stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Crassigyrinus

| Crassigyrinus |
| --- | --- |

 Varhaiskivihiilikausi Visé-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia/sensu lato
Lahko::  †Ichthyostegalia
Suku::  †Crassigyrinus  Watson, 1929
Laji::  scoticus
Kaksiosainen nimi
 † Crassigyrinus scoticus  Watson, 1929 
Katso myös
   Crassigyrinus Wikispeciesissä   Crassigyrinus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crassigyrinus on sukupuuttoon kuollut sammakkoeläinten suku, johon kuului yksi laji, Crassigyrinus scoticus. Se eli täysin vedessä, sillä sen pienet raajaat tekivät maalla liikkumisesta mahdotonta. Crassigyrinus uiskenteli kiemurtelevin liikkein Pohjois-Euroopan rehevissä lammissa, napsien suuhunsa kaloja ja pienempiä sammakkoeläimiä. Se oli suuri ja vahva peto, ja kasvoi jopa 2 metriä pitkäksi. Sen suuressa suussa oli kaksi riviä teräviä hampaita. Crassigyrinus saattoi suurten silmiensä ansiosta saalistamaan myös sameissa vesissä sekä öisin.
Taiteilijan näkemys eläimen ulkomuodosta.
Crassigyrunuksen fossiilit tulevat muutamalta alueelta Skotlannista. Lisäksi samankaltaisesta eläimestä tulevia fossiileja on löydetty Greeristä, Etelä-Carolinasta.
Crassigyrinuksen kallo tunnetaan kolmesta kokonaisesta sekä useista epätäydellisistä yksilöistä, mutta eläimen tarkka luokittelu on epäselvä. Leuan luissa on kiinnekohdat vahvoille lihaksille ja suulaki oli hyvin samanlainen kuin keuhkokaloilla, mutta kantaa suvulle ominaisia suuria hampaita.
Aiheesta muualla

Tree of Life: Crassigyrinus
Chris Bradley

| Chris Bradley |
| --- | --- |
Luoja(t):  Howard Mackie, Tom Grummett, Dan Lawlis
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  X-Men Unlimited vol. 1 #8 (1995)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Christopher "Chris" Bradley
Status:  Kuollut
Ryhmäsidokset:  Uudet Soturit
Henkilöllisyydet:  Maverick
Voimat:  Kyky luoda ja hallita sähköä
Christopher Bradley on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintynyt mutantti, joka nähtiin ensimmäisen kerran X-Men Unlimited -sarjakuvasarjan kahdeksannessa osassa. Hänet loi Howard Mackie, Tom Grummett ja Dan Lawlis. Bradley esiintyi myös vuonna 2009 julkaistussa X-Men Origins: Wolverine -elokuvassa, jossa häntä esitti näyttelijä Dominic Monaghan.
Sarjakuvissa Bradley on mutantti, joka kykenee luomaan ja hallitsemaan sähköä. Hän oleili jonkin aikaa Professori X:n koululla opiskellen voimiensa hallintaa, mutta sairastui mutantteja tappaneeseen tautiin ja lopulta joutui erilleen Ryhmä-X:stä. Hän päätyi yhteen toisen tautia sairastaneen mutantin, David Northin, kanssa ja kaksikko toimi yhdessä kunnes Bradley uskoi Northin menehtyneen. Bradley päätti naamioitua Northiksi pitääkseen yllä tämän muistoa tietämättä siitä, että North oli hengissä ja toimi koodinimellä Zero. Lopulta kaksikko päätyi taistelemaan keskenään ja Zero tappoi entisen ystävänsä.
Cuyahoga

| Cuyahoga |
| --- | --- |
 Cuyahogan valuma-alue ja sivujoet.
Laskupaikka:  Eriejärvi Clevelandissa
Maat:  Yhdysvallat
Pituus:  136 km
Alkulähteen korkeus:  333,1 m
Valuma-alue:  2 100 km²
Cuyahoga on 130 kilometriä pitkä joki Yhdysvalloissa Ohion osavaltion koillisosassa. Se saa alkunsa kukkuloilta noin 56 kilometriä Clevelandista itään, virtaa lounaaseen Cuyahoga Fallsin kaupunkiin ja kääntyy siellä jyrkästi pohjoiseen. Se laskee Eriejärveen Clevelandissa.
Jokea on levennetty ja sen mutkia oikaistu niin että järvellä liikkuvat alukset voivat nousta jokea 8 kilometriä ylävirtaan.
Saasteet

