stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Jauho
Ura

Jauho toimi vakuutusyhtiö Kansan päämatemaatikkona vuodesta 1951 vuoteen 1954. Teknillisen korkeakoulun ydinfysiikan professorina hän toimi 1957–1966, reaktorilaboratorion johtajana 1962–1970, teknillisen fysiikan professorina 1966–1970 ja ydinfysiikan dosenttina 1971–1990. Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan dosenttina hän oli toiminut jo 1953–1957. VTT:n pääjohtaja ja professori hän oli vuodesta 1970 vuoteen 1987, jolloin Markku Mannerkoski tuli hänen seuraajakseen. Samaan aikaan, vuosina 1971–1977 hän oli Teknisten tieteiden akatemian esimies. Vaikka hän opiskeli vakuutusmatemaatikoksi, hänen varsinainen elämäntyönsä tiedemiehenä ja professorina liittyi paitsi opetuksen kehittämiseen, ennen muuta uusien tekniikan ja teollisuuden alojen tuloon Suomeen, samoin kuin kansainväliseen yhteistyöhön. Tämä johti muun muassa ydinvoimaloiden rakentamiseen osaksi suomalaisin voimin. Hänen Teknillisen korkeakoulun vuosinaan teoreettisen fysiikan alalta valmistui 36 tekniikan tohtoria, 38 tekniikan lisensiaattia sekä 98 diplomi-insinööriä. VTT:llä hän taas toimi aktiivisesti muun muassa ulkoisesti rahoitetun tutkimuksen kasvattamiseksi.
Luottamustoimet

Jauho oli pitkäaikainen sanomalehti Kalevan johtokunnan jäsen, vuosina 1955–1973 ja 1994–1999. Johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1974–1981. Kööpenhaminassa sijaitsevan pohjoismaisen teoreettisen atomifysiikan tutkimuslaitoksen Norditan  johtokunnan jäsen hän oli myös pitkään, 1956–1987, ja sen puheenjohtaja 1969–1972. Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknillisen yhteistyökomitean puheenjohtaja hän oli 1980–1991. Hallintoneuvoston jäsenyyksiä hänellä oli Instrumentariumissa, Huhtamäki Oy:ssä, KOP:issa sekä Hypoteekkiyhdistyksessä. Wärtsilässä hän oli hallituksen jäsen. Jauho toimi European Atomic Energy Societyn jäsenenä ja puheenjohtajana, samoin kuin Suomen ensimmäisen atomienergiakomitean sihteerinä.
Julkaisut ja huomionosoitukset

Tieteellisten ja monien muiden julkaisujensa ohella Jauho julkaisi muun muassa oppikirjan Atomi- ja ydinfysiikka vuonna 1962 sekä omaelämäkerran Ensiksi kielsin konditionaalin vuonna 1999. Jauho oli tekniikan kunniatohtori Oulun yliopistosta vuonna 1983 ja Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1985.  Vuonna 2007 hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun fyysikkokillan kunniajäseneksi.
Kirjallisuutta

Jauho, Pekka: Ensiksi kielsin konditionaalin.  Helsinki:  Terra Cognita, 1999.  ISBN 952-5202-22-4
Katila, Toivo: ”Jauho, Pekka (1923–2015)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 421–424.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Pekka Jauhon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jauho, Pekka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Haastattelu: Stelbenthet, byråkrati skall arbetas bort. Affärsmagasinet Forum, 20.10.1971, nro Forum 1971-16, s. 24–25.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
Ragnhild Artimo: Finland och ESA. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 04.06.1987, nro 1987-10, s. 12.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Teknillisen korkeakoulun rehtori Paul A. Wuori (vas.), VTT:n pääjohtaja Pekka Jauho ja professori Vladilen Letohov alle­kirjoittamassa TKK:n, VTT:n ja Neuvosto­liiton Tiede­akatemian Spektroskopia­instituutin hanke­sopimusta vuonna 1983.
Nokia N-Gage

