stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1886
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

7. tammikuuta – Richard Dadd, brittiläinen taidemaalari (s. 1817)
9. tammikuuta – James Fergusson, skotlantilainen arkkitehti (s. 1808)
15. tammikuuta – Henning Hamilton, ruotsalainen poliitikko ja virkamies (s. 1814)
16. tammikuuta – Otto Daniel Winge, ruotsalainen pianisti ja säveltäjä (s. 1810)
17. tammikuuta – Amilcare Ponchielli, italialainen säveltäjä (s. 1834)
24. tammikuuta – Ilja Uljanov, venäläinen kulttuurihenkilö ja julkisen koulutuksen kehittäjä, Vladimir Iljitš Leninin isä (s. 1831)
30. tammikuuta – John Didrik Stenberg, suomalainen insinööri, liikemies ja konepajan perustaja (s. 1841)
5. helmikuuta – Bernhard von Köhne, Venäjällä vaikuttanut saksalaissyntyinen heraldikko ja numismaatikko (s. 1817)
8. helmikuuta – Ivan Aksakov, venäläinen lehtimies ja panslavisti (s. 1823)
9. helmikuuta – Winfield Scott Hancock, yhdysvaltalainen kenraali ja presidenttiehdokas (s. 1824)
12. helmikuuta – Horatio Seymour, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko (s. 1810)
15. helmikuuta – Oskar Wilhelm Forsman, suomalainen herännäispappi ja runoilija (s. 1815)
27. helmikuuta – Lennart Forstén, suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja runoilija (s. 1817)
2. maaliskuuta – Adolf Fredrik Munck], suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos (s. 1800)
11. maaliskuuta – Leopoldo Ruggiero, italialainen katolinen arkkipiispa (s. 1821)
15. maaliskuuta – William Irwin, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja kuvernööri (s. 1827)
18. maaliskuuta – Aukusti Uotila, suomalainen taidemaalari (s. 1858)
31. maaliskuuta – Fanny Friman, suomalainen runoilija (s. 1860)
31. maaliskuuta – Gabriel Tolpo, suomalainen valtiopäivämies ja tammikuun valiokunnan jäsen (s. 1813)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

20. huhtikuuta – Selim Ekbom, suomalainen hovioikeuden presidentti ja senaatin oikeusosaston jäsen (s. 1807)
5. toukokuuta – Julius Middelthun, norjalainen kuvanveistäjä (s. 1820)
15. toukokuuta – Emily Dickinson, yhdysvaltalainen runoilija (s. 1830)
17. toukokuuta – Olli Helander (”Veten-Olli”), suomalainen maanviljelijä, messinkivaluri ja valtiopäivämies (s. 1801)
23. toukokuuta – Leopold von Ranke, saksalainen historioitsija (s. 1795)
5. kesäkuuta – Llewellyn Jewitt, englantilainen paikallishistorioitsija, taidegraafikko ja kirjojen kuvittaja (s. 1816)
13. kesäkuuta – Ludvig II, Baijerin kuningas (s. 1845)
13. kesäkuuta – Bernhard von Gudden, saksalainen neuroanatomi ja psykiatri (s. 1824)
14. kesäkuuta – Aleksandr Ostrovski, venäläinen näytelmäkirjailija (s. 1823)
21. kesäkuuta – Daniel Dunglas Home, skotlantilaissyntyinen meedio (s. 1833)
30. kesäkuuta – Georg Adolf Wetterhoff, suomalainen prokuraattorin apulainen ja laamanni (s. 1802)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

