stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Selamektiini

| --- | --- |

Selamektiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(1R,4S,5'S,6R,6'S,8R,10E,12S,13S,14E,16E,20R,21Z,24S)-6'-sykloheksyyli-24-hydroksi-21-hydroksi-imino-12-[(2R,4S,5S,6S)-5-hydroksi-4-metoksi-6-metyylioksan-2-yyli]oksi-5',11,13,22-tetrametyylispiro[3,7,19-trioksatetrasyklo[15.6.1.14,8.020,24]pentakosa-10,14,16,22-tetraeeni-6,2'-oksaani]-2-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 220119-17-5
ATC-koodi: QP54AA05
PubChem CID: 9578507
Kemialliset tiedot
Kaava: C43H63NO11 
Moolimassa: 769,96
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Topikaalinen
Selamektiini (C43H63NO11) on eläinten, erityisesti koirien ja kissojen hoitoon kehitetty lääke. Sitä käytetään erilaisiin matoihin kuten suolinkaiseen ja hakamatoon. Sitä annetaan loishäätönä myös erilaisiin tauteja levittäviin vektoreihin kuten punkkeihin, täihin, väiveisiin, sydänmatoa aiheuttaviin sääskiin sekä kirppuihin, jopa kirppuallergiaan.
Kyseessä on puolisynteettinen yhdiste, joka luetaan avermektiiniluokkaan.
Aine annostellaan iholle, mieluimmin niskaan, jota hoidettava eläin ei pääse nuolemaan. Hoito voidaan toistaa esimerkiksi kuukauden välein tarpeen vaatiessa. Riippuen taudinkuvasta tarvitaan tavallisesti myös muuta hoitoa kuten antibiootteja, kortisonia ja mekaanista hoitoa eli esimerkiksi harjausta, kampausta ja eläimen ulkoista tarkastelua päivittäin.
Aine tunnetaan kauppanimillä Stronghold ja Revolution. Ainetta saa myydä muun muassa Suomessa eläinlääkärin reseptillä.
Selahattin Demirtaş

| Selahattin Demirtaş |
| --- | --- |
 Selahattin Demirtaş vuonna 2013.
Kansan demokraattisen puolueen puheenjohtaja
 22. kesäkuuta 2014 –  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1973 (ikä 51) Palu, Elazığin maakunta
Tiedot
Puolue:  Kansan demokraattisen puolue
Selahattin Demirtaş (s. 10. huhtikuuta 1973 Palu, Elazığin maakunta) on turkkilainen kurdipoliitikko ja Kansan demokraattisen puolueen (HDP) puheenjohtaja yhdessä Figen Yüksekdağin kanssa. Demirtaş oli ehdolla vuoden 2014 presidentinvaalissa yltäen kolmanneksi noin yhdeksän prosentin äänisaaliilla.
Demirtaşin johdolla HDP tuomitsi heinäkuun 2016 vallankaappausyrityksen heti sen jälkeen ja painotti demokratian tärkeyttä. Lisäksi hän on asettunut näkyvästi presidentti Erdoğanin harjoittamaa politiikkaa vastaan. Demirtaş on julistanut vastustavansa muun muassa Turkin parlamentaarisen järjestelmän korvaamista presidenttijohtoisella järjestelmällä, jota Erdoğan on pitkään tavoitellut ja jossa valta keskittyisi entistä enemmän Erdoğanille. Demirtaş on laajasti tunnettu lempinimellä "kurdien Obama" (Kurdish Obama). Yhdysvaltalainen aikakauslehti Time on nimittänyt hänen työtään haastavimmaksi Turkissa.
Demirtaş tuomittiin syyskuussa 2010 kymmeneksi kuukaudeksi vankilaan hänen tehtyään "propagandaa terroristijärjestölle".. Marraskuussa 2016 Selahattin Demirtaş, Figen Yüksekdağ sekä ainakin kymmenen puolueen jäsentä pidetettiin Turkissa epäiltynä yhteyksistä "terroristiseen propagandaan". Euroopan unionin ulkoministeri Federica Mogherini sanoi pidätyksen jälkeen unionin olevan erittäin huolissaan Turkin kurdimyönteisen puolueen johtajien pidätyksistä ja kutsuneen EU-lähettiläät kokoukseen Ankaraan Turkkiin tapauksen vuoksi. Ranska ilmaisi "vakavan huolensa" Turkin kohdistamista pidätyksistä kurditaustaisiin kansanedustajiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selahattin Demirtaş Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Selahattin Demirtaş
Käännös suomeksi
Andy Roxburgh

