stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuskieli
Periaatteet Orwellin mukaan > Piirteet

Uuskielen yhtenä tarkoituksena on tarjota oikeanlainen ilmaisuväline engsosin seuraajien maailmankatsomukselle ja ajatusmalleille. Kielen toisena tarkoituksena on tehdä vääräoppinen ajattelu mahdottomaksi siinä vaiheessa, kun uuskieli on kokonaan korvannut vanhakielen. Siksi uuskielen sanasto antaa mahdollisuuden ilmaista tarkasti Puolueen jäsenen tarkoittamat merkitykset, mutta se tekee mahdottomaksi ilmaista muita merkityksiä edes epäsuorasti. Tämä saavutetaan yhtäältä uudissanoilla, toisaalta epätoivottujen sanojen hävittämisellä, tai niiden merkitysten korjaamisella oikeaoppiseksi tai tarkentamisella. Tästä on esimerkkinä sana ’vapaa’ (engl. free), jota uuskielessä voi käyttää vain sellaisissa ilmaisuissa kuin ’vapaa rikkaruohoista’. Sanalla ei kuitenkaan uuskielessä voi viitata enää poliittiseen tai älylliseen vapauteen, sillä niitä ei enää ole olemassa edes käsitteinä.
Uuskielen muita piirteitä:
Kaikkien epäsäännöllisten muotojen poistaminen kielestä (tavallisen englannin all men → uuskielen all mans)
Arvottavien adjektiivien määrän vähentäminen ja merkityksen normittaminen ja vastakohtien määrittäminen un- etuliitteellä (epä-) (tavallisen englannin vastakohtaisuus good/bad muutettiin muotoon good/ungood eli suomeksi hyvä/epähyvä), myös unperson eli epähenkilö, henkilö jonka olemassaolo kiistettiin.
Sanojen muodostaminen sanavartalosta etu- ja jälkiliitteillä (-ful adjektiivi, -wise adverbi, -er tekijä jne)
Käsitteiden muodostaminen etuliitteillä (ante- esi-, post- jälki-, up- ylä-, down- ala- jne)
Lyhennekieli (Minipax "rauhanministeriö" [Ministry of peace, pax tulee latinasta], ts. sotaministeriö, Miniluv "rakkauden ministeriö" [Ministry of Love], ts. valtion turvallisuuden ministeriö, Minitrue "totuuden ministeriö", ts. propagandaministeriö)
Sanojen määrän rajoittaminen (hyvän ja epähyvän lisäksi ei ollut sanoja erinomainen tai surkea, vaan tarvittaessa hyvyyden ja epähyvyyden asteita voitiin ilmaista sellaisilla adjektiiveilla kuin doubleplusungood "tuplaplusepähyvä" tai plusgood "plushyvä")
Harhaanjohtavat eufemismit (joycamp "riemuleiri", oikeammin keskitysleiri, pakkotyöleiri)
Mongolian historia

n
k
Mongolian tasavalta muodostaa nykyisin vain murto-osan muinaisesta Mongolivaltakunnasta, joka aikoinaan oli maailman laajin. Mongolit loivat Tšingis-kaanin johdolla 1200-luvulla suunnattoman valtakunnan ja he valloittivat lähes puolet koko tuon ajan tunnetusta maailmasta. Mongolivaltakunta ei kuitenkaan yhdistynyt yhden keskusjohdon alle, vaan valtakunta jakaantui kaanikuntiin, jotka vähitellen irtaantuivat mongolivallasta. Kiinassa Ming-dynastia kukisti mongolit 1300-luvun lopulla ja pakotti heidät vetäytymään takaisin sydänmailleen. Seuraavina vuosisatoina mongolit joutuivat puolustautumaan laajenevaa Kiinaa vastaan, kunnes 1600-luvulla mantšut liittivät Mongolian valtakuntaansa.
Keisarivalta päättyi Kiinassa vuoden 1911 xinhai-vallankumoukseen. Mongolia käytti tilaisuuden hyväkseen ja julistautui itsenäiseksi kuningaskunnaksi, jonka tärkein tukija oli Venäjän keisarikunta. Myöhemmin Mongolia nojautui sekä sotilaallisesti että taloudellisesti Neuvostoliittoon ja se muuttui Mongolian kansantasavallaksi. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena myös Mongoliassa kommunismi kukistui ja maasta tehtiin tasavalta.
Varhaiset vaiheet > Mongolien alkuperä

