stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalvassekoyökkönen
Koko ja ulkonäkö

Kalvassekoyökkönen on likimain keskikokoinen yökkönen. Sen siipien pohjaväri on yleensä vaalean harmahtava, mutta värisävy vaihtelee. Erityisesti siiven kärkiosassa ulomman poikkiviirun ja aaltoviirun väliin jäävä alue on vaihtelevansävyisen harmaa. Poikkiviirut ovat kaksinkertaiset ja erottuvat vaihtelevasti. Rengastäplä ja munuaistäplä erottuvat hyvin ja ovat yleensä väriltään oranssit, mutta munuaistäplä saattaa kuitenkin joskus olla valkoinen. Munuaistäplän sisällä tumma viiru tekee lenkin ja sisänurkassa on nähtävissä lähes aina tummaa varjostumaa. Takasiivet ovat ruskeat. Siipien kärkiväli 29–37 mm.
Kalvassekoyökkösen erottaminen luotettavasti yleisestä kaunosekoyökkösestä (Amphipoea oculea) tai kahdesta harvinaisemmasta lajista sekoyökköslajista voi vaatia genitaalipreparaatin tekoa.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyysalue ulottuu Keski-ja Pohjois-Euroopasta Siperiaan. Sitä tavataan Suomessa etelärannikolta ainakin Rovaniemen korkeudelle saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun lopulle huipun ollessa elokuussa. Usein viimeiset havainnot tehdään lokakuun alussa.
Elinympäristö ja elintavat

Kalvassekoyökkönen elää mitä erilaisimmissa kulttuuri- ja luonnonympäristöissä. Se saattaa kuitenkin suosia keskimäärin kosteampia elinpaikkoja kuin kaunosekoyökkönen. Perhonen on yleinen, usein erittäin runsaslukuinen, ja yksilöt lentävät valolle ja makealla nesteellä kostutetulle syötille. Sopivalla paikalla se on runsain valolle lentävä perhoslaji.
Toukka elää piilottelevaa elämää heinien korsissa ja juurituppaissa. Muna on talvehtiva elämänvaihe.
Ravintokasvi

Toukka elää heinäkasveilla (Poaceae).
Aiheesta muualla

Kalvassekoyökkönen Suomen Perhoset. Viitattu 17.9.2020.
Amphipoea fucosa (Freyer, 1830) - Gelbbraune Stängeleule Bestimmungshilfe für die in Europa nachgewiesenen Schmetterlingsarten. Viitattu 17.9.2020. (saksaksi)
Mazzei, Paolo & Morel, Daniel & Panfili, Raniero: Amphipoea fucosa (Freyer, 1830) Moths and Butterflies of Europe and North Africa. Viitattu 17.9.2020. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q597603  BioLib: 54156  BOLD: 86371  CoL: D4WL  EoL: 491197  EPPO: AMPOFU  EUNIS: 310141  Fauna Europaea: 447573  Fauna Europaea (new): 14878de1-9a17-4a46-a841-cc3de9997dc4  GBIF: 1771437  iNaturalist: 470713  IRMNG: 11363468  LepIndex: 262023  LoB: 5389  MaBENA: AmphiFucos  NBN: NHMSYS0000516998  NCBI: 1219315  Observation.org: 9932  Open Tree of Life: 683400  Laji.fi: MX.62745
Pertti Kukkonen

