stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004
B-sarja > Sijat 17-18

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 21. toukokuuta |  Yhdysvallat | 2 - 1 (0-1, 1-0, 1-0) |  Australia |
B-sarja > Sijat 15-16

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 21. toukokuuta |  Iso-Britannia | 4 - 9 (1-3, 2-3, 1-3) |  Slovenia |
B-sarja > Välierät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 21. toukokuuta |  Italia | 3 - 2 (1-1, 0-1, 2-0) |  Alankomaat |
| 21. toukokuuta |  Viro | 6 - 4 (2-1, 1-1, 3-2) |  Unkari |
B-sarja > Sijat 13-14

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 22. toukokuuta |  Alankomaat | 4 - 10 (2-4, 1-1, 1-5) |  Unkari |
B-sarja > B-sarjan loppuottelu (sijat 11-12)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 22. toukokuuta |  Italia | 6 - 5 ja. (0-1, 2-2, 3-2, 1-0) |  Viro |
Italia nousi A-sarjaan
Lopputulokset

Ruotsi
Tšekki
Suomi
Sveitsi
Norja
Latvia
Venäjä
Saksa
Tanska
Itävalta
Italia
Viro
Unkari
Alankomaat
Slovenia
Iso-Britannia
Yhdysvallat
Australia
Singapore
Japani
Kanada
Espanja
Slovakia
Ranska
Malesia
Belgia
Pistepörssi > A-sarja

| Nimi | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Matthias Hofbauer | 6 | 11 | 11 | 22 |
| 2.  Niklas Jihde | 6 | 12 | 8 | 20 |
| 3.  Christoph Hofbauer | 6 | 10 | 5 | 15 |
| 4.  Anders Hellgård | 6 | 7 | 8 | 15 |
| 5.  Tero Karppanen | 6 | 10 | 4 | 14 |
| 6.  Raymond Evensen | 5 | 8 | 6 | 14 |
| 7.  Mika Kohonen | 6 | 1 | 13 | 14 |
| 8.  Willy Fauskanger | 5 | 7 | 6 | 13 |
| 9.  Aleš Zálesný | 6 | 7 | 5 | 12 |
| 10.  Henrik Quist | 6 | 5 | 7 | 12 |
| 10.  Jari-Pekka Lehtonen | 6 | 5 | 7 | 12 |
Pistepörssi > B-sarja

| Nimi | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Dennis Schmidt | 6 | 9 | 11 | 20 |
| 2.  Fabio Terlizzi | 6 | 13 | 4 | 17 |
| 3.  Terry Samwell | 5 | 9 | 8 | 17 |
| 4.  Andrea De Icco | 6 | 5 | 9 | 15 |
| 5.  Rino Bartolo | 6 | 4 | 10 | 14 |
| 6.  Krisztián Nádor | 6 | 10 | 2 | 12 |
| 7.  Rein Kivi | 5 | 9 | 3 | 12 |
| 8.  Jens Stanfield | 5 | 5 | 7 | 12 |
| 9.  Rob Labruyere | 5 | 8 | 3 | 11 |
| 10.  Olivér Schmidt | 6 | 7 | 3 | 10 |
Turnauksen tähdistökentällinen

Henri Toivoniemi
Jari-Pekka Lehtonen
Jakob Olofsson
Mika Kohonen
Niklas Jihde
Matthias Hofbauer
Mitalistijoukkueiden pelaajat