Cuyahogajoen uskotaan olleen tuhansien vuosien ajan paikallisten intiaanien kauppareitti. Connecticutin läntiselle valtaukselle saapuneet uudisasukkaat totesivat jyrkkälaskuisen joen sopimattomaksi omaan purjehtukseensa mutta johtivat siitä vettä Ohion ja Erien kanavaan, joka rakennettiin vuonna 1827. Kanavan myötä Ohion koillisosat teollistuivat nopeasti. Teollistumisen seurauksena Guyahoga saastui väestön ja tehtaiden jätevesistä ja sillä alkoi esiintyä jokitulipaloja, joista ensimmäiset tiedot ovat vuodelta 1868. Viimeisin yhdeksästä palosta tapahtui vuonna 1969, jolloin joen saaste- ja öljylautan palo vahingoitti kahta rautatiesiltaa. Tapaus sai kansallistakin huomiota ja Cuyahoga tuli tunnetuksi "palavana jokena". Palon aikalaislehdissä Cuyahogaa kuvailtiin joeksi, joka "heruu pikemmin kuin virtaa" ja johon ei "huku vaan mätänee". Nykyisin Cuyahogan ja sen sivujokien ja kosteikkojen vedenlaatua tarkkaillaan jatkuvasti. Joki on puhdistunut huomattavasti ja sen alueella viihtyy nykyisin monia sellaisiakin lajeja, jotka olivat aiemmin harvinaisia tai kokonaan kadonneet.
Akronin ja Clevelandin kaupunkien välillä Cuyahogan laakso muodostaa Cuyahoga Valleyn kansallispuiston. Puiston alueella on monia historiallisia rakennuksia, ja sen poikki kulkee 1800-luvulla rakennettu rautatielinja.
Joki kansallispuistossa.
Cuyahoga Falls

| Cuyahoga Falls |
| --- | --- |


 Koordinaatit: 41°8′44″N, 81°29′48″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Ohio
Piirikunta:  Summit
Hallinto:  
 – Pormestari:  Don L. Robart
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  66,4 km²
 – Josta vettä:  0,2 km² 
Korkeus:  312
Väkiluku (2010):  49 608
 – Väestötiheys:  746,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC -5
 
 ci.cuyahoga-falls.oh.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cuyahoga Falls on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1812 ja sitä pidetään Akronin ja Clevelandin lähiönä. Kaupungissa oli vuonna 2012 tehdyn väestönmittauksen mukaan 49 608 asukasta.
Cuyahoga Fallsissa on Cuyahoga Valleyn kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cuyahoga Falls Wikimedia Commonsissa
Ohion osavaltio
| --- | --- |
Alueita:   Alleghenyn laakio  Bluegrass  Connecticut Western Reserve  Eriejärvi  Great Black Swamp  Ohio-joki 
Piirikunnat:   Adams  Allen  Ashland  Ashtabula  Athens  Auglaize  Belmont  Brown  Butler  Carroll  Champaign  Clark  Clermont  Clinton  Columbiana  Coshocton  Crawford  Cuyahoga  Darke  Defiance  Delaware  Erie  Fairfield  Fayette  Franklin  Fulton  Gallia  Geauga  Greene  Guernsey  Hamilton  Hancock  Hardin  Harrison  Henry  Highland  Hocking  Holmes  Huron  Jackson  Jefferson  Knox  Lake  Lawrence  Licking  Logan  Lorain  Lucas  Madison  Mahoning  Marion  Medina  Meigs  Mercer  Miami  Monroe  Montgomery  Morgan  Morrow  Muskingum  Noble  Ottawa  Paulding  Perry  Pickaway  Pike  Portage  Preble  Putnam  Richland  Ross  Sandusky  Scioto  Seneca  Shelby  Stark  Summit  Trumbull  Tuscarawas  Union  Van Wert  Vinton  Warren  Washington  Wayne  Williams  Wood  Wyandot 
Kaupungit (suurimmat):   Akron  Ashtabula  Canton  Cincinnati  Cleveland  Columbus (pääkaupunki)  Cuyahoga Falls  Dayton  Elyria  Hamilton  Kettering  Lakewood  Lorain  Mansfield  Mentor  Middletown  Parma  Springfield  Toledo  Youngstown
Clemens Schmid

