stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Insieme: 1992

| Insieme: 1992> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Toto Cutugno
Säveltäjä(t):  Salvatore Cutugno
Sanoittaja(t):  Salvatore Cutugno
Euroviisutiedot
Vuosi:  1990
Maa:  Italia
Kieli:  italia
Sijoitus:  1.
Pisteet:  149
Sanat:  sanoitus
Insieme: 1992 (suom. Yhdessä: 1992) oli vuoden 1990 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Toto Cutugno italiaksi ja se toi Italialle toisen kolmesta voitostaan. Kappale sai 149 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleet Ranskan ja Irlannin 17 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 19.
Kappale kertoi Euroopan yhdentymisestä. Kaupallisesti kappale menestyi kuitenkin surkeasti. Kari Tapio levytti kappaleen suomeksi nimellä Lapset suomenmaan.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Inkavaltion valloitus

Inkavaltion valloitus alkoi 1532 kun espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui inkavaltakuntaan. Hänellä oli vain pieni sotilasjoukko, mutta hän sai apuvoimia inkahallintaan tyytymättömistä intiaaniheimoista. Inkavaltakuntaa olivat heikentäneet jo ennalta sisällissota ja tautiepidemiat. Espanjalaiset valloittivat ja hävittivät inkojen pääkaupungin Cuscon nopeasti ja nujersivat viimeisenkin vastarinnan 1572.
Taustaa

Inkahallitsija Huayana Capacin kuoltua 1527 hänen poikansa Huáscar ja Atahualpa yrittivät aluksi johtaa valtakuntaa yhdessä. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja heidän välilleen puhkesi vallanperimyssota. Huáscar hallitsi pääkaupunki Cuscoa ja Atahualpa pohjoisempaa Quitoa. Sisällissota ratkesi Atahualpan eduksi 1532 ja Huáscar otettiin vangiksi.
Valloitus

Espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui sisällissodan repimään inkavaltioon vuonna 1532 vain 180 miehen kanssa. Hän vangitsi kuningas Atahuallpan houkuttelemalla hänet kohtaamaan espanjalaiset aseettomana ja myöhemmin surmautti hänet saamistaan lunnaista huolimatta. Espanjalaiset onnistuivat valloittamaan koko inkavaltakunnan, mihin oli monta syytä: Espanjalaisten aseistus oli ylivoimaista inkoihin nähden. Atahuallpa ei ollut suosittu etenkään Cuscossa, josta espanjalaiset saivatkin taistelijoita puolelleen. Inkavaltion provinssitkin olivat tyytymättömiä tyrannimaisiin inkoihin ja taistelivat espanjalaisten puolella. Valtakunnan laajeneminen oli samalla heikentänyt sen taloutta, koska työveroja ei enää kattavasti voitu periä kansoilta. Lisäksi oli paljon inkoja jo kuollut Euroopasta tulleisiin sairauksiin, joihin intiaaneilla ei ollut vastustuskykyä. Valtakunnan valloitus onnistuikin melko vaivatta, ja espanjalaisvallan varmistivat Kastiliasta myöhemmin saapuneet lisäjoukot.
Espanjalaiset ryöstivät Cuscon ja rakensivat uuden kaupungin sen paikalle. He asettivat inkojen nimelliseksi hallitsijaksi Manco II:n, joka kuitenkin johti inkat kapinaan 1536. Epäonnistuneen kapinan jälkeen inkat vetäytyivät vuoristoseuduille ja jatkoivat sissisotaa espanjalaisia vastaan. Inkojen viimeinen johtaja Túpac Amaru kukistui 1572, kun espanjalaiset valloittivat viimeisen itsenäisen inkakaupungin Vilcabamban. Espanjalaiset käyttivät intiaaniseutujen hallitsijoina paljolti samoja menetelmiä kuin inkatkin, mutta heidän kovat vaatimuksensa johtivat useisiin intiaanikapinoihin.
Autuas Innocentius V

