stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soltsyn piiri
Hallinnollinen jako ja asutus

Piiriin kuuluu Soltsyn kaupunkikunta sekä kolme maalaiskuntaa: Dubrovo, Gorki ja Vybiti. Hallinnollinen keskus on Soltsyn kaupunki, josta on 79 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Kuklinon kunta liitettiin Gorkiin, Nevskoje Vybitiin sekä Sosnovka ja Všeli Dubrovoon vuonna 2010.
Soltsy on piirin ainut kaupunkiasutus. Siellä asuu 64,2 % piirin väestöstä. Asutuskeskuksia on yhteensä 174, joista 17:ssä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 393 | 40 752 | 22 440 | 20 011 | 18 626 |
Historia

Soltsy mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1390. Vuonna 1471 seudulla käytiin Novgorodin feodaalitasavallan ja Moskovan ruhtinaskunnan välinen Šelonin taistelu, jonka tuloksena Novgorod menetti itsenäisyytensä ja se liitettiin Moskovan Venäjään. 1700-luvun lopulta lähtien Soltsysta kehittyi Pihkovan läänin Porhovin kihlakuntaan kuulunut pellavakaupan keskus. Vuonna 1915 avattiin parantola, joka tuhoutui täysin toisessa maailmansodassa.
Vuonna 1927 perustettiin aluksi Leningradin alueen Novgorodin piirikuntaan kuulunut Soltsyn piiri, jonka keskuksesta tuli kaupunki. Vuonna 1931 siihen yhdistettiin Utorgošin piiri, joka perustettiin uudelleen vuonna 1935. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä. Vuonna 1944 se liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Vuonna 1963 muodostettiin Soltsyn maaseutupiiri, johon liitettiin Šimskin ja Utorgošin piirit. Nykyinen Šimskin piiri erotettiin Soltsysta vuonna 1973.
Neuvostoaikana Soltsyssa toimi pellavankäsittelylaitos. Maaseudulla viljeltiin pellavaa, ruista ja kauraa sekä tuotettiin maitoa ja lihaa.
Liikenne, talous ja palvelut

Soltsyn kautta kulkee Pietarista etelään johtava rautatie sekä Novgorodin ja Pihkovan välinen maantie. Kaupungista on paikallisjunayhteydet Dnohon ja Oredežiin, kaukojunayhteydet Pietariin, Brestiin, Chișinăuhun, Dnepropetrovskiin, H’ersoniin, H'melnytskyihin, Homeliin, Kaliningradiin, Lviviin, Minskiin, Murmanskiin, Odessaan, Smolenskiin ja Velikije Lukiin sekä linja-autoyhteydet Novgorodiin, Šimskiin ja Volotiin. Piirin eteläosan läpi kulkee Bologojen ja Dnon välinen rataosuus. Soltsyn lentotukikohta sijaitsee kolme kilometriä Soltsyn keskustasta koilliseen.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, teollisuus (12 %), kauppa (10 %) sekä maa- ja metsätalous (6 %). Piirissä toimii sähkölaite- ja elintarviketeollisuutta, puunhankintaa harjoittavia yrityksiä ja ompelimo. Huomattavin teollisuuslaitos on yli sata henkeä työllistävä sähkölaitetehdas Ellips. Maataloutta edustaa yhdeksän maatalousyritystä, kaksikymmentä yksityisviljelijää sekä yli viisi tuhatta palstaviljelmää, jotka tuottavat maitoa ja lihaa, viljaa ja perunaa.
Piirissä toimii kahdeksan lastentarhaa, kaksi perus- ja neljä keskikoulua sekä ammattikoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala ja 17 lääkintäasemaa. Kulttuurilaitoksia ovat kuusi kulttuuri- ja viisi kerhotaloa, 16 kirjastoa ja kaksi museota.
Nähtävyydet ja matkailu

