stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hei, me lennetään!
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Hays  | … |  Ted Striker   |
|  Julie Hagerty  | … |  Elaine Dickinson   |
|  Leslie Nielsen  | … |  tohtori Rumack   |
|  Peter Graves  | … |  kapteeni Clarence Oveur   |
|  Lloyd Bridges  | … |  Steve McCroskey   |
|  Robert Stack  | … |  kapteeni Rex Kramer   |
|  Kareem Abdul-Jabbar  | … |  perämies Roger Murdock   |
|  Lorna Patterson  | … |  Randy   |
|  Stephen Stucker  | … |  Johnny   |
|  Frank Ashmore  | … |  Victor Basta   |
Muuta

Monille muillekin kreisikomedioille annettiin Suomessa sittemmin samantapaisia esitysnimiä, kuten Hei me nauretaan ja Hei me rokataan!. Fraasi levisi jopa lehtiotsikoihin.
Rosemaryn painajainen

| Rosemaryn painajainen> Rosemary’s Baby |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roman Polański
Käsikirjoittaja:  Roman Polański
Perustuu:  Ira Levinin romaaniin Rosemaryn painajainen
Tuottaja:  William Castle
Säveltäjä:  Christopher Komeda
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Sam O'Steen Bob Wyman
Tuotantosuunnittelija:  Richard Sylbert
Pääosat:  Mia Farrow John Cassavetes Ruth Gordon Sidney Blackmer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  12. kesäkuuta 1968 Suomi: 17. tammikuuta 1969
Kesto:  136 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rosemaryn painajainen (engl. Rosemary’s Baby) on Roman Polańskin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1968. Se perustuu Ira Levinin menestysromaaniin Rosemaryn painajainen, ja sen pääosissa ovat Mia Farrow ja John Cassavetes. Se oli Polańskin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa.
Rosemaryn painajainen oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys. Siitä tuli kauhuelokuvan rajapyykki, ja sitä seurasi useita samantyyppisiä elokuvia, esimerkiksi Manaaja (1973) ja Ennustus (1976).
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia.
American Film Instituten vuonna 2001 kokoamalla sadan parhaan amerikkalaisen kauhuelokuvan listalla Rosemaryn painajainen oli 9. sijalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Farrow ja Cassavetes esittävät nuorta paria. Ensi-illan ajankohtana 12. kesäkuuta 1968 vuonna 1945 syntynyt Mia Farrow oli 23-vuotias, kun taas vuonna 1929 syntynyt John Cassavetes täytti saman vuoden joulukuussa 40 vuotta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mia Farrow  | … |  Rosemary Woodhouse   |
|  John Cassavetes  | … |  Guy Woodhouse   |
|  Ruth Gordon  | … |  Minnie Castevet   |
|  Sidney Blackmer  | … |  Roman Castevet	    |
|  Maurice Evans  | … |  Edward Hutchins   |
|  Ralph Bellamy  | … |  Abraham Sapirstein   |
Aiheesta muualla

Rosemaryn painajainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Seattle (päällikkö)

| Seattle> Si’ahl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1786
Kuollut: 7. kesäkuuta 1866
Seattle (alk. Si’ahl, myös Sealth, Seathle', Seathl, jne.) oli duwamish- ja suquamish-intiaanien päällikkö Pugetinsalmen alueella nykyisessä Washingtonissa. Seattle tunnetaan maaoikeuksiin liittyneestä puheestaan vuonna 1854, jonka englantilainen versio tosin poikkeaa todennäköisesti alkuperäisestä duwamishinkielisestä puheesta. Nykyinen Seattlen kaupunki on saanut nimensä Seattlen mukaan
Elämäkerta

