stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vieno Simonen
Poliittinen ura > Kansanedustaja 1948–1953

Simonen valittiin Pohjois-Karjalan vaalipiiristä Maalaisliiton kansanedustajaksi vuoden 1948 eduskuntavaaleissa.
Suuri osa Simosen aloitteista koski hänen kotiseutuaan Pohjois-Karjalaa. Hän keskittyi myös maanviljelyä ja naisia koskeviin asioihin. Simosen aloitteesta esimerkiksi pellavan luovutuspakko lopetettiin – luovutuspakon aikaan maatilojen oli pitänyt myydä kolmasosa kasvattamastaan pellavasta yleiseen käyttöön. Lisäksi Simonen oli huolissaan huono-osaisten lasten koulutuksesta.
Vuonna 1951 Vieno Simonen teki hylkäysesityksen hallituksen ehdotuksesta nostaa kansanedustajien palkkaa. Simosen esitys sai kannatusta, ja palkankorotusehdotus hylättiin äänestyksessä.
Simonen sai kansanedustajakautenaan kritiikkiä oman puolueensa päämieheltä. Vuonna 1949 silloinen pääministeri Urho Kekkonen moitti Simosta budjetin sekoittamisesta. Budjetti oli jo tarkkaan mitoitettu, kun Simosen aloite 915 000 markkaa (n. 36 000 euroa vuoden 2011 rahassa) maksavan puhelintoimipaikan perustamisesta Juuan Timovaaraan meni läpi.
Poliittinen ura > Sosiaaliministeri 1953

Vuonna 1953 Vieno Simonen valittiin toiseksi sosiaaliministeriksi Kekkosen neljänteen hallitukseen. Suomen taloudellinen tilanne oli vaikea, joten hallituksen piti ruveta säästökeinoihin. Hallituksen luoma budjetti nimettiinkin ”Niukkas-budjetiksi” silloisen valtiovarainministeri Juho Niukkasen mukaan. Kekkosen neljäs hallitus kaatui säästötoimien takia runsaan viiden kuukauden toimikauden jälkeen.
Simosen osa säästötoimissa oli lapsilisän kaventaminen ja hän vastahakoisesti hyväksyi sitä koskevan luonnoksen. Simonen piti lapsilisää hyvänä, mutta oli sitä mieltä, että jossakin täytyi säästää. Ehdotus sai erittäin voimakasta vastustusta eduskunnassa: Kokoomusta lukuun ottamatta kaikki eduskuntaryhmät tyrmäsivät kaventamisehdotukset.
Simonen keskusteli lapsilisästä myös ulkomailla. Heti hallituskauden alussa hän matkusti Islantiin, jossa oli pohjoismaiden sosiaaliministereiden kokous. Kokouksen tavoite oli yhdenmukaistaa lapsilisää siten, että jos pohjoismainen perhe muuttaisi työn takia tilapäisesti toiseen pohjoismaahan, asuinmaa maksaisi perheelle lapsilisää.
Poliittinen ura > Sosiaaliministeri 1954

Vieno Simosesta tuli sosiaaliministeri Törngrenin hallitukseen 5. toukokuuta 1954. Edellisen hallituksen lailla myös Törngrenin hallituksen toimikausi oli lyhyt, vain 168 päivää.
Lapsilisäkysymys oli tärkeä myös tämän hallituksen valtakautena. Kansanedustajien mielestä lapsilisä oli jäänyt hintatason kehityksestä jälkeen ja sitä piti korottaa. Sosiaaliministeri Simonen lupasi hallituksen järjestävän lapsiperheiden toimeentulon lapsilisän ja muiden tukien avulla.
Poliittinen ura > Maatalousministeri 1956–1957