Seudulla sijaitsee useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Gorodokissa ja Zagorodištšessa on muinaislinnat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Soltsyn kolme kirkkoa, Ilemnon, Molotškovon, Nevskojen, Retnon, Retškin, Velebitsyn ja Všelin kirkot, Baranovon, Klinin, Malahovon ja Vitebskon tsasounat, Soltsyn, Gorkin, Kamenkan, Novajan, Novoseljen, Toltšinon ja Vybitin kartanoalueet sekä Soltsyn vanhat asuintalot ja kaupparakennukset. Historialliset kohteet liittyvät etupäässä toiseen maailmansotaan.
Piirin matkailupotentiaali perustuu sen luontoon, kulttuurinähtävyyksiin, kivennäisvesilähteisiin sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuuksiin. Matkailupalvelut ovat vähäisiä. Soltsyssa toimii hotelli Šelon ja maaseudulla kaksi lomakylää.
Aiheesta muualla

Soltsyn piirin sivusto (venäjäksi)
Novgorodin alueen piirit ja kaupunkipiirikunta
Batetski • Borovitši • Demjansk • Holm • Hvoinaja • Kresttsy • Ljubytino • Malaja Višera • Marjovo • Mošenskoje • Novgorod • Novgorod • Okulovka • Parfino • Pestovo • Poddorje • Šimsk • Soltsy • Staraja Russa • Tšudovo • Valdai • Volot
Pitäjänmäen sankarihautausmaa

Pitäjänmäen sankarihautausmaa
Pitäjänmäen sankarihautausmaa sijaitsee Espoon Mäkkylässä Helsingin rajan välittömässä läheisyydessä, osoitteessa Sotarovastintie 7. Sankarihautausmaaksi alue tuli vuonna 1940. Hautausmaalla lepää 20 pitäjänmäkeläistä sankarivainajaa, jotka ovat kaatuneet vuosina 1940–1944.
Hautausmaan perustaminen

Pitäjänmäki kuului talvi- ja jatkosodan aikaan vielä Helsingin maalaiskuntaan. Pitäjänmäkeläisille sankarivainajille haluttiin sankarihauta kotikulmille. Helmikuussa 1940 oli jo kaksi vainajaa odottamassa hautausta. Kyläkirkon lähellä maaperä ei ollut kelvollista, mutta Mäkkylän kartanon mailta, kuitenkin läheltä kirkkoa, saatiin sopiva hiekkainen tontti ja Maataloushallitus antoi hautausmaan perustamisluvan. Kun sitten 1940-luvun lopulla kartanon maista lohkottiin rintamamiestaloille tontteja, paljastui, että hautausmaa olikin Espoon kunnan puolella eli väärällä puolen kunnanrajaa. Hautausmaata hoiti ensin vuonna 1910 perustettu yhdistys, Svenska bildningens vänner i Sockenbacka SBV. Helsingin kaupungin hoitoon hautausmaa siirtyi vuonna 1951. Maapohjan omistaa Suomen valtio.
Hautausmaan perustaminen > Muistomerkki

Hautausmaan sankarimuistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Viljo Savikurki. Muistomerkki on tehty hiotusta Vehmaan punaisesta graniitista ja on kooltaan 115 x 230 cm. Muistomerkissä on teksti Pro Patria 1939–1945 ja se paljastettiin vuonna 1968. Muistomerkki pystytettiin kansalaiskeräyksen turvin.
Péter Esterházy