Seattle eli Si’ahl syntyi vuoden 1786 paikkeilla Blake Islandin saarella Elliott Bayssa Pugetinsalmen alueella. Seattlen nimellä on ollut useita kirjoitusasuja, koska nimen ääntämystä on ollut hankala tulkita täsmällisesti kirjoitetuksi englanniksi. Seattle oli äitinsä Sholitzan puolelta dkhw’duw’absh- eli duwamish-, ja isänsä Shweaben puolelta suquamish-intiaani. Molemmat heimot ovat salishlaisia. Suvut perheen molemmilta puolilta kuuluivat omien heimojensa yläluokkaan. Seattle vitti eniten aikaa suquamishien parissa. Hänellä oli suuri kotitalo Agate Passissa, joka tunnettiin nimellä Oleman House. Seattle sai lapsia kahden vaimonsa kanssa. Osasta hänen jälkeläisiään tuli heimopäällikköjä Seattlen kuoltua. Hänen tyttärestään Angelinesta tuli tunnettu seattlelainen.
Ennen siirtolaisten saapumsita alueelle Seattle oli saavuttanut mainetta soturina paikallisten heimojen parissa. Vanhimmat Seattlen mainitsevat historiallsiet lähteet ovat Hudsoninlahden kauppakomppanian arkistoista. Yhtiö oli perustanut Fort Nisquallyn kauppa-aseman vuonna 1833. Aseman asiakirjoissa, joita tehtiin nimellä Journal of Daily Occurrences, Seattlea kutsuttiin joskus nimellä "Le Gros". Nimi oli viittaus hänen ulkonäköönsä. Aseman kauppiaat kertoivat Seattlen vierailleen kauppa-asemalla usein ja että hän johti usein väkivaltaisia ryöstö- ja kostoretkiä muita alueen intiaaniheimoja vastaan. Vuonna 1847 än johti suquamishien sotaretkeä chemakumeja vastaan Port Townsendissä. Seattlen poika sai surmansa, minkä mainitaan joissain lähteissä vaikuttaneen Seattleen syvästi ja saaneen tämän kääntymään kristinuskoon. Kääntymisen on tosin vaihtoehtoisesti sanottu olleen pikemminkin poliittinen liike, jolla hän vahvisti asemiaan luoden uusia liittolaisuuksia. Niin tai näin, hänen kasteensa jonkin aikaa ennen vuotta 1850 on kirjattu katolisten pappien asiakirjoissa ja hän oli saanut kristillisen nimen Noah.
Elämäkerta > Seattlen puhe

Siirtolaisten alkaessa saapua alueelle Yhdysvallat halusivat paikallisen tahon, jonka kanssa voitaisiin solmia virallisia maasopimuksia. Seattle oli kylänpäällikkö, mutta yhdysvaltalainen Washingtonin kuvernööri Isaac I. Stevens nimitti hänet duwamishien ja suquamishien päälliköksi ja edustajaksi. Hän oli mukana neuvotteluissa maaliskuussa 1854 ratkaisemassa kiistaa Whidbey Islandin maanomistuksesta intiaanien ja siirtolaisten välillä.
Seattle vastasi tunnetulla puheella Yhdysvaltojen vaatimuksiin liittää heimon alueet määräysvaltaansa. Puheesta on erilaisia versioita. Joissakin niistä ei esitetä, että Seattle olisi kiistänyt kenenkään oikeutta omistaa maata, vaan että hänen käsityksensä mukaan ihminen maan asukkaana ja siitä elantonsa saavana pikemminkin kuuluu maalle. Seattle itse puhui hyvin vähän tai ei lainkaan englantia ja vain harvoin [chinook jargon]]in kauppakieltä. Puhe on kirjoitettu ylös vasta 30 vuotta myöhemmin, kun alkuperäistä puhetta kuunnellut duwamish-kielen taitoinen lääkäri Henry Smith tallensi sen muistinsa varassa. Puhe julkaistiin lehdessä Seattle Sunday Star vuonna 1887. Tunnetuin versio puheesta on kuitenkin kirjoitettu vasta vuosina 1971–1972 elokuvakäsikirjoitusta varten. Sen kirjoittaja oli Ted Perry. Uudessa versiossa kuvataan esimerkiksi puhvelinmetsästystä junasta, jota Seattle ei voinut vuonna 1854 tietää. Tämä teksti on länsimainen romantisoitu näkemys, joka perustuu 1700-luvun sentimentalismin luomaan mielikuvaan jalosta villistä..
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

22. tammikuuta 1855 Seattle solmi yhdysvaltalaisten kanssa Point Elliottin sopimuksen. Suquamishit saivat sen perusteella reservaatin Port Madisonissa, mutta duwamishit jäivät ilman omaa reservaattiaan. Seattle kuoli 7. kesäkuuta 1866 ollessaan noin 80-vuotias. Hänet haudattiin Suquamishiin Washintonissa.
Nykyinen Seattlen kaupunki on saanut nimensä Seattlen mukaan.
Kirjallisuutta

