stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vjatšeslav Ionov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | K-4 1 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Itä-Berliini 1966 | K-4 10 000 m |  |
Vjatšeslav Nikolajevitš Ionov (ven. Вячеслав Николаевич Ионов, 26. kesäkuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT – 25. kesäkuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Ionov voitti Neuvostoliiton kajakkinelikossa 1 000 metrillä olympiakultaa Tokiossa 1964. Vuonna 1966 hän voitti nelikossa 10 000 metrillä maailmanmestaruuden.
Ionov kuoli 25. kesäkuuta 2012, päivää ennen 72-vuotissyntymäpäiväänsä.
Vjatšeslav Gladkov

Vjatšeslav Gladkov
Vjatšeslav Vladimirovitš Gladkov (ven. Вячеслав Владимирович Гладков; s. 15. tammikuuta 1969 Kutški, Penzan alue) on venäläinen Yhtenäisen Venäjän poliitikko.
Gladkov valmistui Pietarin valtiollisesta talous- ja finanssiyliopistosta vuonna 1996. Vuonna 2012 hän sai myös maisterin arvon Venäjän presidentillisestä kansantalouden ja julkishallinnon akatemiasta ja taloustieteen kandidaatin arvon öljyalan Groznenski neftjanoi -korkeakoulusta. Gladkov oli Venäjän miehittämän Sevastopolin varakuvernööri vuosina 2016–2018 ja Stavropolin aluepiirin hallituksen toimistopäällikkö sekä varapuhemies vuosina 2018–2020.
Gladkovista tuli vuonna 2020 Belgorodin alueen siirtymäkauden kuvernööri ja syyskuussa 2021 sen vakituinen kuvernööri. Vuonna 2021 hänestä tuli Yhtenäisen Venäjän yleisneuvoston jäsen.
Vilhelm Silius

Wilhelm Silius (oik.) ja Jussi Laiho Frankfurtin työläisolympialaisissa 1925.
Vilhelm Valdemar Silius (5. syyskuuta 1887 Helsingin pitäjä – 14. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja ammattiyhdistysjohtaja. 1920-luvulla hän oli Jussi Laihon ohella TUL:n parhaita heittäjiä.
Elämä ja ura

Silius edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, josta hän sisällissodan jälkeen vuonna 1919 siirtyi Helsingin Kullervoon. Vuosina 1919–1929 Silius saavutti moukarin- ja painonheitossa 11 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1925 hän sijoittui Frankfurtin työläisolympialaisten moukarinheitossa toiseksi ja painonheitossa kolmanneksi. Silius teki moukariennätyksensä 45,30 vuonna 1930 ollessaan 43-vuotias ja jatkoi kilpailemista lähes 50-vuotiaaksi saakka. 1920-luvulla hän kuului myös TUL:n johtoelimiin. Vuonna 1949 Siliukselle myönnettiin Suomen urheilun ansiomitali sekä TUL:n ansiomerkki.
Ennen sisällissotaa Silius työskenteli VR:n Pasilan konepajalla ja asemamiehenä. Sodan käynnistyttyä Silius liittyi Helsingin punakaartiin, jossa hän toimi rautatiekomppanian kirjurina sekä asemakomissaarin apulaisena. Elokuussa 1918 Silius sai valtiopetoksesta viiden vuoden kuritushuonerangaistuksen, josta hänet armahdettiin 1919. Vuodesta 1920 lähtien Silius työskenteli esimiehenä OTK:n keskusvarastolla ja hän vaikutti myös ammattiyhdistysliikkeessä. Vuonna 1931 sosialidemokraatteihin lukeutunut Silius valittiin Suomen Liiketyöntekijäin Liiton varapuheenjohtajaksi.
Siliuksen tyttärenpoika oli kokoomuspoliitikko ja kilpauimari Kai Hagelberg.
Bleasbyn rautatieasema

| Bleasby |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  BSB
Aiemmat nimet:  Bleasby Gate (1848–1889)
Rataosa:  Nottingham–Lincoln-rata
Sijainti:  53°02′30″N, 0°56′36″W
Osoite:  Station Road, Bleasby, Nottinghamshire, NG14 7GD
Paikkakunta:  Bleasby
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  joulukuu 1848
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  8 014 (2017–2018)
Liikennöitsijä(t):  East Midlands Trains
Ratapiha
Raiteisto:  2 laituriraidetta
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Bleasbyn rautatieasema on rautatieasema Bleasbyn kylässä Nottinghamshiressä. Se sijaitsee Nottingham–Lincoln-radan varrella.
Asema avattiin joulukuussa 1848 nimellä Bleasby Gate. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1889. Asemaa käytti 8 014 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Viiksihai

