stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brykus
Rakennukset ja löydökset

Brykuksen paikalla on raunioita arkaaiselta myöhäiselle roomalaiselle kaudelle saakka. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka on ajoitettu myöhäiselle klassiselle tai hellenistiselle kaudelle. Muuria on säilynyt erityisesti niemen itäsivulla, jossa on jäljellä pitkä korkeimmillaan noin viiden metrin korkuinen osuus. Akropoliilla sijaitsi ainakin hellenistisellä kaudella Athene Lindialle omistettu temppeli, mikä kertoo osaltaan tuon ajan rhodoslaisista vaikutteista kaupungissa.
Kaupungin muihin pyhäköihin kuuluivat löytöjen perusteella nymfeille ja kabiireille omistetut pyhäköt. Pyhän Johannes Teologin kirkko niemen kärjen lähellä on rakennettu nymfien luolan paikalle, ja sen rakentamisessa on käytetty antiikin aikaista materiaalia. Kaupungista on löydetty myös kahden varhaiselle kristilliselle kaudelle ajoittuvan basilikakirkon rauniot.
Kaupungin ympäristöstä on löydetty useita kallioon kaiverrettuja hautoja. Nekropoli levittäytyy akropoliin alempaan itärinteeseen ja lahden ympäristöön akropoliin kaakkoispuolella. Haudat ajoittuvat hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle, mutta niiden joukossa voi olla myös varhaisen kristillisen ajan hautoja.
Jossakin Brykuksen laajemmalla alueella on ollut pankarpathoslainen Poseidon Porthmiokselle omistettu pyhäkkö, joka kuului oletettavasti kaupungin alaisuuteen. Sitä ei ole paikannettu, mutta sen arvellaan sijainneen nykyisen Trístomon lähellä, josta on löydetty suurin osa siihen viittaavista piirtokirjoituksista. Toisen teorian mukaan se sijaitsi nykyisessä Stenóssa eli Kárpathoksen ja Sarían (antiikin Saros) saaret erottavan kapeikon rannalla. Siellä on nykyisin varhaiskristillisen basilikan paikalle rakennettu Pyhän Katariinan (Agía Aikateríni) kirkko.
Brykuksesta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Kárpathoksen arkeologisessa museossa, joka sijaitsee Kárpathoksen kaupungissa eli Pigádiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brykus Wikimedia Commonsissa
Roomalaista sotilasta esittävä reliefistele Brykuksesta, ensimmäinen vuosisata eaa. Kárpathoksen arkeologinen museo.
Brykuksesta tehtyjä esinelöytöjä Kárpathoksen arkeologisessa museossa.
Hakulaite

Hakulaite
Asiakkaiden kutsumiseen käytettävä hakulaite
Hakulaite on elektroninen mukana kannettava laite, jolla voidaan välittää muutamien merkkien pituisia viestejä, tyypillisesti puhelinnumero. Hakulaitteita käytettiin eniten 1980- ja 1990-luvuilla ennen matkapuhelimien yleistymistä. Perinteisen hakulaitteen yleisin käyttöpaikka lienee sairaalat, joissa laitteella saatettiin välittää esimerkiksi lääkärille tieto saapua tiettyyn paikkaan. Laite näyttää numeron (jotkin myös lyhyen viestin), josta kutsutaan ja näin voi pystyä päättelemään mitä asia koskee tai vaihtoehtoisesti etsiä puhelin ja soittaa numeroon josta kutsutaan.
Nykyaikanaselvennä hakulaitteita tapaa yleisimmin ravintoloissa asiakkaiden tai tarjoilijoiden kutsujärjestelmänä. Ravintolan konseptista riippuen käyttötapoja on erilaisia. Perinteisissä palveluravintoloissa kaikki pöydät saattavat olla varattuina, ja hakulaitejärjestelmän avulla odottaminen voidaan tehdä mielekkäämmäksi, kun asiakas voi mennä shoppailemaan tai baarin puolelle ottamaan alkudrinkkiä jonossa seisomisen sijaan. Joissain ravintoloissa asiakas noutaa annoksensa palvelupisteeltä, ja siihenkin käyttötarkoitukseen hakulaitteet soveltuvat erinomaisesti.lähde? Toisissa ravintolat ovat tehostaneet toimintaansa laittamalla joka pöytään minilähettimen, jota käyttämällä voi kutsua tarjoilijan paikalle.
Myös monet muut toimialat ovat löytäneet hakulaitteen keinona tehostaa henkilökunnan kommunikaatiota, palvelun nopeuttajana ja asiakasviihtyvyyden parantajana. Järjestelmiä käytetään muun muassa kaupoissa asiakkaiden ja henkilökunnan kutsumiseen, rekkaterminaalien asiakashallinnassa, jonotusjärjestelminä ja tuotantolinjoilla.
Hakulaitteissa viestit välitetään radioaaltoja pitkin.
Hakulaite tunnetaan myös nimellä piippari tai piipperi, sillä se hälyttää useissa käytöissä piippaamalla. Myös värinä ja vilkkuminen ovat hakulaitteille tavallisia hälytyksiä.
Hakulaitteiden käyttö Suomessa

