stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SG Cortina

| SG Cortina |
| --- | --- |

Perustettu:  1924
Kaupunki:   Italia, Cortina d’Ampezzo
Kotiareena:  Stadio Olimpico del Ghiaccio
– kapasiteetti:  6700
Sarjataso:  AlpsHL  Serie A 
Värit:           
Puheenjohtaja:   Silvio Bernardi
Päävalmentaja:   Ivo Machacka
Kapteeni:   Francesco Adami
Mestaruudet:  17 (1932, 1957, 1959, 1978, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 2007)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sportivi Ghiaccio Cortina on jääkiekkojoukkue Cortina d’Ampezzosta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.
Joukkueen on voittanut Serie A:n mestaruuden seitsemäntoista kertaa, joista viimeisin on vuodelta 2007. Italian Cupin joukkue on voittanut kaksi kertaa vuosina 1973 ja 1974.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 35 |  | Hayden Hawkey | L | 2025 | Parker, Colorado, Yhdysvallat |  |
| 43 |  | Sandro Lancedelli | L | 2024 | San Candido, Italia |  |
|   |  | Aldo Pompanin | L | Juniori | Belluno, Italia |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 |  | Rosario Tolomelli | R | 2024 | Pieve di Cadore, Italia |  |
| 18 |  | Lorenzo Constantini | R | Juniori | Pieve di Cadore, Italia |  |
| 20 |  | Alberto Colli | L | 2024 | Pieve di Cadore, Italia |  |
| 44 |  | Gabriele Parini | L | 2024 | Asiago, Italia |  |
| 53 |  | Enrico Larcher | R | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |  |
| 77 |  | Greg DiTomaso | R | 2025 | Toronto, Ontario, Kanada |  |
|   |  | Francesco Forte | L | 2025 | Asiago, Italia |  |
|   |  | Nikita Ušnev | L | 2025 | Pietari, Venäjä |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 |  | Marco Sanna | L | VLH | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 8 |  | Ronny De Zanna | R | OLH | 2024 | San Candido, Italia |
| 12 |  | Giorgio Panciera | R | H | 2024 | Pieve di Cadore, Italia |
| 21 |  | Riccardo Lacedelli | R | OLH | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 23 |  | Filippo Pompanin | R | H | 2025 | Belluno, Italia |
| 24 |  | Luca Barnabò | L | KH / VLH | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 28 |  | Tommaso Alverà | L | LH | 2024 | Pieve di Cadore, Italia |
| 36 |  | Andrea De Luca | L | H | 2024 | Pieve di Cadore, Italia |
| 60 |  | Noah Zardini Lacedelli | R | H | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 65 |  | Giovanni Toffoli | L | KH | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 72 |  | Davide Faloppa | L | H | 2024 | Cortina d'Ampezzo, Italia |
| 76 |  | Francesco Adami (C) | R | KH | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 97 |  | Giacomo Lacedelli | L | H | 2025 | San Candido, Italia |
|   |  | Martin Castlunger | R | KH | 2025 | Cavalese, Italia |
|   |  | Leonardo Felicetti | L | OLH | 2025 | Cavalese, Italia |
|   |  | Waltteri Lehtonen | L | H | 2025 | Keuruu, Suomi |
|   |  | Kris Pietroniro | R | H / P | 2025 | Boise, Idaho, Yhdysvallat |
|   |  | Mikael Saha | L | H | 2025 | Loimaa, Suomi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Ivo Machacka
Apuvalmentaja: Christian Menardi
Puheenjohtaja: Silvio Bernardi
Entisiä pelaajia

| --- | --- |
 Jiří Novák  Matt Cullen  Jari Suorsa  Juha Joenväärä  John Vecchiarelli  Robert Nordberg  Stefan Hellkvist  Peter Ekelund  Johan Hult  Johan Boman:  Peter Ström  Jörgen Rickmo  Peter Casparsson  Tony Tuzzolino  Mathias Ahxnér  Mikael Pettersson  Martin Wilde  Jonas Lennartsson  Jan Hammar
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Hotelli Lux

| Hotelli Lux |
| --- | --- |
 Hotelli ennen vallankumousta.
Osoite:  Tverskaja 10 (ent. Gorkinkatu 36)
Sijainti:  Moskova
Koordinaatit:  55.763049°N, 37.608257°E
Rakennustyyppi:  hotelli
Valmistumisvuosi:  1911
Kerrosluku:  6
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hotelli Lux (ven. Гостиница Люкс, vuosina 1911-1917 Hotelli Frantsija, vuodesta 1954 Hotelli Tsentralnaja) oli Moskovassa toiminut hotelli. Se tunnetaan vuosista 1921-1954, jolloin hotellissa majoittui maanpaossa olleita ulkomaalaisia kommunisteja sekä Kominternin työntekijöitä. Lux oli aluksi vainottujen kommunistien turvapaikka ja maailmanvallankumouksen suunnittelun keskus, kunnes Stalinin vainot ulottuivat myös hotellin asukkaisiin.
Historia

