stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mark Oliver
Ura

Uransa alkuvaiheessa Oliver esiintyi elokuvissa cameorooleissaselvennä ja teki samalla myös televisiosarjoissa cameo-rooleja muun muassa Paluu riemuleirille, L-koodi, Tähtiportti ja Pako. Ääninäyttelijäksi Oliver päätyi heti uransa alkuvaiheessa ja teki aluksi useimmiten dubbauksia Ocean Studios -nimiselle yhtiölle. Nykyisinmilloin? hän on kuitenkin saanut enemmän alkuperäisiä äänirooleja, joista kenties merkittävinkenen mukaan? on ollut Krypto the Superdog -animaatiossa, jossa Oliver toimi pääkonnan Mechanikatin äänenä. Samalla Oliver on lainannut ääntään useihin videopeleihin, kuten Homeworld 2, CSI: Miami, Warhammer 40,000: Dawn of War ja Mobile Suit Gundam: Encounters in Space.[lähde? ]
Ääniroolit

| Ilmestymisvuosi | TV-sarja tai elokuva | Rooli | Huom |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011–2019 | Lego Ninjago | Lordi Garmadon, tohtori Julien, sivuäänet |  |
| 2009 | Iron Man: Armored Adventures | Purppuradynamo |  |
| 2007–2008 | Viidakon Ykä | Doctor Scott, sivuäänet |  |
| 2007 | Care Bears: Adventures in Care-A-Lot | Grizzle |  |
| 2007 | Storm Hawks | Captain Scabulous |  |
| 2006–2007 | Ihmeneloset | Superskrulli |  |
| 2006 | Return of the Jackalope | Curse Trailer ääni |  |
| 2006 | AcceleRacers: The Ultimate Race | RDL3, RDL4 |  |
| 2005 | Acceleracers: Speed of Silence | RDL3, RDL4 |  |
| 2005–2006 | Krypto the Superdog | Mechanikat |  |
| 2005–2006 | Transformers: Cybertron | Thundercracker, Cobyn isä, Undermine | Dub |
| 2005 | AcceleRacers: Ignition | RD-L1 |  |
| 2005 | Barbie Fairytopia – Mermaidia | Hue |  |
| 2005 | Candyland: Great Lollipop Adventure | Lord Licorice |  |
| 2005 | Star Ocean EX | Gabriel | Dub |
| 2004 | Dragon Booster | Word Paynn |  |
| 2004 | Dragons: Fire & Ice | Xenos |  |
| 2004 | Mobile Suit Gundam Seed | Rau Le Creuset | Dub |
| 2004 | Galaxy Angel | Green | Dub |
| 2003 | Master Keaton | Herman, Supervisor Davis, Mikhail | Dub |
| 2003 | Inuyasha | Garamaru | Dub |
| 2003 | MegaMan NT Warrior | FreezeMan | Dub |
| 2000 | Mobile Suit Gundam Wing | sivuäänet | Dub |
| 1998–1999 | Shadow Raiders | King Cryos |  |
Aiheesta muualla

Anime News Network
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Mehdi Bennani

| Mehdi Bennani |
| --- | --- |
 Mehdi Bennani vuonna 2009.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Marokko
Moottoriurheilija
WTCC
Esikoiskausi:  2009
Nykyinen talli:  Proteam Motorsport
Kilpailuja:  22
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Paras sijoitus:  6
Aikaisemmat sarjat
2004 2005–2006 2007 2009:  Asian Formula BMW World Series by Renault Euroseries 3000 Formula Le Mans
Aiheesta muualla
mehdibennani.com
Mehdi Bennani (arab. مهدي بناني‎, Mahdī Bannānī; s. 25. elokuuta 1983 Fès, Marokko) on marokkolainen autourheilija. Hän aloitti kilpa-ajouransa 11-vuotiaana kartingin parissa. Bennani kilpailee tällä hetkellä WTCC kilpasarjassa BMW:llä, Proteam Motorsport -tallissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ranskaksi)
Mehdi Bennani WTCC:n sivustolla (englanniksi)
Mehdi Bennani Driver Databasessa (englanniksi)
Mackenyu Arata