Suomessa on toiminut ainakin kaksi henkilöhakujärjestelmää: Telecom Finlandin Kaukohaku ja Helsingin Puhelimen HakuNet. Vuoden 1994 lopussa Kaukohaulla oli 43 983 tilaajaa ja HakuNetillä 3 483.
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Japanin viimeinen hakulaitepalvelu lopetti toimintansa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakulaite Wikimedia Commonsissa
León Viejo

| León Viejo |
| --- | --- |
 León Viejon raunioita
Maailmanperintökohde
Sijainti:  León, Nicaragua  12°24′03″N, 86°37′02″W
Kriteerit:  III, IV
Tunnusnumero:  613
Valintahistoria
Valintavuosi:  2000
 
León Viejo eli Vanha León on rauniokaupunki Nicaraguassa, 68 kilometriä Managuasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1524, ja se on Nicaraguan toiseksi vanhin kaupunki. Se oli alueensa merkittävin kaupunki, johon tuotiin myytäväksi kultaa lähialueilta ja kauempaakin. Kaupunki hylättiin vuonna 1610, kun läheinen Momotombon tulivuori alkoi purkautua. Uusi León perustettiin 30 kilometriä länteen, jossa se sijaitsee edelleen. Vanhan kaupungin rauniot valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta León Viejo Wikimedia Commonsissa
Cortés (departementti)

| Cortés |
| --- | --- |
 Sijainti
 Koordinaatit: 15.5058°N, 88.0244°W 
Valtio:  Honduras
Kunnat (municipalities):  12 kpl
Perustettu:  1893
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tegucigalpa (996 658 as., 2013)
Pinta-ala  ():  8 787 km²
Väkiluku (2013)  ():  1 508 906
HDI (2022):  0,666
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  HN-CR
Cortés on Hondurasin kahdeksastatoista departementista luoteisin. Se rajoittuu pohjoisessa Karibianmereen ja luoteessa Guatemalan tasavaltaan. Sen pinta-ala on 3 923 km2, vuonna 2013 asukkaita oli 1,562 miljoonaa. Se on asukasluvultaan suurin Hondurasin 18 departementista.
Hallintokeskus on maan toiseksi väkirikkain kaupunki, teollisuuskeskus San Pedro Sula (598 519 as., 2023). Muista kaupungeista mainittakoon Choloma (163 818 as.), La Lima (62 903 as.), Villanueva (62 711 as.), satamakaupunki Puerto Cortés (59 676 as.), Cofradía (38 780 as.) ja Campo Dos Caminos (20 853 as.).
NASAn satelliittikuva alavasta Sulan tulvalaaksosta.
Hedelmällinen Sulan laakso on merkittävä banaanien ja muiden elintarvikkeiden tuottaja.
Cortésin departementti perustettiin vuonna 1893 lohkaisemalla alue Santa Bárbaran hallinnollisesta alueesta. Se perustettiin yhdessä Atlantidan departementin kanssa banaaniyhtiöiden toiminnan helpottamiseksi. Vaikka aluekeskus San Pedro Sula oli perustettu jo 1536, kaupungin kasvu ja rakentaminen saivat merkittävän kasvusykäyksen banaanibuumista ja sijainnista satamakaupunki Puerto Cortesin lähistöllä.
Alue lienee nimetty nimensä konkistadori Hernán Cortésin mukaan, joka taisteli seudulla Espanjan kruunun puolesta sekä intiaaneja että kapinallista Cristóbal de Olidia vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cortés (departementti) Wikimedia Commonsissa
| n k Hondurasin departementit |
| --- | --- |
 Atlántida  Choluteca  Colón  Comayagua  Copán  Cortés  El Paraíso  Francisco Morazán  Gracias a Dios  Intibucá  Islas de la Bahía  La Paz  Lempira  Ocotepeque  Olancho  Santa Bárbara  Valle  Yoro
Potidaion

