stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuntoaisti
Taktiili ja haptinen havaitseminen

Taktiili eli taktiilinen (toisinaan myös taktuaalinen) havaitseminen tarkoittaa yleensä ihon tuntoaistin avulla havaitsemista. Kun ihminen koskettelee erilaisia kohteita itse tai kun jokin kehon ulkopuolinen kohde koskettaa ihmistä, syntyy taktiilinen aistimus. Ihon kautta välittyvät aistimukset jäsentyvät ja yhdistyvät lopulta tietoiseksi havainnoksi aivoissa. Taktiilia havaitsemista pidetään ihokosketuksen prosessoinnissa rajallisempana toimintona kuin haptista: taktiili hahmottaminen ymmärretään haptisen havainnoinnin osavaiheeksi – ihminen hahmottelee kohteiden kolmiulotteisuutta haptisesti, mutta niiden pintoja taktiilisti.
Haptinen on havaintopsykologinen termi, jolla tarkoitetaan kolmiulotteisen kohteen hahmottamisen tapaa koskettelemalla eli tunnustelemalla. Kohdetta hahmotellaan haptisesti etenkin käsien ihon pinta- ja syvätuntoaistimusten sekä käsinivelten liikeaistimusten välityksellä tai koskettelemalla kohdetta kehon muilla osilla. Esimerkiksi havainnoimme palloa haptisesti, kun pitelemme sitä molempien käsiemme varassa ja ovenkahvaa, kun tartumme siihen kouraisten kiinni. Havainnointimenetelmänä tätä kutsutaan myös termillä haptiikka.
Haptiseen havainntoon tarvitaan sekä ihokosketus tai -kosketuksia kohteeseen että käden ja/ tai kehon nivelten liikkeitä. Havainnointiin tarvitaan siis sekä taktiilia havaitsemista että koskettelevan kehonosan asentomuutoksia suhteessa kohteeseen. Liikkeiden avulla kosketuksellista havaintokenttää pystytään jäsentämään ja rajamaan sekä yksityiskohdiltaan että kokonaisuutena. Tämä tapahtuu kuitenkin vähittäin, ajallisesti peräkkäin etenevänä eli suksessiivisena hahmotteluna. Siten haptinen hahmotus vaatii aina hieman enemmän aikaa verrattuna esimerkiksi  visuaaliseen hahmottamiseen, sillä visuaalinen hahmotus onnistuu jonkinasteisena myös simultaanisesti eli yhtäaikaisesti; näkönsä avulla ihminen pystyy hahmottamaan useammankin kohteen yhtäaikaisesti vain nopealla vilkaisulla. Esimerkiksi sanomalehden sivuja selatessaan voi yhdellä vilkaisulla havaita, onko sivulla sekä tekstiä että kuvia. Sen sijaan pistekirjoituksen lukeminen sormien päillä ja kohokuvien hahmottaminen pelkästään käsien varassa vaatii aina etenemistä vaihe vaiheelta.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Taktiili tiedonsaanti

Ihminen käyttää taktiilista tietoa hyväkseen monissa arjen tilanteissaan, vaikka ei aina erikseen tiedosta sitä. Esimerkiksi, kun etsii kaapin hyllyltä käsiinsä tuttua villavaatetta, tiedostaa sen oikeaksi juuri villan pinnan pehmeyden ja lämpimyyden hahmottamisen avulla. Ja kun käsi osuu teräspöytään, hahmottaa sen melko nopeastikin teräkseksi, koska tuntee pinnan kylmyyden ja kovuuden.
Taktiilia tiedonsaantia käyttävät tietoisesti hyväkseen varsinkin näkövammaiset ja kuurosokeat. Esimerkiksi pistekirjoituksen lukeminen sormien päillä tapahtuu taktiilin hahmottamisen kautta: pistetekstin lukija liikuttaa käsiään ja sormiaan pistekirjoitusrivin pinnalla kevyesti ja saa ihon pintatuntoaistin välittämän tiedon rivillä olevien pienten pisteiden muodostamista erilaista ryhmistä. Sormien liike onkin taktiilissa lukemisessa tärkeää, koska juuri liikkeen avulla lukija hahmottaa ja erittelee yksittäiset pistekirjaimet, -numerot ja -välimerkit toisistaan ja tunnistaa niiden muodostamat ryhmät sanoiksi ja lukumääriksi.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Taktiileja vuorovaikutuksen keinoja > Taktiili viittomakieli

