stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Lakoff
Lakoff ja metaforan uudelleenmäärittely

Lakoff aloitti uransa oppilaana ja myöhemmin opettajana transformationaalisen kieliopin parissa, jonka oli kehittänyt MIT:n professori Noam Chomsky. 1960-luvun loppupuolella hän kuitenkin liittyi muutamien muiden alan entisten oppilaiden joukkoon, ja ryhtyi levittämään generatiivisen semantiikan sanomaa vaihtoehtona Chomskyn generatiiviselle syntaksille. Lakoffin ja Chomskyn erimielisyydet aikaansaivat eri kielitieteilijöiden välillä tulisia ja katkeria väittelyitä.
Lakoffin alkuperäinen teoria konseptuaalisesta metaforasta julkaistiin Mark Johnsonin kanssa kirjoitetussa kirjassa Metaphors We Live By vuonna 1980.
Läntisen tieteen perinteessä metafora on nähty ainoastaan kielellisenä konstruktiona. Lakoffin tutkimuksen ydin on ollut hänen argumenttinsa, että metaforat ovat ensisijaisesti mielellisiä konstruktioita, ja että ne ovat keskeisiä ajattelun kehityksessä. Ajattelu ilman metaforia on Lakoffin mukaan mahdollista vain, kun kyseessä puhtaasti fyysinen todellisuus. Mitä abstraktimpi ajatus, sitä useampia kerroksia metaforia tarvitaan sen ilmaisuun.  Ihmiset eivät itse huomaa näitä metaforia useista syistä.  Yksi syy on, että metaforat ovat 'kuolleet' emmekä enää tunnista niiden alkuperää. Toinen syy on, ettemme vain kiinnitä huomiota siihen, mitä tapahtuu.
Esimerkiksi väittelytilanteessa piilevä metafora on sodankäyntiin liittyvä:
Hän voitti väittelyn.
Et voi puolustella väitteitäsi.
Kaikki puheeni ammuttiin alas.
Hänen kritiikkinsä osui kohteeseensa.
Tuolla strategialla murskaat hänet.
Lakoff mielsi ajattelun kehityksen parempien metaforien kehityksenä. Jonkun alan tiedon soveltaminen toisella alalla tarjoaa uusia näkökulmia ja ymmärrystä.
Yksityiselämä

Etniseltä taustaltaan Lakoff on juutalainen.lähde?
Essi Ruuskanen

Essi Ruuskanen (s. 1989) on suomalainen kuvataiteilija ja muraalimaalari. Hän on Helsinki Urban Art ry:n perustajajäsen, sekä osa SAV Taidekollektiivia sekä G-Rex-katutaidekollektiivia. Hänen muraalejaan on ollut näkyvillä Helsingissä, Vantaalla, Mäntyharjulla ja Kuopiossa sekä julkisissa asemarakennuksissa että yksityisissä taloyhtiöiden rakennuksissa. Ruuskanen on toteuttanut myös julkisia installaatioita esimerkiksi Espoon kaupungille ja Helsinki Design Week -tapahtumaan, ja hänen näyttelyitään on ollut pääkaupunkiseudun lisäksi myös Tallinnassa.
Ruuskanen valmistui Aalto-yliopistosta visuaalisen kulttuurin ja nykytaiteen maisteriksi vuonna 2021.
Valokuvia julkisista teoksista

Kuunkätkijä, 2017, Mäntyharju.
Paved paradise, 2018, Mäntyharju.
Alkuja, 2020, Seinäjoki.
Merenpohjan avaruus, 2020, Vantaa.
Talkoot, yhdessä Tuuli Huovilan kanssa, 2020, Vantaa.
Husbacka II, yhdessä Maikki Rantalan kanssa, 2021, Vantaa.
Aiheesta muualla

Lähde muraalijahtiin – kartta esittelee yli 40 näyttävää seinämaalausta pääkaupunkiseudulla (Kirkko ja kaupunki, 24.08.2020)
Essi Ruuskanen turhautui harmaisiin seiniin: Se oli alkusysäys sille, että vantaalainen juna-asema on nyt silkkaa väriloistoa (Ilta-Sanomat, 28.2.2020)
Valmista tuli! (Pitäjänuutiset, 19.5.2017)
Maikki Rantala

