stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tony Curtis
Filmografia

Elämän ja kuoleman leikki (1949)
Kirottu kaupunki (1949)
Las Vegas – uhkapelin keskus (1949)
Vain yksi harha-askel (1949) (kohtaukset poistettu)
Viittä vaille kuolemaa (1949)
How to Smuggle a Hernia Across the Border (1949) (lyhytelokuva)
Kuoleman portaat (1950)
Francis, puhuva muuli (1950)
Rikosten poluilla (1950)
Lainsuojattomien turva – Sierra (1950)
Winchester ’73 – kohtalon ase (1950)
Kansas tulessa (1950)
Prinssi joka oli varas (1951)
Meet Danny Wilson (1952) (cameorooli)
Teräsnyrkkien voimalla (1952)
Ei sijaa sulhaselle (1952)
Ali Baban poika (1952)
Houdini, kahleitten kuningas (1953)
All American (1953)
Vaarallista rakkautta idässä (1953)
Urhojen saari (1954)
Kilpa-ajajien kuningas (1954)
Mustan kilven ritari (1954)
Six Bridges to Cross (1955)
3 merimiestä Pariisissa (1955)
Purppuranaamio (1955)
Uhkapeliä elämästä (1955)
Kehäkuningas (1955)
Trapetsi (1956)
Mister Cory (1957)
Menestyksen huuma (1957)
Keskiyön mysteeri (1957)
Viikingit (1958)
Kiirastulessa (1958)
Kahle (1958)
Täydellinen loma (1958)
Piukat paikat (1959)
Operaatio alushame (1959)
Kuka oli se nainen? (1960)
Rotanloukku (1960)
Spartacus (1960)
Pepe (1960) (cameorooli)
Kettu mieheksi (1961)
Iwo Jiman sankari (1961)
Taras Bulba (1962)
Hurmuri pinteessä (1962)
Yhdestoista murha (1963) (cameorooli)
Armoton vihollinen (1963)
Poreilua Pariisissa (1964) (cameorooli)
Villi mutta ihana (1964)
Hyvästi Charlie! (1964)
Seksiä ja poikamiestyttö (1964)
Suuri kilpa-ajo – maailman ympäri (1965)
Lentävät morsiamet (1965)
Chamber of Horrors (1966) (cameorooli)
Et ainakaan minun vaimoni kanssa (1966)
Arrivederci, Baby! (1966)
Älä nostata laineita (1967)
Siveysvyö (1968)
Rosemaryn painajainen (1968) (ääni)
Bostonin kuristaja (1968)
Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan (1969)
Nyrkkisankarit (1970)
Upseeriopisto (1970)
Mission: Monte Carlo (1974)
Lepke – rikoksen ruhtinas (1975)
London Conspiracy (1976)
Viimeinen valtias (1976)
Casanova – sänkykamarivaras (1977)
Sextette (1978)
Paholaisloitsu (1978)
The Bad News Bears Go to Japan (1978)
Double Take (1979)
Title Shot (1979)
Veijari (1980)
Milloin sataa, milloin paistaa (1980)
Tuijottava katse (1980)
Othello, the Black Commando (1982)
Missä olet, Parsifal? (1983)
BrainWaves (1983)
The Fantasy Film Worlds of George Pal (1985) (dokumentti)
Club Life (1985)
Yhtä tyhjän kanssa (1985)
The Last of Philip Banter (1986)
Balboa (1986)
The Passenger – Welcome to Germany (1988)
Lobster Man from Mars (1989)
Kunnes kuolema erottaa (1989)
Walter ja Carlo Ameriikassa (1989)
Prime Target (1991)
Verkossa (1992)
Hugh Hefner: Once Upon a Time (1992) (dokumentti)
Naked in New York (1993)
The Mummy Lives (1993)
A Century of Cinema (1994) (dokumentti)
The Immortals (1995)
The Celluloid Closet (1995) (dokumentti)
Tappolista (1997)
Brittle Glory (1997)
Alien X Factor (1997)
Stargames (1998)
Louis & Frank (1998)
Play It to the Bone (1999) (cameorooli)
Reflections of Evil (2002) (kertoja)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tony Curtisin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Tony Curtis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Classic Movies (1939–1969): Tony Curtis (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Emmy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Curtis vuonna 1997.
Severi Lahtinen

