stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Musta teologia
Alueittain > Etelä-Afrikka

Musta teologia levisi Etelä-Afrikkaan 1970-luvulla, jossa se oli vastaus maan apartheid-järjestelmään ja sai vaikutteita Latinalaisen Amerikan vapautuksen teologiasta. Musta teologia on ennen kaikkea sorron vastaisen taistelun ja siitä vapautumisen teologiaa.
Ensimmäiset mustat teologit nousivat Etelä-Afrikan valkoisen väestön keskuudesta. Sen ensimmäisiä ilmenemismuotoja olivat anglikaanisen kirkon pastorin Trevor Huddleston vuoden 1955 apartheidin vastainen vetoomus Naught for your Comfort ja afrikaaneri Beyers Naudé, joka jätti oman valkoisen seurakuntansa 1970-luvun lopulla ja liittyi mustien seurakuntaan. Naudé perusti myös Christian Insitute -nimisen järjestön edistämään rotujen välistä yhteisymmärrystä.
Steve Bikon johtaman musta tietoisuus -liikkeen innoittamana 1970-luvulla monet eteläafrikkalaiset eri kristillisiin liikkeisiin kuuluneet henkilöt ryhtyivät kehittämään oikeudenmukaisuuden ja vapauden teologioita. Merkittävimpiä näistä olivat luterilainen piispa Manas Buthelezi,  Etelä-Afrikan anglikaanisen kirkon arkkipiispa Desmond Tutu sekä reformoituun kirkkoon kuulunut teologi Alan Boesak, joka osaltaan vaikutti siihen, että Maailman reformoitujen kirkkojen liitto tuomitsi apartheidin ja erotti Etelä-Afrikan reformoidut kirkot.
Vuonna 1985 joukko ekumeenisessa Institute for Contextual Theologyssa vaikuttaneita teologeja kirjoittivat niin sanotun Kairos-asiakirjan, joka tuomitsi Etelä-Afrikan reformoitujen kirkkojen "valtioteologian", jossa apartheidia perusteltiin Raamatun avulla kuten myös maan englanninkielisen väestön "kirkkoteologian", jossa korostettiin sovintoa, oikeudenmukaisuutta ja väkivallattomuutta ilman, että ymmärrettiin, että sovinto vaatii katumusta. Asiakirjassa vaihtoehtona esitettiin "profetiallista teologiaa", joka taisteli  oikeudenmukaisuuden puolesta vääryyttä vastaan.
Etelä-Afrikan kirkkojen neuvostolla oli keskeinen osuus vapautuksen teologian leviämisessä ja sen johdossa toimi lukuisia tämän suuntauksen edustajia kuten  Desmond Tutu vuosina 1978−1985 ja Beyers Naudé 1985−1988.
Musta teologia nykypäivänä

Mustaa teologiaa kuvataan muun muassa National Committee of Black Churchmenin toimesta vapautuksen teologiana. Mustan teologian tutkimuksessa on oltu viime vuosina erityisen kiinnostuneita Lemuel Haynesin elämästä ja palvelutyöstä.
Musta teologia nousi tiedotusvälineiden keskiöön Barack Obaman presidentinvaalikampanjassa, kun pastori Jeremiah Wrightin saarnoja esiteltiin yleisölle. Wright esitteli estoitta mustien vapautuksen teologiaa ja häntä kohtaan esitettiin kritiikkiä rasistisesta sisällöstä.
Tähtisarja – 30 suosikkia (Juha Tapio)

