stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
József Galamb
Matka Yhdysvaltoihin

Galamb lähti Yhdysvaltoihin käydäkseen Saint Louisissa vuonna 1904 pidettävässä autonäyttelyssä. Hän saapui New Yorkiin kahden toverinsa kanssa 6. lokakuuta 1903. Seurueen yhteen lasketut matkavarat olivat 27 dollaria. Aluksi hän sai työpaikan New Yorkissa pahvilaatikkotehtaalla kolmen dollarin viikkopalkalla. Kahden kuukauden kuluttua hän lähti Pittsburghiin, jossa työskenteli Westinghousella kuusi kuukautta työkalunvalmistajana.
Saint Louisin autonäyttely pidettiin kesällä 1904, jota seuraavana syksynä Galamb oli suunnitellut palaavansa Saksaan. Hän kuitenkin sai työpaikan Clevelandissa Stearnsilla, jossa valmisti kaasuttimia. Tätä seurasi työkalunsuunnittelijan pesti Harris Automotive Press Companylla Nilesissä, Ohiossa.
Fordin suunnittelijana

Vieraillessaan ystäviensä luona Detroitissa Galamb päätti jättää työhakemukset kolmeen yritykseen: Oldsmobilelle (Silent Northern), Cadillacille ja Fordin Piquette Avenuen tehtaalle. Kaikki kolme tarjosivat paikkaa kolmen tunnin sisällä. Näistä Ford kuitenkin teki parhaan tarjouksen: 20 dollaria viikossa. Galamb aloitti työt Fordilla marraskuussa 1905.
Piquette Avenuen tehdas oli tuossa vaiheessa hyvin vaatimaton: 300 henkilöä kokosi Fordeja osto-osista - omavalmistusta yrityksessä ei vielä tällöin ollut lainkaan.
Galambin ensimmäinen tehtävä oli suunnitella uusiksi nelisylinterisen Ford N -mallin jäähdytysjärjestelmä. Auto esiteltiin autonäyttelyssä tammikuussa 1906.
Fordin suunnittelijana > T-Fordin suunnittelu

Henry Ford oli tyytyväinen Galambin työhön, ja järjesti hänelle oman työhuoneen luonnostöitä varten. Tässä työhuoneessa József Galamb, Henry Ford ja metallurgian asiantuntija Childe Harold Willis kävivät pitkiä, myöhään yöhönkin venyneitä keskusteluja Ford T -mallia hahmotellessaan. Projektissa oli mukana myös toinen unkarilainen, Jenő Farkas, joka oli palkattu Galambin apulaiseksi. Galamb hahmotteli ideoitaan Fordille, joka tämän jälkeen vetäytyi mietiskelemään auton rakennetta keinutuolissaan. Kun työ edistyi, suunnitteluun osallistui koko joukko muitakin henkilöitä. T-mallin suunnitteluun kului noin kaksi vuotta. Galambin kädenjälkeä autossa edustivat sen sytytysjärjestelmä ja planetaarinen automaattivaihteisto.
Kun T-mallin tuotanto alkoi, Galambin vastuulle jäivät asiakaspalautteen pohjalta tehtävät rakenteelliset parannukset. Fordilla ei ollut käytössä varsinaista organisaatiokaaviota ennen Edsel Fordin nousua yhtiön johtoon. Galamb käytännössä vastasi T-Fordiin tehtävistä muutoksista. Kaikki muutokset piti kuitenkin ensin hyväksyttää Henry Fordilla, sillä hän halusi pitää ohjat tiukasti käsissään valmistuskustannusten nousun pelossa. Samoihin aikoihin suunniteltiin umpikorinen T-malli. Henry Fordilla oli usein epäkäytännöllisiä ideoita, joista hän piti jääräpäisesti kiinni. Hän esimerkiksi halusi muotoilla oikean- ja vasemman puoleisen oven samanlaisiksi ja kulmikkaiksi minimoidakseen muotinvalmistuskustannukset ja hukkaan menevän teräslevyn osuuden.
Fordin suunnittelijana > Kilpa-autoprojekti

