Muinaiset reenjalakset
Muinaisjalasten luettelo > Tyypiltään määrittelemätön jalas

Alatornion Könölän kylästä löytyi 1936 U. Hannulan metsäpalstalta ojankaivun yhteydessä yli 110 cm syvyydestä lylymäntyinen jalaspari. Jalasten pituus oli vähintään 366 cm pitkät ja 15 cm leveät. Jalaksien lauta oli 3,8 cm paksu ja ne kapenivat hieman molempia päitä kohti edetessä. Keulan kärki oli tasainen, mutta oli lovettu kalanpyrstön muotoon kiinnitystä varten. Kärjen leveys oli 12 cm ja kannan leveys oli myös 12 cm. Jalaksen pohja oli kulumisesta hieman pyöristynyt ja päällyspuolella, joka oli vastaavasti kovera, oli kummankin jalaksen reunoille veistetty erilliset kohopienat, joihin oli porattu reiät. Jalakset kiinnitettiin ilmeisesti reen rakenteisiin rei'istään, mutta ilman kaplaksia joiden tarvitsemat reiät puuttuivat. Pienojen korkeus oli alle 4 cm ja reiän pituus oli vajaa 3 cm ja korkeus yli 1,5 cm. Reiät vaikuttivat metalliterällä poratut, joten Itkonen arveli niiden olevan pronssikaudelta. Jalakset on lähetetty Kansallismuseolle, jossa ne luetteloitiin numerolla 7826 (kansatieteen osasto). Ne on ajoitettu kivikauden ja pronssikauden vaihteeseen noin 700–400 eaa.
Hollolassa Renkomäen Pennalassa löydettiin 1948 reenjalaksen katkelma. Myöhemmin vuonna 1959, kun rakennettiin salaojaputkea, havaittiin keramiikanpalasista. Jatkotutkimukset olivat tuottoisat, sillä palasista pystyttiin kokoamaan niin sanotun Pennalan ruukun, joka edustaa tyypillistä kampakeramiikkaa (noin 4000–3000 eaa.). Tämä voisi kytkeä myös jalaksen samaan kauteen. Jalas on luetteloitu numerolla KM 12057:1.
Ullavan Pilkanmaalta Ullavajärven kaakkoisrannalta löytyi 2001 Pahalammelta merovinkiaikaisen suksen kärkipala ja reenjalaksen katkelma sekä muita ihmisen työstämäksi otaksuttuja puunkappaleita. Koska suksi ajoitettiin 700-luvulle, voivat muutkin puuesineet ja etenkin reen jalas olla samalta ajalta.
Muonion Kangosjärveltä tehtiin suolöytö, jossa havaittiin reenjalas. Samantyyppisiä reenjalaksia on löydetty myös Ruotsista. Jalas ajoitetaan pronssikauden lopulle noin 500 eaa. tai rautakauden alkuun. Itkonen on käsitellyt jalasta julkaisussaan vuonna 1947.
Vesannolta Vesijärven kylästä löytyi vuonna 1937 150 cm syvyydestä melko ehjä mahdollisesti hapainen jalas, joka hajosi kolmeen osaa sitä kuivattaessa. Jalas oli paksuin keskeltä, levein kannastaan, mutta oheni päitä kohden. Jalaksen pohja ja päällyspinta olivat kuperat. Noin 90 cm kärjestä oli jalakseen porattu läpi reikä, jonka jälkeen alkoivat tyypilliset koloparit säännöllisin 10–13 cm välein. Jalas oli 325 cm pitkä, 10,4 cm leveä ja 4,2 cm paksu. Kolopareja oli 16 kappaletta, jotka olivat 2–3 cm pitkät ja 1–1,5 cm leveät ja jotka olivat kohtisuorassa jalasta vasten. Reikiin on ollut kiinnitettyinä reen kaplaat.
Tervon pitäjästä löytyi vuoden 1935 tietämillä Tallusjärveä laskettaessa reenjalaksen kärki, joka oli 131 cm pitkä, 12,8–14,8 cm leveä ja 2,7–5 cm paksu. Puuaines oli lylymäntyä ja käytössä kulunut. Koska jalas oli katkennut molemmista päistään, on sen alkuperäinen pituus ollut 2–3 metriä. Jalaksen reunoja seuraa tiheät rivistöt kaplaksien koloja, jotka olivat 3,3–4,5 cm pitkät ja  1,2–1,5 cm leveät kolon suulla ja 2,5–3,4 cm pitkät kolon pohjalla. Kolot oli kaiverrettu pystyyn. Jalaksen pohja oli puun kuorittu pinta, mutta päällinen karkeasti veistettyä pintaa. Työn jäljestä on päätelty jalaksen olleen kivikautinen. Jalas on luetteloitu Kansallismuseossa KM/kt 8154.
Lyckelsen jalas Ruotsin lapista on kuten Sallan suksikin (luultiin aluksi jalakseksi) tasainen pohjastaan ja yläpuoleltaan. Se ei silloin voi olla mikään nuoremmista kolmesta päätyypistä. Jalas on iältään pronssi- ja rautakauden vaihteesta.