stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lineaarialgebra
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  Helsinki:  Otatieto, 1989.  ISBN 951-672-103-6
Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi I – Vektorialgebra ja analyyttinen geometria.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-067-0
Haukkanen, Pentti: Lineaarialgebra 1A
Haukkanen, Pentti: Lineaarialgebra 1B
William Rowan Hamilton.
Oświęcim

| Oświęcim |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Oświęcim
 Koordinaatit: 50°3′N, 19°14′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Vähä-Puola
Kaupunginoikeudet:  1291
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Janusz Andrzej Marszałek
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,3 km²
Väkiluku (2006):  40 979
 – Väestötiheys:  1352,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 web.um.oswiecim.pl/english/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oświęcim [ɔˈɕfʲɛɲtɕim]  kuuntele (ohje) (saks. Auschwitz) on noin 40 000 asukkaan kaupunki Etelä-Puolassa 50 kilometriä länteen Vähän-Puolan voivodikunnan pääkaupungista Krakovasta. Kaupunki tunnetaan sen saksankielisen nimen mukaan nimetystä Auschwitzin keskitysleiristä, joka sijaitsi sen liepeillä toisen maailmansodan aikana.
Historia > Varhainen historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Oświęcimista on vuodelta 1178. Kaupungin nimi on johdettu muinaispuolan pyhää tarkoittavasta sanasta, mikä viittaa siihen, että kaupunki kääntyi kristinuskoon jo varhain. Kaupunki sijaitsi slaavien ja saksalaisten saumakohdassa, ja sinne suuntautui saksalainen uudisasutusliike. Saksalainen kauppaoikeus vakiintui kaupungissa noin vuonna 1260. Kaupungista kehittyi pian pieni kaupankäynnin keskus, siellä oli tuomiostuin ja se oli samannimisen herttuakunnan pääkaupunki.
Vuonna 1348 Oświęcim liitettiin Saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan, ja saksasta tuli virkakieli. Saksalaisten uudisasutusliike pysähtyi 1300-luvun puolivälissä, ja hussilaissotien jälkeen böömiläisherruuden alla kaupungin virkakieleksi vaihtui tšekki. Herttuakunta päätyi vuonna 1457 Puolan kruunun alaisuuteen mutta säilytti aluksi sleesialaisen oikeusjärjestelmän vuoteen 1565 asti, kunnes se vuonna 1565  siirtyi lopullisesti Puolan kuninkaiden feodaaliomistukseen.
Historia > Itävallan omistuksessa

Oświęcim siirtyi vuonna 1772 Itävallan omistukseen kun Puolan valtio jaettiin. Kaupunki sijaitsi nyt Habsburgien keisarikunnan uudessa kuningaskunnassa Galitsia ja Lodomeriassa. Saksa palasi virkakieleksi, ja kaupungin nimeksi tuli saksankielinen Auschwitz. Wienin kongressissa 1815 kaupungista tuli osa Saksan liittoa sen hajoamiseen asti vuoteen 1866. Sen jälkeen Galitsia sai laajat itsehallinto-oikeudet, se puolalaistettiin, ja kaupunki sai takaisin puolalaisen nimensä.
Oświęcimista kehittyi uusien teollisuusalueiden läheisyyden ansiosta kukoistava kaupunki 1800-luvun lopulla. Kaupungista tuli rautatien pysähdyspaikka vuonna 1856, ja vuoden 1900 tienoilla kaupungista tuli rautatieliikenteen solmukohta hiilialueen ja teollisuusalueen välissä.
Habsburgien alaisuudessa kaupunki oli vuoteen 1918.
Historia > Puolan omistuksessa

Sleesian kolmen kansannousun aikana 1919–1921 Oświęcim toimi puolalaisten aseistautuneiden ryhmien etuvartiona. Toiseen maailmansotaan saakka kaupunki oli Puolan armeijan varuskuntakaupunki sekä samannimisen maalaispiirin tärkeä hallinnon keskus.
Historia > Asukkaat ja kielet

