stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksalaisten vankileirit Suomessa 1941–1945
Lapin lääni > Inari

Siltaleiri Ivalonjoella Ivalossa.
Rajakangas Ivalon kylässä, mahdollisesti metsätyömaa. Alue on nykyään omakotialue.
Törmäsen Alajoella lähellä lentokenttää
Palkisojan leiri, Ivalosta etelään Jäämerentien varrella
Metsäleiri Nagujärven eteläpäässä
Leiri Nagujärven Kettujärvellä
Paksuniemen leiri Nellimin pohjoispuolella Jäämerentien varrella
Mustolan Paloselän leiri Ivalon koilispuolella Jäämerentien varrella
Sarminniemi
Pikku Kaarmassaaren leiri Kaamassaaren länsipuolella
Siltaleiri Juutuanjoen pohjoisrannalla Inarin kirkonkylässä
Leiri saksalaisia rangaistusvankeja varten Inarin kirkolla, Ranta-Antin rannassa
Kankivuonon leiri Kankinimen tyvessä Ivalossa Inarin kirkonkylän pohjoispuolella, pieni metsätyöleiri
Mahlatin leiri Mahlatsaarella Veskonniemestä länteen
Leiri Nukkumajoella, Inarin kirkonkylästä etelään
Pikkupanteenvaara, Inarin kirkonkylästä lounaaseen Konesjärven eteläpuolella Inari-Kittilän-tien varrella
Pienehkö nimetön leiri Mukkaniemen eteläpuolella Vuontisjärven pohjoispään länsirannalla Inari-Kaamanen-tien varrella
Leiri Kaamasmutkassa Kaamanen-Karigasniemi-tien varrella
Leiri Kiellajoella
Organisation Todtin leiri Hanhijärven kohdalla
Leiri Kaamasen Haarajärvellä lentokenttätöitä varten
Leiri Luomusjoen liepeillä noin kymmenen kilometriä ennen Inarinjokea Karigasniemen tien varrella
Sikovuonon leiri Inari–Kaamanen-tien varrella
Hyljelahden leiri Inari–Kaamanen-tien varrella Pikku-Peurassa Neuvostosotavankien rangaistusleiri
Muotkanruoktun Peldojoella Kaamanen–Karigasniemi-tien varrella
Solojärven leiri Haukkapesäojan varressa
Jurmurovan leiri saksalaisille rangaistusvangeille Solojärven pohjoispuolella Inarin kirkonkylän lounaispuolella Jurmurovien rinteessä Kaaripäänjärven rannassa Inari-Kittilän-tien varressa
Leiri Illestin kairassa Inarista Kittilää kohti noin 20 kilometrin kohdalla
Lapin lääni > Petsamo

Liinahamari 1941–1943, Zweiglager Stalag 322.
Peuranvuono
Nurmensätti
Kap Romanow, joka oli saksalainen rannikkotykistöasema
Parkkina, Zweiglager Stalag 322
Nässykkä
Titowka (Zweiglager Stalag 322, Russenstrassen varrella)
Ylä-Luostari
Kolosjoki
Salmijärven Jäkälävaara, Neuvostosotavankien rangaistusleiri
Nautsi
Jäniskosken voimalaitoksen suojatyömaa
Lapin lääni > Enontekiö

Iitto
Siilasjärven Siilastupa
Palojoensuu
Kilpisjärvi, Malla
Lapin lääni > Utsjoki

Kaamasjärvi
Luomusjoki
Lapin lääni > Kemijärvi

Rovajärven leiri Stalag 309 -alaleiri
Sotavankileiri Ketolan lentokentän yhteydessä noin 71 kilometriä Rovaniemeltä itään Rovaniemi-Kemijärventien varrella
Joutsijärvenleiri ukrainalaisia varten, Joutsijärven asema noin 25 kilometriä Kemijärven kirkonkylästä itään maantien varrella
Lapin lääni > Kemi

