stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akashi (1897)

| Akashi / 明石 |
| --- | --- |
 Akashi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  elokuu 1894
Laskettu vesille:  18. joulukuuta 1897
Palveluskäyttöön:  30. maaliskuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1928
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 700 t
Pituus:  93,5 m (vesiraja)
Leveys:  12,3 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  7 890 hv
Nopeus:  19,5 solmua
Miehistöä:  256
Aseistus
Aseistus:  2 × 6″/L40-tykkiä 6 × 4,7″ tykkiä 12 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 4 × Maxim-konekivääriä 2 × 14″ torpedoputkea
Akashi (jap. 明石) oli keisarillisen Japanin laivaston maaliskuussa 1899 valmistunut Suma-luokan panssarikansiristeilijä. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928 ja tuhoutui maalilaivana vuonna 1930.
Valmistus

Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta osana vuoden 1893 hankintoja ja sen köli laskettiin elokuussa 1894. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1897 ja se valmistui 30. maaliskuuta 1899 kolmannen luokan risteilijänä.
Akvitaanit

Akvitaanit (lat. Aquitani ) olivat Gallian lounaisosassa asunut muinainen kansa. Heidän nimensä saattaa olla peräisin Pyreneiden pohjoisrinteillä olevista useista kivennäisvesilähteistä (aquae). Strabonin ja Caesarin mukaan akvitaanit erosivat muuta Galliaa asuttaneista kelteistä sekä kielensä että ulkoisten piirteidensä osalta. Strabonin mukaan akvitaanit muistuttivat enemmän iberejä kuin kelttejä.
Gallian sodan aikana Caesar lähetti Publius Crassuksen kukistamaan akvitaanit, jolloin nämä pyysivät apua naapureiltaan Espanjasta. Tämä saattaisi viitata siihen, että akvitaanit todella olivat sukua ibeereille. Roomalaiset voittivat akvitaanit lopullisesti vuonna 28 eaa. Augustuksen aikana roomalaiset pyrkivät sulauttamaan akvitaanit Gallian kelttiheimoihin.
Akvitaanien kieli ei ollut sukua muualla Galliassa puhutuille kelttiläisille kielille. Kieli on myöhemmin täysin hävinnyt, mutta Julius Caesarin teoksessa Gallian sota mainitaan joukko akvitaanin kielisiä henkilön- ja paikannimiä. Niiden perusteella on päätelty, että kieli todennäköisesti ei kuulunut indoeurooppalaiseen kielikuntaan.
Aktiivinen immunisointi

Aktiivinen immunisointi tarkoittaa elimistön oman vasta-ainetuotannon käynnistämistä. Tämä tapahtuu rokottamisella. Aktiivisen immunisoinnin seurauksena elimistö tuhoaa taudinaiheuttajan jo ensi tapaamisella nopeasti, eikä tautia ehdi kehittyä. Näin rokotetusta tulee immuuni tautia vastaan.
Aktiivinen immunisointi onnistuu vain, jos taudinaiheuttajalla on T-soluista riippuvia antigeenejä. T-soluista riippumattomat antigeenit, kuten bakteerien kapselipolysakkaridit, eivät tuota immunologista muistia eikä tällaiseen antigeeniin perustuvaa rokotetta ole lainkaan mielekästä valmistaa. Ongelmaa on nykyään onnistuttu kiertämään kehittämällä konjugaattirokotteita, joissa antigeeni on sidottu johonkin valkuaisaineeseen T-soluvasteen saavuttamiseksi. Heikkoa T-soluvastetta voidaan kasvattaa myös muutamilla kemiallisilla aineilla, joita rokotteiden yhteydessä kutsutaan tehosteaineiksi eli adjuvanteiksi.
Aktiivisen immunisoinnin vastakohta on passiivinen immunisointi.
Akaina

