stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lexus IS

| Lexus IS |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Lexus (Toyota)
Konserni:  Toyota
Valmistusvuodet:  1998–2005 (Toyota Altezza] 1998– (Lexus IS)
Muut nimet:  Toyota Altezza (Japani, 1998–2005)
Korimalli:  2-ovinen avoauto 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6 V6 V8
Käyttövoima:  bensiini diesel hybridi
Vetotapa:  takaveto neliveto
Lexus IS on ylemmän keskiluokan automalli, jota valmistaa Toyotan tytäryhtiö Lexus. IS esiteltiin Lexuksen pienimmäksi malliksi ES:n ja GS:n alapuolelle mallistossa. Se on suunnattu erityisesti BMW 3-sarjan ja Mercedes-Benz C-sarjan kilpailijaksi ja on niiden tavoin takavetoinen. IS:ää myytiin Japanissa alun perin nimellä Toyota Altezza, aina toisen sukupolven markkinoilletuloon asti. Lexus-takavalo-nimeä käytetään edelleen joskus, kun puhutaan kromatuista takavaloista, jollaiset oli ensimmäisen sukupolven mallissa.
Ensimmäisen sukupolven Altezza (koodinimi XE10) esiteltiin Japanissa lokakuussa 1998, Lexus IS 200 tuli Euroopan markkinoille 1999 ja Pohjois-Amerikassa suuremmalla moottorilla varustettuna IS 300 -mallina vuonna 2000. Ensimmäisen sukupolven malli, jonka moottorina oli rivikuutonen oli saatavina sedan- ja farmari- (SportCross) versioina. Altezzasta oli saatavilla myös nelisylinterinen versio RS200.
Toisen sukupolven IS (XE20) esiteltiin maailmanlaajuisesti 2006 V6-moottorisina IS 250- ja IS 350 -sedan-malleina ja Euroopassa myös nelisylinterisellä dieselmoottorilla varustettuna IS 220d -mallina. Suuritehoinen V8-versio, IS F, esiteltiin 2007.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä IS sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kolmannen sukupolven IS (XE30) esiteltiin maailmanlaajuisesti 2013. Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä se sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Lexuksen mukaan IS on lyhenne sanoista Intelligent Sport.
Kuvia

Ensimmäisen sukupolven Lexus IS 200
Ensimmäisen sukupolven Lexus IS 300 SportCross
Toisen sukupolven Lexus IS
Kolmannen sukupolven Lexus IS
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lexus IS Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lexus_GS
Käännös suomeksi
Arctomollisia kolymensis

| Arctomollisia kolymensis> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni:  Aitotumaiset Eucarya
Kunta:  Sienet Fungi
Kaari:  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari:  Pezizomycotina
Luokka:  Leotiomycetes
Lahko:  Levysienet Helotiales
Heimo:  Dermateaceae
Suku:  Arctomollisia
Laji:  kolymensis
Kaksiosainen nimi
 Arctomollisia kolymensis  Raitv., 2008 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Arctomollisia kolymensis on Arctomollisia-sukuun ja Dermateaceae-heimoon kuuluva sienilaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Raitv vuonna 2008. Sillä ei ole alalajeja.
Kirjallisuutta

Raitviir, A.: ​The Helotiales of the Magadan and Chukotka areas of the Russian Arctic.  In: Sommerfeltia 31:181., 2008.
Lavushimandan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Muchingan maakunta, Sambia
Pinta-ala:  1500 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  kansallispuisto
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lavushimandan kansallispuisto (Lavushimanda National Park tai Lavushi Manda National Park) on Sambiassa Muchingan maakunnassa Lavushimandan piirissä sijaitseva kansallispuisto. Lavushimandan piiri on nimetty kansallispuiston mukaan ja kansallispuisto on puolestaan nimetty puistossa sijaitsevien Lavushimandan kukkuloiden mukaan.
Kansallispuisto sijaitsee Lavushimandan piirin luoteisosissa ja on toinen piirin kahdesta kansallispuistosta. Lavushimandan kansallispuiston pinta-ala on 1500 km2 ja se on Sambian 11. suurin kansallispuisto. Kansallispuiston alue on alun perin ollut riistanhoitoalue, kunnes siitä tuli kansallispuisto vuonna 1972.
Kansallispuisto sijaitsee tasankoalueella Muchingavuorten ja Bangweulun suoalueiden välissä. Puiston maisemaa hallitsee 47 km pitkä Lavushimandan vuoristoalue, joka sijaitsee puiston eteläpuoliskolla. Vuorten korkein huippu yltää 1811 metrin korkeuteen, mikä on koko Sambian korkein kohta.
Kansallispuiston eläimistö ei ole ollut erityisen vaikuttavaa tai houkuttelevaa, ja puiston kiinnostavimmat eläimet ovat olleet lähinnä erilaiset antiloopit. Vuonna 2017 puistoon kuitenkin istutettiin gepardeja, jotka olivat hävinneet alueelta sukupuuttoon lähes sata vuotta sitten.
Aiheesta muualla

