stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Victorious (R38)
Palvelus > Operaatio Pedestal

Alus suojasi 3. elokuuta yhdessä Nelsonin, Nigerian, Kenyan ja HMS Manchesterin kanssa saattuetta WS12S Gibraltarille, jossa alus harjoitteli 8. elokuuta muiden operaatioon määrättyjen lentotukialusten HMS Indomitablen, Furiousin, HMS Eaglen ja Arguksen kanssa lentotukialusten yhteistoimintaa operaatio Berserkissä.
Victorious liittyi 10. elokuuta Force Z:aan, joka suojasi saattuetta WS12S Sisilian kapeikossa. Alus oli kontra-amiraali Lumley Lysterin lippulaiva. Sillä oli operaatio Pedestalissa kannellaan 16 Fairey Fulmaria 809. ja 884. laivueista, 6 Hawker Sea Hurricanea 885. laivueesta sekä 14 Fairey Albacorea 827. ja 832. laivueista.
Kun Victorious oli 12. elokuuta vastaanottamassa lentokoneitaan laskuun, kaksi Italian ilmavoimien Reggiane Re.2001 -konetta pudotti kaksi pommia tukialuksen kannelle. Kuusi miehistön jäsentä kuoli ja kaksi haavoittui.
Victorious lähti 20. elokuuta Scapa Flow’hun muiden Kotilaivastosta saapuneiden alusten mukana. Aluksella olivat Eaglen eloonjääneet. Alus määrättiin syyskuussa korjattavaksi ja siirrettiin telakalle, jossa sille asennettiin koekäyttöön lennonvalvontahuone tutkavalvontajärjestelmineen. Palattuaan palvelukseen lokakuussa Victorious oli Scapa Flow’ssa erilaisissa testeissä.
Palvelus > Pohjois-Afrikan maihinnousun tukena – Operaatio Soihtu

Alus matkasi marraskuun alussa HMS Formidablen kanssa Gibraltarille, jossa se liittyi 8. marraskuuta Force H:hon. Aluksen tehtävänä oli tukea Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alukselta nousseet koneet pommittivat Algeria ja Fort Dureeta. Neljä Martlet-lentokonetta laskeutui Blidan lentotukikohtaan, jossa ne vastaanottivat antautumisen.
Victorious lähti 18. marraskuuta paluumatkalle Scapa Flow’hun yhdessä Duke of Yorkin ja HMS Opportunen kanssa. Aluksen 817. laivueen Fairey Albacore hyökkäsi 21. marraskuuta syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-517:n kimppuun ja tuhosi sen (46°10′N, 17°08′W).
Palvelus > Tyynellemerelle lainattuna Yhdysvaltain laivastolle

Joulukuussa 1942 Victorious päätettiin lainata Yhdysvaltain laivastolle paikkaamaan Tyynellemeren lentotukialuspulaa. Alus aloitti 20. joulukuuta matkansa Norfolkiin suojanaan hävittäjät HMS Quickmatch, HMS Racehorse ja HMS Redoubt, jotka lähtivät paluumatkalle 1. tammikuuta 1943 ja jättivät lentotukialuksen jatkamaan matkaansa yksin. Norfolkissa alus siirrettiin laivaston telakalle huollettavaksi, ja 14. helmikuuta se jatkoi matkaa Panaman kanavan kautta Tyynellemerelle.
Aluksen saavuttua 4. maaliskuuta 1943 Pearl Harboriin Havaijille se siirrettiin uudelleen telakalle, jossa sille asennettiin useita neliputkisia 40 millimetrin ilmatorjuntatykkejä ja tehtiin tarvittavat muutokset amerikkalaisia lentokoneita varten. Alus vietti huhtikuun koulutuksessa, jotta se kykenisi operoimaan amerikkalaisvalmisteisilla F4F Wildcat- ja Grumman TBF Avenger -koneilla.
Victorious saapui 8. toukokuuta Nouméaan. Se vapautti vaurioituneen USS Enterprisen, joka vietti seuraavat kymmenen viikkoa Pearl Harborissa huollossa ja modernisoitavana. Alus harjoitteli yhteistoimintaa USS Saratogan, joka oli ainoa Yhdysvaltain laivaston lentotukialus Tyynellämerellä, ja taistelulaiva USS North Carolinan kanssa. Koulutuksen jälkeen alukset liittyivät Yhdysvaltain 3. Laivastoon ja muodostivat sen taisteluosasto TG36.3:n. Osasto osallistui ensimmäiseen varsinaiseen operaatioonsa heinäkuussa, ja elokuussa se suojasi Uuden-Georgian maihinnousua (operaatio Cartwheel).
Victorious vapautui lainasta syyskuussa, ja vierailtuaan ensin San Diegossa se aloitti paluumatkan Kotilaivastoon Panaman kanavan ja Norfolkin kautta. Se liittyi Kotilaivastoon 15. lokakuuta. Salaamissyistä aluksesta käytettiin laina-aikana nimeä USS Robin.
Palvelus > Tirpitzin tuhoamisyritys – Operaatio Tungsten