| --- | --- |
Kultaa::  Ruotsi  Niklas Olofsson, Gunnar Domeij, Joakim Agren, Joakim Andersson, Jakob Olofsson, Jakob Olofsson, Mathias Larsson, Oskar Fagerlund, Henrik Quist, Mattias Axelsson, Peter Fischerström, Henrik Lorendahl, Johannes Gustafsson, Conny Vesterlund, Anders Hellgård, Johan Andersson, Joakim Lindström, Peder Boden, Christian Hellström, Mikael Karlsson, Daniel Calebsson, Niklas Jihde, Fredrik Djurling, Magnus Svensson
Hopeaa::  Tšekki  Tomáš Kafka, Zdeněk Mitrovský, Vlastimil Šolc, Marek Dvořák, Miroslav Hanzlík, Aleš Jakůbek, Jiří Jandáček, Michal Kotlas, Martin Vladař, Martin Zatloukal, Radim Cepek, Jan Freund, Martin Hozman, Pavel Kožušník, Petr Kožušník, Marek Lébl, Martin Ostřanský, Radek Sikora, Vojtěch Skalík, Tomáš Trnavský, Aleš Zálesný
Pronssia::  Suomi  Pekka-Paavali Sintonen, Henri Toivoniemi, Jussi Viitanen, Esa Jussila, Jari-Pekka Lehtonen, Vesa Punkari, Kari-Matti Ratsula, Vilhelm Sandström, Sami Strömsten, Tero Tiitu, Tatu Väänänen, Jaakko Hintikka, Mikael Järvi, Lauri Kapanen, Tero Karppanen, Markus Ketonen, Mika Kohonen, Kari Koskelainen, Sami Kuronen, Otto Moilanen, Markus Neimo, Janne Tähkä, Hannes Öhman
Aiheesta muualla

Kisasivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kisat kansainvälisen salibandyliiton sivuilla (englanniksi)
Salibandy.net
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut
| --- | --- |
Miehet: 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2004 • 2006 • 2008 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2020 • 2022 • 2024
Naiset: 1997 • 1999 • 2001 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023
Pojat U-19: 2001 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023
Tytöt U-19: 2004 • 2006 • 2008 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2020 • 2022 • 2024
Klaus Wirzenius

Klaus-Erik Wilhelm Wirzenius (s. 2. syyskuuta 1987, Tampere) on suomalainen basisti, kitaristi, laulaja ja muusikko. Klaus-Erik Wirzenius on soittanut yhtyeissä Anthriel, Bullet Ride, Manzana, Dave Lindholm. B. Inventive ja Pate Mustajärvi - Patentoitu. Hän on myös soittanut mm. Rainbow-yhtyeen laulajien Joe Lynn Turner, Graham Bonnet ja Doogie White kokoonpanoissa heidän Suomen soolokiertueillaan. Levytyshistoriaan sisältyy tunnetuimpina Pate Mustajärvi, Dave Lindholm B. Inventive, Manzana, Anthriel sekä Jani Wickholm.
Sienipiirakka

Sienipiirakka on piirakka, johon on käytetty sieniä. Siihen voidaan käyttää tuoreita sieniä, mutta myös pakastetut ja kuivatut sienet käyvät. Piirakan pohja tehdään murumaisesta jauhorasvaseoksesta. Piirakan pohja sisältää joskus juustoa. Sienipiirakkaan käytetään tavallisesti suppilovahveroita, tatteja, kanttarelleja tai mustatorvisieniä, mutta myös herkkusienet ja osterivinokkaat käyvät.
Rumba (veistos)

Martti Aiha: Rumba, 1992, Helsinki.
Rumba on kuvanveistäjä Martti Aihan suunnittelema veistos, joka sijaitsee Porkkalankadulla, Salmisaaressa, Helsingissä. Martti Aiha piti veistosta yhtenä parhaimmista teoksistaan. Rumba on valmistettu mustamaalatusta alumiinista ja se on 15 metriä korkea. Veistos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.
Tausta

Valmistautuessaan 60-vuotisjuhliinsa Alko päätti vuonna 1990 järjestää juhlien kunniaksi taideteoskilpailun. Valittu taideteos lahjoitettaisiin Helsingin kaupungille ja sijoitettaisiin Alkon konttorin lähistölle Salmisaareen. Martti Aiha voitti kilpailun.
Martti Aiha ajatteli montaa asiaa suunnitellessaan teosta. Hän tiesi, että teoksen ohi kulkisi paljon liikennettä, joten hän halusi, että teoksen voisi kokea kokonaisuudessaan, vaikka menisi nopeasti sen ohi esimerkiksi linja-autolla. Hänen valitsi veistoksen väriksi mustan, sillä hän piti sitä ainoana värinä, joka sopisi ympäristöön. Rumban nimi perustuu tanssiin ja liikenteeseen, joka ”rumbaa” veistoksen ohi.
Rumba paljastettiin 5. huhtikuuta 1992. Teoksen otti vastaan ylipormestari Kari Rahkamo, ja paljastuspuheen piti Alkon hallintoneuvoston puheenjohtaja Ilkka Suominen.
Tausta > Palkittu veistos ja ympäristö