| Potidaion> Ποτίδαιον |
| --- | --- |
 Potidaionin raunioita.
Sijainti
 Potidaion
Koordinaatit:  35°30′36″N, 27°13′05″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kárpathoksen kaupunki eli Pigádia, Kárpathos, Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  3000 eaa.–500-luku jaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Karpathos, Eteläiset Sporadit
Kaupunki:  Karpathos
Aiheesta muualla
  Potidaion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Potidaion (m.kreik. Ποτίδαιον, lat. Potidaeum) eli Poseidion (m.kreik. Ποσείδιον, lat. Posidium, Poseidium) oli antiikin aikainen kaupunki Karpathoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kárpathoksen kaupungin paikalla.
Maantiede

Potidaionin kaupunki sijaitsi Karpathoksen saaren kaakkoisrannikolla nykyisen Kárpathoksen kaupungin eli Pigádian paikalla. Kaupungin mykeneläisen kauden ja antiikin ajan akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyinen Vounóksen kukkula Kárpathoksen kaupungin satamalahden koillispuolella. Sen korkeus on 23 metriä. Kaupungin satama sijaitsi nykyisessä luonnonsatamalahdessa.
Etäisyys Potidaionista sisämaassa sijainneeseen Karpathoksen poliksen kaupunkikeskukseen, mikäli se sijaitsi nykyisen Apérin paikalla (kuten usein arvellaan), oli noin kahdeksan kilometriä.
Historia

Potidaionin paikka on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä neoliittisella kaudella ja varhaisella pronssikaudella noin 3000 eaa. Minolaisella kaudella (MM ja LM IA) sekä mykeneläisellä kaudella (LH IIA–B) paikalla oli merkittävä asutus. Koko saaren asutuksessa oli katkos pronssi- ja rautakauden taitteessa. Manner-Kreikasta tulleet doorilaiset asuttivat sen uudelleen noin 1000 eaa.
Potidaionin suhde saaren poliksiin klassisella kaudella on epäselvä. Usein sen katsotaan olleen Karpathoksen poliksen alaisuudessa ja sen satama. Tämä asema sillä oli ainakin hellenistisellä kaudella. Joskus Potidaionia on kuitenkin ehdotettu itse Karpathoksen poliksen kaupunkikeskukseksi, mikäli se ei sijainnut nykyisessä Apérissa, ja joskus taas Eteokarpathioin poliksen keskukseksi. Kaupungista käytetään antiikin lähteissä yleensä nimimuotoa Potidaion. Muoto Poseidion esiintyy Ptolemaioksella. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymiä Potidaieus (Ποτιδαιεύς).
Hellenistisellä kaudella saaren kaikki kaupungit olivat Rhodoksen vallan alla. Potidaion kukoisti hyvän satamansa ansiosta vielä roomalaisella kaudella sekä varhaisella kristillisellä kaudella. Ptolemaios mainitsee sen olemassaolon kaupunkina 100-luvulla jaa. Varhaisen kristillisen kauden kaupungista todistavat löydetyt basilikakirkot. Keskiajalla kaupunki hylättiin ja sen asukkaat siirtyivät turvallisempaan paikkaan sisämaahan nykyisen Apérin kylän paikalle.
Kaupungin paikalle syntyi uusi asutus, nykyinen Kárpathoksen kaupunki, 1800-luvulla. Se on ollut saaren keskus vuodesta 1894.
Rakennukset ja löydökset