Oświęcimin seudulla oli asunut juutalaisia jo 1000-luvulta alkaen, ja ensimmäinen kirjallinen todiste heistä Oświęcimissa on vuodelta 1457. Kaupunki ei kieltänyt juutalaisilta asumaan asettumista ja elinkeinon harjoittamista, kuten ympäröivät kaupungit tekivät. Juutalaiset olivat Oświęcimissa myös paremmassa turvassa vainoilta kuin muissa kaupungeissa.
Itävallan vallan aikana juutalaisille alkoi kaupungissa ”hyvän itävaltalaisen ajan” kausi: heidän lukumääränsa kasvoi, he vaurastuivat ja kukoistivat. Juutalaisista tuli kaupungissa enemmistö vuoden 1867 jälkeen. Monista juutalaisista tuli suuryrittäjiä, jotka avasivat pankkeja ja tehtaita kaupungissa ja sen lähiseuduilla. Toiset perustivat kemiantehtaita ja jalostuslaitoksia. Oświęcimista tuli myös ortodoksijuutalaisten henkinen keskus ja merkittävien sionististen yhdistysten majapaikka.
Senkin jälkeen kun juutalaisista oli tullut kaupungissa enemmistö, Oświęcimin kaupunginjohtaja oli aina katolilainen ja varakaupunginjohtaja juutalainen.
Lähes kaikki kaupunkilaiset ilmoittivat 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä väestönlaskennassa käyttökielekseen puolan. Saksalaisia asui vuonna 1921 kaupungissa vain kolme. Lehdet ilmestyivät puolaksi tai jiddišiksi.
Historia > Siirtoleiri

Oświęcimiin valmistui vuonna 1917 sesonkityöläisten siirtoleiri, jossa toimi työnvälitystoimisto. Rajakaupunkiin saapui tuhansia muuttajia, jotka etsivät läheisestä Preussista töitä. Leiri rakennettiin kolme kilometriä vanhankaupungin ulkopuolelle. Leiri oli mitoitettu 12 000 työnhakijalle, ja siellä oli 22 aumakattoista tiilitaloa ja 90 puuparakkia. Leiri toimi alkuperäisessä tarkoituksessaan noin kahden vuoden ajan, kunnes työnvälitys loppui ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Suurin osa leiristä siirtyi Puolan armeijan käyttöön. Tämä parakkialue toimi kansallissosialistien vuonna 1940 perustaman keskitysleirin perustana.
Historia > Saksalaisvalloitus ja saksalaistaminen

Toista maailmansotaa edeltäneinä vuosina Puolaa ja Oświęcimia leimasivat kurjuus ja surkea taloudellinen tilanne. Juutalaisia alettiin rajoittaa eri tavoin, ja heitä joutui työttömäksi. Kaupungissa oli vuonna 1939 noin 14 000 asukasta, joista juutalaisia noin puolet.
Laajentumishaluinen Saksa valloitti Puolan vuonna 1939 toisen maailmansodan aluksi. Oświęcim joutui Saksan ilmavoimien tulituksen kohteeksi heti sodan ensimmäisenä päivänä 31. elokuuta 1939, ja kaupunki valloitettiin 4. syyskuuta. Puolan armeija perääntyi ja monet siiviilit, etenkin juutalaiset, pakenivat kaupungista itää kohti, moni Krakovaan. Osa heistä palasi kun saksalaiset valloittivat Krakovankin.
Valloitettuaan kaupungin saksalaiset vaihtoivat sen nimeksi jälleen Auschwitz, ja myös kadut ja muut kaupungin osat saivat saksankieliset nimet. Kaupunki liitettiin 26. lokakuuta Itäiseen Ylä-Sleesiaan ja siten Saksan valtakuntaan. Auschwitzista oli aluksi tarkoitus tehdä Etelä-Tirolin saksalaisten poliittinen, taloudellinen ja kulttuurinen keskus, mutta tämä suunnitelma ei toteutunut. Alueen täydellinen saksalaistaminen ei heti onnistunut, ja alkuperäiset asukkaat olivat aluksi turvassa pakkosiirroilta. Hallintopiirin läntisiltä alueilta siirrettiin Auschwitziin juutalaisia, jotka sullottiin asumaan ahtaasti vanhaankaupunkiin eristyksiin ja valvonnan alle.
Saksalaiset alkoivat tehdä Auschwitzin kaupungista ”idän asuttamisen mallikaupunkia”, saksalaisuuden suojavallia idässä. Kaupunkia alettiin voimakkaasti teollistaa ja kohentaa, ja sen väestöä vaihtaa saksalaisiin. Juutalaiset karkotettiin kaupungista huhtikuussa 1941, minkä seurauksena kaupungin väkiluku puolittui. Useimmat puolalaisasukkaat luokiteltiin alimpaan luokkaan, ja heillä oli vähemmän oikeuksia kuin saksalaissyntyisillä asukkailla.
Kaupunkiin alettiin houkutella ammattitaitoista väkeä Saksasta tehdastyöhön uudelle IG Farbenin tehtaalle. Heille rakennettiin mahdollisimman houkuttelevia perheasuntoja, ja kaupungin julkisten alueiden kohentamissuunnitelmat olivat mittavat. IG Farben -konserni rahoitti kaupungin nykyaikaistamista, ja kaupunki oli riippuvainen sen tehtaan sähköstä ja kaukolämmöstä. Myös valtio tuki suunnitelmia runsaskätisesti. Vuoden 1943 lokakuuhun mennessä kaupunkiin oli muuttanut yli 6 000 saksalaista, suurin osa nuoria tehdastyöläisiä perheineen. Muuttoliike jatkui senkin jälkeen. Kaupungin elinolot eivät kuitenkaan nousseet suunnitelmien tasolle, ja kulkutaudit olivat yleisiä.
Historia > Keskitysleiri

