stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peruskoulu Suomessa
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Maksuttomuus

Suomalaisen peruskoulujärjestelmän tarkoituksena on taata kaikille tasa-arvoiset lähtökohdat opintielle. Tätä tasa-arvoa ei toteuteta pelkästään järjestelmän muodollisella tasa-arvoisuudella, vaan lainsäätäjä on pyrkinyt estämään eliittikoulujen muodostumisen järjestelmän sisällelähde?.
Perusopetus on oppilaille maksutonta. Tämä tarkoittaa, että oppilaalta ei saa periä mitään kuluja tai maksuja opetukseen tai koulun järjestämiin tapahtumiin osallistumisesta, oppikirjoista tai opetusmateriaalista ja -välineistä. Lisäksi jokaisella oppilaalla on oikeus saada joka päivä maksuton, täysipainoinen ateria. Oppilaalla on myös oikeus ilmaiseen kouluterveydenhuoltoon, muuhun oppilashuoltoon ja pitkämatkaisten maksuttomiin koulumatkoihin. Mikäli oppilaan päivittäinen koulumatka lähikouluunsa käy liian pitkäksi, hänellä on oikeus täysihoitoon koulun oppilasasuntolassa. Näiden opintososiaalisten etujen järjestäminen on opetuksen järjestäjän vastuulla, mikä asettaa yksityiskouluille raskaan taloudellisen taakan. Yksityinenkään peruskoulu ei saa periä lukukausimaksuja. Sen on päinvastoin otettava oppilaaksi omalta oppilasalueeltaan kaikki lapset.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Rahoitus

Perusopetuksen rahoituksesta vastaavat valtiovarainministeriö sekä opetus- ja kulttuuriministeriö. Valtiovarainministeriön perusopetuksen rahoitusosuus on yhdistetty kuntien muiden peruspalveluiden rahoitukseen. Peruspalveluiden rahoitus lasketaan kunnan asukkaiden mukaan ikäluokkakohtaisesti. Lisäksi rahoitukseen vaikuttavat olosuhteisiin (kuten työttömyyteen ja sairastuvuuteen) perustuvat lisäosat. Opetus- ja kulttuuriministeriö rahoittaa sitä perusopetuksen toiminnan osuutta, jota valtion rahoitus ei kata. Tällaista toimintaa ovat muun muassa lisäopetus, maahanmuuttajien valmistava opetus ja yksityisen opetustoiminnan aloituksen rahoitus.
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Oppivelvollisuus

Oppivelvollisuus alkaa sinä vuonna, jolloin oppilas täyttää seitsemän vuotta. Ennen oppivelvollisuutta jokaisella lapsella on velvollisuus osallistua vuoden mittaiseen esiopetukseen, ja lisäksi moni on osallistunut muuhun varhaiskasvatukseen. Oppilaalla on lisäksi oikeus aloittaa koulu kuusivuotiaana, jos hänen katsotaan kykenevän siihen. Tarvittaessa opetus voidaan aloittaa myös vasta kahdeksanvuotiaana. Mikäli oppilas ei vammaisuuden tai sairauden vuoksi ilmeisesti pysty saavuttamaan perusopetuksen tavoitteita yhdeksässä vuodessa, hänen oppivelvollisuutensa alkaa jo kuusivuotiaana ja kestää yksitoista vuotta. Oppilas, joka ei ole oppilaana perusopetuksessa, osoittaa kunnan määräämällä tavalla suorittavansa perusopetuksen oppimäärän. Oppivelvollisuus päättyy, kun perusopetuksen oppimäärä on suoritettu tai kun oppivelvollisuuden alkamisesta on kulunut 10 vuotta. 1.8.2021 alkaen oppivelvollisuus päättyy sinä vuonna, jona oppilas täyttää 18 vuotta. Peruskoulun jälkeen on suoritettavissa myös vapaaehtoinen ”kymmenes luokka”, joka on tarkoitettu niille oppilaille, jotka haluavat parantaa peruskoulun päättötodistuksen arvosanojaan. Kaikki kunnat eivät taloudellisista syistä toteuta tätä mahdollisuutta.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Oppilaaksi pääseminen