Pertti Kukkonen vuonna 2024.
Pertti Kukkonen (s. 1954 Hämeenlinna) on suomalainen kuvanveistäjä.
Kukkonen on opiskellut Suomen taideakatemian koulussa 1978–1983. Hän on pitänyt runsaasti näyttelyjä sekä kotimaassa että ulkomailla, ja hänen teoksiaan on niin julkisissa tiloissa kuin kokoelmissakin. Materiaaleinaan hän on aiemmin käyttänyt puuta ja pronssia mutta yhä enemmän myös betonia.
Kukkonen on toteuttanut lukuisia julkisia teoksia Suomessa, ja hänet on palkittu monissa taide- ja ympäristötaidekilpailuissa. Kansainvälistä menestystä toi vuonna 2014 finaalisija YK:n toimiston edustalle New Yorkiin järjestetyssä veistoskilpailussa, johon osallistui tekijöitä yli 80 maasta. Helsingissä hänen julkisia teoksiansa sijaitsee mm. Ruoholahdessa, Malmilla, Vuosaaressa ja Kalliossa. Helsingin lisäksi hänen teoksiaan on useissa muissa Suomen kaupungeissa. Viimeisimpiä julkisia teoksia ovat Kallion ilmaisutaidon lukion julkisivuun toteutettu taideteos sekä Laukaan kunnan uudiskouluun tilaama taidemuuri. Kirkollista taidetta edustaa kilpailuvoittona toteutettu Vantaan Pyhän Laurin kappelin taideteos vuonna 2010.
Betoni on Kukkosen elämässä erityisasemassa, ja hän onkin tehnyt paljon alan kehitystyötä ja uusia innovaatioita, joista laajimmalle on levinnyt Umbra-betoninpatinointimenetelmä. Taidemuseo Emman edustalle Kukkosen toteuttama muurimainen Mutkia matkassa sopii hyvin arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitteleman betonisen rakennuksen yhteyteen. Teos toimii näyttelykeskukselle ohjaavana elementtinä ja rajaa samalla puistoalueen jalankulkuväylästä. Se on osa Tapiolan kulttuuriraittia, jonka on suunnitellut maisemasuunnittelija Gretel Hemgård.
Palkinnot ja tunnustukset

Pro Finlandia -mitali 2021
Dukaattipalkinto 1985
Useita palkintoja veistos- ja arkkitehtuurikilpailuista yksin ja työryhmissä.
Useita betonialan palkintoja kuten Vuoden Betoniteko (1998)
Pro Sculptura-mitali 2017
Suomen Kuvanveistäjäliiton Kunniajäsen 2022
Kuvia julkista taideteoksista

Päätepiste, 1992, Helsinki.
Kosketus (Suojaava taivas), 1993(1996), Helsinki.
Käärme paratiisissa, 1997, Helsinki.
Custone-pilarit, 1998, Helsinki.
Meren kosketus, 2000 ja 2001, Espoo.
Kohtaaminen, 2006, Hämeenlinna.
Mutkia matkassa, 2006, Espoo.
Variksen peili, 2012, Vuores, Tampere.
Veistosmuuri, 2012, Vuores, Tampere.
Valaskala, 2018, Helsinki.
Joachim Zitting

Joachim (Joakim) Zitting (11. kesäkuuta 1806 Hankasalmi – 5. kesäkuuta 1876 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja sanomalehden toimittaja.
Zittingin vanhemmat olivat Karttulan kappalainen Petter Joakim Zitting ja tämän ensimmäinen vaimo Brita Lagus. Hän opiskeli Kuopion triviaalikoulussa ja Porvoon lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi Turussa vuonna 1826. Zitting opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa ja oli Savokarjalaisen osakunnan perustajajäsen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1840 ja hänet vihittiin papiksi Kuopiossa vuonna 1852.
Zitting työskenteli opettajana Porvoon pedagogiossa, Loviisan triviaalikoulussa ja Porvoon yläalkeiskoulussa ja sai vakinaisen viran jälkimmäisestä vuonna 1842. Vuosina 1844–1872 hän oli Kuopion lukion kreikkalaisen kirjallisuuden lehtori. Zitting toimi Kuopion tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1851 ja sai rovastin arvon vuonna 1864. Hän työskenteli Maamiehen Ystävän toimittajana vuosina 1844–1850 ja 1852–1853.
Kihlakunnantuomari ja senaattori August Johannes Zitting oli Joachim Zittingin poika.
Zlynka

