stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akateeminen taide
Akateemista taidetta

Sir Joshua Reynolds, Sir Banastre Tarleton, 1782.
Jean Auguste Dominique Ingres, Homeroksen ylistys, 1827.
Jean-Léon Gérôme, Pollice Verso, 1872.
Jean-Léon Gérôme, Diogenes, 1860.
William-Adolphe Bouguereau, Dante ja Vergilius helvetissä, 1850.
William-Adolphe Bouguereau, Homeros ja hänen oppaansa, 1874.
Jules Joseph Lefebvre, Totuus, 1870.
Lawrence Alma-Tadema, Caracallan kylpylät, 1899.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Academic Painting (englanniksi)
Art Renewal Center (englanniksi)
Klassisen arkkitehtuurin ja klassisen Amerikan instituutti (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Veiviržėnai

| Veiviržėnai |
| --- | --- |
 Veiviržėnain kirkko.
 vaakuna
 Veiviržėnai
 Koordinaatit: 55°36′11″N, 21°35′31″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Klaipėda
Kunnallispiiri:  Klaipėdan kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  964 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Veiviržėnai on kauppala Länsi-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Klaipėdan kunnallispiirissä, lähellä Itämeren rannikkoa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 964 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veiviržėnai Wikimedia Commonsissa
Klaipėdan lääni
| --- | --- |
Kunnat: Klaipėdan kaupunkikunta • Klaipėdan kunnallispiiri • Kretingan kunnallispiiri • Neringan kunta • Palangan kaupunkikunta • Šilutėn kunnallispiiri • Skuodasin kunnallispiiri
Kaupungit: Klaipėda • Gargždai • Priekulė • Kretinga • Salantai • Palanga • Šilutė • Skuodas
Kauppalat: Vėžaičiai • Dovilai • Kretingalė • Veiviržėnai • Endriejavas • Plikiai • Judrėnai • Darbėnai • Kartena • Grūšlaukė • Švėkšna • Žemaičių Naumiestis • Rusnė • Vainutas • Mosėdis Ylakiai • Lenkimai • Barstyčiai
Kylät: Agluonėnai • Dercekliai • Dreverna • Vydmantai • Kūlupėnai • Padvariai • Kretingsodis • Kurmaičiai • Nida • Juodkrantė • Preila • Traksėdžiai • Juknaičiai • Macikai • Saugos • Pagryniai • Daukšiai • Notėnai • Šaukliai • Šatės • Mažieji Rūšupiai
76 K 02

76 K 02 Suomen Tykistömuseossa Hämeenlinnassa.
76 K 02 takaatapäin.
76 K 02 on Venäjällä 1900-luvun alussa valmistettu, kenttätykistön käyttöön suunniteltu kanuuna.
Suomen puolustusvoimien käyttöön niitä jäi sisällissodan aikana venäläisten joukkojen joko antautuessa tai paetessa maasta.
Vuonna 1939 Suomessa oli 76 K 02 -kanuunoita noin 200 kappaletta, joista 24 kenttätykistörykmenttien ja 36 tykistösuojeluskuntien koulutuskalustona. Talvisodassa kaikki 76 K 02 -kanuunat jaettiin rintamajoukkojen käyttöön, ja niistä menetettiin 21. Välirauhan aikana Saksasta ostettiin 54 kappaletta Puolan armeijalta sotasaaliiksi saatuja 76 K 02 -kanuunoita, ja jatkosodan alussa niitä saatiin sotasaaliina puna-armeijalta viisi kappaletta. Jatkosodan lopulla 76 K 02 -kanuunoita oli Suomen armeijan käytössä 132 kappaletta. Sotien jälkeen kanuunaa nykyaikaistettiin vaihtamalla raudoitetut puupuolapyörät moottorivetoon sopiviksi kumipyöriksi, ja näin varustettuna 76 K 02 -kanuunoita oli harjoituskäytössä Rovajärven ammunnoissa vielä 1990-luvulla.
Tekniset tiedot

Kaliiperi: 76 mm
Putkipituus:
Ammuspaino: 6,4 kg
Lähtönopeus: 590 m/s
Korotusalue: –6+17°
Sivusuuntausalue: ±3°
Kantama: noin 10,7 km
Tuliasemapaino: noin 1 100 kg
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 76 K 02 Wikimedia Commonsissa
Jaeger Platoon: Finnish Army 1918 - 1945 (englanniksi)
Henry Clay

