stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1906
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

2. lokakuuta – Ravi Varma, intialainen taidemaalari (s. 1848)
4. lokakuuta – Alfred Wahlberg, ruotsalainen maisemamaalari (s. 1834)
10. lokakuuta – Vladimir Stasov, venäläinen taidehistorioitsija ja musiikkikriitikko (s. 1824)
11. lokakuuta – Karl Johan Gauffin, suomalainen puutarhuri, Tampereen ensimmäinen kaupunginpuutarhuri (s. 1846)
22. lokakuuta – Paul Cézanne (”Aix'n erakko”), ranskalainen taidemaalari (s. 1839)
5. marraskuuta – Frits Thaulow, norjalainen taidemaalari ja graafikko (s. 1847)
8. marraskuuta – Karl Elis Roos, suomalainen rovasti, opettaja ja kääntäjä (s. 1821)
8. marraskuuta – Bernhard Kristfrid Sarlin, suomalainen pappi ja pyhäkoulutoiminnan kehittäjä (s. 1828)
9. marraskuuta – Alvar Verving, suomalainen hovineuvos, Helsingfors Segelsällskapetin perustaja (s. 1851)
12. marraskuuta – Lars Homén, suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos (s. 1844)
16. marraskuuta – J. H. Erkko, suomalainen runoilija, aforistikko, näytelmäkirjailija ja kulttuurivaikuttaja (s. 1849)
17. marraskuuta – Niilo Perander, suomalainen varatuomari ja hovioikeudenneuvos (s. 1850)
22. marraskuuta – Ernst Josephson, ruotsalainen taidemaalari (s. 1851)
28. marraskuuta – Oskar Andersson, ruotsalainen pilapiirtäjä (s. 1877)
7. joulukuuta – Élie Ducommun, vuoden 1902 Nobelin rauhanpalkinnon saanut sveitsiläinen toimittaja (s. 1833)
19. joulukuuta – Frederic William Maitland, englantilainen lakimies ja historioitsija (s. 1850)
23. joulukuuta – Gungunyana, ngunien Gazan kuningaskunnan viimeinen kuningas (1884–1895) (s. 1850)
23. joulukuuta – Eliel Vest, suomenruotsalainen lyseon lehtori ja tietokirjailija (s. 1863)
28. joulukuuta – Tapani Kärkönen, suomalainen tehdastyöläinen, toimittaja ja kirjastonhoitaja (s. 1833)
28. joulukuuta – Georg Rosenlew, suomalainen yritysjohtaja (s. 1863)
Kuolleita > tuntematon päivämäärä

Bambatha, zulujen kuningas (s. noin 1860)
Wilhelm Dippell, suomalainen liikemies, Verlan puuhiomon ja pahvitehtaan perustaja (s. 1853)
Antti Isotalo, suomalainen lestadiolainen saarnaaja (s. 1824)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Joseph John Thomson
Nobelin kemianpalkinto: Henri Moissan
Nobelin lääketieteen palkinto: Camillo Golgi ja Santiago Ramón y Cajal
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Giosuè Carducci
Nobelin rauhanpalkinto: Theodore Roosevelt
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1906
Mercantourin kansallispuisto

Allosjärvi Mercantourin kansallispuistossa.
Mercantourin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Ranskan Alpeilla. Sen keskiosassa on seitsemän asumatonta laaksoa ja reunoilla 28 pientä maalaiskylää.  Mont Pegon lähellä on kalliopiirroksia. Puistossa on monipuolinen kasvilajisto ja suurehko gemssipopulaatio.
Parkwood Entertainment

| Parkwood Entertainment |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Yksityinen
Perustettu:  2010
Perustaja:  Beyoncé
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Toimiala:  Musiikki, elokuvat, viihde
Kotisivu:  beyonce.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Parkwood Entertainment on yhdysvaltalaisen laulaja ja esiintyjä Beyoncén vuonna 2010 perustama viihdealan yritys ja tuotantoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 2010, ja sen toimistot sijaitsevat Yhdysvalloissa Los Angelesissa ja New Yorkissa. Yhtiön toimintaan kuuluvat musiikin, elokuvien ja televisio-spesiaalien tuotattaminen.
Historia

