stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
David Výborný
Ura > Maajoukkueessa

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Torino 2006 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1996 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Norja 1999 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Pietari 2000 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Saksa 2001 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Itävalta 2005 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Riika 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 1997 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Sveitsi 1998 | jääkiekko |  |
Výborný aloitti maajoukkueuransa nuorisomaaotteluissa. Vuonna 1992 hän pelasi Tšekkoslovakian kultaa voittaneessa 18-vuotiaiden EM-joukkueessa. Výborný oli 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa myös vuonna 1993, jolloin hän edusti jo Tšekkiä. Maa voitti vuonna 1993 EM-pronssia 18-vuotiaissa. Výborný valittiin sekä vuonna 1992 että 1993 EM-turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja vuonna 1992 hän voitti myös turnauksen pistepörssin 14 pisteellään. Nuorten MM-kilpailuissa Výborný pelasi vuosina 1993 ja 1994. Vuonna 1993 Výborný voitti MM-pronssia ja seuraavana vuonna hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Tšekin maajoukkueessa Výborný pelasi ensimmäisen aikuisten arvoturnauksensa vuonna 1994. Seuraavan kauden hän pelasi Pohjois-Amerikassa ja palasi maajoukkueeseen vuonna 1996, jolloin Tšekki voitti maailmanmestaruuden. Vuonna 1997 Výborný oli voittamassa MM-pronssia.
Vuosina 1999, 2000 ja Vuosina 2001 Tšekki voitti kolme maailmanmestaruutta ja Výborný pelasi joka kerta joukkueessa. Vuoden 2000 kisoissa Výborný teki 10 pistettä yhdeksässä ottelussa ja oli turnauksen kolmanneksi tehokkain pelaaja ja Tšekin toiseksi paras pistemies Jiří Dopitan jälkeen.
Výborný edusti Tšekkiä edelleen MM-turnauksessa 2002, 2003, 2004, mutta ilman suurempaa menestystä. Syksyllä 2004 pelatussa jääkiekon maailmancupissa Výborný oli jälleen mukana Tšekin joukkueessa.
Mitalikantaan Tšekki ja Výborný palasivat jälleen MM-kisoissa vuonna 2005, Výborný voitti viidennen maailmanmestaruutensa. Seuraavana vuonna Výborný pelasi uransa ensimmäisen olympiaturnauksen, kun hänet valittiin Tšekin joukkueeseen Torinon olympialaisiin. Saman vuoden MM-kilpailuissa Tšekin voitti hopeaa. Výborný valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuoden 2007 MM-turnaus oli Výbornýlle jo uransa kahdestoista.
Saavutukset

IIHF Hall of Fame 2025
Aiheesta muualla

Výbornýn pelaajaprofiili NHL.comissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Vilém Mathesius

Vilém Mathesius
Vilém Mathesius  (3. elokuuta 1882 Pardubice, Itävalta-Unkari – 12. huhtikuuta 1945 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen kielitieteilijä ja  kirjallisuudentutkija, Prahan Kaarlen yliopiston ensimmäinen englannin kielen professori. Mathesius oli  Prahan piirin koollekutsuja ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana aina piirin perustamisesta kuolemaansa saakka. Runoilija ja kääntäjä Bohumil Mathesius (1888–1952) oli Vilém Mathesiuksen veli.
Pääteokset

Dějiny literatury anglické v hlavních jejich představitelích I–II (1910–15)
Čeština a obecný jazykozpyt (1947)
Obsahový rozbor současné angličtiny na základě obecně lingvistickém (1961)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Suuri isänmaallinen sota

