stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Hulmi

| Janne Hulmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1983
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Jahu, Haju, Jalmari
Pelipaikka:  Hyökkääjä
Seura:  Seinäjoen Peliveljet
Pelinumero:  70
Pituus:  183
Paino:  81
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut () | Ottelut () |
|  | Karhukopla Happee |  |  |

Janne Hulmi (s. 14. heinäkuuta 1983) on suomalainen salibandyn pelaaja ja lajin kolminkertainen suomenmestari. Mestaruudet Hulmi voitti Seinäjoen Peliveljien riveissä kaudella 2011–2012, kaudella 2012–2013 sekä kaudella 2014 - 2015. Hulmi on edustanut pääsarjaurallaan myös jyväskyläläistä Happeeta sekä SC Bluesia. Hulmi pelasi liigatasolla 191 ottelua tehopistein 100 + 189 = 289. Hän edusti urallaan myös Suomea miesten maajoukkueessa.
Hulmin kasvattajaseura on säkyläläinen Karhukopla, jossa hän pelasi juniorivuotensa. Myöhemmin hän on toiminut valmentajana Karhukoplassa.
Anniina Kivimäki

| Anniina Kivimäki |
| --- | --- |
 Anniina Kivimäki Kalevan kisoissa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1999 (ikä 25) Lapua
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  kilpakävely
Seura:  Lapuan Virkiä
Valmentaja:  Marko Kivimäki
Anniina Kivimäki (s. 3. maaliskuuta 1999 Lapua) on suomalainen  kilpakävelijä, joka edustaa Lapuan Virkiää. Hänen valmentajansa on Marko Kivimäki.
Kivimäki voitti vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa kultaa 10 000 metrin kävelyssä. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 hän voitti Suomen-mestaruuden 10 kilometrin kävelyssä. Lahden Kalevan kisoissa 2023 hän saavutti pronssia 10 kilometrin kävelyssä. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Kivimäki on saanut kultaa 3 000 metrin kävelyssä vuosina 2020, 2021 ja 2022. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä kultaa vuonna 2021 sekä hopeaa vuosina 2018, 2019 ja 2020. Kivimäki teki 22. helmikuuta 2020 hallissa Helsingissä 3 000 metrin kävelyssä alle 23-vuotiaiden Suomen ennätyksen kävelemällä ajan 13.00,22 minuuttia. Hän rikkoi sillä Sari Essayahin 32 vuotta vanhan ennätyksen. Hän paransi seuraavan talven SM-hallikisoissa ikäluokan Suomen ennätyksen aikaan 12.57,35.
Kivimäki sijoittui 10 000 metrin kävelyssä 22:nneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä viidestoista alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja yhdeksäs saman ikäluokan EM-kilpailuissa Tallinnassa 2021.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 metrin kävely | 12.50,51 | Lapua | 27. heinäkuuta 2021 |
| 5 000 metrin kävely | 22.34,31 | Tukholma | 4. syyskuuta 2021 |
| 10 000 metrin kävely | 47.11,84 | Turku | 13. elokuuta 2020 |
| 10 km kävely | 46.55 | Tampere | 26. elokuuta 2021 |
| 20 km kävely | 1.38.15 | Lapua | 26. syyskuuta 2020 |
| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 12.57,35 | Jyväskylä | 20. helmikuuta 2021 |
Matthew Stevens

Matthew Stevens vuonna 2016
Matthew Stevens (s. 11. syyskuuta 1977) on walesilainen snooker-ammattilainen. Hän on ollut maailmanmestaruuskisojen finaalissa kaksi kertaa saavuttamatta kuitenkaan tätä snookerin arvostetuinta turnausvoittoa. Stevens tunnetaan myös lempinimellä The Welsh Dragon ja hän on urallaan tehnyt 302 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla  sekä ollut 32:n parhaan pelaajan joukossa ranking-listalla jo vuosia .
Ura > Top 16 -pelaaja ja finalisti