| Autuas Innocentius V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pierre de Tarentaise
Syntynyt: 1225 Champagny-en-Vanoise, Ranska
Kuollut: 22. kesäkuuta 1276 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  21. tammikuuta 1276
Paavius päättyi:  22. kesäkuuta 1276
Edeltäjä:  Autuas Gregorius X
Seuraaja:  Hadrianus V
Innocentius V:n vaakuna.
Innocentius V (n. 1225 – 22. kesäkuuta 1276), syntymänimeltään Pierre de Tarentaise oli paavina 21. tammikuuta 1276 – 22. kesäkuuta 1276. Hän liittyi nuorena dominikaanimunkkeihin ja tuli kuuluisaksi saarnaajaksi. Innocentius V:n lyhyen paavikauden merkittävin tapahtuma oli yritys hakea yhteyttä idän kirkon kanssa.
Insinööri Pettersson

Insinööri Pettersson. Se on merkitty merikarttaan myös nimellä Seilinriutta.
Insinööri Pettersson on Berghamnin luotsipaikan ja Turun välisellä väylällä Nauvon saaren pohjoispuolella sijaitseva sektoriloisto, joka on rakennettu 1909. Se sijaitsee paikassa 60°15,18′ pohjoista leveyttä ja 21°53,8′ itäistä pituutta. Loisto on rakennettu vedenalaiselle matalikolle. Se on nimetty suunnittelijansa, Luotsi- ja majakkalaitoksen insinööri Karl R. Petterssonin mukaan. Loistotorni on rakenteeltaan betonikuorella vuorattu rautalevyrunkoinen rakennelma.
Alun perin loiston valonlähteenä toimi kaasuvalo, ja se oli varustettu kaasun kulutusta säätelevällä aurinkoventtiilillä. Nykyään loiston valonlähteenä on aurinkopaneelien tuottama sähkö.
Loistoon liittyy myös runsaasti tapakulttuuria. Loiston kylkeen on esimerkiksi kiinnitetty muistolaattana Insinööriliiton tunnuskuvio, jonka ovat asettaneet paikalleen turkulaiset tekniikan opiskelijat. Viimeisen vuosikurssin opiskelijat kiillottavat laatan keväisin.
Huviveneilijöillä on tapana loiston sivuuttaessaan tervehtiä sitä sanoen: ”Hyvää päivää, herra insinööri.” Tapoihin kuuluu myös hatun nostaminen loistoa sivuutettaessa. Helsingin Sanomien mukaan 1990-luvulla merimerkin kohdalla turkulaisilla purjehtijoilla on tapana "ottaa Petterssonille", jotta saataisiin hyvä sää. Paluumatkalla ei vastaavasti merkin jälkeen enää oteta.
Aiheesta muualla

Väylien varsilta: Tapaus Insinööri Petterson, Helsingin yliopiston kansatieteen laitos
Ingemar

| Ingemar, Ingmar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  21. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  germaaninen jumala Ing, mar = suojelija, vartija
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ingemar on germaaninen miehen etunimi, josta on käytössä myös lyhempi muoto Ingmar. Nimen alkuosana on germaanisen jumalan nimi Ing, loppuosa merkitsee suojelijaa tai vartijaa..
Suomessa nimi Ingemar on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 853 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimi Ingmar on annettu 2 343 henkilölle, jotka kaikki ovat miehiä. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Ingemarin ja Ingmarin sekä myös Ingen nimipäivä on 21. kesäkuuta.
Tunnettuja Ingemareja

Ingemar Andersson (1928–1992), ruotsalainen meloja
Ingemar Hedberg (1920–2019), ruotsalainen ratameloja ja olympiamitalisti
Ingemar Hedenius (1908–1982), ruotsalainen filosofi
Ingemar Johansson (1924–2009), ruotsalainen kilpakävelijä ja olympiamitalisti
Ingemar Johansson (1932–2009), ruotsalainen nyrkkeilijä
Ingemar Mundebo (1930–2018), ruotsalainen poliitikko
Ingemar Skogö (1949–2019), ruotsalainen virkamies ja Västmanlandin läänin maaherra 2009–2015
Ingemar Stenmark (s. 1956), ruotsalainen alppihiihtäjä
Ingemar Teever (s. 1983), virolainen jalkapalloilija
Tunnettuja Ingmareja