24. heinäkuuta – Thomas Friman, pietarinsuomalainen opettaja, toimittaja, kirjailija ja kansanvalistaja (s. 1821)
31. heinäkuuta – Franz Liszt, unkarilainen säveltäjä ja pianisti (s. 1811)
4. elokuuta – Samuel J. Tilden, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja kuvernööri (s. 1814)
10. elokuuta – George Busk, englantilainen merivoimien kirurgi, eläintieteilijä ja paleontologi (s. 1807)
11. elokuuta – Lydia Koidula, virolainen kirjailija, Viron kansallisrunoilija (s. 1843)
16. elokuuta – Ramakrishna, intialainen hindulainen filosofi ja mystikko (s. 1836)
23. elokuuta – Henry Hopkins Sibley, Etelävaltioiden prikaatikenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1816)
29. elokuuta – Augusta Soldan, suomalainen taidemaalari (s. 1826)
18. syyskuuta – Knut Nylander, suomalainen Valtionrautateiden arkkitehti (s. 1839)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Uno von Schrowe, suomalainen runoilija (s. 1853)
16. lokakuuta – Ismael Kallio, suomalainen näyttelijä ja laulunopettaja (s. 1830)
23. lokakuuta – Karl Gustaf Ehrström, suomalainen oikeustieteilijä, professori, senaattori ja Suomen prokuraattori (s. 1822)
24. lokakuuta – Friedrich Ferdinand von Beust, saksalais-itävaltalainen kreivi, diplomaatti, poliitikko ja ministeri (s. 1809)
11. marraskuuta – Gustav Adolf Fischer, saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä (s. 1848)
15. marraskuuta – Christopher Edmund Broome, brittiläinen sienitieteilijä (s. 1812)
17. marraskuuta – Vilhelm Grefberg, suomalainen lääkäri ja suomenruotsalainen kansansivistystyön vaikuttaja (s. 1842)
18. marraskuuta – Chester A. Arthur, Yhdysvaltain presidentti 1881–1885 (s. 1829)
10. joulukuuta – Marco Minghetti, Italian pääministeri (s. 1818)
30. joulukuuta – Enok Hjalmar Furuhjelm, suomalainen Vuorihallituksen intendentti ja valtiopäivämies (s. 1823)
30. joulukuuta – William W. Loring, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1818)
Gustaf Fredrik Helsingius, suomalainen kirkkohistorioitsija (s. 1815)
Frans Emil Humble, suomalainen tehtaan isännöitsijä ja lahjoittaja (s. 1833)
Karl Magnus Mellgren, ruotsalais-suomalainen mitalinkaivertaja (s. 1806)
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1886
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Varpunen

| Varpunen |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varpuset Passeridae
Suku::  Varpuset Passer
Laji::  domesticus
Kaksiosainen nimi
 Passer domesticus  (Linnaeus, 1758) 
 Varpusen levinneisyysalue, luontainen levinneisyysalue tummanvihreä
Katso myös
   Varpunen Wikispeciesissä   Varpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Varpunen (Passer domesticus) on yleinen lintulaji suuressa osassa Eurooppaa ja Aasiaa. Carolus Linnaeus antoi varpuselle aluksi nimen Fringilla domestica.
Koko ja ulkonäkö

Varpunen on 14–17 cm pitkä ja painaa 30–33 g. Koiras on hieman kookkaampi. Varpusella on tukeva ruumis, suhteellisen suuri pää ja voimakas nokka. Sillä on tuuhea höyhenys, ja sen höyhenpuku on usein takkuisen ja hoitamattoman näköinen. Varpusen selkä on ruskeansävyinen ja voimakkaasti mustaviiruinen.
Koirasvarpusella on musta kurkkulappu sekä silmänseutu, harmaa päälaki ja kastanjanruskeat päälaen sivut. Poski on harmaa ja kaulansivu valkea. Siivellä on leveä valkoinen siipijuova. Vatsa on harmaa. Naaraalla ja nuorella yksilöllä on suttuisen ruskean harmaanvalkoinen alapuoli ja likaisenruskea yläpuoli. Silmän takana on yleensä selvä, vaalean likaisenbeige silmäkulmanjuova.
Kesällä varpusen nokka on väritykseltään sinimusta, jalat ruskeat. Talvella taas höyhenpuku on vaaleampi ja nokka ruskeankeltainen. Naaraalla ei ole mustaa päässä tai kaulassa vaan yläruumiissa on ruskehtavia raitoja. Poikaset ovat tummemman ruskeita. Loppukesällä kaikki varpuset käyvät läpi täydellisen sulkasadon, minkä jälkeen eri ikäluokkia ei pysty enää erottamaan ulkonäön perusteella. Varpuset esiintyvät parvina.
Vanhin suomalainen rengastettu varpunen on ollut 9 vuotta 7 kuukautta 6 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 19 vuoden 9 kuukauden ikäinen varpunen.
Ääntely

Varpusen äänelle on tyypillistä lyhytkestoinen ja keskeytyksetön sirkutus.
Ääninäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Taksonomia

