stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sidney Poitier
Ura > Teatterista elokuviin

Palvelusaikansa jälkeen Poitier pyrki Harlemin American Negro Theateriin. Hänet hylättiin ensimmäisellä kerralla liian voimakkaan bahamalaisen aksentin perusteella. Poitier muisteli myöhemmin omaelämäkerrassaan, että hylkäys oli hänen elämänsä alkuvaiheen käännekohta. Hän harjoitteli tuon jälkeen amerikkalaista puhetyyliä ja pääsi toisella yrittämällä sisään American Negro Theateriin. Hän suostui toimimaan harjoitteluaikanaan teatterin siivojana. Poitier näytteli American Negro Theaterin näytelmissä ja sai vuonna 1946 roolin Lysistrate-näytelmän Broadway-tuotannossa. Hän sai siitä kehuja ja sai sen jälkeen myös toisen Broadway-roolin näytelmästä Anna Lucasta. Seuraavien parin vuoden ajan Poitier oli mukana kokonaan mustista näyttelijöistä koostuneen seurueen kanssa.
Poitier’n ensimmäinen elokuva oli armeijan dokumentti From Whence Cometh My Help (1949), mutta seuraavana vuonna hänellä oli Hollywood-rooli elokuvassa Kaikki tiet tukossa. Hyvistä arvioista huolimatta Poitier’lle ei tarjottu juurikaan hyviä rooleja, sillä Hollywoodissa oli vielä niin vähän varteenotettavia sivurooleja mustille näyttelijöille. Itke rakastettu maa (1951) oli Poitier’n seuraava elokuva. Se kuvattiin osittain Etelä-Afrikassa.
Ura > Myös ohjaajaksi

Poitier oli vuonna 1969 perustamassa First Artists -tuotantoyhtiötä, ja hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Buck ja tappajasaarnaaja (1972). Poitier näytteli lännenelokuvan pääosassa ystävänsä Harry Belafonten kanssa. He olivat yhdessä myös Poitier’n ohjaamassa komediassa Säpinää laitakaupungilla (1974). Poitier’n ohjaamia komedioita olivat myös Homma hanskassa (1977) ja Mänteillä menee lujaa (1980). Niiden keskeisin perintö se, että Poitier pystyi antamaan elokuvien kautta monille mustille näyttelijöille säännöllisiä rooleja. Mänteillä menee lujaa, jonka pääosissa olivat Richard Pryor ja Gene Wilder, oli myös Poitier’n ohjausuran suurin taloudellinen menestys.
Mänteillä menee lujaa -elokuvan jälkeen Poitier vähensi hieman työkuormaansa. Hän ohjasi vielä 1980-luvun alkupuoliskolla elokuvat Lirissä (1982) ja Fast Forward - täyttä vauhtia (1984). Fast Forwardin jälkeen Poitier piti muutaman vuoden tauon.
Ura > Paluu näyttelijäksi

Poitier teki ensimmäisen valkokangasroolin yli vuosikymmeneen Roger Spottiswooden jännityselokuvassa Tarkoituksena tappaa (1988). Sen jälkeen hän näytteli draamassa Kasvottomat vakoojat (1988). Poitier’n viimeinen ohjaustyö oli flopannut Bill Cosby -komedia Isäni on kummitus (1990).
Poitier näytteli vuonna 1992 rikoselokuvassa Sneakers. Samana vuonna hän sai ensimmäisenä mustana näyttelijänä AFI:n elämäntyöpalkinnon. Sitä seurasi pitkästä aikaa hieman kiireisempi kausi elokuva-alalla. Hän teki televisioelokuvat To Sir with Love 2 (1996) ja Mandela and de Klerk, missä hän näytteli Nelson Mandelaa. Poliittisessa jännärissä Sakaali (1997) Poitier oli FBI:n varajohtaja. Poitier’n viimeinen rooli oli televisioelokuvassa Amerikan viimenen tiilentekijä (2001), jossa hän näytteli leskeä, jonka työstä oli tulossa vanhentunutta.
Ura > Kirjat ja Bahaman-suurlähettiläänä

