stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metsänvartija
Metsänvartijat Suomessa

Metsänvartijakunta sai alkunsa 1859, jolloin annettu armollinen julistus määräsi, että kruunun puistot on jaettava hoitoalueisiin ja ne taas "vartio-osuuksiin". Kuhunkin vartio-osuuteen oli asetettava "metsävahti".
Suomessa metsänvartija valvoi metsäalueen asukkaiden järjestyssääntöjen noudattamista. Hän saattoi vartiointitehtävien lisäksi toimia laillisten metsätöiden työnjohtajana.
Metsänvartija-nimike muuttui vuonna 1942 metsäteknikoksi. Metsäteknikoiden koulutus muuttui edelleen metsätalousinsinööri-koulutukseksi 1990-luvulla. Vuodesta 1995 alkaen metsätalousinsinööri-tutkinnon suorittaneet ovat saaneet alemman korkeakoulututkinnon ja nimike on nykyisin metsätalousinsinööri (AMK).
Korteniemen perinnetila Liesjärven kansallispuistossa Suomessa on entinen metsänvartijan torppa. Suomen metsämuseo Lustossa on lisää tietoa metsänvartijoista ja  METO - Metsäalan Asiantuntijat ry:llä on metsänvartijoiden historiaa käsittelevää kirjallisuutta.
Metsänvartijat Suomessa > Metsänvartijoiden koulutus 1876 - 1942

Metsänvartijoiden koulutuksen aloittaminen eteni hitaasti. "Suomen metsäkouluopetuksen isän" A. G. Blomqvistin sitkeän työn ansiosta metsänvartija-koulutus aloitettiin perustamalla Suomen ensimmäinen metsänvartijakoulu Evolle 6. huhtikuuta 1876 annetulla asetuksella. Evo on nykyisin osa Hämeenlinnaa.
Aluksi metsänvartija-laitos oli Evon metsänhoito-opiston alaosastona, kunnes metsänhoitajien opetus vuonna 1908 siirrettiin Helsinkiin. Tällöin Evon metsänvartijakoulusta tuli itsenäinen oppilaitos.
Metsänvartijat Suomessa > Metsänvartijaseura 1895

Evolta valmistuneet metsänvartijat yrittivät perustaa "Metsänvartijaseuran" 26.6.1895, kun Hämeenlinnassa pidettiin Kaarle Aleksanteri Wäggin (myöh. Vasama) kutsumana perustamiskokous. Keisarillinen Suomen Senaatti ei suostunut kuitenkaan vahvistamaan sääntöjä. Vuonna 1906 senaatti hyväksyi vihdoin metsänvartijoiden valtakunnallisen järjestön "Suomen Metsänhoitoammattimiesyhdistys" säännöt. Yhdistyksen nimi on nykyisin METO - Metsäalan Asiantuntijat.
Galleria

Thaimaalaisia metsänvartijoita.
Metsänvartijan talo Washingtonin osavaltiossa.
Korteniemen perinnetila Liesjärven kansallis- puistossa Suomessa on entinen metsänvartijan torppa.
Naisiakin työskentelee metsänvartijoina.
Metsänvartijan patsas Espanjassa.
Elefantti apuna Vietnamissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metsänvartija Wikimedia Commonsissa
2. Kaukoidän rintama