Vallitunsaaren leiri
Lapin lääni > Alatornio

Kalkkimaan leiri
Oulun lääni > Kuusamo

Leiri Kuusamon kirkonkylässä
Tieleiri Kuusamo–Kiestinki-maantien varrella 20 kilometrin kohdalla Kuusamosta
Leiri Kaikkosessa
Leiri Sänkikankaalla
Leiri Penttilänvaarassa (venäläisiä ja inkeriläisiä)
Oulun lääni > Taivalkoski

Leiri Leinossa, jossa kaksi leiriä ukrainalaisia ja kirgiisejä varten.
Leiri Korvualla saksalaisille rangaistusvangeille
Leiri Tervajoella ukrainalaisille
Leiri Metsäkylän Isokummussa. Leiri oli tarkoitettu myös saksalaisille rangaistusvangeille.
Leiri Inkeessä
Oulun lääni > Suomussalmi

Rapuvaara, 12 kilometriä Vääksiöstä, leiri ukrainalaisille sotavangeille talvella 1943
Kerälänkylä Sakarajärven itäpää, niin kutsuttu Napina, metsäsavotta
Oulun lääni > Hyrynsalmi

Leiri
Oulun lääni > Oulu

Hietasaaren vankileiri
Muut läänit > Pori (Turun ja Porin lääni)

Porin leiri lentokentän laajennustöitä varten
Muut läänit > Hanko (Uudenmaan lääni)

Hangon läpikulkuleiri
Muut läänit > Tohmajärvi (Kuopion lääni)

Saarion kylän sotavankileiri
Muut läänit > Tuupovaara

Öllölänkylän sotavankileiri
Muut läänit > Suistamo (Viipurin lääni)

Loimolan kylän sotavankileiri
Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla > Salla

Stalag 309, sotavankileiri vuosina 1941–1944 alueella, joka on nykyisin osa Venäjää. Leirillä toimi kuulustelijoina myös suomalaisista Valtiollisen poliisin virkailijoista koottu Einsatzkommando Finnland.
Lampelan leiri Kuolajärvi–Alakurtti-tien varrella 7 kilometrin kohdalla. Stalag 309 -alaleiri
Kairalan sotavankileiri, Kairalan lounaispuolella 4,5 kilometrin kohdalla kairalasta. Stalag 309 -alaleiri
Leiri Nurmessa Kuolajärvi–Alakurtti-tien varrella 40,5 kilometrin kohdalla kaakkoon johtavan sivutien varrella noin 250 metriä. Stalag 309 -alaleiri
Leiri armeijakunnan ammusvaraston 52 kilometrin kohdalla, siitä etelään vievän tien varrella noin 2 kilometrin kohdalla
Leiri Kuolajärvi–Alakurtti-tien varrella 62 kilometrin kohdalla, 300 metriä etelään. Stalag 309 -alaleiri
Leiri Kuolajärvi–Alakurtti-tien varrella 71 kilometriä kohdalla,rautatien ylittävän metsätien varrella noin 300 metrin kohdalla. Stalag 309 -alaleiri
Leiri Kuolajärvi–Alakurtti-tien varrella 74 kilometriä kohdalla, luoteeseen rautatien pohjoispuolella. Stalag 309 -alaleiri
Leiri Alakurtin armeijakunnan komentopaikalla
Sieppijärven leiri
Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla > Kiestinki

Tieleiri Kuusamo–Kiestinki-maantien varrella 52 kilometriä Kuusamosta Tuhkalan kylän lähellä
Leiri Niskassa
Tieleiri Kuusamo–Kiestinki-maantien varrella 107 kilometriä Kuusamosta lähellä Kiestinkiä
Sotavankileiri maantien varrella 2 kilometriä oletettavasti laskien Kiestingin keskustasta. Leiri oli toiminnassa vuonna 1942.
Sotavankileiri 7 kilometriä. Leiri oli toiminnassa vuonna 1942.
Sotavankileiri 11 kilometriä. Leiri oli toiminnassa vuonna 1942.
Aiheesta muualla