Akaina (m.kreik. ἄκαινα) eli kalamos (κάλαμος) eli dekapus (δεκάπους, dekapūs tai dekapous) oli antiikin kreikkalainen pituus- ja pinta-alamitta. Pituusmittana se vastasi 10 pusta eli jalkaa. Attikalainen (ateenalainen) akaina oli nykymitoissa noin 2,96 metriä, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm). Pinta-alamittana akaina vastasi 10 × 10 jalkaa eli 100 neliöjalkaa, nykymitoissa noin 8,74 neliömetriä. Joskus akainan pinta-ala ilmoitetaan uuden attikalaisen jalan (30,82 cm) mukaisesti; tällöin se vastasi noin 9,5 neliömetriä.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
Muuntotaulukko > Pituusyksikkönä

| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 akaina = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × akaina |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – pūs (jalka) | 10 pusta | 1⁄10 akainaa |
| – pygmē | 8+8⁄9 pygmeä | 9⁄80 akainaa |
| – pygōn | 8 pygonia | 1⁄8 akainaa |
| – pēkhys | 6+2⁄3 pekhystä | 3⁄20 akainaa |
| – bēma | 4 bemaa | 1⁄4 akainaa |
| – orgyia | 1+2⁄3 orgyiaa | 3⁄5 akainaa |
| – hamma | 1⁄6 hammaa | 6 akainaa |
| – plethron | 1⁄10 plethronia | 10 akainaa |
| – stadion | 1⁄60 stadionia | 60 akainaa |
| – hippikon | 1⁄240 hippikonia | 240 akainaa |
| – dolikhos | 1⁄720 dolikhosta | 720 akainaa |
| – parasangēs | 1⁄1800 parasangia | 1 800 akainaa |
| – skhoinos | 1⁄2400 skhoinosta | 2 400 akainaa |
Kansainväliset (SI)
| – metri | 2,96 m | 0,34 akainaa |
Brittiläiset
| – jalka | 9,71 ft | 0,10 akainaa |
| – jaardi | 3,24 yd | 0,31 akainaa |
Muuntotaulukko > Pinta-alayksikkönä

| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 akaina = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × akaina |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – pūs (neliöjalka) | 100 pusta | 1⁄100 akainaa |
| – heksapodēs | 27⁄9 heksapodesta | 9⁄25 akainaa |
| – hēmiektos | 3⁄25 hemiektosta | 81⁄3 akainaa |
| – hektos | 3⁄50 hektosta | 162⁄3 akainaa |
| – plethron | 1⁄100 plethronia | 100 akainaa |
Kansainväliset (SI)
| – neliömetri | 8,74 m² | 0,11 akainaa |
Brittiläiset
| – neliöjalka | 94,08 sq ft | 0,01 akainaa |
| – neliöjaardi | 10,45 sq yd | 0,10 akainaa |
Akaba

| Akaba (al-ʻAqabah) العقبة |
| --- | --- |
 Akaba ja Punainenmeri
 Akaba
 Koordinaatit: 29.5167°N, 35°E 
Valtio:  Jordania
Kuvernoraatti:  Al 'Aqabah
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  375 km²
Korkeus:  6 m
Väkiluku (2018):  160 265
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akaba (arab. العقبة‎, al-ʻAqabah) on kaupunki Jordanian eteläosassa Al 'Aqabahin kuvernoraatissa, Israelin vastaisella rajalla Eilatin kohdalla. Se on Jordanian ainoa satamakaupunki. Vuonna 2018 kaupungissa oli 160 265 asukasta, mutta turismi kasvattaa kaupungin väkilukua. Kaupunki tunnetaan ennen kaikkea sukellus- ja rantalomakohteena. Akabanlahdella Punaisessameressä on monipuolinen ja värikäs koralliyhdyskunta.
Väestö

Vuoden 2018 arvion mukaan Akabassa asui 160 265 henkilöä. Vuoden 1948 jälkeen kaupungissa on asunut myös palestiinalaispakolaisia, joita on nykyään noin 20 000. Suuri osa heistä on keskittynyt köyhään Shalalehin naapurustoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akaba Wikimedia Commonsissa
Ehkäpä ensimmäisen varta vasten kirkoksi rakennetun rakennuksen jäännökset Akabassa.
Akaban linna.
Al-Aksan marttyyrien prikaatit

