stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihtori ja Klaara (Teuvo Tulion elokuva)
Syntyhistoria

Uusi Suomi alkoi julkaista George McManusin sarjakuvaa vuonna 1929. Sarjakuva oli menestys ja se läpäisi suomalaisen kulttuurin niin, että Vihtorista tuli pian tohvelisankarin synonyymi. Tatu Pekkarinen alkoi kirjoittaa aiheeseen pohjautuvia näytelmiä 1930-luvun alussa. Eino Jurkka näytteli Vihtoria sekä näyttämöllä että neljässä filmatisoinnissa.
Perimmäinen syy Vihtorin ja Klaaran tekemiseen oli rahapula. Tulio oli keväällä 1939 sopinut elokuvan teosta ruotsalaisen tuottajan kanssa. Hän oli vuokrannut kuvauskaluston ja palkannut henkilökunnan elokuvaan, kun ilmeni, ettei tuottaja ollut sopinut käsikirjoituksen filmausoikeuksista. Eino Jurkka tuli apuun ja ehdotti Tuliolle Vihtori ja Klaara -elokuvan tekoa. Jurkka oli näytellyt Vihtori-tyyppistä hahmoa aiemmin Valentin Vaalan filmatisoinnissa Kun isä tahtoo... vuonna 1935. Vihtorin ja Klaaran asetelman ja juonikuvion Tulio kumpaneineen otti lähes suoraan Vaalan elokuvasta. Käsikirjoituksen Vihtoriin ja Klaaraan tekivät Tulio, Jurkka ja Nisseä näytellyt Turo Kartto.
Vihtori ja Klaara kuvattiin alkukesällä 1939 Helsingissä. Ulkokuvien ympäristönä oli ennen kaikkea Töölö, esimerkiksi Välskärinkatu Taka-Töölössä. Myös Kluuvissa Hallituskadulla kuvattiin. Studiona käytettiin Vanhankaupungin Nuorisoseuran taloa.
Elokuvasta on säilynyt vain yksi kopio, joka sekin on kärsinyt takaiskuja.
Juoni