Simonen valittiin toiseksi maatalousministeriksi Fagerholmin toiseen hallitukseen 3. maaliskuuta 1956. Simoselle kuuluivat ministeriössä maa- ja kotitaloudellisia oppilaitoksia koskevat asiat. Maatalousministerin posti oli Simoselle mielenkiintoinen – olihan hän itse maanviljelijä ja maatalon emäntä.
Simonen vastasi myös kalastusasioista. Hänen ministerikautenaan järjestettiin Suomessa kalastuskongressi, johon kaikki pohjoismaiden kalastusministerit osallistuivat.
Vuoden 1956 kansanedustajat kyselivät maatalousministeriltä erityisen paljon metsästys- ja kalastusasioista sekä tekivät parannusehdotuksia näitä asioita koskeviin lakeihin. Kyseltiin esimerkiksi eräpoliisien asemasta sekä  Suomenlahden rannikkoalueiden kalastajien mahdollisuuksista kalastaa merirajan taakse jääneillä vesillä. Lisäksi Ruotsalainen kansanpuolue oli huolissaan saaristolaisten hädästä, joka johtui kalastuksen epäonnistumisesta. Ulkosaaristolaisille luvattiin ensihätään vähäkorkoisia lainoja.
Fagerholm jätti hallituksen eropyynnön hävittyään täpärästi SDP:n puheenjohtajuusvaalin Väinö Tannerille.
Poliittinen ura > Sosiaaliministeri 1959–1962

Vieno Simosesta tuli ensimmäinen sosiaaliministeri Sukselaisen toiseen hallitukseen.
Sukselaisen hallituksen aikaan kansanedustajia huolettivat sopimattomat rangaistustoimenpiteet koulukodeissa. Sosiaaliministeriä koskivat myös lukuisat kyselyt huoneenvuokraamisesta. Lisäksi vuokraamiseen liittyviin lakeihin ehdotettiin korjauksia.
Heinäkuussa 1961 pääministeri Sukselaisen täytyi erota hallituksesta Kelan johdon tekemän virkavirheen takia. Vieno Simonen sekä kuusi muuta ministeriä säilyttivät paikkansa ja jatkoivat seuraavassa hallituksessa.
Hallituksen uudeksi pääministeriksi tuli Martti Miettunen. Miettusen hallitus teki seuraavan vuoden budjettia ja yritti auttaa Suomen heikoimmin menestyviä alueita.
Vieno Simonen ei enää asettunut ehdolle vuoden 1962 eduskuntavaaleihin.
Hannes Tauriainen

Hannes Tauriainen (17. maaliskuuta 1909 Suomussalmi – 29. elokuuta 1971 Suomussalmi) oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustajana lähes 20 vuotta toiminut suomalainen pienviljelijä. Tauriainen oli myös kotikuntansa Suomussalmen kunnanvaltuuston jäsen ja kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Tauriaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Lauri Tauriainen ja Amanda Juntunen.
Sotilaspoliisit pidättivät Hannes Tauriaisen talvisodan alettua. Hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen maanpetturuudesta.
Tauriainen oli SKDL:n kansanedustajana 1948–1966 Oulun läänin vaalipiiristä. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin vaaleissa 1950, 1956 ja 1962. Tauriainen oli SKDL:n liittoneuvoston varapuheenjohtaja ja Kainuun piiritoimikunnan puheenjohtaja. Tauriainen kuului Maalaiskuntien liiton ja Pienviljelijäin liiton liittovaltuustoihin sekä Kainuun maakuntaliiton maakuntaneuvostoon.
Hannes Tauriainen oli naimisissa 1937–1956 Lyydia Kelan kanssa ja vuodesta 1959 Olga Margit Nurmisen kanssa.
Kauko Tamminen

Kauko Mikael Tamminen (14. syyskuuta 1920 Sääksmäki – 29. marraskuuta 1989 Valkeakoski) oli suomalainen paperityöläinen, tiedotussihteeri ja kansanedustaja.
Tamminen toimi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna SKDL:n kansanedustajana 1958–1966 ja 1967–1983. Hän kuului eduskunnassa kansliatoimikuntaan, toiseen lakivaliokuntaan sekä pankki-, työväenasiain- ja valtiovarainvaliokuntaan. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä 1956, 1962, 1968 ja 1978.
Tamminen toimi Valkeakosken kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana. Hän kuului myös kaupunginvaltuustoon ja -hallitukseen sekä SKDL:n Etelä-Hämeen piiritoimikuntaan. Lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä.
August Tanttu