| Viiksihai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat Orectolobiformes
Heimo::  Viiksihait
Suku::  Ginglymostoma
Laji::  cirratum
Kaksiosainen nimi
 Ginglymostoma cirratum  (Bonnaterre, 1788) 
Katso myös
   Viiksihai Wikispeciesissä   Viiksihai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiksihai (Ginglymostoma cirratum) on viiksihaiden heimoon kuuluva kala, joka elää Atlantin valtamerellä.
Elinympäristö

Laji elää melko lähellä merenpintaa. Viiksihai elää meri- tai murtovedessä. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Ravinto ja elintavat

Lajin ravintoa ovat erilaiset selkärangattomat sekä kalat, kuten monnikalat. Viiksihain poikueessa on tavallisesti noin 25 poikasta.
Aiheesta muualla

ITIS: Ginglymostoma cirratum (englanniksi)
Bergpark Wilhelmshöhe

Näkymä puistosta Kasselin kaupunkiin.
Bergpark Wilhelmshöhe on maisemapuisto Kasselissa Saksassa. Puiston pinta-ala on 2,4 km². Puiston rakentaminen alkoi 1689 ja kesti 150 vuotta. Puisto on avoinna yleisölle nykyään. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2013.
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bleach

Bleach voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Bleach, Nirvana-yhtyeen esikoisalbumi
Bleach, Tite Kubon luoma manga- ja animesarja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bleach”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Benetton B194

| Benetton B194 |
| --- | --- |

Talli:   Benetton
Suunnittelija(t):   Ross Brawn  Rory Byrne  Nikólas Tompázis
Kuljettajat:   Michael Schumacher  Jos Verstappen  Jyrki Järvilehto  Johnny Herbert
Teknisiä tietoja
Renkaat:  G Goodyear
Moottori:  Ford
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Brasilian GP 1994
Kilpailuja:  16
Voittoja:  8
Paalupaikkoja:  6
Nopeimpia kierroksia:  8
Palkintosijoja:  12
MM-pisteitä:  103
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  1
Benetton B194 on Formula 1 -talli Benettonin käyttämä auto kaudella 1994. Autolla kilpailivat Michael Schumacher, Jos Verstappen, Jyrki Järvilehto ja Johnny Herbert. Schumacher voitti uransa ensimmäisen kuljettajien mestaruuden.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Benetton | Ford | G |  | BRA | PAC | SMR | MON | ESP | CAN | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | POR | EUR | JPN | AUS | 103 | 2. |
| 1994 | Benetton | Ford | G |  Michael Schumacher | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | DSQ | Kesk. | 1 | DSQ | EX | EX | 1 | 2 | Kesk. | 103 | 2. |
| 1994 | Benetton | Ford | G |  Jos Verstappen | Kesk. | Kesk. |  |  |  |  | Kesk. | 8 | Kesk. | 3 | 3 | Kesk. | 5 | Kesk. |  |  | 103 | 2. |
| 1994 | Benetton | Ford | G |  Jyrki Järvilehto |  |  | Kesk. | 7 | Kesk. | 6 |  |  |  |  |  | 9 | Kesk. |  |  |  | 103 | 2. |
| 1994 | Benetton | Ford | G |  Johnny Herbert |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. | Kesk. | 103 | 2. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benetton B194 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Benetton B194
Benetton FormulaFormula 1 -autot
B186
B187
B188
B189
B189B
B190
B190B
B191
B191B
B192
B193
B193B
B194
B195
B196
B197
B198
B199
B200
B201
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 1994
Williams FW16
Williams FW16B
Tyrrell 022
Benetton B194
McLaren MP4/9
Footwork FA15
Lotus 107C
Lotus 109
Jordan 194
Larrousse LH94
Minardi M193B
Minardi M194
Ligier JS39B
Ferrari 412T
Sauber C13
Simtek S941
Pacific PR01
Käännös suomeksi
Uudenkaupungin satama