Vihtori Vuorenkaiku on äkkirikastunut entinen työmies. Hänen vaimonsa Klaara haluaa elää "uuden säädyn" mukaista elämää, johon kuuluu muun muassa oopperakäynnit. Vihtoria moinen ei kiinnosta lainkaan. Klaaran käytös ei tosin ole kovinkaan paljoa "uuden säädyn" mukaista: hermostuessaan hän heittelee Vihtoria ruukuilla ja astioilla. Seuraavana päivänä oopperakäynnistä laistanut Vihtori käy puhelinkeskustelun "kultansa" Ritva Vuorenrinteen kanssa. Samaan aikaan Klaara soittaa Vihtorille ja ilmoittaa haluavansa ostaa kauneussalongin. Tytär Vappu poikkeaa Vihtorin toimistossa ja ilmoittaa menevänsä naimisiin Petterin kanssa. Vihtori pitää Petteriä huonona vävykokelaana, mutta Klaara lämpiää ajatukselle, kun saa kuulla että Petterin sukunimessä on von-etuliite. Yöllä Vihtori näkee hurjaa unta, jossa Klaara ajaa häntä takaa kaulin kädessä pitkin Helsingin kattoja.
Seuraavana päivänä seuraa erinäisiä korusekaannuksia. Vihtori ostaa Ritvalle nimipäivälahjaksi kalliin korun, jonka hän kiireissään unohtaa maksaa. Kaiken kukkuraksi koru päätyy Klaaralle, joka on otettu siitä, että aviomies muisti hänen nimipäivänsä; Klaaran toinen nimi on Ritva. Vappu ja Petteri joutuvat ongelmiin virkavallan kanssa kaahatessaan ylinopeutta maantiellä. Vihtori päätyy niin ikään poliisikamarille maksamattoman korun takia. Hän selvittää korusotkun pikaisesti liikkeen johtajattaren kanssa, Ritvalle hän lupaa korun sijasta lahjaksi oman kauneussalongin. Klaara saa vihiä Vihtorin ja Ritvan suhteesta ja ryntää neidin asuntoon, jossa Petteri ja Vihtori lymyävät sängyn alla. Petteri tulee kuitenkin rohkeasti näytille, jolloin Klaara tulkitsee, että tällä on suhde Ritvan kanssa. Vappu murtuu saadessaan kuulla Petterin oletetusta petollisuudesta. Vihtori puolestaan on alkanut pitää Petteriä hyvänä sulhasehdokkaana Vapulle.
Ritva saa Klaaran ja Vapun vakuutetuksi Petterin viattomuudesta. Samalla hän myy kauneussalongin Klaaralle, sillä hän on avioitumassa Klasunsa kanssa ja muuttamassa pois Suomesta. Vihtori, joka on kertaalleen ostanut salongin Ritvalle, joutuu ostamaan sen toistamiseen Klaaralle! Petteri ja Ritva päättävät antaa Vapulle opetuksen. He sopivat, että Petteri esittää välinpitämätöntä Vapun suhteen, mutta vain hetken aikaa. Pian Petterin ja Vapun onni jälleen kukoistaa. Vihtori taas päätyy sairaalaan, sillä Klaara pudottaa hänen päälleen ison ruukun. Mitään kiirettä kotiin sairaalasta Klaaran hoiviin Vihtorilla ei ole. Hän saa Ritvalta kirjeen ja hääkuvan. Myös Klaara lukee kirjeen, josta hänelle selviää, että Ritva Vuorenrinne on Vihtorin tytär. Hän suorastaan liikuttuu tiedosta ja ihmettelee, miksi Vihtori ei aiemmin kertonut totuutta Ritvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eino Jurkka  | … |  Vihtori Vuorenkaiku   |
|  Verna Piponius  | … |  Klaara Ritva Vuorenkaiku   |
|  Turo Kartto  | … |  Nisse Vuorenkaiku, 30 vuotta   |
|  Nora Mäkinen  | … |  Vappu Vuorenkaiku   |
|  Leo Lähteenmäki  | … |  insinööri Petteri von Schaslick   |
|  Kirsti Hurme  | … |  Ritva Vuorenkaiku alias Ritva Vuorenrinne   |
|  Tauno Majuri  | … |  Klasu Tullari   |
|  Aku Peltonen  | … |  Topi Tullari, baarimikko   |
|  Einari Ketola  | … |  poliisi   |
|  Elvi Saarnio  | … |  Ritvan sisäkkö   |
|  Evald Terho  | … |  Vihtorin kaveri   |
|  Jokke Liebkind  | … |  humaltunut biljardinpelaaja   |
|  Lida Salin  | … |  biljardinpelaajan aviovaimo   |
|  Rauha Rentola  | … |  sairaanhoitajatar   |
Huomioita

Kimmo Laineen mukaan Vihtori ja Klaara on hyvin perinteinen farssi. Tulio vie "tyylitellyn sarjakuvamaisuuden" pitkälle muun muassa silmiinpistävillä optisilla siirtymillä. Näyttelytyyli sekä ilmeet ja eleet ovat jopa farssin mittakaavassa liioiteltuja. Kuvarajauksella ja asetelmallisilla poseerauskuvilla on Laineen mukaan erityisen painava merkitys.
Vastaanotto