| Péter Esterházy |
| --- | --- |
 Péter Esterházy toukokuussa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1950 Budapest, Unkari
Kuollut: 14. heinäkuuta 2016 (66 vuotta) Budapest, Unkari
Ammatti:  prosaisti, esseisti
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Itävallan valtionpalkinto 1999, Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto 2004 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Péter Esterházy [ˈpeːtɛr ˈɛstɛrhaːzi] (14. huhtikuuta 1950 Budapest – 14. heinäkuuta 2016 Budapest) oli merkittävä unkarilainen nykykirjailija ja esseisti, joka sai myös kansainvälistä tunnustusta.
Esterházy kuului unkarilaiseen Esterházyn aatelissukuun, jonka omistuksiin oli kuulunut aikoinaan lähes puoli Unkaria. Esterházy suoritti 1974 matemaatikon loppututkinnon ja työskenteli raskaan teollisuuden ministeriössä matemaatikkona vuoteen 1978 asti, jolloin hän ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen tuhasivuinen Harmonia Caelestis vuodelta 2000 on monitasoinen kertomus kirjailijan esivanhempien vaiheista Itävalta-Unkarin ajoista aina kommunismin aikaan asti. Teoksen julkaisemisen jälkeen Esterházy sai tietää, että hänen isänsä, jota hän oli kirjassaan kuvaillut hyvin myönteisessä valossa, oli tehnyt kommunismin aikana yhteistyötä salaisen poliisin kanssa. Esterházy ruoti tätä kokemusta vuonna 2002 valmistuneessa romaanissaan Javított kiadás ("Parannettu laitos").
Esterházy pitää sukunsa omaisuuden ja aseman menettämistä suorastaan onnenpotkuna, sillä hän kokee vapautuneensa näin velvollisuudesta kapinoida esi-isiä vastaan.
Lukuisten Unkarissa saamiensa palkintojen lisäksi Esterházy sai muun muassa vuonna 1999 Itävallan valtiopalkinnon ja vuonna 2004 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.
Suomennetut teokset

Sydämen apuverbit.  (alkuteos: A szív segédigei, 1985)  Suomentanut Hannu Launonen. WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17282-0.
Pitkin Tonavaa eli kreivitär Hahn-Hahnin katse.  (alkuteos: Hahn-Hahn grófnő pillantása: Lefelé a Dunán, 1991)  Suomentanut Hannu Launonen. WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20202-9.
Nainen.  (alkuteos: Egy nő, 1995)  Suomentanut Hannu Launonen. WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22964-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Péter Esterházy Hungarian Literature Database -sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Purkautuva muuttuja

Purkautuvat muuttujat ovat muuttuvia tähtiä, joissa tapahtuu äkillinen ja nopea kirkastuminen, jonka jälkeen kirkkaus laskee hitaasti. Purkausten voimakkuus vaihtelee paljon.
Purkautuvia muuttujia on useaa erilaista tyyppiä. Kataklysmiset muuttujat ovat voimakkaimpia purkautujia. Heikoimpia puolestaan ovat flaret, joiden pinnalla vapautuu magneettikentästä energiaa ja joiden purkaus pystyy muuttamaan koko tähden kirkkautta. Sumumuuttujat ovat syntypilviensä ympäröimiä vastasyntyneitä tähtiä, joissa tapahtuu usein satunnaisia purkauksia ennen kuin ne vakiintuvat tasaisesti loistaviksi pääsarjan tähdiksi. Novissa ja supernovissa tapahtuu valtava ydinräjähdys, jossa novassa räjähtää tähden pintakerros ja supernovassa koko tähti.
R. Gordon Wasson

Robert Gordon Wasson (22. syyskuuta 1898 – 23. joulukuuta 1986) oli yhdysvaltalainen kirjailija, sienten kulttuurimerkityksen tutkija sekä investointipankkilaitos J.P. Morgan & Co:n varapresidentti. Hän teki myös itsenäisiä tutkimuksia liittyen kasvitieteeseen, kasvien kulttuurimerkitykseen ja antropologiaan.
Kirjoituksia