Poitier’n hengellinen omaelämäkerta The Measure of a Man ilmestyi vuonna 2000. Sen äänikirjaversiosta hän sai parhaan puhutun albumin Grammy-palkinnon. Vuonna 2008 Poitier julkaisi puolestaan viisauksia tuleville sukupolville eli teoksen Life Beyond Measure: Letters to My Great-Granddaughter. Jännitysromaani Montaro Caine ilmestyi vuonna 2013.
Vuonna 1997 Poitierin kotimaa Bahama nimesi hänet suurlähettilääksi Japaniin. Hän sai luvan hoitaa tehtävää ulkomailta käsin. Poitier toimi suurlähettiläänä vuoteen 2007 saakka. Samaan aikaan hän oli myös Bahaman Unesco-lähettiläs.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä

Poitier oli naimisissa kaksi kertaa. Hän meni naimisiin Juanita Hardyn kanssa vuonna 1950. Pariskunta erosi vuonna 1965. Vuodesta 1976 alkaen Poitier oli naimisissa kanadalais-irlantilaisen näyttelijän Joanna Shimkusin kanssa. Hänellä oli neljä tytärtä ensimmäisestä avioliitosta ja kaksi toisesta.
Filmografia > Näyttelijänä

Kaikki tiet tukossa (No Way Out, 1950)
Itke, rakastettu maa (Cry, the Beloved Country, 1951)
Paholaisajajat (Red Ball Express, 1952)
Go, Man, Go! (1954)
Älä käännä heille selkääsi (Blackboard Jungle, 1955)
Hyvästi, ystäväni (Good-bye, My Lady, 1956)
Miehen mitta (Edge of the City, 1957)
Musta kiihko (Something of Value, 1957)
Orjakauppias (Band of Angels, 1957)
Paratiisi myytävänä (Virgin Island, 1958)
Haukan merkki (The Mark of the Hawk, 1958)
Kahle (The Defiant Ones, 1958)
Porgy ja Bess (Porgy and Bess, 1959)
Voittamattomat miehet (All the Young Men, 1960)
Särkynyt illuusio (A Raisin in the Sun, 1961)
Pariisin rytmiä (Paris Blues, 1961)
Painajainen (Pressure Point, 1962)
Orm Punainen (The Long Ships, 1963)
Kedon kukkaset (Lilies of the Field, 1963)
Hyökkäys Jäämerellä (The Bedford Incident, 1965)
Mies Nasaretista (The Greatest Story Ever Told, 1965)
Kosketus onneen (A Patch of Blue, 1965)
30 minuuttia kuolemaan (The Slender Thread, 1965)
Taistelu paholaiskanjonissa (Duel at Diablo, 1966)
Vastahakoiset (To Sir, with Love, 1967)
Yön kuumuudessa (In the Heat of the Night, 1967)
Arvaa kuka tulee päivälliselle (Guess Who's Coming to Dinner, 1967)
Sulhasta etsitään (For Love of Ivy, 1968)
Viimeinen laukaus (The Lost Man, 1969)
Komisario Tibbs ei hellitä (They Call Me MISTER Tibbs!, 1970)
Brother John (1971)
Huumejärjestö iskee (The Organization, 1971)
Buck ja tappajasaarnaaja (Buck and the Preacher, 1972)
Lämmin syksy (A Warm December, 1973)
Säpinää laitakaupungilla (Uptown Saturday Night, 1974)
Huijarit vauhdissa (Let's Do It Again, 1975)
Suuri silmukka (The Wilby Conspiracy, 1975)
Homma hanskassa (A Piece of the Action, 1977)
Tarkoituksena tappaa (Shoot to Kill, 1988)
Kasvottomat vakoojat (Little Nikita, 1988)
Sneakers (Sneakers, 1992)
Sakaali (The Jackal, 1997)
Filmografia > Ohjaajana