Peruskoululaisen koulu on pääsääntöisesti lähikoulu, jonka kunta osoittaa lapsen asuinalueen perusteella. Jos oppilas on erityisluokalla (esimerkiksi musiikkiluokka) tai lukee harvinaista kieltä, tämä voi määrätä lähikoulun. Oppilaalla on aina oikeus päästä lähikouluunsa. Hänellä on oikeus hakea haluamaansa muuhun kouluun, jonne hän voi päästä, jos opetuksen järjestäjällä on osoittaa hänelle tilaa. Tämä on mahdollistunut 1990-luvun lopulta kouluvalintapolitiikan myötä. Mikäli halukkaita on enemmän kuin paikkoja, oppilaat on valittava käytännössä arvalla, jos kyseessä ei ole taiteellista lahjakkuutta vaativa erityislinja. Oppilasta ei saa osoittaa ilman huoltajan suostumusta kouluun, joka noudattaa erityistä kasvatusopillista tai maailmankatsomuksellista järjestelmää.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Kurinpito

Perusopetuksen "oppilaan tulee osallistua perusopetukseen, jollei hänelle ole erityisestä syystä tilapäisesti myönnetty vapautusta. Oppilaan on suoritettava tehtävänsä tunnollisesti ja käyttäydyttävä asiallisesti." (Perusopetuslaki 35 §) Mikäli tämä ei toteudu, opettaja voi ojentaa oppilasta erilaisilla kurinpidollisilla ojennuksilla: nuhteilla, luokasta tai muusta opetustilanteesta poistamisella (oppitunnin jäljellä olevaksi ajaksi) tai jälki-istunnolla (enintään kaksi tuntia). Erityistapauksissa opetuksen järjestäjä (yleensä kunnan sivistyslautakunta) voi erottaa oppilaan 1–3 kuukaudeksi. Lisäksi oppilas, joka on vaaraksi itselleen tai muille, voidaan rehtorin päätöksellä poistaa koulun alueelta lopuksi päivää. Luokasta tai koulusta poistettua oppilasta ei saa jättää ilman aikuisen valvontaa eikä erotettua oppilasta vaille opetusta.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Opettajat ja koulutilat

Perusopetusta antavilla opettajilla on pääsääntöisesti ylempi korkeakoulututkinto, mikä on kansainvälisesti poikkeavaa. (Myös aiempien säännösten mukaisen koulutuksen suorittaneet ovat päteviä.) Koulutuksen taso on seurausta 1970-luvun alkupuolelta lähteneestä koulutuspoliittisesta keskustelusta. 1970-luvun alussa luokanopettajankoulutus siirrettiin yliopistoihin, mistä seurasi väittely koulutuksen laajuudesta. Vähitellen tutkinnon laajuutta kasvatettiin, kunnes vuonna 1979 ylempi korkeakoulututkinto sisällytettiin pakolliseksi osaksi luokanopettajien tutkintoa.
Kaikki opettajat ovat suorittaneet opettajan pedagogiset opinnot, joiden laajuus on 60 opintopistettä. Luokanopettajilla on lisäksi opetettavien aineiden monialaiset opinnot, 60 opintopistettä, ja aineenopettajilla opettamiensa aineiden opintoja 60 opintopisteen verran yliopiston vaatimusten mukaan.lähde?
Peruskoulu jakautui vuoden 1998 loppuun asti kuusivuotiseen ala-asteeseen ja kolmevuotiseen yläasteeseen, ja jako on nykyisinkin esimerkiksi opettajien virkojen osalta voimassa koululainsäädännössä: Luokilla 1–6 opetusta antavat pääasiassa luokanopettajat (ala-aste) ja luokilla 7–9 aineenopettajat (yläaste), joskin opettajat voivat pätevyydestään riippuen opettaa kummassakin koulumuodossa. Nykyisin monissa kunnissa peruskoulujen nimissä on ainoastaan sana "koulu". Koska yläkoulu–alakoulu-jakoa ei enää säädöksissä ole, opetuksen järjestäjät voivat muodostaa eri luokka-asteiden kouluja, esimerkiksi 5.–9. luokkien tai 1.–2. luokkien kouluja. (Joidenkin koulujen nimissä on sana "yhtenäiskoulu", esimerkiksi Yhtenäiskoulu Helsingin Käpylässä, joissa se siis tarkoittaa "peruskoulu".) Toisaalta on edelleen olemassa pieniä alakouluja, joissa opettajat opettavat yhdysluokkia. Tällaisilla luokilla on useamman kuin yhden luokka-asteen oppilaita.lähde?
Koulutilat vaihtelevat opetuksen järjestäjän, koulun koon ja luokka-asteen mukaan. Yleensä koulussa on kuitenkin vähintään tavanomaiset luokat, liikuntasali, ruokailutila, liikuntaan soveltuva piha-alue ja erikoisluokkia sellaisten oppiaineiden opettamiseen, jotka vaativat erikoisjärjestelyjä (kuten kuvataide, käsityö, luonnontieteet, musiikki).lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Jatko-opintokelpoisuus