Potidaionin akropoliin löydökset ovat pääosin peräisin hellenistiseltä kaudelta. Kukkulalta on löydetty linnoitus- ja tukimuurien jäänteitä, jotka on ajoitettu 300-luvulle eaa., sekä muun muassa sisternejä eli vesisäiliöitä. Piirtokirjoituslähteiden perusteella akropoliilla oli tuohon aikaan Athene Lindialle eli Lindoksen Athenelle omistettu temppeli sekä uhrialue (hierothysion).
Kaupungin hautausmaat on löydetty sen luoteispuolelta nykyisten Anemómyloin, Skópin ja Makéllin alueilta. Varhaisimpiin hautalöytöihin lukeutuu muun muassa mykeneläisen kauden keramiikkaa. Merkittävimpiin esinelöytöihin lukeutuu naishahmoinen idoli, niin kutsuttu ”Kárpathoksen nainen”, noin ajalta 3000 eaa. Se on nykyisin British Museumissa.
Varhaiselta kristilliseltä ajalta kaupungin alueelta on löydetty kolmen basilikakirkon rauniot. Ne ajoittuvat 300–500-luvuille jaa. Yksi kirkoista sijaitsi akropoliin juurella sen lounaispuolella, ja kaksi muuta satamalahden länsirannalla. Tunnetumpi näistä on Pyhän Fotinen kirkko, joka ajoitetaan 400- tai 500-luvulle.
Potidaionista tehtyjä esinelöytöjä on esillä Kárpathoksen arkeologisessa museossa Pigádiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Potidaion Wikimedia Commonsissa
Nykyisen Kárpathoksen kaupungin satamaa ja antiikin Potidaionin akropolis.
Potidaionin akropolista.
Potidaionin Pyhän Fotinen basilikakirkon (400–500-luku jaa.) raunioita.
Herman Oskar Mäkelä

Herman Oskar Mäkelä (16. joulukuuta 1869 Tyrvää – 26. lokakuuta 1954 Asikkala) oli suomalainen kirkkoherra ja suomentaja.
Tyrvään Hakahuhdanmaan Mäkelän torpassa syntyneen Oskari Mäkelän vanhemmat olivat torppari Herman Mäkelä ja Hilma Karolina Lähdekorpi. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1894 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1898 ja pastoraalitutkinnon vuonna 1900. Mäkelä vihittiin papiksi 1898. Opiskeluaikanaan hän oli vt. kansakoulunopettajana kevätlukukaudella 1896 ja Pöytyällä 1899–1900. Hän teki 1912 opintomatkan Jenaan Saksaan.
Mäkelä oli vt. kappalaisena, vt. kirkkoherrana, papiston apulaisena ja kirkkoherran ja kappalaisen apulaisena Tyrväällä, Pöytyällä ja Kokemäellä 1898–1901. Hän oli Inkoon kappalaisena 1901–1902, Brändössä vt. kirkkoherrana 1902–1903 ja kirkkoherrana 1904, Kumlingen kirkkoherrana 1904–1907, Hinnerjoen kirkkoherrana 1907–1913, oman virkansa ohessa Honkilahden vt. kappalaisena 1911–1913, Kestilän kirkkoherrana 1913–1925, Raahen rovastikunnan vt. lääninrovastina 1921–1925 sekä viimeksi Asikkalan kirkkoherrana 1925–1951. Hän jäi eläkkeelle 1951. Hollolan rovastikunnan lääninrovastina Mäkelä oli 1933. Mäkelä sai rovastin arvon 1947.
Mäkelä oli Hinnerjoen kuntakokouksen esimiehenä ja kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana Hinnerjoella ja Kestilässä. Mäkelä harrasti raittiusasiaa, oli mukana nuorisoseuratyössä ja toimi kirjastojen perustamiseksi maaseudulle. Nuorempana hän harrasti kotiseutututkimusta. Hän kirjoitti hartaus- ja raittiusaiheisia kirjoituksia lehtiin.
Mäkelä oli naimisissa 1898–1908 Hilma Aleksandra Vanhakylän (1872–1908) kanssa, toisen kerran 1908–1925 Anna Sofia Matilda Danielsonin (1868–1925) kanssa ja vuodesta 1926 Astrid Maria Clayhillsin kanssa.
Julkaisuja