Parkwood Entertainment todella aloitti toimintansa nimellä Parkwood Pictures vuonna 2008, ja sen ensimmäinen julkaisu oli Cadillac Records -elokuva, jossa Beyoncé esiintyi sekä näyttelijänä että tuottajana. Yhtiön toiminta on kuitenkin laajentunut vuodesta 2010 lähtien. Se tuotti muun muassa elokuvan Obsessed vuonna 2009, jossa Beyoncé oli myös päätuottajana ja näyttelijänä.
Parkwood Entertainment on ollut vastuussa myös Beyoncén merkittävistä musiikillisista projekteista, kuten Lemonade (2016) -albumin mukana julkaistusta elokuvasta. Lisäksi yhtiö on ollut mukana järjestämässä hänen kiertueitaan, kuten The Mrs. Carter Show World Tour (2013–2014), The Formation World Tour (2016), ja Renaissance World Tour (2023). Yhtiö tuotti myös Beyoncén esiintymisen Coachella Valley Music and Arts -festivaalilla vuonna 2018.
Yhtiö on toiminut myös tuottajana Beyoncén ja Jay-Z:n tähdittämillä On The Run Tour (2014) ja On The Run II (2018) -kiertueilla.
Beyoncé kertoi lyhyesti päätöksestä perustaa oma yhtiönsä Beyoncé albumin julkaisutilaisuudessa:
"Perustin oman yritykseni, sen jälkeen kun päätin ryhtyä omaksi managerikseni. Minulle oli tärkeää, etten mennyt isoon rahastoyhtiöön. Minusta tuntui myös, että halusin seurata Madonnan jalanjälkiä olemalla "powerhouse" ja omistaa oman imperiumini, sekä näyttää samalla muille naisille että, kun pääset tähän pisteeseen urallasi, sinun ei tarvitse tehdä sopimusta jonkun muun kanssa ja jakaa rahojasi tai menestystäsi – vaan voit tehdä sen itse."
Artistit

Nykyiset artistit
Beyoncé
The Carters
Chloe x Halle
Chlöe
Halle
Entiset artistit
Ingrid Burley
Sophie Beem
Julkaisut > Musiikki

Beyoncé
4 (2011)
Beyoncé (2013)
Beyoncé: Platinum Edition (2014)
Lemonade (2016)
Homecoming: The Live Album (2019)
The Lion King: The Gift (2019)
The Lion King: The Gift (Deluxe) (2020)
Renaissance (2022)
Cowboy Carter (2024)
The Carters
Everything Is Love (2018)
Chloe x Halle
Sugar Symphony (2016)
The Two of Us (2017)
The Kids Are Alright (2018)
Ungodly Hour (2020)
Ungodly Hour (Chrome Edition) (2021)
Chlöe
In Pieces (2023)
Sophie Beem
Sophie Beem (2016)
Ingrid Burley
Trill Feels (2016)
Julkaisut > Elokuvat

Cadillac Records (Sony Music Filmin kanssa) (2008)
Obsessed (Rainforest Filmsin kanssa) (2009)
Black Is King (Walt Disney Picturesin kansa) (2020)
Renaissance: A Film by Beyoncé (2023)
Julkaisut > Televisiospesiaalit

