stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mulliitti

Valkoista, karvamaista mulliittia levymäisen, suuremman osumiliittikiteen ympärillä.
Mulliitti on alumiinisilikaatti (Al6Si2O3), jota tavataan Skotlannissa tertiääristen laavojen sulaneissa savisulkeumissa. Tavallisimmin sitä on synteettisessä muodossa mineraalina posliinissa ja joskus myös muissa keraamisissa tuotteissa.
Nimi johtuu Mullin saaresta.
Aiheesta muualla

Webmineral: Mullite Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Mullite (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Mullite (pdf) (englanniksi)
Mull

Mull
Duartin linna ja Mullin saarta.
| --- | --- |
Muut nimet:  An t-Eilean Muileach
Sijainti:  Argyll ja Bute, Skotlanti Yhdistynyt kuningaskunta
Saariryhmä:  Sisä-Hebridit
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  Ben More, 966 m
Pinta-ala:  910 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  910
Asutuskeskukset:  Tobermory
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mull eli Isle of Mull on saari Skotlannin länsirannikolla. Se on Sisä-Hebridien suurin saari. Pinta-ala on 910,1 neliökilometriä ja väkiluku 2 800. Saaren korkein kohta on 966 metrin korkeudella merenpinnasta, ja se on muutenkin vuorinen. Siellä harjoitetaan karjankasvatusta.
Mullissa on muinaisia linnoja, kuten Aros ja Duart. Entinen kalastuskeskus Tobermory on nykyisin lomakeskus ja yhteyssatama. Siellä on useita kahviloita ja ravintoloita, ja sieltä voi lähteä valasretkille sekä Staffan saarelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mull Wikimedia Commonsissa
Igalilik

Igalilik on inuiittien mytologiassa metsästyshenki. Hän matkaa halki jääerämaiden keittiö selkäänsä vyötettynä. Siihen kuuluu muun muassa kattila, johon mahtuu kokonainen hylje. Kattila kiehuu samalla kun Igalilik kantaa sitä.
Igigi

Igigi on mesopotamian mytologiassa yhteisnimitys nuoremmille taivaan jumalille, joita johtaa Enlil. Akkadilaisilla se oli nimitys taivaassa asuville suurille jumalille, joiden vastakohtana olivat alamaailman Anunnaka eli Anunnaki.
Muinaisnorja

| Muinaisnorja |
| --- | --- |
Oma nimi:  norrǿnt mál dǫnsk tunga
Tiedot
Alue:  Skandinavia, Islanti, Färsaaret, Britteinsaaret
Virallinen kieli:  –
Puhujia:  –
Sija:  –
Kirjaimisto:  latinalainen, riimukirjoitus
Kielenhuolto:  –
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet skandinaaviset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  –
ISO 639-2:  non
ISO 639-3:  non
 Ohje 
Muinaisskandinaavin levinneisyysalue noin vuonna 900 viikinkiajan vallitessa. Kirkkaanpunainen väri ilmaisee läntisen ja oranssi itäisen päämurteen levikin. Keltainen väri puolestaan kuvaa muinaisenglantia ja vaaleanvihreä muita länsigermaanisia kieliä. Ruusunpunainen (rosa) väri tarkoittaa muinaisgutniskaa ja sininen Krimin goottia.
Muinaisnorja tai  muinaisskandinaavi (norrǿnt mál tai dǫnsk tunga, norj. norrønt, fääriksi norrønt, ruots. fornnordiska, norröna, dansk tunga, engl. Old Norse, saks. Altnordisch) oli kieli, jota puhuttiin ja kirjoitettiin noin vuosina 800–1225 nykyisessä Skandinaviassa sekä skandinaavien asuttamilla alueilla muun muassa Islannissa ja Britteinsaarilla, jonkin aikaa myös Itä-Euroopassa. Muinaisskandinaavia ja sen paikallisia murteita puhuttiin Normandiassa vuosina 900–1100, Englannin koillisosissa vuoteen 1100, Hebrideillä vuosina 800–1400 ja Orkneyn ja Shetlannin saarilla 1700-luvulle asti sekä Irlannissa 1250-luvulle asti.
Pohjoisgermaanisten eli pohjoismaisten eli skandinaavisten kielten polveutumista koskevat nimitykset ja määritelmät eivät ole yhtenäisiä, eikä niistä koskevaa kansainvälistä yhteisymmärrystä ole syntynyt. Tämä johtunee sekä niiden välisistä vaikeasti tulkittavista liukumoista että kansallistunteesta, joka suosii omaa nimitystä ja historiaa jokaiselle murteelle ja kansalliskielelle. Toisaalta mielleyhtymää pohjoiseen yhteiskieleen on ajoittain pidetty tavoiteltavana esimerkiksi osana romantisoitua viikinkikäsitystä ja myöhemmin myös aatteellisista syistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muinaisnorjankielinen Wikipedia hautomossa
Heimskringla – muinaisnorjalaista kirjallisuutta alkukielellä ja käännöksinä
Jussi Katajala: Muinaisnorja eli ”Old Norse”. Katajala.net 4.10.2007.
Kielitieteen asiasanasto, Suomi – englanti – viro – saksa Toimittajat: Anna-Liisa Kristiansson-Seppälä ja Ulla-Maija Kulonen; Kääntäjät: David Steadman (englanti), Mare Onga (viro) ja Wolfgang Veenker (saksa); Atk-asiantuntijat: Tarmo Rahikainen, Mikko T. Virtanen ja Outi Lehtinen Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 128, ISSN 0355-5437,  ISBN 952-5446-03-4
Vivi Munsterhjelm

