Steinerkoulu
Kritiikkiä steinerkouluista

Steinerpedagogiikkaa on arvosteltu kahdesta pääsuunnasta: Toisaalta pedagogiikan perusteita, maailmankuvaa ja ihmiskäsitystä sekä sielu- ja temperamenttioppeja pidetään pseudotieteellisinä eikä Steinerin selvänäkemää tietoa kosmisista lainalaisuuksista sekä astrologisia ja okkultistisia väitteitä pidä nähdä vaikuttavana osana steinerpedagogiikkaa. Dosentti Heikki Ervasti ei katso uskottavaksi Steinerin oppeja kansansieluista, eetteri- ja astraaliruumiista, maahisista, juuriroduista ja ylipäätään hengentieteellisistä löydöksistä. Esimerkiksi sairauksien karmallista luonnetta ja vasenkätisyyden johtumista edellisestä elämästä hän ei näe mielekkääksi pedagogiseksi uskomukseksi. Antroposofiaa ei steinerkouluissa Suomessa opeteta, mutta Suomenkin steinerkoulujen oppiaineet eurytmia ja muotopiirustus ovat antroposofian pohjalta kehitettyjä ja se saattaa vaikuttaa opetukseen esimerkiksi siten, että liikuntatunnilla ei saa pelata jalkapalloa, kuvataidetunnilla ei saa piirtää ääriviivoja, biologiantunnilla korostetaan sydämen merkitystä tunteiden kannalta ja filosofiantunnilla kerrotaan temperamenttiopista. Pedagogiset käytännöt, koulussa ei ole keskusradiota vaan opettaja kertoo tunnilla vastaavat asiat, sydämen merkitystä tunteiden kannalta korostetaan epätieteellisen paljon ja oppilaille opetetaan temperamenttioppia. Oppiaineet ja opetukset ovat osin ymmärrettäviä ja loogisia, antroposofisesta näkökulmasta. Tarja Ehnqvistin mukaan antroposofia välittyy selvästi Helsingin Rudolf Steiner -koulun opetussuunnitelman filosofisiin perusteisiin, tavoitteisiin ja oppisisältöihin käsittäen metodit, tietoteorian, ihmiskäsityksen, opettajankoulutuksen, koulun hallinnon ja koulun kehittämisen.tarvitaan parempi lähde
Toisaalta antroposofiaa on kritisoitu uskontona. Steiner itse ei pitänyt esoteerista oppiaan uskontona. Steinerkouluissa on mahdollista osallistua eri uskontojen tunnustusten mukaiseen uskonnonopetukseen, elämänkatsomustietoon tai Steinerin perustaman Kristiyhteisö-nimisen uskontokunnan mukaiseen opetukseen.
Paavo Hiltusen mukaan steinerkoulujen opettajat kertovat mielellään steinerpdagogiikasta mutteivät antroposofiasta. Hiltusen mukaan steinerkoulut eivät informoineet 1980-luvulla vanhempia antroposofian uskonnollisesta luonteesta, siitä, että antroposofia läpäisee kaiken opetuksen eivätkä esimerkiksi eurytmian todellisesta tarkoituksesta. Eurytmian tarkoituksen esittämisessä on vaihtelua kouluittain ja päiväkodeittain: Toisinaan sitä kuvataan lähinnä musiikki- tai näyttämötaideliikuntana. Toisaalta esim. Snellman-korkeakoulun opettaja Irmeli Salomaa kuvasi artikkelissaan Eurytmia: "Eurytmian opiskelija tekee monta hämmästyttävää löytöä sekä kehostaan että erityisesti sielustaan. Taiteellisten harjoitusten avulla hän löytää itsestään uinuvia sielunpuolia, joita ei aavistanut olevan olemassakaan". Risto Suurla, Reijo Wilenius ja Tony Dunderfelt vastasivat osittain kritiikkiin teoksessa Huomautuksia Paavo Hiltusen Steiner-kirjasta (1991). Heidän mukaansa Hiltunen erehtyy muun muassa väittäessään, ettei Steiner uskonut persoonalliseen, rukouksia kuulevaan jumalaan, ja että Steinerin harjoittama salatiede olisi tiedettä, joka on salattava ja että Steiner oli spiritisti. Heidän mukaansa salatiede on tiede salaisista asioista ja Steiner oli selvänäkijä, eikä spiritisti, mikä on eri asiaselvennä.