stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aarne Salminen
Perhe

Aarne Salmisen vanhemmat olivat rovasti Viktor Salminen ja Johanna Sipilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Toini Vennerqvistin kanssa. Salmisen sisaruksia olivat runoilija Hannu Viktor Salminen ja tanssinopettaja Helvi Salminen.
Opinnot

Salminen kävi viisi luokkaa Sortavalan reaalilyseota ja toimi sen jälkeen konttoristina ja oli  vuonna 1920 kuunteluoppilaana Kauppakorkeakoulussa ja suoritti pääosan koulun kurssista. Hän suoritti sotilashallinnollisten kurssien 1. jakso. vuosina 1926–1927 ja 2.  jakson vuosina 1927–1928.
Jääkäriaika

Salminen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 5. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 22. elokuuta 1916 värväys ja etappitehtäviin Suomeen. Hän kuului itäiseen etappiin ja toimi mm. etapinjohtajan kuriirina. Takaisin Saksaan hän palasi 3. maaliskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin edelleen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). Suomeen hän palasi 8. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityn toisella retkellä Aspuskäriin Merikarvialle ja määrättiin matkustamaan Joensuuhun, missä harjoitti suojeluskuntajoukkoja ja oli Joensuun suojeluskunnan päällikkönä 27. joulukuuta 1917 – 24. tammikuuta 1918.
Suomen sisällissota

Salminen johti Joensuun suojeluskuntalaisista muodostetun osaston Viipuriin ja osallistui Venäjänsaaren retkeen, missä toimi 2. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kämärän taisteluun. Hänet määrättiin helmikuun alussa Karjalan ryhmän 1. pataljoonan konekiväärikomppanian päälliköksi, jonka päällikkönä otti osaa taisteluihin Orassa, Noskualla ja Pullilassa, missä hän haavoittui lievästi 11. helmikuuta 1918. Haavoistaan parannuttuaan hänet nimitettiin 14. maaliskuuta 1918 alkaen Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoonan komentajaksi ja otti rykmentin komentajana osaa taisteluihin Kääntymällä, Oravalan-Lottolan akselilla, Pihkalanjärvellä, Viipurissa ja Naulasaaressa.
Sisällissodan jälkeinen sotaisa aika

Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen pataljoonankomentajana 2. Karjalan rykmentissä, josta myöhemmin muodostettiin Laatokan. jalkaväkirykmentti n:o 6:ksi. Armeijasta hän erosi 28. lokakuuta 1918 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähtevään Pohjan Poikain rykmenttiin 1. maaliskuuta 1919, rykmentissä hänet sijoitettiin 2. pataljoonan komentajaksi ja hän otti osaa Petserin rintaman taisteluihin. Viron armeijasta hän erosi 15. toukokuuta 1919 ja jatkoi sotaisaa nuoruuttaan liittymällä 25. toukokuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi kuljetuspäällikkönä 1. elokuuta 1919 saakka. Suomen armeijan palvelukseen hän astui sotaretkiensä jälkeen 1. huhtikuuta 1924 ja määrättiin Erillisen rannikkotykistöpatteriston talouspäälliköksi, jonka jälkeen hän oli talouspäällikkönä myös Rannikkotykistörykmentti 3:ssa ja Rannikkolaivastossa. Armeijasta hän erosi toistamiseen 25. syyskuuta 1936 ja siirtyi sanomalehti Ilkan taloudenhoitajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Salminen osallistui talvisotaan toimistoupseerina puolustusministeriön Intendenttiosastolla ja hän jatkoi tehtävässä myös välirauhan ja jatkosodan alun, kunnes vuonna 1942 hän siirtyi Kustannus Oy Kotimaan ja Kirjapaja Oy:n toimitusjohtajaksi. Hänet haudattiin uurnalehtoon Malmille.
Luottamustoimet

