stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä P
P > Leopold Vilhelm Pohjola

(29. joulukuuta 1894 Helsinki – 14. heinäkuuta 1918) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat koneenkaättäjä Vilhelm Pohjola ja Anna Aurora Hukkanen. Pohjola kävi viidenne luokan Helsingin suomalaista yhteiskoulua ja työskenteli sen jälkeen asentajana Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoona rintamakomennuksen jälkeen perustettuun 2. konekiväärikomppaniaan 9. heinäkuuta 1917. Hän suoritti jääkäriaikanaan myös kivääriasemestarikurssin. Pohjola astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekivääriaseseppäkouluun Vaasaan. Pohjola kuoli keuhkokuumeeseen Viipurin sotilassairaalassa 14. heinäkuuta 1918. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
P > Juho Poikulainen

(18. helmikuuta 1888 Kivennapa – 11. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat torppari Pietari Poikulainen ja Katri Savolainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1908 Fredrika Ruthin kanssa. Poikulainen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 12. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 11. joulukuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet myöhemmin laskettiin siviilitöihin Saksaan. Poikulainen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 10. joulukuuta 1918, jonka jälkeen hän työskenteli hevosnniehenä ja henkilötodistusten tarkastajana Terijoen rajakomendantinvirastossa 6. huhtikuuta 1919 saakka. Myöhemmin hän liittyi 10. huhtikuuta 1919 alaen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan ja toimi joukkueenjohtajana I pataljoonan 1. komppaniassa. Hän osallistui retkikunnan taisteluihin Tuuloksessa Aunuksen kaupungissa, Mäkriällä, Aleksanteri Syväriläisen (Svirskin) luostarin luona sekä myöhemmin Tuulosjoen rintamalla. Poikulainen erosi retkikunnasta sitoumuksen rauettua heinäkuussa vuonna 1919. Sotaretkeltä palattuaan hän astui armeijan palvelukseen kersantin vakanssilla 4. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Armeijasta hän erosi toistamiseen 1. huhtikuuta 1920, jonka jälkeen hän matkusti ulkomaille, josta hän palasi marraskuussa vielä samana vuonna. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä ja kalastajana Vienassa. Vanhuusvuosinaan hän asui Hietalahden Jääkärikodissa. Ylennykset: Kersantti 4. elokuuta 1919.
P > Joeli Pokela

(21. kesäkuuta 1894 Vimpeli – 9. maaliskuuta 1933) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Pokela ja Liisa Lakanen. Hän kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli suutarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 17. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet passitettiin 24. tammikuuta 1917 Friedrichsbergin sairaalaan, josta hänet palautettiin takaisin Suomeen syksyllä 1919. Myöhemmin hän eli kotipitäjässään Vimpelissä.
P > Isak Aaron Polttila

(12. joulukuuta 1893 Eurajoki – 19. syyskuuta 1940) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Juho Polttila ja Aleksandra Rosten. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Fanny Aleksandra Rantasen kanssa, joka kuoli vuonna 1931. Toistamiseen hän avioitui vuonna 1932 Olga Aleksandra Nordlundin kanssa. Polttila työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 23. syyskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 14. lokakuuta 1915. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen kesällä vuonna 1919. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä ja puuseppänä Raumalla, Eurajoella ja Kuivalahdella.
P > Fredrik Aleksander Poltto

(14. marraskuuta 1893 Raahe – 18. kesäkuuta 1959) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat merimies Joel Poltto ja Matilda Tuohimaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anna Augusta Puron kanssa. Poltto kävi kolme luokkaa Raahen keskikoulua ja työskenteli puutavara-alalla Raahessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän joutui jäämään Saksaan, kun muu osa pataljoonasta palasi suomeen huhtikuussa 1918. Takaisin Suomeen hän palasi Suomen sisällissodan jälkeen 11. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen 1. toukokuuta 1919 alkaen Ruukki oy:n lautatarhanhoitajana ja 1. helmikuuta 1925 lähtien Metsänomistajana metsäkeskus oy:n Raahen konttorin hoitajana. Hän toimi sotien aikana väestönsuojelutehtävissä Raahessa. Hänet on haudattu Raahen Haaralan hautausmaalle. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,  Väestönsuojelun 2. lk. ansiomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Heino Vilho Ponkala
Yrjö Väinö Ponto
P > Matti Poromaa

