stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yle TV2
Historiaa > 1964–1975: Toiminta Tampereelle, johto kokoomukselle

TV 2:n ensimmäisenä päällikkönä toimi dosentti Helge Miettunen, joka kannatti kanavan toiminnan sijoittamista Helsinkiin. Aluepoliittisista syistä Yleisradion hallintoneuvosto päätyi kuitenkin Tampereeseen. Puoluepoliittisesti TV2 kuului aluksi kokoomuksen mandaattiin, jonka vaihtoehtoina kanavan johtoon olivat tv- ja radiopersoona Niilo Tarvajärvi sekä elokuvaohjaaja ja lavastaja Hannu Leminen, joka sitten valittiin. Kanavan toiminta tuotti kymmenen miljoonan markan tappiot vuosittain, jolloin Ylen pääjohtaja Eino S. Repo ehdotti vuonna 1967 molempien televisiokanavien tuotantoyksiköiden irrottamista kanavistaan niin, että ne tuottaisivat ohjelmia molemmille kanaville. Revon ehdotus hävisi Ylen johtokunnassa niukasti. Kakkoskanavan tulevaisuus oli epäselvä vuoteen 1969 asti, jolloin lopettamisuhan jälkeen Ylen hallintoneuvosto lopulta päätti kanavan lähetysverkon laajentamisesta.
TV2:n aloittaessa vuonna 1965 kanava näkyi vain Etelä-Suomessa ja kattoi 34 prosenttia koko Suomen väestöstä. Lahden lähetysasemalta TV2 alkoi näkyä 1966. Jyväskylästä ja Sippolasta lähetykset käynnistyivät vuonna 1970, jolloin TV2 peitti noin puolet Suomen väestöstä. 1970-luvun mittaan TV2:n näkyvyysalue laajeni yhä pohjoisemmaksi. Syksyllä 1981 TV2 alkoi näkyä Taivalkosken uuden lähetysaseman kautta Taivalkoskella, Pudasjärven, Puolangan ja Suomussalmen kunnissa ja kattoi 87 prosenttia maasta. Vuoteen 1987 mennessä saatiin lähetysasemat vielä Rukatunturille, Poriin, Värtsilään, Ähtäriin, Tammisaareen, Tervolaan ja Ylläkselle, jolloin TV2 kattoi lähes koko Suomen väestön.
Vuoden 1969 alussa monia suosittuja ohjelmia siirrettiin kakkosverkosta koko Suomessa näkyneen television ykkösverkon ohjelmistoon kokonaan tai osittain. Näitä olivat sarjanäytelmät Heikki ja Kaija ja Kiurunkulma, keskusteluohjelma Lähimmäinen, lastenohjelma Tenavatuokio sekä asiaohjelma Liikennesolmu.
TV2:n näkyvyysalueen laajenemisen myötä Hannu Leminen pyrki kehittämään kanavan alueellista uutistuotantoa yhdessä Oulun, Vaasan, Turun ja Jyväskylän aluetoimitusten kanssa, mutta laihoin tuloksin. Kakkosen oman kanavaprofiilin muodostumista hämärsivät 1970-luvulla myös maanantai-illan ruotsinkieliset lähetykset ja Mainos-TV:n ohjelmille vuokratut tiistain, torstain ja lauantain lähetysajat. 1970-luvun taitteessa kakkoskanavan maine perustui paljolti vahvan dokumenttitoimituksen filmille kuvattuun tuotantoon, joka keräsi palkintoja myös ulkomailta. Lemisen toisen viisivuotiskauden lopulla valmistui Tampereen radio- ja televisiokeskus Tohloppi-järven eteläpuolelle.. Se oli varustettu ajanmukaisin studiolaittein, joilla TV2 pääsi kunnolla hyödyntämään väritelevisiotekniikkaa Pasilaa ja TV1-kanavaa aikaisemmin.
Historiaa > 1975–1989: Johto keskustalle, pikkusormi sensuurille