Zambia Tourism: Lavushi Manda National Park (englanniksi)
Lisäravinne

Lisäravinne voi tarkoittaa
lisäravintoaine, muun muassa urheilijoiden käyttämiä ravintovalmisteita
lannoite, kasveille annettavaa ravinnepitoista ainetta, jota lisätään maahan tai kasvualustaan kasvien kasvun parantamiseksi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lisäravinne”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Law of the Land

| Law of the Land The Undisputed Truth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1973
 Tuottaja(t): Norman Whitfield
 Tyylilaji: soul, psykedeelinen soul, funk
 Kesto: 42.11
 Levy-yhtiö: Gordy
Listasijoitukset
  Billboard 200: 191.  Top Soul Albums: 52.
The Undisputed Truthin muut julkaisut
| Face to Face with the Truth 1972 | Law of the Land 1973 | Down to Earth 1974 |
Law of the Land on yhdysvaltalaisen yhtyeen The Undisputed Truthin kolmas albumi, joka julkaistiin Motown-levy-yhtiöllä vuonna 1973. Albumin tuotti Norman Whitfield. Se sijoittui muun muassa Billboard 200 -albumilistan 191. sijalle. sekä Billboardin Top Soul Albums -albumilistan 52. sijalle.
Kappaleet

Law of the Land  (Norman Whitfield) – 4.26
Papa Was a Rollin’ Stone  (Norman Whitfield, Barrett Strong) – 3.28
Girl You’re Alright (Clay McMurray, Pam Sawyer) – 2.58
Killing Me Softly with His Song  (Charles Fox, Norman Gimbel) – 4.52
Just My Imagination (Norman Whitfield, Barrett Strong) – 3.44
This Child Needs Its Father (Dino Fekaris) – 3.27
Mama I Gotta Brand New Thing (Don’t Say No) (Norman Whitfield) – 3.33
Feelin’ Alright (Dave Mason) – 4.55
Love and Happiness (Al Green, Mabon Hodges) – 3.15
With a Little Help from My Friends (Paul McCartney, John Lennon) – 4.25
If I Die (Peter Rivera) – 3.15
Walk On By (Burt Bacharach, Hal David) – 3.57
Linka D

| Linka D |
| --- | --- |
 Olbrachtovan metroaseman rakennustyömaa kesällä 2022.
 Suuntaa antava kartta uuden metrolinjan suunnitelluista asemista.
Perustiedot
Järjestelmä:  Prahan metro
Reitti:  Náměstí Míru–Depo Písnice
Rakennettu:  Rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 2022
Avattu:  2029 (suunnitelma)
Tekniset tiedot
Pituus:  10,6 km
Asemia:  10 (suunnitelma)
Linka D eli D-linja on Prahan metroon rakenteilla oleva laajennus, johon on sen valmistuessa määrä kuulua 10 metroasemaa. Linjasta on määrä tulla Prahan neljäs metrolinja. Linjan tunnusväriksi on valittu sininen.
Valmistuessaan D-linjan on määrä kulkea uudelta Depo Písnicen metroasemalta Prahan keskustassa sijaitsevaan Náměstí Mírun metroasemalle, jossa se yhdistyisi nykyiseen A-linjaan. Lisäksi linja leikkaa C-linjan Pankrácin metroasemalla.
D-linjaa on suunniteltu pitkään, mutta rakennustöiden aloittamista lykättiin vuosia. Metrolinjaa on suunniteltu ainakin vuodesta 2000 lähtien ja sen rakennustöiden arvioitiin tuolloin alkavan vuonna 2010. Kesällä 2020 rakennustöiden arvioitiin alkavan vihdoinkin vuonna 2021 ja metron ensimmäisen osuuden pitäisi olla käytössä vuonna 2023. Samaan aikaan uuden metrolinjan rakennuskustannuksiksi arvioitiin noin 73 miljardia korunaa eli noin 2,7 miljardia euroa.
Metron varsinaiset rakennustyöt alkoivat lopulta huhtikuussa 2022, jolloin alettiin rakentamaan Pankrácin ja Olbrachtovan välistä rataosuutta.
Vuonna 2021 metrohankkeen kokonaisbudjetti oli kohonnut jo 98 miljardiin korunaan.
Suunnitellut asemat