Maikki Rantala (s. 1981 Helsinki) on suomalainen katu- ja muraalitaiteilija. Rantala on valmistunut vuonna 2006 Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutista medianomiksi (AMK) graafisen suunnittelun opintosuunnalta. Hän työskenteli vuosina 2006–2014 suomalaisessa kustantamossa graafisena suunnittelijana ja art directorina.
Muraalitaide

Rantala on työskennellyt katutaidekollektiivi Multicoloured Dreamsissa suunnittelemassa muraalitaidetta vuodesta 2010 lähtien. Hän osallistui muun muassa vuonna 2015 Myyrmäen rautatieaseman mittavien seinämaalausteen tekoon. Rantala on kuulunut muun muassa katutaidekollektiivi G-Rexiin vuodesta 2015 ja Street Art Vantaaseen vuodesta 2016. Muraaleja, joiden suunnitteluun tai tekemiseen hän on osallistunut on muun muassa Vantaalla, Porissa, Tampereella ja Mäntyharjulla. Merkittävä osa teoksista on toteutettu osallistavasti. Teoksia on myös sisätiloissa. Nykyisin Rantala on keskittynyt urallaan laajemminkin julkisen taiteen suunnitteluun.
Muraalitaide > Kuvia julkisista töistä

Meren musiikkia, 2016, Pori. – Yhdessä Laura Lehtisen ja Sara Multasen kanssa.
Muraali Raappavuorenrinteessä, 2017, Vantaa. – Yhdessä Sara Multasen kanssa.
Muraali Opiskelijankadulla, 2017, Tampere. – Yhdessä Hennakirsikka Halmeen ja Tomi Lastusen kanssa.
Muraali Common Patterns, 2018, Vantaa.
Rajakivellä, yhdessä Hennakirsikka Halmeen kanssa, 2019, Vuores, Tampere.
Paikallistarinoiden muraali, 2020, Vantaa.
Husbacka II, yhdessä Essi Ruuskasen kanssa, 2021, Vantaa.
Aiheesta muualla

Rantalan esittelysivu G-REX:issä
Suomen Adventtikirkko

| Suomen adventtikirkko |
| --- | --- |
 Adventtikirkon logo
Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  seitsemännen päivän adventismi
Hallinto:  Trans-Euroopan osasto
Johtaja:  Aimo Helminen
Toiminta-alue:  Suomi
Perustettu:  1892
Seurakuntia:  59
Jäseniä:  4 486 (31.12.2020)
Aiheesta muualla
adventist.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen adventtikirkko on Suomessa vuonna 1892 toimintansa aloittanut protestanttinen kristillinen uskonnollinen yhdyskunta, joka on osa maailmanlaajuista seitsemännen päivän adventistien kirkkokuntaa.
Historia

Adventismi saapui Yhdysvalloista Ruotsin kautta Suomeen 1890-luvun alussa. Adventismi sai aluksi jalansijaa ruotsinkielisen väestön keskuudessa. Liike järjestäytyi yhdistykseksi vuonna 1920, jolloin rekisteröitiin Suomen Seitsemännen Päivän Adventistien Filantrooppinen yhdistys. Liikkeen vahvinta aluetta oli 1920-luvulla Turku ja Pori ympäristöineen.lähde?
Ruotsinkieliset adventistit muodostivat 1920-luvun lopulla oman organisaationsa.
Toiminta

Adventistit kokoontuvat yhteiseen jumalanpalvelukseensa lauantaisin eli sapattina. Ohjelmaan kuuluu raamatuntutkiskelu sekä saarnatilaisuus. Lisäksi järjestetään herätyskokouksia ja piirikunnat lähettävät saarnaajia ja kirjallisuusevankelistoja sellaisille seuduille, missä ei vielä ole kirkon järjestäynyttä toimintaa. Eräissä seurakunnissa toimii erityinen nuorisoyhdistys, raittiusyhdistys (ETRA) ja avustuspalvelu (ADA).
Organisaatio

Suomen Adventtikirkko on kahden piirikunnan muodostama unioni, johon kuuluvat suomalainen piirikunta ja ruotsalainen piirikunta. Piirikunnat muodostuvat suomen- ja ruotsinkielisistä paikallisseurakunnista. Yksittäisen seurakunnan seurakuntakokous valitsee vuosittain oman johtokuntansa ja omat virkailijansa. Suomen Adventtikirkko kuuluu maailmanlaajuisen pääkonferenssin transeurooppalaiseen osastoon.
Organisaatio > Talous