Henry Clay
Henry Clay, Sr. (12. huhtikuuta 1777 – 29. kesäkuuta 1852) oli yhdysvaltalainen valtiomies, joka toimi Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1825–1829. Hän oli mukana ”suuressa triumviraatissa” Daniel Websterin ja John C. Calhounin kanssa. Vuonna 1957 John F. Kennedyn johtama senaatin valiokunta nimesi hänet yhdeksi suurimmista senaattoreista Yhdysvaltain historiassa.
Vuonna 1812 Clay valittiin Kentuckyn osavaltiosta Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ja välittömästi kauden alettua edustajainhuoneen puhemieheksi -ainoan kerran historiassa. Hän oli presidenttiehdokas vuonna 1824 ja tuli neljänneksi. Yksikään ehdokkaista ei kuitenkaan saanut ääntenenemmistöä, joten edustajainhuone valitsi voittajan. Clay käytti vaikutusvaltaansa tukeakseen John Quincy Adamsia, joka voitettuaan nimitti Clayn ulkoministeriksi.
Clay istui Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1806–1807, vaikka olikin tuolloin perustuslain mukaan liian nuori senaattoriksi, 1831–1842 ja vuodesta 1849 kuolemaansa asti. Hän oli ehdolla presidentiksi viisi kertaa, mutta ei tullut valituksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Clay Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain ulkoministerit |
| --- | --- | --- |
|  Livingston  Jay  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  Livingston  Jay  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef
Ala-Urpala

Ala-Urpalan kartano
Ala-Urpala (ven. Чистополье, Tšistopolje) on yksi Virolahden kylistä, jotka ovat toisen maailmansodan jälkeen jääneet Venäjän puolelle nykyistä itärajaa. Se oli itäisin kylä Virolahden pitäjässä, sijaiten Säkkijärven rajalla ja Suomenlahden rannalla. Kylän halki virtasi ja sen kohdalla mereen laskeva Urpalanjoki.
Ala-Urpalassa 1600-luvulta alkaen sijainnut kartano, Ala-Urpalan hovi, käsitti koko kylän. Se oli pitkän aikaa esimerkiksi Mellin, Sesemann ja Alfthan -sukujen omistuksessa. Hovin uuden, noin vuonna 1835 valmistuneen päärakennuksen piirsi Carl Ludvig Engel. Silloisen kartanon osti vuonna 1916 maanviljelijä Manu Seppälä. Hän myi Kartanoon vielä kuuluvia torppia itsenäisiksi tiloiksi. Vuonna 1921 Virolahden kunta osti kartanon päärakennuksen kansakouluksi.
Kirjallisuutta

Martti Saksa, Maija Äärimaa (toim.): Virolahden Ala-Urpala. julk. Ala-Urpala-seura, Miehikkälä 1984, 87 s. ISBN 951-99563-1-X
Ala-Outinen, Pertti: Idylliä ja dramatiikkaa: hovielämää Alftanien Ala-Urpalassa. Säkkijärvi, n:o 2 1996, s. 3.
Sergei Aksakov

Sergei Aksakov
Sergei Timofejevitš Aksakov (ven. Серге́й Тимофе́евич Акса́ков; 1. lokakuuta (J: 20. syyskuuta)lähde? 1791 Ufa, Venäjä – 12. toukokuuta (J: 30. huhtikuuta)lähde? 1859 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija.
Aksakov opiskeli Kazanin yliopistossa. Hän toimi vuodesta 1827 sensorina ja työskenteli Moskovassa maanmittausinstituutin tarkastajana ja johtajana. Hän osti vuonna 1843 Abramtsevon kartanon, josta tuli ajan älymystön kohtauspaikka. Siellä kohtasivat monet runoilijat ja kirjailijat, kuten Nikolai Gogol ja Ivan Turgenjev.lähde?
Aksakov kirjoitti puoliomaelämäkerrallisia tarinoita, jotka kertovat maanomistajan perhe-elämästä, metsästyksestä ja kalastuksesta. Aksakovin pääteos Perhekronikka (Semeinaja hronika, 1856.) perustuu hänen omiin muistoihinsa patriarkaalisesta perheestä. Hän kirjoitti 1852–1855 kirjallisuustieteen kannalta merkittävää muistelmateosta Istorija moiego znakomstva s Gogolem, joka jäi kuitenkin kesken. Teos julkaistiin 1890.
Aksakovin poikia olivat Konstantin ja Ivan Aksakov, joista molemmista tuli slavofiilisiä toimittajia ja kirjailijoita.
Suomennettu teos

