Władysław Sikorski
Toinen maailmansota ja pakolaishallitus

Natsi-Saksan hyökättyä syyskuun alussa 1939 Puolaan Sikorski pyysi Puolan silloiselta johtajalta marsalkka Rydz-Śmigłyltä mahdollisuutta osallistua sotatoimiin Puolan puolesta. Tähän ei Rydz-Śmigły suostunut, joten Sikorski siirtyi maanpakolaisuuteen - ensin Pariisiin ja sitten Lontooseen. Puolan antauduttua syyskuun 1939 lopussa puolalaiset joutuivat turvautumaan pakolaisuuteen siirtyneisiin maan johtajiin, jotka eivät enää olleet sanacja-liikkeen johtajia. Tässä vaiheessa marsalkka Rydz-Śmigły ja presidentti Mościcki olivat internoituna Romaniassa. Näin kenraaliluutnantti Sikorskista tuli loka-marraskuussa 1939 Puolan pakolaishallituksen pääministeri ja Puolan armeijan komentaja, Władysław Raczkiewicz presidentin viran hitaja ja talonpoikaispuoleen johtajan Stanisław Mikołajczykin hallituksen jäsen. Länsiliittoutuneet eli Iso-Britannia, Ranska ja Yhdysvallat tunnustivat Sikorskin pakolaishallituksen Puolan viralliseksi edustajaksi. Sikorski tuki Puolan ja Neuvostoliiton suhteiden palauttamista, sillä ne olivat huonot Neuvostoliiton solmittua Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen ja hyökättyä Puolaan 1939.
Sikorskin asema pakolaishallituksen johdossa ei ollut kaikkien kannattama. Niinpä pakolaispresidentti Raczkiewicz oli korvaamassa kesällä 1940 Sikorskia Piłsudskin aikaisella ja myös pakolaishallituksessa ulkoministerinä olleella August Zaleskilla, mutta Britannian hallitus halusi Sikorskin jatkavan.
Kenraali Sikorski halusi sotatilanteessa parantaa suhteita Neuvostoliiton ja sen johtajaan Stalinin. Niinpä natsi-Saksan hyökättyä operaatio Barbarossan mukaan Neuvostoliittoon Sikorski solmi brittidiplomaatti Anthony Edenin tukemana heinäkuussa 1941 Neuvostoliiton lähettilään Ivan Maiskin kanssa sopimuksen, jolla Neuvostoliiton vankileireiltä vapautettiin kymmeniätuhansia puolalaisia sotilaita ja muodostettiin kenraali Władysław Andersin johdolla puolalainen armaijayksikkö, ns. Andersin armeija. Sikorski matkusti vielä asian vahvistamiseksi Moskovaan joulukuussa 1941 Moskovaan, ja tapaamisen yhteydessä Stalin kumosi natsi-Saksan kanssa tehdyt aiemmat Puolaa koskevat sopimukset.
Neuvostoliiton torjuttua natsi-Saksan hyökkäykset vuoden 1941 lopulla Moskovan edustalla ja tammikuussa 1943 Stalingradissa asenne Puolan rajoihin alkoi muuttua. Stalin suunnitteli tällöin Puolan itäisten alueiden ottamista Neuvostoliiton haltuun ja korvaamalla ao. aluemenetykset Itä-Preussin alueella. Lopullisesti tilanteen tulehdutti Katynin kysymys, jossa natsi-Saksan edustajat julkistivat vuoden 1939 sodan Neuvostoliiton sotavangeiksi joutuneiden puolalaisupseerien joukkohaudat. Kun Sikorskin hallitus ei hyväksynyt Neuvostoliiton selityksiä asiasta, venäläiset katkaisivat huhtikuun lopussa 1943 diplomaattisuhteet Sikorskin hallitukseen.
Kenraali Sikorski halusi sotatilanteessa parantaa suhteita Neuvostoliiton ja sen johtajaan Stalinin.
Sikorski teki keväällä 1943 tarkastusmatkat Lähi-idän puolalaisjoukkojen parissa. Paluumatkalla Lontooseen Sikorski kuoli heinäkuussa 1943, kun hänen lentokoneensa iskeytyi mereen heti Gibraltarilta tapahtuneen nousun jälkeen.
Syyskuussa 2008 Puolan syyttäjäviranomaiset ilmoittivat aloittavansa viralliset tutkimukset Sikorskin kuolemaan johtaneen lento-onnettomuuden syistä. Selvitettävänä on, joutuiko Sikorski Neuvostoliiton salamurhahankkeen kohteeksi vaadittuaan hieman ennen kuolemaansa Katynin joukkomurhan selvittämistä.