Arkeologisten löytöjen perusteella on saatu selville, että Gobin eteläosissa oli ihmisasutusta varhaisella kivikaudella 100 000–200 000 vuotta sitten. Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. nykyisen Mongolian alueen asukkaat osasivat jo valaa pronssia. Kolmannella vuosisadalla eaa. alueen asukkaat käyttivät raudasta valmistettuja aseita, he muodostivat heimoliittoja ja heistä oli tullut uhka kiinalaisille. Alueen modernimpien asukkaiden alkuperä on Sisä-Aasian metsästäjä- ja paimentolaisheimoissa. He asuttivat laajaa aluetta, joka ulottui idässä Korean niemimaalle ja lännessä Pamirvuoristoon ja Balkašjärvelle asti. Suuren osan historiasta tämä alue on ollut jatkuvassa käymistilassa. Sieltä on lähtöisin lukuisia muuttoliikkeitä sekä invaasioita muualle Aasiaan. Kahdeksannella vuosisadalla eaa. suurin osa alueen asukkaista oli nomadeita, joko indoeurooppalaisia kieliä puhuneita skyyttejä tai heidän sukulaisiaan. Alueella asui myös muita hajanaisia heimoja, jotka olivat etnisesti pääasiassa mongoleja.
Varhaiset vaiheet > Paimentolaisheimojen valtakausi > Xiongnut ja Yuezhit

Varhaisimmat tunnistetut kirjalliset maininnat ihmisistä, jotka asuttivat Mongoliaa, ovat Kiinan Shang-dynastian aikaisista kronikoista toiselta vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Varhaisimmat tunnistetut asukkaat ovat paimentolaisina eläneitä xiongnuja, noin 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Mongolialaiset pitävät xiongnuja esi-isinään. Xiongnut olivat luultavasti ulkonäöltään ja ominaisuuksiltaan kuin myöhemmät mongolit. Xiongnut loivat alueelle laajan valtakunnan ja he muodostivat uhan kiinalaisille.
Ensimmäinen merkittävä paimentolaisheimojen invaasio tapahtui kolmannella vuosisadalla eaa. kun kiinalaiset torjuivat xiongnujen hyökkäyksen. Eri kiinalaisvaltiot rakensivat paimentolaisheimoja vastaan linnoitusmuureja, jotka yhdistettiin muodostamaan 2 300 kilometrin mittainen muuri valtioiden pohjoisrajalle estämään paimentolaisten hyökkäykset.
Xiongnut muodostivat uhan myös Altai-vuorten ja Balkašjärven aluetta asuttaneille Yuezheille. Näiden paimentolaisheimojen välisessä sodankäynnissä xiongnut selviytyivät voittajiksi ja yuezhit pakenivat heidän tieltään lounaaseen Baktrian, Iranin ja Intian alueelle. Xiongnut hyökkäsivät Pohjois-Kiinaan jälleen noin vuonna 200 eaa. Riittämättömästi puolustettu muuri ei ollut riittävä este, mikä sai kiinalaiset vahvistamaan armeijaansa, erityisesti ratsuväkeä, jolla he voisivat tehdä vastaiskun. Kiinan Han-dynastian keisari Wun maine voimakkaana hallitsijana perustuu hänen xiongnuja vastaan käymiiensä voitokkaisiin sotiin. Hänen valtakaudellaan Han-dynastian armeija onnistui ajamaan xiongnut jälleen vuosina 130–121 eaa. muurin pohjoispuolelle. Samalla kiinalaisvalta levisi yhä laajemmalle alueelle Mantsuriassa ja Sisä-Aasiassa. Han-dynastian menestys xiongnuja vastaan johti siihen, että monet Keski-Aasian kansat tunnustivat kiinalaisten ylivallan alueella.
Xiongnut eivät enää nousseet Mongolian ja Pohjois-Kiinan alueen hallitsevimmaksi paimentolaisheimoksi, vaan sen aseman ottivat xianbeit. Xianbeit onnistuivat toisella vuosisadalla jaa. perustamaan useita heimovaltioita nykyisen Kiinan ja Mongolian rajaseuduille. Näiden valtioiden joukosta nousi xianbeiden alaheimo, tuoba-kansa, alueen voimakkaimmaksi. Se perusti vuonna 386 Pohjoisen Wei-dynastian. 300-luvun loppuun mennessä Pohjoinen Wei-dynastia hallitsi Jangtsejoelta Gobille ulottuvaa aluetta, mukaan lukien suuri osa nykyisestä Xinjiangista. Tuobat olivat jo osittain kiinalaistuneet 300-luvulla, jolloin Kiinassa vallitsi kuudentoista kuningaskunnan kausi.
Varhaiset vaiheet > Paimentolaisheimojen valtakausi > Kitaanit ja Jürchenit

