stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isabelle Gulldén

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Isabelle Gulldén. |  Isabelle Gulldén. |  Isabelle Gulldén. |  |
Maa:   Ruotsi
Naisten käsipallo
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tanska/Norja 2010 | käsipallo |  |
Isabelle Therese Gulldén (s. 29. kesäkuuta 1989 Göteborg) on ruotsalainen käsipalloilija, joka edustaa seuratasolla tanskalaista Viborg HK:ta. Aikaisemmin hän edusti ruotsalaista IK Sävehofia. Gulldén kuuluu myös Ruotsin maajoukkueen vakionimiin.
Urheilu-ura

Ruotsin maajoukkueessa Gulldén on pelannut 69 ottelussa ja tehnyt niissä 180 maalia.
Gulldén on saavuttanut Ruotsin maajoukkueessa EM-hopeaa vuonna 2010. Loppuottelussa Ruotsi hävisi Norjalle maalein 25–20. Gulldén oli 36 maalillaan kisojen viidenneksi paras maalintekijä. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa Gulldén oli Ruotsin joukkueessa yhdeksäs ja Pekingin kesäolympialaisissa 2008 kahdeksas. Pekingissä Gulldén pelasi kahdeksassa ottelussa tehden 14 maalia. Vuonna 2009 Ruotsi oli MM-kilpailujen 13:s.
Seuratasolla Gulldén on voittanut IK Sävehofin joukkueessa neljä Ruotsin mestaruutta. Kesäkuussa 2011 hän siirtyi tanskalaiseen Viborg HK:iin.
Yksityiselämä

Gulldénin lempinimi on ”Bella”. Hänellä on Rebecca-niminen sisko ja Pontus-niminen veli.
Gulldénin setä Christer Gulldén on entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka saavutti EM-pronssia ja kesäolympialaisten neljännen sijan.
Saavutukset

EM-hopeaa 2010
Ruotsin mestaruus 2007, 2009, 2010 ja 2011
TuralTuranX

| TuralTuranX> Tural Bağmanov Turan Bağmanov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 2000 (ikä 24) Zaqatala, Azerbaidžan
Muusikko
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
TuralTuranX on azerbaidžanilainen duo. Siihen kuuluu kaksoisveljekset Tural Bağmanov ja Turan Bağmanov (s. 30. lokakuuta 2000). He edustivat Azerbaidžania Eurovision laulukilpailussa 2023 kappaleella ”Tell Me More”.
Diskografia > Singlet

”Tell Me More” (2023)
Jim Keltner

James Lee ”Jim” Keltner (s. 27. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan yhtenä suosituimmista rockartistien käyttämistä sessiomuusikoista 1970-luvun alusta lähtien. Häntä kuullaan muun muassa Bob Dylanin hittisinglellä ”Knockin’ on Heaven’s Door” sekä kolmen ex-Beatlen albumeilla. Hän oli mukana supertähdistä muodostuneen Traveling Wilburys -yhtyeen albumeilla.
Elämä ja ura

