stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oscar Pistorius
Proteesien vaikutus juoksuun

Pistoriuksen käyttämät juoksuproteesit ovat aiheuttaneet kiistaa urheilupiireissä. Vastustajien mielestä hän saa hiilikuituproteeseista etua verrattuna omilla jaloillaan juokseviin. Väitteiden mukaan proteesi mahdollistaa muun muassa pidemmän askelpituuden. Pistorius itse on painottanut, ettei proteesi anna koskaan takaisin kaikkea energiaa, jota sille annetaan. Hän myös sanoo, että joustavilla hiilikuituproteeseilla on juostu jo 15 vuotta ja hän on ensimmäinen, joka pystyy kilpailemaan tavallisten juoksijoiden kanssa.[lähde? ]
IAAF esitti keväällä 2007 teknisten apuvälineiden käyttöön sääntömuutosta, joka tekisi Pistoriuksen käyttämät proteesit kielletyiksi. Myöhemmin IAAF salli Pistoriuksen osallistua muun muassa kultaisen liigan kilpailuun Roomassa, missä hän juoksi 400 metrin B-erässä toiseksi ajalla 46,90. Pistorius kilpaili myös Sheffieldissä 15. heinäkuuta 2007, missä hän sateisessa säässä jäi juoksun viimeiseksi ajalla 47,65 ja lopulta hänet hylättiin ratarikon vuoksi. Niin Rooman kuin Sheffieldin juoksut olivat osa IAAF:n tutkimuksia. Pistoriuksen Rooman juoksu kuvattiin kahdella tarkalla kameralla ja kuvatun videon perusteella Pistoriuksen askelpituus oli sama kuin juoksun voittajalla, mutta IAAF:n tutkimusten perusteella hänen proteesinsa ilmanvastus on pienempi kuin normaalin jalan.
IAAF kutsui Pistoriuksen tarkempiin testeihin. Testit tehtiin 12.–13. marraskuuta 2007 Kölnin yliopiston biomekaniikan laitoksella Saksassa. Testeissä oli mukana kuusi Pistoriuksen tasoista normaalijuoksijaa, joiden tuloksiin Pistoriuksen testituloksia verrattiin. Testeissä tutkittiin muun muassa Pistoriuksen hapenkulutusta ja kuvattiin tarkoin hänen juoksuaan. Myös hänen proteesejaan tutkittiin. Testit tehneen professori Peter Bruggemannin mukaan Pistorius saa huomattavaa etua proteeseistaan.
IAAF julkaisi oman raporttinsa testeistä 14. tammikuuta 2008. IAAF:n mukaan Pistorius saa selvää etua proteeseistaan ja siten rikkoo IAAF:n kilpailusääntöjen kohtaa 144.2 jossa kielletään epäreilua hyötyä antavien keinotekoisten apuvälineiden käyttö. Pistorius valitti päätöksestä ja toukokuussa 2008 CAS kumosi IAAF:n päätöksen ja antoi hänelle mahdollisuuden kilpailla Pekingin olympialaisissa. Pistoriuksen olisi pitänyt alittaa kesäolympialaisten karsintaraja päästäkseen henkilökohtaiseen 400 metrin kilpailuun. Pekingin olympialaisten A-raja oli 45,55 ja B-raja 45,95. Pistoriuksen 400 metrin ennätys toukokuussa 2008 oli 46,34.
Loppuvuodesta 2009 tehty Peter Weyandin ja Matthew Bundlen tutkimus päätyi tulokseen, että proteesien avulla Pistorius juoksee 400 metriä kymmenen sekuntia nopeammin kuin ilman apuelintensä kimmo-ominaisuuksia.
Syyte ja vankeustuomio