| Mackenyu Arata |
| --- | --- |
 Mackenyu Arata (2023)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mackenyu Maeda
Syntynyt: 16. marraskuuta 1996 (ikä 27) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Natsuki Okamoto (2023–)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Mackenyu Arata Mackenyu Chiba J.J. MacKenyu
Aktiivisena:  2005–
Merkittävät roolit:  	Pegasus Seiya (Knights of the Zodiac)  Roronoa Zoro (One Piece)
Aiheesta muualla
www.topcoat.co.jp/artist/arata-mackenyu
IMDb 
Mackenyu Maeda (jap. 前田 真剣佑, Maeda Makken'yū; s. 16. marraskuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia), joka tunnetaan ammattimaisesti nimellä Mackenyu Arata (jap.  新田 真剣佑, Arata Makken'yū) tai yksinkertaisesti Mackenyu, on japanilainen näyttelijä, joka tunnetaan Roronoa Zoron roolistaan Netflix-sarjassa One Piece (2023).
Elämäkerta

Mackenyu syntyi 16. marraskuuta 1996 Los Angelesissa. Hän on japanilaisten vanhempien, Tamami Chiban ja japanilaisen toimintaelokuvatähden Sonny Chiban poika, ja hänellä on kaksi sisarusta, siskopuoli Juri Manase ja veli Gordon Maeda.
Filmografia > Elokuva

Tadaima (2015)
Kamen Rider Drive: Surprise Future (2015)
Take a Chance (2015)
Chihayafuru Part 1 (2016)
Chihayafuru Part 2 (2016)
Night's Tightrope (2016)
Bittersweet (2016)
Let's Go, Jets! (2017)
JoJo's Bizarre Adventure: Diamond Is Unbreakable Chapter I (2017)
Peach Girl (2017)
Pacific Rim: Uprising (2018)
Chihayafuru Part 3 (2018)
Over Drive (2018)
Impossibility Defense (2018)
Code Blue: The Movie (2018)
12 Suicidal Teens (2019)
Tokyo Ghoul S (2019)
NiNoKuni (2019)
Kaiji: Final Game (2020)
Our 30-Minute Sessions (2020)
Tonkatsu DJ Agetarō (2020)
Brave: Gunjō Senki (2021)
The Master Plan (2021)
Rurouni Kenshin: The Final (2021)
Fullmetal Alchemist: The Revenge of Scar (2022)
Fullmetal Alchemist: The Final Alchemy (2022)
Knights of the Zodiac (2023)
Filmografia > Televisio

Yume wo Ataeru (2015)
Sakurasaku (2016)
Tomorrow, I'll Surely Love You Again (2016)
Brass Dreams (2016)
Fugitive Boys (2017)
Kiss that Kills (2018)
Two Homelands (2019)
Our Dearest Sakura (2019)
Remote de Korosareru (2020)
The End of the Tiny World: Half A Year Later (2021)
Ichikei's Crow: The Criminal Court Judges (2021)
One Piece (2023–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mackenyu Arata Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mark Breland

| Mark Breland |
| --- | --- |
 Mark Breland vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mark Anthony Breland
Syntynyt: 11. toukokuuta 1963 (ikä 61) Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Pituus:  188 cm
Painoluokka:  keskisarja (67 kg)
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  38
Voitot:  35
– tyrmäysvoitot:  25
Tappiot:  3
Ratkaisemattomat:  1
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 67 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 1982 | 67 kg |  |
Mark Anthony Breland (s. 11. toukokuuta 1963 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on Yhdysvaltoja edustanut uransa päättänyt nyrkkeilijä. Hän saavutti amatööriurallaan olympiakultaa keskisarjassa (67 kg) Los Angelesin olympialaisissa 1984, MM-kultaa Münchenissä 1982. Hän nyrkkeili ammatilaisena 1984-1997 saavuttaen WBA:n keskisarjan maailmanmestaruuden vuosina 1987 ja uudelleen 1989-1990.
Nyrkkeilyuran lisäksi hän työskennellyt elokuva- ja TV-sarjanäyttelijänä sekä toiminut nyrkkeilyvalmentajana.
Nyrkkeilyura amatöörinä

