stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ptolemaiosten hallitsijasuku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ptolemaiosten hallitsijasuku Wikimedia Commonsissa
Pultavan alueen lippu

Pultavan alueen lippu.
Pultavan alueen lippu (ukr. Прапор Полтавської області, Prapor Poltavskoji oblasti) on Ukrainan Pultavan alueen symboli. Lipun mittasuhteet ovat 2:3, ja siinä on sinisellä pohjalla keltainen kasakkaristi, jonka korkeus on puolet lipun korkeudesta.
Lipun on suunnitellut Jevhen Šyrai, ja Pultavan aluevaltuusto hyväksyi sen 10. helmikuuta 2000. Keltainen kasakkaristi tummansinisellä pohjalla oli 1700-luvulla perustetun Pultavan rykmentin symboli.
Pyöräsaari

Pyöräsaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Julholm
Sijainti:  60°7′40.00″N, 24°46′13.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyöräsaari on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee runsaat kaksi kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Pyöräsaari kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on parisen kilometriä.
Pyöräsaaren itä- ja lounaisosassa on jonkin verran huvila-asutusta. Saaren länsi- ja keskiosa on Uudenmaan välisaaristolle tavanomaista havumetsikköä, joka kohoaa korkeimmillaan noin kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle. Paljasta kalliorantaa on luoteessa ja etelässä.
Pyöräsaaren naapurisaaria ovat Pukkisaari pohjoisessa ja Långholmen kaakossa. Miessaari sijaitsee idässä, saaria erottaa noin sadan metrin levyinen salmi. Saarten välissä sijaitsee pieni Knekten-saari. Pyöräsaaren ruotsinkieliseen nimeen temaattisesti liittyvät Lilla Julholm ja Julholmsklackarna sijaitsevat Pyöräsaaren lounaispuolella.
Pyöräsaari sai suomenkielisen nimensä 1900-luvulla, jolloin se käännettiin pyörää tarkoittavasta hjul-sanasta. Ammoisina aikoina saaren nimi kirjoitettiin hjul-alkuisena. Myöhemmin on arveltu, että saaren ruotsinkielisen nimen taustalla on pyörän sijaan jokin historian hämäriin jäänyt sana; Kurt Zilliacus ehdotti iilimatoa tarkoittavaa sanaa igel, jonka vanha kirjoitusasu on ighul. Pyöreä kuin pyörä ei Zilliacuksen mukaan ole uskottava selitys.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Julholm, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Foreca: Pyöräsaari, Espoo
Pyöräsaari Saari[vanhentunut linkki]
Luonnonmukainen peruskuivatus

Juottimenojan kunnostuskaivu
Luonnonmukainen peruskuivatus on termi, jolla tarkoitetaan maatalousalueiden uomiin sovellettavia toimenpiteitä, joiden avulla ylläpidetään peltojen kuivaustilaa ja pyritään samalla parantamaan maatalousuomien monimuotoisuutta.
Yleistä

Luonnonmukaiset vesirakentamismenetelmät ovat kevyempiä ja ympäristöystävällisempiä kuin tehomaatalouden käytäntöjen mukainen perkaus.
Luonnonmukaisten peruskuivatusmenetelmien tavoitteena on muun muassa varjella maatalousuoman eliöiden elinmahdollisuuksia, parantaa peltojen kuivaustilaa ja elävöittää purovesistöjen maisemaa. Menetelmillä pyritään edistämään maatalousuoman luontaista kehitystä ja tätä kautta vähentämään kunnossapitokustannuksia ja -tarvetta. Luonnonmukaisella peruskuivauksella parannetaan veden laatua ja maatalousuomien vedenjohtokykyä. Kiintoainetta pysäyttävien rakenteiden ja eroosiosuojausten avulla voidaan ehkäistä ongelmien syntymistä. Luonnonmukaisia peruskuivausmenetelmiä käytetään kunnostustoimenpiteissä, sekä laajamittaisissa peruskorjauksissa että pienemmissä perkauksissa.
Alueen muuttaminen suojavyöhykkeeksi tai kosteikoksi on hyvä vaihtoehto kuivattamiselle, kun peltoalue on hankalasti viljeltävä ja herkästi tulviva. Jos alue muutetaan esimerkiksi kosteikoksi tai suojavyöhykkeeksi, toimenpiteeseen saa maatalouden ympäristötukea.
Hyötyjä

