stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Danilo Pereira
Ura > Maajoukkueura

Pereira olisi voinut edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Portugalin sijaan myös synnyinmaataan Guinea-Bissauta. Hän pelasi useissa Portugalin nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Pereira pelasi kaikissa Portugalin seitsemässä ottelussa viimeistellen yhden maalin, kun Portugali saavutti hopeaa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Kap Verdeä vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan syyskuussa 2015. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Viroa vastaan kesäkuussa 2016.
Pereira kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi kokonaisuudessaan avausottelun Islantia ja välieräottelun Walesia vastaan. Kolmessa muussa ottelussa hän tuli vaihdosta kentälle. Loppuottelussa Ranskaa vastaan hän ei pelannut.
Pereira pelasi kolmessa ottelussa Portugalin sijoittuessa kolmanneksi Maanosaliittojen cupissa 2017. Hän kärsi akillesjännevammasta MM-kilpailujen 2018 aikaan eikä kuulunut Portugalin joukkueeseen. Hän oli avauskokoonpanossa Portugalin voittaessa Kansojen liigan 2019 loppuottelussa Alankomaat 1–0.
Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa Pereira oli avauskokoonpanossa kolmessa alkulohko-ottelussa mutta loukkantui niistä viimeisessä. Tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Belgiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle runsaaksi kymmeneksi minuutiksi. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi ensimmäisen ottelun Ghanaa vastaan kokonaan mutta oli muista peleistä poissa kylkiluun murtuman vuoksi. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit viimeisessä alkulohko-ottelussa Georgiaa vastaan mutta ei lainkaan muissa otteluissa.
Pereira on pelannut EM-kilpailujen 2024 loppuun mennessä 74 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, Viroa vastaan vuonna 2016 ja EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan maaliskuussa 2019.
Saavutukset

Maajoukkuetasolla
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut: hopeaa (2011)
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut: kultaa 2016
Kansojen liiga: voitto 2019
Seurajoukkuetasolla
Kapusiiniapinat

| Kapusiiniapinat |
| --- | --- |
 Kapusiiniapina (Cebus capucinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Kierteishäntäapinat Cebidae
Alaheimo::  Cebinae
Suku::  Kapusiiniapinat Cebus  Erxleben, 1777
Lajit
 Cebus albifrons  (valko-otsakapusiiniapina)  Cebus apella  (töyhtökapusiiniapina)  Cebus capucinus  (kapusiiniapina)  Cebus kaapori   Cebus libidinosus   Cebus nigritus   Cebus olivaceus  (itkijäkapusiiniapina)  Cebus xanthosternos    
Katso myös
   Kapusiiniapinat Wikispeciesissä   Kapusiiniapinat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kapusiiniapinat (Cebus) ovat kierteishäntäapinoiden heimoon kuuluva suku Keski- ja Etelä-Amerikassa eläviä uuden maailman apinoita. Kapusiiniapinat ovat alaheimonsa (Cebinae) ainoa suku. Ne ovat saaneet nimensä kapusiini-munkkiveljeskunnan mukaan.
Koko ja ulkonäkö

Kapusiiniapinat ovat keskikokoisia, lyhytkarvaisia, pituudeltaan 30–56 cm, ja niiden häntä on suurin piirtein yhtä pitkä kuin muu ruumis. Kapusiiniapinat painavat noin 2,5–5 kg. Niiden häntä on kokonaan karvainen, mutta silti kätevä apuväline. Väritykseltään kapusiiniapinoiden ruumis, kädet, jalat ja häntä ovat tummia (ruskeita tai mustia), kun taas naama, kurkku ja rintakehä ovat vaaleita. Päälaella niillä on musta ”myssy”. Väritys vaihtelee lajeittain ja yksilöittäin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kapusiiniapinoita esiintyy Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Kapusiiniapinat viettävät suurimman osan ajastaan puissa, mutta ne käyvät myös maassa. Ne etsivät aktiivisesti ravintoa päivisin, lukuun ottamatta pientä torkkuhetkeä keskipäivällä, ja nukkuvat öisin puussa.
Kapusiiniapinoiden luontaisia vihollisia ovat esimerkiksi suuret haukat, kissaeläimet ja käärmeet.
Ravinto

