stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Archie Comics

| Archie Comics |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1939
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Toimiala:  julkaiseminen
Tuotteet:  sarjakuvat
Omistaja:  Lifestyle Media
Kotisivu:  archiecomics.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Archie Comics on yhdysvaltalainen sarjakuvayhtiö, jonka perustivat Maurice Coyne, Louis Silberkleit ja John L. Goldwater vuonna 1939. Yhtiön tunnetuimpiin sarjakuvahahmoihin kuuluu Justus (engl. Archie), josta on tehty useita sarjakuvia vuodesta 1941 lähtien. Hänen ohella tunnettavuuteen on noussut Justuksen muut vakiohahmot Santtu, Valpuri ja Helena. Hahmon loi Bob Montana, joka sittemmin piirsi sarjakuvat, Vic Bloomin käsikirjoittaessa ja John L. Goldwaterin toimiessa sarjakuvien julkaisijana, sekä toimittajana. [lähde? ]
Muita Archie Comicsin tunnettuja sarjakuvia ovat Josie and the Pussycats ja Sabrina, teininoita. Archie julkaisi myös hetken aikaa 1980-luvun lopulta 1990-luvun puoleen väliin Turtles-sarjakuvia, jotka perustuivat sen ajan televisiosarjaan Turtles – mutanttikilpikonnat. Pisin sarjakuva oli Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures, joka kesti 72. numeron verran. Tämän lisäksi se julkaisee sarjakuvia videopelihahmosta Sonic the Hedgehog ja MegaMan. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Archien kotisivu (englanniksi)
Archie Universe (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Arthur Owen Jensen

Arthur Owen Jensen (5. elokuuta 1907 Auckland – 5. tammikuuta 1997 Wellington) oli uusiseelantilainen musiikkikriitikko, kolumnisti,  musiikkipedagogi, pianisti ja säveltäjä. Hän käytti osassa kirjoituksistaan pseudonyymiä Ojay Jones.
Jensen suoritti alun perin insinööriopintoja ja opiskeli sitten pianonsoittoa. Hän kuitenkin keskeytti musiikkiopintonsa Aucklandin yliopistossa. Hän johti omaa tanssiyhtyettään ja soitti orkesterien kanssa taustamusiikkia mykkäelokuviin. Vuonna 1940 Jensen perusti Auckland String Playersin ja Auckland Choral Groupin. Vuonna 1941 hän perusti Music Ho -lehden, jota julkaistiin vuoteen 1948 saakka. Jensen sai vuonna 1945 nimityksen musiikin opettajaksi Aucklandin yliopiston aikuiskoulutuskeskukseen. Hän oli perustamassa vuonna 1946 Community Arts Servicea, joka kiersi pitäen näyttelyitä sekä musiikki- ja teatteriesityksiä niin suurissa kaupungeissa kuin syrjäisillä paikkakunnillakin, esimerkiksi Te Arohassa ja Tiraussa. Jensen johti kaksitoista ensimmäistä Cambridge Summer School of Music -kurssia, joille hän kutsui puhujaksi ja sävellysopettajaksi Douglas Lilburnin. Vuonna 1957 hänet korvasi uusi aikuiskoulutusjohtaja Stuart Morrison. Jensen muutti tämän jälkeen Lontooseen, mutta palasi vuonna 1959 Uuteen-Seelantiin. Hän toimi wellingtonilaisen The Evening Post -lehden pitkäaikaisena kolumnistina ja musiikkikriitikkona. Vuonna 1979 hän sai Uuden-Seelannin säveltäjäliiton kunniamaininnan palveluksista maan musiikkielämälle. Lisäksi Jensen sai suuren yleisön radio-ohjelmallaan Music Ho, ja hänelle myönnettiin vuonna 1986 Mobil Radio Award.
Säveltäjänä Jensen teki musiikkia radioon ja televisioon. Hän oli vuodesta 1934 naimisissa Irene Amy Millicent Schererin kanssa. Pariskunta sai kolme yhteistä tytärtä. Avioliitto päättyi vaimon kuolemaan vuonna 1969. Jensen meni uusiin naimisiin Margaret Ann MacEnultyn kanssa 15. syyskuuta 1978. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1987 hän asui Waiheke Islandilla ennen paluutaan Wellingtoniin, jossa hän kuoli 89-vuotiaana. Jensenille pidettiin muistokonsertti Wellingtonissa 7. toukokuuta 1997. Tapahtumaa varten Lyell Cresswell sävelsi teoksen Con anima, jonka esitti viulisti Donald Armstrong.
Georg Leibbrandt