August Tanttu (14. lokakuuta 1859 Hirvensalmi – 13. tammikuuta 1937 Hartola) oli suomalainen maanviljelijä joka toimi Nuorsuomalaisen Puolueen, maalaisten kansanpuolueen ja kokoomuksen kansanedustajana.
Tantun vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Tanttu ja Eva Björninen. Hän kävi kolme kuukautta kansakoulua ja luki loput kansakoulun kurssista kotona. Tanttu oli maanviljelijänä Hirvensalmella vuoteen 1922 saakka, Hyvinkäällä 1922–1929 ja Hartolassa 1929–1937. Hän toimi Hirvensalmen viljalainarahaston hoitajana 1891–1922 ja 12 vuoden ajan Hirvensalmen säästöpankin rahastonhoitajana ja toisena kassakirjan pitäjänä. Tanttu oli myös Hirvensalmen kunnan rahastonhoitajana.
Tanttu oli nuorsuomalaisten kansanedustajana 1908–1909 sekä 1910–1917, Kansanpuolueen kansanedustajana 1917–1918 ja kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919 sekä 1922–1924. Hän edusti Mikkelin läänin vaalipiiriä. Tanttu kuului Hirvensalmen kunnanvaltuustoon ja oli Hirvensalmen kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana.
August Tanttu oli naimisissa vuodesta 1891 Vilhelmiina Ripatin kanssa.
Thérèse

| Pyhä Lisieux’n Thérèse |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1873 Alençon, Ranska
Kuollut: 30. syyskuuta 1897 (24 vuotta) Lisieux, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Ammatti:  nunna
Arvonimi: Kirkonopettaja
Vanhemmat:  Louis Martin ja Zélie Martin
Muut tiedot
Lempinimet:  La petite fleur (pieni kukka)
Pyhä Lisieux’n Thérèse (ransk. Sainte-Thérèse de Lisieux; alkuperäinen nimi Marie Françoise-Thérèse Martin; 2. tammikuuta 1873 Alençon – 30. syyskuuta 1897 Lisieux) oli roomalaiskatolinen ranskalainen karmeliittanunna, pyhimys, neitsyt ja 33. katolisen kirkon 36:sta kirkonopettajasta. Hän on floristien, lähetysmissioiden, lähetystyöntekijöiden, pilottien, tuberkuloosin, AIDS-potilaiden, vanhempien menettämisen, Australian, Ranskan, Alaskan Fairbanksin hiippakunnan, Kalifornian, Alaskan Juneaun hiippakunnan ja Coloradon Pueblon hiippakunnan suojeluspyhimys. Hänen tunnuksiaan ovat ruusut, ruusuja pitelevä paljasjalkakarmeliitta, karmeliittanunna ruusuja jaloillaan, Jeesus-lapsen ja Jeesuksen kasvojen kuvia pitelevä karmeliittanunna, krusifiksia ja ruusuja pitelevä karmeliittanunna ja kirja. Paavi Pius X avasi pyhän Thérèsen kanonisaatioprosessin 10. kesäkuuta 1914, paavi Pius XI julisti hänet autuaaksi 29. huhtikuuta 1923 ja kanonisoi hänet 17. toukokuuta 1925, ja paavi Johannes Paavali II julisti hänet kirkonopettajaksi 19. lokakuuta 1997. Paavi Benedictus XVI  julisti myös pyhän Thérèsen vanhemmat autuaiksi 19. lokakuuta 2008. Katolisessa kirkossa hänen muistopäiväänsä vietetään 1. lokakuuta.
Pyhää Thérèseä on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavalla kollehtarukouksella:
"Orémus.
Dómine, qui dixisti: Nisi efficiámini sicut párvuli, non intrábitis in regnum coelórum: da nobis, quǽsumus: ita sanctæ Teresiæ Vírginis in humilitáte et simplicitáte cordis vestígia sectári, ut praemia consequámur ætérna."
Paaveista hänen elinaikanaan hallitsivat ainoastaan paavi Pius IX (1846–1878) ja Leo XIII (1878–1903).
Pyhälle Thérèselle on laadittu myös litania ja novena.
Elämä