Erkki Aho: Blogi (sivusto) 21.12.2008. Viitattu 17.1.2008.
Vallitunsaaren sotavankien hautausmaa.
ARA San Juan (S-42)

| ARA San Juan |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thyssen Nordseewerke, Emden
Kölinlasku:  18. maaliskuuta 1982
Laskettu vesille:  20. kesäkuuta 1983
Palveluskäyttöön:  19. marraskuuta 1985
Poistui palveluskäytöstä:  15. marraskuuta 2017 (katosi Atlantilla)
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 116 t (pinnalla) 2 264 t (sukelluksissa)
Pituus:  66,0 m
Leveys:  7,3 m
Syväys:  6,5 m
Koneteho:  1-akselinen, 4 x MTU 6V 652 -dieselmoottoria ja Siemens-sähkömoottori 6 720 bhp
Nopeus:  15 solmua (pinnalla) 25 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  44
Aseistus
Aseistus:  6 x 533 mm torpedoputkea 22 x torpedoa
ARA San Juan (runkonumero S-42) oli Argentiinan laivaston vuonna 1983 vesille laskettu ja marraskuussa 2017 uponnut Santa Cruz -luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 30. marraskuuta 1977 Thyssen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 18. maaliskuuta 1982. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1983 ja otettiin palvelukseen 19. marraskuuta 1985.
Palvelus

Alus oli pitkään huollossa CINAR Argentine Industrial Naval Complexilla, missä se laskettiin vesille helmikuussa 2014 ja luovutettiin takaisin laivastolle 23. toukokuuta. Huollon aikana alus katkaistiin, mikä mahdollisti dieselmoottoreiden ja akuston vaihtamisen. Näin aluksen käyttöikää jatkettiin 30 vuodella.
Aluksen tuhoutuminen

Alus katosi 15. marraskuuta 2017 matkalla Argentiinan eteläkärjestä Tulimaan edustalta Buenos Airesin eteläpuolelle Mar del Platan tukikohtaan. Alukseen oli päässyt vettä snorkkelin kautta, joka oli aiheuttanut akustoon vian. Viranomaisten mukaan aluksen runko on mahdollisesti tuhoutunut vedenalaisessa onnettomuudessa.
Aluksen tuhoutuminen > Hylyn löytyminen

Marraskuussa 2018 hylky onnistuttiin paikantamaan. Argentiinan laivasto ilmoitti, että hylky oli havaittu Valdésin niemimaan vesistä. Hylyn löysi etsintöihin osallistunut yhdysvaltalainen  Ocean Infinity kauko-ohjattavan etsintäaluksensa avulla. Hylyn ilmoitettiin olevan 800 metrin syvyydessä.
Sakari Sandroos

Sakari Sandroos
Sakari August Sandroos (6. marraskuuta 1919 Vihti – 9. toukokuuta 1997 Nurmijärvi) oli suomalainen korpraali ja Mannerheim-ristin ritari numero 124.
Sandroos taisteli koko jatkosodan ajan JR 7:n riveissä aloittaen pikakivääriampujana ja edeten joukkueen varajohtajaksi. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. marraskuuta 1943.
Siviiliammatiltaan Sakari Sandroos oli puuseppä.
O-Nitroaniliini