N-Gage ja N-Gage QD
Nokia N-Gage ja Nokia N-Gage QD olivat Nokian yrityksiä tuottaa puhelin, joka soveltuisi myös pelien pelaamiseen.
Nimi N-Gage tulee englannin sanasta engage. Laitetta kutsuttiin myös nimellä taco sen muodon vuoksi.
Nokia N-Gage

| Nokia N-Gage |
| --- | --- |


Julkaistu:  5. helmikuuta 2003 
Käyttöverkot:  GSM 900/1800/1900 
Mitat:  134 × 70 × 20 mm 
Paino:  137 g 
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 208 pikseliä 
Värien lukumäärä:  4 096 (12-bit)
Muisti:  3,4 Mt  + MMC-kortti
Kamera:  ei
Radio:  kyllä (stereo) 
Musiikkisoitin:  kyllä (stereo)
Valmiusaika:  150–240 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian v6.1 (Series 60) 
Tiedonsiirto:  GPRS, HSCSD 
Liitännät:  USB, Bluetooth 
Muuta:  sähköposti (IMAP, POP, SMTP) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia N-Gage on GSM-matkapuhelin, joka on tarkoitettu myös pelien pelaamiseen. Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Symbian OS (Series 60). Ulkonäöltään N-Gage muistuttaa aiempaa Nokia 5510 -puhelinta, joka ei ollut varsinainen myyntihitti. Julkaistuaan N-Gagen markkinoille vuonna 2003 Nokia odotti hyvää myyntimenestystä panostettuaan reilusti puhelimen markkinointiin. Myynti ei ollut varsin tuottoisaa ja kyseistä mallia myytiin jo kolmasosalla alkuperäisestä hinnasta vuotta myöhemmin. Käyttäjät pitivät puhelinta varsin "jähmeänä" ja suurikokoisena ja myös pelien vaihto oli vaikeaa, minkä johdosta Nokia julkaisi N-Gagen parannetun version, nimeltään N-Gage QD.
N-Gage ilmestyi ehtiäkseen vuoden 2003 joulumarkkinoille. Tavoitteena myydä useita miljoonia kappaleita jo saman vuoden loppuun mennessä ja kahdessa vuodessa yhteensä yhdeksän miljoonaa. Myöhemmin on arvioitu että osa suunnittelun puutteista olisi ehkä voitu korjata, mutta laite haluttiin markkinoille kiireellä.
N-Gagen pelit ostettiin MultiMediaCard-korteille tallennettuina. Formaatin ongelma oli piratismin helppous. Muistikortin kopioiminen oli helppoa ja kopioidut pelit toimivat paitsi N-Gageissa myös muissa Symbian Series 60 -puhelimissa, myös muiden kuin Nokian valmistamissa. Muistikortit eivät muutenkaan olleet ideaali ratkaisu pelien myyntiin, mutta ainoa mahdollinen ennen toimivaa digitaalista jakelua. Kun digitaalinen jakelu sitten löi itsensä läpi, N-Gage -brändi sai jatkoa kun Nokian sovelluskaupan nimeksi tuli N-Gage. Sovelluskauppa oli osa Nokian uutta strategiaa jossa Nokia monipuolisti toimintojaan pelkästä laitevalmistajasta myös sisältökauppaan. Itse N-Gage puhelinten valmistuksen loputtua Nokia jatkoi muiden N-Gage-alustaa tukevien puhelinten kehitystä. Kyseessä olivat kolmannen sukupolven S60 -puhelimet. Ensimmäinen puhelin tuli myyntiin vuonna 2008. N-Gage-sovellusalusta lakkautettiin vuonna 2010 Nokian keskitettyä Internet-palvelunsa Ovi-palveluun.
Nokia N-Gage > Sovellukset

XHTML-selain
WAP
sähköposti: IMAP, POP, SMTP
multimediaviestit
FM-stereoradio
musiikkisoitin (MP3- ja AAC-tiedostomuodot)
videosoitin (RealOne Player)
äänitys radiosta ja mikrofonista
kalenteri, osoitekirja, tehtäväluettelo, laskin
Nokia N-Gage > Kritiikki