Miten adventistit esittävät Pyhän Raamatun totuuksia?: muutamia tutkielmia. Tekijä, Hinnerjoki 1910
Erään hakahuhdanmaalaisen maisen matkan varrelta. Vammala 1953
Suomennoksia

Ernst Arvid Appelberg : Kuinka on totuuden sana oikein julistettava ja jaettava?. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 19. Weilin & Göös, Helsinki 1895
Fredrik Gabriel Hedberg : Jumalallisen rakkauden hedelmät ja muuttumaton armo. Suomentanut Herman Oskar Mäkelä. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 15. Luth. Evank.-yhdistys, Helsinki 1895
Gustaf Roos : Jumalan valkeudessa vaeltaminen. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 11. Weilin & Göös, Helsinki 1895
Äiti ja lapsi. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 7.  Luth. Evank.-yhdistys, Helsinki 1895
Johannes Bäck : Vettä janoovalle. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 5. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Julius Ivar Engström : Sanan kätkemisestä. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 4. Luth. Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1895
Eronneet tiet ja vaeltakaa Kristuksessa. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 3. Luth. Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1895
Kenenkä tykö me menemme?. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 8. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Keskustelu kirkkomatkalla. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 14. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Fredrik Gabriel Hedberg : Rukous ja rukouksen kuuleminen. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 17. Luth. Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1895
Adolfina Amanda Johansson : Jouluenkeli. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 20. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Kuoliko Jesus koko maailman edestä, ja miksi hänen täytyi kuolla?. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 16. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Gustaf Roos : Kolmenlaista valtaa ja kolmekymmentä vuotta Herran palveluksessa. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 6. Weilin ja Göös, Helsinki 1895
Paulus Wolff : Autuas joulu-ilta. Armon sanoja: Lutherilaisen Evankeliumi-yhdistyksen kustantamia kirjasia, 18. Luth. Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1895
Aiheesta muualla

Kirkkoherra Herman Oskar Mäkelä; henkilökuva 1920-luvun lopulta. Asikkalan kulttuuripalvelut, Danielson Kalmari huvilan kuva-arkisto (Finna)
H. O. Mäkelän lehtiartikkeleita:
Muistelmia. Kun kouluun lähdettiin, Tyrvään Sanomat, 13.01.1932, nro 2, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Muistelmia. Kun kouluun lähdettiin, Tyrvään Sanomat, 27.01.1932, nro 4, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tegucigalpa

| Tegucigalpa |
| --- | --- |
 Tegucigalpa vuonna 2014.
 lippu:  vaakuna
 Tegucigalpa
 Koordinaatit: 14°6′0″N, 87°13′0″W 
Valtio:  Honduras
Departementti:  Francisco Morazán
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  201,5 km²
Korkeus:  975 m
Väkiluku (2013):  996 658
 – Väestötiheys:  5 634 as./km²
 – Metropolialue:  1 844 307
Lempinimi::  Tegus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tegucigalpa on Hondurasin pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuoden 2013 väestönlaskennassa kaupungissa oli vajaat miljoona asukasta.
Kaupunki sijaitsee Picacho-vuoren rinteellä  975 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tegucigalpan lämpötila on varsin tasainen ympäri vuoden. Viileimpien kuukausien, tammi- ja joulukuun keskilämpötila on hiukan alle 20 astetta, lämpimimpien eli huhti-toukokuun keskilämpötila 23 asteen vaiheilla. Kuiva kausi kestää joulukuusta maaliskuuhun.
Hurrikaani Mitch aiheutti kaupungissa huomattavia tuhoja vuonna 1998.
Tegucigalpa perustettiin 1500-luvulla  ja se oli kulta- ja hopeakaivostoiminnan keskus alueella. Itsenäisen Hondurasin tasavallan pääkaupunki vaihtui Tegucigalpan ja Comayaguan välillä, kunnes se vuodesta 1880 on ollut Tegucigalpa. Vuonna 1938 siihen yhdistettiin Choluteca  -joen eteläpuolella sijaitseva Comayagüela.
Toncontínin kansainvälinen lentoasema sijaitsee seitsemän kilometriä kaupungin keskustasta. Sittemmin lentomatkustus on siirtynyt paljolti vuonna 2021 matkustajalenloille avautuneelle lentoasemalle.
Suomen ulkoministeriö varoittaa matkailijoihin kohdistuvasta väkivaltaisesta rikollisuudesta Tegucigalpassa, San Pedro Sulassa ja Karibian rannikon saarilla. Aseellisia ryöstöjä, varkauksia, murtoja, autonkaappauksia ja raiskauksia esiintyy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tegucigalpa Wikimedia Commonsissa
Tegucigalpa is vibrant culture The Lonely Planet. Viitattu 5.6.2020. (englanniksi)
Juho Aitamurto