Luonnonmukainen perkaus on hyödyllinen toimenpide monista eri syistä. Luonnonmukaisen perkauksen avulla ylläpidetään kuivaustilaa, parannetaan purojen veden laatua, vähennetään uomien kunnossapitotarvetta ja parannetaan uoman eliöstön elinolosuhteita. Lisäksi perkausalueen virkistyskäyttömahdollisuudet ja maisemakuva monipuolistuvat.
Menetelmät

Tulvatasanne ja alivesiuoma
Luiskien loiventaminen ja toispuoleinen kaivu
Vesikasvillisuuden niitto ja penkkojen raivaus
Rantapuuston ja luiskien kasvillisuuden säilyttäminen
Luonnonmukaiset eroosiosuojaukset
Pohjapadot ja -kynnykset
Laskeutusaltaat, lietekuopat ja -taskut
Monivaikutteiset kosteikot ja tulva-alueiden palauttaminen
Suojakaistat ja -vyöhykkeet
Aiheesta muualla

Purojen hoito maatalousalueilla Luonnonmukainen peruskuivatus- opas. Suomen ympäristökeskus 2008
Suomen ympäristökeskus, Purokunnostus
Suomen ympäristökeskus, Vesistöjen kunnostus
Tulvatasanne
Luettelo Coloradon kuvernööreistä

| Coloradon kuvernööri |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen Jared Polis 8. tammikuuta 2019 lähtien
Virka-asunto:  Coloradon kuvernöörin kartano, Denver
Kauden pituus:  4 vuotta, 1 uudelleenvalinta mahdollinen
Perustettu:  1. elokuuta 1876
Ensimmäinen:  John Long Routt
Kotisivut:  colorado.gov/governor
Tämä on luettelo Coloradon kuvernööreistä.
Coloradon kuvernööri on Coloradon hallinnon päämies ja asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus osavaltion uusiin lakiesityksiin.
Luettelo