Kuurosokeat henkilöt ottavat viittomakieltä vastaan käsiensä tuntoaistimusten ja nivelten liikeaistimusten varassa. Siten  he ottavat viittomakielen vastaan kokonaisvaltaisesti haptisesti hahmottaen, mutta eri viittomakielten tutkimuksissa on yleistynyt käytäntö kutsua tätä ”taktiiliksi vastaanotoksi” ja tällaisessa vuorovaikutuksessa muuttuvaa viittomakielen variaatiota "taktiiliksi viittomakieleksi”. Taktiilissa keskustelussa toinen osapuoli pitää omaa viittovaa kättään siten, että kuurosokea pystyy puolestaan pitämään omaa vastaanottavaa kättään keskustelukumppaninsa viittovan käden päällä. – Viittominen tapahtuu siis kädestä käteen.  Tavallisestihan viittomakieliä otetaan vastaan visuaalis-spatiaalisesti eli näönvaraisesti tilaa ja liikettä hahmottaen.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Taktiileja vuorovaikutuksen keinoja > Taktiilit sormiaakkoset

Viittomakieliset sormiakkoset voidaan tuottaa paitsi kehon edessä olevaan viittomatilaan, myös vastaanottajan kämmenpohjaan. Kansainvälisesti yleistyneen käytännön mukaan näitä kutsutaan taktiileiksi sormiaakkosiksi. Tällaista menetelmää käyttävät erityisesti kuurosokeat henkilöt. Toisaalta sormiaakkosten vastaanotto on myös haptista, mutta sormiaakkosista kertovissa teksteissä on vakiintunut käytäntö kutsua sitä taktiiliksi. Sormiaakkoset sormitetaan (muodostetaan) kuurosokean keskustelukumppanin kämmenpohjaan ja peukalonhankaan, jotta tämä pystyy ottamaan ne vastaan ja hahmottamaan ne useammalta suunnalta. Kuurosokea vastaanottaja pitää omia sormiaan kevyesti koukussa tunnustellakseen koko kämmenellään sormiaakkosten muotoja. Tällöin hänen kämmenpohjansa muodostaa pesämäisen muodon, johon sormittajan on sujuvaa sormitella aakkosia.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Haptinen tiedonsaanti > Sokean itsenäinen liikkuminen

Monet sokeat ja kuurosokeat henkilöt käyttävät haptiikkaa tietoisesti hyväkseen lähiympäristönsä hahmottamisessa. He esimerkiksi hyödyntävät jalkapohjiensa välittämää tuntoaistitietoa kulkuväylän pintojen muodoista. Valkoisen kepin avulla liikkuva saa sen kautta käteensä niinkin tarkkaa aistitietoa ympäristöstään, että hän kykenee sen avulla orientoitumaan vaihtuvaan ympäristöönsä aivan itsenäisestikin. Valkoisen kepin tärinän laatu ja kepin pään ohjautuminen maapinnan muotojen mukaisesti välittävät keppiä ohjailevaan käteen tietoa kulkuväylän pinnan muodoista ja väylän muuttuvista suunnista.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Haptinen tiedonsaanti > Keholle kuvailu