| Tähtisarja – 30 suosikkia Juha Tapio |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 19. lokakuuta 2011
 Tyylilaji: iskelmä, pop rock
 Kesto: 111.55
 Levy-yhtiö: Warner Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 23.
Juha Tapion muut julkaisut
| Hyvä voittaa 2011 | Tähtisarja – 30 suosikkia 2011 | Joululauluja 2012 |
Tähtisarja – 30 suosikkia on Juha Tapion toinen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2011. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 23.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Suurenmoinen elämä – 4.37  Vierekkäin – 4.01  Juuri tässä näin – 4.10  Ohikiitävää – 4.40  Raikas tuuli – 3.56  Vuodet vieriä saa – 3.47  Rakkaus ei kuollut – 3.32  Koneet kiinni – 3.24  Toiset kaatuu, me ei milloinkaan – 4.02  Maa on kaunis – 3.50  Kirkkain silmin – 2.51  Onnen tähdet – 3.13  Samaan aikaan toisaalla – 2.35  Tähtitaivaan alla – 3.36  Vain sun – 4.38 :  CD 2 Anna pois itkuista puolet – 3.10  Kultahippu – 3.43  Minä olen, sinä olet – 3.06  Mitä silmät ei nää – 3.42  Kelpaat kelle vaan – 3.42  Kaksi puuta – 4.15  Sä olet – 3.24  Kun sä tuut – 4.14  Syksy – 3.45  Sateinen aamu – 4.03  Toisella puolen virtaa – 3.02  Saippuakuplat – 3.16  Tummenevan taivaan alla – 4.20  Pidä kii – 3.51  Pettävällä jäällä – 3.22
Nurmeksen evankelinen opisto

Nurmeksen evankelinen opisto oli  kansanopisto, jonka toiminta alkoi 1942. Opistotoiminta lakkasi 2005. Opisto tunnettiin myös nimellä Lipinlahden kansanopisto. Sen rakennukset sijaitsevat Nurmeksen Lipinlahdessa, Pielisen rannalla, Pohjois-Karjalassa. Vuoteen 1994 saakka se oli itsenäinen opisto, mutta siirtyi vuoden 1995 alusta Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen SLEY:n omistukseen.
Historia

Opiston toiminta alkoi vuonna 1942 itsenäisenä kansanopistona Nurmeksen Seudun Evankelisen Kansanopiston Kannatusyhdistys ry:n omistamana. Kaikkiaan kahdestatoista evankelisesta opistosta Nurmes oli järjestyksessä kuudes. Opiston synnyinkoti oli Haikolan tila aittarakennuksineen. Haikola aittarakennuksineen pyritään säilyttämään Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n omistuksessa. Vuonna 1950 valmistui uusi  kansanopistotoimintaa varten suunniteltu opistorakennus. Vuonna 1971 ukkosmyrsky tuhosi 1950 valmistuneen opistorakennuksen. Toiminta jatkui "evakossa" tyhjäksi jääneellä Kuokkasenrannan kansakoululla. Uudet tilat Kohtavaaraan valmistuivat syksyksi 1973. Vuonna 1994 kannatusyhdistys luopui opiston ylläpidosta ja lahjoitti opistokiinteistön Suomen Luterilaiselle Evankeliumiyhdistykselle.
Opisto toimi vuodet 1995–2005 osana Suomen Luterilaisen Evankeliumisyhdistyksen SLEY:n ylläpitämää Karkun evankelista kansanopistoa. Nurmeksen evankelisen opiston toiminta päättyi 31. joulukuuta 2005. Sen jälkeen opistotilojen toiminta siirtyi entisen kannatusyhdistyksen muodostaman Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n vastuulle. Yhdistys alkoi ylläpitää NEO-opiston nimellä toimintaa vuoden 2006 alusta, mutta toiminta jäi lyhyeksi. Keväällä 2007 opiston tilat pantiin alkuperäistä Haikolaa lukuun ottamatta myyntiin. Ystävät ry. on käynnistänyt hankkeen Haikolan kehittämiseksi pienimuotoiseen juhla- ja kurssitoimintaan sekä "Haikolan aitat ja majatalo" -majoitustoimintaan.
Opiston viereisellä Kohtavaaralla on näköalapaikka, jolta on hienot näkymät opistolle ja Pieliselle. Sinne vie opistolta 700 metriä pitkä jyrkästi nouseva kiertoreitti "Toivon polku".
Kohtavaaran rautatieasema on aivan opiston lähellä; kiskobussit pysähtyvät asemalla.
Tuholainen