| --- | --- |
 Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa 
Baltian rintamat: 
Baltian rintama: 
1. Baltian rintama: 
2. Baltian rintama: 
3. Baltian rintama: 
Brjanskin rintama: 
Luoteisrintama: 
Orjolin rintama : 
Valko-Venäjän rintamat: 
Valko-Venäjän rintama: 
1. Valko-Venäjän rintama: 
2. Valko-Venäjän rintama: 
3. Valko-Venäjän rintama: 
Keskustan rintama: 
Kurskin rintama: 
Lännen rintama : 
Ukrainan rintamat: 
1. Ukrainan rintama: 
2. Ukrainan rintama: 
3. Ukrainan rintama: 
4. Ukrainan rintama: 
Arorintama: 
Etelän rintama: 
Lounaan rintama: 
Voronežin rintama: 
Reservirintama : 
Kaukoidän rintamat: 
Kaukoidän rintama: 
1. Kaukoidän rintama: 
2. Kaukoidän rintama: 
Transbaikalin rintama : 
Moskovan rintamat: 
Moskovan puolustuslinja: 
Moskovan reservirintama: 
Možaiskin puolustuslinja: 
Kalininin rintama: 
Reservirintama : 
Pohjoiset rintamat: 
Karjalan rintama: 
Leningradin rintama: 
Pohjoinen rintama: 
Olhavan rintama : 
Kaukasuksen rintamat: 
Kaukasuksen rintama: 
Pohjois-Kaukasuksen rintama: 
Transkaukasian rintama: 
Krimin rintama : 
Stalingradin rintamat: 
Donin rintama: 
Kaakon rintama: 
Stalingradin rintama: 
2. Kaukoidän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 5. elokuuta 1945 Kaukoidän rintamasta. 1. lokakuuta 1945 siitä tehtiin Kaukoidän sotilaspiiri. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Maksim Purkaev.
2. Kaukoidän rintama muodostettiin viimeistä puna-armeijan toisen maailmansodan hyökkäystä varten japanilaisia joukkoja vastaan Mantšuriassa 9. elokuuta. Hyökkäyssuunnitelman mukaisesti Transbaikalin rintama hyökkäsi Mongolian suunnalta, 1. Kaukoidän rintama meren suunnalta ja 2. Kaukoidän rintama pohjoisesta. Tavoitteeksi asetettiin japanilaisen armeijan lyöminen sekä Sahalinin saaren eteläosan ja Kuriilien saarten miehittäminen. Hyökkäykseen osallistui yli 1,5 miljoonaa sotilasta, 3 900 lentokonetta, 5 500 panssarivaunua ja 26 000 tykkiä.
Taistelu ehti kestää vain noin viikon ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuria ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšukuon (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin.
Morganucodonta

| Morganucodonta |
| --- | --- |
 Morganucodon
 Triaskausi - Liitukausi 210–140 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Alalahko::  Kynodontit Cynodontia
Kladi::  Mammaliaformes
Lahko::  † Morganucodonta  Kermack, Mussett & Rigney, 1973
Alaryhmät
 Katso teksti 
Katso myös
   Morganucodonta Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Morganucodonta oli kynodontteihin kuulunut lahko, josta varhaisimmat löydöt ovat peräisin triaskaudelta.
Heimot ja suvut

†Bridetherium
†Hallautherium
†Paceyodon
†Purbeckodon
Heimo †Morganukodontit Morganucodontidae
†Eozostrodon
†Erythrotherium
†Gondwanadon?
†Helvetiodon
†Morganucodon
†Wareolestes
Heimo †Megazostrodontidae
†Brachyzostrodon
†Dinnetherium
†Indozostrodon?
†Megazostrodon
Aiheesta muualla

http://novataxa.blogspot.fi/2013/08/megaconus-mammaliaformis.html (englanniksi)
(148209)

| (148209) 2000 CR105 |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Marc W. Buie
Löytöaika:  6. helmikuuta 2000
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  32 927 530 000 000 km 218,9 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  6 611 023 000 000 km 44,1 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  59 244 037 000 000 km 393,8 AU
Eksentrisyys:  0,798
Kiertoaika Auringon ympäri:  1183743,25 d (3240,91 a)
Keskiratanopeus:  1,63 km/s
Inklinaatio:  22,776°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  253 km
Massa:  1,3×1019 kg 
Putoamiskiihtyvyys pinnalla:  0,0741? m/s2
Absoluuttinen kirkkaus:  6,1
Albedo:  0,10?
Pakonopeus:  0,119? km/s
(148209) 2000 CR105 on Aurinkokunnan yksi kaukaisimmista tunnetuista kohteista ja se kiertää Auringon kerran 3240 vuodessa radalla, jolla on hyvin suuri eksentrisyys.
(148209) 2000 CR105 eroaa muista hajanaisen kiekon objekteista siinä, että perihelipisteissään se ei ole Neptunuksen painovoimakentän vaikutuksessa. 2000 CR105:n lisäksi tunnetaan myös täysin Kuiperin vyöhykkeen takana sijaitsevia kohteita kuten Sedna ja 2012 VP113, jotka eivät myöskään ole Neptunuksen vaikutuksen alaisia.
Aiheesta muualla