Perhekronikka.  (Semeinaja hronika, 1856.)  Suomentanut Juhani Konkka. Helsinki:  Tammi, 1954.  Suomennoksen 2. p. tarkistanut Viola Zakrevskaja. Tammi ja Progress, 1981 ISBN 951-30-5187-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Aksakov Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Sergei Aksakov Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
1504

| --- | --- |
Vuosisadat: 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku
Vuosikymmenet: 1490-luku · 1500-luku · 1510-luku · 1520-luku · 1530-luku · 1540-luku 1550-luku · 1560-luku · 1570-luku · 1580-luku · 1590-luku · 1600-luku
Vuodet: 1490 · 1491 · 1492 · 1493 · 1494 · 1495 · 1496 · 1497 · 1498 · 1499 1500 · 1501 · 1502 · 1503 · 1504 · 1505 · 1506 · 1507 · 1508 · 1509 1510 · 1511 · 1512 · 1513 · 1514 · 1515 · 1516 · 1517 · 1518 · 1519 1520 · 1521 · 1522 · 1523 · 1524 · 1525 · 1526 · 1527 · 1528 · 1529 1530 · 1531 · 1532 · 1533 · 1534 · 1535 · 1536 · 1537 · 1538 · 1539 1540 · 1541 · 1542 · 1543 · 1544 · 1545 · 1546 · 1547 · 1548 · 1549 1550 · 1551 · 1552 · 1553 · 1554 · 1555 · 1556 · 1557 · 1558 · 1559 1560 · 1561 · 1562 · 1563 · 1564 · 1565 · 1566 · 1567 · 1568 · 1569 1570 · 1571 · 1572 · 1573 · 1574 · 1575 · 1576 · 1577 · 1578 · 1579 1580 · 1581 · 1582 · 1583 · 1584 · 1585 · 1586 · 1587 · 1588 · 1589 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609
Tapahtumia

31. tammikuuta – Lyonin rauhassa Ranskan Ludvig XII luovutti Napolin kuningaskunnan Aragonian kuninkaalle Ferdinand II:lle, ja Ranskalle jäi Italian pohjoisosa. Etelä-Italia oli Espanjan hallussa 1700-luvun alkuun saakka.
1. maaliskuuta – Kristoffer Kolumbus käytti kuunpimennystä hyväkseen vakuuttaakseen Jamaikan intiaanit ylemmyydestään ja kiristääkseen heiltä elintarvikkeita. Merenkulkijoilla oli jo silloin käytössään almanakka, johon pimennysten ajankohdat olivat valmiiksi laskettuina. Niinpä hän saattoi esittää intiaaneille vaatimuksia uhkaamalla riistää heitä kuun valon, ellei vaatimuksiin suostuta, minkä uhkauksen hän omien sanojensa mukaan toteuttikin.
8. syyskuuta – Michelangelo sai Daavid-patsaan valmiiksi.
Johanna Mielipuoli istui Kastilian valtaistuimelle.
Svante Niilonpoika nousi Ruotsin valtionhoitajaksi.
Syntyneitä

Francesco Primaticcio, italialainen taiteilija
Kuolleita

Isabella, Kastilian ja Leónin kuningatar, Ferdinand V:n puoliso ja Kristoffer Kolumbuksen suojelija.
Ala-Utoksen vesivoimalaitos

| Ala-Utoksen vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Ala-Utoksen voimalaitos tammikuussa 2008.
Tyyppi:  vesivoimala
Teho:  0,5 MW
Pudotuskorkeus:  5–6 m
Perustaja:  Oulujoki Osakeyhtiö
Sijainti:  Utajärvi
Koordinaatit:  64°45′03″N, 026°27′06″E
Ala-Utoksen vesivoimalaitos sijaitsee Utajärvellä.  Oulujoki Osakeyhtiön rakentama voimala valmistui vuonna 1957.
Rakentaminen ja käyttöönotto