Pistorius ampui tyttöystävänsä Reeva Steenkampin 14. helmikuuta 2013 kotonaan. Syyttäjä Gerrie Nelin mukaan Pistorius ampui Steenkampia kohti neljä kertaa. Kolme laukauksista osui naiseen. Syyttäjän mukaan Steenkamp oli lukitun oven takana kylpyhuoneessa ja Pistorius ampui oven läpi. Pistorius kiisti murhan. Puolustusasianajaja Barry Rouxin mukaan Pistorius luuli ampuvansa murtovarasta.
Murhasta seuranneessa poliisitutkinnassa Pistoriuksen kotoa löytyi dopingaineita, ja häntä epäiltiin murhan lisäksi dopingin käytöstä. Mikäli hänet todetaan syylliseksi dopingrikkomukseen, hän menettää Lontoon paralympialaisten kulta- ja hopeamitalinsa.
Pistoriuksen murhaoikeudenkäynti alkoi Pretorian ylioikeudessa 3. maaliskuuta 2014. Pistorius sanoi olevansa syytön murhaan. Lokakuussa 2014 hänet tuomittiin törkeästä kuolemantuottamuksesta viideksi vuodeksi vankilaan. Pistorius aloitti vankeusrangaistuksensa kärsimisen 21. lokakuuta. Syyttäjä valitti tuomiosta.
Syyttäjän tekemä valitus johti asian uudelleenkäsittelyyn Etelä-Afrikan korkeimmassa vetoomustuomioistuimessa. Tuomio luettiin 3. joulukuuta 2015. Alkuperäisestä tuomiosta vastannut tuomari teki oikeudenkäynnissä lainopillisen virheen ja tulkitsi esitettyjä todisteita väärin, joten korkeimnan oikeuden tuomari totesi aiemman tuomion virheelliseksi ja totesi Pistoriuksen syylliseksi murhaan.
Marraskuussa 2017 asiaa käsiteltiin uudelleen Etelä-Afrikan korkeimmassa vetoomustuomioistuimessa ja Pistorius tuomittiin vankeuteen 15 vuodeksi, josta Pistorius istuu 13 vuotta ja viisi kuukautta, koska hänen jo suorittamansa aika otettiin tuomiossa huomioon. Hän voi vielä viedä asiansa perustuslailliseen oikeusistuimeen, joka on Etelä-Afrikan korkein oikeusaste. Hän vapautui tammikuussa 2024 ehdonalaiseen vapauteen ja toimii vapaaehtoistyöntekijänä kirkon palveluksessa Pretoriassa. Ehdonalaissääntöjen mukaan hän ei saa olla missään yhteydessä Steenkampin perheeseen, eikä hän saa tehdä sosiaalisen median päivityksiä tai antaa haastatteluja. Pistoriuksella ei myöskään ole lupaa kirjoittaa elämäkertaa kokemuksistaan.
Saavutuksia

Paralympialaiset
Ateena 2004: kultaa 200 m, pronssia 100 m
Peking 2008: kultaa 100 m, 200 m, 400 m
Lontoo 2012: kultaa 400 m ja 4×100 m, hopeaa 200 m
Paralympic World Cup
Manchester 2005: kultaa 100 m ja 200 m
Saavutuksia > Henkilökohtaiset ennätykset

100 m: 10,91
200 m: 21,30 (2012)
400 m: 45,07 (2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oscar Pistorius Wikimedia Commonsissa
Oscar Pistorius Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
AlJazeera - South Africa's 'Bladerunner'
Pistorius Daegun MM-kilpailuissa 2011.
Ratkaiseva isku (televisiosarja)

| Ratkaiseva isku |
| --- | --- |
Tyyli:  Rikosdraama
Kestoaika:  45 min.
Luoja(t):  Solar Television
Pääosissa:  Jarkko Sipilä
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  22.1.2011 –
Jaksoja:  8
Aiheesta muualla
IMDb 
Ratkaiseva isku on suomalainen dokumenttia ja draamaa yhdistelevä ohjelmasarja, jossa käsitellään rikoksia. Sarjan kirjoitti Joni Soila ja ohjasivat Aleksi Mäkelä ja Oskari Sipola.
Jaksoluettelo