Mark Breland nyrkkeili jo 13-vuotiaasta asti. Hän voitti viisi kertaa New Yorkin Golden Gloves-turnauksen vuosina 1980-1984, joissa hän otteli voitokkaasti kaikkiaan 21 ottelua ja saavuttaen niissä kaikkiaan 19 tyrmäysvoittoa.
Vuonna 1982 Breland edusti Yhdysvaltoja Münchenin MM-kisoissa. Niissä hän eteni loppuotteluun tyrmäysvoitolla Ruotsin Vesa Koskelasta, selvillä 5-0 tuomariäänillä Unkarin Jenő Danyistä ja Länsi-Saksan Manfred Zielonkasta. Loppuottelussa hän otti selvän 5-0 pistevoiton Neuvostoliiton Serik Konakbajevista. Näin Breland oli keskisarjan amatöörien maailmanmestari.
Vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisissa Breland esiintyi yhtä voitokkaasti. Avauskierrosten voitokkaiden ottelujen jälkeen välierässä hän voitti Italian Luciano Brunon ja loppuottelussa Etelä-Korean An Young-Sun.
Tämän jälkeen hän siirtyi ammattilaiseksi oteltuaan amatöörinä urallaan 111 ottelua, joista voittoon oli päättynyt 110.
Nyrkkeilyura ammattilaisena

Los Angelesin olympiavoittonsa jälkeen Breland siirtyi ammattilaiseksi. Hän saavutti 17 otteluvoiton jälkeen helmikussa 1987 WBA-mestaruuden kukistetuaan avoimesta mestaruudesta käydyssä kamppailussa eteläafrikkalaisen Harold Volbrechtin. Hän menetti mestaruustittelin kuitenkin jo elokuussa 1987 maanmiehelleen Marlon Starlingin tyrmättyä hänet 11. erässä.
Breland pääsi uusintaotteluun Starlingia vastaan huhtikuussa 1988 ottelun päättyessä ratkaisemattomana eli Starling säilytti tittelinsä. Helmikuussa 1989 Breland sai MM-tittelin uudelleen haltuunsa tyrmäyttyään avoimeksi jääneestä mestaruudesta eteläkorealaisen Lee Seung-Soonin heti 1. erässä. Sen jälkeen Breland puolusti titteliään neljä kertaa voitokkaasti viimeisimpänä maaliskussa 1990 jamaikalais-brittiläistä Lloyd Honeyghania vastaan, joka oli aiemmin hallinnut keskisarjaa kaikkien ammattilaisliittojen tunnustamana mestarina. Seuraavassa mestaruusottelussa Breland menetti tittelinsä heinäkuussa 1990 maanmiehelleen Aaron Davisille tyrmäyksellä 9. erässä.
MM-tittelin menetyksen jälkeen Breland otteli vuoden 1991 aikana neljä ottelua, joista viimeisessä koki ammattilaisuransa kolmannen tappion meksikolaiselle Jorge Vacalle tyrmäyksellä 6. erässä. Sen jälkeen hän piti ottelutaukoa peräti yli neljä vuotta astuen seuraavan kerran kehään tammikuussa 1996. Tämän jälkeen hän astui kehään vielä neljä kertaa voittaen kaikki uransa viimeiset ottelut vuosina 1996-1997. Hän otteli viimeisen kerran maaliskuussa 1997.
Urheilu-uran jälkeinen toiminta

Ammattinyrkkeilijäuransa jälkeen Mark Breland on toiminut nyrkkeilyvalmentajana. Tunnetuimpia hänen valmennettavistaan ovat olleet raskassarjalainen Deontay Wilder ja ylemmän välisarjan Jermell Charlo.
Mark Breland on ollut jo nyrkkeilyuransa aikana mukana näyttelijänä. Vuonna 1983 hän esiintyi draamaelokuvassa "Salaliitto (engl. Lords of Discipline)". Vuonna 1987 hän esiintyi sarjassa "Miami Vice" (1987). Myöhemmin vuonna 1998 hän on esiintynyt urheiludraamassa "He Got Game”, vuonna 1999 trillerissä "Summer of Sam" ja vuonna 2001  Cameoroolissa komediassa "Longshot". Hän esiintyi vuonna 1985 myös Pointer Sistersin hittisinglen Dare Me musiikkivideossa.
Mark Brain

