stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jens Otto Krag
Elämäkerta

Maalaispaikkakunnan tupakkakauppiaan poika Krag liittyi sosiaalidemokraattisen puolueen nuorisojärjestöön 1930 ja eteni pian puoluetehtäviin. Hänet alettiin tuntea työväenliikkeen piirissä innokkaana toimittajana ja kouluttajana. Taloustieteen yliopisto-opintojensa jälkeen hän työskenteli kansanhuollon virkailijana. Krag valittiin Tanskan parlamenttiin eli kansankäräjille 33-vuotiaana 1947 ja häntä alettiin valmentaa yhä vaativampiin tehtäviin. Hän toimi vuodesta 1947 Hans Hedtoftin hallituksen kauppa-, teollisuus- ja merenkulkuministerinä.
Vuonna 1950 Krag siirtyi Tanskan suurlähetystöön Washingtoniin talousneuvonantajaksi, jonka vastuualueeseen kuului Marshall-apu. Sitten Krag toimi salkuttomana ministerinä Hedtoftin ja H. C. Hansenin hallituksissa 1953–1957 ja vuoden verran ulkomaankauppaministerinä, kunnes hänet nimitettiin 1958 ulkoministeriksi. Tässä tehtävässä Krag edusti Tanskaa Euroopan taloudellista yhdentymistä koskevissa neuvotteluissa.
Pääministeriksi ja sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajaksi Jens Otto Krag nousi Viggo Kampmannin jälkeen 44-vuotiaana ja oli tuolloin monipuolisesta ministerikokemuksestaan huolimatta hallituksen nuorin jäsen. Krag oli ajamassa Tanskaan kansanäänestystä EEC:hen liittymisestä, mutta äänestyksen tuloksen osoittauduttua hyvin kahtiajakautuneeksi, hän erosi poliittisista tehtävistään. Kragin viimeiseksi julkiseksi tehtäväksi jäi EEC:n edustajana toimiminen Yhdysvalloissa 1974–1975.
Vuonna 1971 hän oli Pohjoismaiden neuvoston presidentti.
Kragin ensimmäinen vaimo oli ruotsalainen kirjailija ja näyttelijä Birgit Tengroth ja toinen vaimo näyttelijä Helle Virkner. Hänellä on kaksi lasta Virknerin kanssa.
Kragille myönnettiin vuonna 1966 Kaarle Suuren palkinto.
Kirjallisia teoksia

Fremtidens Danmark (1945)
Ung mand i 30'erne (1969)
Kamp og fornyelse: Socialdemokratiets indsats i dansk politik 1955–71 (K.B. Andersen kanssa, 1971)
Travl tid, god tid (1974)
Dagbog 1971–72 (1972)
Käännös suomeksi
Ritva Kovalainen

| Ritva Kovalainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Hattula
Ammatti:  valokuvataiteilija
Puoliso:  Pekka Turunen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ritva-Leena Kovalainen (s.1959 Hattula) on suomalainen valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori. Hän suoritti taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1990. Kovalainen toimi saman oppilaitoksen (nyk. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu) valokuvauksen opettajana 1989-1994. Opetustyön jätettyään hän on työskennellyt taiteilijana ja tehnyt näyttelyitä, kirjoja ja elokuvia.
Kovalaisen teosten teemana on useimmiten luonto ja ihmisen suhde luontoon. Luonnon itseisarvo, pyrkimys luonnon kunnioittamiseen, ja huoli ekologisen tasapainon horjumisesta ovat teemoja, jotka nousevat hänen töissään toistuvasti esiin.lähde?
Kovalainen tehnyt myös yhteistyöprojekteja Sanni Sepon kanssa. Projekteissaan he ovat syventyneet mm. metsämytologiaan, metsätalouden maisemallisiin, sosiaalisiin ja ekologisiin vaikutuksiin sekä luonnonmetsien erityispiirteisiin. Laajasti esillä ollut Puiden kansa -näyttely ja kirja käsittelivät suomalaista luonnonuskontoa, Metsänhoidollisia toimenpiteitä syventyi metsätalouden vaikutuksiin ja näytteyssä Kultainen metsä kuvallista vuoropuhelua kävivät suomalaiset aarniometsät ja Japanin šintolaisuus. Kovalaisen puuaiheisia kuvia on nähty myös mm. Sinebrychoffin taidemuseon Puut ovat runoja–näyttelyssä.
Kovalainen on julkaissut yli kymmenen valokuvateosta, joista osa on tehty yhteistyössä muiden kassa. Kotimaan lisäksi hänen töitään on ollut esillä muun muassa Japanissa, Yhdysvalloissa ja eri puolilla Eurooppaa. Julkisia taideteoksia hän on toteuttanut Helsingin yliopiston Metsätieteiden taloon Viikin tiedepuistossa sekä Kemiönsaarelle vuonna 2016 valmistuneeseen Silva-päiväkotiin.lähde?
Kovalainen on Taalintehtaan Norpas-festivaalin perustajia ja järjestäjä vuodesta 2012. Kovalainen on asunut vuodesta 1996 puolisonsa valokuvaaja Pekka Turusen kanssa Kemiönsaarella, ja heillä on kaksi lasta.lähde?
Teokset