Victorious osallistui marraskuussa Kotilaivaston mukana Norjan rannikon purjehduksiin, kunnes se siirrettiin joulukuussa Liverpooliin Gladstonen kuivatelakalle. Se palasi palvelukseen 10. helmikuuta ja matkasi sen jälkeen Greenockiin. Aluksella kuitenkin todettiin koeajoissa voimansiirto-ongelmia, ja se joutui palaamaan takaisin telakalle Liverpooliin. Se palasi telakalta 7. maaliskuuta, minkä jälkeen se siirtyi Clydeen.
Tirpitzin korjaukset olivat valmistumassa 1944, jolloin Britannian Amiraliteetti suunnitteli uutta iskua alusta vastaan sen Venäjälle matkaaville saattueille aiheuttaman uhan poistamiseksi. Victorious suojasi saattuetta JW58 yhdessä Duke of Yorkin, HMS Ansonin, HMS Belfastin, HMS Jamaican ja hävittäjäsuojauksen kanssa, joista muodostui Force 1.
Hyökkäysosasto Force 2:een koottiin tukialukset HMS Furious, saattuetukialukset HMS Emperor, HMS Pursuer, HMS Searcher ja HMS Fencer, neljä kevyttä risteilijää ja 14 hävittäjää. Lentotukialuksista kumpikin kuljetti 21 Fairey Barracudaa, ja kumpaakin Barracuda-osastoa oli suojaamassa 40 hävittäjää.
Hyökkäysosasto nousi tukialuksilta ilmaan 3. maaliskuuta kello 4.15 alkaen. Ensimmäinen pommein varustettu Barracuda-osasto sai suojakseen 20 F6F Hellcat- ja 20 F4F Wildcat -hävittäjää. Noin tunnin kuluttua nousi ilmaan toinen Barracuda-osasto. Osastoa suojasi 21 F4U Corsair- ja 20 F4F Wildcat -hävittäjää. Jälkimmäisestä osastosta yksi kone ei startannut ja toinen putosi mereen heti nousun jälkeen.
Lentokoneilla oli kohteeseen 120 kilometriä. Ensimmäiset hyökkääjät yllättivät saksalaiset kello 5.29. Alueella ei ollut torjuntahävittäjiä eikä ilmatorjuntaa. Hyökkäyksissä Tirpitziin osui 14 pommia ja yksi viereen osunut aiheutti vaurioita. Yksikään pommeista ei läpäissyt kantta, mutta ne tuhosivat pahoin kannen rakenteita. 122 miehistön jäsentä sai surmansa ja yli 300 haavoittui. Tirpitzin korjaukset kestivät kolme kuukautta. Hyökkääjistä putosi lähdössä pudonneen lisäksi kaksi pommikonetta ja yksi hävittäjä.
Victorious ja Furious käskettiin 14. toukokuuta iskemään koneillaan uudelleen Tirpitziin. Tukialuksilla oli hyökkäysosastona 27 Barracudaa ja niiden suojaksi 36 F4U Corsair-, F4F Wildcat- ja Fairey Firefly -hävittäjää. Huono sää kuitenkin esti operaation, ja koneet palasivat Norjan rannikolta tukialuksille. Sama osasto yritti 28. toukokuuta hyökätä uudelleen, mutta tälläkin kertaa huono sää esti operaation.
Palvelus > Suihkukonekauteen

