stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moottoriöljy
Laatuluokitukset

API-luokitus (American Petroleum Institute) ilmaisee myös millaiselle moottorille öljy on tarkoitettu. Öljytölkin kyljessä saattaa lukea esimerkiksi API SJ/CC. S-kirjain ilmoittaa sopivuuden bensiinimoottorille, ja vinoviivan jälkeen tuleva C ilmoittaa sopivuuden diesel-moottoreille. S:ää seuraava J-kirjain ilmoittaa öljyn laadun: mitä kauempana aakkosissa kirjain on, sitä vaativammat moottoritestit öljy on läpäissyt ja sitä laadukkaampaa öljy on (samoin myös C:tä seuraava kirjain). API-luokitus ilmoittaa vain moottoriöljyn laadun lähtötason, eli öljy voi ylittääkin moottoritestin vaatimukset. API-luokitus on taaksepäin yhteensopiva, eli korkeamman luokituksen öljyä voi käyttää alempaa luokitusta vaativassa moottorissa.
Laatuluokitukset > Bensiinimoottoriöljyt

SA (Vanhentunut): Ei lainkaan lisäaineita, ei sovellu vuoden 1930 jälkeen valmistettuihin bensiinimoottoreihin
SB (Vanhentunut): Ei sovellu vuoden 1951 jälkeen valmistettuihin bensiinimoottoreihin
SC (Vanhentunut): Ei sovellu vuoden 1967 jälkeen valmistettuihin bensiinimoottoreihin
SD (Vanhentunut): Ei sovellu vuoden 1971 jälkeen valmistettuihin bensiinimoottoreihin
SE (Vanhentunut): Vuosimallia 1972-1979 olevien bensiinimoottoreiden tyypillinen käyttöluokka
SF (Vanhentunut): Puhtaanapito- ja kulumisenesto-ominaisuudet paremmat kuin SE-luokassa. Vuosimallia 1980-1988 olevien bensiinimoottoreiden laatuvaatimus
SG (Vanhentunut): Aiempaa parempia puhtaanapito-, lietteenesto-, käyttöikä- ja kulumisenesto-ominaisuuksia vaativa luokka. Useimpien moottorinvalmistajien laatuvaatimuksena vuodesta 1989 alkaen
SH (Vanhentunut): Otettiin käyttöön 1993. Testeiltään ja rajoiltaan sama kuin SG, mutta testien suoritustapa on vaativampi
SJ (Käytössä): 1996 käyttöönotettu luokitus, joka on kehitetty moottoreiden entistä tiukempien päästö- ja suorituskykyvaatimuksien mukaiseksi
SL (Käytössä): 2001 käyttöönotettu luokitus, jossa otetaan huomioon kolme suorituskykyvaatimusta; parempi polttoainetalous, parempi suoja päästöjä vähentäville osille, halu saada aikaan moottoriöljyjä, jotka tarjoavat mahdollisuuden pidempään käyttöikään. Uudet testit ja testirajat ovat merkittävästi vaativammat kuin SJ-luokituksessa
SM (Käytössä): Vuonna 2004 esitelty luokitus, joka parantaa hapettumisenkestoa, liansitomiskykyä, kulumissuojaa ja alhaisten lämpötilojen suorituskykyä koko moottoriöljyn elinkaaren aikana.
SN (Käytössä): Vuonna 2010 esitelty laatuluokitus, joka parantaa tiivisteyhteensopivuutta, mäntien suojaa karstoittumista vastaan korkeissa lämpötiloissa ja parantaa mustan lietteen kesto-ominaisuuksia. Tuloksena alhaisempi polttoaineenkulutus, parempi turboahtimen suojaus, yhteensopivuus päästöjärjestelmien kanssa ja etanolipolttoaineen (max 85%) kanssa.
Laatuluokitukset > Dieselmoottoriöljyt