| Vivi Munsterhjelm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1871
Kuollut: 1950
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Taidemaalari
Vivi Munsterhjelm (o.s. Dahlberg), Vivi Dahlberg-Munsterhjelm (1871–1950) oli suomalainen taidemaalari, joka kävi Turun piirustuskoulua vuosina 1889–1894 ja sai ainoan toukokuussa 1892 jaetun Ekmanin stipendin. Hän avioitui 1899 maalari Ali Munsterhjelmin kanssa. Avioparilla oli kaksi poikaa, Åke s. 1900 ja Erik s. 1905. Hän hoiti myöhemmin lyhytaikaisia opettajien sijaisuuksia Turun piirustuskoulussa vuosina 1908–1913.
Harry Mulisch

| Harry Mulisch |
| --- | --- |
 Harry Mulisch vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1927 Haarlem, Alankomaat
Kuollut: 30. lokakuuta 2010 (83 vuotta) Amsterdam, Alankomaat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.mulisch.nl
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Harry Mulisch (29. heinäkuuta 1927 Haarlem, Alankomaat – 30. lokakuuta 2010 Amsterdam, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kuuluu yhdessä W. F. Hermansin ja Gerard Reven kanssa Alankomaiden sodanjälkeisen kirjallisuuden keskeisiin nimiin.
Mulisch syntyi Haarlemissa mutta asui Amsterdamissa vuodesta 1958. Hänen isänsä oli alun alkaen Itävalta-Unkarista ja äitinsä juutalainen. Sekä Mulisch että hänen äitinsä säästyivät keskitysleireiltä.lähde?
Mulisch julkaisi monenlaista kirjallisuutta: romaaneja, novelleja, näytelmiä, runoja, esseitä ja omaelämäkerrallisia teoksia. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat myös elokuviksi tehdyt De aanslag (1982, suom. Attentaatti, elokuvana Muistojen vanki, 1986) ja De Ontdekking van de Hemel (1992).
Mulisch mainittiin usein Nobel-ehdokkaana.
Suomennetut teokset

Attentaatti (De aanslag, 1982), suom. Heimo Pihlajamaa, Helsinki: Kirjayhtymä 1984 ISBN 951-26-2582-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harry Mulisch Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jenni Multisilta

| Jenni Multisilta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1992 Pori
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  jännitys, trilleri, kauhu
Esikoisteos:  Yksi teistä kuolee
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jenni Multisilta (s. 1992 Pori) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Yksi teistä kuolee julkaistiin vuonna 2020 ja toinen romaani Mitä tapahtui merenneidoille vuonna 2021.
Multisilta on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Kirjailijan uran lisäksi hän on yrittäjä, ilma-akrobatia- ja tankotanssiohjaaja sekä joogaopettaja. Hän voitti vuonna 2016 tankotanssin SM-kisojen avoimen sarjan.
Teokset

Yksi teistä kuolee. Like, 2020. ISBN 978-951-1-35549-6.
Mitä tapahtui merenneidoille. Like, 2021. ISBN 978-951-1-38194-5.
Kuinka tähdet kuolevat. Like, 2022. ISBN 978-951-1-42093-4.
Kuka viimeiseksi jää. Like, 2023. ISBN 978-951-1-46152-4.
Umpihangessa alttarille. Otava, 2023. ISBN 978-951-1-47368-8.
Aiheesta muualla