Hotelli valmistui vuonna 1911, jolloin 1800-luvun alkupuoliskolta peräisin ollutta liikerakennusta laajennettiin nelikerroksiseksi loistohotelliksi. Punaisen torin läheisyydessä sijainnut hotelli kansallistettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen ja sen uudeksi nimeksi tuli Lux. Vuonna 1921 hotelliin majoitettiin Kominternin kolmannen maailmankongressin osanottajia. Kokouksen jälkeen Luxiin jäi asumaan Kominternin ulkomaista henkilökuntaa ja 1920-luvun kuluessa hotellista tuli turvapaikka eri puolilta maailmaa saapuneille vainotuille kommunisteille. Arvo ”Poika” Tuomisen mukaan Kominternin viraistoissa hoidettiin järjestön näkyvä politiikka ja tehtiin viralliset päätökset, kun taas Luxissa organisoitiin maanalaista toiminta. Tuomisen mukaan hotellissa perustettiin erilaisia vallankumouksellisia organisaatioita ja laadittiin kymmeniä kapinasuunnitelmia. Hotelli Luxissa tiedetään suunnitellun muun muassa vuoden 1923 Hampurin kapina.
Luxissa majoittui kymmeniä eri kansallisuuksia joka puolilta maailmaa. Merkittävien poliittisten johtajien sekä kulttuurivaikuttajien ohella hotellissa asui kommunistisen liikeen rivijäseniä, mutta myös pelkästään rahasta palveluksiaan tarjonneita seikkailijoita ja rikollisia. Useat vieraista majoittuivat hotellissa salanimellä. Ulkopuoliset pääsivät ympärivuorokautisesti vartioituun hotelliin tapaamaan vieraita esittämällä henkilöllisyystodistuksen. Kertomusten mukaan asukkaiden elämä perheineen muistutti enemmän kommuunia kuin hotellia. Suomalaisista hotellissa asui muun muassa Otto Wille Kuusinen kaikkiaan kymmenkunta vuotta 1930-luvun alkuun saakka. Hänen tyttärensä Hertta Kuusinen asui hotellissa vuodesta 1922 lähtien aluksi isänsä kanssa ja myöhemmin puolisonsa Tuure Lehénin kanssa 1925-1934. Muita tunnettuja suomalaisia olivat muun muassa Toivo Antikainen sekä Kominternin asiamies Niilo Virtanen.lähde?
Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen Moskovaan saapui paljon saksalaisia kommunisteja ja hotellia laajennettiin kahdella kerroksella 1933. Tämän jälkeen Luxissa oli 300 huonetta ja 600 vuodepaikkaa. 1930-luvun kuluessa hotellin ilmapiiri alkoi muuttumaan. Saapuessaan vieraat joutuivat luovuttamaan passinsa ja saivat tilalle propuskan, jolla heidän kulkuaan pystyttiin valvomaan ja heistä tuli käytännössä vankeja. Lopulta Stalinin vainot ulottuivat myös hotellin asukkaisiin, joita noudettiin öisin huoneistaan.lähde? Kominternin lakkauttamisen jälkeen Luxissa asui lähinnä natsi-Saksasta paenneita kommunisteja. Toisen maailmansodan päätyttyä hotelliin jäi vielä saksalaisia, jotka eivät halunneet palata kotimaahansa. Stalinin kuoltua heidät siirrettiin hotellista vuonna 1954 ja Luxista tehtiin tavallinen hotelli nimellä Tsentralnaja. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hotelli lopetti toimintansa ja rakennuksessa on ollut erilaisia liike- ja toimistotiloja. 2000-luvulla rakennus purettiin niin, että jäljelle jäi vain fasadi. Tilalle on ollut tarkoitus rakentaa uusi hotelli.
Tunnettuja asukkaita