Ukrainan toisen maailmansodan historialle omistettu kansallismuseo Kiovassa, Ukrainassa. Taustalla valtava Jevgeni Vušetitšin 1981 veistämä monumentti Batkivštšyna-Maty (Äiti synnyinmaa). Veistoksen korkeus on 62 metriä, museon piilottavan jalustarakennuksen kanssa 102 metriä. Alueella on sotahistoriallisen museon ja sotilaskalustonäyttelyn lisäksi myös sotilaiden ja partisaanien taistelulle sekä sodan ja keskitysleirien siviiliuhreille omistettuja monumentteja. Museo nimettiin uudelleen vuonna 2015; sen aikaisempi nimi oli Suuren isänmaallisen sodan museo.
Suuri isänmaallinen sota (ven. Великая Отечественная война, Velikaja Otetšestvennaja voina) on Venäjällä ja entisissä neuvostotasavalloissa (lukuun ottamatta Baltian maita, Georgiaa ja Ukrainaa) käytetty nimitys, jolla viitataan natsi-Saksan ja Neuvostoliiton väliseen sotaan toisen maailmansodan aikana.
Suuren isänmaallisen sodan päättymisen juhlapäivää vietetään vuosittain 9. toukokuuta voitonpäivän nimellä.
Vuonna 2015 Ukrainan parlamentti päätti luopua termin käytöstä ja alkoi puhumaan toisesta maailmansodasta.
Nimityksen historia ja käyttö

Termin ”suuri isänmaallinen sota” juuret ovat historiassa. Sillä on alun perin viitattu Venäjän käymään sotaan Ranskaa vastaan, kun Napoleon marssitti Suuren armeijansa Venäjälle vuonna 1812. Tällöin ranskalaisia vastaan nousi sotilaiden lisäksi myös runsaslukuinen joukko vapaaehtoisia talonpoikia, jolloin sota sai laajan kansallisen luonteen. Sota kesti kolme vuotta, mutta lopulta Venäjän voittamaa sotaa ryhdyttiin kutsumaan maassa nimellä ”vuoden 1812 isänmaallinen sota” tai pelkästään ”isänmaalliseksi sodaksi”. Vuoden 1914 jälkeen termiä "suuri isänmaallinen sota" ryhdyttiin soveltamaan ensimmäiseen maailmansotaan, jossa Venäjä taisteli Saksan keisarikuntaa ja Itävalta-Unkaria vastaan.
Nimitystä ei ole varsinaisesti käytetty muualla kuin Neuvostoliitossa sekä myöhemmin Venäjällä ja Neuvostoliitosta irtautuneissa maissa. Saksassa toisen maailmansodan taisteluista Neuvostoliittoa vastaan käytetään usein nimityksiä itärintama (die Ostfront), idän sotaretki (der Ostfeldzug) tai Venäjän sotaretki (der Rußlandfeldzug). Muualla saatetaan käyttää myös neutraalia nimitystä ”Saksan ja Neuvostoliiton sota”. Nimityksellä ”die Ostfront” voidaan viitata Saksassa myös ensimmäisen maailmansodan itärintaman taisteluihin.
Sosialistinen patriotismi

Isänmaallisuus ja varsinkin patriotismi tai nationalismi olivat vielä Vladimir Leninin aikaan termejä, jotka eivät sopineet vallankumoukselliseen henkeen. Päinvastoin, kommunistit syyttivät ensimmäiseen maailmansotaan liittymistä kannattaneita sosialidemokraatteja sosialistisesta patriotismista], joka toimi vastoin vallankumouksellisen defaitismin periaatetta. ”Proletariaatilla ei ole isänmaata”, kuten Karl Marx ja Friedrich Engels olivat sanoneet. Josif Stalinin valtakauden alussa tämän periaatteen suhteen tehtiin kuitenkin täydellinen muutos. Lopullisen maailmanvallankumouksen siirtyessä tulevaisuuteen Neuvostoliiton tuli toimia sen airuena ja vallankumouksen kehtona. Niinpä sosialistisesta patriotismista tulikin yksi tärkeimmistä mallikansalaisen omaamista hyveistä.
Neuvostoliiton suhde Saksaan