Vihtorin ja Klaaran yleisömenestys Suomen maaseudulla oli kutakuinkin vuoden 1939 keskitasoa. Helsingissä elokuva menestyi heikommin. Jyväskylän uudessa Jyväs-Kinossa se esitettiin elokuvateatterin avajaiselokuvana.
Aikalaiskriitikot ottivat Vihtorin ja Klaaran melko nuivasti vastaan. Uudessa Suomeesa kriitikko kirjoittaa: "Elokuvan ohjaaja Teuvo Tulio liikkuu tällä kertaa köykäisissä kehyksissä - - Tuskin hän lienee itsekään odottanut, että hänet tässä yhteydessä voisi ottaa kovin vakavalta kannalta", Karjalassa: "Farssin huvittavuus liikkuu pääasiassa sillä tasolla, josta voisi sanoa, 'että kyllä tämä on lystiä, mutta ei se yhtään naurata' - siksi alkeellisia useimmat temput ovat." Näyttelijäsuorituksia arvioitiin kohtuullisiksi.
Televisiossa Vihtori ja Klaara esitettiin ensimmäisen kerran 1976. Vuoden 1983 televisioesityksen yhteydessä kriitikot olivat Vihtorille ja Klaaralle suopeita. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: "...kuvan käyttäjänä ja puhtaan elokuvallisten keinojen hyödyntäjänä Tulio 30-luvun lopulla oli vuosia, ehkä jopa vuosikymmeniä edellä ammattiveljiään kotimaisen elokuvan piirissä." Suopea on myös Arto Pajukallio arviossaan vuonna 2012, sillä hän toteaa Tulion edustavan "aikakauden kotimaisten hupailujen yleisilmeestä edukseen erottuvaa elokuvallista ajattelua". Hänen mielestään Tulio tavoittaa paitsi kaupunkilaisuuden, myös sarjakuvan hengen.
Finnkino Oy on julkaissut elokuvan DVD:nä.
Vuorenkaiun perhe vävykokelaineen. Vasemmalta Klaara (Piponius), Vappu (Mäkinen), Petteri (Lähteenmäki), Vihtori (Jurkka) ja Nisse (Kartto).
Kalle Vilander

Kaarle Akseli ”Kalle” Vilander (24. helmikuuta 1873 – 15. toukokuuta 1918) oli tamperelainen Finlaysonin tehtaan laitosmies ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän komensi Suinulan verilöylypaikalle ensimmäisenä ennättänyttä Tampereen punakaartin lentävää osastoa. Tämän jälkeen hän osallistui viljan takavarikointeihin Sahalahdella ja komensi ensin Tampereen punakaartin II pataljoonan III komppaniaa ja sitten koko III pataljoonaa. Heikki Ylikankaan mukaan hänellä oli Tampereen taistelun aikana ongelmia alkoholin kanssa. Hän joutui sodan jälkeen valkoisten kenttäoikeuteen, jossa hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Kalevankankaan vankileirissä. Hän oli korkea-arvoisin Tampereella teloitettu punainen.
Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry – Finlands översättar- och tolkförbund rf (SKTL, ruotsiksi FÖTF) on kääntäjien ja tulkkien aatteellinen etujärjestö. Liitto on perustettu vuonna 1955, ja se valvoo kääntäjien ja tulkkien ammatillisia etuja, edistää alan kotimaista ja kansainvälistä yhteistoimintaa sekä toimii kääntäjien ja tulkkien koulutuksen hyväksi ja kääntämisen ja tulkkauksen tason kohottamiseksi. SKTL myös edistää alan kansainvälisten suositusten noudattamista ja toteuttamista Suomessa.
SKTL tekee yhteistyötä monien ulkomaalaisten sisarjärjestöjen kanssa ja osallistuu aktiivisesti kansainvälisiin yhteistyöhankkeisiin. Liitto on muun muassa Euroopan kirjallisuudenkääntäjien yhdistysten neuvosto CEATL:n ja Pohjoismaisen kirjailija- ja kääntäjäneuvosto NFÖR:n jäsen, ja se on aktiivisesti mukana kääntäjien maailmanliitto FIT:n toiminnassa.
SKTL:n toiminnan painopisteet

Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton toimintaan kuuluvat tiedottaminen, tekijänoikeuksien valvominen, koulutus ja yhteistyö. Se jakaa myös palkintoja ja apurahoja kääntäjille, sekä julkaisee Kääntäjä-lehteä.
Yksi tärkeimpiä painopisteitä SKTL:n toiminnassa on tiedottaminen. Liitto tuo esiin kysymyksiä kääntämiseen ja tulkkaukseen liittyvistä asioista ja osallistuu julkisuudessa käytävään keskusteluun. Tietoa välitetään myös muun muassa kansainvälisenä kääntäjienpäivänä vuosittain 30. syyskuuta, jolloin järjestettävässä tapahtumassa kääntäjät ja tulkit voivat tavata toisiaan ja yleisöä. Myös Kääntäjä-Översättaren-lehti toimii tiedonvälityskanavana kääntäjien ja tulkkien välillä.
Tekijänoikeuksien valvominen kuuluu myös SKTL:n toimenkuvaan. Tekijänoikeuskysymyksiä tarkastellaan koko ammattikunnan – ei siis pelkästään SKTL:n jäsenten – kannalta. SKTL:n kautta kulkevat esimerkiksi Yleisradion tekijänoikeudelliset korvaukset oikeudenhaltijoille.
Koulutus ja yhteistyö ovat tärkeä osa SKTL:n toimintaa, sillä alan tulevaisuus riippuu osaltaan siitä, millaisia ammattilaisia alalle koulutetaan. SKTL suunnittelee ja toteuttaa käännösalan koulutusta joko yksin tai yhdessä alan koulutuslaitosten kanssa. Koulutustilaisuuksissa on yleensä jokin teema; niitä ovat olleet muun muassa kääntäjä yrittäjänä, verotus ja tekijänoikeudet. Esimerkkinä jatkuvasta toiminnasta on joka syksy järjestettävä suomalais-ruotsalainen kääntäjäseminaari. SKTL toimii yhteistyössä myös kirjallisuusalan eri järjestöjen sekä Kääntäjien ammattijärjestön KAJ:n kanssa.
SKTL:n toiminnan painopisteet > Palkinnot ja apurahat

SKTL jakaa vuosittain Mikael Agricola -palkinnon, joka myönnetään edellisenä vuonna ilmestyneestä merkittävän kaunokirjallisen teoksen suomennoksesta. Liitto jakaa vuosittain myös J. A. Hollon palkinnon erityisen korkeatasoisesta tietokirjasuomennoksesta. Joka toinen vuosi liitto myöntää Uljas Attila -palkinnon henkilölle tai yhteisölle, joka edistää tulkkausta tai tulkkien asemaa yhteiskunnassa.
Liitto jakaa myös Kopiosto-apurahoja kaksi kertaa vuodessa sekä myöntää liiton 40-vuotisjuhlavuoden kunniaksi perustetusta stipendirahastosta apurahoja toimintaan, joka liittyy kääntämisen ja tulkkauksen alaan ja edistää sitä.
Jäsenyys ja jaostot

Vuonna 2022 SKTL:llä oli noin 1700 henkilöjäsentä. Liitto jakautuu viideksi eri jaostoksi, joilla on kaikilla eri jäsenehdot. Jäseneksi liittymiseen vaaditaan yleensä joko alan koulutus tai tietynmittainen työkokemus. Lopullisen päätöksen jäseneksi hyväksymisestä tekee liiton hallitus. Varsinaisten jäsenten lisäksi SKTL:n kuuluu myös opiskelija-, koe-, ulko- ja kannatusjäseniä.
SKTL:n toiminta on ryhmittynyt ammattikunnittain viideksi jaostoksi, jotka muun muassa hoitavat kukin alansa erityiskysymyksiä, järjestävät jäsenilleen säännöllisesti tapaamisia ja koulutuksia sekä seuraavat alansa tapahtumia ja kehitystä.
Jäsenyys ja jaostot > I jaosto: Kirjallisuuden kääntäjät

Jaoston jäsenistö koostuu pää- ja sivutoimisista kauno- ja tietokirjallisuuden kääntäjistä. Jäseniä on yli 350. Yksi jaoston päätehtävistä on toimia tiedonvälityskanavana jäsenilleen alan ajankohtaisissa asioissa. Jaoston toimintaan kuuluu myös muun muassa jokavuotinen kirjallisuuden kääntäjien palkkioseuranta sekä koulutusten järjestäminen jaoston jäsenille.
Jäsenyys ja jaostot > II jaosto: Asiatekstinkääntäjät