Toivo Antikainen
Johannes R. Becher
Bolesław Bierut
Georgi Dimitrov
Zhou Enlai
Klement Gottwald
Antonio Gramsci
Nâzım Hikmet
Aino Kuusinen
Hertta Kuusinen
Otto Ville Kuusinen
Tuure Lehén
Hanna Malm
Ho Chi Minh
Imre Nagy
Margarete Buber-Neumann
Wilhelm Pieck
Ernst Reuter
Kang Sheng
Rudolf Slánský
Richard Sorge
Ernst Thälmann
Josip Broz Tito
Palmiro Togliatti
Walter Ulbricht
Niilo Virtanen
Herbert Wehner
Erich Weinert
Markus Wolf
Clara Zetkin
Populaarikulttuuri

Vuonna 2011 valmistui hotellista kertova saksalainen elokuva Hotel Lux, jonka on ohjannut Leander Haußmann.lähde?
Kirjallisuutta

Mayenburg, Ruth von: Hotelli Lux.  Suomentanut Antti Virtanen. Tampere:  Kustannuspiste, 1979.  ISBN 951-95489-4-7
Pilvilinna (vuoden 1970 elokuva)

| Pilvilinna> Luftslott   Castle of Pot |
| --- | --- |
 Erkki Ruuhisen suunnittelema elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Sakari Rimminen
Käsikirjoittaja:  Meri Kurenniemi   Sakari Rimminen
Perustuu:  Meri Kurenniemen alkuperäisaiheeseen
Tuottaja:  Arno Carlstedt
Kuvaaja:  Pirjo Honkasalo
Leikkaaja:  Ilona Tanttu
Erikoistehosteet:  Inger Nylund
Pääosat:  Meri Oravisto   Erik Uddström   Ritva Laatto   Raiku Kemppi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  FJ-Filmi Oy
Ensi-ilta:   26. marraskuuta 1970
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  379 900 mk
Katsojat:  57 828
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pilvilinna on Sakari Rimmisen ohjaama suomalaiselokuva, joka sai ensi-iltansa 1970. Elokuva perustuu Meri Kurenniemen alkuperäisaiheeseen, ja sen käsikirjoittivat Rimminen ja Kurenniemi yhdessä. Miespääosaa esittää valokuvaajana sittemmin tunnetuksi tullut nuori Erik Uddström. Elokuva kuvattiin mustavalkoiselle 16 millimetrin filmille. Elokuva kuvattiin Helsingissä, Espoossa, Vihdissä sekä Tampereella heinä-syyskuussa 1970.
Fantasiaa ja dokumenttia sekoittavan elokuvan tekijöinä oli etupäässä Taideteollisen oppilaitoksen Kamerataiteen vastavalmistuneita oppilaita. Kuvaajana toimi Pirjo Honkasalo, ja Pilvilinna onkin ensimmäinen naiskuvaajan tallentama suomalainen pitkä elokuva. Elokuva on julkaistu vain VHS-kasetille vuonna 1994 Nordic Videon toimesta. Elokuva on esitetty useita kertoja televisiossa.
Sivuosissa vilahtaa paljon myöhemmin tutuksi tulleita hahmoja: Honkasalon lisäksi esimerkiksi Lauri Törhönen, Aarno Laitinen ja Jaakko Laakso.
Juoni