Thérèse syntyi Alençonissa vauraaseen ja hartaaseen katoliseen perheeseen vuonna 1873. Hänen sanottiin olevan iloinen ja voimakastahtoinen lapsi, kunnes hänen äitinsä kuoli 1877. Myöskään perheen yhdeksästä lapsesta oli vain neljä selvinnyt varhaislapsuudesta. Thérèse ajautui äidin kuoleman jälkeen šokkiin ja hänestä tuli neuroottinen, sisäänpäin suuntautunut ja ujo.
Perhe muutti 1877 Lisieux’hön, jossa kaikki lapset kävivät koulua benediktiiniluostarissa. Thérèse sairastui 1883 tuberkuloosiin ja koki sairasvuoteellaan helluntaina ilmestyksen, minkä jälkeen hän pian parantui. Vuonna 1886 Thérèse kääntyi joulumessun aikana kristityksi ja muuttui jälleen iloiseksi ja avoimeksi. Hän teki isänsä kanssa pyhiinvaelluksen seuraavana vuonna Roomaan, jossa hän pyysi tavata paavin. Paavi Leo XIII otti 14-vuotiaan Thérèsen vastaan, mikä teki hänestä kuuluisan. Thérèse pyysi paavilta lupaa liittyä siskojensa tavoin karmeliittaluostariin, mutta paavi neuvoi kuuntelemaan paikallisia päättäjiä.
Bayeux’n piispa antoi Thérèselle poikkeusluvan liittyä normaalia nuorempana karmeliittoihin 1888. Luostarissa hän kirjoitti paljon erilaisia kirjoituksia, päiväkirjaa, runoja ja lauluja. Yksi hänen tunnetuimmistaan kirjoituksistaan on Pieni tie, jossa hän sanoi että ihmisen tulisi elää lapsenuskoa.
Thérèse sairastui 1896 uudelleen tuberkuloosiin, johon hän lopulta kuoli 25-vuotiaana 1897.
Elämänvaiheita

Pyhän Lisieux’n Thérèsen elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Syntymä 2. tammikuuta 1873
Kaste 4. tammikuuta 1873
Äidin kuolema 28. elokuuta 1877
Ensikommuunio 8. toukokuuta 1884
Konfirmaatio 14. kesäkuuta 1884
Tapaaminen paavi Leo XIII:n kanssa 20. marraskuuta 1887
Pääsy karmeliittoihin 9. huhtikuuta 1888
Valat 8. syyskuuta 1890
Isän kuolema 29. heinäkuuta 1894
Kuolema 30. syyskuuta 1897
Kirjallisuutta

Jeesus-lapsen Teresa: Pieni tie: Omaelämäkerrallisia kirjoituksia.  ((Histoire d’une âme, 1898.) Suomennos: Helena Langinvainio)  Helsinki:  Katolinen tiedotuskeskus, 1997.  ISBN 952-9627-06-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saint Thérèseof Lisieux, Virgin. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
St Teresa Of Lisieux (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Story of a Soul (l'Histoire d'une Ame): The Autobiography of St. Therese of Lisieux (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Pyhä Thérèsen basilika Lisieux'ssa on yksi Ranskan tärkeimmistä pyhiinvaelluskohteista.
Timo Keränen

Timo Keränen on suomalainen pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä kaudet 1990-2000 ja edusti koko uransa Oulun Lippoa. Keränen voitti urallaan kaksi SM-kultaa kausina 1994 ja 1998, yhden SM-hopean kaudella 1995 ja kaksi SN-pronssia kausina 1993 ja 2000. Keränen pelasi urallaan kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1992 ja 1994-1999. Kaudella 1995 Keränen voitti etenijäkuninkuuden 52:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi ulkokentällä kakkosvahtina. Keränän pelasi urallaan 299 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 85 tavallista juoksua, toi 379 juoksua ja keräsi 1577 kärkilyöntiä. Keränen pelasi urallaan 15 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi neljä tavallista juoksua, toi 16 juoksua ja keräsi 65 kärkilyöntiä.
Timo Keräsen poika, Toni Keränen, on keihäänheittäjä. Keränen on toiminut poikansa valmentajana.
Etelä-Savon vaalipiiri