I Am... World Tour (2010)
Beyoncé: Year of 4 (2011)
Live at Roseland: Elements of 4 (2011)
Life Is But a Dream (2013)
Beyoncé: X10 (2014)
On the Run Tour: Beyoncé and Jay-Z (2014), (Roc Nationin kanssa)
Lemonade (2016)
Homecoming (2019)
Beyoncé Presents: Making The Gift (2019)
Santo Antônion pato

| Santo Antônion pato    Usina Hidrelétrica Santo Antônio |
| --- | --- |
 Založení stavební jámy na říčním ostrově
Valtio:  Brasilia 
Sijainti:  Rondônia 
Koordinaatit:  8°48′07″S, 63°57′04″W
Sähköverkkoon:  2012
Valmistunut:  2016
Kustannus:  7 100 000 000 Yhdysvaltain dollari 
Perustaja:  Santo Antonio Energia 
Omistaja:  Santo Antonio Energia
Operaattori:  Eletronorte
Pato
Nimi:  Santo Antônion pato
Tyyppi:  gravitaatiopato ja maapato
Vesistö:  Amazonin allas 
Joki tai koski:  Madeira 
Keskivirtaama:  38 550 m³/s  
Korkeus reunalle:  70 m mpy.
Korkeus:  13,9 m
Pituus:  3 100 m
Juoksutuskanavia:  2
Tyyppi:  18 × juoksutusportti
Juoksutusvirtaama:  84 000 m³/s
Yläpuolinen patoallas
Pinta-ala:  422 km²  
:  (142–599 km²)
Kokonaistilavuus:  2,71 km³  
Sääntelytilavuus:  0,63 km³ 
Inaktiivinen tilavuus:  2,1 km³ 
Syvyys:  11 m (keskisyvyys)
Keskikorkeus:  70 m  mpy. 
:  (70,2–71,0 m mpy.)
Voimalaitos
Nimi:  Santo Antônion vesivoimalaitos (yksiköt 1,2,3 ja 4)
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Pudotuskorkeus:  13,9 m
Rakennevirtaama:  24 684 m³/s
Turbiinit:  50 × putkiturbiini (71,6 MW)
Kapasiteetti:  3 568 MW  
Säännöstelyaika:  40 h 
Vuosituotanto:  21 236 GWh 
 fiSanto Antônion pato 
Verkkosivut:  www.santoantonioenergia.com.br 
Commons:  luokka
Santo Antônion pato (port. Usina Hidrelétrica Santo Antônio, engl. Santo Antônio hydropower plant, Santo Antônio Dam ) on Amazonin sivujoen Madeiraan rakennettu vesivoimalaitos. Se sijaitsee 6–7 kilometriä lounaaseen päin Porto Velhon kaupungista Rondônian osavaltiossa Itä-Brasiliassa. Voimala on tyypiltään jokivoimalaitos, joka tuottaa vesivoimaa veden loivasta kaltevuudesta huolimatta hyödyntäen Madeiran suurta virtaamaa. Voimala alkoi tuottaa sähköenergiaa vuonna 2012, mutta täyteen tuotantovauhtiin se pääsi vasta vuonna 2016. Voimala on maksanut 7,1 miljardia dollaria ja sen omistaa Santo Antonio Energia.
Voimalaitokset

Voimalaitos ja sen pato on rakennettu jokivoimalaitokseksi, jolloin pato jää matalaksi ja sen taakse muodostuva varastoallas on virtaamaan nähden pieni. Patoaltaan veden teoreettinen viipymä on noin 40 tuntia .
Voimalaitokset > Patorakennelma