Georg Leibbrandt
Georg Leibbrandt (5. syyskuuta 1899 – 16. kesäkuuta 1982) oli virkamies natsi-Saksassa. Hän osallistui Wannseen konferenssiin.
Leibbrandt syntyi saksalaisille vanhemmille Ukrainassa Tsebrikoven alueella Torosovossa (Hoffnungsfeld) lähellä Odessaa. Hän muutti nuorena Saksaan opiskelemaan filologiaa ja historiaa. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1928. Hän matkusteli 1926, 1928 ja 1929 Neuvostoliitossa. Hän esiintyi matkoillaan historian professorina Leipzigin yliopistossa, filosofian tohtorina ja ulkosaksalaisten tutkijana Stuttgartissa. Hän jatkoi opintoja Pariisissa ja Yhdysvalloissa 1931–1933 ja julkaisi tutkimustensa tuloksena kirjan Mustanmeren alueen saksalaisista.
Leibbrandt palasi 1933 Alfred Rosenbergin pyynnöstä Saksaan ja liittyi samana vuonna Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Hän työskenteli kansallissosialistisen puolueen ulkomaalaistoimiston itäisten alueiden osastossa, ja hänet sijoitettiin myös Neuvostoliiton vastaisen ja antikommunistisen propagandan tuottajaksi. Vuonna 1941 Rosenberg sijoitti hänet vallattujen Neuvostoliiton alueiden poliittiseen johtoon. Hänestä tuli Ukrainan, Kaukasian ja Venäjän yhteyshenkilö.
Leibbrandt ja Alfred Meyer osallistuivat Wannseen konferenssiin 1942 Ostministeriumin edustajina. Hän vapautui tuntemattomista syistä velvollisuuksistaan kesällä 1943 ja liittyi laivastoon.
Leibbrandt oli liittoutuneiden sotavankina 1945–1949. Hän joutui 1950 muodollisesti syytetyksi osallisena juutalaisten joukkotuhoon, mutta 10. elokuuta juttu hylättiin ja hänet vapautettiin. Sodan jälkeen hän jatkoi volgansaksalaisten tutkimista ja kehittyi alan asiantuntijaksi. Hän kuoli Bonnissa 16. kesäkuuta 1982.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa Lopullinen ratkaisu (2001) häntä esittää Ewan Stewart.
As-Sulaimaniyya (maakunta)