Varpusesta tunnetaan useita alalajeja. Nimialalaji domesticus esiintyy pohjoisessa Euraasiassa Länsi-Euroopasta itään Kaukoitään Ohotanmerelle saakka. Alalaji balearoibericus (Von Jordans 1923) esiintyy osassa Ranskaa ja Espanjaa sekä Balkaniilla, Romaniassa, Kreikassa ja Anatoliassa. Alalaji tingitanus (Loche 1867) tavataan Pohjois-Afrikassa Marokosta Libyaan. Alalaji biblicus (Hartert 1904) esiintyy Kyproksella, Levantissa, Iranissa ja Transkaukasiassa.lähde?
Levinneisyys

Varpusen luontainen levinneisyysalue kattaa Euraasian ja Pohjois-Afrikan. Lajia on siirretty eri puolille maailmaa, kuten Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan, Australiaan sekä Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan. Euroopan unionin alueella on arvioitu pesivän 109–144 miljoonaa paria, ja koko maailman varpusmääräksi on arvioitu noin 500 miljoonaa yksilöä.
Suomen nykyiseksi varpuskannaksi arvioidaan 183 000 – 242 000 paria, kun vielä joitakin vuosikymmeniä aikaisemmin kanta oli lähemmäs 600 000 paria. Maan eteläpuoliskossa levinneisyys on jokseenkin yhtenäinen, mutta pohjoisessa taas varsin harva. Maatalouden muutokset ovat ilmeisesti johtaneet siihen, että varpunen on voimakkaasti vähentynyt. Viljelysseuduilla tapahtuneen taantumisen syyksi on liitetty karjan ja sitä kautta navettamiljöiden ja laidunalueiden väheneminen. Lisäksi maatalojen pihapiirien siisteytyminen on vähentänyt varpusen ravinnonsaantia ja rakennuskannan uudistuminen pesäkoloja. Kun pikkuvarpunen on Suomessa runsastunut, on spekuloitu myös sillä, että varpunen kärsisi lajienvälisessä kilpailussa. Varpunen on Suomessa paikkalintu, mutta jotkut nuoret yksilöt vaeltavat syksyisin eteläisiin suuntiin. Vuonna 2015 varpunen luokiteltiin Suomessa vaarantuneeksi (VU) lajiksi, mutta 2019 se luokiteltiin jo erittäin uhanalaiseksi (EN) lajiksi.
Elinympäristö

Varpunen pesii kulttuuriympäristöissä maaseudulla ja kaupungeissa. Levinneisyydestään huolimatta varpunen on harvinainen esim. ylänköalueilla. Asutuskeskuksissa ja maatiloilla se saattaa olla yleisin lintulaji. Pohjois-Amerikassa esiintyy ihmisten tekemien rakennelmien ympäristössä eikä koskaan koskemattomissa luontoympäristöissä.
Lisääntyminen

Varpunen rakentaa pesän räystäisiin, muurin rakoihin, vuorilautojen koloihin tms., joskus linnunpönttöön. Varpusella on 2–3 poikuetta pesimiskautena. Harmaanvalkoisia, tihein harmaanruskein ja harmain täplin varustettuja munia on 4–7. Molemmat puolisot hautovat 13–14 vrk. Molemmat vanhemmat ruokkivat poikasia. Poikaset lähtevät pesästä noin 2-viikkoisina.
varpusen munia
Ravinto

Poikasia syötetään hyönteisten toukilla, mm. karjasuojien lantapatterien kärpästoukilla. Lentokykyiset poikaset ja aikuiset syövät pelloilla viljaa ja rikkakasvien siemeniä. Pihatatar näyttää olevan erityisen suosittu elokuussa. Ruokalistalla ovat myös perhoset. Talvella käy mielellään lintulaudalla syöden monenlaisia ruokia. Taajamissa monet varpuset oppivat syömään ulkokahviloiden pullanmuruja. Varpunen käyttää ravinnokseen myös marjoja.
Aiheesta muualla