Juha Hiltunen. Päällikkö Seattle, hänen aikansa ja puheensa. Aitouskysymysten kriittistä tarkastelua. Omakustanne, 1991 (65 s.), Turku.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yksi versio Seattlen puheesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Rintakuva Seattlessa.
Hautakivi Suquamishissa.
Päivi Lepistö

| Päivi Lepistö |
| --- | --- |
 Päivi Lepistö esiintymässä Särkänniemessä elokuussa 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1973 (ikä 51)
Muusikko
Soittimet:  laulaja
Yhtyeet:  Movetron
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Päivi Elina Lepistö (s. 15. toukokuuta 1973 Kihniö) on suomalainen laulaja. Hän on toiminut Movetron-yhtyeen laulajana vuodesta 1994. Vuonna 2002 hän julkaisi albumin Yöperhonen, jonka ensimmäisenä singlenä julkaistiin vuotta aiemmin kappale ”En kaipaa sua”. Hänen sooloprojektissaan soittivat tällöin basisti Jykä Sirainen, kosketinsoittaja Petri Alanko, kitaristi Janne Lahtinen ja rumpali Antti Mäkelä. Movetroniin kuuluvat Lepistön lisäksi Jukka Tanttari (syntetisaattori) ja Timo Löyvä (syntetisaattori).
Lepistö laulaa Olli Lindholmin kanssa kaksinlauluna kappaleen ”Etkö unta saa?” Yön Rakkaus on lumivalkoinen -albumilla ja toimii taustalaulajana Yön Kuolematon-albumin ”Nousevan auringon valoon” -kappaleessa.
Päivi Lepistö on kotoisin Kihniöstä, mutta asuu nykyään Tampereella. Hän oli kihloissa muusikko Asko ”Daffy” Terävän kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Helmikuussa 2025 Lepistö ilmoitti omalla Facebook tilillaan heidän eronneen.
Lepistö on 1990-luvulla perustetun Movetron-yhtyeen laulaja, joka tunnetaan muun muassa kappaleista ”Romeo ja Julia”, ”Ei kenenkään maa” sekä ”Nyt on jatkot”. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia ja kokoelma-albumin.
Lepistö on kuultu vierailevana esittäjänä usealla Aamupoikien esittämällä kappaleella, muun muassa ”Eurodance” ja ”Jäätelökesä”. Päivi laulaa myös vierailevana solistina Juha Mäkkeli ja Vierailevat ystävät -yhtyeen singlellä ”Junamatkalla”. Single ilmestyi kesällä 2011. Lisäksi Päivi on solistina suomalaisen lauluntekijän Juha Mäkkelin tekemällä norjalaiselle rallitähdelle Andreas Mikkelsenille omistetulla tribuuttilaululla, jonka englanninkielinen versio ”Your day” ilmestyi kesällä 2013. Laulusta tehty espanjankielinen versio ”Su dia” ilmestyi keväällä 2015.
Vuonna 2020 Lepistö osallistui Tähdet, tähdet -musiikkikilpailun kuudennelle tuotantokaudelle, josta putosi kuudentena. Hän tuli kilpailijaksi Pandoran tilalle.
Kun koronapandemia oli vienyt Movetron-yhtyeen keikat vuonna 2022, Lepistö opiskeli radiotoimittajaksi Kauhajoen opiston radiolinjalla.
Diskografia > Albumit

Yöperhonen
Diskografia > Singlet

En kaipaa sua
Kuinka voit?
Poissa silmistä
Mä tuun, mä meen
Diktaattori (elokuva)

| Diktaattori> The Great Dictator |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin   Carter DeHaven
Säveltäjä:  Charles Chaplin Meredith Willson
Kuvaaja:  Karl Struss Roland Totheroh
Leikkaaja:  Willard Nico
Pääosat:  Charles Chaplin   Paulette Goddard   Reginald Gardiner   Henry Daniell   Billy Gilbert   Jack Oakie
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists   Charles Chaplin Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  15. syyskuuta 1940 Suomi 26. toukokuuta 1950
Kesto:  124 minuuttia (2 t 4 min)
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Diktaattori (The Great Dictator) on Charles Chaplinin ohjaama, käsikirjoittama ja myös osittain tuottama satiirinen komediaelokuva. Chaplin itse  esiintyy 1940 valmistuneen yhdysvaltalaisen elokuvan kahdessa pääosaroolissa. Adolf Hitleriä, kansallissosialismia ja fasismia parodioiva teos oli Chaplinin ensimmäinen varsinainen äänielokuva, ja myös yksi hänen tunnetuimmista töistään. Chaplinin ohella pääosissa ovat Paulette Goddard, Reginald Gardiner, Henry Daniell, Billy Gilbert ja Jack Oakie.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Chaplin  | … |  Adenoid Hynkel / Juutalainen parturi   |
|  Paulette Goddard  | … |  Hannah   |
|  Reginald Gardiner  | … |  Komentaja Schultz   |
|  Henry Daniell  | … |  Ministeri Garbitsch   |
|  Billy Gilbert  | … |  Marsalkka Herring   |
|  Jack Oakie  | … |  Benzino Napaloni   |
Hahmot ja tyyli

