Louis de Rouvroy, Saint-Simonin herttua
Elämäkerta > Versailles

Vuonna 1702 Saint-Simon saa itselleen ja puolisolleen oman huoneiston Versaillesin linnasta, kyseessä on entinen Lorgen marsalkan, hänen appensa, huoneisto linnan pohjoissiivessä. Hän käyttää tätä huoneisto vuoteen 1709 asti. Vastedes hän oli koko sydämestään mukana hovin elämässä, jota hän havainnoi ja tarkkaili sen tallensi intohimoisesti muistelmiinsa. Vuonna 1706, hänen nimensä esiintyi Rooman nimitettävien suurlähettiläiden listalla, ja kardinaali Jansonin seuraajaa valittaessa. Mutta viime hetkellä tapahtunut kardinaalinimitys sekoitti kuviot ja Ludvig XIV päätti lähettää ennemmin vasta nimetyn kardinaali de La Trémoillesin Roomaan.
Vuonna 1709 Saint-Simon menetti huoneistonsa. Pontchartain kreivi lainasi hänelle omaansa, joka sijaitsi toisessa kerroksessa ns. ministerirakennuksessa. Sittemmin vuonna 1710 Saint-Simon – tai oikeammin hänen vaimonsa sai nimityksen Berryn herttuattaren hovinaiseksi – sai käyttöönsä ison huoneisto, jossa olivat aiemmin asuneet Sforzan herttuatar ja Antin herttuatar. Uudessa huoneistossa oli muin mukavuuden lisäksi keittiö, joka mahdollisti Saint-Simonille säännöllisten illallisten ja iltapaloja tarjoamisen, jotka tapahtumat puolestaan rikastuttivat hänen mustelmiaan.
Vuonna 1711 Monseigneur, eli Ludvig XIV vanhin poika, kuoli. Saint-Simon oli Burgundin herttuan ystävä. Herttua oli ensimmäisenä kruununperimyksessä isänsä jälkeen jos hänen isoisänsä Ludvig XIV kuolisi. Mutta vuonna 1712 Burgundin herttua puolestaan kuoli. Lohdutuksekseen Saint-Simon ryhtyi kirjoitusprojektiin, jossa käsiteltiin liberalismin linjaa aristokratian parissa. Hän uneksi monarkkisesta, mutta tuolloista vähäisemmästä itsevaltiudesta, mutta hän oli ollut kuitenkin mikään tasa-arvoisuutta veisaava kanttori; hän halusi palauttaa aristokratialle, joka olisi tiukasti hierarkkisesti järjestäytynyt, keskeisen roolin politiikassa, jopa tietynlaisen hegemonian. Hänen kirjoituksensa, jotka olivat joka allekirjoitettuja tai nimettömiä, liikkuivat hovissa ja hänestä tuli eräänlainen persoonallisuus. Hän jatkoi kuitenkin taisteluaan arvojärjestyksestä ja pauhasi teräviä näkemyksiään äpäröitä vastaan. Eritoten hänen kohteensa oli Mainen herttua, joka oli keskeisessä asemassa oleva kuninkaan avioton lapsi. Näin hän toimi etenkin vuoden 1714 vuoden lain jälkeen, sillä lailla oli suotu Ludvig XIV aviottomille lapsille perimysoikeus valtaistuimeen.
Saint-Simonin poliittiset ajatukset perustuivat rooliin, jonka hän olisi antanut Ranskan pääreille, joihin hän itse myös lukeutui. Hänelle tämä ryhmä oli merkki kaikkein korkeimmasta aristokratiasta ja siten myös ranskalaisesta yhteiskunnasta ja sen luonnollisena tehtävänä oli neuvonantaminen kuninkaalle. Ministerijärjestelmä, jota suunniteltiin Henrik IV:n aikana, mutta runnottiin voimalla lävitse Ludvig XIV:n aikana, Järjestelmää pidettiin kaiken pahan perikuvana, koska se oli korvannut "neuvonantajien" ja aristokratian roolin. Toisaalta Saint-Simon kuvitteli uskomattomasti Ludvig XIV hallinnon toimivan eräänlaisen toteuttavan hallintomallin periaatteella, jossa kuningas päätti yksin  asioista ja sitten hän määräsi kaiken toteutettavaksi ministerien ja valtiosihteereiden välitykselle, näiden ”vähäpätöisten ihmisten”, aatelittomien ja juuri aateloitujen avulla. Uskalsiko Saint-Simon moittia kuningasta suoraan erässä Burgundin herttuan kuoleman jälkeen hovissa kiertäneessä tekstissä, jossa hän moitti kuningasta ”vain itsensä hyväksi hallitsemisesta”?