Henry Fordin pyynnöstä Galamb suunnitteli kilpa-auton, jonka pitäisi voittaa Blitzen Benz. Tätä varten Galamb suunnitteli nelisylinterisen, alumiinisella lohkolla varustetun moottorin, jossa oli teräksiset sylinteriholkit ja alumiinimännät. Frank Kulickin kuljettama auto saavutti 125 mailin tuntinopeuden, joka riitti päihittämään Blitzen Benzin.
Fordin suunnittelijana > Sotatarviketeollisuus

Ensimmäisen maailmansodan aikana Galamb vastasi brittiläistä suunnittelua olleiden sukellusvenetunnistimien valmistuksesta. Hän myös suunnitteli panssarivaunun, jonka voimanlähteenä oli kaksi T-Fordin moottoria. Armeija tilasi niitä 15 000 kappaletta, joista lopulta toimitettiin 15 yksilöä ennen kuin sota ehti loppua.
Fordin suunnittelijana > Fordson-traktorit

Galamb oli suunnitellut vuonna 1907 traktorin prototyypin Henry Fordin käskystä. Aikaa suunnittelulle oli annettu kolme päivää, mutta traktorin valmistukseen kului lopulta viikko. Voimanlähteenä siinä oli Ford B -mallin moottori ja runko oli karkeatekoinen. Jäähdyttimenä oli vesisäiliö, joka ei käytännössä riittänyt, ja traktori ylikuumeni herkästi. Alkuhankaluuksista huolimatta tätä seurasi joukko muita traktoritutkielmia.
Vuonna 1915 Farkas siirtyi Henry Ford and Son -traktoritehtaalle Dearborniin. Galamb itse oli osan ajasta Dearbornista, osan Highland Parkissa. Hän syventyi traktoreissa käytettyjen Hercules-moottorien vianetsintään, mutta ei tullut toimeen traktoritehtaan johtajan, Charles Emil Sorensenin kanssa.
Fordin suunnittelijana > Uran loppuvaiheet

Fordin suunnitteluosasto keskitettiin Dearborniin, johon oli rakennettu suunnittelulaboratorio. Galamb siirtyi tänne 1923. T-mallille oli suunniteltu korvaajaa 1920-luvun alusta asti. Kuuden vuoden työn jälkeen seuraajan voimanlähteeksi suunnitellun kahdeksansylinterisen X-moottorin suunnitelmat hylättiin, ja marraskuussa 1927 esiteltiin Ford A. 1930-luvulla Galamb vastasi korien ja runkojen suunnittelusta.
Toisen maailmansodan aikana Galamb suunnitteli Fordille pienen, 6-sylinterisellä moottorilla varustetun auton. Työ tuli valmiiksi 1942.
Poikansa Edselin kuoltua vuonna 1943 Henry Ford sanoi Galambille haluavansa palata yrityksen alkuperäiseen toiminta-ajatukseen ja käyttää samaa runkoa useassa eri korimallissa. Galamb tuki ajatusta. Yrityksen johtoon noussut Edselin poika, Henry Ford II, oli kuitenkin eri linjoilla ja Galamb syrjäytettiin. Galamb oli vuonna 1944 tapahtuneeseen eläkkeelle vetäytymiseensä asti erittäin hyväpalkkainen, sillä hänen vuosiansionsa ylsivät 100 000 dollarin tasolle. Hän kuoli Detroitissa vuonna 1955.
Yksityiselämä

