stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Nummi
Kirjallinen tuotanto

Lähde:
Kadonnut Pariisi.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13521-X
Kiinalainen puutarha.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19761-4
Hiiri joka päätti olla norsu.  (Kuvittanut Kati Kinnunen)  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19599-9
Balladi tuomitusta presidentistä.  Helsinki:  Risto Ryti -seura, 2007.  ISBN 978-951-96961-3-3
Karkkipäivä.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24574-2
Käräjät, Helsinki Otava 2024 ISBN 978-951-1-37033-8
Kirjallinen tuotanto > Näytelmiä

Herra Valo (yhdessä Ilari Nummen kanssa), Teatterikorkeakoulu 1994 ja Helsingin kaupunginteatteri 1995
Ratsastus halki veden, Kiasma-teatteri 1999
Osiris, kuunnelma Luonnontieteellisen museon Muodonmuutoksia-näyttelyyn 2000
Kirjallinen tuotanto > Libretto

Vapauden vanki − Ryti, Risto nro 236/46 (sävellys Ilkka Kuusisto)
Elokuvakäsikirjoitukset ja ohjaukset

Lähde:
Mutta kun olen runoniekka (Ilari Nummen kanssa), 1989
Sanansaattaja (käsikirjoitus ja ohjaus), 1990
Kauhun millimetrit (käsikirjoitus ja tuotanto), 1992
Minuuttidraama (käsikirjoitus, ohjaus ja leikkaus), 1992
Hyvän tekijät (käsikirjoitus ja ohjaus), 1996
Puutarhurit (käsikirjoitus), 2004
Aiheesta muualla

Markus Nummi haastattelussa Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Markus Nummi lukee Prosak-proosaklubilla teostaan Karkkipäivä, Kirjastokaista-video
Markku Soikkeli: Mannerheim ja maailman lapset. Satakunnan kansa 2004.
Jarkko Tontti Balladi tuomitusta presidentistä -runokirjasta
| n k Markus Nummi |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  The Heimola Story (1984)  Hyvän tekijät (1997) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Mutta kun olen runoniekka (1990)  Vihan maat (1994) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Sanansaattaja (1990)  Minuuttidraama (1992)  +1° (1994) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Hugh Trenchard

| Hugh Trenchard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1873  Taunton, Iso-Britannia
Kuollut: 10. helmikuuta 1956 (83 vuotta)  Lontoo, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  
Ammatti:  Poliisiylijohtaja
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1893–1930
Taistelut ja sodat:  Toinen buurisota, Ensimmäinen maailmansota, Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kuninkaallisten ilmavoimien marsalkka
Kunniamerkit:  Order of the Bath, Ansioritarikunta, Royal Victorian Order, Distinguished Service Order
Hugh Montague Trenchard (3. helmikuuta 1873 – 10. helmikuuta 1956) oli brittiläinen upseeri, jolla oli merkittävä rooli Britannian ilmavoimien perustamisessa.
Trenchard liittyi armeijaan vuonna 1893 ja osallistui sotatoimiin Etelä-Afrikassa ja Nigeriassa. Hän palasi Britanniaan vuonna 1912 ja opiskeli lentämään lentokoneella. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet sijoitettiin maavoimien lentojoukkojen johtoon, ensin Englantiin ja myöhemmin Ranskaan. Vuonna 1918 hän organisoi ilmavoimien raskaat pommituslentokoneet. Hänestä tuli Ilmavoimien komentaja ja paroni. Vuonna 1929 Trenchard jäi eläkkeelle ilmavoimista ja siirtyi poliisin palvelukseen, ja vuonna 1936 hän siirtyi yksityiselle sektorille. Samaan aikaan hänestä tuli varakreivi.
Lordi Trenchardin doktriini