Buck ja tappajasaarnaaja (Buck and the Preacher, 1972)
Lämmin syksy (A Warm December, 1973)
Säpinää laitakaupungilla (Uptown Saturday Night, 1974)
Huijarit vauhdissa (Let's Do It Again, 1975)
Homma hanskassa (A Piece of the Action, 1977)
Mänteillä menee lujaa (Stir Crazy, 1980)
Lirissä (Hanky Panky, 1982)
Fast Forward – täyttä vauhtia (Fast Forward, 1985)
Isäni on kummitus (Ghost Dad, 1990)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sidney Poitier Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Italie, Hillel: Oscar winner and groundbreaking star Sidney Poitier dies AP.  8.1.2022. Viitattu 29.5.2022. (englanniksi)
The Measure of a Man: A Spiritual Autobiography - Review
Patrik Westerback

| Patrik Westerback> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1974 (ikä 50) Vaasa
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Patte
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  EHC Basel
Sarja:  NLB
Aik. seurat:  Vaasan Sport (Mestis)  IF Björklöven (Div1)  Vännäs HC (Div2) Skellefteå AIK (Allsvenskan)  HC Thurgau (NLB)
Patrik Westerback (s. 22. toukokuuta 1974 Vaasa) on suomalainen jääkiekkoilija.
Ura

Westerback pelasi juniorina Vaasan Sportissa. Vuoden 1989 Pohjolaleirillä hänet valittiin ikäluokkansa parhaaksi pelaajaksi. Westerback pelasi 1990-luvulla neljä kautta Ruotsissa Björklövenin ja Vännäs HC:n joukkueissa, mutta palasi takaisin Sportiin ja oli yksi tärkeimmistä pelaajista kun joukkue nousi takaisin I-divisioonaan. Hän pelasi kuusi kautta I-divisioonaa ja Mestistä, jonka jälkeen pelasi kauden 2001–02 Ruotsin Allsvenskanissa, mutta palasi takaisin Sportiin kaudelle 2002–03. Keväällä 2003 Westerback ilmoitti lopettavansa uransa toistuvien polvivammojen vuoksi, mutta jatkoi kuitenkin lopulta jääkiekkoilua kaudella 2003–04. Hän lopetti uudestaan kauden 2006–07 jälkeen, ja maaliskuussa 2007 hänet nimettiin Sportin urheilutoimenhoitajaksi. Hän kuitenkin lopetti toimessa jo kesällä 2007. Seuraavalla kaudella 2007–08 Westerback lähti pelaamaan Sveitsiin, HC Thurgaun joukkueeseen, mutta palasi siirtorajan loppuhetkillä takaisin Sportiin.
Kaudella 2008–09 Westerback pelasi Sveitsin Nationalliga B:n EHC Baselissa. Tammikuussa 2009 Westerback teki seuran kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Westerbackin veli Kenneth Westerback on toiminut Vaasan Sportin valmentajana.
Peltoniemen Hintrikin surumarssi

Peltoniemen Hintrikin surumarssi (myös Peltoniemen Hintriikan surumarssi) on Keski-Pohjanmaalta Kaustisen pitäjästä peräisin oleva suomalainen kansansävelmä, joka on saanut nimensä paikallisen pelimannin Hintrikki Peltoniemen (1854–1936) mukaan. Kappaleen tunnetuin versio on Reino Helismaan sanoittama Tapio Rautavaaran levytys vuodelta 1964. Siinä alkuperäiselle sävellykselle nimensä antanut ”Hintrikki” on kuitenkin muuttunut naispuoliseksi ”Hintriikaksi”. Vuonna 2006 Helismaan ja Rautavaaran versio valittiin Suomen synkimmäksi lauluksi.
Alkuperäinen kansansävelmä