Uudenkaupungin satama eli Hepokarin satama (LOCODE: FI UKI) on Uudessakaupungissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva satama. Sataman maksimisyvyys on 8,5/10 metriä, ja laitureita siellä on viisi. Sataman toiminta koostuu pääasiassa ro-ro-liikenteen viennistä ja tuonnista. Vuonna 2004 sataman liikevaihto oli 1 400 000 euroa ja henkilökunnan lukumäärä neljä. Satamapäällikkönä Uudenkaupungin satamassa toimii Esa Soini.
Historia

Uusikaupunki perustettiin vuonna 1617. Yksi syy kaupungin perustamiseen oli hyvät satamaolosuhteet. Kaupunkia perustettaessa sille myönnettiin verovapaus kymmeneksi vuodeksi. Niinpä alueelle tuli paljon talonpoikaispurjehtijoita ja maakauppiaita. Kaupungin ollessa Ruotsin hallinnassa saivat uusikaupunkilaiset purjehtia ainoastaan Itämeren satamiin. Vuonna 1830, Uudenkaupungin ollessa Venäjän vallan alla, sai kaupunki rajoittamattoman tapulioikeuden. Näin laivat saattoivat purjehtia mihin satamaan maailmassa tahansa. Uusikaupunkilaiset porvarit alkoivat kuljettaa Välimerelle puutavaraa ja toivat paluulastina suolaa.
1800-luvun lopulla, tehokkaan sahateollisuuden kehityttyä, loppui puutavaran menekki ja lautatavaran hinta putosi niin paljon, että sen kuljettaminen purjelaivoilla ei ollut kannattavaa. Kauppapurjehdus alkoikin muuttua rahdinkuljetukseksi. Kun purjelaivakausi päättyi, alkoivat Uudenkaupungin naapurikaupungit kasvaa, kun taas Uudenkaupungin kehitys hidastui.
Uuden kaupunginjohtajan, autotehtaan ja lannoitetehtaan myötä alkoivat kaupunki ja satama 1960-luvulla jälleen kasvaa ja kehittyä. Hangonsaareen vievän Uudenkaupungin radan sivuraiteen päähän perustettiin tuolloin myös Hepokarin seisake. Se avattiin liikenteelle 23.5.1961, mutta seisake lakkautettiin jo runsaan vuoden kuluttua, 14.8.1962.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uudenkaupungin satama Wikimedia Commonsissa
Port of Uusikaupunki (suomeksi) (englanniksi)
Suomen raja-asemat
| --- | --- |
Maaraja-asemat:  Haapovaara | Imatran Pelkola | Inari | Karesuvanto | Karikangas | Karigasniemi | Karttimo | Kilpisjärvi | Kivilompolo | Kivipuro | Kokkojärvi | Kolmikanta (Imatra) | Kurvinen | Kuusamo | Leminaho | Muonio | Niirala (Tohmajärvi) | Nuijamaa-Brusnitšnoje (Lappeenranta) | Nuorgam | Näätämö | Onkamo | Parikkala | Pello | Puitsi | Rajakangas | Raja-Jooseppi-Lotta (Sodankylä) | Ruhovaara | Salla | Santio (Virolahti) | Tornio-Haaparanta | Uukuniemi | Vaalimaa-Torfjanovka (Virolahti) | Vainikkala-Lužaika (Lappeenranta) | Valkeavaara | Vartius-Lyttä (Kuhmo) | Virtaniemi
Lentoasemat:  Enontekiö | Helsinki-Vantaa | Ivalo | Joensuu | Jyväskylä | Kajaani | Kemi-Tornio | Kittilä | Kokkola-Pietarsaari | Kuopio | Kuusamo | Lappeenranta | Maarianhamina | Mikkeli | Oulu | Pori | Rovaniemi | Savonlinna | Tampere-Pirkkala | Turku | Vaasa
Satamat:  Eckerö | Färjsundet | Hamina | Hanko | Haukipudas | Helsinki | Inkoo | Kalajoki | Kaskinen | Kemi | Kemiö | Kirkkonummi | Kokkola | Kotka | Kristiinankaupunki | Lappeenranta | Loviisa | Långnäs | Maarianhamina | Merikarvia | Naantali | Nuijamaa | Olkiluoto | Oulu | Parainen | Pernaja | Pietarsaari | Pohja | Pori | Porvoo | Raahe | Rauma | Salo | Sipoo | Taalintehdas | Tammisaari | Tornio | Turku | Uusikaupunki
Rautatieasemat:  Helsingin rautatieasema | Kouvolan rautatieasema | Vainikkalan rautatieasema
Autonkuljetusalus M/S Isar Highway Uudenkaupungin satamassa.
Banca (Pyrénées-Atlantiques)

