stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M/S Norstream
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Norstream (ruotsiksi)
Aluksesta varustamon sivuilla (englanniksi)
Boren alukset
Auto Baltic
Auto Bank
Auto Bay
Belgard
Borden
Bravaden
Estraden
Fingard
Klenoden
Najaden
Nedgard
Nordgard
Norking
Norqueen
Norsky
Norstream
Ostgard
Seagard
Swegard
Sydgard
Trenden
Westgard
Martti Väänänen

Martti Johannes Väänänen (s. 18. joulukuuta 1948 Kiiminki) on suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Kiimingissä syntyneen Väänäsen puoliso vuodesta 1979 on Kirsti Katariina Toiviainen. Väänänen valmistui merkantiksi Oulun kauppaoppilaitoksesta 1971 ja rakennusmestariksi Rovaniemen teknillisestä oppilaitoksesta 1975. Hän oli Pohjanmaan Sora Oy:n palveluksessa Oulussa ja harjoittelija teollisuusneuvos Ville Rajakaltion perustamassa Rajaville Oy:ssä. Ky Rovaniemen Sementtirakennuksen, vuodesta 1977 Rovaniemen Sementtirakennus Oy, osakas ja myyntipäällikkö Väänänen oli 1972–1983 ja sitten Ruskon Betoni Ky:n, vuodesta 1992 Ruskon Betoni Oy, perustajaosakas, toimitusjohtaja vuoteen 2021 ja hallituksen puheenjohtaja. Hän on toiminut myös KiBe Oy:n, Napapiirin Betoni Oy:n ja JA-KO Betoni Oy:n johtotehtävissä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Väänänen sai 2008.
Maksasolu

Maksasolu ja sinusoidi (maksan hiussuoni) rotan maksassa. Fenestraatit (aukot) ovat noin 100 nm halkaisijaltaan, ja sinusoidin leveys 5 µm.
Läpileikkaus ihmisen maksasta.
Maksasolut eli hepatosyytit muodostavat n. 70–80 prosenttia maksan solutilavuudesta. Nämä solut osallistuvat proteiinisynteesiin ja hiilihydraattien, kolesterolin, sappisuolojen ja fosfolipidien muodostamiseen, detoksifikaatioon ja monien aineiden muokkaamiseen.
Maksasolun histologia

Maksasolu on läpimitaltaan noin 30 (μm) ja muodoltaan monikulmio. Maksasolun pinnat ovat joko sinusoidiin, sappitiehyisiin tai toisiin maksasoluihin päin. Aikuisen maksan soluissa on useimmiten vain yksi tuma. Sen koko on noin 10 prosenttia solun tilavuudesta, ja se sijaitsee keskellä maksasolua. Tuma on vaaleahko ja kromatiini on siinä hajallaan. Tumassa on yksi tai useampia tumajyväsiä. Kaksitumaisia soluja tavataan vanhuksilla ja regeneraation yhteydessä. Tumavakuolit ovat melko yleisiä. Tavallisesti maksasolut sisältävät ruskeita jyväsiä, lipofuskiinia, jonka määrä lisääntyy iän myötä. Uudet tekniikat ovat mahdollistaneet solurungon havainnollistamisen valomikroskooppisesti. Maksasolu on pitkäikäinen: jopa puoli vuotta ja mm. tästä syystä maksakudoksessa nähdään mitooseja todella harvoin.
Maksasolut saavat eri määrän happea ja ravintoa, mikä saattaa johtaa maksasolujen aineenvaihdunnallisiin eroihin.
Maksapalkkien välissä olevat sinusoidit ovat endoteelin verhoamia. Endoteelissa esiintyvät aukot tekevät mahdolliseksi eri plasmakomponenttien kulkeutumisen maksasolun ja sinusoidin seinämän välissä olevaan nk. Dissen tilaan. Sinusoidit sisältävät myös Kupfferin soluja, jotka sijaitsevat usein kahden sinusoidin liitoskohdassa.
Maksasolun solulimassa on paljon soluelimiä ja kalvoja:
Maksasoluissa on yksi tai useampia tumajyväsiä, jotka koostuvat ribosomien esiasteista, jotka sisältävät RNA:ta.
Kromatiini on tasaisena tai jyväisenä, ja solun jakaantumisen hetkellä kromosomit erottuvat siinä. Muut tumainkluusiot ovat normaaleissa oloissa harvinaisia, paitsi glykogeeni, joka esiintyy noin 30 nm:n läpimittaisten yksittäisten kappaleiden muodossa.
Maksasolut sisältävät runsaasti Golgin laitteita, jotka ovat tavanomaisimmin sappitiehyiden ja tuman lähellä.
Mitokondriot ovat 1–4 μm:n paksuisia rakkuloita. Ne muodostavat noin viidesosan solujen tilavuudesta (1 500 – 2 000 kpl/solu)
Proteiinisynteesi