Vaikka maat olivat harjoittaneet kulttuurivaihtoa ja sotilasyhteistyötä Weimarin tasavallan aikana, 1930-luvulla Neuvostoliitossa oltiin lähinnä vihamielisiä ja epäluuloisia Adolf Hitlerin johtamaa natsi-Saksaa kohtaan. Valtaannousunsa jälkeen Hitler oli lakkauttanut Saksan kommunistisen puolueen, laittanut vasemmistolaisia maanmiehiään keskitysleireihin, eikä sana ”sosialismi” kansallissosialismissa näyttänyt merkitsevän aitoa asiaa. Toisin kuin puolueohjelmassa ilmoitettiin, kansallissosialistit eivät olleet purkaneet kapitalismia tultuaan valtaan. Lisäksi puolueen vallankumouksellinen vasemmistosiipi oli hajotettu ja tuhansia sen jäseniä murhattu pitkien puukkojen yön yhteydessä. Hitler oli myös tuominnut kommunismin avoimesti koko poliittisen uransa ajan ja julkisesti ilmoittanut Saksan tarvitsevan elintilaa idästä.
Kun Saksaa kohtaan tunnettu vihamielisyys oli ankarimmillaan, Sergei Eisenstein sai tehtäväkseen ohjata spektaakkelielokuvan novgorodilaisruhtinaasta Aleksanteri Nevskistä, joka löi saksalaiset kalparitarit Peipsijärven taistelussa vuonna 1242. Yhtymäkohdat muinaisten ritarien ja nykyajan saksalaisten välillä olivat selviä elokuvan katsojalle. Vain hiukan sen jälkeen, kun elokuva oli päässyt teattereihin, yllättäen maat allekirjoittivat Molotov–Ribbentrop-sopimuksen Puolan offensiivin kynnyksellä elokuussa 1939. Elokuva joutui esityskieltoon. Uudessa ystävyyden hengessä Eisenstein palkattiin tekemään elokuvaversiota Hitlerin lempisäveltäjän Richard Wagnerin oopperasta Die Walküre.
Sota syttyy > Saksan liittolaiset

Italia, Romania, Unkari ja Bulgaria nähtiin päävastustaja Saksan liittolaisina ja Neuvostoliiton vihollisina suuressa isänmaallisessa sodassa. Samoin myös Suomi, jonka omassa historiankirjoituksessa vuosina 1941-1944 käytyä sotaa Neuvostoliittoa vastaan kutsutaan jatkosodaksi. Nimeä käyttämällä Suomi on halunnut osoittaa, että sota oli jatkoa Suomen ja Neuvostoliiton välillä aiemmin käydylle talvisodalle, ja että sota oli itsenäinen osansa muutoin Saksan komentamaa kokonaisuutta. Vaikka Suomi ei solminut täyttä liittolaisuussopimusta Saksan kanssa, se osallistui silti Saksan rinnalla sotaan jakaen joitakin samoja tavoitteita sen kanssa. Yhdysvaltalaisen Neuvostoliiton ja Venäjän historiaa tutkivan historioitsijan Alfred J. Rieberin sanoin: ”Ajatus, että Suomi oli ollut Saksan aseveli enemmän kuin liittolainen saattoi kyllä tehdä vaikutuksen kansainvälisiin lakimiehiin, mutta sen ei voinut odottaa lämmittävän ketään Moskovassa.” 22. heinäkuuta 1941 pitämässään radiopuheessa Molotov oli maininnut myös Suomen ja Romanian puolelta tulleen tykistötulta, vaikka todellisuudessa Suomi odotti Neuvostoliiton aloittavan sotatoimet.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Sodan vaiheet

Voittoon päättyneen suuren isänmaallisen sodan jälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa sota jaettiin neljään vaiheeseen. Vuodesta 1953 lähtien sota määriteltiin kolmeen toisistaan eroavaan vaiheeseen:
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Sodan vaiheet > Ensimmäinen vaihe

Suuren isänmaallisen sodan ensimmäisen vaiheen katsottiin alkaneen Saksan hyökkäyspäivästä 22. kesäkuuta 1941 ja päättyneen Stalingradin taistelun puolustusvaiheen loppuessa 18. marraskuuta 1942.
Puolustuksellisesti tärkeimmät operaatiot sijoittuivat Leningradin, Moskovan ja Ukrainan alueelle. Merkittäviä taisteluita olivat Leningradin puolustus, Smolenskin taistelu, Kiovan, Odessan ja Sevastopolin puolustustoimet ja Moskovan taistelu, jonka katsottiin myös jakautuvan kahteen vaiheeseen: puolustukseen, joka alkoi 1. lokakuuta 1941 ja kesti aina marraskuun loppuun sekä hyökkäykseen, joka alkoi 5. joulukuuta jatkuen aina huhtikuun alkuun 1942.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Sodan vaiheet > Toinen vaihe