Alus siirrettiin lokakuussa 1950 modernisoitavaksi Portsmouthiin, ja muun muassa sen tutkajärjestelmät nykyaikaistettiin. Alus palasi palvelukseen 14. tammikuuta 1958, jolloin se oli rakennettu lähes täysin uudelleen hangaarikannesta ylöspäin. Hangaaria oli korotettu 5,3 metriä, ja se oli yhdessä kerroksessa 109,7 metriä pitkänä ja lähes 20 metriä leveänä. Aluksen lentokantta oli pidennetty 236 metriin, ja siihen oli rakennettu 8,75 asteen laskeutumisalue. Aluksen hissit oli uudistettu kestämään hieman yli 18 tonnin lentokone. Etummainen hissi oli kooltaan 17,7 × 12,2 metriä ja takimmainen 16,5 × 10,4 metriä. Kannelle oli asennettu uudet jarruvaijerit ja kaksi BS4-höyrykatapulttia. Aluksen kattilat oli vaihdettu Foster Wheeler -kattiloihin. Aseistuksena oli 12 kolmituumaista 50 pituuskaliiperin ja kuusi 40 millimetrin tykkiä. Aluksen elektroniikkavarustuksena oli tyypin 984 3D -taistelunjohtotutka, 298Q-korkeudenmääritystutka ja 974-merivalvontatutka sekä laskeutumisjärjestelmät.
Aluksen uppouma oli kasvanut 30 530 tonniin kuivana ja 35 500 tonniin kuormattuna. Sen kokonaispituus oli 218,85 metriä ja leveys 31,5 metriä. Lentokannen leveys oli 47,9 metriä, ja aluksen syväys oli 9,4 metriä. Voimanlähteen teho oli 110 000 hevosvoimaa. Alus pystyi tehon avulla saavuttamaan 31 solmun nopeuden. Miehistöä alukselle tarvittiin 2 200 henkeä, ja se kykeni operoimaan 35 koneella. Modernisoinnin piti valmistua kesällä 1954, mutta jatkuvasti tehdyt lisäykset venyttivät työn kestoa, ja vasta 1. tammikuuta 1958 saatiin pääosa töistä päätökseen.
Victoriousin 500-miehinen palvelukseenottomiehistö saapui alukselle 14. tammikuuta, ja aluksen uusi päällikkö C. P. Coke asetti aluksensa palvelukseen lukemalla valtakirjansa julkisesti. Aluksen valmius parani, ja se erkani 3. helmikuuta laiturista ensimmäistä kertaa kahdeksaan vuoteen kannellaan kaksi Whirlwind-helikopteria ja yksi Fairey Gannet. Koeajot kestivät helmikuun loppuun, ja 1. maaliskuuta alus palasi telakalle pikaista huoltoa varten.
Palvelus > Kuwaitin kriisi – operaatio Vantage

Victoriousin ollessa matkalla Singaporesta Hongkongiin se vastaanotti määräyksen matkata mahdollisimman nopeasti Persianlahdelle. Syynä annettuun määräykseen oli Irakin uhkaukset pienelle naapurimaalleen Kuwaitille, jolla oli Britannian turvatakaus. Heti viestin vastaanotettuaan alus aloitti matkan Singaporeen 26 solmun nopeudella, mutta käymättä laivastotukikohdassa alus jatkoi matkaansa Malakansalmen läpi ja Bengalinlahden poikki. Matkan aikana aluksen lentotoimintaa haittasi lounainen monsuuni. Alus saapui 8. heinäkuuta 1961 Omaninlahdelle.
Aluksen saapuessa alueelle siellä oli jo 6 000 brittisotilasta laskettu maihin, ja Bulwark kommandoineen odotti määräyksiä. Victorious otti koneineen vastuun Kuwaitin ilmapuolustuksesta. Seuraavien viikkojen aikana aluksen koneet partioivat alueella kolme neljä päivää lentoja, yksi tankkausta sekä yksi huoltoon. Lentotoiminta aloitettiin päivittäin varhain aamulla, ja se jatkui aina kello 13.00:een, jolloin aluksella aloitettiin siesta lukuun ottamatta pakollista valvontaa. Toiminta jatkui jälleen illalla lämpötilan laskettua.
Centaur vapautti 31. heinäkuuta operaatiosta Victoriousin, joka lähti Mombasaan. Aluksen kierrettyä Arabian niemimaan itäkärjen poistuessaan Omaninlahdelta lämpötila aluksella laski 12 astetta puolessa tunnissa, jolloin miehistön olon helpottuminen oli merkittävä. Alus saapui Mombasaan Kilindinin satamaan 8. elokuuta, ja sen miehistö sai ansaitsemansa levon.
Palvelus > Palveluksesta poisto