Fantasiaa, totuuselokuvaa ja dokumenttia sekoittavassa tarinassa nuori kulkuri Erik rantautuu soutuveneellä maailmanmatkoiltaan ja ryhtyy jatkamaan koulunkäyntiään. Uusia tuulia kouluun halajavasta Erikistä tulee koululaisten kapinaliikkeen kärkihahmo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Meri Oravisto  | … |  Annika   |
|  Erik Uddström  | … |  Erik Saarinen   |
|  Ritva Laatto  | … |  Annikan äiti   |
|  Raiku Kemppi  | … |  Erikin äiti   |
|  Ture Junttu  | … |  rehtori   |
|  Kauko Helovirta  | … |  Annikan isä   |
|  Martti Romppanen  | … |  Erikin isä   |
|  Helena Haavisto  | … |  matematiikan opettaja   |
|  Hannu Oravisto  | … |  koululainen   |
|  Tapio Suominen  | … |  "Lehmä", Annikan entinen poikaystävä   |
|  Olli Soinio  | … |  teinikunnan hallituksen puheenjohtaja / pankkiryöstäjä   |
|  Pauli Virtanen  | … |  vanki   |
|  Risto Aaltonen  | … |  liikemies autossa   |
|  Jouko Rimminen  | … |  autoa ajava mies   |
|  Hannu Taanila  | … |  karkuun juokseva mies   |
|  Heikki Hedman  | … |  Erikiä kiusaava vaalea mies baarissa ja maantiellä   |
|  Marja Pesonen  | … |  Mirkku, baarityttö   |
|  herra Jalava  | … |  baskeripäinen mies baarissa   |
|  Marjut Rimminen  | … |  Volkswagenia ajava nainen   |
|  Matti Penttilä  | … |  miesääni jonossa   |
|  Aimo Paapio  | … |  apteekkari   |
|  Mikko Kurenniemi  | … |  katusaarnaaja   |
|  Juri Saarikoski  | … |  lapsihaastattelija   |
|  Göran von Bonsdorff  | … |  yksi haastateltavista   |
|  Pirjo Honkasalo  | … |  tyttö suihkulähteellä   |
|  Lauri Perkki  | … |  mies monistamossa   |
|  Ilona Tanttu  | … |  nainen monistamossa   |
|  Lauri Törhönen  | … |  mies monistamossa   |
|  "Nimbe" Nieminen  | … |  mies monistamossa / mies Vanhalla / iskulausekylttien purkaja   |
|  Matti Pensala  | … |  kainalosauvoja käyttävä mies   |
|  Anja Holtinkoski  | … |  myyjätär baarissa   |
|  Leo Lindsten  | … |  mies ravintolassa   |
|  herra Mujonen  | … |  krusifiksin naulaaja   |
|  Jussi Talasniemi  | … |  uskonnonopettajan ääni   |
|  Kaarina Sala  | … |  opettaja   |
|  Ari Piispa  | … |  Keijo Kaltola   |
|  Matti Wuori  | … |  opettaja   |
|  Juhani Rikala  | … |  ahdistunut poikaoppilas   |
|  Pertti Melasniemi  | … |  kopeloiva mies   |
|  Saara Pakkasvirta  | … |  nainen kahvibaarissa   |
|  Tarja Lapila  | … |  nainen kahvibaarissa   |
|  Daniel Katz  | … |  mies kahvibaarissa   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  kiusoitteleva mies kahvibaarissa   |
|  Raisa Vennamo  | … |  Annikan pikkusisar   |
|  Jaakko Talaskivi  | … |  mies Vanhalla   |
|  Jussi Äkräs  | … |  tyttöä pahoinpitelevä mies   |
|  Mattijuhani Koponen  | … |  paljaspeppuinen näyttelyn pystyttäjä   |
|  Peter Widén  | … |  kitaristi Vanhalla   |
|  Aarno Laitinen  | … |  mies Senaatintorilla   |
|  Erkki Peltomaa  | … |  mielenosoituskulkueen osanottaja   |
|  Jukka Mannerkorpi  | … |  mielenosoituskulkueen osanottaja   |
|  Markku Kivekäs  | … |  puheenvuoron käyttäjä teinikunnan kokouksessa   |
|  Marja Hautala  | … |  koululainen   |
|  Sointu Angervo  | … |  opettaja   |
|  Eero Sinikannel  | … |  kuulusteleva poliisi   |
|  Keijo Komppa  | … |  poliisi   |
|  Pekka Lehto  | … |  ääni poliisiradiossa / vangin ääni   |
|  Kalevi Seilonen  | … |  silmää iskevä poliisi   |
|  Jaakko Laakso  | … |  loppurepliikin lausuja   |
Arvioita

Pilvilinnan ensi-ilta-arviot olivat enimmäkseen varsin nuivia, mutta Pirjo Honkasalon kuvausta kehuttiin ja Sakari Rimmistä pidettiin kiinnostavana tulokkaana. Paula Talaskivi suhtautui myönteisimmin ja piti elokuvaa innoittavana ja mukaansa tempaavana.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen murskaa Pilvilinnan: ”Pitkätukkainen vätys ja jäkättävä herrastyttö nuuskivat muutosten tuulia. Sietämättömän avuton ja tökerö yritelmä roikkuu nuorisoelämän ulkoisissa trendi-ilmiöissä.” Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Pilvilinna ei kerännyt suuria katsojajoukkoja, mutta sai pääpalkinnon San Remon festivaalilla.
Veikko Sorsakivi

| Veikko Sorsakivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1914 Rauma
Kuollut: 7. joulukuuta 1982 (68 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Veikko Islam Sorsakivi (18. huhtikuuta 1914 Rauma – 7. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja kirjallinen järjestäjä. Hän työskenteli Helsingin Kaupunginteatterin ja sen edeltäjäteatterin palveluksessa vuodesta 1945 alkaen. Sorsakiven roolit niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin olivat enimmäkseen sivuosia.
Ura

