stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat tapahtumapaikoista
Asuinpaikat > Neiti Gibbonsin koti

‘’Neiti Gibbonsin koti’’ on pieni talo kaupungin ulkopuolella lähellä metsää. Haudan vampyyrit oleilivat kyseisessä talossa paettuaan haudasta. Talon omisti Samantha Gibbons ennen kuolemaansa.
Asuinpaikat > Petrovan perheen koti, Bulgaria

’’Petrovan perheen koti’’ sijaitsee jossain päin Bulgariaa ja sen omisti Petrovan perhe. Vuonna 1490 Katherine synnytti talossa tyttären, jonka hänen isänsä antoi pois ja Katherine karkotettiin. Muututtuaan vampyyriksi Katherine palasi, vain huomatakseen koko perheensä joutuneen Klausin tappamaksi kostona Katherinen paosta. Nykyisin talo on joko hylätty tai tuhoutunut.
Asuinpaikat > Salvatorejen kartano

‘’Salvatoren kartano’’ oli paikka, jossa Stefan, Damon ja Giuseppe Salvatore asuivat 50 vuotta ennen Salvatoren täysihoitolan rakentamista. Katherine Pierce saapui vierailulle kamarineitonsa Emily Bennettin kanssa vuonna 1864. Miller Lanessa sijaitseva kartano kuitenkin tuhoutui Willow Creekin taistelussa.
Nykyisin kartanosta on jäljellä vain metsässä sijaitsevat rauniot.
Kirjassa ‘’Stefan’s Diaries: Origins’’, Stefan kertoo perheensä kartanoa kutsuttavan Veritas-nimellä.
Asuinpaikat > Salvatoren täysihoitola

‘’Salvatoren täysihoitola’’ on Salvatoren suvun omistama kartano, jossa Stefan ja Damon Salvatore asuvat. Myös Zach Salvatore asui talossa aina kuolemaansa saakka. Zach piti paikkaa täysihoitolana, jossa kaupungissa vierailevat voivat yöpyä. Täysihoitola rakennettiin vuonna 1914.
Asuinpaikat > Sheilan koti

‘’Sheilan koti’’ oli Bonnie Bennettin isoäidin, Sheilan koti kunnes tämä kuoli avattuaan vampyyrien haudan. Ennen Sheilan kuolemaa Bonnie vieraili tämän luona usein. Sheila tiesi myös vampyyreistä ja Stefan ja Elena molemmat kutsuttiin sisään, mutta Sheila kieltäytyi kutsumasta Damonia.
Koti sijaitsee Mystic Fallsissa, osoitteessa 2136 Oak Street.
Asuinpaikat > Slaterin sviitti, Richmond

’’Slaterin sviitti’’ sijaitsee jossakin päin Richmondia ja sen omisti Slater.
Asuinpaikat > Syrjäinen talo

Isobel, Frank ja Cherie asuivat syrjäisessä talossa heidän oleillessaan Mystic Fallsissa. Talo on pankin ulosmitatuin ja kallein talo koko seudulla ja siksi Damon arvelikin Isobelin oleilevan juuri siellä. Talo nähtiin ensimmäisen kerran John Gilbertin vieraillessa Isobelin luona. Myöhemmin Damon vieraili talossa pelaamassa korttia Cherien kanssa ja pian vierailun jälkeen Isobelin alaiset kidnappasivat Jeremyn ja toivat panttivangiksi taloon. Isobel kuitenkin jätti pian talon ja poistui Mystic Fallsista.
Asuinpaikat > Talo Reidsvillessä

‘’Talo Reidsvillessä’’ nähdään ensimmäisen kerran jaksossa ‘’”Rose”’’: Trevor ja Rose toivat Elenan talon kidnapattuaan tämän. Talo näyttää hylätyltä ja sisältää paljon pölyisiä huoneita sekä portaikon.
Asuinpaikat > Vampyyrien piilopaikka

‘’Vampyyrien piilopaikka’’ on paikka, jossa Charlie ja muut kostoa halunneet haudan vampyyrit suunnittelivat perustajien perheisiin kohdistuvaa hyökkäystä. Ennen tätä rakennus oli autio.
Asuinpaikat > Vanha metsästysmaja

