stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linja 8 (Pariisin metro)
Asemat > Uudelleennimetyt asemat

15. toukokuuta 1921: Wilhelm uudelleennimettiin Église d'Auteuiliksi.
12. tammikuuta 1932: Saint-Sébastien uudelleennimettiin Saint-Sébastien-Froissartiksi.
1. maaliskuuta 1937: Commerce uudelleennimettiin avenue Émile Zolaksi.
1996: Maissons-Alfort-École Vétérinaire uudelleennimettiin École Vétérinaire de Maisons-Alfortiksi.
syyskuu 1998: Rue Montmartre uudelleennimettiin Grands Boulevardsiksi.
Turismi

Linja 8 kulkee seuraavien nähtävyyksien läheltä:
École Militaire (École Militairen asema)
Hôtel des Invalides (Invalidikirkko) (Invalidesin asema)
Place de la Concorde (Concorden asema)
Église de la Madeleine (Madeleinen asema)
Opera Garnier (Opéran asema)
Grands Boulevards (asemat välillä Madeleine-République)
Place de la République (Républiquen asema)
Bastiljin aukio ja ooppera
Bois de Vincennes (asemat välillä Porte Dorée-Charenton-Écoles
Kuvia

Madeleinen asema.
Grands Boulevardsin asema.
Aiheesta muualla

RATP:n englanninkieliset kotisivut
Pariisin metro
1 
2 
3 
3bis 
4 
5 
6 
7 
7bis 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14
15
16 
17 
18
19
Linjojen muutoksista 1937 kertova kartta.
Linja 5 (Pariisin metro)

| Linja 5>   |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Pariisin metro
Reitti:  Bobgny-Pablo Picasso–Place d'Italie
Avattu:  6. kesäkuuta 1906
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  RATP
Käyttäjiä (v.):  noin 93 miljoonaa
Tekniset tiedot
Pituus:  14,6 km
Asemia:  22
Raideleveys:  1 435 mm
Paris Métro Ligne 5 (linja 5) on linja Pariisin metrossa. Se halkaisee Pariisin pohjois-eteläsuunnassa Bobignystä Place d'Italieen. Se on noin 93 miljoonalla matkustajalla vuodessa Pariisin metron kahdeksanneksi käytetyin linja.
Linja 5 on 14,6 km pitkä ja siinä on asemia 22. Keskimääräinen asemanväli on 695 m.
Linjan kalustona on nykyään ikääntyviä MF 67 -vaunuja, jotka tullaan korvaamaan MF 2000 -vaunuilla vuonna 2010.
Historia

6. kesäkuuta 1906: Linja avattiin osuudelle Place d'Italie-Gare D'Orleans (nyk. Gare d'Austerlitz). 4 asemaa.
14. heinäkuuta 1906: Linjaa jatkettiin väliaikaisesti Gare de Lyonille.
17. joulukuuta 1906: Linjaa jatkettiin Gare d'Orleansista Lancryyn (nyk. Jacques Bonsergent). 7 uutta asemaa.
14. lokakuuta 1907: Linja 2 Sud Étoilelta Place d'Italieen liitettiin linjaan 5. 18 uutta asemaa.
15. joulukuuta 1907: Linjaa jatkettiin Lancrystä Gare du Nordiin. 1 uusi asema.
15. joulukuuta 1936: Gare du Nordin asemaa muutettiin jotta linjaa voisi jatkaa vielä eteenpäin.
12. lokakuuta 1942: Osuus Étoile-Place d'Italie muutettiin omaksi linjakseen 6. Linjaa 5 jatkettiin Gare du Nordista Église de Pantiniin. 7 uutta asemaa.
2. huhtikuuta 1985: Linjaa jatkettiin Église de Pantinista Bobigny-Pablo Picassoon. 2 uutta asemaa.
Tulevaisuus

Linjan jatkaminen etelään Place d'Italiesta Place de Rungikseen on tuotu suunnittelupöydälle ja saatetaan rakentaa vuosina 2020-2030.
Väliasema, Bobigny-la Folie saatetaan rakentaa välille Bobigny-Pablo Picasso-Bobigny-Pantin-Raymond Queneau. Nykyinen aseminen välimatka on Pariisin metron suurimpia (lukuun ottamatta RER:ejä). Jos rakentamisesta päätetään, asema voi olla valmiina vuodesta 2016 eteenpäin.
Kartta ja asemat