Oświęcimin liepeillä sijainneen siirtoleirin tilalle perustettiin Auschwitzin keskitysleiri Heinrich Himmlerin käskystä vuonna 1940. Siihen kuului kolme erillistä leiriä: Auschwitz I oli nk. pääleiri, Auschwitz II (Birkenau) toimi varsinaisena tuhoamisleirinä ja Auschwitz III (Monowitz) oli Auschwitzin työleiri. Auschwitzissa kuoli yli miljoona uhria, ja se oli suurin tuhoamisleireistä. Uhrit olivat pääosin juutalaisia, kehitysvammaisia tai romaneja. Heidän tappamiseensa kaasukammioissa käytettiin Zyklon B -tuholaismyrkkyä. Suuri osa heistä kuoli myös nälkään.
Historia > Sodan lopulla

Kun Neuvostoliiton joukot lähestyivät sodan lopulla kaupunkia, saksalaiset evakuoivat naisensa ja lapsensa kaupungista lokakuun lopussa 1944. Tammikuussa 1945 myös hallintovirkailijat, IG Farbenin johtajat ja siviilit lähtivät erikoisjunilla pakoon kohti Saksaa. Syyskuussa 1945 kaupunki oli palannut Puolan valtion hallintaan ja saanut takaisin puolankielisen nimensä. Kaupungissa oli tuolloin 7 300 asukasta, joista vajaa 5 000 oli puolalaisia, parituhatta ulkomaansaksalaisia (puolalaisia, jotka olivat miehityksen aikana joko vapaaehtoisesti tai pakon edessä kirjautuneet saksalaislistalle), 168 juutalaista, ja loput ukrainalaisia, ranskalaisia, venäläisiä ja tšekkejä.
Puna-armeija vapautti 27. tammikuuta 1945 leirissä jäljellä olleet noin 7 000 vankia. Neuvostoliiton salainen poliisi perusti leirien kortteleihin sotavankileirin saksalaisille sotilaille. Neuvostoliitto luovutti suurimman osan leirin alueesta Puolalle vuoden 1946 alussa. Alueelle perustettiin museo heinäkuussa 1947. Leirikompleksista tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 1979. Leirillä vierailee nykyisin vuosittain yli miljoona ihmistä.
Urheilu