Adolf Hitleriä parodioivan Hynkelin ja juutalaisen parturin yhdennäköisyys on irvailua sille, ettei Hitler itsekään vastannut ihailemiaan rotuihanteita ja hänen suvussaan tunnetusti väitettiin esiintyvän juutalaisuutta – väite jota ei ole pystytty vahvistamaan. Juonikas ja manipuloiva ministeri Garbitsch (lausutaan kuten englannin ”garbage”, roskat), Hynkelin oikea käsi, on parodia Hitlerin propagandaministeristä Joseph Goebbelsistä. Lihava marsalkka Herring (”silakka”), joka esittelee Hynkelille erilaisia katastrofaalisesti toimivia uusia aseita, on parodia marsalkka Hermann Göringistä. Benzino Napaloni taas on ilmiselvä Benito Mussolini, Italian fasistidiktaattori. Elokuvassa esiintyvistä maista Tomanian esikuvana on Saksa, Osterlichin Itävalta (saksaksi Österreich) ja Bacterian Italia.
Elokuva sisältää myös lukuisia irtovitsejä, jotka eivät useinkaan käänny englannista muille kielille. Hynkelin virallinen arvonimi on Phooey (”hölynpöly”), joka muistuttaa äänteellisesti saksan Führeriä. Hänen puolueensa tunnusmerkki on hakaristin sijasta kaksoisristi eli englanniksi ”doublecross”, joka tarkoittaa huijaamista.
Elokuvassa Hynkel ja Herring puhuvat toisinaan omalaatuista kieltä, tomaniaa. Tämä saksaa parodioiva kieli on Chaplinin luomaa leikkikieltä, siansaksaa, jossa kuitenkin on mukana sanoja sekä englannista että saksasta. Kielen oli tarkoitus parodioida saksaa; usein toistuvat sanat ”Wiener Schnitzel” (wieninleike) ja ”Sauerkraut” (hapankaali), jotka amerikkalaiset yleensä tunnistivat saksalaisiksi sanoiksi. Kielen intonaatio on kova ja kulmikas, ja sitä puhutaan voimakkaasti ääntäen. Tämän tarkoituksena oli luoda kuvaa aggressiivisesta ja hyökkäävästä luonteenlaadusta.
Ghetossa osa kylteistä ja mainoksista on tomaniaksi, osa taas esperantoksi.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Elokuva kiellettiin aikoinaan natsi-Saksassa, mutta esitettiin kerran Balkanilla vastarintaliikkeen vaihdettua Kreikasta salakuljetetun filmin sotilasteatterissa toisen elokuvan tilalle. Yleisö nautti elokuvasta jonkin aikaa, kunnes yleisölle valkeni mistä on kyse. Osa poistui ja valkokangasta myös ammuttiin. Hitler itse näki elokuvan tiettävästi kahdesti. Elokuvan aiheuttamista reaktioista ei ole tietoa. Saksassa elokuva vapautui esityskiellosta vasta 1958. Elokuva kiellettiin myös Espanjassa, ja sitä alettiin esittää vasta diktaattori Francisco Francon kuoltua 1975. Italiassa muutamia kohtauksia leikattiin, ja leikkaamaton versio esitettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 2002.
Diktaattori valittiin vuonna 1997 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Diktaattorin kaikkien aikojen 16. parhaaksi komediaksi.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Diktaattori oli mukana  heistä kahdentoista listalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Charlie Chaplin ja Paulette Goddard Diktaattorin trailerissa
Virallisten kielten opetus eri maissa