Suomen Adventtikirkko on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien toimintaan yhteensä noin 155 000 euroa. Keskimääräinen vuosittainen tuki on ollut laskeva ja oli vuonna 2023 noin 23 000 euroa.
Media

Suomen Adventtikirkon pääjulkaisu on Nykyaika. Nykyaika toimii kirkon virallisena äänenkannattajana sekä yhdistettynä seurakunta- ja lähetyslehtenä. Muita Adventtikirkon mediamuotoja ovat HopeTV-videoportaali sekä Media7, jonka yhteydessä toimii netissä toimiva raaamattuopisto sekä hengellisiä netti-, radio- ja tv-lähetyksiä tuottava verkkomedia.
Media > Kustannustoiminta

Adventtikirkon kustannustoiminta on ollut Suomessa laajaa. Vuosina 1892–1994 julkaisutussa 447 nimikkeestä 47 on Ellen G. Whiten teosten suomennoksia.
Musiikki

Suomen Adventtikirkon käyttöön on julkaistu kokoelma Adventtisointuja 1–3. Vuonna 1959 adventtikirkko sai oman laulukirjan, jolloin ilmestyi 663 laulua käsittävä kokoelma Adventtilauluja. Kokoelma sisälsi amerikkalaista ja anglosaksista alkuperää olevia hengellisiä lauluja ja protestanttisia virsiä sekä pohjoismaisia ja suomalaisia sävelmiä. Säestykset oli laadittu myös sekakuoroille soveltuviksi.
Vuonna 2001 kirja korvattiin kokoelmalla Seurakunta laulaa, joka sisältää 531 laulua. Monet laulut sisältävät kertosäkeen. Lauluja on otettu entisen kokoelman lisäksi uusimmista ulko- ja kotimaisista hengellisistä laulukokoelmista.
Seurakunnat

Maarianhamina: Mariehamns adventist församling
Imatra: Imatran adventtiseurakunta
Lappeenranta: Lappeenrannan adventtiseurakunta
Evijärvi: Evijärven adventtiseurakunta
Isokyrö: Tervajoen adventtiseurakunta
Kauhajoki: Kauhajoen adventtiseurakunta
Seinäjoki: Seinäjoen adventtiseurakunta
Mikkeli: Mikkelin adventtiseurakunta
Pieksämäki: Pieksämäen adventtiseurakunta
Savonlinna: Savonlinnan adventtiseurakunta
Kajaani: Kajaanin adventtiseurakunta
Forssa: Forssan ryhmä
Hämeenlinna: Hämeenlinnan adventtiseurakunta
Riihimäki: Riihimäen adventtiseurakunta
Jyväskylä: Jyväskylän adventtiseurakunta
Laukaa: Lievestuoreen adventtiseurakunta
Viitasaari: Viitasaaren adventtiseurakunta
Äänekoski: Suolahden adventtiseurakunta
Kouvola: Kouvolan adventtiseurakunta
Kotka: Kotkan adventtiseurakunta
Kemi: Kemin adventtiseurakunta
Rovaniemi: Rovaniemen adventtiseurakunta
Sodankylä: Sodankylän adventtiseurakunta
Akaa: Toijalan adventtiseurakunta
Orivesi: Oriveden adventtiseurakunta
Tampere: Ilomäentien adventtiseurakunta
Tampere: Aitolahden adventtiseurakunta
Pietarsaari: Pietarsaaren adventtiseurakunta
Vaasa: Vaasan adventtiseurakunta
Joensuu: Joensuun adventtiseurakunta
Lieksa: Lieksan adventtiseurakunta
Liperi: Liperin adventtiseurakunta
Kuusamo: Kuusamon adventtiseurakunta
Oulu: Oulun adventtiseurakunta
Iisalmi: Iisalmen adventtiseurakunta
Kaavi: Kaavin adventtiseurakunta
Kuopio: Kuopion adventtiseurakunta
Suonenjoki: Suonenjoen adventtiseurakunta
Varkaus: Varkauden adventtiseurakunta
Heinola: Heinolan adventtiseurakunta
Lahti: Lahden adventtiseurakunta
Pori: Porin adventtiseurakunta
Rauma: Rauman adventtiseurakunta
Espoo: Espoon ryhmä
Helsinki: Helsingfors adventist församling
Helsinki: Annankadun adventtiseurakunta
Helsinki: Kallion adventtiseurakunta
Helsinki: Seed International Church
Helsinki: Venäjänkielinen seurakunta
Hyvinkää: Hyvinkään adventtiseurakunta
Järvenpää: Kerava-Järvenpään adventtiseurakunta
Lohja: Lohjan adventtiseurakunta
Porvoo: Porvoon adventtiseurakunta
Vantaa: Vantaan adventtiseurakunta
Vihti: Hopeaniemen seurakunta
Vihti: Nummelan adventtiseurakunta Sykkivä sydän
Kaarina: Piikkiön adventtiseurakunta
Kaarina: Toivonlinnan adventtiseurakunta
Kemiönsaari: Kimitoöns adventist församling
Salo: Salon adventtiseurakunta
Turku: Turun adventtiseurakunta
Esimiehet

