stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muistojen Bulevardi (albumi)
Kappaleet

Muistojen Bulevardi -alkusoitto
Valoa ikkunassa (Eija Kantola)
Tanssilaulu (Eija Kantola)
Pieni kukkanen (Saija Varjus)
En vastaa jos soitat (Saija Varjus)
Pieni sydän (Marita Taavitsainen)
Marina – Lazzarella (Marita Taavitsainen)
Rakkautta Kööpenhaminassa (Marita Taavitsainen)
Pojat (Eija Kantola, Saija Varjus ja Marita Taavitsainen)
Toiset meistä (Saija Varjus)
Kun (Saija Varjus)
Keskiyön aurinko (Saija Varjus)
Epävireiset sydämet (Eija Kantola)
Tiet (Eija Kantola)
Ken lie (Eija Kantola)
Setä Satchmon kehtolaulu (Markku Johansson, trumpetti)
Soittajapoika (Marita Taavitsainen)
Lennä mun lempeni laulu (Marita Taavitsainen)
Romantica (Marita Taavitsainen)
Pikku pikku bikinissä (Jukka Tiirikainen, Heikki Pohto ja Matti Lappalainen, Vantaan viihdeorkesteri)
Rinnakkain – Jazzbasilli (Eija Kantola ja Saija Varjus)
Muistojen Bulevardi (Marita Taavitsainen)
Muistojen Bulevardi -loppusoitto
| n k Eija Kantola |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Samppanjaruusu  Kiitos tästä vuodesta  Ilmaan noussut oon  Yössä sielujen  Yön hiljaisuus  Tänään  Katseet  Sata suudelmaa  Kylmä kuuma ja kaunis  Rakkauden kiertokulku  Muistojen Bulevardi – Laila Kinnusen unohtumattomat laulut  Hyppy tuntemattomaan  Legendaa  Käärmetanssi  Peili  Kadonneet laulut  Kipinä 
Kokoelmat:  Parhaat  Parhaat – 20 suosikkisävelmää  Parhaat 40 hittiä  Yön Kuningatar (Kaikkien Aikojen Parhaat)  Eija Kantola – 30 v. juhlakokoelma 
Singlet:  ”Ranskalaiset korot” / ”Kesä saapuu sittenkin”  ”Samppanjaruusu” / Se heinäkuu”  ”Ainoa oikea” / ”Sua rantaan oottelen”
Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille

Epigrammi nro 1 on pyörätiellä Kiasman edessä.
Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille on kuvataiteilija Denise Zieglerin suunnittelema taideteos Helsingissä. Teos koostuu kahdeksasta ”muistolaatasta”. Laatat ovat katukaivojen pyöreitä valurautakansia, joissa kussakin on ohikulkijan tilanteeseen ja laatan ympäristöön liittyvä epigrammin muotoinen viesti. Muistolaatat sijaitsevat Kaartinkaupungin, Kampin ja Kluuvin kaupunginosissa. Teos on paljastettu vuonna 1999, sen tilasi kaupungin rakennusviraston katuosasto ja teos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.
Taiteilija on omistanut epigrammit ohikulkijoille. Kiertämällä kaikki kannet kävelylenkin pituudeksi tulee noin kolme kilometriä.
Analyysia teoksesta

Milja Liimatainen on käsitellyt Zieglerin teosta vuonna 2012 valmistuneessa taidehistorian pro gradu -tutkielmassaan Julkinen veistos ja tila – Kivi, Kolme aitaa ja Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille paikkasidonnaisina merkitysten muodostajina. Zieglerin teokset kertovat usein ihmisen arkisesta toiminnasta ja niissä on muistijälkiä ihmisen toiminnasta, joka on tapahtunut joskus. Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille sijoittuu kaupungin ydinkeskustaan kolmen kaupunginosan alueelle. Sijaintipaikat ovat kaupungin keskeisintä ydintä, tavallista katutilaa, ja teokset ovat sijaintipaikkaansa ja lähestymissuuntaansa sidottuja, niitä ei voi siirtää toisaalle menettämättä niiden antamaa viestiä. Ne sijaitsevat paikoissa, joissa on paljon jalankulkijoita ja tekstit on aseteltu niin, että niiden lukusuunta liittyy ympäristöön. Jalankulkijan on myös pysähdyttävä teoksen luo hetkeksi. Teoksien on tarkoitus käsitellä sekä sijaintipaikkaa että jalankulkijan senhetkistä tilannetta. Niiden tarkoitus on vahvistaa jalankulkijan asemaa olennaisena osana kaupunkikuvaa ja vahvistaa hänen omanarvontuntoaan.
Teoksen osat