Juho Aitamurto (toinen vasemmalta) vuonna 1893.
Juho Aitamurto (14. maaliskuuta 1864 Utajärvi – 12. joulukuuta 1939 Utajärvi) oli yksi Aitamurron veljessarjan suurhiihtäjistä.
Aitamurto henkilönä

Juho Aitamurron hiihtävät veljet olivat Aapo Aitamurto (1876–1940) ja Antti Aitamurto (1878–1925). Juho Aitamurto oli hiihtouransa jälkeen teurastaja ja postinkuljettaja Utajärven Murronkylässä. Talvisin hän teki postimatkat hiihtäen. Tarinan mukaan hän aina laittoi mäystinsuksensa postitoimistoon mennessään valmiiksi paluumatkaa varten. Kerran pojat käänsivät tahallaan sukset väärin päin ja heikkonäköinen Aitamurto lähti paluumatkalle kannat edellä, murahdellen: ”Karraa mitä karraat, mutta Murtoon mennään.”
Kerran Aitamurto oli kutsuttu kunniavieraaksi Oulun hiihtojen 50-vuotisjuhlaan ja kävi palatessa Rotosen kaupassa Utajärvellä, näyttäen saamaansa kirjaa. Kansisivulla oli omistuskirjoitus ”Nuoruuteni suurelle urheiluidolille Juho Aitamurrolle”, jonka akateemikko V. A. Koskenniemi oli allekirjoittanut. Vuoden 1895 Oulun hiihtojen kuninkaiden Aitamurron ja Juho Ritolan kunniaksi hän oli laatinut jo aikoinaan seuraavan runon: ”Nyt vähitellen, kukin suunnaltansa; jo saapui päivän sankarit. He oli otteluhun valmiit; ja kukin yhtä varma voitostaan. Tuolt tuli Ritola ja Aitamäki; van ensi palkintoja kummallakin. Jo ympär Ritolan ja Aitamäen; nyt kokoutuvan muunkin hiihtoväen; jo nähtiin suksillansa keinutellen; ja tamineita lähtöön valmistellen.”
Postinkuljettajana toiminut Juho Aitamurto menehtyi postinhakumatkalla, hiihtäessään rataa pitkin. Huonokuuloisena hän jäi junan alle Utajärven asemalla 12. joulukuuta 1939.
Kilpailu-ura

Aitamurto aloitti kilpauran 26-vuotiaana vuonna 1890, jolloin ilmeisesti pidettiin ensimmäiset hiihtokilpailut Utajärvellä. Harjoittelun vuoksi hän usein hiihti Utajärven Murronkylästä Muhoksen Muhosperän kautta Ouluun, matka on noin 70 kilometriä yhteen suuntaan.
Aitamurron varsinaiset ensimmäiset suuret kilpailut olivat samana vuonna järjestetyt Oulun hiihtokisat, joissa hän sijoittui vasta 10. sijalle. Seuraavana vuonna vastaavissa kisoissa hän hiihti Juho Ritolan kannoilla ja sijoittui neljänneksi. Vuodesta 1892 alkaen Aitamurto ei keskeyttänyt yhtään kilpailua eikä koskaan jäänyt ilman palkintoa, tuolloin hän voitti Oulun Hiihdot -kilpailun päämatkan 30 kilometriä ajalla 2.46.12. Ritola ja Juho Räihä eivät kilpailuun ehtineet Tukholman kisoista. Aitamurron monista kisoista mieluisin lienee ollut vuoden 1895 Helsingin hiihtojen 60 kilometriä, jossa maan parhaat hiihtäjät tavoittelivat 200 markan suurpalkintoa. Helsingistä Utajärvelle palatessaan Aitamurto pysähtyi Tampereella, jossa hiihti 30 kilometriä ja voitti 100 markan palkinnon. Kilpailu-uransa aikaan Aitamurto asui usean vuoden ajan Helsingissä, jossa työskenteli Brandtin suksiliikkeessä. Kilpailemisen hän lopetti 33-vuotiaana.  Vielä talvella 1939 Oulun hiihdon viettäessä 50-vuotisjuhliaan Juho Aitamurto oli seuraamassa kilpailuita.
Aiheesta muualla

