stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Incognito

| Incognito |
| --- | --- |
 Yhtye esiitymässä Bangkokissa vuonna 2005.
Tiedot
Toiminnassa:  1979-–
Tyylilaji:  Acid jazz, jazz funk, soul jazz, soul, nu jazz, pop
Kotipaikka:   Yhdistynyt kuningaskunta
Jäsenet:  Jean-Paul 'Bluey' Maunick Matt Cooper: koskettimet, musikaalinen ohjaaja Vanessa Haynes: laulu Mo Brandis: laulu Natalie Williams: laulu Francis Hylton: basso Francesco Mendolia: rummut João Caetano: Perkussiot Sid Gauld: trumpetti Jamie Anderson: saxophoni/huilu Trevor Mires: trombooni Maysa Leak: laulu Tony Momrelle: laulu Imaani: laulu
Entiset jäsenet:  Chris Botti Jocelyn Brown Joy Rose Pete Ray Biggin Carleen Anderson Pamela Anderson Graham Harvey Dominic 'Ski' Oakenfull Julian Crampton Richard Bailey Christopher Ballin Marc Anthoni Xavier Barnett Bud Beadle Kelli Sae Karen Bernod Max Beesley Richard Bull Simon Cotsworth Sarah Brown Ray Carless Patrick Clahar Matt Coleman Chris DeMargary Thomas Dyani-Akuru Gail Evans Adrian Fry Andy Gangadeen Gavin Harrison Peter Hinds Randy Hope-Taylor Ed Jones Joy Malcolm Linda Muriel Quinton Caruthers Kevin Robinson Winston Rollins Gary Sanctuary Snowboy Karl Vandenbossche Fayyaz Virji Tyrone Henry Tony Remy Andy Ross Nichol Thomson  Paul Weller
Levy-yhtiö:  P-Vine, Dôme, Edel, Shanachie, Heads Up Int', Handcuts, Pony Canyon, Narada, Universal, Verve, Talkin' Loud, Mercury, Ensign
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Incognito on brittiläinen jazz- funkbändi.  Sen keskushahmo on Jean Paul 'Bluey' Maunick: säveltäjä, tuottaja, kitaristi ja laulaja. Vuosien varrella yhtyeeseen on kuulunut liki viisikymmentä muuta muusikkoa, tunnetuimpina laulajat Maysa, Jocelyn Brown  ja Carleen Anderson. Ensimmäinen albumi ilmestyi 1981, uusin vuonna 2012.
Diskografia > Albumit

Jazz Funk, 1981
Inside Life, 1991
Tribes, Vibes and Scribes, 1992
Positivity, 1993
100° And Rising, 1995
Beneath The Surface, 1997
No Time Like The Future, 1999
Life, Stranger Than Fiction, 2001
Who Needs Love, 2002
Adventures in Black Sunshine, 2004
Eleven, 2005
Bees - Things - Flowers, 2006
Tales From The Beach, 2008
Transatlantic RPM, 2010
Surreal, 2012
Amplified Soul, 2014
In Search of Better Days, 2016
Tomorrow's New Dream, 2019
Diskografia > Kokoelmat

Blue Moods
Feed Your Soul
Future Remixed
Last Night In Tokyo
Let The Music Play
Love X Love
Remixed
Remixed - Japan
The Best Of Incognito - US
Diskografia > Singlet

Can You Feel Me
Inside Life
Always There
Crazy For You
Don't You Worry 'Bout A Thing
Change
Still A Friend Of Mine
Givin' It Up
Pieces Of A Dream
Everyday
I Hear Your Name
Jump To My Love
Out Of The Storm
Nights Over Egypt
The 25th Chapter
We Got Music
Show Me Love
Listen to the Music (remix)
This Thing Called Love (remix)
That's the Way of the World
I've Been Waiting
Happy People
Lowdown
1975
Aiheesta muualla