Ingmar Bengtsson (1920–1989), ruotsalainen musiikkitieteilijä ja pianisti
Ingmar Bergman (1918–2007), ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, teatteriohjaaja ja kirjailija
Ingmar Björkman (s. 1959), kansainvälisen yritystoiminnan professori
Ingmar Englund (1920–1978), suomalainen kitaristi, banjonsoittaja, sovittaja ja orkesterinjohtaja
Ingmar Finskas (1925–2001), yritysjohtaja ja maanviljelysneuvos
Ingmar Nykvist (1917–1984), suomalainen toimittaja ja kirjailija
Ingmar Pörn (1935–2014), suomalainen filosofi ja professori
Ingmar Virtanen (1919–1991), suomalainen lääkäri, hammas- ja suukirurgian professori
Nimen muita merkityksiä

C.F. Ingemar Carlson II, Kanadan Winnipegjärvellä liikennöivä lossi
Innocentius VI

| Innocentius VI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Étienne Aubert
Syntynyt: 1282 Beyssac, Ranska
Kuollut: 12. syyskuuta 1362 Avignon, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  18. joulukuuta 1352
Paavius päättyi:  12. syyskuuta 1362
Edeltäjä:  Klemens VI
Seuraaja:  Urbanus V
Paavi Innocentius VI:n vaakuna.
Paavi Innocentius VI:n hauta.
Innocentius VI, syntymänimeltään Étienne Aubert, (1282 – 12. syyskuuta 1362) oli paavina Avignonissa 18. joulukuuta 1352 – 12. syyskuuta 1362.
Ennen kirkollista uraansa hän opetti lakia Toulousessa. Hänet nimitettiin ensin Noyonin ja sitten Clermontin piispaksi. Kardinaaliksi hänet nimitettiin vuonna 1342. Paavina Innocentius pyrki uudistamaan hallintoa ja myös palauttamaan järjestyksen ja hengellisen vallan Roomaan. Innocentius pyrki lisäksi elämään huomattavasti säästäväisemmin kuin edeltäjänsä Klemens VI, ja hän yritti vähentää Avignonin hovin kuluja.
Industrialisti

| Industrialisti Sosialisti, Teollisuustyöläinen |
| --- | --- |
 Lehden toimitusta vuonna 1928. Kuvassa muun muassa Arvi Kainulainen (vas.).
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  The Socialist Publishing Company, The Workers’ Socialist Publishing Company
Levikki:  10 000 (1919)
Perustettu:  1914
Lakkautettu:  1975
Päätoimittaja:  Axel Öhrn, Leo Laukki, Ivar Vapaa, Jack Ujanen
Sitoutuneisuus:  Industrial Workers of the World
Kotikunta:  Duluth
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  1–6 kertaa viikossa
Industrialistin toimitusta 1920-luvulla.
Industrialisti oli syndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton Minnesotan Duluthissa julkaisema suomenkielinen sanomalehti. Vuonna 1914 perustettu lehti ilmestyi aluksi nimellä Sosialisti ja vuosina 1916–1917 nimellä Teollisuustyöläinen. Vuonna 1975 lakannut Industrialisti oli IWW:n historian ainoa päivittäin ilmestynyt lehti ja järjestön viimeinen ulkomaankielinen lehti. Parhaimmillaan 1920-luvun alussa sen levikki oli yli 10 000 kappaletta.
Sosialisti

