Kaivopuisto
Historia

Kaivopuiston seutu kuului alueeseen, jonka vanha nimi oli 1600-luvulta lähtien Helsingenäs, ja sen korkeimman kohdan nimenä oli 1700-luvulla Ugns Muns Berget (Uuninsuunvuori) sekä vuoren ympäristön nimenä Ugnsmunslandet (Uuninsuunmaa). Vuoden 1777 kartassa Itäisen Kaivopuiston korkeimman kohdan nimenä oli Skifferberget (Liuskavuori), joka on vuoden 1808 kartassa merkitty edellä mainitun Ugnsmunsberget-nimen tilalle. Koko alueen nimenä kukkulalta alas merenrantaan oli 1840-luvulta lähtien Ulricasborg eli Ulricasborgstrakten (Ulriikaporin seutu). Suomenkielinen nimi Kaivopuisto vahvistettiin virallisesti vuonna 1909, mutta se oli käytössä jo 1800-luvulla.
Kaivopuiston historia alkoi 1830-luvulla, kun Henrik Borgströmin perustama yhtiö Ulrikasborgs Bad- och Brunnsinrättnings Bolag (Ulriikaporin kylpylä- ja kaivoyhtiö) perusti ennestään asumattomalle ja karulle Helsinginniemen kärjelle Ullanlinnan hienostokylpylän puistoineen. Yhtiön perustamiskokous pidettiin vuonna 1834. Kylpylän perustamista varten ei osakeannilla saatu kokoon riittävää määrää rahaa. Rahoitus järjestyi lopulta niin, että eräät hallituksen jäsenet (H. Borgström, J. Etholén, K. Appelgren ja G.O.I. Wasenius) ottivat omissa nimissään 14 000 pankkoruplan lainan ja saivat siitä hyvästä äänienemmistön yhtiöstä. Heillä oli ratkaiseva vaikutusvalta kylpyläyhtiön hallinnossa.
Koska venäläiset aateliset eivät saaneet matkustaa ulkomaille huvittelemaan, Kaivopuiston kylpylästä tuli Pietarin seurapiirien suosima lomakohde ja Helsingistä pariksi vuosikymmeneksi kosmopoliittinen kylpyläkaupunki. Kaivopuiston itäosa jaettiin huvilatonteiksi, joiden vuokralaisten oli kesän sesongin aikana majoitettava kylpylävieraita. Kylpyläyhtiö menestyi. Yhtiö maksoi lainanottajille osinkoja 23 000 pankkoruplan edestä vuosina 1847–1864. Muut osakkeenomistajat sen sijaan jäivät kokonaan ilman osinkoa.
Vuonna 1852 matkustuskielto kumottiin, ja pian tämän jälkeen kylpylän toiminta tyrehtyi. Vuonna 1883 alue siirtyi kaupungin haltuun yleiseksi puistoksi. Kylpyläyhtiö purettiin vuonna 1886. Kaivopuiston itäosan huvilatontit kaupunki myi silloisille vuokraajilleen. Nykyään monet niistä ovat eri maiden suurlähetystöjen hallussa. Myös Länsi-Kaivopuistosta lohkaistiin 1870-luvulta lähtien huvilatontteja, mutta sinne rakennetuista huviloista on nykyisin jäljellä enää kaksi puiston reunassa Puistokadun varressa, muut on purettu ja tontit liitetty takaisin puistoon. 1890-luvulla rakennettiin Helsingin satamarata, joka kulki Puistokadun ja Laivasillankadun vieressä. Ison Puistotie ja Itäisen Puistotien rata alitti Kaivopuiston tunnelissa. Radan osuus Ullanlinnasta Katajanokalle purettiin 1980-luvulla.
Vanha kylpylärakennus, joka sijaitsi meren rannalla nykyisen Ison Puistotien ja Ehrenströmintien risteyksen kohdalla, tuhoutui jatkosodan ilmapommituksissa 1944. Alueella on edelleen kylpylän entinen ravintola- ja huvittelurakennus Kaivohuone, jossa toimii suosittu ravintola ja yökerho. Rakennuksen nimeksi on vuoden 1866 kartassa merkitty Wesilä, koska siellä tarjoiltiin vieraille ajan tavan mukaan kivennäisvesiä.
Kaivopuiston rantaa kiertävä Kaivopuiston Rantatie nimettiin vuonna 1950 Ehrenströmintieksi valtioneuvos Johan Albrecht Ehrenströmin muistoksi. Ehrenström toimi Helsingin uudelleenrakentamiskomitean puheenjohtajana vuosina 1812–1825 ja laati Helsingin keskustan asemakaavan. Myllytien nimi viittaa sen varrella sijainneeseen, vuonna 1836 rakennettuun tuulimyllyyn. Kalliota, jonka päällä tämä Helsingin viimeinen tuulimylly oli, kutsuttiin 1800-luvulla Myllyvuoreksi (Kvarnberget).