| Markus Buthe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1978 (ikä 46) Paderborn, Saksa
Ammatti:  DJ, musiikkituottaja, remixaaja
Muusikko
Tyylilajit:  elektro, house, progressiivinen house
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mark Brain (oikealta nimeltään Markus Buthe, s. 30. tammikuuta 1978 Paderborn, Saksa) on elektronisen musiikin DJ sekä tuottaja (house/elektro/progressiivinen house).
Vuoden 2001 alussa hän teki levytyssopimuksen Alphabet Cityn kanssa, tuotti samana vuonna ensimmäisen singlensä sekä julkaisi myös muita kappaleitaan. Heti alkuun hänen kappaleensa pääsivät suurten DJ-kuuluisuuksien kuten Paul van Dyk, Armin van Buuren sekä Neil Mooren soittolistoille. Mark tunnetaan myös yhdessä Marco Woltersin (Voltaxx) kanssa projektista Brain Inc.
Yksi hänen uransa menestystarinoista on ollut se että Harold Faltermeyer valitsi hänen singlensä omalle Best Of Albumilleen ‚A Portrait of Harold Faltermeyer- the greatest hits’. Mark tuotti myös Marco Woltersin kanssa vuoden 1987 hitin Arnold Schwarzeneggerin elokuvasta „Running man“ uudelleen.
Vuodesta 2002 Mark on kirjoittanut artikkeleita alan lehteen Discret sekä testaa uusimpia laitteita Dj- sekä klubikäyttöön.
Mark on esiintynyt myös televisiossa useamman kerran, ollut vieraana mm. Saksalaisen huippukokin Ralf Zacherlin ohjelmassa sekä soittanut Bfbs Radio 1, Sunshine Live, Radio Eins Live 5 vuotta juhlaohjelmassa. Vuonna 2005 Mark valittiin DJMagin maailmanlaajuisessa DJ-äänestyksessä sijalle 175.
Diskografia > Singlet

2000 - Mark Brain & Tom Mayah - Union Crowd Theme
2000 - Mark Brain & Tom Mayah - Step Tech
2000 - Mark Brain & Tom Mayah - Basepower (4 the music)
2001 - Mark Brain - Stonehenge (Alphabet City)
2002 - Mark Brain - Radical (Alphabet City)
2003 - Brain Inc. - Running Man (Schallpark)
2003 - Mark Brain - Ease the pressure / Los Ninos del parque (Alphabet City)
2004 - Brain Inc. - The Orange Theme (Schallpark)
2009 - Mark Brain - Datacity (Turning Wheel)
Diskografia > Remixit

2010 - Mr.Root vs Victor Simonelli ft. Sunset People - Dreaming ain't enough (Mark Brain & Meirich TechHouse RMX)
2009 - Trilogy Project vs Angelstar - Last Night (Mark Brain & Meirich Woosh Dub)
2001 - Powell - I Am Ready (Mark Brain Remix)
2001 - Badlands - Let Them Know (Mark Brain & Tom Mayah Remix)
2000 - The Groove Town Gang - Ain't No Mountain High Enough (Mark Brain & Tom Mayah Clubbin' Mix)
Aiheesta muualla

virallinen Mark Brain internetsivusto
MySpace Mark Brain MySpacessa
Facebook Mark Brain Facebookissa
YouTube Video Mark Brain live Seoul, South Korea
YouTube Video Mark Brain live Shanghaissa, China
YouTube Video Mark Brainin live haastattelu Sat1:n (saksalainen tv-kanava) Eins Live Love Express- junassa matkalla Love Paradeen
The DJ List (Arkistoitu – Internet Archive) Mark Brain The DJ Listissä
DiscogsMark Brain Discogsissa
LastFM Mark Brain LastFM:ssä
levy-yhtiö Schallpark Recordings
Label Alphabet City
Mark Brain[vanhentunut linkki] technoWIKI
Matt Puempel

| Matt Puempel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1993 (ikä 31) Windsor, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Schwenninger Wild Wings
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Peterborough Petes (OHL) Binghamton Senators (AHL) Kitchener Rangers (OHL) Ottawa Senators (NHL) New York Rangers (NHL) Hartford Wolf Pack (AHL) Grand Rapids Griffins (AHL) Detroit Red Wings (NHL) Malmö Redhawks (SHL) Augsburger Panther (DEL)
NHL-varaus:  24. varaus, 2011 Ottawa Senators
Matthew "Matt" Puempel (s. 24. tammikuuta 1993 Windsor, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Pelaajaura