Kaikki perusopetuksen hyväksytysti suorittaneet nuoret saavat kelpoisuuden jatkaa toisen asteen koulutuksessa eli lukiossa tai  ammatillisessa oppilaitoksessa.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Lisäopetus ja joustava perusopetus

Kunta voi tarjota oppilaille kymppiluokkaa eli perusopetuksen lisäopetusta, joka on tarkoitettu niille peruskoulunsa päättäneille nuorille, jotka eivät ole saaneet opiskelupaikkaa tai jotka tarvitsevat lisäaikaa tulevaisuutensa suunnitteluun. Kymppiluokalla voi korottaa peruskoulutodistuksen arvosanoja, tutustua työelämään ja eri koulutusvaihtoehtoihin sekä parantaa mahdollisuuksia päästä opiskelemaan. Kymppiluokan suorittamiseen tarvitaan 1 100 oppitunnin suorittamista.lähde?
Myös maahanmuuttajille järjestetään perusopetuksen lisäopetusta. He voivat koulutuksen aikana tutustua suomen koulutukseen ja työelämään.lähde?
Joustava perusopetus tarjoaa yksilöllistä opetusta ja työssäoppimista niille oppilaille, jotka ovat vaarassa jäädä pois jatkokoulutuksesta.lähde?
Perusopetuksen hallinnollinen toteutus > Jatko-opinnot peruskoulun jälkeen

Peruskoulun päättäneistä lukiokoulutuksessa jatkoi heti peruskoulun jälkeen 53 prosenttia ja ammatillisessa koulutuksessa 41 prosenttia. Peruskoulun 9. luokan päättäneitä oli vuonna 2017 noin 57 800. Lähes kaikki peruskoulun 9. luokan päättäneet hakivat välittömästi jatko-opintoihin, hakematta jätti 0,4 prosenttia. Vuonna 2016 tutkintoon johtavan koulutuksen ulkopuolelle jäi peruskoulun päättäneistä 4,8 prosenttia ja vuonna 2017 heistä jäi vielä 3,8 prosenttia. Vaikka 10-luokka ja valmistavat ja valmentavat koulutukset ovat osalle väyliä jatko-opintoihin, on osa toisen asteen koulutuksen peruskoulun päätösvuonna aloittaneista seuraavana vuonna jo keskeyttänyt aloittamansa koulutuksen.
Oppimistulokset

Luku- ja laskutaidon minimitason alitti 5–6 prosenttia 2000-luvun alussa ja 12–13 prosenttia vuonna 2012. Etenkin itä- ja pohjoissuomalaisten poikien luku- ja laskutaito on romahtanut. Neljännes heistä alitti minimitason. Heillä on siis vaikeuksia ymmärtää uutisia ja käyttöohjeita. Professori Jouni Välijärven mukaan he eivät näe koulutuksen ja työllistymisen yhteyttä. Tytöt ovat motivoituneempia ja tähtäävät useammin pois kotiseudultaan opiskelemaan. Pojat jäävät kotiseudulleen, vaikkeivät saisi työtä eivätkä opiskelupaikkaa. Välijärven mielestä koulun pitäisi paremmin motivoida nuoria opiskelemaan ja kilpailemaan ajasta älylaitteiden kanssa. Ehkä pitäisi myös siirtyä vuosiluokattomaan peruskouluun, jossa hitaammat voisivat olla kymmenen vuotta leimaantumatta kymppiluokkalaisiksi.
Nopean talouskasvun aikana 2000-2006 nuorten usko tulevaisuuteensa oli vahvempi ja silloin Pisa-tulokset olivat korkeampia.
Perheiden sosiaaliset erot eivät selitä suomalaisten nuorten PISA-koemenestyksen eroja merkittävästi mutta motivaation ja asenteiden erot selittävät. Tytöillä on enemmän uskoa tulevaisuuteen ja siten motivaatiota opiskella. Pojille kaukana kotiseudun ulkopuolella oleva työelämä tuntuu kovin vieraalta.
2010-luvulla Suomi on pudonnut ja Viro on noussut Suomen ohi kaikessa paitsi lukutaidossa. Tutkija Arto Ahosen mukaan Viro on paremmin säilyttänyt lasten innon koulunkäyntiin. Siellä koulu nähdään keinona menestykseen, sosiaaliseen nousuun, Suomessa ei enää. Virossa koulukulttuuri on vanhanaikaista ja opettajalla on auktoriteetti. Opetusmetodit ovat kuitenkin nykyaikaisia ja usein digitaalisia. Viron koulu on myös täynnä oppiainekilpailuja ja valtakunnallisia tasokokeita. Vuoden 2015 Pisa-kokeissa Viro oli jo Euroopan ykkösmaa, vaikka opettajien palkat ovat Suomessa yli kolminkertaisia. Maahanmuuttajien määrän kasvukaan ei kokonaan selitä Suomen ja Ruotsin taantumista Viroon nähden.
Oppimistulokset > Alaluokkalaisten suuret erot