Trenchard kehitti 1930-luvun alussa näkemyksen, jonka mukaan ilmahyökkäys olisi paras keino puolustautua mantereelta tulevaa vihollista vastaan. Tähän tarvittaisiin raskaita pommikoneita, jotka tekisivät tuhoisia iskuja mannermaalle. Hän esitti, että tämä oli todellinen Britannian ilmavoimien olemassaolon perusta. Edelleen hän totesi, ettei lentokone ole ase toista lentokonetta vastaan ja että hävittäjävoimat tulisi pitää mahdollisimman pieninä. Teoria ei vastannut lainkaan Britannian ilmavoimien sen hetkistä tilannetta, jossa niillä ei ollut varsinaisia raskaita pommikoneita ennen vuotta 1941. Opilla oli kuitenkin poliittista vaikutusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hugh Trenchard Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Artemi Troitski

| Artemi Troitski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1955
Kansalaisuus:  venäläinen
Ammatti:  toimittaja, kriitikko
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Artemi Troitski (s. 1955) on venäläinen toisinajattelija ja poliittinen aktivisti. Hänet tunnetaan myös venäläisen rockin puolestapuhuja. Troitski työskentelee toimittajana ja luennoi eri maiden yliopistoissa venäläisestä yhteiskunnasta, kulttuurista ja journalismista. 1990-luvulla Troitski perusti venäjänkielisen Playboynlähde?.
Vuonna 2014 Troitski muutti perheineen Tallinnaan. Päätös muutosta syntyi, kun vanhemmat huomasivat, miten lapsiin yritettiin vaikuttaa koulussa ja jopa päiväkodissa antamalla heille isänmaallista ja sotilaallista kasvatusta.
Troitski on kirjoitustensa vuoksi saanut lukuisia kunnianloukkaussyytteitä.
Teokset

Terveisiä Tšaikovskille. Suom. Anton Nikkilä. Vastavoima, 1988 ISBN 951-96000-5-1
Kiinnostavia aikoja: kirjoituksia 1990-luvun Venäjältä. Toim. ja suom. Anton Nikkilä. Like, 1999 (Pystykorvakirja). ISBN 951-578-678-9
Romanssi. Valokuvat Anne Hämäläinen, teksti Artemi Troitski. Musta taide, 2004 (Musta taide 4/2004, ISSN 0788-2467). ISBN 952-9851-58-8
Venäjän viimeinen diversantti. Toim. Anton Nikkilä, suom. Anu Lönnqvist. Like, 2007 (Pystykorvakirja). ISBN 978-952-01-0024-7
Venäläinen karmageddon. Toim. ja suom. Anton Nikkilä. Into Kustannus, 2015. ISBN 978-952-264-445-9
Vastarintaa Venäjällä: Puškinista Pussy Riotiin. Toim. ja suom. Anton Nikkilä. Into Kustannus, 2019. 978-952-351-042-5
Nuolihaukka

| Nuolihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  subbuteo
Kaksiosainen nimi
 Falco subbuteo  Linnaeus, 1758 

Alalajit
 F. s. jugurtha   F. s. streichi  F. s. subbuteo 
Katso myös
   Nuolihaukka Wikispeciesissä   Nuolihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nuolihaukan munia.
Nuolihaukka (Falco subbuteo) on jalohaukkoihin kuuluva pieni, nopea petolintu.
Koko ja ulkonäkö

Tummanharmaa selkä ja siivet, valkea leuka, tumma "kypärä "päässä. Vatsapuoli valkoruskeapilkullinen. Sillä on punertavat "alushousut" jotka näkyvät linnun istuessa. Nuoret yksilöt ovat ruskeampia.
Pituus 28–31 cm, siipien kärkiväli 75–80 cm, koiraan paino 150–200 g, naaraan paino 230–340 g.lähde?
Vanhin suomalainen rengastettu nuolihaukka on ollut 7 vuotta 8 kuukautta 30 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut saksalainen 14 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys

Nuolihaukka pesii Euraasiassa, Kamtšatkaa ja Japania myöten. Euroopan unionin pesimäkanta raportointikaudella 2013–2018 oli 41 000 – 74 000 paria, joista Suomessa noin 2 800 paria. Suomessa sitä tavataan Etelä- ja Itä-Suomessa Rovaniemelle saakka; pohjoisempana sen paikan vie pienempi ampuhaukka. Nuolihaukka talvehtii trooppisessa Afrikassa. Keväällä ensimmäiset muuttajat saapuvat huhtikuun lopulla, pääosa toukokuun aikana. Syysmuutto tapahtuu elo–syyskuussa.
Elinympäristö