Lemisen seuraajakisassa pääministeri Kalevi Sorsan sosialidemokraattinen ehdokas, kirjailija Pentti Holappa, hävisi keskustapuolueen Pertti Paloheimolle, joka kuitenkin viihtyi tehtävässä vain vuoden verran saatuaan käyntiin paljon resursseja vieneen mutta epäonnistuneen ajankohtaismakasiinin Tasavallassa tapahtuu. Paloheimon seuraaja, keskustalainen entinen dokumenttiosaston päällikkö Eero Härkönen johti kanavaa sitten vuodesta 1976 vuoteen 1979.
Eero Härkösen kauden merkittävimpiä ohjelmapanostuksia olivat monia uusintoja saanut Tankki täyteen (1978) sekä Matti Tapion vuosikymmenen alusta saakka suunnittelema dokumenttipohjainen draamasarja Sodan ja rauhan miehet (1978), jonka tuotantoa jarrutti ulkopoliittinen varovaisuus. Härkönen koki paikkansa muistakin syistä niin tuuliseksi, että luopui päällikön tehtävästä 1979.
1970-luvulla TV2 vastasi noin 38 prosentista Ylen tv-lähetysajasta, TV1 62 prosentista. Kakkoskanavan ohjelmiston kotimaisuusaste oli ykköstä suurempi, joka vuosi noin 88 prosenttia, paitsi vuonna 1978 vain 82 prosenttia. Kesällä 1978 TV2 oli kokonaan suljettuna 26.6.–30.7.1978 välisenä aikana. Sinä aikana TV2 vastasi TV1:n tiistai- ja torstai-illoista. TV2 oli suljettu myös sitä ennen joka kesä vuosina 1965–1973, silloin TV2 lähetti TV1:ssä ohjelmaa kolmena iltana viikossa. Kesällä 1979 TV2:ssa ei ollut lähetystä maanantaisin, mutta muiden päivien osalta se oli koko kesän auki.
Eero Härkösen seuraajaksi keskustan eduskuntaryhmä nimitti Paavo Väyrysen ehdotuksesta Pohjolan Sanomien päätoimittajan Tapio Siikalan, joka johti kakkoskanavaa 1979–1989. Siikala tuli tunnetuksi muun muassa lestadiolaisuutta, sotapappeja ja Yleisradiota itseään koskevien ohjelmien hyllyttäjänä ja sensuroijana niin, että syntyi perinteisen etanalorun ivamukaelma ”Siikala, Siikala, näytä sakses, onko huomenna show’ta”. Suuri draamapanostus Rauta-aika voitti kansainvälisen Prix Italia -palkinnon 1983. Siikala alkoi suunnata kanavan draamatuotantoa yksittäisohjelmista draamojen suuntaan, mikä oli alku kakkoskanavan kansanläheisten draamasarjojen tuotannolle. Vuonna 1986 TV2 alkoi näkyä pohjoisinta Lappia myöden.
Historiaa > 1990–: Kanavauudistuksesta jatkuviin uudistuksiin

Siikalan seuraajaksi tuli sosialidemokraattien Arne Wessberg, joka veti kanavansa ykköskanavaa onnistuneemmin läpi suuren kanavauudistuksen 1990–1994 ja valittiin sitten Yleisradion toimitusjohtajaksi pääjohtaja Reino Paasilinnan jälkeen.
Vuoden 1993 kanavauudistus painotti kakkoskanavan ”maakunnallisuutta”: ohjelmatuotantoa siirrettiin Tohlopista Vaasaan (mm. jumalanpalveluksia), Jyväskylään (nuortenohjelma Lievä kuume), Kuopioon (perhevisailu Missä mennään?) ja Ouluun (lasten makasiiniohjelma Pikku posteljooni), ja koko Ylen tv-aluetoiminta tuli TV2:n vastuulle. Myös urheiluohjelmisto siirrettiin lähes kokonaan kakkoskanavalle TV1:n uutisvälähdyksiä lukuun ottamatta. Kanava alkoi panostaa enemmän myös kotimaiseen draamatuotantoon ja dokumentteihin. Pari vuotta myöhemmin ykkös- ja kakkoskanavan eroa selkeytettiin tv-johtaja Heikki Lehmuston johdolla yhä enemmän niin, että TV2:n faktapainotteisuus alkoi vaihtua elokuviin, televisiosarjoihin sekä muihin viihde- ja harrastusohjelmiin.
TV2:n suosittuja viihdeohjelmia 1990-luvulla olivat Markus Kajon persoonalliset mietelmät, Timo Koivusalon parisuhdevisailu Tuttu Juttu Show ja sketsisarja Kummeli erilaisine sivutuotteineen.
Historiaa > 2012–: Suosio laskee, urheilu lisääntyy