| Severi Lahtinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. joulukuuta 1998 (ikä 25) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Seve
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  HK 32 Liptovský Mikuláš
Sarja:  Tipos extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Pelicans (SML) Peliitat (Mestis) JYP (SML)
Severi Markus Lahtinen (s. 13. joulukuuta 1998 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mäntän Kiekko-Poikia Hämeen III divisioonassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Lahtinen on pelannut 11 nuorten maaottelua.
Rikostuomiot

Lahtinen tuomittiin lokakuussa 2023 Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa kahdeksi vuodeksi vankeuteen kesäkuussa 2022 tekemästään raiskauksesta. Hänellä oli jo yksi aikaisempi ehdollinen 55 päivän vankeustuomio marraskuussa 2022 tapahtuneesta törkeästä rattijuopumuksesta. Lahtinen valitti tuomiosta Itä-Suomen hovioikeuteen, joka alensi tuomiota kahdella kuukaudella vuoteen ja 10 kuukauteen ehdotonta vankeutta. Tuomio jäi lainvoimaiseksi.
Älä käännä heille selkääsi

| Älä käännä heille selkääsi> Blackboard Jungle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Brooks
Käsikirjoittaja:  Richard Brooks
Perustuu:  Evan Hunterin romaaniin Blackboard Jungle (1954)
Tuottaja:  Pandro S. Berman
Säveltäjä:  Max C. Freedman
Kuvaaja:  Russell Harlan
Leikkaaja:  Ferris Webster
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pääosat:  Glenn Ford Anne Francis
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1955
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Älä käännä heille selkääsi (Blackboard Jungle) on Richard Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1955. Se perustuu Evan Hunterin vuotta aiemmin julkaistuun romaaniin Blackboard Jungle.
Elokuva kertoo köyhän kaupunginosan high schooliin saapuvasta nuoresta opettajasta (Glenn Ford), joka yrittää saada otteen huonosti käyttäytyvistä nuoristaan.
Älä käännä heille selkääsi aloitti osaltaan rock and roll -musiikin suosion, sillä sen musiikkina kuullaan muun muassa Bill Haley & His Cometsin esittämä ”Rock Around the Clock”. Elokuva nosti kuukausia aiemmin julkaistun kappaleen Billboardin listaykköseksi, ja elokuvanäytöksissä esiintyi nuorison ilakointia ja paikoin myös rettelöintiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Glenn Ford  | … |  Richard Dadier   |
|  Sidney Poitier  | … |  Gregory Miller   |
|  Vic Morrow  | … |  Artie West   |
|  Anne Francis  | … |  Anne Dadier   |
|  Louis Calhern  | … |  Jim Murdock   |
|  Margaret Hayes  | … |  Lois Hammond   |
|  John Hoyt  | … |  Mr. Warneke   |
|  Richard Kiley  | … |  Joshua Edwards   |
|  Emile Meyer  | … |  Mr. Halloran   |
|  Warner Anderson  | … |  Dr. Bradley   |
|  Basil Ruysdael  | … |  professori A. R. Kraal   |
|  Dan Terranova  | … |  Belazi   |
|  Rafael Campos  | … |  Pete V. Morales   |
|  Paul Mazursky   | … |  Emmanuel Stoker   |
|  Horace McMahon  | … |  etsivä   |
|  Jameel Farah  | … |  Santini   |
Elokuva on esitetty Suomen televisiossa ainakin vuosina 1992 Yle TV1 -kanavalla sekä 2013 ja 2014 Yle Teemalla.
Aiheesta muualla