(18. tammikuuta 1897 Alahärmä – 18. huhtikuuta 1960) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Elias Poromaa ja Liisa Vilhelmiina Erkintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Laina Vilhelmiina Ojanperän kanssa. Heille syntyi kaikkiaan kuusi lasta; Reino, Eino (kaatui 1944), Lauri, Matti, Irma ja Pentti. Poromaa kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 23. helmikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaa 8. huhtikuuta 1916. Hän palasi takaisin pataljoonaan 25. huhtikuuta 1917 ja hänet sijoitettiin täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin edelleen pataljoonan haupitsipatteriin 10. elokuuta 1917. Poromaa astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa sen riveissä taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Poromaa siirrettiin Tampereen valloituksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 6. patteriin ja osallistui sen mukana Viipuria valloitukseen. Poromaa palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hän erosi tammikuussa vuonna 1919. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä kotipaikkakunnallaan Alahärmässä. Poromaa osallistui talvisotaan jaoksenjohtajana Raskaspatteristo 8:ssa. Jatkosodan puhjettua hänet määrättiin rehumestariksi VI Armeijakunnan Henkilötäydennyskeskus 1:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin huoltoupseeriksi Syvärin patteristo 1:n esikuntaan ja myöhemmin samaiseen tehtävään Syvärin Linnoituspatteristo 2:een, josta hänet vapautettiin asepalveluksesta vuonna 1942. Tämän jälkeen hän jatkoi työskentelyään maanviljelijänä Alahärmässä. Hänet on haudattu Alahärmään. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 11. huhtikuuta 1918, Vääpeli keväällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaudenmitali 2. lk;  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Antti Porre
P > Arvo Portin

(7. marraskuuta 1896 Alatornio –) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat laivuri Vilhelm August Portin ja Augusta Kalm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Amalia Yrkin kanssa. Portin kävi kansakoulun ja työskenteli metallisorvaajana Oulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 18. syyskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hän palasi takaisin yksikköönsä 3. maaliskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän siirtyi Libaussa vuonna 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Portin astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kuormastovääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Portin palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja edelleen Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä aluksi kuormastovääpelinä III pataljoonassa, josta hänet siirrettiin 23. kesäkuuta 1919 alkaen I pataljoonaan ja 19. elokuuta 1919 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan ja 20. helmikuuta 1920 alkaen I pataljoonan esikuntaan. Hän osallistui maaliskuussa vuonna 1920 Porajärven puolustukseen. Hän erosi armeijan palveluksesta 1. joulukuuta 1921 ja astui poliisilaitoksen palvelukseen 31. maaliskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin ylimääräiseksi konstaapeliksi Kotkan kaupungin poliisilaitokseen. Hänet siirrettiin 30. huhtikuuta 1922 ratsuosastoon ja määrättiin 31. toukokuuta 1922 ylikonstaapelina ratsuosaston päälliköksi. Myöhemmin hän toimi tarkastuskonstaapelina läänin rikospoliisikeskuksessa aina vuoteen 1944 saakka. Sotien jälkeen Portin toimi rikosetsivänä Kotkan poliisilaitoksen rikospoliisiosastolla vuoteen 1954 saakka ja hoiti samalla poliisin neuvonantotoimintaa. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 31. joulukuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk.,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali, Väestönsuojelun ansiomitali 2,  Jääkärimerkki.
Olof Lars Alarik Prytz
P > Ilmari Johannes Pulkkinen