CA (Vanhentunut): Ei sovellu vuoden 1959 jälkeen valmistettuihin dieselmoottoreihin
CB (Vanhentunut): Ei sovellu vuoden 1961 jälkeen valmistettuihin dieselmoottoreihin
CC (Vanhentunut): Käyttö on tyypillistä kevyesti ahdetuille ja ahtamattomille dieselmoottoreille, jotka toimivat keski-raskaissa olosuhteissa. Ei sovellu vuoden 1990 jälkeen valmistettuihin dieselmoottoreihin
CD (Vanhentunut): Käyttö on tyypillistä ahdetuille dieselmoottoreille, jotka toimivat suurilla nopeuksilla ja suurilla tehoilla ja vaativat öljyltä erittäin hyvää kulumisen- ja karstoittumisenestokykyä
CD-II (Vanhentunut): Kaksitahtisille dieselmoottoreille
CE (Vanhentunut): Käyttö on tyypillistä voimakkaasti ahdetuille ja erittäin raskaasti kuormitetuille dieselmoottoreille
CF-4 (Vanhentunut): 1990 esitelty CE:n korvaava, parannettu luokitus
CF-2 (Käytössä): 1994 esitelty luokitus kaksitahtidieseleille, korvaa CD-II:n
CF (Käytössä): 1994 esitelty, esikammiodieselmoottoreille tarkoitettu luokitus, korvaa CD-luokituksen
CG-4 (Vanhentunut): Amerikkalaisille raskaan kaluston dieseleille tarkoitettu luokka
CH-4 (Käytössä): Raskaan kaluston luokitus vuoden 1998 päästöstandardit täyttäville öljyille, jotka on tarkoitettu rikittömällä tai vähärikkisellä polttoaineella toimiviin dieselmoottoreihin
CI-4 (Käytössä): 2002 esitelty luokitus, nopeakäyntisiin nelitahtisiin dieselmoottoreihin ERG-venttiilillä vuoden 2004 päästöstandardeja varten
CJ-4 (Käytössä): 2006 esitelty luokitus, vuoden 2007 päästöstandardeihin, eli hiukkassuodattimella tai muulla pakokaasujen jälkikäsittelyllä varustettuihin ajoneuvoihin.
Laatuluokitukset > Perusöljyn luokitukset

Group I: Rikkipitoisuus suurempi kuin 0,03 % ja/tai kylläisyys alle 90 %; Viskositeetti-indeksi: 80-119 (Alhainen jalostusaste, käyttö vähän vaativissa kohteissa)
Group II: Rikkipitoisuus 0,03 % tai alhaisempi ja kylläisyys 90 % tai suurempi;  Viskositeetti-indeksi: 80-119 (Hyvät haihtuvuus- ja hapettumisominaisuudet, välttävät kylmä- ja paineenkesto-ominaisuudet, yleinen yksiasteisissa mineraaliöljyissä)
Group III: Rikkipitoisuus 0,03 % tai alhaisempi ja kylläisyys 90 % tai suurempi;  Viskositeetti-indeksi: 120 tai suurempi (Hyvät perusominaisuudet ja parhaat perusöljyt voivat olla Group IV-tasoisia, ryhmään kuuluvat esimerkiksi krakatut perusöljyt)
Group IV: Kaikki polyalfaolefiinit (PAO) (Erittäin tasalaatuinen ja täysin keinotekoisesti tuotettu perusöljy, erinomaiset ominaisuudet laaja-alaisesti voiteluun liittyen)
Group V: Kaikki mitkä eivät sovi ryhmiin I-IV (esimerkiksi ei-PAO -pohjaiset synteettiset perusöljyt: diesterit, polyesterit, naftaliinit - tavallinen käyttö moottoriöljyn lisäaineistuksessa).
Laatuluokitukset > ACEA-laatuluokitukset