Zlynka (ven. Злы́нка) on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 225 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki on Zlynkan piirin keskus. Sen ohi kulkee Brjanskista Valko-Venäjän rajalle johtava M13-valtatie. Zlynkan rautatieasema Gomelin ja Unetšan välisellä radalla sijaitsee 8 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 5 507 henkeä, koko piirissä 12 917 henkeä (vuonna 2010).
Vanhauskoiset perustivat Zlynkan vuonna 1702. 1700-luvun lopulla se oli huomattava käsityöläiskeskus. Vuonna 1862 lähistölle rakennettiin tulitikkutehdas. Vuonna 1925 Zlynkasta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään kaupungissa on säilyketehdas ja tulitikkutehdas.
Marina Znak

| Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Naisten soutu> Maa:   Neuvostoliitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Hazewinkel 1985 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Nottingham 1986 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Wien 1991 | kahdeksikko |  |
Maa:   Valko-Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | St. Catharines 1999 | nelonen i.p. |  |
|  Kultaa | Zagreb 2000 | nelonen i.p. |  |
|  Pronssia | Tampere 1995 | nelonen i.p. |  |
Marina Znak (s. 17. toukokuuta 1961) on valkovenäläinen soutaja. Hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 pronssia kahdeksikossa Valko-Venäjän edustajana. Kolmissa olympialaisissa hän sijoittui kahdeksikossa neljänneksi: Neuvostoliiton edustajana Soulissa 1988, IVY:n edustajana Barcelonassa 1992 ja Valko-Venäjän edustajana Sydneyssä 2000.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Znak saavutti ensimmäiset menestyksensä 1980-luvulla Neuvostoliiton edustajana: hän voitti kahdeksikossa kultaa Hazewinkelissa 1985 ja Nottinghamissa 1986 sekä saavutti samassa luokassa hopeaa Wienissä 1991. Valko-Venäjän edustajana hän saavutti MM-mitaleja perämiehettömässä nelosessa: kultaa St. Catharinesissa 1999 ja Zagrebissa 2000 sekä pronssia Tampereella 1995.
Znamja borby

Znamja borby (ven. Знамя борьбы, ”Taistelulippu”) oli Viipurissa vuonna 1917 ilmestynyt venäjänkielinen bolševikkilehti.
Bolševikkien Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Viipurin sotilasjärjestön julkaisema Znamja borby ilmestyi neljänätoista tai viitenätoista numerona heinäkuun alusta lokakuun loppuun vuonna 1917. ”Työväen kirjapainossa” painetun lehden painos oli 1 500–2 000 kappaletta. Lehti sisälsi myös suomen-, viron- ja ukrainankielistä aineistoa.
Roswietha Zobelt

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Luzern 1974 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Nottingham 1975 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1977 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Bled 1979 | pariaironelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1973 | pariaironelonen |  |
Roswietha Zobelt (o.s. Reichel, s. 24. marraskuuta 1954 Rittersgrün) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti kaksi olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja ennen naisten MM-kilpailujen perustamista yhden Euroopan-mestaruuden.
Zobelt kilpaili kansainvälisellä urallaan pääasiassa perämiehellisessä pariaironelosessa. Hän voitti tässä luokassa Euroopan-mestaruuden Moskovassa 1973, maailmanmestaruuden Luzernissa 1974, Nottinghamissa 1975 ja Bledissä 1979 sekä olympiakultaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980. Lisäksi hän voitti pariairokaksikossa Anke Borchmannin kanssa maailmanmestaruuden Amsterdamissa 1977. Lake Karapiron MM-kilpailuissa 1978 hän jäi Borchmannin kanssa pariairokaksikon loppukilpailussa kuudenneksi.
Zirkoniumsulfaatti

| Zirkoniumsulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  14644-61-2
PubChem CID:  26793
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Zr(SO4)2
Moolimassa:  283,36
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  410 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  525 g/l (tetrahydraatti)
Zirkoniumsulfaatti (Zr(SO4)2) on zirkonium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa katalyyteissä, muiden zirkoniumyhdisteiden valmistukseen ja tekstiilienkäsittelyissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa zirkoniumsulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös useita kidevedellisiä muotoja, joista tetrahydraatti (Zr(SO4)2·4H2O) on tavallisin. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Zirkoniumsulfaatti liukenee veteen, mutta myös reagoi veden kanssa. Aine liukenee hieman myös etanoliin. Yhdiste hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa.
Zirkoniumsulfaattia valmistetaan metallisen zirkoniumin, zirkoniumdioksidin tai zirkoniumhydroksidin ja rikkihapon reaktiolla.
Zirkoniumsulfaattia käytetään  muiden zirkoniumyhdisteiden valmistukseen, katalyyttien kantajana, nahkojen parkituksessa ja tekstiilien vedensuojakäsittelyissä.
Zankle