Keholle kuvailu on haptiikkaa hyväksi käyttävä kuvailutulkkauksen menetelmä, jota käytetään yleensä näkövammaisten ja kuurosokeiden kanssa, kun heille kerrotaan välittömässä ympäristössä olevista asioista ja tapahtumista. Tällöin näkevä henkilö piirtää sormellaan sanallisen kuvailunsa tueksi ympäristön esineistä ja tilojen rajakohdista pelkistettyjä ääriviivakuvia kuurosokean henkilön kehon ns. neutraalille kosketusalueelle. Sovinnaisiksi neutraaleiksi kosketusalueiksi koetaan yleensä yläselän alue, olkapäät, käsivarsien ulkosyrjät ja käsien selkä- ja kämmenpuolet. Keholle kuvailu tukee hyvin kohteen sanallista kuvailua ja antaa siihen lisäarvoaan. Keholle kuvailua käytetään esimerkiksi näyttelyiden kuvailuun ja uusien tilojen kuvailuun.
Tuntoaistin käyttö tiedonsaannissa ja vuorovaikutuksessa > Haptinen viestintä

Kaikki ihmiset käyttävät haptista viestintää eli kommunikaatiota joko tietoisesti tai tiedostamattaan esimerkiksi halattaessa tai kätellessään toista ihmistä. Kyse on niin sanotuista kosketusviesteistä tai sosiaalisista pikaviesteistä, joilla voidaan korvata tietynlaiset lyhyet sanalliset viestit jopa kokonaan. Tällaisissa viesteissä merkitystä muuttavat muun muassa kosketuksen painon ja keston muutokset sekä kosketuksen nopeusvaihtelut ja kosketusten toistot. Esimerkiksi tuttujen kesken tervehtimiseen käytettävä nopea ja kevyt halaus kertoo halaajan tarkoituksesta ja asennoitumisesta muuta kuin suruun osallistuvan tuttavan pitkä ja intensiivinen halaus.
Sosiaaliset pikaviestit
Kun yleisluonteisiin, edellä mainitun kaltaisiin kehoviesteihin lisätään keholle viitottuja viittoman osasia tai jopa kokonaisia viittomia, on kyseessä jo sovinnaisempi kehoviestintä, josta käytetään myös nimitystä sosiaalishaptinen kommunikaatio. Aihetta on tutkinut kasvatustieteen näkökulmasta suomalainen Riitta Lahtinen väitöskirjassaan vuonna 2008: Haptiisit ja hapteemit, tapaustutkimus kuurosokean henkilön kosketukseen perustuvan kommunikaation kehityksestä.. Kosketukseen perustuvilla sovinnaisilla kehoviesteillä, haptiiseilla, voi välittää tilanteeseen liittyvää yleistä visuaalista ja auditiivista tietoa – esimerkiksi ryhmätilanteessa muun ryhmän reaktioita, naurua tai hiljaisuutta, jonka normaalisti näkevä ja kuuleva vastaanottaa automaattisesti näkö- ja kuuloaisteillaan. Sovinnaisilla kehoviesteillä voidaan ilmaista myös lyhyitä pyyntöjä ja kehotuksia ja antaa keskusteluun liittyviä lyhyitä palautteita kuten ”kyllä, juuri niin”, ”ei, ei”. Haptiiseja voi hyvin käyttää joko sanallisten viestien lisäksi tai pelkästään. Niitä voidaan tarvittaessa luoda aina uusiakin, kunhan sopii niistä vuorovaikutukseen osallistuvien kesken. Kuurosokeilla henkilöillä tällainen sosiaalishaptinen kommunikaatio saa korostuneen aseman vuorovaikutuksessa etenkin niissä tilanteissa, joissa kuulokojeilla ei kuule hyvin ja näönjäänteiden avulla näkeminen ei lainkaan onnistu. 
.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalaute

Tuntopalaute (engl. tactile feedback) tarkoittaa tahallisesti tuotettua ärsykettä, joka havaitaan ihon tuntoaistin välityksellä. Tuntoaisti on näköaistin ja kuuloaistin ohella ihmisen tärkeimpiä aisteja. Tästä huolimatta tuntopalautetta on hyödynnetty nykyisessä tietoyhteiskunnassamme ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa erittäin vähän.
Tuntopalaute on lähes poikkeuksetta hyvin paikallista rajoittuen palautteenantopaikkaan ja sen välittömään läheisyyteen. Tuntopalautetta ei kokonaan voida erottaa voimapalautteesta, joka perustuu kehon liike- ja asentoaisteihin. Nämä kaksi palautemuotoa yhdessä lämpöaistin ja kipuaistin välittämien tuntemusten kanssa muodostavat haptisen palautteen, jota välittää somatosensorinen järjestelmä. Tämä on ihmisen omasta kehosta tulevia tuntoärsykkeitä kuljettava hermorata.
Tuntopalaute eroaa näkö- ja äänipalautteesta lähinnä kahdella tapaa: tuntoa aistivia reseptoreja on joka puolella kehoa, ja ­reseptorien vastaanottama informaatio on usein yksityistä, muilta tuntemattomissa. Tämä siksi, että tuntoaisti on mekaaninen aisti, joka vaatii aistittavan kohteen koskettamista.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalaute > Tuntopalautteen havaitseminen

Tuntoaistimukset vaihtelevat eri ihoalueiden välillä ihokerroksissa sijaitsevien mekanoreseptorien määrän ja yleisyyden mukaan. Esimerkiksi sormenpäissä mekanoreseptoreita on huomattavasti tiheämmässä kuin selässä ja siten sormenpäiden tilallinen erottelukyky on parempi. Myös esimerkiksi ihon paksuus, ikä ja harjoittelu vaikuttavat tuntoaistimusten havaittavuuteen. Yleisesti ottaen niin sanotuilla karvattoman ihon alueilla (mm. käden sisäpuoli, jalkapohjat, huulet) mekanoreseptoreita on karvaista ihoa tiheämmässä, jolloin myös ihmisen kyky paikallistaa tuntoärsykkeitä näillä alueilla on suurempi. Ihmisen kehon tuntoherkimpiä alueita ovatkin juuri sormenpäät, huulet ja sukupuolielimet. Etenkin tietokoneen osoitinlaitteissa, esimerkiksi tuntopalautehiirissä, tuntopalaute johdetaankin usein juuri sormenpäihin tai kämmeneen. Joissakin tapauksissa tuntopalaute on kuitenkin parempi suunnata esimerkiksi jalkoihin tai kehoon esimerkiksi tasapainoaistia tai suunnan hahmottamista tukevissa sovelluksissa.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalaute > Tuntopalautteen tuottaminen

Mekaanisesti tuntopalautetta tuotetaan esimerkiksi erilaisten ihoa koskettavien toimimoottorien (engl. actuator) avulla, joiden toiminta voi perustua esimerkiksi sähkömoottoreihin, paineilmaan, hydrauliikkaan, pietsosähköiseen ilmiöön tai solenoideihin. Tuntopalaute tuotetaan usein ihokontaktin avulla, mutta myös esimerkiksi kovaa toistetut matalat äänet ja riittävän voimakas ilmavirta aiheuttavat iholla tuntoaistimuksia, joita voidaan hyödyntää myös palautteena.
Yleisimmin tuntopalautteen tuottamiseen käytetään väriseviä toimimoottoreita, jolloin puhutaan värinä- tai tärinäpalautteesta. Ihminen kykenee luotettavasti aistimaan värinää, jonka taajuus on välillä 20-500 hertsiä tuntoherkkyyden ollessa korkeimmillaan taajuusvälillä 200-250 hertsiä . Taajuuden lisäksi värinäpalautteella tuotetaan erilaisia aistimuksia värinän värähdyslaajuutta (amplitudi), rytmiä tai palautteen kestoa muuttamalla. Tuhatta Hertsiä korkemmat taajuudet ihminen aistii erilaisina pintarakenteina.
Värinäpalautteen lisäksi myös muita mekaanisia menetelmiä on yleisesti käytetty tutkimuskäyttöön tarkoitetuissa prototyypeissä. Esimerkiksi erilaisia paineilma- tai hydrauliikkalaitteita ja solenoideja voidaan käyttää tuottamaan paineaistimuksia ihoon. Näiden lisäksi myös sähköisiä eletrodeja on kokeiltu, mutta niiden tuottamaa palautetta ei vielä olla kyetty saamaan riittävän hallituksi johtuen muun muassa yksilöiden välisistä herkkyyseroista sähköärsykkeille.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalaute käyttöliittymissä