Sorsakiven vanhemmat olivat veturinkuljettaja Einar Sorsakivi ja Hilda Kaulio. Hän työskenteli iltanäyttelijänä Rauman Kaupunginteatterissa 1937–1943 ja kirjallisena järjestäjänä ja näyttelijänä Porin Teatterissa 1943–1945. Sorsakivi aloitti pitkän uransa kirjallisena järjestäjänä ja näyttelijänä Helsingin Työväen Teatterissa 1945 ja jatkoi sen seuraajassa Helsingin Kaupunginteatterissa vuodesta 1965.
Sorsakiven teatterirooleja olivat muun muassa Simeoni (Seitsemän veljestä), Juha (Pitkäjärveläiset), Antti (Pohjalaisia), Karatajev (Sota ja rauha), Ferry (Viktorian husaari) ja Boni (Mustalaisruhtinatar).
Sorsakivi näytteli sivurooleja noin 30 suomalaisessa elokuvassa vuosina 1945–1962. Hänen roolejaan ovat esimerkiksi Henrikki sotaelokuvassa Sven Tuuva (1958) ja etsivä Malkanen rikoskomediassa Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962). Sorsakivi näytteli niin ikään useissa televisiotuotannoissa 1960-luvulla.
Sorsakivi työskenteli raumalaisen Länsi-Suomi-lehden toimittajana 1937–1943 ja Teatterilehden toimitussihteerinä 1950–1972 (nimimerkit Isidor ja Vesku).
Vapaa Sana (kanadalainen sanomalehti)

| Vapaa Sana |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Vapaa Sana Press Ltd.
Levikki:  2500
Perustettu:  1931
Lakkautettu:  2012
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Toronto
Kotimaa:  Kanada
Sivukoko:  tabloidi (279,4 mm x 431,8 mm)
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vapaa Sana oli vuodesta 1931 vuoteen 2012 ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti. Lehden kotipaikkakunta oli Toronto Ontariossa. Vapaa Sana oli eräs vanhimmista sanomalehdistä, joita suomalaissiirtolaiset perustivat Pohjois-Amerikkaan.
Vapaa Sana oli suomenkielinen. Vuodesta 2006 lehti julkaisi lähes viikoittaista englanninkielistä osiota, Finnish Canadian Reporter. Kuitenkin lehti pääkirjoituksessaan englanniksi 3. huhtikuuta 2012 ilmoitti keskittyvänsä suomen kieleen, joitakin kolumneja lukuun ottamatta. Lehteä julkaissut Vapaa Sana Press Ltd omisti myös Thunder Bayssä ilmestyneen Canadan Sanomat -lehden. Huhtikuussa 2012 yhtiö ilmoitti yhdistävänsä kaksi lehteään lähimmän vuoden aikana. Yhdistetyn lehden nimeksi tuli Kanadan Sanomat. Vapaan Sanan viimeinen numero ilmestyi 19. kesäkuuta 2012. Torontolaisyhtiö oli ostanut Canadan Sanomat vuonna 2004.
Historia

