stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soturi Matiaksen miekka
Sisältö

Ensimmäinen kirja: Muuri
Toinen kirja: Etsintä
Kolmas kirja: Soturi
Aiheesta muualla

Sari Peltoniemi: Soturi Matiaksen miekka (Arkistoitu – Internet Archive). Kalaksikukko 16.12.1998.
Seppo Lehtinen: Soturi Matiaksen miekka[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 19.12.1998.
Redwallin taru -sarja
Soturi Matiaksen miekka
Sammalkukkametsän sota
Mattimeo
Mariel, taistelija
Salamandastronin aarre
Urhea Martin
Kellonvalaja
Pahan jälkeläinen
Jalokivien jäljillä
Jänisten kaukopartio
Dieter Hecking

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dieter-Klaus Hecking
Syntymäaika: 12. syyskuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Castrop-Rauxel, Nordrhein-Westfalen, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 cm
Seura
Seura:  VfL Bochum
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1983–1985 |  Borussia Mönchengladbach | 6 | (0) |
| 1985–1990 |  Hessen Kassel | 162 | (57) |
| 1990–1992 |  Waldhof Mannheim | 54 | (14) |
| 1992–1994 |  VfB Leipzig | 61 | (1) |
| 1994–1996 |  TuS Paderborn-Neuhaus | 71 | (24) |
| 1996–1999 |  Hannover 96 | 74 | (22) |
| 1999–2000 |  Eintracht Braunschweig | 18 | (5) |
Valmennusura
2000–2001:  SC Verl
2001–2004:  VfB Lübeck
2004–2006:  Alemannia Aachen
2006–2009:  Hannover 96
2009–2012:  FC Nürnberg
2013–2016:  VfL Wolfsburg
2017–2019:  Borussia Mönchengladbach
2019–2020:  Hamburger SV
2023:  FC Nürnberg
2024–:  VfL Bochum
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Dieter Hecking (s. 12. syyskuuta 1964) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Marraskuusta 2024 lähtien hän on toiminut VfL Bochumin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Hecking pelasi juniorina Westfalia Soestin, Borussia Lipstadtin ja 1. FC Paderbornin paidoissa ennen siirtymistään Borussia Mönchengladbachiin 1983. Peliaikaa ei Gladbachissa kuitenkaan tullut toivotusti ja kahden kauden aikana hän pelasi vain kuusi ottelua. Hecking jätti Gladbachin 1985 siirtyen 2. Bundesliigassa pelanneeseen KSV Hessen Kasseliin. Hecking oli kasselilaisseuran avainpelaajia esiintyen viiden kauden aikana joukkueen paidassa 168 kertaa ja tehden 63 maalia.
Hecking jätti KSV Hessen Kasselin 1990, minkä jälkeen hän edusti Saksan alemmilla sarjatasoilla pelanneita joukkueita. 1996–1999 Hannover 96:tta edustanut Hecking pelasi uransa viimeisen kauden seuran verivihollisen Eintracht Braunschweigin paidassa. Hän lopetti uransa 35-vuotiaana kauteen 1999–2000.
Meriitit valmentajana

Regionalliga Nord: 2002
2. Bundesliiga
Hopeaa 2005
Saksan Cup: 2015
Vuoden jalkapallovalmentaja Saksassa: 2015
Muuta

Heckingillä on jalkapallotaustan lisäksi poliisin koulutus. Hän asuu viisilapsisen perheensä kanssa Bad Nenndorfissa, noin 25 kilometriä Hannoverista länteen. Toinen saksalaisvalmentaja Mirko Slomka on Heckingin hyvä ystävä ja yhden hänen lapsensa kummisetä.
Gino Bartali

