stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hjálmþérin ja Ölvirin saaga
Hjálmþérin ja Ölvirin saaga lähteenä

Nuorena muinaissaagana Hjálmþérin ja Ölvirin saaga luetaan niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersaga). Saaga muistuttaa juonensa ja tapahtumapaikkojensa osalta hyvin paljon myös kotoperäisiä ritarisaagoja. Niiden tavoin Hjálmþérin ja Ölvirin saagassa mainitaan useita eksoottisia paikkoja, kuten Syría ja Arabía, ja saagahahmoilla on nimiä, jotka eivät ole skandinaavista alkuperää (esim. Ptólómeus). Saagan sisällön ja tyylin perusteella Hjálmþérin ja Ölvirin saaga on katsottu sen saaneen vaikutteita monenlaisista lähteistä, alkaen muista muinais- ja kotoperäisistä ritarisaagoista eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Saagalla on myös kansansatumaisia piirteitä, ja siinä esiintyy monia tarina-aihelmia. Useilla motiiveilla on vastaavuutensa joko skandinaavisessa tai kelttiläisessä perinteessä. Saaga on muunnelma niin sanotusta äitipuolisadusta.
Hjálmþérin ja Ölvirin saaga lähteenä > Hjálmþérin ja Ölvirin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Hjálmþérin ja Ölvirin saagaa  pidetään tutkimuksessa lähinnä  ”valhesaagana” (isl. lygisaga) eli puhtaasti fiktiivisena teoksena, joka ei kerro todellisista tapahtumista. Siitä huolimatta saagasta kiinnostuttiin suurvalta-ajan Ruotsissa. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, muinaisislantia, saaga ilmestyi Johan Fredrich Peringskiöldin kääntämänä vuonna 1720 (Hialmters och Olvers  saga, Stockholm: Horrn). Saagan kääntämisen ja julkaisemisen motiivina oli tuolloin nimenomaan saagan historiallinen arvo: sen katsottiin kuvaavan Ruotsin muinaista ja loistokasta menneisyyttä. Olof Rudbeck katsoi saagassa mainitun Mannheimarin vastaavan muinaista Atlantista eli hänen näkemyksensä mukaisesti Ruotsia.
Käännökset ja editiot

Hjalmters ok Ölvers saga . Teoksessa Rafn, C. C. (toim.) 1829–1830. Fornaldar sögur Nordrlanda, 3. Kaupmannahöfn: [s.n.], 453–518.
Hjálmþés saga . Teoksessa Guðni Jónsson (toim.). 1954.  Fornaldar sögur Norðurlanda, 4. Akureyri: Íslendingasagnaútgáfan, 179–243.
Peringskiöld, Johan Fredrich (toim. & käänt.). 1720. Hjalmters och Olvers saga. Stockholm: Horrn.
The Saga of Hjalmther and Olvir , käänt. Ralph O'Connor. Teoksessa Ralph O’Connor (käänt.). 2002. Icelandic Histories & Romances . Stroud: Tempus: Stroud, 65–102.
Aiheesta muualla

Hjálmþés saga ok Ölvis muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Hjálmþés saga ok Ölvis muinaisislanniksi Snerpa.is -sivustolla
Hjálmþés saga ok Ölvis -bibliografia Stories for All Time: The Icelandic Fornaldarsögur (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
HMS Beaufort (L14)

| HMS Beaufort |
| --- | --- |
 HMS Beaufort

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  17. heinäkuuta 1940
Laskettu vesille:  9. kesäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  3. marraskuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Norjan laivastolle 1951 nimellä KNM Haugesund
Loppuvaihe:  romutettu 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
HMS Beaufort (viirinumero L14) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 työnumerolla J3560 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 17. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1941 ja valmistui 3. marraskuuta.
Palvelus

Lokakuussa 1941 alus siirrettiin vastaanottotestien ja varustamisen jälkeen Scapa Flowhun, jossa se aloitti kouluttautumisen Kotilaivaston mukana. Koulutuksen jälkeen alus määrättiin liittymään Välimeren laivastoon. Se liittyi 13. joulukuuta saattueeseen WS14 taistelulaiva HMS Ramilliesin ja hävittäjä HMS Badsworthin kanssa matkalle Freetowniin, jossa alus erkani 21. joulukuuta saattueesta. Beaufort liittyi 25. joulukuuta uudelleen saattueeseen WS14 Ramilliesin, HMS Hurworthin ja sluuppi HMS Bridgewaterin kanssa suojatakseen sitä Hyväntoivonniemen ympäri.
Palvelus > 1944

