stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bitcoinin tekniikka
Louhinta ja lohkoketju

Louhinnan ensisijainen tehtävä on taata bitcoin-siirtojen pysyvyys ja luoda pysyvä tallenne niiden keskinäisestä järjestyksestä. Tämä on toteutettu määrittelemällä kelvollisen lohkon tiivisteelle tietyt ehdot. Ainoa keino löytää kelvollinen lohko on luoda uusia lohkoja ja laskea niille tiivisteitä niin kauan, kunnes ehdot täyttävä lohko löytyy. Tämän takia louhinta vaatii paljon laskentatehoa. Ehtoja säätämällä voidaan säätää lohkon löytämiseen tarvittavan laskennan määrää. Kyseistä määrää kutsutaan myös vaikeustasoksi.
Lohkoketju muodostuu siitä, että jokainen uusi lohko sisältää sitä edeltäneen lohkon tiivisteen. Jos lohkoketju on jostain kohdasta haarautunut kahdeksi haaraksi, niin voimassa oleva haara on se, jonka lohkojen yhteenlaskettu vaikeustaso on suurempi. Tästä seuraa, että jotta lohkoketjun historiaa voisi muuttaa, pitäisi ensin uudelleenluoda sekä se lohko, johon muutos tulee, että kaikki sen jälkeiset lohkot. Verkko säätää lohkoilta vaadittavaa vaikeustasoa 2 016:n lohkon välein sellaiseksi, että uusi lohko syntyy keskimäärin kymmenen minuutin välein. Louhinnan vaikeusaste siis muuttuu sen mukaan, kuinka louhijoiden yhteenlaskettujen tehojen määrä muuttuu.
Aluksi louhintaa tehtiin laskemalla suorittimien (CPU) avulla, mutta grafiikkasuoritinta (GPU) hyödyntävät louhintaohjelmistot ovat syrjäyttäneet CPU:lla louhinnan. Uusi kehityssuunta tällä hetkellä on ASIC-piirit, joiden laskentateho on moninkertainen CPU ja GPU -piireihin verrattuna. ASIC-piirien yleistyttyä on odotettavissa, että näytönohjaimilla tehtävä louhinta ei enää tuota edes käyttämänsä sähkön hintaa takaisin.
Käyttäjät voivat myös louhia bitcoineja kollektiivisesti, liittymällä niinkutsuttuun pooliin, jolloin palkkiot jaetaan osallisille poolin asetuksista riippuvalla tavalla.
Siirtomaksut

Solmuilla ei ole mitään velvoitteita sisällyttää siirtoja luomiinsa lohkoihin, mutta Bitcoineja lähettävät osapuolet voivat vapaaehtoisesti maksaa siirroista palkkiota. Siirtopalkkion maksaminen voi nopeuttaa siirron käsittelyä ja kannustaa louhijoita lisäämään louhintatehoja. Tämä tulee erityisesti olemaan tärkeätä siinä vaiheessa, kun uusien bitcoinien luonti vähenee pikkuhiljaa. Louhintasolmu voi kerätä siirtopalkkiot kaikista siirroista, jotka ovat sisällytettynä solmun löytämissä uusissa lohkoissa.
Anonymiteetti

Bitcoin-verkko ei sisällä kenenkään henkilötietoja, vaikka osoitteiden väliset siirrot ovatkin täysin julkisia. Tämän takia anonymiteetti riippuukin paljon siitä, miten ja mitä lompakko-ohjelmaa tai palvelua käyttäjä käyttää. Esimerkiksi Android-lompakko BitcoinSpinner luo käyttäjälle ainoastaan yhden osoitteen ja käyttää aina sitä. Tästä seuraa, että jokainen, jolta käyttäjä on saanut siirron tai jolle hän on tehnyt siirron, voi käydä katsomassa osoitteen siirtohistoriaa ja nähdä kaikki tehdyt siirrot. Yksi sivusto, jolta näitä tietoja voi käydä katsomassa on blockchain.info.
Anonymiteetti Bitcoinia käytettäessä on siis täysin käyttäjän omalla vastuulla ja vaatii tarkkuutta ja taitoa. Anonymiteetillä viitataan tässä yhteydessä tasoon, millä tarkkuudella transaktio on yhdistettävissä tiettyyn henkilöön tai henkilöjoukkoon.
Anonymiteettiä ja yksityisyydensuojaa Bitcoin-käytön yhteydessä voi parantaa esimerkiksi käyttämällä jokaiselle transaktiolle uutta bitcoin-osoitetta sekä sekoittamalla transaktioita esimerkiksi jaetuissa lompakoissa.
Esimerkki QR-koodista, johon voi lähettää bitcoineja.
Louhintafarmi Islannissa.
Hääauto