Kiertoratasimulaatio (englanniksi)
Numbered minor planets (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: (148208) 2000 CD101 | Luettelo pikkuplaneetoista | Seuraaja: (148210) 2000 CR111 |
Moukantappaja

| Moukantappaja |
| --- | --- |
Luoja(t):  Steve Gerber
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  (I) Man Thing #3 (1974), (II) Omega the Unknown (1976) #8, (III) Foolkiller limited series (1990) #1
Henkilötiedot
Oikea nimi:  (I) Ross G. Everbest, (II) Greg Salinger, (III) Kurt Gerhardt
Status:  Aktiivinen
Henkilöllisyydet:  (II) Ian Byrd (III) Miles Fish, Gregory Ross Curtis
Voimat:  Voimakaskuntoinen atleetti
Moukantappaja on Marvel-kustantamon luoma roisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Man Thing-lehden numerossa 3 (1974). Hahmon loi Steve Gerber pääasiallisesti Hämähäkkimiehen vastustajaksi. Ainakin kolme eri henkilöä on käyttänyt Moukantappaja-nimeä rikoksissaan.
Suomessa Moukantappaja esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies-lehden numerossa 2 (1983).
Historia > Ross G. Everbest

Alkuperäinen Moukantappaja, Ross G. Everbest esiteltiin amerikkalaisen Man-Thing-lehden numerossa 3 ja tapettiin pois saman lehden seuraavassa numerossa. Tämä Moukantappaja sekosi yhteiskunnan tilan vuoksi ja alkoi järjestelmällisesti tuhota rappioaineksia, rikollisia ja syntisiä. Everbest uskoi Jumalan antaneen hänelle pyhän tehtävänsä ja piti esikuvanaan pastori Mike Pikea, joka paransi hänet halvauksesta Everbestin ollessa vielä nuori.
Myöhemmin hän löysi pastorin kuitenkin irstailemassa juovuksissa ja niinpä Everbest tappoi sankarinsa. Hänelle tuli pakkomielle surmata jokainen "moukka" ja pastorin huijaamilla rahoilla Moukantappaja osti itselleen koreilevan asun ja laseraseensa (tuntemattomasta paikasta), joka haihdutti kohteensa välittömästi. Pastorin ruumiin Moukantappaja säilöi lasiseen säilytystankkiin. Jotkut Moukantappajan uhreista saivat varoituksen 24 tuntia ennen surmaamistaan käyntikortin muodossa.
Nopeassa vierailussaan Otuksen lehdessä Moukantappaja yritti surmata kaksi miestä: F.A. Schistin, kiinteistöhain, joka uhkasi rakennuksillaan Floridan soita ja Richard Roryn, joka oli pilkannut Moukantappajaa. Taistellessaan Otusta vastaan Moukantappaja kuoli lävistyessään pastorin lasisen säilytystankin sirpaleeseen.
Moukanttappajan oikea nimi ei kuitenkaan selvinnyt kuin vasta Amazing Spider-Man-lehden numerossa 225.
Historia > Greg Salinger

Moukantappajan toinen inkarnaatio nähtiin Omega the Unknown-lehden numerossa 9, jossa Greg Salinger-niminen vanki kuuli tarinan Moukantappajasta toiselta vangilta, Richard Rorylta. Vapauduttuaan hän varasti Moukantappajan asun ja aseen tappaen suuren määrän New Yorkin asukkaita. Tämä Moukantappaja ei tuhonnut vain typeryksiä ja moukkia, vaan myös niitä, joilta puuttui runollinen mieli.
The Defenders-lehden numeroissa 73–75 (kirjoittanut Ed Hannigan), Rory, tuntien vastuuta Salingerin hirmuteoista yritti auttaa Puolustajia nappaamaan Moukantappajan. Moukantappaja kuitenkin poltti hölmöinä pitämiensä Puolustajien päämajan maan tasalle ja ilmestyi uudelleen vainoamaan Hämähäkkimiestä.
Tuhotessaan säteellään taas laumoittain ihmisiä Moukantappajan oma kieroutunut mieli pysäytti hänet. Paettuaan Hämähäkkimiestä syrjäkujalle Moukantappaja kertoo eräälle naiselle tavoitteensa tuhota Hämähäkkimiehen, johon tämä toteaa:  "Pelleiletkö? Olen nähnyt sen tyypin kerran! Vain hullu voi mennä yrittämään tuollaista!" jonka jälkeen Moukantappaja toteaa naisen olevan oikeassa ja suuntaa aseensa omalle ohimolleen.
Kaikeksi onneksi Hämähäkkimies ehti paikalle estämään Moukantappajan itsemurhan. Salinger suljettiin lopulta mielisairaalaan, jossa hän tänäkin päivänä oleilee.
Historia > Kurt Gerhardt