Kapusiiniapinoiden ruokavalio on vaihtelevampi kuin muilla kierteishäntäapinoilla. Ne ovat kaikkiruokaisia ja syövät kasviksia, hedelmiä, pähkinöitä, versoja, hyönteisiä, hämähäkkejä, linnunmunia ja pieniä selkärankaisia. Vesistöjen lähistöllä elävät kapusiiniapinat käyttävät ravintonaan myös rapuja ja simpukoita, joita ne avaavat työkaluina käyttämiensä esineiden avulla.
Lisääntyminen ja käyttäytyminen

Kapusiiniapinat elävät 6–40 jäsenen ryhmissä. Naaraat saavat jälkeläisen joka toinen vuosi 160–180 päivän kantoajan jälkeen. Vankeudessa kapusiiniapinat ovat eläneet jopa 45-vuotiaiksi, mutta luonnossa ne elävät noin 15–25-vuotiaiksi.
Kapusiiniapinat tunnetaan älykkyydestään ja niitä pidetään uuden maailman apinoista älykkäimpinä. Ne osaavat suunnitella tulevaisuutta, ovat jokseenkin tietoisia itsestään ja osaavat muun muassa avata luonnossa simpukoita, kovakuorisia hedelmiä ja vastaavia työkaluja apunaan käyttäen. Nuoret kapusiiniapinat oppivat vanhemmilta työkalujen käytön. Vankeudessa kapusiiniapinoiden on havaittu olevan erittäin oppivaisia, ja niitä on menestyksekkäästi opetettu käyttämään monenlaisia työkaluja ja ratkaisemaan ongelmia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kapusiinit (kapusiiniapinat) (Cebus)
iNaturalist: Kapusiinit Suku Cebus
ITIS: Cebus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cebus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Cebus, capuchin monkeys (englanniksi)
Primate Factsheets: Cebus sp. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q8447051  Wikispecies: Cebus  ADW: Cebus  BOLD: 6879  CoL: 62K6B  EoL: 41558  EPPO: 1CEBUG  GBIF: 2436635  iNaturalist: 43429  ITIS: 572816  MSW: 12100255  NCBI: 9513  Open Tree of Life: 217260  Paleobiology Database: 92615  Paleobiology Database: 92615  Plazi: FFCB547E-95D9-94FD-C8B7-D0643217EF50  ZooBank: 3C5E93FB-58C6-4977-A451-F60131C2DD68 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Capuchin monkey
Käännös suomeksi
Aurinko (albumi)

| Aurinko CMX |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesäkuu–elokuu 1992
 Julkaistu: lokakuu 1992
 Tuottaja(t): Gabi Hakanen ja A. W. Yrjänä
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 44.10
 Levy-yhtiö: Herodes/EMI
Listasijoitukset
  Fyysinen albumilista: 4.
CMX:n muut julkaisut
| Veljeskunta 1991 | Aurinko 1992 | Aura  1994 |
Aurinko on suomalaisen rock-yhtye CMX:n kolmas albumi, joka julkaistiin syksyllä 1992.
Aurinko oli CMX:n ensimmäinen EMI-yhtiön alamerkille Herodekselle tekemä albumi ja sen tuotti Gabi Hakanen. Yhtye äänitti albumin kesällä 1992 Herodes-studiossa Helsingissä. Koskettimia levyllä soitti Gabi Hakasen vanha soittokumppani Martti Salminen. Albumi sai musiikkilehdistössä hyvät arvostelut ja yhtye voitti ensi kertaa Rumban lukijaäänestyksen vuoden parhaasta yhtyeestä.
Levyn kansikuvassa on ananaksen poikkileikkaus.
Kappaleet

Sävellykset: Janne Halmkrona ja A. W. Yrjänä
Sanoitukset: A. W. Yrjänä
Sovitukset CMX
Pyhiinvaeltaja – 3.12
Härjät – 3.45
Aivosähköä – 3.29
Katariinanpyörä – 2.30
Todellisuuksien yleiset luokat I–IV – 3.19
Tähteinvälinen – 5.10
Manalainen – 3.21
Ainomieli – 3.28
Kaksi jokea – 3.49
Timanttirumpu – 3.13
Marian ilmestys – 5.53
Yö ei ole pimeä päivä – 3.01
Vuoden 2012 uudeelleenjulkaisulla on ensimmäisellä CD-levyllä uusi miksaus albumista ja toisella levyllä alkuperäinen albumi uudelleen masteroituna.
Kokoonpano > CMX