Forte, Robert. Entheogens and the Future of Religion. San Francisco: Council on Spiritual Practices, 1997.
Furst, Peter T. Flesh of the Gods: The Ritual Use of Hallucinogens. 1972.
Riedlinger, Thomas J. The Sacred Mushroom Seeker: Essays for R. Gordon Wasson. Portland: Dioscorides Press, 1990.
Wasson, R. Gordon, Stella Kramrisch, Jonathan Ott, and Carl A. P. Ruck. Persephone's Quest: Entheogens and the Origins of Religion. New Haven: Yale University Press, 1986.
Wasson, R. Gordon. The Last Meal of the Buddha. Journal of the American Oriental Society, v. 102, No. 4. (loka–joulukuu 1982). p 591-603.
Wasson, R. Gordon. The Wondrous Mushroom: Mycolatry in Mesoamerica. New York: McGraw-Hill, 1980.
Wasson, R. Gordon, et al. The Road to Eleusis: Unveiling the Secret of the Mysteries. New York: Harcourt, 1978.
Wasson, R. Gordon.  Maria Sabina and Her Mazatec Mushroom Velada. New York: Harcourt, 1976.
Wasson, R. Gordon. A Review of Carlos Castaneda's "Tales of Power."   Economic Botany. v. 28(3):245-246, 1974.
Wasson, R. Gordon. A Review of Carlos Castaneda's "Journey to Ixtlan: The Lessons of Don Juan." Economic Botany. v. 27(1):151-152, 1973.
Wasson, R. Gordon. A Review of Carlos Castaneda's "A Separate Reality: Further Conversations with Don Juan." Economic Botany. v. 26(1):98-99. 1972.
Wasson, R. Gordon. A Review of Carlos Castaneda's "The Teachings of Don Juan: A Yaqui Way of Knowledge." Economic Botany. v. 23(2):197. 1969.
Wasson, R. Gordon. Soma: Divine Mushroom of Immortality. 1968.
Wasson, Valentina Pavlovna,  and R. Gordon Wasson. Mushrooms, Russia and History. 1957.
Wasson, R. Gordon. Seeking the Magic Mushroom Life magazine, 13. toukokuuta 1957
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Rafael Ramstedt

Rafael Ramstedt 1920-luvulla.
Rafael "Rafu" Gustaf Johan Ramstedt, joskus myös Raf. Ramstedt, (14. kesäkuuta 1888 Turku – 26. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja näyttelijä. Ramstedt oli J. Alfred Tannerin rinnalla Suomen tunnetuimpia kuplettilaulajia 1910- ja 1920-luvuin vaiheissa.
Ramstedtin vanhemmat olivat konetyömies Gustaf Adolf Ramstedt ja Edla Mathilda o.s. Holmberg. Perheessä oli yksitoista lasta, joista tunnettuja olivat myös kielentutkija, tutkimusmatkailija ja kirjailija Gustaf John Ramstedt sekä kansanedustaja Emanuel "Manu" Ramstedt.
Ramstedt oli alunperin koneenpiirtäjä ja opiskeli sitten laulua Naemi Fribergin johdolla Turussa. Hän oli kiinnitetty mm. Helikon-elokuvateatteriin 1910–1911 ja Turun teatteriin 1923–1924. Vuosina 1921–1923 hän toimi Forssan Työväen Teatterin johtajana. Hän kuului J. Alfred Tannerin ystäväpiiriin Tettu Weissmanin ja Felix Jungellin ohella. Mouku, Fransi ja Liljepekin Kalle -nimisestä käsikirjoituksestansa tehtiin elokuvan Helsingin kuuluisin liikemies (1934).
Hänen kupleteista kuuluisin lienee Balladi Rosvo-Roopesta, jonka ovat Ramstedtin itsensä (1931) lisäksi levyttäneet muiden muassa Kauko Käyhkö (1956), Tapio Rautavaara (1963) sekä Tauno Palo (1968 yksin ja 1974 yhdessä Ansa Ikosen kanssa). Tapio Rautavaara käytti sävelmää sanoittaessaan ja levyttäessään laulelman Isoisän olkihattu (1951).
Suomen ensimmäinen äänielokuva tuotettiin playback-tekniikalla vuonna 1929, jolloin Lahyn-Filmi teki lyhytelokuvan, jossa Theodor Weissman ja kaksi tanssijia esiintyivät. Sensuurin vuoksi siitä ei kuitenkaan tullut menestystä. Lahyn-Filmi koetti uudelleen ja myöhemmin samana vuonna Ramstedt kutsuttiin laulamaan merimieslaulun. Elokuva valmistettiin lokakuussa 1929.
Vuosina 1928–1931 hän teki kaikkiaan 54 levytystä. Säestäjinä toimivat mm. Suomi Jazz Orkesteri ja Viljo Vesterinen. Ramstedt kuoli aivoverenvuotoon Lapinlahden sairaalassa. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Rafael Ramstedtin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Rafael Ramstedtin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Rafael Ramstedtin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Elonet tietokanta
Pomus.net tietokanta
Yle Areena: Rafael "Rafu" Ramstedt laulujensa tulkkina 1929–1931
Yle Areena: Rafael "Rafu" Ramstedt laulaa Usko Kempin lauluja 1929–1931
Yle Areena: Rafael "Rafu" Ramstedt laulaa J. Alfred Tannerin kupletteja 1929
Yle Areena: Rafael "Rafu" Ramstedt kuplettien esittäjänä ja sanoittajana 1928–1931
Soyosanin asema