Pato on 13,9 metriä korkea ja 3 100 metriä pitkä (tai 2,5 km pitkä ). Padon taakse muodostuu joen jokilaaksoon suuri patoallas, jonka suuruutta kasvatettiin alkuperäisestä suunnitelmasta vuonna 2013 noin 71 neliökilometriä (km²). Silloin rakennettiin nykyinen 422 km²  suuruinen patoallas, johon sisältyy alkuperäistä joenuomaa 142 km². Patoaltaan pinta-ala on yhtiön ilmoituksen mukaan hieman isompi, kuin joen tulva-alue korkean veden aikana.
Suurin osa padosta on maatäytteistä maapatoa, jonka keskellä sijaitsee betonista valmistettu 187 metriä leveä gravitaatiopato, joka on rakennettu raskaista virran suuntaisista laattamaisista vahvaan perustukseen valetuista pilareista. Tällaista patoa kutsutaan pilaripadoksi tai lamellipadoksi.
Voimalalla on kaksi ohijuoksutusyksikköä. Joen vasemmalle rannalle on sijoitettu 15 ohijuoksutusporttia ja joen oikealla rannalla toinen yksikkö, jossa on 3 ohijuoksutusporttia. Niiden maksimivirtaama on yhteensä 84 000 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Padon keskikohdan läpäisevät mutkaiset kalaportaat, joita pitkin vaelluskalojen toivotaan ohittavan voimalaitoksen kutuaikana. Vasemmalla rannalla on vielä toiset kalaportaat.
Voimalaitokset > Voimalat

Vesiturbiinit ovat putkiturbiineja, joiden sisälle on sijoitettu 50 Kaplan-turbiineissa käytettäviä potkurisiipisiä ja vaakasuuntaan pyöriviä juoksupyöriä . Niitä on yhteensä 50 ja niiden keskimääräinen teho on 71,3 megawattia (MW) . Turbiinit ovat kuitenkin erilaiset. Niistä 24:llä on juoksupyörässään neljä siipeä ja ne tuottavat tehoa 74,80 MW, kun taas 26:llä on viisi siipeä ja niistä saadaan tehoa 71,05 MW . Turbiinit on ryhmitelty neljään voimalarakennukseen. Rakennukset 2 ja 3 sijaitsevat joen vasemmalla rannalla ja niissä molemmissa toimii 12 turbiinia. Oikealla rannalla sijaitsevassa rakennuksessa 1 on kahdeksan turbiinia. Rakennuksessa 4 toimii 18 turbiinia ja se sijaitsee joen keskellä. Kunkin turbiinin generaattori tuottaa sähköenergiaa 82 250 voltin jännitteellä ja turbiinien yhteistehoksi ilmoitetaan 3 568 MW, vaikka tuotannon keskimääräinen teho tulee olemaan 2 424 MW (2016). Alkuperäinen suunnitelma sisälsi 44 turbiinia, mutta niiden määrää lisättiin myöhemmin ja nämä kuusi turbiinia alkoivat toimia vuonna 2013.
Joen nimitys Madeira tarkoittaa puuta, koska joen mukana virtaa alajuoksulle runsaasti veden juuriltaan mukaansa temmattuja puita. Erityisen paljon ajopuuta esiintyy tulvakaudella. Voimalan tuloaukot on siksi suojattava hyvin vaurioiden ehkäisemiseksi. Tukkipuiden ohituskaistan kanava ja portti sijaitsee uoman keskellä ja se muistuttaa ohijuoksutuskanavaa ja -porttia, mutta se on niitä leveämpi ja matalampi.
Voimalaitokset > Sähköverkko

Voimalan sähköenergia toimitetaan pääkuluttajille tasavirtana 600 000 voltin jännitteellä. Korkeajännitelinjan pituus on 2 385 kilometriä, mikä tekee siitä maailman pisimmän. Sen reitti kulkee viereisen kaupungin Porto Velhon kautta São Pauloon Brasilian itärannikolle, jolla matkalla sijaitsee viisi osavaltiota. Voimalan arvioidaan tuottavan vuodessa noin 21 200 GWh eli 21,4 TWh energiaa.
Voimala kytkettiin myöhemmin 230 000 voltin jännitteellä osavaltion omaan sähköverkkoon.
Ympäristö > Maantietoa