A. W. Yrjänä – basso, laulu ja tuotanto
Janne Halmkrona – kitarat
Timo Rasio – kitarat
Pekka Kanniainen – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Gabi Hakanen – tuottaja, miksaus
Kain Ärjyvä (= A. W. Yrjänä) – kansisuunnittelu, valokuvaus
Jolle Penttilä – valokuvaus
Kokoonpano > Vierailijat

Anna Kuoppamäki
Costi Suhonen
Kikke Heikkinen
Wagner Keppi
Mika Paloniemi
Tapani Rinne
Kosonen
Njuga Mol’ubata
Martti Salminen
Arvostelut

Rockmusica.net:
Aiheesta muualla

CMX:n Aurinko tarjoaa faneille arvoisensa uusintaversion. Rytmi.com 18.10.2012.
Aurinko (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
| n k CMX |
| --- | --- |
 A. W. Yrjänä  Janne Halmkrona  Timo Rasio  Olli-Matti Wahlström   Tuomas Peippo 
Studioalbumit:  Veljeskunta  Aurinko  Aura  Rautakantele  Discopolis  Vainajala  Dinosaurus Stereophonicus  Isohaara  Aion  Pedot  Talvikuningas  Iäti  Seitsentahokas  Mesmeria  Alkuteos 
Kokoelmat:  Cloaca Maxima II  Kaikki hedelmät  Kolmikärjen Veljeskunta  Cloaca Maxima III 
EP:t:  Raivo  Tanssitauti  Musiikin ystävälliset kasvot  Musiikin ystävälliset kasvot +5  HC-EP  Auringon kultainen kaupunki 
Muuta:  Tuuliajolla-kiertue  Vapaus johtaa kansaa
Pekka Kontio

Pekka Kontio (21. elokuuta 1933 Sortavala – 13. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, Suomen Taideakatemian koulun opettaja 1968–1970 ja Teknillisen korkeakoulun yliopettaja 1974–1976. Itse hän oli käynyt Suomen Taideakatemian koulun 1953–1956.
Tuotanto

Pekka Kontio teki useita ekspressiivisiä veistoksia, joita on eri puolilla Suomea, muun muassa Istuva nainen (1957, Mustialan maaviljelysopisto), Ihminen ja tekniikka (1966, Riihimäen teknillinen oppilaitos), Painottomuus (1966, Auroran sairaalan piha, Helsinki), tiilireliefi Tyhjä hauta (1969, Hakavuoren kirkko, Helsinki) ja Aallottaret (1973, Kemijärven virastotalo). Hänen tuotantonsa kuvataiteen saralla käsitti myös muotokuva-, mitali- ja maalaustaiteen, mutta hänet tunnetaan varsinkin etevänä reliefien tekijänä.
Kontio ikuisti myös useita suomalaisia merkkihenkilöitä veistoksina ja maalauksina, joukossa muun muassa kirjailija Veikko Huovinen (1927–2009), runoilija Arvo Turtiainen (1904–1980), runoilija-novellisti Oiva Paloheimo (1910–1973), Kuopion hiippakunnan piispa Olavi Kares (1903–1988) ja ministeri Ahti Karjalainen (1923–1990). Tyypillistä Pekka Kontion pronssisille veistoksille on rosoisuus, jota korostavat veistoksiin tarkoituksella jätetyt kipsimuotin kipsijäämät. Hän oli myös pitkäaikainen asukas vanhassa taiteilijatalossa, jonka Suomen Taiteilijaseura omisti Oulunkylän Mikkolantiellä, ja joka purettiin vuonna 1976.
Painottomuus, 1966, Helsinki.
Aukusti Oravala -reliefi, 1966, Nurmes.
Aallottaret, 1973, Kemijärvi.
Näyttelyt