Asiatekstinkääntäjien jaosto on SKTL:n suurin jaosto (noin 1300 jäsentä). Asiateksteiksi luetaan kaikki tekstit, jotka ovat sisällöltään asiapitoisia, esimerkiksi käyttöohjeet, raportit, todistukset jne. Työkentän laajuuden takia useimmat asiatekstinkääntäjät ovat erikoistuneet johonkin sen osa-alueeseen. Jaoston tehtäviin kuuluu sen jäsenten edunvalvonta, alaan ja työhön liittyvän tiedon jakaminen sekä tiedotus- ja täydennyskoulutusten järjestäminen. Jaosto osallistuu myös aktiivisesti alan työsääntöjen määrittelyyn.
Jäsenyys ja jaostot > III jaosto: Av-kääntäjät

Audiovisuaalisen kääntämisen ammattilaisten työkenttään kuuluvat käännökset esimerkiksi televisiokanaville, videolevittäjille, elokuvien maahantuojille, multimediayrityksille ja kustannusyhtiöille. Av-kääntäjien jaoston tehtäviin kuuluu jäsentensä edunvalvonta ja koulutus. Jaosto seuraa myös alan kehitystä ja pitää yhteyksiä pohjoismaisiin sisarjärjestöihinsä.
Jäsenyys ja jaostot > IV jaosto: Tulkit

IV jaosto perustettiin vuonna 1975.lähde? Siihen kuuluu noin 360 jäsentä, jotka työskentelevät asioimis-, oikeus-, konsekutiivi- ja simultaanitulkkauksen aloilla. Suurin osa tulkeista toimii myös kääntäjinä. Jaoston jäseninä on noin 50 simultaanitulkkia. Tulkkauskieliä on runsaat 20. Toiminnan painopisteenä on viime aikoina ollut asioimistulkkaus suurien maahanmuuttajaryhmien vuoksi. Jaostolla on hyvin paljon kansainvälistä toimintaa, tulkit osallistuvat ulkomailla järjestettyihin konferensseihin ja koulutustilaisuuksiin.
Jäsenyys ja jaostot > V Jaosto: Opettajat ja tutkijat

V jaosto on nuorin SKTL:n jaostoista, ja se perustettiin vuonna 1988.lähde? Jaoston tehtäviä ovat alan tutkimuksen ja opetuksen seuraaminen sekä yhteydenpito liiton ulkopuolisiin opettajiin, tutkijoihin ja yhteisöihin. Jaoston toiminta lisää myös alan arvostusta. Yhteistyössä ovat mukana kaikki kääntäjän- ja tulkkien koulutusta antavat yliopistolaitokset. Tehokasta toimintaa varten yliopistolaitoksista on valittu jaostoon yhteyshenkilöt, joiden tehtävänä on tiedonkulku, ajatusten ja ideoiden vaihto sekä käytännön toiminta V jaoston ja kääntäjäkoulutuksen välillä.
Kääntäjä-lehti

Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto julkaisee jäsenjulkaisunaan Kääntäjä-Översättaren-lehteä. Lehteä on julkaistu vuodesta 1970, ja se ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Päätoimittajan tehtävässä toimii Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton puheenjohtaja ja tämän lisäksi toimituskuntaan kuuluvat hallituksen, jaostojen ja paikallisosastojen tiedottajat, taittaja sekä toimitussihteeri. Lehteä toimitetaan vapaaehtoisperiaatteella.
Pääkirjoituksen lisäksi lehdessä ilmestyvät säännöllisesti jaostojen ja paikallisosastojen tiedotukset, kokouskutsut, tiedot tulevista tapahtumista, teoriaa ja käytäntöä -palsta, Kielellä-palsta (palstalla pohditaan suomen kielen oikeinkirjoitusta), Mielipide-palsta sekä Julkishallinto-osuus. Säännöllisesti ilmestyvien palstojen lisäksi julkaisusta löytyy lähetettyjä ja tilattuja artikkeleita kääntäjän ja tulkin ammattiin liittyen, kokous- ja neuvotteluraportteja sekä henkilöhaastatteluja. Myös muista ajankohtaisista aiheista kirjoitetaan tarpeen mukaan.
Lehteä voivat tilata myös Suomen kääntäjien ja tulkkien liittoon kuulumattomat. Lisäksi lehteä jaetaan kääntäjien ja tulkkien tärkeimmille toimeksiantajille ja yhteistyökumppaneille, ulkomaisille kääntäjä- ja tulkkijärjestöille sekä yliopistojen kääntäjänkoulutusyksiköihin. Ulkomaille lähetettäviin lehtiin on vuodesta 1996 liitetty mukaan englanninkielinen tiivistelmä lehden tärkeimmistä artikkeleista. Vuodesta 2017 lehti on ollut viivästetysti avoin ja luettavissa kokonaisuudessaan verkossa yhden numeron viiveellä.
Vuonna 1990 Kääntäjä-Översättaren-lehti sai 1. palkinnon FIT:n XII maailmankongressissa ammattialan lehtien kilpailussa.lähde?
Aiheesta muualla

Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Elo Viiding

| Elo Viiding |
| --- | --- |
 Elo Viiding 2010 Tallinassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1974 (ikä 50) Tallinna Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Elo Vee
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elo Viiding, kirjailijanimi Elo Vee (s. 20. maaliskuuta 1974 Tallinna, Viro) on virolainen kirjailija.
Taiteilijaperheeseen syntyneen Elo Viidingin suvussa on runoilijaisän Juhan Viidingin ja musiikinopettajaäiti Riina Viidingin lisäksi isoisä kirjailija ja kääntäjä Paul Viiding (1904–1962) ja isoäiti kääntäjä Linda Viiding (1906–2003). Viidingin puoliso on kirjallisuudentutkija ja kriitikko Jaanus Adamson. Hän on ollut aikaisemmin avioliitossa suomalaisen runoilijan Tommi Parkon kanssa.
Viiding on luonut hahmon Rosalinda Triipla, joka hän runoissaan ilmoittaa olevansa. Jukka Koskelainen mukaan Viiding vertautuu 1960-luvun suureen nimeen Artur Alliksaariin, mutta hän hakee vertauskohtia myös 1900-luvun alkupuolen virolaisesta kubismista ja futurismista. Vaikka tekstit ovat monimutkaisia, ne ovat myös hauskoja.
Teokset > Runokokoelmat

Telg. (Kassett '90). Tallinn: Eesti Raamat, 1990. ISBN 5450019645
Laeka lähedus. Tallinn: Tuum, 1993.
Võlavalgel. Tallinn: Tuum, 1995. ISBN 9985802071
V. Tallinn: Tuum, 1998. ISBN 9985802225
Paljastuksia. Suomentanut Katja Meriluoto. Helsinki: Nihil Interit, 2000. ISBN 9529886144
Esimene tahe. Tallinn: Tuum, 2002. ISBN 9985802519
Teatud erandid. Tallinn: Tuum, 2003. ISBN 9985802632
Selge jälg. Tallinn: Tuum, 2005. ISBN 9789985802823
Meie paremas maailmas. Tallinn: Tuum, 2009. ISBN 9789985989760
Kestmine. Tallinn: Tuum, 2011. ISBN 9789949918645
Nõelad. Tallinn: Tuum, 2013. ISBN 9789949948222
Teadvuselooja, 2016
Teokset > Proosa

Ingelheim. Tallinn: Eesti Raamat, 1995. ISBN 5450023979
Püha Maama. Tallinn: Tuum, 2008. ISBN 9789985980699
Teised. Tallinn : Tuum, 2012. ISBN 9789949918683
Lühikesed ja lihtsad lood, 2016
Teokset > Suomennetut teokset