| o-Nitroaniliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-nitroaniliini
CAS-numero:  88-74-4
PubChem CID:  6946
SMILES:  C1=CC=C(C(=C1)N)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6N2O2
Moolimassa:  138,128 g/mol
Sulamispiste:  69,7 °C
Kiehumispiste:  284 °C
Tiheys:  1,442 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,126 g/100 ml (25 °C) Liukenee myös orgaanisiin liuottimiin.
o-Nitroaniliini eli 2-nitroaniliini (C6H6N2O2) on nitroryhmän sisältävä orgaaninen yhdiste ja aniliinin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa väriaineita ja muita kemikaaleja. o-Nitroaniliinista käytetään myös nimiä 2-nitroaminobentseeni ja 1-amino-2-nitrobentseeni. Kiinteänä aine on väriltään oranssia. o-Nitroaniliini on m-nitroaniliinin ja p-nitroaniliinin isomeeri.
Valmistus

o-Nitroaniliinia valmistetaan yleensä teollisesti o-kloorinitrobentseenin ammonolyysillä eli reaktiolla väkevän ammoniakkiliuoksen kanssa. Reaktio tapahtuu 4MPa:n paineessa ja lämpötila kohotetaan vähitellen 180 °C asti. Reaktio on hyvin eksoterminen ja liiallinen lämmitys voi johtaa hallitsemattomaan reaktioon.
Yhdistettä voidaan valmistaa myös lähtemällä asetanilidista, jolloin muodostuu myös p-nitroaniliinia, tai 2-nitroaniliini-4-sulfonihaposta.
Käyttö

Suurin osa o-nitroaniliinista käytetään o-fenyleenidiamiinin valmistukseen raudan tai vedyn avulla pelkistämällä. Ainetta käytetään myös atsovärien ja vat-väriaineiden sekä 2-aminoasetanilidin valmistamiseen.
Sankarani

| Sankarani |
| --- | --- |
Alkulähde:  Kouroukellen ja Gbanhalan yhtymäkohta
Laskupaikka:  Nigerjoki
Maat:  Guinea ja Mali
Pituus:  670 km
Valuma-alue:  35 500 km²

Sankarani on Nigerin sivujoki Guineassa ja Malissa. Sen pituus on 670 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 35 500 neliökilometriä.
Sankaranin alkujoet ovat Kouroukelle ja Gbanhala. Sen tärkein sivujoki on Dion, jonka jälkeen joki virtaa kohti pohjoista. Alajuoksulla siihen yhtyy vielä Ouassoulou Bale. Sankarani liittyy Nigeriin noin 40 kilometriä ennen Bamakoa. Sen valuma-alueesta kaksi kolmasosaa kuuluu Guineaan. Vuotuinen virtaama on noin viisi kuutiokilometriä.
Joella sijaitsee vuonna 1982 valmistunut Sélinguén pato ja vesivoimalaitos. Voimalan kapasiteetti on 44 megawattia ja tuotanto noin 230 gigawattituntia. Sen 23 metriä korkea ja 2 600 metriä pitkä säännöstelypato muodostaa 34,2 neliökilometrin laajuisen tekojärven, jonka varastointikyky on 2,2 kuutiokilometriä. Pato mahdollistaa noin 60 000 hehtaarin laajuisen alueen keinokastelun, mutta toistaiseksi siitä on käytössä vain 1 350 hehtaaria.
Sankaranin varrella sijainnutta Niania on pidetty yhtenä keskiaikaisen Malin valtakunnan keskuksista tai mahdollisesti jopa sen pääkaupunkina.
Sankin kōtai