Matthew Stevens aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994. Ensimmäisen ranking-finaalinsa hän saavutti vuonna 1998 kun hän eteni UK Championship-turnauksen loppuotteluun, jossa kuitenkin nuori skotlantilainen hallitseva maailmanmestari John Higgins veti pidemmän korren erin 10-6. Stevens toisti saman seuraavana vuonna, tällä kertaa kuitenkin vain hävitäkseen finaalin maanmiehelleen Mark Williamsille erin 10-8. Vuonna 2000 Stevens eteni ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskisojen finaaliin, mutta voiton vei taas Mark Williams. Vuonna 2000 hän nosti itsensä ranking-listalla sijalle 6 ja pysytteli listalla 16 parhaan joukossa seuraavat seitsemän vuotta.
WBPSA Young Player of the Year 1998
Ura > Masters-voittaja

Uransa suurimman turnausvoiton Stevens saavutti vuoden 2000 Benson & Hedges Masters-kutsuturnauksessa, jonka finaalissa kaatui Ken Doherty, joka samaisessa ottelussa suoritti viimeistä mustaa palloa vaille maksimibreikin 147.
Ura > UK Championship-voittaja

Stevens on pelannut 2000-luvun aikana hyvällä tasolla saavuttaen useita puolivälierä- ja semifinaalipaikkoja saavuttamatta kuitenkaan kuin yhden ranking-turnausvoiton. Tämä tuli kuitenkin toiseksi arvostetuimmassa UK Championship-turnauksessa vihdoin vuonna 2003, viisi vuotta ensimmäisen finaalipaikan jälkeen samassa turnauksessa. Finaalissa kaatui suuri mestari Stephen Hendry erin 10-8 .
Ura > Maailmanmestaruuskisojen kaksinkertainen finalisti

Stevens on kahdesti hävinnyt maailmanmestaruusturnauksen finaalissa tiukin lukemin 16-18. Ensin vuonna 2000 Mark Williamsille ja toisen kerran vuonna 2005 Shaun Murphylle, jota vastaan Stevens johti erin 10-6. Stevens on ollut näiden kahden finaalin lisäksi ollut kolmesti semifinaalissa.
Kaudella 2005/2006 Stevens oli ranking-listalla sijoitettuna neljänneksi, mikä on toistaiseksi hänen uransa paras listasijoitus. Tämän kauden hän aloitti vakuuttavasti voittamalla Northern Ireland Trophy-turnauksen, jonka finaalissa hän kaatoi jälleen Stephen Hendryn, tällä kertaa erin 9-7. Stevensin pelivire laski kuitenkin tämän jälkeen huomattavasti hänen hyvän ystävänsä, ja toisen huippupelaajan, Paul Hunterin sairastuttua ja kuoltua syöpään. Kaudella 2006/2007 ja 2007/2008 Stevens paransi peliotteitaan saavuttamatta kuitenkaan suurempaa menestystä. Tasaiset suoritukset kuitenkin antoivat itseluottamusta ja Stevens uskoi palaavansa vielä turnausvoittajaksi.
Kaudella 2008/2009 Stevens saavutti pitkästä aikaa finaalipaikan ranking-turnauksessa Bahrain Championship, mutta hävisi Neil Robertsonille finaalin erin 7-9. Maanmies Ryan Dayn pudottaminen vei Stevensin Maplin UK Championship-turnauksessa 16 parhaan joukkoon, mutta Marco Fu osoittautui sittemmin paremmaksi. Pitkästä aikaa Stevensin peli näytti syyskaudella piristyvän. Kausi 2009/2010 ei tuonut mukanaan suurempaa menestystä, mutta Stevens pysyi edelleen ranking-listalla 32. parhaan joukossa.
Vierailut Suomessa

Helmikuussa 2010 Stevens otti yhdessä Ryan Dayn, Ken Dohertyn, Joe Perryn sekä Mark Williamsin kanssa osaa Turussa järjestettyyn ProAm-turnaukseen Finnish Snooker Challenge, jonka järjesti suomalaispelaaja Jyri Virtanen omistamallaan klubilla Sports Club Turku. Stevens eteni semifinaaliin, jossa suomalainen, vuonna 2008 ammattilaisuransa lopettanut, Robin Hull päihitti hänet ja eteni finaaliin. Turnauksen voitti lopulta Williams .
Muut harrastukset

Stevens pelaa snookerin lisäksi pokeria. Hän onnistui voittamaan vuonna 2004 260 000 £ suuressa UK Open-turnauksessa .
Turnausvoitot > Ranking-turnaukset