Vuoden 2018 syksyllä tehdyssä 7 770 ekaluokkalaisen arvioinnissa ensimmäistä luokkaa käyvien osaamiserot todettiin suuriksi, lähinnä poikien ja vieraskielisten keskinäiset erot. Tytöt olivat yleensä lähellä keskitasoa. Keskimäärin tytöt osasivat hieman paremmin äidinkieltä ja kirjallisuutta, pojat matematiikkaa, mutta molemmissa huiput ja huonoimmat olivat yleensä poikia, matematiikassa kaikki huippuosaajat olivat poikia. Sellaisten lasten osaaminen, joiden äidinkieli oli muu kuin suomi tai ruotsi, oli keskimäärin paljon heikompaa kuin muiden, vaikkakin heidän osaamistasojensa hajonta oli suurta.
Peruskoulun laadunarviointi

Nykyisellä vuosituhannella peruskoulutuksen arviointi on saanut uudenlaista painoarvoa Suomen politiikassa. Arviointia pyritään toteuttamaan muun muassa erilaisten indikaattorien, vertailujen ja lakiin painettujen tavoitteiden avulla. Esimerkiksi valtioneuvoston asetus koulutuksen arvioinnista (1061/2019) määrittää koulutuksen arvioinnin tavoitteiksi tiedon hankkimisen ja analysoimisen niin kansainvälistä kuin kansallistakin päätöksentekoa ja koulutuksen kehittämistä varten. Lisäksi tavoitteisiin kuuluu opiskelijoiden oppimisen, opetustoimen työn ja oppilaitosten kehittämisen tukeminen.  Arvioinneilla tähdätään muun muassa oppimisen ja osaamisen kehittämiseen, koulujärjestelmien kehittämiseen ja koulutuksen järjestäjien tukemiseen laadunhallinnassa.
Suomalaisen arviointimallin rakentumiseen ovat vaikuttaneet:lähde?
Pyrkimys keskitetyn byrokratian purkamiseen
Usko yksilöllisyyden ja kilpailun voimaan
Luottamus kunnalliseen asiantuntemukseen
Laman aiheuttama tilaus vanhasta sääntelykulttuurista irrottautumiselle
Luottamus koulujen ja opettajien toiminnan laatuun
Monissa maissa laadunarvioinnilla tähdätään kontrolloimiseen, ja suomalainen luottamukseen perustuva arviointimalli on poikkeuksellinen. Suomalaisen arviointimallin erityislaatuisuutta kuvastaa myös se, ettei koulukohtaisia arviointituloksia vieläkään julkaista suurelle yleisölle, vaikka se sallittiin jo vuonna 2007.
Peruskoulun laadunarviointi > Indikaattorit laadunarvioinnissa