’’Vanha metsästysmaja’’ sijaitsee jossain päin Englantia ja sen omistaa vanha nainen. Trevor käski Katherinea piiloutumaan taloon ennen kuin tätä oli vielä muutettu vampyyriksi. Samaisessa talossa Katherine hirtti itsensä muuttuen täten vampyyriksi.
Milla Ylikojola

Milla Ylikojola (s. 6. lokakuuta 2002) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.
Ylikojola aloitti pääsarjauransa Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa kaudella 2018–2019 Porvoon Salibandyseurassa, joka tuolloin saavutti SM-hopeaa. Hän on edustanut helsinkiläistä EräViikinkejä kaudesta 2019–2020 alkaen. Ylikojola on pelannut liigassa kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä 69 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia ja antanut 16 maalisyöttöä, sekä neljä pudotuspeliä ilman tehopisteitä.
Ylikojola voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2021.
Mia Eriksson

Mia Eriksson (s. 20. kesäkuuta 1987 Jällivaara) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Piteå Elit Skidklubb -seuraa.
Maastohiihdon maailmancupissa Eriksson kilpaili ensimmäisen kerran Jällivaarassa marraskuussa 2006, oltuaan mukana Ruotsin viestijoukkueessa. Ensimmäiseen henkilökohtaiseen kilpailuun hän otti osaa Tukholman perinteisen hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2007 sijoittuen 47:nneksi. Maailmancupin pisteille Eriksson ylsi ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2008 ollen yhdeksäs. Toisen kerran hän saavutti yhdeksännen sijan samassa paikassa kaksi vuotta myöhemmin. Hän on saavuttanut kuudennen sijan kaksi kertaa parisprintissä ja kerran viestijoukkueen mukana.
Mihail Clodt von Jürgensburg

Ivan Kramskoin maalaama Mihail Clodtin muotokuva.
Paroni Mihail Konstantinovitš Clodt von Jürgensburg (ven. Михаил Константинович Клодт фон Юргенсбург, Mihail Konstantinovitš Klodt fon Jurgensburg; 11. tammikuuta 1833 (J: 30. joulukuuta 1832) Pietari – 29. toukokuuta (J: 16. toukokuuta) 1902 Pietari) oli venäläinen realistinen maisemamaalari.
Mihail Clodt syntyi vapaaherralliseen Clodt von Jürgensburgin perheeseen. Hänen isänsä Konstantin Clodt oli Venäjän ensimmäinen puukaivertaja ja hänen setänsä Peter Clodt von Jürgensburg oli kuuluisa venäläinen kuvanveistäjä. Mihail Clodt von Jürgensburgin sisko oli Suomeen asettunut kulttuurivaikuttaja Elisabeth Järnefelt, ja hän oli näin muun muassa taidemaalari Eero Järnefeltin eno.
Hän oppi piirtämään Pietarin Kaivosinstituutissa, sitten Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1851–1858. Saatuaan kultamitalin hänelle myönnettiin kolmivuotinen apuraha maalauksen opiskeluun Ranskassa, Sveitsissä ja Italiassa, mutta hän palasi matkoiltaan vuoden kuluttua. Hän valitti, etteivät ulkomaalaiset maisemat inspiroineet häntä ja että ranskalainen ja italialainen maalauskoulukunta on venäläistä huonolaatuisempaa. Palaamisensa jälkeen Clodt sai luvan käyttää loput apurahoistaan Venäjällä matkusteluun.
Vuonna 1863 Clodt sai tunnustusta teoksestaan Iso tie syksyllä. Jopa korkeammat ylistykset hän sai teoksestaan Kynnöksellä (1872) ja Metsätie puolenpäivän aikaan (1878). Tarkkailijat ylistivät hänen omistautumistaan venäläiselle maisemalle, yksityiskohtien huomioimiselle ja hänen teostensa stereoskooppisuutta. Toisaalta suosittu taidekriitikko Vladimir Stasov näki monissa Clodtin teoksissa pikkumaista naturalismia ja "orjallista todellisuuden seuraamista". Esimerkkinä tällaisesta teoksesta hän piti teosta Lehmät juomassa (1879). Niin omistautumisellaan venäläiselle maisemalle ja pikkumaisessa naturalismissaan Clodt oli todennäköisesti Ivan Šiškinin edeltäjä.
Mihail Clodt oli Vaeltajien perustajajäsen, mutta Vaeltajat eivät pitäneet häntä yhtenä omistaan. Se johtui osittain Clodtin terävästä kritiikistä ja erityisesti sen vuoksi, että hän piti professuurinsa Keisarillisessa taideakatemiassa (1871–1886). Kritisoituaan erityisen terävästi Arhip Kuindžia Clodt pakotettiin katkaisemaan välinsä Vaeltajiin. Pian hän vetäytyi myös Taideakatemiasta.
Clodt ei maalannut mitään arvokasta 1870-luvun jälkeen. Puoliksi sokea ja taloudellisesti murtunut taiteilija kuoli vuonna 1902.
Teoksia