Bancan kylä
Banca on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli vuoden 1999 väestönlaskennassa 373 asukasta. Bancan pinta-ala on 50 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Banca Wikimedia Commonsissa
Antestor

| Antestor |
| --- | --- |

 Thor Georg Buer ja Lars Stokstad Elements of Rock 2011 -tapahtumassa.
Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  unblack metal, extreme metal
Kotipaikka:   Jessheim, Norja
Laulukieli:  englanti  norja
Jäsenet:  Ronny Hansen, Laulu   Lars Stokstad, Sähkökitara   Thor Georg Buer, Basso   Robert Bordevik, Kitara   Jo Henning Børven, Rummut   Nickolas Main Henriksen, Koskettimet  
Entiset jäsenet:  Kjetil Molnes, Laulu   Svein Sander, Rumpusetti   Erling Jørgensen, Bassokitara   Stig Rolfsen, Sähkökitara   Tom W. Holm Paulsen, Rumpusetti   Morten Sigmund Magerøy, Kosketinsoitin   Vegard Undal, Bassokitara   Jan Axel Blomberg, Sessiorummut   Tony Kirkemo, Rumpusetti   Ann-Mari Edvardsen, Laulu  
Levy-yhtiö:  Bombworks Records, 2010–   Endtime Productions, 2000–2007   Cacophonous Records, 1997–1998  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antestor on norjalainen extreme metal -yhtye, joka perustettiin Jessheimissä vuonna 1990. Antestor on Norjan varhaisimpia kristillisesti vakaumuksellisia extreme metal -ryhmiä, ja yhtyeen sanotaan aloittaneen koko Pohjois-Euroopan kristilliset extreme metal -piirit demollaan The Defeat of Satan 1991. Aiemmin yhtye kutsui musiikkityyliänsä "sorrow metaliksi" (suom. surumetalli), koska sen kristillinen ideologia ei sopinut black metaliin, joka erityisesti Norjassa oli usein julkisestikin liitetty saatananpalvontaan.
Antestor tunnetaan yleisesti siitä, että se on ainoa kristillinen black metal -yhtye, jolla on ollut levytyssopimus brittiläisen Cacophonous Recordsin kanssa – yhden suurimmista black metaliin erikoistuneista levy-yhtiöistä, joka on julkaissut levyjä sellaisilta yhtyeiltä kuin Cradle of Filth, Dimmu Borgir ja Sigh. Tällä levymerkillä julkaistu The Return of the Black Death (1998) "asetti normit kristilliselle black metalille". Levyä on myyty yli 10 000 kappaletta, ja albumi menestyi varsinkin Yhdysvalloissa. Kolmas julkaisu The Forsaken (2005) saavutti kriitikoiden arvostusta, ja albumilla soitti maineikas vieraileva rumpali Hellhammer. HM-lehden mukaan esikoisalbumi Martyriumin (1994) progressiiviset ainekset kuten koskettimet, piano ja oopperamainen naislaulu olivat mahdollisesti aikaansa edellä Norjan äärimetallipiireissä.
Yhtyeen kokoonpano on muuttunut useasti vuosien varrella, ja nykyisin Antestorissa vaikuttavat alkuperäiskitaristi Lars Stokstad (Vemod), laulaja Ronny Hansen (Vrede), basisti Thor Georg Buer, kitaristi Robert Bordevik sekä rumpali Henning Børven. Alkuperäinen laulaja Kjetil Molnes (Martyr) sekä rumpali Svein Sander (Armoth) jättivät yhtyeen vuonna 2000, jolloin toisen norjalaisen black metal -yhtyeen Vaakevandringin jäseniä liittyi Antestoriin.
Historia > Demo-aika (1990–1993)