Daimioiden läsnäolo Edossa.
Sankin kōtai (jap. 参勤交代) oli Tokugawa-shōgunaatin Japanissa Edo-kaudella harjoittama poliittinen käytäntö. Sen mukaan jokaisen daimion tuli jättää vaimonsa ja perijänsä shōgunaatin hallintokaupunkiin Edoon panttivangeiksi sekä matkustaa itse kausittain oman haninsa ja Edon välillä viettäen vuoden Edossa ja vuoden hanissaan. Osalle daimioista aikaväli oli puoli vuotta. Politiikan tarkoituksena oli hallita daimioita ja estää heitä kapinoimasta shōgunaattia vastaan.
Perheenjäsenten jättäminen Edoon panttivangeiksi oli jossain määrin käytössä jo ennen sankin kōtain voimaantuloa. Virallisesti kaikkia kattava käytäntö astui voimaan Tokugawa Iemitsun määräyksestä vuonna 1636. Tämän jälkeen sankin kōtaista muodostui daimoiden elämää voimakkaasti hallitseva toimintatapa. Järjestelmän vuoksi monet daimiot ylläpitivät Edossa kartanoita palvelijoineen ja vartioineen. Ylimääräiset kartanot ja jatkuva matkustaminen aiheuttivat huomattavaa rasitusta daimioiden taloudelle, mikä esti heitä kokoamasta bakufua uhkaavia sotajoukkoja.
Suurimmillaan daimioiden mukana matkustavien alaisten määrä nousi jopa useisiin tuhansiin. Vuosien kuluessa mukana kulkevien palvelijoiden ja sotilaiden lukumäärää jouduttiin supistamaan määräyksillä, koska suurten joukkojen katsottiin aiheuttavan kohtuutonta rasitusta tavalliselle kansalle.
Vuoden 1862 lopussa sankin kōtai -järjestelmän määräyksiä lievennettiin, jotta daimot kykenisivät paremmin valmistautumaan mahdollisena pidettyyn sotaan länsimaalaisia vastaan. Daimioiden ei tarvinnut enää viettää Edossa kuin yksi vuosi kolmesta. Heillä oli myös lupa viedä perheensä pois Edosta. Järjestelmää yritettiin myöhemmin ottaa uudelleen käyttöön, mutta shōgunaatin valta daimioihin oli tuolloin heikentynyt niin paljon, etteivät korkeimmat daimiot enää suostuneet vastaamaan shōgunaatin vaatimukseen. Hovin kehotuksesta shōgunaatti lopulta luopui yrityksistä järjestelmän palauttamiseksi.
Saksan laivasto

| Saksan laivasto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1956–
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  merivoimat
Rooli:  puolustushaara
Osa joukkoa:  Bundeswehr
Koko:  16 186 henkeä (2022)
Vuosipäivät:  14. kesäkuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  vara-amiraali Jan Christian Kaack 
Saksan laivastolippu
Saksan laivasto (saks. Deutsche Marine) on yksi kolmesta Saksan asevoimien puolustushaarasta vastaten meripuolustuksesta. Se on noin 17 300 sotilaallaan pienin puolustushaaroista. Laivaston tehtävinä ovat Saksan aluevesien ja rannikon puolustaminen sekä meriliikenteen suojaaminen. Näiden lisäksi laivasto osallistuu rauhanturvaamisoperaatioihin sekä humanitaarisiin tehtäviin. Nimitys Deutsche Marine on ollut käytössä vuodesta 1995 lähtien, sitä ennen liittotasavallan merivoimien epävirallinen nimitys oli Bundesmarine. Laivasto on tiiviisti liitetty Natoon.
Historia