Puiden asukkaat: Suomen puiden seuralaislajit: Petri Keto-Tokoi, Juha Siitonen, taitto ja ulkoasu: Ritva Kovalainen, Gaudeamus, 2021
Tämän tahdon sanoa: Ritva Kovalainen, teksti: Marianne Jokinen, Helena Laakkonen, Sven-Göran Olin, ISBN 978-952-99113-8-7, Hiilinielu tuotanto 2017
Kiero ja villiintynyt – Crooked and Wild; Ritva Kovalainen, ISBN 978-952-301-085-7, Musta taide 2017
Primeval Forests of Finland; Petri Keto-Tokoi & Timo Kuuluvainen, kuvitus pääosin: Ritva Kovalainen, Sanni Seppo ja kirjoittajat, ulkoasu: Ritva Kovalainen, ISBN 978-952-301-020-8, Maahenki 2014
Puiden kansa; Ritva Kovalainen ja Sanni Seppo, ISBN 978-952-99113-5-6, neljäs uudistettu painos Hiilinielu tuotanto ja Miellotar 2014, ensimmäinen painos Pohjoinen 1997
Vanhan metsän aarteet – Skatter i den gamla skogen; Ritva Kovalainen, ISBN 978-952-93-0110-2, Kemiönsaaren luonto ry, 2012
Hidas tanssi – mäntyrunoja; valokuvat, konsepti ja design: Ritva Kovalainen ja Sanni Seppo, toim. Risto Rasa, ISBN 978-952-5870-73-2, Maahenki 2012
Suomalainen aarniometsä; Petri Keto-Tokoi & Timo Kuuluvainen, kuvitus pääosin: Ritva Kovalainen, Sanni Seppo ja kirjoittajat, ulkoasu: Ritva Kovalainen, ISBN 978-952-5870-06-0, Maahenki 2010
Metsänhoidollisia toimenpiteitä; Ritva Kovalainen ja Sanni Seppo, ISBN 978-952-99113-4-9, Hiilinielu tuotanto ja Miellotar 2009
フィンランド・森の精霊と旅をする "Tree People (Puiden kansa)" in Japan; Ritva Kovalainen & Sanni Seppo, ISBN 978-4-903971-01-8, ASIA Documentary Productions, 2006
Tree people; Ritva Kovalainen ja Sanni Seppo, toinen uudistettu painos 2014, ISBN 978-952-99113-6-3, Hiilinielu tuotanto ja Miellotar, ensimmäinen painos 2006
Das Volk de Bäume; Ritva Kovalainen ja Sanni Seppo, ISBN 9789529911325, Hiilinielu tuotanto ja Miellotar 2006
Kauniiden hevosten maa – Land of Beautiful Horses; Ritva Kovalainen, ISBN 952-471-546-5, Like 2005
Talande träd – Puhuvat puut; valokuvat ja toim: Ritva Kovalainen, ISBN 952-91-9566-4, Kemiönseudun luonnonsuojeluyhdistys ry, 2005
Koivuntuohirunoja; valokuvat, konsepti ja design: Ritva Kovalainen, Sirkka-Liisa Konttinen ja Sanni Seppo, toim. Anelma Järvenpää-Summanen, ISBN 978-952-5328-61-5, Art House 1997, Maahenki 2005
Uusi metsäkirja; Jalonen ym., kuvitus Ritva Kovalainen & Sanni Seppo, Gaudeamus 2005, ISBN 9789516629837
Metsään mieleni, toim. Sepänmaa, kuvitus Ritva Kovalainen & Sanni Seppo, ISBN 978-952-5328-21-9, Maahenki 2003
Kun lapsi lapsi oli; Ritva Kovalainen, teksti: Maika Kovalainen, ISBN 952-91-3533-5, Hiilinielu tuotanto 2001
Sagalund – Min kostsamma leksak, kallisarvoinen leikkikaluni; toim. Li Näse, valokuvat Ritva Kovalainen ja Pekka Turunen, ISBN 951-98501-1-2, Sagalunds museum, 2000
Tikkuja; Ritva Kovalainen, johdantoruno Thomas Tranströmer, portfolio, Opus 25, 1991
Kjik; Ritva Kovalainen, portfolio, Musta taide 1991, Ritva Kovalainen 1992
Nimetön; Ritva Kovalainen, Opus 13, 1989
Maa pitää kaikki; Ritva Kovalainen, portfolio, Taik 1986
Tunnustukset