| Kuva | Nimi | Virassa | Puolue |
| --- | --- | --- | --- |
|  | John Long Routt | 1876–1879 | Republikaani |
|  | Frederick Walker Pitkin | 1879–1883 | Republikaani |
|  | James Benton Grant | 1883–1885 | Demokraatti |
|  | Benjamin Harrison Eaton | 1885–1887 | Republikaani |
|  | Alva Adams | 1887–1889 | Demokraatti |
|  | Job Adams Cooper | 1889–1891 | Republikaani |
|  | John Long Routt | 1891–1893 | Republikaani |
|  | Davis Hanson Waite | 1893–1895 | Populisti |
|  | Albert Washington McIntire | 1895–1897 | Republikaani |
|  | Alva Adams | 1897–1899 | Demokraatti |
|  | Charles Spalding Thomas | 1899–1901 | Demokraatti |
|  | James Bradley Orman | 1901–1903 | Demokraatti |
|  | James Hamilton Peabody | 1903–1905 | Republikaani |
|  | Alva Adams | 1905–1905 | Demokraatti |
|  | Jesse Fuller McDonald | 1905–1907 | Republikaani |
|  | Henry Augustus Buchtel | 1907–1909 | Republikaani |
|  | John F. Shafroth | 1909–1913 | Demokraatti |
|  | Elias M. Ammons | 1913–1915 | Demokraatti |
|  | George Alfred Carlson | 1915–1917 | Republikaani |
|  | Julius Caldeen Gunter | 1917–1919 | Demokraatti |
|  | Oliver Henry Shoup | 1919–1923 | Republikaani |
|  | William Ellery Sweet | 1923–1925 | Demokraatti |
|  | Clarence Morley | 1925–1927 | Republikaani |
|  | William Adams | 1927–1933 | Demokraatti |
|  | Edwin Carl Johnson | 1933–1937 | Demokraatti |
|  | Ray Herbert Talbot | 1937–1937 | Demokraatti |
|  | Teller Ammons | 1937–1939 | Demokraatti |
|  | Ralph Lawrence Carr | 1939–1943 | Republikaani |
|  | John Charles Vivian | 1943–1947 | Republikaani |
|  | William Lee Knous | 1947–1950 | Demokraatti |
|  | Walter Walford Johnson | 1950–1951 | Demokraatti |
|  | Dan Thornton | 1951–1955 | Republikaani |
|  | Edwin Carl Johnson | 1955–1957 | Demokraatti |
|  | Stephen McNichols | 1957–1963 | Demokraatti |
|  | John Arthur Love | 1963–1973 | Republikaani |
|  | John David Vanderhoof | 1973–1975 | Republikaani |
|  | Richard Lamm | 1975–1987 | Demokraatti |
|  | Roy Romer | 1987–1999 | Demokraatti |
|  | Bill Owens | 1999–2007 | Republikaani |
|  | Bill Ritter | 2007–2011 | Demokraatti |
|  | John Hickenlooper | 2011–2019 | Demokraatti |
|  | Jared Polis | 2019– | Demokraatti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Coloradon kuvernööreistä Wikimedia Commonsissa
Luettelot Yhdysvaltain osavaltioiden kuvernööreistä
Alabama
Alaska
Arizona
Arkansas
Kalifornia
Colorado
Connecticut
Delaware
Florida
Georgia
Havaiji
Idaho
Illinois
Indiana
Iowa
Kansas
Kentucky
Louisiana
Länsi-Virginia
Maine
Maryland
Massachusetts
Michigan
Minnesota
Mississippi
Missouri
Montana
Nebraska
Nevada
New Hampshire
New Jersey
New Mexico
New York
Pohjois-Carolina
Pohjois-Dakota
Ohio
Oklahoma
Oregon
Pennsylvania
Rhode Island
Etelä-Carolina
Etelä-Dakota
Tennessee
Texas
Utah
Vermont
Virginia
Washington
Wisconsin
Wyoming
Coloradon kuvernöörin kartano Denverissä.
Pulssioksimetria

Pulssioksimetria on mittausmenetelmä, jolla voidaan arvioida veren happisaturaatiota (SpO2). Pulssioksimetriaa käytetään laajasti lääketieteessä alhaisen veren happipitoisuuden eli hypoksemian tunnistamiseen ja seurantaan. Erityisesti happisaturaation lasku alle 90 %:n ennustaa merkittävää happiosapaineen (pO2) laskua.
Pulssioksimetri mittaa kahdella eri aallonpituudella lähetetyn valon absorboitumista kudokseen, yleensä sormen päähän tai korvaan, pulssiaallon aikana. Veren pelkistetty hemoglobiini ja oksihemoglobiini absorboivat valoja eri tavalla, joten absorboitumisesta voidaan arvioida happea sitovan hemoglobiinin osuutta. Laite on yleensä kalibroitu arvovälille 75–99 % niin, että mittausvirheeksi jää noin 2 %-yksikköä. Mittausvirhettä voivat aiheuttaa muun muassa mittausalueen huono verenkierto, liike, laskimopulsaatio, karboksi- ja methemoglobinemia, valaistus ja absorptioesteet.
Luonnonvalinta

Osa
biologian
artikkelisarjaa
Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n · k ·
Luonnonvalinta on evoluutioprosessi, jossa perinnölliset hyödylliset ominaisuudet runsastuvat ja haitalliset harvinaistuvat populaatiossa eri sukupolvien aikana. Luonnonvalinta kohdistuu eliöiden fenotyyppiin eli ilmiasuun. Pitkän ajan kuluessa luonnonvalinnan passiivinen prosessi voi johtaa uusiin adaptaatioihin tai lajiutumiseen.
Historia