Paitsi kotimaassa Kontio oli mukana myös laajasti kansainvälisissä yhteisnäyttelyissä ja esityksissä muun muassa Islannissa, Kreikassa, Puolassa, Ruotsissa, Länsi-Saksassa, DDR:ssä, Monacossa, Tšekkoslovakiassa ja Unkarissa. Vuonna 1979 järjestettiin Amos Andersonin taidemuseossa edesmenneiden ystävysten Pekka Kontion ja Åke Mattaksen (1920–1962) postuumi yhteisnäyttely.
Palkinnot

Kontio menestyi julkisissa kilpailuissa voittaen 1. sijan Kotkan säästöpankin suihkukaivokilpailussa 1961, Varkauden muistomerkkikilpailussa 1962, Alkon kutsukilpailussa 1964 ja Suomen Numismaattisen Yhdistyksen mitalikilpailussa 1964 ja Valtion taidekilpailussa 1965. Lisäksi hänen kilpailuteoksensa lunastettiin Suomen Kulttuurirahaston Lönnrot–Snellman-kilpailussa 1963.
Aiheesta muualla

Valtion taidemuseon sivuille[vanhentunut linkki]
Helsingin kaupungin taidemuseon sivuille (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Sivilisaatioprosessi

Sivilisaatioprosessi tarkoittaa Euroopassa 1400–1700-luvulla renessanssin ja valistuksen aikana vallinnutta prosessia, jonka seurauksena sosiaaliset normit ja käytöstavat tiukkenivat ja sopivan käytöksen katsottiin yhä enemmän toteutuvan itsesäätelyn ja häveliäisyyden kautta. Käytöstapojen muodollistumiseen johti etenkin työnjaon eriytyminen, joka lisäsi erilaisten ihmisten ja ryhmien välistä kanssakäymistä ja synnytti uusia verkostoja. Renessanssin aikana hoveissa aristokratia alkoi erotella ja arvostella ihmisiä sen mukaan, osasivatko he käyttäytyä ja olla olemukseltaan hovin etiketin mukaisia.
Erasmus Rotterdamilaisen teoksen perusajatuksena on, että sopiva käytös toteutuu itsesäätelyn ja -hillinnän kautta. Sivilisaatioprosessin myötä ihmisten ruumiillinen kosketus toisiinsa muuttui tiukasti säädellyksi. Sen seurauksena alettiin säädellä monia toimintoja, joita vielä 1500-luvulla saatettiin pitää luonnollisina. Erityisesti eläimellisyyteen viittaavien toimintojen, eleiden ja äänien esittämisestä toisten nähden pyrittiin eroon. Ulkonäköön ja puhtauteen alettiin kiinnittää huomiota, esimerkiksi likaiset vaatteet sekä nenän kaivaminen, röyhtäily ja piereminen muiden läsnäollessa tulivat sopimattomiksi. Vielä 1400- ja 1500-luvulla oli esimerkiksi tavallista törmätä julkisella paikalla virtsaavaan tai ulostavaan henkilöön, ja tällaisessa kohtaamistilanteessa oli sopivaa jättää tervehtimättä. Vähitellen nämä ruumiintoiminnot alettiin suorittaa suljetuissa käymälöissä suojassa muiden katseilta. Myös ruokailutavat muuttuivat sivistyneemmiksi, esimerkiksi yhteiset astiat, hotkiminen, suu auki syöminen ja ruoka suussa puhuminen tulivat sopimattomiksi. Myös voimakkaassa humalassa olemiseen alettiin suhtautua kriittisemmin kuin keskiajalla.
Sivilisaatioprosessi toi mukanaan lukuisia uusia käytäntöjä yksityisyyteen liittyen, ja länsimainen ihminen tuli aiempaa tietoisemmaksi siitä, miten esittää itsensä muille. Yksilön katsottiin olevan aiempaa enemmän vastuussa omasta käyttäytymisestään. Ihmiset alkoivat entistä enemmän muokata eleitään ja olemustaan kulloiseenkin tilanteeseen sopivaksi, ja epäonnistumista itsensä esittämisessä alettiin pitää entistä häpeällisempänä. Julkisen käytöksen sopivaisuus siirsi voimakkaiden tunteiden näyttämisen yksityisyyden piiriin. Normeista tuli luonnollisia ja itsestäänselviä, ja niitä saatettiin noudattaa jopa yksin ollessa, kun yksilö oli sisäistänyt vaatimukset niin hyvin, että alkoi kontrolloida käytöstään ja olemustaan itsekin. Normien noudattaminen oli merkki sivistyneestä, kokonaisesta yksilöstä, kun taas normien rikkominen saattoi johtaa leimautumiseen "typeräksi", "idiootiksi", tai "sivistymättömäksi barbaariksi".
Hornborg