”Peltoniemen Hintrikin surumarssin” mollisävel on perinteinen kaustislainen melodia, jota paikkakunnalla oli soitettu jo ainakin 1800–1900-lukujen vaihteesta saakka. Alun perin se oli kuitenkin häissä soitettu onnittelumarssi, joka tunnettiin nimellä Koria marssi. Laajempaan tietoisuuteen sävelmä alkoi leviämään, kun kaustislainen pelimanni Friiti Ojala oppi sen Hintrikki Peltoniemen tyttäreltä vuonna 1948. Tiedossa ei ole, mistä Peltoniemi oli melodian oppinut, eikä myöskään, milloin kappaleesta tuli surumarssi. Sitä soitettiin kuitenkin surumarssina jo Friiti Ojalan hautajaisissa vuonna 1951. Kaksi vuotta myöhemmin tehty sävelmän ensimmäinen tallenne on myös kirjattu surumarssin nimellä. Sitä ennen kappale ehti soimaan Edvin Laineen 1951 ohjaamassa komediassa Vihaan sinua - rakas, jossa sen esittää ravintolassa soittava jousikvartetti. Elokuvan musiikista vastannut Heikki Aaltoila oli kuullut sävelmän Helsingissä Friiti Ojalan pojalta Lauri Ojalalta.
Sävelmän ensimmäinen varsinainen tallenne tehtiin vuonna 1953, jolloin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkijat Jouko Hautala ja Lauri Simonsuuri nauhoittivat sen Kaustisella. Kappaleen soittivat tuolloin neljä Kaustisen Purppuripelimannien viulistia ja harmoninsoittaja. Yksi viulisteista oli Konsta Jylhä, joka esitti kappaleen myös avausnumeronaan vuonna 1970 Turussa järjestetyillä ensimmäisillä Ruisrock-festivaaleilla. Hän sai siitä yleisöltä valtavat suosionosoitukset. Vuonna 1976 Purppuripelimannien versio soi radiossa Yleisradion iltauutisten jälkeen 40 kuolonuhria vaatineen Lapuan patruunatehtaan räjähdyksen uutisoinnin yhteydessä.
Rautavaaran levytys

Sävelmä tunnetaan erityisesti Reino Helismaan sanoittamana Tapio Rautavaaran tulkintana, joka julkaistiin ensimmäistä kertaa syyskuussa 1964 äänitetyn singlen ”Merenneidon kyynel” B-puolella nimellä ”Peltoniemen Hintriikan surumarssi”. Helismaan sanoituksessa ”Hintrikki” oli muuttunut naispuoliseksi ”Hintriikaksi”. Virhe ei kuitenkaan ollut Helismaan, vaan johtui siitä, että Purppuripelimannien nauhoituksesta oli vuonna 1959 julkaistu Decca-yhtiön levy, jonka etikettiin oli virheellisesti kirjoitettu ”Hintrikka”. Helismaa teki sen perusteella tekstin rutiköyhästä leskestä, vaikka Hintrikki Peltoniemi oli varakas talollinen.
Helismaan sanoituksessa Hintriikka Peltoniemi on suon keskellä sijaitsevassa mökissään asuva rutiköyhä leskirouva, joka kuolee heti laulun alussa. Äärimmäisen surumielisessä tekstissä mainitaan muun muassa hallan tuhoama sato ja Hintriikan nuorena kuollut puoliso. Hintriikan kuoleman jälkeen jäljelle jää vain autioituva mökki. Tekstissä kuolema on hänelle pelastus köyhyydestä ja kurjuudesta. Syrjäisessä suomökissä elämänsä viettänyt Hintriikka pääsee omissa hautajaisissaan kolmatta kertaa kirkkoon kasteensa ja häidensä jälkeen. Rautavaaran levytyksen tempo on myös huomattavasti hitaampi kuin vuoden 1951 elokuvasävelmässä ja Purppuripelimannien versiossa.
Kappaleen ilmestymisen jälkeen Purppuripelimannit lähettivät Helismaalle kirjeen, jossa he paheksuivat Rautavaaran levytystä. Pelimannit eivät pitäneet sopivana, että rillumarei-kulttuuria edustanut Helismaa teki sanoituksen arvokkaana pidettyyn sävellykseen. Häntä arvosteltiin myös ankarasti siitä, että Helismaa oli Hintrikin sijasta tehnyt sanoituksen naisesta. Lisäksi tekstissä korostettiin heidän mielestään liikaa köyhyyttä ja kurjuutta, vaikka Hintrikki Peltoniemi oli varakas talonomistaja.
Helsingin Sanomien vuonna 2006 järjestämässä lukijaäänestyksessä Helismaan sanoittama ”Peltoniemen Hintriikan surumarssi” valittiin Suomen kaikkien aikojen synkimmäksi lauluksi. Toiseksi kilpailussa sijoittui Hectorin kappale ”Lumi teki enkelin eteiseen” ja kolmanneksi Leevi and the Leavingsin ”Elina, mitä mä teen”. Kilpailun tuloksena syntyi albumi Synkkien laulujen maa, jolla ”Peltoniemen Hintriikan surumarssin” esittää Lauri Tähkä.
Muita versioita