Tammikuussa 1944 alus määrättiin pohjoiseen hyökkäysosasto P:hen suojaamaan saattueita ja tukemaan maihinnousua Anzioon (operaatio Shingle). Alus lähti 21. tammikuuta Napolista osasto P:n mukana. Alus suojasi seuraavana päivänä maihinnousua.
Helmikuussa alus määrättiin Etelä-Ranskaan tehtävään maihinnousuun (operaatio Dragoon), jonka vuoksi se oli Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa heinäkuuhun saakka. Se suojasi 13. elokuuta saattueen SM2 Napolista Etelä-Ranskan maihinnousualueelle. Alus suojasi 15. elokuuta muiden hävittäjien mukana maihinnousualueelle saapuvia aluksia. Se vapautettiin Yhdysvaltain laivaston alaisuudesta, minkä jälkeen se palasi Välimeren laivastoon.
Syyskuusta lokakuuhun alus osallistui Aegean meren saarten takaisin valtaukseen sekä saksalaisjoukkojen vetäytymisen estämiseen alueelta, kunnes se siirrettiin tukemaan Kreikan mantereen takaisinvaltausta (operaatio Manna).
Palvelus > 1945

Alkuvuoden 1945 alus suojasi saattueita keskisellä Välimerellä sekä tuki alueen taisteluita, kunnes huhtikuussa suunniteltiin aluksen siirtoa Itäiseen laivastoon. Alus purjehti toukokuussa kotimaahan huollettavaksi Cardiffin telakalle, jonne se siirrettiin 10. kesäkuuta. Alus palasi 24. syyskuuta telakalta, minkä jälkeen se oli koeajoissa. Alus ei palannut palvelukseen useaan viikkoon ja se siirrettiin lopulta Devonportin reserviin. Maattuaan ankkurissa aina vuoteen 1951 se lainattiin Norjan laivastolle, joka nimesi aluksen sen palatessa palvelukseen KNM Haugesundiksi.
Alus luokiteltiin uudelleen fregatiksi ja se lunastettiin Norjalle. Aluksen masto vaihdettiin verkkorakenteiseksi ja sille asennettiin kaksi Squid-sukellusveneentorjuntaheitintä X-tornin paikalle. Aluksen uudeksi norjalaiseksi runkonumeroksi tuli F312. Alus pysyi palveluksessa aina vuoteen 1965, jolloin se poistui lopullisesti palveluksesta.
Routhin lause

Routh'in teoreema antaa ceviaanien sisälle sulkeman kolmion pinta-alan suhteessa referenssikolmioon.
Routhin lause antaa geometriassa kolmen ceviaanin sisällensä rajoittaman kolmion pinta-alan. Sen esitti ja todisti ensimmäisenä Edward John Routh (1831 – 1907) vuonna 1891.
Teoreeman sisältö

Kolmion kärjestä vastakkaiselle sivulle piirretyt janoja kutsutaan joskus ceviaaneiksi. Ceviaanin kantapiste, joka on sen päätepiste vastaisella sivulla, jakaa vastaisen sivun osiin  w:a. Jos jakosuhde ilmaistaan kahtena reaalilukuna, joista toinen kirjoitetaan oikeanpuoleisen monikertana ja sitten supistetaan  xa:a=x:1, voidaan jako ilmaista kertoimen ja ykkösen avulla. Jos kerroin on aina ceviaanien erottaman kolmion puolella, voidaan kaikkien sivujen jaot ilmaista  x:1,  y:1 ja  z:1, ja tämän kolmion ala  A laskea
missä  \Delta  on referenssikolmion pinta-ala.
Eräitä erityistapauksia

Jos kantapisteet jakavat kaikki sivut samalla tavalla eli  x=y=z\equiv n, lasketaan sisään jäävän kolmion alaksi
Kun  n=1,2,3,\dots  ovat kokonaislukuja, saadaan  \Delta :n kertoimiksi
Kun ceviaanit jakavat kolmion sivut suhteessa 1 : 1 ( n=1), muodostavat ne keskijanojen leikkauspisteen eli painopisteen, jonka "pinta-ala" on nolla. Kun ceviaanit jakavat sivut 2 : 1 ( n=2), muodostuvan kolmion pinta-alan A suhde referenssikolmion pinta-alaan  \Delta  on 1 : 7 eli
Rosetti (leivonnainen)