Ympäristötaiteen säätiö nimesi aukion, jossa Martti Aihan Rumba ja arkkitehti Veli-Pekka Tuomisen suunnittelema asuinrakennus ovat vuoden 1994 parhaaksi ympäristötaideteokseksi. Säätiön valtuuskunta totesi kokonaisuudesta: "Jäntevän monumentaalisen julkisivun ja dynaamisen veistoksen vuoropuhelu muodostaa harvinaisen onnistuneen ympäristötaiteellisen kokonaisuuden." Taiteilijan ja arkkitehdin lisäksi säätiö palkitsi kunniakirjoilla yhteistyön muut osapuolet, joita olivat Alko-yhtiöt, Helsingin kaupungin asuntotuotantotoimisto, kaupunkisuunnitteluviraston kaavaosasto, Kiinteistö Hyks Oy sekä Ruoholahti-projekti. Säätiön mukaan kaikilla oli hankkeessa "poikkeuksellisen tinkimätön ja selkeä pyrkimys kaupunkiympäristön laadun parantamiseen taiteen keinoin".
Suunnittelu poikkesi tavallisesta. Veistoksen suunnittelukilpailu ratkaistiin ensin, jonka jälkeen uuden rakennuksen suunnittelun tuli ottaa kantaa sekä ympäristön kaupunkirakenteeseen, että myös ympäristöä voimakkaasti muokkaavaan ja taiteellisesti vaikuttavaan veistokseen. Palkinnon myöntäjä totesi, että veistos ja monumentaalisen rakennuksen jäntevä julkisivu tukevat toisiaan onnistuneesti. Kokonaisuudelle myönnetty ympäristötaidepalkinto myönnettiin tuolloin ensimmäistä kertaa.
Varastointi ja kunnostus 2020–2024

Rumba siirrettiin väliaikaisesti varastoon elokuun 2020 aikana. Siirto liittyi rakennusyhtiö NCC:n We Land -nimisen toimistotalon rakentamiseen. Siirtoa varten veistos puretttiin osiin. Teos palautetaan myöhemmin takaisin paikoilleen. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan teos oli tarkoitus palauttaa takaisin vuonna 2023, ja palautus tapahtui marraskuussa 2024, jolloin teos säilyi huputettuna maalauksen ajan. Maalaustelineet purettiin joulukuun 2024 aikana, jolloin teos palautui ennalleen.
Aiheesta muualla

* "Aivan pöyristyttävää" – Kuvanveistäjä tyrmistyi tavasta, miten Helsinki kohtelee hänen valtavaa teostaan Helsingin Sanomat 24.11.2021
Rumba tammikuussa 2025, varastoinnin ja kunnostuksen jälkeen. Teoksen ympäristö on vielä viimeistelemättä.
Raimo Kettunen

Raimo Kettunen (s. 16. huhtikuuta 1946 Sonkajärvi) on suomalainen sairaalalääkäri ja suomalaisen kardiologian pioneeri. Suomen sisätautilääkärien yhdistys myönsi hänelle Pro Medicina Interna -palkinnon vuonna 2009 tunnustukseksi merkittävästä toiminnasta sisätautien alalla.
Aiheesta muualla

Raimo Kettunen sai Pro Medicina Interna -palkinnon (Arkistoitu – Internet Archive). Savon Sanomat. 26.3.2009.
Götiska förbundet