| Nro | Katu | Paikka | Kaupunginosa | Epigrammi | Kartalla | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mannerheimintie | Pyörätiellä Kiasman edessä | Kluuvi | Tämä tie vie muistomerkkien ja rakennusten ohi pohjoiseen. | 60.1712°N, 24.9368°E |  |
| 2 | Pohjoisesplanadin ja Kluuvikadun risteyksen kohdalla | Esplanadin puiston laidalla | Kaartinkaupunki | Minut sijoitettiin puiston laidalle. Ohikulkija, kävele keskellä tietä. | 60.1677°N, 24.9477°E |  |
| 3 | Kanavaranta 1 | Stora Enson vanhan pääkonttorin edessä jalkakäytävällä | Katajanokka | Olen kaukolämmön kansi, maanalaisten käytävien vartija. | 60.1682°N, 24.9582°E |  |
| 4 | Eteläranta | Vanhan kauppahallin eteläpäädyssä | Kaartinkaupunki | Kaupungin takahuoneessa nautit näkymästä merelle. | 60.1657°N, 24.9529°E |  |
| 5 | Pohjoisesplanadin ja Mikonkadun risteyksen kohdalla | Puiston puoleisella jalkakäytävällä suojatien edessä | Kaartinkaupunki | Tällä paikalla odotti nainen, juuri kun punainen pakettiauto ajoi ohi. | 60.1677°N, 24.946°E |  |
| 6 | Mannerheimintien ja Kalevankadun risteyksessä | Jalkakäytävällä suojatien edessä | Kluuvi | Punainen valoukko seisoo kadun toisella puolella, täällä seison minä. | 60.1681°N, 24.9407°E |  |
| 7 | Simonkatu (tämä osa on siirretty tai poistettu) | Lasipalatsin kohdalla jalkakäytävällä  | Kamppi | Tämä katu vie alaspäin rautatieasemalle, sinä suunnistat ylämäkeen. | 60.1696°N, 24.9373°E |  |
| 8 | Kampintori | Torin keskivaiheilla | Kamppi | Seisot Kampin aukiolla, kolmiota ympäröi humina. | 60.1676°N, 24.9315°E |  |
Huomioita

↑  Epigrammi on siirretty Kanavaranta 1:n eteen noin vuonna 2024. Sen alkuperäinen sijoituspaikka oli Yliopistonkadulla Porthanian edustalla, mutta viemäritöiden takia sille jouduttiin etsimään uusi paikka.
↑  Tämä epigrammi on siirretty tai poistettu.
Epigrammi nro 5 on Pohjoisesplanadin ja Mikonkadun risteyksen kohdalla jalkakäytävällä.
Maxime Verhagen

| Maxime Verhagen |
| --- | --- |
 Maxime Verhagen vuonna 2012.
Alankomaiden talous-, maatalous- ja innovaatioministeri
 14.10.2010–5.11.2012  
Pääministeri:  Mark Rutte
Edeltäjä:  Maria van der Hoeven Gerda Verburg
Seuraaja:  Henk Kamp
Alankomaiden kehitysyhteistyöministeri
 23.2.2010–14.10.2010  
Pääministeri:  Jan Peter Balkenende
Edeltäjä:  Bert Koenders
Seuraaja:  Lilianne Ploumen
Alankomaiden ulkoministeri
 22.2.2007–14.10.2010  
Pääministeri:  Jan Peter Balkenende
Edeltäjä:  Ben Bot
Seuraaja:  Uri Rosenthal
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1956 (ikä 68) Maastricht
Puoliso:  Annemieke Beijlevelt
Tiedot
Puolue:  Kristillisdemokraattinen puolue
Maxime Jacques Marcel Verhagen (s. 14. syyskuuta 1956 Maastricht) on hollantilainen poliitikko, joka edustaa Kristillisdemokraattista puoluetta (CDA).
Verhagen opiskeli historiaa Leidenin yliopistossa, josta valmistui maisteriksi vuonna 1986. Kristillisdemokraattiseen puolueeseen hän oli liittynyt vuonna 1976. Verhagen oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1989–1994. Hän istui vuodet 1994–2007 Alankomaiden edustajainhuoneessa. Verhagen nimettiin 22. helmikuuta 2007 Balkenenden neljännen hallituksen ulkoministeriksi. Hän otti lisäksi hoidettavakseen kehitysyhteistyöministerin tehtävät 2010. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa kristillisdemokraatit koki merkittävän tappion, minkä seurauksena puoluejohtaja Jan Peter Balkenende luopui kristillisdemokraattien johtajuudesta parlamentin alahuoneessa ja Verhagen siirtyi hänen paikalleen.
Verhagen nimitettiin 14. lokakuuta 2010 pääministeri Mark Rutten hallituksen talous-, maatalous- ja innovaatioministeriksi ja samalla Alankomaiden varapääministeriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maxime Verhagen Wikimedia Commonsissa
Maxime Verhagen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Alankomaat 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Lasse Lehtinen