Rosetteja.
Vanha rosettirauta.
Rosetit ovat öljyssä rosettiraudan avulla kypsennettyjä vappuherkkuja. Rosettien nimi tulee niiden perinteisestä ruusumaisesta kuviosta. Muitakin muotoja esiintyy, esimerkiksi perhoskuvio.
Aiheesta muualla

Resepti rosettien valmistukseen (Arkistoitu – Internet Archive)
Rosetti

Rosetti tarkoittaa seuraavia:
ruusuke, perinteinen koristekuvio
rosetti, upporasvassa kypsennettävä vappuleivonnainen.
Henkilöt

Rosetti on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antonio Rosetti (n. 1750–1792), myös Franz Anton Rosetti, saksalainen säveltäjä
Antonius Rosetti, rakennusmestari
Roberto Rosetti (s. 1967), italialainen jalkapallovalmentaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rosetti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Honky Reduction

| Honky Reduction Agoraphobic Nosebleed |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. helmikuuta 1998
 Tuottaja(t): Scott Hull
 Tyylilaji: grindcore
 Kesto: 18.06
 Levy-yhtiö: Relapse
Agoraphobic Nosebleed muut julkaisut
| Agoraphobic Nosebleed 1997 | Honky Reduction 1998 | PCP Torpedo (EP) 1998 |
Honky Reduction on yhdysvaltalaisen grindcore-yhtye Agoraphobic Nosebleedin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Relapse Records.
Kappaleet

Black Ink on Black Paper – 0.29
Polished Turd – 0.20
Filthy Murder Shack – 0.20
The Withering of Skin – 0.29
Empowerment – 0.34
The House of Feasting – 1.00
Die and Get the Fuck Out of the Way – 0.40
Insipid Conversations – 0.27
Vexed – 0.41
Circus Mutt (Three Ring Inferno) – 1.17
Lives Ruined Through Sex (For Anita) – 1.05
Clawhammer and an Ether Rag (For Bill) – 0.35
NYC Always Reminds Me – 0.30
Her Despair Reeks of Alcohol – 0.56
Chump Slap – 0.21
Burned Away in Sleep – 0.24
Grief Is Not Quantifiable – 0.27
Cloved in Twain – 1.16
Torn Apart by Dingos – 0.31
Pagan Territories – 0.53
Hat Full of Shit (For Cletus) – 0.23
McWorld – 0.18
How Sean Threw His Back Out Sneezing – 0.27
Bones in One Bag (Organs in Another) – 0.16
Acute Awareness (For Wood) – 3.03
Two Shits to the Moon – 0.08
Kokoonpano

Scott Hull – kitara, musiikkiohjelmointi
Jay Randall – laulu, äänet
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Honky Reduction discogs.com -sivustolla
Albumi Honky Reduction Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Rosetta@home
Muita samankaltaisia projekteja

Folding@home
World Community Grid
Predictor@home
Hojas Blues Band

Hojas Blues Band on suomalainen bluesyhtye, joka aloitti toimintansa nimellä Hojas.
Jäsenet

Sonny Boy Magnusson – laulu, huuliharppu
Jorma Vuorinen – rummut
Kari Karpo – kitara
Sauli Törmälä – basso
Jäsenet > Alkuperäinen kokoonpano

Sakari Helle – laulu, huuliharppu, (alias Sonny Boy Magnusson, alias "Äijä", alias Feija Nyman)
Markku Malkamäki – soolokitara, slidekitara, dobro
Reijo Pöykiö – kitara, viulu, laulu
Jan-Erik Holmberg – flyygeli, sähköpiano, urut, syntetisaattori, clavinet
Kari Vakkuri – basso
Jorma Vuorinen – rummut
Pentti Lahti – saksofoni
Jäsenet > Kokoonpano nimellä Hojas

Sakari Helle – laulu, huuliharppu
Reijo Pöykiö – kitara, viulu, laulu
Markku Malkamäki – kitara, slidekitara
Kari Vakkuri – basso
Jorma Vuorinen – rummut
Diskografia