TV2:n kanavaprofiili uudistui jälleen vuoden 2012 alussa, pari kuukautta ennen Ylen ilmeuudistusta. Kanava kertoi panostavansa jatkossa erityisesti nuoriin ja nuoriin aikuisiin, kun aiemmin kanava oli tullut tunnetuksi keski-ikäisten ja sitä vanhempien kanavaksi. Esimerkiksi Kesäillan valssi ja Mansikkapaikka lopetettiin, Dokumenttiprojekti, Inhimillinen tekijä, Seitsemäs taivas ja Tangomarkkinoiden televisiolähetykset siirrettiin TV1:een, Sata-Häme Soi -festivaalin televisiointi päättyi sekä jo vuodesta 1961 järjestetyn perinteisen Suomen euroviisukarsinnan korvasi Uuden Musiikin Kilpailu.
Ensimmäinen Kakkosen uuden profiilin mukaan tehty draamasarja oli syksyllä 2012 esitetty Kimmo. Myös realitypohjaiset ohjelmat kuten Teiniäidit ja Pohjois-Karjalaan palanneista perheistä kertova Paluumuuttajat kuvastavat kanavan uutta ohjelmistoa. Vuonna 2015 kanavan profiilia nuorennettiin entisestään, kun Anne Flinkkilän ja Maarit Tastulan keskusteluohjelmat siirrettiin ykköskanavalle. Vuodesta 1969 näytetty ajankohtaisohjelma Ajankohtainen kakkonen loppui vuoden 2015 lopussa.
Sekä vuoden 2012 että 2015 TV2:n nuorennusleikkausten jälkeen Kakkosen katsojaluvut ja kanavan suosio laskivat merkittävästi. Kun vuonna 2010 kanavaa katseli noin viidennes suomalaisista, vuonna 2012 kanavan katseluosuus oli 13,2 prosenttia ja seuraavana vuonna 11,9 prosenttia Vuoden 2017 katsojaosuus oli 11,3 %. Uudistukset saivat paljon kritiikkiä katsojilta. Tammikuussa 2019 Yle siirsi TV2:n ainoan uutislähetyksen TV1-kanavalle, jolloin TV2:n lähes 54 vuoden taival uutislähetyksiä näyttävänä kanavana päättyi. Muutosta perusteltiin sillä, että kanavalla esitettävät urheilulähetykset siirsivät usein uutisten alkamisaikaa.
Yle TV2 HD aloitti lähetyksensä 28. tammikuuta 2014.
Kaikkien muutosten jälkeen tapahtumaurheilulla ja lastenohjelmilla on vahvin osuus TV2:n ohjelmistossa. Urheilun osuus kanavalla lisääntyi entisestään Ylen hankittua ralliautoilun MM-sarjan esitysoikeudet kaudelle 2019.
Yöaikaan, kun muuta ohjelmaa ei tule, TV2:lla esitetään Uutisikkunaa.
TV2:n ohjelmia > Ulkomaisia ohjelmia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adventure Time  Alfred J. Kwak  Bones  Doctor Who  Eläinten maailma  Eurovision laulukilpailu (2002-2019)  Ihana Elisa  Ihanan Elisan tytär  Galilei ja kadonneet lelut  Game of Thrones  Girls  Hillitön hotelli  Hirveä Henri  Hädän hetkellä  Inside No. 9  Johnny Test  Paavo Pesusieni  Karhuherra Paddington  Kahden keikka  Karvinen ja ystävät  Karvinen  Kettu  |  Kova laki  Kova laki: Erikoisyksikkö  Kova laki: Los Angeles  Kova laki: Rikollinen mieli  Kunnian hinta  Matkapassi  McLeodin Tyttäret  Misfits  Merirosvolaiva  Muistin vanki  Muumilaakson tarinoita (Esitetty vuoteen 2014)  Matka maailman ympäri  Maalaishiiri ja kaupunkilaishiiri  Mr. Bean  Näin meillä  Onnen Päivät  Oskarin orkesteri  Regular Show  Richard Scarryn touhukas maailma  Richard Scarryn Touhulan arvoituksia  |  Ricky Sprocket: Showbiz Boy  Sagwa  Samu-Sirkan joulutervehdys  Seitsemäs taivas  Silkkitie  Uusi Sherlock  Sopranos  The Late Late Show with James Corden  Temppurata  Timmy ja Haltijakummit  True Blood  True Detective  Tohtori Sykerö (Tohtori Sykerön uudet seikkailut / Tohtori Sykerö ja hänen ystävänsä)  Tontut  Teletapit  The Wire  Vekarat  Vili Vilperi / Vili Vilperin uudet seikkailut  Willy Fog 2 (Matka maailman keskipisteeseen / Matka kapteeni Nemon kanssa)  Waltonin perhe  |
Kuuluttajat