| Lasse Lehtinen |
| --- | --- |
 Lasse Lehtinen vuonna 2018.
Euroopan parlamentin jäsen
 20.7.2004 – 13.7.2009  
Kansanedustaja
 22.1.1972 – 25.3.1983  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1947 (ikä 78) Kotka
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Tiedot
Koulutus:  filosofian tohtori (2002)
Tutkinnot:  Oulun yliopisto
Lasse Antero Lehtinen (s. 23. tammikuuta 1947 Kotka) on suomalainen poliitikko, toimittaja ja kirjailija. Hän on toiminut Suomen Sosiaalidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1972–1983, europarlamentaarikkona vuosina 2004–2009 ja Kuopion kaupunginvaltuutettuna vuosina 1969–1980.
Elämä ja ura > Koulutus ja uran alkuvaiheet

Lehtisen isä Allan oli palopäällikkö Kuopiossa, missä Lehtinen kävi koulunsa vuosina 1957–1965. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1965. Lehtinen jatkoi opintojaan Helsingissä ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1977. Lopputyönsä hän teki Tukholman yliopistolle.
Lehtinen väitteli filosofian tohtoriksi (poliittinen historia) vuonna 2002 Oulun yliopistossa. Väitöskirjan Aatosta jaloa ja alhaista mieltä. SDP:n ja Urho Kekkosen suhteet 1944–1981 tieteellinen taso herätti tuoreeltaan keskustelua ja muun muassa dosentti Juhani Suomi oli sitä mieltä, ettei teos täyttänyt väitöskirjan vaatimuksia. Lehtinen on jatkanut Suomen poliittisen historian parissa muun muassa Hannu Rautkallion kanssa kirjoitetulla, sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä käsittelevällä teoksella Kansakunnan sijaiskärsijät (2005).
Lehtinen työskenteli Yhtyneiden Kuvalehtien Seura-lehden toimittajana vuosina 1966–1969 ja Yleisradion tv-uutisten toimittajana 1969–1972.
Lehtinen on ollut naimisissa varatuomari Eira Palinin kanssa vuodesta 1976 alkaen.
Elämä ja ura > Politiikka

Vuoden 1972 eduskuntavaaleissa Lehtinen valittiin kansanedustajaksi Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän toimi kansanedustajana kolme kautta vuoteen 1983. Puolueensa oikean laidan kulkijana Lehtinen ei ollut koskaan puheenjohtaja Kalevi Sorsan suosiossa, joten ministerinpaikat ja muut korkeat poliittiset tehtävät kiersivät hänet. Myöhemmin Lehtinen oli yksi Martti Ahtisaaren ”keksijöistä”, jotka ryhtyivät ajamaan politiikan ulkopuolista valtiosihteeri Ahtisaarta SDP:n presidenttiehdokkaaksi vuoden 1994 vaaleihin. SDP:n myöhempi puheenjohtaja Eero Heinäluoma kirjoitti Ahtisaaren elämäkerrassa, että nimenomaan Lehtinen oli keskeisenä henkilönä Ahtisaaren puolesta tehdyssä medialobbauksessa. Tässä työssä Lehtinen sai rinnalleen SDP:n vasenta laitaa edustaneen Erkki Tuomiojan, joka Lehtisen tavoin oli huonoissa väleissä Kalevi Sorsan kanssa, ja Matti Ahteen, jonka Sorsa oli vuonna 1989 syrjäyttänyt eduskunnan puhemiehen paikalta. Puolueen esivaalissa Ahtisaari löi Kalevi Sorsan ja nousi lopulta presidentiksi.
Vuonna 2004 Lehtinen valittiin Euroopan parlamenttiin SDP:n edustajana 47 186 äänellä. Hän toimi parlamentissa yhden kauden.
Kesällä 2011 Lehtinen ilmoitti tavoittelevansa SDP:n presidenttiehdokkuutta vuoden 2012 presidentinvaaleissa. Hän kuitenkin vetäytyi ehdokkuuden tavoittelusta Paavo Lipposen ilmoittauduttua mukaan kisaan saman vuoden elokuussa.
Elämä ja ura > Muut tehtävät