Asema (rakennustilanne; yhteydet muihin linjoihin)
Náměstí Míru (ei aloitettu; A-linja)
Náměstí bratří Synků (ei aloitettu)
Pankrác (kesken; C-linja)
Olbrachtova (kesken)
Nádraží Krč (ei aloitettu)
Nemocnice Krč (ei aloitettu)
Nové Dvory (ei aloitettu)
Libuš  (ei aloitettu)
Písnice (ei aloitettu)
Depo Písnice (ei aloitettu)
Rakennustöiden tilanne huhtikuun 2022 tilanteen mukaan.
Asentohoito (lukivaikeus)

Asentohoito on lukivaikeuden hoitomuoto, jossa lukunopeuden ja -tarkkuuden parantamiseksi annetaan asentohuimaukseen tarkoitettua hoitoa. Ajatuksen on kehittänyt suomalainen korvalääkäri Tapani Rahko, jonka mukaan lukivaikeudella ja hyvänlaatuisella asentohuimauksella on yhteinen aiheuttaja: sisäkorvan tasapainoelimen kalkkihiutaleet (otoliitit), jotka ovat siirtyneet pois paikaltaan. Vaivaa hoidetaan liikuttamalla päätä siten, että kalkkihiutaleet asettuvat takaisin oikealle paikalleen.
Apulaisprofessori, dosentti Tapani Rahko oli erikoistunut hyvänlaatuisen asentohuimauksen hoitoon ja tutkimukseen uransa aikana Tampereen yliopistollisessa keskussairaalassa (TaYS). Hän huomasi, että useilla hänen huimauspotilaistaan oli myös lukivaikeutta. Hyvänlaatuinen asentohuimaus on melko yleinen vaiva, jota pidetään pääosin vaarattomana ja harmittomana. Rahkon tutkimukset osoittivat, että myös lapset kärsivät hyvänlaatuisesta asentohuimauksesta, mutta sitä ei pystytty diagnosoimaan kovin helposti. Lievänä hyvänlaatuinen asentohuimaus saattaa näkyä esimerkiksi lukivaikeutena. Rahkon kehittämää asentohoitosarjaa testattiin Tampereella ns. ReadingOCI -projektissa vuosina 2009-2014, jolloin hoidettiin satoja lapsia Tampereen ja lähialueiden kouluissa.
Diagnoosi ja hoito

Potilas voidaan diagnosoida Rahkon WRW-testillä (walk-rotate-walk), jossa potilas kävelee muutaman askeleen suoraan eteenpäin ja kääntyy sitten 180° ja kävelee takaisin alkupisteeseen. Testissä tarkkaillaan potilaan kykyä hallita tasapainoaan käännöksissä ja yhdellä jalalla, sekä kykyä hahmottaa suuntia.
Hoitona käytetään asentohoitosarjaa, jossa käsitellään molemmin puolin sisäkorvan kaikki kolme kaarikäytävää. Yhden asentohoitosarjan kolmesta ns. manööveristä Rahko on muokannut itse, "Rahkon manööveri". Kyseessä on ylimpään kaarikäytävään kohdistuva asentohoitomanööveri. Aiemmat manööverit, jotka kohdistuivat tähän kaarikäytävään olivat hankalia potilaalle suorittaa. Rahko kehitti tavan, jolla kaarikäytävä saatiin valutettua helpommin, ja kuinka potilas pystyisi tekemään sen myös itsenäisesti kotona, makuulla ja kylkiasennossa.  Siinä potilas muun muassa makaa kyljellään roikottaen päätään reunan yli ja nousee sitten istumaan käsinojalliseen tuoliin.
Asentohoito joukkotiedotusvälineissä