Sekatyömies (1983)
Aiheesta muualla

Historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Hojas Blues Bandin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Guy (Final Fight)

| Guy |
| --- | --- |
 Taideteos Guysta Final Fight 3 -pelissä.
Pelisarja:  Final Fight Street Fighter
Ensimmäinen peli:  Final Fight (1989)
Suunnittelija:  Akira Yasuda
Ääninäyttelijä  (englanti):  Jim Byrnes J. C. Miller
Ääninäyttelijä (japani):  Tetsuya Iwanaga Tsugo Mogami
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Guy (jap. ガイ, Gai) on Akira Yasudan suunnittelema videopelihahmo Capcomin Final Fight ja myöhemmin myös Street Fighter -pelisarjassa. Hahmo teki ensi esiintymisensä Final Fightissa vuonna 1989.
Elämäkerta > Final Fight

Guy esiintyi Final Fightin ensimmäisessä osassa, jossa Metro Cityn pormestari Mike Haggar kutsuu Codyn ja hänet kaupunkiinsa pelastaakseen tyttärensä Jessican Mad Gear jengin käsistä. Kolmikko suuntaa kaduille ja päättää hajaantua nopeuttaakseen etsintöjä. Guy kohtaa matkallaan yhden Mad Gearin korkea-arvoisen rikospomon Sodomin. Hän ottaa mittaa eräänlaiseksi samuraiksi pukeutuneesta roistosta sen pitämässä underground kehässä. Voitokkaan kaksin kamppailun päätteeksi Guy jatkaa matkaansa Metro Cityn teollisuusalueelle, jossa hän taistelee itsensä läpi vastaan tulevia roistoja. Lopulta Guy kohtaa toisen rikospomon Rolenton, joka on vakuuttunut hänen taidoistaan ja tarjoaa paikkaa Mad Gear organisaatiossa. Guy kieltäytyy ja haastaa Rolenton kaksintaistoon, joka päättyy lopulta Guyn voittoon. Hän jatkaa matkaansa ja tapaa Codyn, jonka kanssa Guy matkaa kohti satama-aluetta, jossa he kohtaavat painijan Abigalen. Roisto kiusoittelee Codya sanomalla hänen pomonsa pitävän "hauskaa" Jessican kanssa, jonka seurauksena Cody ryntää Belgerin perään. Guy jää kahdestaan Abigailin kanssa ottamaan mittaa toisistaan. Guy onnistuu kuitenkin voittamaan hankalan tappelun.
Myöhemmin Guy tapaa Haggarin ja Codyn, jotka löytävät yhdessä tiensä Belgerin olinpaikan, jossa myös Jessicaa pidetään vankina. Saapuessaan paikalle Guy seuraa kuinka Cody lyö yläkoukulla Belgerin ikkunasta ulos, sillä välin kun Haggar vapauttaa tyttärensä. Guyn päättää kadota kaupungista ja jättää Codyn taakseen Jessican kanssa.
Elämäkerta > Final Fight 2

Guy ei esiinny Final Fight pelisarjan toisessa osassa, vaan on kerrottu matkanneen Japaniin harjoittelemaan lisää kamppailutaitojaan. Mad Gear on kuitenkin palannut takaisin, mutta tällä kertaa laajentanut organisaatiotaan ympäri Euraasiaa. He ovat siepanneet Guyn morsiamen Renan ja sensein. Maki, Renan sisko ottaa tilanteen käsittelyynsä, kun ei saa yhteyttä Guyhin. Hän kutsuu Haggarin ja Carlosin suorittamaan pelastustehtävää. Onnistuneen tehtävän päätyttyä Guy kuulee tarinan ja lähettää kirjeen, kiittäen kaikkia ja aikovansa pian palata takaisin.
Elämäkerta > Street Fighter Alpha 2

Street Fighter Alpha -pelisarja seuraa Guyn harjoittelua ja pelisarjan toisessa osassa Guy on harjoittelun loppusuoralla ja Bushinryu -taistelutyylin mestari.  Myös Zeku huomaa tämän ja pitää Guyta kelpo vastustajana ja tyylin jatkajana. Zekun mielestä mestareita voi kuitenkin olla vain yksi kerralla ja haastaa Guyn kaksinkamppailuun. Guy hyväksyy haasteen ja voittaa lopulta tappavan vaaralliseksi osoittautuneen kamppailun. Zeku nimittää Guyn 39. Bushinryun jatkajaksi ja varoittaa häntä pahaenteisestä uhkasta, joka aikoo korruptoida maailman.
Elämäkerta > Street Fighter Alpha 3