Lehtikirvoja syömässä viherkasvia.
Tuholainen on mikä tahansa ihmisille haitallinen eliö, joka aiheuttaa ongelmia muun muassa ihmisen terveydelle, elintarvikkeille, asunnolle, kotieläimille, kasveille ja vaatteille. Tuholaisten torjumiseksi tulisi tilat pitää puhtaana, varsinkin keittiö- ja pesutilojen tapaiset tilat. Tuholaisia voivat olla esimerkiksi erilaiset hyönteiset ja eläimet sekä erilaiset taudinaiheuttajat.
Elintarvikkeiden tuhoeläimiä voidaan luokitella neljään ryhmään: elintarviketuholaiset, haittaeläimet, satunnaiset vierailijat sekä sisätilojen tuholaiset.
Tuholaisia voidaan luokitella myös niiden vaikutuksen mukaan. Esimerkiksi Suomessa Ruokavirasto lajittelee kasvientuholaiset karanteenituhoojiin, laatutuhoojiin ja muihin tuhoojiin. Karanteenituhoojat ovat kasvinterveyslainsäädäntöön sisältyviä kasvintuhoojia, joita ei saa esiintyä kasvintuotannossa, myytävissä kasveissa eikä luonnossa. Laatutuhoojat ovat kasvinterveyslainsäädäntöön sisältyviä kasvintuhoojia, joita ei saa esiintyä myytävissä kasveissa. Muihin tuhoojiin kuuluu muut kuin kuin lainsäädännössä säädellyt kasvintuhoojat.
Suomessa > Jyrsijät

Yleisimmin torjuttavia jyrsijälajeja Suomessa ovat rotta (Rattus norvegicus), metsähiiri (Apodemus flavicollis), kotihiiri (Mus musculus) ja metsämyyrä (Myodes glareolus). Nämä neljä lajia aiheuttavat suurimman osan tuholaistorjuntaa suorittavien yritysten torjuntatoimeksiannoista tai hälytyksistä.
Suomessa > Suomessa esiintyviä muita tuholaisia

Luteet (alalahko)
Muurahaiset (heimo)
Sokeritoukka
Turkiskuoriainen
Matthias Versluis

| Matthias Versluis |
| --- | --- |
 Juulia Turkkila ja Matthias Versluis EM-kisoissa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1994 (ikä 30) Genolier, Sveitsi
Kansalaisuus:   Suomi
Taitoluistelija
Pituus:  175 cm
Valmentaja(t):  Maurizio Margaglio
Entiset valmentajat:  Stefan Zins Virpi Horttana Kati Perokorpi Henna Hietala Tiiu Valgemäe
Koreografi(t):  Pasquale Camerlengo Stefan Zins
Entiset koreografit:  Tamara Selin Sergei Atashev
Luisteluseura:  Helsingin Luistelijat
Aloittanut:  2002
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  168,31 ISU CS O. Nepela Trophy 2015
Lyhytohjelma:  60,32 ISU CS Finlandia Trophy 2015
Vapaaohjelma:  111,79 ISU CS O. Nepela Trophy 2015
Matthias Versluis (s. 18. heinäkuuta 1994 Genolier, Sveitsi) on suomalainen taitoluistelija. Hän kilpaili yksinluistelussa vuoteen 2016 asti ja sen jälkeen jäätanssissa Juulia Turkkilan kanssa.
Tausta

Versluisin äiti on suomalainen ja isä hollantilainen. Hän muutti Suomeen ollessaan puolivuotias.
Versluis aloitti luistelun vuonna 2002 Myllypuron Taitoluisteluklubissa.
Versluis on opiskellut fysioterapiaa Arcada-ammattikorkeakoulussa Helsingissä.
Ura

Junioreiden SM-kisoissa Versluis oli kolmas vuonna 2007, toinen vuonna 2009 ja ensimmäinen vuonna 2011.
Miesten tasolla hän saavutti SM-kisoissa hopeaa vuosina 2012 ja 2013 ja kultaa vuonna 2014. Vuoden 2016 SM-kisoissa hän oli kolmas.
Versluis kuuluu Suomen taitoluistelumaajoukkueeseen. Maaliskuussa 2015 hän teki suomalaista taitoluisteluhistoriaa tehtyään ensimmäisenä suomalaisena neloishypyn kilpailussa.
Jäätanssissa Versluis ja Juulia Turkkila ovat nousseet Suomen parhaaksi pariksi. Vuonna 2019 he sijoittuivat Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11:nneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 16:nneksi. Vuonna 2021 he sijoittuivat MM-kilpailuissa 21:nneksi. Vuonna 2022 he joutuivat jäämään EM-kilpailuista pois, kun Turkkila sairasti joulukuussa lieväoireisen koronavirustaudin ja antoi vielä tammikuussa positiivisen testituloksen. Pekingin olympialaisissa Turkkila ja Versluis sijoittuivat 15:nneksi ja MM-kilpailuissa 12:nneksi. Vuoden 2023 EM-kilpailuissa Espoossa he voittivat pronssia. Suomen edellinen arvokisamitali lajissa oli vuodelta 1995.
Japaninkellukka

| Japaninkellukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Kellukat Geum
Laji::  macrophyllum
Kaksiosainen nimi
 Geum macrophyllum  Willd. 
Katso myös
   Japaninkellukka Wikispeciesissä   Japaninkellukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Japaninkellukka (Geum macrophyllum) on Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava, monivuotinen keltakukkainen kasvi. Euroopassa lajia viljellään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Japaninkellukka kasvaa 40–100 cm korkeaksi. Varsi on pehmeä- ja keltakarvainen. Lehdet ovat väriltään kirkkaanvihreitä. Maanrajassa olevat ruusukelehdet ovat pysyviä ja pitkäruotisia. Sivulehdykät ovat pieniä, erikokoisia ja pitkävälisiä, päätölehdykkä on hyvin iso, sahalaitainen ja muodoltaan herttamainen tai munuaismainen. Varsilehtien lapa on sormijakoinen tai -osainen ja 3–5-liuskainen. Lehden päätölehdykkä on paljon muita lehdyköitä suurempi. Lehtiruotien tyvellä olevat korvakkeet ovat suikeita tai tasasoukkia ja kaksiliuskaisia. Kirkkaankeltaiset kukat ovat noin 2 cm leveitä. Japaninkellukka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmistö on muodoltaan pitkänomainen. Koukkukärkiset pähkylät leviävät takertumalla ihmisiin ja eläimiin.
Levinneisyys

Japaninkellukka kasvaa luonnonvaraisena Koillis-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa japaninkellukkaa on tavattu villiintyneenä puutarhakarkulaisena harvakseltaan Oulun korkeudelle saakka. Eniten esiintymiä on pääkaupunkiseudulta.
Elinympäristö

Suomessa japaninkellukka esiintyy joskus viljelykarkulaisena tai -jäänteenä puutarhoissa, puistoissa, ojissa ja pientareilla.
Käyttö

Japaninkellukkaa viljellään koristekasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Japaninkellukan levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Geum macrophyllum - japaninkellukka
ITIS: Geum macrophyllum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Geum macrophyllum (englanniksi)
Japaninkellukan hedelmä.
Japaninkellukka.
Gustavo Gutiérrez

Gustavo Gutiérrez vuonna 2007.
Gustavo Gutiérrez Merino (8. kesäkuuta 1928 Lima – 22. lokakuuta 2024) oli perulainen dominikaani, jota pidetään vapautuksen teologian isänä.
Elämä

Gutiérrez sai pappisvihkimyksen vuonna 1959. Hän opiskeli teologian lisäksi filosofiaa, psykologiaa ja lääketiedettä. Lääketieteessä hän oli jo vuonna 1950 saanut oppiarvon Perun kansallisesta yliopistosta. Filosofiaa ja psykologiaa hän opiskeli Leuvenin katolisessa yliopistossa sekä teologiaa Lyonin katolisessa yliopistossa ja Gregoriaanisessa yliopistossa. Teologian tohtoriksi hän valmistui 1985.
Gutiérrez toimi uransa aikana Rímacin Kristus Vapahtajan seurakunnan pappina ja kirjoitti useita kirjoja. Hänen tunnetuin teoksensa lienee vuonna 1971 ilmestynyt Teología de la liberación, joka on vapautuksen teologian perusteoksia. Gutiérrez esittelee siinä uuden hengellisyydeen, joka pohjautuu solidaarisuuteen köyhiä kohtaan. Hän vaati kirkkoa myös edistämään yhteiskunnallisten ja taloudellisten toimijoiden kehittämistä kohti sosiaalisen oikeudenmukaisuuden arvoja.
Gutiérrezin ajatukset vaikuttivat moniin erityisesti Latinalaisessa Amerikassa, jossa ihmiset olivat vihaisia monien maiden 1960- ja 1970-lukujen diktatuureista. Vapautuksen teologia innosti muun muassa monia pappeja osallistumaan sandinistien vallankumoukseen Nicaraguassa. Sandinistit kaatoivat Anastasio Somoza Debaylen oikeistodiktatuurin.
Vatikaani suhtautui vapautuksen teologiaan kielteisesti sen marxilaisen sävyn takia, ja paavi Johannes Paavali II pyrki 1980-luvulla rajoittamaan sen vaikutusta. Huhujen mukaan uskonopin kongregaation johtaja Joseph Ratzinger eli tuleva paavi Benedictus XVI tutki Gutiérrezia. Kardinaali Ratzinger pelkäsi marxilaisten ideoiden aiheuttavan kapinaa ja hajaannusta sekä olevan perustavaa laatua oleva uhka kirkon uskolle. Vatikaanin ja Gutiérrezin välit paranivat Benedictuksen seuraajan, paavi Franciscuksen aikana, vaikka tämä oli vielä 1970-luvulla Argentiinan jesuiittojen johdossa vastustanut vapautuksen teologiaa.
Gutiérrez kirjoitti Teología de la liberaciónin lisäksi uransa aikana useita muitakin kirjoja, ja hän sai myös monia tunnustuksia. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Ranskan Kunnialegioonaan, vuonna 1995 Perun kieliakatemiaan ja vuonna 2002 Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemiaan.
Brunius