| Etelä-Savon vaalipiiri |
| --- | --- |

Alue:  Etelä-Savon maakunta
Lautakunnan kokouspaikka:  Mikkeli
Aiemmat nimet:  Mikkelin läänin vaalipiiri (1907–1998)  Mikkelin vaalipiiri (1999–2002)
Käytössä:  1907–2013
Kansanedustajia:  6 (2011)
Suurin puolue:  Suomen Keskusta (2011)
Etelä-Savon vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri vuosina 1907–2013. Vaalipiiri käsitti Etelä-Savon maakunnan alueen. Vuoden 2011 vaaleissa Etelä-Savosta valittiin kuusi kansanedustajaa. Vuonna 2013 vaalipiiri yhdistettiin Kymen vaalipiirin kanssa, ja niistä muodostettiin Kaakkois-Suomen vaalipiiri, jota käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1925–1988 vaalipiiriä käytettiin myös presidentin valitsijamiesvaaleissa.
Vuoteen 1997 nykyisen Etelä-Savon vaalipiirin alue oli Mikkelin läänin vaalipiirin pääosa. Vuoden 2003 vaaleista lähtien vaalipiirit ovat perustuneet maakuntajakoon ja siten Hartola, Heinola ja Sysmä siirrettiin kuuluvaksi Hämeen vaalipiiriin, lisäksi Kangaslampi siirrettiin Pohjois-Savon vaalipiiriin. Vuoteen 1960 asti Mikkelin läänin vaalipiiriin kuuluivat myös Joutsa, Luhanka ja Leivonmäki, jotka ovat nykyisin Keski-Suomen vaalipiirissä.
Vaalipiiriin kuuluneet kunnat lakkautushetkellä eli vuonna 2013 olivat Enonkoski, Heinävesi, Hirvensalmi, Joroinen, Juva, Kangasniemi, Mikkeli, Mäntyharju, Pertunmaa, Pieksämäki, Puumala, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.
Vaalipiirin entisiä kuntia olivat Anttola, Haukivuori, Heinolan maalaiskunta (liitettiin Heinolaan, joka kuuluu nykyisin Hämeen vaalipiiriin), Jäppilä, Kerimäki, Mikkelin maalaiskunta, Pieksämäen maalaiskunta, Pieksänmaa, Punkaharju, Ristiina, Savonranta, Sääminki ja Virtasalmi. Lyhytikäisellä Pieksänmaalla ei tosin koskaan ehditty toimittaa eduskuntavaaleja, sillä vuoden 2003 vaalien aikaan oli vielä erilliset Jäppilä, Pieksämäen maalaiskunta ja Virtasalmi, ja vuoden 2007 vaalien aikaan Pieksänmaa oli jo osa Pieksämäkeä.
Aikaisempia kansanedustajia

Aksel Airo (Kok.) 1958−1966
Jouni Backman (SDP) 1987−2007, 2011−2015
Kalervo Haapasalo (SDP) 1951−1975
Onni Hiltunen (SDP) 1930−1962
Timo Ihamäki (Kok.) 1979−1983, 1993−2003
Heli Järvinen (Vihr.) 2007−2011
Väinö Kaasalainen (ML) 1951−1955
Heikki Kainulainen (SMP, SKYP) 1970−1975
Ahti Karjalainen (Kesk.) 1966−1979
Katri Komi (Kesk.) 1999−2015
Aili Laitinen (LKP) 1972−1975
Jari Leppä (Kesk.) 1999−2015
Erkki Liikanen (SDP) 1972−1990
Mauri Miettinen (Kok.) 1972−1993
Olli Nepponen (Kok.) 1999−2011
Edvard Pesonen (SDP) 1933−1939, 1943−1966
Olavi Ronkainen (SKL) 1972−1975, 1979−1987
Unto Ruotsalainen (SKDL) 1975−1983
Pirjo Rusanen (Kok.) 1983−1995
Wiljam Sarjala (ML, Kesk.) 1948−1970
Pentti Skön (SMP) 1983−1987
Lenita Toivakka (Kok.) 2007−2015
Kaj Turunen (PS) 2011−2015
Pauliina Viitamies (SDP) 2007−2015
Viljo Virtanen (SDP) 1951−1970
Ääniharavat

| vaalit | ehdokas | puolue | äänet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | Kalervo Haapasalo | SDP | 10 054 |  |
| 1975 | Erkki Liikanen | SDP | 11 394 |  |
| 1979 | Erkki Liikanen | SDP | 11 591 |  |
| 1983 | Erkki Liikanen | SDP | 12 773 |  |
| 1987 | Erkki Liikanen | SDP | 11 272 |  |
| 1995 | Markku Lehtosaari | Kesk. | 7 901 |  |
| 1999 | Jari Leppä | Kesk. | 6 310 |  |
| 2003 | Jari Leppä | Kesk. | 6 819 |  |
| 2007 | Pauliina Viitamies | SDP | 6 690 |  |
| 2011 | Lenita Toivakka | Kok. | 5 783 |  |
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Autonomian aika