Al-Aksan marttyyrien prikaatit (arab. كتائب شهداء الأقص‎) on palestiinalainen vasemmistolainen puolisotilaallinen järjestö. Sen luokittelevat terroristijärjestöksi Israel, Yhdysvallat, Euroopan unioni, Kanada, Japani ja Uusi-Seelanti.
Al-Aksan marttyyrien prikaatit perustettiin marraskuussa 2000 Fatah-puolueen itsemurhaiskujoukoiksi. Toisen intifadan aikana vuosien 2000 ja 2002 välillä se oli Hamasin ohella toinen pääasiallinen Israelia vastaan iskuja tehnyt järjestö. Vuonna 2002 tehdyistä 59:tä iskusta al-Aksan marttyyrien prikaatit syylistyivät lähes kahteen kolmasosaan.  Järjestö toimi sekä Palestiinalaishallinnon alueilla että varsinaisen Israelin alueella. Vuonna 2002 järjestö otti vastuun ensimmäisestä palestiinalaisen naisen tekemästä itsemurhaiskusta Jerusalemissa, jonka seurauksena kuoli yksi ja haavoittui 114. Israelilaisten sotilaslähteiden mukaan järjestö rekrytoi naisia erityisesti siksi, että Hamas ja Islamilainen jihad eivät halunneet toteuttaa iskuja tähän tapaan. Al-Aksan marttyyrien prikaatien iskujen määrä väheni turvallisuustilanteen paranemisen myötä vuoden 2002 jälkeen. Järjestö ilmaantui uudelleen Gazan alueella vuonna 2006, jolloin se oli yksi pääasiallisista Hamasia vastaan taistelleista järjestöistä.
Fatahin edesmennyt johtaja Jasser Arafat ei kuitenkaan koskaan tunnustanut järjestöä Fatahin osaksi ja tuomitsi julkisesti sen iskut. Muukaan Fatah ei ole tunnustanut prikaateja osakseen. Suuri osa al-Aksan marttyyrien prikaatien jäsenistä oli kuitenkin myös Fatahin kannattajia. Joidenkin tutkijoiden mukaan al-Aksan marttyyrien prikaatit eivät Hamasin tapaan aja islamilaisen valtion perustamista, mutte järjestö käytti uskontoa jäsenten rekrytoimisen apuna.
Ajan päivin, ajan öin

| Ajan päivin, ajan öin Pate Mustajärvi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 2005
 Tuottaja(t): Jani Viitanen, Tomi Pietilä, Jari Latomaa & Mikko Kangasjärvi
 Tyylilaji: Poprock
 Kesto: 46.03
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 7. (kesäkuu 2005)
Pate Mustajärven muut julkaisut
| Ukkometso 2000 | Ajan päivin, ajan öin 2005 | Miehen tie – 50-vuotiskokoelma 2006 |
Ajan päivin, ajan öin on suomalaisen laulaja Pate Mustajärven kuudes sooloalbumi, joka julkaistiin 8. kesäkuuta 2005.
Albumin nimikappaleesta "Ajan päivin, ajan öin" tehtiin video, joka näytettiin Levyraati-ohjelmassa keväällä 2005. Kappale julkaistiin myös singlenä, ja siitä tuli yksi Mustajärven tunnetuimmista hiteistä. "Köyhän miehen Peace & Love" ja "Tällä tiellä" olivat mukana myös Musiikkia elokuvasta Vares -soundtrackilla.
Kappaleet

Rokkimakkara – 4.02
Ajan päivin, ajan öin – 3.39
Anna anteeksi, niin minäkin – 4.17
Köyhän miehen Peace & Love – 3.51
Maan valitus – 4.49
Kolmas pyörä – 3.42
Oman elämänsä V.I.P. – 2.37
Runotyttö – 2.58
Samantekevää – 3.42
Kissojen taivas – 3.51
Siinä on blues – 3.37
Shampanjaa – 2.40
Tällä tiellä – 3.02
Muusikot