Kansanedustajakausiensa jälkeen Lehtinen toimi lehdistöneuvoksena ulkoministeriössä 1983–1990. Hän työskenteli Suomen Lontoon suurlähetystössä 1985–1989 sekä ulkoministeriössä lähetystöneuvoksena 1989–1990 ja Amerin sidosryhmäjohtajana 1990–1993.
Vuonna 2009 Lehtinen luopui Euroklubin puheenjohtajan tehtävistä yhdistyksen 20-vuotisjuhlissa johdettuaan klubia sen perustamisesta lähtien.
Marraskuussa 2010 Lehtinen nimettiin Suomen jalkapallon pääsarjaa Veikkausliigaa hallinnoivan Jalkapalloliiga ry:n puheenjohtajaksi.
Elämä ja ura > Toimittaja ja kirjailija

Lehtisen kirjallinen tuotanto käsittää poliitikkojen muotokuvia, yhteiskunnallisia satiireja, asiaproosaa ja romaaneja. Hän on kirjoittanut kolumneja muun muassa Ilta-Sanomiin. Hän käsikirjoitti Hyvät herrat -televisiosarjaa yhdessä Aarno Laitisen kanssa.
Lehtisellä on Helsingissä toimiva vuonna 1984 perustettu Firma Brutto Oy -yritys, joka tuottaa sanomalehti- ja aikakauslehtiartikkeleita, kirjoja, televisio- ja näytelmäkäsikirjoituksia sekä ohjelmakokonaisuuksia.
Vuodesta 1993 Lehtinen teki uraa itsenäisenä TV-tuottajana ja juonsi viihdeohjelmaa Anteeksi kuinka? (1993–1996) ja tietokilpailua Haluatko miljonääriksi? (1999–2005). 2010-luvulla Lehtinen teki yhdessä Seppo Hovin kanssa Yle TV1 -kanavalle Suomen lähihistoriaa valottavia, käsikirjoitetuista vuoropuheluista koostuvia ohjelmia kuten Hengen asein ja Maaseudulta maailmalle.
Lehtinen kirjoitti libreton Ilmajoen musiikkijuhlilla kaudella 2013–2014 kantaesityksenä saaneeseen Urho Kekkosesta kertovaan oopperaan, jonka Uljas Pulkkis sävelsi.
Huhtikuussa 2012 Helsingin johtava kihlakunnansyyttäjä nosti Lehtistä vastaan syytteen törkeästä kunnianloukkauksesta liittyen Onni suosii rohkeaa -romaaniin. Lehtinen vältti oikeudenkäynnin pyytämällä anteeksi.
Elokuussa 2012 Erkki Aurejärvi ja 12 juristia tekivät poliisille tutkintapyynnön Lehtisen tupakoinnin vaarattomuuteen liittyvistä väitteistä. Perusteluna tutkintopyynnölle on, että Lehtinen olisi julkisesti valehdellut tupakan terveysvaaroista, pyrkinyt harhauttamaan kuluttajia ja viemään pohjan terveysviranomaisten varoituksilta. Tutkintapyyntö on tehty murhista ja murhanyrityksistä. Poliisi ei käynnistänyt tapauksesta tutkintaa. Lehtinen toimi Amer-yhtymä Oy:n Savumerkki-lehden toimittajana vuosina 1990–2002.
Luottamustehtävät