Clemens Schmid vuonna 2023.
Clemens Schmid (s. 18. elokuuta 1990 Innsbruck) on itävaltalainen moottoriurheilija.
Ura

Schmid teki autokilpailudebyyttinsä vuonna 2009 kilpailemalla BMW 325 Challengessa. Vuonna 2010 hän siirtyi Saksan Porsche Carrera Cup -sarjaan. Hän sijoittui kauden tuloksissa kahdeksanneksi. Schmid ajoi myös ADAC GT Masters -sarjassa. Vuonna 2011 Schmid jatkoi Saksan Porsche Carrera Cupissa ja päätti kauden jälleen kahdeksanneksi. Samana vuonna Schmid ajoi Porsche Supercup -sarjassa yhden kilpailun vierailevana kuljettajana. Schmid kilpaili sitten vuosina 2011–2012 Porsche GT3 Cup Challenge Middle East -sarjassa, jossa hän sijoittui kolmanneksi.
Vuonna 2012 Schmid jatkoi jälleen Saksan Porsche Carrera Cupissa. Hän sijoittui sarjan 13:ksi. Hän osallistui myös Porsche Supercupin Monacon kilpailuun. Schmid voitti mestaruuden kauden 2012–2013 Porsche GT3 Cup Challenge Middle East -sarjassa Al Nabooda Racingin kanssa voitettuaan yhdeksän kertaa. Vuonna 2013 Schmid kilpaili Porsche Supercupissa täyden kauden. Hän sijoittui sarjan 17:ksi. Schmid jatkoi myös kaudella 2014 ja voitti yhden kilpailun sijoittuen kymmenenneksi.
Kaudella 2014-15 Schmid voitti toisen kerran Porsche GT3 Cup Challenge Middle East -sarjan mestaruuden. Tämän jälkeen Schmid on kilpaillut urallaan eri GT-sarjoissa kuten GT World Challenge Europe, Intercontinental GT Challenge ja DTM-sarjoissa.
Davis Cleveland

| Davis Cleveland> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Davis Cleveland
Syntynyt: 5. helmikuuta 2002 (ikä 22)  Houston, Texas
Ammatti:  lapsinäyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008–
Merkittävät roolit:  Flynn Jones (Shake It Up)
Palkinnot
 Young Artist 
Aiheesta muualla
IMDb 
Davis Cleveland (s. 5. helmikuuta 2002) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan televisiosarjassa Shake It Up.
Clemens Wilmenrod

Clemens Wilmenrod (oik. Karl Clemens Hahn, 24. heinäkuuta 1906 – 12. huhtikuuta 1967) oli saksalainen tv-kokki. Hänen pseudonyyminsä juontui hänen kotikunnastaan Willmenrodista, Westerwaldissa. Clemens Wilmenrodin uskotaan keksineen Toast Hawaii -leivän täytettynä mansikalla, popularisoineen jouluna syötävän rumtopf-jälkiruuan Etelä- ja Länsi-Saksassa ja tuoneen kalkkunan joulupöytään.
Wilmenrod näytteli ruokaohjelmassaan Clemens Wilmenrod bittet zu Tisch vuodesta 1953 vuoteen 1964 saksalaisella WDR-kanavalla. Ohjelmassa häntä avusti hänen vaimonsa Erika, ja katsojat saivat lähettää ohjelmaan omia luovia reseptejään. Wilmenrod käytti aina ohjelmassa tavaramerkkiään, esiliinaa, jossa oli karikatyyri Mirko Szewcukista.
Ruokalajit ohjelmassa oli pantu esille vaatimattomuudella, joka oli tyypillistä sodan jälkeen. Wilmenrod ei hävennyt tölkitettyjä vihanneksia, pikakastikkeita tai edes ketsuppia. Vaikkei tätä nykyään voikaan verrata kulinarismiseen taiteeseen, hänen vaikutustaan sodanjälkeisen Saksan sukupolveen ei pidä aliarvioida. Hänen ohjelmansa ja keittokirjansa olivat suuria menestyksiä: esimerkiksi kun hän käytti reseptiä, jossa käytettiin turskaa, turska oli loppuunmyyty parin viikon ajan.
Kun eräs katsoja väitti, ettei Wilmerod ollut keksinyt mansikkatäytettä itse, hän laittoi kokkiveitsen rintaansa vasten ja vannoi tappavansa itsensä, jos joku, joka oli jo ennen maistanut mansikkatäytettä, soittaisi. Wilmenrod teki itsemurhan vuonna 1967 kuultuaan olevansa parantumattomasti sairas.
Aiheesta muualla