Liken kirjailijat: Jenni Multisilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Igrim

| Igrim (Игрим) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Hanti-Mansian sijainti, alla kaupungin sijainti piirikunnassa
 Igrim
 Koordinaatit: 63.1862°N, 64.4235°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Ural
Alue:  Tjumenin alue
Piirikunta:  Hanti-Mansia
Piiri:  Berjozovon piiri
Väkiluku (2010):  8 775
Postinumero:  628146 (piiri 628140-628158)
Suuntanumero(t):  +7 34674
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Igrim (ven. Игрим) on kaupunkityyppinen taajama Tjumenin alueen Hanti-Mansian piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Obiin laskevan Severnaja Sosva -joen rannalla linnuntietä noin 343 kilometriä Hanti-Mansijskista luoteeseen.
Taajama on Berjozovon piirin paikallishallinnoisen osan, Igrimin kaupunkikunnan keskus. Igrimin kaupunkikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan yhteensä 9 291 henkeä, joista 8 775 Igrimin taajamassa ja 516 maaseudulla.
Aiheesta muualla

Igrimin kaupunkikunnan ja muiden Berjozovon piirin kuntien alueiden kartat (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (admhmao.ru)
Annette Münch

| Annette Münch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1981 Oslo
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Palkinnot
 Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuden debyyttipalkinto 2006  Brage-palkinto 2014 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Annette Münch (s. 10. tammikuuta 1981 Oslo) on norjalainen kirjailija ja toimittaja.
Münch asui nuoruutensa Bærumissa. Hän harrasti kymmenen vuotta kamppailulajeja, ja hänellä on muun muassa musta vyö 2. dan taekwondossa. Valmistuttuaan lukiosta hän opiskeli Oslon yliopistossa ja Hedmarkin korkeakoulussa.lähde?
Münch työskenteli toimittajana ja aikakauslehden toimittajana Egmont Serieforlagetissa vuosina 2003–2010. Vuosina 2010 ja 2011 hän oli vastuussa Aftenpostenin päivittäisestä nuorison keskustelusivustosta. Vuodesta 2015 hän on toiminut itsenäisenä ammatinharjoittajana, kirjoittajana ja luennoitsijana.
Münchin esikoisteos Kaoskrigeren ilmestyi 2006. Samana vuonna hän sai siitä Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuden esikoisteospalkinnon. Vuonna 2014 hän sai Brage-palkinnon teoksesta Badboy: Steroid. Vuonna 2017 Münch valittiin yhdeksi 39 lupaavimmista eurooppalaisista alle 40-vuotiaista lasten- ja nuortenkirjailijoista Hay-festivaalilla Tanskan Aarhusissa.
Teokset

Kaoskrigeren – nuortenromaani, 2006, ISBN 9788204144805
Jenteloven – nuortenromaani, 2009 ISBN 9788202287634
Drop Out - musikaalin käsikirjoitus, 2012
Den ultimate guiden til kampsport - tietokirja, 2012 ISBN 9788202345266
Sånn er det bare - debattikirja (toimittajana), 2013
Badboy: Steroid - nuortenromaani, 2014 ISBN 9788202449346
Dropout - nuortenromaani, 2018 ISBN 9788203263576
Aiheesta muualla

Annette Münchin kotisivu.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat
Mukula