Gino Bartali vuonna 1963.
Gino Bartali (18. heinäkuuta 1914 – 5. toukokuuta 2000 Ponte a Ema) oli italialainen maantiepyöräilijä, Fausto Coppin kova kilpakumppani. Bartali oli syvästi uskonnollinen, maaseutuvaltaisen Etelä-Italian kasvatti, Coppi puolestaan varttui teollistuneessa Pohjois-Italiassa. Heidän kaksintaistelunsa jakoi Italian kahteen leiriin.
Bartali voitti Italian ympäriajon vuosina 1936, 1937 ja 1946 sekä Ranskan ympäriajon 1938 ja 1948. Arvailujen varaan jää, kuinka monta Grand touria Bartali olisi voittanut, ellei Giro d'Italia olisi jäänyt toisen maailmansodan vuoksi ajamatta vuosina 1941-1945 ja Tour de France vuosina 1940-1946.
Bartali auttoi toisen maailmansodan aikana pelastamaan noin 800 juutalaisen hengen salakuljettamalla asiakirjoja ja valokuvia pyöräänsä kätkettynä. Syyskuussa 2013, 13 vuotta kuolemansa jälkeen, Yad Vashem-muistomerkki tunnusti Bartalin "Vanhurskaat kansakuntien joukossa" -ryhmään kuuluvaksi hänen pyrkimyksistään auttaa juutalaisia ​​toisen maailmansodan aikana.
Voittoja

Giro d'Italia 1936, 1937 ja 1946 (lisäksi toinen vuosina 1939, 1947, 1949 ja 1950)
Giro d'Italia di Guerra  1942
Tour de France: 1938 ja 1948 (lisäksi toinen vuonna 1949)
etappivoitot:
1937: 7. etappi
1938: 11. ja 14. etappi
1948: 1., 7., 8. 13., 14., 15. ja 19. etappi
1949: 16. etappi
1950: 11. etappi
Italian maantiepyöräilymestaruus 1935, 1937, 1940 ja 1952
Sveitsin ympäriajo: 1946 ja 1947
Giro di Lombardia: 1936, 1939 ja 1940
Milano–San Remo: 1939, 1940, 1947 ja 1950
Züri-Metzgete: 1946 ja 1948
Giri della Toscana: 1939, 1940, 1948, 1950 ja 1953
Giri del Piemonte: 1937, 1939 ja 1951
Giri dell'Emilia: 1952 ja 1953
Giri della Campania: 1940 ja 1945
Coppa Bernocchi: 1935
Tre Valli Varesine: 1938
Tour de Romandie: 1949
Baskimaan ympäriajo: 1935
Trofeo Matteotti: 1946
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ginettaccio - Vita e leggenda di Gino Bartali (italiaksi)
Museo del Ciclismo Gino Bartali (italiaksi)
Gino Bartali, Gino Oikeamielinen Velofilo-sivustolla 18.7.2015.
»Kun Gino Bartali Fausto Coppin roskiksia tonki» Velofilo-sivustolla 1.6.2016.
Col d’Aspin 1950: Bartalin kimppuun hyökätään Velofilo-sivusto 8.7.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Redwall

Redwall on Brian Jacquesin kirjoittama lastenkirjasarja luostarissa asuvista eläimistä. Sarjaan kuuluu kaksikymmentäkaksi kirjaa, joista tähän mennessä kymmenen on ilmestynyt suomeksi. Redwallin taru on fantasiakirjallisuutta antropomorfisten eläinten näkökulmasta. Tarinoiden keskiössä on kuvitteellinen Redwallin luostari, jossa asuvat moninaiset metsäneläimet, kuten hiiret, oravat, siilit ja myyrät. Luostaria ja sen lähiseutua uhkaavat usein monet tuholaiseläimet, joita vastaan on puolustauduttava. Luostarin eläimillä on oma kansallissankarinsa, hiirisoturi Martin. Vaikeina aikoina he turvautuvat Martinin henkeen ja tämän jälkeensä jättämään miekkaan, jota ovat pidelleet monen eläimen käpälät. Martin ilmestyy valitsemansa henkilön uneen, ja kertoo mitä olisi tehtävä Redwallin puolustamiseksi. Sammalkukkametsä on suuri metsä, jonka laidalla luostari kohoaa. Sammalkukkametsässä elää saukkoja, metsähiiriä, siilejä ja muita metsäneläimiä. Metsän läpi virtaa Sammaljoki, jolla veneillään kulkevat Possun päästäiset. Silloin tällöin metsässä liikkuu myös Salamandastronilta lähetettyjä jäniskaukopartioita. Luostarin lisäksi Salamandastronin vuorilinnoitus toimii kirjojen tapahtumapaikkana osittain kirjoissa Salamandastronin aarre, Pahan jälkeläinen, Sammalkukkametsän sota, Mariel, taistelija sekä Jänisten kaukopartio.
Nelvana on tehnyt Redwallin tarusta piirrosanimaatiosarjan televisioon. Piirrossarja käsittää kolme tuotantokautta kirjoista Soturi Matiaksen miekka, Mattimeo sekä Urhea Martin.  Sarjasta tullaan tekemään elokuva, joka on tarkoitus julkaista vuonna 2011. Redwallin taruista on julkaistu myös kirjoja, jotka eivät varsinaisesti kuulu sarjaan, kuten kuvakirjat The Great Redwall Feast ja A Redwall Winter's Tale. Kirjoja on käännetty useille kielille, muun muassa ruotsiksi, saksaksi, ranskaksi ja japaniksi.
Sarjaan kuuluvat kirjat > Suomennetut osat