Nipa Niilola – kitara (3, 5, 7, 8, 10, 11)
Ari Kankaanpää – kitara, mandoliini, taustalaulut (3, 5, 7, 8, 10, 11)
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet (1-11), haitari (2-5, 7, 8, 10, 11), taustalaulut (3, 5, 7, 8, 10, 11), äänitys ja tuotanto (2, 4)
Jaan Wessman – basso (2-5, 7, 8, 10, 11), taustalaulut (3, 5-8, 10, 11)
Ari Toikka – rummut, lyömäsoittimet (3, 5, 7, 8, 10, 11)
Jari Latomaa – urkuharmooni (7), taustalaulut (3, 5-8, 10, 11), kosketinsoittimet (2, 4), lyömäsoittimet (2), kitara (4), tinapilli (4), haitari (4), äänitys ja tuotanto (2, 4)
Jani Viitanen – kitara (5, 10), taustalaulut (8), äänitys ja tuotanto (3, 5-7, 9-11)
Nina Tapio – taustalaulut (3, 5, 7, 8, 10, 11)
Hanna-Riikka Siitonen – taustalaulut (3, 5, 7, 8, 10, 11)
Vesa Hyrskykari – saksofoni (1)
Sami Ruusukallio – taustalaulut (6)
Pia Bos – taustalaulut (6)
Jyrki Telilä – kitara (2)
Anu Matilainen – viulu (2)
Antti Mäkinen – rummut (2, 4)
Costello Hautamäki – kitara (4)
Normaalijätkät − taustayhtye (1, 6, 9, 12, 13)
Henrik Perelló – viulu (3)
Hanna Peltoniemi – viulu (3)
Nina Kulhia – viulu (3)
Sanna Tullila – viulu (3)
Muusikot > Tuotanto

Tomi Pietilä – äänittäjä, tuottaja (1, 6, 8, 12, 13)
Svante Forsbäck – masteroija
Single

"Ajan päivin, ajan öin" (PSCD 249, 2005)
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Soundi:
Aktiivinen galaksi

Aktiivinen galaksi on galaksi, joka säteilee huomattavasti enemmän energiaa kuin mitä sen tähdet, hehkuvat kaasusumut ja pöly pystyvät säteilemään. Ylimääräinen säteily tulee yleensä tiiviistä galaksin ytimestä, josta monesti purkautuu suihkuja. Aktiiviset galaksit säteilevät tyypistä riippuen runsaasti infrapunaa, radioaaltoja, ultraviolettia, röntgensäteitä ja gammasäteitä.
Aktiivisia galakseja ovat mm. radiogalaksit, kvasaarit ja Seyfertin galaksit. Esimerkiksi Neitsyen jättiläisgalaksi M87 on aktiivinen elliptinen galaksi, josta lähtee suihku. Monilla radiogalakseilla on kaksi symmetristä "siipeä" jotka ovat syntyneet suihkusta, ja jotka säteilevät radioalueella. Tunnettu on myös elliptinen Centaurus A.
M51-galaksin aktiivinen ydin
Aktiivisten galaksien ytimistä käytetään lyhennettä AGN (engl. Active Galactic Nuclei) ja sitä ympäröivää varsinaista galaksia kutsutaan AGN:n emogalaksiksi. Ytimestä lähtevät suihkut säteilevät kirkkaasti radioalueella, ja näin havaitaan katselusuunnasta riippuen joko radiogalaksi tai kvasaari. Aktiivisen galaksin ytimessä oletetaan olevan 107–109 Auringon massainen musta aukko, johon syöksyy ainetta sitä kiertävästä kiekosta. Mustaan aukkoon syöksyvä aine kasautuu kertymäkiekoksi. Magneettikentät sinkoavat ainetta valtavalla nopeudella kertymäkiekon navoista poispäin. Täysin suihkujen syntymisen teoriaa ei tunneta.
Kaikkien aktiivisten galaksien, kvasaarien, radiogalaksien ja Seyfertin galaksien perusrakenne on sama. Kohteet vain nähdään eri suunnista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aktiivinen galaksi Wikimedia Commonsissa
Aktiivikaiutin