Guy jatkaa siitä mihin jäi. Hän saa selville Zekun puhumasta uhkasta, joka on rikosorganisaatio Shadaloo. Guy päättää tuhota organisaation ja aloittaa tutkimuksensa. Hän tapaa matkallaan Rosen, joka on päättänyt tuhota Shadaloon johtajan M. Bisonin. Guy yrittää saada Rosea luopumaan aikeistaan suojellakseen naista, joka siitä huolimatta aikoo toteuttaa suunnitelmansa. Guy päättää jatkaa myös omia etsintöjään ja tapaa matkalla vankilasta karanneen Codyn, joka on sekaantunut yhä syvemmälle katutappeluun ja toimii armottomana kostajana rikollisille. Guy tajuaa pian että kaikki rikollisia vastaan käydyt tappelut Metro Cityssä eivät olleet vain oikeuden ylläpitämistä vaan intohimosta tappelemiseen. Suutuspäissään Guy ja Cody tappelevat keskenään, mutta tunteiden viilennettyä kaksikko sopii riitansa ja Guy jatkaa matkaansa.
Maki asettuu Guyta vastaan ja haastaa miehen bushinryu mestarin tittelistä kuolemaan saakka. Guy ei kuitenkaan pidä naista varteenotettavana, mutta ottelee häntä vastaan. Voitokkaan ottelun jälkeen Maki toteaa ettei aio luovuttaa ja haastaisi Guyn seuraavan kerran. Lopulta Guy löytää käsiinsä Bisonin, mutta huomaa kauhukseen Rosen ehtineen ennemmin paikalle ja löytää naisen pahasti loukkaantuneena tappelun jäljiltä. Guy vie tajuttomana olevan Rosen hoitoon.
Elämäkerta > Final Fight 3

Mad Gearin lopullisen hajoamisen jälkeen Metro Cityssä puhkesi jengisota ja rikolliset taistelivat keskenään kaupungin vallasta, kunnes Skull Cross jengi nousi valta-asemaan. Guy on juuri palannut takaisin Metro Cityyn ja käy kaupungin pormestarin Haggarin luona. Hetkeä myöhemmin Skull Cross jengi räjäyttää pommin keskustassa, joka saa aikaan mellakan Metro Cityyn. Tämän seurauksena heidän johtajansa herra Black karkaa vankilasta. Etsivä Lucia Morgan ilmoittaa tapahtumasta Haggarille, joka pyytää Guyta mukaansa. He saavat mukaansa salaperäisesti paikalle ilmestyneen katutappelijan Deanin. Kolmikko taistelee uutta rikosjengiä vastaan ja onnistuu pääsemään aina Skull Cross jengin päämajaan. Guy kohtaa jengin pomon herra Blackin, jonka hän tappaa tappelun päätteeksi iskemällä hänet sähkögeneraattoriin. Kuoleman myötä kaatui myös Skull Cross jengi.
Elämäkerta > Super Street Fighter IV

Guy päättää pelastaa Metro Cityn vielä kerran, kun hän saa kuulla Shadaloo organisaation sivuliikkeen SIN:n myyvän laittomia aseita kaupunkiin. Guy tapaa pian matkallaan jälleen vankilasta karanneen Codyn, jonka kanssa hän ottaa yhteen. Cody ei suostu auttamaan Guyta, joka päättää yksin pelastaa kaupungin. Hän osallistuu SIN:n järjestämään turnaukseen, jossa Guy etenee aina päämajaan asti. Paikalla hän huomaa Bisonin kantavan tajuttomana olevaa Rosea. Guy uhkaa tuhota Bisonin letokoneen mikäli hän ei luovuta Rosea hänelle. Tilannetta ei kuitenkaan näytetä pelissä tappeliko Bison Guyta vastaan vai antoiko hän vapaaehtoisesti Rosen Guylle.
Myöhemmin Guy tapaa lyhyen ajan sisällä toistamiseen Codyn, jolle Guy huomauttaa Codyn intohimosta tappeluun, joka siitä huolimatta kohdistuu vain rikollisiin. Guy pitää kaveriaan tästä huolimatta sankarina, vaikka Cody näkee asian toisin. Guy pyytää Codya palaamaan takaisin Metro Cityyn, mutta Codyn mielestä hänen ainoa oikea paikka on palata takaisin vankilaan.
Muut pelit > Final Fight: Streetwise