Puempelin ensimmäinen kausi OHL:ssä oli merkittävä. Hän voitti tulokkaiden piste- ja maalipörssin 33 maalilla ja 31 maalisyötöllä, sekä oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä. Lisäksi Puempel voitti parhaan tulokkaan palkinnon sekä omassa liigassaan että CHL:n palkintojenjakotilaisuudessa. Hän oli myös molempien liigojen tulokkaiden All-Star-joukkueissa. CHL:n palkinnot jaetaan vuosittain Kanadan kolmen tärkeimmän juniorijääkiekkoliigan, OHL:n, WHL:n ja LHJMQ:n pelaajien kesken.
Ennen toisen kauden alkua Puempel sai selkävamman, joka vaikeutti harjoittelua huomattavasti. Kesken kauden hän joutui leikkaukseen lonkassa olevan luunsirun vuoksi, ja hänen kautensa päättyi ennen aikojaan. Siitä huolimatta hän keräsi kaudella peräti 69 pistettä.
NHL-seura Ottawa Senators varasi Puempelin numerolla 24 varaustilaisuudessa 2011. Puempel pelasi pääasiassa AHL:ssä Ottawan farmijoukkueessa Binghamton Senatorissa siihen asti, kunnes hänet asetettiin siirtolistalle kaudella 2016–2017, jonka kautta hän siirtyi New York Rangersin organisaatioon. Lokakuussa 2017 Rangers suoritti pelaajakaupan, jossa Puempel siirtyi Detroit Red Wingsin organisaatioon vaihdossa Red Wingsin puolustaja Ryan Sprouliin.
Aiheesta muualla

Profiili National Hockey Leaguessa NHL.com. National Hockey League. (englanniksi)
Matti T. Tuominen

Matti Tapio Tuominen (1947–1999) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Matti T. Tuominen tuli 1970-luvulla tunnetuksi porilaisen Purema-lauluyhtyeen keulahahmona. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Tuominen jatkoi soolouralla, julkaisten yhden sooloalbumin ja useita singlejä.
Matti T. Tuominen teki kappaleita myös muille artisteille, kuten Lea Laven, Lasse Mårtenson ja Pasi Kaunisto. Lisäksi hän sävelsi musiikkia kahteen Visa Mäkisen elokuvaan. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Tuominen ohjasi muutamia lyhyitä opetuselokuvia Valtion AV-keskukselle.
Diskografia > Albumit sooloartistina

Päällä pienen pallon (1984)
Diskografia > Singlet sooloartistina

Hetki (1982)
Paha uni (1982)
Matkalla itseeni (1984)
Heijaa PPT (1984)
Taisin vähän hullaantua (1985)
Hei Dingo! (1992)
Mackenzie

| Mackenzie River |
| --- | --- |
 Näkymä Mackenziejoelle Inuvikin suuntaan.
Alkulähde:  Iso Orjajärvi
Laskupaikka:  Pohjoinen jäämeri
Maat:  Kanada
Pituus:  1 738 km
Virtaama:  9 700 m³/s
Valuma-alue:  1 805 200 km²
 Mackenziejoen valuma-alue
Mackenziejoki (engl. Mackenzie River, ransk. Fleuve Mackenzie) on suuri joki, joka virtaa Kanadan luoteisosassa ja laskee Pohjoiseen jäämereen. Se saa alkunsa Isosta Orjajärvestä Luoteisterritorioissa ja on 1 738 kilometrin pituudellaan Kanadan pisin joki. Yhdessä sivujokiensa Peacen ja Finlayn kanssa sen pituus on 4 241 kilometriä, ja se on näin koko Pohjois-Amerikan toiseksi pisin joki Mississippi-Missourin jälkeen. Mackenziejoen valuma-alue on 1 805 200 neliökilometriä ja virtausnopeus 9 700 kuutiometriä sekunnissa.
Hydrologia > Reitti