Oklahoman Tulsassa varttunut Jim Keltner kiinnostui nuorena jazzista, mutta huomasi pian työtilaisuuksia tulevan paremmin suosiotaan kasvattavan pop- ja rockmusiikin piiristä. Hän muutti Los Angelesiin, jossa hänen ensimmäinen studiokeikkansa oli Gary Lewis and the Playboysin singlellä ”She's Just My Style”.
Jo Gary Lewisin taustalla etenkin levytyksissä toimi Leon Russell, jolla on ollut suuri merkitys Keltnerin uralle. 1960-luvun lopulla Keltner ei vielä täysin kyennyt elättämään itseään studiomuusikkona, mutta käännekohta oli mukanaolo Russellin johtamassa yhtyeessä Delaney & Bonnie -lauluduon albumilla Accept No Substitute (1969). Brittilaulaja Joe Cocker otti Russellin, Keltnerin ja muita yhtyeen jäseniä mukaansa vuoden 1970 Yhdysvaltain-kiertueelleen Mad Dogs & Englishmen, josta julkaistiin myös samanniminen tupla-albumi ja dokumenttielokuva. Kiertueen ansiosta Jim Keltner pääsi soittamaan muun muassa Carly Simonin (Anticipation, 1971), Barbra Streisandin (Barbra Joan Streisand, 1971), Booker T. Jonesin (Booker T. & Priscilla, 1971), George Harrisonin (The Concert for Bangladesh, 1971) ja John Lennonin (Imagine, 1971) levyille. Keltner soitti sitten George Harrisonin albumilla Living in the Material World (1973), John Lennonin albumilla Walls and Bridges (1974) ja Ringo Starrin albumilla Ringo (1973). Keltner oli mukana myös George Harrisonin USA:n kiertueella 1974.
Vuonna 1973 Keltner soitti Bob Dylanin albumilla Pat Garrett & Billy the Kid, jolta julkaistiin klassikkosingle ”Knockin' on Heaven's Door”. Keltner on kertonut kappaleen koskettaneen niin, että ensi kertaa hän itki soittaessaan.
Keltner oli 1970-luvulla mukana myös Steely Danin albumin Aja (1977) kappaleella ”Josie”.
Jim Keltnerin oma yhtye Attitudes levytti kaksi albumia George Harrisonin Dark Horse -levymerkille: Attitudes vuonna 1975 ja Good News 1977. Yhtyeen muut jäsenet olivat Danny Kortchmar, David Foster ja Paul Stallworth.
1980-luvulla Keltner erikoistui rhythm and blues -musiikkiin ja kehitti pelkistetyn ja rennolta kuulostavan, mutta kuitenkin erittäin tarkan soittotyylin. Vuonna 1987 Keltner soitti  John Hiattin albumilla Bring the Family yhdessä kitaristi Ry Cooderin ja basisti Nick Lowen kanssa. Neljä vuotta myöhemmin kolmikko muodosti yhtyeen Little Village ja levytti samannimisen albumin.
Vuonna 1989 Keltner kiersi Ringo Starrin kanssa tämän Starr's All-Starr Bandin jäsenenä. Hän soitti myös molemmilla superyhtye Traveling Wilburys albumeilla salanimellä Buster Sidebury.
Hän soitti myös monilla J. J. Calen levytyksillä ja oli sessiomuusikkona mukana uudelleen koostetun Pink Floydin albumilla A Momentary Lapse of Reason (1987).
Studiotyönsä lisäksi Keltner on ollut mukana muun muassa Bob Dylanin, Simon & Garfunkelin, Neil Youngin, Crosby, Stills, Nash & Youngin ja Booker T. & the M.G.’s -yhtyeen kiertuieilla.
Aiheesta muualla

Haastattelu Modern Drummer -lehdessä 2005 (englanniksi)
Keltnerin elämäkerta Billboard-lehden sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jim Keltner
Käännös suomeksi
Ihmisen sukupuoli

Ihmisen sukupuolella voidaan tarkoittaa ihmisen perimän määräämää biologista sukupuolta (mies tai nainen), yksilöllistä tai yhteisöllistä kokemusta sukupuolesta (sosiaalinen sukupuoli), yksilön omaa kokemusta omasta sukupuolestaan (sukupuoli-identiteetti), tai merkintää väestörekisterissä (juridinen sukupuoli). Ihmisellä sukupuoleen liittyy biologian lisäksi monenlaisia kulttuurillisia, juridisia, identiteetillisiä ja sosiaalisia tasoja.
Terminologia

Suomen kielessä sekä biologiseen että sosiaaliseen sukupuoleen viitataan sanalla sukupuoli, vaikka ne ovat eri asioita. Tässä suhteessa suomen kieli poikkeaa esimerkiksi englannin kielestä, jossa käsitteistä käytetään eri termejä, sex ja gender. Emeritusprofessori Ilpo Huhtaniemen mukaan saman termin käyttö kahdesta eri asiasta aiheuttaa hämmennystä, sekaannusta ja loukkaantumista, jotka voitaisiin ehkä välttää, jos käytettäisiin tarvittaessa nimityksiä biologinen sukupuoli ja sosiaalinen sukupuoli.
Biologinen sukupuoli