Ylen ilmeen uudistumisen myötä TV2 luopui kuuluttajista helmikuussa 2012 ja siirtyi voice-over -juontoihin, joissa kuuluu vain henkilön puheääni. Viimeiset kaksi kuuluttajaa olivat Johanna Pirttilahti ja Tiia Hasa, joista Hasa on jatkanut voice over -juontajana. Aiemmin kuuluttajana ovat toimineet myös muun muassa Leena Lindén, Terhi Viianen, Sean Ricks, Manne Maalismaa, Piia Mikkola, Kirsti Lampila, Saara Karhu, Tuija Lukkari ja Riika Sillanpää (nyk. Rasilainen). 1970-luvun alussa kanavan pääkuuluttaja oli Tuula Rosenqvist.
Kanavan johtajat

Yle TV2:lla oli johtaja vuosina 1965–1994.
Hannu Leminen 1965–1974
Pertti Paloheimo 1975
Eero Härkönen 1976–1979
Tapio Siikala 1980–1989
Arne Wessberg 1990–1994
1. huhtikuuta 1994 organisaatiouudistuksessa aiemmin erilliset ohjelmayksiköt TV1 ja TV2 siirtyivät televisiotoimialan johtajan Heikki Lehmuston alaisuuteen, muut yksiköt olivat uutis- ja ajankohtaistoiminta sekä Teksti-TV. Kanavaa johti nyt ohjelmajohtaja. Vuonna 2007 nimike muutettiin kanavapäälliköksi, 2011 ohjelmapäälliköksi ja 2019 kanavapäälliköksi.
Arto Hoffrén 1994–1998
Jyrki Pakarinen 1999–2001
Päivi Kärkkäinen 2002–2006
Ilkka Saari 2006–2010
Timo Järvi 2011–2013
Riku Saaranluoma 2013–2019
Sasha Ikonen 2019–
Yle TV2:n katsotuimmat TV-lähetykset vuonna 2024

| Sija | Ohjelma | Päivämäärä | Tavoittavuus | Keskikatsojamäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Pariisin olympiakisat: yleisurheilu | 8.8.2024 | 2 135 000 | 1 316 000 |
| 2. | Pariisin olympiakisat: yleisurheilu | 7.8.2024 | 2 245 000 | 1 198 000 |
| 3. | Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2024: loppuottelu Espanja - Englanti | 14.7.2024 | 1 717 000 | 1 139 000 |
| 4. | Pariisin olympiakisat: nyrkkeily naiset 50 kg | 3.8.2024 | 1 145 000 | 1 036 000 |
| 5. | Hiihdon maailmancup: Tour de ski, naiset 10 km yhteislähtö | 7.1.2024 | 1 229 000 | 1 033 000 |
| 6. | Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut: Iltakilpailut | 10.6.2024 | 1 756 000 | 1 022 000 |
| 7. | Pariisin olympiakisat: avajaiset | 26.7.2024 | 1 903 000 | 889 000 |
| 8. | Hiihdon maailmancup: Tour de ski, miehet 10 km yhteislähtö | 7.1.2024 | 1 085 000 | 873 000 |
| 9. | Lumiukko | 24.12.2024 | 1 176 000 | 859 000 |
| 10. | Urheilustudio | 7.1.2024 | 962 000 | 851 000 |

↑  Katsojamäärään on laskettu mukaan ensiesitys, uusinnat, tallennettu katselu ja katselu Yle Areenassa 7 vuorokauden aikana
Lähde:
Kirjallisuutta