Aktiivikaiutin on sähköakustinen laite, joka muuttaa esivahvistimelta tai mikseriltä saapuvan linjatasoisen signaalin (0-1 V vaihtovirran) ilmanpaineen vaihteluiksi eli ääneksi.
Aktiivikaiutin sisältää samassa kotelossa yleensä kaiuttimen, aktiivisen teholähteen, jakosuotimen ja erilliset sisäänrakennetut päätevahvistimet jokaiselle kaiutinelementille erikseen. Taajuudet jaetaan vahvistimille aktiivisuotimilla ennen vahvistimia.
Aktiivikaiuttimen etuina pidetään hyvää hyötysuhdetta, koska kukin vahvistin ja kaiutin on suunniteltu pariksi, kytkemisen helppoutta, sekä säädettävyyttä koska järjestelmä mahdollistaa jokaisen kaiuttimen erilliset säädöt. Myös linjatasoinen kaapelointi on etu: kaapelissa ei tarvitse kuljettaa suurta tehoa. Samoin jakosuodin voi olla pienikokoinen, koska suodattimen ei tarvitse käsitellä suuria virtoja.  Toisaalta jokainen aktiivikaiutin tarvitsee erillisen sähkönsyötön.
Aktiivikaiuttimilla toteutetun äänentoiston hinta on yleensä erillisistä kaiuttimista ja vahvistimista koottua järjestelmää kalliimpi.
Aktiivikaiuttimet ovat yleisiä ammattikäytössä, esimerkiksi studioissa tarkkailukaiuttimina ja bändien omina siirrettävinä PA-kaiuttimina. Kotikäytössä aktiivitekniikkaa käytetään usein subwoofereissa, jolloin laitteiston muiden osien tehonkulutus ja paino saadaan pidetyksi kompaktina.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261-359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Akkadin valtakunta

Akkadin valtakunta (akkadiksi 𒆳𒌵𒆠, māt Akkadi, sumeriksi 𒀀𒂵𒉈𒆠, a-ga-de3KI) oli muinainen seemiläinen imperiumi keskisessä Mesopotamiassa noin 2350 eaa.–2150 eaa. Valtakunnan pääkaupunki oli Akkad. Akkadin perusti kuningas Sargon Suuri, Kišin kuninkaan juomanlaskija noin 2350 eaa. Sargon valloitti Persianlahdelta Välimereen ulottuvan suuren imperiumin.
Historia

