stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petrus Plancius
Elämä ja ura

Saksassa ja Englannissa suoritettujen teologisten opintojen jälkeen Plancius saarnasi Flanderissa ja Brabantissa 1576, Mechelenin lähellä 1577, Leuvenissa ja tuli saarnamieheksi Brysseliin 1578. Kun Parman herttua Alessandro Farnese, Espanjan kuningas Filip II:n Alankomaiden kenraalikuvernööri, valtasi kaupungin vuonna 1585, Plancius pakeni Hollantiin ja ryhtyi samana vuonna Alankomaiden reformoidun kirkon pastoriksi Amsterdamissa, jossa hän teki itsensä tunnetuksi puolustamalla intohimoisesti reformoituja oppeja luterilaisia ja arminolaisia vastaan.
Planciuksen osallistuminen Alankomaiden 1500-luvun lopun merellisen laajentumisen valmisteluun oli merkittävää. Hän oli hyvin perehtynyt maantieteeseen ja ylsi merkittäviin saavutuksiin myös kartanpiirtämisessä. Vuonna 1590 Plancius teki viisi karttaa alankomaalaista Raamatun painosta varten. Kaksi vuotta myöhemmin hän laati tunnetun maailmankartan: Nova et exacta terrarum orbis tabula geographica ac hydrographica.
Hollantilaiset merenkulkijat ja kauppiaat noudattivat huomattavasti hänen neuvojaan luodessaan uusia reittejä Kiinaan, ja Planciuksen kerrotaan piirtäneen ensimmäisten Intiaan suuntautuneiden matkojen merikartat. Hän innoitti tuotoksillaan Willem Barentsin ja Henry Hudsonin retkikunnat Koillis- ja Luoteisväylän tutkimiseksi. Vuonna 1602 Plancius nimitettiin Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian kartografiksi.
Plancius työskenteli eteläisen tähtitaivaan kartoittamisen parissa. Hän opetti merenkulkijoille, erityisesti Pieter Dircksz Keyserille, mutta myös muille merimiehille, miten tähtien sijainnit mitattiin astrolabilla, ja opasti heitä kartoittamaan eteläistä taivasta. Vuosina 1595–1597 hän luetteloi merenkulkijoiden avulla 135 aiemmin kartoittamatonta tähteä eteläiseltä taivaalta. Jotta merenkulkijat löytäisivät uudet tähdet, hän nimesi 12 uutta tähdistöä. Vuonna 1603 tähdistöt sisällytettiin Johannes Bayerin Uranometriaan.
Orbis Terrarum
Nova Francia
Insulae Moluccae (Molukit)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petrus Plancius Wikimedia Commonsissa
Paul Paavela

| Paul Paavela |
| --- | --- |
 1960
Suomen valtiovarainministeri
 Miettusen II hallitus 30.11.1975–26.5.1976 Sorsan II hallitus 15.5.1977–26.5.1979  
Edeltäjä:  Heikki Tuominen Esko Rekola
Seuraaja:  Esko Rekola Ahti Pekkala
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1931 Suojärvi
Kuollut: 19. toukokuuta 1980 (49 vuotta) Vihti
Ammatti:  Pääjohtaja
Tiedot
Puolue:  SDP
Paul Paavela (13. huhtikuuta 1931 Suojärvi – 19. toukokuuta 1980 Vihti) oli rautatiehallituksen pääjohtaja ja sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri 1970-luvulla.
Ura

Paavela pääsi ylioppilaaksi 1951 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1955, lainopin lisensiaatin tutkinnon 1957 sekä sai varatuomarin arvon 1959. Paavela toimi patentti- ja rekisterihallituksen osastosihteerinä 1956, puolustusministeriön kamreerina 1956–1958, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön esittelijänä 1958–1961 ja nuorempana hallitussihteerinä 1961–1962. Valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkönä Paavela oli 1967–1971, valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1969–1973 ja 1973–1974 sekä rautatiehallituksen pääjohtajana vuodesta 1973 lähtien.
Paavela oli valtiovarainministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979.
Yksityiselämä

