stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1874
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

5. heinäkuuta – August Sohlman, ruotsalainen lehtimies ja poliitikko (s. 1824)
6. heinäkuuta – Bernard du Bus de Gisignies, belgialainen poliitikko, lintutieteilijä ja paleontologi (s. 1808)
7. heinäkuuta – Fredrik Wilhelm Knoblock, ruotsalainen lintutieteilijä (s. 1806)
8. heinäkuuta – Cochise, chiricahua-apassien johtaja (s. 1812)
8. heinäkuuta – Emma Gyldén, suomalainen taidemaalari (s. 1835)
13. heinäkuuta – Johan August Gripenstedt, ruotsalainen poliitikko (s. 1813)
21. heinäkuuta – Ferdinand von Droste zu Hülshoff, saksalainen lintutieteilijä ja kirjailija (s. 1841)
27. heinäkuuta – Ernst Wilhelm Floessel, saksalais-suomalainen muusikko ja sotilaskapellimestari (s. 1819)
7. elokuuta – Feodor Kiseleff nuorempi, suomenvenäläinen liikemies ja tehtailija (s. 1823)
8. elokuuta – Augustin Theiner, saksalainen katolinen teologi ja kirkkohistorian tutkija (s. 1804)
23. elokuuta – Robert Edmond Grant, skotlantilainen lääkäri ja biologi (s. 1793)
12. syyskuuta – François Guizot, ranskalainen poliitikko ja historioitsija (s. 1787)
19. syyskuuta – Josep Irla, espanjalainen poliitikko (k. 1958)
23. syyskuuta – Harris Flanagin, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1817)
28. syyskuuta – Frans Olof af Brunér, suomalainen senaattori ja salaneuvos (s. 1807)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

11. lokakuuta – Karl Gustaf Aminoff, suomalainen kansakoulujen tarkastaja ja suomentaja (k. 1918)
23. lokakuuta – Abraham Geiger, saksalainen rabbi, reformijuutalaisuuden perustaja (s. 1810)
26. lokakuuta – Peter Cornelius, saksalainen säveltäjä, kirjailija ja kääntäjä (s. 1824)
31. lokakuuta – Samuel Henrik Antell, suomalainen maaherra ja senaattori (s. 1810)
6. marraskuuta – Friedrich Kaiser, itävaltalainen kirjailija (s. 1814)
19. marraskuuta – Adolf Lindman, suomalainen vankilapappi, historiantutkija ja keräilijä (s. 1821)
21. marraskuuta – William Jardine, skotlantilainen luonnontieteilijä (s. 1800)
5. joulukuuta – Josef Bremer nuorempi, suomalainen tehtailija, Karkkilan Högforsin tehtaan omistaja (s. 1789)
7. joulukuuta – Konstantin von Tischendorf, saksalainen raamatuntutkija (s. 1815)
14. joulukuuta – J. F. Granlund, suomalainen kirjanpainaja, kirjailija ja kääntäjä (s. 1809)
15. joulukuuta – Fredrik Lagerstam, suomalainen juristi ja Savonlinnan pormestari (s. 1833)
29. joulukuuta – Johan Adolf Lindström, suomalainen pappi, kielitieteilijä ja historioitsija (s. 1819)
Stuorra-Jovnna Jomppanen, saamelainen peuranpyytäjä, kalastaja ja suullisen kertomaperinteen taitaja (s. 1794)
Carl Friedrich Uhlig, saksalainen klarinetisti ja soitinrakentaja (s. 1789)
K. E. Varho

| K>  E. Varho.Kansanedustaja |
| --- | --- |
 1.2.1926–1.9.1927  
Ryhmä/puolue:  STPV
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1877 Pori
Kuollut: 4. tammikuuta 1933 (55 vuotta) Pori
Ammatti:  suutari
SKP:n jäsenten joukkohauta Käppärän hautausmaalla.
Karl (Kaarlo, K. E.) Eugen Varho (synt. Fjällman, 2. maaliskuuta 1877 Pori – 4. tammikuuta 1933 Pori) oli suomalainen suutari, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuosina 1926–1927.
Elämä > Varhaiset vuodet