Akkadilaiset menestyivät kauppiaina. Tärkeä liike-elämän keskus oli akkadilaisten perustama siirtokunta nimeltä Kaneš, nykyisin Kültepe Turkin valtion alueella. Akkadilaiset hakivat Kanešista metalleja ja möivät niitä Urin sumerilaiselle dynastialle. Sumerin kieleen alettiin omaksua enenevässä määrin akkadinkielisiä eli seemiläisiä lainasanoja. Urin viimeinen sumerilainen hallitsija Ibbi-Sin (1969-1945) tahtoi, että häntä puhutellaan akkadinkielisellä hallitsijanimellä.
Legendojen mukaan Sargon oli ylipapittaren ei-toivottu lapsi, jonka ylipapitar jätti jokeen ajelehtimaan korissa ja jonka muuan puutarhuri löysi. Sargon nousi Kišin kuninkaan ylimysten joukkoon juomanlaskijaksi ja kaappasi lopulta vallan.
Sargon perusti Akkadin valtakunnan 2334 eaa., kun hän Kišin armeijalla kukisti Lugalzaggesin. Sargon oli merkittävä sotilasjohtaja, ja hänen johdollaan akkadilaiset valtasivat koko Sumerin ja laajensivat vaikutusvaltaansa myös ympäröiviin maihin. Sargonin sanotaan voittaneen 34 taistelua Mesopotamian alueella ja levittäneen vaikutusvaltansa nykyisen Iranin, Syyrian, Persianlahden ja Turkin alueille. Sargonin valtakautta kesti 56 vuotta, ja hän perusti joidenkin historioitsijoiden mukaan ensimmäisen laajan valtakunnan.
Sargonia seurasivat hänen poikansa Rimuš ja Maništušu, jotka molemmat kuolivat väkivaltaisesti palatsijuonittelujen seurauksena. Akkadin valtakunta saavutti kuitenkin huippunsa Sargonin lapsenlapsen Naram-Sinin aikana. Tuolloin Akkad taisteli muun muassa pohjoisen voimakkaita kaupunkivaltioita, kuten Eblaa vastaan. Naram-Sim kehitti jumaluuteen rinnastettavan kuninkuuden ja käytti nimensä yhteydessä jumalalle tarkoitettua nuolenpäämerkkiä.
Naram-Sinia seurasi hänen poikansa Šar-kali-Šarri, "kaikkien kuninkaiden kuningas". Hänen aikanaan Akkad joutui sisäiseen sekasortoon ja monet eteläiset kaupunkivaltiot itsenäistyivät Akkadin vallasta. Šar-kali-Šarria seurasivat vielä Dudu ja Šu-turul, joiden aikana Akkadin valta ulottui enää vain Akkadin kaupungin ympäristöön. Vaikka Akkadin valta heikkeni jo sisäisten olojen takia, Akkadin valtakunnan kaatuminen laitetaan usein itäisiltä vuorilta tulleiden gutilaisten syyksi. Urin kolmannen dynastian perustanut Ur-Nammu ajoi gutilaiset pois alueelta noin 2112 eaa. Suuren kuivuuden arvellaan luoneen nälkää, kun pitkittyneet talven shamal-hiekkamyrskyt tuhosivat peltoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akkadin valtakunta Wikimedia Commonsissa
Mesopotamian seudun karttaa Sargon I:n aikoihin.
Akkadin kuninkaan Narām-Sīnin muistokivessä juhlitaan hänen voittojaan, n. 2250 eaa.
Al-Hajjam al-Hasan ibn Muhammad ibn al-Qassim

Al-Hajjam al-Hasan ibn Muhammad ibn al-Qassim (arab. الحجام الحسن ابن محمد ابن القاسم‎‎, Al-Ḥajjām al-Ḥasan ibn Muḥammad ibn al-Qāsim)  oli Keski-Marokkoa hallitsevan Idrisidi-dynasatian yhdestoista ja viimeinen kuningas vuosina 925–927. Hän seurasi sukulaistaan Yahya ibn Idris ibn Umaria hallitsijana. Hasan oli Idris II:n pojan Quasimin pojanpoika ja hänen onnistui jälleen vallata Fatimideilta suvun vallan muinainen keskus ja pääkaupunki Fès. Kaksi vuotta tämän jälkeen musa bin Ali valtasi Fesin ja Hasan surmattiin.
Vaikka suvun hallinto Fesissä oli loppunut, dynastian jäsenistä osa hallitsi pieniä ruhtinaskuntia ja osa suvun jäsenistä pakeni Espanjaan. Sieltä he osallistuivat sotaan Fatimideja vastaan ja lopulta olivat valloittamassa Marokkoa Cordoban kalifin joukoissa.
Akagi