Soturi Matiaksen miekka (suom. 1998, Redwall 1986)
Sammalkukkametsän sota (suom. 1999, Mossflower 1988)
Mattimeo (suom. 1999, Mattimeo 1989)
Mariel, taistelija (suom. 2000, Mariel of Redwall 1991)
Salamandastronin aarre (suom. 2000, Salamandastron 1992)
Urhea Martin (suom. 2001, Martin the Warrior 1993)
Kellonvalaja (suom. 2001, The Bellmaker 1994)
Pahan jälkeläinen (suom. 2002, Outcast of Redwall 1995)
Jalokivien jäljillä (suom. 2002, The Pearls of Lutra 1996)
Jänisten kaukopartio (suom. 2003, The Long Patrol 1997)
Sarjaan kuuluvat kirjat > Suomentamattomat osat

Marlfox (1998)
The Legend of Luke (1999)
Lord Brocktree (2000)
The Taggerung (2001)
Triss (2002)
Loamhedge (2003)
Rakkety Tam (2004)
High Rhulain (2005)
Eulalia (2007)
Doomwyte (2008)
The Sable Quean (2010)
The Rogue Crew (2011)
Aiheesta muualla

Kirjasarjan kotisivut (englanniksi)
Redwall-wiki (englanniksi)
Paula Havaste: Urhea Martin. Helsingin Sanomat 1.8.2001.
Redwallin taru -sarja
Soturi Matiaksen miekka
Sammalkukkametsän sota
Mattimeo
Mariel, taistelija
Salamandastronin aarre
Urhea Martin
Kellonvalaja
Pahan jälkeläinen
Jalokivien jäljillä
Jänisten kaukopartio
Eberbach

| Eberbach |
| --- | --- |
 vaakuna
 Eberbach
 Koordinaatit: 49°28′N, 08°59′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Karlsruhe
Piirikunta:  Rhein-Neckar-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  81,17 km²
Korkeus:  134 m
Väkiluku (30.6.2022):  14 517
 – Väestötiheys:  179 as./km²
 
 www.eberbach.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eberbach [ˈeːbɐbax] on kaupunki Lounais-Saksassa, Baden-Württembergin osavaltion pohjoisosassa Neckar-joen varrella. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 14 517 asukasta.
Maantiede

Eberbach sijaitsee Baden-Württembergin osavaltion pohjoisosassa Neckar-joen laaksossa keskellä Odenwaldin keskivuoristoaluetta. Kaupungin kupeessa sijaitsee 626  metriä korkea Katzenbuckel, Odenwaldin korkein vuori. Lähin suurkaupunki on Heidelberg, joka sijaitsee 33 kilometriä länteen. Eberbach kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan, joka on osa Rein-Neckar-kolmion metropolialuetta.
Eberbachin naapurikaupungit ja -kunnat ovat Mudau koillisessa, Waldbrunn idässä, Zwingenberg kaakossa, Neunkirchen etelässä, Schönbrunn lounaassa, Hirschhorn lännessä, Rothenberg luoteessa sekä Beerfelden ja Hesseneck pohjoisessa. Neljä viimeisintä kuuluvat Hessenin naapuriosavaltioon.
Eberbachin kokonaispinta-ala on 81,17 neliökilometriä, josta kolme neljäsosaa on metsän peittämää. Kaupungin alueeseen kuuluvat varsinaisen Eberbachin kantakaupungin lisäksi Brombachin, Friedrichsdorfin, Lindachin, Pleutersbachin, Rockenaun, Badisch Igelsbachin, Gaimühlen, Unterdielbachin ja Badisch Schöllenbachin kaupunginosat. Igelsbachin ja Schöllenbachin kylät ovat kummatkin jaettu Eberbachiin kuuluvaan Badenin puoliseen ja Hessenin puoliseen osaan: Hessisch Igelsbach on Hirschhornin kaupunginosa, Hessisch Schöllenbach kuuluu Hesseneckin kuntaan.
Historia