| Sulaimaniyya Silêmanî; السليمانية, as-Sulaymānīya |
| --- | --- |

 Sulaimaniyyan kuvernementti (ennen Halabjan irrottamista 2014)
Valtio:  Irakin Kurdistan/ Irak
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Sulaimaniyya (35.558°N, 45.441°E)
Pinta-ala  (2014 asti):  17 023 km²
Väkiluku (2013)  ():  1 783 270
HDI (2012):  0,764 
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  IQ-SU
Sulaimaniyya (kurdiksi Parêzgeha Silêmanî, پارێزگای سلێمانی‎; arab. محافظة السليمانية‎, Muḥāfażah as-Sulaymānīya, joskus muodossa Suleimania) on Irakin pohjoisosassa Iranin vastaiseen rajaan rajoittuva, Kurdistanin autonomiseen alueeseen kuuluva kuvernementti (maakunta). Vuoteen 2014 saakka se kattoi 17 023 neliökilometriä eli 3,9 prosenttia Irakin pinta-alasta. Hallintokeskus on Sulaimaniyyan yliopistokaupunki, joka sijaitsee linnuntietä noin 267 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista pohjoiskoilliseen.
Kuvernementin väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 1 362 739. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 1 783 270 (5,6 % Irakin väestöstä). Väestöstä 84,9 prosenttia asui kaupungeissa ja 15,1 prosenttia maaseudulla. Väestön pääosa on kurdeja.
Kuvernementin piirikuntajako 2012.
Kuvernementin piirikuntajako 2015.
Paikallishallintoa varten kuvernementti jakautui 16 piirikuntaan (tilanne 2013):
| --- | --- |
 Bashder (6 % väestöstä),  Benjween (2 %)*,  Chamchamal (8 %),  Darbandikhan (Derbendikhan, 2 %),  Dokan (Dukan, 3 %),  Halabja (5 %)*,  Kalar (9 %),  Khanaqeen (1 %), :  Kifry (3 %),  Mout (1 %),  Qaradagh (1 %),  Rania (Ranya, 11 %),  Said Sadiq (4 %)*,  Sharazoor (3 %)*,  Sharbazer (Sharbazir, 1 %) ja  Sulaimaniyya (Sulaymaniya, 40 %). 
Sulaimaniyyan kuvernementti on muun Irakin Kurdistanin tavoin selkeästi korkean tulotason seutua. Keskimääräinen bruttokansantulo henkeä kohden oli 23 825 Yhdysvaltain dollaria vuonna 2012. Tämä oli Irakin korkein maakuntakohtainen arvo ja vastasi tuolloista Portugalin tai Slovenian keskimääräistä tulotasoa. Väestön kehitystasoa vuonna 2012 kuvaava inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,764 (korkea, tasoltaan Turkin HDI:n luokkaa). Kansallisen köyhyysrajan (2,5 USD/päivä) alapuolella oli vuonna 2011 noin 0,3 prosenttia väestöstä. Kansallisen köyhyysrajan alapuolella oli väestöä lähinnä Halabjan ja Qaradaghin piirikunnissa. Köyhien väestöosuus oli Irakin pienin (keskimäärin irakilaisista 11,5 % eli köyhyysrajaa vähemmällä vuonna 2011).
Vuonna 2014 Irakin Kurdistan päätti irrottaa kuvernementin itäosasta Halabjan kuvernementin. Tähän siirtyi neljä piirikuntaa (*) Sulaimaniyyan kuvernementista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta As-Sulaimaniyya (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Sulaymaniyah Governorate Profile (Updated Dec. 2015), pdf (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ncciraq.org)
Irakin maakunnat
Anbar
Babil
Bagdad
Basra
Dahuk
Dhi Qar
Diyala
Erbil
Halabja
Karbala
Kirkuk
Maysan
Muthanna
Najaf
Ninawa
Qadisiyya
Salah al-Din
Sulaimaniyya
Wasit
Gardenia-Helsinki

Gardenia-Helsingin kasvihuone.
Sisäänkäyntirakennus.
Gardenia-Helsinki oli vuonna 2001 avattu ja vuoden 2015 lopussa suljettu puutarhanähtävyys Helsingin Viikissä. Gardenialla oli sekä sisä- että ulkopuutarha, joista ulkopuutarha oli yleisölle avoin ja sisäpuutarha maksullinen. Trooppinen sisäpuutarha oli keskittynyt Kaakkois-Aasian hyötykasveihin, ja kokoelma sisälsi runsaasti muun muassa hedelmä- ja maustekasveja. Ulkoalueella oli japanilainen kivipuutarha, johon sisältyi japanilaisen puutarha-asiantuntijan suomalaisesta kivestä suunnittelema vesiaihe. Lisäksi ulkopuutarhaan oli istutettu runsaasti ruusuja, pioneja ja perennoja.
Puutarhojen lisäksi Gardeniassa oli myös muuta toimintaa. Gardeniasta vuokrattiin kokoustilaa ja juhlatilaa pieniin ja suuriin tilaisuuksiin, ja Gardenian tiloissa toimi helsinkiläisiä koululuokkia luontoon tutustuttava luontokoulu Töyhtöhyyppä. Aulassa toimi lounasravintola/kahvila ja infopisteestä saattoi ostaa pieniä matkamuistoja ja jonkin verran viherkasveja.
Gardeniassa työskenteli yhdeksän vakituista työntekijää. Toimitusjohtajana toimi Sari Oikarinen. Helsingin kaupunki omisti Gardeniasta 91 prosenttia ja Helsingin yliopisto loput.
Helsingin kaupunginhallitus päätti kesäkuussa 2015 lopettaa Gardenian toiminnan, jota ei ollut saatu taloudellisesti kannattavaksi. Puutarha oli viimeisen kerran avoinna maanantaina 30. marraskuuta 2015. Rakennus oli sen jälkeen tyhjillään, kunnes elokuussa 2020 sen kerrottiin siirtyvän olutpanimo CoolHead Brew’n käyttöön vuonna 2021.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Hannu Tikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gardenia-Helsinki Wikimedia Commonsissa
Georges Dubois (telinevoimistelija)