Luonnonvalinnan käsitteen esittelivät brittiläiset luonnontieteilijät Charles Darwin ja Alfred Russel Wallace 1800-luvulla. Darwinin pääteos Lajien synty, joka julkaistiin vuonna 1859, perusteli uutta luonnonvalintateoriaa viiden havainnon ja kolmen päätelmän avulla. Todisteita Darwinilla ei teoriansa taakse vielä ollut. Käsite oli niin vallankumouksellinen, että sitä ei välittömästi hyväksytty, vaan se säilyi vähemmistön näkemyksenä aina 1930-luvulle saakka. Nykyisin se on evoluutioteorian perusta, ja siitä on myös saatu suuria määriä konkreettista todistusaineistoa.
Luonnonvalinnan mekanismit

Luonnonvalinnassa on kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa syntyy uusi muunnelma, kun meioosissa, sukusolujen muodostuksessa ja hedelmöittymisessä syntyy uusi tsygootti eli hedelmöittynyt munasolu. Näin syntynyt muuntelu perustuu sattuman ohjaamaan rekombinaatioon.
Luonnonvalinnan toisessa vaiheessa vaikuttavat elossasäilymisen ja lisääntymismenestyksen tekijät. Ne eivät ole kokonaan sattumanvaraisia, kuten ensimmäisessä vaiheessa, vaikkakin myös sattuma vaikuttaa edelleen. Yksilön elinkelpoisuus joutuu koko sen elinaikana alituiseen testiin, jotka määräävät sen mahdollisuudet säilyä hengissä lisääntymiseensä asti. Elinkelpoisimpia ovat ne yksilöt, joilla on oikeanlaiset ominaisuudet.
Charles Darwin selitti luonnonvalinnan seuraavasti:
Kaikki populaatiot lisääntyisivät eksponentiaalisesti ilman rajoittavia tekijöitä.
Populaatioiden koko säilyy vakaana eli tasapainotilassa, väliaikaisia vuotuisia vaihteluita lukuun ottamatta.
Lajin vaatimat resurssit ovat rajallisia. Tästä seuraa se, että lajin jäsenten välillä käydään kovaa kilpailua, olemassaolon taistelua.
Kaikki populaation jäsenet ovat ainakin hiukan erilaisia. Sen seurauksena yksilöt poikkeavat toisistaan todennäköisyydessään säilyä elossa.
Monet populaation yksilöiden väliset erot ovat ainakin osittain periytyviä. Sen seurauksena luonnonvalinta sukupolvesta toiseen tapahtuessaan johtaa evoluutioon.
Luonnonvalinta on kuvattu myös loogisten väitteiden sarjana,
Jokainen eliö tuottaa useamman kuin yhden jälkeläisen, jolloin populaatioiden koot pyrkivät kasvamaan.
Jokainen eliö tarvitsee tietyn määrän resursseja kyetäkseen elämään.
Populaatiolle tarjolla olevat resurssit ovat rajallisia.
Populaation yksilöt menestyvät eri tavoin, eli populaatiossa esiintyy menestykseen liittyvää, ainakin osin perinnöllistä variaatiota.
Näistä johtuvat seuraukset:
Tietyllä alueella populaatiot voivat kasvaa vain johonkin maksimikokoon asti, jonka useimmiten määrää ympäristön kantokyky. Maksimikoossa populaatioon syntyy enemmän jälkeläisiä kuin mitä se pystyy pitämään yllä, jolloin jotkut yksilöt eivät jää eloon ja lisäänny.
Piirteet, jotka lisäävät yksilön tuottamaa eloon jäävää jälkeläismäärää suhteessa muihin, lisääntyvät populaatiossa.
Luonnonvalinnan kohde