Munasoluja tuottava ja hedelmöittyvä ihminen on biologisesti nainen, ja siittiöitä tuottava ja hedelmöittävä ihminen on mies.
Geneettisesti sukupuoli määräytyy perityistä sukupuolikromosomeista. Sukupuolen määrää jonkin tietyn sukupuolikromosomin läsnäolo tai sen puuttuminen tai sukupuolikromosomien lukumäärä. Nainen on homogameettinen, eli hänellä on vain yhdentyyppisiä sukupuolikromosomeja (XX). Mies on heterogameettinen, eli hänellä on kahdentyyppisiä sukupuolikromosomeja (XY). Y-kromosomi tai sen puuttuminen määrää sukupuolen myös epätavallisemmissa yhdistelmissä, kuten XXY, XYY, X ja XXX. Y-kromosomi sisältää SRY-geenin (Sex-determining Region Y), joka laukaisee alkion kehittymisen mieheksi eli kivesten kehittymisen ja testosteronin tuotannon. Muussa tapauksessa (myös silloin, kun alkiolla esiintyy XY-kromosomit mutta sen SRY-geeni on puuttuva tai toimimaton) hän kehittyy naiseksi.
Ihmisen sukupuoli on aina kehityksen alkuvaiheessa biologisesti naaras. Mahdollinen maskulinisoituminen testosteronin vaikutuksesta tapahtuu 12–20. raskausviikon aikana.
Biologisen sukupuolen voi jakaa geneettiseen sukupuoleen ja anatomiseen sukupuoleen. Yksilön sukupuolen voi määrittää geenien lisäksi myös sukupuolihormonien, sukupuolirauhasten sekä ulkoisten sukupuolielinten morfologian perusteella. Intersukupuolisuudella tarkoitetaan tilaa, jossa henkilön fyysiset sukupuolta määrittävät tekijät tai ominaisuudet eivät ole yksiselitteisesti tai ainoastaan naisen tai miehen.
Sosiaalinen sukupuoli

Sosiaalinen sukupuoli on yhteisön kokemus ja tulkinta yksilön sukupuolesta. Sen piiriin kuuluvat mm. käsitykset siitä, mikä on miehekästä ja mikä naisellista.
Mm. länsimaissa ihmisen kuten sukupuoliin jakauvien eläinlajienkin sukupuolia on sosiaalisessakin mielessä kaksi (samoin kuin biologisesti), mutta tunnetaan myös ihmisyhteisöjä, joissa sosiaalisia sukupuolia on useampia. Näissä yhteiskunnissa täysikasvuiset henkilöt, joiden ei katsota olevan miehiä eikä naisia, ovat yleensä geneettisesti miespuolisia henkilöitä, jotka on tehty lisääntymiskyvyttömiksi ja jotka ovat omaksuneet miessukupuolelle epäominaisia käyttäytymispiirteitä. Intiassa kutsutaan nimellä "hijra" henkilöä, joka esiintyy yhteiskunnassa naisena, vaikka on sukupuoleltaan luokiteltu syntyessään mieheksilähde?. On myös kulttuureita, joissa miessukupuoli jakaantuu kahteen sosiaaliseen sukupuoleen. Näistä toinen saattaa olla maskuliininen ja toinen feminiinisempi.lähde?
Modernissa länsimaisessa kulttuurissa on kehittynyt gender blender -ilmiö, jossa henkilö yhdistelee pukeutumisessaan ja käyttäytymisessään naisellisia ja miehisiä piirteitä.lähde?
Sukupuoli-identiteetti