Paul Paavela oli viestintäneuvos Jaakko Paavelan isoveli.
Aiheesta muualla

Paavela, Paul hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Heikki Tuominen Esko Rekola | Suomen valtiovarainministeri 1975−1976 1977−1979 | Seuraaja: Esko Rekola Ahti Pekkala |
Pietro Perugino
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietro Perugino Wikimedia Commonsissa
Pavlo Tutšapskyi

Pavlo Tutšapskyi
Pavlo Tutšapskyi, ukr. Павло Тучапський, (15. tammikuuta 1869 Besidka, Taraštšan piiri, Kiovan kuvernementti – 4. heinäkuuta 1922 Kiova) oli ukrainalainen poliitikko.
Tutšapskyi kävi Galaganin kimnaasin ja korkeampia oppilaitoksia Kiovassa. Hän oli Myh'ailo Drahomanovin kannattaja ja keskeisiä Venäjän sosialidemokraattisen työväenpuolueen perustajia. Hän oli sen ensimmäisessä kongressissa 1898 delegaattina ja edusti Kiovan työväenluokan vapautuksen puolesta taistelevaa liittoa. Hän oli 1904 Spilkan (Ukrainan sosialidemokraattinen liitto) aktivisti ja ideologi ja ajoi Ukrainan autonomiaa. Hän oli 1905 Lvivissä ilmestyneen kuukausijulkaisun Pravdan päätoimittaja. Hän erosi bolsevikeista 1910, alkoi työskennellä venäläisten mensevikkien kanssa ja jatkoi Ukrainan itsenäisyystaistelun (1917–1920) aikana. Hän työskenteli 1921–1922 kirjastonhoitajana Kiovassa Ukrainan tiedeakatemian kirjastossa. Hän kirjoitti Drahomanovista artikkeleita Ukrajinaan (1926, no. 2–3) ja nimimerkillä E. S. Taras Ševtšenkon ihanteista ja Ukrainan todellisuudesta kirjasen, joka alun perin ilmestyi Narod-nimisessä julkaisussa,. Hänen muistelmansa ilmestyivät 1923.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavlo Tutšapskyi Wikimedia Commonsissa
Pekka Turpeinen (pormestari)

Pekka Edvard Turpeinen (13. kesäkuuta 1874 Oulu – 29. marraskuuta 1941 Oulu) oli suomalainen tuomari joka toimi Tornion ja Oulun pormestarina.
Turpeisen vanhemmat olivat kauppias Johan Turpeinen ja Ulrika Elvira Vilander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1892 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen ylemmän hallintotutkinnon 1898 ja yleisen oikeustutkinnon 1900. Turpeinen sai varatuomarin arvon 1903.
Turpeinen toimi lääninkonttoristina Oulussa 1895–1905 ja hän oli Tornion pormestari 1905–1910 ja Oulun kunnallispormestari 1910–1918. Viimeksi Turpeinen oli Kemin tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1918 alkaen.
Pekka Turpeinen oli naimisissa 1931–1940 pankkivirkailija Anna Helena Lindforsin kanssa joka kuoli talvisodan aikana Oulun pommituksessa 1. tammikuuta 1940 saatuaan sydänhalvauksen pommin räjähdyksen säikäyttämänä.
Petrus Melartopaeus

Petrus Henrici (Pietari) Melartopaeus (ruots. Per Henriksson Melartopaeus; k. 18. huhtikuuta 1610 Mariestad, Ruotsi) oli suomalainen pappi, joka toimi Turun tuomiorovastina vuosina 1594–1605 sekä Mariestadin superintendenttinä 1605–1610. Hän oli Suomen tärkeimpiä kirkollisia vaikuttajia Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikana.
Melartopaeuksen sanoittamat virret nykyään

Nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on jäljellä yksi Melartopaeuksen suomennos, virsi 95 "Te kristityt, nyt juhlikaa", joskin kieliasultaan uudistettuna. Saman virren toinen käännös on Ruotsin kirkon virsikirjassa  virsi 466 "Te kristityt, nyt juhlikaa". Kirjassa on myös toinen Melartropeuksen suomentama virsi, sekin uudelleen muokattuna, virsi 433 I"n dulci jubilo jo laulu kaikukoon". Samasta alkutekstistä on muodostettu Suomen ev. lut. kirkon virsikirjan virsi 18 "Nyt ilovirttä veisaten".
Pianosonaatti nro 1 (Beethoven)