Kaupungin jääkiekkojoukkue TH Unia Oświęcim on voittanut useita maan mestaruuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oświęcim Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Oświęcim Wikivoyagessa (englanniksi)
Muurahaiskarhut

| Muurahaiskarhut |
| --- | --- |
 Isomuurahaiskarhu (Myrmecophaga tridactyla)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Pilosa
Alalahko::  Vermilingua  Illiger, 1811
Heimot ja suvut 
 Myrmecophagidae – muurahaiskarhut Myrmecophaga – isomuurahaiskarhut  Tamandua – tamanduat Cyclopedidae Cyclopes – pikkumuurahaiskarhut 
Katso myös
   Muurahaiskarhut Wikispeciesissä   Muurahaiskarhut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muurahaiskarhut ovat hampaattomia, pitkähäntäisiä ja pitkäkyntisiä nisäkkäitä, jotka tunnetaan muurahaisten ja termiittien syöjinä.  Aiemmin kaikki muurahaiskarhut luokiteltiin Myrmecophagidae-heimoon, mutta nykyisin pikkumuurahaiskarhu on erotettu omaan Cyclopedidae-heimoonsa. Nämä kaksi muurahaiskarhujen heimoa muodostavat Pilosa-lahkoon kuuluvan Vermilingua-alalahkon.
Suurin muurahaiskarhuista on isomuurahaiskarhu, joka on 1,2 metriä pitkä ja säkäkorkeudeltaan 60 senttimetriä. Pienin laji puolestaan on pikkumuurahaiskarhu, joka on rotan kokoinen.
Muurahaiskarhut ovat levinneet Meksikosta aina Argentiinaan, Brasiliaan ja Uruguayhin saakka. Pohjoisimpana elää pohjantamandua. Suurimmalle alueelle levittäytynyt on isomuurahaiskarhu, mutta se on myös ainoana listattu uhanalaiseksi. Isomuurahaiskarhulla on hieman muista poikkeavat tavat, sillä se elää maassa, kun muut kolme lajia elävät puissa.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut muurahaiskarhuille uutta suomenkielistä nimeä jurumit.
Lajit

Pikkumuurahaiskarhu (Cyclopes didactylus)
Isomuurahaiskarhu (Myrmecophaga tridactyla)
Pohjantamandua (Tamandua mexicana)
Tamandua (Tamandua tetradactyla)
Mad Max – ukkosmyrsky

| Mad Max – ukkosmyrsky> Mad Max Beyond Thunderdome |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:   George Miller  George Ogilvie 
Käsikirjoittaja:   Terry Hayes  George Miller 
Tuottaja:   Terry Hayes  George Miller  Doug Mitchell 
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Dean Semler
Leikkaaja:  Richard Francis-Bruce
Pääosat:   Mel Gibson  Tina Turner  Bruce Spence 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Mad Max 2 – asfalttisoturi
Seuraaja:  Mad Max: Fury Road
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mad Max – ukkosmyrsky (Mad Max Beyond Thunderdome) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka on jatko-osa elokuville Mad Max (1979) ja Mad Max 2 – asfalttisoturi (1981). Kuten edeltäjänsä Mad Max 2 – asfalttisoturi, myös kolmas osa sijoittuu ydintuhon jälkeiseen synkkään maailmaan. Kolmannen osan ovat ohjanneet George Miller ja George Ogilvie sekä pääosassa esiintyvät Mel Gibson ja Tina Turner.
Elokuvasarjan neljäs osa, Mad Max: Fury Road, sai ensi-iltansa vuonna 2015. Elokuvassa päähenkilö Max Rockatanskya esittää Tom Hardy.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mel Gibson  | … |  ”Mad” Max Rockatansky   |
|  Tina Turner  | … |  Aunty Entity, yläpuolisen Vaihtokaupungin johtaja   |
|  Bruce Spence  | … |  Jedediah the Pilot   |
|  Adam Cockburn  | … |  Jedediah Jr.   |
|  Frank Thring  | … |  The Collector, Vaihtokaupungin vaihtotaloudesta vastaava   |
|  Angelo Rossitto  | … |  Master, alapuolisen osan johtaja   |
|  Paul Larsson  | … |  Blaster, Masterin vähämielinen henkivartija   |
|  Angry Anderson  | … |  Ironbar Bassey, Vaihtokaupungin turvallisuusvastaava. Lyhyydestään huolimatta pelottava soturi, pitää nukkestandaaria päänsä yläpuolella.   |
|  Robert Grubb  | … |  Siantappaja, sian tappamisesta pakkotyöhön tuomittu   |
|  Helen Buday  | … |  Savannah Nix, pelastuneiden lasten heimon johtaja ja nuorempien äitihahmo.   |
|  Tom Jennings  | … |  Slake M’Thirst, miespuolinen lapsiheimon johtaja   |
|  Edwin Hodgeman  | … |  Dr. Dealgood, Vaihtokaupungin Seremoniamestari   |
|  Amber Bennett  | … |  kaksivuotias lapsi joka kuuntelee tarinaa kuinka heimo pääsi Huomis-maailmaan.   |
Aiheesta muualla