Hän toimi Rannikkotykistörykmentti 3:n kunnianeuvoston varapuheenjohtajana vuosina 1926 ja 1928 ja varajäsenenä vuosina 1927–1931 sekä jäsenenä vuosina 1929–1930.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 28. toukokuuta 1918  Majuri 1940 |      |  Vapaudenristi 3. lk. miekkojen kera  Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali  Talvisodan muistomitali  Aunuksen muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Vapaudenristi II/3. lk.  Viron vapaussodan muistomitali  Latvian Karhuntappajain ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Latvian vapaussodan muistomitali |
Värväreitä ja etappimiehiä: vasemmalta ylhäältä: jääkärimajuri Kurt Wallenius (käytti nimeä Aarne Pursiainen), kapteeni Urho Sihvonen (Oravapoika), majuri Lennart Oesch (Johansson), vänrikki Väinö Sutinen (Blomberg), kapteeni Erkki Viitasalo (Torniaisen Ville), kapteeni  Tauno Ilmoniemi (Möttönen) ja vänrikki Eino Koivisto (Aho); keskirivissä: kapteeni Friedel Jacobsson (metsänhoitaja Borg), maisteri H. Stenberg, vääpeli Väinö Heikkinen (Hallan Väinö) ja tohtori Valter Sivén, alarivissä: kapteeni Aarne Salminen (Virén), vääpeli Savolainen ja Vääpeli Vilkman. Kuva: Tukholma tammikuu 1917
Antti Kauppinen

| Antti Kauppinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1972 (ikä 52–53) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  käytännöllisen filosofian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FT 2008)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  metaetiikka ja normatiivinen etiikka
Aiheesta muualla
Kotisivu
Antti Kauppinen (s. 1972 Joensuu) on käytännöllisen filosofian professori Helsingin yliopistossa.
Kauppinen väitteli vuonna 2008 Helsingin yliopiston Käytännöllisen filosofian laitokselta aiheenaan filosofinen moraalipsykologia. Hänen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu Essays in philosophical moral psychology.
Aiemmin hän on toiminut filosofian lehtorina Trinity Collegessa Dublinissa sekä akatemiatutkijana Tampereen yliopistossa.
Kauppisen erikoisaloja ovat metaetiikka ja normatiivinen etiikka. Hän tarkastellut työssään muun muassa hyvinvointia sekä tunteiden ja asenteiden merkitystä moraalissa.
Aiheesta muualla

Antti Kauppinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa (helsinki.fi)
Antti Kauppinen PhilPeople-portaalissa (englanniksi) (philpeople.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  PhilPeople 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Mikael Ehn

| Mikael Ehn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. marraskuuta 1980 Vaasa (ikä 44)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ilmakehätieteen apulaisprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 2005, FT (fysiikka) 2010)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Mikael Kristian Ehn (s. 29. marraskuuta 1980 Vaasa) on suomalainen ilmakehätieteilijä, joka toimii apulaisprofessorina Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Fysiikan osaston Ilmakehätieteen osastolla (tenure track 12/2016 – 11/2021). Hän johtaa ilmakehän fysikaaliseen kemiaan keskittynyttä tutkimusryhmää.
Vuonna 2018 Ehn nousi arvostetulle maailman viitatuimpien tutkijoiden 2018 Highly Cited Researchers -listalle geotieteiden aihepiiristä. Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa. Tutkijoista noin 40 työskentelee Suomessa tai on ulkomailla tutkimustyötään tekeviä suomalaisia.
Aiheesta muualla

Mikael Ehn (helsinki.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID
Teijon ylänkö