Götiska förbundet (Gööttiläinen liitto) oli Ruotsissa vaikuttanut yhdistys, joka pyrki luomaan kansallisen ajattelutavan muinaisten germaanien hengessä. Yhdistys perustettiin vuonna 1811 Jacob Adlerbethin johdolla, ja se hajosi 1844. Yhdistys julkaisi lehteä Iduna (1811–1824, 1845).
Idunassa ilmestyivät E. G. Geijerin merkittävimmät runo ja Esaias Tegnérin Fritjofin taru.
Sen tunnettuja jäseniä olivat (suluissa muinaispohjoismainen jäsennimi):
Erik Gustaf Geijer (Einar)
Esaias Tegnér (Bodwar Bjarke)
Per Henrik Ling (Bosi)
Jakob Adlerbeth (Rolf)
Arvid August Afzelius (Arngrimur)
Leonhard Fredrik Rääf (Refr)
Sven Peter Bexell (Rig)
Johan Henrik Schröder (Skjölder Svenske)
Johannes Dillner (Sturbiarn)
August von Hartmansdorff (Harald)
Nils Henrik Sjöborg (Baldur)
Johan Gustaf Liljegren (Ingemund den gamle)
Pehr Tham (Engelbrecht Engelbrechtsson)
Abraham Ahlqvist (Mysing)
Johan Niklas Byström (Waulunder)
Carl Adolph Agardh (Braut Anunder)
Bernhard von Beskow (Thidrekr)
Bernhard Crusell
Carl August Nicander (Norna Gest)
Ternaten sulttaanikunta

Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)
n
k
Ternaten sulttaanin palatsi.
Ternaten sulttaanikunta oli Indonesiassa, Ternaten saarella sijainnut kuningaskunta. Ternate oli ensimmäinen paikka Molukeilla, johon islam levisi. Ternaten sulttaani kääntyi islaminuskoon vuonna 1475.  Huolimatta saarten pienestä koosta, Ternaten ja sen naapurisaarella Tidorella sijainneen Tidoren sulttaanikunnan vaikutusvalta ulottui suurimmillaan koko Molukkien saaristoon ja Uuden-Guinean ja Sulawisin saarille saakka. Portugalilaiset valtasivat Ternaten 1500-luvulla ja 1600-luvulla hollantilaiset ajoivat portugalilaiset pois Molukeilta ja liittivät saaret Alankomaiden Itä-Intian kauppakomppanian hallitsemiin alueisiin.
Johanna Kuusisto

| Johanna Kuusisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1959 Vaasa
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  sisätautiopin professori, ylilääkäri
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (LL 1984, LKT 1996)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto, Kuopion yliopistollinen sairaala
Tutkimusalue:  sydänlihassairaudet, etenkin paksuntava sydänlihassairaus, sepelvaltimotauti, sekä sydän- ja verisuonitautien genetiikka
Johanna Kuusisto (s. 1959 Vaasa) on suomalainen lääkäri ja Itä-Suomen yliopiston sisätautiopin professori (2014–).
Hän valmistui Kuopion yliopistosta lääkäriksi (LL) vuonna 1984, sisätautien erikoislääkäriksi 1991 ja lääketieteen tohtoriksi 1996. Hän toimi vierailevana tutkijana Washingtonin yliopistossa Seattlessa vuosina 1993–1994. Hänet nimitettiin Kuopion yliopiston sisätautien dosentiksi 1996. Lisäksi hän valmistui samasta yliopistosta kardiologian erikoislääkäriksi 1997.
Hän työskenteli vuosina 2007–2010 Kuopion yliopistossa ja Kuopion yliopistollisessa sairaalassa määräaikaisena kardiologian professorina ja kardiologian ylilääkärinä. Vuodesta 2010 alkaen hän toimi Itä-Suomen yliopiston sisätautiopin määräaikaisena professorina ja KYSin sisätautien ylilääkärinä. Hän sai 2014 nimityksen Itä-Suomen yliopiston sisätautien, erityisesti kardiologian professoriksi.
Hän oli vuosina 2016 ja 2017 (ja aiemminkin ) yksi siteeratuimpia molekyylibiologian ja genetiikan aihepiirin tutkijoita maailmassa. Muita suomalaisia vuoden 2017 listan saman osa-alueen tutkijoita olivat Jaakko Kaprio, Markku Laakso, Markus Perola, Veikko Salomaa ja Jaakko Tuomilehto. Kuusisto on saanut erityisen runsaasti viittauksia laajan, kymmenien tutkijoiden joukon arvostetussa Nature Genetics-tiedelehdessä julkaisemilla yhteisartikkeleilla.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Johanna Kuusisto (englanniksi) (scholar.google.com)
KYSin Johanna Kuusisto yksi maailman siteeratuimpia tutkijoita (1.12.2016) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID
Sami Uotila (näyttelijä)