Melodian ensimmäisen sanoituksen teki kaustislainen Viljami Niittykoski vuonna 1963. Hänen vävynsä, Kaustisen Hääkuoron (silloinen Häälaulajat) perustaja-johtaja Aaro Kentala tilasi apeltaan sanat kappaleen kuorosovitusta varten. Sanoitus on aivan erityylinen, ja kertoo suruisan laulun ja soiton välittämistä muistoista, kaipuusta ja toivosta. Kaustisen Hääkuoro ja Purppuripelimannit levyttivät hänen versionsa vuonna 1965.
Melodia on inspiroinut myös säveltäjä Aulis Sallista teoksessa Aspekteja Peltoniemen Hintrikin surumarssista, jonka hän sävelsi kolmantena jousikvartettonaan vuonna 1969.
Helismaan version ovat myöhemmin levyttäneet muun muassa Vesa-Matti Loiri, Irina Milan ja Jukka Perko. Vuonna 1979 järjestetyssä Reino Helismaan muistokonsertissa sen esitti Liisa Tavi.
Vuonna 1964 julkaistu Tapio Rautavaaran EP-levy, joka sisältää myös kolme muuta kappaletta.
Pavlo Biletskyi-Nosenko

| Pavlo Biletskyi-Nosenko |
| --- | --- |
 Pavlo Biletskyi-Nosenko
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1774 Pryluky, Pultavan kuvernementti
Kuollut: 23. kesäkuuta 1856 (81 vuotta) Pryluky, Pultavan kuvernementtti
Ammatti:  kirjailija, leksikografi, etnografi
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pavlo Biletskyi-Nosenko (27. elokuuta 1774 Pryluky, Pultavan kuvernementti – 23. kesäkuuta 1856 Pryluky, Pultavan kuvernementti) oli ukrainalainen kertoja, runoilija, etnografi, opettaja, kieliopinlaatija ja leksikografi.
Biletskyi-Nosenko kävi Pietarissa ylhäisökoulua, ja sen jälkeen hän siirtyi sotilaspalvelukseen, jonka päätyttyä 1798 hän asettui asumaan Prylukyn lähelle Lapyntsin kylään.
Biletskyi-Nosenko laati sanakirjoja, kirjoitti oppikirjoja logiikan ja etiikan alalta ja käänsi kirjoja muista kielistä. Hänen kirjallinen esikuvansa oli Ivan Kotljarevskyi. Hän kirjoitti parodisen runon "Horpynyda", joka ilmestyi vasta hänen kuolemansa jälkeen 1871, sekä kertomuksia ja balladeja. Hän kokosi sanontoja kokoelmaksi Prykazkyi (I–IV, 1871) ja 1830-luvulla ukrainan kielen sanakirjan Slovar malorossiskogo ili jugo-vostotšnorusskogo jazyka ('Vähävenäjän eli kaakkoisvenäjän kielen sanakirja'), jonka käsikirjoitus katosi mutta jonka hän laati uudelleen 1838–1843. Sanasto perustuu Pultavan alueen murteisiin, mutta se sisältää myös kirjallisuudesta peräisin olevia sanoja, osa keskiukrainan kaudelta. Se sisältää 380 sivua ja on 1800-luvun alkupuolen laajin ukrainan kielen sanakirja. Se julkaistiin kuitenkin vasta 1966 Vasyl Nimtšukin toimittamana, joten sillä ei ole ollut vaikutusta ukrainan sanaston kehitykseen. Biletsky-Nosenkon laatimaa ukrainan kielioppia ei ole julkaistu, ja se saattaa olla kadonnut. Sekä sanakirjan että kieliopin katoamisesta on vastuu pantu Venäjän tiedeakatemialle. Häntä kiinnosti myös ukrainan kielihistoria, ja hän kirjoitti aiheesta sanakirjan johdantoon. Kokoelma hänen runojaan on julkaistu Kiovassa 1973 nimellä Poezij.
Aiheesta muualla