Georges Dubois oli ranskalainen telinevoimistelija. Dubois osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 moniotteluun, jossa hän sijoittui 70:nneksi.
Garden Theatre

| Garden Theatre |
| --- | --- |
Sijainti:  Manhattan, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°44′35″N 73°59′10″W﻿ / ﻿40.743°N 73.986°W﻿ / 40.743; -73.986
Rakennustyyppi:  Teatterirakennus ja entinen rakennus tai rakennelma (d)
Suunnittelija:  McKim, Mead & White (en)
Valmistumisvuosi:  27. syyskuuta 1890
 fiGarden Theatre 
  
Garden Theatre oli Broadway-teatteri New Yorkin Madison Avenuen ja 27th Streetin varrella. Teatteri avattiin 27. syyskuuta vuonna 1890. Teatterin paikalla oli sijainnut ennen kaksi rakennusta. Konserttihalli Gilmore’s Garden rakennettiin vuonna 1870 ja purettiin vuonna 1880. Heti Gilmore’s Gardenin jälkeen rakennettiin Madison Square Garden, joka purettiin vuonna 1890. Garden Theatren rakennuttajana toimi McKim, Mead & White -firma. Teatterissa oli 1 200 istuma- ja yli 400 seisomapaikkaa, ja sen huippuvuodet olivat vuodesta 1890 vuoteen 1910 asti.
Vuodesta 1910 teatteri oli käytössä lähinnä vain saksan- ja jiddiškieliselle teatterille, elokuvanäytöksille, luennoille ja kokouksille. Teatteri suljettiin vuonna 1925. Samana vuonna rakennus myös purettiin.
Aiheesta muualla

Garden Theatre Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Automaattipiano

STECK Pianola Piano
Automaattipiano eli pianola on piano, joka soittaa mekaniikan avulla musiikkia automaattisesti tarkoitukseen valmistetuilta reikänauhoilta, joihin on tallennettu pianon soittoa. Automaattipianot kehittyivät 1800-luvun lopulla ja olivat suosittuja 1900-luvun alussa ennen äänilevyjen yleistymistä.
Ragtime oli yleinen musiikkityyli automaattipianon kultakaudella. Myös muun muassa Claude Debussyn soittoa on tallennettu automaattipianon reikänauhalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Encyclopædia Britannica: Player Piano – (www.britannica.com) (englanniksi)
Stanford's new player piano collection brings sounds of history to life (englanniksi)
Mekaanisen musiikin museo, Varkaus
Gaspard Augé

| Gaspard Augé |
| --- | --- |
 Gaspard Augé toukokuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1979 (ikä 45) Besançon, Doubs, Ranska
Muusikko
Taiteilijanimi:  Gaspirator ja Microloisir 
Aktiivisena:  2003–
Tyylilajit:  elektroninen musiikki, electro house, synthpop, elektroninen rock
Yhtyeet:  Justice
Levy-yhtiöt:  Ed Banger
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gaspard Augé (s. 21. toukokuuta 1979 Besançon, Doubs, Ranska) on ranskalainen elektronisen musiikin artisti, joka tunnetaan muun muassa Justicen toisena jäsenenä.
Diskografia > Justice > Studioalbumit

† (2007, 2x12″ ja CD)
Audio, Video, Disco (2011)
Woman (2016)
Diskografia > Justice > Livealbumit

A Cross the Universe (2008, CD + DVD)
Access All Arenas (2013)
Diskografia > Justice > Remix-albumit

Woman Worldwide (2018)
Diskografia > Justice > EP:t ja singlet

Never Be Alone (2003, 12″)
Waters of Nazareth (2005, 12″ ja CD)
We Are Your Friends (2006, 12″ ja CD)
Phantom (2006, promo)
D.A.N.C.E (2007, 12″ ja CD)
D.A.N.C.E Remixes (2007, 12″)
D.A.N.C.E Extended & Remixes (2007, digi)
Phantom Pt. II (2007, 12″)
DVNO (2008, 12″)
Civilization (2011, digi)
Safe and Sound (2016, digi)
Randy (2016)
Alakazam ! (2016)
Argonfluorihydridi

| Argonfluorihydridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  163731-16-6
PubChem CID:  154735196
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HArF
Moolimassa:  59,954 g/mol
Argonfluorihydridi (HArF) on ensimmäinen pysyvä argonia sisältävä kemiallinen yhdiste, joka on pystytty valmistamaan. Yhdisteen syntetisoi Helsingin yliopistolta Markku Räsäsen johtama suomalainen tutkijaryhmä.
Argonfluorihydridin moolimassa on 59,954 g/mol ja CAS-numero 163731-16-6. Se on pysyvää vain alle −256 °C:n lämpötilassa. Korkeammassa lämpötilassa se hajoaa argoniksi ja vetyfluoridiksi.
Gaëtan Bucki