Madeira on Amazonin vesistöalueen suurin ja tärkein sivujoki, jonka valuma-alue kattaa vesistöalueesta noin neljäsosan. Voimalaseudun vuosittainen keskilämpötila on 25,1 °C ja vuosittainen sadanta on 2 174 millimetriä. Sadannasta muodostuu 589 000 miljoonaa kuutiometriä vettä, joka virtaa voimalan läpi. Laskennallinen keskivirtaama (MQ) on silloin 18 677 m³/s .
Madeiran latva-alueelle suunnitellaan neljää jokien virtaukseen katkaisevasti vaikuttavaa vesivoimalaa. Niistä kaksi on jo tehty: Santo Antônion pato (vuonna 2016) ja Jiraun voimala (2016). Kaksi muuta ovat Abuná-Guayaramerínin ja Benin voimalat.
Ympäristö > Virtaamat

Joen virtaamista, vedenkorkeuksista ja tulvien ajankohdista on ollut ennen voimalan rakentamista käytettävissä havaintorekisteri vuosilta 1967–2007. Sen mukaan Madeiran keskivirtaama (MQ) on noin 19 000 m³/s. Suurin mitattu virtaama on ollut 48 570 m³/s (HQ) ja pienin virtaama on ollut 2 588 m³/s (LQ). Näistä tilastoista on arvioitu suurvirtaamaksi 84 000 m³/s, joka on tilastollisesti mahdollinen kerran 10 000 vuodessa. Lisäksi on arvioitu seuraavia virtaamia: 53 667 m³/s, joka sattuu kerran 25 vuodessa, 38 550 m³/s, joka on vuosittainen suurtulva (MHQ) ja 25 000 m³/s, joka on normaali sadekauden keskivirtaama.
Omistajat

Voimalan omistaa Santo Antônio Energia, joka on São Paulossa listattu pörssiyhtiö. Yhtiön holdingyhtiönä toimii Madeira Energia S.A, jonka omistavat Furnas (39 %), Caixa FIP Amazônia Energia (20 %), Odebrecht Energia (18,6 %), Andrade Gutierrez (12,4 %) ja Cemig (10 %) (2014).
Historiaa

Rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2008 rakentamalla joen keskelle voimaloille ja padon keskiosalle perustukset. Samanaikaisesti voitiin rakentaa myös joen kummallakin rannalla sinne tulevia rakenteita. Kaksi ensimmäistä turbiinia alkoi tuottaa sähköenergiaa maaliskuussa 2012. Ne sijaitsevat joen oikealla rannalla sijaitsevassa voimalarakennuksessa 1. Käyttäen 44 turbiinia se tuotti energiaa 3 150 MW. Vuonna 2013 turbiineja asennettiin kuusi lisää ja voimala valmistui lopulta vuonna 2016.
Voimalan kalaportaat avattiin vuonna 2011.
Huomioita

↑  Pinta-ala tarkoittaa alkuperäisin joenuoman pinta-alaa.
↑  Laskettu suurimman pinta-alan ja 0,8 metrin pinnanvaihtelun avulla!
↑  Erotus kahdesta ylemmästä luvusta.
1 2  Viipymä on laskettu jakamalla patoaltaan tilavuu joen keskivirtaamalla.
↑  Laskennallinen virtaama on laskettu jakamalla vuosisadanta vuodessa esiintyvien sekuntien määrällä.
Yakobner

Yakobner tai Yakobher oli 15. dynastian kolmas hyksoihin lukeutuva faarao, joka hallitsi noin 1594-1586 eaa.
Kynsiliaanit

| Kynsiliaanit |
| --- | --- |
 Uncaria gambir
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Matarakasvit Rubiaceae
Suku::  Kynsiliaanit Uncaria  Schreb.
Katso myös
   Kynsiliaanit Wikispeciesissä   Kynsiliaanit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kynsiliaanit (Uncaria) on matarakasveihin kuuluva kasvisuku.
Sukuun kuuluu yhteensä noin 34 lajia. Trooppisen Aasian ja Australian alueella tavataan 29 lajia, Afrikassa ja Madagaskarilla kolme ja trooppisessa Amerikassa kaksi. Kiinassa kasvaa 12 lajia, joista viisi on endeemisiä.
Kynsiliaanit ovat liaaneja eli puuvartisia köynnöskasveja. Ne tarttuvat kasvualustaansa pari senttiä pitkien, kynttä muistuttavien käyrien piikkien avulla.
Kynsiliaanien eri osia käytetään rohdoksina. Sukuun kuuluvasta, tropiikissa kasvavasta pienestä puusta Uncaria gambir saadaan gambiiriksi kutsuttua nahkojen parkitsemisainetta. Gambiirilla parkitussa nahkassa on oranssinpunainen sävy ja pehmeä pinta. Sitä käytetään myös taittamaan sinisävyisyyttä mustista parkitusaineista.
Gambiiria ja pippuria kasvatetaan samoilla pelloilla, koska kasveista on hyötyä toisilleen.
Lajeja