Iso tie syksyllä, 1863
Pellolla, 1872
Iltanäkymä kylästä. Orjolin kuvernementti, 1874
Metsätie puolenpäivän aikaan, 1878
Lehmät juomassa, 1879
Volga Simbirskin lähellä, 1881
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Clodt von Jürgensburg Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mikhail Clodt
Käännös suomeksi
Miami Valley Gaming

| Miami Valley Gaming |
| --- | --- |
Sijainti:  Lebanon, Ohio (Yhdysvallat)
Koordinaatit:  39.433939°N, 84.304447°W
Avattu:  arvioitu keväällä 2014
Omistaja:  Churchill Downs Inc. ja Delaware North Cos.
Kotisivu
Miami Valley Gaming on hevoskilpa-ajorata ja kasino Lebanonissa Yhdysvaltain Ohion osavaltiossa. Sen kasinotoiminta avattiin joulukuussa 2013 ja kilpa-ajojen on suunniteltu alkavan helmikuussa 2014. Radan omistavat yhdessä Churchill Downs Inc. ja Delaware North Cos..
Miami Valley Gaming sai lisenssinsä siirrossa Lebanon Racewaylta sen jälkeen kun rahapeliautomaatit sallittiin ohiolaisilla hevosradoilla vuonna 2011 Lisenssi ostettiin 60 miljoonalla dollarilla joulukuussa 2012.
Radan kasinotoiminta aloitettiin joulukuussa 2013 Ohion kolmantena "racinona" eli yhdistettynä hevosratana ja kasinona. Se työllistää 500 henkeä. Rakennusten pinta-ala on yhteensä noin 17 500 neliömetriä. Radalla on 1 000 rahapeliautomaatin kasinon lisäksi neljä ruokalaa, kahvila ja buffettiravintola.
Miami Valley Gamingin odotetaan valmistuvan täydellisesti kevääseen 2014 mennessä.päivitettävä Sen hevosradasta tehdään 1006-metrinen ja kasinossa tulee olemaan 2 500 rahapeliautomaattia, Ohion osavaltion suurin sallittu määrä. Radalle rakennetaan lisäksi 156-paikkainen talli ja noin tuhannen istumapaikan katsomo. Rakennustöiden, ratalisenssinsiirtomaksun ja rahapeliautomaattilisenssimaksun on arvioitu maksavan yhteensä noin 215 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Miami Valley Gaming, viralliset kotisivut (englanniksi)
Michael Herck