–1967: Onni Peltonen
1967–1984: Wiljam Aittala
1984– Leo Harju
Suomen adventtiseurakunnat kartalla
New England Journal of Medicine

| The New England Journal of Medicine |
| --- | --- |

Lyhenne:  NEJM
Lehtityyppi:  tiedelehti
Aihealue:  lääketiede
Julkaisija:  Massachusetts Medical Society
ISSN:  ISSN 0028-4793
Perustettu:  1812
Päätoimittaja:  Jeffrey M. Drazen
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  viikoittain
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
www.nejm.org
The New England Journal of Medicine (NEJM) on  Massachusetts Medical Societyn julkaisema vertaisarvioitu lääketieteellinen lehti. Se on  yksi maailman suosituimmista alan vertaisarvioiduista yleislehdistä ja vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu lääketiedelehti.
Alun perin neljännesvuosittain ilmestyneen lehden perusti tohtori John Collins Warren vuonna 1812 nimellä The New England Journal of Medicine and Surgery and the Collateral Branches of Science. Vuonna 1828 sitä alettiin julkaista viikoittain ja nimeksi tuli The Boston Medical and Surgical Journal. Nykyinen nimi otettiin käyttöön sata vuotta myöhemmin.
Lehti julkaisee pääkirjoituksia, alkuperäistutkimusta käsitteleviä tutkielmia, laajalti lainattuja vertaisarvioituja artikkeleita, kirjeenvaihtoja ja tapausselostuksia. Se sisältää  myös erikoisosion nimeltä ”Images in Clinical Medicine” (”Kliinisen lääketieteen kuvia”).
Julkaisun tekijöitä ovat olleet muun muassa Oliver Wendell Holmes, Hans Zinsser ja Lewis Thomas. Yksi lehden varhaisimmista toimittajista, Jerome V. C. Smith, jätti lehden 1857 ryhtyäkseen virkaansa Bostonin pormestarina.
Lehdellä on yleensä kliinisen lääketieteen julkaisuista korkein vaikuttavuuskerroin. Vuonna 2006  se oli 51, ja kyseessä oli Journal Citation Reports -julkaisun mukaan ensimmäinen kerta, kun tutkimuslehden vaikuttavuuskerroin ylitti 50:n.
Avoin pääsy

NEJM tarjoaa kuuden kuukauden viiveellä ilmaisen pääsyn tutkimusartikkeliensa verkkoversioihin. Arkisto ulottuu vuoteen 1993 asti. Viive ei koske vähiten kehittyneissä maissa olevia lukijoita, jotka voivat käyttää sisältöä vapaasti maksutta  henkilökohtaiseen käyttöön.
NEJM:llä on kaksi podcastia. Ensimmäinen tarjoaa lehteen kirjoittavien lääkäreiden ja tutkijoiden haastatteluja, toinen taas tekee yhteenvetoja kunkin numeron sisällöstä. Muuta tarjontaa ovat esimerkiksi videoituja lääketieteellisiä toimenpiteitä esittävä ”Videos in Clinical Medicine” sekä viikoittainen kuvahaaste.
Päätoimittajat