Tapani Rahkon asentohoito on saanut huomiota valtakunnallisessa mediassa, kuten Yle TV1:n asiaohjelmissa. Rahko on kirjoittanut asentohoidostaan myös oppimisvaikeuksisten ja fysioterapeuttien yhdistysjulkaisuissa. Suomen Lääkärilehti julkaisi vuonna 2003 Rahkon tutkimusartikkelin "Lukemisvaikeudet ja silmien ohjausliikkeiden häiriö. Alustavia lupaavia tuloksia näkökyvyn ja lukunopeuden parantamiseksi".
Vuonna 2006 Israelin Bar-Ilan yliopiston aivotutkimuslaboratorion johtaja Ronit Ram-Tsur vahvisti tutkimusryhmänsä kanssa mittauksilla Rahkon vuonna 2003 esittämät tulokset, että lukihäiriöisillä ihmisillä oli pääsääntöisesti epätarkkuutta silmän nopeiden liikkeiden hallinnassa.
Vuonna 2007 Helsingin Sanomat julkaisi artikkelin oppimisvaikeuksiin tarkoitetuista huuhaahoidoista. Sen mukaan asentohoidolla ei ole lukivaikeuskuntoutuksessa tieteellistä pohjaa: "Kuvaus ei vastaa tieteen käsitystä lukivaikeudesta eikä sen hoidosta. Perustuu mahdollisesti lumevaikutukseen tai liikunnasta aiheutuvaan vireyden kohentumiseen." (HS:n arkistosta ei löytynyt kyseistä artikkelia)
Lepakkotuoli

Tuoli sai monissa Euroopan maissa nimen lepakkotuoli lepakonsiipiä muistuttavien muotojensa perusteella.
1800-luvulla leirikäyttöön kehitetty Paragon-tuoli.
Lepakkotuoli on kevytrakenteinen nojatuoli, joka muodostuu osiin purettavissa olevasta putkirungosta ja sen varaan ripustetusta, nahasta tai markiisikankaasta ommellusta istuinvaatteesta. Tuolista tuli Suomessakin suosittu nuorten kotien ja vapaa-ajanasuntojen kevyt ja siirreltävä kaluste 1950–1960-luvuilla.
Historiaa

Ensimmäisen lepakkotuolin toi markkinoille argentiinalainen Grupo Austral vuonna 1938, ja tuoli sai yhtiökumppanien Antonio Bonet Castellana, Juan Kurchan ja Jorge Ferrari Hardoy sukunimien alkukirjainten mukaan nimen BKF-tuoli (esp. la silla BKF). Se oli moderni versio alun perin sotilasleirikäyttöön 1870-luvulla tehdystä kokoontaittuvasta Paragon-telttatuolista. 1900-luvun alussa siitä kehitettiin Libyan Tripolissa Italian siirtomaahallinnon tarpeisiin valmistettu Tripolina-tuoli, ja tästä edelleen kehitettiin BKF-tuoli erään Buenos Airesiin valmistuvan modernin asuinkerrostalon sisustuksen osaksi. Aiemmin muun muassa Le Corbusierin kanssa työskennellyt suunnittelijakolmikko korvasi esikuvien puurungon ja metallinivelet teräsputkista taivutetuilla runko-osilla, joiden neljä alataivetta toimivat tuolin jalkoina ja neljä ylätaivetta istuinvaatteen ripustuskulmina.
BKF-tuoli oli näytteillä Salon de Artistas Decoradores -sisustusnäyttelyssä, josta sen keksi New Yorkin Modernin taiteen museon johtaja Edgar Kaufmann Jr. ja otti sen museon kokoelmiin. Tuoli valittiin myös Frank Lloyd Wrightin Kaufmannin perheelle piirtämään Fallingwater-taloon.
Suomalaisen Artekin silloinen yhteistyöyritys Artek-Pascoe Inc. otti tuolin ensimmäisenä tuotantoon Yhdysvalloissa 1941. Yritys joutui kuitenkin vararikkoon 1948, minkä jälkeen lepakkotuolia valmisti Knoll-huonekaluyritys vuoteen 1951 saakka, mutta se ei onnistunut saamaan sille patenttia lukuisten jäljitelmien tultua markkinoille. Tuolityyppi sai kuitenkin yhä useampia muunnelmia valmistajia eri maissa, ja siitä tuli nuorekkaan ja modernin sisustustyylin tärkeä tunnusmerkki 1950–1960-luvuilla. Knoll-museon intendentti Albert Pfeiffer pitää lepakkotuolia 1900-luvun menestyneimpänä tuolimallina.
Vuonna 2013 Bárbara Giménez Weinbaum kehitti BKF-suunnittelijatrion alkuperäisen luonnoksen pohjalta kahdenistuttavan Butterfly Twin Chairin.
Käännös suomeksi
Lepanton taistelu