Maksasolut tuottavat veren seerumiin albumiinia, fibrinogeeniä ja hyytymistekijöitä. Maksasolussa tapahtuu pääasiallisesti lipoproteiinien, seruloplasmiinin, transferriinin, komplementtien ja glykoproteiinien synteesi. Maksasolut tekevät omat rakenneproteiininsa ja entsyyminsä.
Hiilihydraattiaineenvaihdunta

Maksasolut luovat rasvahappoja hiilihydraateista sekä syntetisoivat triglyseridejä rasvahapoista ja glyserolista. Maksasolut myös syntetisoivat apoproteiineja, joihin liitetään ja joiden kanssa kuljetetaan lipoproteiineja (VLDL, HDL).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solunetti: Maksasolut
Manitoba Junior Hockey League

Manitoba Junior Hockey League (MJHL) on yksi Canadian Junior A Hockey Leaguen jääkiekon junioriliigoista. Se toimii Manitoban provinssissa Kanadassa. Liigan tavoitteena on myös koulutukseen ja kansalaistaitoihin painottaen antaa nuorille jääkiekkoilijoille paras mahdollinen kasvu- ja kehittymisympäristö urheilijana.
Joukkueet

Manitoba Junior Hockey Leaguessa pelaa 11 joukkuetta. Joukkueet on jaettu kahteen divisioonaan.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Addison Division |  |  |
| Joukkue | Kotipaikka | kausi 2005-06 | Sijoitus (div.) |
| Selkirk Steelers | Selkirk | 36-19-8 | 3 |
| Southeast Blades | Fort Alexander | 18-34-11 | 5 |
| Winkler Flyers | Winkler | 33-23-7 | 4 |
| Winnipeg Saints | Winnipeg | 37-20-6 | 2   |
| Winnipeg South Blues | Winnipeg | 39-20-4 | 1 |
|  | Sher-Wood Division |  |  |
| Joukkue | Kotipaikka | kausi 2005-06 | Sijoitus (div.) |
| Dauphin Kings | Dauphin | 41-17-5 | 1 |
| Neepawa Natives | Neepawa | 14-41-8 | 5 |
| OCN Blizzard | The Pas | 37-17-9 | 2 |
| Portage Terriers | Portage La Prairie | 23-30-10 | 4   |
| Swan Valley Stampeders | Swan River | 31-21-11 | 3 |
| Waywayseecappo Wolverines | Waywayseecappo | 10-47-6 | 6 |
Aiheesta muualla

Manitoba Junior Hockey League website
Pohjois-Amerikan juniorijääkiekon sarjat
| --- | --- |
Kanada:  Major Junior: CHL (WHL | OHL | LHJMQ)  Junior A: CJHL (AJHL | BCHL | CenJHL | LHJAAAQ | MJHL | MJAHL | NOJHL | OJHL | SJHL | SIJHL)  Junior B: CalJHL | CapJHL | CWJHL | EOJHL | GOJHL | HJBHL | IJHL | KJHL | KIJHL | LHC | LHJBSL | LHJBB | LHJEM | LHJLSL | LHJLL | LHJM | LHJR | LHJSLSJ | NBJBHL | NEAJHL | NWJHL;| NSJHL | PIJHL | PJHL; | SJJHL | TBJBHL | VIJHL  Junior C: CalJCHL | COJCHL | EOJCHL | EBJCHL | GMOHL | GLJHL | HTJHL | Hockey North | LHJBF | LHJRS | NBJCHL | NDJCHL | NJHL | NSJCHL | PEIMJHL | SJCHL | SOJHL | WOJCHL  Itsenäiset: GMHL | MMJHL
Yhdysvallat:  Tier I: United States Hockey League  Tier II: North American Hockey League  Tier III A: AJHL | CSHL | EJHL | MJHL | NorPac | WSHL  Tier III B: CHA | EmJHL | GLJHL | MetJHL | SEJHL  Itsenäiset: IJHL | NJHL
Maria Chiara