Indikaattoreita on hyödynnetty koulutuksen laadunarvioinnissa kahtena ajanjaksona; ensimmäisen kerran indikaattorit otettiin mukaan koulutussuunnitteluun 1970-luvun alussa ja toisen kerran 1980-luvun lopussa. Ensimmäisessä indikaattorien nousussa pyrittiin antamaan vastauksia koulutuksen relevanssiin, eli koulutuksen kykyyn vastata siihen kohdistettuihin tarpeisiin. Indikaattorien tuottaman tiedon hyödyntämisestä vastasivat tuolloin hallinto ja tutkimuslaitokset. 1970-luvun indikaattorit hiipuivat lopulta ilman mitään konkreettisia saavutuksia. Indikaattorien toiseen aaltoon vaikutti vahvasti uusi julkisjohtaminen. Tämä näkyi muun muassa vuoden 1994 arvioinnin rakennemallin ulottuvuuksissa, joita olivat tehokkuus, taloudellisuus ja vaikuttavuus.
Peruskoulun laadunarviointi > Arviointijärjestelmän toimijat

Vuonna 2003 muodostettiin koulutuksen arviointineuvosto selkiyttämään koulutuksen arviointia. Arviointineuvoston alkuperäiset suunnitelmat jäivät kuitenkin toteuttamatta vaatimattomien resurssien vuoksi. Vuonna 2014 muodostettua Kansallista koulutuksen arviointikeskusta voidaan pitää uutena yrityksenä vuoden 2003 epäonnistuneelle arviointineuvostolle. Se on toteuttanut arviointisuunnitelman vuosille 2016-2019.lähde?
Arviointisuunnitelman esityksestä ja sen muutoksista vastaa valtioneuvoston nimittämä arviointineuvosto. Neljäksi vuodeksi kerrallaan laadittu arviointisuunnitelma hyväksytetään Opetus- ja kulttuuriministeriöllä ja lisäksi arviointisuunnitelman toteutusvaiheessa arviointineuvosto kuulee useita sidosryhmiä. Arviointitoiminnassa on mukana koulutuksen osalta myös yliopistot ja aluehallintovirastot sekä tutkimuksen osalta Suomen Akatemia. Kansallisen koulutuksen arviointikeskuksen rahoituksesta vastaa pääsääntöisesti valtio.
Erilaiset ylikansalliset koulutuksen arviointi- ja laadunvarmistusmallit asettavat kansallisille koulutusjärjestelmille yhteneviä tavoitteita. Universaaleista tavoitteista huolimatta kaikki valtiot vastaavat tavoitteiden asettamiin haasteisiin eri tavalla ja siten myös muutostahdit ovat erilaisia. OECD:n ja Euroopan unionin kaltaiset suuret kansainväliset toimijat ovat aiheuttaneet paineita myös suomalaiselle perusopetuksen arviointijärjestelmälle. Tästä voidaan nostaa esimerkiksi Pisa-tulosten taantumisen aiheuttamat muutospaineet vuodesta 2012 lähtien. Myös Kansallinen koulutuksen arviointikeskus tekee yhteistyötä kansainvälisten toimijoiden kanssa. Näistä merkittävimpiä ovat juuri OECD ja EU. Yhteistyöllä mahdollistetaan suomalaisen arviointitoiminnan näkyvyys ja vaikutusmahdollisuudet eurooppalaiseen arviointitoimintaan.
Peruskoulun laadunarviointi > Tulevaisuuden arviointihankkeet

Kansallinen koulutuksen arviointikeskus on päättänyt tulevaisuuden arviointihankkeissaan tarkastella:lähde?
Oppimistuloksia
Esiopetuksen ja perusopetuksen opetussuunnitelman toimeenpanoa
Perusopetuksen ja lukiokoulutuksen oppilasarviointeja
Opintopolun sujuvuutta koulutuksen siirtymävaiheissa
Oppilas- ja opiskelijahuoltolain toimeenpanoa
Työrauhaa sekä oppimisympäristöjen turvallisuutta
Valtiontalouden säästöjen vaikutuksia sivistyksellisiin oikeuksiin
Maahanmuuttajien integroitumista koulutusjärjestelmään
Opettajankoulutuksen ja täydennyskoulutuksen kykyä vastata muutokseen
Perusopetuksen sekä lukiokoulutuksen järjestäjien itsearviointi- ja laadunhallintakäytänteitä
Suurin osa tulevaisuuden arviointihankkeista koskettaa peruskoulun lisäksi myös muita koulutusasteita.
Kirjallisuutta