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1907 | 1908 | 1909 | 1910 | 1911 | 1913 | 1916 | 1917 |
| Suomalainen puolue | 5 | 5 | 4 | 4 | 4 | 3 | 3 | 2 |
| Nuorsuomalainen puolue | 2 | 2 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 1 |
| Kansanpuolue | – | – | – | – | – | - | - | 3 |
| Maalaisliitto | – | – | – | – | – | - | - | - |
| SDP | 7 | 7 | 7 | 7 | 7 | 8 | 8 | 7 |
| Yht. | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 13 |
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Sotienvälinen aika

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1919 | 1922 | 1924 | 1927 | 1929 | 1930 | 1933 | 1936 | 1939 |
| IKL |   |   |   |   |   |   | 1 | 1 | - |
| Kok | 1 | 2 | 2 | 1 | 1 | 2 | - | 1 | 1 |
| Ed. | 5 | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| ML | 1 | 1 | 1 | 4 | 4 | 4 | 4 | 3 | 4 |
| SDP | 6 | 7 | 7 | 6 | 6 | 5 | 6 | 6 | 5 |
| Yht. | 13 | 13 | 13 | 12 | 12 | 12 | 12 | 12 | 11 |
Puolueiden paikkamäärät vaalipiirissä > Nykyaika

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolueet | 1945 | 1948 | 1951 | 1954 | 1958 | 1962 | 1966 | 1970 | 1972 | 1975 | 1979 | 1983 | 1987 | 1991 | 1995 | 1999 | 2003 | 2007 | 2011 |
| Kok | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 1 | 2 | 1 | 2 | 1 |
| KD |   |   |   |   |   |   |   | – | 1 | – | 1 | 1 | – | – | 1 | – | – | – | – |
| Ed/KP/LKP | – | – | 1 | 1 | – | - | – | – | 1 | – | – |   | – | – | – |   |   |   |   |
| Ml/Kesk | 4 | 5 | 5 | 5 | 5 | 4 | 4 | 4 | 2 | 3 | 2 | 2 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 2 |
| SMP/PS |   |   |   |   |   | – | – | 1 | 1 | – | – | 1 | – | – | – |   |   |   | 1 |
| Vihreä liitto |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | – | – | – | – | – | – | 1 | – |
| SDP | 4 | 4 | 4 | 4 | 5 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 1 | 2 |
| TPSL |   |   |   |   |   |   | 1 | – | – |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| SKDL/Vas | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | – | – | – | – | – | – | – | – |
| Yht. | 11 | 11 | 12 | 12 | 12 | 11 | 10 | 10 | 10 | 9 | 9 | 9 | 8 | 8 | 8 | 8 | 6 | 6 | 6 |
The World’s End

| The World’s End |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edgar Wright
Käsikirjoittaja:   Edgar Wright  Simon Pegg 
Tuottaja:   Nira Park  Tim Bevan  Eric Fellner 
Säveltäjä:  Steven Price
Kuvaaja:  Bill Pope
Leikkaaja:  Paul Machliss
Pääosat:   Simon Pegg  Nick Frost  Paddy Considine  Martin Freeman  Eddie Marsan  Rosamund Pike 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta Japani
Tuotantoyhtiö:  Studio Canal Working Title Films Big Talk Studios (käännä suomeksi) Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   2013-07-1919. heinäkuuta 2013 (Iso-Britannia)  2013-11-088. marraskuuta 2013 (Suomi)  
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 miljoonaa dollaria
Tuotto:  46 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The World’s End on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteiskomedia, jonka on ohjannut Edgar Wright. Elokuva kertoo lapsuudenystävien pubikierroksesta, jonka aikana paljastuu koko ihmiskunnan olevan vaarassa.
Elokuva on Simon Peggin ja Edgar Wrightin Three Flavours Cornetto trilogy -sarjan kolmas ja viimeinen osa. Sarjaan kuuluvat myös elokuvat Shaun of the Dead (2004) ja Hot Fuzz (2007).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Simon Pegg  | … |  Gary King   |
|  Nick Frost  | … |  Andy Knightley   |
|  Paddy Considine  | … |  Steven Prince   |
|  Martin Freeman  | … |  Oliver ”O-Man” Chamberlain   |
|  Eddie Marsan  | … |  Peter Page   |
|  Rosamund Pike  | … |  Sam Chamberlain   |
|  Pierce Brosnan  | … |  Guy Shepherd   |
|  David Bradley  | … |  Basil   |
|  Darren Boyd  | … |  Shane Hawkins   |
|  Michael Smiley  | … |  Trevor ”The Reverend” Green   |
|  Bill Nighy  | … |  Verkko (ääni)   |
Tuotanto