Uiguurivaltakunnan heikkeneminen teki tilaa kitaanien vallan laajentumiselle. Vuoteen 925 tultaessa Kitaanit hallitsivat suurta osaa Itä-Mongoliasta, Mantsuriasta ja Kiinan pohjoisosista. 900-luvun puolivälissä kitaanivalta oli Pohjois-Kiinassa jo vakiintunut ja aluetta hallitsi kitaanien Liao-dynastia. Kitaanit muodostivat uhan Kiinassa valtaan nousseelle Song-dynastialle. Song-keisari taipui maksamaan pakkoveroa kitaaneille, jotta nämä olisivat hyökkäämättä Kiinaan. Kiinan Song-dynastian suorittamat pakkoverot mahdollistivat Liao-dynastian kukoistuksen.
Mongolian laajalla alueella asui ihmisiä, jotka olivat etnisesti pääasiassa mongoleja, mutta aluetta asuttivat muun muassa turkkilaiset, tangutit ja tataarit. Kansojen kirjo aiheutti etnistä ja historiallista sekaannusta. Kitaanien hallitsema valtio oli etnisesti homogeeninen, mutta Liao-dynastia alkoi 1100-luvulle tultaessa kiinalaistua hallintotavaltaan, jolloin se alkoi menettää otettaan naapurikansoistaan. Liao-dynastian hallitsemalle alueelle alkoi syntyä kaupunkeja ja he viljelivät maata valtakunnan vahvistamiseksi. Näin he alkoivat vieraantua paimentolaisista juuristaan. Liao-dynastian hallitseman alueen luoteis- ja länsipuolella sijaitsi monien muiden mongoliheimojen elinalueet. Nämä muodostivat erilaisia liittoumia, mutta niillä ei ollut kansallista koheesiota. Merkittävin näistä liittoumista oli tangutien muodostama Xi Xia, jonka synty mahdollistui Tang-dynastian kukistuttua. Xi Xia sijaitsi nykyisen Gansun ja Xinjiangin alueella, Mongolian eteläpuolella. Tangutit olivat etniseltä taustaltaan tiibetiläisiä.
Uskonnollisesti aikakauden väestö Mongoliassa harjoitti luonnonuskontoja. Buddhalaisuus alkoi vähitellen levitä alueelle Xinjiangista, mutta se ei vielä saanut Mongoliassa tukevaa jalansijaa. Aikakaudella Sisä-Aasiassa harjoitettiin jo jonkin verran Nestoriolaista kristinuskoa.
1100-luvulla Liao-dynastian vallan aiemmin tunnustanut mantsurialainen jürchen-kansa ei enää hyväksynyt maan kiinalaistumista, eikä suostunut tunnustamaan Liao-dynastian ylivaltaa. Jürchenit perustivat oman Jin-dynastiansa vuonna 1115 ja liittoutuivat Song-dynastian kanssa Liao-dynastiaa vastaan. Vuosina 1115–1122 käydyn seitsemän vuoden sodan jälkeen Jin-dynastia kukisti Liao-dynastian ja tämän hovi pakeni länteen ja perusti Karakitan valtakunnan. Jürchenit jatkoivat valloituksiaan tämän jälkeen Korean niemimaalle, missä he alistivat valtansa alle Goryeon. Korean valloituksen jälkeen Jin-dynastia kääntyi entistä liittolaistaan Song-dynastiaa vastaan ja valloitti sen pääkaupungin Kaifengin vuonna 1126. Song-dynastian valtakeskus siirtyi etelämmäs Kiinaan, mitä Jin-dynastia ei enää kyennyt valloittamaan.
Mongolivaltakunta > Kiinan valtaus