ACEA-luokitus (European Automobile Manufacturers Association) ilmoittaa, millaisiin käyttöolosuhteisiin öljy on suunniteltu. A-luokka on bensiinimoottoreille, B-luokka dieselmoottoreille, C-luokka katalysaattori- ja hiukkassuodattimilla varustetuille henkilöautoille ja E-luokka raskaalle kalustolle. Kirjaimen jälkeen tuleva numero ilmaisee, miten raskaaseen käyttöön öljy on suunniteltu. Mitä suurempi numero, sitä raskaampaan käyttöön öljy on. ACEA-luokitus on API-luokitusta vaativampi, eurooppalaisten autonvalmistajien järjestön oma luokitus.
Laatuluokitukset > ACEA-laatuluokitukset > ACEA A/B -luokat; bensiini- ja dieselmoottoriöljyt

A1/B1: Alhaisen viskositeetin ja kitkan öljy, tarkoitettu pidennetyille vaihtoväleille bensiinimoottoreille sekä kevyeen dieselkalustoon.
A3/B3: Ympärivuotiseen käyttöön ja/tai vaikeisiin olosuhteisiin valmistajan ohjeiden mukaisesti, tarkoitettu pidennetyille vaihtoväleille suorituskykyisille bensiinimoottoreille sekä kevyeen dieselkalustoon.
A3/B4: Suorituskykyisiin bensiinimoottoreihin ja suoraruiskutus-dieselmoottoreihin. Voidaan käyttää autoissa, joissa vaatimus on A3/B3.
A5/B5: Alhaisen viskositeetin ja kitkan öljy, tarkoitettu pidennetyille vaihtoväleille suorituskykyisiin bensiinimoottoreihin sekä kevyeen dieselkalustoon, voidaan käyttää myös A1/B1-luokituksen tilalla.
Laatuluokitukset > ACEA-laatuluokitukset > ACEA C-luokka; kolmitoimikatalysaattorilla ja hiukkassuodattimella varustettuihin ajoneuvoihin

C1: Korkean suorituskyvyn bensiinimoottoreihin ja kevyeen dieselkalustoon, öljyllä alhainen viskositeetti ja kitka, HTHS-viskositeetti vähintään 2,9 cP, sekä alhainen tuhka-, rikki- ja fosforipitoisuus (Low-SAPS).
C2: Korkean suorituskyvyn bensiinimoottoreihin ja kevyeen dieselkalustoon, öljyllä alhainen viskositeetti ja kitka, HTHS-viskositeetti vähintään 2,9 cP.
C3: Korkean suorituskyvyn bensiinimoottoreihin ja kevyeen dieselkalustoon, öljyllä alhainen viskositeetti ja kitka, HTHS-viskositeetti vähintään 3,5 cP.
C4: Korkean suorituskyvyn bensiinimoottoreihin ja kevyeen dieselkalustoon, öljyllä alhainen viskositeetti ja kitka, HTHS-viskositeetti vähintään 3,5 cP, sekä alhainen tuhka-, rikki- ja fosforipitoisuus (Low-SAPS).
Laatuluokitukset > ACEA-laatuluokitukset > ACEA E-luokka; raskaan kaluston dieselmoottoriöljyt

E4: Sopivaa moottoreihin ilman hiukkassuodatinta, sopii joihinkin EGR- ja SCR-järjestelmillä varustettuihin moottoreihin valmistajan ohjeiden mukaisesti.
E6: Yhteensopiva EGR-järjestelmällä varustettujen moottorien kanssa, myös hiukkassuodattimien kanssa, sekä SCR-järjestelmän kanssa. Tarkoitettu käytettäväksi matalan rikkipitoisuuden omaavan dieselpolttoaineen kanssa.
E7: Sopivaa moottoreille ilman hiukkassuodatinta ja useimmille EGR- ja SCR-järjestelmillä varustetuille moottoreille.
E9: Sopii moottoreille ilman hiukkassuodatinta tai sen kanssa, ja useimmille EGR- ja SCR-järjestelmillä varustetuille moottoreille. Suositellaan kuitenkin käytettäväksi hiukkassuodatinmoottorissa ja matalan rikkipitoisuuden omaavan dieselpolttoaineen kanssa.
Moottoriöljyn valmistus