Nuolihaukka pesii valoisissa metsissä, usein rantojen ja saarien harvoissa männiköissä. Saalistelee järven- ja merenlahdilla, peltoaukeilla ja rannoilla. Lajia esiintyy myös metsämaiden reunoilla ja pelloilla.
Lisääntyminen

Nuolihaukka rakentaa pesänsä korjailemalla jonkun muun, esimerkiksi variksen, vanhaa pesää. Nuolihaukka voi myös asettautua pesimään ihmisen rakentamaan tekopesään. Se tekee 2-4, yleensä 3, vaaleaa munaa. Haudonta on pääasiassa naaraan huolena, ja kestää noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä noin kuukauden ikäisinä, ja itsenäistyvät runsaan kuukauden päästä. Sukukypsä 2-vuotiaana.
Ravinto

Nuolihaukka on taitava ja nopea lentäjä, ja nappaa jopa pääskysiä lennosta. Se syö myös isoja hyönteisiä kuten sudenkorentoja. Poikasia ruokitaan pääasiassa pikkulinnuilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Murtomäki, Eero & Valkola, Ari 2006: Nuolihaukka. - Amk-Kustannus Oy. ISBN 978-952-5491-22-7
Nuolihaukka Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Nuolihaukka (Falco subbuteo)
ITIS: Falco subbuteo (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25876  Wikispecies: Falco subbuteo  ABA: eurhob  ADW: Falco_subbuteo  Avibase: E91E287A2946B0C9  BioLib: 8547  BirdLife: 22696460  BOLD: 10233  BOW: eurhob  BTO: bob3100  CoL: 6HNPP  CMS: falco-subbuteo  eBird: eurhob  EoL: 45510793  EUNIS: 1040  EURING: 3100  Fauna Europaea: 96742  Fauna Europaea (new): 0e291852-8a84-42b2-8dc6-cbb02cb3ac5b  GBIF: 2481035  GNAB: eurasian-hobby  IBC: eurasian-hobby-falco-subbuteo  iNaturalist: 4643  IRMNG: 10455323  ITIS: 175654  IUCN: 22696460  NBN: NHMSYS0000530357  NCBI: 344233  Observation.org: 74  Open Tree of Life: 137527  Paleobiology Database: 369307  Paleobiology Database: 369307  Species+: 3900  TSA: 6972  WoRMS: 558553  Xeno-canto: Falco-subbuteo  ZooBank: 07B0E751-31F9-499E-A221-AB5E7B9DB26F  Laji.fi: MX.26811
Vladimir Triandafillov

Vladimir Kiriakovitš Triandafillov (ven. Владимир Кириакович Триандафиллов; 1894 – 12. heinäkuuta 1931 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilas ja puna-armeijan yleisesikunnan operatiivisen osaston päällikkö. Hän johti Kliment Vorošilovin nimeä kantaneen vuoden 1929 jalkaväen kenttäpalveluohjesäännön kirjoitustyötä, johon osallistui 100 upseeria. Triandafillov kuoli lento-onnettomuudessa Moskovassa.
Menestyksellisten operaatioiden taktiikka

Puna-armeijan jalkaväen taisteluohjeissa pyrittiin yhdistämään liikkuvuus ja tulivoima. Triandafillovin ”menestyksellisten operaatioiden” taktiikassa liikkeen tarkoituksena oli ”kääntää” toinen vihollisen sivustoista ja sulkea pääjoukot saarroksiin. Liikkuvat tulivoimaiset joukot olisivat ratsuväkeä ja motorisoituja joukkoja. Jalkaväki ratkaisisi läpimurron suoralla rintamahyökkäyksellä. Jalkaväen vahvuudesta 2/3 osallistuisi nopeaan panssarivaunujen tukemaan läpimurtoon ja 1/3 etenisi toisena portaana lyöden vihollisen lopullisesti pistintaistelussa. Jalkaväen tukena olisivat panssarivaunujen lisäksi myös raskaat konekiväärit. Kenttätykistö keskittyisi etsimään ja tuhoamaan vihollisen tykistöasemia. Jos rintamahyökkäyksessä ei käytettäisi panssarivaunuja, kenttätykistö myös tukisi läpimurtoon pyrkivää jalkaväkeä.
Aiheesta muualla

https://tonyhowardsblog.blogspot.com/2012/07/tukhachevsky-soviet-dictator-joseph.html
https://faretra.info/2018/01/04/smyrni-il-triantafillidis-theios-vladimiros-triantafillof-teichos-kremlinou/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef
Tropari

