stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LAB-ammattikorkeakoulu
Ainealayhdistykset

Opiskelijakunnan lisäksi kampuksilla toimii yhteensä 12 ainealayhdistystä, joiden tarkoituksena on yhdistää saman alan opiskelijoita, ajaa heidän etujaan ja järjestää toimintaa tiiviissä yhteistyössä opiskelijakunnan kanssa.
Lahden kampus
LASOLA ry – sosiaali- ja terveysala
Linkki ry – liiketalous
LIRO ry – konetekniikka
Lymo ry – energia- ja ympäristötekniikka
MIO ry – muotoilu ja visuaalinen viestintä
PINO ry – puutekniikka
ReLa ry – matkailu- ja tapahtumaliiketoiminta
Lappeenrannan kampus
LaGeR ry – hotelli- ja ravintola-ala
LaKOSTE ry – sosiaali- ja terveysala
LaKu ry – kuvataide
LapIO – rakennus- ja yhdyskuntatekniikka, konetekniikka
LapTOp ry – liiketalous
Aiheesta muualla

LAB-ammattikorkeakoulun verkkosivut
Lahden kampuksen päärakennus elokuussa 2020.
Lahden Tiedepuisto toukokuussa 2021.
Lappeenrannan kampus lokakuussa 2022.
Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha

| Victoria Melita |
| --- | --- |
 Venäjän suuriruhtinatar
 
Hessenin suurherttuatar
Valtakausi:  19. huhtikuuta 1894 – 21. joulukuuta 1901

Syntynyt:  Victoria Melita of Edinburg and Saxe-Coburg-Gotha 25. marraskuuta 1876 Attard, Brittiläinen Malta
Kuollut:  2. maaliskuuta 1936 (59 vuotta) Amorbach, Baijeri, Natsi-Saksa
Hautapaikka:  Suuriruhtinaallinen mausoleumi, Pietari-Paavalin linnoitus, Pietari
Puoliso:   Ernst Ludvig (vih. 1894; ero 1901)  Kirill Vladimirovitš (vih. 1905) 
Lapset:  Elisabet von Hessen, Maria Kirillovna, Kira Kirillovna, Vladimir Kirillovitš
Suku:  Saksi-Coburg-Gotha Romanov (avioliiton kautta)
Isä:  Herttua Alfred
Äiti:  Suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna
Uskonto:  anglikaani, luterilainen, ortodoksi
Victoria Melita, Edinburgin ja Saksi-Coburg-Gothan prinsessa, suuriruhtinatar Viktoria Fjodorovna (25. marraskuuta 1876 San Antonion palatsi, Attard, Brittiläinen Malta – 2. maaliskuuta 1936 Amorbachin linna, Amorbach, Baijeri, Saksa) oli englantilainen kuningasperheeseen kuulunut prinsessa, Hessenin suurherttuatar ja suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovin puoliso.
Suku