Naantalin voiteluainetehdas on Naantalissa sijaitseva, vuonna 1957 perustettu Pohjoismaiden suurin, muun muassa moottoriöljyä valmistava tehdas. Tehtaan omistaa Exxon Mobil Finland Oy Ab, joka on maailman suurimman öljyn tuottajan ja myyjän Exxon Mobil Corporationin tytäryhtiö.
Musta liete

Musta liete syntyy, kun palolämpötila on > 1 400 °C. Silloin syntyy enemmän typen oksideja (NOx), jotka aiheuttavat moottoriöljyn hapettumista ja näin edesauttavat öljyn paksuuntumista. Typen oksidit ja vesi muodostavat seoksen, josta kehittyy typpihappoa. Tämä aiheuttaa moottoriöljyn paksuuntumisen ja lopputuotteena syntyy mustaa lietettä. Musta liete on siis paksuuntuneen moottoriöljyn äärimmäinen muoto.
Musta liete voi tukkia voiteluainekanavia tai koko imusiivilän, mistä aiheutuu moottorivaurio. Musta liete pitää puhdistaa ensin käsin ja sitten huuhtelemalla moottori erityisillä puhdistusaineilla.
Mustan lietteen syntyyn voivat johtaa liian pitkiksi venyneet öljyn vaihtovälit tai liian alhainen öljyn määrä. Moottoria ja öljyä rasittava ajotapa, eli hyvin pitkät joutokäynnin tai täyden kuormituksen jaksot, voivat myös paksuunnuttaa moottoriöljyä ja saada aikaan mustaa lietettä. Muita vaikuttavia tekijöitä ovat väärä polttoaine- tai öljylaatu, männänrenkaiden huono kunto, veden kondensoituminen moottoriöljyyn sekä vaikeat ilmasto-olosuhteet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
API
ACEA
Neste voiteluaineet
Mobil, voiteluainesuositukset
Neste, Voiteluainesuositukset
Shell, Voiteluainesuositukset
Teboil, Voiteluainesuositukset
Loimijoen valuma-alue

Loimijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.9) on Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 138,36 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,74 %. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä valuma-alueen, jonka laskujoki Loimijoki yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Valuma-alueella on yli 195 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea.
Seuraavassa on esitetty kooste valuma-alueen vesistöistä ja niiden yhteydestä toisiinsa. Esittelyn päälähteenä on valtionhallinnon vesistöalueiden SYKE-tietokanta. Tekstissä olevien linkkien takaa löytää asian perustelevat lähteet.
Vesistöaluejako

Loimijoen valuma-alue jakautuu yhdeksään toisen jakovaiheen osa-alueeseen ja useaan kolmannen jakovaiheen alueeseen, jotka luetellaan alempana. Toisen jakovaiheen alueet ja valuma-alueet on kirjoitettu esiintymisjärjestyksessä sisennetyssä luettelossa, jossa oikealle sisentäminen tarkoittaa laskemista yllä olevaan vasemmalle jätettyyn alueeseen. Samalla tasolla olevat laskevat samaan alueeseen.
Loimijoen alaosan alue (35.91)
Punkalaitumenjoen valuma-alue (35.94)
Kourajoen valuma-alue (35.95)
Loimijoen yläosan alue (35.92)
Niinijoen valuma-alue (35.99)
Kojonjoen valuma-alue (35.96)
Jänhijoen valuma-alue (35.97)
Pyhäjärven alue (35.93)
Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Toisen jakovaiheen Loimijoen alaosan alue (35.91), Loimijoen yläosan alue (35.92) ja Pyhäjärven alue (35.93) on kuvailtu tarkemmin alla, mutta muut toisen jakovaiheen valuma-alueet kuvataan omissa artikkeleissaan.
Pääuoma