Varhon vanhemmat olivat Eurassa syntynyt suutari Karl Johan Fjällman (s. 1848) ja Edla Sofia Nordlund (1849–1882). Suutarina työskennellyt Varho oli mukana ammattiyhdistystoiminnassa jo vuosisadan vaihteessa. Vuonna 1909 Varho oli perustamassa Kahaluodon työväenyhdistystä ja hän toimi myös sen ensimmäisenä puheenjohtajana. 1910-luvun alussa Varho asui muutaman vuoden Loimaan Karhulassa ja piti Poriin palattuaan omaa suutarinverstasta Aittaluodossa.
Sisällissodan aikana Varho kuului Porin punakaartiin toimien vartiotehtävissä ja työskennellen punakaartin suutarinverstaassa. Huhtikuussa hän pakeni Porin seudun punaisten mukana kohti Itä-Suomea ja jäi 1. toukokuuta saksalaisten vangiksi Hollolan Vesalassa päätyen lopulta Suomenlinnan vankileirille. Elokuussa Varho sai 3 vuoden vankeustuomion, joka muutettiin 5 vuoden ehdonalaiseksi ja hänet laskettiin vapaaksi.
Elämä > Sisällissodan jälkeen

Vuonna 1920 Varho osallistui SAJ:n Satakunnan piirijärjestön perustavaan kokoukseen Suomen nahka- ja tekstiilityöväen liiton edustajana. Vuosikymmenen alussa hän lähti mukaan myös kommunistien toimintaan. Kesäkuussa 1925 Varho nousi Porin kaupunginvaltuuston jäseneksi Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijäin Vaalijärjestön edustajana paikkakunnalta muuttaneen J. W. Katajan tilalle. Varho valittiin uudelleen valtuustoon joulukuun 1925 kunnallisvaaleissa, ja hän uusi paikkansa vielä vuonna 1928. Eduskuntaan Varho nousi nousi helmikuussa 1926 paikastaan luopuneen Svantte Vuorion varaedustajana. Vuoden 1927 eduskuntavaaleissa hän jäi ensimmäiselle varasijalle.
Varho pidätettiin heinäkuussa 1930 samassa yhteydessä, jolloin sisäministeri E. V. Kuokkanen määräsi äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen painostuksesta kaikki STPV:n 23 istuvaa kansanedustajaa vangittavaksi epäiltynä ”maanpetoksellisesta toiminnasta”. Marraskuussa Turun hovioikeus antoi Varholle 1 vuoden ja 8 kuukauden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Varho suoritti tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa ja vankeudessa heikentyneen terveytensä myötä kuoli tammikuussa 1933. Hänet on haudattu Käppärän hautausmaalle vankeudessa kuolleiden SKP:n jäsenten joukkohautaan.
Perhe

Varhon puoliso oli Noormarkusta kotoisin ollut Vendla Sofia Rudenberg (s. 1880), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1900.
Kannattaja-kiertonikamanivel

Kannattaja-kiertonikamanivel (lat. articulatio atlantoaxialis) sijaitsee kannattajanikaman fovea dentisin ja kiertäjänikaman hampaan välissä. Sen tehtävänä on osallistua pään kiertoliikkeeseen sekä pään kallistamiseen sivulle. Kannattaja-kiertonikamanivel kuuluukin kiertoniveliin. Nivelen liikelaajuus on 0–50°. Kannattaja-kiertonikamanivel on Lihansyöjillä yhteydessä ylempään niskaniveleen.
Kannattaja- kiertonikamanivelen nivelsiteet

Ligamentum atlantoaxiale dorsale kulkee kannattajanikaman selänpuoleisesta kyhmystä kiertäjänikaman okahaarakkeeseen.
Ligamentum atlantoaxiale ventrale on vain märehtijöillä ja hevosella. Se kulkee kannattajanikaman vatsanpuolen kyhmystä kiertäjänikaman vatsanpuolen harjanteeseen.
Siipiside (lat. ligamentum alare) kulkee kiertäjänikaman hampaasta niska-aukon reunaan. Se on parillinen nivelside.
Kannattajanikaman poikkiside (lat. ligamentum transversum atlantis) on vain ihmisellä, lihansyöjillä ja sialla. Kannattajanikaman poikkiside kulkee kannattajanikaman kaaren puolelta toiselle. Se suojaa ydinjatketta mekaanisilta iskuilta sekä estää kiertäjänikaman hampaan turhaa liikkumista.
Kiertäjänikaman hampaan poikittaisside (lat. ligamentum longitudinale dentis) on ominainen vain märehtijöille ja hevoselle. Se kulkee kannattajanikaman vatsanpuolen kaaresta kiertäjänikaman hampaan dorsaalipinnalle.
Kalliolampi (Heinola)

| Kalliolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°20′13″N, 26°05′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Vähä-Rapaseen 
Järvinumero:  14.173.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,8 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,698 km  
Pinta-ala:  2,317 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKalliolampi 
Kalliolampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Tuusjärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,8 metriä mpy.
Kapearaidemuseo