Varsinainen Mackenziejoki on 1 738 kilometriä pitkä, ja se saa alkunsa Ison Orjajärven läntisestä haarasta läheltä Fort Providencea. Joen suu on noin 10 kilometriä leveä, mutta joki kapenee Fort Providencen kohdalla vain 825 metriä leveäksi.
Mackenzieen liittyy Fort Simpsonin kohdalla 1 115 kilometrin pituinen Liardjoki. Liittymäkohdassa näkyy selvästi ero Mackenzien kirkkaan ja Liardin ruskean silttipitoisen veden välillä. Vaikka joet yhdistyvät samaan uomaan, niin ne kulkevat periaatteessa vierekkäin 480 kilometrin matkan. Fort Simpsonin pohjoispuolella Mackenziejoki on 1,6 kilometri leveä ja virtaa jyrkkien törmien välissä. Fort Simpsonissa vuoden keskimääräinen virtaama on 6 770 kuutiometriä sekunnissa. Tulvakaudella touko-lokakuussa virtaama on keskimäärin 10 340 kuutiometriä sekunnissa.
Liardin jälkeen, lähellä North Nahanni -joen liittymäkohtaa Mackenzien länsi-luoteinen kurssi kääntyy kohti pohjoista sen ohitettua Mackenzievuorten jyrkänteen.
Fort Normanissa lyhyestä Great Bear Riveristä tulee kylmää ja kirkasta Ison Karhujärven vettä. Norman Wellsin kohdalla Mackenzie levenee 6,4 kilometriä leveäksi ja on enää 53 metriä merenpinnan yläpuolella. Tässä vaiheessa vuoden keskimääräinen virtaus on 8 550 kuutiometriä sekunnissa ja kesäkuukausien 13 030 kuutiometriä sekunnissa.
Kohdassa, jossa Mountain River virtaa Mackenzieen lännestä, alkaa Sans Sault Rapidsina tunnettu koskialue. Muutaman kilometrin matkalla joki tippuu 6 metriä. Fort Good Hopen kylän eteläpuolella joki puolestaan kapenee, kun se virtaa Ramparts - kalkkikivikallioiden ohi.
Pian Rampartsin jälkeen Mackenzie alkaa meanderoida, ja virtaa alkaa tukkia saaret ja liikkuvat hiekkasärkät. Arctic Red Riverin liittymiskohdasta on enää 270 kilometriä mereen. Sen kohdalla Mackenzie virtaa jälleen jyrkkien, 60 metriä joen pinnasta kohoavien kallioden välistä.
Mackenzien suisto alkaa Point Separationista. Hieman sitä ennen Arctic Red Riverin liittymäkohdassa vuotuinen virtaus on 9 630 ja kesäkuukausina 15 290 kuutiometriä sekunnissa. Suistoalueelle laskee Mackenzien viimeinen merkittävä sivujoki, Peel. Suisto on 12 170 kilometrin laajuinen jokiuomien, järvien ja lampien sokkelo. Suistoalueen kolme tärkeintä vesiuomaa omat East Channel, Peel Channel, Middle Channel, joka on Mackenzien tärkein Beaufortinmereen laskevista uomista.
Hydrologia > Valuma-alue

Mackenziejoen valuma-alue on 1,805 miljoonan neliökilometrin laajuinen. Se käsittää noin viidenneksen koko Kanadan pinta-alasta, ja on maailman 12. suurin valuma-alue.
Valuma-alueen varrella on yhdeksän yli tuhannen neliökilometrin laajuista järveä. Suurimmat järvistä ovat Athabascajärvi, Iso Orjajärvi ja Iso Karhujärvi.
Vaikka itse Mackenziejoki on 1 738 kilometriä pitkä, sen pisin latvahaara on 4 241 kilometrin päässä  Kaukaisin jokihaara saa alkunsa Finlayjoesta, joka laskee Willistonjärveen, josta vesi virtaa Peacejokea pitkin eteenpäin. Peace puolestaan yhdistyy Athabascajokeen jokien yhteisellä suistoalueella, josta Athabasca virtaa sekä poispäin että kohti Athabascajärveä. Athabascajoen virtauksen suunta riippuu Peacejoen virtauksesta. Joet yhdistyvät Slavejokeen, joka laskee Isoon Orjajärveen, josta itse Mackenziejoki saa alkunsa.
Luonto

Mackenziejoessa elää 45 kalalajia. Niistä monet vaeltavat suurina joukkoina Mackenzien ja sen sivujokien välissä. Omulsiika vaeltaa Mackenzien suistosta aina Liardjokeen asti. Sillisiika, Stenodus nelma ja imukarppi vaeltavat Liardin ja Mackenzien välillä.
Lumihanhet, pikkujoutsenet ja hietakurjet muuttavat Mackenzieta pitkin, ja ne viettävät kesäajat joen suistoalueella. Suisto on myös maitovalaiden lisääntymisalue, ja siellä viihtyy myös runsas piisamikanta.
Mackenziejoki ja ihminen