Saksan laivaston historia juontaa juurensa demokraattisesti valitun Frankfurtin parlamentin 14. kesäkuuta 1848 perustamasta keisarillisesta laivastosta Reichsflotteen, joka lakkautettiin vallankumouksen kariutuessa 2. huhtikuuta 1852.
Toisen maailmansodan päättäneessä rauhassa Saksalta kiellettiin aluksi merivoimien ylläpito. Toukokuusta 1945 aina vuoteen 1956 Saksan miinanraivaushallinto (saks. Deutscher Minenräumdienst) ja sitä seuranneet järjestelmät muodostettiin aiemman Kriegsmarinen henkilöstöstä. Hallinto muodostui osaltaan siirtymiseksi varsinaiseen laivastoon mahdollistaessaan koulutetun meriväen palkkaamisen ja edelleen kouluttamisen.
Länsi-Saksan liityttyä 1956 Natoon liittotasavallalle perustettiin jälleen laivasto, Bundesmarine. Samana vuonna perustettiin itäisessä Saksan demokraattisessa tasavallassa Volkspolizei See, josta myöhemmin muodostui Volksmarine.
Saksojen yhdistyessä vuonna 1990 sulautettiin Saksan demokraattisen tasavallan asevoimat liittotasavallan asevoimiin, jolloin Bundesmarineen liitettiin entisen Itä-Saksan merivoimien Volksmarinen osat. Vuodesta 1995 lähtien yhdistyneiden merivoimien kansainvälisenä nimenä on ollut Saksan laivasto (saks. Deutsche Marine), vaikka virallinen nimi on ollut jo vuodesta 1956 alkaen Marine ilman lisämääreitä.
Saksan alueella on toiminut useita muitakin laivastoja, mutta niiden ei katsota vaikuttaneen suoraan laivaston perinteisiin. Vuosina 1701–1867 Preußische Marineen eli Preussin kuninkaalliseen laivastoon, josta myöhemmin kehittyi Norddeutsche Bundesmarine (1866–1871) ja Saksan keisarikunnan laivasto (saks. Kaiserliche Marine) (1872–1918). Ensimmäisen maailmansodan päättäneessä Versailles’n rauhansopimuksessa asetettiin laivastolle tiukat rajat. Vuodesta 1919 vuoteen 1921 laivasto kantoi nimitystä Vorläufige Reichsmarine eli tilapäinen valtakunnanlaivasto, kunnes muuttui Reichsmarineksi. Vuodesta 1935 vuoteen 1945 laivastoa nimitettiin Kriegsmarineksi.
Historia > Nykyinen laivasto

Berliinin muurin sortuminen ja rajalle luodun tuhannen kilometrin miinakentän purkaminen marraskuussa 1989 ja Saksojen yhdistyminen 3. lokakuuta 1990, joka samalla yhdisti Saksan demokraattisen tasavallan ja Saksan liittotasavallan laivastot yhdeksi Saksan laivastoksi. Yhdistymisen aikana ja sen jälkeen piti asevoimissa palvelevan henkilöstön määrä laskea vuoteen 1994 mennessä 370 000 henkeen. Tähän liittyen kaikki Volksmarinen yksiköt lakkautettiin vuorokautta yhdistymisen jälkeen ja ainoastaan muutama alus otettiin seuraavana päivänä uudelleen palvelukseen yhdistyneessä laivastossa. Palveluksesta poistetut joko myytiin tai romutettiin vuoden 1991 loppuun mennessä. Vuoden 1995 alkuun mennessä Bundeswehrin vahvuus oli laskenut noin 320 000 henkeen.
Volksmarinen siirtyneistä aluksien kohtaloita:
Kaksi Koni-luokan fregattia jäivät 1991 ankkuriin.
Sassnitz siirrettiin rajavartiostolle nimellä Neustrelitz.
Tarantul-luokan ohjuskorvetti Hiddensee luovutettiin Yhdysvalloille.
Parchim-luokan korvetit myytiin Indonesiaan.
Kondor-luokan miinanraivaajista kolme myytiin Uruguayhyn ja kaksi Indonesiaan.
Kalusto

Laivastossa on käytössä noin 50 alusta.  Rhön-luokka korvataan 707-luokalla vuodesta 2025 alkaen. Rakenteilla on kolme 424-luokan tiedustelualusta (Oste-luokan korvaava alus) ja neljä (+ kaksi vaihtoehtoa) F126-fregattia (Brandenburg-luokan korvaava alus).
Merivoimien lentäjillä on käytössään yhteensä noin 40 lentokonetta ja helikopteria. Orion korvataan P-8A Poseidon vuoden 2024 lopussa/vuoden 2025 alussa. SeaLynx korvataan 31:llä NH90 Sea Tiger vuodesta 2025 alkaen.
Kalusto > Laivat ja veneet