Maasta nostettuja perunanversoja juurineen ja juurimukuloineen.
Mukula on versokasvien turpeiden ja maltoisten, vararavintoa sisältävien osien yleisnimi. Tällainen kasvinosa toimii talvehtimis- ja lisääntymiselimenä. Mukulajuuri (juurimukula) on muodostunut juuresta ja mukulavarsi (varsimukula) varresta.
Mukulajuuri on muutunnaisjuuri, jossa turpea muodostuma on kasvanut joko pääjuureen tai versojuureen. Lantulla on pääjuurimukula ja monilla kämmeköillä on versojuurimukula. Mukulamainen pääjuuri on ainakin yläosastaan turpea. Sellaisia on vain kaksisirkkaisilla kasveilla, esimerkiksi porkkanalla. Mukulamaiset versojuuret kasvavat tavallisesti ilmaverson tyveen, harvemmin maaversoon. Niissä saattaa olla koko juuri laajentunut tai vain tietty osa paksuuntunut, kuten mukulaleinikillä ja joillakin kämmeköillä.
Mukulavarsi on osittain tai kokonaan turpeaksi paisunut varsi, joka on tavallisesti haaraton. Tavallisimmin mukuloita on muodostunut maavarsiin. Perunalla ja peltopähkämöllä maarönsyjen kärkiin on kasvanut mukula. Joidenkin sahramien verson tyveen on paisunut tyvimukula. Monilla syklaameilla on alkeisvarsimukula eli sirkkavarsimukula. Maanpäällisiä varsimukuloita on esimerkiksi kyssäkaalilla ja joillakin trooppisilla epifyyttikämmeköillä. Tällaiset mukulat ovat vihreitä. Kaksisirkkaisten siemenkasvien juuren ja varren turpeaa yhteismuodostumaa nimitetään juurikkaaksi. Tämän mukulatyypin äärimmäistapaus on retiisin alkeisvarsimukula.
Bataatin mukuloita.
Viljellyt mukulakasvit

Maanalaisten syötävien osien vuoksi viljellyt kasvit voidaan ravinto­merkityksensä ja pitkälti viljely­tapansakin perusteella jakaa kahteen ryhmään, juureksiin ja tärkkelys­mukuloihin. Tyypillisiä juureksia ovat esimerkiksi porkkana, lanttu ja punajuurikas. Ne ovat yleensä kaksi­vuotisia, siemenistä lisättäviä kasveja. Niiden merkitys ravintoenergian lähteenä on vähäinen, mutta ne ovat tärkeitä vitamiinien ja kivennäisaineiden lähteinä. Useimmat lajit ovat peräisin Lähi-idästä tai Välimeren maista.
Viljellyt mukulakasvit > Tärkkelysmukulat

Tärkkelyspitoiset mukulat ovat viljojen ohella toinen tärkeä viljelyskasvien ryhmä, joka tuottaa runsaasti tärkkelystä ihmisen perusravinnoksi. Niitä yleensä myös lisätään kasvullisesti mukuloista. Kaikki tärkeimmät lajit ovat peräisin päiväntasaajan tuntumasta, useimmat Etelä-Amerikasta. Useimmat niistä ovat tyypillisiä tropiikin viljelyskasveja. Peruna on kuitenkin peräisin niin korkealta Andien vuoristosta, että se on sopeutunut viileämpään ilmastoon. Nykyisin sitä viljelläänkin etupäässä lauhkealla vyöhykkeellä.
Runsaasti tärkkelystä sisältäviä mukulakasveja ovat:
Peruna (Solanum tuberosum)
Maniokki (Manihot esculenta)
Bataatti (Ipomoea batatas)
Jamssit (Dioscorea), useita lajeja
Vihannestaaro (Colocasia esculenta)
Nuolijuuri eli arrowjuuri (Maranta arundinacea)
Intiankanna (Canna indica)
Ulluco (Ullucus tuberosus)
mukulakäenkaali eli oka, oca (Oxalis tuberosa)
Mukulaköynnöskrassi eli anu (Tropaeolum tuberosum)
Kastanjasädekaisla eli maakastanja (Cyperus esculentus var. sativus)
Näistä peruna, maniokki ja bataatti kuuluvat maailman kymmenen viljellyimmän kasvin joukkoon. Muilla on pääasiassa vain paikallista merkitystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mukula Wikimedia Commonsissa
Mujejärvi (Nurmes)

Mujejärvi on kylä Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Nurmeksen pohjoiskolkassa, Kuhmon tien varrella, lähellä Kuhmon rajaa. Mujejärvi on vaara-asutusalue, ja kylän talot sijaitsevat vaaroilla. Kylä kuuluu Nurmeksen ns. itäisin kaskikyliin ja Erä-Nurmekseen. Se on myös yksi Korpikylien tien autoretkeilyreitin kyläkohteista.
Nähtävyyksiä

Kujangin vanha 200-vuotias tupa Kujangissa
Mujejärven virkistys- ja retkeilyalue
Uuronrotko
Historia