Joulun tropari kirkkoslaaviksi.
Tropari (kreikaksi tropárion) on historiallisesti ortodoksisen hymnografian peruselementtejä, säkeistön yleisnimi. Suppeasti ymmärrettynä tropari on lyhyt veisu, joka luonnehtii vietettävän juhlan sisältöä tai sinä päivänä muisteltavan pyhän elämää.lähde?
Laajasti ymmärrettynä troparilla tarkoitetaan kaikkia ortodoksisen jumalanpalveluksen lauluja.lähde?
Esimerkiksi ortodoksisissa pääsiäisliturgiassa toistetaan pääsiäistroparia Kristus nousi kuolleista, kuolemalla kuoleman voitti ja haudassa oleville elämän antoi. Tätä voidaan käyttää myös ortodoksikodeissa pääsiäisajan ateriaa siunatessa.
Tropari syntyi 400-luvulla. Suomessa vain apolyktionia ja kanonin irmossia seuraavia säkeistöjä kutsutaan tropareiksi.lähde?
Aiheesta muualla

Tropari / Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Mats Traat

Mats Traat 2011.
Mats Traat (s. 23. marraskuuta 1936 Arula, Otepään kunta, Viro – 27. kesäkuuta 2022) oli virolainen runoilija ja prosaisti.
Elämänvaiheet

Traat kävi maatalouskoulun ja opiskeli sen jälkeen vuosina 1959–1964 Moskovan Gorki-instituutissa (ven. Литературный институт им. А. М. Горького). Valmistuttuaan hän toimi 1960-luvulla elokuva-alalla ja vuodesta 1970 hän on ollut vapaana kirjailijana Tallinnassa. Hänet luetaan 1960-luvun alussa aloittaneeseen Viron kirjailijapolveen, kuten Jaan Kaplinski, Paul-Eerik Rummo, Mati Unt, Arvo Valton ja Enn Vetemaa. Hänen tuotantonsa jakautuu kolmeen kauteen: vuosina 1962–1970 hän tuotti erityisesti lyriikkaa, vuosina 1971–1975 proosaa ja vuodesta 1976 samanaikaisesti kumpaakin.
Kirjailija

Traatia on usein verrattu Jaan Krossiin. Toisin kuin Kross, joka kirjoittaa ihmisistä, joiden vaikutteet ovat peräisin virolaisen kulttuurin ulkopuolelta, Traat kirjoittaa syntyperäisistä virolaisista. Hänen keskeisiä aiheitaan ovat virolaisen maaseutuelämän muutokset ja kehittyminen vuosisatojen kuluessa, ja paino on kansan eettisissä valinnoissa. Teoksessa Puud olid, puud olid hellad velled (1979) nuori päähenkilö joutuu vastentahtoisesti kamppailemaan pitääkseen maatilan elossa.
Karukell, kurvameelsuse rohi (1982, sensuroimaton versio 1990) kertoo toisaalta muinaisten liiviläisten kohtalosta, kun kristilliset hyökkääjät alistivat heidät valtaansa, joskin he säilyttivät pakanalliset uskonsa, toisaalta maalaiselämän ongelmista pysähtyneisyyden aikana Viron neuvostotasavallassa, aihe joka liittyy mainittuja muinaisia liiviläisisiä koskevista aiheista kirjoja kirjoittavan kirjailijan omien ongelmien teemoihin.
Tants aurukatla ümber (1971; alkujaan elokuvakäsikirjoitus, joka toteutettiin vasta 1988) kuvaa viiden höyrykattilan kanssa tanssitun "tanssin" kautta puolen vuosisadan kuluessa tapahtuvia maaseutuelämän muutoksia. Perestroikan aikana kuvattuun elokuvaan on lisätty kuudes "tanssi", joka kertoo päähenkilöiden vanhuudesta taustana 1980-luvun maaseutu: teollisista ja teknologisista kehityksestä yhdistettynä holtittomaan ympäristön tuhoamiseen.
Traat julkaisi ensiteoksenaan 1962 runokokoelman. Runoissaan hän esittää usein yhteiskuntaa ja tieteen ihailua koskevia kommentteja. Hän ylistää runoissa luontoa ja kotimaataan Viroa. Hän on kääntänyt runoja slaavilaisista kielistä (puola, makedonia, tšekki).
Traat on kirjoittanut myös novelleja, joista hän sai neljästi Friedebert Tuglasin novellipalkinnon.
Suomennetut teokset