Virallisten kielten opetus eri maissa on sellaisten kielten opetusta kouluissa, jotka ovat kyseisen maan virallisia kieliä. Vähemmistöasemassa olevien virallisten kielten tai osan virallisista kielistä pakollinen opiskelu on käytäntö useissa monikielisissä maissa. Eri maiden kielipoliittisten tilanteiden vertailu on vaikeaa maiden erilaisten kielisuhteiden ja historioiden vuoksi. Esimerkiksi Kanadan Ontariossa maan toisen virallisen kielen pakollista opiskelua perustellaan myös sillä, että ranskaa puhutaan laajasti ympäri maailmaa. Irlannissa puolestaan iirin opetuksen päätarkoituksena on ollut maassa aikaisemmin laajalti käytetyn kielen elvyttäminen.
Belgia

Belgiassa on kolme virallista kieltä. Opetustoimi on kieliyhteisöjen vastuulla ja kielten pakollisuus vaihtelee eri osissa maata. Toinen suurimmista kielistä, hollanti tai ranska, on pakollinen osassa maata 11 ikävuodesta eteenpäin. Hollantia puhuu Belgian väestöstä noin 60 % ja ranskaa noin kolmannes väestöstä. Maan kolmas virallinen kieli, selvästi vähemmistöasemassa oleva saksa, on saksankielisellä alueella olevissa ranskankielisissä kouluissa vaihtoehtoinen hollannin kanssa.
Etelä-Afrikka

Etelä-Afrikassa on yksitoista virallista kieltä, joista kaikkia voidaan käyttää koulujen opetuskielenä. Kolmannelta luokalta alkaen oppilaiden tulee opiskella koulun opetuskielen lisäksi vähintään toista virallista kieltä. Lisäksi koulujen tulee edistää maan monikielisyyttä.
Irlanti

Iirin kielenopetuksen tarkoituksena on elvyttää iirin kieltä maassa.
Islanti

Islannissa oppilaiden on luettava jotain muuta skandinaavista kieltä, joka on yleensä käytännössä entisen emämaan kieli tanska. Muut skandinaaviset kielet eivät kuitenkaan ole virallisia kieliä.
Kanada

Kanadassa koulujen opintosuunnitelmista päätetään provinssikohtaisesti. Kanada on liittovaltion tasolla täysin kaksikielinen ja kaikki liittovaltion palvelut ovat saatavissa molemmilla virallisilla kielillä.
Provinsseista New Brunswick on ainoa täysin kaksikielinen provinssi, jossa opetusta tarjotaan molemmilla virallisilla kielillä kaikilla luokilla, yliopistoissa ja ammattikouluissa. Manitoban julkishallinnon ja viranomaisten palvelut ovat saatavilla molemmilla kielillä ja ranskankielistä opetusta on laajasti tarjolla. Ontariossa ranskan opiskelu on pakollista toisena kielenä vain vuosiluokilla 4.–8. Québecissa ainoa virallinen kieli on ranska. Muissa provinsseissa ja territorioissa ranskankielistä opetusta on tarjolla vaihtelevasti.
Norja

Norjassa molempien norjan kirjakielen muotojen kirjanorjan ja uusnorjan opiskelu on pakollista ungdomsskolen (peruskoulun yläluokkien) kahdeksannelta luokalta lähtien. Uusnorjaa käyttää ensisijaisena kirjakielenään noin 10–12 prosenttia norjalaisista.
Suomi

Suomella on kaksi kansalliskieltä: suomi ja ruotsi. Lisäksi saamella (käytännössä pohjois-, inarin- ja koltansaame), romanilla ja suomalaisella viittomakielellä on perustuslaissa mainittu erityisasema.
Suomen- ja ruotsinkieliset opiskelevat omaa ja toistensa kieltä peruskoulussa (pakollisena 6. luokalta paitsi Ahvenanmaalla), lukiossa ja korkeammissa koulutuslaitoksissa. Muiden kielien puhujat opiskelevat jompaakumpaa kansalliskieltä joko äidinkielenä, toisena kielenä tai omalle ryhmällä (saamelaiset, romanit ja viittomakieliset) suunnatun opetussuunnitelman mukaan.
Kunnilla on velvollisuus järjestää suomen- ja ruotsinkielisten opetus näiden omalla äidinkielellä. Saamen kieltä opetetaan lähinnä saamelaisten kotiseutualueella. Muita perustuslaissa mainittuja kieliä voi opiskella äidinkielenä joissakin kouluissa.
Sveitsi