Löyhästi määriteltynä ensimmäiset tuntopalautekäyttöliittymät syntyivät samalla, kun ensimmäinen kädellä käytettävä ohjainlaite kehitettiin. Tämä sen vuoksi, että esimerkiksi tietokoneen hiiren nappien painamisesta saadaan tuntoaistin kautta erilaista palautetta riippuen siitä mitä nappia kulloinkin painetaan. Tämä palaute kuitenkin kertoo meille ainoastaan syöttölaitteen toiminnasta, ja sitä kutsutaan tahattomaksi tuntopalautteeksi (engl. accidental tactile feedback) . Käyttäjän näin saama palaute ei ole varta vasten tuotettua eikä sen sisältö siten kerro mitään sovelluksen toiminnasta.
Tietokoneiden ja muiden laitteiden käyttöliittymissä tuntopalautetta käytetään useimmiten yhdessä kahden yleisimmän palautemuodon, näkö- ja äänipalautteen, kanssa. Tuntopalautteen avulla voidaankin esimerkiksi auttaa sokeita ja heikkonäköisiä käyttämään heille muuten hankalia graafisia käyttöliittymiä sekä tukea katse-käsi-koordinaatiota erityisen suurta tarkkuutta vaativissa tehtävissä. Tuntopalautetta hyödyntävät käyttöliittymät ovat kuitenkin lähes aina moniaistisia käyttöliittymiä, sillä pelkän tuntoaistin avulla toimiminen on ihmiselle hankalaa.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalautteen suunnittelusta

Liiallinen tuntopalautteen käyttö on yhtä lailla häiritsevää ja ärsyttävää kuin liiallinen äänen käyttö ja esimerkiksi liiallisen altistumisen peliohjainten värinäpalautteelle on epäilty aiheuttavan jopa vakavia tuntoaistinhäiriöitä . Tuntopalautteen suunnittelussa pitääkin miettiä tarkkaan, missä tilanteissa palautteesta on hyötyä ja kuinka paljon sitä on tarkoituksenmukaista tuottaa. Tärkeintä tuntopalautteen käytössä ei aina välttämättä ole sen tuomat parannukset suoritusaikoihin ja tarkkuuteen vaan lisääntyneestä palauteinformaatiosta saadut positiiviset käyttäjäkokemukset.
Tuntopalautetta käytettäessä joudumme tavalla tai toisella opettelemaan ja muistamaan erilaisten palautteiden merkitykset - toisin sanoen palaute täytyy aina koodata jollakin tapaa. Yksinkertaisimmillaan tämä on esimerkiksi lukuarvojen esittämistä vastaavalla määrällä yksittäisiä palautteita. Nykyisillä tuntopalautelaitteilla tämä ei kaikilta osin kuitenkaan ole mahdollista, joten tuntopalautteen käyttöön on pyritty laatimaan erilaisia käyttöohjeistoja.
Tuntopalaute ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa > Tuntopalautelaitteita