Guy esiintyy toisessa yhdysvaltalaisessa Final Fightin jatko-osassa Final Fight: Streetwise. Alkuperästä poiketen Guy esiintyy pelissä aasialaisena rikospomona, joka vaikuttaa Metro Cityn Japan Town kaupunginosassa. Guy on kuitenkin pelattavana hahmona arcadetilassa, jossa ovat kaikki kolme alkuperäistä hahmoa (Haggar, Cody ja Guy) pelattavana.
Ulkonäkö

Gyun ulkonäkö on vaihdellut peleistä ja sarjoista riippuen. Ensimmäisessä pelissä hänellä oli mustat hiukset, ruskeat taistelusormikkaat ja ruskeat jika-tabi jalkineet. Guy pukeutui oranssin väriseen hihattomaan jujutsu pukuun. Sittemmin vierailtuaan Street Fighter Alpha -pelisarjassa Guy sai uudenlaisen tyylin. Hahmon hiukset muutettiin ruskeiksi, jika-tabi jalkineet vaihtuivat punavalkoisiksi lenkkareiksi ja sormikkaat keltaisiksi. Lisäksi musta vyö vaihdettiin leveämpään ja kellertävään vyöhön. Muutos pysyi pitkältä samana hahmon palattua Final Fight 3:n, jossa Guylle tehtiin vielä pieniä muutoksia Alpha pelien ulkoasuun nähden. Vyö vaihtui takaisin normaaliksi mustaksi vyöksi ja sormikkaat olivat punaharmaat. Pelin hahmovalikossa Guyn asu on kuitenkin oranssi, kun taas pelin aikana se on punainen. Super Street Fighter IV peli käytti Alphassakin käytettyä asukokonaisuutta, mutta vei asun värin takaisin alkuperäiseen oranssiin väritykseen.
Guyn pituus on myös vaihdellut pelistä riippuen. Final Fight peleissä hänen kerrotaan olevan 174.5 senttimetriä pitkä ja painavan 71.7 kg. Kun taas kolmannessa osassa hahmon kerrotaan olevan 178 senttimetriä pitkä ja painavan 72 kg. Puolestaan Super Street Fighter IV pelissä hänen on ilmoitettu olevan 179 senttimetriä pitkä ja painavan 72 kg.
Hahmon kansallisuus on vaihdellut pelistä riippuen. Final Fight peleissä Guyn kerrotaan olevan japanilainen, kun taas Street Fighter peleissä hänet on merkitty yhdysvaltalaiseksi.
Muissa medioissa > Animaatio > Street Fighter

Guy esiintyi Street Fighter animaatiosarjan jaksossa "Final Fight", jossa hahmon äänenä toimi Jim Byrnes. Jaksossa Guy pelastaa Jessican Mad Gear jengiltä yhdessä Codyn kanssa. He saavat apua Ryulta ja Keniltä.
Muissa medioissa > Animaatio > Street Fighter Alpha: The Animation

Guylla oli mykkä cameo-rooli animaatioelokuvassa Street Fighter Alpha: The Animation vuonna 1999. Hän esiintyi elokuvan loppupuolella ja oli yksi taistelijoista, jotka tulivat Ryun, Kenin ja Chun-Lin mukana professori Sadlerin tukikohtaan pelastaakseen Shunin. Tukikohdassa Guyn taistelee Dhalsimia vastaan. Myöhemmin hänet vangitaan ja teljetään selliin muiden ottelijoiden kanssa, josta Ken ja Chun-Li käyvät pelastamassa heidät.
Arvostelu ja vastaanotto