Uncaria acida
Uncaria africana
Uncaria cordata
Uncaria elliptica
Uncaria gambir
Uncaria guianensis – guyanankynsiliaani
Uncaria laevigata
Uncaria lamosa
Uncaria longiflora
Uncaria tomentosa – perunkynsiliaani
Aiheesta muualla

ITIS: Uncaria (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Uncaria (englanniksi)
Airio

Airio on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Airio (1877–1950), liikemies, toimittaja
Elina Airio (s. 1991), sosionomi, kirjailija ja sosiaalityöntekijä
Markku Airio (s. 1952), judoka
Pentti Airio (s. 1945), prikaatikenraali.
Nimen muita merkityksiä

Arvo Airio, Kustannusosakeyhtiö Kirjan käännöskirjallisuudessa käyttämä nimimerkki.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Khamudi

Khamudi oli 15. dynastian hyksoihin lukeutunut faarao, joka hallitsi noin 1526–1514 eaa. Hän oli viimeinen niin sanotuista suurista hyksokuninkaista. Rhindin papyruksen mukaan Khamudin hallintokauden 11 vuotena Theban faarao ja 18. dynastian perustaja Ahmose valloitti Heliopoliksen. Luultavasti Khamudi joutui luovuttamaan pääkaupunkinsa Avariksen Ahmosen haltuun seuraavana vuonna.
James Gordon Bennett nuorempi

James Gordon Bennett nuorempi.
James Gordon Bennett nuorempi (10. toukokuuta 1841 – 14. toukokuuta 1918 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli isänsä perustaman lehden The New York Heraldin kustantaja ja päätoimittaja vuodesta 1866, jolloin isä siirsi vastuun hänelle. Hänen aikanaan lehti kuitenkin hiipui, ja hänen kuoltuaan se yhdistettiin New York Tribuneen.
Bennett oli kuitenkin merkittävä muilla aloilla. Hän lähetti matkaan Henry Morton Stanleyn 1871 etsimään kadonnutta David Livingstonea ja sai vastineena yksinoikeuden kertoa matkasta. Hän varusti pohjoisnapatutkimusmatkan, joka kuitenkin epäonnistui. Hän lahjoitti 1899 autourheilun erikoispalkinnon Gordon Bennettin pokaalin.
Asetuttuaan Pariisiin hän perusti siellä International Herald Tribunen.
Hän avioitui vasta 73-vuotiaana paronitar de Reuterin kanssa.
Seututie 110

Seututie 110 on Helsingistä Turkuun johtava seututie. Tie on entinen valtatie 1 ja nykyisen valtatien 1 rinnakkaistie. Tien pituus on 161 kilometriä.
Seututie 110 alkaa varsinaisesti Haagan liikenneympyrästä. Siinä se erkanee seututie 120:stä eli Vihdintiestä, joka taas alkaa Mannerheimintien pohjoispäästä.  Tie kulkee Helsingistä Lohjan Nummenkylään ja sieltä Salon Lahnajärven, Muurlan ja Salon keskustan kautta Turun Kupittaalle. Tien linjaus seuraa osittain vanhaa Kuninkaantietä.
Nopeusvalvontakamerat otettiin Suomessa ensimmäisenä käyttöön keväällä 1992 kokeiluna silloisella ykköstiellä välillä Muurla–Piikkiö. Ne vähensivät merkittävästi etenkin suuria ylinopeuksia, ja kokeilu johti kameravalvonnan merkittävään kasvuun 1990-luvun lopulla.
Tien eri nimet