| Akagi |
| --- | --- |
 Akagi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  6. joulukuuta 1920
Laskettu vesille:  22. huhtikuuta 1925
Palveluskäyttöön:  25. maaliskuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  5. kesäkuuta 1942
Loppuvaihe:  upotettu 5. kesäkuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  37 100 t (standardi) 42 000 t (kuormattu)
Pituus:  260,67 m
Leveys:  31,32 m
Syväys:  8,71 m
Koneteho:  133 000 shp
Nopeus:  31,5 solmua
Miehistöä:  1 630
Aseistus
Aseistus:  66 × lentokonetta 6 × 200 mm tykkiä 12 × 120 mm ilmatorjuntatykkiä 28 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Akagi (jap. 赤城) oli keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus, joka oli nimetty Tokion lähellä Gunman prefektuurissa sijaitsevan vuoren mukaan. Aluksen valmistus aloitettiin Amagi-luokan taisteluristeilijänä, mutta sen muutostyöt lentotukialukseksi aloitettiin Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti jo ennen vesillelaskua. Japanin irtisanouduttua sopimuksesta vuoden 1934 lopulla, alus modernisoitiin vuosina 1935–1938, jolloin alun perin rakennetut kolme lentokantta yhdistettiin yhdeksi suureksi lentokanneksi ja kannelle rakennettiin komentosilta.
Aluksen lentokoneet osallistuivat 1930-luvun lopulla toiseen Kiinan–Japanin sotaan ja laivaston 1. ilma-armeijaa perustettaessa vuonna 1941 siitä tuli sen komentoalus, missä tehtävässä se oli koko uransa ajan. Alus osallistui joulukuussa 1941 laivaston mukana Pearl Harborin hyökkäykseen ja tammikuussa 1942 Rabaulin maihinnousuun. Helmikuussa aluksen koneet pommittivat Darwinia ja osallistuivat Hollannin Itä-Intian valtaukseen. Maalis–huhtikuussa lentokoneet osallistuivat kahden Britannian kuninkaallisen laivaston raskaan risteilijän ja Australian laivaston hävittäjän upottamiseen Intian valtamerellä.
Lyhyen huollon jälkeen Akagi osallistui kesäkuussa 1942 kolmen muun lentotukialuksen kanssa Midwayn taisteluun. Alusten lentokoneiden pommitettua atollilla olleita yhdysvaltalaisjoukkoja, alukset joutuivat Midwayltä ja Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksilta nousseiden lentokoneiden maaliksi. Akagi vaurioitui pahoin syöksypommittajien hyökkäyksessä. Aluksen pelastamisen osoittauduttua mahdottomaksi keisarillisen Japanin laivaston hävittäjät määrättiin upottamaan alus.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1920 8-8 laivaston täydennyssuunnitelman taistelulaiva No. 5:nä Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1920 Amagi-luokan taisteluristeilijänä. Japanin ratifioima Washingtonin laivastosopimus keskeytti työt aluksella 5. helmikuuta 1922. Sopimus rajoitti Japanin laivaston raskaiden yksiköiden kokonaistonniston 315 000 tonniin ja alusten maksimimäärän kymmeneen. Se kielsi myös uusien alusten valmistuksen. Sopimuksessa kuitenkin sallittiin 81 000 tonnin siirron lentotukialusten rakentamiseen, vaikka yksittäisen aluksen uppouma olikin rajoitettu 27 000 tonniin lukuun ottamatta kahta, joiden uppouma voisi olla jopa 33 000 tonnia.
Hōshōn muutostöiden onnistuttua Japanin laivastoesikunta päätti vuoden 1924 laivasto-ohjelmassa muuttaa keskeneräiset 40 000 tonnin taisteluristeilijät Akagin ja Amagin lentotukialuksiksi. Akagin valmistukseen oli alun perin budjetoitu 24,7 miljoonaa jeniä. Esikunta arvioi, että kahdeksan miljoonaa jeniä olisi käytetty töiden keskeytyessä helmikuussa 1922. Lisäbudjettina hyväksyttiin 90 miljoonaa jeniä alusten muutostöihin.