Puhelinta kritisoitiin sen käytettävyydestä:
näppäinten asettelusta
näyttö oli pystysuunnassa suurempi kuin vaakasuunnassa
kaiuttimen ja mikrofonin sijoittelu
takakuoren ja akun poistaminen pelin vaihtamiseksi
Arviot N-Gagesta olivat kielteisiä. Myös myynti oli erittäin vaisua. Alkuperäistä N-Gagea myytiin yli miljoona kappaletta, mutta suuri osa niistä päätyi kehitysmaihin ja Kiinaan. Näissäkään maissa ei tosin innostuttu laitteen peliominaisuuksista vaan sitä käytettiin tavallisen matkapuhelinen tapaan. Yhteensä molempia versioita saatiin kaupaksi kolme miljoonaa. Pelien myyntitavoite oli kuusi miljoonaa, mistä saavutettiin puolet, joten N-Gage innosti käyttäjiään ostamaan keskimäärin vain yhden pelin.
Ensimmäisessä N-Gagessa oli suoranaisia muotoilu- ja suunnitteluvirheitä. Näistä pahimmat olivat näytön pienuus ja pelit sisältävien muistikorttien vaihtamisen hankaluus.
Puhelinkäytössä N-Gage näytti hölmöltä: sen kaiutin sijaitsi siten, että laitteen ohut sivu tuli painaa korvaa vasten.
Myös puhelimen markkinointi koettiin loukkaavana Game Boyta koskevien väheksyvien kommenttien vuoksi.
N-Gage QD

| Nokia N-Gage QD |
| --- | --- |


Julkaistu:  14. huhtikuuta 2004 
Käyttöverkot:  GSM 900/1800 tai GSM 850/1900
Mitat:  118 × 68 × 22 mm 
Paino:  143 g 
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 208 
Värien lukumäärä:  4 096 (12-bit)
Muisti:  3,4 Mt sekä MMC-kortti
Kamera:  ei
Radio:  ei
Musiikkisoitin:  ei
Valmiusaika:  264 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian v6.1 (Series 60) 
Tiedonsiirto:  GPRS, HSCSD
Liitännät:  Bluetooth 
Muuta:  sähköposti (IMAP, POP, SMTP) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nokia N-Gage QD on uudistettu versio alkuperäisestä N-Gagesta. Nokia päätti yrittää uudelleen huolimatta ensimmäisen N-Gagen erittäin huonosta menestyksestä. Muun muassa laitteen koko on pienentynyt ja siihen on lisätty Hot swap -paikka helpottamaan muistikorttien käyttöä. Toisaalta radio, musiikkisoitin, stereoäänet ja USB-liitäntä on poistettu. Karsimisten tarkoitus oli ennen muuta saada laitteen hinta alas. Ennen kaikkea tärkeimpiin uudistuksiin kuuluu normaali puhelinmoodi, eli puhelinta pidetään korvalla kuten puhelinta yleensä. Myös pelaaminen oli helpottunut. Konsoli näytti ja tuntui enemmän pelikoneelta. Ote oli luontevampi ja näppäimet suunniteltu paremmin. Näytöstä oli tehty kirkaampi, mikä sai pelit näyttämään paremmilta.
Kolmitaajuustuesta luovuttiin, jottei halvempi N-Gage QD kilpailisi Nokian omien business-mallien kanssa. QD on siis vain kaksitaajuuspuhelin. Puhelinta myytiin kahtena versiona: GSM 900/1800 ja GSM 850/1900 (Amerikka).
Pelejä oli myynnissä erillisillä muistikorteilla.
N-Gage QD > Sovellukset QD

XHTML-selain
WAP
sähköposti: IMAP, POP, SMTP
multimediaviestit
videosoitin (RealOne Player)
äänitys mikrofonista
kalenteri, osoitekirja, tehtäväluettelo
Pelit