Hoikkala, Tommi & Paju, Petri: Apina pulpetissa: Ysiluokan yhteisöllisyys.  Helsinki:  Nuorisotutkimusseura: Gaudeamus, 2013.  ISBN 978-952-495-304-7
Varjo, Janne ym.: Arvioida ja hallita. Perään katsomisesta informaatio-ohjaukseen suomalaisessa koulupolitiikassa.  Turku:  FERA, 2016.  ISBN 978-952-5401-72-1 irjallisuuden Seura |Isbn= 978-952-222-177-3}}
Aiheesta muualla

Perusopetuslaki. Finlex
Perusopetusasetus. Finlex
Opetushallitus
Kouluportaali
Opetusministeriö
Peruskoulu oli koulukokeilujen temmellyskenttä – ruotsista tuli pakollinen oppiaine, myös marxilaista opetusta testattiin Yle.fi
Koulutuksen järjestäjät ja oppilaitokset Tilastokeskus
Eduskunta tekee päätöksen peruskoulusta -tietopaketti: Aloitteet eduskuntakäsittelyn käynnistäjinä 1962–1963
Pihlajiston ala-aste Helsingissä vuonna 1979.
Lappajärven yhteiskoulu, jossa opetetaan luokkia 0–9.
Vantaalla sijaitseva Ylästön koulu, jossa opetetaan luokkia 1–6.
Jyväskylässä sijaitseva Viitaniemen koulu, jossa opetetaan luokkia 7–9.
Eugène de Beauharnais

Eugène de Beauharnais, Italian varakuningas, Andrea Appiani 1810
Eugène de Beauharnais,Andrea Appianin maalaus.n. 1800
Eugène de Beauharnais (3. syyskuuta 1781 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 21. helmikuuta 1824 München, Baijerin kuningaskunta) oli ranskalainen sotilas ja keisari Napoleon I:n poikapuoli, joka toimi Italian kuningaskunnan varakuninkaana vuosina 1805–1815.
Suku ja koulutus

Eugène de Beauharnais'n isä Alexandre de Beauharnais teloitettiin giljotiinissa vuonna 1794, ja äiti Joséphine de Beauharnais meni leskeksi jäätyään naimisiin 9. maaliskuuta 1796 Napoleon Bonaparten kanssa. Hänen sisarensa Hortense de Beauharnais oli naimisissa Napoleonin veljen Louis Bonaparten kanssa. Teini-ikäiset Eugène ja Hortense vihasivat aluksi isäpuoltaan, joka kuitenkin osoittautui ystävälliseksi ja aidosti kiinnostuneeksi heidän hyvinvoinnistaan.
Eugène oli ollut isänsä kuoleman jälkeen puusepän oppipoikana, mutta päästyään sotilasuralle hän yleni nopeasti. Uranousu oli osittain oman kyvykkyyden, osittain isäpuolen ansiota. Eugène ​​oli hyödyllinen sotilaallinen apu Napoleonille, erityisesti Brumairekuun 18. päivän vallankaappauksessa marraskuussa 1799 ja voitossa itävaltalaisista Marengon taistelussa kesäkuussa 1800. Hän osallistui myös Napoleonin Italian sotaretkeen vuosina 1796-1797 ja Egyptin sotaretkeen vuonna 1798. Vuonna 1804 Eugène sai Ranskan prinssin arvonimen ja hänet nimitettiin valtion arkkikansleriksi. Vuonna 1806 Napoleon adoptoi hänen pojakseen.
Kuningas