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Nuoren parin kaksoismurha | 25.01.2011 | 08.04.2011 |
| 2. | Taksimurha | 01.02.2011 | 22.04.2011 |
| 3. | Palkkamurha | 08.02.2011 | 29.04.2011 |
| 4. | Kadonnut ilmiantaja | 15.02.2011 | 06.05.2011 |
| 5. | 20 miljoonan huumekeikka | 22.02.2011 | 13.05.2011 |
| 6. | Erakko-Martti | 01.03.2011 | 20.05.2011 |
| 7. | Kymijoen huumemurha | 08.03.2011 | 27.05.2011 |
| 8. | Mattolaiturin ruumis | 15.03.2011 | 03.06.2011 |
Aiheesta muualla

MTV3: Ratkaiseva isku
Solar Television: Ratkaiseva isku (Arkistoitu – Internet Archive)
Rikostoimittaja Jarkko Sipilä: Ratkaiseva isku on Suomen tosielämän CSI (MTV3)
ElectroNic

| electroNic> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  electroNic
Aktiivisena:  2015–
Nyk. joukkue:  Virtus.pro
Rooli:  kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Mestaruudet:  mm. PGL Major Stockholm 2021, Intel Grand Slam Season 3
Ammattilaisjoukkueet

 2015 :  ACES
 2015 :  Evolution
 2015–2016 :  Rebels
 2016 :  Empire
 2016 :  NokSuKao
 2016–2017 :  FlipSid3
 2017–2023 :  Natus Vincere
 2023–2024 :  Cloud9
 2024– :  Virtus.pro
Palkinnot
 1× HLTV-MVP, 4× HLTV TOP 20 -sijoitusta 
Denis Railevitš ”electroNic” Šaripov (ven. Денис Раилевич Шарипов; s. 2. syyskuuta 1998) on venäläinen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hänen nykyinen joukkueensa on Virtus.pro. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten urastaan Natus Vinceressä, jota hän edusti vuodet 2017–2023.
Šaripov saavutti NaVin riveissä merkittävimpänä PGL Major Stockholmin voiton vuonna 2021. Hän oli finaalissa G2 Esportsia vastaan joukkueen toisiksi paras pelaaja 1,21 keskiarvollaan. Yhteensä hän sai finaalissa 53 tappoa ja kuoli 45 kertaa. Hänet valittiin helmikuussa 2020 ICE Challenge -turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hän sai karttavoitoin 3–1 hävityssä finaalissa Mouzia vastaan 90 tappoa ja kuoli 70 kertaa, mistä muodostunut 1,38 keskiarvo oli selvästi finaalin korkein.
Šaripov on edustanut urallaan lisäksi muun muassa joukkueita Empire, FlipSid3 ja Cloud9. Hän kertoi tulleensa isäksi helmikuussa 2019.
Saavutukset > HLTV TOP 20

| Vuosi | Sijoitus |
| --- | --- |
2018: 4.
2019: 6.
2020: 5.
2021: 7.
Saavutukset > Muut

Sija 5. Thorin’s Top 10 CS:GO Players of 2018 -arvioinnissa.
HLTV-MVP / ICE Challenge 2020
Presidential Medal of Freedom

Kunniamerkin tunnuksia
Presidential Medal of Freedom (suom. Presidentin vapaudenmitali) on Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki yhdessä Yhdysvaltain kongressin myöntämän Congressional Gold Medalin kanssa. Vapaudenmitalia myöntää Yhdysvaltain presidentti. Medal of Freedomin voi saada erityisen ansiokkaasta panoksesta Yhdysvaltain turvallisuuteen tai kansallisiin kiinnostuksenkohteisiin, maailmanrauhaan, kulttuuriin tai merkittävissä ponnisteluissa julkisella tai yksityisellä sektorilla.
Historia