Hääpari ja hääauto.
Hääauto on auto, jolla hääpari matkustaa ensimmäisen yhteisen matkansa, usein vihkimispaikalta juhlapaikalle tai kuvattavaksi. Useimmiten autot ovat limusiineja, museoautoja tai vintageautoja, ja niitä voidaan personoida hääparin toiveiden mukaiseksi.
Hääauto koristellaan usein monipuolisesti esimerkiksi lastusatiiniruusukkeilla tai auton perään ripustettavilla tavaroilla.
Bolotnoje

| Bolotnoje |
| --- | --- |

 fiBolotnoje 
 55°40′01″N, 84°24′00″E 
Aikavyöhyke:  Krasnojarskin aika
Väkiluku 1931, 1959, 1967, 1970, 1979, 1989, 1992, 1996, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2021:  7 800 , 26 762 , 22 000 , 21 890 , 20 838 , 20 006 , 20 200 , 20 700 , 20 400 , 19 600 , 19 100 , 18 170 , 18 200 , 17 600 , 17 500 , 17 329 , 17 200 , 17 046 , 16 570 , 16 600 , 16 348 , 16 202 , 16 105 , 15 931 , 15 739 , 15 629 , 15 668 , 15 721 , 15 478  ja 15 644 
 bolotnoecity.nso.ru 
Bolotnoje (ven. Боло́тное) on kaupunki Novosibirskin alueella Venäjällä. Vuonna 2020 Bolotnojessä oli 15 478 asukasta. Bolotnoje sijaitsee 126 kilometrin päässä Novosibirskistä. Kaupunki on Bolotnojen alueen hallintokeskus. Bolotnoje on perustettu vuonna 1805.
Lähteitä

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bolotnoje Wikimedia Commonsissa
Сайт Администрации Болотнинского района
Болотное в энциклопедии «Мой город»
Musta Ryssä

Musta ryssä
Musta ryssä on vodkasta ja kahvilikööristä tehty drinkki. Tavallisesti siihen kuuluu kolme osaa vodkaa ja kaksi osaa kahvilikööriä (tavallisimmin Kahlúaa), tai viisi osaa vodkaa ja kaksi kahvilikööriä. Perinteisesti drinkki tehdään kaatamalla vodkaa grogilasissa olevien jäiden päälle ja lisäämällä lopuksi kahvilikööri lasiin.
Drinkin kehitti vuonna 1949 belgialainen baarimikko Gustave Tops Yhdysvaltain suurlähettilään kunniaksi.
Variaatiot

Pitkä Musta ryssä, tehdään kuten tavallinen juoma, mutta tarjoillaan pitkästä lasista kolajuomalla jatkettuna.
Black Magic, jatketaan sitruunamehulla.
Irish Russian tai Smooth Black Russian, juomaa jatketaan Guinness-oluella.
Brown Russian, jatketaan esimerkiksi kaakaolla tai suklaasiirapilla.
Valkovenäläinen, sisältää normaalien ainesosien lisäksi maitoa tai kermaa.
Mäkihypyn maailmancup 1994–1995