Ludwig van Beethoven sävelsi ensimmäisen pianosonaattinsa f-molli op. 2 vuonna 1795. Teos julkaistiin vuonna 1797. Se on omistettu Joseph Haydnille, jonka johdolla Beethoven ensimmäisen pianosonaattinsa säveltämisen aikoihin opiskeli. Teos kestää noin 19 minuuttia. Sen ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen.
Osat

Teoksessa on neljä osaa:
Allegro
Adagio
Menuetto
Prestissimo.
Artur Schnabelin tulkitsemana
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.1, Op.2/1 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Teoksen ensimmäinen osan alku.
Pekka Turunen

| Pekka Turunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. tammikuuta 1967 (ikä 57) Mikkeli
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1989–
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Ylennykset:  eversti 2015 prikaatikenraali 2023
Aiheesta muualla
CV
Vilho Pekka Turunen (s. 26. tammikuuta 1967 Mikkeli) on suomalainen prikaatikenraali, joka on toiminut marraskuun 2023 alusta Pääesikunnan tiedustelupäällikkönä.
Turunen suoritti upseerin tutkinnon Kadettikoulussa vuosina 1987–1990. Hän on toiminut urallaan aiemmin muun muassa osastopäällikkönä Puolustusvoimien tiedustelulaitoksessa 2014–2015, apulaisosastopäällikkönä Pääesikunnan tiedusteluosastolla 2015–2019 sekä Suomen puolustusasiamiehenä Puolaan ja Ukrainaan 2007–2010 sekä Venäjälle ja Valko-Venäjälle 2019–2022. Vuosina 2022–2023 hän toimi ainelaitosjohtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa.
Pedro Lamy

| Pedro Lamy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  José Pedro Lamy Viçoso
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1972 (ikä 52)
Kansalaisuus:   Portugali
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1993–1996
Talli(t):  Lotus, Minardi
Kilpailuja:  32
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  1
Ensimmäinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1993
Viimeinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 1996
José Pedro Lamy Viçoso eli Pedro Lamy (s. 20. maaliskuuta 1972) on portugalilainen autourheilija. Hän on ensimmäinen Formula 1 -sarjassa pisteitä kerännyt portugalilainen. Lamy syntyi Portugalissa Aldeia Galega -kylässä, joka on kylä lähellä Alnqueraa.
Ura