Loimijoen valuma-alueen pääuoma on alajuoksulla selvästi Loimijoki. Loimijoki alkaa Pyhäjärvestä, johon liittyy siihen aikaisemmin samaan järveen kuulunut Kuvajärvi. Kuivajärveen laskee kaksi suurempaa jokea Myllyjoki (valuma-alue 275 neliökilometriä) ja Turpoonjoki (252 neliökilometriä). Pääuomaan valitaan jokihaarassa yleensä virtaamaltaan suurempi haara, joten tässäkin pääuomaan otetaan Myllyjoki. Myllyjoki alkaa Pehkijärvestä, johon laskevat Oksjoki (27 neliökilometriä), Vaihijoki (44 neliökilometriä) ja Teuronjoki (116 neliökilometriä). Teuronjoki alkaa Rautijärvestä, johon laskee kolme suurempaa jokea Suojärvenjoki (24 neliökilometriä), Kuorijoki (26 neliökilometriä) ja Kyläsillanjoki (37 neliökilometriä). Pääuoman ylin osuus muodostuu Kyläsillanjoesta ja sen latvavesistä, joita ovat lisäksi esimerkiksi Kylälammi, Salakkajoki, Keskinen, Ylimmäinen, Pörrösaarenjoki, Kanalammi, Kivitokeenoja ja Kanajärvi.
Pääuoman pituus voidaan laskea sen osuuksien ja järvenselkien yhteispituutena. Kun Loimijokeen (114 kilometriä) liittää Pyhäjärven ja Kuivajärven järvenselät Myllyjoen suuhun asti, saadaan alajuoksun pituudeksi 126 kilometriä. Myllyjoen (7,8 kilometriä), Pehkijärven ja Teuronjoen (9,5 kilometriä) kautta Rautijärvelle tulee lisää matkaa 10,6 kilometriä. Kun mittaa kartoista Kyläsillanjokeen päättyviä uomia Kanajärvelle asti, tulee yläjuoksulta lisää 10,6 kilometriä. Pääuoman pituus Kanajärveltä Kokemäenjoelle on noin 159 kilometriä, ja koska tässä ei käsitellä Kanajärveen laskevien ojien osuutta pääuomasta, voidaan pääuoman pituudeksi ilmoittaa yli 160 kilometriä.
Loimijoen sivu-uomia

Loimijoen valuma-alueen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa. Sivu-uomat on kuvailtu tarkemmin taulukon jälkeen kirjoitetussa tekstissä.
| Sivu-uoman nimi   | pääuoman kohta   | Etäisyys Kokemäen- joesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Loimijoki yhtyy Kokemäenjokeen Huittisten Lauhassa.
| Punkalaitumenjoki | Lauttakylä, Huittinen | 4 | 57 | 4 | 435 | 2,2,2,1,1,4 |  |
| Pukinoja | Lauttakylä | 6 |  |  | 33 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Vahaoja | Lauttakylä |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Suittionoja | Jokisivu–Loima | 14 |  |  | 18 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Paukkionoja | Jokisivu | 18 |  |  | 17 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Kourajoki | Katinhäntä | 19 | 45 |  | 229 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Matkusjoki | kirkonkylä | 27 | 11 |  | 65 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Kärväselänjoki | kirkonkylä | 28 |  |  | 42 | 2,2,2,–,–,4 |  |

| Hanhijoki | Mälläinen, Loimaa | 38 | 15 |  | 91 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Salioja | Tammiainen, Loimaa |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Rapakonoja | Vännilä | 40 |  |  | 11 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Niinijoki | Niinijoensuu | 46 | 46 |  | 221 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Kojonjoki | Koskenkylä | 49 | 70 |  | 462 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Kyrönoja | Kesärlä | 52 |  |  | 8 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Kärrynoja | Kesärlä | 53 |  |  | 12 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Petäjoki | Hirvikoski | 61 | 21 |  | 68 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Ypäjoki | Rajalahti, Ypäjä | 76 | 11 |  | 59 | 2,2,2,–,–,4 |  |