Soulwalking
Janne Vuorinen (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 18. syyskuuta 1985 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 175 cm
Junioriseurat
1997–2000: FC Inter
2001–2004: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 | TPS | 1 | (0) |
| 2005 | → SalPa (laina) | 11 | (4) |
| 2006 | IFK Mora | 21 | (6) |
| 2007–2010 | PoPa | 51 | (5) |
| 2009 | → PP-70 (laina) | 2 | (0) |
| 2010 | → MuSa (laina) | 16 | (0) |
| 2011 | ÅIFK | 20 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 122 | (16) |
Maajoukkue
| 2005 | Suomi U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Janne Juho Ensio Vuorinen (s. 18. syyskuuta 1985 Turku) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Vuorinen on pelannut aiemmin Salon Palloilijoissa ja Turun Palloseurassa. Hän on pelannut yhdessä Veikkausliiga-ottelussa kaudella 2005.
Itämeren kaupunkien liitto

Itämeren kaupunkien liitto (Union of the Baltic Cities, UBC) on vapaaehtoinen ja proaktiivinen kaupunkiverkosto, joka on osallistunut Itämeren alueen menestyksekkääseen kehittämiseen ja integraatioon jo vuodesta 1991. Liittoon kuuluu yli sata jäsenkaupunkia Itämeren alueelta, ja ne toimivat yhdessä alueen demokraattisen, taloudellisen, sosiaalisen, kulttuurisen ja ympäristöllisen kestävän kehityksen edistämiseksi. Liiton tärkeimpiä yhteistyökumppaneita ovat paikallisviranomaiset, joiden työ on avainasemassa alueen haasteisiin vastattaessa ja kestäviä ratkaisuja toteutettaessa. Liitto koostuu seitsemästä eri aihealueita käsittelevästä komissiosta, joihin kuuluvat muun muassa  turvallisuus-, kestävien kaupunkien- ja nuorisokomissio.
Komissiot > Kestävien kaupunkien komissio (Sustainable Cities Commission)

Osana liiton kestävien kaupunkien komission työtä Itämeren kaupunkien liiton kestävien kaupunkien sihteeristö johtaa ja toteuttaa liiton kestävän kehityksen ohjelmaa vuosina 2016–2021. Hankkeiden kehittämisen ja johtamisen lisäksi sihteeristö järjestää kokouksia ja koulutusta kaupungeille, vaikuttaa päätöksenteon prosesseihin ja julkaisee ympäristölehteä. Tämän lisäksi sihteeristö ylläpitää Hyvien Käytäntöjen Tietokantaa englanniksi ja venäjäksi. Sihteeristö sijaitsee Turussa.
Aiheesta muualla

Union of the Baltic Cities
Kestävien kaupunkien komissio
James McCarthy

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. marraskuuta 1990
Syntymäpaikka: Glasgow, Skotlanti
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 180 cm
Paino: 72 kg
Seura
Seura:  Celtic
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2009 |  Hamilton Academical | 95 | (13) |
| 2009–2013 |  Wigan Athletic | 120 | (7) |
| 2013–2019 |  Everton | 108 | (6) |
| 2019– |  Crystal Palace | 25 | (0) |
Maajoukkue
| 2007 |  Irlanti U17 | 3 | (1) |
| 2007–2008 |  Irlanti U18 | 2 | (2) |
| 2007–2008 |  Irlanti U19 | 1 | (0) |
| 2008–2012 |  Irlanti U21 | 7 | (1) |
| 2010– |  Irlanti | 41 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. huhtikuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. huhtikuuta 2020.
James McCarthy (s. 12. marraskuuta 1990 Glasgow, Skotlanti) on irlantilais-skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Celticiä. Oikeajalkainen McCarthy on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut myös Irlannin jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura

McCarthy aloitti uransa Skotlannin 1. divisioona Hamilton Academicalissa, jota hän edusti vuodet 2006–2009 tehden 95 ottelussa 13 maalia. Voitettuaan 1. divisioonan kaudella 2007–2008 seura pelasi kauden 2008–2009 Skotlannin valioliigassa ja McCarthy teki pääsarjadebyyttikaudellaan 37 pelissä kuusi maalia.
Heinäkuussa 2009 McCarthy siirtyi Englannin Valioliigan Wigan Athleticiin, jonka riveissä hän debytoi elokuussa 2009 Manchester Unitedia vastaan. Uran avausmaali Wiganissa ja kauden 2009–2010 ainoa osuma syntyi tammikuussa 2010 Wolverhampton Wanderersin verkkoon. McCarthy pelasi Wiganissa neljä kokonaista kautta, joista viimeisellä, kaudella 2012–2013 hän pelasi seuran paidassa kaikissa Valioliigan 38 ottelussa tehden kolme maalia. Kaudella 2012–2013 McCarthy onnistui voittamaan Wiganin kanssa myös FA Cupin Manchester Cityn kaaduttua finaalissa.
Wiganin pudottua Mestaruussarjaan kaudeksi 2013–2014 McCarthy siirtyi Wiganin entisen valmentajan Roberto Martínezin perässä Valioliigan Evertoniin. Debyytti seuran paidassa tapahtui syyskuussa 2013 Chelsea FC:tä vastaan ja kauden ainoa maali syntyi päätöskierroksella Hull Cityn verkkoon. Avauskaudellaan seurassa McCarthy pelasi 34 ottelua. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Eurooppa-liigassa. Kausilla 2016–2019 hän kärsi useista vammoista ja pelasi yhteensä vain 17 valioliigaottelua. Kaikkiaan hän pelasi Evertonissa kuuden kauden aikana 108 liigaottelua ja teki kuusi maalia.
McCarthy siirtyi Valioliigan Crystal Palaceen 3,3 miljoonalla eurolla kesällä 2019.
Maajoukkueura

Skotlannissa syntynyt ja kasvanut McCarthy päätti edustaa maajoukkuetasolla Irlantia, jonka edustusoikeuden hän sai maassa syntyneiden äidin puolen isovanhempien kautta. McCarthy pelasikin käytännössä kaikissa Irlannin nuorten maajoukkueissa. Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2010 harjoitusottelussa Brasiliaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 41 maaottelua. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi avauskokoonpanossa Irlannin kaikki neljä ottelua.
Aiheesta muualla

James McCarthy Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
http://www.national-football-teams.com/player/36444/James_Mccarthy.html
http://www.soccerway.mobi/?sport=soccer&page=player&id=46512&localization_id=www
Irlannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Westwood |
2 Coleman |
3 Clark |
4 O’Shea |
5 Keogh |
6 Whelan |
7 McGeady |
8 McCarthy |
9 Long |
10 Keane |
11 McClean |
12 Duffy |
13 Hendrick |
14 Walters |
15 Christie |
16 Given |
17 Ward |
18 Meyler |
19 Brady |
20 Hoolahan |
21 Murphy |
22 Quinn |
23 Randolph |
Valmentaja O’Neill
Johnny & the Dodgers

Johnny & the Dodgers on suomalainen 1950-luvun rock'n'rollia soittava yhtye Tuusulan Hyrylästä. Yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja–kitaristi Pasi "Johnny" Hailio, basisti Jykä Myllymaa ja rumpali Risto Kari. Trio sai levytyssopimuksen Vexi Salmen Levytuottajien Rockin'-levymerkille voitettuaan Suosikki-lehden järjestämän vuoden 1979 Rock-kuningas-kilpailun. Johnny & the Dodgersin esikoisalbumi Move It! ilmestyi saman vuoden toukokuussa, ja se nousi Suosikin listalla kuukaudeksi 20. sijalle. Toukokuussa 1979 yhtyeeseen liittyi basistiksi Make Rosquist, minkä myötä Jyrki Myllymaa siirtyi soittamaan kitaraa.
Alkuperäinen Johnny & the Dodgers hajosi vuoden 1979 lopussa "Lonely Johnny" -singlen julkaisemisen jälkeen musiikillisiin ristiriitoihin. Johnny Hailio ja Jyrki Myllymaa jatkoivat kuitenkin nimellä Johnny & the New Dodgers, ja mukaan liittyivät Olli "Rock-Ola" Pihlajamaa ja Anssi Montonen. Vuonna 1980 ilmestynyt toinen albumi julkaistiin nimellä Johnny & the New Dodgers. Levyn kappaleista osa esitettiin suomeksi ja osa englanniksi. Yhtye hajosi vuoden 1980 lopulla.
Yhtyeen keulakuva Pasi "Johnny" Hailio palasi lavoille 1992 taiteilijanimellä Tony Montana. Hän voitti Ylen Ykköstähti-kilpailun vuonna 1993, ja hänet palkittiin Vuoden miessolistitulokas-Emmalla samana vuonna.
Vuonna 2010 Johnny & The Dodgers aktivoitui uudelleen Pasi Hailion johdolla. Ensimmäiset keikat olivat vappuna 2010. Yhtye solmi myös levytyssopimuksen Turenki Recordsin kanssa, ja Olli Haaviston tuottama suomenkielinen levy Matkaa teen ilmestyi syyskuussa 2010.
Vuonna 2017 yhtye julkaisi singlet "Do The Shake" sekä "Lessons In Love. 2020 julkaistiin singlet "Mambo Italiano" sekä " Sua lemmin kuin järjetön mä oisin". Tammikuussa 2021 julkaistiin kolmas single "Illalla". Kaikki laulut ovat Olavi Virran levytyksiä, mutta sovitettu fiftarityyliin. Samaan tyyliin on julkaistu kappaleet "Tyttö metsässä", "Volgan rannalla", sekä "Sokeripala" vuonna 2022. Syyskuussa 2023 julkaistiin musiikkivideo kappaleesta "Girl in the wood".
Vuoden 2020 kokoonpanossa soittavat Johnny Hailio (kitara & laulu), Kustaa Kantelinen (kitara & laulu), Sakke Pyykkönen (basso) sekä Harri Kunnas(rummut).
Aiheesta muualla