Alatalo, Rauno 1975: Varpusen Passer domesticus pesimäbiologiasta Oulun Sanginsuussa. – Lintumies 1.1975 s. 1–7. SLY.
Anderson, Ted R. 2006: Biology of the ubiquitous house sparrow. From genes to populations. – Oxford University Press. Oxford. ISBN 978-0-19-530411-4.
Hakasalo, Osmo 1987: Varpunen ratsasti tervapääskyn selässä. – Lintumies 4.1987 s. 179. LYL.
Summers-Smith, J. Denis 1967: House Sparrow. – Collins.
Kekkonen, Jaana: Evolutionary and conservation biology of the Finnish house sparrow.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta, biotieteiden laitos, 2011.  ISBN 978-952-10-6761-7  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 30.1.2011.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q14683  Wikispecies: Passer domesticus  ABA: houspa  ADW: Passer_domesticus  AFD: Passer_(Passer)_domesticus  Avibase: 240E33900CE34D44  BioLib: 8993  BirdLife: 103818789  BirdLife-Australia: house-sparrow  BOLD: 9688  BOW: houspa  BTO: bob15910  CoL: 4DXXM  eBird: houspa  EPPO: PASSDO  EURING: 15910  Fauna Europaea: 97437  Fauna Europaea (new): 8fbcce1c-df22-4ebe-abf4-28cce81df03a  GBIF: 5231190  GISD: 420  GNAB: house-sparrow  IBC: house-sparrow-passer-domesticus  iNaturalist: 13858  IRMNG: 10582565  ISC: 38975  ITIS: 179628  IUCN: 103818789  NatureServe: 2.106216  NBN: NHMSYS0000530537  NCBI: 48849  Neotropical: houspa  NZBO: house-sparrow  NZOR: 07ec2042-0164-4dc4-a43f-f16baf7abd38  Observation.org: 122  ODNR: house-sparrow  Open Tree of Life: 745175  Paleobiology Database: 373332  Paleobiology Database: 373332  TSA: 12965  WoRMS: 1451658  Xeno-canto: Passer domesticus  Laji.fi: MX.36573 
Varpusnaaras puussa
Vehkeilijä Hollywoodissa

| Vehkeilijä Hollywoodissa> The Oscar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Russell Rouse
Käsikirjoittaja:  Russell Rouse Harlan Ellison Clarence Greene
Perustuu:  Richard Salen romaaniin
Tuottaja:  Clarence Greene
Säveltäjä:  Percy Faith
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:  Chester Schaeffer (käännä suomeksi)
Pääosat:  Stephen Boyd Elke Sommer Jill St. John Milton Berle Eleanor Parker Joseph Cotten
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Greene-Rouse Productions Embassy Pictures
Levittäjä:  Embassy Pictures
Ensi-ilta:   15. helmikuuta 1966  5. elokuuta 1966
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vehkeilijä Hollywoodissa (engl. The Oscar) on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut Russell Rousen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Stephen Boyd, laulaja Tony Bennett (elokuvadebyytissään), koomikko Milton Berle (dramaattisessa roolissa), Elke Sommer, Ernest Borgnine, Jill St. John ja Eleanor Parker. Vehkeilijä Hollywoodissa -elokuvassa esiintyvät omina itsenään Bob Hope, Hedda Hopper, Joan Crawford, Merle Oberon, Frank Sinatra ja Nancy Sinatra. Elokuva perustuu Richard Salen samannimiseen romaaniin. Vehkeilijä Hollywoodissa kertoo häikäilemättömästä näyttelijästä, joka raivaa tiensä huipulle. Samalla hän tuhoaa jokaisen, joka tulee hänen tielleen.
Vehkeilijä Hollywoodissa -elokuvassa on vaikuttava näyttelijäkaarti, johon sisältyy monia tosielämän Oscar-voittajia: kahdeksankertainen puvustus-Oscarin voittaja Edith Head (joka oli myös ehdokkaana puvustuksestaan Vehkeilijä Hollywoodissa -elokuvasta, mutta ei voittanut), miespääosa-Oscarin voittajat Ernest Borgnine ja Broderick Crawford, naispääosa-Oscarin voittaja Joan Crawford, miessivuosa-Oscarin voittajat Ed Begley, Walter Brennan (kolminkertainen), James Dunn ja Frank Sinatra. Elokuvassa on mukana myös Oscar-ehdokkaina olleet Merle Oberon ja Eleanor Parker.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Boyd  | … |  Frank "Frankie" Fane   |
|  Elke Sommer  | … |  Kay Bergdahl   |
|  Milton Berle  | … |  Alfred "Kappy" Kapstetter   |
|  Eleanor Parker  | … |  Sophie Cantaro   |
|  Joseph Cotten  | … |  Kenneth H. Regan   |
|  Jill St. John  | … |  Laurel Scott   |
|  Tony Bennett  | … |  Hymie Kelly   |
|  Edie Adams  | … |  Trina Yale   |
|  Ernest Borgnine  | … |  Barney Yale   |
|  Ed Begley  | … |  Grobard   |
|  Walter Brennan  | … |  Orrin C. Quentin   |
|  Broderick Crawford  | … |  Sheriffi   |
|  Peter Lawford  | … |  Steve Marks   |
|  Jack Soo  | … |  Sam   |
|  Jean Hale  | … |  Cheryl Barker   |
Näyttelijät > Cameo-roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Johnny Grant  | … |     |
|  Edith Head  | … |     |
|  Bob Hope  | … |     |
|  Joan Crawford  | … |     |
|  Hedda Hopper  | … |     |
|  Merle Oberon  | … |     |
|  Hal Pereira  | … |     |
|  Frank Sinatra  | … |     |
|  Nancy Sinatra  | … |     |
Tuotanto