Brunius on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Anne-Marie Brunius (1916–2002), näyttelijä
Carl Georg Brunius (1792–1869), arkkitehti, taidehistorioitsija ja kreikan kielen professori
John W. Brunius (1884–1937), näyttelijä ja elokuvaohjaaja
Pauline Brunius (1881–1954), näyttelijä ja teatterinjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sirkka Kaipio

Sirkka Kaipio on suomalainen taitoluisteluvalmentaja. Hän on ollut Etelä-Vantaan Taitoluistelijoiden yksinluistelun päävalmentaja vuodesta 2016 alkaen. Hän aloitti valmentamisen 1976.
Kaipio on aiemmin valmentanut Järvenpään Taitoluistelijoissa. Hän toimii taitoluistelukilpailujen selostajana Eurosportilla.
Tunnustukset

Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön Ansiomitali Kullatuin Ristein valmennuksellisista ansioista sekä laaja-alaisesta työstä Suomen taitoluistelun hyväksi
Suomen Taitoluisteluliiton Kultainen ansiomerkki valmennuksellisista ansioista
Yhdeksänkertainen "Vuoden suomalainen taitoluisteluvalmentaja" (Ragnar Wickström Trophy)
Nella Pelkonen

| Nella Pelkonen |
| --- | --- |
 Nella Pelkonen nuorten talviolympialaisissa 2020
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nella Julia Pelkonen
Syntynyt: 13. huhtikuuta 2005 (ikä 19) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taitoluistelija
Pituus:  158 cm
Valmentaja(t):  Susanna Haarala
Entiset valmentajat:  Minna Järvinen
Koreografi(t):  Elina Ikonen
Luisteluseura:  Tampereen Tappara
Aloittanut:  2010
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  179,31  Finlandia Trophy 2023
Lyhytohjelma:  58,78  Finlandia Trophy 2023
Vapaaohjelma:  120,53  Finlandia Trophy 2023
| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten taitoluistelu.PM-kilpailut yksinluistelu  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten taitoluistelu.PM-kilpailut yksinluistelu  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten taitoluistelu.PM-kilpailut yksinluistelu  | Maa:  Suomi> Naisten taitoluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Reykjavik 2023 | PM 2023 |  |
| SM-kilpailut yksinluistelu  | SM-kilpailut yksinluistelu  | SM-kilpailut yksinluistelu  |  |
|  Kultaa |  Helsinki 2023 | SM 2024 |  |
|  Hopeaa |  Joensuu 2022 | SM 2023 |  |
|  Kultaa |  Joensuu 2020 | Nuorten SM 2021 |  |
Nella Julia Pelkonen (s. 13. huhtikuuta 2005 Tampere) on suomalainen taitoluistelija. Hän on yksinluistelussa Pohjoismaiden ja Suomen mestari.
Ura