Johnny & the Dodgers -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Johnny & the New Dodgers -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Janne Ylijärvi

Janne Ylijärvi (s. 14. maaliskuuta 1979 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, joka edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Mäkihypyn maailmancupissa Ylijärvi kilpaili ensimmäisen kerran maaliskuussa 1999 sijoittuen 37:nneksi Lahden normaalimäen kilpailussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Ylijärvi saavutti Predazzon suurmäessä joulukuussa 2001 hypättyään 14:nneksi. Parhaimmillaan hän sijoittui maailmancupin osakilpailussa 13:nneksi Hakuban suurmäessä tammikuussa 2002. Pari päivää myöhemmin hän oli mukana Sapporon joukkuekisassa Suomen joukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi. Continental Cupissa Ylijärvi voitti kuusi kilpailua.
Uransa lopetettuaan Ylijärvi on toiminut lasten ja nuorten valmentajana.
Janne Wirman

| Janne Wirman |
| --- | --- |
 Janne Wirman Ilosaarirockissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1979 (ikä 45)
Ammatti:  muusikko musiikinopettaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Janne "Warman" Wirman
Aktiivisena:  1997–
Tyylilajit:  metallimusiikki
Soittimet:  kosketinsoittimet
Yhtyeet:  Children of Bodom (1997–2019) Warmen (2000–) Masterplan (2002) Kotipelto (2000–) Ari Koivunen (albumilla Fuel for the Fire)
Levy-yhtiöt:  Spinefarm Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Janne Viljami "Warman" Wirman (s. 26. huhtikuuta 1979) on Children of Bodomin entinen kosketinsoittaja. Wirman toimi aluksi vain sessiomuusikkona yhtyeen Something Wild -albumilla, mutta jäi myöhemmin pysyväksi jäseneksi. Hän jätti yhtyeen loppuvuonna 2019. Wirmanilla on myös oma projekti nimeltä Warmen, jossa soittaa myös hänen veljensä Antti Wirman. Sen lisäksi hän on soittanut Timo Kotipellon sooloalbumeilla sekä Masterplanin debyyttialbumilla. Vuonna 2007 Wirman vieraili kosketinsoittajana Suomen Idols-voittaja Ari Koivusen levyllä Fuel for the Fire. Janne on kerännyt myös useasti "Maailman paras kosketinsoittaja" -titteleitä Burrn! -lehden lukijaäänestyksessä. Wirman aloitti pianonsoiton jo viisivuotiaana vanhempien laitettua hänet soittotunneille.
Janne Wirman Master of Rockissa 2007
Jarno Mattila (maalipalloilija)