Viisi tanssia, suom. Martti Rauhala. Karisto, 1976.  (Neuvostokirjallisuutta.). ISBN  951-23-0985-8.
Inger: vuosi saarella, suom. Jyväskylän yliopiston suomen kielen ja viestinnän laitoksen työryhmä Toivo Kuldseppin johdolla. Karisto, 1981.  (Neuvostokirjallisuutta.). ISBN 951-23-1751-6.
Riippusilta: romaani, suom. Martti ja Elina Rauhala. Karisto, 1982. (Neuvostokirjallisuutta.). ISBN  951-23-1919-5.
Vilukko, suom. Eva Lille. Tammi, 1985  (Neuvostokirjallisuutta.). ISBN  951-30-6130-2.
Karthagon pikajuna, suomentanut Martti Rauhala. M. Rauhala, 2001 ISBN  952-9884-50-8.
Haralan elämäkertoja, suom. Merja Aho ja Hannu Oittinen. Ntamo, 2011 ISBN  978-952-215-165-0.
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Haralan elämäkertoja: Anna Järvson
Haralan elämäkertoja: Henriette Vestrik
Haralan elämäkertoja: Peeter Ots
Intohimo
Piirrän sinun kuvasi hiekkaan
Herbert Rannamees
Kuu
Sarjasta Haralan elämäntarinoita: M. Varik
Sinisen oven takana: X
Pyöreä pöytä, s. 58–59.
Uusintoja, s. 81.
Käännös suomeksi
Notre-Damen katedraali (Amiens)

Amiensin Notre-Dame katedraalin julkisivu
Amiensin Notre-Damen katedraali on suurin Ranskassa sijaitseva kirkkorakennus. Sen sisätilan tilavuus on 200 000 kuutiometriä. Kirkko on tyypillistä goottilaista flamboyant-tyyliä. Kirkon koko pituus on 145 metriä ja sen holvikaarien korkeus on 42,3 metriä, joka on käytännössä suurin korkeus, jonka tämä kirkonrakentamisen tekniikka sallii. Vuodesta 1981 lähtien kirkko on ollut kirjattuna Unescon maailmanperintöluetteloon.
Rakennuksen mitat

Ulkopuolen pituus: 145 m
Sisäpuolen pituus: 133,50 m
Kirkkolaivan leveys: 14,60 m
Sivulaivojen leveydet: 8,65 m
Ristilaivan pituus: 70 m
Holvien korkeus: 42,30 m
Pinta-ala: 7 700 m2
Sisätilan tilavuus: noin 200 000 m3
Pohjoisen kellotornin korkeus: 66 m
Eteläisen kellotornin korkeus: 65 m
Tornin korkeus: 112,70 m
Historia

Amiensin katedraalin rakennuttaja oli piispa Evrard de Fouilloy. Hän tilasi katedraalin korvaamaan pienempää kirkkoa, joka oli palanut vuonna 1218. Keskilaivan rakentaminen alkoi vuonna 1220 arkkitehti Robert de Luzarchesin johdolla. Päälaiva ja läntinen julkisivu valmistuivat vuoteen 1236 mennessä, ja suurin osa päärakennuksesta saatiin valmiiksi noin vuonna 1270. Myöhemmin kirkkoon tehtiin monia lisäyksiä, kuten suuret urut vuonna 1549 ja 112-metrinen torni samalla vuosisadalla. 1800-luvulla arkkitehti Eugène-Emmanuel Viollet-le-Ducin johdolla tehtiin katedraaliin mittava restaurointi.
Historia > Arkkitehdit