Suomi-palkinto 1997
Suomen luonnonsuojeluliiton Ympäristötekopalkinto 2006
Suomen Taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinto 2009
taiteilijaprofessori 2015–2019
taiteilijaeläke 2022
Aiheesta muualla

Ritva Kovalaisen verkkosivut
Ritva Kovalaisen ja Sanni Sepon yhteistyö (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvataiteilijamatrikkeli
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Ritva 
Muut:  IdRef
Kramppeja & nyrjähdyksiä

| Kramppeja & nyrjähdyksiä |
| --- | --- |
Sarjakuvakustantamo:  Jalava, Egmont, Arktinen Banaani, Kustannusliike Hans Nissen
Ensiesiintyminen:  1991
Luojat:  Pauli Kallio (käsikirjoitus) Christer Nuutinen Sami Toivonen Mika Lietzén
Kramppeja & nyrjähdyksiä on suomalainen sarjakuva, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1991. Sitä on käsikirjoittanut alusta asti Pauli Kallio, sen sijaan piirtäjiä on vuosien aikana ollut useita.
Sarjakuva Kramppeja & nyrjähdyksiä sai alkunsa, kun musiikkilehti Rumba etsi 1990-luvun alussa uutta sarjakuvaa. Kallio päätti kokeilla sarjakuvakäsikirjoittamista ja pyysi piirtäjäksi Christer Nuutisen. Sarjan alkuperäinen idea syntyi muutamassa kuukaudessa. Aluksi pääosassa oli nuori mies, joka sivuhahmojen lailla oli nimeämätön. Keskeiset henkilöt saivat nimet vasta Kallion käsikirjoittamassa ja Kati Kovácsin piirtämässä rinnakkaissarjakuvasarjassa Onnen lahjat, johon he ilmestyivät sivuhenkilöiksi.
Vuonna 1993 sarja pääsi Helsingin Sanomien sunnuntaisivuille, joilla se jatkoi kolmen vuoden ajan. Sitten Nuutinen lopetti sarjan piirtämisen yli kymmeneksi vuodeksi. Tämän jälkeen Kallion työparina toimivat piirtäjät Sami Toivonen, Katja Tukiainen ja Mika Lietzén. Julkaisuareenoita olivat Aamulehti, Suomen Kuvalehti, toistamiseen Rumba, Aviisi, Elanto ja Parnasso. Nuutinen palasi piirtäjäksi 2008, ja sarja alkoi jälleen ilmestyä Suomen Kuvalehdessä.
Kramppeja ja nyrjähdyksiä keskittyy suomalaiseen arkeen ja sinkkuuteen, ja sitä on joskus verrattu amerikkalaiseen Frendit-komediasarjaan. Sarjan tärkeimmät henkilöt ovat ystävykset Risto ja Esko. Risto on pinnallinen naistenmies, jolla on naisystävä Tanja. Esko puolestaan on herkkä mietiskelijä. Hän menettää tyttöystävänsä Ainon tarinassa, joka on ilmestynyt Kukkakauppiaan onnenpäivät -albumissa. Eskon elämään tulee 2008 ilmestyneissä jaksoissa Anniina, vuonna 1982 syntynyt uusi naapuri. Sarjan edetessä sen keskeiset henkilöt varttuvat ja tuntevat lähestyvänsä keski-ikää.
Albumit

Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä.  Helsinki:  Jalava, 1994.  ISBN 951-887-043-8  Uudistettu painos: Kramppeja & nyrjähdyksiä 1, 1999. ISBN 951-887-171-X. Sisältää Rumbassa ilmestyneitä kertomuksia.
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Lisää kramppeja & nyrjähdyksiä.  Helsinki:  Jalava, 1995.  ISBN 951-887-068-3  Sisältää Helsingin Sanomissa ilmestyneitä kertomuksia.
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä 3.  Helsinki:  Jalava, 1997.  ISBN 951-887-094-2  Sisältää Helsingin Sanomissa ja Aamulehdessä ilmestyneitä kertomuksia.
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä 2–3.  Helsinki:  Jalava, 2000.  ISBN 951-887-202-3  Sisältää Helsingin Sanomissa ja Aamulehdessä ilmestyneitä kertomuksia.
Kallio, Pauli & Toivonen, Sami: Kramppeja & nyrjähdyksiä 4.  Helsinki:  Jalava, 1998.  ISBN 951-887-134-5
Kallio, Pauli & Toivonen, Sami: Kramppeja & nyrjähdyksiä 5.  Helsinki:  Jalava, 1999.  ISBN 951-887-154-X
Kallio, Pauli & Lietzén, Mika: Kramppeja & nyrjähdyksiä 6.  Tampere:  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-762-0  Sisältää Aviisissa, Elannossa ja Parnassossa ilmestyneitä kertomuksia.
Kallio, Pauli & Lietzén, Mika: Kukkakauppiaan onnenpäivä.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2005.  ISBN 952-9809-81-6
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä nuorten naisten maailmassa.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2010.  ISBN 978-952-5768-59-6  Sisältää Suomen Kuvalehdessä ilmestyneitä kertomuksia keväästä 2008 kesään 2009.
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Parempaa elämää.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2011.  ISBN 978-952-270-015-5
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja ja nyrjähdyksiä: Viidakon vaarat.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2013.  ISBN 978-952-270-083-4
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä: Ihan pienet juhlat.  Valkeakoski:  Kustannusliike Hans Nissen, 2014.  ISBN 978-952-6646-06-0
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä: Ripa ja Kadunlakaisijat.  Valkeakoski:  Kustannusliike Hans Nissen, 2016.  ISBN 978-952-6646-08-4
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä: Koko maailman paino.  Suuri Kurpitsa, 2017. ISBN 978-952-6646-08-4.
Kallio, Pauli & Nuutinen, Christer: Kramppeja & nyrjähdyksiä: Antisankaritarinoita aikuisille.  Suuri Kurpitsa, 2020. ISBN 978-952-7160-39-8.
Aiheesta muualla

Suuri Kurpitsa: Kramppeja ja nyrjähdyksiä (Arkistoitu – Internet Archive).
Liisa Helve-Sibaja: Elämänfilosofiaa krampein ja nyrjähdyksin (Arkistoitu – Internet Archive). Etelä-Saimaa 13.11.2010.
Matti Komulainen: Keski-ikä koettelee, arki heittelee (Arkistoitu – Internet Archive). Turun sanomat 16.12.2010.
Jukka Laine: Tämä on nuorten naisten maailma. Me vain elämme siinä. Kvaak.fi 29.7.2010.
Jukka Laine: Vanhat ystävämme kramppailevat kohti parempaa elämää. Kvaak.fi 7.11.2011.
Markku Herd: Aika tasii, perhe lisii. Kvaak.fi 18.9.2014.
Harri Römpötti: Kotimme ovat linnojamme (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 3.12.2014.
Reijo Valta: Yllätyshitti kesäksi. Pois työpöydältä 14.4.2016.
Henriette Kress

Henriette Kress on suomalainen tietokirjailija ja yrttien harrastaja. Hänen yrttejä ja rohdoskasveja esittelevä verkkosivustonsa Henriette's Herbal on toiminut vuodesta 1995. Oman kuvauksensa mukaan se on internetin vanhimpia sivustoja tästä aihepiiristä.
Kress on viettänyt varhaislapsuutensa Saksassa mutta asettunut sittemmin Suomeen.
Teoksia