| Zankle / Messene> Ζάγκλη / Μεσσήνη.Sijainti |
| --- | --- |
 Zankle / Messene
Koordinaatit:  38°11′32″N, 15°33′24″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Messina, Messina, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  735 eaa. jälkeen –
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Zankle / Messene Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zankle (m.kreik. Ζάγκλη, Zanklē), myöhemmin Messene (Μεσσήνη, Messēnē) tai Messana (door.kreik. Μεσσάνα, lat.), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Messinan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Kaupunki oli kreikkalainen siirtokunta, joka tunnettiin alun perin arkaaisella kaudella nimellä Zankle, ja arkaaisen kauden ja klassisen kauden taitteesta lähtien nimellä Messene/Messana. Se sijaitsi keskeisellä paikalla merenkulun kannalta ja hallitsi Sisilian ja Italian välistä salmea, minkä ansiosta se nousi kukoistavaksi merenkulku- ja kauppakaupungiksi. Kaupunki hallitsi salmea 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin herruus siirtyi Rhegionille. Se säilyi kuitenkin merkittävänä ja kukoistavana läpi koko antiikin ajan.
Maantiede

Zanklen kaupunki sijaitsi, samoin kuin nykyinen Messina sijaitsee, Sisilian koillisosassa saaren Apenniinien niemimaasta erottavan salmen rannalla. Salmi tunnetaan nykyisin Messinansalmena, antiikin aikana Sisiliansalmena. Sen toisella puolella sijaitsi Rhegionin kaupunki, nykyinen Reggio di Calabria. Kaupunki oli rakennettu noin kymmenen kilometriä etelään saaren koillisimmasta niemestä Peloroksesta (lat. Pelorus).
Kaupunki itsessään oli rakennettu alavalle maalle lähelle sen satamaa. Satama oli luonnonsatamalahti, jota suojasi sirpin muotoinen nimellä Akte tunnettu niemi. Niemen edustaa on pidetty kreikkalaisen mytologian vesipyörre Kharybdiksen paikkana. Kaupunki ja sen satama olivat keskeisellä paikalla merireittien ja salmen liikenteen hallitsemisen kannalta, ja sen ympäristö oli hyvää maatalousmaata, mikä teki kaupungista vauraan ja menestyneen. Kaupungin lähellä oli vuorijono, joka ulottui Peloros-niemeltä Tauromenioniin. Ainakin osa siitä tunnettiin Khalkislaisina vuorina (Khalkidikon oros). Roomalaisaikana vuorijono tunnettiin nimellä Mons Neptunius.
Kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin klassisella kaudella nimellä Messenia (Μεσσηνία). Sen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Alueella sijaitsi kaupunkikeskuksen lisäksi useita linnoituksia (frurion) ja muita asutuksia.
Historia > Arkaainen kausi > Varhaishistoria