Japanilainen kolikkopeleihin erikoistunut videopelilehti Gamest listasi Guyn toiseksi laatimassaan vuoden 1990 50 parasta videopelihahmoa. Kuusi vuotta myöhemmin samainen lehti listasi Guyn sijalle 26 samanlaisessa äänestyksessä.
Vuonna 2010 UGO Networks sivusto listasi Guyn sijalle 30 laatimassaan 50 parasta Street Fighter hahmoa.
Romain Alessandrini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. huhtikuuta 1989
Syntymäpaikka: Marseille, Ranska
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seura
Seura: Los Angeles Galaxy
Pelinumero: 7
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 |  FC Gueugnon | 33 | (6) |
| 2010–2012 |  Clermont Foot | 68 | (22) |
| 2012–2014 |  Rennes | 49 | (16) |
| 2014–2017 |  Marseille | 54 | (8) |
| 2017– | Los Angeles Galaxy | 23 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. tammikuuta 2015.
Romain Alessandrini (s. 3. huhtikuuta 1989 Marseille) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Los Angeles Galaxya. Vasenjalkainen Alessandrini on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura

Alessandrini aloitti ammattilaisuransa Nationalin eli kolmanneksi korkeimman sarjatason FC Gueugnonissa vuonna 2009. Hän edusti seuraa vuodet 2009–2010, jolloin hän pelasi 33 ottelua ja teki kuusi maalia. Kesällä 2010 Alessandrini siirtyi Ligue 2:n Clermont Footiin. Hän pelasi Ligue 2:ssa kaksi kautta pelaten 68 ottelua, joissa syntyi 22 maalia. Molemmilla Clermont-kausillaan Alessandrini valittiin Ligue 2:n tähdistökentälliseen. Kesällä 2012 Alessandrini siirtyi Ligue 1:n Stade Rennaisiin. Hän teki seuran paidassa pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2012 Girondins de Bordeauxia vastaan ja avausmaali liigassa syntyi seuraavalla kierroksella SC Bastiaa vastaan. Alessandrini pelasi Rennesissä kahden kauden aikana 49 ottelua ja teki 16 maalia. Kesällä 2014 hän siirtyi toiseen Ligue 1 -seura Olympique de Marseilleen. Marseillen paidassa Alessandrini debytoi liigassa heti avauskierroksella SC Bastiaa vastaan ja avausmaalinsa seuralle hän teki syyskuussa 2014 vanhaa seuraansa Rennesiä vastaan.
Käännös suomeksi
Routionmäen yhtenäiskoulu

| Routionmäen yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Havumetsäntie 4, 08350 Lohja
Koordinaatit:  60°16.55′N, 24°03.53′E
Perustettu:  2019
Rehtori:  Ulla Lehtinen
Luokat:  1-6 (alakoulu), 1-9 (erityiskoulu)
Oppilaita:  n. 240 (2021)
Verkkosivut
Routionmäen yhtenäiskoulu on Lohjalla, Roution kaupunginosassa toimiva koulu. Se muodostettiin vuonna 2019, kun Jalavan erityiskoulu ja Roution koulu yhdistettiin. Koulu toimii Routionmäen monitoimijatalossa. Sitä ympäröi kilometrin mittainen valaistu pururata sekä vuonna 2012 avattu frisbeegolfrata. Tämän lisäksi rakennuksen pihalla on monitoimikenttä ja lähiliikuntapaikka.
Historia

Roution koulun alkuperäinen rakennus valmistui vuonna 1977, jolloin koulutoiminta siirtyi osoitteessa Kalliomäentie 4:ssä sijainneesta Roution korttelikoulusta (myöh. Roution päiväkoti) uudelle paikalle. Rakennusta laajennettiin 1980-luvulla sekä 2000-luvulla Jalavan erityiskoululla. Koulun pihapiirissä sijaitsivat myös nuorisotalo (rak. 1982) sekä esikoulu (rak. 2012), joka siirrettiin myöhemmin Ojamolle.
Vanha koulurakennus kärsi sisäilmaongelmista, jonka takia se purettiin vuonna 2015 nuorisotalon mukana. Uusi koulurakennus valmistui vuonna 2017. Rakentamisen aikana koulu toimi vanhan Hiiden koulun tiloissa osoitteessa Karstuntie 354. Valmistumisen seurauksena myös aiemmin mainittu päiväkoti siirtyi uusiin toimitiloihin monitoimijataloon. Samassa rakennuksessa toimivat myös Havumetsän päiväkoti, omatoimikirjasto ja nuorisotalo. Koulun pihalla sijainnut pihavarasto paloi kesällä 2018.