Akagin muutostyöt aloitettiin 9. marraskuuta 1923. Alus laskettiin lentotukialuksena vesille 22. huhtikuuta 1925 ja liitettiin laivastoon 25. maaliskuuta 1927, vaikka koeajot jatkuivat aina marraskuuhun. Sen kokonaispituus oli valmistuessa 261,21 metriä, leveyden ollessa 31,32 ja syväyksen 8,08 metriä. Aluksen uppouma oli laivastosopimuksen mukaan mitattuna 27 300 ja täysin kuormattuna 34 920 tonnia, mikä oli lähes 7 000 tonnia vähemmän kuin suunnitellulla taisteluristeilijällä. Aluksen miehistöön kuului 1 600 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akagi Wikimedia Commonsissa
Amagi-luokan taisteluristeilijät
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  AkagiSC • KagaSC • SōryūS • HiryūS • Shōkaku • ­HiyōC • TaihōS • ­Unryū • ShinanoSC
Kevyet lentotukialukset:  HōshōS • RyūjōS • ZuihōC • RyūhōSC • ­ChitoseC • IbukiSCK
Saattuetukialukset:  TaiyōC • KaiyōSC • Shin’yōSC • ShimanemaruC • AkitsumaruC • YamashiomaruC • KumanomaruC
Taistelulaivat:  Kongō • Fusō • Ise • Nagato • Yamato
Raskaat risteilijät:  Furutaka • Aoba • Myōkō • Takao • Mogami • Tone • IbukiK
Kevyet risteilijät:  Tenryū • Kuma • Nagara • YūbariS • Sendai • Katori • Agano • ŌyodoS
Hävittäjät:  Minekaze • Kamikaze • Mutsuki • Fubuki • Akatsuki • Hatsuharu • Shiratsuyu • Asashio • Kagerō • ShimakazeS • Yūgumo • Akizuki • Matsu • Tachibana • Momi • Wakatake
Torpedoveneet:  Chidori • Ōtori
Sukellusveneet:  I-51S • I-52S • Ro-57 • Ro-29 • Ro-60 • I-1 • I-153 • I-156 • I-121 • I-64 • I-165 • I-5S • I-168 • I-6S • Ro-33 • I-7 • I-174 • I-16 • I-9 • I-15 • Ro-100 • I-176 • Ro-35 • I-40 • I-12S • I-46 • I-52 • I-54 • I-361 • I-351 • I-13 • I-373 • I-400 • I-201 • Ha-101 • Ha-201
Sukellusveneiden emälaivat:  Jingei
Tykkiveneet:  SagaS • AtakaS • TobaS • Seta • Hashidate • Atami • Fushimi • KotakaS • OkitsuSC • KaratsuS • MaikoS • NarumiS • SumaS • TataraS
Saattajat:  Shimushu • Etorofu • Mikura • Ukuru • C • D • IoshimaC
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Hōshō | Keisarillisen Japanin laivaston lentotukialusluokat | Seuraaja: Kaga |
Akagi
Akridiinioranssi

| Akridiinioranssi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N,N',N'-tetrametyyliakridiini-3,6-diamiini
CAS-numero:  494-38-2
PubChem CID:  62344
SMILES:  CN(C)C1=CC2=C(C=C1)C=C3C=CC(=CC3=N2)N(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H19N3
Moolimassa:  265,352 g/mol
Sulamispiste:  284–287 °C (hydrokloridisuola)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Akridiinioranssi (C17H19N3) on akridiinirakenteisiin väriaineisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena erityisesti mikrobiologisissa fluoresenssimikroskopiatutkimuksissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilasa akridiinioranssi on oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, etanoliin ja dimetyylisulfoksidiin. Akridiinioranssia käytetään tyypillisimmin joko hydrokloridisuolana tai kaksoissuolana, josta vastaionina on kloridi ja toisena kationina sinkki. Akridiinioranssin absorptiomaksimin aallonpituus on 500 nm ja yhdiste fluoresoi 526 nm:n aallonpituudella. Akridiinioranssi kykenee interkalatoitumaan DNA:n kaksoiskierrerakenteessa emästen väliin.