Suuren isänmaallisen sodan toinen vaihe alkoi 19. marraskuuta 1942, kun puna-armeija aloitti offensiivin Stalingradin alueella saartaen kaupunkiin Saksan 6. armeijan. Jakson katsottiin päättyneen 31. joulukuuta 1943.
Stalingradin taistelun yhteydessä puna-armeija tuhosi yli 300 000 miehen vahvuisen akselivaltojen joukoista koostuneen armeijan. Taistelu päättyi 2. helmikuuta, kun jäljellä olevat 91 000 antautui. Muita vaiheen taisteluita olivat Leningradin piirityksen murtaminen tammikuussa 1943, voitokas Kurskin taistelu kesällä 1943, puna-armeijan eteneminen Dneprille ja Dneprin sillanpääasemien varmistaminen Ukrainassa syksyllä 1943.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Sodan vaiheet > Kolmas vaihe

Kolmas vaihe alkoi uudenvuodenpäivänä 1944 ja kesti aina natsi-Saksan antautumiseen saakka. Lopullinen voitto Euroopassa saavutettiin 8. toukokuuta 1945.
Tärkeitä tapahtumia olivat Ukrainan vapauttaminen, joka kesti joulukuusta 1943 huhtikuuhun 1944 aikana, Leningradin–Novgorodin offensiivi eli saksalaisten Leningradin ja Novgorodin alueella olevien joukkojen pois lyöminen tai tuhoaminen alkuvuonna 1944, Krimin niemimaan takaisin valtaaminen keväällä 1944, sotatoimet (muun muassa operaatio Bagration) Valko-Venäjällä ja Puolassa olevien saksalaisten lyömiseksi, eteneminen Saksaan sekä lopullinen Berliinin taistelu huhti–toukokuussa 1945.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Partisaanit

Neuvostoliittolaisten historioitsijoiden mukaan neuvostopartisaaneilla, jotka käytännössä toimivat koko sodan ajan, oli merkittävä osuutensa sodan voittamisessa. Partisaanit häiritsivät viestiyhteyksiä, järjestivät tuhoiskuja infrastruktuuria, liikennettä ja huoltoa vastaan sekä keräsivät tietoa muun muassa joukkojen siirroista. Neuvosto- ja myöhemmin venäläiset historioitsijat ovat usein yliarvioineet partisaaniliikkeen vaikutuksen sotamenestykseen, kun länsimaiset historioitsijat ovat puolestaan kyseenalaistaneet partisaanien merkityksen.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Aasia

Länsiliittoutuneiden toivomuksesta Neuvostoliitto julisti vielä sodan Japania vastaan, mutta ei osallistunut juuri aktiivisesti sotatoimiin Aasiassa. Neuvostohistorioitsijat pitivät sotatoimia idässä lähinnä omana, itsenäisenä vaiheenaan, joka ei varsinaisesti ollut osa suurta isänmaallista sotaa.
Suuri isänmaallinen sota neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa > Voiton jälkeen

Sodan päätyttyä yli 1 710 kaupunkia ja yli kuusi miljoonaa asuntoa oli tuhoutunut. Tämä oli neljännes neuvostoliittolaisista asunnoista ja koski yli 25 miljoonaa ihmistä. Miljoonia lisää asui vaurioituneissa tai heikkotasoisissa asunnoissa. Jälleenrakennus aloitettiin teollisesta pohjasta. Sodan jälkeen monet lapset olivat jääneet ilman isää ja olosuhteiden pakosta yksinhuoltajaäidit oikeutettiin sosiaalietuuksiin.
Sodan jälkeen Stalin pyrki tukahduttamaan suuren isänmaallisen sodan muiston. Tarkoitus oli keskittyä tulevaan ja uusiin vihollisiin ja unohtaa menneet. Stalin luultavasti pelkäsi, että hänen harjoittamaansa brutaalia sodankäyntiä ja ihmishenkiä vaatineita ratkaisujaan tultaisiin kritisoimaan tulevaisuudessa. Stalinin käskystä ei juhlittu lainkaan voitonpäivää. Kuitenkin Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin tullessa valtaan, voitonpäivää alettiin juhlia 9. toukokuuta. Stalinin kuoleman jälkeen historioitsijat huomioivat myös Neuvostoliiton kasvaneen aseman kansainvälisessä politiikassa.
Suuren isänmaallisen sodan myytti alkoi kasvaa näinä vuosina, ja se vaikuttaa edelleen venäläisten mielissä. Nykyvenäläiset liittävät Josif Stalinin toisen maailmansodan sotaponnistukseen. Stalin on suosittu sodan voittajana ja Adolf Hitlerin kukistajana. Vuonna 2008 järjestetyssä televisiokilpailussa Imja Rossii (”Venäläinen nimi”) äänestäneet nimesivät Stalinin kolmanneksi merkittävämmäksi Venäjän ja Neuvostoliiton historian hahmoksi kaikkiaan 500 ehdokkaasta. Kun Boris Jeltsin halusi tehdä eroa koko Neuvostoliiton aikaan, Vladimir Putinin kaudella Stalinin ajan Neuvostoliiton arvoa on pyritty sen sijaan nostamaan.
Liittoutuneiden avun merkitys

Muistelmissaan Nikita Hruštšov arvioi liittoutuneiden avun merkitystä ja totesi sen "auttaneen suuresti". Amerikasta saatuihin autoihin ja kuorma-autoihin viitaten hän kertoi:
Kuvitelkaahan vain, kuinka olisimme edenneet Stalingradista Berliiniin ilman niitä! Tappiomme olisivat olleet valtavat, sillä liikkuvuutemme olisi ollut aivan olematon. Saimme myös terästä ja alumiinia ja valmistimme niistä tykkejä, lentokoneita ym. kalustoa. Oma teollisuutemme oli lyöty pirstoiksi ja osaksi luovutettu viholliselle. Saimme Amerikasta myös runsaasti elintarvikkeita – – Ilman sitä emme olisi kyenneet ruokkimaan armeijaamme, olimmehan menettäneet tuottoisimmat alueemme, Ukrainan ja Pohjois-Kaukasian.
Hruštšov oli sitä mieltä, että Stalin oli tietoinen avun merkityksestä, mutta piti asian julkista tunnustamista liian häpeällisenä ja nöyryyttävänä. Amerikkalaislähteen mukaan maljapuheessaan Teheranin konferenssissa 1943 Stalin kuitenkin sanoi, että "ilman Lend-Lease avun välityksellä saatuja koneita olisimme hävinneet sodan."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuri isänmaallinen sota Wikimedia Commonsissa
Saksalaismunkit valmistelevat vastarintajohtajan hirttämistä kalparitareiden valtaamassa Pihkovassa elokuvassa Aleksanteri Nevski (1938).
Isänmaallisen sodan ritarikunnan kunniamerkki 1. luokka.
Neuvostoliiton vastainen sota Euroopassa 1941–1942
Liittoutuneiden vastahyökkäys Euroopassa 1943–1945
Riitta Selin

| Riitta Selin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pirjo Riitta Anita Selin
Syntynyt: 10. helmikuuta 1946 (ikä 78) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–2014
Aiheesta muualla
Elonet
Pirjo Riitta Anita Selin (s. 10. helmikuuta 1946 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Turun kaupunginteatterissa vuodesta 1985 vuoteen 2014. Sitä ennen hän työskenteli muun muassa Jyväskylän ja Vaasan kaupunginteattereissa.
Ura

Riitta Selinin vanhemmat olivat maanviljelijä Pentti Selin ja Lyyli Lahti. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli näyttelijä Heimo Happonen ja toinen teatteriohjaaja Juha Malmivaara. Valmistuttuaan näyttelijäksi Selin sai kiinnityksen Tampereen Teatteriin 1969–1971. Sitä seurasi kiinnitys Jyväskylän kaupunginteatteriin 1971–1977, Rovaniemen teatteriin 1977–1979, Kuopion kaupunginteatteriin 1979–1981 ja Vaasan kaupunginteatteriin 1981–1985. Vuonna 1985 alkoi Selinin pitkä kausi Turun kaupunginteatterissa. Se päättyi eläköitymiseen 2014.
Selinin rooleja olivat muun muassa Klaara (Vihtori ja Klaara), Hedda (Hedda Gabler), Julie (Neiti Julie), Loviisa (Niskavuoren nuori emäntä), Elisa (My Fair Lady) ja Bernarda (Bernarda Alban talo).
Valkokankailla Selin on näytellyt lähinnä sivurooleja, kuten Veran roolin Timo Humalojan ohjaamassa draamaelokuvassa Valkoinen kääpiö (1986).
Heimo Happonen

| Heimo Happonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Heimo Juhani Happonen
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1944 Joensuu
Kuollut: 1993
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Elonet
    