Kaupungin paikalla oli alun perin, ennen kreikkalaisten saapumista, ilmeisesti seudun ei-kreikkalaisen heimo sikulien asutus. Kaupungin alkuperäinen nimi oli Zankle, minkä sanottiin olevan peräisin sikulien kielestä ja tarkoittavan ”sirppiä” (ζάγκλον, zanklon). Tämän puolestaan kerrottiin viittaavan kaupungin satamaa nykyisinkin suojaavan niemen muotoon. Myyteissä niemen ”rakentajana” pidettiin Orionia.
Antiikin lähteissä varhaisempaa asutusta ei kuitenkaan mainita, vaan kaupungin sanotaan olleen alun perin Euboian saaren Khalkiin kaupungin siirtokunta. Thukydideen mukaan paikan kreikkalaisasutuksen perustivat ensimmäisenä merirosvot, jotka tulivat Kymestä, joka sekin oli khalkislaisten perustama. Paikan hyvän sijainnin vuoksi paikalle perustettiin myöhemmin pysyvämpi siirtokunta. Sen asuttivat khalkislaisten lisäksi muualta Euboiasta tulleet siirtokuntalaiset. Siirtokuntalaisten johtajiksi mainitaan Perieres Kymeläinen ja Krataimenes Khalkislainen. Pausanias vahvistaa tämän näkemyksen, kun taas Strabonin ja Pseudo-Skymnoksen mukaan Zankle perustettiin Sisilian varhaisemmasta khalkislaisesta siirtokunnasta Naksoksesta käsin. Tästä voidaan päätellä, että kaupunki oli ainakin perustettu Naksosta myöhemmin, toisin sanoen vuoden 735 eaa. jälkeen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Zanklaios (Ζαγκλαῖος).
Zanklen varhaisesta historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki vaikuttaa kuitenkin nousseen kukoistavaksi, sillä se pystyi jo noin vuonna 730 eaa. osallistumaan Rhegionin perustamiseen salmen toiselle puolelle. Tämän jälkeen Zankle perusti Sisilian pohjoisrannikolle kaksi omaa siirtokuntaa, Mylain ja Himeran. Mylai perustettiin vuonna 716 eaa. Himera perustettiin 648 eaa., ja zanklelaisten lisäksi hankkeessa oli mukana Syrakusasta tulleita maanpakolaisia, myletidejä (Myletidai). Himera nousi merkittäväksi ja kukoistavaksi kaupungiksi, mutta Mylai jäi riippuvaiseksi Zanklesta.
Historia > Arkaainen kausi > Zanklesta Messeneksi

Zanklelaiset tavoittelivat selvästi uusien siirtokuntien perustamista alueelle, kun Joonian kapinan kukistaminen ja Miletoksen tuho vuonna 494 eaa. saivat aikaan uusien siirtolaisten aallon länteen ja Sisiliaan. Zanklelaiset kutsuivat tällöin joukon samoslaisia, joihin oli liittynyt myös Miletoksen pakolaisia, perustamaan uuden kaupungin Mylain ja Himeran välille alueelle, joka tunnettiin nimellä Kalē Aktē (”Hyvä rannikko”).
Rhegionin tyranni Anaksilas sai kuitenkin taivuteltua Lokroi Epizefyrioihin asti ehtineet samoslaiset valtaamaan sen sijaan Zanklen itsensä petoksellisesti, sillä kaupungin tyranni Skythes oli tuolloin sotaretkellä muualla. Samoslaiset saivatkin Zanklen valtaansa sillä aikaa. Skythes yritti tämän jälkeen pyytää apua Gelan tyrannilta Hippokrateelta. Tämä kuitenkin liittoutui joonialaisten kanssa, vahvisti näiden vallan kaupungissa sekä vangitutti Skytheen ja suuren joukon zanklelaisia. Zankle oli nyt samoslaisilla, mutta vain joitakin vuosia. Anaksilas nimittäin alisti kaupungin valtaansa ja asutti sinne uutta väkeä. Samalla hän nimesi kaupungin uudestaan Messeneksi omien esi-isiensä kotiseudun Messenian ja Messenen mukaan.
Nämä tapahtumat ajoitetaan vuoteen 488/487 eaa. Anaksilas oli ilmeisesti jonkun aikaa samanaikaisesti sekä Rhegionin että Zanklen hallitsija, vaikkakin hänen sanotaan jättäneen Zanklen muodollisesti pojalleen Kleofronille (tai Leofronille). On eri näkemyksiä siitä, ajoiko Anaksilas samoslaiset pois kaupungista, niin kuin Thukydides sanoo, vai jäikö osa edelleen kaupunkiin. Joka tapauksessa Anaksilaan asuttama uusi väestö lienee ollut enemmistönä. Näihin on mahdollisesti kuulunut kolmannen messenialaissodan pakolaisia Messeniasta.
Kaupungin uusi nimi jäi pysyvästi käyttöön Anaksilaan kuoleman vuonna 476 eaa. jälkeenkin. Kaupunkilaiset itse käyttivät lähes poikkeuksetta nimen doorilaisen murteen mukaista muotoa Messana, mutta antiikin kirjallisuudessa nimi esiintyy yleensä joonialaisen murteen mukaisessa muodossa Messene. Kaupungin kansalaisesta käytettiin nyt etnonyymiä Messēnios (Μεσσήνιος) tai Messanios (Μεσσάνιος), myöhemmin latinaksi Messanensis.
Kaupunki löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. ja pronssirahaa 400-luvulta eaa. lähtien.
Historia > Hellenistinen kausi