Lepanton taistelu käytiin vuonna 1571 turkkilaisten laajentumista vastaan Kreikan rannikolla. Venetsia, Espanja ja paavin laivasto voittivat laajamittaisessa meritaistelussa osmanit, ja estivät näin turkkilaisten vaikutusvallan kasvun Euroopassa. Se oli maailmanhistorian toiseksi viimeinen meritaistelu, joka käytiin pelkästään soutuvoimin liikkuvilla aluksilla - viimeinen oli Riilahden (Gangutin) taistelu 1714.
Osmanien joukkoja johti Ali Pašša. Hänen laivansa vallattiin taistelun kuluessa, ja vaikka määräys oli ottaa hänet elävänä kiinni, viholliset katkaisivat hänen kaulansa ja nostivat irtileikatun pään seipään nokassa näytteille, mikä heikensi osmanien taistelumoraalia.
'Eurooppalaisen liittouman' joukkoja johti Juhana Itävaltalainen, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V:n poika.
Taistelun alussa turkkilaisilla oli 252 laivaa ja eurooppalaisilla 212 laivaa. Espanjalaisten tulivoima oli ylivoimainen turkkilaisten pieniä laivoja vastaan. Espanjalaisten uudet raskaat galeassit, joita tosin ei ollut kovin monta, olivat turkkilaisille ylivoimaista sotateknologiaa. Liittoutuman joukkojen komentaja Juhana Itävaltalainen määräsi laivansa valtaamaan turkkilaisten laivat, jolloin liittoutuman todellinen vahvuus tuli esiin, koska eurooppalaisten merimiehet oli aseistettu ja koulutettu paremmin. Taistelu oli kokonaisuudessaan äärimmäisen tiukka.
Taistelun jälkeen turkkilaiset jälleenrakensivat nopeasti laivastonsa, mutta heidän miestappionsa, joihin kuului lukuisia kokeneita meriupseereita ja merenkulkijoita, sekä suuri joukko jousimiehiä, osoittautuivat pitkällä aikavälillä ylivoimaisiksi korvata. Turkin merenherruuden katsotaan päättyneen Lepanton taisteluun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lepanton taistelu Wikimedia Commonsissa
Lepanton meritaistelu, Seura, 23.02.1938, nro 8, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aukkoliitos

a) aukkoliitos kiinni, b) aukkoliitos auki, c) konneksoni, d) konneksiini, e) vierekkäisten solujen solukalvot, g) solukalvojen väliin jäävä tila (2–4 nm), h) hydrofiilinen kanava.
Aukkoliitos muodostuu kuuden konneksiinimolekyylin muodostamasta kanavasta, joka liittyy viereisen solun vastaavaan rakenteeseen kudosnesteessä. Näitä kanavia on yhden aukkoliitoksen alueella satoja ja ne voivat olla joko kiinni tai auki riippuen solunsisäisesta kalsiumionipitoisuudesta. Aukkoliitos toimii kudoksen aineenvaihdunnan tasaajana ja sen kautta voivat kulkea myös solunsisäiset välittäjäaineet. Aukkoliitoksen kohdalla vierekkäisten solukalvojen välinen tila on noin 2–3 nm.
Aukkoliitoksilla on suurin merkitys sikiönkehityksessä ravintoaineiden liikkuvuuden takia. Myöhemmin useimmista solukalvoista aukkoliitokset häviävät. Sydänlihaskudoksessa ja sileälihaskudoksessa aukkoliitokset kuitenkin säilyvät, koska niillä on suuri merkitys sähköisten impulssien kulkemisessa. Kasvisoluista löytyy aukkoliitosta muistuttava rakenne, plasmodesmi.
Aukkoteoria