Victorious saapui 21. kesäkuuta 1967 Spitheadiin, jossa se kiinnittyi Middle Slip Jettynä tunnettuun laituriin. Aluksen piti aloittaa viimeinen palvelusjaksonsa 24. marraskuuta, minkä päättyessä uuden CVA-01:n piti olla valmiina palvelukseen. Alus siirrettiin 8. elokuuta telakalle peräsimessä havaittujen vikojen korjaamiseksi.
Telakalla aluksella syttyi 11. marraskuuta tulipalo miehistön jo saavuttua. Sammutusjärjestelmässä ollut vika esti aluksen palokuntaa saamasta paloa hallintaan. Sataman ja kaupungin palokunta sai lopulta palon hallintaan ja sammutettua. Seuraavana päivänä aluksen päällikkö McIntosh ilmoitti palvelukseenoton tapahtuvan suunnitelman mukaisesti.
Britannian hallitus päätti punnan devalvoiduttua uusista säästötoimista. Aluksen päällikkö sai 22. marraskuuta tiedon, ettei alusta otetakaan palvelukseen, vaan se poistetaan palveluksesta. McIntosh ilmoitti, että palvelukseenottoseremonian sijasta 24. marraskuuta pidettäisiin miehistön perheille tilaisuus alukseen tutustumiseksi. Alus viipyi telakalla aina 5. joulukuuta saakka, jolloin se hinattiin Middle Slip Jettyyn. Aluksen varastot tyhjennettiin. Suuri osa aluksen miehistöstä siirrettiin Hermekselle, ja Victorious poistettiin virallisesti palveluksesta 13. maaliskuuta 1968.
Alus hinattiin Fareham Creekiin, ja se ankkuroitiin Elsonin edustalle odottamaan romuttamista. Se sijoitettiin 1969 poistolistalle ja myytiin heinäkuussa BISCOlle romutettavaksi. Alus hinattiin Faslaneen, jonne se saapui 13. heinäkuuta 1969.
Laivaston ilmavoimat

| Laivue | Lentokonetyyppi | Palvelusaika | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- |
| 809 | Fulmar II | tammikuu 1941 – marraskuu 1942 | - |
| 825 | Swordfish I | touko-kesäkuu 1941 | - |
| 800Z | Fulmar I | touko-kesäkuu 1941 | - |
| 820 | Swordfish I | kesäkuu 1941 | - |
| 828 | Albacore I | heinä-elokuu 1941 | - |
| 827 | Albacore I | heinä-elokuu 1941 | - |
| 820 | Albacore I | heinäkuu 1941 – tammikuu 1942 | - |
| 817 | Albacore I | elokuu 1941 – marraskuu 1942 | - |
| 832 | Albacore I | elokuu 1941 – joulukuu 1942 | - |
| 802 dt | Martlet I | syyskuu 1941 | - |
| 885 | Sea Hurricane Ib | kesä-elokuu 1942 | - |
| 884 | Spitfire V | heinä-marraskuu 1942 | - |
| 801 dt | Sea Hurricane Ib | elokuu 1942 | - |
| 896 | Martlet IV | syyskuu 1942 – syyskuu 1943 | - |
| 898 | Martlet IV | lokakuu 1942 – lokakuu 1943 | - |
| 882 | Martlet IV | lokakuu 1942 – syyskuu 1943 | - |
| 832 | Avenger I | tammi-syyskuu 1943 | - |
| 1834 | Corsair II/IV | helmikuu 1944 – lokakuu 1945 | - |
| 827 | Barracuda II | maalis-huhtikuu 1944 | - |
| 829 | Barracuda II | maalis-heinäkuu 1944 | - |
| 831 | Barracuda II | maalis-elokuu 1944 | - |
| 1836 | Corsair II/IV | maaliskuu 1944 – lokakuu 1945 | - |
| 1837 | Corsair II | heinä-syyskuu 1944 | - |
| 1838 | Corsair II | heinäkuu 1944 | - |
| 822 dt | Barracuda II | syyskuu 1944 | - |
| 849 | Avenger II | joulukuu 1944 – lokakuu 1945 | - |
| 701 | Westland Whirlwind | helmikuu 1958 | - |
| 824 | Westland Whirlwind | elokuu 1958 – tammikuu 1959 | - |
| 803 | Supermarine Scimitar | syyskuu 1958 – helmikuu 1960 | - |
| 894 | De Havilland Sea Venom | helmikuu 1959 | - |
| 894 | De Havilland Sea Venom | heinä-elokuu 1959 | - |
| 892 | De Havilland Sea Vixen | lokakuu 1959 | - |
| 807 | Supermarine Scimitar | tammikuu 1960 | - |
| 825 | Westland Whirlwind | lokakuu 1960 – marraskuu 1961 | - |
| 892 | De Havilland Sea Vixen | lokakuu 1960 – helmikuu 1962 | - |
| 849B | Fairey Gannet | lokakuu 1960 – helmikuu 1962 | - |
| 805 | de Havilland Sea Venom | huhti-toukokuu 1961 | - |
| 815 | Westland Wessex | joulukuu 1961 | - |
| 809 | Blackburn Buccaneer | heinä-elokuu 1963 | - |
| 893 | de Havilland Sea Vixen | elokuu 1963 – heinäkuu 1967 | - |
| 801 | Blackburn Buccaneer | elokuu 1963 – heinäkuu 1967 | - |
| 849A | Fairey Gannet | elokuu 1963 – heinäkuu 1967 | - |
| 809 | Blackburn Buccaneer | touko-heinäkuu 1966 | - |
| 814 | Westland Wessex | elokuu 1963 – heinäkuu 1965, huhti–syyskuu 1966, tammi–maaliskuu 1967 | - |
Aluksen päälliköt