Pelkonen aloitti taitoluistelun harrastamisen vuonna 2010 viiden vuoden iässä Tampereen Kooveen taitoluistelukoulussa. Hänen asenteensa taitoluisteluun teki vaikutuksen kasvattiseuran päävalmentajaan Minna Järviseen heti alussa. Pelkonen kilpaili Kooveen riveissä vuoden 2023 kesään saakka, ja saavutti Järvisen ja Christina Wendelinen valmennuksessa nuorten Suomen mestaruuden, aikuisten SM-hopeaa sekä Pohjoismaiden mestaruuden.
Kesällä 2023 Pelkonen siirtyi Tampereen Tapparaan Susanna Haaralan valmennettavaksi. Seuran ja valmentajan vaihdoksella Pelkonen haki uutta suuntaa harjoittelulle. Syksyn 2023 kilpailutulosten valossa vaihdos oli onnistunut valinta, pienillä muutoksilla harjoiluun saatiin muun muassa lepo ja kuormitus paremmin tasapainoon, ja aiempina kausina Pelkosta vaivanneet loukkaantumiset ja rasitusvammat pysyivät kaudella 2023–2024 poissa.
Taitoluistelijana Pelkonen on monipuolinen. Hän on esitystekniikaltaan kypsä, omaa hyvän hyppytekniikan ja hallitsee kaariluistelun ja piruetit erinomaisesti. Pelkonen motivoituu kovista kilpailutilanteista, ja häntä luonnehditaan itseään kohtaan vaativaksi ja jopa jääräpäiseksi harjoittelijaksi.
Pelkonen valittiin  Suomen Taitoluisteluliiton yksinluistelun nuorten maajoukkueeseen vuonna 2019, aikuisten maajoukkueeseen hän on kuulunut vuodesta 2020 alkaen. Hän on edustanut Suomea muun muassa  nuorten olympialaisissa Lausannessa, ollen yksinluistelussa sijalla 14 ja joukkuekisassa neljäs osana Team Determinationia.
Ura > Kansainvälisiä kilpailutuloksia

| Vuosi | Kilpailu | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2023 | ISU GP Grand Prix Espoo, Espoo | 6. |
| 2023 | ISU CS Finlandia Trophy, Espoo | 4. |
| 2023 | World University Games Winter, Lake Placid, New York | 9. |
| 2023 | Nordics Open at RIG 2023, Reykjavik | 1. |
| 2022 | ISU CS Finlandia Trophy 2022, Espoo | 14. |
| 2022 | ISU JGP Riga Cup, Riika | 11.n |
| 2022 | ISU JGP Courchevel 2022, Courchevel | 7.n |
| 2021 | Santa Claus Cup, Budapest | 14.n |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nella Pelkonen Wikimedia Commonsissa
Nordic Figure Skating Championships (englanniksi)
Nella Pelkosen ISU-profiili (englanniksi)
Nella Pelkosen parhaat ISU-pisteet (englanniksi)
Nella Pelkosen ISU kilpailutulokset (englanniksi)
Skatingfinland Instagram - Nella Pelkonen
STLL arkistot - tagi: Nella Pelkonen
Nella Pelkonen pakkaa EM-kilpailuihin mukaan koulukirjat ja jättää turhat paineet pois
Nella Pelkonen, 18, loisti ylivoimaisena SM-jäällä: ”Tiedän, että pystyn vielä parantamaan”
Nella Pelkonen, 18, selviytyi terveysmurheista ja teki rohkean päätöksen – nyt hän on lähellä EM-paikkaa
Huippulupaus Nella Pelkoselta, 18, voi odottaa suomalaisittain jotain ennennäkemätöntä, sanoo ex-valmentaja
Äiti ei aluksi innostunut, kun tamperelainen urheilijalupaus Nella Pelkonen, 18, aloitti harrastuksensa – ”Tämä on raaka laji”
PM2023 - Nella Pelkonen on uusi PM-mestari
Espoon Taitoluisteluklubi

| Espoon Taitoluisteluklubi |
| --- | --- |

Perustettu:  1979
Paikkakunta:  Espoo
Lajit:  taitoluistelu
Kotisivu:  https://www.etkespoo.com
Espoon Taitoluisteluklubi on espoolainen 1979 perustettu taitoluisteluseura jossa on yli 700 jäsentä. Espoon Taitoluisteluklubi on jäsenenä Suomen Taitoluisteluliitossa (STLL) ja Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilussa (ESLU).
Seuran menestynein luistelija on Sara Lindroos, jolla on vuoden 1994 kokelaiden SM-pronssi ja junioreiden Suomen ja Pohjoismaiden mestaruus vuodelta 1997. Samana vuonna myös seuran muodostelmajuniorijoukkue Energetics voitti SM- ja PM-kultaa. Nykyään seuran SM-juniorijoukkueena toimii Reflections. 
Seurassa kilpailevia muodostelmajoukkueita on 10 yhdeksässä sarjassa. Kansallisella puolella seitsemän, sekä huipulle tähtäävällä SM-puolella kolme.
Seuran motto on Terällä, yksin ja yhdessä.
Kilpavalmennusryhmät > Yksinluistelu