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bucki vuonna 2014  |  Bucki vuonna 2014  |  Bucki vuonna 2014  |  |
Maa:  Ranska
Miesten kuulantyöntö
| Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  |  |
|  Hopeaa | Nizza 2013 | 19,33 m |  |
Gaëtan Bucki (s. 9. toukokuuta 1980 Béthune) on ranskalainen kuulantyöntäjä. 194 senttimetriä pitkä ja 117 kilogrammaa painava Bucki edustaa Artois Athletisme -seuraa ja hänen valmentajanaan toimii Éric Lepeuple.
Bucki ei ole osallistunut urallaan yksiinkään kesäolympialaisiin tai MM-kilpailuihin. EM-kilpailuihin hän on osallistunut kahdesti, parhaana sijoituksenaan finaalin 11:s sija vuodelta 2014. Vuoden 2013 Frankofonisista kisoista Nizzasta Bucki saavutti hopeaa tuloksella 19,33.
Bucki on seitsenkertainen ulkoratojen Ranskan mestari ja kaksinkertainen sisäratojen Ranskan mestari.
Ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuulantyöntö | 20,21 m | Zürich | 12. elokuuta 2014 |
Ennätykset > Sisäradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuulantyöntö | 20,39 m | Pariisi | 4. maaliskuuta 2011 |
Argon lastu

| Argon lastu> Argóarflísin |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Sjón
Kieli:  islanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Bjartur
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  144
Suomennos
Suomentaja:  Tuomas Kauko
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  142
ISBN:  978-952-471-967-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Argon lastu (Argóarflísin) on Sjónin vuonna 2005 ilmestynyt romaani. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 2008 Liken kustantamana Tuomas Kaukon suomennoksena.
Aiheesta muualla

Anni Viitasaari: Metamorfooseja merimatkalla. Kiiltomato.net 16.06.2008.
Olli Mäkinen: Saagoja ja myyttejä Islannista. Pohjalainen 29.6.2008.
Hannu Waarala: Argon lastu[vanhentunut linkki]. Keskisuomalainen 30.7.2008.
Hannu Mutanen: Argon lastu[vanhentunut linkki]. Karjalainen 2.10.2008.
Silja Ylitalo: Tarinoiden merestä[vanhentunut linkki]. Turun ylioppilaslehti 3.10.2008.
Erkki Kanerva: Eikä vain historiasta[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 27.5.2008.
Tuomo Karhu: Sjón vei miehet myyttien merelle. Turun sanomat 4.10.2008.
Asculum

Asculum (lat.; m.kreik. Ἄσκλον, Asklon, Ἄσκουλον, Askūlon tai Askoulon) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Asculum eli Asculum Picenum, kaupunki Picenumissa Italiassa, nykyinen Ascoli Piceno
Ausculum eli Asculum, kaupunki Apuliassa Italiassa, nykyinen Ascoli Satriano
Arkikielen filosofia

Arkikielen filosofia (joskus tavallisen kielen filosofia, luonnollisen kielen filosofia tai lingvistinen filosofia; engl. ordinary language philosophy) lähestyy perinteisiä filosofisia ongelmia väärinkäsityksinä, jotka johtuvat kielen sanojen todellisen merkityksen unohtamisesta. Arkikielen filosofiassa vältetään rakentamasta filosofisia ”teorioita” ja niiden asemasta huomio kiinnitetään ”arkisen”, jokapäiväisen kielen yksityiskohtiin.
Arkikielen filosofia liitetään usein Ludwig Wittgensteinin myöhäisfilosofiaan sekä Gilbert Rylen, J. L. Austinin, Peter Strawsonin ja Norman Malcolmin ajatteluun. Se vallitsi filosofiaa 1930–1970-luvulla, ja se on nykyajan filosofiassa edelleen merkittävä taustatekijä. Nimitys ”arkikielen filosofia” juontuu vastakkainasettelusta aiempien analyyttista filosofiaa hallinneiden lähestymistapojen kanssa, joita kutsutaan nykyään joskus ”ideaalikielen filosofiaksi”.
Historia

