tvoje Riječi Slušao Majko (1976)
Pružimo Si Ruke (1976)
Pusti Noćas Svoje Kose (1978)
Seoska Sam Lola (1979)
Rock And Roll (1981)
Svatovac (1983)
Christmas With Kićo (Svim Na Zemlji Mir Veselje) (1983)
Dok Sanjaš (1984)
Stani Suzo (1985)
Rock And Roll 2 (1985)
Da L' Se Sjećaš (1986)
Oj, Garava, Garava (1987)
Tiho, Tiho Uspomeno (1988)
Za Tebe... (1991)
Daj Mi Još Jemput Zapopevaj (1993)
Ako Zora Ne Svane (1995)
Dignite Čaše Svatovi (2008)
Vesela Je Šokadija (2010)
Kristin Armstrong

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kristin Armstrong |  Kristin Armstrong |  Kristin Armstrong |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten pyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | aika-ajo |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | aika-ajo |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | aika-ajo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Salzburg 2006 | aika-ajo |  |
|  Kultaa | Mendrisio 2009 | aika-ajo |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 2007 | aika-ajo |  |
|  Pronssia | Madrid 2005 | aika-ajo |  |
Kristin Armstrong (s. 11. elokuuta 1973) on yhdysvaltalainen ammattilaispyöräilijä. Hän voitti kultaa vuosien 2008, 2012 ja 2016 kesäolympialaisisten maantiepyöräilyn aika-ajossa. Maantieajossa hän oli vuonna 2004 kahdeksas, vuonna 2008 25. ja 2012 35. Hän kilpailee Twenty16-Ridebiker -joukkueessa.
Armstrong on voittanut aika-ajon maailmanmestaruuden Salzburgissa 2006 ja Mendrisiossa 2009. Aika-ajon MM-hopeaa hän on saanut Stuttgartissa 2007 ja pronssia Madridissa 2005.
Armstrong asuu Boisessa, Idahossa ja on valmistunut Idahon yliopistosta liikuntafysiologian kandidaatiksi. Hänet sekoitetaan usein Lance Armstrongin entiseen vaimoon, jonka nimi myös on Kristin.
Armstrong aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 ja kilpaili sitä ennen triathlonissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kristin Armstrong – Armstrong, Kristin
Käännös suomeksi
Krister Henriksson

| Krister Henriksson |
| --- | --- |
 Krister Henriksson Guldbagge-gaalassa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jan Krister Allan Henriksson
Syntynyt: 12. marraskuuta 1946 (ikä 77) Grisslehamn, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Cecilia Nilsson
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Merkittävät roolit:  Kurt Wallander (Wallander-elokuvat)
Aiheesta muualla
www.dramaten.se/medverkande/skadespelare/Henriksson-Krister
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Jan Krister Allan Henriksson (s. 12. marraskuuta 1946 Häverö, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa vuosina 2005–2013 kaikissa Wallander-elokuvissa Kurt Wallanderin roolissa.
Henrikssonin läpimurtorooli oli Tukholman kaupunginteatterissa vuonna 1973 pääosa näytelmässä Peer Gynt. Hän on myös näytellyt Kungliga Dramatiska Teaternissa.
Henriksson aloitti elokuvauransa vuonna 1972. Televisiossa hän näytteli vuonna 1992 Björn Lindmanin roolissa televisiosarjassa Varustamo. Kalle Blomkvist -elokuvassa Kalle mestarietsivä (1996) hän esitti murhaajaa. Vuonna 2015 Henriksson näytteli yhtä pääosaa televisiosarjassa Modus.
Henriksson on saanut kaksi parhaan miespääosan Guldbaggea vuosina 1999 ja 2006 Lisa Ohlinin elokuvista Veranda för en tenor (1998) ja Seksi, toivo ja rakkaus (2005).
Henriksson on naimisissa näyttelijä Cecilia Nilssonin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä ja yksi poika.
Kruunun jalokivet

| Kruunun jalokivet Vallisaari ja Kuninkaansaari |
| --- | --- |
 Taneli Eskola: Kuninkaansaaren kaakkoista silokalliota
Kirjailija:  Ove Enqvist
Kuvittaja:  Taneli Eskola
Kansitaiteilija:  Taneli Eskola, Timo Numminen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja, kuvateos
Kustantaja:  Moreeni
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  978-952-254-065-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kruunun jalokivet: Vallisaari ja Kuninkaansaari on kuva- ja tietoteos, joka kertoo Helsingin edustan linnoitussaarten Vallisaaren ja Kuninkaansaaren historiasta Ruotsin vallan ajalta nykypäivään saakka. Tekstin on kirjoittanut Vallisaaressakin työskennellyt rannikko- ja meripuolustuksen historiaan perehtynyt sotatieteiden tohtori, tietokirjailija Ove Enqvist. Saaren nykyisyydestä kertovat kuvat ovat valokuvataiteilija Taneli Eskolan. Lisäksi teoksessa on historiallisia kuvia, piirroksia ja karttoja.
Teoksessa on seitsemän artikkelia, joista ensimmäinen käsittelee yleisemmin Helsingin rannikkopuolustuksen kehitystä ja näiden saarten asemaa siinä. Sen jälkeen artikkeleissa käydään kronologisesti läpi saarten historia arkistokuvineen ja karttoineen. Artikkeleiden välissä on jaksot Taneli Eskolan kuvia saarilta.
Eskolan kuvista ja historiallisista kuvista oli näyttely loppukesällä 2011 Cygnaeuksen galleriassa.
Aiheesta muualla

Kruunun jalokivet Moreeni-kustannuksen sivulla.
Knud Johannes Vogelius Steenstrup
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knud Johannes Vogelius Steenstrup Wikimedia Commonsissa
Kernaalanjärvi

| Kernaalanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°51′51″N, 24°37′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hiidenjoen alue (35.81)
Laskujoki:  Hiidenjoki 
Järvinumero:  35.811.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,4  m 
Rantaviiva:  14,576 km  
Pinta-ala:  4,44834 km2 
Tilavuus:  0,0145966 km³ 
Keskisyvyys:  3,28 m  
Suurin syvyys:  7,91 m  
Saaria:  3 
 fiKernaalanjärvi 
Kernaalanjärvi  tai myös Kernalanjärvi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Kernaalan kylän lähellä ja Janakkalan kirkonkylän eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 445 hehtaaria ja se on 3,6 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 14,6 kilometriä. Saaria on kolme, jotka kaikki ovat yli aarin kokoisia. Niiden yhteispinta-ala on 30 aaria ja rantaviivan yhteispituus 360 metriä. Järven vedenpinnan korkeus on 79,4 metriä mpy. Järvi on säännöstelty, jolloin vedenpinnan korkeuden tulee pysyä korkeusarvojen 78,00 ja 79,80 metrin välillä. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 14 597 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 7,9 metriä.
Rannat ovat Hiidenjoen ja Tuulensuunjoen välillä Kernaalassa pääasiassa peltomaata ja samoin on eteläpäässä Uhkoilassa. Kaakkoisrannat ovat suorantaa, josta osa on luonnonsuojelualueita ja Kukonnokassa sijaitsee Röyhynsuolla turvetuotantoalueita. Järven lähiympäristössä sijaitsee parikymmentä maatilaa ja järven rannoille on rakennettu yli 60 vapaa-ajan asuntoa. Valtatie 3 ohittaa järven kilometrin päästä ja sen kohdalla sijaitsee tien ylittävä Linnatuuli. Järven lounaisrannassa on yleinen uimaranta .