Aukkoteoria (saks. Lückentheorie) oli Otto von Bismarckin poliittinen teoria, jolla hän perusteli vallan keskittämisen itselleen Preussin perustuslakikiistan puhjettua.
Vuonna 1862 Preussin maapäivät kieltäytyivät antamasta varoja sotaväen uudistukseen, jota kuningas (tuleva Saksan keisari) Vilhelm I ajoi. Kuningas nimitti tällöin, sotaministeri von Roonin kehotuksesta, pääministerikseen Bismarckin, joka toimi Pariisissa diplomaattina. Reformia kannattanut Bismarck esitti, että Preussin perustuslaissa oli aukko (Lücke), koska se ei ottanut huomioon tilannetta, jossa parlamentti ja kuningas eivät pääsisi yksimielisyyteen budjetista. Bismarckin näkemyksen mukaan päätäntävalta kuului tällaisessa tilanteessa kuninkaalle eikä maapäiville. Tähän vedoten Bismarck katsoi, että hänen täytyisi kruunun edusmiehenä ottaa johto käsiinsä ja varmistaa, ettei Preussin valtioelämä pysähtyisi täysin. Käytännössä kyseessä oli vallankaappaus. Kuninkaan suostumuksella Bismarck hallitsi Preussia seuraavat neljä vuotta ilman budjettia ja muun muassa toteutti armeijan kaavaillun modernisoinnin.
Bismarckin diktatuuri päättyi vuonna 1866 sen jälkeen, kun Preussi oli noussut Saksan johtavaksi valtioksi voitettuaan Preussin–Itävallan sodan. Kansallissankariksi korotettu Bismarck sai houkuteltua kansallisliberaalit puolelleen, ja maapäivät hyväksyivät taannehtivasti edellisten vuosien rahankäytön (niin sanottu Indemnitätsgesetz). Vastavuoroisesti Bismarck tunnusti parlamentin ylimmäksi budjettivallan käyttäjäksi. Laki päätti perustuslakikiistan.
Lexus LFA

| Lexus LFA |
| --- | --- |
 Lexus LFA Las Vegasissa.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Lexus
Valmistusvuodet:  2010–2012
Tuotantomäärä:  500 kpl
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  4 805 cm3
Teho:  412 kW (560 hv) 8700 r/min
Vääntö:  480 Nm /6800
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Mitat
Massa:  1 480 kg
Pituus:  4 505 mm
Leveys:  1 895 mm
Korkeus:  1 220 mm
Lexus LFA on 2-ovinen ja 2-paikkainen superauto, joka esiteltiin Tokion autonäyttelyssä lokakuussa 2009. LF-A konsepti esiteltiin jo vuonna 2005, jota seurasi uudempi konsepti vuonna 2007. Vuonna 2008 oli LFA:n avoversion konseptin vuoro. Mallin myynti alkoi heti auton esittelyn jälkeen lokakuussa 2009. Auton tuotanto alkoi joulukuussa 2010. Mallia valmistettiin vain 500 kappaletta.
Tekniikkaa

Kori on valmistettu hiilikuituvahvisteisesta CRFP-muovista joka edistää vääntöjäykkyyttä ja alentaa kokonaismassaa. Erikoislaatuinen kori on 100 kg kevyempi kuin vastaava alumiinirakenne. Kokoonpanossa käytetyt hiilikuidun ja metallin liitostekniikat ovat kokonaan Lexuksen itse kehittämiä. Kori sisältää myös tasaisen pohjarakenteen sekä peräosan diffuusorin, joka lisää korkeilla ajonopeuksilla takapään pitoa.
Moottori on sijoitettu ohjaamon eteen ja etuakselin taakse. Tehokkaan V10 moottorin suunnittelussa on kiinnitetty erityistä huomiota äänimaailmaan ja moottorin äänet ohjataankin erikseen auton sisätiloihin, jotta ajokokemus olisi täydellinen. Öljy- ja vesipumput ovat moottorin takaosassa. Vaihteisto ja polttoainesäiliö sijaitsevat taka-akselin edessä, jolloin massaa on saatu lähemmäksi auton keskipistettä. Painopisteen sijainti vaihtelee tällöin mahdollisimman vähän mutka-ajossa, jolloin suorituskykyä ja vakautta on saatu parannettua.
Autossa käytetään kuusinopeuksista, automatisoitua sekventiaalivaihteistoa joka pystyy vaihtamaan välitystä 0,2 sekunnissa. Vaihteleviin ajotilanteisiin on valittavissa neljä erilaista ajo-ohjelmaa ja seitsemän vaihtokierrosnopeutta.
Suurikokoiset, hiilikeraamiset jarrut on suunniteltu pitkäkestoista rata-ajoa silmällä pitäen. Etujousitus on toteutettu päällekkäisin kolmiotukivarsin, takajousitus puolestaan monivarsituennalla.
Tekniset tiedot