Michael Herck vuonna 2011.
Michael Herck (s. 4. elokuuta 1988 Bukarest, Romania) on belgialais-romanialainen entinen kilpa-autoilija. Hän kilpaili romanialaisella lisenssillä. Hän ajoi GP2-sarjassa vuosina 2008-2011.
Herck kilpaili ensimmäisen kerran GP2:ssa kaudella 2008 DPR -tallissa. Hänen isänsä Andre osti tiimin vuonna 2009. Herck kilpaili myös Formula Renault -sarjassa vuonna 2004 ja Formula 3 -sarjassa 2005 voittaen sarjojen mestaruudet.
Kaudella 2010 Herck saavutti GP2-uransa ensimmäiset pisteet ajamalla kuudenneksi Turkin kilpailussa. Valencian sprinttikilpailussa Herck lähti paalupaikalta ajaen kolmanneksi pitäen täpärästi Pastor Maldonadon takanaan. Belgian kilpailussa Herck ajoi paalupaikalle, mutta rangaistus pudotti hänet neljänteen lähtöruutuun. Hän saavutti 12 pistettä kauden aikana. Kaudella 2011 Herck kilpaili Coloni tallissa. Hän saavutti 1 pisteen kauden aikana ajamalla kuudenneksi Valencian kilpailussa. Kauden päätteeksi Herck vetäytyi kilpailu toiminnastaan.
GP2-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | DPR | ESPFEA Loukk. | ESPSPR Loukk. | TURFEA Loukk. | TURSPR Loukk. | MONFEA Loukk. | MONFEA Loukk. | FRAFEA Kesk. | FRASPR 15 | GBRFEA 23 | GBRSPR DNS | GERFEA 17 | GERSPR Kesk. | HUNFEA Kesk. | HUNSPR 17 | EURFEA 12 | EURSPR 14 | BELFEA 14 | BELSPR 11 | ITAFEA Kesk. | ITASPR 17 | 0 | 30. |
| 2009 | DPR | ESPFEA 13 | ESPSPR Kesk. | MONFEA 16 | MONSPR 16 | TURFEA Kesk. | TURSPR Kesk. | GBRFEA 9 | GBRSPR 8 | GERFEA 14 | GERSPR 12 | HUNFEA 15 | HUNSPR Kesk. | EURFEA 13 | EURSPR Kesk. | BELFEA Kesk. | BELSPR 9 | ITAFEA 20† | ITASPR 13 | PORFEA DSQ | PORSPR Kesk. | 0 | 23. |
| 2010 | DPR | ESPFEA 17 | ESPSPR 21 | MONFEA 16 | MONSPR Kesk. | TURFEA 6 | TURFEA 5 | EURFEA 8 | EURSPR 3 | GBRFEA 22 | GBRSPR 14 | GERFEA 9 | GERSPR 8 | HUNFEA 7 | HUNSPR Kesk. | BELFEA Kesk. | BELSPR 13 | ITAFEA Kesk. | ITASPR Kesk. | ABUFEA 16 | ABUSPR 10 | 12 | 16. |
| 2011 | Scuderia Coloni | TURFEA 14 | TURSPR 12 | ESPFEA Kesk. | ESPSPR Kesk. | MONFEA 13 | MONSPR 15 | EURFEA 10 | EURSPR 6 | GBRFEA 24 | GBRSPR 18 | GERFEA 11 | GERSPR 10 | HUNFEA 12 | HUNSPR Kesk. | BELFEA 16 | BELSPR 15 | ITAFEA Kesk. | ITASPR DNS |  |  | 1 | 21. |
Mihail Dieterichs

Mihail Dieterichs vuonna 1918.
Mihail Konstantinovitš Dieterichs (ven. Михаи́л Константи́нович Ди́терихс, Diterihs; 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1874 – 9. lokakuuta 1937 Shanghai, Kiina) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hän johti kesäkuusta lokakuuhun 1922 Venäjän kaukoidässä viimeistä Venäjän maaperällä toiminutta valkoista hallitusta ja komensi sen armeijaa.
Elämä ja ura