Sanomalehti Vapaa Sana perustettiin alkujaan työväenlehtenä. Sen historia liittyy sosialistisen Canadan Suomalaisen Järjestön (CSJ) (Finnish Organization of Canada) linjariitoihin 1930-luvulla. CSJ painosti Sudburyssä ilmestyvän Vapaus-lehden päätoimittajaa Aku Päiviöta sitoutumaan tiukemmin Kanadan kommunistisen puolueen linjauksiin. Vapaan Sanan perustivat Vapauden toimittajat, Reynold Pehkonen ja Bruno Tenhunen, joiden johdolla siitä muodostui kommunistisen puolueen opposition äänitorvi. Aluksi Vapaa Sana -lehteä julkaisi Sudburystä toimiva Co-operative Publishing Association of Canada  ja vuonna 1933 lehti ryhtyi tukemaan NDP:tä edeltänyttä Co-operative Commonwealth Federation -puoluetta.
Lehden suhtautuminen Suomeen säilyi kireänä, mutta lientyi hieman vuoden 1937 hallitusratkaisun jälkeen. Talvisodan aikana Vapaa Sana tuki Suomea. Jatkosodan aikana tilanne oli ongelmallinen, koska Kanada oli sodassa  Suomea vastaan. Lehti meni niin pitkälle kuin uskalsi, olematta avoimesti liittoutuneita vastaan. Sotavuodet olivat levikillisesti Vapaalle Sanalle kulta-aikaa. Uutisia  Suomesta saatiin lähinnä USA:n kautta. Vapaa Sana oli muuttanut Sudburystä Torontoon vuonna 1934. Julkaisija muutti muotoaan Vapaa Sana Press Ltd -yhtiöksi vuonna 1936.
Toisen maailmansodan jälkeen Vapaa Sana muuttui paljolti konservatiivisia arvoja heijastavaksi lehdeksi. Kanadansuomalaista kentän poliittisessa jaossa Vapaa Sana oli oikeistolais-kirkollinen lehti. Suhde Kanadan Suomalaiseen Järjestöön (CSJ) pysyi kireänä 90-luvulle saakka. Kuvavaa on, että Vapaan Sanan kerran kuussa ilmestyvään koosteeseen "Kanadansuomalaiset seurat" Kanadan Suomalainen Järjestö tuli mukaan vasta keväällä 2006. 1960-luvulla Vapaan Sanan levikki ohitti Vapauden levikin, mutta 1970-luvulle siirryttäessä myös Vapaan Sanan levikki lähti laskuun. 1980-luvulla Vapauden paikan kovimpana kilpailijana otti Canadan Sanomia edeltänyt Canadan Uutiset -sanomalehti Thunder Bayssä.
Vuonna 2005 Vapaa Sana osti kilpailijansa Canadan Sanomat. Lehti kuitenkin ilmestymistään entiseen tapaan uuden omistajan aikana, syksystä 2011 Canadan Sanomat muuttui joka toinen viikko ilmestyväksi. Huhtikuussa 2012 kustannusyhtiö ilmoitti kuitenkin yhdistävänsä lehdet. Viime vuosina Vapaata Sanaa on pyritty tekemään kaikille kanadansuomalaisille aatehistoriallisesta taustasta riippumatta. Vapaan Sanan pitkäaikaisimmat päätoimittajat olivat Reynold Pehkonen 1931–1966, Lauri Toiviainen 1967–1988 ja 1998–2003, Hannu Hyvärinen 1988–1996, Matti Temiseva 2003–2006 ja Juhani Niinistö 2006–2011.
Aiheesta muualla

Vapaa Sana
Finnishcanadian
Amica (lounasravintolaketju)

Amican logo.
Amica on Suomessa toimiva lounasravintolaketjubrändi. Amican toiminnasta vastasi vuoteen 2019 asti Fazerin omistama  Fazer Food Services -yksikkö, johon kuului lähes 1 100 ravintolaa Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa ja jonka liikevaihto vuonna 2012 oli 580,2 miljoonaa euroa. Muita yksikön brändejä ovat Blue, Fazer ja wip. Kesäkuussa 2019 kerrottiin Fazer Food Services -toiminnan myynnistä brittiläiselle monikansalliselle Compass Group PLC:lle 475 miljoonalla eurolla. Sen myötä lähes puolet Fazer-konsernin henkilöstöstä siirtyi uuden omistajan palvelukseen.
Amica-ravintolat vastaavat lounaan lisäksi myös asiakasyrityksiensä edustustarjoiluista.
Fazer Food Services oli Suomen suurin työpaikoilla toiminut lounasravintolaketju; se on arvioinut markkinaosuudekseen 40–50 prosenttia.
Historia