Paljastuksia, suomentanut Katja Meriluoto. Nihil interit, 2000 ISBN 952-9886-14-4
Runoja julkaisussa Helmi , suom. Hannu Oittinen, Tuglas-seura, 2015 ; nro II ; s. 15-19
Hannu ja Kerttu,
Ihanteellinen tapaus
Ikuisuuden vastaanotolla
Kirjallisuuskriitikon moitteille
Mitä me oikein vaahdotaan
Mitä tehdä kalalle?
Runoja julkaisussa Ajattelen koko ajan rahaa : kivikovaa virolaista nykyrunoutta , Johnny Kniga 2006 ISBN 951-0-31765-9 s. 55 - 57.
Olin sinä iltana yksin niin kuin monet, suom. Anu Laitila
Saarikoskea ajatellessa, runoilijaa, suom. Anu Laitila
Sydämestään puhuva aika, suom. Anu Laitila
Palkinnot ja tunnustukset

Betti Alverin rannerengas, jonka Ave Alavainu luovutti Kärdlassa Ave Vita -keskuksessa Kahaneva Kuu -festivaalilla 9.9.2009.
Eesti Kultuurkapitalin stipendiaatti 2007.
Aiheesta muualla

Rita Dahl, Viron kokeilevaa avantgardismia, Kirja-arvio: Paljastuksia, Kiiltomato.net 23.5.2000
Anneli Mihkelev, Elo Viiding - a Poet who Plays on Social Nerves, (Arkistoitu – Internet Archive) Estonian Literary Magazine ELM no 20, spring 2005
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Viiden suuren persoonallisuuspiirteen teoria

Viiden suuren persoonallisuuspiirteen teoria (en. Big Five, Big 5) on persoonallisuuspsykologian alalla laajimmin hyväksytty näkemys persoonallisuudesta. Piirteet ovat käsitteellisesti itsenäisiä ulottuvuuksia. Ne ovat neuroottisuus, ekstroversio, avoimuus uusille kokemuksille, sovinnollisuus ja tunnollisuus. Jokaisen piirteen esiintymisen taso voi eri yksilöissä vaihdella korkeasta matalaan. Teoria on syntynyt tutkimusten tuloksena.
Piirteet

Neuroottisuus eli tunne-elämän epätasapainoisuus on temperamenttiin pohjautuva taipumus kokea kielteisiä tunnetiloja ja pitää ympäröivää maailmaa ja ihmissuhteita uhkaavina. Alapiirteitä ovat ahdistuneisuus, vihamielisyys, masentuneisuus, alemmuudentuntoisuus, impulsiivisuus ja haavoittuvuus. Matala neuroottisuus on tunne-elämän tasapainoisuutta ja sitä, että henkilö ei huolestu eikä masennu helposti.
Ekstroversio eli ulospäin suuntautuneisuus on aktiivisuutta, taipumusta kokea myönteisiä tunnetiloja ja hakeutua ympäristöihin, jotka tarjoavat elämyksiä. Alapiirteitä ovat lämminhenkisyys, seurallisuus, itsevarmuus, aktiivisuus, jännityshakuisuus ja iloisuus. Matala ekstroversio on introversiota, jollainen henkilö on varautunut ja viihtyy mieluummin muutaman läheisen ystävän kanssa kuin suurissa ihmisjoukoissa.
Avoimuus uusille kokemuksille on syvällistä tunnetason tietoisuutta ja älyllistä tarvetta laajentaa omia kokemuksia. Alapiirteitä ovat haaveellisuus, taiteellisuus, tunteellisuus, joustavuus, älyllinen uteliaisuus ja suvaitsevaisuus. Matala avoimuus tarkoittaa perinteisiin sitoutumista, sovinnaisuutta ja pitäytymistä tutuissa tavoissa ja ympäristöissä.
Sovinnollisuus on luottamusta ja halua uskoa hyvää toisista ihmisistä. Alapiirteitä ovat luottamus, mutkattomuus, altruismi, mukautuvuus, vaatimattomuus ja herkkätunteisuus. Matala sovinnollisuus tarkoittaa vihamielisyyttä ja vastaan hangoittelemista sekä vaikeutta eläytyä muiden ihmisten tilanteeseen.
Tunnollisuus on järkevyyttä, pätevyyttä ja asioista hyvin perillä olemista, joiden taustalla on henkilön järjestelmällisyys ja organisointikyky. Alapiirteitä ovat kyvykkyys, järjestelmällisyys, velvollisuudentuntoisuus, päämääräsuuntautuneisuus, itsekuri ja harkitsevuus. Epätunnollisen ihmisen on vaikea noudattaa aikatauluja, ja hän on epäjärjestelmällinen ja epäluotettava.
Mittaaminen