Hornborg on suomalainen sivistys- ja pappissuku, jonka jäsenet ovat olleet merkittävissä asemissa muun muassa Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivillä, sen porvaris- ja pappissäädyn edustajina. Suomalaisen sukuhaaran kantaisä Bogislaus Hornborg muutti Turkuun Pommerista 1600-luvun lopulla. Sukunimi viittaa ala-saksilaiseen Horneburgin kaupungin alasaksin kieliseen nimeen. Jotkut suvun jäsenet ovat suomentaneet nimensä muotoon Sarvilinna.
Suvun jäsenet ovat erityisesti vaikuttaveet Itä-Suomessa, Viipurissa, muualla Vanhassa Suomessa ja Inkerinmaalla. Useimmista Suomen ja jopa Viipurin ylioppilaista poiketen viipurilaisen sukuhaaran useat jäsenet ovat opiskelleet Tarton yliopistossa.
Suvun jäseniä

Alarik Hornborg (k. 1936), Porin kaupunginlääkäri, rakennutti Huvila Sarvilinnan Kustavin Lypyrtiin
Anders Johan Hornborg (1821–1883), Porvoon piispa, pappissäädyn puhemies vuoden 1882 valtiopäivillä
Anders Mauritz Hornborg (1851–1933), senaattori ja valtioneuvos, Moritz Hornborgin poika
Eirik Hornborg (1879–1965), kansanedustaja, toimittaja, yksi Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista
Harald Hornborg (1890–1976), Pfadfinder-jääkärikapteni ja kirjailija, (Eirikin veli)
Herman Emanuel Hornborg (1774–1843), suomalainen runoilija
Ingjald Hornborg (1904–1981), vuorineuvos, Sinebrychoffin toimitusjohtaja
Johan Kristian Hornborg (1812–1877), juristi, Haminan pormestari ja Tammikuun valiokunnan jäsen
Karl Henrik Hornborg (1853–1921), lyseon lehtori, valtiopäivämies ja kirjailija
Lars Hornborg (1890–1961), asianajaja, urheilujohtaja
Michael Hornborg (s. 1966), MTK:n puheenjohtaja vuosina 2006–2009
Moritz Hornborg (1813–1865), opettaja, runoilija ja sanomalehtimies
Nikolai Konstantin Hornborg (1825–1902), senaattori ja hovioikeudenneuvos
Nuutti Vuoritsalo (alkujaan Hornborg, 1872–1913), opettaja ja kirjailija
Signe Hornborg (1862–1916), Suomen ensimmäinen naispuolinen arkkitehti, Anders Johanin tytär?
Torsten Hornborg (1883–1957), kirjailija
Ulla Hornborg (1910–2000), nuortenkirjailija ja kääntäjä, Torsten Hornborgin tytär
Valma Kivitie