| Kuusjoki | Myllynkulma, Ypäjä | 78 | 14 |  | 73 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Suo-oja | Palikkala | 85 |  |  | 10 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Alhonoja | Palikkala | 86 |  |  | 8 | 2,2,2,–,–,4 |  |
| Varsanoja | Varsanoja | 87 |  |  | 12 | 2,2,2,–,–,4 |  |

| Haapajoki | Vaulammi, Jokioinen | 91 | 14 |  | 54 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Jänhijoki | Kirkonkulma | 94 | 27 |  | 201 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Kotkanoja | Jokioinen |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |

| Teerikiimaoja | Vieremä, Forssa |  |  |  |  | 2,2,–,–,–,– |  |
| Kuhalanoja | keskusta | 109 |  |  | 12 | 2,2,2,–,–,4 |  |
Loimijokea on Kuhalanojan kohdalta vielä viisi kilometriä Tammelan Pyhäjärvelle.
Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta , 3 = katsottu SYKE:n VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = luettu SYKE:n HERTTA-verkkopalvelun virtavesien tietokannasta
Vesistöt osa-alueittain

Kunkin Loimijoen valuma-alueen osa on esitelty lähtien liikkeelle laskujoen alajuoksulta ja edeten joenvartta pitkin latvavesiin asti. Samalla tulee esiteltyä yllä olevan taulukon sivujoki lyhyesti. Suluissa olevat luvut tarkoittavat vesistöalueen numerointia, etäisyyttä laskujokensa suistosta tai valuma-alueen pinta-alaa. Muita tietoja voi etsiä joen omasta artikkelista.
Vesistöt osa-alueittain > Loimijoen alaosan alue (35.91)

Loimijoen alaosa on 49 kilometriä pitkä ja sen alue ulottuu joen suistosta Alastaron yläpuolella olevaan Kojonjoen yhtymäkohtaan. Alueen sivuhaarojen valuma-alueilla sijaitsee 22 järveä ja niiden lisäksi muutama tekolampi ja Kiltajärven patoallas.
Vesistöt osa-alueittain > Loimijoen alaosan alue (35.91) > Osa-alueet

Loimijoen alaosa voidaan jakaa alla lueteltuihin pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, josta on jo toisessa jakovaiheessa eroteltu Punkalaitumenjoen valuma-alue (35.94) ja Kourajoen valuma-alue (35.95). Niiden valuma-alueen vesistöjä on käsitelty niiden omissa artikkeleissaan. Yläosan alueen alueet on luetteloitu alajuoksulta yläjuoksulle:
Loimijoen suualue (35.911)
Pukinojan valuma-alue (35.915)
Jokisivun alue (35.912)
Paukkionojan valuma-alue (35.919)
Matkusjoen valuma-alue (35.918)
Rutavan alue (35.913)
Kärväselänjoen valuma-alue (35.917)
Vampulan–Alastaron alue (35.914)
Hanhijoen valuma-alue (35.916)
Vesistöt osa-alueittain > Loimijoen alaosan alue (35.91) > Alajuoksulta yläjuoksulle