Kartingin jälkeen Lamy voitti Portugalin Formula Ford -sarjan mestaruuden debyyttikaudellaan 1989 17 vuoden iässä. Domingos Piedadesta tuli Lamyn manageri, ja Lamy siirtyi Formula Opel Lotus -sarjaan ja voitti mestaruuden toisella yrittämällään kaudella 1991. Piedaden avulla Lamy siirtyi Saksaan kilpailemaan paikallisiin Formula 3 -sarjoihin. Hän liittyi Willi Weberin talliin ja voitti mestaruuden vuonna 1992. Kyseisellä kaudella hän voitti Zandvoortissa järjestetyn Marlboro Masters -kilpailun ja sijoittui toiseksi Macaun Grand Prix'ssa. Vuonna 1993 Lamy kilpaili Crypton Engineerin -tallissa Formula 3000 -sarjassa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi yhden pisteen päähän mestarista Olivier Panisista.
Samana vuonna Lamy sai mahdollisuuden kilpailla Formula 1 -sarjan kauden neljässä viimeisessä kilpailussa korvaten loukkaantunutta Alessandro Zanardia Lotus-tallissa. Hän ei kerännyt yhtään pisteitä, mutta allekirjoitti tallin kanssa sopimuksen kaudeksi 1994. Lamylta kuitenkin murtuivat molemmat jalat Silverstonen radalla ajetuissa testeissä, ja hän joutui olemaan sivussa kilpailuista yli vuoden. San Marinon (Imola) kilpailun startissa Lamy ajoi Lotus Mugenilla lähtöruutuun jääneen JJ Lehdon Benettonin vasempaan takakulmaan joutuen keskeyttämään kilpailun alkuunsa. Kuntoutuksen jälkeen hän onnistui allekirjoittamaan sopimuksen Minardi-tallin kanssa kauden 1995 jälkimmäisen puoliskon kilpailuihin korvaten Pierluigi Martinia. Lamy onnistui keräämään tallin kauden ainoan pisteen kauden päättävässä Australian Grand Prix'ssa. Piste jäi Lamyn ainoaksi. Hän jäi Minardille kaudeksi 1996, mutta talli ei ollut kovinkaan kilpailukykyinen. Kauden jälkeen Lamy lopetti F1-uransa.
Lamy siirtyi FIA GT Championship -sarjaan, jossa hän voitti GT2-luokan mestaruuden vuonna 1998 Oreca Dodge Viperilla. Sittemmin Lamy kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa ja DTM-sarjassa. DTM:ssä ollessaan hän ajoi Mercedesillä, mutta ei ollut tyytyväinen talliin, joten hän vaihtoi Zakspeed-talliin. Kyseisessä tallissa ollessaan hän onnistui voittamaan Nürburgringin 24 tunnin ajon kaksi kertaa putkeen (2002 ja 2003). Lamy voitti V8STAR-tittelin vuonna 2003. Vuonna 2004 hän kilpaili BMW Motorsportissa muutamissa tapahtumissa ja voitti GTS-luokan Le Mans Endurance Series -sarjassa.
Nykyisin Lamy kilpailee Aston Martinin GT-autolla FIA World Endurance Championship -kestävyysluokassa.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Talli | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Lotus | RSA  | BRA  | EUR  | SMR  | ESP  | MON  | CAN  | FRA  | GBR  | GER  | HUN  | BEL  | ITA 11 | POR Kesk. | JPN 13 | AUS Kesk. |   | Lotus | - | 0 |
| 1994 | Lotus | BRA 10 | PFC 8 | SMR Kesk. | MON 11 | ESP  | CAN  | FRA  | GBR  | GER  | HUN  | BEL  | ITA  | POR  | EUR  | JPN  | AUS  |   | Lotus | - | 0 |
| 1995 | Minardi | BRA  | ARG  | SMR  | ESP  | MON  | CAN  | FRA  | GBR  | GER  | HUN 9 | BEL 10 | ITA Kesk. | POR Kesk. | EUR 9 | PFC 13 | JPN 11 | AUS 6 | Minardi | 18. | 1 |
| 1996 | Minardi | AUS Kesk. | BRA 10 | ARG Kesk. | EUR 12 | SMR 9 | MON Kesk. | ESP Kesk. | CAN Kesk. | FRA 12 | GBR Kesk. | GER 12 | HUN Kesk. | BEL 10 | ITA Kesk. | POR 16 | JPN 12 |   | Minardi | - | 0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro Lamy Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Peer Gynt (baletti)

Anitran tanssi baletista Peer Gynt esittäjänä Społeczna Szkoła Baletowa w Częstochowie.
Peer Gynt on baletti, jonka koreografian loi John Neumeier. Libretto perustuu löyhästi Henrik Ibsenin näytelmään, mutta Neumeier ei käyttänyt Edvard Griegin tunnettua näyttämömusiikkia, vaan musiikin balettiin sävelsi Alfred Schnittke. Baletissa on kolme näytöstä. Teos kantaesitettiin sen tilanneessa Hampurin valtionoopperassa vuonna 1989.
Pianosonaatti nro 1 (Mozart)

Wolfgang Amadeus Mozartin ensimmäinen pianosonaatti C-duurissa (KV 279) on yksi niistä pianosonaateista, jotka hän sävelsi ollessaan Münchenissä alkuvuodesta 1775. Mozart aloitti sonaattien säveltämisen näin myöhään mahdollisesti siitä syystä, että hänen suojelijoillaan Salzburgissa ei ollut mielenkiintoa kosketinsoitonsoolokappaleita kohtaan.
Ennen ensimmäistä pianosonaattiaan Mozart oli jo säveltänyt muunnelmia.
Osat

Sonaatti koostuu kolmesta osasta:
Allegro (C-duuri)
Andante (F-duuri)
Allegro (C-duuri)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Digital Mozart Edition: Nuotit
Petos (täsmennyssivu)