Jarno Mattila (s. 1. tammikuuta 1985) on suomalainen maalipalloilija. Mattila edustaa seuratasolla Dragonsia. Mattila oli mukana Lontoon paralympialaisissa, jossa hän voitti olympiakultaa. Mattilalla on MM-hopeaa vuodelta 2014. Hänellä on myös EM-kultaa vuodelta 2011, EM-hopeaa vuodelta 2015. Hän edusti Suomea Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016.
Jarno Majamaa

| Jarno Majamaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. toukokuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  177 cm
Laji:  futsal
Seura:  FC Rauma
Saavutukset
Voitot:  Suomen mestaruus (5)
 Tietolaatikko päivitetty 1. lokakuuta 2015 
Jarno Majamaa (s. 12. toukokuuta 1989) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Ykkösessä pelaavaa FC Raumaa.
Majamaan kasvattajaseura on Mouhijärven Malli, ja hän on edustanut myös Hämeenkyrön Apasseja ja Ylöjärven Ryhtiä. Majamaa on voittanut Ilveksessä viisi Suomen-mestaruutta. Suomen futsalmaajoukkueessa hän on pelannut seitsemän ottelua ja tehnyt kaksi maalia. 177 senttimetriä pitkä Majamaa tunnetaan tarkasta ja voimakkaasta laukauksestaan.
Irlannin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Irlannin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Irlantia nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa jääkiekossa. Se on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin vain kerran, vuonna 2001, jolloin joukkue osallistui 3. divisioonan karsintoihin. Se hävisi molemmat ottelunsa ja karsiutui kisoista. Joukkuetta valmensi yhdysvaltalainen Peter Lalor.
Sijoitukset

2001 – 3. divisioonan karsinnat; 3.
Jarno Mensonen

Jarno Mensonen (s. 2. toukokuuta 1971 Imatra) on Imatralla uransa aloittanut entinen jääkiekkoilija. Hän opiskeli jääkiekkovalmentajaksi Vierumäellä. Mensonen on toiminut valmentajana Keski-Euroopassa, Italiassa ja Itävallassa. Suomessa hän on toiminut päävalmentajana Imatran Ketterässä vuosina 2015–2017. Vuodesta 2018 Mensonen on toiminut apuvalmentajana Itävallassa EC KAC (Klagenfurt) -joukkueessa.
Jarno Malinen

| Jarno Malinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jarno Mikael Malinen
Syntynyt: Pori
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jarno Mikael Malinen (s. 1974) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Tunnettu opettajana elokuvassa Samurai Rauni Reposaarelainen.
Intiaaniterritorio

| Intiaaniterritorio Indian Territory> 1834–1907 |
| --- | --- |
  
Valtiomuoto:  itsehallintoalue
Historia:  
– Indian Intercourse Act:  30. kesäkuuta 1830
– Platte Purchase:  1836
– Kansas–Nebraska Act:  30. toukokuuta 1854
– Oklahoman territorio:  2. toukokuuta 1890
– Oklahoman osavaltio perustettiin:  16. marraskuuta 1907
Seuraaja(t):   Oklahoma
Intiaaniterritorio (engl. Indian Territory) oli intiaaneille tarkoitettu territorio eteläisessä Yhdysvalloissa. Se oli tarkoitettu erityisesti heimoille, jotka pakkosiirrettiin alueelle Indian Removal Actin myötä. Intiaaniterritorio sai rajansa Indian Intercourse Actin jälkeen 1834.
Viisi heimoa (Viisi sivistynyttä heimoa) perusti pääkaupunkeja Intiaaniterritorioon:
Cherokeet – Tahlequah
Chickasawit – Tishomingo
Choctawit – Tuskahoma (siirrettiin myöhemmin Durantiin)
Creekit – Okmulgee
Seminolit – Wewoka
Intiaaniterritorio lakkautettiin 16. marraskuuta 1907, jolloin se ja Oklahoman territorio yhdistyivät muodostaen Oklahoman osavaltion.
Luokka

↑  Oklahoma World Statesmen. Viitattu 18.12.2018. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intiaaniterritorio Wikimedia Commonsissa
Irlannin ilmavoimat

| Irlannin ilmavoimat An tAerchór |
| --- | --- |
 Irlannin ilmavoimien tunnus
Toiminnassa:  1924 -
Valtio:   Irlanti
Aselajit:  ilmavoimat
Osa joukkoa:  Irlannin asevoimat
Koko:  930 henkeä 24 lentokonetta (+ 3 rajavartiojoukkojen konetta)
Motto:  Forḟaire agus Tairiseaċt (suom. valpas ja uskollinen)
Irlannin ilmavoimat (iiriksi An tAerchór) on perustettu 1924 tukemaan maa- ja merivoimia. Sen tärkein lentotukikohta on Casement Aerodrome Baldonnelissa.
Historia