Güyükin kuoleman jälkeen suuri osa mongoliruhtinaista katsoi että Batu-kaani olisi paras vaihtoehto uudeksi suurkaaniksi. Tämä kuitenkin kieltäytyi ja keskittyi hallitsemaan omaa valtakuntaansa. Uudeksi suurkaaniksi nimettiin Möngke, Toluin poika.
Möngke-kaani päätti jatkaa mongolien maailmanvalloitusta, mutta hänen valloituksensa keskittyivät Aasiaan, etenkin Kiinaan. Hän lähetti veljensä Kublain jatkamaan Kiinan ja Song-dynastian valloitusta ja toisen veljensä Hülegün hän lähetti johtamaan Persian valloitusta. Tämän joukot tuhosivat Bagdadin ja kukistivat islamilaista maailmaa hallinneet Abbasidit. Hülegü perusti Persiaan mongolien hallitseman Il-kaanien valtakunnan. Kublai-kaani rohkaisi myös Batu-kaania jatkamaan Euroopan valloitusta, mutta ei muutoin puuttunut Euroopan asioihin.
Möngke-kaani kuoli vuonna 1259 ja hänen veljensä Kublai-kaani suoritti Kiinan valloituksen loppuun. Kublaista tehtiin myös seuraava mongolien suurkaani. Uutena suurkaanina Kublai ryhtyi tekemään valtakunnassa hallinnollisia uudistuksia. Hän perusti uuden talvipääkaupungin Daduun, nykyisen Pekingiin. Samalla mongolien poliittinen valtakeskus alkoi siirtyä etelämmäs Kiinaan ja valtakunta alkoi kiinalaistua. Song-dynastiaa vastaan käyty sota huipentui vuonna 1276, kun mongolit valloittivat Song-pääkaupunki Hangzhoun. Valtakunnan syrjäisimpien osien valtaaminen kesti tämän jälkeen vielä kolme vuotta. Sodan viimeinen taistelu käytiin merellä, missä mongolien laivasto kukisti Song-dynastian laivaston. Mongolit ulottivat hyökkäyksensä Vietnamiin asti, mutta Vietnam jäi mongoleilta valloittamatta, koska viidakkosodankäynti oli heille tuntematonta ja liian vaikeaa.
Kiinan valloituksen jälkeen Kublai-kaani ei enää jatkanut valtakunnan laajentamista. Ilmeisesti hän ymmärsi että mongolien kyky hallita valloitettuja alueita oli rajallinen. Mongolit olivat myös jo alkaneet kokea takaiskuja valloitettujen alueiden reuna-alueilla. Kun Mesopotamian ja Syyrian valloittanut Hülegüoli palannut takaisin Mongoliaan kuultuaan Möngken kuolemasta, hänen poissa ollessaan hänen joukkonsa kokivat tappion Ain Jalutin taistelussa Egyptin mamelukkiarmeijalle Palestiinassa vuonna 1260. Kyseessä oli ensimmäinen merkittävä mongolien sotatappio seitsemäänkymmeneen vuoteen. Mongolit eivät yrittäneet kostaa Ain Jalutin tappiota, vaan he ryhtyivät ensisijaisesti vahvistamaan asemaansa valloitetuilla alueilla. Kun myös Kublain huonosti valmistautuneen laivaston hyökkäykset Japaniin epäonnistuivat, mongolit luopuivat tavoitteestaan laajentua itään. Song-dynastian tuhon jälkeen Kublai-kaani julisti itsensä vuonna 1279 uudeksi Yuan-dynastian keisariksi.
Mongolivaltakunta > Yuan-dynastia