UK Championship 2003
Turnausvoitot > Kutsuturnaukset

Championship League 2011
Pot Black Cup 2005
Northern Ireland Trophy 2005
The Masters 2000
Scottish Masters 1999
Tilastot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 MATTHEW STEVENS: 
| Ranking-turnausvoitot | 1 | 2003 |
| Ranking-turnausten finaalit | 7 | 1998, 2000, 2001, 2003, 2005, 2008 |
| UK Championship-turnauksen voitot | 1 | 2003 |
| UK Championship-turnauksen finaalit | 3 | 1998, 1999, 2003 |
| Masters-turnauksen voitot | 1 | 2000 |
| Maailmanmestaruusturnausten finaalit | 2 | 2000, 2005 |
| Muut ammattilaisturnausvoitot | 5 |  |
| Korkein ranking-sijoitus | 4 | 2005/2006 |
| Suurin lyöntisarja | 147 | FFB Snooker Open (2012) |
| Yli 100 pisteen lyöntisarjat | 302 |  |
Australian Grand Prix 1994

Australian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. marraskuuta 1994 Adelaide Street Circuitilla. Kilpailun voitti Williamsin Nigel Mansell. Kilpailu oli JJ Lehdon viimeinen F1-osakilpailu.
Kilpailu muistetaan erityisesti Michael Schumacherin ja Damon Hillin kolarista, joka ratkaisi mestaruuden Schumacherin hyväksi. Schumacher ajoi ulos kierroksella 36, mutta palasi radalle ja kolaroi Hillin kanssa. Schumacher keskeytti heti, mutta Hill jatkoi matkaansa vaurioituneella autollaan, kunnes hän lopulta keskeytti jousitusvikaan. Schumacher voitti mestaruuden yhden pisteen erolla Hilliin.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 81 | 1:47.51,4 | 1 | 10 |
| 2 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 81 | +2,511 | 11 | 6 |
| 3 | 8 |  Martin Brundle | McLaren-Peugeot | 81 | +52.487 | 9 | 4 |
| 4 | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 81 | +1.10,530 | 5 | 3 |
| 5 | 26 |  Olivier Panis | Ligier-Renault | 80 | +1 krs. | 12 | 2 |
| 6 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 80 | +1 krs. | 8 | 1 |
| 7 | 30 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Mercedes | 80 | +1 krs. | 10 |   |
| 8 | 9 |  Christian Fittipaldi | Footwork-Ford | 80 | +1 krs. | 19 |   |
| 9 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 79 | +2 krs. | 18 |   |
| 10 | 29 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Mercedes | 79 | +2 krs. | 17 |   |
| 11 | 25 |  Franck Lagorce | Ligier-Renault | 79 | +2 krs. | 20 |   |
| 12 | 7 |  Mika Häkkinen | McLaren-Peugeot | 76 | Ulosajo | 4 |   |
| Kesk. | 24 |  Michele Alboreto | Minardi-Ford | 69 | Ripustukset | 16 |   |
| Kesk. | 4 |  Mark Blundell | Tyrrell-Yamaha | 66 | Kolari | 13 |   |
| Kesk. | 20 |  Jean-Denis Délétraz | Larrousse-Ford | 56 | Vaihdelaatikko | 25 |   |
| Kesk. | 11 |  Mika Salo | Lotus-Mugen-Honda | 49 | Sähköt | 22 |   |
| Kesk. | 31 |  David Brabham | Simtek-Ford | 49 | Moottori | 24 |   |
| Kesk. | 12 |  Alessandro Zanardi | Lotus-Mugen-Honda | 40 | Kaasu | 14 |   |
| Kesk. | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 35 | Kolari (Schumacher) | 3 |   |
| Kesk. | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 35 | Kolari (Hill) | 2 |   |
| Kesk. | 32 |  Domenico Schiattarella | Simtek-Ford | 21 | Vaihdelaatikko | 26 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 19 | Ulosajo | 15 |   |
| Kesk. | 19 |  Hideki Noda | Larrousse-Ford | 18 | Öljyvuoto | 23 |   |
| Kesk. | 10 |  Gianni Morbidelli | Footwork-Ford | 17 | Öljyvuoto | 21 |   |
| Kesk. | 15 |  Eddie Irvine | Jordan-Hart | 15 | Ulosajo | 6 |   |
| Kesk. | 6 |  Johnny Herbert | Benetton-Ford | 13 | Vaihdelaatikko | 7 |   |
| DNQ | 33 |  Paul Belmondo | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
| Kesk. | 34 |  Bertrand Gachot | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
Muuta