Sveitsi, jossa on kolme virallista (saksa, ranska ja italia),  ja lisäksi yksi kansallinen kieli, joka on alueellisesti virallinen (retoromaani), edellyttää käytännössä kouluissa oppilailta äidinkielensä lisäksi vähintään yhden kansalliskielen opiskelua. Opetuksesta päätetään kuitenkin kantonikohtaisesti. Saksan- ja ranskankielisillä alueilla opiskelu aloitetaan 9-vuotiaana. Retoromaaninkielisillä alueilla ja Ticinossa opiskellaan oppivelvollisuuden ajan sekä saksaa että ranskaa. Italiankielisessä Ticinossa on nykyisin myös englannin opiskelu pakollista, mutta vastaavasti ranskanopiskelun voi lopettaa 8. luokalla englannin alkaessa.
Judy Davis

| Judy Davis |
| --- | --- |
 Judy Davis vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1955 (ikä 69) Perth, Länsi-Australia
Kansalaisuus:  Australia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Colin Friels (vih. 1984)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Judy Davis (s. 23. huhtikuuta 1955) on australialainen näyttelijä. Hän syntyi Perthissä ja valmistui National Institute of Dramatic Artista vuonna 1977.
Davis meni vuonna 1984 naimisiin näyttelijä Colin Frielsin kanssa. Parilla on kaksi yhteistä lasta.
Davis on ollut kahdesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän voitti kaksi Baftaa vuonna 1981 ja on lisäksi saanut kolme Emmy-palkintoa sekä kaksi Golden Globea. Hänelle on myönnetty useita Australian Film Instituten palkintoja.
Elokuvia

Elokuvia, joissa Davis on esiintynyt, ovat muiden muassa:
Loistava urani (1979)
Matka Intiaan (1984)
Alaston lounas (1991)
Miehiä ja vaimoja (1992)
Verta ja viiniä (1996)
Rajaton valta (1997)
Harry pala palalta (1997)
Celebrity (1998)
Tähtitarina: Judy Garland (2001)
Vastavirtaan (2003)
Marie Antoinette (2006)
To Rome with Love (2013)
Aiheesta muualla

Judy Davis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Australian Women's Register  Deutsche Synchronkartei  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Marcus Pettersson

| Marcus Pettersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1996 (ikä 28) Skellefteå, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  194 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Vancouver Canucks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  29
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Skellefteå AIK (SHL) Anaheim Ducks (NHL) San Diego Gulls (AHL) Pittsburgh Penguins (NHL)
NHL-varaus:  38. varaus, 2014 Anaheim Ducks
Marcus Karl Gustav Pettersson (s. 8. toukokuuta 1996) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Vancouver Canucksissa.
Pettersson debytoi SHL:ssä Skellefteån riveissä kaudella 2013–2014. Hän on Anaheim Ducksin toisen kierroksen varaus vuodelta 2014.
Petterson siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Daniel Sprongiin. Tammikuussa 2020 hän teki Penguinsin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen.
Helmikuussa 2025 Penguins kauppasi Petterssonin ja Drew O’Connorin Vancouver Canucksiin. Vaihdossa Penguins sai Danton Heinenin, Vincent Desharnais’n, Melvin Fernströmin ja vuoden 2025 ensimmäisen kierroksen varausvuoron. Viisi päivää myöhemmin Pettersson solmi Canucksin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 33 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Petterssonin isä on Daniel Pettersson, joka pelasi Skellefteåssa 14 kauden ajan.
Käännös suomeksi
Julia Uusmalmi

Julia Uusmalmi (s. 13. kesäkuuta 1978) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja.
Jalkapallossa keskikentällä pääasiassa pelannut Uusmalmi edusti urallaan SM-sarjassa Tampereen Ilvestä, Puistolan Urheilijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi myös ruotsalaisessa Hammarbyssä ja yhdysvaltalaisen Franklin Pierce Collegen joukkueessa. Maajoukkueessa Uusmalmi pelasi yhteensä 30 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Uusmalmi pelasi jalkapallon ohella myös salibandyä pääsarjatasolla. Hän edusti Porvoon Salibandyseuraa, Vantaa Floorball Teamia ja Tikkurilan Tiikereitä. Uusmalmi voitti liigamestaruuden kaudella 2003-2004 VFT:ssa ja kaudella 2004-2005 Tiikereissä.