Hokka, Jenni: Kakkoselta kaikelle kansalle. Kuulumisen politiikka YLE TV2:n arkirealistisissa sarjoissa.  (Väitöskirja.)  Tampereen yliopisto, 2014.  ISBN 978-951-44-9364-5  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Yle TV2:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanhoja kanavatunnuksia Ylen Elävä arkistossa
Nostalgia-TV: Yle TV2:n tunnukset
Yle
| --- | --- |
Radiokanavat:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Sámi Radio  Yle Puhe (lakkautettu)  Yle Klassinen  Yle Vega  Yle X3M  Yle Mondo  Yle Sat 1  Yle Sat 2 
Televisiokanavat:  Yle TV1 (HD)  Yle TV2 (HD)  Yle Teema & Fem (Yle Fem, Yle Teema, HD)  TV Finland 
Uutispalvelut:  Yle Uutiset (selkokielinen, viittomakielinen)  Yle Urheilu  TV-nytt  Yle Ođđasat  Novosti Yle  Yle Uutisvahti  Sää  Yle Tiede 
Muut palvelut:  Yle Areena  Yle Elävä arkisto  Abitreenit  Digitreenit  Yle Oppiminen  Yle Uutisluokka  Yle Kioski 
Organisaatio:  Yleisradion hallintoneuvosto  Yleisradion hallitus  Yleisradion johtoryhmä  Ylen yksiköt  Svenska Yle  Yle Sápmi 
Muuta:  Pasilan linkkitorni  Merja Ylä-Anttila  Matti Apunen 
Suomalaiset teräväpiirtokuvaa lähettävät vapaat televisiokanavat
Yle TV1 HD
Yle TV2 HD
Yle Teema & Fem HD
MTV3 HD
Nelonen HD
MTV Sub HD
TV5 HD
Liv HD
Jim HD
Kutonen HD
TLC HD
Star Channel HD
MTV Ava HD
Hero HD
Frii HD
National Geographic HD
Supermarsu ja suuri huijaus

| Supermarsu ja suuri huijaus |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Joona Tena
Käsikirjoittaja:  Paula Noronen Joona Tena
Tuottaja:  Marko Talli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yellow Film & TV
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:  Joulukuu 2025
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Supermarsu 2
Aiheesta muualla
IMDb
   
Supermarsu ja suuri huijaus on Joona Tenan ohjaama suomalainen lastenelokuva, joka tulee ensi-iltaan joulukuussa 2025.
Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Paula Noronen ja Joona Tena.
Emilia on saanut lemmikkimarsun puremasta kyvyn muuttua Supermarsuksi, pörröiseksi sankariksi, jonka tehtävänä on auttaa eläimiä. Mutta mitä tapahtuu, kun supervoimien lähteenä oleva juomapullo päätyy vääriin käsiin?
Elokuvan lapsipääosia näyttelevät Siiri Virtanen, Olavi Lahti, Albert Oksala ja Eelis Sainio. Aikuisten päärooleissa ovat  Tommi Korpela, Kari Hietalahti, Essi Hellén, Eero Ritala, Nicklas Pohjola, Petteri Pennilä ja Esko Salminen .
Elokuva perustuu Paula Norosen Supermarsu-kirjoihin. Supermarsu ja suuri huijaus on kolmas Supermarsu-elokuva.
Elokuvan on tuottanut Marko Talli Yellow Film & TV:stä ja sen levittää elokuvateattereihin SF Studios.
Aiheesta muualla

Supermarsu ja suuri huijaus -eloluvan teasertraileri Youtubessa.
Jukka-Pekka Palo

| Jukka-Pekka Palo |
| --- | --- |
 Jukka-Pekka Palo Taiteiden yönä Helsingissä elokuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1954 (ikä 70) Helsinki
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Riitta Anttonen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–2023
Merkittävät roolit:  Teatteri: Fancourt Bobberley (Charlien täti) nuori Peer Gynt (Peer Gynt) Raskolnikov (Rikos ja rangaistus) Televisio ja elokuvat: Mikki Hiiri (Disneyn piirretyt) Scar (Leijonakuningas) Heikki Ratila (Salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jukka-Pekka Palo (s. 7. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt niin televisiosarjoissa, elokuvissa kuin teatterissakin. Palo oli ennen eläköitymistään kiinnitettynä Suomen Kansallisteatterissa.
Jukka-Pekka Palo on näyttelijä Tauno Palon ja Kirsti Ortolan poika. Palo on naimisissa pukusuunnittelija Riitta Anttosen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, Olga ja Amanda. Palon velipuolia olivat näyttelijät Pertti Palo ja Martti Palo.
Palon ensimmäinen näyttäytyminen elokuvassa oli vuonna 1961 draamassa Tulipunainen kyyhkynen, jossa hän on aitaan nojaava pikkupoika. Elokuva jäi hänen isänsä viimeiseksi. Muista elokuvista Palo muistetaan muun muassa roolistaan Aki Kaurismäen elokuvassa Varjoja paratiisissa. Palon teatterirooleista muistetaan muun muassa Henrik Ibsenin Peer Gynt.
Televisiossa Palo juonsi aikoinaan Kolmoskanavalla nähtyä tietokilpailu Megavisaa vuosina 1991–1995, MTV3-kanavalla nähtyä Noppapottia vuosina 1995–1996 sekä Nelosella nähtyä Giljotiinia vuosina 2001–2002. Näyttelijänä Palo on esiintynyt televisiosarjoissa Vesku Show, Kotikatu ja Salatut elämät.
Ääninäyttelijänä Palo on esiintynyt esimerkiksi Scar-leijonan suomenkielisenä äänenä piirroselokuvassa Leijonakuningas, Mikki Hiiren äänenä lukuisissa Disneyn piirretyissälähde?, Lokki Joonatan -äänikirjan lukijana ja Rango-elokuvassa.
Palo vaikuttaa myös Suomen Näyttelijäliiton hallituksessa..
Palo selviytyi Intian valtameren maanjäristyksestä 26. joulukuuta 2004. Hän oli lomailemassa vaimonsa kanssa Thaimaassa ja tsunamin iskiessä he kiipesivät vuorelle.
Vuonna 2021 Palolla diagnosoitiin Parkinsonin tauti. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2023 saatuaan sydäninfarktin.
Vuonna 2024 julkaistiin Liisa Talvitien kirjoittama elämäkerta Palo – Jukka-Pekka Palon elämä (Tammi).
Lapsuus ja nuoruus