Teho: 560hv / 412 KW @ 8700 r/min
Vääntö: 480 Nm
Voimansiirto: takaveto
Paino: 1 480 kg
Huippunopeus: 325 km/h
0–100 km/h: 3,7 s
Sylinteritilavuus: 4,8 l
Sylinterien määrä: 10
Venttiilit:
Pituus: 4 505 mm
Leveys: 1 895 mm
Korkeus: 1 220 mm
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lexus LFA Wikimedia Commonsissa
Lihulan linnanrauniot

Lihulan piispanlinnan rauniot.
Nelikopterilla ilmasta kuvattu video Lihulan linnanrauniossa
Lihulan linnanrauniot ovat historiallisen ajan muinaisjäännös Lihulan kaupungissa Läänerannan kunnassa Pärnumaalla Länsi-Virossa. Lihulaan rakennettiin piispanlinna Saarten ja Länsi-Viron piispaa varten vuonna 1238. Varsin pian piispanistuin siirrettiin Lihulasta Pärnuun ja sieltä edelleen Haapsaluun ja lopulta Kuressaareen, missä uutta piispanlinnaa alettiin rakentaa 1300-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lihulan linnanrauniot Wikimedia Commonsissa
Lintulampi (Espoo)

| Lintulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°16′02″N, 24°37′09″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,6 m 
Pinta-ala:  0,003 km²
 fiLintulampi 
Lintulampi (ruots. Kakarträsk) on noin 30 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Lintulammen länsipuolella ja Bodominjärvi itäpuolella. Edellisiä lähempänä pohjoisessa on muun muassa Hynkänlampi ja Sultingsträsk; myös etelässä on useita pieniä vakavesiä, kuten Pikku Sorlampi, Sorlampi ja Malmilampi.
Lintulampi sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Lintulampea ei pidä sekoittaa ruotsinkielisen nimensä perusteella Kakarlampeen, joka sijaitsee nelisen kilometriä Lintulammesta lounaaseen.
Aiheesta muualla

Paikkatietoalusta: Lintulampi
Linkebeek

| Linkebeek |
| --- | --- |
 vaakuna
 Linkebeekin sijainti Halle-Vilvoorden arrondissementissa ja Vlaams-Brabantin maakunnassa.
 Koordinaatit: 50°46′N, 4°20′E 
Valtio:  Belgia
Maakunta:  Vlaams-Brabant
Arrondissementti:  Halle-Vilvoorde
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Eric De Bruycker
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4.15 km²
Väkiluku (1.1.2008):  4 721
 – Väestötiheys:  1138 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  1630 Linkebeek
 
 www.linkebeek.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Linkebeek on kunta Vlaams-Brabantin maakunnassa Flanderissa Belgiassa. Kunta kuuluu Halle-Vilvoorden arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2008 Linkebeekissä oli 4 721 asukasta ja väestötiheys oli 1 138 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kunnalla on 4,15 km². Kunnan pormestari on Eric De Bruycker.
Linkebeek sijaitsee Brysselin pääkaupunkialueen rajalla ja maan pääkaupunkiin Brysseliin on kunnasta matkaa noin kahdeksan kilometriä.
Virallinen kieli Linkebeekissä, kuten koko Flanderissa, on hollanti. Kunnan asukkaista kuitenkin yli 80 prosenttia on ranskankielisiä. Näin ollen esimerkiksi kaikki kunnanvaltuuston asiat kuuluisi hoitaa hollannin kielellä. Pormestari Thiéry on kuitenkin antanut valtuutettujen käyttää hollannin lisäksi ranskaa. Tämä on liikaa hollanninkielisille aktivisteille ja he ovatkin töhrineet pormestarin autoa ja taloa iskulauseilla sekä hakaristeillä.
»Jos Belgia hajoaisi, tästä tulisi todennäköisesti valtion raja» 
(kertoo pormestari Thiéry.)