Bobigny-Pablo Picasso
Bobigny-Pantin-Raymond Queneau
Église de Pantin
Hoche
Porte de Pantin
Ourcq
Laumière
Jaurès, vaihtomahd.: linjat 2 ja 7bis
Stalingrad, vaihtomahd.: linjat 2 ja 7
Gare du Nord, vaihtomahd.: linja 4, RER B,D
Gare de l'Est, vaihtomahd.: linjat 4 ja 7
Jacques Bonsergent
République, vaihtomahd.: linjat 3,8,9 ja 11
Oberkampf, vaihtomahd.: linja 9
Richard Lenoir
Breguet Sabin
Bastille, vaihtomahd.: 1 ja 8
Quai de La Rapée
Gare d'Austerlitz, vaihtomahd.: linja 10, RER C
Saint Marcel
Campo Formio
Place d'Italie, vaihtomahd.:linjat 6 ja 7
Kartta ja asemat > Uudelleennimetyt asemat

15. lokakuuta 1907: Avenue de Suffren uudelleennimettiin Rue de Sèvresiksi ja Place Mazas uudelleennimettiin Pont d'Austerlitziksi.
11. maaliskuuta 1910: Bienvenüe uudelleennimettiin Avenue de Maineksi.
3. marraskuuta 1913: Pont d'Austerlitz uudelleennimettiin Quai de la Rapéeksi.
15. lokakuuta 1930: Gare d'Orleans uudelleennimettiin Gare d'Orleans-Austerlitziksi.
30. kesäkuuta 1933: Avenue de Maine uudelleennimettiin Bienvenüeksi.
6. lokakuuta 1942: Bienvenüe uudelleennimettiin Montparnasse-Bienvenüeksi.
10. helmikuuta 1946: Lancry uudelleennimettiin Jacques Bonsergentiksi.
1979: Gare d'Orleans-Austerlitz uudelleennimettiin Gare d'Austerliziksi.
Turismi

Linja 5 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
Place d'Italie ja Butte aux Cailles
Bastiljin aukio ja ooppera
1800-luvun rautatieasemat Gre du Nord, Gare de l'Est ja Gare d'Austerlitz
Parc de la Villette ja Cité des Sciences et de l'Industrie
Kuvia

Bobigny-Pablo Picasso
Gare d'Austerlitz
Gare de l'Est
République
MF 67-junia Bobignyn varikolla
Linjan 5 juna Austerlitzin kohoradalla
Linjan 5 kartta.
Usuki

| Usuki (臼杵市) |
| --- | --- |
 Usukin linnan raunioita
 lippu:  Symboli
 Usukin sijainti Ōitan prefektuurissa
 Usuki
 Koordinaatit: 33°07′34″N, 131°48′19″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Ōitan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  291,08 km²
Väkiluku (2018):  37 407
 – Väestötiheys:  128,5 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Citrus sphaerocarpa
 – Kukka:  Tulisalvia
 
 https://www.city.usuki.oita.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Usuki (jap. 臼杵市, Usuki-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin itäosassa Bungon kanaalin rannikolla Usukinlahteen virtaavan Usukijoen suulla. Kaupungin eteläosat ovat vuoristoisia. Usukissa on 37 407 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 291,08 neliökilometriä.
Usuki alkoi kehittyä linnanaluskaupunkina vuoden 1562 jälkeen, kun Ōtomo Sōrin rakennutti sinne Usukin linnan. Vuosisadan loppupuolella, Nanban-kaupan kaudella, paikkakunnalle virtasi vaikutteita ulkomailta. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla aluetta hallitsi Inaba-klaani. Usuki sai kaupunkioikeudet kuntaliitoksen myötä vuonna 1950. Se kasvoi huomattavasti vuonna 1954, kun siihen liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa, ja vuonna 2005, kun siihen liitettiin Notsun maaseutukaupunki. Perinteisiä elinkeinoja ovat muun muassa mison, soijakastikkeen, alkoholijuomien ja tupakan valmistus sekä laivanrakennus. Tunnettu nähtävyys ovat Usukin kivibuddhat, jotka on valittu Japanin kansallisaarteeksi. Ne lienee veistetty Heian-kauden loppu- tai Muromachi-kauden alkupuolella.
Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
Kuvia