Vehkeilijä Hollywoodissa kuvattiin Paramount Picturesin studioilla Los Angelesin Hollywoodissa. Vehkeilijä Hollywoodissa -elokuvan tuotti Embassy Pictures ja levitti Paramount Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. helmikuuta vuonna 1966 Los Angelesissa. New Yorkin ensi-ilta oli 4. maaliskuuta. Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-illan 8. heinäkuuta ja Suomessa 5. elokuuta.
Vaikka elokuva on tarkasti ottaen draama, monet pitävät sitä tahattomana komediana. Toiset pitävät elokuvaa enemmän burleskina. Tony Bennett "voitti" Golden Turkey Awardin "huonoin roolisuoritus suositulta laulajalta" -kategoriassa. Bennett ei tämän jälkeen enää koskaan näytellyt toista dramaattista roolia elokuvassa.
Vehkeilijä Hollywoodissa oli ehdokkaana kahteen Oscar-palkintoon lavastuksesta (Hal Pereira, Arthur Lonergan, Robert R. Benton ja James W. Payne; hävisi palkinnon Fantastinen matka -elokuvalle) ja puvustuksesta (Edith Head; hävisi palkinnon Kunnian mies -elokuvalle). Elke Sommer oli ehdokkaana vuonna 1967 Bambi-palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Vehkeilijä Hollywoodissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vehkeilijä Hollywoodissa Elonet.
Vehkeilijä Hollywoodissa AllMoviessa. (englanniksi)
Vehkeilijä Hollywoodissa TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Jalkaväkirykmentti 11 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 11 |
| --- | --- |
 JR 11 muodostetaan 13.10.1939 Vallilan tavara-asemalla Helsingissä
Toiminnassa:  1939 - 1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Lempinimi:  Ässärykmentti
Valokuva talvisodan JR11:n muistotaulusta. Sijainti Harjun paarihuone, Helsingin Vallila.
Jalkaväkirykmentti 11 eli Ässärykmentti eli Sörkan rykmentti oli helsinkiläisistä Sörnäisten ja Kallion kaupunginosien reserviläisistä koottu rykmentti talvisodassa.
Sen kunniaksi pystytettiin Ässärykmentin muistomerkki Kallioon Alli Tryggin puistoon 13. lokakuuta 1940. Kalliossa sijaitsee myös Ässänrinne niminen katu, joka sijaitsee kyseisen puiston lounaislaidalla alkaen Hämeentiestä ja päättyen Porthaninkatuun.
Perustaminen

Jalkaväkirykmentti 11 perustettiin 13. - 18. lokakuuta 1939 Helsingissä.
Keskittäminen

Jalkaväkirykmentti 11 keskitettiin 19. lokakuuta 1939 Johanneksen alueelle osaksi 4. divisioonan puolustusryhmitystä. II pataljoonan tehtävänä Kuolemajärven lohkoa, III pataljoona oli divisioonan reservinä. Loppuosa rykmentistä ryhmitettiin alueelle Lipola-Ojala päätoimintasuuntanaan Karhulan lohko.
Komentajat

everstiluutnantti Kaino Niemeläinen YH:n aikana
everstiluutnantti Kustaa Inkala 13. maaliskuuta 1940 asti
Muisto