Kress on kirjoittanut yrteistä neljä kirjaa, joista kaksi on ilmestynyt myös englanniksi ja yksi ruotsiksi.
Mintusta voikukkaan - käytännön lääkekasvit (2000), ISBN 951-37-3072-7
Hanhikista kissanminttuun - käytännön lääkekasvit (2001), ISBN 951-37-3425-0
Käytännön lääkekasvit (2010), ISBN 978-952-92-7813-8
Käytännön lääkekasvit 2 (2012),  ISBN 978-952-67575-6-8
Praktiska läkeörter (2011),  ISBN 978-952-92-8648-5
Practical Herbs (2011), ISBN 978-952-67575-0-6
Practical Herbs 2 (2013), ISBN 978-952-68025-0-3
Kousa

Ruskolla kinkereillä käytetty kinkerikousa.
Kousa eli koussikka on itäsuomalainen kauhaa tarkoittava sana. Muualla Suomessa kousa-sanalla tarkoitetaan joko haarikan kaltaista tai lyhytvartisen kauhan muotoista juoma-astiaa.
Kousa on valmistettu Suomessa poikkeuksetta puusta, mutta Venäjällä on käytetty erikoistapauksissa myös hopeaa, hopeoitua pronssia tai pronssia. Museoissa on säilynyt useita venäläisvalmisteisia, hyvin koristeellisia juhlakäyttöön tai lahjaesineiksi tarkoitettuja metallikousia, jollaiset olivat Venäjällä muodissa etenkin 1800-luvun panslavismin ja kansallisromantiikan aikana.
Länsisuomalaiset kousat

Länsi-Suomessa kousat ovat olleet puun tyviosasta veistettyjä, juhlatilaisuuksissa käytettyjä juomahaarikoita, joissa on kaksi tarttumakahvaa. Tällaisia kousia on käytetty Suomessa keskiajalta lähtien, ja niiden esikuvana pidetään hedelmällisyysjuhlissa pakanallisella ajalla käytettyjä oksin koristeltuja juoma-astioita. Nykypäiviin saakka säilyneitä vanhoja juhlakousia tunnetaan Pohjoismaissa yhteensä 24 kappaletta, ja niistä suuri osa kytkeytyy Nousiaisilla vaikuttaneeseen Bielke-sukuun. Nimeltä tunnettu kousantekijä oli Nousiaisten lähellä Vehmaalla 1500-luvun alussa asunut Per Kousomakare, jonka nimikin viittaa suoraan kousien valmistukseen. Myös Kalannin alueella valmistettiin paljon kousia. Vakka-Suomi olikin keskiajalta lähtien aina 1800-luvun loppupuolelle Suomen puuastiateollisuuden keskus.
Juhlakousat kuuluivat myös Varsinais-Suomen varhaisiin vientituotteisiin, joita vietiin erityisesti 1500-luvulla runsaasti Ruotsiin, muun muassa Tukholman seudulle. Koristeelliset juhlakousat olivat Ruotsissa ja Suomessa 1500-luvulla yleisiä linnojen ja kuninkaankartanoiden astiastoissa, ja niitä käytettiin varsinkin aateliston hääjuhlissa juoma-astioina. Koristeelliset suomalaiset kousat olivat jopa niin kuuluisia, että Olaus Magnus piirsi sellaisen karttaansa Lounais-Suomen kohdalle.
Suomen kansallismuseon kokoelmien arvokkaimpiin esineisiin kuuluu niin sanottu Ruskon kousa, jota tiedetään 1800-luvulla käytetyn Ruskon pitäjän Hujalan kylässä kinkerihaarikkana. Kinkereiden päätyttyä kinkerikousa vietiin juhlakulkueessa taloon, jossa seuraavat kinkerit oli määrä pitää. Ruskon kinkerikousa on Suomen ainoa säilynyt vanha juhlakousa. Kousaan on merkitty vuosiluku 1542, eli se edustaa juuri 1500-luvun juhlakousien valmistusperinnettä.
Kousaan liittyviä perinteitä

Lounais-Suomen maaseudulla vanhaan tapaninpäivän viettoon kuului tapa, että kiertäjät kulkivat jalkaisin taloissa laulamassa tapaninlauluja ja vaatimassa tapaninkousaa. Tapaninkousa oli talon isäntäväen kiertäjille laulujen esittämisestä ”maksuksi” antama juomatarjoilu.
Nimipäivätapoihin on Länsi-Suomessa kuulunut vanhastaan olut- tai viinakestityksen eli nimipäiväkousan vaatiminen päivänsankarilta. Nimipäivän viettäjän oli tarjottava kousa eli malja olutta kaikille taloon tulleille. Perinteen mukainen nimipäiväkousa tarjottiin juuri kousasta eli kaksikorvaisesta oluthaarikasta, ja tapaa kutsuttiin kousan juomiseksi. Ellei nimipäivän viettäjä lunastanut kestitysvelvollisuuttaan, häntä saattoi uhata telkeäminen sikolättiin tai jokin muu rangaistus. Kousan juomisen tavan on arveltu olleen peräisin oluttuvista, joihin kansa kokoontui pitäjän kirkon suojeluspyhimyksen muistopäivinä.
Kirjallisuutta