Usukin kivibuddhia
Usukin satamaa
Zentoku-jin temppeli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Usuki Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Lea Whittington

Lea Whittington (s. 1960 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Hän käyttää teoksissaan koristeellisten esineiden ja huonekalujen muotoa, useimmiten eurooppalaista sisustustaidetta. Whittington valmistui ensin vaatesuunnittelijaksi ja suuntautui vasta myöhemmin luovaan taiteeseen.
Näyttelyt

Whittingtonin teos Kananluukattokruunu vuodelta 1995 kuuluu Kiasman kokoelmiin. Hänen töitään on ollut esillä The Breweryn Hausguest-näyttelyssä 2007 Los Angelesissa.
Täräntö

| Tärendö och Isokylä |
| --- | --- |
 Tärännön kirkko
 fiTäräntö 
 67°10′05″N, 22°37′08″E 
Kokonaispinta-ala:  0 km2
Väkiluku 2020:  121 
 www.tarendo.nu 
Täräntö (ruots. Tärendö) on kylä Norrbottenissa Pohjois-Ruotsissa. Kylässä oli 208 asukasta vuonna 2000. Kylä sijaitsee Kalixjoen ja Tärännönjoen yhtymäkohdassa noin neljänkymmenen kilometrin päässä Pajalasta. Kylä on saanut nimensä Tärännönjoesta.
Maastohiihtäjä Charlotte Kalla on kotoisin Tärännöstä.
Aiheesta muualla

Niilo Vapaavuori : Täräntö. Ruotsin suomalaisin pitäjä, Suomen Kuvalehti, 10.12.1927, nro 50, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Loco Loco

|  Loco Loco |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Hurricane
Levy-yhtiö:  Hurricane
Kesto:  2:55
Tyylilaji:  pop
Julkaistu:  6. maaliskuuta 2021
Säveltäjä(t):  Darko Dimitrov Nemanja Antonić
Sanoittaja(t):  Sanja Vučić
Tuottaja(t):  Darko Dimitrov Nemanja Antonić
Euroviisutiedot
Vuosi:  2021
Maa:  Serbia
Kieli:  serbia, espanja
Sijoitus:  15.
Pisteet:  102
Sijoitus semifinaalissa:  8.
Pisteet semifinaalissa:  124
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Hasta la vista” (2020) 
 ”In corpore sano” (2022) ► 
Loco Loco on serbialaisen tyttöyhtyeen Hurricanen esittämä kappale, jolla he edustivat Serbiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 102 pistettä ja saavutti sijan 15.
Valkosiipimaluri

| Valkosiipimaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Malurit Maluridae
Suku::  Malurit Malurus
Laji::  leucopterus
Kaksiosainen nimi
 Malurus leucopterus  Dumont, 1824 
Katso myös
   Valkosiipimaluri Wikispeciesissä   Valkosiipimaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkosiipimaluri (Malurus leucopterus) on malurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkosiipimaluria tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajin on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lloyd Nolan

| Lloyd Nolan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1902 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 27. syyskuuta 1985 (83 vuotta) Los Angeles
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Lloyd Nolan (11. elokuuta 1902 San Francisco, Kalifornia – 27. syyskuuta 1985 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli kenkätehtailija, jolta saamansa perinnön turvin hän alkoi opiskella näyttelemistä Pasadena Playhousessa vuonna 1927. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 1935 ensi-iltaan tullut Stolen Harmony Vuoteen 1954 mennessä hän oli esiintynyt noin 70 elokuvassa, joiden joukossa oli muun muassa sarja vuosina 1940–1942 tehtyjä Michael Shayne -elokuvia.
Nolan sai vuonna 1955 Emmy-palkinnon roolistaan televisionäytelmässä The Caine Mutiny Court Martial. Hänen viimeiseksi esiintymisekseen jäi vierailu televisiosarjassa Murhasta tuli totta vuonna 1985. Nolan on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Valikoitu filmografia