Presidentti Harry S. Truman perusti Presidential Medal of Freedomin vuonna 1945 kunnianosoituksena toisessa maailmansodassa palvelleille. John F. Kennedy otti mitalin uudelleen käytäntöön vuonna 1963 ja laajensi sen kohdetta.
Ensimmäinen kunniamerkin saaja oli Anna Rosenberg, joka toimi Yhdysvaltain erityislähettiläänä toisen maailmansodan loppuvaiheissa. Kunniamerkki hänelle myönnettiin 29. lokakuuta 1945.
Mitalia jaetaan vuosittain Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän tienoilla tai muina presidentin valitsemina päivinä. Mitalinsaajat valitaan joko presidentin aloitteesta tai suosituksesta. Mitali voidaan myöntää yhdelle henkilölle useammin kuin kerran (John Kenneth Galbraith ja Colin Powell) sekä kuoleman jälkeen (John F. Kennedy ja Roberto Clemente).
Arvomerkki

Kunniamerkki on muodoltaan kultainen tähti, jonka sakarat ovat valkoista emalia, ja jonka taustalla on punaisesta emalista oleva viisikulmio. Tähden keskustassa on kolmetoista kultaista tähteä sinisellä emalitaustalla. Tähdet on otettu Yhdysvaltain vaakunasta. Taustalla olevan viisikulmion jokaisen sivun päällä seisoo valkopäämerikotka levitetyin siivin siten, että siipien kärjet osuvat tähden sakaroiden kärkiin. Mitali on kiinni sinisessä koristenauhassa, jonka reunalla on valkoiset raidat.
Isomman kaulan ympärille laitettavan tai olkanauhana pidettävän mitalin lisäksi Medal of Freedom on myös pienempänä rintaan kiinnitettävänä kunniamerkkinä.
Kunniamerkkiä jaetaan kahdessa luokassa:
Presidential Medal of Freedom with Distinction
Presidential Medal of Freedom
Korkea-arvoisempaa with Distinction -kunniamerkkiä jaetaan ani harvoin ja vain noin 5 % kaikista kunniamerkin saaneista saa sen korkea-arvoisemmassa luokassa. Presidential Medal of Freedom with Distinction -kunniamerkin ovat saaneet mm. paavi Johannes Paavali II, Arthur Rubinstein ja Robert A. Lovett sekä presidentit Ronald Reagan ja Joe Biden. Myös koko Apollo 11:n miehistölle myönnettiin korkea-arvoisempi kunniamerkki.
Galleria

Presidentti Richard Nixon myöntämässä palkintoa Duke Ellingtonille vuonna 1969.
Ronald Reagan luovuttamassa Medal of Freedomia Äiti Teresalle vuonna 1985.
Britannian entinen pääministeri Margaret Thatcher sai mitalin George H. W. Bushilta vuonna 1991 harvinaisessa rusettimuodossa.
Silloinen varapresidentti Joe Biden vastaanottamassa mitalia tunnustuksen kera (with Distinction) presidentti Barack Obamalta.
Donald Trump myöntämässä mitalia Devin Nunesille vuonna 2021.
Presidentti Joe Biden myöntämässä mitalia entiselle edustajainhuoneen puhemiehelle, Nancy Pelosille vuonna 2024.
Presidential Medal of Freedom with Distinction frakin kanssa puettuna.
Esko Nikkari

| Esko Nikkari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Esko Vilhelm Nikkari
Syntynyt: 23. marraskuuta 1938 Lapua
Kuollut: 17. joulukuuta 2006 (68 vuotta) Seinäjoki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1963–2006
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Jussi   1991 Tulitikkutehtaan tyttö 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Esko Vilhelm Nikkari (23. marraskuuta 1938 Lapua – 17. joulukuuta 2006 Seinäjoki) oli suomalainen näyttelijä. Uransa aikana hän esiintyi yli 70 elo­kuvassa sekä useissa televisio­sarjoissa.
Ura