Nopein kierros: Michael Schumacher 1.17,140
Viimeinen voitto: Nigel Mansell
Jyrki Järvilehdon viimeinen maaliin ajettu kilpailu
Jyrki Järvilehdon uran viimeinen kilpailu.
Franck Lagorcen paras sijoitus
Arturo de Jesús Correa Toro

Arturo de Jesús Correa Toro
Arturo de Jesús Correa Toro (26. huhtikuuta 1941 – 26. toukokuuta 2021) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. lokakuuta 1967 ja nimitettiin Ipialesin hiippakunnan johtoon 29. tammikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Augusto Aristizábal Ospina, jota avustivat Alberto Giraldo Jaramillo ja Gustavo Martínez Frías.
Australian Grand Prix 1990

|  Australian Grand Prix 1990  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1990. 
 Pidempi versio radasta oli käytössä
Päivämäärä:  4. marraskuuta 1990
Sijainti:  Adelaide, Australia
Ratatyyppi:  katurata
Radan pituus:  3,780 km
Kilpailun pituus:  81 kierrosta, 306,180 km
Sää:  aurinkoinen, lämmin
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (McLaren–Honda)
Paaluaika:  1.15,671
Palkintokoroke
Voittaja:   Nelson Piquet   (Benetton–Ford)
Toinen:   Nigel Mansell   (Ferrari)
Kolmas:   Alain Prost   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nigel Mansell   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.18,203 (kierroksella 75)
Australian Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan historian 500. osakilpailu ja kauden 1990 päätösosakilpailu, joka ajettiin 4. marraskuuta Adelaiden radalla Australiassa. Kilpailun voitti Benettonilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden toinen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 20 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | 81 | 1:49.44,570 | 7 | 9 |
| 2. | 2 |  Nigel Mansell | Ferrari | 81 | + 3,129 | 3 | 6 |
| 3. | 1 |  Alain Prost | Ferrari | 81 | + 37,259 | 4 | 4 |
| 4. | 28 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 81 | + 46,862 | 2 | 3 |
| 5. | 5 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | 81 | + 1.51,160 | 9 | 2 |
| 6. | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 80 | + 1 krs. | 6 | 1 |
| 7. | 19 |  Roberto Moreno | Benetton-Ford | 80 | + 1 krs. | 8 |  |
| 8. | 4 |  Jean Alesi | Tyrrell-Ford | 80 | + 1 krs. | 5 |  |
| 9. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 79 | + 2 krs. | 10 |  |
| 10. | 25 |  Nicola Larini | Ligier-Ford | 79 | + 2 krs. | 12 |  |
| 11. | 26 |  Philippe Alliot | Ligier-Ford | 78 | + 3 krs. | 12 |  |
| 12. | 8 |  Stefano Modena | Brabham-Judd | 77 | + 4 krs. | 17 |  |
| 13. | 14 |  Olivier Grouillard | Osella-Ford | 74 | + 7 krs. | 22 |  |
| Kesk. | 21 |  Emanuele Pirro | Dallara-Ford | 68 | Moottori | 21 |  |
| Kesk. | 27 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 61 | Ulosajo | 1 |  |
| Kesk. | 17 |  Gabriele Tarquini | AGS-Ford | 58 | Moottori | 26 |  |
| Kesk. | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Lamborghini | 57 | Kytkin | 18 |  |
| Kesk. | 3 |  Satoru Nakajima | Tyrrell-Ford | 53 | Ulosajo | 13 |  |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | Leyton House-Judd | 46 | Kaasu | 14 |  |
| Kesk. | 11 |  Derek Warwick | Lotus-Lamborghini | 43 | Vaihdelaatikko | 11 |  |
| Kesk. | 15 |  Mauricio Gugelmin | Leyton House-Judd | 27 | Jarrut | 16 |  |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Dallara-Ford | 23 | Sähköt | 15 |  |
| Kesk. | 29 |  Éric Bernard | Larrousse-Lamborghini | 21 | Vaihdelaatikko | 23 |  |
| Kesk. | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Ford | 20 | Vaihdelaatikko | 20 |  |
| Kesk. | 7 |  David Brabham | Brabham-Judd | 18 | Ulosajo | 25 |  |
| Kesk. | 30 |  Aguri Suzuki | Larrousse-Lamborghini | 6 | Voimansiirto | 24 |  |
| DNQ | 9 |  Michele Alboreto | Arrows-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 18 |  Yannick Dalmas | AGS-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 10 |  Alex Caffi | Arrows-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 31 |  Bertrand Gachot | Coloni-Ford |   | Karsiutui |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.15,671
Nopein kierros: Nigel Mansell – 1.18,203 (kierroksella 75)
Andrea de Cesarisin 150. Grand Prix
Nigel Mansell ylitti 200 MM-pisteen rajan
Tyrrellin 300. Grand Prix
Jaekelopterus rhenaniae