Maria Chiara (s. 1939 Oderzo) on italialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hän esiintyi varhaisella urallaan lyyrisissä rooleissa, mutta tuli sittemmin tunnetuksi myös dramaattisena sopraanona.
Chiara opiskeli Venetsian Conservatorio Benedetto Marcellossa vuosina 1960–1965 basso Antonio Cassinellin johdolla. Hän myös meni Cassinellin kanssa naimisiin. Lisäksi Chiara oli Maria Carbonen oppilaana Torinossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1965 Desdemonan roolissa Giuseppe Verdin Otellon esityksessä Dogen palatsissa. Tämän jälkeen hänet kutsuttiin esiintymään Amsterdamiin, Brysseliin, Pariisiin ja Napolin Teatro San Carloon. Chiara esiintyi ensimmäisen kerran Arena di Veronan festivaalilla vuonna 1969 Liùna (Turandot); hänen kanssaan esiintyi Plácido Domingo. Vuonna 1970 Chiara esiintyi Arena di Veronan festivaalilla Micaelan roolissa Carmenissa.
1970-luvulla Chiara oli aktiivinen eri puolilla Eurooppaa. Hän teki esimerkiksi Münchenin- ja Wienin-debyyttinsä vuonna 1970. Berliinissä, Hampurissa ja Maggio Musicale Fiorentino -juhlilla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1971. Chiara teki La Scalan -debyyttinsä vuonna 1972 Micaelan roolissa ja Covent Gardenin -debyyttinsä Liùna vuonna 1973. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Giacomo Puccinin Manon Lescautin nimiroolissa Chicagossa 1977. Vielä samana vuonna hän esiintyi Metropolitan-oopperassa Violettana (La traviata). Chiara oli ottanut varhaisen askeleen kohti aiempaa dramaattisia rooleja jo esiintymällä Toscan nimiroolissa Teatro San Carlossa 1974. 1980–1990-luvuilla hän esiintyi monesti Aidan nimiroolissa, esimerkiksi Arena di Veronan festivaalilla vuosina 1980–1986 ja Luciano Pavarottin kanssa La Scalassa vuonna 1985.
Chiara jatkoi musiikin parissa toimimista aktiivisena opettajana näyttämöltä vetäytymisensä jälkeen.
M/S Obbola

| M/S Obbola |
| --- | --- |
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Ruotsi
Kotipaikka:  Helsingborg
IMO-numero:  9087350
MMSI-numero:  265411000
Tunnuskirjaimet:  SEBR
Aiemmat nimet:  1996– Obbola
Omistaja:  Rederi AB Transatlantic
Aiemmat omistajat:  1996–2005: B&N/ Gorthons Lines 2005– Rederi AB Transatlantic
Rakennustelakka:  Astilleros Españoles, Sevilla, Espanja
Rakennusnumero:  284
Luovutettu:  toukokuu 1996
Tekniset tiedot
Pituus:  170,64 m
Leveys:  23,5 m
Syväys:  6,715 m
Bruttovetoisuus (GT):  20 186
Koneisto:  2 × MaK 6M552C diesel
Koneteho:  9 000 kW
Nopeus:  29,63 km/h
Nopeus:  16 kn
Lähteet:  
M/S Obbola (IMO 9087350) on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1996 Astilleros Españolesin telakalla, Espanjassa. Aluksen jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Obbola on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Helsingborg.
Obbolan sisaraluksia ovat M/S Östrand ja M/S Ortviken.
Käyttöhistoria