Varhainen analyyttinen filosofia ei suhtautunut arkikieleen yhtä myönteisesti. Bertrand Russell sivuutti kielen filosofisesti vähämerkityksisenä ja arkikielen liian epämääräisenä, jotta siitä olisi apua ontologisten ja tietoteoreettisten ongelmien ratkaisemisessa. Gottlob Frege ja Wienin piiri (erityisesti Rudolf Carnap), nuori Wittgenstein ja W. V. O. Quine pyrkivät kehittämään sen tilalle nykyaikaista logiikkaa tieteen esitysmuodoksi. Wittgensteinin Tractatuksessa esittämä näkemys vastasi Russellin näkemyksiä sikäli, että kieli tulisi muotoilla uudelleen, jotta se ei olisi enää epämääräistä vaan kuvaisi todellisuutta täsmällisesti ja ihmiset voisivat paremmin käsitellä filosofisia ongelmia.
Wittgensteinin julkaisemattomissa teoksissa 1930-luvulla tapahtunut muodonmuutos keskittyi pitkälti kahden ajatuksen ympärille: että arkikielessä ei ollut mitään vikaa sinänsä ja että monet perinteiset filosofiset ongelmat olivat vain harhoja, jotka seurasivat kielen ja sen kuvaamien asioiden välisen suhteen väärinymmärtämisestä. Ensin mainittu ajatus johti aiemman analyyttisen filosofian – ja todennäköisesti koko aiemman filosofian – lähestymistapojen hylkäämiseen, ja viimeksi mainittu johti siihen, että filosofinen tutkimus korvattiin arkikielen tutkimisella. Tavoitteena oli filosofisilta ongelmilta vaikuttavien kysymysten ”purkaminen” sen sijaan että niitä yritettäisiin ratkaista.
Aluksi arkikielen filosofiaa pidettiin analyyttisen filosofian laajennuksena tai vaihtoehtona. Kun käsitteen ”analyyttinen filosofia” merkitys on sittemmin vakiintunut ja selvennyt, on arkikielen filosofia nähty analyyttisen filosofian vaiheeksi, joka seurasi loogista empirismiä ja edelsi vielä nimeämätöntä vaihetta, jossa analyyttinen filosofia on ilmennyt muun muassa Richard Rortyn uuspragmatismina ja Saul Kripkelle ominaisena ajatteluna.
Vaikka arkikielen filosofia on saanut paljon vaikutteita Wittgensteinin ja hänen oppilaidensa tutkimuksista Cambridgen yliopistossa, 1940-luvulla se kehittyi suurelta osin Oxfordin yliopistossa Austinin ja Rylen johdolla ja levisi laajalle, ennen kuin sen suosio laski nopeasti 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alkupuolella. Nykyään ei ole harvinaista kuulla väitettävän, että arkikielen filosofia on kuollut. Wittgenstein on harvoja, joka on säilyttänyt tuonaikaisen maineensa. Joka tapauksessa filosofian kielellinen käänne on nykyaikaisen ajattelun käännekohta, ja monet eri aloilla vaikuttavat seuraukset voidaan johtaa arkikielen filosofiasta.
Keskeisiä ajatuksia