Henry Cecil Bovell, 15. lokakuuta 1940 – elokuu 1942
Lachlan Donald Mackintosh, 23. marraskuuta 1942 – 1. marraskuuta 1943
Richard Cyril Vesey Ross, 1. marraskuuta – 8.joulukuuta 1943
Michael Maynard Denny, 8. joulukuuta 1943 – heinäkuu 1945
John Campbell Annesley, 15. elokuuta 1945 – huhtikuu 1946
Eric Barry Kenvyn Stevens, 30. syyskuuta 1947 –
Norman Vincent Dickinson, 25. toukokuuta 1948
J. A. Grindle 16. heinäkuuta, 1949 –
C. P. Coke 16. joulukuuta, 1957 –
Hugh Richard Benest "Dick" Janvrin, 11. elokuuta 1959 –
J. M. D. Gray, 21. joulukuuta 1960 –
P. M. Compston, 19. marraskuuta 1962 –
Dudley Lesley, Davenport 6. lokakuuta 1964 –
I. S. McIntosh, 12. syyskuuta 1966 –
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maritimequestin kuvagalleria HMS Victorious (englanniksi)
Laivaston ilmavoimien sivusto Victorious (englanniksi)
Illustrious-luokan lentotukialukset
Victoriousin Fairey Swordfishit ennen iskuaan Bismarckia vastaan.
Albacore lähdössä Victoriousilta.
Saattue (mahdollisesti PQ16) kuvattuna ankkuripaikalla Victoriousin kannelta.
Operaatio Pedestalin lentotukialukset kuvattuna Victoriousin lentokannelta.
Victorious Nouméassa 1943.
Fairey Albacore -torpedokoneita Victoriousin kannella 1944 valmiina Tirpitziä vastaan suunniteltuun iskuun.
849 laivueen Grumman Avenger Mk II sen tehtyä 1945 pakkolaskun Victoriousille.
Victorious 1963 yhteistoimintaharjoituksessa.
Victoriousin kansirakenteet 1959.
Irena Pavlovic

| Irena Pavlovic |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Ranska
Tennispelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  68 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2004–
Palkintorahat:  418 053 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  138. (8.10.2012)
Voitot/tappiot:  260–234
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2012)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2012)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  107. (21.2.2011)
Voitot/tappiot:  124–75
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Irena Pavlovic (s. 28. syyskuuta 1988 Belgrad, Serbia) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 138 lokakuussa 2012 ja nelinpelissä sijalla 107 helmikuussa 2011. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä ja 14 ITF-turnausta nelinpelissä.
Pavlovicin ollessa kolmevuotias hänen perheensä jätti Serbian sodan vuoksi ja muutti Ranskaan. Heidän oli tarkoitus palata Serbiaan takaisin sodan päätyttyä, mutta he olivat jo asettautuneet Ranskaan. Pavlovic pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2009.
Aiheesta muualla