| Sami Uotila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. helmikuuta 1971 (ikä 54) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Aki Nikkinen (Salatut elämät) Salama McQueen (Autot, Autot 2, Autot 3 & Autot: Tien päällä) Samppa (Suojelijat)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sami Uotila (s. 6. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Koulutus

Uotila valmistui ylioppilaaksi Kaitaan Lukiosta Espoosta vuonna 1991. Hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa vuonna 1994 ja valmistui sieltä teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1998.
Näyttelijäura

Uotila on ollut kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt siellä monissa näytelmissä, muun muassa Housut pois, Rebekka, sekä Poika ja tähti. Uotila on myös näytellyt Marco Bjurströmin ohjaamassa Grease-musikaalissa päähenkilö Danny Zukoa vuonna 2002. Kesän 2003 Uotila vietti Turussa ja työskenteli Samppalinnan kesäteatterissa näytelmässä Oklahoma. Kesällä 2007 seurasi Samppalinnalla Forum, jossa Uotila oli jälleen mukana. Kesällä 2011 hän oli mukana Samppalinnan kesäteatterin musikaaliproduktiossa Blondi – Legally Blonde. Vuonna 2011 Metro Liven haastattelussa Sami Uotila kertoi jääneensä virkavapaalle Helsingin Kaupunginteatterista palatakseen Salatut elämät -sarjaan Aki Nikkisen rooliin.
Uotila näytteli vuonna 2008 kaksi Kultainen Venla -palkintoa voittaneessa televisiosarjassa Suojelijat.
Uotila on myös toiminut dubbaajana monissa elokuvissa. Hän on lainannut äänensä muun muassa Salama McQueenille elokuviin Autot, Autot 2 ja Autot 3.
Sami Uotila tunnetaan parhaiten Aki Nikkisen roolista televisiosarjassa Salatut elämät, jota hän aloitti vuonna 1999, eli hän kuului sarjan alkuperäiseen näyttelijäkaartiin. Uotila poistui sarjasta vuonna 2001, mutta hänen hahmonsa poistui ruudusta vasta vuonna 2002. Hän teki vuonna 2009 vierailun sarjaan erikoisjaksossa Salatut elämät 10 v. Tuolloin Uotila kertoi haastattelussa, että tuotantoyhtiö on useaan otteeseen pyytänyt häntä palaamaan sarjaan, mutta ei ole omien sanojensa mukaan kokenut vielä palaamista ajankohtaiseksi. Lokakuussa 2012 Uotila kertoi paluun sarjaan olevan mahdollista. Huhtikuussa 2014 Uotila ilmoitti palaavansa sarjaan. Ruudussa hänen hahmonsa on näkynyt syksystä 2014 eteenpäin. Sami Uotila esiintyi myös televisiosarjassa Roba, jossa hän esitti Erkki Salmela -nimistä hahmoa.
Sami Uotila oli yksi keväällä 2011 esitetyn Stage-televisiosarjan tähtivalmentajista. Valmennettavakseen Uotila sai vantaalaisen Lumon lukion.
Vuoden 2019 helmikuusta lokakuuhun Uotila toimi juontajana älypuhelinsovelluksen kautta pelattavassa Primetime-tietovisassa.
Vuonna 2020 hän esiintyi Helsingin Kaupunginteatterin musikaalissa Päiväni murmelina.
Yksityiselämä