Eberbachin nykyisin enää rauniona säilynyt linna rakennettiin jo 1000-luvulla. Eberbachin kaupungin perustamisajankohtana pidetään kuitenkin vasta vuotta 1227. Tällöin Saksan kuningas Henrik (VII) sai Wormsin piispalta Eberbachin linnan läänityksenä. Oletetaan että samoihin aikoihin perustettiin kaupunki linnan kupeeseen. Ensimaininta Eberbachista kaupunkina on kuitenkin vasta vuodelta 1321.
Kun Henrik vuonna 1235 menetti valtataistelun isäänsä keisari Fredrik II:ta vastaan ja joutui vankeuteen, Eberbach siirtyi suoraan pyhän saksalais-roomalaisen keisarin alaisuuteen, eli siitä tuli niin sanottu vapaa valtakunnankaupunki. Kuitenkin jo vuonna 1297 kaupunki menetti tämän statuksen ja vaihtoi useampaan kertaan omistajaansa, kunnes se siirtyi vuonna 1330 Kurpfalzin alaisuuteen.
Nähtävyydet

Eberbachin nähtävyyksiin kuuluu sen vanhakaupunki, jota ympäröi keskiaikainen kaupunginmuuri. Muurin kaikki neljä tornia ovat säilyneet: Pulverturm ("ruutitorni") ja Rosenturm ("ruusutorni") ovat 1200-luvulta, Blauer Hut ("sininen hattu") ja Haspelturm 1300-luvulta. Eberbachin vanhankaupungin keskipiste on Alter Markt eli vanha tori, jota reunustavat hotelli "Zum Karpfen" julkisivumaalauksineen ja kaupunginmuseo, joka rakennettiin alun perin vuonna 1824 raatihuoneena. Vanhin kokonaisena säilynyt Eberbachin vanhankaupungin ristikkotaloista on vuodelta 1470. Hyvin säilynyt vanha kylpylä, sekin 1400-luvulta, toimii nykyään hotellina. Paikallista viininviljelyyn liittyvää tynnyrinvalmistusperinnettä esittää Eberbachin tynnyrinvalmistusmuseo (Küferemuseum).
Vanhankaupungin ulkopulella sijaitsevat Eberbachin kaksi suurinta kirkkoa: Evankelinen Mikaelin kirkko (Michaelskirche) vuodelta 1836 sekä vuosina 1884–1887 renessanssityylissä rakennettu katolinen pyhän Johannes Nepomukin kirkko. Kaupungin yläpuolella vuoren rinteessä seisoo Eberbachin linnan raunio.
Panoraamakuva

Eberbachin Panoraama
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eberbach Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnan kaupungit ja kunnat
Altlußheim
Angelbachtal
Bammental
Brühl
Dielheim
Dossenheim
Eberbach
Edingen-Neckarhausen
Epfenbach
Eppelheim
Eschelbronn
Gaiberg
Heddesbach
Heddesheim
Heiligkreuzsteinach
Helmstadt-Bargen
Hemsbach
Hirschberg an der Bergstraße
Hockenheim
Ilvesheim
Ketsch
Ladenburg
Laudenbach
Leimen
Lobbach
Malsch
Mauer
Meckesheim
Mühlhausen
Neckarbischofsheim
Neckargemünd
Neidenstein
Neulußheim
Nußloch
Oftersheim
Plankstadt
Rauenberg
Reichartshausen
Reilingen
Sandhausen
Schönau
Schönbrunn
Schriesheim
Schwetzingen
Sinsheim
Spechbach
St. Leon-Rot
Waibstadt
Walldorf
Weinheim
Wiesenbach
Wiesloch
Wilhelmsfeld
Zuzenhausen
Eberbachin kantakaupunki Neckar-joen varrella
Hotelli "Zum Karpfen" vanhan torin reunalla
Viiruselkäorneero

| Viiruselkäorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Spartonoica  Peters, 1950
Laji::  maluroides
Kaksiosainen nimi
 Spartonoica maluroides  (D’Orbigny & Lafresnaye, 1837) 