Arkkitehti-termiä ei vielä keskiajalla käytetty. Katedraalin suunnittelijaa sanottiin ennemmin urakoitsijaksi tai jopa kivitohtoriksi, jolloin hänen määriteltiin olevan 1200-luvun rakennustiedon mestari.
Robert de Luzarches valittiin noin vuonna 1220 rakennuksen arkkitehdiksi. Hän oli kuuluisa taidoistaan ja kyvyistään tehdä erinomaisia piirustuksia, sekä puusta, vahasta ja kipsistä tekemistään pienoismalleista. Hän oli tunnettu myös taidoistaan vakuuttaa päättäjät, ja rakennusvaiheessa hän oli ylivertainen yhteydenpidossa työntekijöihin. Hänen ennenaikainen kuolemansa noin vuonna 1222 antoi uudelle arkkitehdille mahdollisuuden antaa näyttöjä kyvyistään. Ennen kuolemaansa de Luzarches kehitteli uusia rakennusmenetelmiä etenkin kirkkolaivan ja poikkilaivan pilareiden työstämiseen. Uusi menetelmä vähensi työvoiman tarvetta ja samalla joudutti kirkkorakennuksen valmistumista.
Uudeksi rakennusurakoitsijaksi valittiin Thomas de Cormont, joka vastasi rakennustöistä ja niiden edistymisestä vuosien 1222 ja 1240 välisenä aikana. Työt etenivät niin, että vuonna 1236 valmistui kirkkolaiva ja vuonna 1243 olivat tornit ja fasadi valmiina.
Tornien valmistumisen aikana työstä vastasi Thomasin poika Renaud de Cormont, joka johti työmaata vuodesta 1240 lähtien aina sen valmistumiseen saakka. Hän joutui korjaamaan tulipalon aiheuttamat vahingot, ja hänen aikanaan saatiin kokonaisuudessaan päätökseen myös kuorin rakennustyöt.
Historia > Kivimiehet

kivenhakkaajan tehtävä oli antaa kivelle haluttu muoto
kuvanveistäjä oli työmaalla yleensä se joka piti tiiviimmin ja jopa jatkuvasti yhteyttä arkkitehtiin jotta tietäisi mihin tietty kuva rakennuksessa sijoitetaan, sekä myös kuvien suunnittelijaan, joka antoi halutuille kuville hahmon
asettelijan tehtävänä oli taidokas kivien asettelu, jotta ne kestäisivät vuosisatoja paikoillaan
laastintekijän vastuulla oli hiekasta ja kalkista tehdyn laastin valmistus, jolla rakennuselementit saatiin mahdollisimman pitävästi liitetyiksi yhteen
muurari muurasi ja lisäksi hakkasi kiviä
lasimaalari oli yleensä tuntemattomaksi jäänyt käsityöläinen, joka myös työskenteli suuren projektin parissa
Historia > Muut ammattilaiset

Useat muut ammattilaiset antoivat panoksensa suurten katedraalien rakentamiseen. Heitä olivat muun muassa:
seppämestarit valmistivat ja korjasivat kirkon rakentamisessa tarvittavat kivityökalut
puuseppämestarit vastasivat palkistojen rakentamisesta
kattomestarit vastasivat kattamismateriaalien asentamisesta, sekä myös sen korjaamisesta ja huollosta
työläisten tehtävät olivat moninaisia. Osa liitti yhteen rakennuskivet ja heitä oli työmaalla pari sataa. Lukuisimpia olivat ne, jotka toimittivat rakennustyömaalle materiaalin, esimerkiksi kärrysepät tekivät suuren määrän kärryjä kiven kuljettamiseksi työmaalle.
Historia > Varat