Mäkihypyn maailmancupissa 1994–1995 oli 24 osakilpailua, joista kolme peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Planicassa Sloveniassa 10. joulukuuta 1994 ja viimeinen osakilpailu Oberstdorfissa Saksassa 26. helmikuuta 1995.
Maailmancupin kymmenen eniten pisteitä kerännyttä hyppääjää

| Sijoitus | Hyppääjä | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Andreas Goldberger |  Itävalta | 1571 |
| 2. | Roberto Cecon |  Italia | 935 |
| 3. | Janne Ahonen |  Suomi | 869 |
| 4. | Kazuyoshi Funaki |  Japani | 843 |
| 5. | Takanobu Okabe |  Japani | 821 |
| 6. | Jens Weißflog |  Saksa | 683 |
| 7. | Jani Soininen |  Suomi | 606 |
| 8. | Ari-Pekka Nikkola |  Suomi | 572 |
| 9. | Mika Laitinen |  Suomi | 564 |
| 10. | Lasse Ottesen |  Norja | 472 |
Suomalaisten sijoitukset osakilpailuista > Palkintosijoitukset

Janne Ahonen 1 voitto, 2 kakkossijaa, 3 kolmossijaa
Toni Nieminen 1 voitto
Jani Soininen 1 kakkossija, 3 kolmossijaa
Mika Laitinen 1 kakkossija, 1 kolmossija
Ari-Pekka Nikkola 1 kolmossija
Suomalaisten sijoitukset osakilpailuista > Muut suomalaiset

Toni Nieminen 11. 464 pistettä
Tero Koponen 47. 49 pistettä
Risto Jussilainen 54. 34 pistettä
Kimmo Savolainen 67. 24 pistettä
Vesa Hakala 67. 24 pistettä
Tero Turkki 70. 23 pistettä
Janne Väätäinen 80. 11 pistettä
Jani Salo 82. 9 pistettä
Jani Klinga 86. 8 pistettä
Aiheesta muualla

Tulokset FIS:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Härkä-äiti

| Härkä-äiti> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  rock, country, folk
Kotipaikka:  Rauma
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Teo Hakanen, laulu, kitara   Timo Kuismanen, basso   Teemu Suikki, rummut  
Levy-yhtiö:  Kaakao Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Härkä-äiti on Raumalta lähtöisin oleva rock-yhtye, jonka toiminta alkoi vuonna 2003. Sittemmin yhtye on pienentynyt akustisemmaksi country-duoksi alkuperäisestä triokokoonpanosta, jossa rumpalina toimi Teemu Suikki.
Laulujen teemat ovat sekä perinteisiä rock-lauluja menetetystä rakkaudesta, että selkeän kantaa ottavia teoksia paremman maailman puolesta. Osaa kappaleista solisti Teo Hakanen on kuvannut apokalyptisiksi tulevaisuudenvisioiksi ja eteerisiksi näyiksi Aleister Crowleyn hengessä.
Yhtye teki ennen hajoamistaan yhden demolevyn. Kaakao Records -levy-yhtiön arkistoissa on kuitenkin vielä julkaisematonta materiaalia,[lähde? ] ja Länsi-Suomi-lehti kertoi[lähde? ] loppuvuodesta 2007 Härkä-äidin valmistelevan arkistomateriaalin julkaisemista. Itkevä tyttö -yhtye on nimennyt[lähde? ] Härkä-äidin yhdeksi suurimmista vaikuttajistaan, Härkä-äidin basisti Timo Kuismanen on toiminut sittemmin tuottajana Itkevän tytön Hiljainen Berliini- ja Meri-pitkäsoitoilla.
Härkä-äidiltä julkaistiin kesäkuussa 2009 osin arkistomateriaalista koottu Vallankumous -EP.
Julkaisut

Maa palaa (2004,  demo)
Tee oikein (2006,  EP, Kaakao Records)
Vallankumous (2009,  EP, Kaakao Records)
Aiheesta muualla