Nikkari aloitti uransa nuoriso­seuran harrastaja­näyttämöllä, mistä Yleisradio hänet löysi näyttelijä­lakon aikaan. Ensimmäisen kiinnityksensä hän sai 1963 Vaasan Suomalaiseen teatteriin. Sen jälkeen hän näytteli Jyväskylässä ja Oulussa ja siirtyi sitten Helsinkiin, jossa hän oli kiinnitettynä Ryhmäteatteriin, Intimiteatteriin ja Kaupungin­teatteriin.
Nikkari jäi sairaus­eläkkeelle 2002 oltuaan vähän aikaa kiinnitettynä jälleen Vaasan kaupungin­teatteriin. Siirtyessään sinne Nikkari muutti takaisin koti­seudulleen Lapualle vanhaan koti­taloonsa, jota hän kunnosti. Eläkkeellä ollessaankin hän kuitenkin näytteli joitakin elo­kuva­rooleja.
Nikkari oli monien elo­kuva­ohjaajien luotto­näyttelijä. Aki Kauris­mäen elo­kuvista Tulitikkutehtaan tyttö toi hänelle Jussi-palkinnon 1991. Hänen sanotaan olleen elokuvissa suomalaisen miehen kasvot.kenen mukaan? Markku Pölönen pitää häntä harvinaisena näyttelijänä, joka pelkällä läsnäolollaan herätti katsojan. Hänen työmoraaliaan on kiitetty, ja nuoret näyttelijät pitivät häntä esi­kuvanaan.
Esko Nikkari valittiin postuumisti Etelä­pohjalaisen elo­kuvan Hall of Fameen 21. helmi­kuuta 2015. Syys­kuussa 2015 paljastettiin Esko Nikkarin muisto­merkki kulttuuri­keskus Vanhan Paukun alueella Lapualla. Muistomerkin on suunnitellut Timo Suvanto.
Yksityiselämä

Nikkari kuoli Seinäjoen keskussairaalassa 68-vuotiaana. Hän oli joutunut sairaalaan kolmisen viikkoa aiemmin saatuaan sairaus­kohtauksen. Nikkari oli lisäksi sairastunut viimeisellä viikollaan keuhkokuumeeseen. Hänet on haudattu Simpsiön hautaus­maalle Lapualle. Kulttuurikeskus Vanhan Paukun alueella Lapualla paljastettiin syys­kuussa 2015 kuvan­veistäjä Timo Suvannon suunnittelema Esko Nikkarin muisto­merkki.
Filmografia > Elokuvat

Arvottomat (1982)
Rikos ja rangaistus (1983)
Klaani – tarina Sammakoitten suvusta (1984)
Niskavuori (1984)
Hei kliffaa hei (1985)
Kastematojen aika (1985)
Painija (1985)
Varjoja paratiisissa (1986)
Jää­hyväiset presidentille (1987)
Hamlet liikemaailmassa (1987)
Tilinteko (1987)
Pohjan­maa (1988)
Ariel (1988)
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
Talvisota (1989)
Tulitikkutehtaan tyttö (1990)
Veturimiehet heiluttaa (1992)
Pekko Aikamiespojan poikamiesaika (1993)
Pekko ja poika (1994)
Kivenpyörittäjän kylä (1995)
Pekko ja massahurmaaja (1995)
Pekko ja muukalainen (1996)
Kauas pilvet karkaavat (1996)
Pekko ja unissakävelijä (1997)
Vaiennut kylä (1997)
Kuningasjätkä (1998)
Kulkuri ja joutsen (1998)
Juha (1999)
Rikos ja rakkaus (1999)
Lakeuden kutsu (2000)
Hurmaava joukko­itse­murha (2000)
Pieni pyhiinvaellus (2000)
Rentun ruusu (2001)
Ponterosa (2001)
Mies vailla menneisyyttä (2002)
Umur (2002)
Sibelius (2003)
Vieraalla maalla (2003)
Kaksipäisen kotkan varjossa (2005)
Isiä ja Hirviöitä (2005)
Elämän veistos (2006)
Filmografia > Televisio