Fazerilla tehtiin vuonna 1975 päätös aloittaa henkilöstöravintolatoiminta. Seuraavana vuonna toimintansa aloitti Fazer Catering, jonka toiminnassa korostuivat asiakaslähtöisyys, laatutietoisuus ja kansainväliset trendit. Ensimmäisenä toimintavuotena asiakkaiksi saatiin muun muassa Aga, Eläketurvakeskus ja IBM. Vuonna 1978 Fazer Catering osti itseään huomattavasti isomman Työmaahuollon, jolloin henkilöstöravintoloiden määrä nousi noin sataan. 1970-luvun lopulla Fazer Cateringilla oli yli 700 työntekijää, joista noin 600 oli vakinaista henkilöstöä.
1980-luvun alussa Fazer Catering osti toimipaikkaruokalatoiminnot Tehdasravintoloilta ja Jalostajan Catering Oy:lta, jolloin henkilöstöravintoloiden määrä ylitti kahdensadan. Fazer Catering käytti tulosjohtamista, ja se panosti aktiiviseen tuotekehitykseen. Sisäistä tiedotusta varten oli oma henkilöstölehti, ja tietotekniikkaa hyödynnettiin muun muassa ruokalistojen suunnittelussa. Vuonna 1987 Fazer Konditoria Oy:n ravintola- ja kahvilatoiminta siirtyi Fazer Cateringille, jolloin palveluksessa oli yli 1 700 työntekijää ja 256 henkilöstöravintolaa. Vuonna 1988 Fazer Cateringin ostettua Ruotsin toiseksi suurimman henkilöstöravintolayrityksen Scandic Restaurant Ab:n se vaihtoi nimensä Amicaksi.
Vuonna 1989 yhtiön liikevaihto oli 450 miljoonaa markkaa. 1990-luvun alun laman vuoksi Amican voimakas kehityskausi katkesi; kasvun sijaan tärkeämmäksi tuli asiakkaiden tyytyväisyys palveluihin. Vuonna 1993 Amica osti Kulinaari Ravintolat Oy:n (aiemmin Valtion ravitsemiskeskus), jonka liikevaihto vuonna 1992 oli 450 miljoonaa markkaa ja jolla oli 1 600 työntekijää. Kulinaari ja Amica Ravintolat Oy toimivat aluksi erillisinä yhtiöinä. Tallinaan avattiin Amica Eesti. Kulinaari yhdistyi Amicaan lokakuussa 1994. 1990-luvun lopulla Amicalla oli yli 800 henkilöstöravintolaa. Toimitusjohtaja Soili Suonojan aikana yhtiöstä tuli Suomen suurin ja Euroopan kahdeksanneksi suurin ravitsemisalan yritys. Vuonna 1999 yrityksen liikevaihto oli noussut jo yli 1 160 miljardiin markkaa ja se työllisti 3 500 työntekijää.
Vuonna 2005 yhtiö otti nimekseen Fazer Amica Oy, ja vuonna 2010 siitä tuli Fazer Food Services Oy. Kesäkuussa 2019 Amica myytiin brittiläiselle Compass Groupille.
Suuria tapahtumia

1978: Fazer Catering vastasi hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen kisakylän ravintolapalveluista Lahdessa
1989: Amica huolehti hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen ruokapalvelujen, yleisöravintolatoiminnan ja VIP-tilojen tarjoiluista
1998: Amica hoiti Lissabonin maailmannäyttelyn Suomi-ravintolan palveluista
1999: Amica vastasi Suomen Euroopan unionin puheenjohtajakauden huippukokouksen tarjoiluista Helsingissä
Aiheesta muualla

Kaikki Amica-ravintolat
The House Bunny

| The House Bunny |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Wolf
Käsikirjoittaja:   Karen McCullah Lutz  Kirsten Smith 
Tuottaja:   Adam Sandler  Allen Covert  Jack Giarraputo  Kirsten Smith  Karen McCullah Lutz 
Säveltäjä:  Waddy Wachtel
Kuvaaja:  Shelly Johnson
Leikkaaja:  Debra Chiate
Pääosat:   Anna Faris  Colin Hanks  Emma Stone  Kat Dennings  Katharine McPhee  Rumer Willis  Kiely Williams  Tyson Ritter  Hugh Hefner 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Relativity Media
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  22. elokuuta 2008
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 miljoonaa dollaria
Tuotto:  70 miljoonaa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The House Bunny (televisioesityksessä käytetty nimeä Puputalo) on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Fred Wolf ja jonka ovat käsikirjoittaneet Kirsten Smith ja Karen McCullah Lutz. Elokuvan pääosaa näyttelee Anna Faris. Hän esittää Playboy-kartanosta häädön saanutta entistä Playboy-pupua, joka löytää uuden kodin epäsuositun sisarkunnan talosta.