Härkä-äidin viralliset kotisivut
Naisten demokraattinen toimintakeskus

Naisten demokraattinen toimintakeskus (1987–1990) oli Demokraattisen Vaihtoehdon naisjärjestö, jossa enemmistön muodostivat Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) kannattajat.
Kansandemokraattinen liike hajosi 1980-luvun puolivälissä Suomen kommunistisen puolueen sisäisten riitojen seurauksena ja hajaannus laajeni myös Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) naisjärjestöön Suomen naisten demokraattiseen liittoon (SNDL). SKP:sta erotetut perustivat keväällä 1986 Demokraattinen Vaihtoehto -yhteistyöpuolueen, jonka toimintaan liittyi mukaan kuusi SNDL:n piirijärjestöä (Etelä-Saimaa, Helsinki, Joensuu, Lahti, Pohjois-Häme ja Uusimaa). SNDL ei suvainnut harjoitettua toimintaa, ja järjestön liittotoimikunta erotti mainitut piirit 22. marraskuuta 1986.
Naisten demokraattinen toimintakeskus perustettiin huhtikuussa 1987. Perustajia olivat SNDL:n erotetut piirit ja eri puolille maata muodostetut toimintaryhmät. Perustava kokous valitsi keskukselle johdon, viisi puheenjohtajaa (Marja-Liisa Löyttyjärvi, Leena Alanen, Anita Helenius, Eeva Kaukoluoto-Perä ja Marja-Leena Mikkola) ja kaksi sihteeriä. Uusi naisjärjestö alkoi julkaista omaa lehteään Naisten Lehti, jonka lisäksi julkaistiin vuoden 1988 alusta Neuvostonainen-lehteä suomenkielisenä painoksena. Toimintakeskuksen julkisessa kuvassa korostui kansainvälisyys, mikä ei kuitenkaan tarkoittanut naisten arkisten ongelmien sivuuttamista. Keskus lakkautettiin Devan kannattajien siirryttyä Vasemmistoliittoon 1990.
Nestoris

Lukanialainen punakuviotekniikalla koristeltu nestoris (tyyppi 3a), n. 360–350 eaa.
Nestoris (m.kreik. νεστορίς) on antiikin aikainen keraaminen juomamalja. Se tunnetaan vaasien muotona itaalisesta keramiikasta sekä eteläitalialaisesta kreikkalaisesta keramiikasta.
Nestoris oli suosittu muoto messapialaisessa keramiikassa, josta se oli peräisin. Sitä esiintyy myös eteläitalialaisissa apulialaisessa ja lukanialaisessa keramiikassa, joissa sitä tehtiin punakuviotekniikalla. Italiankielisessä tutkimuksessa vaasimuoto tunnetaan myös nimellä trozzella.
Nestoriksesta oli useita eri muotoja. Yhteistä niille on se, että vaasissa on kaksi pystysuuntaista kädensijaa, jotka nousevat huulen yläpuolella, ja joskus myös kaksi vaakasuuntaista kädensijaa. Pystysuuntaiset kädensijat on usein koristeltu pyöreillä kiekoilla. Jalka on joskus varrellinen.
Tyypin 1a nestoriksen muoto.
Tyypin 1b nestoriksen muoto.
Tyypin 1c nestoriksen muoto.
Tyypin 2 nestoriksen muoto.
Tyypin 3a nestoriksen muoto.
Tyypin 3b nestoriksen muoto.
Apulialainen nestoris, n. 350–325 eaa.
Apulialainen nestoris, n. 340 eaa.
Messapialainen nestoris, 300-luku eaa.
Messapialainen nestoris, 300-luku eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta nestorikset Wikimedia Commonsissa
Huangnanin tiibetiläisten autonominen prefektuuri

| Huangnanin tiibetiläisten autonominen prefektuuri (tiibetiksi རྨ་ལྷོ་བོད་རིགས་རང་སྐྱོང་ཁུལ་, Malho Poirig Ranggyong Kü kiin>  黄南藏族自治州, Huángnán Zàngzú Zìzhìzhōu) |
| --- | --- |
 Huangnanin prefektuurin sijainti (keltaisella) Qinghaissa.
 Koordinaatit: 35.52°N, 102.02°E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Qinghai
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Autonominen prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17 909 km²
Väkiluku (2010):  256 716
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  811300
Suuntanumero(t):  0973
Rekisterikilpi:  青D
 