Jukka-Pekka Palo syntyi lauantaina 7. elokuuta 1954. Hänen varhaisimmat muistonsa ovat 1950-luvun lopulta ja ne liittyvät Kiskolla sijainneeseen kesämökkiin. ”Ne ovat hyviä kesiä”, Palo kuittaa. Hänen äitinsä ei pitänyt hyttysistä ja hänen isänsä piti tuulastuksesta. ”Lapsuuden lumottu polku vie rannasta mökille, jossa äiti on jo sytyttänyt kynttilät”, Palo muistelee. Palon nuoruuteen kuului vasemmistolaisuus, hän oli Teatterialan opiskelevien sosialistien puheenjohtaja ja taistolainen. Vastapainona vasemmistolaisuudelle olivat spontaanit käpysodat, joiden vakiokaartiin kuuluivat muun muassa Matti Pellonpää, Kari Väänänen, Tom Pöysti ja Janne Kuusi. Palo otti aimo harppauksen irti taistolaisuudesta teatterituotannossa Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet, jonka Arto af Hällström ohjasi 1978. Näytelmä oli myös ”lopullinen oksennus” taistolaisuudelle.
Jukka-Pekan vanhemmat olivat tavanneet toisensa ensi kerran Rosvo-Roopen (1949) yhteydessä, mutta heidän piti odottaa avioitumista aina vuoteen 1962, mihin saakka Tauno Palo oli muodollisesti naimisissa näyttelijä Sylvi Sakin kanssa. Varhaisimman lapsuutensa Jukka-Pekka vietti Helsingissä, mutta 1950-luvun puolivälissä hän muutti Tampereelle äitinsä kanssa. Kun Tauno Palo ja Kirsti Ortola olivat avioituneet, Jukka-Pekkakin palasi Helsingin Punavuoreen.
Vanhempiin velipuoliinsa Pertti ja Martti Paloon Jukka-Pekalla oli ikäerosta huolimatta läheiset välit. Hänen lapsuuden muistoihinsa kuuluu Kiskon mökillä veljesten kesken vietetty aika.
Teatterikoulu

Suomen teatterikouluun Jukka-Pekka Palo pääsi ensi yrittämällä vuonna 1973. Koulua kesti vuoteen 1977. Samana vuonna kouluun pääsivät myös muun muassa Eija Ahvo, Matti Pellonpää sekä Kari Sorvali ja Kari Väänänen. Teatterikoulua johtivat Eero Melasniemi ja Raija-Sinikka Rantala. Opettajia olivat Iris-Lilja Lassila, Kaisa Korhonen ja Outi Nyytäjä. Teatterikoulu sai korkeakoulun aseman 1979, ja Palo piti ratkaisua silloin oikeana. Tuonnempana hän on tullut toisiin aatoksiin, sillä näyttelijän ammatti on hänen mielestään käsityöläisammatti, johon korkeakoulutus saattaa tuoda liian analyyttisia piirteitä.
Teatterissa tärkeää puhetekniikkaa opettivat Kari Paukkunen ja Niilo Kuukka. Kuukan tärkeä opetus oli ylärekisterin välttäminen. Hänen ansiostaan Palon puhetekniikka parani. Antti Tarkiainen puolestaan opetti akrobatiaa, mimiikkaa ja maskien avulla työskentelyä. Näyttämömiekkailua opetti Kauko Jalkanen.
Kesä 1978

Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet näyteltiin kesällä 1978. Se oli aikansa teatteritapaus ja kulttinäytelmä. Se oli myös vastaperustetun Suomen Kansan Teatterin ainoa tuotanto. Pete Q oli vastalause totalitarismille riippumatta siitä, mitä muotoa totalitarismi edusti. Pete Q ei ottanut kantaa suuntaan eikä toiseen. Se oli samalla selkeä irtiotto brechtiläisestä teatterista ja marxilaisen realismin ideaaleista. Maagisen realismin ja eksistentialismin edustajana Pete Q oli myös aikaansa edellä.
Suomen Kansallisteatteri 1977–1979

Jukka-Pekka Palo kiinnitettiin Kansallisteatteriin Kai Savolan johtajakaudella syksyllä 1977. Palo näytteli alkuun pieniä rooleja, kunnes teki läpimurtonsa Jack Witikan ohjaamassa komediassa Charlien täti vapun tienoilla 1978. Palo sai näytelmän nimiroolin, lordi Fancourt Bobberleyn. Komediaa näyteltiin 130 kertaa ja se sai runsaasti yli 100 000 katsojaa. Muita pääosia näyttelivät Esko Roine ja Antti Litja.
Palo jatkoi Charlien tädissä syksyllä 1978, ja sai siitä henkireiän vastapainoksi Helsingin kaupunginteatterissa kokemalleen Jouko Turkan höykyytykselle.
Helsingin kaupunginteatteri 1979–1989

Kun Palo aloitti Kaupunginteatterissa, siellä näyttelivät muun muassa Olavi Ahonen, Kristiina Elstelä, Hannu ja Hannele Lauri, Seppo Pääkkönen ja Ritva Valkama.
Palo vaihtoi Kaupunginteatteriin apeissa tunnelmissa: hän mietti ammatinvalintansa järkevyyttä. Palon merkittävä rooli Kaupunginteatterissa oli Tuntemattoman sotilaan Kariluoto, jonka yhteydessä hän mainitsee itsetuntonsa olleen ”nollilla” Turkan huonon kohtelun takia. ”Sympatiseeraan suuresti niitä kollegojani, jotka ovat kokeneet Turkan helvetin… ”, Palo toteaa. Ralf Långbackan ohjaama Peer Gynt oli Palon taiteellinen läpimurto. Esko Salminen näytteli vanhaa Peeriä ja Jukka-Pekka Palo nuorta. Näytelmä oli Palolle merkittävä opetus näyttelijän työn vaativuudesta joka suhteessa. Hän sisäisti työnsä psyykkisen ja fyysisen kokonaisvaltaisuuden. Etenkin fyysinen ilmaisu on Palolle keskeistä, ja niinpä hän pyysi ohjaajalta lupaa päästä liikkumaan, mihin ohjaaja suostui. Tätä kautta Palo sai roolinsa liitämään. Peer Gynt sai 140 esityskertaa, erinomaiset arvostelut ja yleisön suosion.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Esko Salminen on aina ollut kuin kolmas veljeni, niin kollegana kuin mentorina. | ” |
– Jukka-Pekka Palo Esko Salmisesta
Vuonna 1984 sai ensi-iltansa musikaali Peter Pan. Palo näytteli kadonnutta poikaa. Susanna Haavisto oli Peter Panina ja Esko Salminen kapteeni Koukkuna. Tuloksena oli hajanainen näytelmä, josta yleisö tosin piti.
Yhtenä Kaupunginteatterin upeimmista rooleistaan Palo mainitsee tehtävänsä Anton Tšehovin näytelmässä Platonov, jonka ohjasi Ralf Långbacka. Nimiroolin näytteli Heikki Kinnunen.
Kai Savola soitti Palolle 1984 ja toivoi tämän palaavan Suomen Kansallisteatteriin. Paluu toteutui 1991 ja kiinnitys kesti aina vuoteen 2023. Alkuun Palo oli virkavapaalla ja näytteli Kansallisteatterin teoksessa Kauppaneuvoksen härkä.