Petos voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
petos, rikos
Petos, suomalainen rap-artisti
Petos, Dragonlance-kirjasarjaan kuuluva teos
Petos (engl. Betrayal), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1983
Petos, suomalainen elokuva vuodelta 1988.
Petos, tanskalainen televisiosarja vuodesta 2016 alkaen
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Petos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Petosen hyppyrimäet

| Petosen hyppyrimäet |
| --- | --- |
 Mäet lokakuussa 2013
Sijainti
Paikkakunta:  Kuopio,  Suomi
Koordinaatit:  62°50′25.36″N, 027°37′0.31″E
Avattu:  1980-luku
Suljettu:  Käyttämätön
Muut mäet:  K14
Seura:  Puijon Hiihtoseura
Petosen hyppyrimäki
K-piste:  28 metriä
Muovitus:  Ei
Petosen hyppyrimäet oli mäkihypyn suorituspaikka, joka sijaitsee Kuopion Petosella. Mäet ovat tällä hetkellä hyppykelvottomia.
Kuopion kaupunki rakennutti Petosen hyppyrimäet 1980-luvun lopussa.
Paul Painlevé

| Paul Painlevé |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 12. syyskuuta 1917–16. marraskuuta 1917  
Presidentti:  Raymond Poincaré
Edeltäjä:  Alexandre Ribot
Seuraaja:  Georges Clemenceau
 17. huhtikuuta 1925–28. marraskuuta 1925  
Presidentti:  Gaston Doumergue
Edeltäjä:  Édouard Herriot
Seuraaja:  Aristide Briand
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1863 Pariisi, Ranska
Kuollut: 29. lokakuuta 1933 (69 vuotta) Pariisi, Ranska
Tiedot
Puolue:  PRS
Paul Painlevé (5. joulukuuta 1863 Pariisi – 29. lokakuuta 1933 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko ja poliitikko, joka toimi lyhyen aikaa Ranskan pääministerinä vuosina 1917 ja 1925.
Matemaatikko

Painlevé opiskeli École Normale Supérieuressa, valmisteli funktioteoriaa käsitelleen väitöskirjansa Göttingenin yliopistossa Saksassa ja väitteli Pariisissa 1887. Samana vuonna hänet nimitettiin professoriksi Lilleen. Painlevé palasi Pariisiin ja toimi opettajana École Polytechniquessa vuodesta 1892, Collège de Francessa vuodesta 1896 ja École Normale Supérieuressa vuodesta 1897. Hän oli alallaan arvostettu ja voitti 1890 Grand Prix des Sciences Mathématiques sekä 1894 Prix Bordin -palkinnon. Hänet valittiin vuonna 1900 myös Ranskan tiedeakatemian jäseneksi.
Painlevén merkittävimmät matemaattiset saavutukset liittyivät differentiaaliyhtälöiden teoriaan. Ruotsin kuningas Oskar II kutsui hänet vuonna 1895 luennoimaan Tukholman yliopistoon. Painlevé julkaisi Tukholmassa pitämänsä luennot kaksi vuotta myöhemmin nimellä Leçons sur la théorie analytique des équations differentielles (”Oppitunteja differentiaaliyhtälöiden analyyttisestä teoriasta”). Teos sisälsi muun muassa joitain merkittäviä näkökohtia kolmen kappaleen probleemaan. Painlevén mukaan on nimetty hänen kuvaamansa Painlevén yhtälöt.
Dynamiikan kautta Painlevé kiinnostui myös ilmailuun liittyvistä tieteellisistä haasteista ja kehitti teoriaa lentämisestä ilmaa raskaammilla välineillä. Kun Wilbur Wright vuonna 1908 vieraili Ranskan Auvoursissa, Painlevé oli yksi ensimmäisiä hänen kyydissään lentokoneella matkustaneita ranskalaisia. Vuonna 1909 Painlevé järjesti ensimmäisen ilmailun mekaniikkaa käsitelleen yliopistokurssin.
Poliitikko