Heimo Juhani Happonen (9. kesäkuuta 1944 Joensuu – 1993) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Heimo Happosen vanhemmat olivat Simo Happonen ja Anni Pappi. Hän opiskeli Suomen teatterikoulussa 1967–1970, minkä jälkeen hän toimi vapaana taiteilijana 1970–1971. Ensimmäisen kiinnityksensä Happonen sai Porin Teatteriin 1971–1973. Hänen uransa jatkui Jyväskylän kaupunginteatterissa 1973–1977, Rovaniemen Teatterissa 1977–1979 ja Oulun kaupunginteatterissa vuodesta 1979.
Happosen rooleja olivat muun muassa Ryysyrannan Joosepin nimiosa, Stanley (Viettelyksen vaunu), Claudius (Hamlet) ja Biff (Kauppamatkustajan kuolema).
Teatterityönsä ohella Happonen näytteli muutamissa lyhytelokuvissa, kuten Naruska (1992). Vuonna 1970 hän näytteli Kaukon roolin Ilkka Vanteen ohjaamassa televisiotuotannossa Hyvästi Mansikki. Vuonna 1982 hänellä oli Joe Easterin rooli Jotaarkka Pennasen ohjaamassa televisioelokuvassa Kaikki tulevat päivät.
Asetyylisalisyylihappo

| --- | --- |


Asetyylisalisyylihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-(asetyylioksi)bentsoehappo
Tunnisteet
CAS-numero: 50-78-2
ATC-koodi: A01AD05
PubChem CID: 2244
DrugBank: APRD00264
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H8O4 
Moolimassa: 180,154 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Synonyymit: Asetyylisalisyylihappo   2-asetoksibentsoehappo   Aspiriini
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 1,40 g/cm³
Sulamispiste: 135 °C
Kiehumispiste: 140 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen: 1
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 80–100 %
Proteiinisitoutuminen: 99,6 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 300–650 mg annos: 3,1–3,2 tuntia 1 g annos: 5 tuntia 2 g annos: 9 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(AU) C(US) 
Reseptiluokitus:  Unscheduled (AU)GSL (UK)  OTC(US) 
Antotapa: yleisimmin peroraalinen
Asetyylisalisyylihappo (ASA), joka tunnetaan myös nimellä aspiriini lääkkeen tunnetuimman tuotemerkin mukaan, on tulehduskipulääke, joka lievittää kipua ja kuumetta sekä vähentää tulehdusta. Haittavaikutuksina se ärsyttää ruoansulatuskanavaa ja voi aiheuttaa pitkäaikaiskäytössä mahahaavan. Lapsille ei tule antaa asetyylisalisyylihappoa sisältäviä valmisteita, sillä aineella epäillään olevan yhteys Reyen oireyhtymään. Lääkkeen tunnetuin kauppanimi on Aspirin.
Historia