Irena Pavlovic WTA:n sivuilla (englanniksi)
Irena Pavlovic ITF:n sivuilla (englanniksi)
Incitatus

Incitatus oli Rooman keisari Caligulan lempihevonen, jota Caligulan kerrotaan hemmotelleen. Suetonius kertoo, että sillä oli marmorista tehty talli, timantein koristelu riimu, norsunluinen kaukalo sekä purppuraloimi. Lisäksi Incitatuksella oli oma talo orjineen. Siellä vietettiin usein juhlia, joihin vieraat oli kutsuttu Incatiouksen nimissä. Suetoniuksen mukaan Caligula myös suunnitteli Incitatuksen nimittämistä konsuliksi. Dio Cassius kirjoitti aiheesta: "Se oli lupaus, josta hän varmasti olisi pitänyt kiinni, jos hän olisi elänyt niin pitkään." Usein mainitaan, että keisari olisi todella nimittänytkin Incitatuksen senaattoriksi. Monissa tarinoissa myös vihjaillaan Caligulan ja hevosen välisen suhteen seksuaalisesta luonteesta, mistä ei kuitenkaan ole näyttöä. Tietoa Incatiuksen myöhemmistä vaiheista Caligulan kuoltua vuonna 41 jaa. ei ole.
Keisari Caligulaa on monissa yhteyksissä pidetty mielenvikaisena ja hänen läheistä suhdettaan hevoseensa todisteena tästä. Myöhemmin on esitetty, että Caligulan Incitatukselle osoittama huomio kertoisi enemmän keisarin pyrkimyksestä saattaa senaatti naurunalaiseksi kuin hänen hulluudestaan. Ajan historiankirjoitus oli myös useimmiten senaatille myötämielistä eikä välttämättä kuvannut keisarien käytöstä totuudenmukaisesti.
Imbodentinden

Imbodentinden
| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Lyngsalpene, Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 565 m
Ensimmäinen nousu huipulle:  Elizabeth Main, Emil Imboden ja Josef Imboden, 16. heinäkuuta 1899
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Imbodentinden on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan läänissä, Norjassa. Huippu kuuluu Lakselvtindanen ryhmään ja sijaitsee Store Lakselvtindeniltä ja Tomastindeniltä itään. Huipun korkeus on 1 565 metriä merenpinnan tasosta.
Ensimmäisinä huipulle kiipesivät  Elizabeth Main, Emil Imboden ja Josef Imboden 16. heinäkuuta 1899.
Aiheesta muualla

Kuvia ja hieman tietoa, Geir Jenssen 2009 (englanniksi)
Israelin miehityksen vastustus Yhdysvalloissa

Mielenosoitus "Maailma sanoo ei Israelin miehitykselle" Yhdysvaltain pääkaupungissa 10.6.2007.
Israelin miehitystä Palestiinassa vastustavat ja sitä vastaan kampanjoivat Yhdysvalloissa useat järjestöt. Monet niistä kuuluvat palestiinalaisten oikeuksia ajavaan koalitioon US Campaign for Palestinian Rights. Järjestöihin kuuluu ihmisoikeus- ja rauhanjärjestöjä, sotaa vastustavia organisaatiotia, sekä arabiryhmiä.  Ryhmien toimintatapoja ovat koulutus, mielenosoitukset, kansalaistottelemattomuus ja lobbaus.
Historia

Miehitystä vastustava poliittinen aktivismi alkoi kuuden päivän sodan jälkeen Israelin miehitettyä Länsirannan sitä halliinnelta Jordanialta, Gazan kaistan sitä hallinneelta Egyptiltä ja Golanin kukkulat niitä hallinneelta Syyrialta.
Ilmari (artisti)

| Keisuke Ilmari Ogihara> 荻原イルマリ恵介 |
| --- | --- |
 Ilmari vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Helsinki
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ilmari
Laulukielet:  englanti, japani
Tyylilajit:  j-hip hop
Soittimet:  laulu, beatboxaus
Yhtyeet:  Teriyaki Boyz, Rip Slyme
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilmari (oik. Keisuke Ilmari Ogihara, jap. 荻原イルマリ恵介, Ogihara Irumari Keisuke, s. 17. kesäkuuta 1975 Helsinki) on japanilainen hip hop -artisti.
Hänen isänsä on japanilainen ja äitinsä suomalainen[lähde? ]. Keisuke syntyi Helsingissä, mutta asuu nykyään Tokiossa.
Ilmarin ominaisuuksiin kuuluu beatboxaus.
Ilmari on tunnettu Teriyaki Boyz ja Rip Slyme hip hop -yhtyeistä.
Ida Königsmark