 www.huangnan.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huangnanin tiibetiläisten autonominen prefektuuri (tiibetiksi རྨ་ལྷོ་བོད་རིགས་རང་སྐྱོང་ཁུལ་, Malho Poirig Ranggyong Kü, kiin. 黄南藏族自治州, Huángnán Zàngzú Zìzhìzhōu) on tiibetiläisille varattu autonominen prefektuuri Kiinan Qinghain maakunnan itäosassa. Prefektuurin pinta-ala on 17 909 neliökilometriä ja väkiluku 256 716 (2010). Prefektuurin päähallintopaikka sijaitsee Tongrenin piirikunnassa, linnuntietä noin 125 kilometriä maakunnan pääkaupunki Xiningistä eteläkaakkoon.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla autonominen prefektuuri jaetaan kolmeen piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan(numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Väestö

Vuoden 2014 lopussa Huangnanin prefektuurissa asui 266 541 henkilöä, josta oli 182 734 tiibetiläistä (68,56%), 37 205 mongolia (13,96%), 17 223 hui-kiinalaista (6,46%), 16 902 han-kiinalaista (6,34%) ja 12 477 muuta vähemistöedustajaa (4,68%).
Galleria

Maisemaa Tongrenin piirikunnassa.
Khamran metsäpuisto.
Khamran metsäpuisto ja Lijiaxian pato.
Rongwo-luostari Tongrenin piirikunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huangnanin tiibetiläisten autonominen prefektuuri Wikimedia Commonsissa
Huangnan Travel Guide (englanniksi) (travelchinaguide.com)
Huangnanin prefektuurin hallinnollinen jako.
John Steinbeck

| John Steinbeck |
| --- | --- |
 John Steinbeck vuonna 1966
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1902 Salinas, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 20. joulukuuta 1968 (66 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1962) Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto (1940) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Ernst Steinbeck, Jr. (laus. [ˈstaɪnbɛk]; 27. helmikuuta 1902 Salinas, Kalifornia – 20. joulukuuta 1968 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1962.
Steinbeck syntyi Salinasissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä oli Montereyn piirikunnan rahastonhoitaja ja äitinsä opettaja. Keskeytettyään opiskelut Stanfordin yliopistossa, hän meni kokeilemaan kirjallista uraa New Yorkiin, josta hän kuitenkin palasi takaisin Kaliforniaan kun ei saanut julkaistua mitään. Kokeiltuaan mytologista kertomusta Steinbeck keskittyi realistis-naturalistiseen Etelä-Kalifornian kuvaukseen. Hänen laajaan kiinnostuspiiriinsä kuuluivat muun muassa meribiologia, jazz, politiikka, filosofia, historia ja myytit.
Steinbeckin ensimmäiset romaanit eivät saaneet paljoa huomiota eivätkä kovin hyvää vastaanottoa kirjallisissa piireissä. Kirjaa Ystävyyden talo (Tortilla Flat) voidaan pitää käännekohtana hänen urallaan. Se sai California Commonwealth Clubin kultamitalin parhaasta kalifornialaisen kirjailijan kirjoittamasta romaanista.
Steinbeck kuvasi usein köyhiä, työväenluokkaisia ihmisiä. Kaliforniasta ja sen ihmisistä hän oli saanut kokemuksia työskennellessään nuorena paikallisilla maatiloilla. Hänet tunnetaan varsinkin 1930-luvun suuren laman kuvaajana. Aihepiiriin liittyvät muun muassa romaani Vihan hedelmät (The Grapes of Wrath), joka kuvaa Oklahomasta muuttaneen köyhän perheen kamppailua Kaliforniassa, sekä pienoisromaani Hiiriä ja ihmisiä (Of Mice and Men), joka on yksinkertaisesta siirtotyöläisestä ja tämän terävämmästä toverista kertova tragedia. Vihan hedelmät voitti Pulitzer-palkinnon. Steinbeckin kunnianhimoisin työ on laaja historiallinen eepos Eedenistä itään, jossa hänen painopisteensä vaihtuu sosiaalisten epäkohtien analyysista psykologian kuvaamiseen. Eedenistä itään tunnetaan myös Elia Kazanin ohjaamana elokuvana, jonka pääosassa on James Dean.
Toisen maailmansodan aikana Steinbeck toimi New York Herald Tribunen kirjeenvaihtajana. Kirjoituksista osa koottiin myöhemmin kirjaksi. Elämänsä aikana Steinbeckillä ehti olla kolme vaimoa ja hänellä oli myös kaksi poikaa. Koko elinaikansa hän pysyi yksityishenkilönä, joka vältti julkisuutta. Hän kuoli sydänsairauteen 66-vuotiaana.
Elämäkerta > Lapsuus