Kurt Gerhardt oli järjestyksessä kolmas Moukantappaja. Hän sekosi nähtyään vanhempiensa brutaalin murhan, hänen vaimonsa erottua hänestä, menetettyään työnsä pankissa ja jouduttuaan ryöstön uhriksi uudessa työssään pikaruokaravintolassa.
Nähtyään TV-haastattelun Greg Salingerista Gerhardt uskoi Moukantappajan olevan oikeassa. Hän metsästi käsiinsä tämän puvun ja aseen lähtien uudelle murharetkelle "moukkien" pariin. Gerhardt kuitenkin hylkäsi vanhan puvun ja muokkasi sitä modernimpaan suuntaan. Samaan aikaan Salinger onnistui kommunikoimaan mielisairaalastaan modeemilla käsin Gerhardtin kanssa.
Gerhardt suuntasi ristiretkensä väkivaltarikollisten pariin (joka toi hänelle hieman suopeaa julkisuutta), mutta vihansa takia hän äityi surmaamaan narkomaaniäitejä ja jopa näiden lapsia. Gerhardt alkoi nähdä "moukkia" kaikkialla, jopa laiskuus ja tekopyhyys riittivät tähän. Epäonnistuttuaan suuren huumeparonin tuhoamisessa Gerhardt lopetti kommunikaationsa Salingerin kanssa ja suuntasi kasvoleikkauksen jälkeen pois New Yorkista.
Gerhardt jäi kuitenkin ilmeisesti kiinni, koska hänet nähtiin Lautalla (superrikollisille tehty vankila) tapahtuneen suurpaon yhteydessä. Oletettavasti nykyinen Moukantappaja pakeni paon yhteydessä.
Voimat ja varusteet

Kaikki Moukantappajat ovat olleet itsekoulutettuja taistelutaidoissa. Jokainen heistä on ollut silti erinomaisessa kunnossa ja omannut erittäin korkean kipukynnyksen. Useat Moukantappajista ovat käyttäneet luodinkestävää liiviä.
Moukantappajan pääasiallinen ase on voimakastehoinen laserase, jolla Moukantappaja kykenee kirjaimellisesti haihduttamaan vastustajansa, jättäen jäljelle vain savuavan kasan tuhkaa (tosin tähän tarvitaan suora osuma vartaloon - raajaan osunut ammus haihduttaa ainoastaan kyseisen raajan).
Monitoimityökalu

Luottokortin muotoinen monitoimityökalu.
Monitoimityökalu on työkalu, jossa yhdistyy useita toimintoja samaan kokonaisuuteen. Pienimmät monitoimityökalut ovat avaimen tai luottokortin kokoisia ja muotoisia, jolloin niitä voidaan pitää lompakossa tai avaimenperässä. Isommat mallit on tarkoitettu kannettaviksi taskussa tai vyöhön kiinnitetyssä kotelossa.
Monitoimityökaluja ei saa viedä lentokoneen matkustamoon, vaan ne on pakattava ruumaan meneviin tavaroihin.
Historiaa