Fernsehmuseum TV-Koch Clemens Wilmenrod (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Biography (saksaksi)
Article (saksaksi)
Zur Kult Homepage von Clemens Wilmenrod (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Hell (Venomin albumi)

| Hell Venom |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. kesäkuuta 2008
 Tyylilaji: thrash metal black metal
 Kesto: 55.25
 Levy-yhtiö: Sanctuary
Venomin muut julkaisut
| Metal Black 2006 | Hell 2008 | Fallen Angels 2011 |
Hell on brittiläisen black metal -yhtye Venomin 12. pitkäsoitto. Se julkaistiin maailmanlaajuisesti 9. kesäkuuta 2008, paitsi Yhdysvalloissa, jossa se julkaistiin päivää myöhemmin. Albumin on julkaissut Sanctuary Records, mutta Universal Records julkaisi siitä myös vinyylipainoksen. Normaalin vinyylin lisäksi siitä ilmestyi myös rajoitettu kuvavinyylipainos..
Albumi oli aluksi tarkoitus julkaista 26. toukokuuta ja päivää myöhemmin Yhdysvalloissa, mutta albumin julkaisu lykkääntyi parilla viikolla.
Hell modernisoi Venomin äänimaailmaa. Yhtyeen edellisellä albumilla Metal Blackilla äänenlaatu oli ollut tahallisen huono. Hell on viimeinen Venom-albumi, jolla soittaa rumpali Antony ”Antton” Lant. Tämän soitossa oli vaikutteita nu metalista, mikä kuului selvimmin juuri Hellillä. Myöhemmillä albumeillaan Venom palasi perinteiseen suurpiirteiseen tyyliinsä.
Vastaanotto

| Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic: 
Imperiumi: 
Metal Storm: 
Rumba: (kielteinen)
Sputnikmusic: 
Hellin vastanotto vaihteli keskinkertaisesta kielteiseen. AllMusicin James Christopher Mongerin mielestä Hell ei ole ”nokkela, innovatiivinen eikä hienovarainen, mutta siihen voi taatusti luottaa”. Asemansa vakiinnuttaneiden black metal -veteraanien on Mongerin mielestä turha uudistua, tärkeää on, että Venom pysyy aktiivisena ja ”Motörheadin tavoin julkaisee saman albumin parin vuoden välein”. Metal Storm -sivustolla julkaistun arvion mukaan Venomia joko rakastaa tai vihaa, sillä yhtyeen julkaisujen laatu vaihtelee hurjasti. Hell ei arvostelun mukaan ole yhtyeen huonoin albumi, mutta se ei myöskään tarjoa mitään uutta niille, jotka tuntevat Venomin aiempaa tuotantoa. Varovaisia kehuja saa vauhdikas ja tarttuva avausraita ”Straight to Hell”.
Rumban arvion mukaan Venomin neljän ensimmäisen albumin vahvuudet — ”asenne ja pioneerin asema” — puuttuvat kokonaan ja tilalla on tyhjää uhoa: ”Keskitempoiset, black- ja thrash-metallille kumartavat biisit olisivat ihan hyviä, jos Hell olisi 14-vuotiaiden keravalaisten omakustanne. Kansien perusteella näin voisi hyvin ollakin. Hikisempää photoshop-hevitaidetta näkee lähinnä Sonata Arctican levyillä.” Imperiumin Janne Rintalan mukaan ”lähes tunti Helvetin tarjoamaa keskinkertaista vääntöä on liikaa ja turhauttavaa.” Levyllä on jokunen onnistunut kappale, mutta erityisesti albumin jälkipuolisko on täynnä ”täysin tyhjänpäiväistä tai korkeintaan keskinkertaista jyystöä. Yhdistämällä edellisen levyn Metal Blackin hyvin harvat hyvät hetket Hellin parhaimpien kanssa oltaisiin saatu runsas puolituntinen hyvää nyky-Venomia.”
Hellin jälkimaine on ollut kielteinen. Infernon Mikko Kuronen kirjoitti 2011, että varhainen Venom tuli tunnetuksi raa’asta soitosta ja äänimaailmasta. At War with Satanista lähtien ”Venom on itsekin lähtenyt mukaan soundi- ja taitokilpailuun. [– –] Kuuluvimmin Venomin muovisuus löi kasvoille muutama vuosi sitten ilmestyneellä, konseptia tahrineella, todella huonolla ja hengettömällä Hell-levyllä.” Imperiumin Aleksi Peura kuvaili 2017 Helliä ”susipaskaksi” albumiksi, joka lopullisesti vei hänen mielenkiintonsa Venomin uudempaan tuotantoon. Loudwiren artikkeli vuodelta 2018 asetti Venomin albumit paremmuusjärjestykseen. Hell oli listalla viimeisenä. Arvostelija mainitsee ongelmina huonon kitara- ja laulusoundin, liian levottoman rumpujensoiton sekä surkean kappalemateriaalin.
Kappaleet