Galamb vieraili usein synnyinmaassaan Unkarissa ja perusti stipendin edistämään vähävaraisten makólaisten opiskelumahdollisuuksia. Hän kävi luennoimassa Unkarin insinöörien ja arkkitehtien järjestön (Magyar Mérnök és Építész Egylet) järjestämissä tilaisuuksissa.
Galambin puoliso oli Dorothy Beckham, jonka kanssa hän sai kaksi tytärtä, Clairen ja Glorian.
Kun Galambin syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta vuonna 1981, hänen synnyinkaupungissaan Makóssa paljastettiin hänen kunniakseen muistomerkki.
Ljudmila Galkina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1997 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Budapest 1998 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1995 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Wien 2002 | pituushyppy |  |
Ljudmila Galkina (s. 20. tammikuuta 1972) on entinen venäläinen pituushyppääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden hallissa vuonna 1995 ja ulkoradoilla vuonna 1997.
Ljudmila Galkina sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 pituushypyssä parhaana venäläisenä viidenneksi tuloksella 674 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän hyppäsi karsinnassa tuloksen 626 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun. Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 hän voitti kultaa tuloksella 695 cm. Saman vuoden kesällä Göteborgin MM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa tulokseen 649 cm ja karsiutui jälleen.
Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Galkina voitti kultaa uransa pisimmällä tilastokelpoisella hypyllä 705 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän sai pronssia myötätuulituloksella 706 cm. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 682 cm. Hän hävisi vain yhden senttimetrin 2000-luvulla dopingin käytöstä tuomitulle Marion Jonesille.
Sydneyn 2000 olympialaisissa Galkina sijoittui pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 656 cm. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli kahdeksas tuloksella 670 cm. Wienissä sisäratojen EM-kilpailuissa 2002 hän sai pronssia tuloksella 668 cm. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui vielä kymmenenneksi tuloksella 645 cm.
Galkinan ulkoratojen ennätys pituushypyssä on 705 cm vuodelta 1997. Sisäradoilla hän hyppäsi 700 cm vuonna 2001.
Galapagosinneitokala

| Galapagosinneitokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Alaheimo::  Amphiprioninae
Suku::  Azurina
Laji::  eupalama
Kaksiosainen nimi
 Azurina eupalama  Heller & Snodgrass, 1903 
Katso myös
   Galapagosinneitokala Wikispeciesissä   Galapagosinneitokala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Galapagosinneitokala (Azurina eupalama) on koralliahventen (Pomacentridae) heimoon kuuluva kalalaji, joka elää kotoperäisenä Galápagossaarilla ja Kookossaarella.
Esiintyminen

Vuosien 1982 ja 1983 ENSO-ilmiö lämmitti vettä Galápagossaarten läheltä. Planktonin tuotanto väheni tuon vuoden aikana voimakkaasti, mikä johti planktonia ravintonaan käyttävän galapagosinneitokalan populaation romahtamiseen. Laajoista etsinnöistä lajia ei ole sen jälkeen enää havaittu, ja se onkin mahdollisesti hävinnyt. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin kuitenkin vielä äärimmäisen uhanalaiseksi.
Käännös suomeksi
Allen Kearns

Allen Kearns (14. elokuuta 1894 Brockville – 20. huhtikuuta 1956 Albany) oli kanadalainen laulaja ja näyttelijä. Hän näytteli romanttista pääroolia Broadway-musikaaleissa ja hänet muistetaan erityisesti kahden George ja Ira Gershwinin hittikappaleen ensiesittäjänä: ”’S Wonderful” (näytelmästä Funny Face, 1927) ja ”Embraceable You” (näytelmästä Girl Crazy, 1930).
Teatterinäytelmät

The Red Petticoat  (1913)
Miss Daisy  (1914)
Come Along  (1919)
Tickle Me  (1921)
Tangerine  (1921)
Lady Butterfly  (1923)
Little Jessie James  (1923)
Mercenary Mary  (1925)
Tip-Toes  (1925)
Betsy  (1926)
Funny Face  (1927)
Here’s Howe  (1928)
Hello, Daddy  (1928)
Girl Crazy  (1930)
A Divine Moment  (1934)
The American Way  (1939)
The Odds on Mrs. Oakley  (1944)
Elokuvat

The Very Idea (1929)
Päivettyneet sääret (1929)
Lovin’ the Ladies (1930)
Kehityspsykologia