Erilaisia tuntopalautelaitteita on kehitelty jo vuosikymmeniä vaikkakin kaupallisia tuotteita ei kuluttajien saatavilla ole ollut kovin kauan. Alalla tehdyissä tutkimuksissa on tähän mennessä käytetty pääosin joko yksittäisiä prototyyppejä tai laitteita, jotka maksavat vielä nykyisin aivan liikaa yleistyäkseen (esimerkiksi PHANTOM). Hyvälaatuinen tuntopalaute onkin jo vuosikymmeniä ollut tiedeyhteisöjen yksinoikeus, jonka on useaan otteeseen todistettu olevan hyödyllinen lisä moniin eri tarkoituksiin.
Ensimmäiset tuntoaistia hyödyntävät laitteet, jotka hintatasoltaan ovat tavallisen käyttäjän ulottuvilla, onkin kehitelty tietokonepelejä varten. Esimerkiksi Sony Playstation -pelikonsolille alettiin 1990-puolivälissä markkinoimaan DualShock-peliohjainta, joka kykenee tuottamaan värinäpalautetta kahden ohjaimen sisään asennetun moottorin avulla. Rumble Pak on puolestaan useimmille Nintendon valmistamille pelikonsoleille saatavilla oleva lisälaite, joka tuottaa pelitapahtumiin kytkeytyvää värinäpalautetta. Tunnettuja tuntopalautelaitteiden valmistajia ovat esimerkiksi peliohjaimia ja muita tietokoneen lisälaitteita valmistava Logitech Incorporation ja tuntopalautelaitteisiin ja -ohjelmistoihin erikoistunut Immersion Corporation.
Aiheesta muualla

Ihon aistit. Yle Oppiminen.
Hietaketo-Vieno, Liisa & Kartovaara, Marja-Leena & Mäntylä, Auli & Pyötsiä, Pia & Salo, Anneli 2000: Pisteet 2000. Pistekirjoituksen perusteet. Braille-neuvottelukunnan julkaisuja 1. Helsinki. Braille-neuvottelukunta, Näkövammaisten kirjasto.
Hämäläinen, Heikki & Laine, Matti & Aaltonen, Olli & Revonsuo, Antti 2006 (toim.): Mieli ja aivot. Kognitiivisen neurotieteen oppikirja. Kognitiivisen neurotieteen tutkimuskeskus. Turun yliopisto.
Piippo, Oili – Heikkilä, Mirja 1992: Pisteitä päin. Pistekirjoitusaapinen näkeville. Helsinki. Näkövammaisten Keskusliitto ry.
Suvi, suomalaisen viittomakielen verkkosanakirja.
The Last Time

| ”The Last Time” The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Out of Our Heads (USA-painos)
 Julkaistu: 26. helmikuuta 1965
 Formaatti: 7"-single
 Tuottaja(t): Andrew Loog Oldham
 Tyylilaji: rhythm and blues, rock
 Kesto: 03.41
 Levy-yhtiö:  Decca Records    London Records
Listasijoitukset
  1. (3 viikkoa, 6. maaliskuuta 1965)    1. (1 viikko, viikko 12/1965)    1. (viikko 18/1965)    2. (22. maaliskuuta 1965)    3. (1965)    7. (15. elokuuta 1965)    9. (1965)
The Rolling Stonesin muut singlet
| ”Little Red Rooster” 1964 | ”The Last Time” 1965 | ”(I Can’t Get No) Satisfaction” 1965 |
The Last Time on brittiläisen The Rolling Stones -yhtyeen vuonna 1965 ilmestynyt kappale ja single. Siitä muodostui yhtyeen kolmas perättäinen Britannian listaykköseksi noussut hitti, ja ensimmäinen, joka oli yhtyeen jäsenten, Mick Jaggerin ja Keith Richardsin omaa käsialaa. Kappale sisältyy Out of Our Heads -albumin Amerikan-painokselle.
Kappaleeseen antoi inspiraation The Staples Singers -yhtyeen vuonna 1955 levyttämä gospel-sävellys ”This May Be the Last Time”, joka oli ollut sävyltään positiviinen ja hengellinen laulu. ”The Last Timen” tekijät, Mick Jagger ja Keith Richards, muuttivat laulun sanoman tylyksi viestiksi tyttöystävälle. The Staples Singers ei saanut korvauksia kappaleesta, koska laulu oli vanha perinnesävelmä.
Suomessa Markku Veijalainen totesi Iskelmä-lehden arvostelussa kappaleesta seuraavaa:
»The Last Time on mielestäni eräs parhaita esimerkkejä siitä, millainen iskelmän täytyy olla, että siitä tulisi menestys. Lähtiessään tätä levyä säveltämään, ovat herrat Jagger ja Richard varmaankin ajaneet takaa sitä, että kertakuuleman jälkeen jokaisen korvissa soi palterikitaroiden ”hornamainen” valitus. Levyssä on hyvin yksinkertainen ja joikuva melodianpoikanen, jota nuo edellämainitut kitarasoinnut sangen tehokkaasti tukevat. Tämä on jokseenkin karmeaa kitaramusiikkia, mutta siitä huolimatta se kuuluu ainakin minun henkilökohtaisiin suosikkisävelmiini...» 
(Markku Veijalainen, Iskelmä 6/65)
Muita versioita