Toukokuussa 1996 vastavalmistunut Obbola luovutettiin B&N Gorthons Linesin omistukseen. Alus rekisteröitiin Ruotsin lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsingborg. Vuonna 2001 alus meni Turun Korjaustelakalle Naantaliin, jossa sitä pidennettiin 14 metrillä.
Vuonna 2005, B&N Gorthons Linesin ja Rederi AB Transatlanticin yhdistyttyä, alus rekisteröitiin Rederi AB Transatlanticin omistukseen.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Obbola (ruotsiksi)
Transatlantic: Obbola[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Made in Hong Kong (And in Various Other Places)

| Made in Hong Kong (And in Various Other Places) Nightwish |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2007–2008
 Julkaistu: 11. maaliskuuta 2009
 Tuottaja(t): Nightwish
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 66.08
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Nightwish muut julkaisut
| Dark Passion Play 2007 | Made in Hong Kong (And in Various Other Places) 2009 | Lokikirja 2009 |
Made in Hong Kong (And in Various Other Places) on Nightwishin livealbumi + DVD. Se on äänitetty Dark Passion Play -maailmankiertueella ja se julkaistiin 11.3.2009. Bonus-DVD sisältää Ville Lipiäisen ohjaaman dokumentin, jolta löytyy materiaalia Israelista Etelä-Amerikkaan.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle.
Kappaleet > CD

Bye Bye Beautiful (live) – 4.34
Whoever Brings the Night (live) – 4.24
Amaranth (live) – 4.17
The Poet and the Pendulum (live) – 13.59
Sahara (live) – 6.10
The Islander (live) – 5.25
Last of the Wilds (live) – 6.31
7 Days to the Wolves (live) – 7.17
Escapist – 4.59
While Your Lips Are Still Red – 4.18
Cadence of Her Last Breath (demo versio) – 4.14
Kappaleet > DVD

Back in the Day...is Now (Dark Passion Play World Tour)
Amaranth (video)
Bye Bye Beautiful (video)
The Islander (video)
Kokoonpano

Anette Olzon – laulu
Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
Emppu Vuorinen – sähkökitara, akustinen kitara
Marco Hietala – basso, akustinen kitara, laulu
Jukka Nevalainen – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi.net:
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Made in Hong Kong (And in Various Other Places) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Made in Hong Kong (And in Various Other Places) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Markku Lehtimäki

Markku Lehtimäki on suomalainen kirjallisuustieteilijä, joka on toiminut yleisen kirjallisuustieteen professorina Turun yliopistossa toukokuusta 2020 lähtien. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2005. Hän työskenteli Tampereen yliopistossa ja Itä-Suomen yliopistossa ennen siirtymistään Turkuun.
Lehtimäen mukaan hänen tutkimusaiheensa ovat liittyneet "amerikkalaisen kirjallisuuden ohella narratologiaan ja retoriseen kertomusteoriaan, ekokritiikkiin ja ympäristöaiheiseen kirjallisuuteen, visuaaliseen kulttuuriin ja elokuvaan sekä osittain myös suomalaiseen nykyromaaniin."
Julkaisut

Markku Lehtimäki (toim.): Merkkejä ja symboleja: esseitä kirjallisuudesta ja sen tutkimuksesta. Tampere University Press 2002.
Markku Lehtimäki: The poetics of Norman Mailer's nonfiction: self-reflexivity, literary form, and the rhetoric of narrative (väitöskirja). Tampere University Press 2005. Saatavilla internetissä
Julia Tofantšuk ja Markku Lehtimäki (toim.): Thresholds of interpretation: crossing the boundaries in literary criticism. TLÜ Kirjastus 2006.
Toni Lahtinen ja Markku Lehtimäki (toim.): Ääniä äänien takaa: tulkintoja rock-lyriikasta. Tampere University Press 2006.
Markku Lehtimäki, Simo Leisti ja Marja Rytkönen (toim.): Real stories, imagined realities: fictionality and non-fictionality in literary constructs and historical contexts. Tampere University Press 2007.
Toni Lahtinen ja Markku Lehtimäki (toim.): Äänekäs kevät: ekokriittinen kirjallisuudentutkimus. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2008.
Samuli Hägg, Markku Lehtimäki ja Liisa Steinby (toim.): Näkökulmia kertomuksen tutkimukseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2009.
Mari Hatavara, Markku Lehtimäki ja Pekka Tammi (toim.): Luonnolliset ja luonnottomat kertomukset: jälkiklassisen narratologian suuntia. Gaudeamus 2010.
Markku Lehtimäki, Laura Karttunen ja Maria Mäkelä (toim.): Narrative, Interrupted: The Plotless, the Disturbing and the Trivial in Literature. De Gruyter 2012.
Markku Lehtimäki, Hanna Meretoja ja Arja Rosenholm (toim.): Veteen kirjoitettu: veden merkitykset kirjallisuudessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2018.
Markku Lehtimäki: Sofi Oksasen romaanitaide: kertomus, etiikka, retoriikka. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2022.
Maria Cebotari