Välittömästi sodan päättymisen jälkeen rykmentin sotilaat päättivät luoda rykmentin oman muistomerkin. Rahat kerättiin rykmenttiläisten keskuudesta, ja työ annettiin kuvanveistäjä Aarre Aaltosen tehtäväksi. Helsingin kaupunki suhtautui asiaan myönteisesti ja antoi patsasta varten paikan Alli Tryggin puistosta Kalliossa.
Pentti Raaskoski

Jarmo Pentti Antero Raaskoski (vuoteen 1935 Rask, vuoteen 1936 Modén; 3. maaliskuuta 1929 Porvoo – 13. lokakuuta 2014) oli suomalainen ratameloja.
Raaskoski kilpaili Melbournen kesäolympialaisissa 1956 kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä Juhani Heleniuksen parina. Kaksikko hylättiin alkuerissä.
Raaskoskin seurat olivat Kanotklubben Wiking ja AEB. Hän saavutti vuonna 1957 Suomen Kanoottiliiton suurmestaruuden. Samana vuonna hän voitti Hämeenlinnassa Pohjoismaiden mestaruuden Juhani Heleniuksen kanssa kajakkikaksikkojen 1 000 ja 10 000 metrillä sekä vuonna 1955 Silkeborgissa hopeaa Hans Lundbergin parina 10 000 metrillä. Suomen mestari hän oli vuonna 1955 yksikköjen ja vuonna 1957 kaksikkojen (Juhani Helenius) 10 000 metrillä. Vuonna 1957 Raaskoski osallistui Moskovan festivaaleihin, joissa sijoittui Heleniuksen kanssa toiseksi kaksikoissa. Soudussa Raaskosken paras saavutus on perämiehellisen kaksikon Suomen mestaruus vuonna 1954 AEB:n joukkueessa (Viking Eklund ja Birger Eklund).
Raaskoski asui lapsuutensa Porvoossa. Hänen isänsä oli radioiden korjaaja ja äiti herrainparturi. Raaskoski koki Porvoon lentopommitukset jatkosodan aikana. Hän aloitti jatkosodan lopun aikoihin työn koneseppänä ja astui varusmiespalvelukseen vuonna 1949. Vuonna 1971 hän muutti perhesyistä Sipooseen. Raaskoski oli ammatiltaan metallimies.
Veneskoski (Kankaanpää)

Soikan silta
Veneskoski on Kankaanpään kaupungissa, valtatien 23 (Taidetie) varrella sijaitseva kylä. Veneskoski on tunnettu maan suurimpiin lukeutuvasta kesäteatteristaan.
Veneskosken kylänraittia hallitsee sen halki virtaava Karvianjoki, joka ylitetään vuonna 1918 rakennettua kolmiholvista kivisiltaa, Soikan siltaa pitkin.
Karvianjoki on ollut aikanaan tärkeä kulkuväylä ja kalastuspaikka. Sen lähettyviltä löytyy merkkejä kivi-, pronssi- ja rautakaudelta. Historian tuntemat ensimmäiset pysyvät asukkaat, Erkki Hannunpoika Soikan perhe Kauhajoelta, ovat tulleet Veneskoskelle vuonna 1685. Kylän ensimmäisestä asukkaasta juontaa Veneskosken nykyäänkin käytetty lempinimi, Soikka.
Asutus keskittyi aluksi joen rantamille, mistä se myöhemmässä vaiheessa levisi laajemmalle alueelle. Joen varrella on ollut aina 1950-luvulle saakka useita myllyjä sekä saha- ja sähkölaitos.
Haapamäki–Pori-rautatien ja Veneskosken rautatieaseman rakentaminen 1930-luvulla vilkastutti kylän elämää rakentajien saapuessa kylään perheineen. Raideliikenne Niinisalon ja Porin välillä loppui 1980-luvulla. Rautatie on nykyään resiina- ja moottorikelkkakäytössä.
Veneskoskelaiseen elämänmenoon kuuluu keskeisesti pelimannimusiikin harrastus. Kylässä syntynyt ja asunut kirjailija Jaakko Kaappa on kuvannut monessa teoksessaan Veneskosken kylän vaiheita.
Vuonna 2020 Veneskoski valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Aiheesta muualla