Luonnonvalinnan voidaan ajatella kohdistuvan geeneihin, yksilöihin, yksilöryhmiin ja populaatioihin. Asiasta on esitetty erilaisia näkemyksiä, mutta nykyisin vallitseva käsitys on se, että luonnonvalinta kohdistuu tavallisimmin yksilöihin. Luonnonvalinta kohdistuu tietynlaiseen fenotyyppiin, jonka tuottavat yksilön geenit ja sen kohtaamat erilaiset ympäristövaikutukset, ja yksilöt ovat kantamiensa geenien ilmentymisen ja ympäristön vaikutusten summia.
Muun muassa evoluutiobiologi Richard Dawkins edustaa sitä näkökantaa, että valinta kohdistuukin yksilöiden geeneihin. Vastaväite tähän on, että koska geenit toimivat aina yksilöissä yhteistyössä muiden geenien kanssa, yksittäisellä geenillä ei ole kelpoisuutta. Lisäksi yksittäinen geeni voi vaikuttaa yksilön kelpoisuuteen vaihtelevalla tavalla. Se voi esimerkiksi olla hyödyllinen yhdessä genotyypissä mutta haitallinen toisessa. Voidaankin sanoa, että valinta kohdistuu yksilöön mutta perustuu johonkin geeniin.
Jotkut tutkijat puhuvat myös ryhmävalinnasta. Se suosii geenejä, jotka parantavat yksilöiden kykyä toimia ryhmässä.
Joidenkin tutkijoiden mukaan yksi luonnonvalinnan muoto on sukulaisvalinta, jossa valinta kohdistuu altruistista käytöstä edistäviin ominaisuuksiin. Siinä yksilö edistää epäitsekkäästi sukulaisyksilöidensä menestystä ja saa tämän avulla siirrettyä omiakin geenejään uusiin sukupolviin.
Yksilön johonkin ominaisuuteen kohdistuva valinta voi vaikuttaa myös tähän ominaisuuteen kytkeytyneisiin yksilön muihin ominaisuuksiin, vaikka näillä ei olisikaan toiminnallista yhteyttä kelpoisuuteen. Tällaisten ominaisuuksien sanotaan valikoituneen. Koska ominaisuuksien kytkeytyminen on eliömaailmassa varsin yleistä, yhteen ominaisuuteen kohdistuva valinta muuttaa usein monia ominaisuuksia, ja joskus vieläpä eri tavoin. Jos geneettiset kytkennät aiheuttavat sen, että luonnonvalinta ei voi vaikuttaa koko voimallaan tiettyyn suuntaan, vaan ilmiasuista tulee kompromisseja, puhutaan evolutiivisesta rajoitteesta. Ominaisuuksien kytkeytyminen aiheuttaakin joidenkin tutkijoiden mukaan sen, että eliöt eivät välttämättä ole optimaalisen sopeutuneita ympäristöönsä.
Luonnonvalinnan muodot