Kahdeksan surmanluotia (1972)
Kivi­sydän (1985)
Lentsu (1990)
Hynttyyt yhteen (1994)
Hyvä veli (1995)
Kotikatu (1997–1998)
Team Ahma (1998)
Kylmäverisesti sinun (2000)
Palkinnot

Humanismin käsi -palkinto 1988, roolit elo­kuvissa Pohjan­maa sekä Hamlet liikemaailmassa.
Jussi-palkinto 1991 mies­sivu­osasta elo­kuvassa Tulitikkutehtaan tyttö.
erikois-Venla-palkinto näyttelijä­työstään vuonna 2000
Etelä­pohjalaisen elo­kuvan Hall of Fame 2015 (postuumisti)
Aiheesta muualla

Pohjan­maan tuntojen tulkki • Köyhän miehen Brando Ylen Elävä arkisto
Presidentin­vaali­valvojaiset Helsingin Työ­väen­yhdistyksellä 1994, esiintymässä Pedro Hietanen (haitari), Eija Vilpas ja Esko Nikkari oikealla.
Ota ja omista

| Ota ja omista |
| --- | --- |

Tyyli:  draama, sitcom
Kestoaika:  28 minuuttia
Pääosissa:  Susanna Vasara Katriina Honkanen Pentti Helin
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  2. helmikuuta 1997 –  23. marraskuuta 1997
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  32
Tuotanto
Tuottaja(t):  Hilkka Salo
Ohjaaja(t):  Jukka-Pekka Siili Mikko Mattila Kalle Pursiainen Lenka Hellstedt Jyrki Lehtonen
Käsikirjoittaja(t):  Alkuperäisidea: Leena Tamminen Käsikirjoittajat Leo Viirret Jukka-Pekka Siili Susanna Laaksonen Kirsi Porkka Markku Haapalehto Tarja Kylmä Maarit Lalli Petriina Kotka
Leikkaaja(t):  Nipa Roine Maiju Pesola
Lavastaja(t):  Tapio Keskitalo
Kuvaaja(t):  Jyrki Lehtonen Onni Koivisto
Tuotantoyhtiö(t):  TV2 Teatteriohjelmat
Aiheesta muualla
IMDb 
Sarjan päähahmot Malla, Anu, Rami, Pekka ja Liisa sekä Toni Wahlströmin esittämä Olli lapsineen sarjan viimeisessä jaksossa.
Ota ja omista on vuonna 1997 esitetty suomalainen draamakomediasarja, jonka pääosissa näyttelivät Susanna Vasara (myöh. Indrén), Katriina Honkanen ja Pentti Helin.
Malla Ranta (es. Susanna Vasara) on kotiäiti, joka on ollut usean vuoden ajan naimisissa miehensä Ramin (es. Pentti Helin) kanssa. Mallan sinkkuystävä Anu (es. Katriina Honkanen) saa häädön asunnostaan ja päätyy asumaan Rantojen sohvalle. Anun elämäntyyli alkaa kuitenkin pian ärsyttämään Rantoja ja hankkivat Anulle asunnon heidän yläkerrastaan. Malla ja Anu pohtivat paljon myös nuoruuden ja keski-ikäisyyden taitetta, urahaaveitaan, rakastamisen ihanuutta, vauvakuumetta ja naisena riittämisen vaikeutta.
Sarjan studiokuvat on kuvattu Ylen Tohlopin studioilla.
Rooleissa > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Susanna Vasara (Indrén)  | … |  Malla Ranta   |
|  Katriina Honkanen  | … |  Anu Jokisalmi   |
|  Pentti Helin  | … |  Rami Ranta   |
|  Jetro Meriläinen  | … |  Pekka Ranta   |
|  Irene Ilander  | … |  Liisa Ranta   |
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Ohjaaja | Käsikirjoittajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ystävä hädässä | 2. helmikuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Jukka-Pekka Siili Leo Viirret |
| 2 | Kadonnutta kotia etsimässä | 9. helmikuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Jukka-Pekka Siili Leo Viirret Susanna Laaksonen |
| 3 | Reipasta menoa | 16. helmikuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Jukka-Pekka Siili Leo Viirret Kirsi Porkka Susanna Laaksonen |
| 4 | Vauvakuumetta | 23. helmikuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Markku Haapalehto |
| 5 | Kevyttä treenausta | 2. maaliskuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Jukka-Pekka Siili Susanna Laaksonen |
| 6 | Turvallisuuden kahleet | 9. maaliskuuta 1997 | Mikko Mattila | Susanna Laaksonen Kirsi Porkka |
| 7 | Henkimaailman pauloissa | 16. maaliskuuta 1997 | Mikko Mattila | Jukka-Pekka Siili Susanna Laaksonen |