(11. joulukuuta 1892 Kuopio – 12. helmikuuta 1955) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat varastonhoitaja August Pulkkinen ja Kustaava Karhu. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Jenny Maria Martikaisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sähköasentajana Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 21. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen pataljoonaan perustettuun 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Pulkkinen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Pulkkinen palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 2 ja sen jälkeen Pohjolan Jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin Pohjolan jääkäripataljoonasta 16. lokakuuta 1918 alkaen Sortavalan rajavartioryhmän täydennyspataljoonan 3. komppaniaan ja edelleen 20. marraskuuta 1918 alkaen rajavartioryhmän I pataljoonan 1. komppaniaan sekä 7. tammikuuta 1919 alkaen Terijoen rajavartiopataljoonaan. Terijoelta hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 Viipurin vartiopataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 1. tammikuuta 1921 Polkupyöräpataljoona I:n 3. komppanian ja 1. toukokuuta 1922 alkaen vääpeliksi Suomen valkoisen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan. Pulkkinen erosi armeijasta 23. syyskuuta 1922, mutta palasi takaisin palvelukseen 1. kesäkuuta 1924 ja hänet sijoitettiin Polkupyöräpataljoona I:een, missä hän toimi kuormastovääpelinä. Toistamiseen hän erosi armeijan palveluksesta 11. elokuuta 1925, jonka jälkeen hän matkusti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin, mistä hän palasi takaisin Suomeen vuonna 1929 ja työskenteli sen jälkeen sekalaisissa töissä. Pulkkinen suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja armeijan kuormastovääpelikurssin vuonna 1925.
Pulkkinen osallistui talvisotaan varastonhoitajana I Armeijakunnan EKM:ssa. Jatkosotaan hän osallistui Elintarvikekeskusvarikko 2 Vaasassa. Sotien jälkeen hän työskenteli varastonhoitajana Valtion Viljavaraston palveluksessa Seinäjoella. Hänet on haudattu Seinäjoelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. maaliskuuta 1918, Vääpeli 8. tammikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
P > Julius Pulkkinen

(17. helmikuuta 1894 Veteli – 18. kesäkuuta 1922) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Vihtori Pulkkinen ja Leena Kaisa Hietala. Pulkkinen kävi kuusi luokkaa Kokkolan Suomalaista yhteiskoulua ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 189 huhtikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja palautettiin takaisin komppaniaansa 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 21. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon. Työosastosta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 26. elokuuta 1917. Pulkkinen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen tammikuussa vuonna 1919 ja astui 29. tammikuuta 1919 Suomen armeijan palvelukseen vääpelinä. Hänet sijoitettiin Porin rykmenttiin. Armeijasta hän erosi 2. helmikuuta 1919, jonka jälkeen hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. heinäkuuta 1920 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Kotkan suojeluskuntaa, jossa hän palveli 31. elokuuta 1920 saakka. Myöhemmin hän toimi myös Virolahden suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. helmikuuta - 18. kesäkuuta 1922 välisenä aikana. Pulkkinen suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921. Ylennykset: Vääpeli 29. tammikuuta 1919, Vänrikki 15. kesäkuuta 1921. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
P > Pekka Pulli

(20. toukokuuta 1888 Rovaniemi – 17. maaliskuuta 1923) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Susanna Maria Pulli. Pulli työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 15. maaliskuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaa. Takaisin Suomeen Pulli palasi sisällissodan jälkeen ja asettui Rovaniemelle, missä hän työskenteli työmiehenä. Hänet haudattiin Rovaniemelle.
Onni Aleksanteri Purhonen
P > Kustaa Armas Puroaho

(käytti Yhdysvalloissa nimeä Gus Aho), (17. helmikuuta 1894 Alajärvi – 12. joulukuuta 1941 New Westminster, Kanada) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Kustaa Puroaho ja Anna Liisa Myllykangas. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 lda Pauliina Kolun kanssa. Puroaho työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 10. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon. Puroaho palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 21. helmikuuta 1919 ja astui armeijan palvelukseen aliupseerina ja hänet sijoitettiin Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonaan, josta hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1919 komppanianvääpeliksi Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Kaartin pataljoonasta hänet siirrettiin helmikuussa 1920 Käkisalmen läänin rykmentin III pataljoonaan ja 20. huhtikuuta 1921 alkaen Savon jääkärirykmentin 2. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta Puroaho erosi 1. huhtikuuta 1922 ja astui Rajavartioston palvelukseen 7. huhtikuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Kainuun rajavartiostoon, jossa hän palveli 5. joulukuuta 1922 saakka, jolloin hän erosi rajavartiostosta. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä ja muutti vuonna 1925 siirtolaiseksi Kanadaan. Kanadassa hän työskenteli työnjohtajana rautateillä vuodesta 1930 aina kuolemaansa saakka. Hänet on haudattu New Westminsteriin, B. C; Kanadaan. Y1ennykset: Aliupseeri 1. maaliskuuta 1918, Kersantti 24. toukokuuta 1919, Vääpeli 1. tammikuuta 1920. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Albert Aleksander Bäckman myöh. Puroma
Emil Johannes Puronen
P > Armas Konstantin Purontaka