| Jaekelopterus rhenaniae |
| --- | --- |
 Jaekelopterus rhenaniaen fossiili
 Devonikausi Keskidevoni, 390 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  †Meriskorpionit Eurypterida
Lahko::  †Pterygotoidea
Heimo::  †Jaekelopteridae
Suku::  †Jaekelopterus  Waterston, 1964
Laji::  rhenaniae
Kaksiosainen nimi
 † Jaekelopterus rhenaniae  (Jaekel, 1914) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaekelopterus rhenaniae on jättiläismäinen esihistoriallinen meriskorpioni. Kyseessä on meriskorpionilaji, jonka fossiloituneen saksen jäännökset brittiläinen tutkijaryhmä löysi saksalaisesta kaivoksesta. Saksen pituudeksi mitattiin 46 senttimetriä, joten meriskorpionin pituudeksi on arvioitu 2,5 metriä. Fossiililla on ikää noin 390 miljoonaa vuotta. Jättiläisskorpioni on kaikkien aikojen suurin löydetty niveljalkainen.
Aiheesta muualla

Tutkijat ällistyivät jättiläisskorpionin kokoa Yle Uutiset.  22.11.2007. Viitattu 10.12.2019.
Giant Fossil Sea Scorpion Bigger Than Man ScienceDaily.  21.11.2007. Viitattu 10.12.2019. (englanniksi)
Jackpot (televisio-ohjelma)

| Jackpot |
| --- | --- |
Tyyli:  Viihde
Luoja(t):  Broadcasters
Pääosissa:  Marco Bjurström Matias Hangasmaa
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  6. syyskuuta 2008 – 29. marraskuuta 2008
Jaksoja:  13
Jackpot oli syksyllä 2008 esitetty viihdeohjelma, jota juonsivat Marco Bjurström ja Matias Hangasmaa. Ohjelma perustui japanilaiseen Happy Family Plan -formaattiin. Se on toteutettu useissa maissa ja saavuttanut niissä suuren suosion: ohjelma on muun muassa palkittu Montreux’n tv-festivaalien Kultaisella Ruusulla. Samaan formaattiin perustui myös TV2-kanavalla esitetty Mahdoton tehtävä.
Vaikka Jackpottia esitettiin prime timessa kello 20-21, se ei saavuttanut suurta suosiota. Sarjan katsojaluvut jäivät reilusti alle puoleen miljoonaan per jakso. Jackpotin viimeinen jakso nähtiin 29. marraskuuta 2008.
Sarjan idea

Lapsiperheen isä, äiti tai jopa molemmat saavat vaikealta vaikuttavan tehtävän. Vanhemmat harjoittelevat tehtävän suorittamista viikon ajan ja perheen lapset kuvaavat harjoittelua videokameralla. Parhaat palat perheiden harjoittelemisesta nähdään televisiossa.
Viikon harjoitteluajan jälkeen perhe saapuu tv-studioon live-yleisön eteen. Siellä isä tai äiti yrittää suorittaa tehtävän, ja jos tehtävä onnistuu, perhe voittaa palkinnon.
Tehtävät voivat olla fyysisiä, esimerkiksi jalkapallon pomputtamista, muistamista – kuten ”opiskele kaikkien valtioiden liput” tai vaikka aistien harjoittamista – kuten ”tunnista 50 suomalaista linnun ääntä”.
Ohjelmaan valitaan 26 lapsiperhettä, joiden valintakriteereitä on kolme: perheessä on oltava vähintään kaksi kouluikäistä lasta, vanhempien pitää olla valmiita harjoittelemaan haastetta viikon ajan ja koko perheen pitää olla juonessa mukana.
Sarjan yhdessä jaksossa seurataan kahta perhettä.
Aiheesta muualla