Utasen vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä rakennettiin alakanavan sivuun pieni voimalaitos. Utajärveen laski pohjoispuolelta Utosjoki, jonka tuomat vedet oli tarkoitus purkaa järvestä alakanavaan sivupenkeren läpi rakennetun ylisyöksyaukon kautta. Kun Utajärven vedenpinta oli 5–6 metriä ylempänä, syntyi ajatus tämän putouksen hyväksikäytöstä. Ylisyöksyaukon tilalle rakennettiin segmentillä suljettava tulva-aukko, tämän sivuun vaatimaton koneasemarakennus ja toiseen sivuun uittokouru Utosjoen uiton johtamiseksi alakanavaan. Syksyllä 1957 koneisto oli valmiiksi asennettu ja energiatuotanto alkoi 0,5 megawatin teholla.
Klaus Alakoski

| Klaus Jalmari Alakoski |
| --- | --- |
 Klaus Alakoski vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1921 Helsinki
Kuollut: 24. syyskuuta 1988 (67 vuotta) Järvenpää
Ammatti:  laboratoriomestari
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1940–11. marraskuuta 1944
Taistelut ja sodat:  jatkosota
Sotilasarvo:  ylikersantti
Kunniamerkit:  VM 2, VM 1, VR 4, VR 4 tlk
Ylennykset:  korpraali alikersantti heinäkuu 1941 kersantti 15.12.1941 ylikersantti 20.7.1943
Joukko-osasto:  lentolaivue 26 lentolaivue 30 lentolaivue 34
Klaus Jalmari ”Santtu” Alakoski (17. elokuuta 1921 Helsinki – 24. syyskuuta 1988 Järvenpää) oli suomalainen ylikersantti ja jatkosodan ajan hävittäjä-ässä.
Klaus Alakoski teki jatkosodan aikana 239 sotalentoa ja saavutti 26 ilmavoittoa, näistä yhden Fiat G.50-hävittäjällä Aunuksessa elokuussa 1941 ja loput Messerschmitt Bf 109G-hävittäjillä toukokuun 1943 ja heinäkuun 1944 välillä Suomenlahdella ja Karjalan kannaksella. Alakoski palveli Lentolaivue 26:ssa vuoteen 1943 saakka ja Lentolaivue 34:ssä vuonna 1944.
Sodan jälkeen Alakoski toimi Suomen Kumitehdas Osakeyhtiön Savion tuotantolaitoksen laboratoriomestarina.
Kirjallisuutta

Saarinen, Ahti – Sipiläinen, Esko: Klaus ”Santtu” Alakoski, vaitelias ässä.  Brewster-sarja 9. Ahti Saarinen, Lahti 2004. ISBN 952-99412-0-X
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Artemisionin ratsastaja

| Artemisionin ratsastaja |
| --- | --- |
 Artemisionin ratsastaja.
Nimi:  Artemisionin ratsastaja
Valmistumisvuosi:  n. 300–100 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  ratsastajapatsas
Materiaali:  pronssi
Korkeus:  2,1 m
Sijainti:  Kansallinen arkeologinen museo, Ateena, Kreikka
Artemisionin ratsastaja on antiikin kreikkalainen pronssiveistos, joka esittää hevosella ratsastavaa poikaa. Se on ajoitettu hellenistiselle kaudelle noin vuoteen 300–100 eaa. Veistos on saanut nimensä siitä, että se löydettiin roomalaisaikaisesta hylystä Artemísion eli Artemisionin niemen edustalta. Nykyisin veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 21) Ateenassa.
Artemisionin ratsastaja.
Veistoksen tekijää ei tunneta. Viimeaikaisissa tutkimuksissa työ ajoitetaan yleisimmin noin vuosille 150–140 eaa. Se on todennäköisesti ollut omistettu jollekin merkittävälle pyhäkölle. Erään teorian mukaan veistos olisi osa Mummiuksen sotasaalista Korintista vuodelta 146 eaa. ja ollut Attalos II:n omistuksessa matkalla Pergamoniin. Veistoksen ensimmäiset osat löydettiin merenpohjasta vuonna 1928 ja loput vuonna 1937. Tämän jälkeen teos on kunnostettu.
Veistos esittää täyttä vauhtia laukkaavalla kilpahevosella ratsastavaa hyvin nuorta afrikkalaista poikaa. Pojalla on yllään lyhyt khiton ja sandaalit. Toisessa kädessään hänellä ovat suitset ja toisessa piiska. Kokonaisuus on kuvattu hyvin elävästi ja realistisesti. Koko veistoksen korkeus on noin 2,1 metriä ja pituus noin 2,9 metriä. Ratsastajapojan korkeus on noin 0,84 metriä. Tutkijoiden mukaan on mahdollista, että poika on veistetty eri aikaan kuin hevonen. Teos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena, ja se on yksi parhaiten säilyneistä ja samalla merkittävimmistä antiikin kreikkalaisista pronssiveistoksista.
Kirjallisuutta