Ida Henningintytär Königsmark (kuollut 1450) oli ruotsalainen ylhäisönainen ja Kastelholman linnaläänin haltija.
Ida Königsmarkin ponnistelut Kastelholman linnan puolustamiseksi mainitaan Kaarlenkronikassa kertomuksessa Engelbrektin kapinasta, joka johti linnan piirityksen vuonna 1433. Siihen aikaan hän hallitsi linnaa, jonka hänen toinen miehensä Bengt Pogwisch oli jättänyt hänelle läänityksenä kuollessaan vuonna 1432. On esitetty, että läänitys on ollut pantti, jota leski on pitänyt hallussaan, kunnes luovutuksesta on sovittu.
Linnaa piirittivät talonpojat, jotka olivat lähteneet hakemaan oikeutta Joan Folkenpojan johdolla Etelä-Pohjanmaan rannikolta osana kapinaliikettä. Königsmarkin pojan linnanvouti ja lääninherra Otto Pogwischin sanotaan antautuneen kompromissina ainoana ehtonaan, että saa säilyttää henkensä. Ida Königsmarkin vierailuista Kastelholmassa ei ole mitään tietoa.
Tästä kertoo Kaarlenkronikka:
Thet Slottet hade i thet sinne

Frv Yda en uthländsk Qvinne

Bätter Konungen henne trodde

Än nakon then i Sverike bodde

Thet var nu Svenskom til spott

At Qvinna skulle rada Rijksens Slott
Linnassa oli siihen aikaan

Rouva Yda ulkomainen Nainen;

Paremmaksi kuningas häntä luuli

Kuin jotakuta Ruotsissa asunutta;

Siinä nyt pilkattiin Ruotsalaista

Kun Nainen saattoi hallita Valtakunnan Linnaa
Kaarlenkronikan ideoija Kaarle Knuutinpoika Bonde on halunnut runossa korostaa Ruotsin ylimystön suuttumusta siitä, että saksalainen Eerik Pommerilainen oli syrjäyttänyt heidät kuninkaaksi tullessaan ja kuinka naisen hallitsema linna loukkasi lisäksi miehistä ylpeyttä.
Perhe ja suku

Königsmarck oli saksalaisen aatelismiehen ja kuningas Eerik Pommerilaisen neuvonantajan Henning Königsmarckin tytär ja naimisissa ensin Thomas von Vitzenin ja myöhemmin tanskalaisen valtaneuvoksen Bengt Pogwischin kanssa. Hänen lapsiaan olivat mainitun Otto Pogwischin lisäksi tytär Sigrid (van Vitzen) ja vanhoilla päivillään karkotettu holsteinilainen aatelisjohtaja Henning Pogwisch (s. noin 1418, k. 1481). Idan veli Bengt Königsmark (k. aik. 1431) oli ainakin 1415–1423 voutina Kalmarissa.
Ida Kamińska

Ida Kamińska (18. syyskuuta 1899 – 21. toukokuuta 1980) oli puolalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon roolistaan elokuvassa Liike pääkadulla (1966).
Aiheesta muualla

Ida Kamińska Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ida Kamińska
Käännös suomeksi
Humalajärvi (Toivakka)

| Humalajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Toivakka
Koordinaatit:  62°09′16″N, 26°03′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Leppäveden alue (14.31)
Laskujoki:  Kalajoki Pitkäjokeen 
Järvinumero:  14.318.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,2 m  
Pituus:  3,1 km  
Leveys:  770 m  
Rantaviiva:  9,334 km  
Pinta-ala:  1,22755 km²  
Tilavuus:  0,00367071 km³  
Keskisyvyys:  2,99 m  
Suurin syvyys:  6 m  
 fiHumalajärvi 
Humalajärvi  on Keski-Suomessa Toivakan Humalamäellä sijaitseva järvi.