Walter Prentice Bowers, 1921–1937
Robert Nason Nye, 1937–1947
Joseph Garland, 1947–1967
Franz J. Ingelfinger, 1967–1977
Arnold S. Relman, 1977–1991
Jerome P. Kassirer, 1991–1999
Marcia Angell, 1999–2000
Jeffrey M. Drazen, 2000–
Aiheesta muualla

NEJM Online (englanniksi)
NEJM:n kuvahaaste (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NEJM Videos in Clinical Medicine (englanniksi)
NEJM:n audiohaastattelujen RSS-syöte XML-formaatissa (englanniksi)
Uusikartano

Yläneenjokea Uudenkartanon luona.
Uusikartano on Varsinais-Suomessa, Pöytyällä entisessä Yläneen kunnassa sijaitseva kartano ja sen ympärille muodostunut kylä.
Kartano > Varhaisvaiheet osana Yläneenkartanon omistuksia

Uudenkartanon kirjallisesti tunnetuimman ytimen muodostaa varhaiskeskiaikainen suurehko Polviniemen tila Yläneenjoen varressa Yläneellä. Vaasa-suvun poliittisessa talouspelissä keskiaikainen tila merkittiin kartanon luontoiseksi, jolloin se kyettiin siirtämään aatelistolle.lähde? Aikanaan alue tuli liitetyksi Yläneen kartanoon.
Kartano > Erottaminen Yläneenkartanosta ja Sahlberg-suku kartanon omistajana

Uusikartano on erotettu Yläneen kartanosta vuonna 1809. Tällöin noin puolet Yläneen kartanon lampuotitiloista erotettiin uudeksi tilaksi, joka sai tämän jälkeen nimen Uusikartano. Tila oli siis merkitty vanhaksi rälssiksilähde tarkemmin?, minkä omistajaksi pääsi aikanaan majuri Isak Reinhold Sahlberg Eurasta, joka sai aatelittomuudestaan huolimatta luvan ostaa Uudenkartanon osuuden Yläneenkartanosta. Häntä seurasivat Uudenkartanon omistajina poika, luonnontieteilijä ja entomologi, Turun yliopiston professori ja Yläneellä sijainneen Huvituksen puutarhatilan perustaja Carl Reinhold Sahlberg, pojanpoika, luonnontieteilijä ja entomologi Reinhold Ferdinand Sahlberg ja tämän poika Valter Reinhold Sahlberg. Uudessakartanossa asui lapsuudessaan ja nuoruudessaan myös Carl Reinhold Sahlbergin poika, hyönteistieteilijä ja Helsingin yliopiston professori John Sahlberg. Sahlbergin suvun omistuksessa kartano oli vuoteen 1890.
Kartano > Kartano Björnin suvulla ja Yläneen kunnalla

Vuonna 1890 kartanon omistajaksi tuli taloustirehtööri F. F. Björni, joka oli hankkinut omistukseensa myös Yläneenkartanon. Vuonna 1910 tilan maista noin 5 500 hehtaaria myytiin valtiolle asutustarkoituksiin. Valtiolle myydyille alueille perustettiin 126 uutta, itsenäistä tilaa.
Björni myi vuonna 1913 Uudenkartanon pojalleen Sulholle. Vuonna 1924 tilan osti häneltä Kaarlo Selin, joka sitten myi sen 1929 Yläneen kunnalle. Kartanon entiseen päärakennukseen perustettiin kunnalliskoti, mutta rakennus tuhoutui 27. tammikuuta 1938 (ehkä) erään mielisairaan hoidokin sytyttämässä tulipalossa. Palossa kuoli 10 henkilöä. Uudenkartanon peltomaisemat edustavat edelleen komeinta suomalaista ikivanhaa peltokulttuuria, toiseksi vanhinta nykyisellä Pöytyällä heti Yläneenkartanon ydinpeltojen jälkeen.
Kylä

Uudenkartanon alueella asuu noin 500 asukasta, ja kylässä on jo kolmen vuosikymmenen ajan toiminut Himolan teatteri. Vuonna 2011 Uusikartano valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.
Armand Krajnc

| Armand Krajnc |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Armand Krajnc
Syntynyt: 7. elokuuta 1973 (ikä 51) Landskrona, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Lion
Painoluokka:  ylempi keskisarja
Ammattilaistilastot
Ottelut:  32
Voitot:  29
– tyrmäysvoitot:  21
Tappiot:  3
Ratkaisemattomat:  0
Armand Krajnc (s. 7. elokuuta 1973 Landskrona) on ruotsalainen entinen nyrkkeilijä. Ammattilaisena hän oli WBO-liiton keskisarjan maailmanmestari vuosina 1999–2002. Nykyisin Krajnc toimii valmentajana ja asuu Ystadissa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Amatööriura