| 8 | Ihana nuori mies | 23. maaliskuuta 1997 | Mikko Mattila | Jukka-Pekka Siili Susanna Laaksonen |
| 9 | Kotiäidin juhlapäivä | 30. maaliskuuta 1997 | Mikko Mattila | Leo Viirret |
| 10 | Henkisen kasvun aika | 6. huhtikuuta 1997 | Mikko Mattila | Leo Viirret |
| 11 | Lennä tai uneksi | 13. huhtikuuta 1997 | Mikko Mattila | Tarja Kylmä |
| 12 | Epäilyksen pitkä varjo | 20. huhtikuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Markku Haapalehto |
| 13 | Suolaista vai makeaa | 27. huhtikuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Susanna Laaksonen |
| 14 | Malla pätevänä | 4. toukokuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Kirsi Porkka |
| 15 | Salaisuuksia ja valheita | 11. toukokuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Leo Viirret |
| 16 | Samasta äidistä | 18. toukokuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Maarit Lalli |
| 17 | Ala-arvoinen käytöksessä | 25. toukokuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Leo Viirret |
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Ohjaaja | Käsikirjoittajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kadonnut mieskunto | 17. elokuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Markku Haapalehto |
| 2 | Ystävyys ja avunanto | 24. elokuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Tarja Kylmä |
| 3 | Ruoskaa ja runoutta | 31. elokuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Leo Viirret |
| 4 | Ilmainen kotiinkuljetus | 7. syyskuuta 1997 | Kalle Pursiainen | Kirsi Porkka |
| 5 | Sinun silmiesi tähden | 14. syyskuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Petriina Kotka |
| 6 | Seksiä | 21. syyskuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Markku Haapalehto |
| 7 | Gunilla, rakkauden papitar | 28. syyskuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Leo Viirret |
| 8 | Apua, venäläisiä | 5. lokakuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Susanna Laaksonen |
| 9 | Mellakka viinilasissa | 12. lokakuuta 1997 | Lenka Hellstedt | Tarja Kylmä |
| 10 | Rakkautta ja anarkiaa | 19. lokakuuta 1997 | Jyrki Lehtonen | Susanna Laaksonen |
| 11 | Uskon asia | 26. lokakuuta 1997 | Mikko Mattila | Petriina Kotka |
| 12 | Matkailu avartuu | 2. marraskuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Susanna Laaksonen |
| 13 | Sienessä | 9. marraskuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Jukka-Pekka Siili Markku Haapalehto |
| 14 | Perhonen poskessa | 16. marraskuuta 1997 | Mikko Mattila | Jukka-Pekka Siili |
| 15 | Muuttuuko ihminen | 23. marraskuuta 1997 | Jukka-Pekka Siili | Leo Viirret |
Aiheesta muualla

Ota ja omista Yle Areenassa
Houm Church

| Houm Church |
| --- | --- |

 Houm Churchin entinen Laituri-tila Seinäjoen Itikassa.
Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  sitoutumaton
Perustettu:  2014
Lakkautettu:  2024
Pääkirkko:  Seinäjoki
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Houm Church -seurakunta oli vuosina 2014–2024 Seinäjoella ja Tampereella sekä digitaalisesti toiminut kristillinen seurakunta. Houm Church pyrki seurakuntakulttuurin uudistamiseen sekä ja ihmisläheiseen toimintaan. Seurakunnan johtava pastori oli Niklas Niemelä, joka perusti seurakunnan yhdessä Johannes Saranpään kanssa sekä vapaaehtoisjoukon tukemana. Seurakunnan ensimmäinen tilaisuus järjestettiin tammikuussa 2015 Seinäjoki-salissa. Samassa paikassa järjestettiin seurakunnan viimeinen tilaisuus syyskuussa 2024. Seurakunnan tapahtumien osallistujat olivat pääosin nuoria aikuisia.
Historia