Teijon ylänkö on maantieteellinen alue Salon kaupungissa Varsinais-Suomessa. Alue on Halikonlahden ja Perniönjokilaakson välistä ylänköä, jossa on useita järviä ja soita.
Teijon ylängöllä sijaitsevat muun muassa järvet Hamarijärvi, Sahajärvi, Puolakkajärvi ja Matildanjärvi, jotka ovat syntyneet kallioiden välisiin laaksoihin. Osaa järvistä reunustavat suot. Suot vaihtelevat suurista vetisistä nevoista pieniin kallioiden rämepainaumiin. Järvien pinta on yli 30 metrin korkeudessa merenpinnasta ja korkeimmat kalliot nousevat yli 80 metriin.
Alueen itäosassa on laaja keidassuo Punassuo, jonka pohjoisreunalla on useita lähteitä. Suon koillispuolella on runsasvetinen lettosuo Kylmäsuo. Kallioperältään ylänkö on pääosin mikrokliinigraniittia. Noin kaksi kolmasosaa maaperästä on moreenia ja turvemaata on noin 15 prosenttia. Kolmas Salpausselkä kulkee alueen läpi muodostaen hiekkanummia.
Alueen metsät eivät ole kovin monimuotoisia vastikään loppuneiden hakkuiden jäljiltä, mutta pieniä korpia on. Puusto on pääasiasiassa männikköä, mutta lehtojakin esiintyy. Alueella on paljon sammallajeja, joista osa harvinaisia. Tyypillistä rämekasvillisuutta on paljon ja valtalaji on tupasvilla. Linnusto ei ole alueella kovin runsas, mutta tavattu lajimäärä on suhteellisen korkea.
Suurin osa Teijon ylängöstä on suojeltu ja osa siitä kuuluu Teijon kansallispuiston. Ylängon länsilaidoilla sijaitsevat Kirjakkalan, Teijon ja Mathildedalin historialliset ruukkikylät. Näiden lisäksi alueen matkailua lisäävät golfkenttä ja laskettelurinne.
Erik Andersson

| Erik Andersson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. helmikuuta 1948 Finström
Kuollut: 21. huhtikuuta 2018 Turku
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi
Instituutti:  Åbo Akademi
Tutkimusalue:  ruotsin kieli
Tunnetut työt:  Grammatik från grunden
Palkinnot:  Hallbergska priset (1979) Margit Påhlssons pris (1999)  Ruotsin akatemian kielentutkijan palkinto (2016)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Erik Vilhelm Andersson (2. helmikuuta 1948 Finström – 21. huhtikuuta 2018 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä, runoilija ja Åbo Akademin ruotsin kielen professori.
Andersson tuli ylioppilaaksi Ålands lyceumista vuonna 1966. Hän valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1969, lisensiaatiksi 1972 ja filosofian tohtoriksi 1977. Vuosina 1971–1972 hän suoritti jatko-opintoja Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa Madisonissa.
Hän työskenteli Åbo Akademin ruotsin kielen apulaisprofessorina vuosina 1977–1991 ja professorina vuodet 1991–2012.
Hänen kirjoittamiaan kirjoja ovat
Verbfrasens struktur i svenskan: En studie i aspekt, tempus, tidsadverbial och semantisk räckvidd. Meddelanden från Stiftelsens för Åbo Akademi forskningsinstitut nr 18 (1977)
Språkets struktur: Gymnasiets svenska, kurs 2 (försöksduplikat med Birgitta Abrahamsson), Söderströms (1978)
Orden är ögon: Haiku-dikter. Schildts (1983)
Grammatik från grunden: En koncentrerad svensk satslära. Ord och stil nr 24 (1993)
Fanfar i hum: Akademisk tillfällespoesi (1998).
Hän osallistui merkittävällä panoksellaan yhdessä (Ulf Telemanin ja Staffan Hellbergin kanssa) myös laajalti tunnettujen ruotsin kielen kielioppien Svenska Akademiens grammatik (1999) ja Inledning till grammatiken (2001) kirjoittamiseen.
Andersson oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1986.
Runoteosten lisäksi Andersson laati messutekstejä, joita ovat säveltäneet Jan Hellberg (Vi famnas av din skapelse) ja Juhani Haapasalo (Se Människan).
Vantaan esihistoria

| Vantaan esihistoria |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sirpa Leskinen ja Petro Pesonen; toimittanut Veikko Kallio
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Vantaan kaupunki
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  336
ISBN:  978-952-443-255-9
Sarja: Vantaan kaupungin historian kirjasarja
Seuraava:  Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vantaan esihistoria on Vantaan kaupungin vuonna 2008 julkaisema, Sirpa Leskisen ja Petro Pesosen kirjoittama teos, joka muodostaa osan Vantaan historian teossarjaa. Runsaasti kuvitettu teos käsittelee esihistoriallista Vantaata kivikauden alusta rautakauden loppuun. Aihetta ja alueella eläneiden esihistoriallisten ihmisten elämää lähestytään alueelta löytyneiden kiinteiden muinaisjäännösten ja esineiden pohjalta.
Olli Tahvonen