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Andrew Roxburgh
Syntymäaika: 1. elokuuta 1943 (ikä 81)
Syntymäpaikka: Glasgow, Skotlanti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1961–1963 1963–1965 1965–1969 1969–1972 1972–1975 |  Queens Park FC  East Stirlingshire FC  Partick Thistle FC  Falkirk FC  Clydebank FC | 19 (10) 33 (11) 49 (19) 56 (26) 44 (12) |
Valmennusura
1975–1986 1986–1993:  Skotlannin juniorimaaj.  Skotlannin maajoukkue
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Andy Roxburgh, OBE (s. 1. elokuuta 1943) on skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän työskentelee Aasian jalkapalloliiton teknisenä johtajana.
Hänet lyötiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) vuonna 1993.
Ura pelaajana

Roxburgh edusti omalla pelaajaurallaan pieni skottiseuroja. Hän aloitti uransa Queens Parkissa vuonna 1961 ja jätti pelikentät 32-vuotiaana 1975 Clydebankin pelaajana.
Ura valmentajana

Roxburgh jatkoi pelaajauransa jälkeen toimintaa jalkapallon parissa Skotlannin jalkapalloliitossa teknisenä johtajana. Vuosina 1975–1986 hän vastasi myös Skotlannin juniorimaajoukkueiden valmennuksesta ja johdatti alle 19-vuotiaiden maajoukkueen Euroopan mestariksi Suomessa 1982 pelatuissa Euroopan-mestaruuskisoissa.
Heinäkuussa 1986 Roxburgh nousi Skotlannin maajoukkueen peräsimeen Alex Fergusonin siirryttyä Manchester Unitediin. Hänen johdollaan Skotlanti selvisi MM-kisoihin 1990 ja EM-kisoihin 1992. Molemmissa turnauksissa tie katkesi jo ensimmäiselle kierrokselle. Vuonna 1990 hänet valittiin kuitenkin Skotlannin vuoden valmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1993 Skotlannin jäätyä rannalle MM-kisoista 1994.
Roxburgh siirtyi vuonna 1994 UEFA:n palvelukseen ja on työskennellyt teknisenä johtajana. Aiemmin hän on toiminut myös opettajana, kuten apulaisvalmentajansa Craig Brown.
Marraskuussa 2012 Roxburghista tuli MLS-liigass pelaavan Red Bull New Yorkin urheilutoimenjohtaja. Hän jätti seuran kaksivuotisen työrupeaman jälkeen vuoden 2014 lopussa. Kokenut skotlantilainen ei jäänyt kuitenkaan eläkkeelle, vaan aloitti maaliskuussa 2015 Aasian jalkapalloliiton teknisenä johtajana.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

U19 Euroopan mestaruus: 1982
MM-1.kierros: 1990
EM-1.kierros: 1992
Aiheesta muualla

Profile
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Alex Ferguson | Skotlannin maajoukkueen päävalmentaja 1986–1993 | Seuraaja: Craig Brown |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Graeme Souness | Skotlannin vuoden valmentaja 1990 | Seuraaja: Alex Totten |
Septicflesh

| Septicflesh |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1990–2003, 2007–
Tyylilaji:  sinfoninen death metal, goottimetalli, blackened death metal
Kotipaikka:  Ateena, Kreikka
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Sotiris Vayenas, kitara, laulu, kosketinsoitin   Spiros Antoniou, bassokitara, laulu   Christos Antoniou, kitara, musiikkisamplet   Kerim ”Krimh” Lechner, rummut  
Levy-yhtiö:  Season of Mist, 2010–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Septicflesh (aik. Septic Flesh) on kreikkalainen death metal -yhtye. Se perustettiin Ateenassa vuonna 1990. Albumeilla The Ophidian Wheel (1997) ja A Fallen Temple (1998) vieraili myös laulaja Natalie Rassoulis. Septicflesh hajosi lokakuussa 2003.
Vuonna 2007 Septicflesh kokosi rivinsä uudelleen ja nauhoitti kuudennen albuminsa Communion, joka julkaistiin huhtikuussa 2008. Communion -levyn jälkeen bändin nimi on kirjoitettu yhteen Septicflesh.
Yhtyeen viimeisin studioalbumi, Modern Primitive, julkaistiin vuonna 2022.
Jäsenet