Yhteen liitettyjen työkalujen yhdistelmän idea on vanha. Mahdollisesti syömiseen tarkoitettu "monitoimityökalu", jossa on lusikka, haarukka, lasta,  piikki ja veitsi tunnetaan ajalta 200–300 vuotta jaa.
Herman Melville kuvaili vuonna 1851 ilmestyneessä romaanissaan Moby Dick valaanpyyntialus Pequodin kirvesmiehen kätevyyttä ikään kuin tämä olisi tavallista paksumpi linkkuveitsi, jossa on erikokoisten terien lisäksi myös "ruuvitalttoja, korkkiruuveja, pinsettejä, naskaleita, kyniä, viivaimia, kynsiviiloja ja upotusporia".
Sveitsin armeija päätti 1880-luvun lopulla hankkia taskuveitsiä, joiden tuli kelvata säilykepurkkien avaamiseen sekä Schmidt-Rubin-kiväärin purkamiseen ja kokoamiseen. Modell 1890 -veitsen ominaisuudet hyväksyttiin virallisesti tammikuussa 1891.
Linkkuveitset

Linkkuveitsenä toteutettujen monitoimityökalujen varhaisimpia versioita olivat Victorinoxin ja Wengerin valmistamat "Sveitsin armeijan linkkuveitset". Nykyään valmistajia on lukuisia. Varsinainen Sveitsin armeijalle toimitettu Modell 1890 -määrittelyn mukainen malli sisälsi veitsenterän, kalvaimen sekä tölkinavaajan ja ruuvitaltan yhdistelmän.
Taittuvat monitoimityökalut

Tim Leatherman toi markkinoille ensimmäisen Pocket Survival Toolin vuonna 1983. Pihtien rakenteeseen perustuvan ja linkkuveitsiä isomman selviytymistyökalun kaavailtuja kohderyhmiä olivat survivalistit ja keräilijät.
Suomen puolustusvoimat käyttää Victorinox Swisstool Military Fin -mallista pihteihin pohjautuvaa monitoimityökalua.
Työkaluihin saattaa kuulua esimerkiksi kynsiviila, atulat, kokoonmenevät sakset ja suurennuslasi sekä ruuvitaltan vaihtokärkiä. On myös erityisiä versioita urheilun ja ulkoilun eri lajeja, kuten golfia, ratsastusta, metsästystä tai kalastusta varten.
Pyöräilijöille tarkoitetuissa työkaluissa voi olla työkaluja kuusiokoloavaimesta ketjunkatkaisijaan.
Lusikkahaarukka

Lusikkahaarukka on ruokailuun tarkoitettu monitoimityökalu, joka sisältää toisiinsa nivelletyt tai yhden työkalun eri päissä sijaitsevat lusikan ja haarukan.
Kellokosken tehdas Oy:n vuonna 1941 Suomen puolustusvoimille valmistaman lusikka-haarukkayhdistelmän mitat olivat seuraavat: Lusikan pituus 15,5 cm, haarukan pituus 14 cm, yhdistelmän pituus avattuna 23,5 cm, lusikan pesän koko 8 x 4,5 cm, haarukan piikkien pituus 4,5 cm ja 
varsien leveys 1,7 cm.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monitoimityökalu Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Multitool
Kaksi monitoimityökalua Codex Löffelholzista, Nürnberg 1505.
Wester & Co:n Sveitsin armeijalle vuonna 1891 valmistama veitsi.
Polkupyörän huoltoon tarkoitettu monitoimityökalu.
Käännös suomeksi
1. FC Lokomotive Leipzig

Seuran vanha logo
1. FC Lokomotive Leipzig (historialliselta nimeltään VfB Leipzig) on jalkapalloseura Leipzigin kaupungista. VfB Leipzig perustettiin 26. maaliskuuta 1896, mutta myöhemmin 1966 seura perustettiin uudelleen nimellä 1. FC Lokomotive Leipzig. Seura voitti ensimmäisen Saksan mestaruuden 1903 sekä myöhemmin kahdesti vielä 1906 sekä 1913. Nykyään seura pelaa Saksan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla NOFV-Oberliga Südissa.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (saksaksi)
Monocacyn taistelu

Monocacyn taistelu oli 9. heinäkuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu, jossa Jubal Earlyn komentamat Konfederaation joukot hyökkäsivät Lew Wallacen komentamien Unionin joukkoja vastaan Frederickin piirikunnan alueella. Vaikka taistelu päättyi Konfederaation voittoon, niin Unionin joukot hidastivat Konfederaation etenemistä niin paljon, etteivät nämä enää taistelun jälkeen kyenneet suunnitelmiensa mukaisesti valtaamaan Washingtonia.
Taustaa