Messene ei saanut nauttia vapaudesta kauan. Agathokleen noustua Syrakusan tyranniksi hän alkoi tavoitella Messeneä. Hän epäonnistui ensimmäisessä yrityksessään vuonna 315 eaa., mutta onnistui lopulta vuonna 312 eaa. Hänen hallintonsa herätti messeneläisissä uuden vastarinnan. Agathokleen kärsittyä tappion Himera-joen taistelussa vuonna 311 eaa. messeneläiset liittyivät Karthagon puolelle.
Historia > Hellenistinen kausi > Mamertiinien vallankaappaus

Agathokleen kuolema aiheutti kuitenkin vielä suurempia ongelmia kuin hänen hallintonsa hänen eläessään. Tyranni oli koonnut saarelle paljon palkkasotureita Italiasta, kuten campanialaisia ja oskeja. Agathokleen kuoltua syrakusalaiset ja karthagolaiset suostuttelivat nämä lähtemään, ja palkkasotilaat saapuivat tätä tarkoitusta varten Messeneen, missä saivat hyvän vastaanoton. Nämä kuitenkin surmasivat kaikki kaupungin miehet ja ottivat naiset, omaisuuden ja kaupungin hallintaansa, ja omaksuivat nimen mamertiinit (Mamertinoi), mikä perustui Mars-sodanjumalan oskinkieliseen nimeen. Kaupungin nimenä säilyi kuitenkin Messene, vaikka mamertiinit yrittivät muuttaa sen Mamertinaksi. Mamertiinien nousu valtaan ajoitetaan noin vuosiin 289–280 eaa., yleensä vuoteen 282 eaa. Campanialaiset saivat samoihin aikoihin valtaansa Rhegionin mantereen puolella.
Mamertiinit saivat pian valtaansa saaren koko koilliskulman useine linnoituksineen ja kaupunkeineen. Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Sisilian sotaretken aikaan vuonna 278 eaa. mamertiinit liitoutuivat Karthagon kanssa. Pyrrhos voitti nämä yhdistyneet joukot, mutta ei yrittänyt vallata Messeneä itseään. Pyrrhoksen palattua Italian puolelle mamertiinit lähettivät suuren sotajoukon hänen peräänsä, ja saivat aiheutettua Pyrrhoksen joukoille suuria tappioita.
Historia > Hellenistinen kausi > Ensimmäinen puunilaissota