Älä käännä heille selkääsi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Blackboard Jungle
Käännös suomeksi
Aika uskaltaa

| Aika uskaltaa> Coming Out |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Heiner Carow
Käsikirjoittaja:  Wolfram Witt
Säveltäjä:  Stefan Carow
Kuvaaja:  Martin Schlesinger
Leikkaaja:  Evelyn Carow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksan demokraattinen tasavalta
Tuotantoyhtiö:  DEFA
Levittäjä:  DEFA Netflix Progress Film
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aika uskaltaa (Coming Out) on Heiner Carowin ohjaama itäsaksalainen draamaelokuva vuodelta 1989. Elokuva oli ainoa homoseksuaalisuutta Itä-Saksassa avoimesti käsitellyt elokuva, ja se jäi viimeiseksi valtiollisen DEFA-elokuvayhtiön julkaisuksi ennen valtion hajoamista. Se sai ensi-iltansa 9. marraskuuta 1989, samana iltana jolloin Berliinin muurin murtui ja itäblokin hajoamisen vyöry alkoi. Elokuvan esitys keskeytettiin ja yleisölle kerrottiin rajan avautumisesta. Valtaosa yleisöstä kuitenkin katsoi elokuvan loppuun ja liittyi vasta sen jälkeen kadulla juhlivan kansan joukkoon.
Juoni

Nuoresta miesopettajasta Philippistä tulee itäberliiniläisen lukion luokanvalvoja. Hän yrittää rakastua opettajakollegaansa Tanjaan, mutta nuoruudenystävä Jacobin tapaaminen tuo homoseksuaaliset tunteet jälleen esiin. Philipp kohtaa huumeongelmista kärsivän Matthiasin. He rakastuvat ja Philipp alkaa huolehtia nuorukaisesta.
Vastaanotto

Coming Out kilpaili vuoden 1990 Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisesta karhusta, ja ohjaaja Carow palkittiin samassa gaalassa Hopeisella karhulla ja seksuaalivähemmistöjen Teddy-palkinnolla.
Elokuva esitettiin Yle TV1 -kanavan ohjelmistossa toukokuussa 1991 nimellä Aika uskaltaa. Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti sitä ilmaisun tuoreudessa ja temaattisessa kiinnostavuudessa DDR:n viimeisten vuosien tärkeimpiin kuuluvaksi. Se on hänestä järkevän asiallinen mutta myös inhimillinen ja jännittävä elokuva ilman ilkeämielistä homofobiaa tai liioittelevaa sensationalismia. Brittikriitikko Derek Winnertin mielestä elokuva on paitsi dokumentinomainen ”aikakapseli” aitoine kuvauspaikkoineen ja arjen esineineen, myös kerronnaltaan ja kuvaukseltaan sujuva elokuvateos.
Lasihäkki

| Lasihäkki> Mery per sempre |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marco Risi
Käsikirjoittaja:  Sandro Petraglia Stefano Rulli
Tuottaja:  Claudio Bonivento
Säveltäjä:  Giancarlo Bigazzi
Leikkaaja:  Claudio Di Mauro
Tuotantosuunnittelija:  Massimo Spano
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Numero Uno International
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lasihäkki (Mery per sempre) on Marco Risin ohjaama italialainen draamaelokuva vuodelta 1989. Se kertoo liberaalista pohjoisitalialaisesta miesopettajasta (Michele Placido), joka lukiovirkaa odotellessaan ottaa tilapäisen pestin palermolaisen nuorisovankilan sadistisen ankarassa vankikoulussa Sisiliassa.
Risi jatkoi aiheen parissa seuraavan vuoden elokuvallaan Ragazzi fuori (engl. Boys on the Outside, 1990).
Vastaanotto