6 sukellusvenettä
U212A-luokka
11 fregattia
4 Brandenburg-luokka (F123)
3 Sachsen-luokka (F124)
4 Baden-Württemberg-luokka (F125)
5 korvetteja
Braunschweig-luokka (K130) (tilattu 5 lisää)
12 miinantorjunta-alusta
10 Frankenthal-luokka (332)
2 Ensdorf-luokka (352) (Varaus, koulutus ja mainonta)
18 apualusta
3 Berlin-luokan erikoisjoukkojen huoltoalusta (702)
2 polttoainekuljetusalusta Rhön-luokka (704)
6 Elbe-luokan lastialusta (404)
3 Oste-luokan laivaston huoltovenettä (423)
2 pelastushinaja Rügen Borkum
1 tutkimusalus Planet (751)
1 purjehduskoulutusalus Gorch Fock
Kalusto > Ilma-alus

4 lentokonetta
2 P-3C Orion -meripartiolentokonetta.
2 Dornier Do 228 LM öljyntorjuntakoneeseen.
40 helikopteria
22 Sea Lynx Mk 88A
18 NH90 NTH "Sea Lion"
Organisaatio

Laivaston komentajana on merivoimien tarkastaja (saks. Inspekteur der Marine), jonka tukena on Rostockiin sijoitettu esikunta (saks. Marinenkommando). Kielissä olevaan merivoimien 1. lippueeseen kuuluvat 3. miinantorjuntalaivue ja tukilaivue sekä Eckenfördessä olevat 1. sukellusvenelaivue, meripataljoona ja erikoisjoukkoyksikkö ja Warnemünden 1. korvettilaivue. Merivoimien 2. lippueeseen Wilhelmshavenissa kuuluvat 2. ja 4. fregattilaivue sekä huoltolaivue. Meri-ilmavoimat muodostuu 3. ja 5. merilennostosta, jotka ovat Nordholzin lentotukikohdassa. Näiden lisäksi on vielä merivoimien huolto-osasto Wilhelmshavenissa, merisotakoulu Flensburgissa, merivoimien aliupseerikoulu Plönissä, merivoimien tekninen koulu Parowissa ja merivoimien operatiivinen koulu Bremerhavenissa sekä pelastuskeskus Neustadtissa, merilääkintäkeskus Kielissä ja erilaisia agentuureja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan laivasto Wikimedia Commonsissa
Deutsche Marinen virallinen Internet-sivusto
San Paolo fuori le mura

San Paolo fuori le muran basilika on rakennettu apostoli Paavalin hautapaikalle
San Paolo fuori le muran pohjapiirros. Bema (alttarikoroke) on kaksiosainen ja laivoja on viisi.
Basilica di San Paolo fuori le mura on yksi Rooman neljästä suuresta varhaiskristillisestä basilikasta. Muut kolme ovat San Giovanni in Laterano, Santa Maria Maggiore ja Konstantinuksen basilika. Basilica di San Paolo fuori le mura rakennettiin kristinuskoa suosineen keisari Konstantinus Suuren hallituskaudella apostoli Paavalin haudalle. Se sijaitsi Aurelianuksen muurin ulkopuolella, mihin viittaa basilikan italiankielisen nimityksen ”fuori le mura” (suom. muurin ulkopuolella). Kirkkoon kuuluu 1200-luvulla rakennettu benediktiiniläisluostari Abbazia di San Paolo fuori le Mura. San Paolo fuori le mura on Rooman kirkoista suurin Pietarinkirkon jälkeen, ja se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia

Konstantinus Suuri antoi pystyttää apostoli Paavalin hautapaikalle kristillisen basilikan 300-luvulla. Basilikaa laajennettiin Valentinianus II:n, Theodosiuksen ja Arcadiuksen aikana. Kirkko säilyi pitkään alkuperäisessä asussaan, kunnes tulipalo tuhosi sen 1823. Basilika rakennettiin uudelleen vanhan mallin mukaan, mutta menetys oli korvaamaton. Alkuperäisestä rakennuksesta on jäljellä enää apsis ja alttarin edustan riemukaari, joka on koristeltu 400-luvun mosaiikeilla.
Kirkkorakennus