Stolen Harmony (1935)
Valkoinen helvetti (Island in the Sky, 1953)
Peyton Place – vihan tyyssija (Peyton Place, 1957)
Älä odota armoa (The Girl Hunters, 1963)
Kiitorata (Airport, 1970)
Hannah ja sisaret (Hannah and Her Sisters, 1986)
Tärölä

Tärölä
Tärölä (ven. Тя́рлево, Tjarlevo) on taajama Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläisimmässä osassa Venjoen rannalla. Hallinnollisesti Tärölä on Puškinin piiriin kuuluva kunta (vuodesta 2005, aikaisemmin kuului lakkautettuun Pavlovskin piiriin). Asukkaita on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 1 600 henkeä.
1900-luvulle saakka Tärölä oli Venjoen luterilaiseen seurakuntaan kuuluneiden inkerinsuomalaisten asuttama kylä. 1800-luvun lopulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Vuonna 1958 Tärölä sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Siellä toimii urheilukoulu, Puškinin piirin vesilaitos, maatalousyritys Nevskoje, leipomo ja kaksi maatalouden tutkimuslaitosta.
Aiheesta muualla

Tärölä Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Unkarinpernaruoho

| Unkarinpernaruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset eudicots
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Pernaruohot Sisymbrium
Laji::  altissimum
Kaksiosainen nimi
 Sisymbrium altissimum  L. 
Katso myös
   Unkarinpernaruoho Wikispeciesissä   Unkarinpernaruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Unkarinpernaruoho (Sisymbrium altissimum) on pernaruohojen sukuun kuuluva yksivuotinen ristikukkaiskasvi. Se kasvaa alkuperäisenä Itä-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko

Unkarinpernaruoho on 30–80 senttimetriä korkeaksi kasvava niukkakarvainen, pystyvartinen tai isokokoisena leveä ja runsaasti haarova ruoho. Sen lehdistä alimmat ovat leveästi liuskoittuneita, ylemmät jakautuneet hyvin kapeiksi pareittaisiksi liuskoiksi. Unkarinpernaruohon kukat ovat pieniä, terälehdet ovat 5–8 millimetriä pitkiä. Lidut ovat 5–10 cm pitkiä, sivulle sojottavia ja hieman ylöspäin kaartuneita.
Siementen kypsymisen jälkeen kuollessaan unkarinpernaruoho voi muuttua niin sanotuksi arokierijäksi.
Unkarinpernaruoho Suomessa

Suomessa unkarinpernaruoho on harvinainen tulokaskasvi, jota on löydetty melkein koko maasta Hangosta Keski-Lapin korkeudelle. Enemmistö lajin havainnoista on yli 50 vuotta vanhoja. Laji on uustulokas, jota pidetään eteläisimmässä Suomessa vakiintuneena. Sen kasvupaikkoja ovat liikennealueet, joutomaat, kaatopaikat ja myllyt. Helsingissä unkarinpernaruoho kasvaa myös merenrannoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Unkarinpernaruoho (Sisymbrium altissimum)
Kasviatlas 2020: Unkarinpernaruohon (Sisymbrium altissimum) levinneisyys Suomessa.
Locum tenens

Locum tenens (latinaa, suomeksi paikan pitäjä, sijan pitäjä, sijainen) on henkilö, joka väliaikaisesti täyttää ja suorittaa jonkun toisen virallisen henkilön tehtävät ja velvollisuudet. Hän toimii siis enemmänkin sijaisena kuin varahenkilönä. Käsite sivuaa termiä virkaa tekevä.
Termiä käytetään muun muassa lääketieteessä, jossa poissa olevalla lääkärillä voi olla locum tenens hoitamassa poissa olevan potilaita, sekä teologiassa, jossa esimerkiksi joku piispoista saattaa hoitaa locum tenens toisen alueen piispan tehtäviä.
Locum tenens sanana on samaa alkuperää kuin sotilastermi luutnantti.
Loco moco