Tämän jälkeen mamertiinit saivat vihollisen Syrakusan tyranniksi Pyrrhoksen lähdön jälkeen nousseesta Hieron II:sta. Roomalaisten vallattua Rhegionin vuonna 271 eaa. Hieron valtasi mamertiinien alueita ja muun muassa Mylain linnoituksen, ja voitti mamertiinit Longanos-joella. Messene itse pelastui vain karthagolaisten väliintulon ansiosta. Tämän jälkeen Messenen mamertiinien parissa oli erimielisyyksiä siitä, mihin apuun tuli turvautua: toinen puoli kannatti karthagolaisia, kun taas toinen puoli halusi turvautua roomalaisiin. Viimeksi mainittu puolue esittikin roomalaisille avunpyynnön, joka sai nämä ensimmäisen kerran sekaantumaan saaren asioihn, mikä johti ensimmäiseen puunilaissotaan vuonna 264 eaa.
Ennen roomalaisten saapumista karthagolaismielinen puolue vahvistui jälleen, ja kaupungissa oli karthagolainen varuskunta. Mamertiinit ajoivat nämä kuitenkin itse pois roomalaisten saavuttua Gaius Claudiuksen johdolla. Myöhemmin saapui lisää joukkoja konsuli Appius Claudiuksen johdolla. Nämä ajoivat pois karthagolaiset ja syrakusalaiset, jotka olivat juuri tehneet liiton mamertiineja vastaan ja alkaneet piirittää Messeneä. Tämän jälkeen Messeneä suojasi roomalainen varuskunta, ja kaupunki toimi koko seuranneen sodan ajan yhtenä roomalaisten päätukikohdista ja tärkeimpänä laivastotukikohtana saarella.
Historia > Roomalainen kausi

Sodan jälkeen mamertiinit pysyivät liitossa Rooman kanssa, ja Messenellä oli liittolaiskaupungin (foederata civitas) asema. Käytännössä kaupunki tuli Rooman vallan alle. Sillä oli etuoikeutettu asemansa vielä Ciceron aikana. Preettori Verresin kaudella 73–70 eaa. Messene selvisi osallistumalla tämän rikoksiin, jotka Cicero tuomitsi.
Roomalaisella kaudella kaupunki oli yksi saaren kukoistavimmista ja väkirikkaimmista kaupungeista. Cicero kutsuu sitä ”suureksi ja rikkaaksi” (”civitas maxima et locupletissima”), ja ylistää sen edullista sijaintia sekä satamaa ja rakennuksia. Kaupungilla oli muiden liittolaiskaupunkien tavoin oma senaatti ja virkamiehet, eikä sen täytynyt maksaa muita veroja kuin varustaa laivoja sotaa varten sekä järjestää tietty osuus viljaa. Kaupunki kärsi suhteellisen vähän Sisiliaa muutoin tuhonneista sodista, vaikkakin oli vähällä tulla vallatuksi ja ryöstetyksi toisessa orjasodassa vuonna 101 eaa.
Julius Caesarin kansalaissodassa Messene oli Caesarin laivaston yhtenä tukikohtana vuonna 48 eaa. Cassiuksen johtama Pompeiuksen laivasto hyökkäsi siellä Caesarin laivaston kimppuun, ja kaikki 35 laivaa paloivat. Kaupunki itse säästyi siellä olleen legioonan ansiosta. Myöhemmin Sextus Pompeiuksen sodassa vuonna 36 eaa. Messene toimi yhtenä Sextus Pompeiuksen tukikohdista Octavianusta vastaan, ja hän hallitsi sieltä laivastollaan Sisilian rannikkoa Tyndariista Tauromenioniin. Sieltä Pompeius myös yritti paeta 17 laivalla Agrippan voitettua hänet.
Kyseisen sodan seurauksena Messene ilmeisesti menetti etuoikeutetun asemansa, josta se oli pitkään nauttinut. Korvaukseksi kaupungin asukkaat saivat Rooman kansalaisuuden, ja kaupungista tuli tavallinen roomalainen municipium. Messene säilyi edelleen kukoistavana satamansa ansiosta, ja Strabon sanoo sen olleen hänen aikanaan Sisilian harvoja kaupunkeja, joissa oli edelleen paljon asukkaita. Tämän jälkeen kaupunki esiintyy antiikin lähteissä enää harvoin. Se mainitaan goottisotien yhteydessä edelleen yhtenä saaren tärkeimmistä kaupungeista ja linnoituksista.
Roomalaisella kaudella Messenen seutu tunnettiin muun muassa arvostetusta viinistään, josta käytettiin nimeä Vinum Mamertinum. Sen toi ensimmäisenä muotiin Caesar.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Kaupunki säilyi merkittävänä läpi keskiajan. Saraseenit valtasivat sen vuonna 843. Nykyinen Messina on edelleen Sisilian toiseksi tärkein kaupunki.