Sotiris Vayenas – kitara, laulu, kosketinsoitin (1990–2003, 2007–)
Spiros "Seth" Antoniou (a.k.a. Seth Siro Anton) – murinalaulu, bassokitara (1990–2003, 2007–)
Christos Antoniou – kitara, orkestraatio, musiikkisamplet (1990–2003, 2007–)
Kerim "Krimh" Lechner - rummut, lyömäsoittimet (2014-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Fotis Benardo – rummut, lyömäsoittimet (2003, 2007–2014)
Akis "Lethe" Kapranos – rummut (1990–2003)
Kostas Savvidis – rummut (1997–1998)
George "Magus Wampyr Daoloth" Zaharopoulos – kosketinsoitin (2001–2003)
Alexander Haritakis – kitara (2003)
Bob Katsionis – kosketinsoitin (2003)
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Mystic Places of Dawn (1994)  Esoptron (1995)  The Ophidian Wheel (1997)  A Fallen Temple (1998)  Revolution DNA (1999)  Sumerian Daemons (2003)  Communion (2008)  A Great Mass (2011)  Titan (2014)  Codex Omega (2017)  Modern Primitive (2022) Kokoelma-albumit Forgotten Paths (1999) :  EP:t Temple of the Lost Race (1991)  The Eldest Cosmonaut (1998) Demot Forgotten Path (1991)  Morpheus Awakes (1993) Singlet The Vampire from Nazareth (2010)  Order of Dracul (2014) Musiikkivideot The Eldest Cosmonaut (1998)  Prometheus (2015)  Portrait of a Headless Man (2017)  Martyr (2018)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu
Shazahn Padamsee

Shazahn Padamsee vuonna 2012.
Shazahn Padamsee (s. 18. lokakuuta 1987) on intialainen elokuva- ja teatterinäyttelijä, joka on työskennellyt myös mallina. Hän on näyttelijä Alyque Padamseen ja Sharon Prabhakarin tytär. Näyteltyään ensin teatterissa Padamsee teki elokuvadebyyttinsä hindinkielisessä draamakomediassa Rocket Singh: Salesman of the Year vuonna 2009. Seuraavana vuonna hän näytteli kahdessa eteläintialaisessa elokuvassa; tamilinkielisessä romanttisessa musikaalissa Kanimozhi ja telugunkielisessä romanttisessa draamassa Orange. Hänen seuraavat elokuvansa olivat hindinkieliset komediat Dil Toh Baccha Hai Ji ja Housefull 2, jotka olivat kaupallisia menestyksiä.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Kieli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Rocket Singh: Salesman of the Year | Sherena | Hindi |
| 2010 | Kanimozhi | Anu | Tamili |
| 2010 | Orange | Rooba | Telugu |
| 2011 | Dil Toh Baccha Hai Ji | June Pinto | Hindi |
| 2012 | Housefull 2 | Parul Patel | Hindi |
| 2013 | Masala | Meenakshi | Telugu |
| 2015 | Solid Patels | Hetal Joshi | Hindi |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shazahn Padamsee Wikimedia Commonsissa
Shazahn Padamsee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Simo Joutsiniemi

Simo Joutsiniemi (1. marraskuuta 1818 Kangasala – 3. joulukuuta 1902 Kangasala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Joutsiniemen vanhemmat olivat Henrik Kerppola ja Johanna Tuomaantytär Kerppola ja puoliso Kustaava Cavén. Joutsiniemi oli itse kouluja käymätön, mutta kansakoulujen perustamista kotikunnassaan näkyvästi ajanut maanviljelijä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Satakunnan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1867 ja niillä jäsen kirkkolaki- ja säädyn yksityisessä valitusvaliokunnassa. Hän teki anomuksen suomenkielisestä sokeainkoulusta ja  pappissäädyssä tehtiin samanlainen esitys. Sokeainkoulu perustettiinkin Kuopioon vuonna 1871.
Sibeliustalo

| Sibeliustalo |
| --- | --- |
 Sibeliustalo
Osoite:  Ankkurikatu 7, 15140 Lahti
Sijainti:  Ankkuri, Lahti
Rakennustyyppi:  konserttitalo
Valmistumisvuosi:  2000
Suunnittelija:  Hannu Tikka ja Kimmo Lintula
Rakennuttaja:  Lahden kaupunki
Omistaja:  Lahden kaupunki
Haltija:  Lahden Sibeliustalo Oy
Käyttäjä:  Sinfonia Lahti, Lahden kansainvälinen urkuviikko
Runkorakenne:  puu
Julkisivumateriaali:  tiili, lasi
Tilavuus:  n. 90 000 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sibeliustalo on konsertti- ja kongressikeskus Lahdessa Ankkurin kaupunginosassa Vesijärven rannalla. Sibeliustalo on nimetty säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan.
Yleistä