| Valma Kivitie |
| --- | --- |
 Valma Kivitie
Henkilötiedot
Muut nimet:  Valma Maria Turtianen
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1967
Kuollut: 22. toukokuuta 1967 (73 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, radioselostaja, elokuvakriitikko ja kirjailija
Valma Maria Kivitie, o.s. Turtianen (29. huhtikuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1967) oli suomalainen toimittaja, radioselostaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hän toimi myös sanoittajana käyttäen salanimiä Eemeli ja Valki.
Kivitien vanhemmat olivat värjärimestari Karl Wilhelm Turtiainen ja Maria Wilhelmiina Engström. Hän pääsi ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1915.
Kivitie oli Loviisan Sanomain aputoimittajana 1917–1923, Savonmaa-lehdessä 2. toimittajana 1923–1926 ja päätoimittajana 1926–1932 sekä Kansalaisvastuun virkailijana vuosina 1932–1940. Vuodesta 1935 alkaen Kivitie teki selostuksia, haastatteluja ja kuulokuvia Yleisradiolle. Hän oli Lotta-Svärdin toimitussihteerinä 1940–1944 järjestön lakkauttamiseen saakka ja toimitti vuodesta 1936 alkaen myös Joulu-Lotta ja Jul-Lottan-lehtiä sekä osallistui Kenttälotta-lehden toimittamiseen. Viimeksi hän oli Taiteen Maailman päätoimittajana vuosina 1945–1950 ja Elokuva-Aitta-lehden päätoimittajana vuodesta 1950 alkaen sekä toimi myös Nuori Voima -lehden avustajana.
Kivitie esiintyi sivuosanäyttelijänä elokuvissa Miss Eurooppaa metsästämässä (ohjaus Erik Blomberg 1955) ja Se alkoi sateessa (ohjaus Eddie Stenberg ja Thure Bahne, 1953). Hän oli myös mukana perustamassa 1936 Suomen Radio- ja TV-selostajat ry:tä.
Valma Kivitie oli naimisissa vuodesta 1918 toimittaja Onni Johannes Wilhelm Kivitien (k. 1926) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.
Teokset

Lotta-Svärd yhdistys 1921-1941: lyhyt katsaus kahden vuosikymmenen toimintaan ; koonn. Valma Kivitie. Lotta-Svärd yhdistys, Helsinki 1941
Lotta-Svärd 1939-40: kuvia ja kuvauksia Suomen sodasta; päätoimittaja Fanni Luukkonen, toimitussihteeri Valma Kivitie, kuvitus Eino Mäkinen, julkaisija Lotta-Svärd järjestö. Suomen kirja, Helsinki 1941, (näköispainos) Kansallisteos, Helsinki 2002
Vasaman satuttamat: parantolaromaani. Suomen kirja, Helsinki 1946
Suomen lapset kiittävät / Finlands barn tacka / De Finske Børn takker; toimituskunta Valma Kivitie, Toivo Heino, Lasse Marttinen. Mantere, Helsinki 1949
Evijärven seurakunta

| Evijärven evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Lapuan tuomiorovastikunta
Perustettu:  1865
Lakkautettu:  2023
Liitettiin:  Kauhavan seurakuntaan
Pääkirkko:  Evijärven kirkko
Jäseniä:  1 971, 82% kunnan väkiluvusta (v. 2021)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Evijärven entinen seurakuntatalo.
Evijärven seurakunta oli Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Evijärven kunnan alueella.
Evijärven seurakunta lakkautettiin vuoden 2022 lopussa ja seurakunta liitettiin osaksi Kauhavan seurakuntaa vuoden 2023 alussa.
Historia

Evijärvestä tuli Lappajärven seurakunnan kappeliseurakunta vuosien 1758–1760 aikana. Siitä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1865.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Evijärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Evijärven seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Evijäven kappeliseurakunta

1763–1775: kappalainen Johan Kuhlberg
1776–1783: kappalainen Elias Alcenius
1783–1804: kappalainen Mikael Forslin
1804–1807: armovuodensaarnaaja Jakob Ekberg
1807–1809: kappalainen Gabriel Bergenström
1809–1812: armovuodensaarnaaja Gabriel Sarlin
1812–1816: kappalainen Jakob Castrén
1816–1817: armovuodensaarnaaja Daniel Uhlbom
1817–1818: armovuodensaarnaaja Matti Voldstedt
1818–1845: kappalainen Marcus Fagerdahl
1850–1863: kappalainen Gustaf Erik Forsman
1864–1872: kappalainen Gustaf Adolf Cajanus
1872–1875: vt. kappalainen Gustaf Vilhelm Vigelius
vt. kappalainen Johan Oskar Bergsoth
1875–1877: vt. kappalainen Anders Kustaa Heikkilä
Papisto > Evijärven seurakunta