Painlevén poliittinen ura alkoi, kun hänet valittiin Ranskan edustajainkamariin Pariisin edustajana vuonna 1906. Hänestä tuli sittemmin pienikokoisen tasavaltalaissosialistien puolueen johtava hahmo. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osoitti suurta kiinnostusta Ranskan sodanjohtoon ja strategiaan. Painlevé tuli lokakuussa 1915 opetus- ja keksintöministeriksi Aristide Briandin hallitukseen ja maaliskuusta syyskuuhun 1917 hän toimi sotaministerinä Alexandre Ribot’n hallituksessa. Sotaministerinä Painlevé asettui vastustamaan ylipäällikkö Robert Nivellen suunnittelemaa hyökkäystä Aisnejoella, mutta suunnitelma oli jo niin pitkällä ettei hän voinut enää peruuttaa sitä. Huhti–toukokuussa 1917 toteutettu niin sanottu Nivellen offensiivi epäonnistui, minkä jälkeen Painlevé järjesti kenraali Philippe Pétainin nimityksen ensin huhtikuussa yleisesikunnan päälliköksi ja toukokuussa uudeksi ylipäälliköksi Nivellen tilalle.
Kun Ribot’n hallitus menetti vasemmiston tuen ja erosi, Painlevésta tuli uusi pääministeri 12. syyskuuta 1917. Seuraavassa kuussa hän hyväksyi ympärysvaltojen ylimmän sotaneuvoston perustamisen ja valitsi kenraali Ferdinand Fochin Ranskan edustajaksi siihen. Painlevén hallitus ei onnistunut saavuttamaan sosialistien tukea ja oikeisto taas syytti sitä ponnettomuudesta tappiomielialan torjumisessa. Hallituksen kärsittyä tappion edustajainkamarin äänestyksessä 13. marraskuuta Painlevé joutui eroamaan pääministerin paikalta ja hän oli sen jälkeen lopun sodan ajan ulkona Ranskan hallituksesta.
Painlevé oli perustamassa sosialistien ja radikaalien vaaliliittoa (Cartel des Gauches), joka voitti oikeiston Bloc Nationalin vuoden 1924 parlamenttivaaleissa. Hänet valittiin edustajainkamarin puhemieheksi ja hän oli myös vasemmistoliittouman presidenttiehdokas, mutta hävisi vaalin Gaston Doumerguelle. Painlevé toimi uudelleen pääministerinä huhtikuusta marraskuuhun 1925, jolloin Ranskaa vaivasi frangin arvon alenemisesta aiheutunut talouskriisi. Painlevé erosi kertaalleen lokakuun lopussa, mutta kokosi saman tien uuden hallituksen, jossa toimi samalla myös valtiovarainministerinä. Hän erosi kuitenkin uudelleen jo kuukauden päästä, koska hallitus ei päässyt yhteisymmärrykseen tarvittavista toimenpiteistä talouskriisin ratkaisemiseksi. Painlevé oli 1925–1929 sotaministerinä Aristide Briandin, Edouard Herriotin ja Raymond Poincarén hallituksissa. Tässä asemassa hän tuki Maginot-linjan rakentamista. Ilmailusta kiinnostuneen Painlevén johdolla perustettiin vuonna 1930 Ranskan ilmailuministeriö ja hän toimi kahdesti ilmailuministerinä vuosina 1930–1932, minkä jälkeen jäi eläkkeelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Painlevé Wikimedia Commonsissa
Petoúsi

| --- | --- |
Muut nimet:  Petoúsa (Πετούσα)
Sijainti:  38°09′19″N, 24°09′33″E, Kárystos Euboia, Keski-Kreikka Kreikka
Saariryhmä:  Euboian saaret
Vesialue:  Eteläinen Euboianlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,148 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Petoúsi (kreik. Πετούσι) eli Petoúsa (Πετούσα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Euboian saariin ja sijaitsee Stýran saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,148 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Petoúsi kuuluu Kárystoksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Petoúsi on pitkänomainen ja koostuu kahdesta osasta, pohjois- ja eteläosasta, joita yhdistää kapeampi kannas.
Pulkovon kansainvälinen lentoasema

Pulkovon lentoasema (ven. Аэропо́рт Пу́лково, Aeroport Pulkovo) sijaitsee 16 kilometriä Pietarin keskustasta etelään Pulkkalassa. Lentoaseman käyttämä IATA-koodi LED juontaa juurensa Pietarin neuvostoaikaiseen nimeen Leningradiin.
Pulkovon lentokentän sijainti Pietarin keskustan eteläpuolella
Vuoden 2012 liikenne