Kapearaidemuseon 610 mm:n raideleveydellä olevaa kalustoa Mainessa.
Kapearaidemuseo tarkoittaa seuraavia asioita:
kapearaidemuseo, kapearaiteista rautatietä, sen kalustoa ja siihen liittyviä toimintoja esittelevä museo
Kapearaidemuseo, Jokioisten Museorautatien museo Minkiön asemalla Suomessa
Maine Narrow Gauge Railroad Museum, kapearaidemuseo Portlandissa, Mainessa
Narrow Gauge Railway Museum, kapearaidemuseo Walesissa, Isossa-Britanniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kapearaidemuseo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaarlehto

Kaarlehto voi tarkoittaa:
Elli Kaarlehto (o.s. Haahti, 1897–1986), kirjailija
Karolus Kaarlehto (s. 1997), jääkiekkomaalivahti
Paavo Kaarlehto (1928–1992), diplomaatti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kalliolampi (Keuruu, Tiusala)

| Kalliolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°14′27″N, 24°35′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  Tuomistonjoki 
Järvinumero:  35.625.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,3 m  
Rantaviiva:  1,523 km  
Pinta-ala:  7,712 ha  
Saaria:  2 
 fiKalliolampi 
Kalliolampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Tiusalan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,7 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.
Kaisarianín luostari

| Kaisarianín luostari Μονή Καισαριανής |
| --- | --- |
 Kaisarianín luostarin kirkko.
Sijainti:  Kaisarianí, Keski-Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°57′39″N, 23°47′54″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Perustettu:  1100–1200-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kaisarianín luostari (kreik. Μονή Καισαριανής, Moní Kaisarianís) on ortodoksinen luostari, joka sijaitsee Ateenan itäpuolella Kaisarianín kaupungin alueella. Luostari on rakennettu Ymittós-vuoren pohjoisrinteelle.
Kaisarianín luostarin kirkon katto- ja seinämaalauksia.
Kaisarianín luostari on perustettu bysanttilaisella ajalla 1100-luvun lopulla tai 1200-luvun alussa, jolloin sen pääkirkko (katholikon) on rakennettu. Kirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Antiikin aikana sama paikka on ollut mahdollisesti omistettu Afroditeen kultille.
Luostarin muihin rakennuksiin kuuluu muun muassa kylpyrakennus, joka oli osmanivallan aikana käytössä oliivinpuristamona. Lähellä luostaria on varhaiskristillisen basilikakirkon sekä 900-luvulla rakennetun kirkon rauniot. Luostarilla oli aiemmin suuri kirjasto, joka siirrettiin sittemmin Ateenan Akropoliille ja tuhoutui vuoden 1821 kansannousussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaisarianín luostari Wikimedia Commonsissa
Kainuun puromyllyt

Kainuun puromyllyt ovat Kainuussa purojen varsille rakennettuja vesimyllyjä. Vanhimmat tiedossa olevat myllyt ovat 1600-luvulta. Osa myllyistä on sijainnut niin pienien purojen varrella, että jauhaminen on ollut mahdollista vain kevät- ja syystulvien aikana. Osa myllyistä on kuitenkin sijainnut suurempien koskien lähellä ja näin ympärivuotisessa käytössä. Sadoista rakennetuista myllyistä osa on säilynyt kunnostettuina.
Kainuun myllyperinteestä on paljon tutkittua tietoa ja eräs niistä on Museoviraston käynnistämä inventointi 1980-luvulta ja tämä liittyy valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Tässä yhteydessä mainitaan myllyjen määräksi 1800-luvun lopulla peräti 1 210 kappaletta. Aikojen alusta lienee käytetty myllyistä yksinkertaisinta, eli käsikiviä, mutta jo varsin nopeasti kerrotaan kehittyneen hierin- eli härkinmyllyn, koska senkin rakenne oli varsin yksinkertainen. Hierinmyllyssä  olikin jo virtaava vesi tarpeen ja siitä kehitys jatkui muunlaisiin vesimyllyihin, kuten siipiratas- ja turbiinimyllyihin , kunnes uudemman ajan myllyt syrjäyttivät vesimyllyt. Kainuussa on entisöity lukuisia vesimyllyjä ja monista niistä on muodostunut varsin suosittuja matkailukohteita.
Kainuun kylien tuulimyllyhistoriaa