Katso myös
   Viiruselkäorneero Wikispeciesissä   Viiruselkäorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiruselkäorneero, aikaisemmalta nimeltään peukaloisokapyrstö (Spartonoica maluroides) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viiruselkäorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Viiruselkäorneero elää murto- tai makeavetisillä marskimailla, joilla on laaja-alaisia piikkiputki- (Eryngium) ja kaislakasvustoja (Scirpus).
Luis Ocaña

Luis Ocaña Ranskan ympäriajoissa vuonna 1973.
Luis Ocaña (9. kesäkuuta 1945 – 19. toukokuuta 1994) oli espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Espanjan ympäriajon 1970 ja Ranskan ympäriajon 1973.
Ocaña syntyi Cuencan maakunnassa. Hän teki itsemurhan Ranskassa kärsittyään hepatiitti C -tartunnasta ja rahahuolista.
Aiheesta muualla

Merckx, maahan! Luis Ocañan raivo sivustolla Velofilo.fr – Tour de Francen tiimoilta (19.5.2016).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Geli Raubal

| Geli Raubal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1908 Linz, Itävalta-Unkari
Kuollut: 18. syyskuuta 1931 (23 vuotta) München, Weimarin tasavalta
Sukulaiset:  Adolf Hitler (setä)
Muut tiedot
Koulutus: Ludwig-Maximilians-Universität München
Geli (Angelika) Raubal (4. kesäkuuta 1908 – 18. syyskuuta 1931) oli Adolf Hitlerin sisarpuolen, Angela Hitlerin ja tämän miehen Leo Raubalin tytär. Hitlerin sisar ryhtyi vuonna 1928 hänen taloudenhoitajakseen, jolloin Geli Raubal eli Hitlerin kanssa samassa asunnossa Obersalzbergissa ja Wienissä. 23-vuotias Geli Raubal löydettiin kuolleena Hitlerin asunnosta Münchenistä 8. syyskuuta 1931, ammuttuna Hitlerin aseella. Hitler itse oli matkustanut Hampuriin.
Hän teki ilmeisesti itsemurhan mustasukkaisuudesta Hitlerin toista naisystävää Eva Braunia kohtaan. Vaihtoehtoinen syy Geli Raubalin itsemurhaan saattoi olla Hitlerin parafiliat häntä kohtaan. Yksi teoria väittää Gelin ampuneen itsensä riideltyään Hitlerin kanssa.
Luettelo vuonna 1929 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1929 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

11. tammikuuta – Elfrida Andrée, ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari, tuomiokirkkourkuri ja feministi (s. 1841)
14. tammikuuta – Sergei Nilus, venäläinen uskonnollinen kirjailija, mystikko ja salaliittoteoreetikko (s. 1862)
15. tammikuuta – Maini Askolin, suomalainen mesenaatti, perijätär ja Suomen rikkain nainen (s. 1890)
Helmikuu

15. helmikuuta – Kyösti Auer, suomalainen varatuomari, asianajaja ja senaattori (s. 1865)
Maaliskuu

8. maaliskuuta – Iisakki Järvenpää, suomalainen puukkoseppä ja puukkotehtailija (s. 1859)
15. maaliskuuta – Ellef Ringnes, norjalainen liikemies (s. 1842)
25. maaliskuuta – Otokar Březina (oik. Václav Ignác Jebavý), tšekkiläinen kirjailija (s. 1868)
Huhtikuu

14. huhtikuuta – Emil Peltonen, suomalainen räätäli ja ammattiyhdistysaktiivi (s. 1881)
21. huhtikuuta – Christian Holtermann Knudsen, norjalainen sosiaalidemokraattisen työväenliikeen pioneeri (s. 1845)
23. huhtikuuta – Rudolf Nilsen, norjalainen runoilija (s. 1901)
Toukokuu