Persoonallisuuden piirteitä mitataan tavallisesti itsearviointilomakkeella, jossa tutkittavat arvioivat väitelauseiden tai adjektiivien sopivuutta itseensä. Viisi suurta persoonallisuuden piirrettä ovat hierarkkiselta rakenteeltaan yleismaailmallisia. Ne ja niiden alapiirteet on todettu eri-ikäisillä ihmisillä ja erilaisilla tutkimusmenetelmillä useassa maassa. Ekstraversio ja sovinnollisuus ovat hiukan muita piirteitä herkempiä kulttuuriselle kontekstille. Perinnöllisyyden osuus kaikissa viidessä piirteessä on noin 50 prosenttia. Piirteiden suhteellinen pysyvyys nousee korkeimmalle tasolleen 50 ikävuoden jälkeen, mutta niiden keskiarvot vaihtelevat iän myötä, etenkin nuoruudessa ja varhaisaikuisuudessa. Esimerkiksi jännityshakuisuus vähenee iän myötä.
Perinnöllisyys

Vuonna 2003 neljästä kaksostutkimuksesta laskettiin itse seuraavat geneettiset perinnöllisyydet: avoimuus uusille kokemuksille 57 %, ekstroversio 54 %, tunnollisuus 49 %, neuroottisuus 48 % ja sovinnollisuus 42 %. Jaettu ympäristö (kaksosille yhteiset asiat) selittää noin 0 % persoonallisuuseroista ja ei-jaettu ympäristö noin puolet, additiiviset geenit toisen puolen.
Osa ei-jaetun ympäristön "vaikutuksesta" on persoonallisuuden mittausvirhettä. Riemann ja Kandler (2010) eliminoivat mittausvirheen laskemalla eri persoonallisuusmittausten, kuten itsearviot ja vertaisarviot, latentit muuttujat. Tällöin ei-jaetun ympäristön osuus pieneni ja perimän osuus vastaavasti kasvoi 81 prosenttiin.
Viidestä suuresta persoonallisuuspiirteestä geenien ja ei-jaetun ympäristön osuudet olivat tällöin keskimäärin 81 % ja 19 %: 
ekstroversio 86 %, 14 %; avoimuus kokemuksille 92 %, 8 %; sovinnollisuus 85 %, 15 %, tunnollisuus 81 %, 19 % ja neuroottisuus 59 %, 41 %. Jaetun ympäristön osuus oli mitätön.
Adoptiotutkimuksissakin useimpien psykologisten ominaisuuksien korrelaatio adoptiosisaruksilla on lähes nolla ("jaetulla ympäristöllä" ei näytä olevan vaikutusta). Sen sijaan geenien vaikutus on suuri. Adoptiosisarusten korrelaatio persoonallisuuksissa oli 4 %, adoptiovanhempaan 5 %.
Professori Nancy Segalin mukaan ei-jaettu ympäristö voi olla sitä, kun toinen kaksosista kokee jotain, mitä toinen ei koe, kuten vakava sairaus, lottovoitto, onnettomuus, eri college-kurssi. Kohdussakin heillä voi olla fyysisesti erilaiset olot.