Vuonna 1921 ostettiin Martinsyde Type A Mark II kaksitaso, joka päivysti ympäri vuorokauden Croydonissa turvaamassa Michael Collinsin pakotien Irlantiin, mikäli neuvottelut Britannian kanssa kariutuisivat. Konetta ei kuitenkaan tarvittu suunniteltuun tehtävään, ja siitä tulikin maan lentopalvelun (engl. Air Service) ensimmäinen lentokone. Vuoden 1922 lopulla lentopalvelulla oli jo kuusi Bristol F2B -hävittäjää sekä neljä muuta konetta ja siihen kuului noin 400 miestä.
Lentopalvelusta tuli osa maavoimien ilma-armeijakuntaa (engl. Army Air Corps), kun asevoimat perustettiin 1924. Se olikin maavoimien osana vuoteen 1990.
Vuonna 1938 hankittiin neljä Gloster Gladiator -hävittäjää, mutta kahdeksan koneen lisätilausta ei toimitettu toisen maailmansodan puhjettua. Ilma-armeijakunnan koneet eivät kohdanneet sodan aikana yhtään viholliskonetta, vaikka tusinoittain karanneita sulkupalloja tuhottiinkin. Irlantiin laskeutui sodan aikana kaikkiaan 163 lentokonetta, joista Ilm-armeijakunta otti käyttöönsä Lockheed Hudsonin, Fairey Battlen ja kolme Hawker Hurricanea. Viimeksi mainitut toivat ilmavoimien kaipaaman taisteluissa testatun modernin hävittäjän ja enimmillään maalla oli käytössään 20 Hawker Hurricanea. Sodan päätyttyä Hurricanet korvattiin Supermarine Seafire hävittäjillä sekä parilla Spitfire koulukoneella. Samoin kuin de Havilland Dove astui palvelukseen kuljetus- ja yhteyskoneena.
Ilma-armeijakunta siirtyi suihkukoneaikaan 30. kesäkuuta 1956 ensimmäisten de Havilland Vampire T.55 koulukoneiden saapuessa. Vuoden 1963 alussa maa otti palvelukseen ensimmäiset helikopterit SA.316B Alouette III:n, joita lopulta oli käytössä 2000-luvun alkaessa edelleen seitsemän.
1970-luvun puolivälissä maan hallituksen kasvaneet kuljetustarpeet Euroopan integroituessa pakottivat hankkimaan BAe 125-700 suihkukoneen tarpeen tyydyttämiseksi. Ranskasta ostettiin 1975 käytöstä poistettuja Fouga Magister CM-170 suihkukoneita, jotka otettiin palvelukseen koulukoneina, keveinä rynnäkkökoneina sekä taitolentoa varten. Koneet poistuivat käytöstä 1998 ja niiden tilalle ei ole hankittu uutta kalustoa.
Irlanti osti 1977 kymmenen SIAI-Marchetti SF.260WE Warrior koulukonetta, joita voidaan käyttää myös rynnäkkötehtävissä. Koneista neljä on tuhoutunut onnettomuuksissa. Vuonna 1986 ostettiin viisi SA.365F Dauphin II helikopteria pelastus- ja etsintätehtäviin. Helikoptereista kaksi muutettiin toimimaan LÉ Eithnen kannelta, jolloin ne varustettiin repeämättömillä polttoainesäiliöillä sekä koukulla jarruvaijeria varten.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Air Corps (Ireland)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Josef Anton Salzmann

Josef Anton Salzmann (25. huhtikuuta 1780 Luzern – 23. huhtikuuta 1854) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Konstanzin hiippakuntaan 11. huhtikuuta 1803 ja valittiin Baselin hiippakunnan johtoon 10. joulukuuta 1828. Pietro Ostini konsekroi Salzmannin 26. heinäkuuta 1829 Pierre-Tobie Yennin avustamana.
Salzmann kuoli 73-vuotiaana virassa.
Intialainen harmoni