Yhtyeen perustivat Vemod (Lars Stokstad), Martyr (Kjetil Molnes), Øyvind Hope ja  Pilgrim (Erling Jørgensen) vuonna 1990 Jessheimissä. Alun perin nimellä Crush Evil (suom. murskaa pahuus) toimineen yhtyeen musiikissa oli alkuaikoina aineksia thrash-, death- ja doom metalista.
The Defeat of Satan oli yhtyeen ensimmäinen demo ja se sisältää kolme kappaletta sekä outron. Tyyliltään demo on alkeellista death ja thrash metalia. Demoa painettiin 150 kappaletta, ja se julkaistiin Crush Evil -yhtyenimen alla. Crush Evil herätti pian huomiota paikallisissa black metal -piireissä kristillisen vakaumuksensa vuoksi ja alkoi saada tappouhkauksia. Eräs arvostelija kirjoittaa: "Aikana, jolloin norjalaisen black metalin sisäpiiri läheni rumaa huipennustaan, Antestor hämmensi tilannetta soittamalla extreme metalia, joka puhui toivosta Jeesukseen Kristukseen ja saatanan huijauksesta."
Pelkästään yhtyeen olemassaolo herätti kiivasta keskustelua 1990-luvun alussa. Esimerkiksi Emperor-yhtyeen rumpali Bård "Faust" Eithun toi asian esille Orcustus-lehdessään haastatellessaan Euronymousta, johtoasemassa olevan Mayhem-yhtyeen kitaristia. Faust kysyi: "Eikö sinusta jokin ole mennyt pahasti vikaan, kun on mennyt niin pitkälle, että meillä on täällä kristillinen 'death metal' -yhtye (Crush Evil)? Onko ohjeita miten tappaisimme heidät?" Tähän Euronymous vastasi: "Mitä tulee yhtyeisiin kuten Crush Evil, meidän on ryhdyttävä vakaviin toimenpiteisiin. On jo tarpeeksi huono asia, että on muutama yhteiskunnallinen yhtye, mutta kristillinen yhtye on liikaa. Mutta älä huolehdi; meillä on suunnitelmia. He eivät jatka kovin pitkään." Crush Evilia ei hajotettu, koska Varg Vikernes murhasi Euronymouksen vuonna 1993.
Historia > Martyrium (1994)

Vuonna 1993 Gard (Vegard Undal) liittyi basistiksi ja Armoth (Svein Sander) rumpaliksi. Yhtye vaihtoi nimensä Antestoriksi (lat. todistaja), koska "vanha nimemme alkoi tuntua ei-niin-hyvältä". Despair oli yhtyeen ensimmäinen itsejulkaistu demo Antestor-nimellä ja on tyyliltään death ja doom metalia. Strawberry Records painatti demoa 600 kappaletta. Despair alkaa introlla ja päättyy coveriin vanhasta norjalaisesta hautajaisvirrestä "Jesus, Jesus, Ver Du Hjå Meg".
Yhtyeen "synkeästä" tyylistä vaikuttuneena vuonna 1994 pienen norjalaisen Arctic Serenades Records -levymerkin omistaja Torudd Fuglesteg lähetti Antestorin studioon äänittämään esikoisalbumiaan Martyrium. Tuntemattomista syistä Arctic Serenades ei julkaissut albumia, ja yhtye yritti saada toista levymerkkiä julkaisijaksi. Rumpali Svein Sander (Armoth) on myöhemmin kertonut: "...olimme yhteydessä levy-yhtiöön nimeltä Morphine Records koskien levytyssopimuksen tekemistä Martyrium-albumia varten. Levytyssopimusta ei koskaan allekirjoitettu, mutta [yhtiön johtaja] Burrito teki [albumista] useita promootiokasetteja ja myi joka ikisen laittomasti, sillä hänellä ei ollut sopimusta." Näitä kasetteja kopioitiin ja kierrätettiin viidenteen sukupolveen asti, ja yhtyeen ihailijakunta kasvoi nopeasti. Tyyliltään Martyrium on hidastempoista death ja doom metalia, ja siinä on jonkin verran black metal -vaikutteita.
Antestor esiintyi 3. heinäkuuta 1994 TVNorgen ohjelmassa BootlegTV, jossa nuoret saattoivat harjoitella äänittämistä ja videotuotantoa. Ohjelmassa esiintyi usein paikallisia norjalaisia yhtyeitä. Puolituntisen esiintymisensä aikana Antestor esitti viisi kappaletta Martyrium-albumiltaan. 6. kesäkuuta 1995 Antestoria haastateltiin norjalaisen viikoittain ilmestyvän sanomalehden Morgenbladetin artikkelissa "MusikkOpp-ned oppnedkors!" (suom. Musiikki ylösalaisin - ylösalaisinristi!). Artikkeli käsitteli kristillisen black metalin ilmiötä, jonka australialaisen Horde-yhtyeen albumi Hellig Usvart toi viestimien tietouteen 1994. Tuossa artikkelissa laulaja Kjetil Molnes kertoo, mikä on yhtyeen suhde black metaliin: "Samaistamme yhtyeemme black metaliin musiikkityylinä, emme aatteena tai elämänkatsomuksena."
Historia > The Return of the Black Death (1998)