Straight to Hell – 4.26
The Power and the Glory – 5.10
Hand of God – 4.33
Fall from Grace – 3.27
Hell – 5.06
Evil Perfection – 3.34
Stab U in the Back – 4.31
Armageddon – 3.26
Kill the Music – 3.13
Evilution Devilution – 4.27
Blood Sky – 5.11
USA for Satan – 4.49
Dirge / The Awakening – 3.32
Kappaleet > Digipack-version bonuskappaleet

In League with Satan (live) – 5.32
Burn in Hell (live) – 3.00
Kokoonpano

Cronos – laulu, basso
Rage – kitara
Antton – rummut
Aiheesta muualla

Hell (Venomin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hell (Venomin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Venom
| --- | --- |
Studioalbumit:   Welcome to Hell  Black Metal  At War with Satan  Possessed  Calm Before the Storm  Prime Evil  Temples of Ice  The Waste Lands  Cast in Stone  Resurrection  Metal Black  Hell  Fallen Angels  From the Very Depths  Storm the Gates 
Livealbumit:   Official Bootleg  Eine Kleine Nachtmusik  Second Coming (Live at Dynamo 1996)  Bitten  Witching Hour  Live from the Hammersmith Odeon Theatre 
Kokoelmat:   From Hell to the Unknown...  The Singles 80–86  Acid Queen  In Memorium  The Book of Armageddon  Kissing the Beast  Leave Me in Hell  Skeletons in the Closet  Old, New, Borrowed and Blue  Black Reign  From Heaven to the Unknown  New Live & Rare  Buried Alive  The Collection  The Court of Death  The Venom Archive  Greatest Hits & More  Darkest Hour  Kissing the Beast  Lay Down Your Soul!  In League with Satan  Witching Hour – The Best of Venom  The Seven Gates of Hell – Singles 1980-1985  MMV  In Nomine Satanas – The Neat Anthology (40 Years in Sodom)  Sons of Satan: Rare and Unreleased 
EP:t:   Canadian Assault  American Assault  French Assault  Hell at Hammersmith – Alive in 85  Scandinavian Assault  Japanese Assault  German Assault  Tear Your Soul Apart  Venom ’96  100 Miles to Hell
Daniel Sawyer

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten golf | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten golf | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten golf | Maa:   Yhdysvallat> .Miesten golf |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Daniel Edward ("Ned") Sawyer (20. kesäkuuta 1882 Minnesota – 5. heinäkuuta 1937 Illinois) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti Western Golf Associationin jäsenenä kultaa joukkuekilpailussa vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa. Hän osallistui myös yksilökilpailuun.
Daniel Caines

