Amory Lovins
Näkemykset > On siirryttävä vetytalouteen

Vety voisi tuottaa lämpöä ja sähköä koteihin ja toimistoihin sekä liikuttaa uudenlaisia autoja.
Lovins uskoo, että tulevaisuudessa ensisijainen polttoaine tullaan vaihtamaan öljystä vetyyn. Kysymys ei ole siitä tuleeko vetytalous, vaan siitä milloin se tulee. Neljä öljy-yhtiöiden puheenjohtajista ja useat suuret autonvalmistajat ovat sanoneet, että olemme öljytalouden loppuvaiheessa ja vetyaikakauden alussa.
Kokonaiset kansakunnat, jotka hyppäävät suoraan vetykäyttöisiin ajoneuvoihin, tulevat syrjäyttämään öljyn. Kiina voisi johtaa muutosta.
Fossiilisilla polttoaineilla toimivan talouden muuntaminen vetytaloudeksi on kannattavaa kaikille, myös öljy-yhtiöille. Vanhat sijoitukset öljyyn eivät ole ylitsepääsemättömän vahingollisia, sillä öljyriippuvaiset taloudet, kuten Meksiko ja Venäjä, tulevat ansaitsemaan enemmän öljystä saatavasta vedystä kuin öljystä itsestään.
Lovins pitää reformointia vedyn tuottamisessa vain välivaiheena. Vetyä voi tuottaa myös elektrolyysillä, joka kuitenkin maksaa enemmän – paitsi jos saatavilla on hyvin halpaa sähköä tai vety saadaan sivutuotteena. Luultavasti tuulivoima pystyisi tuottamaan tarpeeksi halpaa sähköä. Parempia tapoja kehitetään.
Lovinsin visiossa valtavat keskitetyt voimalaitokset antavat sijaa hajautetulle järjestelmälle, joka koostuu vetykennoista, jotka tuottavat sähköä sen käyttöpaikassa.
Ei ole alkujaankaan tarvetta rakentaa valtavaa vedyn jakeluverkostoa. Vetykennoja kannattaa levittää rakennuksissa ja ajoneuvoissa yhtenä kokonaisuutena, niin että kumpikin edistää toistaan.
Rakennukset käyttävät paljon sähköä. Niissä käytetään tietokoneita, joiden toimintavarmuus taataan kalliilla, meluisilla ja saastuttavilla varavoimaloilla. Niiden sijaan tällainen rakennus voi ottaa voiman lähteeksi maakaasulla toimivan reformaattorin ja vetykennon.
Rakennuksen reformaattori voi tuottaa enemmän vetyä kuin rakennuksessa tarvitaan, ja ylijäämä voidaan myydä työntekijöiden autoihin. Vetykennoja käyttävien rakennusten läheisyydessä työskenteleville ihmisille voisi vuokrata vetyautoja.
Kun autot ovat enimmän aikaa pysäköityinä, ne voivat pyörittää omia vetykennojaan ja tuottaa sähköä, jonka ne voivat myydä sähköverkkoon tai kyseiseen rakennukseen. Jokainen auto voi tuottaa 25–40 kilowattia sähköä – tarpeeksi useille tavallisille taloille. Pysäköintihalli maksaisi auton pysäköinnistä auton omistajalle.
Jos kaikki Yhdysvaltojen autot toimisivat vetykennoilla, ne voisivat tuottaa 6–12 kertaa niin paljon sähköä kuin Amerikan koko sähköverkostosta saadaan nykyään. Murto-osa siitä riittäisi korvaamaan kaikki hiili- ja ydinvoimalaitokset.
Jo nyt vetykennoilla toimii sata rakennusta: esimerkiksi Central Parkin poliisiasemalle vetykenno oli halvempi tapa, ja Omahan First National Bankin luottokorttiliikenteen sähkö tuotetaan ja taataan huippuluotettavasti niiden avulla.
Joidenkin mielestä vedyn valmistaminen reformaation kautta hiilivedyistä voi olla yhtä vahingollista kuin fossiilisten polttoaineiden käyttäminen, mutta Lovins väittää vastaan: vetykenno on monin verroin polttomoottoria tehokkaampi, ja tarkasteltaessa koko prosessia huomataan, että loppujen lopuksi vetykennoautolla voi matkustaa 40–67 % vähemmillä päästöillä.
Vetykenno kuljettaa autoa 2–3 kertaa niin tehokkaasti kuin bensamoottori, joten on väärin verrata vetyä muihin polttoaineisiin energiayksikön hinnalla. Sen sijaan kannattaa katsoa tuotetun palvelun hintaa: montako kilometriä sillä pääsee? Lovinsin mukaan bensiinillä käyvän auton polttoaine maksaa 3,10 senttiä/km ja reformoidulla vedyllä kulkevien autojen 1,55–2,17 senttiä/km.
Vetykennoteknologia helpottaisi myös asevoimien työtä. Esimerkiksi 70 tonnia painava M1 Abrams -panssarivaunu, joka kuluttaa 420 l/100km, ei pääse liikkumaan nopeasti, koska polttoaineentoimitukset eivät pysy sen perässä. Armeijan kiinnostus ultrakeveisiin ajoneuvoihin saattaa nopeuttaa vetyyn siirtymistä.