Tiellä on eri nimiä eri kuntien alueella. Helsingissä se on Pitäjänmäentie, Espoossa Helsingin rajalta Kehä III:lle saakka Turuntie, lännempänä Nupurintie, Kirkkonummella Turuntie, Salossa keskustaajamasta itään Helsingintie ja länteen Valtatie, Paimiosta eteenpäin Helsingintie ja Turussa Uudenmaantie.
Seututie 110 on nykyään paikallisen ja kevyen liikenteen käytössä osittain. Maisemat vaihtelevat pelloista metsiin ja järviin, ja tien varrella on monia entisen valtatie 1:n linjauksen nähtävyyksiä. Tie on ainakin toistaiseksi vielä valtatietasoinen ohituskaistoineen.
Historia > Tien numerointihistoria

Alun perin vanhaa valtatietä ja nykyistä seututietä 110 numeroitiin seututieksi 118, kunnes 1990-luvun alussa Helsingistä lähtevien vanhojen valtateiden numerointia muutettiin. Tie muuttui seututiestä 118 seututieksi 110. Alun perin seututie 110 oli Kuninkaantie (nyk. yhdystie 1050). Kuninkaantien numero muutettiin numerointimuutoksen seurauksena seututieksi 105, kunnes tie lopulta muutettiin yhdystieksi 1050 vuoden 1996 luokitusuudistuksessa.
Historia > Idänpuoleinen tieosuus

Nykyinen seututien 110 linjaus oli entinen valtatie 1, kunnes tien numerointia muutettiin sitä tahtia mitä uutta valtatien 1 moottoritietä rakennettiin. Rinnakkaistienä tie sai alkunsa vuonna 1962, kun Suomen ensimmäinen moottoritieosuus valmistui uudelle valtatielle 1 Helsingin ja Espoon Gumbölen välille. Uutta moottoritietä ja samalla uutta valtatien 1 linjausta jatkettiin Espoon Gumbölestä Nummenkylään Lohjanharjulle asti kolmessa osassa vuosien 1967–1971 välillä. Seututie 110 (silloinen seututie 118) jatkui nykyisellä linjauksellaan Lohjanharjulta päätepisteeseensä asti valtatienä 1. Tämä muuttui 1990-luvulla, kun valtatien 1 linjausta taas muutettiin uuden moottoritien valmistuttua Turun päässä. Seuraavaksi moottoritie laajentui Helsingin puolelta vasta vuonna 2005, kun Lohjanharjun ja Lohjan välinen moottoritie valmistui.
Historia > Lännenpuoleinen tieosuus

1990-luvun alussa Turun kaupunki teki päätöksen uuden moottoritien rakentamisesta valtatielle 1 Turun ja Paimion välille. Päätös tehtiin, vaikkei suunnitellusta moottoritiestä ollut olemassa edes asemakaavaa. Aluksi moottoritie rakennettiin Kaarinaan asti, kunnes uudesta linjauksesta Turun Hämeentielle asti päästiin sopuun ja moottoritietä päästiin jatkamaan sinne asti. Moottoritien jatko Paimiosta Muurlaan valmistui vuonna 2003. Vuonna 2005 nykyinen seututien 110 linjaus oli valtatietä 1 enää Muurlan ja Lohjan välisellä tieosuudella. Vuoden 2009 tammikuussa tie lopulta numeroitiin koko matkallaan seututieksi 110, kun moottoritien jatke Muurlasta Lohjalle, Helsingin puoleisen moottoritien päätepisteelle asti valmistui kokonaisuudessaan.
Kankaanpään koulukeskus