Mad Max – ukkosmyrsky Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sedergren, Jari: Mad Max – ukkosmyrsky (1985) Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.  26.7.2006. Arkistoitu 4.10.2018. Viitattu 4.10.2018.
Äimäraution siirtolapuutarha

Näkymä alueelle syyskesällä 2007
Aluetta ensilumen aikaan alkutalvella 2010
Äimäraution siirtolapuutarha sijaitsee Oulun raviradan eteläpuolella, seututien 847 eli Limingantien varressa hyvien liikenneyhteyksien päässä noin kolme kilometriä kaupungin keskustan eteläpuolella. Puutarhapalstat vuokraa Oulun kaupunki. Siirtolapuutarha luokitellaan yleiseksi puistoalueeksi. Mökkejä alueella on yli 160.
Äimäraution siirtolapuutarhayhdistys perustettiin 13. marraskuuta 1947, ja ensimmäiset mökit valmistuivat syksyllä 1948. Puurakenteisten mökkien mallipiirustukset on laadittu Oulun kaupungin rakennustoimistossa. Alkuperäinen pienempi mökkityyppi on kaupunginarkkitehti Martti Heikuran vuonna 1946 suunnittelema. Vuonna 1958 arkkitehti Niilo Mattila laati uudet tyyppipiirustukset, joiden mukaan on rakennettu kookkaammat mökit.
Siirtolapuutarhan kerho- ja saunarakennus rakennettiin pääosin talkootyönä, ja se valmistui kesällä 1955. Alueella on myös yhteiset suihku- ja wc-tilat, kirjasto internet-yhteyksineen sekä tenniskenttä. Kempeleenlahden rantaan on runsaat parisataa metriä. Kaupunginvaltuuston kaavapäätöksen mukaan otetaan huomioon rannan käyttö uimarantana ja pienvenevalkamana.
Siirtolapuutarhapalstat ovat tavoiteltuja kesänviettopaikkoja. Jokainen palstan vuokraaja omistaa mökkinsä. Niitä myydään vuodessa keskimäärin 12 kappaletta. Siirtolapuutarhan palstojen vuokrasopimukset ovat voimassa vuoteen 2037 saakka.
Uusi asemakaava alueelle tuli voimaan vuoden 2009 alussa. Tienlinjauksen alle jääneille mökeille kaavoitettiin paikat meren puolelta.
Oulun kaupungin alueella on myös toinen vastaava itsenäinen alue, Markkuun ryhmäpuutarha.
Aiheesta muualla

Äimäraution siirtolapuutarha
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:   Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:   Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:   Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:   Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie
Nikolaus V

| Nikolaus V |
| --- | --- |
 Paavi Nikolaus V
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tomaso Parentucelli
Syntynyt: 15. marraskuuta 1397 Sarzana, Genovan tasavalta
Kuollut: 24. maaliskuuta 1455 (57 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  6. maaliskuuta 1447
Paavius päättyi:  24. maaliskuuta 1455
Edeltäjä:  Eugenius IV
Seuraaja:  Calixtus III
Nikolaus V:n vaakuna.
Nikolaus V (1397–1455), alk. Tomaso Parentucelli, oli paavina 6. maaliskuuta 1447 – 24. maaliskuuta 1455. Nikolaus V suosi humanismia ja toi renessanssin vaikutteita Roomaan. Nikolaus V halusi palauttaa Rooman Italian tärkeimmäksi sivistyskeskukseksi. Hän pyrki myös kohentamaan kaupungin rakennuksia ja vedenjakelua.
Nuoruus ja uran alkuaika