Pelejä N-Gagelle oli vähän, varsinkin aluksi. Vaikka pelitarjonta myöhemmin hieman parani, jäi se lopulta pieneksi. Pelit olivat myös kalliita ja niiden piratismi rehotti.
Tästä huolimatta osa N-Gage-julkaisuista oli varsin merkittäviä. Lumilautailupeleistään tunnettu Housemarque teki Flo-Boarding-pelin, joka oli osana N-Gagen mainoskampanjaa ja tuli jokaisen myydyn konsolin mukana. Housemarquelta tilattiin myös Narnia-aiheinen peli, joka liittyi vähemmän yrityksen ydinosaamiseen. Bugbear kehitti FlatOut-pelejään muistuttavan Glimmeratin. RedLynx teki merirosvoteemaisen strategiapelin High Seize suurella budjetilla. Pelin kaikki dialogi oli muun muassa ääninäyteltyä, mikä jälkikäteen katsottuna on vaikuttanut tarpeettomalta ja rahoille olisi ollut parempaa käyttöä.
RedLynxin Pathway to Glory sai myös hyviä arvosteluja, ja sitä pidetään yleisesti N-Gagen parhaana pelinä. Pathway to Glorya varten kuvattiin tuhansia paikkoja, käytettiin uraauurtavaa liikkeentunnistustekniikkaa, äänitettiin valtava määrä puhetta usealla kielellä ja musiikin soitti orkesteri. Pelin oli tarkoitus esitellä N-Gage Arena -moninpeliä, sillä siihen mennessä julkaistut pelit olivat tukeneet todellisen nettipelin sijaan vain Bluetoothia. Esimerkiksi 3D-versio Nokian Snakes-matopelistä julkaistiin ”virustartuntana”: käyttäjät saivat jakaa peliä ilmaiseksi lähellä oleville laitteille Bluetoothin välityksellä.
Osa myöhemmistäkin peleistä hyödynsi N-Gagen verkko-ominaisuuksia. Esimerkiksi Pocket Kingdom: Own the World oli MMORPG, ja se myi hyvin samana vuonna ilmestyneen World of Warcraftin imussa.
Merkitys

N-Gage muutti käsitystä mobiilipeleistä. Vielä 2000-luvun alussa mobiilipelit olivat olleet joko matopelin kaltaisia jokaisen puhelimen mukana tulevia vakio-ohjelmia tai sitten pelattavuuteensa nähden ylihintaisia lisäostoja. Nokialle molemmat N-Gage -puhelimet olivat Nokialle "taloudellisia katastrofeja". Vain pieni osa kauppojen sisäänostamista puhelimista myytiin eivätkä ennätysajassa aloitetut alennusmyynnitkään parantaneet menekkiä. N-Gagen arvioidaan aiheuttaneen Nokialle tappiota noin 250 miljoonaa euroa. Vaikka itse laite oli floppi, N-Gagen merkitys suomalaiselle mobiilipeliteollisuudelle oli suuri. Kaikki ajan suurimmat suomalaiset pelistudiot tekivät pelejä N-Gagelle eivätkä ne olisi selvinneet muutenkin vaikean ajan yli ilman tätä kytköstä. Suomalainen peliteollisuus myös profiloitui nimenomaan mobiilipelien tekijöiksi mikä pohjusti uutta mobiilipeliaaltoa kymmenen vuotta myöhemmin. Toisaalta suomalaiset pelinkehittäjät oppivat N-Gagen kanssa myös kantapään kautta kuinka tärkeää on vastata asiakkaiden todellisiin tarpeisiin.
Konseptina N-Gage muistutti myöhempää ja huomattavasti paremmin menestynyttä Applen ensimmäisen sukupolven iPhonea vuodelta 2007. N-Gagesta puuttui vain kosketusnäyttö ja digitaalinen sovelluskauppa. Vuonna 2003 tällaiselle tuotteelle ei kuitenkaan vielä ollut kysyntää. Lisäksi N-Gagen epäonnistumisen syynä pidetään lopullisen tuotteen huonosti toteutettuja ominaisuuksia. Puheluiden aikana puhelinta piti pitää sivuttain. Suunnitteluratkaisua pidettiin huvittavana ja "sidetalkingiksi" kutsuttu ilmiö nousi aikansa nettimeemiksi. Myös pelaaminen oli vaivallista. Pelimuistikorttien paikka oli sijoitettu laitteen akun alle, joten puhelin piti sammuttaa ja purkaa osiin aina peliä vaihdettaessa.
Kirjallisuutta

Jungman, Heikki: Fantastinen floppi: Nokian pelibisneksen käynnistys, romahdus ja perintö. Tampere: Vastapaino, 2024. ISBN 978-952-397-173-8
Viktor Jerofejev

Viktor Jerofejev
Viktor Vladimirovitš Jerofejev (ven. Виктор Владимирович Ерофеев; s. 19. syyskuuta 1947 Moskova) on venäläinen kirjailija, joka on joutunut toisinajattelijan kirjoihin niin Leonid Brežnevin Neuvostoliitossa kuin Putinin Venäjälläkin.
Elämä