Kankaanpään koulukeskus
Pohjanlinnan koulu
Kangasmetsän koulu
Kankaanpään koulukeskus koostuu samassa pihapiirissä olevista Pohjanlinnan koulusta ja Kangasmetsän koulusta. Koulukeskus on valmistunut 1977. Sen yhteydessä on Kankaanpään kaupunginkirjasto sekä 300-paikkainen auditorio Kankaanpääsali.
Pohjanlinnan  koulussa on luokka-asteet 7–9, ja siellä opiskelee lukuvuonna 2024–2025 noin 380 oppilasta. Opetuksesta vastaa 44 opettajaa. Henkilökuntaa on 15 henkeä. Pohjanlinnan koulu on läpikäynyt mittavat peruskorjausremontit vuosien 2010–2018 aikana. Pohjanlinnan koulun rehtorina toimii Juha Kemppainen.
Kangasmetsän koulussa on luokka-asteet 0–6. Lisäksi Kangasmetsän koulussa opetetaan joitakin erityisluokkia luokka-asteilla 7–9. Kangasmetsän koulun rehtorina toimii Kari Kähkönen.
Arkkitehtitoimisto Savelan suunnittelema koulukeskus oli valmistuessaan Suomen suurin yhtenäinen peruskoulu. Sitä kävi enimmillään 1100 oppilasta. Koulukeskus suunniteltiin solukouluksi, jossa jokaisella luokka-asteella on oma sisäänkäyntinsä. Hallintosiipeä lukuunottamatta koulukeskus on yksikerroksinen. Valmistuttuaan sitä kutsuttiin kerrosalansa vuoksi hehtaarikouluksi. Koulukeskus on alkujaan ollut tanskalaisten ja etelä-ruotsalaisten esikuviensa mukaan tasakattoinen. Kattohuopa ei kestänyt lämmönvaihteluja ja alkoi vuotaa jo parin vuoden kuluttua. Katolle levitettiin soraa, jonka toivottiin tasaavan lämmönvaihteluja, mutta tilanne paheni. Kokolattiamattoja suojattiin tuomalla vuotokohtiin saaveja. Lopulta rakennettiin aumakatto.
Klinikka

Armeijan poliklinikka Leginowossa Puolassa.
Poliklinikka Vilna-Karoliniškės.
Klinikka on tila tai tilaisuus, jossa tarjotaan hoitoa, opetusta tai neuvontaa. Virallisemmissa yhteyksissä klinikaksi kutsutaan erityisesti lääketieteellisiä laitoksia, jotka ovat pääasiallisesti keskittyneet ensiapuun kuuluvien diagnoosien tekemiseen ja potilaille kuuluvan hoidon antamiseen. Useimmiten termiä käytetään kuvaamaan laitoksia, jotka ovat yhteydessä lääketieteen ammattilaisten koulutukseen. Klinikka-sanaa käytetään kuitenkin myös laajemmin esimerkiksi yliopistoissa kuvaamaan neuvoja ja opetusta tarjoavaa pistäytymisluontoista palvelua, esimerkiksi CV-klinikka.
Keinonen

Keinonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Annikki Keinonen (1908–2004), kansakoulunopettaja, lähetystyöntekijä ja lastenkirjailija
Elina Keinonen (s. 1987), näyttelijä
Heikki Keinonen (s. 1945), oopperalaulaja
Heikki Keinonen (1945–2004), jääkiekkoilija
Heli Keinonen (s. 1943), laulaja
Leo Keinonen (1920–1986), pohjarakennus- ja maarakennustekniikan professori
Matti Keinonen (1941−2021), jääkiekkoilija
Mikko Keinonen, elokuvaohjaaja
Pirkko Keinonen (ent. Ihanainen, 1943–2022), pikajuoksija
Yrjö Keinonen (1912–1977), jalkaväenkenraali, Mannerheim-ristin ritari, Suomen puolustusvoimain komentaja ja sotakirjailija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.