Vuonna 1995 kitaristi Pilgrim (Erling Jørgensen) erosi yhtyeestä, ja vastaavasti pian Erkebisp (Stig Rolfsen) liittyi Antestorin riveihin. Vuonna 1997 yhtye äänitti promootio-cd:n Kongsblod (suom. Kuninkaan veri). Siitä kiinnostui brittiläinen Cacophonous Records, yksi suurimmista black metaliin erikoistuneista levymerkeistä, joka siihen aikaan oli tuomassa kuuluisuuteen yhtyeitä kuten Cradle of Filth ja Dimmu Borgir. Antestor ja Cacophonous tekivät 2 albumin levytyssopimuksen. Vuonna 1998 Cacophonous julkaisi Kongsblodin, mutta nimi vaihdettiin The Return of the Black Deathiksi vetoamaan laajempaan yleisöön, ja kansikuvan kuuluisa norjalainen maalaus vaihdettiin yhdysvaltalaisen fantasiataiteilija Joe Petagnon teokseen.
Tapaus on herättänyt jälkikäteen keskustelua, koska on harvinaista, että kristillinen black metal -yhtye saa levytyssopimuksen maallisen levy-yhtiön kanssa. 16. joulukuuta 1998 julkaistussa Art for the Ears -verkkolehden haastattelussa rumpali Armoth kertoo: "Lähetimme [Cacophonoukselle] cd:n ja lyhyen historiikin. He halusivat kiinnittää meidät yhtiölleen musiikkimme takia, ja se on juuri mitä halusimme tehdä." Myöhemmin vuoden 2000 The Christian Underground Zinen 4. numerossa haastattelija kysyi Antestorilta: "Teillä oli levytyssopimus Cacophonous Recordsin kanssa (ex-Cradle of Filth, Bal-Sagoth). Minkälaisia kokemuksia teille jäi siitä?" Yhtye vastasi: "Aika huonoja, oikeastaan. En voi sanoa heidän tehneen oikeastaan mitään muuta kuin julkaisseen levyn. Ei rahaa, ei rojalteja, ei mitään." Haastattelija kysyi vielä: "Asettiko levy-yhtiö teille vaatimuksia imagonne suhteen?" Siihen yhtye vastasi: "Ei mitään sellaista, sanoivat vain ettei kannata ihan ylt'ympäriinsä julistaa olevansa kristillinen bändi ja sensuroivat sanoitusarkista Lord ja Jesus-sanat. Itse poistimme vielä parit tekstit, koska turhaan ei tahdottu lähteä provosoimaan."
The Return of the Black Death vastaanotettiin myönteisesti sekä kristillisissä että yleisissä black metal -yhteisöissä ja -viestimissä. Esimerkiksi brittiläislehdet Kerrang! ja Terrorizer antoivat molemmat albumille neljä pistettä viidestä. Albumin ensimmäinen painos myytiin nopeasti loppuun, ja Cacophonous Records otti siitä uusia painoksia. The Return of the Black Death on tyyliltään yhdistelmä black metalia ja doom metalia. Albumia luonnehtii hypnoottinen, kylmä äänimaisema ja tyylissä on vaikutteita norjalaisesta kansanmusiikista, jonka vuoksi yhtyettä luokiteltiin myös viikinkimetalliksi. Yhtye oli tänä aikana vastahakoinen kutsumaan tyyliään black metaliksi, koska suuntaus yhdistettiin edelleen voimakkaasti kristinuskon vastaisiin aatteisiin. Rumpali Svein Sander kertoo haastattelussa 1998:
»Emme edes kutsu musiikkiamme black metaliksi. Me kutsumme sitä tunnelmalliseksi surumetalliksi (Atmospheric Sorrow Metal), koska se on neutraalimpi. Silloin kukaan ei voi sanoa: 'Ai te soitatte black metalia, olette siis satanisteja.' Musiikkimme soundi on todella surullinen, masentava, ja se on aika kylmä, talvinen ja tavallaan pohjoismainen.» 
(Svein Sander (Armoth) Art for the Ears -sivuston haastattelussa 1998.)