| Soyosan 소요산 逍遙山 |
| --- | --- |

 Soulin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   1 
Sijainti:  37°56′55″N, 127°03′39″E
Osoite:  126-3 Sangbongam-dong, 2925 Pyeonghwaro, Dongducheon-si, Gyeonggi-do
Paikkakunta:  Dongducheon
Avattu:  23. joulukuuta 1975
Käyttäjiä (ark.):  KR: 148 Linja 1: 8 730
Etäisyydet
Choseong-ri:  4,1 km
Dongducheon:  2,5 km
Rakenne
Tyyppi:  maanpäällinen
Laituriraiteita:  2
Soyosanin asema (kor. 소요산역, hanja 逍遙山驛, engl. Soyosan Station) on metroasema Dongducheonissa, Etelä-Koreassa. Se on nimetty läheisen Soyosan-vuoren mukaan, jonka juurella sijaitsee Yhdysvaltain maavoimien Camp Casey-sotilastukikohta. Matka Soyosanista Soulin asemalle kestää noin 78 minuuttia. Aseman kautta kulkee Gyeongwon-linja ja Soulin metron linja 1.
Historia

Asema avattiin liikenteelle 11. tammikuuta 1976 ja asemarakennus saatiin valmiiksi 21. syyskuuta 1982. 24 vuotta myöhemmin 7. toukokuuta 2006 asemarakennus suljettiin ja tilapäinen rakennus pystytettiin sen tilalle. Samalla Soulin metron linjaa 1 laajennettiin pohjoiseen Dongducheonin kaupungin läpi ja Soyosanista tuli sen pohjoinen pääteasema uuden asemarakennuksen valmistuttua 15. joulukuuta 2006.
Laiturit

| Nro>  | Linja | Juna | Asemat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Gyeongwon-linja | Linja 1 | Dongducheon • Uijeongbu • Cheongnyangni • Incheon |
| 2 | Gyeongwon-linja | Tonggeun | Jeongok • Yeoncheon • Sintan-ri • Dongducheon |
Matkustajamääriä

| Linja | Käyttäjät> 2006 | Käyttäjät> 2007 | Käyttäjät> 2008 | Käyttäjät> 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Linja 1 | 2226 | 2830 | 3079 | 3219 |
Uloskäynti

| Nro>  | Suunta | Linja-auto |
| --- | --- | --- |
| 1 | Soyosan / Soyo-osaston paloasema / Soyosanin huvipuisto / Jayusuhopeyonghwa-museo | 36 36-5 37 39 39-1 39-4 39-5 50-5 53 53-1 53-2 53-3 53-5 53-6 53-7 53-8 53-9 54 |
Valokuvia