Павло Павлович Білецький-Носенко, Наукова електронна бібліотека періодичних видань НАН України (ukrainaksi)
Peltopunka

| Peltopunka |
| --- | --- |
 Peltopungan kukka.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Alaheimo::  Myrsinoideae
Suku::  Alvet Lysimachia
Laji::  arvensis
Kaksiosainen nimi
 Lysimachia arvensis  (L.) U.Manns & Anderb. 
Synonyymit
 Anagallis arvensis L. 
Katso myös
   Peltopunka Wikispeciesissä   Peltopunka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltopunka eli punapeltopunka, aiemmin peltopuna-alpi ja puna-alpi, (Lysimachia arvensis) on yksivuotinen sini- ja punakukkainen ruohokasvi. Laji kuuluu nykyisin alpien sukuun, aiemmin punkiin (Anagallis). Peltopunka on myrkyllinen.
Ulkonäkö ja koko

Peltopunka on hentovartinen ja kasvaa 3–40 senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat ruodittomat ja varressa vastakkain. Ne ovat 1–2,5 cm pitkät, muodoltaan soikeat tai puikeat. Kukat kasvavat lehtihangoista ohuiden kukkaperien päässä. Väriltään peltopungan kukat ovat useimmin punaiset, harvemmin siniset tai violetit. Hedelmänä on kota.
Peltopunka Suomessa

Suomessa peltopunka kasvaa tai on kasvanut uustulokaskasvina puutarhoissa, pelloilla, kaato-, lastaus-, painolastipaikoilla ja joutomailla. Laji on Suomessa suuresti harvinaistunut eikä siitä ole 2000-luvulta enää juuri lainkaan havaintoja.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Peltopungan (Lysimachia arvensis) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Peltopunkaryhmä – Lysimachia arvensis -ryhmä
LuontoPortti: Peltopunka (Lysimachia arvensis)
ITIS: Anagallis arvensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Anagallis arvensis (englanniksi)
Flora of China: Anagallis arvensis (englanniksi)
Pacific Rim – Hyökkäys Maahan

| Pacific Rim – Hyökkäys Maahan> Pacific Rim |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Guillermo del Toro
Käsikirjoittaja:  Travis Beacham Guillermo del Toro
Tuottaja:  Thomas Tull Jon Jashni Guillermo del Toro Mary Parent
Säveltäjä:  Ramin Djawadi
Kuvaaja:  Guillermo Navarro
Leikkaaja:  John Gilroy Peter Amundson
Lavastaja:  Peter P. Nicolakakos
Pääosat:  Charlie Hunnam Idris Elba Rinko Kikuchi Charlie Day Robert Kazinsky Max Martini Ron Perlman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Legendary Pictures DDY
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   12. heinäkuuta 2013  2. elokuuta 2013
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  190 000 000 dollaria
Tuotto:  411 002 906 dollaria
Seuraaja:  Pacific Rim – Kapina
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pacific Rim – Hyökkäys Maahan (engl. Pacific Rim) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka ohjasi Guillermo del Toro. Elokuva perustuu Travis Beachamin ja del Toron käsikirjoitukseen. Pääosissa näyttelevät Charlie Hunnam, Idris Elba, Rinko Kikuchi, Charlie Day, Robert Kazinsky, Max Martini ja Ron Perlman.
Elokuva kertoo Jaeger-jättiroboteista, jotka taistelevat Tyynenmeren pohjassa sijaitsevasta ulottuvuusportaalista nousseita Kaiju-hirviöitä vastaan.
Elokuvan jatko-osa Pacific Rim – Kapina sai ensi-iltansa 23. helmikuuta 2018.
Juoni