Tommaso Parentucelli oli syntyjään kirurgin poika Sarzanan pikkukaupungissa. Hän toimi aluksi opettajana. Kirkolliselle uralle siirryttyään hän kohosi Bolognan arkkipiispaksi ja roomalaisen Santa Susannan titulaarikirkon kardinaaliksi. Hän oli eloisa puhuja ja hänellä oli tarkka muisti. Hän osallistui vuoden 1439 Firenzen kirkolliskokoukseen, jossa hän kiinnostui humanistisista aatteista, kirjallisuudesta ja antiikin filosofioista. Häntä alettiin pitää “kirjallisuuden tukipylväänä”. Hänen kirjalliseksi neuvonantajakseen nousi firenzeläinen kirjakauppias Vespasiano da Bisticci. Parentucelli piti välttämättömänä koota lännen kirkolle suuri kirja-aarteisto, jollainen Bysantin kirkolla oli. Sen perustaksi muodostui Boccaccion yksityiskirjasto Biblioteca Mariana Venetsiassa. Tavoite oli oikea-aikainen, sillä Nikolaus V:n paavikaudella vuonna 1453 Bysantti kukistui.
Paavina

Paaviksi noustuaan Nikolaus V käynnisti mittavan käännösohjelman, jonka tavoitteena oli kääntää antiikin klassisia teoksia latinaksi. Nikolaus V:n aikana käännetyt ja jäljennetyt käsikirjoitukset muodostivat pohjan Vatikaanin kirjastolle.
Paavien harjoittaman tieteen historiassa merkittäväksi virstanpylvääksi voidaan katsoa juuri paavi Nikolaus V:n pontifikaatti vuosina 1447–1455. Nikolaus V oli ensimmäinen humanistisista paaveista, ja hän suosikin suuresti tieteitä ja taiteita. Vatikaanin tieteitä kyseinen paavi tuki erityisesti kirjojen osalta, sillä innokkaana bibliofilian harrastajana tunnettu paavi päätti perustaa Roomaan kirjaston "oppineiden yhteiseksi hyväksi", sekä hankkia sinne "kaikki kreikkalaiset ja latinalaiset kirjat, jotka ovat paavin ja apostolisen istuimen arvoisia". Nikolaus V keräsi kirjoja ympäri Eurooppaa lähettämällä asiamiehiään etsimään niitä, ja hänen kuollessaan paavinistuimelle jäi haltuunsa kyseisen aikakauden laajin kirjakokoelma, joka käsitti yli tuhatkaksisataa käsikirjoitusta. Näiden joukossa oli useita kreikankielisten antiikin filosofien kuten Aristoteleen teoksia, joita Nikolaus V:n Roomaan hankkineet idästä tulleet oppineet olivat kääntäneet. Nikolaus V:n toiminnan seurauksena syntyi Vatikaanin kirjasto Biblioteca Apostolica Vaticana, joka oli vuosisatoja ja on yhä erittäin merkittävä tieteellinen kirjasto.
Roomaa alettiin myös rakentaa. Aluksi kunnostettiin Pantheonin lähelle johtanut Aqua Virgo -akvedukti. Vuonna 1453 avattiin suihkulähde, joka nykyisin tunnetaan nimellä Fontana di Trevi. Nikolaus V:n käynnistämiä rakennustöitä olivat myös Santo Stefano Rotondo -kirkko (1453), Capitoliumin torni ja Castel Sant'Angelon linnoituksen muuri. Nikolaus V:n aikana katakombit nousivat arvostuksen kohteeksi pyhimysten lepopaikkoina.
Nikolaus V kirjoitti vuonna 1452 Portugalin kuningas Alfonso V:lle bullan Dum Diversas, joka valtuutti kuninkaan alistamaan saraseenit ja pakanat orjuuteen. Tätä bullaa käytettiin Portugalin orjakaupan luvallisuuden perustana Länsi-Afrikassa.
Numeerinen ohjaus