Euroopan parlamentin jäsen 2004–2009
kansanedustaja 1972-1983
presidentin valitsijamies 1978 ja 1982
Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen 1968-1980
Euroklubi ry, puheenjohtaja 1989–2009
Suomalaisen Työn Liitto, viestintätoimikunnan puheenjohtaja 2001–2007
SDP:n historiatoimikunnan jäsen 2002–
oopperasäätiö Cavan hallituksen jäsen 2003–2007
Väinö Tannerin säätiön hallituksen puheenjohtaja 2004–2012, 2014–2022
Freeman of the City of London 2007
The Learned Committee of the Estonian Institute of Historical Memory, jäsen 2009–
Sotainvalidien perinnejärjestön puheenjohtaja 2009–
Suomen maabrändivaltuuskunnan jäsen 2008–2010
Jalkapalloliiga (Veikkausliiga) ry:n hallituksen puheenjohtaja 2010–2017
Risto Ryti -seuran valtuuskunnan puheenjohtaja 2012–
Elo-säätiön hallituksen jäsen.
Tunnustukset

Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki
Sotilasansiomitali
Sotainvalidien ansioristi
Sotaveteraanien ansioristi
Sotilastiedotuksen ansiomitali soljen kera
Sininen risti
Pohjantähden ritarikunnan I luokan ritarimerkki (Ruotsi)
Puolustusvoimien kultainen ansiomitali
Rafael Paasio -mitali
Risto Ryti -mitali
K.J. Ståhlberg -mitali
Suomen Metsäyhdistyksen kultainen ansiomerkki
Urheilutoimittajain liiton ansiomerkki
Osuustoiminnan Rochdale-ansiomerkki
Ruokatoimittajat ry:n kunniamaininta kirjasta Salakapakoita ja tappaiskeittoa, 2020
Warelius-palkinto (Tietokirjailijat) 2018
WSOY:n kirjallisuuspalkinto 2003
P. E. Svinhufvudin muistosäätiön palkinto 2011 yhdessä Hannu Rautkallion kanssa teoksesta Väinö Tanner, unohdetut päiväkirjat 1943–1944
Kirjallisuuden Minna-patsas (Kuopion taiteilijaseura) 1981
Filmografia

Huomenna Fidel puhuu, dokumentti, käsikirjoitus, kuvaus ja leikkaus. Esitetty Suomen, Ruotsin ja Norjan televisiossa, 1971
Uskottu mies, televisioelokuva romaanista, MTV, 1987
Satumainen Onni, televisioelokuva romaanista, MTV, 1988
Pieni ihmissydän, draama, 7 jaksoa, käsikirjoitus, MTV3, 1991
Tanen kyydissä, sketsiohjelma, käsikirjoitus, MTV3, 1991
Aikansa kutakin, visailu, juonto, TV1, 1992
Hyvät herrat, poliittinen satiiri, käsikirjoitus (Aarno Laitisen kanssa), 222 jaksoa, MTV3, 1990–97
Anteeksi kuinka?, viihdeohjelma, juonto ja käsikirjoitus (Pekka Karhuvaaran kanssa 1993–94), 84 jaksoa, MTV3 ja Nelonen, 1993–96
Taikapeili, sitcom, käsikirjoitus, TV2, 1995
Kekkonen ja KGB, dokumentti, käsikirjoitus ja juonto, Nelonen, 1997
Vrooom!!!, miesten makasiiniohjelma, tuotto, käsikirjoitus ja juonto, Nelonen, 1997–98
Ylähuone, seniorikansalaisten keskusteluohjelma, tuotto ja käsikirjoitus, Nelonen, 1997–98
Suoraan asiaan, ajankohtaisohjelma, tuotto (Arto Tuomisen kanssa), Nelonen, 1997–98
Ö-studio, poliittinen satiiri, tuotto, käsikirjoitus, Nelonen, 1998–99
Kämpin paluu, dokumentti, tuotto, käsikirjoitus ja juonto, Nelonen, 1999
Haluatko miljonääriksi?, visailu, 212 jaksoa, juonto, Nelonen, 1999–2005
Suurin suomalainen / Risto Ryti, käsikirjoitus (Anu Valveen ja Nina Stenroosin kanssa), Yle / TV1, 2004
Peacebroker / Martti Ahtisaaren muotokuva, haastattelu ja käsikirjoitus, Nordisk Film, MTV3, 2007
Kansallistietäjä, tietokilpailu, juonto, Nordisk Film, MTV3, 2008
Katkennut kalpa, dokumentti sotainvalideista, käsikirjoitus ja selostus, TV1, 2010
Hengen asein, suomalainen sotapropaganda 1939–45, (Yhdessä Seppo Hovin ja Vesa Saarisen kanssa), Yle / TV1, 2014
Ankarat vuodet, dokumentti sotavuosista (Seppo Hovin ja Vesa Saarisen kanssa) 2017 YLE/Radio 1
Viaton viisikymmenluku, dokumentti (Seppo Hovin ja Vesa Saarisen kanssa) 2018 YLE/Radio 1
Maaseudulta maailmalle, dokumentti (Seppo Hovin kanssa) 2020, YLE 1 tv
Kuuma kuusikymmenluku, dokumentti (Seppo Hovin ja Vesa Saarisen kanssa) 2021 YLE/Radio 1
Kirjallisuutta