Jerofejevin isä oli Josif Stalinin läheinen työtoveri ja suurlähettiläs Vladimir Jerofejev. Perhe asui Pariisissa Jerofejevin lapsuudessa, ja niinpä hänen teoksiaan on käännetty runsaasti ranskaksi. Jerofejev valmistui vuonna 1970 Moskovan yliopistosta. Väitöskirjansa hän teki vuonna 1970 Fjodor Dostojevskista ja ranskalaisesta eksistentialismista.
Hän toimi Neuvostoliiton aikana Metropol-nimisen nuorten kirjailijoiden aikakausjulkaisun toimittajana ja julkaisi teoksia niin sallitusti kuin epävirallisella samizdat-sektorillakin. Jerofejevin mielipiteet katkaisivat kirjailijaliiton jäsenyyden ja hänen isänsä uran.
Toisinajattelijana hän lukeutui räväkkään, normeja koettelevaan siipeen, jonka läntinen vastine oli 1960-luvun kulttuuriradikalismi. Muun kirjallisen tuotannon ohella Jerofejev on kirjoittanut Alfred Schnittken oopperan Elämä idiootin kanssa libreton, joka perustuu hänen saman nimiseen novelliinsa.
Venäjällä hän joutui 2000-luvun alussa Našin hampaisiin, ja hänen teoksiaan koetettiin saada kirjakauppaboikottiin. Syytöksinä olivat ”pornografisuus” ja ”epäkansallisuus”. Toisaalta venäläinen sivistyneistö suhtautuu häneen kalseasti, ja muun muassa sananvapausaktivisti Andrei Bitovin mukaan hän ”ei ole eläessään kirjoittanut yhtään ainutta totuudellista sanaa”. Hänet erotettiin välillä Venäjän kirjailijaliitosta mutta hyväksyttiin uudestaan jäseneksi.
Jerofejev asui sittemmin Moskovassa, ja hänellä oli vuodesta 1998 ohjelma Apokrif valtiollisen tv-yhtiön Rossijan Kultura-kanavalla. Hän kirjoittaa kolumneja Frankfurter Allgemeine Zeitungiin ja The New Yorkeriin.
Jerofejev on asunut Berliinissä keväästä 2022 ja kirjoitti siellä romaanin, jonka nimi on suomennettuna Suuri gopnik. Se on omaelämäkerrallinen, mutta kertoo myös Vladimir Putinin elämästä ja tämän hallinnon ajasta. Kirja ilmestyi ensin syksyllä 2023 saksaksi nimellä Der Große Gopnik, helmikuussa 2024 venäjäksi. Jerofejev on aiemmin sanonut, että ”Putin on ’gopnik’, pienempiään kiusaavaa huligaani”.
Teokset

Der Große Gopnik, Mathes & Seitz, 2023
Teokset > Suomennetut teokset

Moskovan kaunotar.  (Russkaja krasavica, 1990)  Suomentanut Olli Kuukasjärvi. Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11367-4
Miehet.  (Mushinyi, 1997)  Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki:  Like, 2005.  ISBN 952-471-281-4
Venäläisen sielun ensyklopedia.  (Enciklopediâ russkoj duši, 1999)  Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0238-8
Hyvä Stalin.  (Horošij Stalin, 2004)  Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-889-9
Papukaija (Popugaitšik) teoksessa: Hauskat hautajaiset: venäläistä nykyproosaa, toim. ja suom. Jukka Mallinen. Helsinki : Orient Express, 1991 ISBN 951-615-774-2
Dokumenttielokuvia