Houm Church -seurakunta perustettiin syksyllä 2014 Niklas Niemelän ja Johannes Saranpään toimesta suuren vapaaehtoisjoukon tukemana. Uuden seurakunnan perustamisen taustalla oli nuorten aikuisten tavoittaminen. Erityisesti perustajat kiinnittivät huomiota tyyliin, rakenteisiin ja tapoihin tehdä asioita.
Houmin ensimmäinen tilaisuus järjestettiin tammikuussa 2015 Seinäjoen kampustalon Seinäjoki-salissa. Seurakunnan perustaminen herätti laajaa mielenkiintoa myös paikallismedia Yle Pohjanmaassa ja Ilkassa. Seurakunnan avajaistilaisuuteen osallistui yli 600 ihmistä. Maaliskuussa 2015 seurakunta vuokrasi Vanhaksi takomoksi nimetyn tilan, joka remontoitiin seurakunnan tilaksi. Kiinnostus seurakuntaa kohtaan heräsi jopa siinä määrin, että seurakuntaa esiteltiin Ylen ajankohtaisohjelmassa.
Vuonna 2018 seurakunta ilmoitti toimintansa laajentumisesta Tampereelle ja seuraavana vuonna se saneerasi itselleen uudet tilat Seinäjoen Itikanmäeltä. Seurakunta toteutti rakennukseen noin 300 neliön tapahtumasalin, isot aula- ja kokoustilat sekä studion. Vuonna 2022 Houm käynnisti yhteistyössä Fila Church Helsingin kanssa Life School -projektin, jonka tarkoituksena on ennaltaehkäistä nuorten mielenterveysongelmia.
Musiikki: Houm Worship & Houm X

Seurakunnan musiikista vastasi Houm Worship ja Houm X -nimillä tunnettu kollektiivi. Houm Worshipin musiikki on muistuttanut suomalaisista ylistysbändeistä ehkä eniten Hillsong Churchin musiikkia. Houm Worshipin suosittuja kappaleita ovat olleet erityisesti Oi Sieluni ja Vaikka vuoret järkkyisi. Houm Worship on julkaissut vuonna 2017 albumin nimeltä Horjumaton sekä Joulu Ensimmäinen -singlen. Nimellä Houm X kollektiivi julkaisi vuonna 2019 EP:n nimeltä ELOSSA.
Houm Worshipin kokoonpano käsitti parikymmentä muusikkoa. Yhtyeen keskeisiä tekijöitä ovat olleet muun muassa Johannes Saranpää (laulu, kitara), Jaakko Lampi (laulu, tuotanto), Juha Jaakonaho (rummut), Anna-Loviisa Neste (laulu) ja Anni-Kaisa Ojala (viulu).
Musiikki: Houm Worship & Houm X > Diskografia

| Nimi | Julkaisutiedot |
| --- | --- |
Horjumaton:  Julkaistu: 17. helmikuuta 2017  Levy-yhtiö: Houm Church  Formaatti: CD / digitaalinen
ELOSSA:  Julkaistu: 20. toukokuuta 2019  Levy-yhtiö: Houm Church  Formaatti: EP / digitaalinen
Musiikki: Houm Worship & Houm X > Singlet

| Vuosi | Single | Albumi |
| --- | --- | --- |
| 2017 | ”Oi sieluni” | Horjumaton |
| 2017 | ”Tää on rakkaus ” | Horjumaton |
| 2017 | ”Joulu ensimmäinen” |  |