Veneskosken kylän kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Nurminen, Jouko (toim.): Soikan sillan vaiheilta : Veneskosken kyläkirja. Kankaanpää : Veneskosken kyläyhdistys, 2005. ISBN 952-91-9254-1.
Venetmäki

Venetmäki on kylä Pieksämäellä entisen Pieksämäen maalaiskunnan alueella Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee valtatien 23 varrella Pyhäjärven pohjoispäässä. Vuonna 2001 Venetmäki valittiin Etelä-Savon vuoden kyläksi. Postinumeroalueella 77120 Venetmäki on 172 asukasta (31.12.2015).
Aiheesta muualla

VENETMÄKI (Kylän sivut)
Venetmäki, as. (Arkistoitu – Internet Archive) (Venetmäen rautatieasema)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Kautovaara, Pekka ym. (toim.): Halaki, poekki ja pinnoon : Venetmäen ja Pyhäjärven kyläkirja. ISBN 952-91-3545-9.
Pieksämäen kaupunginosat ja kylät
Anola
Halkokumpu
Heinäselkä
Hällinmäki
Karjalankylä-Pirttimäki
Kirkonkylä
Kotamäki
Kukkaromäki
Kylmämäki
Käpry
Liperomäki
Mataramäki
Längelmäki
Nenonpelto
Niskamäki
Oittila
Paltanen
Partaharju-Kontiomäki
Porsaskoski
Pyhitty-Lamminmäki
Rummukka
Ruuhilampi
Siikamäki-Peiposjärvi
Syvänsi
Tihusniemi
Valkeamäki
Vanaja
Vehmaskylä
Venetmäki
Väisälä
Etelä-Savon vuoden kylät
Veni Sancte Spiritus

Veni Sancte Spiritus (latinaa, ”Tule, Pyhä Henki”) on eräiden kristillisten rukousten ja hymnien alkusäe.
Kuuluisin niistä on keskiaikainen helluntaihymni Veni Sancte Spiritus et emitte, jonka on oletettavasti kirjoittanut Stephan Langton (Canterburyn arkkipiispa, k. 1228). Se kuuluu niihin neljään sekvenssiin, jotka Trenton kirkolliskokous jätti julkiseen messuliturgiaan 1562. Siitä on olemassa eri muunnoksia, ja tekstiin on käytetty eri sävelmiä. Sen pohjalta Martti Luther laati myös virren "Komm, Heiliger Geist, Herre Gott", joka sekin on suomennettuna ("Oi Pyhä Henki, Jumala") nykyisessä suomalaisessa virsikirjassa, numerolla 114. Suomen evankelis-luterilainen kirkko käyttää sekvenssin tekstiä kahtena eri käännöksenä helluntain päivän rukouksena ja helluntaiviikon rukouksena. Ruotsin kirkon virsikirjassa Lutherin virsi on numerolla 51 "Jo saavu, Henki, Jumala". Teksti on Pekka Kivekkään 1995 tekemä suomennos.
Virsi 112 sekoitetaan usein Veni Sancte Spiritus -hymniin, mutta kyseessä on eri hymni Veni Sancte Spiritus, reple. Kyseessä on kuitenkin aivan oma hymninsä. Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi on numerolla 361, ja sen suomennos on Pekka Kivekkään 1998 tekemä latinalaisen tekstin pohjalta.
Eri rukousten ja hymnien tekstejä > Veni, Sancte Spiritus, et emitte

Latinankielinen teksti
Eri rukousten ja hymnien tekstejä > Veni, Sancte Spiritus, reple

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Latinankielinen teksti Veni, Sancte Spiritus, reple tuorum corda fidelium, et tui amoris in eis ignem accende, qui, per diversitatem linquarum cunctarum, gentes in unitatem fidei concregasti. Alleluia.  |  Suomennos Tule, Pyhä Henki, täydä uskoviesi sydämet, ja sytytä rakkautesi liekkiin heissä, jotka kielten moninaisuuksista olet koonnut kansoista yhteen uskoon. Halleluja.  |  Vuoden 1886 virsikirjan sanat Tule, Pyhä Henki, luoksemme Ja täytä sinun uskovaistes sydämet Ja pyhän rakkautes liekki niihin sytytä; Sä, joka kaikki kansakunnat kie- lill' erinäisillä Yhdistät Kristuksehen ja uskon yhteyte- hen! Halleluja! Halleluja!  |