2. toukokuuta – Gyula Vargha, unkarilainen taloustieteilijä ja runoilija (s. 1853)
11. toukokuuta – Jozef Murgaš, slovakialainen pappi, taidemaalari, keksijä ja langattoman viestinnän pioneeri (s. 1864)
15. toukokuuta – Rebeca Matte Bello, chileläinen kuvanveistäjä (s. 1875)
16. toukokuuta – Antero Arho, suomalainen tuomari, asianajaja, varatuomari, poliitikko ja kansanedustaja (SDP) (s. 1870)
Kesäkuu

11. kesäkuuta – Gyula Andrássy nuorempi, unkarilainen kreivi, poliitikko ja Itävalta-Unkarin ulkoministeri 1918 (s. 1860)
14. kesäkuuta − Hugo Åström, suomalainen insinööri, kenkätehtailija ja toimitusjohtaja (s. 1879)
18. kesäkuuta – Carlo Airoldi, italialainen kestävyysjuoksija (s. 1869)
26. kesäkuuta – Amandus Adamson, virolainen kuvanveistäjä ja akateemikko (s. 1855)
Heinäkuu

12. heinäkuuta – Robert Henri (synt. Robert Henry Cozad), yhdysvaltalainen taidemaalari (s. 1865)
13. heinäkuuta – Konstantin Arabažin, ukrainalais-venäläinen kirjallisuudentutkija, filologi ja professori (s. 1866)
25. heinäkuuta – Matti Aikio, norjansaamelainen kirjailija ja toimittaja (s. 1872)
Elokuu

1. elokuuta – Gregers Gram, norjalainen poliitikko (s. 1846)
4. elokuuta – Carl Auer von Welsbach, itävaltalainen kemisti, fyysikko, harvinaisten maametallien tutkija ja kaasuvalaistuksen kehittäjä (s. 1858)
10. elokuuta – Bruno Lucander, suomalainen toimitusjohtaja, konsuli ja Aero Oy:n (nykyinen Finnair) perustaja (s. 1882)
Syyskuu

7. syyskuuta – Veikko Leuku, suomalainen päätoimittaja (s. 1891)
7. syyskuuta – Ida Vihuri, suomalainen poliitikko ja kansanedustaja (SDP) (s. 1882)
Lokakuu

30. lokakuuta – Eero Könni, suomalainen sotilaslentäjä ja liikemies (s. 1895)
31. lokakuuta – António José de Almeida, Portugalin presidentti 1919–1923 ja pääministeri 1916–1917 (s. 1866)
Marraskuu

1. marraskuuta – Mikael Lindén, suomalainen opettaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies (s. 1853)
3. marraskuuta – Olav Aukrust, norjalainen runoilija ja antroposofi (s. 1883)
9. marraskuuta – Emil Almberg, suomalainen lyseon lehtori, rehtori, kirjailija, päätoimittaja ja kirjallisuuden suomentaja (s. 1852)
18. marraskuuta – Torleiv Hannaas, norjalainen filologi (s. 1874)
24. marraskuuta – Werner Aro, suomalainen räätäli, luennoitsija, poliitikko ja kansanedustaja (SDP) (s. 1873)
30. marraskuuta – Bianca Ambrosetti, italialainen voimistelija ja olympiamitalisti (s. 1914)
Joulukuu

21. joulukuuta – Aino Lindeman, suomalainen agronomi ja liikemies (s. 1866)
26. joulukuuta – Pekka Ahmavaara, suomalainen poliitikko, valtiopäivämies, kansanedustaja (Nuorsuomalainen puolue, Kokoomus), pankinjohtaja ja kunnallisneuvos (s. 1862)
30. joulukuuta – Susanne von Nathusius, saksalainen muotokuvamaalari (s. 1850)
Choa Chu Kangin asema