Frederickin piirikunta oli 1800-luvun puolivälissä melko varakasta aluetta. Piirikunnan suurin kaupunki Frederick oli merkittävä liike- ja teollisuuselämän keskus, mikä teki siitä strategisesti tärkeän kaupungin. Lisäksi Frederick oli liikennereittien solmukohta: kaupungin läpi kulkivat Washingtoniin ja Baltimoreen johtaneet maantiet, joiden lisäksi kaupungin lähellä sijaitsi Baltimore and Ohio (B&O) Railroad -yhtiön rautatie ja Monocacyn rautatieristeys.
Kesällä 1864 sekä Konfederaation että Unionin joukot olivat kärsineet pahoja tappioita. Konfederaatio oli kärsinyt suuret miestappiot Petesburgin taistelussa, mutta samoihin aikoihin Unionin joukot olivat menettäneet Washingtoniin johtavan Shenandoahin laakson hallinnan Konfederaatiolle. Konfederaation kenraali Robert E. Lee ajatteli, että hän voisi Frederickin valtaamalla luoda painetta Unionin pääkaupunkia kohtaan.
Valmistelut

Konfederaation Robert E. Lee irrotti kesäkuun puolivälissä pääjoukostaan noin 14 000 – 154 000 miehen vahvuisen osaston, jonka tarkoituksena oli marssia Shenandoahin laakson lävitse, ylittää Potomacjoki ja hyökätä tämän jälkeen Washingtoniin. Osastoa komensi kenraaliluutnantti Jubal Early, jonka johdolla se saapui Frederickin lähettyville 8. heinäkuuta.
Heinäkuussa 1864 Frederickin piirikunta oli Unionin joukoilla, jotka olivat leiriytyneet Monocacyn rautatieristeyksen lähelle ja rakentaneet samalla kaksi pientä linnoitusrakennusta. Wallace oli saapunut Monocacyyn 5. heinäkuuta noin 2 500 miehen kanssa, joista valtaosa oli kokemattomia. B&O Railroadin työntekijät olivat huomanneet Konfederaation joukkojen lähestyvän Unionin leiriä, minkä ansiosta Unionin joukkoja komentanut kenraalimajuri Lew Wallace sai hieman aikaa valmistautua lähestyvään hyökkäykseen. Ymmärrettyään tilanteen vakavuuden Wallace oli pyytänyt Ulysses S. Grantilta vahvistuksia, joiden ansiosta Wallacella oli Konfederaation joukkojen saapuessa komennossaan noin 5 800 – 6 550 miestä. Saatuaan tiedustelutietoa Earlyn armeijan vahvuuksista Wallace ymmärsi, ettei hän pystyisi mitenkään voittamaan taistelua. Tämän vuoksi hän ottikin tavoitteekseen vain hidastaa Konfederaation joukkojen etenemistä mahdollisimman paljon, jotta Washingtonin puolustusta ehdittäisiin vahvistamaan.
Taistelu > Aamupäivä

Konfederaation ja Unionin joukot kohtasivat toisensa Monocacyjoella aamulla 9. heinäkuuta. Konfederaatio aloitti hyökkäyksensä kello 08.00, jolloin kenraalimajuri Stephen Ramseurin divisioona lähestyi luutnantti George E. Davisin osastoa. Unionin linnoitusrakennusten ja tykistötulen takia Ramseur ei kuitenkaan päässyt etenemään Unionin puolustamien rautateiden ja siltojen luokse.
Kello 10.00 Konfederaation kenraali John McCausland lähti ylittämään jokea ratsuväkiprikaatinsa kanssa. Illinoisin 8. ratsuväkirykmentti yritti torjua McCauslandin etenemistä, mutta joutui miesylivoiman edessä perääntymään ja päästämään Konfederaation joukot joen ylitse. Unionin prikaatikenraali James Ricketts päätti perustaa puolustuslinjan Thomas Farmille, jonne Unionin joukot piiloutuivat odottamaan Konfederaation joukkoja. Konfederaatiolaiset eivät havainneet Rickettsin joukkoja ennen kuin nämä avasivat tulen heitä vastaan kello 10.30 reilun sadan metrin päästä. Väijytys oli Unionin kannalta onnistunut, sillä yllätyshyökkäys aiheutti vastapuolelle merkittäviä tappioita ja ajoi Konfederaation joukot hallitsemattomaan perääntymiseen.
Rickettsin ja McClauslandin joukot ottivat uudelleen yhteen kello 11.00. Samaan aikaan Konfederaation joukot yrittivät puolestaan hyökätä uudelleen luutnantti Davisin osastoa vastaan valloittaakseen yhden Unionin linnoituksista. Davis torjui hyökkäyksen ja poltti tämän jälkeen joen ylittäneen sillan, jotta Konfederaatio ei pystyisi hyödyntämään sitä.
Taistelu > Iltapäivä