Hemingway, Seán: The Horse and Jockey from Artemision: A Bronze Equestrian Monument of the Hellenistic Period.  Berkeley:  University of California Press, 2004.  ISBN 0-520-23308-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Artemisionin ratsastaja Wikimedia Commonsissa
Atalanten Hermes

| Atalanten Hermes |
| --- | --- |
 Atalanten Hermes, roomalainen kopio, 100-luku jaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Nimi:  Atalanten Hermes
Tekijä:  tuntematon
Valmistumisvuosi:  300-luku eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Atalanten Hermes (myös Atalántin Hermes) oli Hermes-jumalaa esittänyt antiikin kreikkalainen veistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos on tehty oletettavasti 300-luvulla eaa. Se on kadonnut, mutta se tunnetaan myöhempien roomalalaisaikaisten kopioiden kautta.
Alkuperäisen veistoksen tekijää ei tunneta. Kuvanveistäjäksi on esitetty muun muassa Lysipposta ja Skopasta. Nykyisin veistos nähdään eklektisenä luomuksena, joka yhdistelee piirteitä eri aikakausista ja tyyleistä.
Veistos esittää Hermeen alastomana nuorukaisena, jonka vaatteet ovat vasemmalla olalla sekä vasemmassa kädessään. Eräs veistoksen kopio on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 21) Ateenassa. Se on tehty 100-luvulla jaa. ja sai nimensä siitä, että löytyi Fthiotiin Atalántista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atalanten Hermes Wikimedia Commonsissa
Anja Alanne

Anja Alanne (s. 1937) on suomalainen tiedotusjohtaja. Hän on ollut Jyväskylän kaupungin tiedotusjohtaja.
Alanne perusti Puolangalle sienifestivaalin Malikasta maitorouskuun vuonna 1998.
Teokset

Kirjeitä Moskovasta, Tammi, 1982 ISBN 951-30-5751-8
Syö pois sieni - Malikasta Maitorouskuun -sienifestivaalin sienikeittokirja. 1996.
Juhani Alaranta

| Heikki Juhani Alaranta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1948 Merijärvi
Ammatti:  kansanedustaja 1983–1999, kansanopiston rehtori 2001–2008
Vanhemmat:  Esko ja Toini Alaranta
Siviilisääty:  Avioliitossa
Puoliso:  Tyyne Mirjami Alaranta o.s. Härö
Heikki Juhani Alaranta (s. 20. heinäkuuta 1948 Merijärvi) on suomalainen rovasti ja poliitikko. Hän toimi keskustan kansanedustajana 1983–1999 Oulun läänin vaalipiiristä. Vuosina 2001–2008 Alaranta toimi Ranuan kristillisen kansanopiston rehtorina.
Alaranta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1974. Hän läpäisi pastoraalitutkinnon vuonna 1976 ja toimi Oulussa uskonnon lehtorina vuodet 1974–1976. Vuonna 1975 hän oli Käylän rajaseutupastori ja vuosina 1976–1977 Paavolan vt. kirkkoherra. Vuosina 1977–1983 Alaranta oli Liitto-lehden aluetoimittaja. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1998.
Alaranta oli mukana Merijärven kunnallispolitiikassa. Vuosina 1981–1992 hän oli kunnanvaltuuston jäsen ja vuosina 1972–1976 ja 1985–1992 puheenjohtaja. Kunnanhallituksen puheenjohtajana Alaranta oli vuosina 1981–1984. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Alaranta toimi 16-vuotisen edustajauransa aikana useissa valiokunnissa ja oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 vaalissa. Vuodesta 1993 Alaranta oli Pohjois-Pohjanmaan liiton valtuuston jäsen.
Muissa luottamustehtävissä Alaranta on ollut vakuutusyhtiö Suomen edustajistossa, Merijärven 4H-järjestön johtokunnassa, Merijärven osuuspankin hallintoneuvostossa (1981–1993), Rautaruukin hallintoneuvostossa (1988–2000) ja Merijärven rauhanyhdistyksen johtokunnassa.
Eduskunnan käsitellessä rikoslain osauudistusta vuonna 1998 lakivaliokunta olisi poistanut lakitekstistä ”Jumalan julkisen pilkkaamisen” ja korvannut sen uskonrauhan rikkomisella. Alarannan vaatimuksesta jumalanpilkka pysytettiin kuitenkin rikoslaissa.
Alaranta avioitui vuonna 1974 sairaanhoitaja Tyyne Mirjami Härön kanssa. He saivat kahdeksan lasta, neljä poikaa ja neljä tytärtä.
Ajanlasku