Kehityspsykologia on psykologian osa-alue, joka tutkii ikään liittyviä henkilökohtaisia muutoksia ihmisessä. Kohdealueeseen kuuluvat muutokset muun muassa motorisissa taidoissa, ongelmanratkaisukyvyssä, käsitteellisessä ymmärtämisessä, kielen omaksumisessa, moraalisessa ymmärryksessä ja identiteetin muotoutumisessa. Katso myös kasvatuspsykologia.
Kehityspsykologit tarkastelevat muun muassa seuraavia kysymyksiä:
Miten biologiset tekijät vuorovaikuttavat ympäristön tuottamien kokemusten kanssa määrittäen kehityssuuntaa?
Eroavatko lapset laadullisesti aikuisista, vai puuttuuko heiltä vain kokemus, jolle aikuiset pohjaavat?
Tapahtuuko kehitys tietämyksen vähittäisen kertymisen kautta vai siirtyminä ajattelun kehitysvaiheesta toiseen?
Onko lapsilla synnynnäisesti sisäistä tietoa, vai oivaltavatko he asiat harjaantumisen kautta?
Ylläpitääkö kehitystä sosiaalinen viitekehys vai jokin lapsen sisäinen tekijä?
Kirjallisuutta

Vuorinen, Risto: Minän synty ja kehitys: Ihmisen psyykkinen kehitys yli elämänkaaren.  (2. uudistettu painos. 3. painos 2004)  Helsinki Porvoo:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22852-4
Kallio, Eeva: Ajattelun kehitys aikuisuudessa: kohti moninäkökulmaisuutta.  Helsinki:  Suomen kasvatustieteellinen seura, julkaisuja 71, 2016.  ISBN 978-952-5401-73-8
John Keel

John Alva Keel (25. maaliskuuta 1930 – 3. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen toimittaja, parapsykologi ja ufotutkija.
Keel alkoi tutkia ufoja vuonna 1966 ja oli 1970-luvun alussa yksi tunnetuimpia ja kiistellyimpiä ufotutkijoita. Keel julkaisi omat mielipiteensä ufoista muun muassa kirjassaan UFOs: Operation Trojan Horse vuonna 1970. Keelin mielestä ufot ja psyykkiset ilmiöt kytkeytyvät yhteen. Kirja on suomennettu vuonna 2022 nimellä Operaatio troijalainen – klassinen ufotutkimus. Käännös on Tuulia Vihannon tekemä ja Anomalia kustannuksen julkaisema.
Keelin mukaan ufoilla, kansantarinoiden hahmoilla ja uskonnollisilla kohtaamisilla on yhteinen nimittäjä. Vampyyrien, henkiolentojen, kummituslentokoneiden, poltergeistien, valopallojen, ufojen ja muiden ilmiöiden takana on jokin suurempi vaikuttaja, joka ei suoraan näyttäydy näissä havainnoissa.
Keel tutki Virginiassa vuosina 1966–1967 tehtyjä Mothman-havaintoja. Aiheesta on tehty elokuva Mothman – sanansaattaja (2002), jossa Richard Geren näyttelemä tutkija on nimeltään John Klein.
Teokset

Jadoo (1957)
Operaatio troijalainen – klassinen ufotutkimus (UFOs: Operation Trojan Horse, 1970)
Strange Creatures From Time and Space (1970)
Our Haunted Planet (1971)
The Flying Saucer Subculture (1973)
The Mothman Prophecies (1975)
The Eighth Tower (1975)
Disneyland of the Gods (1988)
The Complete Guide to Mysterious Beings (1994, uusi versio teoksesta Strange Creatures from Time and Space)
Aiheesta muualla

Mothman Central (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SciFi Keelin haastattelu (englanniksi)
The Great UFO Wave of '73: John A. Keelin haastattelu (englanniksi)
Saga-lehden artikkeleita (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  SNAC  IdRef
Wilhelm-Ferdinand Galland