Luonnonvalinta voidaan jakaa kolmeen perustyyppiin sen mukaan, millaisia ovat sen vaikutukset populaation alleelikoostumukseen:
Suuntaava valinta toimii olojen muuttuessa, kuten jos populaatio leviää uudenlaiselle alueelle, ilmasto muuttuu, tai laji saa kilpailijan. Suuntaava valinta ohjaa populaation alleelikoostumusta suuntaan, joka sopeuttaa sitä selviytymään paremmin uusissa oloissa. Valinnan seurauksena yksilöiden koko voi esimerkiksi pienentyä tai suurentua. Suuntaavan valinnan seurauksena ensinnäkin ominaisuuden keskiarvo siirtyy tiettyyn suuntaan, ja toisekseen muuntelu vähenee tietynlaisten yksilöiden hävitessä. Valinnan muutosta ominaisuuden keskiarvossa kuvataan numeraalisesti valintaerolla ja voimakkuutta eli valinnasta elossa selvinneiden yksilöiden määrää valintaintensiteetillä.
Tasapainottava valinta toimii vakiintuneissa oloissa, joihin populaatio on jo sopeutunut. Tasapainottava valinta pitää populaatiossa vallitsevat alleelien lukusuhteet ja niiden koostumuksen samanlaisina. Samalla ominaisuuden muuntelu pienenee ja äärityypit häviävät. Tasapainottavan valinnan intensiteettiä mitataan muuntelun erolla ennen ja jälkeen valinnan. Eräs esimerkki tasapainottavasta valinnasta ihmisellä on lasten syntymäpaino, jossa eloonjäämisen todennäköisyys on suurin keskikokoisilla lapsilla ja pienempi siitä paljon poikkeavilla.
Hajottava valinta vaikuttaa populaatiossa, jonka eri osien kokemat valintapaineet poikkeavat toisistaan ja ääriyksilöiden kelpoisuus on parempi kuin koko populaation keskiarvoyksilöiden. Tällöin muuntelu lisääntyy, mutta ominaisuuden keskiarvo säilyy. Hajottava valinta saattaa esimerkiksi suosia kahteen erityyppiseen ravintoon erikoistuneita yksilöitä verrattuna generalisteihin eli monenlaista ravintoa syöviin. Joissakin populaatioissa taas yksilön kannattaa olla joko suurikokoinen tai pienikokoinen, mutta ei keskikokoinen. Hajottavasta valinnasta esimerkki on kasvipopulaatio, joka elää vuoren rinteen erilaisissa kohdissa, osa alarinteellä ja osa ylärinteellä. Koska nämä kasvit kokevat erilaisia valintapaineita, ne kehittyvät eri suuntiin ja saattavat jopa kehittyä ajan myötä eri lajeiksi.
Jos ominaisuus on neutraali, siihen ei kohdistu luonnonvalintaa ja siihen vaikuttavien alleelien frekvenssit muuttuvat vain geneettisen ajautumisen vaikutuksesta. Tällöin populaation muuntelu useimmiten vähenee. Jos populaation koko on riittävän suuri, eikä geneettisen ajautumisen vaikutus siten pääse kasvamaan liian suureksi, pysyvät alleelien frekvenssit Hardyn–Weinbergin tasapainossa.
Sukupuolivalinta vaikuttaa kilpailussa lisääntymiskumppanista ja toisen sukupuolen tekemässä partnerin valinnassa. Sitä voidaan kutsua luonnonvalinnan yhdeksi muodoksi.
Frekvenssistä riippuvaksi valinnaksi kutsutaan valintaa, jossa kelpoisuus liittyy siihen, kuinka monella muulla yhdessä populaatiossa on sama ominaisuus. Tästä yleinen esimerkki on suojaväritys, joka on kannattavaa vain, jos tarpeeksi harvat käyttävät sitä. Jos suojaväritys yleistyy liikaa, pedot alkavat päästä siitä jyvälle, ja naamioituneiden yksilöiden kelpoisuus pienenee.
Kirjallisuutta

Wagner, Andreas: Kelpoisimman synty. Evoluution suurimman arvoituksen ratkaisu.  ((Arrival of the Fittest. Solving Evolution’s Greatest Puzzle, 2014.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2015.  ISBN 978-952-5697-73-5.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Brandon, Robert: Natural Selection The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:   Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:   abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää:  biologian filosofia
Kaavioesitys kuvaa miten bakteerien vastustuskyky antibiootteja kohtaan lisääntyy luonnonvalinnan seurauksena. Tummanpunaisella korkein vastustuskyky, keltaisella matalin.
Luonnonvalinnan perustyypit alleelikoostumusten kannalta. Jokaisessa kaaviossa x-akselin muuttuja kuvastaa fenotyyppistä ominaisuutta ja y-akselin muuttuja kuvastaa organismien lukumäärää. Ryhmä A on alkuperäinen populaatio ja ryhmä B on populaatio valinnan jälkeen.
1. Suuntaava valinta, jossa yhden ääripään fenotyyppiä suositaan.
2. Tasapainottava valinta, jossa keskimmäistä fenotyyppiä suositaan enemmän kuin ääripään fenotyyppejä.
3. Hajottava valinta, jossa kummankin ääripään fenotyyppejä suositaan enemmän kuin keskimmäistä fenotyyppiä.
Proms-festivaali