1877–1908: kirkkoherra Karl Alfred Calamnius
1908–1911: sijaisina Akseli Gabriel Pajula, Albin Hukkanen, E.H. Vestekren
1911–1915: kirkkoherra Kaarle Aabel Silén
1915–1916: sijaisena Hugo Maja
1916–1917: sijaisena Aatto Häyrinen
1917–1921: kirkkoherra Rurik Calamnius
1921–1922: vt. kirkkoherra Väinö Juho Mattila
1922–1934: kirkkoherra Kaarlo Airas
1935–1946: kirkkoherra Antti Fabian Oja
1949–1972: kirkkoherra Olavi Kaukola
1972–2005: kirkkoherra Seppo Paananen
2005–2007: kirkkoherra Mertsi Saarela
2007–2012: kirkkoherra Virpi Laakso
2012–2019: kirkkoherra Aki Paavola
2019–2021 vt. kirkkoherra Laura Lahdensuo
2021 vt. kirkkoherra Minna Lainimo
2022 vt. kirkkoherra Risto Mäki
Ylimääräiset papit/seurakuntapastorit:
1804–1807: Jaakko Ekberg
1809–1812: Gabriel Sarlin
1814–1816: Niilo Cajander
1816–1817: Daniel Ahlbom
1826:          Kaarle Lindfors
1834–1847: Kustaa Forsman
1847–1850: Berndt Cajanus
1863–1864: Kaarle Renfors
1872–1875: Kustaa Vigelius
1980–1984: Heikki Niemelä
1985–1987: Jouko Toskala
1988–2003: Matti Aho
Kanttorit:
n. 1760–: Tuomas Matinpoika Lassila
1784–1824: Gabriel Melender
1826–: Gustav Berlin
1831–1878: Heikki Ågren
1880–1926: Antti Riippa
1928–1970: Niilo Tiitinen
1971–1974: Raija-Leena Kentala
1978–1987: Matti Katajamäki
K-Plussa

K-Plussan logo vuodesta 2016.
K-Plussan logo vuoteen 2016.
K-Plussa on Keskon ylläpitämä, Suomessa toimiva kanta-asiakasohjelma, joka käynnistyi marraskuussa 1997. Plussa-jäsenet saavat K-ryhmän kaupoista ja Plussa-kumppaneilta etuja, tarjouksia ja Plussa-pisteitä. Plussa-pisteistä muodostuu kuukausittain Plussa-rahaa, jota voi käyttää kauppojen maksupäätteillä. Suomalaisista kotitalouksista noin 90 prosenttia on liittynyt K-Plussaan.
Historiaa

Plussa-ohjelma käynnistyi 1. marraskuuta 1997, ja se saavutti nopeasti kaksi ja puoli miljoonaa kanta-asiakasta. Vuosien varrella K-Plussan yhteistyökumppaneiksi on liittynyt useita Keskon ulkopuolisia yrityksiä, kuten Neste vuonna 1998 ja Helsingin Energia vuonna 2001. K-Plussa aloitti yhteistyön Suomen suurimman hotelli- ja ravintolayritys Restel Oy:n kanssa vuonna 2010, jolloin kanta-asiakasohjelman piiriin tuli noin 200 ravintolaa ja lähes 50 hotellia ympäri Suomen. Restelin ja K-Plussan yhteistyö kuitenkin loppui syksyllä 2019.
K-Plussaa uudistettiin lokakuun alusta 2016. Uudistukseen kuuluu muun muassa kuluttajan mahdollisuus saada suosikkituotteitaan henkilökohtaisesti alennettuun hintaan. Uudistuksessa muutettiin myös K-Plussan logo, joka liittyy koko Keskon yritysilmeen uudistamiseen.
Samoihin aikoihin kun K-Plussa täytti 20 vuotta vuonna 2017, alkoi korkeakouluopiskelijolle tarkoitettu ilmainen Opiskelijan K-Plussa -ohjelma, joka tarjoaa viiden prosentin ostohyvityksen edeltävän kuukauden ruokaostoksista. Edun saaminen edellyttää vähintään 75 euron arvoisia ruokaostoksia K-kaupoista menneen kuukauden ajalta.
Plussa-verkosto

Plussa-pisteitä ja etuja voi kerryttää muun muassa seuraavissa liikkeissä:
Plussa-verkosto > K-ryhmän kaupat ja nettikaupat

K-Citymarket
K-Supermarket
K-Market
K-Rauta
Hanakat
Intersport
Budget Sport
K-Auto
K-Lataus
Plussa-verkosto > Plussa-kumppanit

Neste
Finnkino
Tallink Silja
Naantalin Kylpylä
Ruissalon Kylpylä