Punkalaitumenjoki (4 km, 435 km²) on yli 53 kilometriä pitkä joki, jolla on seitsemän suurempaa sivujokea. Näistä kahdella on 85 km² ja 64 km² suuruiset valuma-alueet. Valuma-alueella on vain kahdeksan järveä, jotka ovat Vehkajärvi, Aukanjärvi, Latvajärvi, Kuulammi, Venäjänlammi, Sammakkolammi, Huhkalanlammi ja Ahvenuslammi. Loimijoen ja punkalaitumenjoen yhtymäkohdassa sijaitsee Huittisten keskustaajama.
Pukinoja (6 km, 35 km²) on 16 kilometriä pitkä oja, joka laskee Punkalaitumenjoen kanssa rinnakkaisesta suunnasta. Sen latvat sijaitsevat Huhtamossa asti. Seuraava Suittioja (14 km, 18 km²) on verrattain lyhyt oja. Paukkionoja (18 km, 20 km²) on 5 kilometriä pitkä oja, joka tuo Suvisuon vettä.
Kourajoki (19 km, 228 km²) on yli 45 kilometriä pitkä joki, jolla on kolme suurempaa sivujokea. Näistä kahdella on 54 km² ja 75 km² suuruiset valuma-alueet. Alueella on kolme pientä järveä, jotka ovat Leppijärvi (itäinen), Leppijärvi (läntinen) ja Lampijärvi.
Matkusjoki (27 km, 67 km²) on 11 kilometriä pitkä joki, joka rajautuu Säkylänharjuun. Niin tekee myös Kärväselänjoki (28 km, 43 km²), joka pienempänä vain 7 kilometriä pitkä. Joet yhtyvät Loimijokeen 400 metrin välein. Noin kilometrin verran yläjuoksulle päin sijaitsee Vampulan kirkonkylällä Sallilankosken voimalaitos, jonka pato muodostaa taakseen Kiltajärven patoaltaan.
Hanhijoki (38 km, 89 km²) on 20 kilometriä pitkä joki, jolla on kaksi suurempaa joenhaaraa. Pohjoinen haara laskee Virttaalta saaden vetensä Virttaankankaalta. Yläjuoksulla haaraa kutsutaan Sepänojaksi ja ennen yhtymäkohtaa taas Virtaojaksi. Eteläinen haara on nimeltään Hanhijoki ja sen lähteenä voidaan pitää Myllylähdettä. Lampi on tosiaan lähde ja se on aikanaan padottu myllyn toiminnan parantamiseksi. Valuma-alueen eteläpuoli päättyy Oripään lentokentälle.
Niinijoki (46 km, 223 km²) on 46 kilometriä pitkä joki, joka laskee Loimijokeen noin 1,5 kilometriä Alastaron yläpuolelle. Sillä on kaksi suurempaa sivuhaaraa, jotka ovat Sulajoki ja Lappijoki. Joen valuma-alue sijaitsee Loimaan sisällä ja sen latvat ulottuvat Kosken rajalle saakka. Siihen kuuluu vain kolme luonnollista järveä: Pappistenjärvi, Pikkujärvi (Loimaa) ja Hevonlinnanjärvi. Loput vesistöt ovat hiekanotossa syntyneitä lampia. Hiukan Niinijoensuusta alavirtaan Loimijoen varressa on Alastaron keskustaajama.
Kojonjoki (myös Koenjoki, Koijoki, (49 km, 446 km²) on 70 kilometriä pitkä joki, joka laskee Loimijoen ala- ja yläosan rajalle noin neljä kilometriä Alastaron kirkolta yläjoelle ja itään. Sillä on yksi suurempi sivuhaara Onkijoki. Siihen kuuluu seitsemän pientä järveä: Ahvenlammi, Halinanlammi, Sokealammi, Raitoonlammi, Valijärvi, Kiipunjärvi ja Koijärvi.
Vesistöt osa-alueittain > Loimijoen yläosan alue (35.92)

Loimijoen yläosan alue on 48 kilometriä pitkä ja se alkaa Alastaron yläpuolelta Kojonjoen yhtymäkohdasta ja päättyy Pyhäjärven luusuaan. Ympäristöhallinnon tietokannan mukaan alueen todellinen päättymiskohta sijaitsee Forssan kaupungilla noin viisi kilometriä alajuoksulle päin luusuasta. Alueella on 35 järveä.
Vesistöt osa-alueittain > Loimijoen yläosan alue (35.92) > Osa-alueet