Royal Albert Hall vuoden 2008 tapahtuman aikaan.
Proms-festivaali (The Proms, muodollisemmin The BBC Proms tai The Henry Wood Promenade Concerts presented by the BBC) on vuosittainen kahdeksan viikkoa kestävä klassisen musiikin konserttien sarja Lontoossa. Vuonna 1895 aloitettu kesätapahtuma käsittää tätä nykyä yli 70 konserttia Royal Albert Hallissa, sarjan kamarimusiikkia Cadogan Hallissa, puistokonsertteja ympäri Britanniaa viimeisenä iltana ("Last Night of the Proms") sekä erilaisia koulutus- ja lastentapahtumia. Vuonna 2009 konserttien kokonaismäärä saavutti ensi kertaa sadan rajan. Taidemusiikin saralla Jiří Bělohlávek on luonnehtinut Promsia "maailman laajimmaksi ja demokraattisimmaksi musiikkifestivaaliksi".
Suomessa Proms-festivaalin konsertteja lähettää Ylen nettiradiokanava Yle Klassinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BBC:n Proms-sivu
BBC Proms reviews at musicOMH.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Radio 1:n Proms-sivu 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Proms
Käännös suomeksi
Lähettiläs liemessä

| Lähettiläs liemessä> Carlton-Browne of the F.O. |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jeffrey Dell Roy Boulting
Tuottaja:  John Boulting
Säveltäjä:  John Addison
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Charter Films
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lähettiläs liemessä (tv-esityksessä Tohelointia kerrakseen, Carlton-Browne of the F.O.) on Jeffrey Dellin ja Roy Boultingin yhdessä käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1958. Diplomaattiaiheisen satiirin pääosissa näyttelevät Terry-Thomas ja Peter Sellers.
Juoni

Britti-imperiumista hiljattain itsenäistyneestä kuvitteellisesta Gaillardian saarivaltiosta löydetään kobolttia, ja entiset siirtomaaherrat ryhtyvät sitä saadakseen lämmittämään suhteita entisen siirtomaansa nykyhallintoon. Neuvottelujen tuloksena maa päätetään jakaa kahtia, mutta sopimustekstissä malmivarat jäävätkin brittien kannalta rajan väärälle puolelle.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti elokuvaa miellyttävällä tavalla brittiläiseksi komediaksi, jossa uraansa aloitteleva Peter Sellers jää vielä kuivakiskoisen Terry-Thomasin varjoon.
Aiheesta muualla

Lähettiläs liemessä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Premonition (John Fogertyn albumi)

| Premonition John Fogerty |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 12. & 13. joulukuuta 1997
 Julkaistu: 9. kesäkuuta 1998
 Tuottaja(t): John Fogerty
 Tyylilaji: Rock
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
John Fogertyn muut julkaisut
| Blue Moon Swamp 1997 | Premonition 1998 | Deja Vu All Over Again 2004 |
Premonition on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä John Fogertyn 7. sooloalbumi, ja ensimmäinen live-albumi. Se julkaistiin vuonna 1998. Levy sisältää sekä Fogertyn soolokappaleita että vanhoja Creedence Clearwater Revival -hittejä.
Kappaleet

Born on the Bayou – 4.54
Green River – 4.15
Susie Q – 5.24
I Put a Spell on You – 5.02
Who'll Stop the Rain – 2.57
Premonition – 3.18
Almost Saturday Night – 2.26
Rockin' All Over the World – 3.32
Joy of My Life – 3.55
Down on the Corner – 2.57
Centerfield – 3.54
Swamp River Days – 4.25
Hot Rod Heart – 3.41
The Old Man Down the Road – 4.23
Bad Moon Rising – 2.18
Fortunate Son – 4.11
Proud Mary – 4.01
Travelin' Band – 2.53