Sukupuoli-identiteetti tarkoittaa yksilön käsitystä omasta sukupuolestaan.
Jokaisella ihmisellä on yksilöllinen sukupuoli-identiteetti, joka on muotoutunut biologisten, psyykkisten, kulttuuristen, kasvatuksellisten ja sosiaalisten tekijöiden seurauksena. Noin 99 prosentilla täysi-ikäisistä ihmisistä sukupuoli-identiteetti vastaa biologista sukupuolta, eli se on joko mies tai nainen. Niitä, jotka eivät identifioidu kumpaankaan sukupuoleen, kutsutaan muunsukupuolisiksi. Biologisen sukupuolen ja sukupuoli-identiteetin ristiriitaa kutsutaan transsukupuolisuudeksi. Se voi johtaa sukupuolidysforiaan.
Vanhempainvapaa

Vanhempainvapaa on korvaus, jota maksetaan vanhemmalle vauvan hoidosta johtuvasta työpoissaolosta. Työntekijä voi saada vanhempainvapaata palkallisena tai palkattomana: ehdot määräytyvät eri ammattialoilla voimassa olevien työehtosopimusten mukaan. Vanhempainvapaan ajalta voi myös saada rahallista tukea Kansaneläkelaitokselta.
Suomi

Vanhempainvapaa uudistui Suomessa elokuun alussa 2022. Siitä tuli sukupuolineutraali, ja tukien uusiksi nimiksi tulivat erityisraskausraha, raskausraha ja vanhempainraha, kun taas äitiysraha ja isyysraha jäivät nimityksinä historiaan.
Aiemmin vanhempainvapaa kesti 158 arkipäivää, ja sen aikana kotiin jäävälle vanhemmalle maksettiin tulosidonnaista vanhempainrahaa. Ennen vanhempainvapaata on 105 arkipäivää kestävä äitiysvapaa. Vanhemmat saavat itse päättää, kumpi heistä jää vanhempainvapaalle. Isyysvapaa kestää 1–54 arkipäivää, joista 1–18 arkipäivää voi pitää samaan aikaan äitiysvapaan kanssa ja loput vanhempainvapaan päätyttyä. Vanhempainvapaan jälkeen on mahdollista jäädä hoitovapaalle, kunnes lapsi täyttää kolme vuotta. Hoitovapaan aikana on mahdollista saada kotihoidontukea. Työntekijä on oikeutettu näihin vapaisiin menettämättä työpaikkaansa.
Kritiikki

Palkallista vanhempainvapaata on kritisoitu siitä, että koska vanhemmuus on vapaaehtoinen valinta kuten myös lapsettomuus, rahallisten etuuksien tulisi olla tasa-arvoisesti saatavilla myös lapsettomille.
Reijo Mäki

| Reijo Mäki |
| --- | --- |
 Reijo Mäki marraskuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1958 (ikä 66) Siikainen
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi
Tuotannon kieli: Suomi
Tyylilajit:  Jännitys
Esikoisteos:  Enkelipölyä (1985)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Reijo Juhani Mäki (s. 12. lokakuuta 1958 Siikainen) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura

Mäki valmistui kauppatieteiden maisteriksi Turun kauppakorkeakoulusta 1982 ja työskenteli kirjailijan työn ohella Postipankin Porin ja Turun konttoreissa markkinointitehtävissä ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1993. Turussa Mäki on asunut vuodesta 1987. Mäen esikoisromaani, dekkari Enkelipölyä, ilmestyi vuonna 1985. Kirjailijan tunnetuin hahmo turkulainen yksityisetsivä Jussi Vares esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1986 Moukanpelissä. Mäen teokset sijoittuvat lähes poikkeuksetta hänen asuinkaupunkinsa Turun baareihin ja kaduille.
Mäki on kertonut ehtineensä yhdeksän vuoden pankkiuransa aikana nähdä pankkimaailman rajun muutoksen valuuttalainojen vapautumisesta kulutusjuhlaan, romahdukseen ja pankkikriisiin. Viimeisinä työvuosinaan pankissa Mäki hoiti konkurssi- ja perintäasioita. Näiden kokemustensa hän on sanonut vaikuttaneen merkittävällä tavalla hänen kirjalliseen tuotantoonsa.
Vuonna 1992 Mäki sai valtion yksivuotisen taiteilija-apurahan. Mäki sai Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinnon vuonna 1996.
Mäki on kertonut kantavansa mukanaan kaasuasetta, koska on saanut uhkauksia. Hän hankki aseluvan vuonna 1978 työskennellessään opintojensa ohessa ravintolan vahtimestarina ja uusi sen vuonna 2002. Eräänä tapauksena hän on maininnut saaneensa kotiinsa DVD-elokuvan kannet,joiden sisällä olleessa lapussa hänen kerrottiin olevan ”tähtäimessä”. Uhkaajaa ei saatu selville, mutta Mäki arvelee uhkauksen takana olleen eräs uskontoonsa äärimmäisen kiihkeästi suhtautuva taho.
Mäen tyyli ja teosten maailma