The Who levytti kappaleen vuonna 1967 tukeakseen The Rolling Stonesin jäseniä, jotka taistelivat huumeoikeudenkäyntinsä kanssa.
Suomeksi kappaleen esitti ensimmäisen kerran Carola vuonna 1965 nimellä ”Jo riittää”. Saman Jussi Raittisen käännöksen ovat myöhemmin levyttäneet Tapani Kansa ja Topi Sorsakoski. Vuonna 1985 Popeda-yhtye levytti ”Laitimmainen kerta” -nimisen käännöksen, jonka oli sanoittanut yhtyeen basisti Ilpo Ainiala.
Kappaleet singlellä

A-puoli
The Last Time – 3.41 (säv. Mick Jagger/Keith Richards)
B-puoli
Play with Fire – 2.14 (säv. Jagger/Richards)
Mateo Retegui

Mateo Retegui (s. 29. huhtikuuta 1999 San Fernando, Argentiina) on argentiinalais-italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa.
Retegui edusti Argentiinassa Boca Juniorsia sekä lainasopimuksilla Estudiantesia, Talleresia ja Tigreä. Hän siirtyi kesällä 2023 italialaisseura Genoaan. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Serie A:ssa 29 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Elokuussa 2024 hän siirtyi Atalantaan, jossa hän on ensimmäisellä kaudellaan jouluun mennessä pelannut 17 ottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. Lokakuussa hän teki Genoaa vastaan kolme maalia eli hattutempun.
Retegui pelasi Argentiinan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2023 EM-karsintaotteluissa Englantia ja Maltaa vastaan ja teki molemmissa otteluissa maalin. Maaliskuussa 2024 hän teki kaksi maalia ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit viimeisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan ja tuli kolmessa muussa ottelussa vaihdosta kentälle. Syksyllä 2024 hän teki Kansojen liigassa maajoukkueuransa viidennen maalin kotiottelussa Belgiaa ja kuudennen kotiottelussa Israelia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 18 A-maaottelua, joissa hän on ollut 11 kertaa avauskokoonpanossa.
Dhu-l-hiddža

Dhu Al-Hijjah on islamilaisen kalenterin viimeinen kuukausi. Sen aikana suoritetaan pyhiinvaellus hadž ja vietetään Id al-Adha -uhrijuhlaa.lähde?
Kumela (yritys)

Kumelassa tehty lasipurkki
Kumelan Lasitehdas Oy oli Riihimäen Kumelassa vuosina 1936–1985 toiminut lasitehdas. Sen perustivat veljekset Toivo, Ilmari ja Oiva Kumela. Tehdas tunnettiin aluksi lasiesineiden maalaajana ja kaivertajana, sotien jälkeen myös talouslasista, lääkelasista, pulloista ja valaisinlasista. Kumelan suku möi perheyrityksensä Humppilan lasitehtaalle vuonna  1976. Tehdas ajautui konkurssiin 1985.