Amiensin katedraalin rakentamisen aikoihin 1200-luvulla varallisuus ja maaomaisuuden tuotto vahvisti alueen talouselämää. Amiens pääsi mukaan talouden kehittymiseen kehittäen tekstiilien käsiteollisuutta.
Tekstiiliteollisuus oli vaurasta ja alueen värjärit yhdistyivät killoiksi. He loivat oman värisävyn, Amiensin sinisen, joka oli suosittu kankaiden värjäyksessä. Kaikki tämä varallisuus mahdollisti jättimäisen katedraalin rakentamisen, sillä kaikki rikkaudet annettiin Jumalan käyttöön, jotta oltaisiin hänen armoonsa oikeutettuja. Näin kaikki kristityt osallistuivat kirkon rakentamiseen, jotta he saisivat vakuuden sielunsa iankaikkisuudesta.
Historia > Rakennuttajat

Evrard de Fouilloy oli Amiensin piispa vuosina 1211–1222. Hän teki päätöksen katedraalin rakentamisesta yhteisymmärryksessä hiippakuntansa tuomiorovasti Jean de Bourbersin kanssa. Hän valitsi kirkon arkkitehdin ja seurasi töiden edistymistä.
Bernard d’Abbeville oli aikakauden loistavia yksilöitä, teologi ja saarnaaja. Hän oli yksi Pariisin ensimmäisen yliopiston professoreita, ja jätti jälkeensä lukuisia saarnoja, jotka todistavat aikakauden käytännöistä. Hänellä on kiinteät yhteydet kuvanveistäjien kanssa.
Geoffroy d’Eu oli piispana vuosina 1222–1236. Hän hyödynsi mainettaan ja tehokkuuttaan, jotta sai kerätyksi kaupunkilaisilta varoja rakennustyöhön. Hän myös kannusti kaupunkilaisia tehokkaasti antamaan varojaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katedraali väreissä (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Kuvia ja videoita kirkosta (ranskaksi)
Valokuvia kirkosta (saksaksi)
Katedraalin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sivuja Amies’n Natre-Damesta I (Arkistoitu – Internet Archive)
Sivuja Amies’n Natre-Damesta II (Arkistoitu – Internet Archive)
Sivuja Amies’n Natre-Damesta III (Arkistoitu – Internet Archive)
Amiensin katedraalin pohjapiirustus
Trond Trosterud

| Trond Trosterud |
| --- | --- |
 Trond Trosterud vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63) Oslo
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  saamen kieliteknologian professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tromssan yliopisto
Palkinnot:  Gollegiella (2012)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Trond Trosterud (s. 1962, Oslo) on norjalainen saamen kieliteknologian tutkija ja Tromssan yliopiston professori. Hän on myös aktiivinen wikipedisti (erityisesti nnwiki).
Trosterudin kielitieteen muoto-opin aihepiiriin kuuluva englanninkielinen väitöskirja Tromssan yliopistolle (2006) oli otsikoitu Homonymy in the Uralic two-argument agreement paradigms.
Trosterud on ollut keskeinen henkilö muun muassa Giellateknon kehityksessä. Vuonna 2012 Giellatekno-projekti oli yksi Gollegiella-palkinnon saajista.
Trosterud kuului norjan kielineuvostoon (Språkrådet) vuosina 2016–2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trond Trosterud Wikimedia Commonsissa
Trosterudin Google Scholar -profiili (englanniksi) (google.com)
Open Scienxe Talk #21 Should you write on Wikipedia? Guest is Trond Trosterud, Professor of Sami Language Technology at UiT The Arctic University of Norway. He’s an administrator on Wikipedia, and have been contributing there the past 14 years. The host of this podcast is Erik Lieungh. Update: 2019-09-25 (englanniksi) (castbox.fm)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  Google Scholar
Tsaari ja kirvesmies

Tsaari ja kirvesmies (saks. Zar und Zimmermann) on Albert Lortzingin kolminäytöksinen koominen ooppera. Säveltäjä myös kirjoitti siihen itse libreton Georg Christian Römerin teoksen Der Bürgermeister von Saardam oder Die zwei Peter pohjalta. Ooppera esitettiin ensi kertaa Leipzigin Stadttheaterissa 22. joulukuuta 1837. Ooppera sijoittuu vuoden 1698 Saardamiin.