Yuan-dynastian aikana Kiinassa kehittyi kulttuurinen monimuotoisuus. Kulttuurisia vaikutteita kulkeutui aina Eurooppaan asti ja Kiinasta levisi Eurooppaan uusia innovaatioita, kuten kirjanpainotekniikat, posliini ja pelikortit. Uskonnollisesti mongolit olivat avarakatseisia ja nestoriolainen kristinusko ja roomalaiskatolisuus nauttivat suvaitsevaisuuden aikaa. Yuan-dynastian aikana kehitettiin Kiinan maa- ja vesiväyliä ja nälänhätien torjumiseksi koko valtakunnan alueelle rakennettiin viljavarastoja. Pääkaupunki Dadu rakennettiin uudelleen ja siitä tuli uudelleen kunnostetun Keisarinkanavan päätepiste. Merkittävä kehitys infrastruktuurissa helpotti kaupankäyntiä ja ensimmäisten suorien yhteyksien muodostumista Eurooppaan.
Ajan myötä Yuan-dynastian hallintotapa alkoi kiinalaistua ja Kublain seuraajat eivät enää nauttineet ympäri Aasiaa levittäytyneiden muiden mongolien luottamusta. Vähitellen mongolit alkoivat menettää vaikutusvaltaansa myös Kiinassa. Kublaita seurasi suurkaanina hänen pojanpoikansa Temür-kaani. Tämä oli viimeinen Yuan-dynastian hallitsija, joka piti todellista valtaa koko Kiinan alueella. Suurkaanin vaikutusvalta ei enää yltänyt muihin mongolikaanikuntiin asti. Temürin kuoltua vuonna 1307, ei löytynyt enää yhtä vahvaa johtajaa ja Yuan-dynastian valta alkoi rapistua.
Temüria seuranneiden kaanien valtakaudet olivat lyhyitä ja dynastiaa heikensivät sen keskinäiset kiistat. Mongolivallan rappio tapahtui lopulta nopeasti ja se oli useiden tekijöiden summa. Yksi tärkeä tekijä oli, että valloitettujen alueiden kansat eivät koskaan omaksuneet mongolien perinteisiä tapoja. Mongolit olivat myös perinteisesti tottuneet nomadielämään ja nyt he yrittivät johtaa keskitetysti hallinnoitua valtakuntaa. Valtakunta oli myös kasvanut jo liian suureksi mongolien hallita. Mongoleita oli suhteettoman vähän, verrattuna muuhun väestöön. Mongolivaltakunta oli jo jakaantunut Tšingis-kaanin perillisten hallitsemiin kaanikuntiin, mutta mongolihallinto alkoi väistämättä luhistua ympäri Aasiaa. Mongolit olivat jo hajaantuneet niin laajalle alueelle Euraasiassa, että eri alueet alkoivat väistämättä omaksua erilaisia kulttuureita ja uskontoja, jolloin alkoi myös rakoilla mongolien yhteenkuuluvuus.
Ming-dynastian perustanut Zhu Yuanzhang karkotti viimeisen Yuan-dynastian keisarin Dadusta vuonna 1368. Ming-armeija hyökkäsi Mongoliaan vuonna 1380 ja vuonna 1388 kiinalaiset saavuttivat ratkaisevan voiton, noin 70 000 mongolia vangittiin ja Karakorum tuhottiin.
Moderni aika > Vastavallankumous

Näistä epäedullisista lähtökohdista huolimatta Mongolian vallankumouksellinen puolue valitsi Neuvostoliiton viitoittaman tien. Mongoliassa takavarikoitiin vuonna 1929 maaomaisuutta yli 600 maanomistajalta ja maat jaettiin maallilkoille ja munkeille, jotka olivat jättäneet luostarin. Vuosina 1931 ja 1932 takavarikoitiin yli 800 uskonnollisen johtajan maallinen omaisuus ja yli 700 maanomistajaa surmattiin tai vangittiin. Uskonnonvastaisessa kampanjassa tavalliset munkit pakotettiin poistumaan luostareista ja heidät sijoitettiin palvelemaan maan armeijaa tai taloutta. Keskitason munkit vietiin vankileireille ja korkeimman tason munkit tapettiin.
Pakkolunastuksia seurasi maiden massiivinen siirto yksityisomaisuudesta kollektiiviseen omistukseen. Hallitus otti käyttöön myös korkeat verot, yksityinen omaisuus takavarikoitiin, yksityinen teollisuus kiellettiin, käsityöläiset pakotettiin muodostamaan osuuskuntia ja sekä ulkomaan, että kotimaan kauppa kansallistettiin. Nämä toimet saivat aikaan kapinoita, mutta ne tukahdutettiin huhtikuuhun 1932 mennessä.
Äärimmäiset toimet ajoivat Mongolian kohti katastrofia. Kun munkkien ja maan aateliston valta riistettiin ja kiinalaiset kauppiaat häädettiin, maa oli entistä riippuvaisempi Neuvostoliiton avusta. Muodostetut kommuunit olivat täysin valmistautumattomia jatkamaan nomadista lampaan- ja karjanhoitoa. Tämä johti siihen että vihaiset ja asemastaan huolestuneet paimenet teurastivat seuraavien kolmen vuoden aikana seitsemän miljoonaa eläintä. Mongolian talous kärsi vakavasti, sillä se oli täysin riippuvainen kotieläintaloudesta. Kommuunien epäonnistuminen, yksityisen kaupan tuhoaminen ja Neuvostoliitosta saadut riittämättömät tarvikkeet myötävaikuttivat nälänhädän leviämiseen. Vuosina 1931–1932 tuhannet kärsivät vakavasta ruokavajeesta ja maa oli jo ajautumassa sisällissodan partaalle. Maan länsiosassa syntyi keväällä 1932 kommunismin vastainen kapina, jonka hallitus tukahdutti armeijan ja Neuvostoliiton avun turvin.
Länsi-Mongolian levottomuudet saivat Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja kominternin puuttumaan Mongolian asioihin. Ne totesivat että Mongolian vallankumous oli edennyt liian nopeasti, eikä maa ollut vielä siinä kehitysvaiheessa, että sosialistisia uudistuksia olisi mahdollista toteuttaa. Neuvostoliitto käski Mongolian keskeyttämään uudistuksensa ja puolueenjohtaja Horloogijn Tšoibalsan joutui tunnustamaan ettei Mongoliassa ollut mahdollista toteuttaa Neuvostoliiton mallin mukaista sosialismia. Maan kolhoosit ja osuuskunnat lakkautettiin, veroja alennettiin ja paimenille ja talonpojille sallittiin jälleen yksityisomistus. Ulkomaankauppa, joka suuntautui edelleen yksinomaan Neuvostoliittoon jatkoi valtion kontrollissa. Mongolia oli täysin Neuvostoliiton ylivallan alla ohjailtavissa, ja Neuvostoliiton sai puuttumaan Mongolian asioihin kasvanut Japanin uhka.
Prokopios