Lehden synty liittyy Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajaannukseen vuonna 1914. Työmiehen yhtiökokouksessa tappiolle jääneet radikaalit perustivat äänenkannattajakseen Sosialistin, joka alkoi ilmestyä päivälehtenä saman vuoden kesäkuussa. The Socialist Publishing Companyn kustantaman lehden päätoimittajaksi valittiin Axel Öhrn. Aputoimittajiksi tulivat Työmiehestä eronneet Matti Kangas, Leo Mattson ja Elis Sulkanen sekä William Risto, joka pian korvattiin Onni Saarella. Yhtiön taloudenhoitajana työskenteli Victor Watia.
Lehden ohjelmajulistus korosti sekä ammattiliittojen että poliittisen toiminnan kautta tapahtuvan luokkataistelun merkitystä. Sosialistijärjestön Keskilännen piiri hyväksyi Sosialistin äänenkannattajakseen, jolloin järjestön johto julisti lehden pannaan ja pidätti keskipiirille sekä Työväen Opistolle tarkoitetut varat. Lehden taakse asettuivat sosialistijärjestön Butten ja Duluthin osastot ja myöhemmin myös monet muut keski- ja länsipiirin osastot varsinkin Minnesotassa. Hajaannuksen syvetessä sosialistijärjestöstä eronnut ryhmä siirtyi yhä selkeämmin IWW-läisen syndikalismin kannalle, mikä johti Sosialistin poliittista toimintaa kannattaneen toimituskunnan syrjäyttämiseen. Lokakuussa 1915 lehden päätoimittajaksi valittiin Leo Laukki ja aputoimittajiksi muun muassa Fred Jaakkola ja Taavi Heino.
Teollisuustyöläisestä Industrialistiksi

Lehden uutta linjaa heijasti sen nimen muuttaminen Teollisuustyöläiseksi joulukuussa 1916. Samalla se julistettiin IWW:n äänenkannattajaksi, joka kielsi kokonaan poliittisen toiminnan. Entisen kustannusyhtiön kuudesti viikossa julkaiseman päivälehden päätoimittajana jatkoi Leo Laukki. Aputoimittajina työskentelivät muun muassa John Wiita, Fred Jaakkola, Taavi Heino ja William Risto.
Teollisuustyöläisen kustannusyhtiö joutui vaikeuksiin monien oikeus- ja vahingonkorvausjuttujen takia, jolloin sen tilalle perustettiin The Workers’ Socialist Publishing Company. Samalla lehden nimi muutettiin Industrialistiksi. Se ilmestyi maaliskuusta 1917 lähtien viikkolehtenä, mutta muuttui jo huhtikuussa jälleen päivälehdeksi. Yhdysvaltain liityttyä ensimmäisen maailmansotaan sotaa vastustanut IWW joutui viranomaisten vainon kohteeksi. Ns. Palmerin ratsioiden yhteydessä poliisi teki kahdesti etsinnän Industrialistin toimitukseen ja kolme sen toimittajaa vangittiin. Leo Laukki sai kahdenkymmenen vuoden vankeustuomion vakoilusta ja salaliitosta.
Myöhemmät vaiheet