Vuoden 2000 keväällä valmistunut rakennuskokonaisuus koostuu neljästä osasta: suuresta salista, saneeratusta ja punatiilisestä entisestä puusepäntehtaasta, kongressisiivestä ja suuresta Metsähalli-lämpiöstä. Pääsalin ulkopinta on lasia, joten pääsalin vaaleita puisia seinärakenteita voi katsella myös ulkoa.
Uusien osien kantavien rakenteiden materiaali on puu, ja talolle saatiin tukea osana merkittävää puuarkkitehtuurina. Talon ovat suunnitelleet Hannu Tikka ja Kimmo Lintula. Akustiikan on suunnitellut amerikkalainen Russel Johnson ja Artec Consultants Inc.
Tiilinen osa on vuosina 1907–1908 rakennettu Lahden vanhin säilynyt teollinen rakennus. Alun perin rakennus toimi sulfaattiselluloosatehtaana kapteeni August Fellmanin omistaman Lahden Höyrysaha Osakeyhtiön yhteydessä. Useaan otteeseen laajennetussa rakennuksessa ovat toimineet myös lasitehdas, puujauho-, puusepän- ja puutalotehdas. Sibeliustalon sisäänkäynnin tiilinen osuus on jäännös alkuperäisestä rakennuksesta.
Australialainen lehti The Sydney Morning Herald valitsi vuonna 2009 Sibelius-talon yhdeksi kymmenestä maailman parhaasta konserttitalosta. Sibeliustalo sisältyi myös The Guardianin kymmenen parhaan konserttitalon listaan vuonna 2015, ja The Wall Street Journalin nimeämien Euroopan viiden parhaimman konserttisalin joukkoon.
Yleistä > Johto

Sibeliustalon johtajina ovat toimineet:
1999–2010 filosofian tohtori Antti Vihinen
2011–2015 oikeustieteen maisteri Taneli Tuomaala
Vuoden 2015 marraskuussa uutisoitiin Sibeliustalon ja Lahden messujen toiminnan yhdistämisestä. Tavoitteena on myynnin ja markkinoinnin yhdistäminen, yhtiöiden vahvistaminen ja synergia. Uudeksi yhdistyneiden tapahtumatalojen toimitusjohtajaksi valittiin  tammikuussa 2016 Emilia Mäki.
Tilaisuuksia

Sibeliustalossa järjestettiin EU-maiden epävirallinen huippukokous Suomen EU-puheenjohtajuuskaudella lokakuussa 2006.
Lahden kansainvälinen urkuviikko järjestetään Ristinkirkon lisäksi osaksi Sibeliustalolla. Sibeliustalolle on hankittu tätä varten ranskalaisromanttista tyyliä edustavat urut, jotka otettiin käyttöön vuonna 2007. Sibeliustalo on Sinfonia Lahden kotisali.
Eduskuntavaalien 2011 ääntenlaskentailtana Sibeliustalossa järjestettiin kantahämäläistyyppisetselvennä vaalivalvojaiset, jossa mukana olivat kaikki eduskuntapuolueet.
Kesäkuussa 2014 Sibeliustalossa järjestettiin kokoomuksen puoluekokous, jossa valittiin kokoomuksen puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sibeliustalo Wikimedia Commonsissa
Puu 3/2000-lehti: Sibeliustalon syntyhistoria[vanhentunut linkki]
Kommersant: Vladimir Putin Wins the Dinner (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lahtiguide: Sibeliustalo (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Pääsisäänkäynti
Pääsali
Ankkuri (sanomalehti)

| Ankkuri |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  ilmaisjakelulehti
Julkaisija:  Poiju Julkaisut Oy
Levikki:  46 600 kpl
Perustettu:  2006
Päätoimittaja:  Petri Piipari
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kotka
Kotimaa:   Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  keskiviikko ja lauantai
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ankkuri-lehden toimituksen tilat osoitteessa Kymenlaaksonkatu 4.
Kaupunkilehti Ankkuri on kotkalainen ilmaisjakelulehti, joka ilmestyy keskiviikkoisin ja lauantaisin. Lehti jaetaan kotitalouksiin Kotkassa, Haminassa, Virolahdella, Miehikkälässä, Pyhtäällä ja Loviisassa. Ankkurin jakelulevikki on 46 600 kappaletta ja se on Kaupunkilehtien liiton jäsen.
Historia