Kehitysryhmä Jalokivet
Kilparyhmät K1, K2, K3, K4, K5, K6 ja K7
Lisäksi seurassa on harrastetason mahdollisuudet.
Kevytkilparyhmät KK1 ja KK2
Seuralla on myös maajoukkue.
Annika Pellonmaa, Janna Jyrkinen ja Oona Ounasvuori
Nuorten maajoukkue
Nella Heikkinen
Kilpavalmennusryhmät > Muodostelmaluistelu

KANSALLINEN POLKU
Tulokkaat Sunbeams
Minorijoukkue Rainbows
Kansalliset Noviisit Ice Sweets
Kansalliset Noviisit Electronics
Kansalliset Juniorit Lightnings
Kansalliset Seniorit Situations
Masters Reunions
Aikuiset Shadows
SM-PUOLI
SM-Noviisit Blue Arrows
SM-Juniorit Reflections
Lumineers, Espoon Jäätaitureiden ja Espoon Taitoluisteluklubin SM-Senior muodostelmaluistelujoukkue
Godenhjelm

Godenhjelm tai Godenhielm on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Berndt Godenhielm (1913–1998), siviili- ja kauppaoikeuden professori
Berndt Godenhjelm (1799–1881), taidemaalari
Bernhard Fredrik Godenhjelm (1840–1912), opettaja ja kirjallisuuden tutkija, professorin arvonimi, Berndt Godenhjelmin poika
Claes Edvin Godenhjelm (1876–1922), virka- ja valtiopäivämies
Hugo Godenhjelm (1864–1943), pappi ja kristiilinen ja tietokirjailija
Ida Godenhjelm (o.s. Lindroos, 1837–1913), opettaja, Bernhard Fredrik Godenhjelmin puoliso
Ulla Tillander-Godenhielm (o.s. Tillander s. 1937), kultaseppä ja tietokirjailija
Uno Godenhjelm (1842–1903), virkamies, tietokirjailija ja toimittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Denis Healey

Denis Healey vuonna 1974.
Denis Winston Healey, paroni Healey CH, MBE, PC (30. elokuuta 1917 – 3. lokakuuta 2015) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Britannian puolustusministerinä vuosina 1964–1970 ja valtiovarainministerinä vuosina 1974–1979 sekä työväenpuolueen varapuheenjohtajana vuosina 1980–1983.
Healey syntyi Kentissä Mottinghamissa, mutta hän oli viisivuotias, kun perhe muutti Yorkshiren Keighleyyn. Oxfordin yliopistossa opiskellessaan Healey liittyi Kommunistipuolueeseen mutta erosi siitä vastalauseena toisen maailmansodan aikana liittyi pian Työväenpuolueeseen. Opiskeluaikoinaan hän tutustui tulevaan pääministeriin Edward Heathiin.
Healey oli toisen maailmansodan veteraani. Hän osallistui Bilderberg-kokouksiin. Hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1952, ja hän oli parlamentin jäsen vuoteen 1992. Pyrkimyksistään huolimatta hän ei noussut työväenpuolueen puheenjohtajaksi.
Puolustusministerinä Denis Healey pyysi 27. kesäkuuta 1966 julkisesti anteeksi Englannin parlamentilta, että hän oli kutsunut de Gaullea huonoksi liittolaiseksi ja huonoksi EEC-kumppaniksi, johon kukaan Euroopassa ei luota ainakaan siinä määrin, että valtuuttaisi hänet puhumaan Euroopan puolesta esimerkiksi Neuvostoliitossa.
Healeyn omaelämäkerta The Time of My Life julkaistiin vuonna 1989. Jäädessään vuonna 1992 eläkkeelle hän sai elinikäisen päärinarvon.