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Industrialisti kannatti bolševikkeja, mutta omaksui pian kommunismin vastaisen linjan. 1920-luvun alussa monet IWW:n kannattajat liittyivät kommunisteihin, mutta järjestön toiminta oli aktiivista vielä pitkään varsinkin Minnesotan amerikansuomalaisten keskuudessa. Industrialisti toimi suomenkielisen työväestön yhdyssiteenä Yhdysvaltojen Keskilännessä ja luoteisosassa sekä Kanadan Ontariossa. Vuodesta 1924 lähtien lehti julkaisi myös englanninkielistä aineistoa, aluksi lapsia ja nuoria varten, kunnes vuonna 1942 havaittiin, ettei nuoria lukijoita enää ollut. Englanninkielisestä osastosta luovuttiin tarpeettomana vuonna 1950.
Toisen maailmansodan jälkeen IWW:n ikääntynyt suomalainen kannattajakunta kuihtui vähitellen lähes olemattomiin, ja sen toiminta keskittyi ”nostalgian instituutiksi” jääneen Industrialistin hengissä pitämiseen. Lehti lakkasi vuonna 1975, jolloin sen yli 80-vuotias toimittaja Jack Ujanen jäi eläkkeelle, eikä uuden oikeaoppisen toimittajan löytäminen ollut enää mahdollista. Jäljelle jääneet varat lahjoitettiin IWW:n englanninkieliselle lehdelle ja Floridan suomalaiselle lepokodille.
Industrialistin levikki oli 10 000 kappaletta vuonna 1919, 9 000 vuonna 1929, 4 473 vuonna 1954, 2 548 vuonna 1972 ja 1 100 vuonna 1975. Lukijakunnan vähentyessä lehden ilmestymistiheys laski 1950-luvulla viiteen, vuonna 1960 kolmeen, vuonna 1968 kahteen ja vuonna 1974 yhteen kertaan viikossa. Päätoimittajina työskentelivät vuoden 1920 jälkeen Ivar Vapaa ja vuodesta 1954 aina loppuun saakka Jack Ujanen. Toimituskuntaan kuului näkyviä ammattiyhdistysliikkeen aktiiveja kuten William Tanner, Frank Westerlund ja Hellin Vitikainen. Toimittajina työskentelivät, usein vain vähän aikaa, myös Olga Laukki, Antti Vitikainen, Topias Kekkonen, Paul Miller, August Wesley, Robert Gilbert, Gust Aakula, Henry Rahko, Manu Porre, William Kari, John Korpi, Jukka Toivari, Peter Merta, Konstant Kiikka, Väinö Wesman, George J. Humon, Väinö Pelto, William Rein, Jack Mäki, Ernest Sjöman, Ernest Petäjä, Walfrid Jokinen, Abe Wuori, Yrjö Koskinen, Kalle Lailo, Charles Mackie ja William Kari. Yhtiön liikkeenhoitajia olivat Ed. Lehtinen, A. G. Helin, Andrew A. Toivonen, Frank Piltonen, Herbert Kuhnelius, Arvi Kainulainen, Lauri Lemberg, Onni Laine, William Kari ja Wesley Kniivilä.
Sanomalehden lisäksi lehden kustannusyhtiö julkaisi vuosittain Industrialistin joulua ja Työläisten taskukalenteria. Vuonna 1929 sen kustannettavaksi siirtyi myös syndikalistinen aikakauslehti Tie Vapauteen. Industrialistin kirjankustannustoiminta oli muita amerikansuomalaisia työväenlehtiä suppeampaa. IWW:n toimintaa ja ammattiyhdistysliikkeen periaatteita selostavien kirjasten lisäksi lehti julkaisi muun muassa Leo Laukin teokset Teolliseen yhteiskuntaan ja Venäjän vallankumous, bolshevismi ja soviettitasavalta..
Aiheesta muualla

Sosialisti digitoituna Kansalliskirjastossa
Teollisuustyöläinen digitoituna Kansalliskirjastossa
Industrialisti digitoituna Kansalliskirjastossa
Innocentius VII