Riitta Aarrevuo ja Jukka Kuikka, Tasavallan tulppa, Lasse Lehtinen: Isokenkäisten ikäluokka muistelee, 60-vuotisjuhlakirja, 2007
Jussi Lähde: Aidankaataja, Lasse Lehtisen tähänastinen elämä ja teot, 2011
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasse Lehtinen Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Lasse Lehtinen haastattelussa, Kirjastokaista-video
Lasse Lehtisen tupakkaväitteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Lasse Lehtinen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Lasse Lehtinen tietokirjailija Pekka Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjan 24. jaksossa SDP ja vasemman laidan dilemma, 18.10.2024.
Lehtinen Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjan 25. jaksossa Suomettumisesta ei saanut puhua, 19.10.2024.
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (2004–2009) |
| --- | --- |
EPP–ED:  Itälä  Kauppi (2004–2008)  Korhola  Siitonen (2009)  Stubb (2004–2008)  Pietikäinen (2008–2009) 
ALDE:  Jäätteenmäki  Lax  Pohjamo (2007–2009)  Takkula  Virrankoski  Väyrynen (2004–2007) 
PES:  Lehtinen  Myller  Paasilinna 
G-EFA:  Hassi 
EUL/NGL:  Seppänen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  MEP-hakemisto  Eduskunta  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Lasse Lehtinen ja Markus Meckel Tallinnassa 2012.
Hu

Hu tarkoittaa seuraavia:
Hainan Airlines, IATA-koodi HU, lentoyhtiö
Helsingin Uimarit, HU, suomalainen urheiluseura
Henkilöstöunioni, HU, valtion virastojen ja liikelaitosten sekä niiden tytäryhtiöiden työntekijöiden ammattiliitto
Hu, muinaisegyptiläinen jumala
unkari, ISO 639-1 -koodi hu, kieli
Unkari, ISO 3166-1 -koodi HU, valtio tai muu maantieteellinen alue
Hollywood Undead, HU, amerikkalainen musiikkiyhtye
The Hu, mongolialainen rockyhtye
Helsingin uutiset, uutiset Helsingissä
Henkilöitä

Hu on seuraavien henkilöiden nimi:
Hsen-Hsu Hu, Hú Xiānsù (1894–1968), kiinalainen kasvitieteilijä
Hu Binyuan (s. 1977), kiinalainen haulikkoampuja
Hu Chunhua (s. 1963), kiinalainen poliitikko
Hu Die (1907–1989), kiinalainen näyttelijä
Hu Jia (s. 1983), kiinalainen uimahyppääjä
Hu Jia (s. 1973), kiinalainen aktivisti ja toisinajattelija
Hu Jingquan, King Hu (1932–1997), kiinalainen elokuvaohjaaja
Hu Jintao (s. 1942), Kiinan kansantasavallan presidentti 2003–2013
Hu Jun (s. 1978), kiinalainen pistooliampuja
Hu Kun (s. 1963), kiinalainen viulisti ja kapellimestari
Hu Nai-yuan (s. 1961), taiwanilainen viulisti
Hu Qili (s. 1929), kiinalainen poliitikko
Hu Yaobang (1915–1989), kiinalainen poliitikko
Hu Zhengyan (n. 1584–1674), kiinalainen taiteilija, kirjanpainaja ja julkaisija
Kelly Hu (s. 1968), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Radek John

| Radek John |
| --- | --- |
 Radek John vuonna 2010.
Tšekin sisäministeri
 13. heinäkuuta 2010 – 21. huhtikuuta 2011  
Edeltäjä:  Martin Pecina
Seuraaja:  Jan Kubice
Tšekin varapääministeri
 13. heinäkuuta 2010 – 20. toukokuuta 2011  
Korruptionvastaisen toimikunnan puheenjohtaja
 27. huhtikuuta 2011 – 20. toukokuuta 2011  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1954 (ikä 70)  Praha, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   tšekkiläinen
Tiedot
Puolue:  Věci veřejné
    