Nurmi, Matti (toim.): Vakka ja kousa vanhoil konsteil: Länsirannikon puuastiaperinnettä.  (Valokuvaaja: Esa Urhonen. Piirrokset: Olavi Nurmi, Turkka Suuriniemi. Kolmen ajan rannikon julkaisuja nro 1)  Santtio:  Santtioseura, 2002.  ISBN 951-98907-0-X
Aiheesta muualla

Kousia MuseoSuomen sivuilla
Kousa kuvattuna Carta Marinassa vuonna 1539 Vakka-Suomen kohdalla.
Haukka ja kyyhkynen

Haukka ja kyyhkynen (Il falco e la Colomba) on romantiikkaa tihkuva, vuonna 2009 valmistunut italialainen historiallinen draamasarja. Suomessa sarjaa on esittänyt TV2 vuonna 2011. Sarja perustuu löyhästi ranskalaisen kirjailijan Stendhalin (oik. Marie-Henri Beyle) romaaniin (L'Abbesse de Castro, 1832).
Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1500-luvun Italiaan, jolloin vallasta taisteltiin verisesti maallisen ja kirkollisen hallinnon välillä. Aatelissuvut liittoutuivat toisiaan vastaan, ja vihollisen varalta piti aina turvata selustansa.
Kapteeni Giulio Branciforte (Giulio Berruti) on lähtöisin köyhistä oloista mutta onnistunut etenemään sotilasuralla. Hän kuuluu kardinaali Pompeo Colonnan joukkoihin, jonka pyrkimyksenä on syöstä paavi vallasta. Elena Campireali (Cosima Coppola) on viettänyt suojattua lapsuutta luostarissa mutta nyt hänen perheensä on naittamassa tyttärensä varakkaalle vanhemmalle miehelle. Erityisesti Elenan äidin mielestä Prinssi Savelli on varsin sovelias naimakauppa paavimielisen Campirealin tyttärelle. Toisin kuitenkin käy. Elenan ja Giulion maailmat ovat yhtä kaukana toisistaan kuin yö ja päivä, mutta kun kohtalon oikku johdattaa heidät yhteen, nuoret rakastuvat toisiinsa palavasti, ja ovat valmiita uhmaamaan aikansa tiukkoja sosiaalisia normeja ja vaarallista poliittista vehkeilyä.
Rooleissa

Giulio Berruti: Giulio Branciforte
Cosima Coppola: Elena Campireali
Anna Safroncik: Lisetta
Sabina Began: Beatrice
Enrico Lo Verso: Armido
Franco Oppini: Signore di Campireali
Adriano Pappalardo: Ugone
Davide Paganini: Fabio Campireali
Alessandro Pess: Ferdinando
Alessandra Barzaghi: Marietta
Francesco Rossi Salvemini: Ranuccio
Vincent Riotta: kardinaali Pompeo Colonna
Fabio Testi: Prinssi Savelli
Anna Galiena: Vittoria Colonna
Venantino Venantini: Paavi Clemente VII
tietoa:
Uudessa romanttisessa draamasarjassa eletään 1500-lukua Italiassa, aikana jolloin vallasta taisteltiin verisesti maallisen ja kirkollisen hallinnon välillä. Aikana jolloin aatelissuvut liittoutuivat toisiaan vastaan, ja vihollisen varalta piti aina turvata selustansa. Kaksi rakastavaista, Elena ja Giulio, taistelevat oikeudesta onneen. Vaihtoehtoja on vain kaksi: rakkaus tai kuolema!
Jaksot