Wilhelm-Ferdinand "Wutz" Galland (23. lokakuuta 1914 Bochum – 17. elokuuta 1943) oli saksalainen lentäjä-ässä II maailmansodassa. Hän saavutti 55 ilmavoittoa 186 taistelutehtävässä. Hän oli syntynyt Bochumissa. Hänen isoveljensä oli kuuluisa lentäjä-ässä Adolf Galland. Gallandin pudotussuhde oli 4.09.
Myös hänen veljensä Fritz Galland ja Paul Galland olivat hävittäjälentäjiä. Paul Galland kaatui 31. lokakuuta 1942. Wutz Galland ansaitsi ilmavoitoistaan rautaristin ritariristin ja I ja II luokan rautaristit. Wutz Galland sai surmansa 17. elokuuta 1943 ilmataistelussa brittien B-14-pommikoneita ja P-47-hävittäjiä vastaan. Gallandin ampui alas Walker "Bud" Mahurin 56. hävittäjämuodostelmasta.
Yoshikatsu Kawaguchi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. elokuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Pelipaikka: Maalivahti
Seura
Seura: SC Sagamihara
Pelinumero: 23
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1994-2001 2001-2003 2003-2004 2005-2013 2014-2015 2016- | Yokohama F. Marinos Portsmouth Nordsjælland Júbilo Iwata FC Gifu SC Sagamihara |  |
Maajoukkue
| 1997-2008 | Japani | 116 (0) |
Yoshikatsu Kawaguchi (jap. 川口能活, s. 15. elokuuta 1975 Fuji, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut kotimaassaan muun muassa Júbilo Iwatan joukkuetta ja on pitkäaikainan Japanin maajoukkueen luottomaalivahti.
Kawaguchi pelasi jalkapalloa lukioaikoinaan ja valmistuttuaan hän aloitti ammattilaisseura Yokohama Marinosissa. Joukkueessa hän voitti Japanin mestaruuden vuosina 1995 ja 2000. Hän pelasi myös Japanin joukkueessa 1996 Atlantan kesäolympialaisissa. Vuonna 2001 Kawaguchi siirtyi Englantiin Portsmouthin joukkueeseen, missä hän ei kuitenkaan täyttänyt itseensä kohdistettuja odotuksia ja siirtyi vuonna 2003 Tanskaan FC Nordsjællandiin ennen paluutaan kotimaahansa nykyiseen seuraansa vuonna 2005.
Japanin maajoukkueessa Kawaguchi on voittanut Aasian mestaruuden vuosina 2000 ja 2004. Hän on ollut maajoukkueen ykkösmaalivahti vuosien 1998, 2002 ja 2006 MM-kisoissa ja kuului joukkueeseen myös vuoden 2010 MM-kisoissa.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1997 | 21 | 0 |
| 1998 | 9 | 0 |
| 1999 | 3 | 0 |
| 2000 | 8 | 0 |
| 2001 | 9 | 0 |
| 2002 | 2 | 0 |
| 2003 | 2 | 0 |
| 2004 | 11 | 0 |
| 2005 | 14 | 0 |
| 2006 | 19 | 0 |
| 2007 | 12 | 0 |
| 2008 | 6 | 0 |
| Yhteensä | 116 | 0 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Narazaki |
2 Moniwa |
3 Komano |
4 Endō |
5 Miyamoto |
6 K. Nakata |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Takahara |
10 Nakamura |
11 Maki |
12 Doi |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Ōguro |
17 Inamoto |
18 Ono |
19 Tsuboi |
20 Tamada |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Narazaki |
2 Abe |
3 Komano |
4 Tanaka |
5 Nagatomo |
6 Uchida |
7 Endō |
8 Matsui |
9 Okazaki |
10 S. Nakamura |
11 Tamada |
12 Yano |
13 Iwamasa |
14 K. Nakamura |
15 Konno |
16 Ōkubo |
17 Hasebe |
18 Honda |
19 Morimoto |
20 Inamoto |
21 Kawashima |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Okada
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani 
Tieteilijät:  CiNii
Shote Galica