Ajanlasku tai kronologia tarkoittaa menneiden ja tulevien tapahtumien ajallisten suhteiden määrittämistä arjen ja historian näkökulmasta. Ajanlaskentaan käytettävää järjestelmää kutsutaan kalenteriksi. Ajanlaskennalla on ollut suuri merkitys kaikille järjestäytyneille yhteiskunnille. Sitä käytetään ennustamaan jaksoittain toistuvia luonnon tapahtumia ja kiertoja sekä ihmisten välisen yhteistyön suunnitteluun. Ajanlasku toimii myös kulttuurisen identiteetin rakentajana, sillä ajanlasku aloitetaan aina jostakin kulttuurin itseymmärrykselle merkittävästä tapahtumasta.
Määritelmä

Ajanlasku ja ajan mittaaminen erotetaan yleensä toisistaan siten, että ajanlaskussa on kysymys vuorokautta pidempien yksiköiden kuten kuukausien ja vuosien muodostamasta järjestelmästä, mutta vuorokautta lyhemmät yksiköt kuuluvat ajan mittaamisen ja aikajärjestelmän alaan.
Tarve

Ajan käytön yleisin tarve on luonnonkiertokulkujen ennustaminen, esimerkiksi sen, milloin Aurinko laskee. Toinen käyttökohde on ihmisten välisen yhteistoiminnan suunnittelu. Nämä tarpeet yhdessä ihmisen eliniän kanssa ovat johtaneet nykymuotoiseen ajanlaskentaan, jossa suurin yksikkö on vuosi eli Maan kiertoaika Auringon ympäri ja siten vuodenaikojen vaihtelu. Kaksi muuta keskeisintä kiertoa ovat Kuun kierto Maan ympäri ja Maan pyöriminen akselinsa ympäri. Yksiköiden määrittelyn ongelmat johtuvat siitä, että näiden keskinäiset suhteet eivät ole kokonaislukuja, mutta kuitenkin halutaan, että jaksolliset tapahtumat sijoittuvat aina samaan kohtaan aikajaksoa.
Kuukalenteri ja aurinkokalenteri

Nykyisin käyttämässämme ajanlaskussa kuukaudet eivät enää olekaan yhtä pitkiä kuin Kuun todellinen kiertoaika; sitä vastoin karkausvuosien avulla kalenterikuukaudet saadaan pysymään tuhansien vuosien ajan samana vuodenaikana. Tällaista kalenteria sanotaan aurinkokalenteriksi. Sen sijaan kuukalentereissa kuukausi alkaa aina uudenkuun aikaan, mutta kalenterikuukaudet eivät satu aina samaan vuodenaikaan. Monissa kulttuureissa on käytetty myös yhdistettyä kuu-aurinkokalenteria eli lunisolaarista kalenteria, joissa kuukausi vaihtuu aina uudenkuun aikaan, mutta määrävälein vuoteen lisätään ylimääräinen kuukausi, jotta kalenterikuukaudet pysyvät aina suunnilleen samana vuodenaikana.
Historia > Varhaisimmat säilyneet kalenterit

Varhaisin kuukalenteriksi tulkittu löytö on Ranskasta löydetty, 28 000 eaa. ajoitettu Cro-Magnonin ihmisen kaivertama luu. Varhaiseksi kalenteriksi on tulkittu myös 11 000 eaa. ajoitettu Ranskan La Placardista löydetty kotkanluusta tehty kalenteri. Varhaisin tiedetty vuosiluku on Egyptistä 4241 eaa. Varhaisimmat nilometrit ja kalenterit taas on ajoitettu 4000 eaa.
Aiheesta muualla

Convert a date, Tämä päivä eri kalentereissa ja laskuri, CalendarHome.com (englanniksi)
Kesäkuu. Suomalaista alkuperää oleva Turussa käytetty pyhimyskalenteri vuosilta 1340–1360.
Primstav