Napoleon nimitti hänet vuonna 1805 Italian varakuninkaaksi. Tässä Napoleonin luomassa Italian kuningaskunnassa Eugène de Beauharnais toimi hyvin aktiivisesti.
Alamaistensa vastahakoisuudesta huolimatta Eugène de Beauharnais loi suuren, 80 000:een mieheen nousevan armeijan, joka kunnostautui Itävallan, Espanjan ja Venäjän sotaretkillä. Samalla toteutettiin Ranskan vallankumouksen aatteita, järjestettiin hallinto, lainkäyttö yhtenäistettiin, opetuslaitosta parannettiin. Itävallan sodassa vuonna 1809, Venäjän sotaretkellä 1812, Saksassa ja Italiassa vuosina 1813–1814 Eugène osoittautui taitavaksi sotapäälliköksi ja teki näin suuria palveluksia Napoleonille ja pysyi loppuun asti hänelle uskollisena.
Eugène de Beauharnais menestyi hyvin varakuninkaana ja sai Italian armeijan komentajana tärkeän voiton kesäkuussa 1809 Raabin taistelussa (nyk. Györ) viidennen liittokunnan sodassa Itävaltaa vastaan. Tämän voiton ansiosta Napoleon saavutti helpommin voiton Wagramin taistelussa. Beauharnais taisteli menestyksellä vuonna 1812 Borodinon taistelussa Venäjän sotaretkellä ja kunnostautui myös perääntymisen aikana. Hän pysyi uskollisena Napoleonille aina tämän kruunusta luopumiseen vuoteen 1814 asti. Hän piti yllä vastarintaa Italiassa niin kauan kuin mahdollista itävaltalaisia ​​ja napolilaisia joukkoja ​​vastaan ​​ja näiden yrityksissä saada hänet hylkäämään Napoleon. Lopulta hänen oli kuitenkin tehtävä Schiarino-Rizzinon aselepo 16. huhtikuuta 1814.
Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana Beauharnais säilytti puolueettomuutensa. Napoleonin vallasta luopumisen myötä Beauharnaisin poliittinen ura katkesi. Napoleonin kukistuttua Eugène de Beauharnais pakeni Napoleonin liittolaisen, Baijerin kuninkaan Maksimilian I Joosefin turviin, joka antoi hänelle Leuchtenbergin herttuan ja Eichstättin ruhtinaan arvonimet, sekä puhuttelun "Kuninkaallinen korkeus".
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui vuonna 1806 prinsessa Amelia Augusta Ludovika Georgian (1788–1851) kanssa, joka oli Maksimilian I Joosefin ja tämän ensimmäisen puolison, prinsessa Augusta Wilhelmina von Hesse-Darmstadtin vanhin tytär. Napoleon järjesti poliittista syistä solmitun avioliiton, vastineeksi siitä että oli tehnyt Maksimilian I:stä Baijerin kuninkaan, vaikka Amelia Augusta oli jo kihlattu Badenin perintösuurherttua Karlille. Tästä huolimatta avioliitosta tuli onnellinen.
Heille syntyi seitsemän lasta:
Joséphine Maximiliane Eugénie Napoléonne de Beauharnais (1807–1876); avioitui Ruotsin kuningas Oskar I:n kanssa, joka oli Napoleonin vanhan rakkauden Désirée Claryn poika
Eugénie Hortense Auguste de Beauharnais (1808–1847); avioitui Hohenzollern-Hechingenin ruhtinas Friedrichin kanssa, avioliitto oli lapseton.
Auguste Charles Eugène Napoléon de Beauharnais, Leuchtenbergin 2. herttua (1810–1835); avioitui Portugalin kuningatar Maria II:n kanssa, kuoli 24-vuotiaana kaksi kuukautta avioliiton solmimisen jälkeen, avioliitto oli lapseton.
Amélie Auguste Eugénie Napoléone de Beauharnais (1812–1873); avioitui Brasilian keisari Pedro I:n kanssa ja hänestä tuli Brasilian keisarinna. Heillä oli yksi tytär, prinsessa Maria Amélia.
Theodelinde Louise Eugénie Auguste Napoléone de Beauharnais (1814–1857); avioitui Wilhelmin, Urachin herttuan kanssa, heillä oli neljä tytärtä.
Carolina Clotilde de Beauharnais (1816), kuoli 10 päivän ikäisenä
Maximilian Josèphe Eugène Auguste Napoléon de Beauharnais (1817–1852), Leuchtenbergin 3. herttua; avioitui suuriruhtinatar Maria Nikolajevna Romanovan, Nikolai I:n vanhimman tyttären kanssa vuonna 1839 ja sai tittelin ruhtinas Romanovski ja puhuttelun "Keisarillinen korkeus". Heillä oli seitsemän lasta. Toimi sekä Venäjän tiedeakatemian kunniajäsenenä että Pietarin taideakatemian puheenjohtajana. Insinööri ja fyysikko Moritz von Jacobin henkilökohtaisena ystävänä hän opiskeli elektrolyysiä ja sähkömagnetismia. Hän oli ensimmäinen, joka käytti näitä prosesseja teollisesti. Vuonna 1847 hän perusti tehtaan, joka rakensi ensimmäiset venäläiset veturit. Kuoli 35-vuotiaana tuberkuloosiin.