| Shote Galica |
| --- | --- |
 Shote Galica (oik.) ja hänen puolisonsa Azem Galica (vas.) valokuvassa vuoden 1920 paikkeilta
Henkilötiedot
Syntynyt: 1895 Radishevë, Drenica nyk. Kosovo
Kuollut: heinäkuu 1927 Derveni, Fushë-Krujë Albania
Ammatti:  vapaustaistelija
Puoliso:  Azem Galica
Shote Galica (s. 1895 – k. heinäkuu 1927) oli nykyisen Kosovon alueella vaikuttanut albaaneihin kuulunut vapaustaistelija. Hän oli mennyt naimisiin toisen kuuluisan albaanitaistelijan Azem Galican kanssa ja johti Azemin asejoukkoja miehensä kuoleman jälkeen. Calican asejoukot ottivat yhteen esimerkiksi turkkilaisten, bulgarialaisten ja erbialaisten joukkojen kanssa. Shote Galica johti joukkojaan vuoteen 1926, jolloin hän haavoituttuaan vakavasti asettui Albaniaan.
Elämäkerta

Shote Galica eli alun perin Qerime Halili syntyi Radishevën kylässä lähellä Drenicaa nykyisessä Kosovossa vuonna 1895. Etniseltä taustaltaan hän oli albaani. Shoten kotikylä tuhoutui turkkilaisten joukkojen hyökkäyksessä vuonna 1909. Perhe joutui pakenemaan vuorilla ja heidän palatessaan he olivat menettäneet koko omaisuutensa. Shote liittyi vuonna 1911 turkkilaisia vastaan taistelleeseen kosovolaiseen aseryhmään. Vuodesta 1912 lähtien ryhmä jatkoi taisteluja aluetta nyt hallitsevia serbialaisia vastaan.
Vuonna 1915 Shote meni naimisiin Azem Galican kanssa. Azem Galica oli oman aikansa kuuluisimpia kosovolaisia vapaustaistelijoita ja Shote liittyi hänen johtamiinsa joukkoihin. Ensimmäisen maailmansodanaikana ryhmä liikkui Bulgarian ja Itävalta-Unkarin miehitysalueiden välisellä vyöhykkeellä ottaen yhteen sodan eri puolten kanssa. Maaliskuussa 1917 ryhmä joutui bulgarialaisten piirittämäksi. Galica haavoittui, mutta oli silti yksi harvoista pakoon päässeistä. Sodan jälkeen vuonna 1919 serbialaiset alkoivat riisua paikallista väestöä aseistaan. Shote ja hänen miehensä Azem jatkoivat kuitenkin aseellista vastarintaa Drenican seudulla. Heillä oli yhteyksiä Albaniaan siirtyneisiin kosovolaisiin piireihin. Vuonna 1922 Albanian ja Kosovon välille perustettiin niin sanottu neutraali vyöhyke. Galican ryhmittymä alkoi toimia vyöhykkeeseen kuuluneesta Junikin kaupungista.
Kansallismielinen vallankumous ALbaniassa kesäkuussa 1924 herätti Kosovon puolella toiveita avusta Albanian puolelta. Samalla se kuitenkin johti myös taistelujen kiihtymiseen neutraalilla vyöhykkeellä. Shoten aviopuoliso Azem kuoli haavoituttuaan vakavasti 17. heinäkuuta 1924 ja Shotesta tuli hänen seuraajansa ryhmän johtajana. Taistelut kiihtyivät edelleen joulukuussa 1924 serbien tukiessa juuri Tiranassa valtaan noussutta Ahmed Zogua. Galica johti ryhmäänsä taisteluissa Kosovon ja Albanian rajalla vuoteen 1926 saakka, jolloin hän haavoittui jälleen vakavasti. Tällä kertaa Galica päätti siirtyä Albanian puolelle. Albaniassa Galica eli äärimmäisessä köyhyydessä. Sairaalahoitoon hän pääsi ystäviensä avustuksella vasta vuonna 1927. Muutaman päivän sairaalahoidon jälkeen Galica kotiutettiin, mutta hän kuoli pian tämän jälkeen kotonaan Dervenissä lähellä Fushë-Krujën kaupunkia heinäkuussa 1927.
Galeries Lafayette