Loco moco -annos
Loco moco on havaijilainen ruokalaji, joka koostuu hampurilaispihvistä, paistetusta kananmunasta ja riisistä. Päälle tulee yleensä BBQ-kastiketta.
Ruokalaji sai alkunsa vuonna 1949 Hilossa pienessä kahvilassa nimeltä Lincoln Grill. Omistajat Richard ja Nancy Inouye saivat paikallisilta nuorilta pyynnön tehdä jotain, joka ei veisi niin paljon aikaa laittamisessa kuin aasialaiset ruuat sekä olisi samalla vaihtelua amerikkalaisille sandwich-leiville. Omistajat keksivät heittää yhteen riisiä, hampurilaispihvin ja paistetun kananmunan kastikkeella. Asiakkaiden mielestä tämä oli hullu (port. loco) yhdistelmä, mistä ruokalajin nimi tulee. "Moco" lisättiin nimeen, koska se rimmasi ja kuulosti hyvältä.
Nykyään loco moco kuuluu lähes kaikkien havaijilaisten ravintoloiden ruokalistaan, ja vaikka ei kuuluisi, tehdään se usein pyynnöstä.
Tähtitehdas

| Tähtitehdas |
| --- | --- |
Tyyli:  Saippuasarja
Kestoaika:  25 min
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  12. tammikuuta 1998 – 1999
Jaksoja:  111
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Antti J. Jokinen Aku Louhimies Aleksi Mäkelä Markus Selin
Käsikirjoittaja(t):  Aleksi Bardy Kata Kärkkäinen
Tuotantoyhtiö(t):  Solar Television Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Tähtitehdas on suomalainen saippuasarja, jota esitti televisiokanava Nelonen vuosina 1998−1999. Sarja kertoi äänilevybisneksen ihmissuhdekiemuroista.
Sarjan näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stig Fransman  | … |  liikemies Carl Cronstedt    |
|  Sari Havas  | … |  sihteeri Jaana Lindfors    |
|  Vera Jordanova  | … |  Minkki Karvonen    |
|  Svante Martin  | … |  Tom Salmén    |
|  Pihla Penttinen  | … |  Susanna Haapasalo    |
|  Johanna Raunio  | … |  Tarja Salmén    |
|  Johanna af Schultén  | … |  komisario Vuorisalo    |
|  Tino Singh  | … |  Tuukka Valo    |
|  Kari Sorvali  | … |  Timo Kuovi    |
|  Timo Torikka  | … |  toimittaja Sakari Ihalainen    |
|  Maria Valonen  | … |  Sirpa Sormunen    |
|  Juha Veijonen  | … |  äänittäjä / säveltäjä Risto Vastaranta    |
|  Tobias Zilliacus  | … |  Kimi Salmén   |
Aiheesta muualla

Tähtitehdas IMDb.comissa
Unkarin viinit

Unkarilaisen viinin historia ulottuu Unkarin kuningaskuntaan. Unkarin tunnetuimpia viinejä ovat valkoinen jälkiruokaviini Tokaji aszú sekä punaviini, jota kutsutaan Egerin häränveriksi (Egri Bikavér).
Etymologia

Ainoastaan kolmella eurooppalaisella kielellä on viinejä koskevia sanoja, jotka eivät ole peräisin latinasta: kreikalla, baskilla sekä unkarilla  . Unkarilaisten sana viinille on "bor"  joka peräisin Keski-persiasta.
Historia