Sami Uotila oli naimisissa Petra Uotilan kanssa vuodesta 2006 vuoteen 2013 asti. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Hänet tunnetaan myös innokkaana pokerin harrastajana. Uotila seurusteli myös "Salkkareissa" näytelleen Kerttu Rissasen kanssa,  jonka kanssa hän aloitti seurustelun vuonna 2018. Loppuvuodesta 2020 he muuttivat yhteen ja kihlautuivat huhtikuussa 2022. Pari vahvisti eronneensa elokuussa 2024.
Uotila suoritti varusmiespalveluksensa laskuvarjojääkärinä ja on sotilasarvoltaan reservin ylikersantti.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1996 | Diskosuper | Mr. Diskosuper |
| 1997 | Skin Deep | pariskunta ravintolassa |
| 1998 | Veera | Tekno-poika |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1999–2002, 2014– | Salatut elämät | Aki Nikkinen |
| 2008 | Suojelijat | Samppa |
| 2011 | Villa Helena | Peik |
| 2012 | Roba | Erkki Salmela |
| 2016 | Bikineitä ja timantteja | Aki Nikkinen |
| 2018, 2020 | Pihlajasatu | Aki Nikkinen |
| 2018 | Fort Boyard – Linnake  | oma itsensä |
| 2018 | Soppatykkimiehet | Aki Nikkinen |
| 2020 | Paratiisi | Iiro Helminen |
Aiheesta muualla

Sami Uotila Elonetissä.
Sami Uotila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Marc Tardif

| Marc Tardif> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Granby, Quebec
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1969–1983
Seurat:  Montreal Canadiens (NHL) Montreal Voyageurs (AHL) Quebec Nordiques (WHA/NHL)
NHL-varaus:  2. varaus, 1969 Montreal Canadiens
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Montreal Canadiens | 1971  |
|  | Montreal Canadiens | 1973  |
Marc Tardif (s. 12. kesäkuuta 1949 Granby, Quebec) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Tardif pelasi juniorina muun muassa Thetford Mines Canadiensissa QJHL:ssä (1966–1967) ja 	Montreal Junior Canadiensissa OHA:ssa (1967–1969). Hän oli voittamassa vuonna 1969 Memorial Cupia ja valittiin samana vuonna OHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Tardif aloitti ammattilaisuransa NHL-seura Montreal Canadiensissa, joka varasi hänet ensimmäisen kierroksen toisena pelaajana varaustilaisuudessa 1969. Hän pelasi Canadiensissa neljä kautta, joista ensimmäisellä vietti osan kaudesta myös farmijoukkue Montreal Voyageursissa AHL:ssä. Tardif oli voittamassa Canadiensissa Stanley Cupia kausina 1970–1971 ja 1972–1973.
Vuonna 1973 Tardif siirtyi WHA-seura Los Angeles Sharksiin, joka tarjosi hänelle huomattavasti parempaa palkkaa kuin hän oli Montrealissa saanut. Kauden 1974–1975 hän aloitti Michigan Stagsissa Sharksin muutettua toiselle paikkakunnalle, mutta siirtyi kesken kauden pelaajakaupassa Quebec Nordiquesiin. Pelatessaan Nordiquesissa Tardif sai kahdesti WHA:n parhaan pistemiehen palkinnon Bill Hunter Trophyn, kausina 1975–1976 ja 1977–1978, joina palkittiin myös sarjan arvokkaimman pelaajan palkinnolla Gordie Howe Trophylla. Hän oli noina kausina myös WHA:n maali- ja syöttöpörssin voittaja. Kaudella 1976–1977 hän oli voittamassa Avco Cupia ensimmäisenä vuonnaan joukkueensa kapteenina. Tardif valittiin neljästi WHA:n tähdistökentällisiin, kausina 1975–1976, 1976–1977 ja 1977–1978 ensimmäiseen ja kaudella 1974–1975 toiseen, ja hän pelasi kuudesti sarjan tähdistöottelussa.
WHA lopetti toimintansa vuonna 1979, jonka jälkeen Tardif jatkoi uraansa NHL:ssä. Hän edusti yhä Quebec Nordiquesia ja jatkoi joukkueen kapteenina kauteen 1980–1981 asti. Kaudella 1981–1982 hän pelasi ensimmäisen ja ainoan kerran urallaan NHL:n tähdistöottelussa ja hän lopetti uransa kauden 1982–1983 jälkeen. Tardif pelasi NHL:ssä 517 runkosarja- ja 62 pudotuspeliottelua ja WHA:ssa 446 runkosarja- ja 44 pudotuspeliottelua. Hän teki NHL:ssä 401 tehopistettä runkosarjassa, 194 maalia ja 207 syöttöpistettä, ja 28 pudotuspeleissä, 13 maalia ja 15 syöttöpistettä. WHA:ssa hän teki 666 tehopistettä runkosarjassa, 316 maalia ja 350 syöttöpistettä, ja 59 pudotuspeleissä, 27 maalia ja 32 syöttöpistettä. Tardif on eniten maaleja WHA:n historiassa (1972–1979) tehnyt pelaaja. Quebec Nordiques jäädytti hänen pelinumeronsa (8) vuonna 1983.
Tardif kuului Kanadan joukkueeseen Summit Seriesissä 1974.
Jääkiekkouransa jälkeen Tardif on työskennellyt autokauppiaana Quebecissä.
Aiheesta muualla