Radek John (6. joulukuuta 1954 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen kirjailija, toimittaja ja poliitikko, joka toimi maansa sisäministerinä heinäkuusta 2010  huhtikuuhun 2011. Vuosina 2009–2013 hän toimi populistisen Věci veřejné-puolueen puheenjohtajana.
Elämänkerta

John syntyi vuonna 1954 Prahassa. Hänen isänsä oli Kaarlen yliopiston immunologian professori Ctirad John. John valmistui 1979 taidekorkeakoulu FAMU:n käsikirjoittamisen ja dramaturgian tiedekunnasta. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli Mladý svět -lehden toimittajana, missä hänen artikkelinsa käsittelivät muun muassa huumeiden käyttäjiä sekä prostituutiota. Johnin tunnetuin romaani, Memento, käsittelee myös huumeita. Se oli aikoinaan ensimmäinen aiheeseen keskittynyt tšekkoslovakialainen romaani, ja se on myöhemmin käännetty yli kymmenelle kielelle.
1990-luvulta lähtien John työskenteli TV Novalla erilaisissa ajankohtaisohjelmissa. Hänet valittiin useaan kertaan maan suosituimmaksi televisiokasvoksi TýTý-äänestyksissä. John erosi Novasta vuonna 2009, kertoen syykseen muun muassa riidat yrityksen johdon kanssa.
Elämänkerta > Ura poliitikkona

John valittiin vuonna 2009 populistisen Věci veřejné (VV) -puolueen puheenjohtajaksi. Hänen johdollaan puolue menestyi hyvin vuoden 2010 vaaleissa, ja muodosti hallituksen yhdessä Kansalaisdemokraattien ja TOP 09:n kanssa. John nimettiin hallituksen sisäministeriksi ja yhdeksi varapääministereistä. Sisäministeryden saaminen Johnille oli yksi VV:n ehdoista hallitusyhteistyölle.
VV:n hallitustaival ajautui pian kriisiin. John puheenjohtajuus nähtiin yleisesti alisteisena puolueen taustavoimana toimineelle Vít Bártalle. Bartán hämärien liiketoimien, sekä poliisien ja palomiehien mielenosoitusten paineesta pääministeri Petr Nečas vaati useita ministereitö, myös Johnia, eroamaan tehtävästään. Tämä tapahtuikin vuoden 2011 hallitusneuvotteluissa. John jatkoi hetken Korruptionvastaisen toimikunnan puheenjohtajana, mutta erosi tästä, sekä varapääministeriydestään toukokuussa 2011. Samaan aikaan suuri osa VV:n jäsenistöstä oli eronnut, ja perustanuut uuden LIDEM-puolueen. John puolusti vielä VV:n puheenjohtajan asemaansa vuosina 2011 ja 2012, mutta tässä vaiheessa VV:n kannatus oli tippunut vain noin puoleen prosenttiin. Bárta valittiin Johnin seuraajaksi tämän päätettyä olla puolustamatta puheenjohtajuuttaan vuonna 2013.
John jatkoi kansanedustajana vuoteen 2013 saakka, minkä jälkeen luopui poliitikon urastaan.
Yksityiselämä

John on ollut kolme kertaa naimisissa. Toisesta avioliitostaan näyttelijä Zlatá Adamovskán kanssa hänellä on kaksi lasta. Johnin kolmannen, avioliiton ulkopuolisen, lapsen paljastuminen johti parin eroon. John meni kolmatta kertaa naimisiin heinäkuussa 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Radek John Wikimedia Commonsissa
Héctor Zelada

Héctor Zelada vuonna 2018.
Héctor Miguel Zelada Bertoqui (s. 30. huhtikuuta 1957) on argentiinalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen ja oli Argentiinan A-maajoukkueen mukana voittamassa MM-kultaa 1986 mutta ei pelannut turnauksessa yhtäkään ottelua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Héctor Zelada Wikimedia Commonsissa
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1986
1 Almirón |
2 Batista |
3 Bochini |
4 Borghi |
5 Brown |
6 Passarella |
7 Burruchaga |
8 Clausen |
9 Cuciuffo |
10 Maradona |
11 Valdano |
12 Enrique |
13 Garré |
14 Giusti |
15 Islas |
16 Olarticoechea |
17 Pasculli |
18 Pumpido |
19 Ruggeri |
20 Tapia |
21 Trobbiani |
22 Zelada |
Valmentaja Bilardo