Ensimmäisen Vareksen piti olla yhden kirjan pastissi. Etenkin alkupään tuotantoonsa, sekä Vareksiin että muihin romaaneihin, Mäki ammensi vuosistaan Pohjois-Satakunnassa, kesätöistä Tukholmassa ja työstään pankkimaailmassa 1990-luvun alussa. Myöhemmissä teoksissa päähenkilö Vares ei enää vanhene ja miljöönä on enimmäkseen Turku ja hyvin usein sen saaristo. Monessa teoksessa läsnä on villin lännen kuvasto ja intiaanit. Vareksen hahmoon on otettu vaikutteita Morgan Kanesta.
Poliittisesti teoksista voi lukea vasemmistoradikalismin eri aikakausien suuntausten ja ylipäätään herkkäuskoisuuden kritiikkiä. Mäkeä häiritsevät punavihreät ajatusmiliisit ja hänestä kulttuurisen omimisen kielto on keksitty kehnon ketamiinin vaikutuksen alaisena. Tuotantoaan Mäki on luonnehtinut yhteiskunnalliseksi satiiriksi.
Mäen teoksissa rikollisuus tulee usein idästä. Kotimaista rikollisuutta hallitsevat talousrikolliset ja erilaiset "liikemiehet". Myös romanit ovat edustettuina. Etenkin rikollisten kuvausta on pidetty stereotyyppisenä. Useassa kirjassa myös kuvataiteella, taideväärennöksillä, performanssitaiteella, musiikki- ja muulla viihdebisneksellä sekä jopa runonlausunnalla on merkittävä asema. Uskontoon Mäki itse suhtautuu kriittisesti. Samaa näkemystä esittää kirjoissa Vares ja myös hänen antikvariaattia pitävä ystävänsä Alanen, joka on entinen pappi. Toinen vakiohahmo Luusalmi on alkoholisoitunut kehno novellikirjailija, jonka juttuja muut pitävät poikkeuksellisen rasittavina.
Sekä kirjoissa että elokuvasovituksissa Vareksen työskentely on usein kännistä haahuilua. Tapaukset selviävät paljolti sattumalta. Sakari Roivas -trilogian päähenkilö puolestaan on kuivakka virkamies ja nuhteeton poliisi.
Mäen omien teosten lisäksi Vareksen maailmaa kuvataan kirjoissa Vareksen Turku ja Vareksen vaeltava viisaus. Ne on kirjoittanut Markku Haapio.  Novellikirjailija Luusalmen nimellä on julkaistu kirja Siivellä eläjä: kohtaamisia enkeleiden kanssa.
Tuotanto > Kaunokirjallinen tuotanto

Enkelipölyä.  Hämeenlinna:  Karisto, 1985.  ISBN 951-23-2221-8
Rahan kääntöpiiri.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13124-9
Tatuoitu taivas.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14362-X
Aito turkki.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17286-7
Pitkä lounas.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18274-9
Ehtookellot.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21807-4
Sahanpururevolveri.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26927-4
Tuotanto > Kaunokirjallinen tuotanto > Roivas-romaanit

Liian kaunis tyttö.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12752-7
Kruunun vasikka.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13361-6
Slussen.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-29183-1
Tuotanto > Kaunokirjallinen tuotanto > Vares-romaanit