Lasihäkki esitettiin Suomessa Finnkinon teatterilevityksessä sekä Yle TV1 -kanavalla helmikuussa 1992 ja Yle TV2 -kanavalla syyskuussa 2002. Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti sitä television ohjelmakauden 1991–1992 tärkeimpiin kuuluvana elokuvaesityksenä ja ymmärrettävänä, että elokuvallisesti jäsennetty ja kollektiivista vastuuta vaativa elokuva tulee juuri Italiasta. Hän kirjoitti ohjaaja Risin löytäneen jonkinlaisen maagisen kosketuspinnan, jonka ansiosta elokuvan ankara realismi on toisaalta herkästi kupruilevaa ja taipuvaa. Fräntistä Lasihäkki on järkyttävyydestään huolimatta optimistinen elokuva, joka tarjoaa myös Sisilian mafian hallitseman lähihistorian oppitunnin.
Vala Asp

Valborg (Vala) Sofia Danning, o. s. Asp (7. elokuuta 1868 Loviisa – 16. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Vala Aspin vanhemmat olivat Helsingin yliopiston anatomian professori Georg August Asp (1834−1901) ja  naisvoimistelun kehittäjä Mathilda Sofia Wetterhoff (1840−1920). Taidemaalari Sigurd Wettenhovi-Aspa oli hänen nuorempi veljensä.
Vala Asp meni 1892 naimisiin tanskalaisen säveltäjä Christian Danningin (1867–1925) kanssa. Avioeron jälkeen Vala Asp palasi Tanskasta Suomeen pariskunnan pojan Alf Danningin kanssa josta tuli myöhemmin taidegraafikko ja kuvittaja.
Vala Asp julkaisi 1907 novellikokoelman Wassunda : en familjehistoria nimimerkillä Widar Wide.
Teoksia

Nimimerkillä Widar Wide:
Wassunda : en familjehistoria. Novelbiblioteket 1. Söderström, Helsingfors 1907
Ensimmäinen opettaja

| Ensimmäinen opettaja> Первый учитель |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Mihalkov-Kontšalovski
Käsikirjoittaja:   Tšingiz Aitmatov  Boris Dobrodejev  Andrei Mihalkov-Kontšalovski 
Säveltäjä:  Vjatsheslav Ovtshinnikov
Kuvaaja:  Georgi Rerberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:   Kirgizfilm  Mosfilm 
Ensi-ilta:  1965
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ensimmäinen opettaja (ven. Первый учитель, Pervyi utšitel) on Andrei Mihalkov-Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1965. Se perustuu Tšingiz Aitmatovin romaaniin, jonka pohjalta käsikirjoituksen ovat laatineet yhdessä kirjailijan kanssa ohjaaja ja Boris Dobrodejev. Kontšalovski teki elokuvan lopputyönään yleisliittolaisen elokuvainstituutin elokuvakoululle Moskovassa.
Juoni

Ihanteellinen tarina korostaa neuvostovallan siunauksellista vaikutusta syrjäkylien oloihin ja alistettujen naisten tasa-arvoistumiseen. Komsomolilainen nuorukainen Djuišen (Bolot Beišenalijev) saapuu kansalaissodan päätyttyä vuonna 1924 isänsä kotikonnuille Kukureun kylään Kirgisiassa. Hän on oppinut armeijassa lukemaan ja haluaa nyt jakaa oppiaan kylän lapsille. Kyläläisten ivasta välittämättä hän avaa kyläkoulun ja saa sinne oppilaita. Uskollisin ja lahjakkain heistä on 14-vuotias orpotyttö Altynai (Natalia Arinbasarova), jonka opettaja järjestää kouluun tasavallan pääkaupunkiin Taškentiin. Tytön sukulaiset kuitenkin naittavat hänet perinteen mukaan toiseksi vaimoksi väkivaltaiselle miehelle.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bolot Beišenalijev  | … |  Djushen   |
|  Natalja Arinbasarova  | … |  Altynai   |
|  Darkul Kujukova  | … |  Koltonai   |
|  Idris Nogaibajev  | … |  Nermagamet   |
|  M. Kyshtobajev  | … |  Saltymkul   |
Vastaanotto