Victoria syntyi Englannin hallitsijasukuun Edinburghin prinsessana San Antonion palatsissa Maltan saarella, jossa hänen isänsä oli Britannian Välimeren laivaston ylipäällikkönä. Hänen isänsä oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin toiseksi vanhin poika, Edinburghin herttua Alfred. Hänen äitinsä oli suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanova, keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan ainoa tytär.
Hänellä oli viisi sisarusta, joista kolme sisarta avioituivat kukin eurooppalaisiin hallitsijasukuihin. Vanhin sisar Marie avioitui Romanian kruununprinssi Ferdinandin kanssa; Alexandra (1878–1942) avioitui Hohenlohe-Langenburgin prinssi Ernst II:n kanssa ja Beatrice (1884–1966) avioitui espanjalaisen Galliardin herttua Alfonso de Orleans y Borbónin kanssa.
Victorian isä kuului Saksi-Coburg-Gotha-sukuun ja peri lapsettomalta sedältään Ernst II:lta Saksassa sijainneen Saksi-Coburg-Gothan kaksoisherttuakunnan, sillä hänen vanhempi veljensä Edvard oli jo Englannin kruununperijä. Prinssi Alfred muutti perheineen herttuakuntansa pääkaupunkiin Coburgiin vuonna 1889.
Vuonna 1891 Victoria matkusti äitinsä Marian kanssa tämän nuorimman veljen suuriruhtinas Pavel Aleksandovitšin puolison Kreikan prinsessa Alexandran hautajaisiin Venäjälle. Hautajaisissa Victoria tapasi serkkunsa suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovin. Heidän välilleen syntyi keskinäinen kiintymys ja he suunnittelivat myöhemmin avioitumista. Victorian äiti ei kuitenkaan hyväksynyt avioliittoa Venäjän keisariperheen jäsenen kanssa, koska riitautunut veljensä Aleksanteri III:n puolison keisarinna Maria Feodorovnan kanssa. Lisäksi ortodoksinen kirkko kielsi serkusten väliset avioliitot.
Sen jälkeen kun hänen läheisin, vuotta vanhempi sisarensa Marie oli avioitunut vuonna 1893 Romanian kruununprinssin ja myöhemmin kuninkaaksi nousseen Ferdinandin kanssa, Victoriasta tuli hovin ainoa kotona elävä täysi-ikäinen naimaton neito ja hänelle alettiin etsiä sopivaa aviopuolisoa. Isoäiti kuningatar Viktoria huomasi, että Victoria Melita tuli hyvin toimeen taiteellisen serkkunsa, Hessenin suurherttua Ernst Ludvigin (1868–1937) kanssa, ja ehdotti avioliittoa. Ernst Ludvigin äiti oli Hessenin prinsessa Alice ja sisar Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovna. Kuningatar Viktoria vaati ehdottomasti, että hänen lapsenlapsensa avioituisi suurherttua Ernst Ludvigin kanssa, ja Victoria Melitan äiti oli myös hyvin innoissaan, mutta Victoria ja Ernst Ludvig itse olivat haluttomia avioliittoon.
Vallankumous ja sen jälkeinen aika

Nikolai II:n oli pakko palauttaa Kirillille tämän asema ja arvonimet sen jälkeen, kun keisariperheestä oli kuollut kruununperimysjärjestykseen kuuluvia jäseniä. Kirillistä tuli Venäjän kruununperimysjärjestyksessä kolmas, ja Kirill ja ortodoksiksi kääntynyt, nimensä suuriruhtinatar Victoria Fjodorovnaksi muuttanut Victoria Melita muuttivat takaisin Venäjälle toukokuussa 1910.
Perhe asui Venäjällä siihen saakka, kun Venäjän vallankumous syttyi vuonna 1917, jolloin saivat luvan väliaikaishallitukselta lähteä Suomeen, kuitenkin ottamatta mukaan mitään omaisuutta. He asettuvat aluksi Haikon kartanoon. Samana vuonna heille syntyi Porvoossa poika, joka kastettiin Haikossa Vladimir Kirillovitš Romanoviksi. Heidän toimeentulonsa oli niin huono, että Victorian serkku Ruotsin kruununprinsessa Margaret lähetti heille vauvanruokaa. Toisten tietojen mukaan Victoria Melitan onnistui salakuljettaa meanderi-aiheinen timanttitiara, Vladimirin smaragditiara sekä smaragdikaulakoru tyttäriensä nukkien täytteisiin kätkettyinä, jotka hän myi sisarelleen Romanian kuningatar Marialle 1920-luvun alussa.
Suomesta perhe lähti syksyllä 1919 Müncheniin ja Zürichiin. Vuonna 1920 Victoria peri äitinsä Chateau Fakron -nimisen huvilan Ranskassa ja Edinburg palatsin Coburgissa, jonne he asettuivat asumaan. Seuraavina Victoria Melita tuki natsi-puoluetta, jonka avulla hän ajatteli bolševikkien vallan Venäjällä kukistuvan.
Vuonna 1924 Kirill Vladimirovitš Romanov julisti itsensä Venäjän maanpaossa olevaksi keisariksi ja ryhtyi tavoittelemaan kruunua. Heidän poikansa Vladimir Kirillovitš päätti, että ei aio vaatia Venäjän kruunua, vaan alkoi isänsä kuoleman jälkeen käyttää titteliä "suuriruhtinas ja Venäjän keisarillisen suvun päämies."
Vuonna 1926 perhe muutti Ranskaan Bretagneen Saint-Briac-sur-Meriin, jossa he asuivat loppuelämänsä. Heidän avioliittonsa ei ollut loppuaikoina enää onnellinen, kun Kirill kävi Pariisissa harrastamassa syrjähyppyjä.
Perintö

Victoria Melita kuoli sydänvaivoihin 59-vuotiaana 1. toukokuuta 1936 vieraillessaan tyttärensä Marian luona, vävynsä Leiningenin ruhtinas Friedrich Karlin Baijerissa sijaitsevassa Amorbachin linnassa. Suuriruhtinas Kirill kuoli 12. lokakuuta 1938.
Hänet haudattiin ruhtinaalliseen mausoleumiin Glockenbergiin Coburgiin, josta vuonna 1995 hänen ja hänen puolisonsa jäännökset siirrettiin suuriruhtinaalliseen mausoleumiin Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin Pietariin. Heidän poikansa Vladimir haudattiin mauseoleumiin vuonna 1992.
Kirjallisuutta

John van der Kiste: Princess Victoria Melita.  Sutton Publishing, 2004.  ISBN 978-075-09-3469-5  (englanniksi)
Michael John Sullivan: A Fatal Passion: The Story of the Uncrowned Last Empress of Russia.  Random House, 1997.  ISBN 0-679-42400-8  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Victoria Melitan ja ensimmäisen puoliso Hessenin suurherttua Ernst Ludvigin hääkuva 1894
Suuriruhtinatar Victoria Fjodorovna ja tyttäret Maria ja Kira 1913. Meanderi-aiheisen timanttitiaran häneltä osti sisar, Romanin kuningatar Maria, joka lahjoitti sen 1921 Kreikan kuningassukuun tyttärelleen prinsessa Helenalle, josta se periytyi Romanian kuningasperheelle, nykyinen käyttäjä on prinsessa Margarita.
Bertel Jung

| Bertel Jung |
| --- | --- |
 Jung vuonna 1911.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1872 Pietarsaari
Kuollut: 12. toukokuuta 1946 (73 vuotta) Helsinki
Ammatti:  arkkitehti
Axel Bertel Jung (11. heinäkuuta 1872 Pietarsaari – 12. toukokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti asemakaava-arkkitehtina.
Elämäkerta

Bertel Jungin vanhemmat olivat vakuutusvirkailija Axel Gabriel Jung ja Sofia Augusta Brunberg. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1891 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Jung valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1895. Valmistumisensa jälkeen Jung opiskeli jonkin aikaa Berliinissä. Palattuaan Helsinkiin hän työskenteli yhdessä arkkitehti Karl Hård af Segerstadin kanssa vuoteen 1898 asti. Tunnetuin työ tuolta ajalta on Kihlmanin talo Korkeavuorenkadulla Helsingissä. Tämän yhteistyön jälkeen Jung perusti yhdessä arkkitehtien Oscar Bomansonin ja Waldemar Andersinin kanssa arkkitehtitoimiston, jossa Jung toimi aina vuoteen 1913 asti. Waldemar Andersin jätti toimiston muutettuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1903.
Elämäkerta > Helsingin kaupunkisunnitelmat

Bertel Jung muistetaan nimenomaan asemakaava-arkkitehtina. Hänet nimitettiin Helsingin kaupungin ensimmäiseksi asemakaava-arkkitehdiksi vuonna 1908. Hän julkaisi vuonna 1911 Suur-Helsinki-suunnitelmansa, joka oli idealuonnos Helsingin ensimmäiseksi yleiskaavaksi. Jung oli saanut luonnokseensa vaikutteita Berliinissä edeltävänä vuonna järjestetystä kaupunkisuunnittelunäyttelystä, josta hän oli ammentanut muun muassa rakennemallin säteittäin kasvavalle suurkaupungille.
Kun Eliel Saarinen vuonna 1915 laati Munkkiniemi–Haaga-suunnitelman, Bertel Jung laati siihen liittyen luonnoksen Helsingin koko kaupunkiseudun yleiskaavaksi. Tärkeänä kohtana hänen suunnitelmassaan oli uusien kaupunginosien väliin jätettävä Keskuspuisto, johon kuuluivat myös Töölönlahden ympärillä ennestään sijainneet Hesperian ja Eläintarhan puistoalueet, mutta jonka oli määrä ulottua alueelta kauas pohjoiseen. Kolme vuotta myöhemmin hän oli mukana laatimassa Saarisen ja Einar Sjöströmin kanssa Suur-Helsinki-suunnitelmaa Pro Helsingfors.
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

Kun Jung vuonna 1917 siirtyi Kulosaaren huvilakaupunkiyhtiön arkkitehdiksi, hänen seuraajakseen Helsingin asemakaava-arkkitehdiksi tuli Birger Brunila. Vuonna 1919 Jung muutti Turkuun, jossa hän ensin oli sataman palveluksessa ja myöhemmin nimitettiin Turun asemakaava-arkkitehdiksi. Jung erosi virastaan asemakaava-arkkitehtina vuonna 1925 ja muutti takaisin Helsinkiin. Turussa hän ehti kuitenkin tehdä Suur-Turun asemakaavan vuonna 1921. Bertel Jung toimi asuinalueensa Kulosaaren kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1926. Hän sai professorin arvon vuonna 1942.
Helsingissä Bertel Jung perusti yhdessä veljensä Valter Jungin kanssa arkkitehtitoimiston Jung & Jung. Toimistossa Bertel vastasi kaupunkisuunnittelusta ja Valter pääasiassa rakennussuunnittelusta. Toimiston töitä on muun muassa Hotelli Torni Helsingissä.
Bertel Jungin työt > Bertel Jung ja Karl Hård af Segerstadt (1897–1898)

Helios, Rauhankatu 13, Helsinki – 1898
Kihlmanin talo Korkeavuorenkatu 19, Helsinki – 1898
Bertel Jungin työt > (Andersin), Bomanson & Jung (1898–1913)

Huhtimäenkatu 3, Tampere – 1898
Johanneksentie 4, Helsinki – 1906
Koitto, Vyökatu 8, Helsinki – 1904
Satamakatu 4, Helsinki – 1913 (yhdessä Dag Englundin kanssa)
Punavuorenkatu 1, Helsinki – 1907
Johanneksentie 6, Helsinki – 1908
Iso Roobertinkatu 1, Helsinki – 1907
Kavallintie 14, Kauniainen – 1907
Bertel Jungin työt > Jung & Jung (1925–1946)

Katso työt artikkelista Valter Jung
Bertel Jungin työt > Asemakaavasuunnitelmat

Tuiran asemakaava, Oulu – 1914
Munkkiniemi–Haaga-suunnitelma yhdessä Eliel Saarisen kanssa – 1915
Pro Helsingfors yhdessä Eliel Saarisen ja Einar Sjöströmin kanssa – 1918
Iso-Heikkilän ja sataman alueen asemakaava, Turku – 1921
Martin ja Itärannan asemakaava, joka pohjautui Albert Richardtsonin ja Harald Andersinin kilpailuvoittoon vuodelta 1906, Turku – 1922
Kotimäen asemakaava, Kaarina, Littoinen – 1922
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wäre, Ritva: / Jung, Bertel (1872–1946). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 20.10.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Helsingin kaupungin museo­lauta­kunnan kokous 1900-luvun alussa. Kuvassa vasemmalta Nils Wasastjerna, Reinhold Hausen, Bertel Jung ja Magnus Schjerfbeck.
Vapaussodan sankarihauta Uskelan kirkkomaalla Salossa, paljastettu 1920.
Atriumtalo

Atriumtalo (engl. atrium house, patio house) on erillispientalo, jossa L-, T- tai U-kirjaimen muotoinen asunto rajaa sisäpihan yhdessä asuntoon kiinteästi liittyvien lisärakennusten ja aitojen kanssa.
Atriumtaloksi sanotaan myös atriumrivitaloa, kytkettyä asuinrakennusta, joka muodostuu vierekkäisistä L-, T- tai U-kirjaimen muotoisista asunnoista. Asunnot rajaavat sisäpihan yhdessä lisärakennusten ja aitojen kanssa.
Historiallisessa merkityksessä atriumtalo tarkoittaa roomalaista asuintaloa, jossa huoneet ryhmittyivät sisäpihan tapaisen päähuoneen (atrium) ympärille.
Macaon tunnus

Macaon tunnus.
Macaon tunnus eli virallisesti Macaon ”alueellinen tunnus” otettiin käyttöön 20. joulukuuta 1999 Macaon siirryttyä Portugalin hallinnasta Kiinan hallintaan. Tunnus löytyy myös Macaon lipusta.
Pyöreänmuotoisen tunnuksen värit ovat vihreä, valkoinen ja keltainen, vihreän ollessa hallitseva väri. Siinä on valkoinen lootus, ja sen alla kuvernööri Nobre de Carvalhon siltaa ja vettä esittäviä viivoja. Lootuksen yläpuolella olevat viisi kultatähteä ovat peräisin Kiinan kansantasavallan lipusta. Tunnuksessa lukee kiinaksi 中華人民共和國澳門特別行政區 eli Macaon Kiinan kansantasavallan erityishallintoalue ja lyhyesti Macaon portugalinkielinen nimi Macau.
Portugalin aikaiset vaakunat

Ensimmäinen vaakuna
Toinen vaakuna
Yksinkertainen vaakuna (1935-1999)
Madagaskarin vaakuna

Madagaskarin vaakuna (ransk. Sceau de Madagascar) on yksi Madagaskarin kansallissymboleista. Nykyinen vaakuna on ollut käytössä vuodesta 1998 lähtien.
Vaakuna on pyöreän muotoinen, sen keskiössä on Madagaskarin kartta, jonka alapuolella on seebun pää. Vaakunan värit ovat keltainen, punainen, vihreä, valkoinen ja musta, mutta keltainen väri on hallitseva tehden siitä lähes auringon näköisen. Vaakunan yläosasta löytyy teksti malagassin kielellä teksti REPOBLIKAN'I MADAGASIKARA mikä tarkoittaa Madagaskarin tasavaltaa ja alaosassa on teksti TANINDRAZANA - FAHAFAHANA - FANDROSOANA, joka tarkoittaa kotimaa-vapaus-kehitys.
Aikaisemmat vaakunat

Ranavalona II:n aikainen vaakuna
Imerinan vaakuna vuonna 1896
tunnus 1958-1975
vaakuna 1958-1975
vaakuna 1975-1992
vaakuna 1993-1998
Kirsi ja himoshoppaajat

| Kirsi ja himoshoppaajat |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Kirsi Salo Terhi Majasalmi
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Liv
Esitetty:  11. syyskuuta 2013 – 13. marraskuuta 2013
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Kirsi ja himoshoppaajat oli tositelevisio-ohjelma, jossa seurattiin suurella rahan kuluttamisella velkaantuneita naisia saamaan asiat järjestykseen. Heitä auttamassa olivat talousvalmentajat Kirsi Salo ja Terhi Majasalmi. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Liv-kanavalla 11. syyskuuta 2013.
Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1 | 23-vuotias tamperelainen Minna on hyväpalkkaisessa työssä, mutta kuluttaa rahansa kenkiin ja vaatteisiin | 11. syyskuuta 2013 |
| 2 | Kolmen lapsen kotiäiti Anna-Maria on hurahtanut lasten merkkivaatteisiin | 18. syyskuuta 2013 |
| 3 | Porvoolainen Roosa opiskelee sairaanhoitajaksi ja elää iloista opiskelijaelämää | 25. syyskuuta 2013 |
| 4 | Jenni osoittaa rakkauttaan ostamalla miehelleen ja pienelle tyttärelleen tavaroita | 2. lokakuuta 2013 |
| 5 | Tamperelainen Linnea haluaa kaiken heti | 9. lokakuuta 2013 |
| 6 | Seitsenlapsisen uusioperheen äiti Sonja on saanut huomata, etteivät rahat äitiyslomalla riitä samaan tapaan kuin töissä käydessä | 16. lokakuuta 2013 |
| 7 | 24-vuotias Satu on ollut kolme kertaa häätöuhan alla maksamattomista vuokrista | 23. lokakuuta 2013 |
| 8 | Helsinkiläisen kotiäidin Millan tulot ovat pienet, mutta menot suuret | 30. lokakuuta 2013 |
| 9 | Espoolainen lähihoitaja Sanna on intohimoinen keräilijä, joka ostaa niin iloon, suruun kuin raskaan työpäivän päätteeksikin | 6. marraskuuta 2013 |
| 10 | Porvoolainen Heidi ostaa paljon ja halvalla | 13. marraskuuta 2013 |
Heikki Lampela