John Steinbeck syntyi 27. helmikuuta 1902 Salinasissa, Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa. Hän oli perheen neljästä lapsesta kolmas, mutta hänen siskonsa Beth ja Esther olivat niin paljon häntä vanhempia, että nuorin lapsi Mary oli Johnille kaikkein läheisin. Hänen äitinsä Olive Hamilton Steinbeck oli irlantilaisten maahanmuuttajien tytär, joka oli jättänyt vanhempiensa kotitilan 15-vuotiaana kouluttautuakseen opettajaksi. Hän opetti koulussa lukemista, kirjoittamista, aritmetiikkaa ja musiikkia. Steinbeck muisti äitinsä henkilönä, joka oli usein energinen ja rakasti hauskanpitoa. Steinbeckin isä, John Steinbeck vanhempi, oli puolestaan Montereyn piirikunnan rahastonhoitaja. Isä oli hiljainen mies. Steinbeckin mukaan hänen isänsä ei ollut koskaan tuntenut varsinaista intohimoa saavuttaa elämällään mitään suurta, minkä vuoksi hän oli syvästi pettynyt itseensä.
Salinas oli Steinbeckin lapsuudessa hyvin pieni, noin 2 500 asukkaan paikkakunta. Alueella asui suuri määrä eurooppalaisia maahanmuuttajia, jotka olivat pääosin maanviljelijöitä. Steinbeckit asuivat viktoriaanisessa talossa, joka sijaitsi osoitteessa 132 Central Avenue. Steinbeckien kodissa arvostettiin kirjallisuutta, ja äiti Olive rohkaisi lapsia lukemaan. Lapset saivat usein syntymäpäivälahjaksi kirjoja. Lapsuudessaan John Steinbeck luki Raamattua, H. C. Andersenin satuja sekä monia klassikkoromaaneja ja runoja. Skotlantilaisen Robert Louis Stevensonin teokset olivat Steinbeckin suosikkeja. Erityisen vahvan vaikutuksen nuoreen Steinbeckiin teki kuitenkin Sir Thomas Maloryn teos Le Morte d’Arthur, joka hänen omien sanojensa mukaan saattoi avata hänen intohimonsa englannin kieltä kohtaan. Perheen isällä oli tapana viedä lapset useasti maaseudulle oppimaan luonnosta. Nämä retket olivat nuorelle Steinbeckille hyvin tärkeitä, ja myöhemmin hän inspiroitui näistä muistoista kirjoittaessaan romaania Eedenistä itään, joka sijoittuu Salinasin laaksoon.
Steinbeckit omistivat myös kesämökin Salinasin lähellä Pacific Grovessa, joka sijaitsi Montereynlahden kallioisella rannikolla. John ja hänen siskonsa Mary leikkivät kesäisin vuorovesialtaissa ja jahtasivat toisiaan rannikon kukkuloilla. John myös istutti pienen männyn heidän mökkinsä viereen ja teeskenteli, että se oli hänen veljensä.
Myös Salinasin kadut tarjosivat lapsille eräänlaisia seikkailuja. Kun Steinbeck lähestyi nuoruusikää, hänellä oli tovereineen tapana ryhtyä kiusantekoon. Pojat alkoivat polttaa salaa tupakkaa ja vakoilivat erästä yksin asunutta miestä, joka käyttäytyi kummallisesti. Aikuisena Steinbeck ymmärsi, että mies oli mieleltään sairas, mutta lapsuudessaan hän ja hänen ystävänsä ajattelivat, että tämän täytyi piilotella kotonaan kulta-aarretta. Toisinaan Steinbeckin äiti kuuli poikien kujeista, jolloin hän totesi: ”hänestä tulee joko nero tai ei mitään.”
Elämäkerta > Nuoruus