Kainuussa on myös pitänyt rakentaa jonkun verran tuulimyllyjä, koska sopivaa virtaavaa vesistöä ei ole ollut tarpeeksi lähellä. Näin lienee ollut Kainuun eteläosien tasaisissa maastoissa, vaarojen laella ja joskus järvienkin rannoilla, kuten Oulu- ja Kiantajärvellä. Kainuun tuulimyllyjen historia ulottunee aina 1800-luvun alkupuolelle.
Kaisarianín metroasema

| Kaisarianí> Καισαριανή |
| --- | --- |
 Kaisarianín metroaseman rakennuspaikka.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 4
Sijainti:  37°58′8″N, 23°45′17″E
Paikkakunta:  Kaisarianí, Keski-Ateena, Attika, Kreikka
Kaisarianín metroasema (kreik. Καισαριανή eli Σταθμός Καισαριανή, Stathmós Kaisarianí) on Ateenan metron rakenteilla oleva asema linjalla 4 (oranssi). Se sijaitsee Kaisarianín kaupungissa Ateenan itäpuolella lähellä kaupunkien rajaa.
Aseman lähellä sijaitsee muun muassa Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko. Seuraava asema luoteseen on Evangelismós ja itään Panepistimioúpoli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaisarianín metroasema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí
Kapitulaatio (sopimus)

Kapitulaatio (ransk. capitulation < keskiajan latinan capitulā're, allekirjoittaa sopimuksen pääkappaleet) oli kansainvälinen valtiosopimus, jonka perusteella valtiolla oli toisessa valtiossa oikeus konsulilainkäyttöön eli konsuliensa oikeus käyttää tuomiovaltaa. Tällöin valtion omat viranomaiset pääsivät tuomitsemaan toisessa valtiossa oleskelevia kansalaisiaan. Entisaikaan valtioiden suvereniteetin ei katsottu koskevan niinkään niiden aluetta vaan niiden alamaisia, joten tällaisten järjestelyjen ei katsottu olevan ristiriidassa sen kanssa. Eurooppalaiset valtiot solmivat kapitulaatiosopimuksia etenkin itämaisten valtioiden, kuten Ottomaanien valtakunnan kanssa. Kapitulaatiojärjestelmä ei ole ollut käytössä enää pitkään aikaan. Joissakin maissa se korvattiin sekatuomioistuimilla.
Varhaisina esimerkkeinä kapitulaation kaltaisista järjestelyistä on pidetty foinikialaisille muinaisessa Memfisissä 1200-luvulla eaa. myönnettyjä erioikeuksia, kalifi Harun al-Rašidin 800-luvulla frankeille myöntämiä takuita ja oikeuksia sekä Antiokian ruhtinaan ja Jerusalemin kuninkaan vuosina 1098 ja 1123 eräiden Italian kaupunkivaltioiden asukkaille antamia myönnytyksiä. Myöhemmin vastaavia käytäntöjä jatkoivat Bysantin keisarit ja Ottomaanien valtakunnan sulttaanit. Useimpien myöhempien kapitulaatiosopimusten esikuvana toimi Ranskan kuningas Frans I:n ja sulttaani Soliman Suuren keskenään vuonna 1536 solmima sopimus. 1700-luvun loppuun mennessä lähes kaikki Euroopan maat olivat solmineet kapitulaatiosopimuksen Ottomaanivaltakunnan kanssa. Tämä johti siihen, että eurooppalaiset saattoivat perustaa Ottomaanivaltakuntaan pankkeja ja kauppahuoneita, jotka saivat kilpailuedun, sillä niiden ei tarvinnut maksaa veroja paikalliselle hallinnolle.
Imperialismin aikana Euroopan maat saattoivat sotilaallisen voimansa turvin pakottaa muita maita solmimaan myös epätasapuolisia kapitulaatiosopimuksia. Esimerkiksi Ison-Britannian ja Kiinan sopimus vuodelta 1843 antoi brittien luoda oman oikeuslaitoksen Kiinaan, mutta ei myöntänyt kiinalaisille vastaavia oikeuksia Isossa-Britanniassa. Lisäksi koska eurooppalaiset oikeusistuimet olivat yleensä myötämielisiä eurooppalaisille, kiinalaisten osapuolten oli vaikea saada oikeutta eurooppalaisia koskeneissa oikeusjutuissa.
Ajan mittaan kapitulaatiosopimuksia alettiin itämaissa pitää epäedullisina ja järjestelystä haluttiin päästä eroon. Ottomaanien valtakunnassa kysymys nousi esiin 1800-luvun puolivälissä, mutta länsimaat vastustivat muutosta. Koko järjestelmä lopetettiin Turkin osalta Lausannen rauhansopimuksen yhteydessä 1923. Kiinan kapitulaatiojärjestelyt Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kanssa olivat voimassa vuoteen 1943. Egyptissä kapitulaatiosopimukset korvattiin vuonna 1875 sekatuomioistuimilla, mutta nekin on sittemmin lakkautettu.
Kalliolampi (Alajärvi)

| Kalliolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Alajärvi, Soini
Koordinaatit:  62°50′08″N, 24°08′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskupuro:  Patamanpuro Leväjokeen 
Järvinumero:  35.437.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  181,4 m  
Rantaviiva:  0,843 km  
Pinta-ala:  1,902 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKalliolampi 
Kalliolampi on Etelä-Pohjanmaalla Alajärvellä ja Soinissa Lehtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Leväjoen valuma-alueeseen (35.437) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,4 metriä mpy.
Kapi‘olani Community College

| Kapi‘olani Community College |
| --- | --- |

Perustettu:  1946
Tyyppi:  community college
Sijainti:   Honolulu, Havaiji  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.kapiolani.hawaii.edu
Kapi‘olani Community College on havaijilainen community college, joka kuuluu Havaijin yliopistojärjestelmään. Koulu on nimetty kuningatar Kapi‘olanin mukaan ja on ainoa yliopistojärjestelmään kuuluva organisaatio, joka on nimetty henkilön mukaan. Koulu perustettiin vuonna 1946 nimellä Kapi‘olani Technical School, joka keskittyi erityisesti ravintola-alan jatkokoulutukseen. Kun Havaijista tuli osavaltio vuonna 1959, opintotarjonta laajeni merkittävästi. Vuonna 1965 koulu alkoi lähentyä Havaijin yliopistoa.
Opinnot koulussa kestävät laskennallisesti kaksi vuotta. Koulun perimät lukukausimaksut riippuvat opiskelijan perheen tuloista ja vaihtelevat 5 349 – 11 912 dollarin väliltä.
Juliska Koka

Juliska Koka, oik. Rachela Wollman o.s. Wieliczko-Krutkiewicz (4. huhtikuuta 1924 Bukarest, Romania − 28. toukokuuta 2011 New Jersey, Yhdysvallat), oli syntyperältään romanianjuutalainen, Suomessa 1940- ja 1950-luvulla vaikuttanut viihdetaiteilija, tanssija ja laulaja.
Koka työskenteli 1940-luvulla ensin kiinnitettynä Helsingin Kansanteatteriin, sen jälkeen hän esiintyi viisi vuotta suositussa Punainen Mylly -teatterissa. Hänellä oli rooli myös kolmessa suomalaisessa elokuvassa, joista tunnetuin on Rosvo-Roope. Alan opintojen vuoksi Koka muutti 1950-luvun alussa Yhdysvaltoihin, jossa hän avioitui liikemies Robert Wollmanin kanssa ja loi uran televisiossa, kiertueilla ja omilla ravintolashow-ohjelmillaan. Hänellä oli Broadwaylla show, jossa hän esitti Edith Piafia. Hänet palkittiin esityksestä Theatre World -palkinnolla. Jo Suomessa Koka oli levyttänyt Piafin tunnetuksi tekemän kappaleen "Hymne à l'amour" ("Hymni rakkaudelle"). Hän esitti myös Kurt Weillin lauluista kokoamaansa konserttiohjelmaa. Yhdysvalloissa hän käytti taiteilijanimeä Juliette Koka.
Koka kävi myöhemmin usein Suomessa esiintymässä ja lomilla. Hänellä ja Wollmanilla oli kaksi poikaa.
Filmografia

Ketunhäntä kainalossa 1940
Rosvo Roope 1949 (Veruska)
Vain laulajapoikia 1951 (ei rooliluettelossa)
Diskografia