Mujejärvelle muuttivat ensimmäiset asukkaat  1600-luvulla. Silloin harjoitettiin kaskenpolttoa. Vähitellen Mujejärven ympäristöön ja Kujankiin vakiintui kahdeksan talon hajanainen kylä, jossa ihmiset saivat elantonsa luontaistaloudesta; kaskenpolton ohella muutaman hehtaarin peltotilkuista, karjanpidosta sekä metsästyksestä ja kalastuksesta.
Kun Mujejärven halki rakennettiin 1880-luvun alussa tie, joka yhdisti Nurmeksen ja Kuhmon kirkonkylät, pääsi kylän kehitys vauhtiin. Puutavarayhtiöt laajensivat hakkuut kauas Maanselän reunoille, ja Mujejärven talolliset saivat runsaasti metsä- ja uittotöitä. Kansakoulu alkoi toimia 1900-luvun vaihteessa. Vaarojen asuttaminen eteni voimakkaasti, ja uusia asuinpaikkoja perustettiin lisää. Kylään perustettiin kauppoja. Enimmillään 1950-luvulla oli Mujejärvellä neljättäsataa asukasta.
Kun metsätalous koneellistui ja ympäristöstä olivat metsät kaadettu, alkoivat työt vähentyä. Pienet tilat eivät enää riittäneet toimeentulon lähteeksi. Monet, varsinkin nuoremmat, muuttivat 1960-luvun kuluessa kylältä pois. Kyläkoulu lakkautettiin 1973. Kylälle jäi asumaan lähinnä vanhempaa väkeä. Kylä alkoi autioitua.
Kujanki

Kujanki on Mujejärven luoteispuolella erämaassa oleva vaara-asutus.  Kujanki on merkitty asutuksi jo 1600-luvun alkupuolella. Kujangin rakennuksista vanhin, vanha Kujangin tupa on jo 200-vuotias. Se on hyvin rakennettu ja hyvin säilynyt.
Samuli Paulaharju

Kansatieteilijä Samuli Paulaharju teki kesällä 1907 keräysretken vanhoista perinteistä  tunnettuun Mujejärven kylään ja Kujankiin.
Hörtsö

| Hörtsö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Suku::  Hörtsöt Axyris
Laji::  amaranthoides
Kaksiosainen nimi
 Axyris amaranthoides  L. 
Katso myös
   Hörtsö Wikispeciesissä   Hörtsö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hörtsö (Axyris amaranthoides) on revonhäntäkasveihin (Amaranthaceae) kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen hörtsö kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty, tähtikarvainen ja etenkin yläosasta haarova. Kukalliset haarat ovat pitkälti lehdettömiä, latvaosasta pienilehtisiä. Kierteisesti olevat lehdet ovat lyhytruotisia ja 4–10 cm pitkiä. Lehtilapa on kapeanpuikea, ehytlaitainen tai joskus alimmissa lehdissä hampainen, päältä vihreä ja kalju sekä alta ruskehtava ja tähtikarvainen. Kukinnot ovat lyhyitä tähkiä. Kukat ovat yksineuvoisia ja lehtihankaisia. Kukan kehä on kolme- tai harvoin neli- tai viisilehtinen. Hedekukat ovat tähkänä varren latvassa ja haarojen päissä olevien emikukkatähkien kärjessä. Heteitä on 3–5 kappaletta. Suomessa hörtsö kukkii elo-syyskuussa. Hedelmä on ruskea pähkylä, joka sijaitsee kahden tyvestään yhteenkasvaneen siiven välissä. Suomessa pähkylät eivät tavallisesti ehdi kehittymään.
Levinneisyys

Alun perin hörtsö on kotoisin Aasiasta, Venäjältä ja Kaakkois-Euroopasta. Suomessa hörtsö on harvinainen uustulokas, jota on tavatta Etelä- ja Kaakkois-Suomessa, Pohjanlahden rannikkokaupungeissa sekä Koillis-Lapissa.
Elinympäristö

Suomessa hörtsö on tulokaslaji, jota on tavattu myllyillä, kaatopaikoilla ja tienvarsilla.
Käyttö