Dieterichs oli baltiansaksalaista, alkuperältään ruotsalaista sukua. Hän valmistui Pietarin keisarillisesta paašikoulusta vuonna 1894 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1900. Dieterichs osallistui kapteenina vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän oli everstinä pääesikunnassa. Hän oli lokakuusta 1914 alkaen Venäjän 3. armeijan ja huhtikuusta 1915 lounaisrintaman päämajoitusmestarina. Dieterichs ylennettiin vuonna 1915 kenraalimajuriksi, ja hän osallistui kesän 1916 Brusilovin hyökkäyksen suunnitteluun. Toukokuussa 1916 hänet nimitettiin prikaatinkomentajaksi Thessalonikin rintamalle Kreikkaan, mutta hänet kutsuttiin takaisin Venäjälle heinäkuussa 1917. Pääministeri Aleksandr Kerenskin otettua ylipäällikkyyden Kornilovin kapinan jälkeen syyskuussa 1917 Dieterichsistä tuli koko Venäjän armeijan päämajoitusmestari.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dieterichs pakeni Ukrainaan. Maaliskuusta 1918 tammikuuhun 1919 hän oli Venäjällä toimineen Tšekkoslovakian legioonan esikuntapäällikkönä. Hän vaikutti siihen, että tšekkoslovakialaisten touko–kesäkuussa 1918 haltuunsa ottamat Siperian radan varrella sijainneet alueet luovutettiin Venäjän valkoisille. Tammikuussa 1919 Siperian valkoisia johtanut amiraali Aleksandr Koltšak nimitti Dieterichsin armeijansa länsirintaman esikuntapäälliköksi. Heinäkuusta marraskuuhun 1919 Dieterichs komensi Koltšakin armeijan itärintamaa ja sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Hänet määrättiin tammikuussa 1919 myös johtamaan keisari Nikolai II:n ja tämän perheen murhatutkintaa, mutta hän siirsi tehtävän Nikolai Sokoloville.
Elokuusta lokakuuhun 1919 Dieterichs oli myös Koltšakin esikuntapäällikkönä ja lisäksi elokuussa parin viikon ajan tämän hallituksen sotaministerinä. Dieterichs erosi tehtävistään marraskuussa 1919 ajauduttuaan erimielisyyksiin Koltšakin kanssa sotilasstrategisista kysymyksistä ja asui vuosina 1920–1922 maanpaossa Kiinan Harbinissa. Kesäkuussa 1922 Dieterichs otti vallan Vladivostokin seutua hallinneessa Priamurjen väliaikaishallituksessa syrjäyttäen Merkulovin veljekset. Hän järjesti elokuussa 1922 ”valtakunnankokouksen” (zemski sobor), joka julisti Romanovin suvun Venäjän laillisiksi hallitsijoiksi ja hänet Priamurjen (Amurin alueen) tilapäiseksi hallitsijaksi eli voivodiksi. Japanilaisten interventiojoukkojen vetäydyttyä puna-armeija kukisti Dieterichsin hallituksen lokakuussa 1922, jolloin hän pakeni ensin Koreaan ja sitten Kiinaan, jossa asui loppuikänsä. Hän oli vuodesta 1930 Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) Kaukoidän-aluejohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Dieterichs Wikimedia Commonsissa
Milla Punsar

Milla Punsar (s. 6. joulukuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Juniorina Punsar pelasi Espoon Palloseurassa. Hän on edustanut Liigassa pelaavaa espoolaista FC Honkaa kaudesta 2015 alkaen. Kaudella 2018 hän teki 20 liigaottelussaan 11 maalia. Ennen siirtymistään ulkomaille hän pelasi FC Hongassa kausilla 2015-2022 yhteensä 144 ottelua tehden niissä 41 maalia.
Tammikuussa 2023 Punsar siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan SV Meppeniin 18 kuukauden mittaisella sopimuksella 10 päivän testijakson jälkeen.
Milton Corrêa Pereira

Milton Corrêa Pereira (18. marraskuuta 1919 Cametá – 23. toukokuuta 1984) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1943 ja nimitettiin Belém do Parán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Coronean titulaaripiispaksi 23. elokuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Gaudêncio Ramos, jota avustivat Gregório Alonso Aparicio ja Cornélio Veerman.
Corrêa Pereira sai 4. elokuuta 1967 nimityksen Garanhunsin piispaksi ja 25. huhtikuuta 1973 Manausin koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Equiliumin titulaariarkkipiispaksi. 21. huhtikuuta 1980 Corrêa Pereira sai nimityksen Manausin apostoliseksi hallitsijaksi ja 5. maaliskuuta 1981 arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 64-vuotiaana virassa.
Corrêa Pereira osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Milla Ranne

| Milla Ranne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. elokuuta 1986 (ikä 38) Noormarkku
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  puolustaja
Seura:  Turun Palloseura
Pelinumero:  24
Pituus:  172
Paino:  63
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 1999–2005 2005–2007 2007–2009 2010–2011 2011–2014 2014– | FBT Karhut SBS Rupu TPS KOOVEE TPS West Coas Sheriffs TPS |  |  |