Soyosanin asema
Näkymä Dongducheonin suuntaan
Aseman kyltti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Pääteasema |  Linja 1 | Seuraava asema: Dongducheon Incheoniin tai Sinchangiin päin |
| Edeltävä asema: Dongducheon Yongsaniin päin | Gyeongwon | Seuraava asema: Choseong-ri Baengmagojiin päin |
Pirttijärvi (Jyväskylä, Reinanpohja)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  61°51′35″N, 25°44′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Päijänteeseen 
Järvinumero:  14.221.1.211
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85 m  
Pituus:  530 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  1,098 km  
Pinta-ala:  4,326 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Reinanpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85 metriä mpy.
Ragnar Tuori

Ragnar Edvard Tuori (3. maaliskuuta 1906 Vaasa – 16. heinäkuuta 1993) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Tuorin puoliso oli myyjä Klaara Ropponen. Tuori kävi Työväen Akatemian 1931–1932 ja LO:n koulun Ruotsissa. Hän työskenteli Viipurin konepajalla vuodesta 1926, ennen ammattiyhdistysuraansa. Suomen rautatieläisten liiton Viipurin konepajan osaston puheenjohtajana ja SAK:n Vaasan piirin piirimiehenä toiminut Tuori oli Suomen rautatieläisten liiton pääsihteeri 1946–1965. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen.
Sotien jälkeen Suomen rautatieläisten liitossa oli 15 000 jäsentä, kun siihen liittyi runsaasti VR:n työntekijöitä. Tuori oli 1950-luvun loppupuolelle asti liiton toiminnalle keskeinen, koska liiton puheenjohtajat olivat hänen kaudellaan sivutoimisia Onni Koskeen asti. Tuorin johdolla liitto kävi muun muassa työsuhteista jäsenkuntaansa koskeneet työehtosopimusneuvottelut. SDP:n erimielisyydet vaikuttivat hänen ammattiyhdistysjohtajan uransa loppuvaiheissa. Tuori ei kuulunut leskiläisiin eikä skogilaisiin, vaan oli niihin sitoutumaton vuoteen 1965 asti, jolloin hän asettui Onni Kosken vastaehdokkaaksi liiton 9. edustajakokouksessa. Hävittyään puheenjohtajavaalin niukasti Tuori jäi liiton palveluksesta eläkkeelle.
Aiheesta muualla

Ragnar Tuori Biografiasampo.
Puhtaaksimuuraus

Puhtaaksimuuraus tarkoittaa seinän tai muun rakenteen muurausta poltetuista tiilistä, kalkkihiekkatiilistä tai harkoista siten, että se jää ulkopinnaltaan käsittelemättömäksi, rappaamattomaksi.
Suomessa kivirakennusten julkisivujen tavallisin pintamateriaali oli 1800-luvulla sileä rappaus tai toisinaan roiskerappaus. Puhtaaksimuuratun punatiilin käyttö yleistyi kuitenkin 1800-luvun loppupuoliskolla muissakin kuin teollisuusrakennuksissa, ja puhtaaksimuuraus säilyi myös 1900-luvulla tiilirakennusten julkisivujen yleisenä käsittelytapana. 1900-luvun puolivälissä ajan hengen mukaista oli lisätä julkisivuihin puhtaaksimuuratun tiilen ja rappauspinnan vaihtelua. Pian sen jälkeen betonielementtitekniikka, levyrakenteet ja puhtaaksimuurattu tiili kuitenkin syrjäyttivät uudisrakentamisessa rappauksen lähes kokonaan 1960- ja 1970-luvuilla.
Puhtaaksimuuratuissa tiiliseinissä voidaan käyttää erilaisia limityskuvioita. Tiilen limitys- ja saumausvaihtoehdoilla rakennuksen julkisivulle voidaan luoda yksilöllinen ilme. Yhdessä laastin kanssa limitys sitoo yksittäiset tiilet yhtenäiseksi rakenteeksi. Juoksulimityksessä tiiliä muurataan tiilirakenteeseen yksinomaan pitkä sivu seinäpinnan suuntaisesti. Yleisimmät juoksulimitystavat ovat 1/2-kiven porrastus tai 1/3-kiven porrastus. Vanhemmissa, massiivisissa tiiliseinissä on käytetty yleensä ristilimitystä tai munkkilimitystä, joissa osa tiilistä asetetaan tiilimuuriin poikittain seinäpintaan nähden sidetiiliksi. Puhtaaksimuurattua tiiltä käytetään toisinaan myös sisäpinnoissa arkkitehtonisena tehokeinona. Tiilet pyritään yleensä latomaan puhtaaksimuurattuun seinään siten, että pinnaltaan paremmat sivut tulevat aina samalle puolelle.
Puhtaaksimuurattu tiilijulkisivu on yleensä kestävä ja helppohoitoinen eikä vaadi paljon huoltoa. Tiiliseinä voidaan kuitenkin haluttaessa käsitellä myöhemmin vaikkapa kuulto- tai ohutrappauksella.
Rasti