Elokuvan kylpemiskohtaus herätti pahennusta seksittömään neuvostoelokuvaan tottuneissa.
Suomessa Kontšalovski sai elokuvista Ensimmäinen opettaja, Aateliskoti ja Vanja-eno parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon vuonna 1973.
Elokuvan tv-esityksen alla 1977 Helsingin Sanomien Mauri Taviola kirjoitti. että se sisältää kiinnostavaa kirgisialaisen kylän elämänmenon kuvausta. Hän piti elokuvaa Kontšalovskin siihen mennessä vähiten tunnettuna mutta myös ehkä parhaana. Vuosikymmen myöhemmin saman lehden Mikael Fräntille elokuvan ajan ja paikan vaikutelma tuntui todelta ja henkilöhahmot rikkailta.
Durian Sukegawa

Durian Sukegawa vuonna 2015
Durian Sukegawa (jap. ドリアン助川, Dorian Sukegawa, oik. Tetsuya Sukegawa, (jap. 助川哲也, Sukegawa Tetsuya; s. 17. kesäkuuta 1962) on japanilainen kirjailija, muusikko, radiojuontaja ja klovni.
Ura

Sukegawa on opiskellut filosofiaa Wasedan yliopistossa. Hän on opiskellut myös kondiittoriksi.
Sukegawa on julkaissut kymmeniä kirjoja. Esimerkiksi vuonna 2013 ilmestynyt An (あん) on käännetty useille kielille, suomeksi nimellä Tokuen resepti (Raisa Porrasmaa, 2020). Kirjaan pohjautuvan, vuonna 2015 ensi-iltansa saaneen Kirsikkapuiden alla -elokuvan on ohjannut Naomi Kawase.
Yksityiselämä

Sukegawa on asunut Japanissa ja Yhdysvalloissa.
Peukaloinen

| Peukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Peukaloiset Troglodytes
Laji::  troglodytes
Kaksiosainen nimi
 Troglodytes troglodytes  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Peukaloinen Wikispeciesissä   Peukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peukaloinen (Troglodytes troglodytes) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu. Se on toiseksi pienin Suomessa pesivä lintulaji; sitä pienempi on ainoastaan hippiäinen.
Tuntomerkit

Peukaloisen pituus on vain 9–11 cm. Peukaloisen pyrstö on lyhyt ja useimmiten pystyssä. Peukaloinen on selkäpuolelta punaruskea ja vatsapuolelta ruskehtavanvalkea tummalla ja ohuella poikkiraidoituksella. Sillä on ruskehtavanvalkea silmäkulmanjuova sekä melko pitkä ja terävä, hieman alaspäinkaartuva nokka. Sukupuolet ja eri ikäluokat ovat samannäköisiä.
Vanhoilla peukaloisilla on täydellinen sulkasato kesällä pesinnän jälkeen. Nuoret linnut sulkivat höyhenpukuaan osittain ennen syysmuutolle lähtöä, ja sen jälkeen ikäluokkien erottaminen maastossa on mahdotonta.
Peukaloisen varoitusääniä ovat rätisevä ”tserrr” ja kova, maiskahtava ”tsäk”. Peukaloisen laulu, joka on linnun pienen kokoon nähden voimakasta, koostuu metallinsointuisten äänien ja trillien sarjoista. Laulu muistuttaa rautiaisen laulua, mutta on polveilevampaa. Peukaloinen voi laulaa kaikkina vuodenaikoina.
Levinneisyys

Peukaloisella on 29 alalajia. Laji pesii lähes koko Euroopassa sekä osassa Keski- ja Itä-Aasiaa, Pohjois-Amerikkaa ja Pohjois-Afrikkaa. Levinneisyysalueensa pohjoisosissa peukaloinen on muuttolintu.
Suomen peukaloiskanta on 50 000–120 000 pesivää paria. Vaikka kannan koko vaihtelee paljon eri vuosien välillä, on Suomen peukaloiskanta kasvanut 1940–1950-luvuilta lähtien.
Suomessa peukaloinen on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Euroopassa. Se saapuu keväällä huhti-toukokuussa, ensimmäiset jo maaliskuussa, ja lähtee syksyllä syys-marraskuussa. Joitakin peukaloisia talvehtii Suomessa joka vuosi, pääosin lounaissaaristossa ja Etelä-Suomessa.
Elinympäristö