Kirkko on viisilaivainen. Kirkon ovet ovat pronssiset ja kullatut. Niistä vanhin on oikeanpuolimmaisin, jota kutsutaan Bysanttilaiseksi oveksi. Se on koristeltu apostoleja kuvaavin paneelein. Keskimmäinen pääovi on 7,48 metriä korkea ja 3,35 metriä leveä.
Kirkon laivojen pylväiköiden yläosia kiertää sarja paavien muotokuvia, joista varhaisimmat perustuvat taiteilijan mielikuvitukseen. Muotokuvat, jotka ovat kirkossa, eivät ole aidot, vaan aitoja säilytetään muualla.
Pyhän Paavalin hauta

Perimätiedon mukaan Konstantinus Suuri pystytti San Paolo fuori le muran apostoli Paavalin hautapaikalle. Vuosina 2002–2006 suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa kirkon kryptasta löytyi sarkofagi, joka on mahdollisesti apostolin viimeinen leposija.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
New Advent Catholic Encyclopedia: St. Paul-without-the-Walls (englanniksi)
Amadou Haya Sanogo

Amadou Haya Sanogo oikeuden edessä vuonna 2016.
Amadou Haya Sanogo (s. 1972 Ségou) on malilainen sotilas, joka johti vuoden 2012 sotilasvallankaappausta.
Sanogo sai sotilaskoulutuksen Yhdysvalloissa vuosina 2004–2010 ja työskenteli englannin opettajana Katin sotilasakatemiassa.
Kapteeni Sanogo johti Malin presidentin Amadou Toumani Tourén syrjäyttänyttä sotilasvallankaappausta 21.–22. maaliskuuta 2012. Hän toimi sen jälkeen sotilasjuntta CNRDRE:n puheenjohtajana ja maan de facto -valtionpäämiehenä. Länsi-Afrikan talousyhteisön ja muiden maiden painostuksesta sotilasjuntta joutui 12. huhtikuuta luovuttamaan vallan väliaikaiselle presidentille, kansalliskokouksen puheenjohtajalle Dioncounda Traorélle. Sanogo säilytti kuitenkin asemansa Malin armeijan johdossa, ja joulukuussa 2012 sotilaat syrjäyttivät Traorén nimittämän väliaikaisen pääministerin Cheick Modibo Diarran.
Armeijan epäonnistuminen Malin sisällissodassa ja ulkovaltojen sekaantuminen asiaan heikensivät Sanogon asemaa. Hän menetti myös sotilasvallankaappauksen kannattajien muodostaman COPAM-järjestön tuen. Helmikuussa 2013 Sanogo nimitettiin Malin puolustus- ja turvallisuusvoimien uudistamista valmistelleen komitean puheenjohtajaksi. Elokuussa 2013 väliaikainen hallitus ylensi hänet kenraaliluutnantiksi. Sanogo vapautettiin tehtävästään armeijan uudistamiskomitean johtajana elokuun lopussa vähän ennen uuden presidentin Ibrahim Boubacar Keïtan virkaan astumista.
Sanogo pidätettiin 27. marraskuuta 2013. Häntä syytetään osallisuudesta vallankaappauksen yhteydessä tapahtuneeseen 21 laskuvarjojääkärin murhaan. Sanogo on odottanut oikeudenkäyntiä kotiarestissa Sélinguéssä. Vuonna 2016 alkaneen prosessin odotetaan jatkuvan tammikuussa 2020. Tilannetta vaikeuttaa se, että syytettyjen joukossa on myös nykyinen puolustusministeri Ibrahim Dahirou Dembélé.