Juliska Kokan levyttämät kappaleet
"Domino"
"Hymni rakkaudelle"
"Itke en lemmen tähden"
"Katupoikien laulu"
"Lennä mun lempeni laulu"
"Mun syömmein kaipaa sun lempeäsi"
"Mustalaisen lempi"
"Oi niitä aikoja"
"Silkki Saara"
"Sulle salaisuuden kertoa mä voisin"
"Yön laulajatar"
Aiheesta muualla

Juliska Koka Elonetissä.
Juliska Koka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kapiti (rannikko)

Kapitin saari nähtynä Waikanaen rannalta.
Kapitin rannikko (aiemmin Golden Coast, 'Kultainen rannikko') on Pohjoissaaren lounaisosassa sijaitseva rannikko Uudessa-Seelannissa 20 km Wellingtonista vastapäätä Kapitin saarta. Siellä sijaitsee muutamia kaupunkeja, kuten Te Horo, Waikanae, Paraparaumu Raumati Beach ja Raumati South. Lisäksi Kapitin rannikolla on muutamia pienempiä paikkoja, kuten Emerald Glen, Lindale, Maungakotukutuku, Otaihanga ja Peka Peka.
Hallinnollisesti se kuuluu Wellington alueneuvoston alaisuuteen. Kapiti tarkoittaa "yhdistämistä" tai "rajaa".[lähde? ]
Jüri Mõis

| Juri Mõis> Viron sisäministeri |
| --- | --- |
 Laarin II hallitus 25.3.1999–5.11.1999  
Presidentti:  Lennart Meri
Edeltäjä:  Olari Taal
Seuraaja:  Tarmo Loodus
Tallinnan pormestari
 4.11.1999-kesäkuu 2001  
Edeltäjä:  Peeter Lepp
Seuraaja:  Tõnis Palts
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1956 (ikä 67) Pärnu, Neuvosto-Viro
Ammatti:  insinööri, yrittäjä ja poliitikko
Puoliso:  Tiina Laatspera   Kerttu Olmann (1999-)
Tiedot
Puolue:  Isänmaaliitto (1995-2003)
Jüri Mõis (s. 15. lokakuuta 1956 Pärnu, Neuvosto-Viro) on virolainen yrittäjä ja poliitikko. Hän oli Viron sisäministeri vuonna 1999, Tallinnan pormestari vuosina 1999–2001 ja yksi Hansabankin perustajista.
Neuvosto-Viron aika

Jüri Mõis kävi koulua kotikaupungissaan Pärnussa vuoteen 1974 asti. Hän suoritti taloustieteen opinnot Tallinnan ammattikorkeakoulussa vuonna 1980. Siellä hän opiskeli teollista suunnittelua. Vuosina 1980-1983 hän työskenteli tutkijana Neuvosto-Viron tiedeakatemian talousinstituutissa. Vuodesta 1984 vuoteen 1991 hän työskenteli johtotehtävissä Neuvosto-Viron kuljetusalalla. Vuosina 1988-1989 hän opiskeli kansainvälistä liikkeenjohtoa Viron kaupallisessa korkeakoulussa.
Yrittäjänä 1990-luvun itsenäistyneessä Virossa

Vuonna 1991, Viron itsenäistymisvuonna, Mõis perusti Hansapankin, joka oli spin-off Tartu Kommertspankista yhdessä mutamien virolaisten talousihmisten kanssa. Hansapankista kasvoi nopeasti yksi Baltian suurimmista luottolaitoksista, jolla on konttorit myös Venäjällä. Jüri Mõis toimi vuosina 1991-1998 Hansapankin toimitusjohtajana ja hallintoneuvoston puheenjohtajana.  Hänen nimensä oli 1990-luvulla erityisesti julkisten palvelujen laajan yksityistämisen kannattajana.
Politiikassa

Yrittäjätoiminnan lisäksi Jüri Mõis siirtyi politiikkaan 1990-luvun lopulla. Hän liittyi konservatiiviseen Isänmaaliittoon, jota johti Mart Laar. Jüri Mõisista tuli sisäministeri Laarin II hallitukseen, joka astui virkaansa maaliskuussa 1999. Hän toimi sisäministerinä marraskuuhun 1999, jonka jälkeen hän siirtyi Tallinnan pormestariksi marraskuusta 1999 kesäkuuhun 2001 asti.