Moukanpeli.  Hämeenlinna:  Karisto, 1986.  ISBN 951-23-2308-7
Satakieli lauloi yöllä.  Espoo:  Weilin+Göös, 1987.  ISBN 951-35-4171-1
Marraskuu on musta hauta.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3279-1
Sukkanauhakäärme.  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10621-X
Jäätynyt enkeli.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11401-8
Kuoleman kapellimestari.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11813-7
Vares ja kaidan tien kulkijat.  Hyvinkää:  Book Studio, 1992.  ISBN 951-611-519-5
Enkelit kanssasi.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13830-8
Pimeyden tango.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14985-7
Pahan suudelma.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15543-1
Keltainen leski.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16246-2
Mullan maku.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16867-3
Kolmastoista yö.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17595-5
Black Jack.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18882-8
Huhtikuun tytöt.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-571-037-5
Nuoruustango.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20486-6
Hard Luck Cafe.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-21157-9
Uhkapelimerkki.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-22088-6
Lännen mies.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-23036-6
Valkovenäläinen.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23834-8
Kolmijalkainen mies.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24360-1
Mustasiipi.  Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-25495-9
Sheriffi.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-26321-0
Intiaani.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27390-5
Cowboy.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28217-4
Tulivuori.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-29066-7
Hot Dog.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-29891-5
Kakolan kalpea.  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-31382-3
Gekko.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-32780-6
Tolvana.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-34110-9
Soopeli.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36013-1
Sulhasmies.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39275-0
Hotel California.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-43319-4
Köyhä ritari.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-46797-7
Maitolasimies.  Helsinki:  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-47668-9
Tuotanto > Muut kirjat

Jussi Vareksen drinkkiopas.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18639-6
Vareksen vaeltava viisaus.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22625-3
Yhden tähden mies.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23641-2
Vareksen Turku.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23283-4
Tuotanto > Novelleja antologioissa

”Ojalá tulivera mas dinero, my sweet darling José” teoksessa Intohimosta rikokseen (2002)
Tuotanto > Novelleja lehdissä

Rankka päivä muumilaaksossa. Ruumiin kulttuuri 1993:3, s. 23–26.
Rakkauden jälkeen. Image 1995/1, s. 78–79.
Vares ja joulun ihme, Vappuneekeri 1997, s. 19–21
Rotta näyttää hampaitaan, Jussi Vares. Hymy heinäkuu 1997, s. 44–52
Kaukolinjakuskin kaunopuheisuus. Satakunnan Kansa 17.10.1998.
Satunnainen suojelusenkeli Jussi Vares. Hymy heinäkuu 1999, s. 48–59.
Kiirettä pitää konttorissa. Talouselämä nr 24/2000, 22.6.2000.
Kirjojen dramatisoinnit

Solar Films on tuottanut yhdeksän elokuvaa Reijo Mäen Vares-romaanien pohjalta. Vares-romaaniin Keltainen leski pohjautuva Aleksi Mäkelän ohjaama elokuva Vares – yksityisetsivä sai ensi-iltansa vuonna 2004. Jatko-osa V2 – Jäätynyt enkeli, joka pohjautuu Mäen kirjaan Jäätynyt enkeli, ilmestyi tammikuussa 2007. Helmikuussa 2010 Solar Films ilmoitti kuvaavansa vuoden 2010 aikana kuusi Vares-romaaneihin perustuvaa pitkää elokuvaa. Samannimisiin romaaneihin perustuvat elokuvat ilmestyivät elokuvateattereissa vuosien 2011–2012 aikana. Elokuvia olivat Pahan suudelma, Huhtikuun tytöt, Sukkanauhakäärme, Kaidan tien kulkijat, Uhkapelimerkki ja Pimeyden tango. Viimeisin Vares-elokuva on vuonna 2015 ilmestynyt Sheriffi.
Vareksen ensiesiintyminen teatterilavoilla tapahtui kesällä 2008 naantalilaisessa Emma Teatterissa, kun ensi-iltansa sai Mäen romaaniin Huhtikuun tytöt perustunut näytelmä Vares, jonka muokkasi näytelmäksi Satu Rasila. Rasilan dramatisointiin perustuvaa näytelmää on esitetty myös vuonna 2010 Anjalankosken teatterissa. Kesällä 2011 ensiesityksensä Emma Teatterissa sai Rasilan käsikirjoittama Vares ja nuoruustango, joka perustuu Mäen romaaniin Nuoruustango.
Keväällä 2025 kirjasarjasta julkaistaan kuusiosainen televisiosarja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reijo Mäki Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Mies Vareksen takana (Mäen haastattelu vuodelta 1999.)
Reijo Mäen haastattelu, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
La Muette de Portici