Milla Ranne (s. 18. elokuuta 1986 Noormarkku) on turkulainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Turun Palloseuraa.
Ranne on Porin Salibandykarhujen kasvatti ja aloitti salibandyn pelaamisen 1999. Taipaleensa liigakentillä Ranne aloitti SBS Rupun joukkueessa vuonna 2005. Kautena 2006–2007 SBS Rupu pääsi aina välieriin saakka sijoittuen lopulta neljänsiksi. Ranne on valmistunut ylioppilaaksi 2005 Porin Kuninkaanhaan lukiosta. Tuotemuotoilijaksi Ranne valmistui vuonna 2012 ja tällä hetkellä hän opiskelee salibandyn ohella kätilöksi Turun ammattikorkeakoulussa.
Milton Coimbra

Milton Coimbra Sulzer (s. 4. toukokuuta 1975 Santa Cruz de la Sierra) on bolivialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Coimbra aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 Oriente Petroleron joukkueessa, jossa hän pelasi vuoden 2001 loppuun saakka lukuun ottamatta yhtä argentiinalaisseura Lanúsissa välillä vietettyä vuotta. Tämän jälkeen hän on pelannut meksikolaisissa Pueblassa ja Correcaminosissa, saudiarabialaisessa Al-Hazemissa, kreikkalaisessa Ionikosissa 26 ottelun ja viiden maalin verran vuonna 2005, kiinalaisessa Beijing Guoanissa sekä chileläisessä O’Higginsissä, kunnes hän palasi vuosiksi 2008–2009 kotimaahansa pelaamaan Oriente Petrolerossa ja Guabirássa.
Coimbra pelasi Bolivian maajoukkueessa 43 ottelua vuosina 1996–2005 ja teki niissä seitsemän maalia. Hän pelasi kolme alkulohko-ottelua ja loppuottelun Copa Américassa 1997 Bolivian saavuttaessa hopeaa.
Moottorisaha

Moottorisahan teräketju.
Moottorisahan teräketjun teroitus.
Puunkaato moottorisahalla.
Moottorisaha on kevyt moottorikäyttöinen ketjusaha. Voimanlähteenä on useimmiten pieni kaksitahtinen bensiinimoottori, mutta on myös sähkömoottoritoimisia moottorisahoja, jotka voivat toimia verkkovirralla tai akulla.
Käyttö

Moottorisahaa käytetään puiden kaatamiseen, katkomiseen, karsimiseen ja muuhun puun työstöön. Moottorisahan moottori on yleensä kaksitahtimoottori, mutta markkinoilla on myös sähkö- tai akkutoimisia moottorisahoja.  Vaatimaton teho ja riippuvuus sähkövirran saannista rajaa niiden käytön lähinnä rakennustyömaille kirvesmiesten käyttöön, sähköistetyille kesämökeille tai moottorisahalla puusta taideteoksia veistelevien käyttöön. Sähkö- ja akkumoottorisahat eivät tuota pakokaasuja, joten ne soveltuvat myös sisätiloissa käytettäviksi toisin kuin polttomoottorilla toimiva saha, jonka pakokaasu sisältää runsaasti häkää.
Toimintaperiaate

Moottorisahan toiminnassa moottorin akselilla oleva keskipakokytkentäinen vetopyörä pyörittää teräketjua terälevyn eli laipan ympäri. Teräketjun leikkuuteho riippuu moottorin kierrosnopeudesta (r/min), joka määrää laippaa kiertävän ketjun kehänopeuden (m/s). Kaikkein eniten leikkuutehoon vaikuttaa ketjun terävyys. Ketju tylsyy helposti pienestäkin kiveen, hiekkaan tai naulaan hipaisusta. Siksi tien tai pihan läheisyydessä kasvavien puiden tyvi usein kuoritaan ennen kaatamista. Ketju teroitetaan maastossa erityisellä pyöröviilalla. Myynnissä on myös sähkökäyttöisiä ketjunteroittimia, joita käytetään ketjujen perusteroitukseen.
Historiaa