Peukaloinen pesii erityisesti ryteikköisissä metsissä, joissa on runsaasti aluskasvillisuutta, sekä rehevillä puronvarsilla. Sitä tavataan kuitenkin myös lähes puuttomilla saarilla, joilla on esimerkiksi pensasaitoja, kivikoita tai muureja. Keski- ja Etelä-Euroopassa peukaloinen pesii usein myös pihapiireissä.
Lisääntyminen

Keväällä koiraspeukaloinen valtaa pesimäpiirin ja alkaa puolustaa sitä tunkeilevilta lajikumppaneiltaan. Tiheä kasvillisuus sekä saniaispehkot, pystyjuurakot, kannot, maapuut, risukasat ja muut sellaiset paikat ovat sille mieleen. Koiras rakentaa useita, joskus jopa kymmenkunta lähes pallomaista pesää sammalesta, oksista ja lehdistä. Koiras esittelee pesärakennelmiaan naaraalle, joka valitsee niistä itselleen mieleisimmän. Naaras vuoraa pesän höyhenillä ja karvoilla ja munii sitten 6–8 valkoista munaa, joita se hautoo yksin 12–20 vuorokautta.
Ravinto

Peukaloiset syövät hyönteisiä, hämähäkkejä, matoja ja muita selkärangattomia.
Aiheesta muualla

Anttinen, Eeva ja Johannes 1987: Peukaloisen Troglodytes troglodytes pesä linnunpöntössä. – Lintumies 3.1987 s. 139. LYL.
Mikkola, Heimo 1974: Peukaloinen Troglodytes troglodytes huuhkajan Bubo bubo suojissa. – Lintumies 1.1974 s. 32. SLY.
Neuvonen, Veikko 1980: Peukaloisen pesä pöntössä Nastolassa. – Lintumies 1.1980 s. 41. LYL.
LuontoPortti: Peukaloinen (Troglodytes troglodytes)
ITIS: Troglodytes troglodytes (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Troglodytes troglodytes:  Wikidata: Q25740  Wikispecies: Troglodytes troglodytes  ADW: Troglodytes_troglodytes  Avibase: 11A4055E89689538  BioLib: 8856  BirdLife: 103883277  BOLD: 9758  BOW: winwre4  BTO: bob10660  CoL: 598TT  eBird: winwre4  EPPO: TRGLTR  EURING: 10660  Fauna Europaea: 97263  Fauna Europaea (new): 37b9aaf6-f52f-4f99-af8f-9fa93d4b2a08  GBIF: 5231438  iNaturalist: 145363  IRMNG: 10588300  ITIS: 178547  IUCN: 103883277  NBN: NHMSYS0000530671  NCBI: 36278  Observation.org: 199  Open Tree of Life: 259813  Paleobiology Database: 379193  TSA: 18149  WoRMS: 558598  Xeno-canto: Troglodytes-troglodytes  Laji.fi: MX.32696 
Motacilla troglodytes:  Wikidata: Q109563348  GBIF: 9116699 
Peukaloisen munia.
Peukaloinen siivoamassa ulosteita pesästään.
Uskonnottomuus Suomessa

Uskonnottomuus Suomessa: Vuonna 2023 Suomessa uskontokuntiin kuulumattomia oli 33,6 prosenttia väestöstä eli noin 1 883 000 henkilöä. Uskonnottomien etu-, oikeusturva- ja kulttuurijärjestönä on Suomessa toiminut Vapaa-ajattelijain liitto ja muita järjestöjä. Vuonna 2018 tehdyssä kansainvälisessä ISSP-kyselyssä Suomen väestöstä 40 prosenttia vastasi ettei usko jumalaan, 34 prosenttia vastasi uskovansa jumalaan ja 26 prosenttia ei osannut sanoa.
Historia > Siviilirekisteriläiset järjestäytyvät