kello 15.30 Konfederaation prikaatikenraali Clement Evansin prikaati yritti hyökätä Rickettsin johtamaan Unionin vasempaan selustaan. Rickettsin miehet kuitenkin torjuivat hyökkäyksen ja haavoittivat prikaatikenraali Evansia. Unionin keskimmäinen osasto sen sijaan ei pystynyt pitämään asemiaan prikaatikenraali Zebulon Yorkin prikaatia vastaan, minkä takia myös Rickettsin joukot joutuivat pian perääntymään. Unionin joukot järjestäytyivät uudelleen puolustukseen Georgetown Pike -tien luokse, jossa tien penger tarjosi hyvän paikan puolustuslinjalle.
Kello 16.30 jälkeen Konfederaation joukot olivat juuri lyömässä Unionin oikeassa sivustassa olleita joukkoja, kun Unionin armeijaa komentanut kenraali Wallace päätti vetäytyä taistelusta. Oikean sivustan romahtamisen lisäksi Unionin joukkojen ammukset olivat perääntymiskäskyn tullessa loppumaisillaan. Vetäytymispäätökseen vaikutti myös se, että Wallace uskoi hidastaneensa Konfederaation joukkoja jo tarpeeksi, jotta nämä eivät enää ehtisi Washingtoniin ennen vahvistusjoukkojen saapumista. Unionin joukot vetäytyivät ensin Gambrill Milliin ja sieltä aina Baltimoren kaupunkiin asti. Unionin joukkojen vetäydyttyä taistelusta Konfederaation joukot päättivät leiriytyä yön ajaksi Frederickiin.
Lopputulos ja seuraukset

Vaikka Konfederaatio periaatteessa voittikin Monocacyn taistelun, se oli silti sille strateginen tappio. Koska Earlyn joukot eivät enää taistelun jälkeen pystyneet jatkamaan matkaansa Washingtoniin, Ulysses S. Grant ehti lähettää kokonaisen armeijakunnan vahvistamaan kaupungin puolustusta. Earlyn joukot pääsivät Washingtonin lähelle vasta 11. heinäkuuta, jolloin Unioni oli jo ehtinyt vahvistamaan kaupungin puolustusta. Early ei enää pystynyt hyökkäämään kaupunkiin, joten hän vetäytyi myöhemmin joukkoineen takaisin Virginiaan.
Pohjoisvaltioissa ei aluksi ymmärretty Monocacyn taistelun lopputuloksen merkitystä, vaan sitä pidettiin hävittynä taisteluna. Taistelun todellinen merkitys ymmärrettiin vasta myöhemmin, kun Earlyn joukot hylkäsivät suunnitelmansa hyökätä Washingtonia vastaan. Tämän jälkeen taistelu sai pohjoisvaltiolaisten keskuudessa lempinimen taistelu joka pelasti Washingtonin (engl. The Battle that Saved Washington, D.C) ja kenraali Wallace sai runsaasti kehuja tilanteen hoitamisesta.
Monocacyn taistelun miestappiot eivät olleet kummallakaan osapuolella läheskään yhtä suuria kuin ne olivat olleet monissa muissa vastaavankokoisissa taisteluissa. Unioni menetti taistelussa eri lähteiden mukaan 1 290 – 1 880 miestä, Konfederaatio alle 700 tai jopa 900.
Taistelun kulku. Punainen väri kuvastaa Konfederaation joukkoja, sininen Unionin.