Wittgensteinin mukaan sanojen merkitys on niiden käytössä ja filosofit kompastuvat usein abstrakteihin sanoihin. Ajatusta, jonka mukaan sanoja ei pidä yrittää ymmärtää irrallaan niiden käytöstä arkikielessä, kutsutaan myös kontekstualismiksi.
Esimerkki: Mitä on todellisuus? — Filosofit ovat kohdelleet ”todellisuutta” substantiivina: se kuvaa jotakin, millä on tietyt ominaisuudet. Näistä ominaisuuksista on väitelty tuhansia vuosia.
Arkikielen filosofia sen sijaan kysyisi, kuinka käytämme sanaa ”todellisuus”. Ihmiset voivat sanoa: ”Näyttää siltä että X; mutta todellisuudessa asia on Y.” Tällä ilmauksella ei kuitenkaan tarkoiteta, että Y:llä olisi jonkinlainen erityinen olemassaolo, jota X:llä ei ole. Oikea tulkinta kuuluu: ”X vain kuulosti oikealta, mutta se oli jollain tavalla harhaanjohtavaa. Nyt kerron totuuden: Y.”
Näin ”todellisuudessa” käyttäytyy ikään kuin sana ”kuitenkin”. Näin lausuma ”Todellisuudessa asia on – –” palvelee samanlaista tarkoitusta – sen tehtävänä on muokata kuulijan odotuksia. Kun taas puhumme esimerkiksi ”todellisesta aseesta”, emme esitä ontologista väitettä todellisuuden luonteesta vaan ainoastaan erotamme tämän aseen tehottomasta aseesta, kuvitteellisesta aseesta ja niin edelleen.
Kiistat syntyvät, kun arkikielen filosofit soveltavat samaa lähestymistapaa sellaisiin kysymyksiin kuin ”Mitä on totuus?” tai ”Mitä on tietoisuus?” Tuon koulukunnan mukaan emme voi olettaa, että (esimerkiksi) totuus olisi ”olio” tai ”esine” (samassa merkityksessä kuin esimerkiksi pöydät ja tuolit ovat ”esineitä”), jota sana ”totuus” edustaa. Sen sijaan meidän tulee katsoa, millä tavalla sanat ”totuus” ja ”tietoisuus” todella toimivat arkikielessä. Asiaa tutkittuamme saatamme huomata, ettei ole olemassa yhtä yksityistä asiaa, jota sana ”totuus” vastaisi. Wittgenstein pyrki kuvaamaan tätä perheyhtäläisyyden käsitteellään. Niinpä arkikielen filosofit ovat taipuvaisia antiessentialismiin, vaikka se on sangen kiistanalainen kanta. Antiessentialismi ja siihen liittyvä kielifilosofia liittyvät usein oleellisesti feministiseen, marxilaiseen ja muihin yhteiskunnallisiin filosofioihin, jotka arvostelevat vallitsevan tilanteen epäoikeudenmukaisuuksia. Essentialistinen ”totuus” jonakin ”esineellisenä” liitetään niissä usein hallinnon ylläpitämään sortoon ja vaihtoehtoisten totuuksien kielto vaihtoehtoisten elämänmuotojen kieltoon.
Arkikielen filosofian merkkiteoksia

J. L. Austin: Sense and Sensibilia
Stanley Cavell: The Claim of Reason
Oswald Hanfling: Philosophy and Ordinary Language
Gilbert Ryle: The Concept of Mind
Gilbert Ryle: Dilemmas
P. F. Strawson: Individuals
Ludwig Wittgenstein: Sininen ja ruskea kirja
Ludwig Wittgenstein: Filosofisia tutkimuksia
Ludwig Wittgenstein: Tractatus Logico-Philosophicus
Kirjallisuutta

Järvenkylä, Joose & Kortelainen, Ilmari (toim.): Tavallisen kielen filosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2013.  ISBN 978-952-495-250-7.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ordinary language philosophy
Käännös suomeksi
Georg Londén

Georg Londén (26. elokuuta 1874 Vilna – 1. joulukuuta 1950 Helsinki) oli tsaarin Venäjän sekä Suomen armeijoissa palvellut ratsuväen upseeri.
Georg Londénin isä oli kenraalimajuri Ludvig Londén. Georg Londén tuli upseeriksi Suomen kadettikoulusta 1898 ja kävi venäläisen Pietarin ratsuväenupseerikoulun 1905-1907. Hän toimi upseerina ja ratsastuksen opettajana eri rykmenteissä sekä osastopäällikkönä Toverin ratsuväkiopiston junkkariosastolla. Hän eteni Venäjän keisarillisen armeijan ratsuväessä kaartineverstin arvoon saakka vuonna 1917 ensimmäisen maailmansodan aikana. Suomen sisällissodassa Londén toimi valkoisten puolella Savon rintaman Etelä-Savon rykmentin komentajana. Rauhan aikana hän komensi Suomen rakuunarykmenttiä sekä myöhemmin Karjalan ratsujääkärirykmenttiä vuoteen 1920 asti. Vuosina 1920-1927 hän toimi Ratsuväkiprikaatin komentajana. Kenraalimajuriksi Londén ylennettiin 1923. Londén julkaisi 1921 ruotsinkielisen ratsastusteorian oppikirjan. Hän otti osaa ratsastuskilpailuihin ja saavutti niissä useita palkintoja.
Julkaisuja

Handbok i rittens teori. Schildt, Helsingfors 1921