Kirjavainen, J. 1941. Suomalaiset suurhiihtäjät. Osa 2: Santeri Tasasta Martti Lappalaiseen. Porvoo.
Oilinki, P. 1998. Juho Aitamurto ja hänen hiihtäjäveljensä. Teoksessa Oilingin varrelta: kotiseututarinoita Utajärveltä
Oilinki, Pekka: Juho Aitamurto ja hänen hiihtäjäveljensä (Arkistoitu – Internet Archive)
Syyskuu (yhtye)

Kuva: Reijo Korpeinen
Syyskuu oli 1980-luvun alkupuolella toiminut suomalainen post-punk ja goottirockyhtye. Se levytti Rami Kuusisen ja Miettisen Kumibeat-levy-yhtiölle yhden singlen ja albumin. Syyskuu oli ensimmäisiä suomalaisia goottirokkia soittaneita yhtyeitä.
Diskografia

"Susi" (single, 1983)
Sator (albumi, 1984)
Kokoonpano

Jyrki Kortesniemi (laulu, kitara)
Arto Ojajärvi (basso)
Raimo Katajarahko (saksofoni)
Ari Lahti (rummut)
Aiheesta muualla

Syyskuu Finnmusic.netin tietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Hall Pass – lupa rellestää

| Hall Pass – lupa rellestää> Hall Pass |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Bobby & Peter Farrelly
Käsikirjoittaja:  Bobby & Peter Farrelly  Pete Jones  Kevin Barnett (elokuva) Pete Jones (tarina)
Tuottaja:  Charles B Wessler  Bradley Thomas  Benjamin Waisbren Bobby & Peter Farrelly  J.B. Rogers Mark Charpentier
Säveltäjä:  Jeff Toyne
Kuvaaja:  Matthew F. Leonetti
Pääosat:  Owen Wilson  Jason Sudeikis  Stephen Merchant  Jenna Fischer  Christina Applegate
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Virtual Studios New Line Cinema
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   25. helmikuuta 2011  13. toukokuuta 2011
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  36 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hall Pass – lupa rellestää (Hall Pass) on vuonna 2011 ilmestynyt romanttinen komedia, jonka ovat tuottaneet ja ohjanneet Farrellyn veljekset. Elokuvan pääosissa näyttelevät Owen Wilson, Jason Sudeikis, Stephen Merchant, Jenna Fischer ja Christina Applegate.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Owen Wilson   | … |   Rick   |
|   Jason Sudeikis   | … |   Fred   |
|   Jenna Fischer   | … |   Maggie   |
|   Christina Applegate   | … |   Grace   |
|   Joy Behar   | … |   Dr. Lucy   |
|   Stephen Merchant   | … |   Gary   |
|   J. B. Smoove   | … |   Flats   |
|   Richard Jenkins   | … |   Coakley   |
|   Alexandra Daddario   | … |   Paige, lastenhoitaja   |
|   Nicky Whelan   | … |   Leigh   |
|   Vanessa Angel   | … |   Missy, eronnut ystävä   |
|   Larry Joe Campbell   | … |     |
|   Alyssa Milano   | … |   Mandy   |
|   Megan Joy   | … |   hampurilaistyttö   |
|   Bo Burnham   | … |   baarimikko   |
|   Dwight Evans   | … |   Maggien isä   |
Arvostelut

Antti Honkala: Hall Pass - Lupa rellestää (2011) Filmgoer.fi.  13.5.2011. Arkistoitu 28.8.2011. Viitattu 20.7.2011.