(16. kesäkuuta 1890 Toholampi – 12. tammikuuta 1962) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Fredrik Purontaka ja Johanna Kleemola. Purontaka kävi Oulun kauppakoulun ja Raahen porvari- ja kauppakoulun. Hän työskenteli konttoristina Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan jo 27. joulukuuta 1915. Myöhemmin hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa konttoristina Düsseldorfissa. Takaisin Suomeen hän palasi helmikuussa 1919 ja työskenteli sen jälkeen konttoristina ja syksystä 1931 alkaen ostopäällikkönä Veitsiluoto oy:ssä Kemissä. Hänet on haudattu Toholammille.
P > Aarne Evert Pursiainen

(2. elokuuta 1892 Leppävirta – 23. toukokuuta 1960) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Pursiainen ja Fredriika Kirjavainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Selma Aliisa Nuutisen kanssa, joka kuoli vuonna 1941 ja Pursiainen avioitui toistamiseen vuonna 1942 Aino Karpin kanssa. Pursiainen kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli työmiehenä Leppävirralla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. elokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Pursiainen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan muonitusmestariksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Pursiainen palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä. josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Savon jääkarirykmentti 3. Hän toimi rykmenteissä 3. komppanian muonitusaliupseerina. Hän erosi armeijasta sairauden takia 10. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen uskonnollisten kirjojen myyjänä. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 3. toukokuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Simo Pursiainen
P > Aappo Teofiilus Puskala

(20. helmikuuta 1890 Perho – 17. huhtikuuta 1945) oli suomalainen jääkäri ja suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aappo Puskala ja Anna Sahipakka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1910 Henna Kristiina Koutosen kanssa. Puskala kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kannuksessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Schmardenissa. Hänet siirrettiin 26. tammikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen Altonan työosastoon. Työosastosta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 8. helmikuuta 1918. Puskala saapui takaisin Suomeen jääkäreiden pääjoukon jälkeen 28. helmikuuta 1918 Ruotsin kautta. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918. Haavoista toivuttuaan Puskala siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 alkaen 1. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan Seinäjoelle.
Sisällissodan jälkeen Puskala palveli 22. toukokuuta 1918 alkaen Kaartin jääkäripataljoonassa, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan. Takaisin Kaartin jääkäripataljoonaan hän palasi marraskuussa 1918. Seuraavaksi hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919 Porin jalkaväkirykmentti 2:een, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Puskala erosi armeijan palveluksesta 1. lokakuuta 1920 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin aluksi paikallispäälliköksi Ikaalisten suojeluskuntaan. Ikaalisista hän siirtyi 15. marraskuuta 1921 paikallispäälliköksi Soinin suojeluskuntaan, osta hänet siirrettiin 15. elokuuta 1922 samaiseen tehtävään Peräseinäjoen suojeluskuntaan. Puskala erosi suojeluskunnasta ja astui Rajavartiolaitoksen palvelukseen 7. toukokuuta 1923 ja hänet sijoitettiin Lapin rajavartiostoon, josta hän kuitenkin erosi jo 31. joulukuuta 1923, jonka jälkeen hän astui armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin 1. kesäkuuta 1924 alkaen Suomenlinnan paikalliskomppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1925 alkaen Tampereen rykmenttiin. Toistamiseen hän erosi armeijan palveluksesta 16. joulukuuta 1926 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä.
Puskala osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Erillinen Pataljoona 7:ssä ja myöhemmin Pioneeri Koulutuskomppaniassa. Jatkosotaan hän osallistui komppanianvääpelinä Jalkaväenkoulutuskeskus 13:ssa ja myöhemmin Jalkaväenkoulutuskeskus 15:ssä. Sotien jälkeen hän työskenteli työmiehenä Pietarsaaren seudulla. Ylennykset: Aliupseeri 28. helmikuuta 1918, Vääpeli 15. kesäkuuta 1918, Suojeluskuntaupseeri 3. lokakuuta 1922. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk.,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Juho Erik Putaansuu
Aarne Heikki Alfred Putkonen