Venäjän vapain mies, 2012
Nukkehallitus

Nukkehallitus eli marionettihallitus on muodollisesti itsenäinen mutta tosiasiallisesti ulkopuolisten tahojen tai toisen valtion määräysvallassa oleva hallitus. Termi on luonteeltaan halventava.
Usein nukkehallitus asetetaan valtaan sotilaallisen miehityksen seurauksena. Nukkehallituksen johtamaa valtiota voidaan kutsua nukkevaltioksi. Nukkevaltion keskeinen tehtävä on peittää valloittajan toimien laittomuus ja mobilisoida miehitettyjen alueiden väestö valloittajan palvelukseen. Tavallinen valtio voi vähitellen ajautua voimakkaamman valtion ohjailtavaksi. Vaihtoehtoisesti miehittäjä voi perustaa miehittämilleen alueille uuden, nukkehallituksen valvoman valtion. Esimerkki tällaisesta valtiosta on esimerkiksi Japanin 1930-luvulla hallitsema Mantšukuo, jonka alue kansainvälisen oikeuden näkökulmasta kuului Kiinan tasavallalle.
Nukkehallituksilla on usein vaikeuksia saada puolueettomien maiden tunnustusta tai jäsenyyttä kansainvälisissä järjestöissä. Nukkehallituksen ja nukkevaltion määritelmät erotetaan toisinaan niin, että nukkevaltio on kokonaan uusi poliittinen yksikkö, jonka miehittäjä on perustanut omia tarkoituksiaan varten. Nukkehallitus puolestaan hallitsee ennestään olemassaolevaa valtiota, vaikka hallitus itsessään onkin miehittäjän luomus. Toisen maailmansodan voittajavaltiot katsoivat, ettei Saksan asettamilla nukkehallituksella ollut hallitsemillaan alueilla erityisiä oikeuksia. Kansainvälisoikeudellisesta näkökulmasta nukkehallitusten toimia pidettiin miehittäjän toimina ja niitä sitoivat samat säädökset.
Nykyajan nukkevaltioksi on katsottu vuosina 2014-2022 Ukrainanseparatistien venäläismieliset hallitukset Donetsk ja Luhansk, jotka liitettiin laittomasti Venäjään syksyllä 2022lähde?.
Novošahtinsk

| Novošahtinsk (Новоша́хтинск) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Rostovin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Novošahtinsk
 Koordinaatit: 47.754°N, 39.935°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Rostovin alue
Perustettu:  1939
Väkiluku (2010):  111 087
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  346900-346937
Suuntanumero(t):  +7 86369
 
 www.novoshakhtinsk.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novošahtinsk (ven. Новоша́хтинск) on teollisuuskaupunki Rostovin alueella Venäjällä, noin 105 kilometriä Rostov-na-Donusta pohjoiseen. Tämä itäisen Donbass-hiilialueen kaupunki perustettiin 1939 kaupunkimaisten taajamien yhteenliittymisen tuloksena. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 111 087 henkeä.
Kaupungin hallintorakennus (duma)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novošahtinsk Wikimedia Commonsissa
Hallinnollinen keskus: Donin Rostov

Aksai |
Azov |
Bataisk |
Belaja Kalitva |
Donetsk |
Gukovo |
Kamensk-Šahtinski |
Novotšerkassk |
Novošahtinsk |
Konstantinovsk |
Krasnyi Sulin |
Millerovo |
Morozovsk |
Proletarsk |
Salsk |
Semikarakorsk |
Šahty |
Taganrog |
Tsimljansk |
Volgodonsk |
Zernograd |
Zverevo
Rostovin alue
NPP Zvezda

NPP Zvezda (ven. НПП Звезда) on venäläinen avaruus- ja ilmailuteknologiayhtiö, joka suunnittelee ja valmistaa hävittäjälentäjien painepukuja ja kosmonauttien avaruuspukuja sekä lentokoneiden heittoistuimia. Sen päätoimipiste sijaitsee Moskovan alueen Tomilinon taajamassa.
Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1952 suunnittelemaan lentäjien painepukuja ja lentokoneiden ilmatankkausjärjestelmiä. Se suunnitteli Neuvostoliiton avaruusohjelmalle vuodesta 1960 alkaen avaruuspukuja, mukaan lukien sen, jota Juri Gagarinin käytti lennollaan. Orlan-avaruuspuvun yhtiö suunnitteli lennoille Mir-avaruusasemalle.
Zvezda muuntui osakeyhtiömuotoon vuonna 1994.  Nykyään se Venäjän valtionkorporaatio Rostehin siviili- ja sotilasilmailun palveluihin ja komponentteihin keskittynyneen holdingyhtiö Aviatsionnoje oborudovanijen (Aviation Equipment Holding) tytäryhtiö.
Zvezdan logo Orlan-puvussa
Zvezda valmistaa venäläisten hävittäjälentokoneiden heittoistuimet. Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat tutkivat 2000-luvun alussa pitkään hankkiiko Zvezdan K-36-heittoistuimen uusiin F-22- ja F-35-hävittäjiinsä - näihin kuitenkin valittiin englantilainen Martin-Baker-heittoistuin.
Yhtiö on myös kehittänyt harvinaisen helikopterin heittoistuimen - Kamov Ka-50-helikopterissa on tällainen NPP Zvezda K-37-800-heittoistuin.
Guy Illich Severin oli yhtiön pääsuunnittelija ja pääjohtaja vuodesta 1964–2008. Sergei Pozdnjakov on toiminut pääjohtajana vuoden 2008 jälkeen.
Aiheesta muualla

