Thomas Macaulay
Poliittinen ura

Macaulay opiskeli lakia ja pääsi vuonna 1826 asianajajaksi, mutta ei pyrkinyt luomaan uraa sillä alalla. Isänsä liiketoimien epäonnistuttua Macaulay elätti koko perheen kirjoitus- ja opetustyöllä. Hän hakeutui myös politiikkaan, ja hänet valittiin vuonna 1830 parlamentin alahuoneeseen lordi Lansdownen avustuksella tämän kontrolloimasta Calnen kääpiövaalipiiristä. Macaulay puolusti äänioikeusuudistusta vuosina 1831 ja 1832 parlamentissa niin innokkaasti, että hänet julistettiin yhdeksi aikansa taitavimmista puhujista. Reformin toteuduttua hänet valittiin parlamenttiin uudesta Leedsin vaalipiiristä. Heinäkuussa 1832 hänet nimitettiin Intian asioista vastanneen johtokunnan (Board of Control) sihteeriksi, ja hän tuki hallituksen esityksiä Intian hallinnon uudistamisesta ja Itä-Intian kauppakomppanian toimiluvan uusimisesta. Macaulay vaikutti myös päätökseen kieltää orjakauppa Britannian siirtomaissa. Hän kuului isänsä tavoin orjuudenvastustajien Anti-Slavery Societyyn.
Taloudellisista syistä Macaulay vastaanotti hyvin palkatun viran Kalkutassa toimineen Brittiläisen Intian ylimmän neuvoston (Supreme Council) jäsenenä. Hän toimi tehtävässä vuosina 1834–1838 ja vaikutti tuona aikana merkittävästi kehitykseen Intiassa. Hän loi Intiaan länsimaisen koulujärjestelmän, joka perustui englannin kielen ja kirjallisuuden opetukseen. Lainopillisen komitean puheenjohtajana hän myös korosti kansalaisten tasavertaisuutta lain edessä ja laati Intialle uuden rikoslain, joka toimi sittemmin myöhemmän lainsäädännön perustana. Intialaisiin ja näiden omaan kulttuuriin Macaulay suhtautui väheksyvästi ja ennakkoluuloisesti. Helmikuussa 1835 kirjoittamassaan kuuluisassa ”Muistiossa opetuksesta” hän totesi muun muassa ”En ole löytänyt heidän [orientalistien] joukosta yhtäkään, joka voisi kieltää, että yksi minkä tahansa hyvän eurooppalaisen kirjaston hylly oli arvokkaampi kuin koko syntyperäisten intialaisten ja arabialaisten kirjallisuus”. Hän toivoi myös, että länsimainen koulutus saisi ainakin sivistyneet intialaiset luopumaan perinteisistä uskonnoistaan. Macaulaylla on katsottu olleen niin suuri vaikutus englannin kielen käyttöön Intiassa, että brittiläisen kulttuurin omaksuneita intialaisia kutsutaan yhä haukkumanimellä ”Macaulayn lapset”.
Palattuaan Englantiin Macaulay valittiin parlamenttiin Edinburghista, ja hän toimi vuosina 1839–1841 sotaministerinä lordi Melbournen hallituksessa. Hän joutui jättämään tehtävänsä whigien hävittyä vaalit. Seuraavina vuosina Macaulay kannatti esityksiä viljatullien kumoamisesta. Whigien palattua valtaan hän oli vielä vuosina 1846–1847 John Russellin hallituksessa valtion kassaministerinä (Paymaster General), mutta hän oli jo menettänyt aiemman kiinnostuksensa politiikkaan ja putosi parlamentista vuoden 1847 vaaleissa laiminlyötyään vaalipiirinsä asiat. Tästä eteenpäin Macaulay keskittyi pääasiassa kirjalliseen työhönsä. Hänet valittiin vielä uudelleen parlamenttiin Edinburghista vuonna 1852, mutta pian kehittyneen sydänsairauden vuoksi hän osallistui politiikkaan enää vain vähän.
Macaulaylle myönnettiin päärinarvo vuonna 1857, jolloin hänestä tuli paroni Macaulay of Rothley, mutta hän ei huonon terveytensä vuoksi esiintynyt kertaakaan ylähuoneen istunnoissa. Hän eli elämänsä viimeiset vuodet Lontoon Campden Hillissä. Kuoltuaan vuonna 1859 hänet haudattiin Westminster Abbeyyn, niin sanottuun runoilijoiden nurkkaan. Hän oli kuollessaan naimaton.