Choa Chu Kang on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Choa Chu Kangin alueella Singaporen läntisellä suuralueella. Sitä käyttävät North South Linen junat sekä Bukit Panjangin Light Rail Transit -pikaraitiotie. Se avattiin 10. maaliskuuta 1990. LRT-raitiotie alkoi kulkea asemalta 6. marraskuuta 1999.
Choa Chu Kang on suunnitellun Jurong Region Linen pääteasema.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna |  | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
North South Line
| NS1 Jurong East | 5:40 |  | 6:03 |  | 0:49 |  |  |
| NS28 Marina South Pier | 5:25 |  | 5:44 |  | 22:55 |  |  |
| NS27 Marina Bay | – |  | – |  | 23:01 |  |  |
| NS19 Toa Payoh | – |  | – |  | 23:37 |  |  |
| NS16 Ang Mo Kio | – |  | – |  | 0:26 |  |  |
Bukit Panjangin LRT
| BP14 Ten Mile Junction | 5:13 |  | 5:32 |  | 0:55 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Choa Chu Kangin asema Wikimedia Commonsissa
Choa Chu Kangin asema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Bukit Gombak | North South Line | Seuraava asema: Yew Tee |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: pääteasema | Bukit Panjangin LRT | Seuraava asema: South View |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Choa Chu Kang MRT/LRT Station
LRT-juna Choa Chu Kangissa.
Käännös suomeksi
Safiya bint Huyai

Khaybarin taistelu (Kuva vuodelta 1910)
Safiya bint Huyai (arab. صَفِيَّة ٱبْنَت حُيَيّ‎, 610 – 670 tai 672) oli yksi islamin profeetta Muhammedin vaimoista, syntyperältään juutalainen. Häntä kunnioitetaan eräiden muiden Muhammedin vaimojen tavoin nimellä "uskovien äiti". Nimitys on varattu niille, joiden nimi esiintyy hadithien kertojaketjuissa. Safiya esiintyy niistä kahdeksassa.
Muhammed valitsi Safiyan sotasaaliikseen vallattuaan Khaibarin taistelussa juutalaiskaupungin vuonna 628. Hän otti tämän puolisokseen Ibn Hishamin kertoman mukaan vielä taistelukentällä juutalaisten ruumiiden keskellä. Muhammed antoi kiduttaa ja sitten tappaa Safiyan puolison, Kinana ibn ar-Rabin, koska tämä ei paljastanut heimonsa aarrekätköä. Muhammed oli järjestyksessä Safiyan kolmas aviomies. Muhammed oli tällöin 58-vuotias ja Safiya 17-vuotias. Perimätieto kertoo, että Safiya sanoi: "En ollut edes seitsemäntoista, tai juuri ja juuri, sinä yönä, jolloin astuin profeetan huoneeseen."
Ibn Umar al Waqidi kertoi Kathir ibn Zaidille, joka kertoi al-Walidille, joka kertoi Abu Hurairalle, että profeetan nukkuessa Safiyan kanssa Abu Aiub valvoi miekkoineen oven ulkopuolella. Kun hän näki profeetan aamulla, hän tervehti tätä sanomalla "Allahu akbar!" Hän lisäsi: "Oi Jumalan lähettiläs, menit juuri naimisiin tämän nuoren naisen kanssa, jonka isän, veljen ja miehen olet tappanut. Niinpä en luottanut häneen." Profeetta vastasi. "Hyvä".
Ei ole varmuutta, onko Safiya historiallinen henkilö, sillä häntä koskevat tiedot ilmestyvät kirjallisuuteen vasta 700-luvun lopulla Ibn Ishaqin teoksessa eli sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Tott

Tott-suvun vaakuna
Tott oli ruotsalais-suomalainen, tanskalaisesta Thott-suvusta haarautunut ylimyssuku. Suvun Suomessa 1500- ja 1600-luvuilla asunut haara käytti siuntiolaisen sukukartanonsa, Sjundbyn kartanon mukaan nimeä Tott af Sjundby. Suvun kantaisä oli tanskalaissyntyinen valtaneuvos Axel Pedersen Tott, jonka pojat olivat erittäin vaikutusvaltaisia Kalmarin unionin aikana. Suomalainen sukuhaara, joka polveutui Axel Pedersen Tottin Ruotsiin asettuneista jälkeläisistä, sai kreivin arvoon korotettuna Kaarleporin kreivikunnan vuonna 1652. Kuningatar Kristiina lahjoitti suosikilleen Klaus Åkenpoika Tottille Maksamaalla sijainneen Tottesundin kartanon vuonna 1652. Suomessa asunut Tottin sukuhaara sammui nuoremman Klaus Åkenpoika Tottin kuollessa vuonna 1674.