Lentoasema on Venäjän vilkkaimpia. Vuonna 2012 lentoaseman kautta matkusti kaikkiaan 11 154 560 henkeä. Tämä oli 16,1 prosenttia vuotta  2011 enemmän. Matkustajamäärältään Pulkovo oli Venäjän federaation 3. vilkkain lentoasema, edellään ainoastaan Moskovan Domodedovon ja  Šeremetjevon kansainväliset lentoasemat. Ulkomaanliikenteen osuus matkustajista oli 6 154 800 henkeä, mikä tarkoitti 20 % kasvua edellisvuoteen nähden. Kotimaan liikenteessä kasvua oli 11,5 % ja matkustajia oli yhteensä 4 999 800 henkeä. Kentälle tehtiin vuonna 2012 kaikkiaan 125 715 lentokoneiden nousua tai laskua.
Terminaalit

Lentoasemalla on nykyisin kaksi matkustajaterminaalia, yksi rahtiterminaali, 98 lentokoneiden seisontapaikkaa ja kaksi kiitotietä. Terminaali 1 palvelee lähinnä Venäjän sisäistä liikennettä sekä kansainvälisiä charter-lentoja, ja terminaali 2 puolestaan muita kansainvälisiä lentoja.
Historia

Alun perin lentoaseman nimi oli Šosseinajan lentoasema (ven. Шоссейная). Sen rakentaminen aloitettiin tammikuussa  1931, ja se valmistui 24. kesäkuuta 1932. Ensimmäinen lentokone saapui 2,5 tunnissa Moskovasta samana päivänä kello 17.31 mukanaan matkustajia ja postia.
Pulkovon lentoasemaa, kuten monia muitakin Venäjän lentoasemia, käytettiin sotilaskäyttöön toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen lentoasema palautui taas palvelemaan siviililentoliikennettä.
Vuonna 1951 lentoaseman terminaalirakennus uusittiin, jotta sinne voitaisiin operoida myös isommilla konetyypeillä. Lentoasema nimettiin Pulkovon lentoasemaksi huhtikuussa 1973, kun uusi terminaalirakennus avattiin. 1970-luvulta 1990-luvulle  mentäessä lentoaseman matkustajamäärät kasvoivat jopa 40–50 %. Vuonna 1990 Pulkovon lentoaseman kautta kulki yhteensä 4 837 000 matkustajaa.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Aeroflot (Moskova-Šeremetjevo)
Air Baltic (Riika)
Air France (Pariisi-Charles de Gaulle)
Air Malta
Air Serbia
Alitalia (Milano-Malpensa)
Ankor
Austrian Airlines (Wien)
Belavia
British Airways (Lontoo-Heathrow)
Bulgaria Air
Czech Airlines (Praha)
El Al (Tel Aviv)
Finnair (Helsinki)
KLM (Amsterdam)
Karthago Airlines
Korean Air (Soul-Incheon [vain kesäisin])
LOT (Varsova)
Lufthansa (Frankfurt)
Nordavia (Arkangeli, Moskova-Šeremetjevo)
Rossiya Airlines (Almaty, Arkangeli, Berliini-Schoenefeld, Düsseldorf, Jekaterinburg, Frankfurt, Hampuri, Hannover, Helsinki, Hurghada, Istanbul, Kaliningrad, Karaganda, Kiova, Krasnodar, Moskova-Domodedovo, Moskova-Šeremetjevo, München, Murmansk, Norilsk, Pariisi-Charles de Gaulle, Praha, Rooma-Fiumicino, Samara, Taškent)
SAS (Kööpenhamina, Tukholma)
Saha Airlines
Severstal
S7 Airlines (Novosibirsk)
United Air Express (Lontoo-Gatwick, Lontoo-Luton)
UTair Aviation (Moskova-Vnukovo, Surgut, Syktyvkar)
Ural Airlines (Jekinterinburg)
Uzbekistan Airways (Taškent)
Volga-Dnepr Airlines
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
viralliset kotisivut (pulkovoairport.ru)
Rossija-lentoyhtiön sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pulkovon lentoaseman taksiyhteydet (mainos)
Google Mapsin satelliittikuva lentoasemasta
Pulkovo-1, eli kotimaan terminaalin edusta
Pulkovo-2 eli kansainvälisen terminaalin lähtevän liikenteen sisäänkäynti
Pulkovo-2 terminaali, terminaalin vanha osa