Saavuttaessaan teini-iän Steinbeck kasvoi pitkäksi mutta hoikaksi nuoreksi mieheksi, joka tunsi olonsa vaivaantuneeksi ja ujoksi ihmisten ympärillä. Lukio oli Steinbeckille yksitoikkoinen ja ankea kokemus. Toisaalta yhdeksännellä luokalla Steinbeckin englanninopettaja Miss Cupp ihaili hänen tekstejään ja kehotti häntä jatkamaan kirjoittamista. Steinbeck oli kiitollinen siitä, että löysi jotain, missä oli todella hyvä, ja teki päätöksensä ryhtyä kirjailijaksi.
Kun John Steinbeck oli tehnyt päätöksensä kirjailijaksi ryhtymisestä, hän käytti lähes kaiken vapaa-aikansa huoneessaan kirjoittaen tarinoita. Hän kävi pitkillä kävelyillä pohtien tarinoidensa juonia, ja toisinaan hän lähti öisin kävelyille, jos jokin idea piti hänet hereillä. Silloin kun hänen isänsä oli työmatkoilla, hän käytti tämän työhuonetta kirjoittamiseen. Kirjoittamiseen Steinbeck käytti isänsä vanhojen tilikirjojen marginaaleja, sillä nahkakantisia vihkoja oli helppo kantaa mukana.
Nuoruudessaan Steinbeck oli pysynyt terveenä, mutta keväällä 1917 hän sairastui keuhkokuumeeseen ollessaan 15-vuotias. Koska antibiootteja ei ollut vielä kehitetty, keuhkokuume oli usein tappava. Lääkärin kehottamana hänen vanhempansa veivät hänet etelämpänä sijaitsevalle maatilalle, missä ilmasto oli lämpimämpi. Viimein lääkäri teki reiän hänen rintakehäänsä, jolloin nesteen täyttämä keuhko saatiin kuivumaan. Steinbeckin tila alkoi hiljalleen parantua, mutta hän vietti yhdeksän viikkoa vuoteenomana. Hän lihaksensa muuttuivat tänä aikana niin heikoiksi, ettei hän pystynyt kävelemään. Keuhkokuume jätti pysyvän jäljen John Steinbeckiin, sillä koko loppuelämänsä ajan häntä vaivasi vahva sairastumisen pelko. Aina sairastuessaan hän oli varma siitä, että keuhkokuume oli palannut, ja hän vihasi sitä, kun joutui olemaan sairaiden ihmisten lähettyvillä.
Samaan aikaan, kun Steinbeck taisteli keuhkokuumetta vastaan, ensimmäisen maailmansodan uhka levisi myös Yhdysvaltoihin. Vuonna 1914 Serbian ja Itävalta-Unkarin välillä alkanut konflikti oli laajentunut suursodaksi Euroopassa, mutta vuoteen 1917 asti Yhdysvallat oli säilyttänyt puolueettomuutensa. Tammikuussa 1917 Saksan keisarikunta kuitenkin antoi julistuksen, jonka mukaan kaikki Britanniaan suuntaavat merialukset upotettaisiin, mukaan lukien amerikkalaiset alukset. Presidentti Woodrow Wilsonin johdolla Yhdysvallat julisti sodan Saksalle 6. huhtikuuta. Steinbeck itse oli vain muutamaa vuotta liian nuori lähteäkseen sotimaan, mutta sotaponnistelut ulottuivat myös kotirintamalla yhteiskunnan kaikille aloille.
John Steinbeck valmistui lukiosta vuonna 1919 ja lähti opiskelemaan Stanfordin yliopistoon. Hänen äitinsä toivoi, että poika keskittyisi opintoihinsa ja valitsisi itselleen kirjoittamisen sijaan lakimiehen uran, mutta nuori Steinbeck oli jo tehnyt päätöksensä kirjailijaksi ryhtymisestä.