Emanuel Swedenborg
Elämä

Emanuel Swedenborg syntyi Tukholmassa 29. tammikuuta 1688. Hän oli kolmanneksi vanhin yhdeksänlapsisen perheen lapsista. Nimi Emanuel tulee heprean sanasta immanuel, joka tarkoittaa ”Jumala kanssamme”. Emanuelin isä oli luterilainen pappi ja hovisaarnaaja Jesper Svedberg, josta vuonna 1703 tuli Skaran piispa. Varakkaasta perheestä lähtöisin ollut äiti Sara Behm puolestaan kuoli Emanuelin ollessa kahdeksanvuotias.
Perheen varallisuus mahdollisti Swedenborgille hyvän koulutuksen. Lapsena häntä opetti yksityisopettaja, ja nuorena hän opiskeli usean vuoden ajan Uppsalan yliopistossa. Tuolloin Swedenborg keskittyi opinnoissaan erityisesti kirjallisuuteen ja klassisiin kieliin. Opiskeleminen Uppsalassa johti vuonna 1709 valmistuneeseen klassillisen kirjallisuuden väitöskirjaan.
Vuonna 1710 Swedenborg lähti kahdeksi vuodeksi Lontooseen saadakseen lisätietoja matematiikkaa ja luonnontieteitä koskien. Hän opiskeli vielä lisää Alankomaissa, Ranskassa ja Saksassa. Matkustellessaan Swedenborg asui erilaisissa kodeissa ja omaksui samalla erilaisiin ammatteihin liittyviä käytännön taitoja. Matkustellessaan hän toimi samalla eräänlaisena Uppsalan yliopiston kiertävänä asiamiehenä hankkien kirjoja ja tutkimusvälineistöä niiden ohjeiden mukaisesti, joita hän sai langoltaan Erik Benzelius nuoremmalta. Benzelius työskenteli yliopistossa kirjastonhoitajana. Ruotsiin Swedenborg palasi 1715.
Swedenborg eli aikuisiälläkin vuosikausien ajan isänsä varallisuuden turvin. Vuonna 1716 hänet tosin nimitettiin Ruotsin Kuninkaalliseen kaivoslautakuntaan ylimääräiseksi asessoriksi, mutta virka oli palkaton. Vasta kahdeksan vuotta myöhemmin hänestä tuli lautakunnassa palkallinen asessori.
Vuonna 1719 Swedenborg sisaruksineen aateloitiin, ja siihen asti suvun nimenä ollut Swedberg muutettiin Swedenborgiksi. Samana vuonna hän alkoi osallistua Ruotsin valtiopäivien aatelissäädyn istuntoihin sukunsa edustajana, ja jatkoikin poliittiseen päätöksentekoon osallistumista vuoteen 1761 asti.
1720-luvun puolivälissä Swedenborg ryhtyi tutkimaan metallurgiaa. Noin kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 1736, hän lähti jälleen vuosiksi ulkomaille opiskelemaan, tällä kertaa Ranskaan, Alankomaihin ja Italiaan. Luentoja kuuntelemalla, demonstraatioihin osallistumalla ja kirjastojen kirjoja lukemalla hän täydensi tietojaan ihmisen anatomiasta ja fysiologiasta. Kaikkiaan matka kesti neljä vuotta.
Myöhemmällä iällä Swedenborg alkoi kiinnostua yhä enemmän hengellisistä asioista, joskin uskonnollinen hän oli ollut lapsesta saakka. Swedenborg väitti itsellään olevan yliluonnollisia kykyjä, joiden ansiosta hän muun muassa kykeni kommunikoimaan kuolleiden ihmisten kanssa. Friedrich Oetingerille marraskuussa 1766 kirjoittamassaan kirjeessä Swedenborg väittää keskustelleensa satoja kertoja Martti Lutherin kanssa, vuoden ajan apostoli Paavalin kanssa ja kerran Mooseksen kanssa. Hän uskoi, että Jumala ilmaisi hänelle totuuden kuolemanjälkeisen elämän erilaisista tiloista ja viimeisestä tuomiosta. Swedenborg katsoi, että hänen uskonnollinen oppinsa toimii yhdessä Raamatun kanssa pohjana aivan uudelle kirkolle, mutta ei ennustanut tämän kirkon saavuttavan suosiota nopeasti. Swedenborgin opetukset jakoivat aikalaisten mielipiteitä jyrkästi. Henkimaailmaa ja aviollista rakkautta käsitellyt teos Deliciae sapientiae de amore conjugiali jopa takavarikoitiin vuonna 1769, kun Ruotsin luterilainen kirkko syytti Swedenborgia harhaoppisuudesta.
Vaikka Swedenborg kirjoitti jonkin verran avioliitosta, hän ei koskaan mennyt naimisiin eikä hänellä ollut lapsia. Swedenborg kuoli Lontoossa 29. maaliskuuta 1772. Kuolinvuoteellaan hänen kerrotaan sanoneen, että olisi jo julkaisemiensa uskonnollisten tekstien lisäksi halunnut kertoa ihmisille monia muitakin henkimaailman salaisuuksia, mutta hänelle ei annettu siihen lupaa. Swedenborg haudattiin Lontoon ruotsalaisen seurakunnan hautausmaahan, mutta ruumis siirrettiin Uppsalaan vuonna 1908. Tuolloin Uppsalaan haudattiin myös Swedenborgin pääkallo, joka oli ollut pitkään kateissa.