Galeries Lafayette Haussmann
Galeries Lafayette on ranskalainen vähittäiskauppayritys. Sen lippulaivatavaratalo, Galeries Lafayette Haussmann, sijaitsee Pariisissa. Sillä on myös useita tavarataloja ympäri Ranskaa sekä yksi Berliinissä.
Théophile Baderin vuonna 1893 perustamaan yritykseen kuului vuoteen 2012 asti myös Monoprix-päivittäistavaraketju, joka siirtyi kuitenkin Casino-yhtiölle pitkien yhteisomistusriitojen jälkeen.
Aiheesta muualla

Galeries Lafayette (ranskaksi)
Galeries Lafayette Berlin (saksaksi)
Kavajärvi

| Kavajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Urjala
Koordinaatit:  61°06′37″N, 23°30′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Tarpianjokeen 
Järvinumero:  35.286.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,9  m 
Rantaviiva:  1,682 km 
Pinta-ala:  2,908  ha 
 fiKavajärvi 
Kavajärvi  tai myös Kavatjärvi  on Pirkanmaalla Urjalan Velkalassa sijaitseva aiemmin kuivatettu ja nykyään suojeltu järvi.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Tämän sisällä se kuuluu Kortejärven–Rutajärven alueeseen. Järvi sijaitsee pääosin Urjalan Velkalan kylässä, mutta sitä ympäröivä avosuoalue ulottuu pohjoisosastaan myös Urjalan Honkolan kylään. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,9 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee mäkien välisessä notkossa ojitettujen Kavajärvenrahkan ja Karjusillanrahkan välissä. Suurehkoa suoaluetta kiertää reunusojat, jotka keräävät itseensä ympäristöstä tulevat vedet ja johtavat ne järven laskuojaan koillisessa. Suoalueen keskellä sijaitsee kuivuneen järven jääne, joka on 350 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja jonka pinta-ala on 2,9 hehtaaria.
Historiaa

Järven nimenä peruskartan ensimmäisessä laitoksessa vuodelta 1959 on Kavatjärvi. Sama muoto kirjoitusasussa Kavat Iervi esiintyy myös rekognosointikartoissa 1700-luvun lopulta. Vielä 2000-luvulla järven luona on talonnimi Kavatjärvi.
Aiemmin järven avovesialue on ollut laajempi, pituudeltaan noin 900 metriä, ja näyttää vastanneen  järven avovesialuetta 2000-luvun ilmakuvissa ympäröivää avosuota. Tämä järven alkuperäinen laajempi alue näkyy vielä 1700-luvun lopulla kartoitetussa ruotsalaisissa rekognosointikartoissa ja likimain samalta ajanjaksolta oleviin isonjaon karttoihin perustuvassa pitäjänkartastossa 1800-luvulta.
Järveä on kuivattu ojittamalla ainakin 1900-luvulla, mutta ojituksen osoittauduttua kannattamattomaksi, järvi jäi 1940-luvun lopulla vesijättömaaksi ja tuli osaksi Kavatkankaan yhteislaidunta. Vielä 1950-luvun lopussa ja 1970-luvun alkupuoliskolla järveä ympäröivä avosuo oli  niityn reunustama.  2000-luvulla järveä ympäröivä avosuo on luonnonsuojelualueena ja sen reunus on puustoittunut.
Kirjallisuutta

Nummela, Jorma: Kavatjärvi –kadonnut lintuparatiisi. Lounais-Hämeen linnut, 1987.
(35.2)