Prokopios (lat. Procopius Caesarensis; kreik. Προκόπιος ὁ Καισαρεύς, Prokopios o Kaisareus; noin 500 Kesarea — noin 554/555 tai noin 562) oli itäroomalainen historioitsija.
Prokopios kirjoitti kahdeksan kirjaa keisari Justinianus I:n käymistä sodista ja yhden kirjan keisarin rakennuttamista rakennuksista. Hänen kuuluisinlähde? kirjansa Salattu historia (lat. Historia Arcana, kr. Anekdota) kertoo keisarillisen hovin skandaaleista ja juoruista, joita Prokopios ei voinut virallisiin historiankirjoihinsa panna. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 550 ja 562 välillä.
Prokopios toimi sotapäällikkö Belisariuksen lainopillisena avustajana ja kirjurina. Hän seurasi Belisariuksen mukana hänen sotaretkillään persialaisia, vandaaleja ja gootteja vastaan. Prokopios on tärkein lähteemme vandaalisodasta, jonka Justinianus kävi Pohjois-Afrikassa vandaaleja vastaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Prokopioksen teoksia (Project Gutenberg) (englanniksi)
Procopius of Caesarea: The Secret History ("Salattu historia") (Arkistoitu – Internet Archive) (Medieval Sourcebook) (englanniksi)
Procopius of Caesarea: The Secret History (englanniksi)
Procopius of Caesarea: The Buildings (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Patrick Moore

Patrick Moore vuonna 2009
Patrick Alfred Caldwell-Moore (4. maaliskuuta 1923 – 9. joulukuuta 2012) oli englantilainen tähtitieteen harrastaja, joka kirjoitti monia alan kirjoja ja myös tieteiskirjoja sekä osallistui tähtitaivaasta kertoneen pitkän brittiläisen televisiosarjan The Sky at Night tekoon. Hän kirjoitti yli 70 kirjaa tähtitieteestä.
Moore toimi myös säveltäjänä ja ksylofonistina.
Patrick Mooren kirjoja

Avaruusvakooja. (Spy in Space, 1977). Scott Saunders -sarja 1. Gummerus 1979.
Pelon planeetta. (Planet of Fear, 1977). Scott Saunders -sarja 2. Gummerus 1979.
Hyökkäys kuusta. (The Moon Raiders, 1978). Scott Saunders -sarja 3. Gummerus 1980.
Tappajatähti. (Killer Comet, 1978). Scott Saunders -sarja 4. Gummerus 1980.
Mustan aukon arvoitus. (The Secret of the Black Hole, 1980). Scott Saunders -sarja 5. Gummerus 1981.
Patrick Mooren kirjoja > Tietokirja

May, Brian & Moore, Patrick & Lintott, Chris: Bang! Maailmankaikkeuden historia.  ((Bang! The complete history of the universe, 2007.) Suomentanut Raine Karjalainen)  Helsingissä:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7418-1
Olaf Stapledon