Roomalaiset toivat viiniköynnöksiä Pannoniaan, ja jo 400-luvulta on olemassa todisteita laajoista viinitarhoista nykyisessä Unkarissa. Unkarilaiset toivat viininvalmistustietonsa idästä. Ibn Rustahin mukaan unkarilaiset heimot tunsivat viininvalmistuksen jo kauan ennen  kuin unkarilaiset valloittivat karpaattien altaan.
Uusia rypälelajikkeita tuotiin seuraavien vuosisatojen aikana Italiasta sekä Ranskasta. Suurin osa tämän ajanjakson tuotannosta oli valkoviinejä.
Unkarin ottomaanien miehityksen aikana vanhasta viinirypälelajikkeesta valmistettiin vankka punaviini-sekoitus, joka tunnetaan nimellä Bikavér (härän veri). Viinissä uskottiin olevan salainen ainesosa, joka vahvisti Egerin puolustajia vuonna 1552.
Tokajin alue tunnettiin jo Turkin miehityksen aikana jälkiruokaviineistä, joiden rypäleet korjattiin myöhään viinin jalostuksen edistämiseksi. Tokaji aszú mainitaan myös asiakirjassa vuodelta 1571 ja Ranskan Ludvig XIV (1638-1715) on kastanut sen "Kuninkaiden viiniksi".
Kun Ottomaanien valtakunta luovutti Unkarin itävaltalaisille vuonna 1699, otettiin käyttöön uusia rypälelajikkeita kuten Blauer Portugieser.
Kun viinikirvaepidemia saapui Unkariin vuonna 1882, korvattiin monet perinteiset sekoitukset uusilla lajikkeilla. Egerin punaisia lajikkeita korvattiin Blaufränkischillä sekä Bordeauxin lajikkeilla. Tokajin alue tuotiin Furmint, Muscat sekä Hárslevelü. 2000-luvulla otettiin käyttöön uusia moderneja lajikkeita kuten Zweigelt. Niitä oli helpompi kasvattaa sekä viiniyttää kuin Kadarkaa. Kommunismin aikana laatu jätettiin huomioimatta ylikuormituksen, pästoroinnin sekä teollisuustuotannon hyväksi. Vuodesta 1989 lähtien kiinnostus perinteisiin lajikkeisiin sekä uusiin investointeihin on lisääntynyt etenkin Tokajin alueella.
Unkarin viinialueet

Viinialueiden virallinen luettelo on määritelty ministeriön asetuksella. Nykyiseen luetteloon sisältyy 22 viinialuetta, jotka yleensä ryhmitellään viidestä seitsemään suurempaan alueeseen.
Badacsony : vulkaaninen maaperä, täyteläiset valkoiset viinit, joissa on huomattava happamuus. Yksi harvoista Kéknyelű- rypäleiden lähteistä.
Balatonboglár : täyteläiset valkoiset sekä punaiset viinit, joissa on kohtalainen happamuus.
Balaton-felvidék : vulkaaninen maaperä, täyteläiset valkoiset viinit, joissa on huomattava happamuus.
Balatonfüred-Csopak : terra rossa maaperä, täyteläiset valkoiset viinit, joilla on huomattava happamuus.
Nagy-Somló (tai Somló ): vulkaaninen maaperä, täyteläiset valkoiset viinit, joissa on korkea happamuus. Tärkeimmät lajikkeet ovat: Olaszrizling, Hárslevelű ja Furmint .
Zala: pääasiassa valkoviinejä.
Alueen päälajike on Olaszrizling .
Csongrád ,
Hajós-Baja ,
Kunság .
Lähinnä tuoreita ja kevyitä viinejä, joissa on paljon lajikkeita.
Bükk: lähinnä valkoisia viinejä
Eger: tuoreita valkoisia viinejä Leánykasta sekä Királyleánykasta. Täyteläiset valkoiset viinit ovat lähinnä Olaszrizlingistä tai Chardonnaysta. Egri Bikaver on elegantti punainen sekoitus. Hyviä Pinot noireja.
Mátra: elegantteja ja täyteläisiä valkoisia.
Neszmély : tuoreet ja aromaattiset valkoviinit.
Etyek-Buda : tuoreet valkoviinit, joilla on huomattava happamuus.
Mór : vulkaaninen maaperä, täyteläiset valkoiset viinit. Päälajike : Ezerjó .
Pannonhalma : täyteläiset valkoiset viinit.
Sopron : tyylikkäät punaiset viinit(lähinnä Kékfrankos ).
Pécs : pääasiassa valkoisia viinejä. Perinteinen lajike: Cirfandli
Szekszárd : täyteläiset punaiset viinit, hieman maustetta. Kuuluisa viini: Szekszárdi Bikavér . Päälajikkeet: Kadarka, Kékfrankos, Cabernet franc, Merlot
Tolna
Villány : vankka, täyteläinen, mausteinen punainen viini. Tärkeimmät lajikkeet: Blauer Portugieser, Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot ja toisinaan Pinot Noir.
Sopron
Pullo Zweigeltia
Unkarin 22 viinialuetta: 1 Sopron, 2 Nagy-Somló, 3 Zala, 4 Balatonfelvidék, 5 Badacsony, 6 Balatonfüred-Csopak, 7 Balatonboglár, 8 Pannonhalma, 9 Mór, 10 Etyek-Buda, 11 Neszmély, 12 Tolna, 13 Szekszárd, 14 Pécs, 15 Villány, 16 Hajós-Baja, 17 Kunság, 18 Csongrád, 19 Mátra, 20 Eger, 21 Bükk, 22 Tokaj
Viinirypäleitä
Luettelo Marshallinsaarten kaupungeista