| Olli Tahvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. helmikuuta 1958 Pohja (ikä 67)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kansantaloustieteellisen metsäekonomian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin kauppakorkeakoulu (KTM 1986, KTT 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Metsäntutkimuslaitos
Tutkimusalue:  Luonnonvarojen käytön talous, metsäekonomia, kalastuksen taloustiede, ilmastomuutoksen talous, taloudellinen kasvu, saastumisen ehkäisyn talous, luonnonsuojelun talous
Aiheesta muualla
Kotisivu
Olli Ilari Tahvonen (s. 15. helmikuuta 1958 Pohja) on suomalainen Helsingin yliopiston kansantaloudellisen metsäekonomian professori (2010–). Tätä ennen hän on ollut Metsäntutkimuslaitoksen kansantaloustieteen (ympäristötaloustieteen) professori (1996–).
Tahvonen kirjoitti ylioppilaaksi Munkkivuoren yhteiskoulusta vuonna 1977. Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1986 ja tohtoriksi 1991.
Hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2007.
Professori Tahvonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2010 lähtien.
Tahvonen on kilpaillut jousiammunnassa. Hän voitti yleisen sarjan Suomen-mestaruuden vuonna 1975 ja saavutti saman vuoden MM-kilpailuissa pronssia tähtäinjousen joukkuekilpailussa.
Aiheesta muualla

Talousprofessori: "Puun polttaminen ilmastoystävällisenä on lähellä itsepetosta" (27.4.2016) (yle.fi)
Professori kaivoksista: Suomi myy luonnonvaransa muita halvemmalla (15.5.2012) (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  Mathematics Genealogy Project  ORCID 
Henkilöt:  DDB
Mosambikin saari

Mosambikin saarella sijaitseva kirkko
| --- | --- |
Muut nimet:  Ilha de Moçambique
Sijainti:  P. A. de Ilha de Moçambique, Distrito de Ilha de Moçambique, Nampula Mosambik
Merialue:  Intian valtameri
Pinta-ala:  1,8 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  9 064 (VL2017, saari),  65 712 (piiri)
Suurin kaupunki:  Ilha de Moçambique
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Moçambiquensaari (port. Ilha de Moçambique) on saari ja kaupunki Mosambikissa muutaman kilometrin päässä rannikosta Mosambikin kanaalin ja Mossurilin lahden välissä. Saari sijaitsee Nampulan maakunnan Ilha de Moçambiquen piiriissä Pohjois-Mosambikissa. Mantereelta johtaa saarelle 3,8 kilometriä pitkä silta. Saari sijaitsee Bazaruton saariston ja Quirimbasin saariston välissä. Moçambiquensaari on kolme kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Saaren pinta-ala on 1,8 neliökilometriä.
Moçambiquensaari sijaitsee linnuntietä 52 kilometriä Nacalasta etelään. Aluekeskus Nampulaan on linnuntietä 154 ja maanteitse 181 kilometriä.
Saaren pohjoisosassa on São Sebastião de Moçambique, portugalilaisten vuonna 1507 rakentama linnoitus.
Saarella on käytetty 1500-luvulta alkaen samoja rakennusmateriaaleja, tekniikoita ja koristelutapoja, joten sen arkkitehtuuri on tyyliltään yhtenäistä. Siinä yhdistyvät paikalliset perinteet ja portugalialiset vaikutteet, sekä jossain määrin myös intialaisten ja arabien vaikutus. Se otettiin vuonna 1991 Unescon maailmanperintöluetteloon
Ilha de Moçambiquen piiri ja sen hallintoalueet