Eletään 1500-lukua Italiassa, jolloin maallinen ja kirkollinen mahti taistelivat vallasta. Elena Campireali on kasvanut luostarissa. Nyt perhe on naittamassa häntä varakkaalle miehelle. 1/12. Esitetty TV2 20:10 ke 18.5.2011
Campirealin perheessä odotetaan tyttären ja ruhtinas Savellin kihlajaisia suurin toivein. Elenan siveyttä vartioidaan tarkasti mutta yön pimeydessä hänen luokseen pyrkii toinen kosija. Löytääkö nuori sydän vertaisensa? Esitetty TV2 20:10 ke 25.5.2011
Pettynyt Lisetta antaa rakastavaiset ilmi. Fabio vannoo kostoa kardinaali Colonnalle, mutta pysyy vaiti oman etunsa vuoksi. Elena lähetetään ruhtinas Savellin luo puhumaan veljensä puolesta. Vaikeneeko Lisetta vieläkään? Esitetty TV2 20:10 ke 1.6.2011
Fabio saa selville kuinka Elena ja Giulio pitävät yhteyttä. Kavala veli käyttää tietoa hyväkseen virittääkseen Giuliolle ansan. Lempeä Elena pyytää Giuliolta armoa veljelleen. Vaarantaako hän samalla oman onnensa? Esitetty TV2 20:10 ke 8.6.2011
Giulio vie Fabion ruumiin kotiin ja saa hyisen vastaanoton Elenan vanhemmilta. Kääntääkö tyttökin hänelle selkänsä? Ruhtinas Savelli saapuu surutaloon ilmaisemaan osanottonsa ja saa kuulla ikävän uutisen. Esitetty TV2 20:10 ke 22.6.2011
Elena on sulkeutunut luostariin unohtaakseen Giulion, mutta auttaako pakeneminen sydämenasioissa? Giuliota etsitään kuumeisesti, voiko hän luottaa kehenkään? Elena saa yllättävän vieraan. Tapaamisella on seuraamuksia. Esitetty TV2 20:10 ke 6.7.2011
Giulio ystävineen aikoo noutaa rakastettunsa luostarista väkisin, mutta ryöstöretki päättyy traagisesti. Vehkeily paavia vastaan syvenee. Giulio on pahemmassa pulassa kuin koskaan aiemmin. Selviytyykö hän tilanteesta? Esitetty TV2 20:10 ke 13.7.2011
Roomassa vallitsee kaaos. Kardinaali Colonna on anastanut vallan ja ajanut paavin pakoon. Elena pakenee luostarista ja etsii kiihkeästi maan alle paennutta rakastettuaan. Kohtaavatko heidän tiensä enää koskaan? Esitetty TV2 20:10 ke 20.7.2011
Giulio pelastautuu rantakalliolle, josta pieni poika pelastaa hänet. Armido kertoo Colonnalle löytäneensä miehestä vain korun. Elenan isä on huonona. Elena joutuu jälleen kotiarestiin. Marietta tekee tiedusteluja. Esitetty TV2 20:10 ke 3.8.2011
Colonna näyttää Elenalle ruumiin, jonka koru todistaa Giulioksi. Elena on surun murtama. Kun uutinen leviää, Savelli saapuu uudestaan kosimaan Elenaa. Colonnan suunnitelma musertuu. Miksi Elena joutuu syytteeseen? Esitetty TV2 20:10 ke 10.8.2011
Häidensä aattona Elena on merkillisen päättäväinen. Toipuiko hän näin nopeasti Giulion menetyksestä vai onko tähän koira haudattuna? Omalla tahollaan Giulio kerjää kohtalolta kuoliniskua päästäkseen tuskastaan. Esitetty TV2 20:10 ke 17.8.2011
Elenan katoaminen saa äidin suunniltaan ja hän hakee apua epätoivoissaan. Giulio hyvästelee Lisettan. Hänelle valkenee, että Elena on pulassa. Ehtiikö Giulio pelastamaan rakkaansa varmalta kuolemalta? TV2 20:10 ke 24.8.2011
Gustaf Renholm

Gustaf Runar Renholm (25. syyskuuta 1895 Porvoo – 1. maaliskuuta 1969) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisessa armeijassa.
Perhe ja koulutus

Renholmin vanhemmat olivat työmies Custaf Wilhelm Renholm ja Emilia Sofia Nyblom. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Signe Birgitta Cadolinin kanssa, josta hän erosi vuonna 1919 ja avioitui toistamiseen vuonna 1923 Gerda Elly Irene Wasströmin kanssa, joka kuoli vuonna 1955 ja Renholm avioitui kolmannen kerran vuonna 1956 Elinor Jenny Mayella Elisabeth Rosina Dammertin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1914–1915.
Jääkärikausi

Renholm liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.