Marshallinsaarten kartta
Tämä on luettelo Marshallinsaarilla sijaitsevista kaupungeista.
Ajeltake
Darrit
Delap
Ebeye
Laura
Rairok
Uliga
Valkealampi (Petäjävesi, Pengerjoki)

| Valkealampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°18′11″N, 25°08′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.549.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,5 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,421 km  
Pinta-ala:  1,306 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkealampi 
Valkealampi  on Keski-Suomessa Petäjävedellä Pengerjoen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Pengerjoen valuma-alueella (14.54), jonka Merovenjoen valuma-alueeseen (14.549) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,5 metriä mpy.
Legio VII Claudia Pia Fidelis

Gallienuksen kolikko. Kääntöpuolella Legio VII Härkä-tunnus ja teksti "LEG VII CLA VI P VI F" eli "Legio VII Claudia kuusi kertaa uskollinen ja kuusi kertaa luotettava".
Legio VII Claudia Pia Fidelis ("Claudiukselle uskollinen ja luotettava") oli roomalainen legioona. Julius Caesar perusti legioonan vuonna 58 eaa. Gallian sotaa varten.
Caesarin sisällissodan aikana legioona soti Hispaniassa ja Dyrrhakhionin taistelussa sekä Farsaloksen taistelussa. Tämän jälkeen sotilaat kotiutettiin, mutta heidät kutsuttiin taas palvelukseen African sotaretkeä varten. Legioona otti osaa Thapsacuksen taisteluun. Seuraavana vuonna legioonan sotilaille lahjoitettiin maata Capuan ja Lucan alueelta.
Julius Caesarin murhan jälkeen legioonan veteraanit kannattivat Octavianusta. Octavianus muodosti legioonan uudelleen nimellä Legio VII Paterna. Legioona taisteli Mutinan sodassa, Filippoin taisteluissa ja Perusian sodassa. Legioonalaiset saivat tämän jälkeen maata Etelä-Galliasta. Augustuksen hallituskauden aikana legioona lähetettiin Galatiaan ja se tunnettiin usein lisänimellä Macedonica, ehkä Filippoin voiton kunniaksi. Myöhemmin legioona siirrettiin Dalmatiaan. Vuonna 42 Legio VII ja Legio XI kukistivat Lucius Arruntius Camillus Scribonianuksen kapinan Claudiusta vastaan. Tästä syystä kummatkin legioonat saivat lisänimen Claudia Pia Fidelis. Myöhemmin legioona siirrettiin Tonavalle.
Neron kuoleman jälkeen Legio VII kannatti aluksi Othoa, mutta tämän kukistuttua se alkoi kannattaa Vespasianusta. Legio VII oli mukana Cremonan toisessa taistelussa. Trajanuksen aikana legioonalla oli tärkeä rooli Daakian sodissa. Legioona otti myös osaa Trajanuksen Parthian sotaan, Lucius Veruksen Parthian sotaan ja markomannisotaan.
Vuonna 193 legioona liittyi Septimius Severuksen kannattajiin. 200-luvulla Legio VII oli aktiivinen itäisissä provinsseissa. Gallienuksen sotiessa Gallian keisarikuntaa vastaan legioona sai lisänimet Pia VI Fidelis VI ja Pia VII Fidelis VII ("seitsemän kertaa uskollinen ja seitsemän kertaa luotettava"). Legio VII toimi vielä 300-luvun lopulla Tonavan rintamalla.
Lähde

Legio VII Claudia Pia Fidelis - Livius.org (Arkistoitu – Internet Archive)