William Olaf Stapledon (10. toukokuuta 1886 – 6. syyskuuta 1950) oli brittiläinen filosofi ja tieteiskirjailija, jonka luomat ”tulevaisuuden historiat” ovat vaikuttaneet merkittävästi tieteiskirjallisuuteen. Hänen teoksensa vaikuttivat suuresti muun muassa Arthur C. Clarkeen, Brian Aldissiin, Stanisław Lemiin ja John Maynard Smithiin.
Stapledon oli pasifisti ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana ambulanssiyksikössä. Hänet palkittiin ansioistaan Croix de Guerre -mitalilla. Stapledon väitteli tohtoriksi Liverpoolin yliopistossa aineinaan filosofia ja psykologia. Vuonna 1929 hän julkaisi teoksen A Modern Theory of Ethics, ja näytti siltä, että hän suuntautuisi akateemiselle uralle. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Stapledonin vuonna 1930 julkaistu tieteisfiktio Viimeiset ja ensimmäiset saavutti suuren suosion. Sen jälkeen Stapledon omistautui kaunokirjallisuudelle.
Viimeiset ja ensimmäiset käy läpi ihmiskunnan historian ensimmäisistä (nykyiset ihmiset) aina kahdeksansiintoista ihmisiin saakka. Tarinan kertoja on yksi viimeisistä ihmisistä. Kertomus nostaa esiin Stapledonin näkemyksen siitä, että jonkin fyysisen tai henkisen ominaisuuden äärimmäinen korostaminen muiden kustannuksella johtaa aina katastrofiin. Stapledon painottaa yhteisön merkitystä yksilön kehityksessä, joka on tyypillistä 18. ihmisille. Yhtä tärkeitä ovat sielukkuus ja henkisyys, jotka antavat ihmisen elämälle tarkoituksen. Stapledon käyttää kirjassa antiikin aihepiirejä ja myyttejä luodessaan myytin tulevaisuudesta.
Kaunokirjallisuuden ohella Stapledon kirjoitti myös tietokirjoja ja artikkeleja etiikasta ja filosofiasta.
Runous

Latter-Day Psalms (1914)
Aiheesta muualla

Olaf Stapledonin teoksia Australian Gutenberg-projektissa
Dag Hemdal : Tulevaisuuden sota kirjailijoitten mielikuvituksessa, Hakkapeliitta, 01.02.1938, nro 5, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
The History of Middle-earth

The History of Middle-earth on Christopher Tolkienin toimittama 12-osainen kirjasarja, johon hän on koonnut isänsä J. R. R. Tolkienin kirjoituksia. Vuosina 1983–1996 ilmestynyt sarja esittelee, kuinka Tolkienin fantasiamaailma kehittyi 1910–1920-lukujen ensimmäisistä tarinoista Tarun sormusten herrasta luonnoksiin ja aina viime vuosina ennen kuolemaa kirjoitettuihin esseisiin ja muistiinpanoihin. The History of Middle-earthiä ei ole julkaistu suomeksi.
Isänsä kuoltua vuonna 1973 Christopher Tolkien toimitti tämän jälkeenjääneistä kirjoituksista ensin Silmarillionin (1977), jossa hän kokosi erilaisista, eri aikoina kirjoitetuista ja osin keskenään ristiriitaisista teksteistä yhtenäisen narratiivin – Tolkien oli kehitellyt Silmarillionia yli 50 vuoden ajan saamatta sitä koskaan aivan valmiiseen ja tyydyttävään muotoon. Silmarillionin jälkeen ilmestyi Keskeneräisten tarujen kirja (1980), The History of Middle-earth -sarjan edeltäjä, jossa julkaistuissa kirjoituksissa ei enää haettu yhtenäistä kerrontaa ja Christopher Tolkien sisällytti teokseen runsaasti toimituksellisia huomautuksia tekstihistoriasta.
The History of Middle-earthistä suunniteltiin alun perin neliosaista, mutta se laajeni lopulta 12-osaiseksi. Sarja on myynyt niin hyvin, että siitä on otettu useita painoksia.
The History of Middle-earth ei sisällä juuri lainkaan Hobittiin liittyvää materiaalia. Siitä on ilmestynyt John D. Rateliffin toimittama kaksiosainen The History of The Hobbit (2007).