| Innocentius VII |
| --- | --- |
 Innocent VII.jpg
Henkilötiedot
Koko nimi:  Cosimo de' Migliorati
Syntynyt: n. 1336
Kuollut: 1406
Paavi
Paavius alkoi:  17. lokakuuta 1404
Paavius päättyi:  6. marraskuuta 1406
Edeltäjä:  Bonifatius IX
Seuraaja:  Gregorius XII
Innocentius VII:n vaakuna
Innocentius VII:n hauta.
Innocentius VII (n. 1336–1406), oikealta nimeltään  Cosimo de' Migliorati, toimi paavina 17. lokakuuta 1404 – 6. marraskuuta 1406. Hän hallitsi kirkkoa suuren skisman aikana, jolloin Avignonissa oli vastapaavina Benedictus XIII.
Migliorati syntyi Abruzzissa ja opiskeli sekä maallista että kirkkolakia, ja opettikin tätä Perugiassa ja Padovassa ennen paaviksi nousuaan.
Hänet valittiin paaviksi 17. lokakuuta 1404. Tätä valintaa seurannutta tilannetta, jossa vallitsevan käytännön mukaisesti paaviksi valitun henkilön maallinen asunto saatiin ryöstää on kuvannut kronikassaan Adam Uskilainen seuraavasti: Ja kun hänen valintansa ilmoitettiin julkisesti, roomalaiset hyökkäsivät hänen palatsiinsa ja omaan ahneeseen tapaansa, tai vielä paremmin sanoen, tuhoisan turmeltuneisuutensa vuoksi, he ryöstivät sen jättämättä paikoilleen edes ikkunanpuitteita.
Samaisesta tilaisuudesta Adam Uskilainen jatkaa: paavin ratsastaessa valkoisella hevosella Rooman katujen tungoksessa virkamiehet kulkivat saattueen edellä viskoen pikku kolikoita reitin sivuille saaden näin tilaa paavin kulkueelle.
Lajiutuminen

Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n
k
Osa biologian artikkelisarjaa
Lajiutuminen tarkoittaa populaatioiden eriytymistä erillisiksi eliölajeiksi. Lajiutumisen katsotaan tapahtuneen, kun kahden populaation erot ovat kasvaneet geneettisesti niin kauas toisistaan, että niiden välisten lisääntymiskykyisten jälkeläisten tuottaminen on mahdotonta.
Lajinkehitys on pohjimmiltaan perinnöllistä sopeutumista uudenlaiseen elinympäristöön. Yleisimmin lajiutuminen tapahtuu hitaasti ja liittyy populaatioiden maantieteellisiin suhteisiin. Lajeja voi syntyä myös risteytymällä.
Lajiutumisen edellytys on se, että populaatioiden välillä on este, isolaatio, joka estää tai heikentää niiden välisen geenivaihdon. Este voi olla maantieteellinen, kuten vuoristo, jäätikkö tai vesistö, tai se voi liittyä ekologiaan, rakenteeseen tai käyttäytymiseen. Tämän esteen eri puolilla voi olla erilaiset olosuhteet, jolloin luonnonvalinnan vaikutuksesta populaatiot kehittyvät eri suuntiin, kunnes lopulta ne ovat eri lajeja.
Maantieteellinen lajiutuminen voi tapahtua kolmella eri tavalla. Allopatrisessa lajiutumisessa kaksi populaatiota eristyy maantieteellisesti ja sopeutuu paikallisiin oloihin, ja niiden välille syntyy lisääntymisisolaatio. Parapatrisessa lajiutumisessa populaatio pirstoutuu tai levittäytyy, mutta osapopulaatiot eivät kuitenkaan eristy toisistaan. Tällöin lajiutumisen kannalta ratkaisevaa on yksilöiden parinvalinta. Sympatrinen lajiutuminen tapahtuu samalla alueella elävien populaatioiden kohdalla. Sen edellytys on se, että pariutuminen tapahtuu samankaltaisten yksilöiden kesken.
Isolaatio