The World’s Endin käsikirjoitus valmistui vuonna 2011, jonka jälkeen dialogia työstettiin näyttelijöiden kanssa harjoituksissa. Idea oli kuvata sitä vieraantumisen tunnetta, jonka ihminen kokee palatessaan pitkän ajan kuluttua takaisin kotikaupunkiinsa.
Elokuva kuvattiin vuoden 2012 syksyllä 12 viikon aikana muun muassa kuuluisilla Elstree Studios -elokuvastudioilla Lontoossa sekä Letchworthin ja Welwynin puutarhakaupungeissa. Peggin mukaan Letchworth valittiin kuvauspaikaksi, koska Newton Havenin haluttiin näyttävän suhteellisen uudelta kaupungilta. Esimerkiksi letchworthilainen The Gardeners Arms -pubi esitti elokuvassa pubikierroksen viimeistä pubia The World’s Endiä. Elokuvan kuvauksissa jouduttiin siirtämään istutukset Letchworthissa sijaitsevasta Ison-Britannian vanhimmasta vuonna 1909 rakennetusta kiertoliittymästä, ja tuotantoyhtiö maksoi 2500 puntaa uusien istutusten tekemisestä.
Elokuvan kuvitteellisen Newton Havenin kaupungin juna-asemalla tapahtuva kohtaus kuvattiin High Wycomben asemalla Buckinghamshiressa lokakuussa 2012.
Vastaanotto

The World’s End on saanut hyvin myönteisen vastaanoton elokuvakriitikoilta. Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on laskenut elokuvalle pistemäärän 89 % perustuen 218 arvosteluun, joiden keskimääräinen arvosana on 7,4/10. Metacriticissä elokuvalla on 81 pistettä 100:sta merkiten ”yleisesti positiivisia arvioita”.
Domen arvion mukaan elokuva oli hauska mutta samalla koskettava komedia, joka kertoo keski-ikäisten miesten kaveruudesta ja katkeransuloisesta nuoruuden nostalgiasta.
Aiheesta muualla

The World's End Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The World's End Elonet.
Letchworthilainen The Gardeners Arms -pubi esitti elokuvassa pubikierroksen viimeistä pubia The World's Endiä.
Luettelo Turkin presidenteistä

Tämä on luettelo Turkin presidenteistä.
Luettelo

| Järjestys | Presidentti | Presidentti | Virkakausi | Puolue/tausta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Mustafa Kemal Atatürk (1881–1938) | 29. lokakuuta 1923 – 10. marraskuuta 1938 | Tasavaltalainen kansanpuolue |
| 2 |  | İsmet İnönü (1884–1973) | 11. marraskuuta 1938 – 22. toukokuuta 1950 | Tasavaltalainen kansanpuolue |
| 3 |  | Celal Bayar (1883–1986) | 22. toukokuuta 1950 – 27. toukokuuta 1960 | Demokraattinen puolue |
| 4 |  | Cemal Gürsel (1895–1966) | 27. toukokuuta 1960 – 28. maaliskuuta 1966 | sotilasjuntta |
| 5 |  | Cevdet Sunay (1899–1982) | 28. maaliskuuta 1966 – 28. maaliskuuta 1973 | sitoutumaton |
| 6 |  | Fahri Korutürk (1903–1987) | 6. huhtikuuta 1973 – 6. huhtikuuta 1980 | sitoutumaton |
| 7 |  | Kenan Evren (1917–2015) | 9. marraskuuta 1982 – 9. marraskuuta 1989 | sotilasjuntta |
| 8 |  | Turgut Özal (1927–1993) | 9. marraskuuta 1989 – 17. huhtikuuta 1993 | Isänmaanpuolue |
| 9 |  | Süleyman Demirel (1924–2015) | 16. toukokuuta 1993 – 16. toukokuuta 2000 | Demokraattinen puolue |
| 10 |  | Ahmet Necdet Sezer (1941–) | 16. toukokuuta 2000 – 28. elokuuta 2007 | sitoutumaton |
| 11 |  | Abdullah Gül (1950–) | 28. elokuuta 2007 – 28. elokuuta 2014 | Oikeus ja kehitys -puolue |
| 12 |  | Recep Tayyip Erdoğan (1954–) | 28. elokuuta 2014 – | Oikeus ja kehitys -puolue |