Lehti muodostettiin yhdistämällä kaksi Kotkassa ilmestynyttä ilmaisjakelulehteä, Kotkansilmä ja Poiju Ankkuriksi vuonna 2006. Lehden verkkopalvelu uudistui 26. kesäkuuta 2008. Ankkuri ja Kaupunkilehti Pohjois-Kymenlaakso / (PK-lehti) ovat tehneet yhteisiä suurnumeroisempia lehtiä koko Kymenlaakson alueella.
Aiheesta muualla

Ankkurin kotisivu
Kymenlaakson sanomalehdet
Tilattavat sanomalehdet
 Elimäen Sanomat  ·  Iitinseutu  ·  Kymen Sanomat  ·  Kouvolan Sanomat  ·  Keskilaakso  ·  Kaakonkulma  ·  Valkealan Sanomat

Ilmaisjakelulehdet
 Ankkuri  ·  Karhulalainen  ·  Reimari  ·  PK-lehti  ·  Vartti Kouvola


Lopetetut sanomalehdet
 Eteenpäin  ·  Etelä-Suomi  ·  Hiiohoi!  ·  Kaupunkilehti Seiska  ·  Kotkan Sanomat  ·  Kotkansilmä  ·  Kymen Sanomat  ·  Poiju  ·  Viikko-Eteenpäin
Satu Mäkinen

Satu-Riitta Ala-Harja (aik. Satu Mäkinen, s. 1967) on suomalainen entinen missi ja malli ja nykyinen evankelista ja filosofian tohtori.
Eteläpohjalainen Ala-Harja aloitti mallin työt 16-vuotiaana ja menestyi hyvin Jaana-naistenlehden ”supermallikilpailussa”. Vuonna 1985 hän voitti Suomen mallikunigattaren tittelin. Samana vuonna hänelle tarjottiin  sopimusta pariisilaiseen mallitoimistoon. Ala-Harja kuitenkin kieltäytyi sopimuksesta perustellen, ettei hän halua keskeyttää lukio-opintojaan. Hänet valittiin vuoden 1986 Suomen Neidoksi ja lähetettiin sitten Miss Maailma -kilpailuun, jossa hän karsiutui täpärästi semifinaalista. Hän oli kuitenkin yksi valokuvaajien suosikkiehdokkaista yhdessä Miss USA Halle Berryn kanssa.
Ala-Harja oli yksi eniten käytetyistä malleista Suomessa 1980-luvulla. 1990-luvulla hän perusti perheen ja suoritti sairaanhoitajakoulutuksensa jatkoksi maisterin tutkinnon Turun yliopistossa. Keväällä 2014 hän väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistossa aiheenaan monikulttuurinen mentorointi sairaanhoidon opiskelussa. Hän on työskennellyt terveydenhuolto- ja korkeakoulusektoreilla eri tehtävissä. Tutkijan uran sijasta hän ryhtyi evankelistaksi vuonna 2015 tultuaan uskoon 1990-luvulla ja saatuaan koulutusta Perheniemen evankelisessa opistossa.
Mäkisen nimellä hän on julkaissut omakustanteena muistelmat Jumalan kutsu ja koulu – Herran kohtaamisia ja mietelmiä ' sekä kirjan Pimeydestä valoon – helvetin porteilta Taivastielle (2020).
Ala-Harjan äiti on entinen Kokoomuksen kansanedustaja, lääkintöneuvos Kirsti Ala-Harja.
Simo Ylinen

Simo Ylinen (Winkiä, Wingiä) (15. heinäkuuta 1765 Längelmäki – 8. helmikuuta 1829 Längelmäki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen, herastuomari Simo Ylisen eli Winkiän vanhemmat olivat Jöran Simonpoika Ylinen ja Valpuri (Walborg) Juhanantytär ja puoliso Anna Mikkelintytär (k. 1816). Längelmäen Vinkiän kylän Ylinen edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Ylä-Sääksmäen kihlakuntaa. Ylinen oli ollut valtiopäiväedustaja jo Ruotsin säätyvaltiopäivillä.
Alain Resnais