Luonnon salisylaatteja, joiden synteettisenä johdannaisena asetyylisalisyylihappoa pidetään, on luonnossa muun muassa pajun kuoressa. Kuorta onkin aikojen kuluessa käytetty rohtona kuumeeseen ja reumaattiseen särkyyn. Vanhimmat todisteet pajurohdosten käytöstä ovat tuhansien vuosien takaa (1500 eaa.), Egyptistä löydetyissä Ebersin papyruksessa. Samanlaisia mainintoja on myös muinaisilta sumereilta ja assyrialaisilta. Pajun, erityisesti valkosalavan (Salix alba), käyttö rohdoksena on ollut tunnettua myös kiinalaisten, intialaisten ja kreikkalaisten kulttuurien keskuudessa .
Euroopassa Hippokratesta pidetään pitkälti modernin lääketieteen isänä, ja hänen osuuttaan pajun kuoren voittokulkuun nykymaailman kenties käytetyimmäksi lääkkeeksi, asetyylisalisyylihapoksi, pidetäänkin siksi merkittävänä. Hippokrateen kuvaukset pajun kuoresta saatavasta valkoisesta jauheesta kivunlievittäjänä ovat säilyneet tähän päivään. Tärkeä virstanpylväs asetyylisalisyylihapon historiassa on myös ollut pastori Edmund Stonen innovatiivinen ajatus kokeilla pajunkuoren tehoa horkkatautia poteviin kyläläisiin.
Myöhemmin pajurohdosten vaikutusmekanismien tutkiminen johti pääasiallisena pidetyn tehoaineen salisiinin eristämiseen. Ensimmäisenä yhdisteen pajusta löysi ranskalainen tiedemies Henri Leroux vuonna 1829. Eristäminen oli kuitenkin aikaa vievää ja kallista, ja siksi työ salisiinin synteettisen johdannaisen tuottamiseksi aloitettiin samoihin aikoihin.lähde?
Salisyylihappoa valmistettiin synteettisesti 1800-luvun puolivälissä, mutta sen käyttö lääkkeenä ei ollut laajaa hapon aiheuttamien sivuvaikutusten, yleisimmin mahaärsytysten, vuoksi. Siedetympää yhdistettä kehitteli muun muassa ranskalainen kemisti Charles von Gerhard, joka onnistui vuonna 1853 valmistamaan salisyylihaposta asetyloidun muodon asetyylisalisyylihapon. Keksijällä ei ollut mielenkiintoa keksintönsä markkinoimiseen, ja sillä erää tuote unohtui vuosikymmeniksi.lähde?
1800-luvun lopussa Bayerilla työskennelleet Felix Hoffmann ja Arthur Eichengrün olivat molemmat merkittävällä panoksella kehittämässä asetyylisalisyylihapon teollista synteesimenetelmää, joka valmistui vuonna 1897. Bayer sai 6. maaliskuuta 1899 tuotteelle patentin kauppanimellä Aspirin, ja tuote saatiin markkinoille.
Asetyylisalisyylihappo oli tuolloin ensimmäisiä teollisesti valmistettuja tulehduskipulääkkeitä. Nykyisin Aspirin-valmistetta käytetään maailmalla 100 miljoonaa tablettia päivittäin. Asetyylisalisyylihappoa sisältäviä lääkevalmisteita myydään Suomessa myös muun muassa tuotenimillä Disperin ja Primaspan.
Käyttö

Asetyylisalisyylihappo ehkäisee veren hyytymistä, ja sitä käytetäänkin ainakin valtimotaudin ehkäisykeinona. Se saattaa myös ehkäistä laskimoveritulppia. Sydäninfarktipotilaan hoitoon asetyylisalisyylihappoa suositellaan ensilääkkeeksi ehkäisemään tukoksien muodostumista, ja vielä sairaudesta selviytymisen jälkeen potilaita päätyy tavallisesti nauttimaan asetyylisalisyylihappoa säännöllisesti pienen annoksen ennalta ehkäisevässä tarkoituksessa. Asetyylisalisyylihappo lieventää myös kipua ja tulehduksia.
Toimintamekanismi

Asetyylisalisyylihapon ehkäisevä vaikutus veritulppien muodostumisessa perustuu siihen, että se estää erästä tromboksaani A2:n muodostumiseen osallistuvaa entsyymiä toimimasta. Tromboksaani A2 tehostaa verihiutaletulpan muodostumista.lähde?
Asetyylisalisyylihapon kipua ja tulehduksia lieventävä vaikutus perustuu siihen, että se estää pysyvästi syklo-oksigenaasin toiminnan. Syklo-oksigenaasilla on tärkeä rooli tulehdusreaktiota aiheuttavien prostaglandiinien synteesissä, joka puolestaan kiihtyy kuumeen ja kivun aikana. Syklo-oksigenaasin aktiivisen keskuksen läheinen seriinitähde asetyloituu, jolloin entsyymin toiminta estyy. Asetyylisalisyylihappo sitoutuu tehokkaimmin syklo-oksigenaasin COX-1-muotoon.