| La muette de Portici |
| --- | --- |

Alkuperäinen nimi:  La muette de Portici Porticin mykkä
Säveltäjä:  Daniel-François-Esprit Auber
Libretto:  Eugène Scribe
Pohjautuu:  napolilaisten kapinaan espanjalaisia vastaan 1600-luvulla
Kieli:  ranska
Kantaesitys:  1828  Pariisi
Aikajana Auberin oopperoista
La Muette de Portici (Porticin mykkä) on Daniel-François-Esprit Auberin vuonna 1828 säveltämä ooppera, joka kertoo napolilaisten kapinoinnista espanjalaisia vastaan 1600-luvulla. Portici on Napolin lähistöllä oleva kunta. Teoksen libreton on kirjoittanut Eugène Scribe.
Oopperan historia

Oopperan libreton pohjana oli vapaustaistelija Tommaso Anellon Napolissa vuonna 1647 nostattama kapina Espanjan varakuningasta vastaan. Kapina oli voitokas, mutta Anello itse sai siinä surmansa. Libretto käsitteli aihetta kuitenkin niin vapaasti, että kaikkein oleellisinta lukuun ottamatta alkuperäisistä tapahtumista ei ollut oopperassa paljonkaan jäljellä.
Ooppera koki ennennäkemättömän menestyksen, kun se esitettiin Pariisissa Pelletier-kadun teatterissa 28. helmikuuta 1828. Pariisissa oopperaa esitettiin kaikkiaan 505 kertaan vuoteen 1882 mennessä ja Berliinissäkin 285 kertaa vuoteen 1898 mennessä.
Teos kuvaa isänmaallisuuden ja vapaudenkaipuun viriämistä — kaikki eräänlaisena freskona napolilaisten joutuessa kärsimään espanjalaisten sortoa.
La Muette de Portici on Auberin koomisiin oopperoihin verrattuna epäyhtenäisempi, leikkisyys ja vakavuus ovat sen partituurissa toisinaan pahasti ristiriidassa. Toisaalta muiden muassa Richard Wagner piti sitä mestariteoksena ja hän ylisti etenkin orkesterin käsittelyä siinä. Ooppera on kuitenkin nykyisin painunut lähes täydelliseen unohdukseen.kenen mukaan? Vain Marseillessa yritettiin sen esittämistä vuonna 1991, mutta esitys ei ollut kovinkaan suuri menestys ja se ei toiminut edes tekohengityksenä.kenen mukaan?
Suomessa ooppera esitettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1841, suomen kielellä vuonna 1874.
Bryssel 25.8.1830

Oopperan esitys Brysselin Théâtre de la Monnaiessa 25. elokuuta 1830 eli Alankomaiden kuninkaan Vilhelm Oranialaisen 59. vuosipäivän juhlallisuuksien yhteydessä laukaisi tapahtumaketjun, joka johti Belgian itsenäistymiseen Alankomaiden herruudesta. Kun lavalla laulettiin aariaa pyhästä isänmaanrakkaudesta (Amour sacré de la patrie), katsojat nousivat seisomaan ja ryntäsivät kadulle. Tapahtumaa pidetään Belgian vallankumouksen ja itsenäisyystaistelun alkuna.