Hörtsö sopii myös ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Hörtsön (Axyris amaranthoides) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Axyris amaranthoides (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Axyris amaranthoides (englanniksi)
Flora of China: Axyris amaranthoides (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4351233  Wikispecies: Axyris amaranthoides  BioLib: 38707  CoL: K4LD  EoL: 585903  EPPO: AXYAM  EUNIS: 167687  FNA: 200006786  FoC: 200006786  GBIF: 6447806  GRIN: 311099  iNaturalist: 159112  IPA: 46760  IPNI: 164269-1  IRMNG: 11233295  ISC: 112633  ITIS: 20683  NatureServe: 2.149883  NBN: NBNSYS0000014760  NCBI: 464020  Observation.org: 6451  Open Tree of Life: 979860  Plant List: kew-2666799  PLANTS: AXAM  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:164269-1  Tropicos: 7200085  VASCAN: 4491  WFO: wfo-0000557450  Laji.fi: MX.38199
Munkit (suku)

| Munkit |
| --- | --- |
 Vuorimunkki (Jasione montana)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Kellokasvit Campanulaceae
Suku::  Munkit Jasione  L.
Katso myös
   Munkit (suku) Wikispeciesissä   Munkit (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Munkit eli mykerömunkit (Jasione) on kasvisuku, joka kuuluu kellokasvien heimoon. Suvussa on 14 lajia, joita esiintyy Euroopassa, Turkissa ja Luoteis-Afrikassa. Eräitä munkkilajeja viljellään koristekasvina, lajista riippuen yksivuotisena, kaksivuotisena tai monivuotisena. Yksi munkkilaji, vuorimunkki kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Se on erittäin uhanalainen kalliokasvi Etelä-Suomessa.
Lajeja

Jasione corymbosa – tähtimunkki
Jasione crispa – iberianmunkki
Jasione laevis – etelänmunkki
Jasione montana – vuorimunkki
Iberianmunkki.
Etelänmunkki.
Vuorimunkki.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Jasione
Suomen Lajitietokeskus: Munkit (mykerömunkit) – Jasione
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q73913  Wikispecies: Jasione  APDB: 191730  BioLib: 41181  CoL: 8VYKP  EoL: 70688  EPPO: 1IAIG  GBIF: 3165617  GRIN: 6184  iNaturalist: 55023  IPNI: 5731-1  IRMNG: 1013524  ITIS: 34581  NBN: NHMSYS0000459946  NCBI: 239448  NZOR: 1b2c9ee6-214e-44c4-bac5-1f453c03cde5  Open Tree of Life: 691973  PLANTS: JASIO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5731-1  Tropicos: 40033144  VASCAN: 1900  WFO: wfo-4000019520
Ibadilaisuus

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Ibadilaisuus on islamin suuntaus, jolla on vajaat kolme miljoonaa kannattajaa. Heistä valtaosa asuu Omanissa, jonka väestöstä he muodostavat eri lähteiden mukaan 45–75 prosenttia. Libyassa on 300 000–400 000 ibadiittia ja heitä asuu myös Afrikan itärannikolla, etenkin Sansibarissa, joka kuului Omanin sulttaanikuntaan 1600-luvulta 1800-luvulle.lähde?
Al-Khornaqin linnaa rakennetaan al-Hirassa. Persialainen kuva 1400-luvulta.
Nizwa, ibadiittien asuttama kaupunki Omanissa.
Uskonnolliset käsitykset

Ibadiitit eivät ole sunneja eivätkä šiioja vaan muodostavat oman ryhmänsä islamin sisällä. Erot uskonnossa ovat kuitenkin pieniä. Ibadiitit nojautuvat Koraaniin ja haditheihin, mutta heidän hadith-kokoelmansa ovat suppeampia kuin sunneilla. He jakavat 800-luvun mutazaliittien käsityksen siitä, että Koraani on luotu, kun taas muut muslimit pitävät sitä luomattomana. Ibadiittien johtaja on imaami, jonka uskonoppineet valitsevat. Ibadiitit eivät tunnusta oppia yhdestä ainoasta kalifaatista vaan pitävät kiinni oikeudesta valita oma johtajansa. Tämä itsenäisyyden korostus lienee tärkein erottava tekijä. Nykyään ibadiitit ovat opillisesti lähellä sunnalaisuutta. Ibadiitit muodostavat islamin sisällä oman šariakoulukuntansa.lähde?
Islamilainen perimätieto

Islamilaisen perimätiedon mukaan ibadiitit erkanivat 600-luvulla kharijiiteista, jotka vuorostaan olivat kalifi Alin kannattajista vuonna 657 irtautunut kapinallinen ryhmä. Nimensä ibadiitit olisivat saaneet johtajastaan Abdallah ibn Ibadista. Kerrotaan, että joillekin muslimeille oli liikaa Alin sovinnollisuus Muawijaa kohtaan, minkä takia he lähtivät omille teilleen.