Pori Jazz
Historiaa > 1981–1990

Vuosina 1976–1980 sateiset säät olivat haitanneet Pori Jazzin yleisönsuosion kasvua ja kannattavuutta, mutta vuonna 1981 festivaalipäiville osuivat kesän kuumimmat helteet. Tuolloin nimekkäimpiä esiintyjiä olivat Chick Corea, Chico Freemanin kvartetti, Gil Evansin orkesteri ja zydeco-hanuristi Queen Ida.
Vuoden 1982 tunnetuimpia ulkomaisia esiintyjiä olivat Benny Goodman, Modern Jazz Quartet, George Russellin johtama New York Big Band ja Lester Bowie Ensemble. Benny Goodmania emännöi kulttuuriministeri Kaarina Suonio, ja 1980-luvun mittaan Porin jazzfestivaalista alkoikin muodostua poliittisen eliitin suosittu näyttäytymispaikka.
1980-luvun kaupallisuus tuli myös Poriin muun muassa vuonna 1983 avatun Jazzkadun muodossa. Myös ohjelmisto alkoi koetella jazzin raja-aitoja Fats Waller -aiheisen musikaalin Ain’t Misbehavin’ ja suositun vokaalitaiturin Bobby McFerrinin myötä. Muita vuoden ulkomaisia esiintyjiä olivat Jaco Pastorius Word Of Mouth -yhtyeineen sekä Charles Lloydin, David Murrayn ja Frank Fosterin kvartetit.
Kesän 1984 erikoisin esitys oli puolesta sadasta valkoisiin suojapukuihin pukeutuneesta saksofonistista koostuvan ranskalaisen performanssiryhmän Urban Saxin esitys, joka alkoi jokirannasta ja päättyi Keski-Porin kirkkoon. Esitys aiheutti skandaalin, kun sitä varten kirkon seiniin kiinnitettiin poraamalla vuorikiipeilykoukkuja kysymättä lupaa. Suurin tähti festivaaleilla oli Miles Davis, ja muita tunnettuja esiintyjiä olivat Lester Bowie Brass Fantasy, Hermeto Pasqual, Paquito D’Rivera, Randy Brecker sekä jazzvokalisti Sarah Vaughan, joka toi Kirjurinluodon lavalle mukaan 16-vuotiaan vibrafonistin Severi Pyysalon.
Vuonna 1985 Pori Jazz laajeni 9-päiväiseksi teemalla ”Poriginal” ja sai uusiksi esityspaikoikseen vuonna 1981 tulipalon kokeneeseen Porin puuvillatehtaaseen saneeratun Cotton Clubin, rantamakasiiniin rakennetun Café Jazzin ja Raatihuoneen pihan. Esiintyjänimiin kuuluivat Jack DeJohnette, Bob Moses ja Lee Ritenour. Seuraavana vuonna 1986 festivaalin talous vajosi miljoona markkaa tappiolle. Lippuja myytiin vain noin 30 tuhatta budjetoidun 40 tuhannen sijasta, huolimatta sellaisista nimistä kuin Manhattan Transfer, John Mayall, Wynton Marsalis ja Lionel Hampton.
Pori Jazz 1987 panosti vahvasti suuriin nimiin, ja festivaaleilla nähtiin Miles Davis, Stan Getz, B. B. King, Cab Calloway, Hugh Masekela, Courtney Pine, Art Ensemble of Chicago ja Ahmad Jamal. Panostus onnistui, ja festivaalia pidettiin sekä taiteellisesti että taloudellisesti siihen asti parhaana.
Seuraavana vuonna 1988 artistikaartia alettiin muiden kansainvälisten jättifestivaalien tapaan laajentaa myös jazzin ulkopuolelle. Herbie Hancockin , Michael Breckerin, Wayne Shorterin ja Joe Zawinulin lisäksi festivaaleilla esiintyivät Carlos Santana, Eartha Kitt ja J. Karjalainen. Käytössä olivat lähes kaikki mahdolliset esiintymispaikat kaupungissa, ja yritysasiakkaille järjestettiin kallishintainen jazzristeily Helsingistä Poriin. Vuonna 1988 sai alkunsa Jazzliiton kokeellisen jazzin työpaja Ultra Music Meeting, jonne kutsuttiin suomalaisia ja ulkomaisia solistimuusikoita. Vuonna 1990 se siirrettiin liian kaupalliseksi koetun Porin sijasta Keravan Planet FunFuniin, mistä syntyi pian Kerava Jazz..
Vuoden 1989 parhaita arvosteluja Porin esiintyjistä saivat Cab Calloway, viihdesaksofonisti Kenny G, The Blues Brothers Band ja kymmenen vuotta aiemmin kuolleen Charles Mingusin tribuuttiyhtye. Festivaali oli kuitenkin yhä pahemmin veloissa, ja asiaa pahensi festivaalin talouteen sotkeutuneen porilaisen kehitysyhtiö Manconin konkurssi.
Vuoden 1990 festivaaleilla olivat mukana pianistit Dave Brubeck, McCoy Tyner ja Horace Tapscott, jonka workshop-orkesterissa soitti myös suomalaisia muusikoita.