Loimijoen yläosan alue voidaan jakaa alla lueteltuihin pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, josta on eroteltu pois toisessan jakovaiheessa Jänhijoen valuma-alue (35.97), Kojonjoen valuma-alue (35.96) ja Niinijoen valuma-alue (35.99). Näiden valuma-alueiden vesistöt on käsitelty omissa artikkeleissaan. Yläosan alueen alueet on luetteloitu alajuoksulta yläjuoksulle:
Haitulan alue (35.921)
Kärrynojan valuma-alue (35.928)
Petäjoen valuma-alue (35.927)
Loimaan alue (35.922)
Ypäjoen valuma-alue (35.924)
Kuusjoen valuma-alue (35.926)
Jokioisen alue (35.923)
Haapajoen valuma-alue (35.925)
Vesistöt osa-alueittain > Pyhäjärven alue (35.93)

Pyhäjärven alueen kaksi keskusjärveä ovat Pyhäjärvi ja Kuivajärvi. Pyhäjärven alueeseen ei pohjoisen harjujakson alueelta laske merkittäviä ojia. Idästä laskee Saarensalmen kautta suurin osa Pyhäjärveen tulevasta valumasta, mikä on peräisin Kuivajärvestä. Kuivajärven pohjoispuolen vedet laskevat järveen Myllyjoen kautta ja eteläpuolelta ne laskevat Turpoonjoen kautta. Pyhäjärven alueella on 8 järveä tai lampea ja Myllyjoen valuma-alueella niitä on yli 70.
Vesistöt osa-alueittain > Pyhäjärven alue (35.93) > Osa-alueet

Pyhäjärven alue käsittää Loimijoen valuma-alueen kaikki latvavesistöjen alueet ja valuma-alueet. Siitä on toisessa jakovaiheessa eroteltu pois ainoastaan Turpoonjoen valuma-alue (35.98). Loppuosa on jaettu pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, jotka on lueteltu alla edellä kerrotulla tavalla sisentäen.
Pyhäjärven–Kuivajärven alue (35.931)
Kalliojärven valuma-alue (35.938)
Myllyjoen alue (35.932)
Kaukjärven valuma-alue (35.935)
Pehkijärven alue (35.933)
Teuronjoen valuma-alue (35.934)
Oksjoen valuma-alue (35.937)
Vaihiojan valuma-alue (35.936)
Vesistöt osa-alueittain > Pyhäjärven alue (35.93) > Alueen kuvailu

Pyhäjärveen laskee muutama pieni laskuoja. Niin sanottu Kalliojärven valuma-alueen keskusjärvi Kalliojärvi on kuivatettu pelloksi 1950-luvulla. Sen ohittavaan vesistöjärjestelyyn kertyy Pyhäjärven lounaispuolelta Torronsuolta kertyvät vedet. Täällä on jäljellä suoksi laskettu Talpianjärvi ja Torronsuon itä- ja eteläpuolella sijaitsevat metsälammet Kaitalammi, Karstonlammi, Kolmikkaanjärvi, Niinilammit ja Paskolammi. Myllyjoen valuma-alueen yksityiskohtia on kuvailtu omassa artikkelissa.
Loimijoen alajuoksua Huittisissa
Sallilan voimalaitos Vampulassa.
Muawia II

Muawia II (Muawija II) oli islamilaisen perimätiedon mukaan Umaijadien dynastian kalifi Damaskoksessa vuosina 680–682 isänsä Jazid I:n jälkeen muutaman kuukauden ajan vuonna 682. Kalifiksi tullessaan Muawia oli 17–20-vuotias, ja hänen isänsä oli tehnyt hänestä perijän jo elinaikanaan. Perimystä ei kuitenkaan tunnustettu kaikkialla. Hänen kuoltuaan kalifin arvo siirtyi Muawija I:n serkulle Merwanille, ja maa joutui jälleen sisällissotaan, jonka toisella puolella oli jo aiemmin kapinoinut Abdallah ibn al-Zubayr ja toisella Merwan I.