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Daniel Caines vuonna 2011. |  Daniel Caines vuonna 2011. |  Daniel Caines vuonna 2011. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 4x400 m |  |
|  Pronssia | München 2002 | 400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lissabon 2001 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 4x400 m |  |
Daniel Caines (s. 15. toukokuuta 1979 Solihull, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Caines karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin välierissä ajalla 45,55. Seuraavana vuonna hän voitti matkan MM-kultaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa. Vuonna 2002 hän sijoittui Wienin sisäratojen EM-kisoissa 200 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 21,14. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 400 metrillä Euroopan cupin ja juoksi Kansainyhteisön kisoissa neljänneksi ajalla 45,13. Münchenin EM-kisoissa hän voitti 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa EM-pronssia. Caines oli samoissa kisoissa mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti EM-kultaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Caines voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 MM-hopeaa 400 metrillä  ja pitkässä viestissä  Yhdysvaltain joukkueen doping-hylkäysten jälkeen. Myöhemmin samana vuonna hän voitti maansa mestaruuden 400 metrillä, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa matkan välierissä. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui alkuerissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metrin juoksu: 20,84 (2003)
400 metrin juoksu: 44,98 (2002)
200 metrin juoksu: 20,62 (2002)
400 metrin juoksu: 45,43 (2003)
Charles Reidpath

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Reidpath (vas.) voittaa Braunin Tukholmassa 1912 |  Reidpath (vas.) voittaa Braunin Tukholmassa 1912 |  Reidpath (vas.) voittaa Braunin Tukholmassa 1912 |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 400 m |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 4x400 m viesti |  |
Charles Decker Reidpath (20. syyskuuta 1889 – 21. lokakuuta 1975) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja Tukholman olympialaisissa 1912.
Reidpath oli syntynyt Buffalossa, New Yorkin osavaltiossa. Opiskellessaan Syracusen yliopistossa vuosina 1908-1912 hän menestyi erinomaisesti pikajuoksussa voittaen 220 jaardin ja 440 jaardin juoksut vuoden 1912 yliopistojen välisissä kilpailuissa.
Reidpath suoritti yliopistossa loppututkinnon insinööritieteissä 1912. Hänen sukulaisensa painostivat urheilun lopettamiseen ja siirtymiseen perheen liiketoimien pariin Buffalossa. Sen sijaan Reidpath selvisi olympiajoukkueeseen ja matkusti Ruotsiin. 400 metrin finaalissa Saksan Hanns Braun johti kilpaa selvästi vielä 100 metriä ennen maalia, mutta viimeisen 15 metrin matkalla Reidpathin loppuriuhtaisu toi hänelle niukan voiton uudella olympiaennätyksellä 48,2 sekuntia. Wyndham Halswellin edellinen olympiaennätys parani 0,2 sekuntia. 4x400 metrin viestijuoksussa Reidpath juoksi ankkuriosuuden maailmanennätyksen 3.16,6 tehneessä Yhdysvaltain kultamitalijoukkueessa.
Reidpathin 400 metrin voittotulos 48,2 ratifioitiin ensimmäiseksi viralliseksi 400 metrin maailmanennätykseksi. Hän piti ennätystä hallussaan vuoteen 1928, jolloin Emerson Spencer onnistui rikkomaan sen. 4 × 400 metrin maailmanennätys 3.16,6 pysyi voimassa kaksitoista vuotta, kunnes se rikottiin vuonna 1924.
Toisessa maailmansodassa Reidpath oli kuljetusjoukkojen everstiluutnantti, joka palveli Isossa-Britanniassa, Ranskassa ja Belgiassa. Jäädessään eläkkeelle kansalliskaartista 1948 Reidpath ylennettiin prikaatikenraaliksi.
Siviilielämässä Reidpath työskenteli Berdencer-rakennusyhtiössä vuosina 1912-1937 ja siirtyi sitten Buffalon kaupungin palvelukseen viidentoista vuoden ajaksi.
Reidpath kuoli Kenmoressa, New Yorkin osavaltiossa 1975.
Aiheesta muualla