Jackpot MTV3:n sivulla
Ohjelmatieto - spotti.mtv3.fi[vanhentunut linkki]
Janne Pajunen

Janne Pajunen (s. 9. kesäkuuta 1968) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Pajunen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Mikkelissä vuonna 1993 ajalla 48,13. Ennätyksensä matkalla, 47,76, hän juoksi vuonna 1992. Seuratasolla Pajunen edusti IF Drottia.
Arturs Maskats

Arturs Maskats (s. 20. joulukuuta 1957 Valmiera) on latvialainen säveltäjä. Vuonna 1982 hän valmistui Latvian valtionkonservatoriosta Valentīns Utkinsin sävellysluokalta. Vuonna 1981 hän sai Kaikkien kansojen nuorten säveltäjien festivaalin pääpalkinnon Jerevanissa.
- tuotannossa kuoro- ja vokaalimusiikkia, myös sinfonista ja instrumentaalimusiikkia
- myös elokuvamusiikkia
- vuodesta 1996 latvian kans.oopp. tait.johtajaksi
latvian vuosittainen teatteripalkinto kahdesta eri tuotannosta
Säveltäjänä Maskats on keskittynyt pitkälti näyttämömusiikkiin. Hän on säveltänyt myös elokuvamusiikkia, kuoro- ja vokaaliteoksia sekä sinfonisia ja muita soittimille tehtyjä teoksia. Toimiessaan vuosina 1982–1997 Dailes-teatterin musiikillisena johtajana hän sävelsi alkuperäisen musiikin lähes sataan tuotantoon, joihin kuului Mūžības skartie (Aleksandrs Čaks, 1987). Maskats on toiminut myös Latvian kansallisoopperan taiteellisena johtajana ja Latvian säveltäjäliiton johtokunnan puhemiehenä. Hän on saanut useita palkintoja, kuten Latvian suuren musiikkipalkinnon vuosina 1996, 2001, 2002 ja 2011. Vuonna 2003 hänen teoksensa Tango esitettiin kolmannen kansainvälisen sinfonisen Masterprize-sävellyskilpailun finaalissa Lontoossa. Latvian teatteripalkinnon hän on saanut kahdesta eri tuotannosta, joihin on säveltänyt musiikin.
Jacko Gill

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jacko Gill Lontoon MM-kilpailuissa vuonna 2017 |  Jacko Gill Lontoon MM-kilpailuissa vuonna 2017 |  Jacko Gill Lontoon MM-kilpailuissa vuonna 2017 |  |
Maa:  Uusi-Seelanti
Miesten yleisurheilu
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2022 | kuulantyöntö |  |
Jackson ”Jacko” Gill (s. 20. joulukuuta 1994 Takapuna) on uusiseelantilainen kuulantyöntäjä.
Ura