Joki on sula noin viisi kuukautta vuodessa. Se jäätyy yleensä lokakuun aikana, ja jää alkaa murtua toukokuussa. Talvikuukausina joitakin sen osia käytetään jääteinä.
Mackenziejoki nimettiin skotlantilais-kanadalaisen tutkimusmatkailija Alexander Mackenzien mukaan, joka pyrki jokea pitkin Tyynellemerelle vuonna 1789. Saavuttuaan pettymyksekseen kuitenkin Jäämerelle hän antoi joen nimeksi aluksi Disappointment River. Athabasca-intiaanikielissä joen nimi on Deh Cho.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mackenzie Wikimedia Commonsissa
Jäätynyttä Mackenziejokea Fort Good Hopen edustalla.
Mackenziejoen suistoaluetta.
Martin Elmiger

| Martin Elmiger |
| --- | --- |
 Martin Elmiger Ranskan ympäriajon 7. etapilla 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1978 (ikä 46)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  72 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2001 2002–2006 2007 2008–2012 2013–2016 2017:  Post Swiss Phonak Hearing Systems AG2R Prévoyance Ag2r-La Mondiale IAM Cycling BMC Racing Team
Suurimmat voitot
 Tour Down Under 2007 Dunkerquen neljän päivän ajo 2010 GP Kanton Aargau 2003 Grand Prix d'Isbergues 2007 Tour du Limousin 2013  Sveitsin maantiepyöräilymestaruus 2001, 2005, 2010, 2014 
 Tiedot päivitetty: 7. helmikuuta 2018 
Aiheesta muualla
www.procm.ch/martin-elmiger
Martin Elmiger (s. 23. syyskuuta 1978 Cham) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2001–2017. Hän voitti Tour Down Under -kilpailun vuonna 2007.
Saavutuksia > Etappikilpailut

Tour Down Under: 2007 kokonaiskilpailun voitto
Ranskan ympäriajo:
2007 kolmas etapilla 17
2008 toinen etapilla 11
Espanjan ympäriajo: 2005 toinen etapilla 19
Tour de Romandie: 2002 sprinttikilpailun voitto
Tour du Languedoc-Roussillon: 2004 etapin 3 voitto
Tour de Picardie: 2008 etapin 2 voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo: 2010 kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
Tour du Limousin: 2013 kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
Britannian ympäriajo: 2013 kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun voitto
Saavutuksia > Yhden päivän kilpailut

GP Kanton Aargau: 2003 voitto, 2004 kolmas, 2008 toinen
Grand Prix d'Isbergues: 2007 voitto
Maantieajon MM-kilpailu: 2003 kolmastoista, 2005 kymmenes, 2006 neljästoista, 2007 kymmenes
Pariisi–Roubaix, viides
Lombardian ympäriajo: 2005 kahdeksas
HEW Cyclassics: 2005 kuudes
GP Ouest-France: 2002 neljäs
Monte Paschi Eroica: 2009 kolmas
Circuito de Getxo: 2002 voitto
Milano-Vignola: 2003 toinen
Paris-Bourges: 2004 toinen
Grand Prix de la Somme: 2010 voitto
Sveitsin maantiepyöräilymestari: 2001, 2005, 2010, 2014
Aiheesta muualla

Martin Elmigerin virallinen sivusto (saksaksi)
Tour Down Underin voittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   1999:  Stuart O’Grady  2000:  Gilles Maignan  2001:  Stuart O’Grady  2002:  Michael Rogers  |   2003:  Mikel Astarloza  2004:  Patrick Jonker  2005:  Luis León Sánchez  2006:  Simon Gerrans  |   2007:  Martin Elmiger  2008:  André Greipel  2009:  Allan Davis  2010:  André Greipel  |   2011:  Cameron Meyer  2012:  Simon Gerrans  2013:  Tom-Jelte Slagter  2014:  Simon Gerrans  |   2015:  Rohan Dennis  2016:  Simon Gerrans  2017:  Richie Porte  2018:  Daryl Impey  |   2019:  Daryl Impey  2020:  Richie Porte  |
Max von Schantz

Max Filip Eberhard von Schantz (20. tammikuuta 1922 – 25. marraskuuta 2007) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston farmakognosian professori 1963–1987. Hän tutki haihtuvia öljyjä kromatografisia menetelmiä käyttäen ja myös rohdoskasvien viljelyä.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
Länsi-Hollola

Länsi-Hollola muodostuu Hollolan Vesijärven rannan länsipuolisista alueista. Siihen kuuluvat Hatsinan, Järventaan, Kastarin, Pinnolan, Sairakkalan, Tenhelän, Toivolan ja Vihatun kylät, jotka ovat yhteistyössä edistääkseen kylien esille tuomista myönteisesti uusille asukkaille.