Marc Tardif The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Tao Stark

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. elokuuta 2004 (ikä 20)
Pelipaikka: keskikenttä
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
–2014: JyNo
2016–2017: FCV
2015–2021: JyPK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2021–2023 | JyPK | 35 | (4) |
| 2024– | KuPS | 21 | (2) |
Maajoukkue
| 2019 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 2021 | Suomi U18 | 2 | (0) |
| 2021–2023 | Suomi U19 | 15 | (0) |
| 2024 | Suomi U23 | 5 | (0) |
| 2025– |  Suomi | 0 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tao Stark (s. 1. elokuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kansallisessa Liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa.
Ura > Seurajoukkueet

Stark aloitti jalkapallon Jyväskylän Nousussa. Siirryttyään vuonna 2015 Jyväskylän Pallokerhoon hän pelasi myös FC Vaajakosken poikajunioreissa. Stark pelasi yhden ottelun Naisten Liigaa JyPK:n paidassa kaudella 2019 joukkueen pudotessa Naisten Ykköseen. Lokakuussa 2023 hän siirtyi KuPS:aan.
Ura > Maajoukkue

Stark on edustanut muun muassa Suomen alle 19- ja 23-vuotiaiden naisten maajoukkueita. Helmikuussa 2025 hänet valittiin A-maajoukkueen kokoonpanoon Kansojen liigan otteluihin.
Soraya Esfandiary Bakhtiary

| Soraya Esfandiary Bakhtiary |
| --- | --- |
 Shahbanu
 
Syntynyt:  22. kesäkuuta 1932 Isfahan, Persia
Kuollut:  26. lokakuuta 2001 (69 vuotta) Pariisi, Ranska
Hautapaikka:  München, Saksa
Puoliso:  Mohammed Reza Pahlavi (vih. 1951; ero 1958)
Suku:  Pahlavi (avioliiton kautta)
Isä:  Khalid Esfandiary-Bakhtiari
Äiti:  Eva Karl
Uskonto:  roomalaiskatolisuus šiialaisuus (avioliiton aikana)
Soraya Esfandiary Bakhtiari (22. kesäkuuta 1932 Isfahan, Persia – 26. lokakuuta 2001 Pariisi, Ranska) oli Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavin toinen vaimo.
Soraya syntyi Isfahanissa Keski-Iranissa, Khalil Esfandiary Bakhtiaryn ja tämän saksalais-venäläisen vaimon Eva Kleinin vanhimpana lapsena. Sorayan isä oli Iranin Saksan liittotasavallan suurlähettiläs.
19-vuotiaanna Soraya meni naimisiin šaahi Mohammad Reza Pahlavin kanssa vuonna 1951. He erosivat vuonna 1958, koska Soraya ei voinut synnyttää poikalasta šaahille. Avioeron jälkeen Soraya muutti Ranskaan, jossa hän toimi näyttelijänä ja tanssijana. Hän kuoli 69-vuotiaana Pariisissa. Hänet on haudattu Müncheniin, Saksaan.
Soraya julkaisi 1960-luvulla muistelmansa, jotka ovat ilmestyneet lyhennelmänä suomeksikin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soraya Esfandiary Bakhtiary Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef