stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Dovbnja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. huhtikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Moskova, Venäjän SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Seura
Seura: Lutš-Energija Vladivostok
Pelinumero: 16
Junioriseurat
: Spartak Moskova
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 | Znamja Truda |  |  |
| 2006 | Rositš Moskovski |  |  |
| 2006 | PS-44 | 1 | (0) |
| 2007–2008 | Haka | 52 | (0) |
| 2009 | Sibir Novosibirsk | 0 | (0) |
| 2009 | → Sibir-2-M Novosibirsk | 1 | (0) |
| 2009 | MVD Rossii-2 Moskova | – | (–) |
| 2010 | Nizhni Novgorod | 0 | (0) |
| 2011 | Podolje Podolski | 24 | (0) |
| 2012–2013 | Torpedo Moskova | 27 | (0) |
| 2013– | Lutš-Energija Vladivostok | 26 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 131 | (0) |
Aleksandr Vjatšeslavovitš Dovbnja (ven. Александр Вячеславович Довбня, s. 10. huhtikuuta 1987 Moskova, Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Venäjän 1. divisioonassa pelaavaa Lutš-Energija Vladivostokia.
Keväällä 2006 Hakaan saapunut venäläismaalivahti torjui ensimmäisen virallisen ottelunsa Hakan maalilla liigacupin ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan maaliskuussa. Ensimmäisellä kaudellaan Dovbnja haki pääasiassa tuntumaa Hakan farmijoukkueessa Pallo-Sepoissa. Kaudella 2007 hän nousi joukkueen ykkösvahdiksi. Marraskuussa 2008 hänen sopimuksensa Hakan kanssa purkaantui ja Dovbnja muutti takaisin Venäjälle.
Aiheesta muualla

Profiili FC Hakan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Profiilin Veikkausliigan sivustolla
Alexander Munro

Alexander Munro voi viitata ainakin seuraaviin:
Alexander Munro, brittiläinen köydenvetäjä
Alexander Munro, brittiläinen kuvanveistäjä
Alexander Munro (1912–1986), skotlantilainen jalkapalloilija
Alexander Munro (1944–2009), skotlantilainen jalkapalloilija, edellisen poika
Alex Munro, skotlantilainen näyttelijä ja koomikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alexander Munro”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alexander Munro (köydenvetäjä)

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten köydenveto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | Köydenveto |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | Köydenveto |  |
Alexander Munro (30. marraskuuta 1870 Stornoway – 3. tammikuuta 1934 Stornoway) oli brittiläinen köydenvetäjä ja olympiamitalisti.  Munro oli voittamassa Suur-Lontoon poliisin joukkueessa pronssia Lontoon olympialaisissa 1908 ja kilpaili myös Tukholman kisoissa 1912, joissa hän voitti 41-vuotiaana hopeaa.
Amanda Bearse

| Amanda Bearse |
| --- | --- |
 Amanda Bearse vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1958 (ikä 66) Winter Park, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Amanda Bearse (s. 9. elokuuta 1958 Winter Park, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja komedienne. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Marcy Rhoades D’Arcyna komediasarjassa Pulmuset. Marcya hän esitti vielä yhden jakson verran sarjassa Nikki vuonna 2001. Ennen läpimurtoaan Pulmusissa hän näytteli muun muassa televisiosarjassa All My Children vuosina 1982–1984.
Bearse on esiintynyt pääroolissa useissa elokuvissa kuten Menikö taas pieleen?, Kauhun yö, Naisten mies ja The Doom Generation – Tuomion sukupolvi.
Hän toimi emäntänä stand up -show’ssa nimeltään Out There 2 vuonna 1994. Ohjelmassa esiintyi koomikoita, jotka olivat homo- ja biseksuaaleja. Bearse itse on ollut avoimesti lesbo vuodesta 1993. Hän asuu yhdessä pitkäaikaisen elämänkumppaninsa kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amanda Bearse Wikimedia Commonsissa
Amanda Bearse Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Amanda Bearse Biography (1958-) Film Reference. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
100 Women

100 Women on BBC:n tuottama moniformaattinen ohjelmasarja, joka pyrkii tuomaan esille naisten roolia 2000-luvun maailmassa. Vuodesta 2013 100 Women on kolmen viikon ajan käsitellyt naisia koskettavia aiheita televisio- ja radio-ohjelmien, verkkosisältöjen, keskustelutilaisuuksien ja journalismin keinoin. Ohjelmasarja on alkanut joka vuosi 100:n vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen luettelon julkaisemisesta.
100 Women -toimitus kokoaa luettelot vuosittain BBC World Servicen toimittajien tekemistä ehdotuksista. Niihin valitaan naisia, jotka ovat tehneet merkittäviä saavutuksia tai vaikuttaneet yhteiskuntaan eri puolilla maailmaa, mukaan lukien heitä, jotka eivät aiemmin olleet ylittäneet uutiskynnystä.
Historia

Vuoden 2012 Delhin joukkoraiskaustapauksen jälkeen Fiona Crack ja muita BBC:n toimittajia saivat ajatuksen ohjelmasarjasta, joka keskittyisi naisten tekemiin saavutuksiin ja kohtaamiin haasteisiin 2000-luvulla. Ohjelmasarjan luomisen taustalla oli myös ajatus, että mediassa vain naisia koskevat aiheet eivät saaneet riittävästi tilaa. Runsaan positiivisen palautteen johdosta, BBC päätti aloittaa 100 Women -sarjan korjatakseen naisten aliedustusta mediassa.
Aiheesta muualla

100 Women
2013 (BBC 100 Women -listauksen aloitus) 100 Women: Who took part? (22.11.2013), BBC 100 Women: a series borne out of suffering and violence (theguardian.com)
2014 Who are the 100 Women 2014? (26.10.2014)
2015 BBC 100 Women 2015: Who is on the list? (17.11.2015)
2016 BBC 100 Women 2016: Who is on the list? (7.10.2019)
2017 BBC 100 Women 2017: Who is on the list? (1.11.2017)
2018 BBC 100 Women 2018: Who is on the list? (19.11.2018)
Agha Muhammad Šah

| Agha Muhammad Šah |
| --- | --- |
 Agha Muhammad maalauksessa vuoden 1820 paikkeilta.
Persian šaahi
Valtakausi:  1789 – 17. kesäkuuta 1797
Edeltäjä:  Luft Ali Khan
Seuraaja:  Fath Ali Šah

Syntynyt:  14. maaliskuuta 1742 Gorgān, Iran
Kuollut:  17. kesäkuuta 1797 (55 vuotta) Şuşa, Iran
Puoliso:  Maryam Khanom
Suku:  Qajar
Isä:  Muhammad Hasan Khan Qajar
Äiti:  Jeeran Khanum
Uskonto:  kaksitoistašiialaisuus
Nimikirjoitus:  
Agha Muhammad Šah (pers. ‏آقا محمد شاه‎, Āqā Mohammad Šāh: 1742–1797), synt. Agha Muhammad Khan Qajar (pers. ‏آغا محمد خان قاجار‎, Āqā Mohammad Khān-e Qājār) oli Persian šaahi ja qajarien dynastian perustaja. Persia oli hajonnut safavidien romahduksen jälkeen, mutta lapsena kastroidun Agha Muhammadin onnistui kukistaa kilpailijansa zandit ja yhdistää suuret osat entistä valtakuntaa valtansa alle. Hänen valtakautensa tunnettiin toisaalta myös julmuuksista ja monet Persian kaupungeista hävitettiin. Agha Muhammadin perustama qajarien dynastia hallitsi kuitenkin Persiaa aina vuoteen 1925 saakka.
Kuoleman jälkeen

Kastroidun Agha Muhammadin kuolema olisi saattanut johtaa Karim Khan Zandin kuoleman jälkeisen kaaoksen kaltaiseen tilanteeseen, mutta Agha Muhammad oli järjestänyt perintökysymyksen kaukonäköisesti etukäteen. Qajar-heimon sisäiset riidat oli ratkaistu valtaan nousi Agha Muhammadin sisarenpoika Fath Ali Šah, jonka valtakaudella Persia kävi kaksi sotaa Venäjää vastaan ja menetti suuret osat alueistaan Kaukasuksen alueella. Fath Ali Šah sai toisaalta myös rankaistua edeltäjänsä murhaajia ja hän hautautti Agha Muhammadin ruumiin Najafin kaupunkiin. Agha Muhammadin perustama qajarien dynastia hallitsi Persiaa aina vuoteen 1925 saakka.
Agha Muhammad joukkoineen Kermanissa.
Tbilisin valtaus maalauksessa vuoden 1816 paikkeilta.
Alisa Galljamova

| Alisa Galljamova> Алиса Михайловна Галлямова |
| --- | --- |
 Galljamova Manilan shakkiolympialaisissa 1992.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1972 (ikä 52)
Kansalaisuus:   Venäjä
Shakinpelaaja
Titteli:  naisten suurmestari, KvM (1993)
Elo-luku:  2 468 (joulukuussa 2012)  FIDE:n naisten listan sijoitus 27.
Korkein Elo:  2 554 (tammikuussa 2001)  Paras sijoitus 3. (viimeksi lokakuussa 2003)
Alisa Mihailovna Galljamova (ven. Алиса Михайловна Галлямова; s. 18. tammikuuta 1972) on venäläinen shakin kansainvälinen mestari ja naisten suurmestari. Hän on alle 20-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestari vuodelta 1988. Galljamova oli 1987 ehdokasfinaalin voittajana osallisena naisten maailmanmestaruusotteluista 1987–1999 käytyihin kiistoihin. Ehdokasfinaalin voittajan Galljamovan, edellisen 1996 MM-ottelun hävinneen Xie Junin, hallitsevan mestarin Susan Polgárin sekä Maailman shakkiliitto FIDE:n kiistojen lopputuloksena FIDE hylkäsi Polgárin ja Galljamova pelasi 1999 maailmanmestaruudesta Xietä vastaan, mutta hävisi ottelun 6,5–8,5.
Hän eteni uudestaan 2006 Jekaterinburgissa pelatussa naisten maailmanmestaruusturnauksessa finaaliin, mutta hävisi sen kiinalaiselle Xu Yuhualle.
Galliamova oli aiemmin naimisissa ukrainalaisen huippupelaajan Vasyl Ivantšukin kanssa.
Aiheesta muualla

FIDE-kortti: Alisa Galljamova (englanniksi)
Alisa Galljamova ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alisa Galliamova
Käännös suomeksi
Alexander Munck af Fulkila

Alexander Munck af Fulkila (12. syyskuuta 1832 Hämeenlinna – 18. helmikuuta 1892 Kronstadt, Pietarin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Alexander Munck af Fulkilan vanhemmat olivat insinööri, everstiluutnantti August Carl Ludwig Munck af Fulkila ja Sofia Fredrika Thilman ja puoliso vuodesta 1860 Helena Fredrika Catarina Juliana Helmcke. Kenraalimajuri Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila oli heidän poikansa. Alexander Munck af Fulkila valmistui gardemariniksi Pietarin merikadettikoulusta 1851 ja ylennettiin midshipsmaniksi 22. meriekipaasiin 1853. Krimin sodan aikana hän osallistui Viaporin puolustamiseen linjalaiva Arsisilla ja linjalaiva Andreilla 1854 sekä Helsingin puolustamiseen Jusupovin rannikkopatterin päällikkönä 1855. Vuonna 1857 hän palveli korvetti Knjaz Varshavskilla, joka toimi vahtialuksena Kronstadtin redillä. Seuraavana vuonna Munck palveli höyrylaiva Bystryj'llä, joka teki hydrografisia mittaustöitä Suomenlahdella ja Riianlahdella. Huhtikuussa 1859 hänet siirrettiin kenraaliamiraalin meriekipaasiin Pietariin, luutnantiksi hän yleni huhtikuussa 1860. Vuosina 1861–1862 Munck purjehti linjalaiva Imperator Nikolai I:llä Suomenlahdella,   seuraavana vuonna hän toimi potkuritykkivene Astorin päällikkönä Suomenlahden saaristossa.
Munck siirrettiin Aralin laivastoon maaliskuussa 1866, jossa hän toimi barkassi Obrutševin päällikkönä Araljärvellä 1866–1867 ja höyrylaiva Orjolin päällikkönä Syr-Darjan alueella 1868–1869. Hänet siirrettiin Itämeren laivastoon 1869 ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1870. Munck toimi vanhimpana upseerina höyrylaiva Vladimirilla 1870–1875 ja vuonna 1876 Kronstadtissa päällikkönä kuunari Poljarnaja Zvezdálla. Sen päällikkönä hänet komennettiin vuonna 1877 Arkangelin merikomppaniaan. Munck ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1878 ja hän komensi Poljarnaja Zvezdáa Vienanmeren ja Jäämeren matkoilla 1878–1879. Vuosina 1880–1881 hän toimi tykkivene Burúnin päällikkönä, 1. luokan kapteeniksi hän yleni syksyllä 1882. Itämerellä Munck palveli monitorien Tifon ja Jedinorog päällikkönä 1882–1886, eron sotapalveluksesta hän sai kontra-amiraalina syyskuussa 1887.
Albert Heikel

Albert Heikel (24. joulukuuta 1812 Oulu – 14. maaliskuuta 1880 Ylitornio) oli suomalainen kirjastonhoitaja, opettaja, rehtori, pappi ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Heikelin vanhemmat olivat  kihlakunnantuomari Henrik Jakob Heikel ja Anna Margareta Laurin ja puoliso vuodesta 1842 Albertina Kristina Levón (k. 1887). Heikel tuli ylioppilaaksi 1830, valmistui filosofian kandidaatiksi 1836 ja vihittiin papiksi 1838. Rovastin arvon hän sai 1864. Heikel oli Pohjalaisen Osakunnan kirjastonhoitaja vuoteen 1839 ja ylimääräinen kirjaston amanuenssi 1836–1838, Turun triviaalikoulun vt. alempi kollega 1839 ja Pietarsaaren pedagogion vt. rehtori 1840. Pietarsaaren ala-alkeiskoulun rehtoriksi Heikel tuli  1842 ja Oulun yläalkeiskoulun konrehtoriksi 1845. Hän oli Ylitornion kirkkoherra vuodesta 1849 ja tämän ohella Tornion ala-alkeiskoulun tarkastaja vuodesta 1858. Lapinmaan rovastikunnan vt. lääninrovastina Heikel toimi 1872–1875. Hän oli pappissäädyssä  valtiopäiväedustaja 1863.
Kirkkoherra Karl Abiel Heikel oli Albert Heikelin poika. Pappi, opettaja valtiopäivämies Henrik Heikel oli puolestaan hänen veljensä.
Julkaisuja

Wielä muutama sana hengellisistä liikunnoista Lapissa ja Pohjanmaalla, 1874
Aki Ollikainen

| Aki Ollikainen |
| --- | --- |
 Aki Ollikainen marraskuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1973 Äänekoski
Puoliso:  Milla Ollikainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Nälkävuosi (2012)
Palkinnot
 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto (2012)   Kiitos kirjasta -mitali (2013) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aki Ollikainen (s. 1973 Äänekoski) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Elämä ja ura

Ollikainen opiskeli Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan yhteiskuntapolitiikka. Vuonna 2007 hän suoritti valokuvaajan ammattitutkinnon.
Ollikaisen Suomen suurten nälkävuosien aikaan sijoittuva esikoisromaani Nälkävuosi (2012) sai Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Teos sai myös Kiitos kirjasta -mitalin 2013 ja oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon saajaksi. Bloginpitäjien Blogistanian Finlandia -äänestyksessä 2012 teos sai eniten ääniä. Nälkävuodessa esiintyvä lause ”Ensin kaatuu lapsi.” oli Lause-Finlandia-ehdokkaana. Teoksen englanninnos White Hunger oli vuoden 2016 kansainvälisen Booker-palkinnon ehdokkaiden pitkällä listalla, jolla oli 13 teosta.
Ollikaisen toinen romaani Musta satu (2015) pohjautuu niin kutsuttuun Tattarisuon tapaukseen. Vuonna 2018 ilmestynyt kolmas romaani Pastoraali kuvaa yhden kesäisen vuorokauden tapahtumia suomalaisella maalaispaikkakunnalla eri näkökulmista.
Ollikainen on julkaissut puolisonsa Milla Ollikaisen kanssa kirjailijanimellä A. M. Ollikainen yhteistyössä kirjoitetun dekkarin Kontti (2021). He voittivat käsikirjoituksella Rikos 2019 -kilpailun, jossa etsittiin kansainvälisen tason jännityskäsikirjoituksia. Kirjan käännösoikeudet myytiin ennen sen ilmestymistä Alankomaihin, Latviaan, Liettuaan, Norjaan, Puolaan, Saksaan, Sloveniaan, Tanskaan, Tšekkiin, Turkkiin, Unkariin ja Viroon. Kontti aloittaa poliisi Paula Pihlajasta kertovan kirjasarjan. Vuonna 2021 ilmestyi myös Ollikaisen ja jääkiekkoilija Siim Liivikin yhdessä kirjoittama elämäkertateos Fuck You Liivik.
Ollikaisilla on kaksi lasta. Perhe asuu Lohjalla. Aiemmin he asuivat Sammatissa Eeva Joenpellon kirjailijakodissa.
Teokset

Nälkävuosi.  Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-089-4.
Musta satu.  Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-284-3.
Merirosvo Morgan ja matruusi Hulkkonen.  (Kuvitus: Silja-Maria Wihersaari)  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-30356-5.
Pastoraali.  Helsinki:  Siltala, 2018.  ISBN 978-952-234-543-1.
Fuck You Liivik.  (Yhdessä Siim Liivikin kanssa)  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-791-6.
Kristuksen toinen tuleminen.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-234-788-6.
Kontti.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-35965-4.
Kiikku.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42272-3.
Aiheesta muualla

Aki Ollikainen Kustannusosakeyhtiö Siltalan sivuilla
Aki Ollikainen Prosak-proosaklubilla 15.1.2013 Kirjastokaista-video.
Akuutti myrkyllisyys

Akuutti myrkyllisyys kuvaa myrkyllisyyttä, joka aiheutuu yksittäisestä tai muutamasta aineesta lyhyen ajan kuluessa. Akuuttia myrkyllisyyttä voidaan tutkia eläinkokeilla, aineiden kemiallisilla ennakkotiedoilla, in vitro -kokeilla ja raja-arvotestauksella. Jotta myrkyllisyys olisi akuuttia, sen tulisi ilmetä kohdeorganismissa viimeistään 14 vuorokauden sisällä määrätylle annokselle tai pitoisuudelle altistumisen jälkeen. Jos altistumista mitataan usealla annoksella, toistuvat annokset tulisi nauttia 24 tunnin sisällä. Akuutti myrkyllisyys on oleellinen tieto monien kemikaalien kohdalla. Akuutteja myrkytystapauksia sattuu tavallisesti kulutustuotteiden väärinkäytön seurauksena, vuotavien säiliöiden yhteydessä, vaarallisten aineiden kuljetusonnettomuuksissa tai itsemurhayrityksissä.
Aavikkokerttu

| Aavikkokerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Silkkikerttuset Scotocercidae
Suku::  Scotocerca
Laji::  inquieta
Kaksiosainen nimi
 Scotocerca inquieta  (Cretzschmar, 1826) 
Alalajit
 Scotocerca inquieta inquieta  Scotocerca inquieta saharae  Scotocerca inquieta theresae  Scotocerca inquieta grisea  Scotocerca inquieta buryi  Scotocerca inquieta striata  Scotocerca inquieta montana  Scotocerca inquieta platyura 
Katso myös
   Aavikkokerttu Wikispeciesissä   Aavikkokerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavikkokerttu (Scotocerca inquieta) on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu ja sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 10 cm, josta pyrstöä 3,5 cm. Se painaa 6–10 g. Väritykseltään ja olemukseltaan se muistuttaa priiniaa, mutta aavikkokertun höyhenpuku on yleensä kauttaaltaan vaaleamman hiekanruskea eikä sen pyrstö ole niin pitkä. Olemus on myös peukaloismainen.  Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Aavikkokerttu esiintyy laajalla alueella Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Arabian niemimaalla sekä Keski-Aasiassa Intian rajoille saakka. Laji on paikkalintu. Sen elinalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Elää sekä alavilla mailla että vuoristossa. Laji viihtyy pensaikkoa tai ruohomättäitä kasvavilla autiomailla ja aroilla ja esiintyy usein yhdessä pikkupensaskertun (Sylvia conspicillata) kanssa.
Lisääntyminen

Pesä on matalalla pensaassa tai ruohoston varassa. Se on katettu, ruohoista ja risuista rakennettu ja sisältä untuvilla, karvoilla ja kuiduilla vuorattu. Kulkuaukko, joita on joskus 2 toisen ollessa pakotie, sijaitsee pesän sivussa vallitsevan tuulensuunnan mukaan. Naaras munii 3–7 munaa. Muna painaa keskimäärin 0,96 g. Molemmat emot hautovat yhteensä noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 2-viikkoisina, häirittyinä jo aikaisemmin.
Ravinto

Syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä talvella siemeniä.
Aiheesta muualla

PBase (kuvia)
Scotocerca inquieta saharae
Anarkia

Anarkia (< kreikk. arkhos, ’johtaja’ + an, kieltosana) on yhteiskuntamuoto, jossa hallintoa ei ole. Kansankielessä anarkialla voidaan tarkoittaa myös yleisesti laittomuustilaa ja sekasortoa. Sanaa käytetään yleensä kielteisessä merkityksessä viittaamaan mellakoihin, kaaokseen tai sisällissotaan, mutta 1800-luvun puolivälin ranskalaiset anarkistit kuten Pierre-Joseph Proudhon ja Anselme Bellegarrigue käsittivät termin positiivisesti "hallituksettomuutena" sekä lopulta "yhteiskuntajärjestyksen todellisena ilmentymänä".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anarkia Wikimedia Commonsissa
Akuutti vatsa

Akuutilla vatsalla tarkoitetaan äkillisesti alkavaa tai voimistuvaa vatsakipua, jonka taustalla on yleensä nopeasti hoitoa vaativa sairaus. Mahdollisia syitä on monia, kuten umpilisäketulehdus, puhjennut mahahaava, virtsatiekivi, sappitietukos tai suolitukos. Osalla potilaista syytä ei löydetä. Akuutin vatsan yhteydessä voi esiintyä esimerkiksi oksentelua.
Anarkismi Ruotsissa

Anarkistit miehittäväy rakennusta Ruotsissa.
Anarkismi Ruotsissa ei ole tuore ilmiö, sillä Mihail Bakunin ilmoitti anarkismia olevan Ruotsissa jo vuonna 1866. Kuten Saksassa ja Alankomaissa, myös ruotsalaisella anarkismilla oli vahvoja syndikalistisia taipumuksia. Varhaisimpia merkittäviä ruotsalaisia anarkisteja oli taiteilija Ivan Aguéli, joka pidätettiin ja tuomittiin Pariisin "kolmenkymmenen oikeudenkäynnissä". Merkittäviä anarkisteja olivat myös Anton Nilson, Leon Larsson, Axel Holmström, Albert Jensen, ja Hinke Bergegren. Bergegren toimitti ja julkaisi viikkolehteä Under röd flagg yhdeksän numeroa maalis-kesäkuussa 1891. Lehden toimitustyössä oli anarkokommunistisia taipumuksia. Siinä julkaistiin otteita merkittävien eurooppalaisten anarkistien Pjotr Kropotkinin, Leo Tolstoinselvennä ja Élisée Reclusin kirjoituksista.
Anarkistiset ideat olivat tärkeitä Ruotsin sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa sen perustamisesta, vuodesta 1889, lähtien 1900-luvun alkuun asti. Bergegren johti puolueen anarkistista ryhmää Ungsocialisterna (’Nuorsosialistit’). Bergegren ja Ungsocialisterna erotettiin SDP:stä 1906 ja 1908 välillä.
Näkymätön puolue oli hajanainen taisteluryhmä, jonka perustivat Ruotsin parlamentin ulkopuolisen vasemmiston eri puolet, erityisesti Ruotsin Anarkosyndikalistinen nuorisoliitto. Tarkoitus oli korostaa työpaikkojen ja katujen todellista politiikkaa verrattuna Riksdagenin parlamentaariseen politiikkaan. Ryhmä hajosi 16. syyskuuta 2006.
Anarkosyndikalistinen ammattiliitto Sveriges Arbetares Centralorganisation perustettiin vuonna 1910.
Vuodesta 1898 ilmestynyt ruotsalainen aikakauslehti Brand on vanhin jatkuvasti ilmestynyt anarkistinen aikakauslehti.
Monet ruotsalaiset anarkistit liittyivät ja taistelivat CNT-FAI:n kanssa Espanjan vallankumouksen aikana 1936–1939. Heidän joukossaan olivat Nisse Lätt ja Axel Österberg. He julkaisivat Espanjasta myöhemmin silminnäkijän raportteja.
Tunnettu kirjailija Stig Dagerman oli anarkisti koko elämänsä ajan. Lundn anarkistiryhmä oli pieni anarkistiliike, joka syntyi vuoden 1968 mielenosoitusten seurauksena.
Yksi monista pienistä anarkistiryhmistä on vasemmistolainen queer-anarkistiryhmä Fag Army, joka aloitti ensimmäisen toimintansa 18. elokuuta 2014 kakuttaessaan terveys- ja sosiaaliministerin, kristillisdemokraattien johtajan Göran Hägglundin.
Kirjallisuutta

Campbell: European Labor Unions.  Westport:  Greenwood Press, 1992.  ISBN 978-0-313-26371-2.  (englanniksi)
George Woodcock: Anarchism: A History of Libertarian Ideas and Movements.  Peterborough:  Broadview Press, 2004.  ISBN 978-1-55111-629-7.  (englanniksi)
Anders Bruse

Anders Bruse (k. luultavasti 1667) oli ruotsalainen urkuri ja urkujenrakentaja. Toimittuaan Linköpingin kirkon urkurina vuosina 1622–1641 hän siirtyi Uppsalaan, missä rakensi kuoriurut Uppsalan tuomiokirkkoon. Vuonna 1643 Bruse muutti Suomeen piispa Rothoviuksen pyynnöstä rakentamaan urut Turun tuomiokirkkoon. Tämän lisäksi Bruse teki sopimuksen Tallinnan Olavinkirkon urkujen rakentamisesta, mutta hanke ei toteutunut.