Heikki Lampela joulukuussa 2010.
Heikki David Lampela (s. 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen varatuomari ja asianajaja, joka on tullut tunnetuksi suomalaisissa tiedotusvälineissä suurta julkisuutta saaneista oikeudenkäynneistä.
Ura

Lampela on edustanut oikeudessa muun muassa Tony Halmetta, Ilja Janitskinia, professori Kari S. Tikan tappajaa, moottoripyöräkerho Bandidos MC:n johtajaa, suojelupoliisin päällikkö Seppo Nevalaa, Bodominjärven murhien uhrien omaisia ja Jan Petrovskia. Lampela on hoitanut myös talousrikosjuttuja sekä yrittäjien lainopillisia asioita. Lampela on ennen nykyistä asianajajan ammattiaan toiminut muun muassa nimismiehenä, syyttäjänä ja käräjätuomarina.
Lampela on osallistunut myös politiikkaan. Hän oli SDP:n ehdokkaana vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Vuosina 2005–2008 hän toimi kokoomuksen Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Lampela on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (vuotta 2005 edeltävä nimitys nykyistä maisterintutkintoa vastaavalle tutkinnolle).
Lampela erotettiin Asianajajaliitosta tammikuussa 2018, kun hänet tuomittiin naisystävänsä pahoinpitelystä ja laittomasta uhkauksesta. Lisäksi Asianajajaliiton valvontalautakunta oli jo aiemmin antanut Lampelalle useita huomautuksia. Lampela valitti hovioikeuteen, joten päätös ei ollut lainvoimainen ja hän sai jatkaa työtään asianajajana. Syyskuussa 2018 asia käsiteltiin hovioikeudessa, joka ei muuttanut Asianajajaliiton valvontalautakunnan päätöstä Lampelan erottamisesta. Lampela olisi valittanut hovioikeuden tuomiosta, mutta korkein oikeus ei myöntänyt tammikuussa 2019 valituslupaa ja erottaminen jäi näin voimaan. Vuonna 2022 Lampela suoritti asianajajatutkinnon toistamiseen, mutta liitto hylkäsi jäsenhakemuksen. Asianajajaliittoon hänet hyväksyttiin takaisin marraskuussa 2024.
Yksityiselämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Nuorempana olen kokenut olevani täysin suomalainen, Stadin kundi, enkä neljäsosaromani. Jokaista pitäisi kohdella täysin suomalaisena, ihonväristä välittämättä. Se vähentäisi syrjäytymistä, kun ei ajeta marginaaliin ja koeta erilaiseksi. | ” |
– Heikki Lampela 2019
Heikki Lampelan äiti Pirkko oli koulutukseltaan sairaanhoitaja, joka teki ravintolapäällikön töitä ja pyöritti Mekka-nimistä matkustajakotia Kluuvissa. Lampelan isä Guido oli yrittäjä, joka kuoli pojan ollessa viisivuotias. Lampelalla on kaksi veljeä. Hän on etniseltä taustaltaan neljäsosaromani.
Lampelan avioliitto päättyi eroon syyskuussa 2013. Lampela ehti olla yhdessä lastentarhanopettajana työskennelleen vaimonsa kanssa 22 vuotta, joista 12 avioliitossa. Heillä on kaksi lasta. Image-lehden henkilökuvan mukaan eron jälkeen "Heikki Lampelan maine muuttui nopeasti". Lehden mukaan hänet tunnettiin julkisuudessa asiakeskeisenä, mutta eron jälkeen Lampela alkoi puhua lehtihaastatteluissa henkilökohtaisista asioistaan ja esiintyi TV5:n tositelevisio-ohjelmassa Tavallista elämää, jonka kuvauksissa hänellä oli lööppihuomiota herättänyt suhde kiinteistönvälittäjä Danita Westphaliin.
Lampela on ollut kihloissa Hanna Kärpäsen kanssa. Suhteen käänteet olivat usein esillä keltaisessa lehdistössä. Lampela tuomittiin Espoon käräjäoikeudessa 25. marraskuuta 2015 silloisen kihlattunsa pahoinpitelystä ja laittomasta uhkauksesta 80 päivän ehdolliseen vankeuteen, vaikka tämä ei vaatinut tuomiota. Lampela valitti tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen, joka kuitenkin 3. tammikuuta 2017 antamallaan päätöksellä ei muuttanut tuomiota. Lampela haki valituslupaa korkeimmasta oikeudesta, mutta se hylättiin.
Päivä oikeuskäsittelyn jälkeen pariskunnalla oli toinen oikeuteen johtanut riita, joka tapahtui alkoholin vaikutuksen alaisena Lampelan mökillä. Naisystävä rikkoi kirveellä saunakamarin oven, minkä jälkeen Lampela otti kirveen häneltä ja rikkoi kirveellä penkillä olleet sinkkivadit. Hätäpuhelun ja kuulustelujen perusteella syyttäjä nosti uusia syytteitä laittomasta uhkauksesta ja lievästä pahoinpitelystä maaliskuussa 2016. Espoon käräjäoikeus tuomitsi 14. kesäkuuta Lampelan 30:een päiväsakkoon naisystävänsä uhkaamisesta ja lievästä pahoinpitelystä, koska hän oli nostanut kirveen naisen kasvojen eteen ja tönäissyt häntä. Tämä tuomio kumottiin hovioikeudessa.
Aiheesta muualla