Charles Reidpath, Olympic Champion by Tim Evans (englanniksi)
Miesten 400 metrin juoksun olympiavoittajat
Davinder Singh (keihäänheittäjä)

Davinder Singh vuonna 2017.
Davinder Singh Kang (pandžabiksi ਦਵਿੰਦਰ ਸਿੰਘ ਕੰਗ, Daviṃdar Siṃgh Kaṃg; s. 18. joulukuuta 1988) on intialainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on Patialassa 7. toukokuuta 2017 heitetty 84,57 metriä.
Singh työskentelee Intian armeijan palveluksessa. Hän on sikhi. Vuonna 2017 Singh kertoi joutuneensa käyttämään armeijalta saamansa palkan kokonaisuudessaan omaan harjoitteluunsa. Sekään ei kuitenkaan riittänyt, joten lisävaroja kerätäkseen hän otti junioriurheilijoita valmennukseensa ja sai apua muun muassa isältään, joka on pienviljelijä. Harjoittelun kannalta tilannetta oli hankaloittanut huomattavasti se, että vuoden 2016 loppupuolella Singh oli heitetty ulos kansallisen leirityksen piiristä, koska hän ei ollut suostunut lähtemään valmentaja Garry Calvertin pitämälle leirille Bangaloressa vaan oli mieluummin harjoitellut Kashinath Naikin ohjauksessa Patialassa. Singh kertoi kunnioittavansa Calvertia suuresti mutta katsoi, että tämän käyttämä harjoitteluohjelma ei sopinut Singhin ikäiselle urheilijalle vaan paremminkin Neeraj Chopran kaltaiselle heittäjälle, jolla on jäljellä vielä useita vuosia aikaa kehittyä.
Singh voitti 7. toukokuuta 2017 Patialassa järjestetyn Indian Grand Prix -yleisurheilutapahtuman keihäskilpailun tuloksella 84,57 metriä. Sitä ennen ainoa kyseistä tulosta parempi intialaisen heittäjän tekemä keihästulos oli Neeraj Chopran vuonna 2016 heittämä Intian ennätys 86,48 metriä.
Toukokuussa Patialassa tehdyn tuloksen myötä Singh varmisti itselleen paikan Lontoon MM-kisoihin 2017 toisena intialaisena keihäänheittäjänä Chopran jälkeen. Singhin voittotulos 84,57 metriä syntyi kilpailun aikana toiselta heittäjältä lainatuilla heittokengillä. Hänen omat suutarin paikkaamat kenkänsä olivat hajoamispisteessä ja kuluneilla piikeillä varustetut, joten niiden käyttämisestä keihäänheittoon oli tullut hyvin riskialtista. Ennen kilpailua Englannissa asuva ystävä oli Singhin pyynnöstä lähettänyt hänelle uuden kenkäparin sisältävän lähetyksen, mutta se oli juuttunut tulliin, minkä seurauksena Singh heitti kilpailun kolme ensimmäistä heittoa erittäin kuluneilla vanhoilla kengillään ennen kollegan heittokenkien lainaamista. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Singh pääsi finaaliin, jossa hän sijoittui 12:nneksi.
Ennen yleisurheiluun keskittymistä Singh harrasti lapsena kabaddia ja krikettiä. Keihäänheitosta hän kiinnostui, kun opettaja pyysi häntä koulussa kokeilemaan puukeihään heittämistä.
Daniel Carlsson

Daniel Carlsson vuoden 2005 Argentiinan rallissa.
Daniel Carlsson (s. 29. kesäkuuta 1976) on ruotsalainen rallikuljettaja.
Carlsson osoitti lupaavia otteita kausina 2001–2004 ajaessaan yksityistallien WRC-autoilla. Hän sai pikakomennuksen Peugeot'n talliin 2005 kauden loppukisoihin, kun Markko Märtin oli onnettomuutensa jälkeen sivussa loppukauden. Carlsson ajoi kuitenkin ulos Australian rallissa ja jäi ilman tallipaikkaa. Kaudella 2006 Carlsson ajoi Mitsubishi Lancer WRC:llä kolmanneksi kotikisassaan Ruotsin rallissa.
Aiheesta muualla

http://www.danielcarlsson.com/
RallyBase: Daniel Carlsson