Suufilaisia qawwali laulajia Salim Chishtin haudalla, Intiassa. Kuvassa näkyy palkeen sijainti soittimessa.
Intialaisen harmonin soittaja
Intialainen harmoni on soitin, joka perustuu toiminnalliselta rakenteeltaan länsimaiseen urkuharmoniin. Todennäköisesti länsimaalaiset lähetyssaarnaajat tai kauppiaat toivat ensimmäiset urkuharmonit Intiaan 1800-luvun loppupuolella. Siellä se muutettiin pienikokoisemmaksi, mukana helposti kuljetettavaksi soittimeksi ja siitä tehtiin yhdellä kädellä käytettävä. Se on yksi käytetyimmistä soittimista Intiassa. Intiassa nykyisin käytössä olevassa harmonityypissä on kolme oktaavia ja oktaavia kohden yhtä paljon koskettimia kuin länsimaisessa urkuharmonissa ja soitin on länsimaisen harmonin tapaan tasavireinen.
Harmoni nykyisin Intiassa

Harmonia käytetään Intiassa niin kevyen kuin vakavankin musiikin esittämiseen, mutta soittimen käyttämistä jälkimmäiseen tarkoitukseen on laajalti moitittu. Se on myös keskeinen soitin musiikin alkeiden opettamisessa ja laulunopetuksessa. Hindut ja sikhit ovat käyttäneet sitä uskonnollisen musiikin esittämisessä. Intialaiset kristityt käyttävät harmonia säestämään intiankielisien virsien laulua. Se on ollut myös suufilaisen perinteisen qawwali hartausmusiikin miltei ainoa säestyssoitin.
Intialaisessa taidemusiikissa saman raagan (tai sävelmän) perus- eli pohjasävel vaihtelee esittäjäkohtaisesti, joten eri raagoja esitettäessä on teoriassa samannimiset sävelet soitettava käytännössä hieman eri korkeudelta, ja mikrointervallit (srutit) ovat tärkeässä osassa. Taidemusiikissa harmonia käytetään enemmän pohjoisessa kuin etelässä.[lähde? ]
Vuosina 1940–1971 oli All India Radiossa kaiken musiikin jossa oli käytetty intialaista harmonia esittäminen kielletty ja vieläkään esimerkisi sooloja ei saa esittää.
Historia

Urkuharmoni kehitettiin Pariisissa vuonna 1842. Se oli Euroopassa yleinen koska se oli halpa hankkia ja siihen ei myös ilmankosteus ja lämpötila vaikuttanut niin paljon kun esimerkisi pianoon tai flyygeliin joita helpompi se oli myös kuljettaa. Se yleistyi 1800-luvun loppupuolella kodeissa ja pienet seurakunnat hankkivat harmoneita myös säestämään uskonnollista musiikkia, koska se oli edullinen hankkia. Se kulkeutui Intiaan ilmeisesti eurooppalaisten lähetyssaarnaajien tai kauppiaiden mukana 1800-luvun loppupuolella.
Intialainen muusikko Dwarkanath Ghose, jolla oli yritys Dwarkin & Sons Kalkutassa, esitteli vuonna 1875 ensimmäisen version intialaisesta harmonista. Hän sai sen koon pienennettyä puoleen eurooppalaisesta harmonista, koska siinä käytettiin palkeita käsin eikä poljettu jaloilla niin kuin erooppalaisessa harmonissa. Hän yksinkertaisti sen sisäistä koneistoa ja teki siitä paremmin intialaiseen musiikkiin sopivan lisäämällä siihen muun muassa bordunan. Muutosten myötä siitä tuli huomattavasti halvempi rakentaa ja korjata. Vuoteen 1915 mennessä Intia oli suurimpia harmoneiden valmistaja maailmassa.
Intialaiset soittajat istuvat perinteisesti lattialla kun he soittavat konseteissa. Intialaisilla musiikki myös perustuu melodiaan eikä harmoniaan niin kuin länsimaissa voi muusikko pumpata paljetta toisella kädellä ja toisella soittaa melodiaa. Sen yleistymistä auttoi se että harmoni oli huomattavasti helpompi soitettava kun esimerkiksi perinteisesti käytetty sarangi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intialainen harmoni Wikimedia Commonsissa
Indian Instruments Tarang. Arkistoitu 21.3.2019. Viitattu 16.7.2020. (englanniksi)