Maria Cebotari
Maria Cebotari (10. helmikuuta 1910 Chișinău – 9. kesäkuuta 1949 Wien) oli romanialaissyntyinen sopraano. Hän opiskeli laulua Chișinăussa ja työskenteli vuodesta 1929 lyhyesti näyttelijänä Moskovassa. Jo vuonna 1931 hän oli laulamassa Mimin roolia Dresdenissä. Hän loi Amintan roolin Richard Straussin oopperan Die schweigsame Frau kantaesityksessä vuonna 1935. Hänellä oli laajalti erilaisiin rooleihin soveltunut ääni. Puccinin ja Straussin lisäksi hän tulkitsi muiden muassa Bizet'n, Verdin ja Mozartin rooleja.
Cebotari loi uransa pääasiassa Natsi-Saksassa, eikä hän koskaan esiintynyt Yhdysvalloissa. Hän oli vuosina 1936–1944 Berliner Staatsoperin jäsen. Hän teki lukuisia levytyksiä. Hän kuoli haimasyöpään 39 vuoden iässä.
Cebotari sai uransa aikana myös pääosia elokuvissa.
Mario de Gasperín Gasperín

Mario de Gasperín Gasperín (s. 18. tammikuuta 1935 Córdoba) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. lokakuuta 1960 ja nimitettiin Tuxpanin hiippakunnan johtoon 3. kesäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Sergio Obeso Rivera ja Ignacio Lehonor Arroyo.
De Gasperín Gasperín sai 4. huhtikuuta 1989 nimityksen Querétaron piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. huhtikuuta 2011.
Marjatta Koivulehto

Marjatta Koivulehto (ent. Niiranen, s. 1948) on suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja ohjaaja.
Kainuusta kotoisin oleva Koivulehto valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta ja toimi sitten 1970-luvun lopulta lähtien leikkaajana ja äänittäjänä useissa eri elokuvissa (Iso Vaalee, Jon, Mona ja palavan rakkauden aika, No Comments, Sukupolvien muisti -sarja, Unto M.) Koivulehto on käsikirjoittanut, ohjannut, tuottanut ja leikannut vuonna 1988 valmistuneen pitkän dokumenttielokuvan Latvoilta jokisuulle, joka kertoo puun matkasta ja irtouitosta Kemijoen vesistössä Kitisen ja Ounasjoen varrella Pohjois-Suomessa. Elokuvan pohjana oli Koivulehdon keväällä 1983 tekemä haastattelu- ja valokuvausmatka.
Kirjallista tuotantoa

Viimeinen uitto; valokuvat Marjatta Koivulehto; tekstit Veikko Huovinen; kuvatekstit uittomiesten haastatteluista. WSOY 1993
Mario del Valle Moronta Rodríguez

Mario del Valle Moronta Rodríguez (s. 10. helmikuuta 1949 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 19. huhtikuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Moronta Rodríguez sai 2. joulukuuta 1995 nimityksen Los Tequesin ja 14. huhtikuuta 1999 San Cristóbal de Venezuelan piispaksi.
Mario de Souza Mota