Aluehallinnollisessa merkityksessä Ilha de Moçambique voi tarkoittaa yhtä Mosambikin piireistä, Ilha de Moçambiquen piiriä (port. Distrito de Ilha de Moçambique). Tämä piiri kattaa huomattavasti varsinaista saarta laajemman alueen. Piiri on perustettu joulukuussa 2013 Mosambikin parlamentin säädöksellä. Paikallistasolla piiri jakautuu kuitenkin kahteen hallintoalueeseen, joista pienempi (port. Posto Administrativo de Ilha de Moçambique) vastaa Moçambiquensaarta ja suurempi (port. P.A. de Lumbo) kattaa piirin mantereisen osan.
Maan tilastokeskus arvioi Ilha de Moçambiquen piirin väkiluvuksi 81 325 (2022). Ilha de Moçambiquen piirin pinta-ala on 231 neliökilometriä. Toinen lähde antoi hieman pienemmät lukuarvot: 226 neliökilometriä (0,3 Nampulan maakunnan pinta-alasta) ja asukasluku 76 226 (2021).
Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Ilha de Moçambiquen piirissä asui 65 712 ihmistä. Heistä vain 9 064 asui saarella ja 56 648 mantereella. Toisen lähteen raportoimat vuoden 2007 väestönlaskennan luvut poikkesivat edellisistä merkittävästi: piirissä oli yhteensä 48 839 asukasta, joista 17 356 asui saarivyöhykkeellä (35,5%) ja 31 483 mannervyöhykkeellä (64,5%) mantereella.
Kuvia

Moçambiquensaari brittiläisellä vuoden 1938 merikortilla.
São Sebastião de Moçambiquen linnoitus.
Katunäkymä.
Hospital Novo.
Moskeija.
Saaren lounaisosassa, "Makuti-kaupungissa" asuu köyhempi väestö. Makuti tarkoittaa levitetyistä kookkospalmun lehdistä tehtyä rakennusmateriaalia, jolla on perinteisesti katettu rakennuksia Afrikassa ja muilla trooppisilla alueilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mosambikin saari Wikimedia Commonsissa
Waverley

Waverley on 1814 ilmestynyt skotlantilaisen kirjailijan Walter Scottin kirjoittama romaani. Sen on suomentanut V. Andelin eli Väinö Hämeen-Anttila, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1904 kolmantena teoksena sarjassa Suurten kertojain teoksia.
Waverley oli ensimmäinen Scottin suurista historiallisista romaaneista. Kertomuksen tapahtumat sijoittuvat pääasiassa 1700-luvun keskivaiheille Skotlantiin. Teoksessa on kiinnostavia kuvauksia skotlantilaisten elämästä ja heidän tunteistaan Stuarteja kohtaan.
Aiheesta muualla

Waverley. Kirjasampo
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data
Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945

| Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945:  kunnallishallinnon uudistuksesta suureen alueluovutukseen : Vantaan kaupungin juuret |
| --- | --- |
 Kirjan kansikuva
Kirjailija:  Aulikki Litzen, Jukka Vuori ja Vantaan kaupunki
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Vantaan kaupunki
Julkaistu:  1997
Sivumäärä:  470
ISBN:  951-8959-77-3
Sarja: Vantaan kaupungin historian kirjasarja
Edeltävä:  Helsingin pitäjän historia III
Seuraava:  Vantaan historia 1946-1977
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945: kunnallishallinnon uudistuksesta suureen alueluovutukseen : Vantaan kaupungin juuret on Aulikki Litzenin, Jukka Vuoren ja Vantaan kaupungin yhteistyönä valmistunut, vuonna 1997 julkaistu Vantaan kaupungin historian kuusiosoiseen teossarjaan kuuluva tietokirja.
Helsingin pitäjän historia III

| Helsingin pitäjän historia III: Isostavihasta maalaiskunnan syntyyn 1713–1865 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Markku Kuisma, Lauri Leppänen ja Vantaan kaupunki
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Vantaan kaupunki
Julkaistu:  1991
Sivumäärä:  483
ISBN:  951-8959-12-9
Sarja: Vantaan kaupungin historian kirjasarja
Edeltävä:  Helsingin pitäjän historia II
Seuraava:  Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Helsingin pitäjän historia III: Isostavihasta maalaiskunnan syntyyn 1713–1865 on Markku Kuisman toimittama, Lauri Leppäsen johtaman historiatoimikunnan ja Vantaan kaupungin yhteistyönä valmistunut ja vuonna 1991 julkaistu Vantaan kaupungin historian kuusiosoiseen teossarjaan kuuluva tietokirja.
Salomoninkakadu

| Salomoninkakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Töyhtökakadut Cacatua
Laji::  ducorpsii
Kaksiosainen nimi
 Cacatua ducorpsii  Pucheran, 1853 
Katso myös
   Salomoninkakadu Wikispeciesissä   Salomoninkakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Salomoninkakadu (Cacatua ducorpsii) on keskikokoinen oseanialainen papukaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 31 cm ja paino 290–415 g. Sen höyhenpuku on kokonaan valkoinen, pään ja rinnan höyhenet toisinaan lohenpunertavat ja siipien ja pyrstön alapinta kellanvalkoiset. Paljas rengas silmän ympärillä on sininen, nokka vaaleanharmaa, koivet harmaat ja iiris koiraalla tummanruskea, naaraalla punertava. Päälaen töyhtö nousee pystyyn, kun lintu on kiihtynyt.
Esiintyminen

Salomoninkakadut elävät Salomonsaarilla Oseaniassa. Niiden elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä ja populaation koko on noin 100 000 yksilöä.
Elinympäristö

Laji on yleinen monenlaisissa metsissä ja puutarhoissa, etenkin alavilla mailla, ja sitä tavataan 1 700 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa. Munamäärä on kaksi, joskus kolme. Haudonta-aika on 25 päivää ja poikaset jättävät pesän 62 päivää vanhoina.
Ravinto

Ruokavalio on monipuolinen ja koostuu siemenistä, pähkinöistä, hedelmistä, marjoista, kukista, silmuista sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Ahti Salmikari

Ahti Aleksander Salmikari ent. Stenlund (18. syyskuuta 1893 Liminka – 2. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Herman Stenlund ja Anna Elisabet Hartikka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Fanny Maria Luoman kanssa.
Opinnot

Salmikari kävi viisi luokkaa Viipurin uutta yhteiskoulua ja kolme lukukautta Sortavalan seminaaria ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Viipurin suomalaisessa lyseossa vuonna 1935. Hän kävi Sotateknillisen koulun vuosina 1929–1930 ja  viestijoukkojen upseerien erikoiskurssin vuonna 1932.
Jääkäriaika

Salmikari liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Salmikari saapui jääkärien pääjoukon mukana takaisin Suomeen (Vaasaan ) 25. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 6. jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaassa sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin radalle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Salmikari palveli sisällissodan jälkeen 3. komppanian vääpelinä 6. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Jääkäriprikaatin tiedonantokomppaniaan ja 2. helmikuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Kenttälennätinpataljoonaan sekä vuodesta 1930 alkaen Viestipataljoona 2:n 4. komppaniaan. Pataljoonassa hänet nimitettiin 3. komppanian päälliköksi 1. joulukuuta 1924. Viestipataljoona 2:sta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 alkaen Viestipataljoona 5:een, jossa hän toimi komppanianpäällikkönä. Aliupseerikoulun johtajaksi hänet komennettiin 14. tammikuuta 1936, josta hän sai siirron 1. tammikuuta 1938 Viestirykmentin viestikurssien johtajaksi.
Hän hoiti Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajan tehtäviä[26. lokakuuta 1923 – 29. heinäkuuta 1924 ja 27. maaliskuuta – 1. elokuuta 1929 sekä Erillisen kenttälennätinkomppanian päällikön tehtäviä 9. joulukuuta 1927 – 10. maaliskuuta 1928 välisinä aikoina.
Talvi- ja jatkosota

Salmikari osallistui talvisotaan 8. divisioonan viestikomentajana ja osallistui taisteluihin Kiviniemessä ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin komentajaksi Viestipataljoona 3:een. Jatkosodan puhjettua hän sai komentoonsa Viestipataljoona 12:n ja osallistui komentajana taisteluihin Karjalankannaksella, Vienan Karjalassa ja Karhumäessä. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Ilmavalvontapataljoona 2:n komentajaksi ja edelleen Viestipataljoona 2:n komentajaksi, mistä tehtävästä hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan päätyttyä.
Sotien jälkeinen aika

Sodan jälkeen Salmikari siirtyi apulaisesimieheksi OY ALKO AB:lle ja palveli yrityksessä vuoteen 1957 saakka.
Opetustoimet

Salmikari toimi vilkkupalveluksen opettajana viestiupseerikursseilla vuonna 1928 ja viestipalveluksen tuntiopettajana Taistelukoulussa vuonna 1928.