Vuonna 2010 Gill voitti 15-vuotiaana alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden työnnettyään kuuden kilogramman kuulaa 20,76 m. Hän on nuorin miespuolinen voittaja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Ennen häntä nuorin miesvoittaja oli Usain Bolt. Myöhemmin samana kesänä nuorten kesäolympialaisissa hän sijoittui toiseksi työnnettyään viiden kilogramman kuulalla 22,60 m.
23. huhtikuuta 2011 Gill työnsi 7,26 kilogramman painoista miesten kuulaa 20,01 metriä. Hän rikkoi 44 vuotta vanhan Les Millsin nimissä olleen Uuden-Seelannin ennätyksen. Gill on ainoa alle 17-vuotias, joka on työntänyt miesten kuulaa yli 20 metriä. Joulukuussa 2011 hän paransi Uuden-Seelannin ennätystään tulokseen 20,38 m. Ennätyksen rikkoi maaliskuussa 2014 Tomas Walsh.
Vuoden 2011 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Gill voitti maailmanmestaruuden tuloksella 24,35 m. Hän työnsi viiden kilogramman painoista kuulaa neljä metriä pidemmälle kuin toiseksi tullut ja olisi voittanut kilpailun jokaisella työnnöllään. Vuoden 2012 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa Gill voitti maailmanmestaruuden kilpailuennätyksellä 22,20 m. Hän työnsi jo karsinnassa kilpailuennätyksen 21,50 m. Loppukilpailussa ensimmäisellä kierroksella hän työnsi 21,74 m, mutta puolalainen Krzysztof Brzozowski ohitti hänet samalla kierroksella neljällä senttimetrillä. Toisella kierroksella hän työnsi 22,19 m ja voittotuloksensa hän työnsi viidennellä kierroksella. Hän ylitti 22 metriä neljästi.
Gill voitti Oseanian-mestaruuden 2014. Glasgow’n kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sijoittui 11:nneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kahdeksanneksi. Rion olympialaisissa 2016 hän oli yhdeksäs tuloksella 20,50. Hän oli yhdeksäs myös Lontoon MM-kilpailuissa 2017 tuloksella 20,82. Hän voitti 2019 Oseanian-mestaruuden ja sijoittui Dohan MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdeksäs. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa ennätyksellään 21,90. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli kuudes tuloksella 21,76.
Gillin managerina toimii Les Mills ja häntä valmentaa Kirsten Hellier. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet isänsä Walter Gill, Didier Poppe ja Courtney Ireland. Gillin ennätys viiden kilogramman kuulalla (24,45 m) on kaikkien aikojen paras alle 18-vuotiaan tekemä tulos. Hänen kuuden kilogramman kuulaennätyksensä 23,00 m on alle 20-vuotiaiden maailmanennätys. Hän työnsi tuloksen 18. elokuuta 2013 ja paransi David Storlin nimissä ollutta ennätystä 27 senttimetrillä.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö (5 kg): 24,45 (2011) WYB
Kuulantyöntö (6 kg): 23,00 (2013) WJR
Kuulantyöntö (7,26 kg): 22,12 (2023)
Arturo Umberto Illia

| Arturo Umberto Illia |
| --- | --- |
 Arturo Umberto Illia vuonna 1965.
Argentiinan presidentti
 12. lokakuuta 1963 – 28. kesäkuuta 1966  
Edeltäjä:  José María Guido
Seuraaja:  Juan Carlos Onganía
Henkilötiedot
Syntynyt: 1900
Kuollut: 1983
Tiedot
 Nimikirjoitus
Arturo Umberto Illia (1900–1983) oli argentiinalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuodesta 1963 vuoteen 1966.
Illia syrjäytettiin presidentin toimestaan verettömällä sotilasvallankaappauksella 28. kesäkuuta 1966.
Artturi Ikkala

Artturi Kustaa Ikkala, sukunimi vuoteen 1928 Wilber (17. lokakuuta 1895 Butte, Montana, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 1962) oli suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.
Ikkalan vanhemmat olivat kauppias Gustaf Ikkala ja Maria Margareta Siekkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja suoritti oikeustutkinnon 1918 ja ylemmän hallintotutkinnon 1919. Ikkala sai varatuomarin arvon 1921.
Ikkala oli Vaasan hovioikeudessa ja Vaasan lääninhallituksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1919–1925. Hän oli Vaasan hovioikeuden kanslistina 1925 ja Vaasan lääninsihteerinä 1926–1934. Ikkala oli sitten Vaasan hovioikeuden asessorina 1934–1937 ja hallintoneuvoksena vuodesta 1937 lähtien.
Ikkala oli muun muassa Vaasan läänin tarkastuslautakunnan sihteerinä 1921–1925 ja puheenjohtajana 1926–1937. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1937.
Artturi Ikkala oli naimisissa vuodesta 1926 Aili Maria Saloviuksen kanssa. Heidän poikansa oli professori ja kansanedustaja Olli Ikkala. Ikkalan toinen poika Eero Ikkala oli professori, lääketieteen tohtori ja hematologi.