Alain Resnais vuoden 1998 César-palkintoseremoniassa Ariane Ascariden, Juliette Binochen ja Agnès Jaouin kanssa.
Alain Resnais [alɛ̃ ʁɛnɛ] (3. kesäkuuta 1922 Vannes – 1. maaliskuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, jonka 1950- ja 1960-lukujen teokset luokitellaan yleensä niin sanottuun ranskalaiseen uuteen aaltoon kuuluviksi. Pitkästä ja monivaiheisesta urastaan huolimatta Resnais tunnetaan ennen muuta kolmesta varhaisesta elokuvastaan: Yö ja usva (1955), Hiroshima, rakastettuni (1959) ja Viime vuonna Marienbadissa (1961).
Ura

Resnais’n pohjakoulutus jäi vähäiseksi. Hän oli intohimoisen kiinnostunut valokuvaamisesta ja sarjakuvista, ja kuvasi 14-vuotiaana 8-millisille kaitafilmeille ensimmäiset lyhytelokuvansa. Valmistuttuaan elokuvakoulusta (L’Institut des hautes études cinématographiques) 1940-luvulla Resnais teki useita lyhytelokuvia. Näitä ovat muun muassa Guernica (1950), joka perustuu Pablo Picasson samannimiseen maalaukseen Espanjan sisällissodasta, ja etenkin tyylillisesti loistavana pidetty Yö ja usva (1955), joka on ensimmäisiä juutalaisten holokaustia ja natsien keskitysleirejä käsitteleviä elokuvia.
Kuuluisimmat Resnais’n elokuvat käsittelevät uudella tavalla ja modernia tekniikkaa hyödyntäen muistin subjektiivisuutta ja todellisuuden monimerkityksellisyyttä. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa Hiroshima, rakastettuni (1959) on romanttinen draama nuoresta sodanjälkeiseen Hiroshimaan matkustavasta ranskalaisnaisesta ja japanilaisesta arkkitehdista. Takaumat naisen menneisyyteen saksalaisten miehittämässä sodanaikaisessa Ranskassa ovat elokuvassa olennaisia. Elokuva oli menestys, ja Resnais sai sen ansiosta kansainvälistä mainetta.
Resnais’n toinen pitkä elokuva Viime vuonna Marienbadissa (1961), jonka käsikirjoituksen Resnais teki yhteistyössä Alain Robbe-Grilletin kanssa, on rakenteeltaan ja juoneltaan vielä ”vaikeampi”. Elokuvassa mies kohtaa naisen vanhanaikaisessa lomanviettopaikassa yrittäen vakuuttaa tämän siitä, että he ovat tavanneet aiemminkin. Jää epäselväksi, mitä näiden kahden menneisyydessä todella on tapahtunut. Useita kohtauksia esitetään erilaisina versioina, eikä mikään niistä osoittaudu muita todemmaksi. Menneisyys rakentuu vain muistissa, ja muisti on epävarma.
Resnais oli Ranskan uuden aallon ohjaajien (sellaisten kuin François Truffaut ja Jean-Luc Godard) aikalainen, vaikka ei liikkeeseen varsinaisesti kuulunutkaan. Resnais kuului pikemminkin ”vasemman rannan” modernismiin sitoutuneisiin älykköihin, joita olivat muun muassa Agnès Varda ja Jacques Demy ja jotka saivat varsin vähän vaikutteita amerikkalaisesta elokuvasta.
Resnais teki elokuvia 1970-luvun loppuun saakka saavuttaen suhteellista menestystä, mutta 1980-luvulla hänen elokuvansa epäonnistuivat kaupallisesti. Vasta elokuva Smoking/No Smoking (1993) menestyi kohtuullisesti.
Yhteistyökumppanit

Anatole Dauman ja Argos Films tuottivat monet Resnais’n elokuvista. Hän teki yhteistyötä myös kirjailijoiden Raymond Queneayn, Alain Robbe-Grillet’n ja Marguerite Duras’n kanssa.
Palkinnot

Jean Vigo -palkinto vuosina 1954 ja 1956
Hopeinen leijona Venetsian elokuvafestivaaleilla vuonna 2006 elokuvasta Coeurs.
Merkitys

Koko Resnais’n tuotannon yhteinen teema on aika, muistojen ylivalta ja muistojen moniselitteisyys. Tässä mielessä Resnais’ta on verrattu Henri Bergsonin filosofiaan ja Marcel Proustin romaaneihin. Resnais pyrki siten kuvaamaan inhimillisen ajattelutavan monimutkaisuutta ja sen sisäistä logiikkaa.