Uskonnonvapauslakiin pettyneinä vapaa-ajattelijat alkoivat 1920-luvun lopulla perustaa siviilirekisteriläisyhdistyksiä. Yhdistykset muun muassa perustivat omia hautausmaita. 1930-luvun alussa siviilirekisteriläisten järjestäytyminen vaikeutui, mutta vuosikymmenen lopulla järjestäytyminen saattoi jatkua. Vuonna 1937 perustettiin valtakunnalliseksi yhteiselimeksi Suomen siviilirekisteriyhdistysten keskusliitto. Kansainvälistä, 65 vuoden ikäistä alan liittoa seuraten järjestö otti vuonna 1945 nimen Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton äänenkannattaja alkoi ilmestyä 1937 nimellä Ajatuksen vapaus, nykyisin se on Vapaa ajattelija.
Talvisodan lähestyessä hallitusta vaadittiin lakkauttamaan epäilyttäviksi katsottuja järjestöjä. Keskeisen Tampereen yhdistyksen lakkauttaminen lähes lopetti siviilirekisteriläisliikkeen toiminnan jo hieman ennen talvisotaa. Kunnolla toiminta jatkui vasta jatkosodan jälkeen 1945. Tällöin liiton kotipaikaksi tuli Helsinki. Toisen maailmansodan jälkeen Suomen vapaa-ajattelijain järjestäytyminen jatkui vilkkaana, ja myös kirkosta eroaminen yleistyi.
Historia > Vapaa-ajattelijain liitto

Vapaa-ajattelijain liiton tavoitteena on kirkon ja valtion ero sekä tieteellisen todellisuuskäsityksen edistäminen. Liiton jäsenyhdistyksiin kuuluu noin 1 500 jäsentä. Sääntöjensä mukaan liitto on uskonnottomien ja uskontokuntiin kuulumattomien henkilöiden muodostamien yhdistysten keskusjärjestö. Sen tavoitteena on ajaa uskonnottomien etuja, oikeuksia ja oikeusturvaa sekä edistää tieteeseen perustuvan uskonnottoman todellisuuskäsityksen leviämistä, uskontokritiikkiä ja ajatuksenvapautta. Liiton on tarkoituksena toimia uskonnottomien yhteiskunnallisen ja oikeudellisen aseman parantamiseksi tekemällä aloitteita julkiselle vallalle ja toimimalla uskonnottomien puolestapuhujana julkisessa keskustelussa. Tavoitteina on myös antaa tietoa uskonnottomien ihmisten oikeuksista ja velvollisuuksista ja valistaa ihmisiä uskonnottomaan tapakulttuuriin liittyvissä tavoissa kuten nimenantojuhlassa, aikuistumiskoulutuksessa ja -juhlassa, avioliiton solmimisessa ja hautajaisten järjestämisestä.
Vapaa-ajattelijoiden mielestä julkisen vallan tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Tavoitteena on lainsäädännöllisin muutoksin valtiokirkkojärjestelmän purkaminen ja uskonnonopetuksen poistaminen kouluista, päivähoidosta sekä valtion yliopistoista. Kaksi valtiokirkkoa, Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, jotka perivät jäsenmaksunsa kuten muutkin yhdistykset eivätkä kirkollisveron kautta. Kirkoilla ei tule olla julkisoikeudellista asemaa eikä mitään erioikeuksia.
Johtavia ateistisia vapaa-ajattelijoita ovat olleet V. T. Aaltonen, Väinö Voipio, Erkki Hartikainen ja Kari Saari. 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteeri Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle uskontojen historian ja siveysopin peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi. Vuodesta 1985 Hartikainen on johtanut Suomen ateistiyhdistystä, joka perustettiin tämän mukaan varajärjestöksi siltä varalta, että muut järjestöt luopuvat ateistien ihmisoikeuksien puolustamisesta.