Jotta populaatiot voivat kehittyä erillisiksi lajeiksi, niiden välillä ei saa tapahtua geenivirtaa, joka yhdenmukaistaisi niitä. Tällöin niiden välillä täytyy olla jokin este, isolaatio, joka eristää lajin ryhmät toisistaan ja estää siten geenien vaihtamisen.
Yleisin populaatioiden toisistaan erilleen joutumisen syy on maantieteellinen. Maantieteellisiä isolaatiotekijöitä ovat erilaiset kyseiselle lajille sopimattomat biotoopit, tavallisesti vuoristot, vesistöt, kanjonit tai autiomaat, jotka johtavat populaation jakautumiseen pienemmiksi osiksi, joiden välillä ei pääse tapahtumaan geenivirtaa, esimerkiksi kasveilla siitepölyn, siementen tai itiöiden, eläimillä yksilöiden mukana.
Maantieteellisen eristymisen aikana voi populaatioissa kehittyä myös ekologisia, rakenteellisia tai käyttäytymiseen liittyviä esteitä, jotka aiheuttavat sen, etteivät eri populaatioiden lajit voi keskenään risteytyä tai ainakaan saada lajinmääritelmään vaadittavia lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä. Näitä esteitä kutsutaan isolaatiomekanismeiksi. Vaikka uudelleenkohdatessa tapahtuisikin lajien kesken risteytymistä, se usein kasvattaa niiden välistä kuilua entisestään. Jälkeläiset ovat lisääntymiskyvyttömiä, jolloin sellaiset geenit, jotka vaikuttavat oman lajin tunnistamisessa, karsiutuvat pois.
Maantieteellinen lajiutuminen

Maantieteelliset lajiutumismallit voidaan jaotella kolmeen eri tyyppiin.
Maantieteellinen lajiutuminen > Allopatrinen lajiutuminen

Allopatrinen lajiutuminen on monen tutkijan mielestä luonnossa ylivoimaisesti yleisin lajiutumisen tyyppi. Sitä tapahtuu, kun kaksi saman lajin populaatiota eristyy maantieteellisesti, erikoistuu, ja sopeutuu paikallisiin oloihin. Populaatiot saattavat edelleen kyetä lisääntymään keskenään, mutta niiden välille voi myös syntyä lisääntymisisolaatio, jos niiden lisääntymiskäyttäytymiseen liittyvät ominaisuudet kehittyvät erilaisiksi. Jos lajikäsitteen kriteerinä on lisääntymisisolaatio, keskenään risteytymään pystyvät populaatiot eivät vielä ole eri lajeja. Fylogeneettisen lajikäsitteen mukaan ne kuitenkin ovat eri lajeja siinä tapauksessa, jos kummallekin on kehittynyt erityisiä ominaispiirteitä.
Allopatrisen lajiutumisen yksi tapa on se, kun laajalle levinnyt laji hajaantuu pienemmille alueille. Tätä kutsutaan dikopatriseksi lajiutumiseksi. Se voi johtua maantieteellisen esteen ilmaantumisesta, tai muusta elinympäristön pirstoutumisesta. Tällöin syntyy useita osapopulaatioita. Tällaista allopatrista lajiutumista tapahtuu erityisen paljon jääkausien vaikutuksesta, jolloin lajit ahtautuvat jäätiköitymisen ulkopuolelle jääneisiin, erilaisiin refugeihin ja kehittyvät erilleen.
Allopatrisen lajiutumisen toinen tapa on etäisyysisolaatio, jossa populaatiot ovat maantieteellisesti etäällä toisistaan. Kun ne sopeutuvat erilaisiin paikallisiin ympäristötekijöihin, valintapaine ajaa niitä erilleen toisistaan. Toisaalta yksilöitä siirtyy populaatioiden välillä, mikä hidastaa sopeutumista uuteen ympäristöön. Lajiutuminen tapahtuu, jos paikallisiin oloihin sopeutuminen on vaikutukseltaan suurempi tekijä kuin geenivirta populaatioiden välillä.
Allopatrisen lajiutumisen kolmas muoto tapahtuu silloin, kun osa populaatiosta leviää uuteen ympäristöön, kuten saareen, jossa laji ei aiemmin ole esiintynyt. Tätä kutsutaan peripatriseksi lajiutumiseksi. Koska siirtynyt yksilöjoukko on yleensä pieni, sen geeniperimä saattaa jo valmiiksi poiketa muun populaation geeniperimästä. Tätä kutsutaan perustajavaikutukseksi. Koska saaret ovat elinympäristöinä usein erilaisia kuin manner, sopeumia syntyy erityisen herkästi.