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. elokuuta 1958 (ikä 66)
Syntymäpaikka: São Paulo, Brazil
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1984–1992 | Monterrey | 213 (90) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mario de Souza Mota (s. 8. elokuuta 1958 São Paulo, Brasilia), tunnettu nimellä Bahia, on brasilialainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä Meksikon Club de Fútbol Monterrey-seurassa vuodesta 1984 vuoteen 1992. Hän oli osa joukkuetta sen voittaessa mestaruuden kaudella 1986. Vuoteen 2012 asti hän oli joukkueen kaikkien aikojen eniten maaleja tehnyt pelaaja 96 maalin saldollaan.
Käännös suomeksi
M/S OOCL Nevskiy

| M/S OOCL Nevskiy |
| --- | --- |
 M/S OOCL Nevskiy lähestymässä Rotterdamin satamaa.
Tyyppi:  Konttialus
Lippuvaltio:  Antigua ja Barbuda
IMO-numero:  9231834
MMSI-numero:  305299000
Tunnuskirjaimet:  V2PW8
Aiemmat nimet:  2001–200?: Jan 200?– OOCL Nevskiy
Omistaja:  Reederei Drevin
Rakennustelakka:  J.J. Sietas, Hampuri, Saksa
Rakennusnumero:  1190
Tilattu:  1. tammikuuta 2000
Kölinlasku:  21. kesäkuuta 2000
Vesillelasku:  23. maaliskuuta 2001
Luovutettu:  2001
Tekniset tiedot
Pituus:  134,84 m
Leveys:  22,5 m
Syväys:  7,29 m
Bruttovetoisuus (GT):  9 981
Koneisto:  MaK 9M43
Koneteho:  8 400 kW
Nopeus:  34,26 km/h
Nopeus:  18,5 kn
Lastikapasiteetti:  868 TEU
Lähteet:  
M/S OOCL Nevskiy (IMO 9231834) on saksalaisen Reederei Drevin -varustamon omistukseen rekisteröity konttialus. Alus on rakennettu vuonna 2001 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Laivan konttikapasiteetti (TEU) on 868. Aluksen jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Antigua ja Barbudan lipun alle. Nykyisin Orient Overseas Container Line (OOCL) operoi aluksella.
OOCL Nevskiyn sisaralus on M/S OOCL Neva.
Käyttöhistoria

Alus tilattiin 1. tammikuuta 2000 ja köli laskettiin 21. kesäkuuta. 23. maaliskuuta 2001 alus laskettiin vesille. Myöhemmin vuonna 2001 alus valmistui ja sai nimekseen Jan. Myöhemmin nimi vaihtui OOCL Nevskiyksi. Valmistumisestaan saakka alus on käynyt Haminassa ja Kotkassa säännöllisesti.
27. helmikuuta 2008 kello 13.20 alus ajoi Uusimatalassa, Helsingin edustalla karille. Uusimatala sijaitsee pari kilometriä etelään Harmajan majakasta. Alus oli matkalla Helsingistä Kotkan kautta Venäjän Pietariin lastinaan 349 konttia, kun se lounaistuulessa päätyi väylän itäpuolelle. Muutamaa minuuttia ennen karilleajoa luotsi oli poistunut alukselta. Aluksen 12-henkinen miehistö ei joutunut onnettomuudessa vaaraan. OOCL Nevskiyssa oli 550 kuutiota raskasta polttoöljyä sekä 66,5 kuutiota dieselöljyä. Lähellä vauriokohtaa sijainneessa polttoainesäiliössä oli onnettomuushetkellä 30 kuutiota raskasta polttoöljyä. Karilleajon jälkeen Suomenlinnan merivartioaseman partiovene, öljyntorjunta-alus Hylje sekä Suomen rajavartiolaitoksen vartiolaiva Merikarhu saapuivat paikalle.
Myöhemmin samana päivänä, kun sukeltajat eivät olleet löytäneet OOCL Nevskiystä suuria vaurioita, antoi Suomen ympäristökeskus luvan aluksen irrottamiseen noin kello 19. Turkulaisen hinaajavarustamo Alfons Håkansin hinaajat saattoivat haverialuksen Helsingin Länsisatamaan. Alfons Håkansista kerrottiin, että alus oli kevyesti karilla ja irtosi siitä melko helposti. Satamaan alus pääsi omilla koneillaan noin parissa tunnissa. Öljyvuodoilta onnettomuudessa vältyttiin.
28. helmikuuta sukeltajat hitsasivat umpeen ja vesitiiviiksi aluksen pohjan halkeamia sekä kaksi kolmen sentin reikää. Reiät sijaitsivat vasemmalla puolella pohjalevyissä. Korjaukset tehtiin Helsingin Hernesaaressa. OOCL Nevskiy pääsi jatkamaan matkaansa kohti Kotkaa samana iltana. Alus telakoitiin huhtikuussa ja korjaustyöt tehtiin paremmin.
Aluksen päällikkö antoi myöhemmin meriselityksen Helsingin käräjäoikeudessa. Karilleajo on myös Onnettomuustutkintakeskuksen tutkinnassa.
Aiheesta muualla