NPP "Zvezda" (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (zvezda-npp.ru)
Walter Nowotny

Walter Nowotny vastaanottamassa sotilasansiomitalia Adolf Hitleriltä vuonna 1943.
Walter "Nowi" Nowotny (7. joulukuuta 1920 – 8. marraskuuta 1944) oli saksalainen, mutta itävaltalais-syntyinen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Ennen kaatumistaan majuri Nowotny ehti saavuttaa 258 ilmavoittoa. Valtaosa näistä tapahtui itärintamalla. Nowotny taisteli kummallakin Luftwaffen päähävittäjätyypillä: sekä Messerschmitt Bf 109:llä että Focke-Wulf Fw 190:llä, toimien muun muassa laivueen päällikkönä JG 54 "Grünherz" -yksikössä (suom. Vihersydän). Sodan loppuvaiheissa Nowotny lensi Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjällä. Hän oli Ekdo Nowotnyn komentaja. Sotilasansiomerkkinä majuri Walter Nowotny sai rautaristin ritariristin tammenlehvin, miekoin sekä timantein.
Aiheesta muualla

http://www.cieldegloire.com/001_nowotny_w.php (Arkistoitu – Internet Archive)
http://acepilots.com/german/nowotny.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.luftwaffe.cz/nowotny.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.elknet.pl/acestory/nowotny/nowotny.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.cieldegloire.com/jg_054h.php (Arkistoitu – Internet Archive) (JG 54)
http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=7956652
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Numitor

Numitor. Nürnbergin kronikka, 1493.
Numitor oli tarunomainen Alba Longan kuningas, Rhea Silvian isä sekä Romuluksen ja Remuksen isoisä. Numitorin veli Amulius oli syrjäyttänyt hänet ja pakottanut Rhea Silvian Vestan neitsyeksi, jotta tämä ei voisi saada perillistä, joka uhkaisi Amuliusta. Mars-jumala saattoi kuitenkin Rhean raskaaksi, ja myöhemmin kaksoset kostivat vääryyden ja palauttivat Numitorin valtaistuimelle.
Novotšerkassk

| Novotšerkassk Новочеркасск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rostovin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Novotšerkassk
 Koordinaatit: 47.4107°N, 40.1023°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Rostovin alue
Väkiluku (2010):  168 746 
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  346400–346429
Suuntanumero(t):  +7 86352
 
 www.novochgrad.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novotšerkassk (ven. Новочерка́сск) on kaupunki Rostovin alueella, Lounais-Venäjällä, 35 kilometriä Rostov-na-Donusta koilliseen, Donin alajuoksun oikeanpuoleisen sivu-uoman Aksain pohjoisrannalla. Ukrainan Luhanskin alueen rajalle on maanteitse 80 kilometrin matka. Rautatie Luhanskin alueelta Rostov-na-Donuun kulkee kaupungin kautta. Kaupungin asukasluku oli 168 746 (2010).
Novotšerkasskin sähköveturitehtaassa (NEVZ) on valmistettu muun muassa Suomessa käytettävä Sr1-veturityyppi.
Kaupunki perustettiin vuonna 1805 Venäjän keisarikunnan aikaisen Donin kasakoiden alueen pääkaupungiksi entisen, Donin kevättulville alttiin Tšerkasskin sijaan (nykyinen Starotšerkasskajan kylä). Myös vuodesta 1991 lähtien kaupunki on toiminut Donin kasakoiden pääkaupunkina. Venäjän sisällissodan aikana Novotšerkassk oli Donin vastavallankumouksen keskuspaikka. Puna-armeija ajoi valkoiset kaupungista 7. tammikuuta 1920. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Vuonna 1962 ruokapula ja huonot työolosuhteet johtivat kaupungissa mellakoihin, jotka armeija tukahdutti väkivalloin. Näihin tapahtumiin perustuu Andrei Kontšalovskin näytelmäelokuva Rakkaat toverit (2020).
Yliopiston päärakennus.
Donin kasakoiden museo.
Rautatieasema.