Pargas IF:n suunnistaja Yvonne Gunell saapumassa rastille
Rasti on kilpailun suoritus- tai välipiste. Eri kilpailulajeissa rasteilla voi olla myös tehtäviä suoritettavana. Myös suuremmissa koulutustapahtumissa rasti-nimitystä käytetään kuvaamaan eri alojen tai aiheiden opetuspisteitä.[lähde? ]
Etenkin suunnistus perustuu rastien löytämiseen ja niiden kautta kulkemiseen. Suunnistuksessa rastit on merkitty karttaan yleensä viininpunaisilla ympyröillä, jotka ovat yhdistetty toisiinsa samanvärisin viivoin. Rastit on tyypillisesti myös numeroitu ja kierrettävä numerojärjestyksessä. Suunnistuskilpailuissa voi tavallisten rastien lisäksi olla niin sanottuja hajontarasteja, joiden seurauksena kaikki kilpailijat eivät käy aivan samoilla rastipisteillä. Hajontarasteilla maastossa on melko lähellä toisiaan muutama erillinen rastipiste, joista suunnistaja käy vain yhdellä, hänen karttaansa merkityllä rastilla. Hajontarastit pyritään sijoittelemaan tyypillisesti niin, että kaikkien kilpailijoiden suunnistettavan matkan kokonaispituus olisi suurin piirtein yhtä suuri.
Maastossa rasteilla on yleensä oranssi–valkoinen rastilippu, joka on tavallisesti kankainen ja kolmisivuisen prisman mallinen. Rastilipun yhden sivun koko on 30 cm × 30 cm. Rastilla on usein suunnistustapahtumasta riippuen myös jonkinlainen leimauslaite, kerättävä koodi tai jokin muu asia, jonka perusteella rastilla käynti voidaan jälkikäteen varmistaa.
Raimondo D’Inzeo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  D’Inzeo (oikealla hevosen selässä) 1960-luvulla. |  D’Inzeo (oikealla hevosen selässä) 1960-luvulla. |  D’Inzeo (oikealla hevosen selässä) 1960-luvulla. |  |
Maa:   Italia
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1956 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Aachen 1956 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Venetsia 1960 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Aachen 1955 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Buenos Aires 1966 | yksilökilpailu |  |
Raimondo D’Inzeo (2. helmikuuta 1925 Poggio Mirteto – 15. marraskuuta 2013 Rooma) oli italialainen esteratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Yhdessä veljensä Pieron kanssa Raimondo D’Inzeo oli ensimmäinen urheilija, joka osallistui olympialaisiin kilpailijana kahdeksan kertaa.
D’Inzeo osallistui kaikkiin kesäolympialaisiin Lontoon kisoista 1948 Montréalin kisoihin 1976. Olympiaurallaan hän voitti kaikkiaan yhden kullan, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. MM-tasolla D’Inzeo voitti kaksi kultaa, hopean ja pronssin. Italian ratsuväen upseerina työskennellyt D’Inzeo ratsasti aina sotilaspuvussa.
D’Inzeo kuoli kotonaan Roomassa 88-vuotiaana myöhään perjantai-iltana 15. marraskuuta 2013. Hänen kuolinsyytään ei kerrottu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raimondo D’Inzeo Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)