Aluksesta Reederei Drevinin sivuilla[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Kuvia aluksesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Alus ajoi karille Helsingin edustalla.
Mario Scaramella

Mario Scaramella
Mario Scaramella (s. 1970) on italialainen, joka tuli tunnetuksi yhteydestään venäläisen entisen agentin Aleksandr Litvinenkon myrkytystapaukseen. Hän ilmoittaa olevansa turvallisuusalan konsultti ja professori.
Omien sanojensa mukaan hän toimi vuosina 1996–2000 ympäristölainsäädännön professorina Externadon Yliopistossa ja Nuestra Senora del Rosarion yliopistossa Bogotassa Kolumbiassa. Hän on kertonut tutkineensa myös ympäristörikollisuutta Napolin yliopistossa. Evening Standard-lehti on kuitenkin kertonut, ettei se ole pystynyt varmistamaan mitään Scaramellan akateemisen uran vaihetta. Toisissa yhteyksissä Scaramella on tuonut esiin muita yliopistoja.
Vuosina 2000–2002 Scaramello toimi pääsihteerinä napolilaisessa ympäristörikosten torjuntaohjelmassa. Hän on ollut yhteistyössä Mitrokhin komission kanssa, joka tutkii kylmän sodan aikana tapahtunutta KGB:n agenttien ja ilmiantajien soluttautumista Italiassa. Komissiota puheenjohtaa Paolo Guzzanti. Komissio pyrkii löytämään yhteyden punaisten prikaatien ja Neuvostoliiton välille.
2004 Scaramellaa tulitettiin, kun hän auttoi poliisia valvomaan laittomasti Hercunaleumin rakennetun huvilan räjäyttämisessä. Scaramellalla on Venäjällä hyvä kontaktiverkosto ja italialaisten lehtitietojen mukaan hän on tavannut säännöllisesti FSB:n apulaisjohtaja Viktor Kolmogorovia.
Scaramella kiistää epäilyt siitä, että hänellä olisi osaa Aleksandr Litvinenkon myrkyttämiseen ja kuolemaan. Litvinenkon syödessä kalaa lontoolaisessa ravintolassa, hän oman ilmoituksensa mukaan joi vain vettä, koska oli ruokaillut ennen tapaamista.
Scaramella oli lehtitietojen mukaan huolestunut siitä, että mahdollisesti hän saattaisi olla venäläisten ja tšetseenien murhalistalla. Boris Berezovski kytkeytyy Mario Scaramellaan Andrei Lugovoin kautta.
Aiheesta muualla

Sandra Laville ja Tom Parliff: Putin critic forged alliance with victim The Guardian, 22. marraskuuta 2006
Maria Cantwell

Maria Cantwell
Maria E. Cantwell (s. 13. lokakuuta 1958 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän on edustanut Washingtonin osavaltiota Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 2001 alkaen. Vuosina 1993–1995 hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen.
Cantwell on valmistunut Ohiosta Miamin yliopistosta 1980 ja täydentänyt sen jälkeen opintojaan Luxemburgissa Miami University European Centerissä. Hän työskenteli tämän jälkeen PR-konsulttina. Vuosina 1987–1993 hän oli Washingtonin osavaltioparlamentin jäsen. Vuonna 1993 hän tuli ensimmäisen kerran valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vuoden 1995 vaaleissa hän menetti paikkansa, mutta sai vuoden 2000 vaaleissa Washingtonin osavaltiosta paikan Yhdysvaltain senaatissa. Tämän paikan hän on pystynyt uusimaan vuosina 2006 ja 2012.