Arbor-puunkaatokone esiteltiin Turussa vuonna 1916 ja lienee ensimmäinen suomalainen  moottorisahaksikin kutsuttu laite. Arbor-puunkaatokoneen keksi ja kehitti kapteeni Robert Lagus. Lagus sai patentit puunkaatokoneelle vuonna 1915. Laitteen terä liikkui edestakaisin Archimedes-polttomoottorin voimin, ja puunkaatokoneen ensimmäinen malli painoi 120 kg, josta 42 kiloa meni polttomoottorille.
Arbor-puunkaatokoneita valmistettiin ensimmäisenä vuonna 25 kpl ja vuonna 1917 peräti 300 kpl, jotka menivät pääasiassa Venäjälle ennen vallankumousta. Muuten Arbor-puunkaatokoneen menestys ei ollut suurta, ja tuotanto loppui 1920-luvun puolessa välissä.
Moottorisahat ilmestyivät Suomessa hakkuutyömaille 1940-luvun lopulla, vaikkakin savotoilla tehtiin jo sitäkin ennen kokeiluja alkeellisilla moottorisahoilla. 1950-luvun mittaan moottorisaha vakiintui metsätyömaiden perustyökaluksi, ja vuonna 1960 kaadettiin moottorisahalla puita enemmän kuin perinteisin menetelmin. Ensimmäiset sahat olivat kömpelöitä ja painavia, lähes parikymmenkiloisia, ja sahan matkassa toimitettiinkin sille oma kuljetuskelkkansa, jolla sitä vedettiin puulta puulle. Vanhimmissa sahoissa oli uimurikaasutin, joka ei toiminut kuin uimuri pystyasennossa. Siksi kaatosahausta varten niissä oli 90 astetta kiertyvä kaasutin, minkä ansiosta terä ja koko saha voitiin kääntää vaaka-asentoon kaatosahauksen ajaksi. Teräketjukaan ei ollut vielä nykyisenlainen kouruhampainen. Terän viilaus onnistui siten lattaviilalla.
Kehitystä tapahtui koko ajan ja kelkka jäi pois kun paino putosi, mutta painoa sahalle jäi vielä 12–13 kg. Laipan tyvessä pidettiin tärkeänä painoa lisäävää lujatekoista kaarnatukea. Ketjun voitelusta piti sahaajan huolehtia painamalla aika-ajoin voitelupumpun nappia. Lisäksi sahoista puuttui takapotkusuoja, jolloin ketjulaipan kärjen osuessa esimerkiksi oksaan saattoi tulla takapotku (eli terälaipan ylös ja taaksepäin suuntautuva nopea liike), jonka seurauksena pyörivä terä saattoi osua käyttäjään.
Moottorisahat nykyään

Nykyisten moottorisahojen paino vaihtelee noin 3,5 kg:n ja 10 kg:n välillä, joista kevyimmät ovat puunhoitosahoja ja järeimmät on tarkoitettu erittäin suurten puiden kaatoon. Yleensä ammattikäyttöön tarkoitettu moottorisaha painaa noin 5–6 kg. Laippojen pituudet vaihtelevat 30:n ja 105 cm:n (12–42 tuuman) välillä sahan koon ja käyttötarkoituksen mukaan. Yleisimmin käytettävät laipat ovat 33–38 cm pitkiä. Nopeudeltaan sahojen moottorit kiertävät enimmillään noin 15 000 kierrosta minuutissa, jolloin ketjun nopeus on noin 20 m/s. Sahojen kaksitahtimoottorien kuutiotilavuus on yleisimmin 30:n ja 60:n kuutiosenttimetrin välillä. Moottorisahassa käytettävä kaasutintyyppi on jo pitkään ollut kalvokaasutin, joka sallii sahan käytön missä asennossa tahansa. Ketjun voitelu on automaattinen ja ammattisahoissa säädettävissä tarpeen mukaan.
Puolustusvoimissa kaikki pioneereina palvelevat varusmiehet koulutetaan moottorisahan käyttöön.