NC-sorvi.
Numeerinen ohjaus (NC, Numerical Control tai computer numerical control eli CNC) tarkoittaa työstö- tai muun koneen ohjaamista yksiselitteisillä symboleilla, jotka koneen ohjauselektroniikka toteuttaa muuntamalla ne tarvittaviksi servo-ohjattujen moottorien liikkeiksi. Numeerista ohjausta käytetään esimerkiksi metalliteollisuudessa ohjaamaan työstökoneita kuten sorveja, jyrsimiä, poria ja polttoleikkauskoneita.
Historia

Alussa NC:llä (numerical control) tarkoitettiin työstökonetta, jota ohjatiin reikänauhalla tai reikäkortilla: työstökoneessa oli vain lukija reikänauhalle tai -kortille. Noin vuoden 1974 jälkeen alettiin valmistaa CNC-työstökoneita (computerized numerical control - tietokoneistettu numeerinen ohjaus), joiden ohjaukseen kuului minitietokone ja ohjelmamuisti. CNC-termin on nykyisin korvannut NC. . CNC-työstökoneissa saattoi olla esimerkiksi PDP-8-minitietokone.
Tarve CNC:lle syntyi 1940-luvulla, kun helikopterin roottorin lapojen koneistaminen riittävän tarkasti laskelmien mukaan ei enää onnistunut silloin käytettävissä olleilla laitteilla. Vaikka tarvittava numeerinen ohjauskoodi oli laskettu tietokoneella, se jouduttiin antamaan koneistajalle, joka käänsi syöttöruuvien kampia ohjeen mukaan, mikä oli epätarkkaa ja hidasta. Silloiset automaattiset NC-sarjatuotantokoneet oli suunniteltu ja rakennettu valmistamaan vain yhtä osaa, eivätkä ne soveltuneet kyseiseen tarkoitukseen.
1940-luvun lopulla John T. Parsonsin Parsons Corporationin kanssa tehdyn sopimuksen johdosta MIT:n Servomechanisms Laboratory aloitti kehityksen numeeriselle ohjaukselle. Laboratoriossa kehitettiin kokeellinen numeerisesti ohjattu jyrsintäkone, joka sai käskyjä reikänauhalta. Ensimmäistä toimivaa mallia esiteltiin vuonna 1952, jonka jälkeen jatkotutkimusta tehtiin Yhdysvaltain ilmavoimien tuella. Myös Automatically Programmed Tool (APT) täsmäkieli kehitettiin laboratoriossa ja siitä tuli standardi tietokoneohjaukseen.
CNC-yläjyrsimen patenttihakemus jätettiin 1952, ja patentti myönnettiin 1958.
Suomen ensimmäinen numeerisesti ohjattu kone, avarruskone, otettiin käyttöön Valmetin lentokonetehtaalla 1962.
NC-koneita ohjataan yleisesti G-koodilla. Komentokielen kehitti Gerber Scientific Instruments valmistamiaan kynäpiirtureita varten 1960-luvulla. Moni kielen komento alkaa G-kirjaimella, mistä seurasi kielen nimi. Kielen käyttö yleistyi ja sitä laajennettiin paremmin jyrsimiin soveltuvaksi lisäämällä hallittavien akselien määrää alkuperäisestä kahdesta (X, Y). Electronic Industries Alliance standardoi G-koodin RS274D:ksi helmikuussa 1980. Harva laitevalmistaja enää noudattaa tarkalleen tätä standardia.
G-koodi

G-koodi on matalan tason komentokieli. Monimutkaisen liikeradan ohjelmointi suoraan G-koodilla on työlästä, ja jos työkalun mallia muutetaan, pitää kirjoittaa G-koodi uudelleen. Kuitenkin pienet työkalun pituusmuutokset voidaan hoitaa mitta- ja teräkorjaimilla. 
G-koodin kirjoittamisen voi antaa CAM-ohjelman tehtäväksi valmistettavan kappaleen CAD-mallin ja käytettävissä olevan työkalun mittojen perusteella.