Elokuva alkaa päähenkilön monologista, jossa hän kertoo kuinka kaijut (jättimäiset hirviöt) tulevat Tyynenmeren pohjassa olevasta "railoksi" kutsutusta portaalista. Monologin aikana näkyy video siitä kuinka ihmiset saavat tuhottua kaijut vaivoin ohjuksilla ja tankeilla, mutta siihen mennessä kaijut ovat saaneet tehtyä kaameaa tuhoa. Niinpä kansakunnat yhdistyvät ja ihmiset alkavat rakentaa kaijujen kokoisia robotteja (jaegereita), jota ihminen ohjaa hermosillan avulla. Käy kuitenkin ilmi, että yksi ihminen ei voi ohjata yksin koko robottia. Siispä yhtä jaegeria ohjaa kaksi ihmistä, joiden mielet yhdistyvät hermosillan avulla koneen jättimäiseen runkoon kunhan he ovat "sulautumisyhteensopivia". Ihmiset alkavat vihdoin voittaa.
Sitten palataan nykyhetkeen, jossa veljekset Raleigh ja Yancy lähtevät tappamaan 3. luokan kaijua (kaijut ovat jaettu vaarallisuuden mukaan luokkiin). He yhdistävät hermosillalla  mielensä ja lähtevät kohti kaijua. Samaan aikaan kaiju on hyökkäämässä laivaan, mutta veljesten jaeger (Gipsy Danger), saapuu paikalle ja tappaa kaijun plasmatykillä. Päämajasta kuitenkin ilmoitetaan, että se on hengissä, heti sen jälkeen kaiju hyökkää Gipsya kohti. Kaiju tuhoaa robottia ja tappaa Yancyn. Raleigh tappaa kaijun uudestaan plasmatykillä, mutta loppujen lopuksi robottikin tuhoutuu. Gipsy kaatuu rantaan, josta hypätään viisi vuotta eteenpäin. Raleigh työskentelee muurilla, jonka on tarkoitus suojata ihmisiä kaijuilta, koska kaijut ovat pääsemässä ihmisistä jälleen niskan päälle. Hän katsoo televisiosta, kuinka kaiju pääsi Sydneyn muurin läpi alle tunnissa, mutta onneksi jaeger nimeltä Striker Eureka tuhoaa sen. Marsalkka, jolle Raleigh aikoinaan työskenteli, pyytää häntä apuun taistellakseen uudestaan. Raleigh aluksi kieltäytyy, mutta lopulta hän suostuu. Niin he lähtevät kohti tukikohtaa, missä neljä jaeger-robottia odottaa lopullista taistelua kaijujen kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Hunnam  | … |  Raleigh Becket   |
|  Diego Klattenhoff  | … |  Yancy Becket   |
|  Idris Elba  | … |  Stacker Pentecost   |
|  Rinko Kikuchi  | … |  Mako Mori   |
|  Charlie Day  | … |  Newton Geiszler   |
|  Burn Gorman  | … |  Gottlieb   |
|  Max Martini  | … |  Herc Hansen   |
|  Robert Kazinsky  | … |  Chuck Hansen   |
|  Clifton Collins Jr.  | … |  Tendo Choi   |
|  Ron Perlman  | … |  Hannibal Chau   |
Arvostelu

Rotten Tomatoesin koosteen mukaan 71 % kriitikoista on arvostellut Pacific Rimin myötämielisesti. Kooste perustuu 188 arvosteluun.
Filmgoer-sivuston kriitikko Aleksi Salonen antoi Pacific Rimille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen". Salosen mielestä tällaiset elokuvat kaatuvat yleensä heti kättelyynsä, mutta Pacific Rim saatiin tehtyä hyvin. Miinuksena hän toteaa, että jokin taistelukohtauksista olisi voitu jättää leikkauspöydälle. Tv-maailman Onnimanni Liukkoselta elokuva sai kolme tähteä viidestä ja kommentin, että ohjaaja del Toron ideat pilkistävät ajoittain esiin tästä laadukkaasta liukuhihnaviihteestä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Pacific Rim – Hyökkäys Maahan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pacific Rim – Hyökkäys Maahan Metacriticissä (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pacific Rim (film)
Käännös suomeksi
Peltotunturi

Peltotunturi (pohjoissaameksi Bealdoduottar) on tunturi Enontekiön kunnassa, Käsivarren juuressa lähellä Norjan rajaa.
Vaikka tunturi on matalahko (473 m), se toimii merkittävänä vedenjakajana. Sen rinteiden ja ympäristön purot ovat useaan suuntaan laskevan huomattavan joen latvavesiä. Niistä saavat alkunsa kohti pohjoista suuntautuvan Tenon latvajoet, mm. Rajajoki ja Kietsimäjoki, aluksi etelään virtaavat Ivalojoen vedet ja edelliseen laskeva Repojoki. Luoteeseen kiertyvät purot ovat Kemijoen suurimman sivujoen Ounasjoen latvavesiä. Vain muutaman kilometrin päässä tunturista koilliseen solisevat myös Juutuajokeen ja Inarijärveen lopulta päätyvän Vaskojoen vedet.