Väiski Vemmelsääri
Historia > Klassinen kausi 1938–1964

Väiski Vemmelsääri luotiin tietoisena ryhmätyönä Warner Brosin animaatiostudioilla vuonna 1938. Warnerin ykköshahmo Repe Sorsa oli jo melko suosittu, mutta studio kaipasi vielä suurempaa tähteä haastamaan Disneyn piirrostähdet kuten Mikki Hiiren ja Aku Ankan. Koska tunnetuin jänishahmo, Disneyn Osku Kani, oli jo siirretty syrjään, Warnerin luovat tekijät päättivät suunnitella uuden jänishahmon. Sen haluttiin soveltuvan Repe Sorsan tapaan metsästystarinoihin ja olevan luonteeltaan kujeileva.
Väiskin suunnitteluun osallistuivat Warner Brosin animaatiostudion kaikki yksiköt, mikä oli epätavallista. Hahmo kehittyikin nopeasti, kun eri ohjaajat antoivat sille uusia luonteenpiirteitä, toimintatapoja, kohtauksia ja ulkoisia ominaisuuksia. Koska Väiskin oikeudet olivat alusta asti studion omaisuutta, yksikään Väiskin kehittäjistä ei tienannut mitään sen myöhemmän suosion avulla.
Väiski Vemmelsäärelle on esitetty useita esikuvia varhaisemmista jänishahmoista. Keski- ja Itä-Afrikan kansanperinteessä tunnetaan Zomo-jänis, kujeilija, joka jallittaa vainoajansa oveluudellaan. Hän on lisäksi Väiskin tapaan taitava naamioitumaan naiseksi. Amerikkalaisissa Uncle Remus -tarinoissa esiintyi Br’er Rabbit -jänis, jonka itsevarmuus, oveluus ja teeskennelty nöyryys muistuttavat paljon Väiskin käyttäytymistä. Warner Brosin animaattorit ottivat lisäksi suoraan mallia Disneyn animaatiopätkästä The Tortoise and the Hare, jonka päähahmo, itsevarma Max-jänis on ulkoisesti Väiskin näköinen. Warnerin animaatio-ohjaaja Frank Tashlin sanoikin myöhemmin, että Väiski onkin pelkkä Max, ja myös hänen kollegansa Tex Avery myönsi yhtäläisyydet.
Ensimmäinen Väiski-pätkä oli Ben Hardawayn ohjaama mustavalkoinen Porky’s Hare Hunt (1938), jossa Putte Possu metsästää Väiskin kaltaista mutta vielä nimeämätöntä jänistä. Tämä ensimmäinen Väiski on vielä paljon Repe Sorsaa muistuttava kahjo hahmo. Koska Hardawayn lempinimi oli ”Bugs”, jänistä alettiin studiolla kutsua ensin ”Bugsin jänikseksi”, ja sitten alkusoinnullinen nimi ”Bugs Bunny” vakiintui sen viralliseksi nimeksi. Adjektiivina ”buggy” tarkoittaa hullua, joten se sopi sitäkin kautta hahmon nimeksi.
Ben Hardawayn toisessa Väiski-pätkässä hahmo on jo saanut harmaanvalkoisen turkkinsa, mutta se käyttäytyy edelleen Repe Sorsan tavoin. Chuck Jonesin pätkässä Elmer’s Candid Camera Väiski on jo seesteisempi vaikkakin yhä ilkeä. Se on myös saanut vainoajakseen uuden hahmon, Elmerin, josta tuli Väiski-pätkien vakiohahmo.
Tex Averyn Väiski-pätkä A Wild Hare (1940) sai Oscar-ehdokkuuden. Tässä pätkässä Väiskin ominaisuudet täydentyivät lähes nykyiselleen: hän sai ääninäyttelijä Mel Blancilta newyorkilaisen, tarkemmin sanottuna brooklynilais-bronxilaisen, korostuksensa; Tex Averylta lentävän lauseensa ”What’s up, Doc?” ‘Miten menee, kaveri?’; sekä lisäksi tutun röyhkeän luonteensa. Eri ohjaajilla oli kuitenkin edelleen erilaisia näkemyksiä siitä, mistä syystä Väiski aiheuttaa kaikenlaista tuhoa – onko kyse aktiivisesta vai reaktiivisesta toiminnasta, ja muuttuuko Väiski väkivaltaiseksi vain provosoituna vai omaksi ilokseen? Esimerkiksi Bob Clampettiin ohjaamissa pätkissä Väiski on anarkistinen ja liiallisuuksiin menevä jallittaja, mutta Chuck Jonesin pätkissä Väiskin kostot ovat oikeutettuja. Täysijärkiseksi ja älykkääksi muuttuneena Väiski oli joka tapauksessa jo sopivan erilainen sosiopaattiseen tuholaiseen Repe Sorsaan verrattuna.
Väiski Vemmelsäärestä oli tullut Warnerin suosituin animaatiohahmo. Seuraavina vuosina studion ohjaajat käsittelivät Väiskiä kukin omalla tavallaan, minkä ansiosta Väiski-piirretyt ovat hyvin monimuotoisia ja ennalta-arvaamattomia.
”Rabbit Fire” (1951) oli ensimmäinen lyhytanimaatio, jossa Repe Sorsa seikkailee Väiskin riesana samassa tarinassa. Ohjaaja Chuck Jones ja käsikirjoittaja Michael Maltese sekä heidän jälkeensä muutkin Warner Brosin animaatioryhmät tekivät Repestä vakiohahmon Väiski-pätkiin, sillä kiivas Repe ja viileä Väiski muodostivat tehokkaan kontrastin.
Väiski esiintyi kaikkiaan 150 lyhytanimaatiossa vuosina 1938–1964. Niistä on julkaistu kooste-elokuvia, kuten Väiski on aina Väiski (1979) sekä Väiski Vemmelsääri – Tuhat ja yksi kanitarinaa (1982).