Lampela, Heikki David 5.3.2009. Porvarillisen työn arkisto. Viitattu 30.5.2015.
MTV3: Lampela prässäsi Gustafssonia.
Heikki Lampela Ylen Elävässä arkistossa.
Heikki Lampelan elämäkertaa ja mielipiteitä Iltasanomien haastattelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Uskonto Kuopiossa

Uskontokuntiin kuuluminen Kuopiossa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (65.6%)
Muut uskonnot (3.8%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (30.6%)
Kuopion tuomiokirkko on Kuopion hiippakunnan maamerkki.
Tämä artikkeli käsittelee Kuopion uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Kuopion kaupungissa 65,6 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 3,8 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 30,6 prosenttia väestöstä.
Historia > Luterilainen aika

Kuopion seurakunta perustettiin vuonna 1549 Juvan alaiseksi kappeliseurakunnaksi ja tuli emäseurakunnaksi vuonna 1552. Kuopion kaupungin perustamisen myötä 1776 seurakuntaan oli yhdistetty Kuopion kaupunki- ja maaseurakunta. Maa- ja kaupunkiseurakunnilla oli kaupungin alueella yhteinen kirkko. Vanha puukirkko rakennettiin vuosina 1722–1730 ja purettiin 1820-luvulla. Seuraava harmaakivikirkko rakennettiin vuosina 1803–1814. Kuopion hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsi Kuopiossa vuosina 1851–1900.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Baptistien vaikutus alkoi Kuopiossa 1880-luvulla kolmen luotolaisen kalastajan kautta ja Kuopion baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1886. Vapaakirkollinen liike aloitti toimintansa niin ikään 1800-luvun lopulla ja Kuopion vapaaseurakunta järjestäytyi itsenäiseksi paikallisseurakunnaksi vuonna 1909. Metodismin vaikutus Kuopiossa alkoi 1900-luvulla ja aluksi metodistit toimivat Mikkelin metodistiseurakunnan alaisuudessa. Vuonna 1910 perustettiin itsenäinen Kuopion metodistiseurakunta.
Yhdistetty maa- ja kaupunkiseurakunta toimi vuoteen 1899 asti, jolloin se jaettiin kolmeksi eri seurakunnaksi: Kuopion kaupunkiseurakunnaksi, Kuopion maaseurakunnaksi ja Vehmersalmen seurakunnaksi. Kaupunkiseurakunnasta tuli vuonna 1939 uudelleen tuomiokirkkoseurakunta, kun Kuopion hiippakunta perustettiin.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Kuopion maalaiskunnasta liitettiin esikaupunkialueita Kuopioon vuonna 1942 ja lopulta lähes koko maalaiskunta liitettiin kaupunkiin vuonna 1969. Maaseurakunnasta tuli Kallaveden seurakunta, josta tuli myöhemmin Kuopion seurakuntayhtymän yksi seurakunnista. Yhtymään liittyi vuonna 1973 Riistaveden seurakunta. Tuomiokirkkoseurakunnasta irrottautuivat seurakuntayhtymään sittemmin vielä Alavan seurakunta vuonna 1967, Männistön seurakunta vuonna 1963 ja Puijon seurakunta vuonna 1979.