Armand Krajncin vanhemmat ovat lähtöisin Sloveniasta. Nuorena hän harrasti jalkapalloa ja karatea, jossa hän saavutti 1.danin mustan vyön vuonna 1992. Nyrkkeilyn Krajnc aloitti vuonna 1986 Landskrona Boxningsklubbissa. Vuonna 1991 hän sijoittui nuorten Ruotsin mestaruuskilpailuissa kolmanneksi, ja seuraavana vuonna hän voitti kilpailuissa kultaa.
Vuonna 1995 hän vaihtoi seuraa Höllviken Boxningsklubbiin. Aikuisten Ruotsin mestaruuskilpailuissa hän oli toinen vuosina 1995 ja 1996. Molempina vuosina mestaruuden voitti kymmenkertainen Ruotsin mestari Roger Pettersson. Samoina vuosina Krajnc kuitenkin voitti Slovenian mestaruuskilpailut. Vuonna 1995 hän nyrkkeili maailmanmestariksi ja vuonna 1996 Euroopan mestariksi. Molemmissa kisoissa hän edusti Sloveniaa.
Ammattilaisura

Vuonna 1996 Armand "Lion" Krajnc siirtyi ammattilaiseksi Saksaan. Ensimmäisestä kymmenestä ottelustaan Krajnc voitti yhdeksän tyrmäyksellä, ja hän oli voittamaton vielä 21 ottelun jälkeen kun hän 27. elokuuta 1999 kohtasi brittiläisen Jason Matthewsin WBO:n keskisarjan maailmanmestaruusottelussa Saksan Lyypekissä. Krajnc voitti senkin ottelun teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä.
Vuonna 2000 Krajnc puolusti mestaruuden menestyksekkäästi kaksi kertaa, vastustajina Jonathan Corn (voitto tyrmäyksellä) ja Bert Schenk (voitto teknisellä tyrmäyksellä). Kesäkuussa 2001 Krajncin ja Universum Box-Promotions -tallin välillä syntyi erimielisyyksiä, ja nyrkkeilijä luovutti mestaruutensa. WBO kuitenkin palautti mestaruuden hänelle. Marraskuussa samana vuonna Krajnc kohtasi toisen ruotsalaisnyrkkeilijän Paolo Roberton mestaruusottelussa, jonka Krajnc voitti tuomariäänillä 3–0. 6. huhtikuuta 2002 Krajnc kohtasi namibialaisen Harry Simonin Tanskan Kööpenhaminassa. Simon voitti ottelun tuomariäänin 2–1 ja valloitti näin mestaruuden. Tappio oli Kranjcin ensimmäinen ammattilaisena, 26 voiton jälkeen.
Armin Krajnc kävi vielä neljä ottelua, ennen kuin hän 27. maaliskuuta 2004 nousi kehään ottelemaan WBA- ja IBF-liittojen maailmanmestaruudesta ylemmässä keskisarjassa. Mestaruuden puolustaja, saksalainen Sven Ottke voitti tuomariäänin 3–0. Urallaan voittamaton Ottke ilmoitti heti ottelun jälkeen lopettavansa ammattilaisuransa, ja myös Krajnc teki saman päätöksen.
Uransa 32 ottelusta Krajnc voitti 29 (21 tyrmäyksellä) ja hävisi kolme (yksi tyrmäyksellä).
Aiheesta muualla

Armand Krajncin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Armand Krajncin ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Jari Sinkkonen (psykiatri)

| Jari Sinkkonen |
| --- | --- |
 Jari Sinkkonen Helsingin kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1951 (ikä 73) Kontiolahti
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  lastenpsykiatrian erikoislääkäri
Jari Joutsi Kaleva Sinkkonen (s. 27. huhtikuuta 1951 Kontiolahti) on lastenpsykiatrian erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori. Hän on Pelastakaa Lapset ry:n ylilääkäri. Hän on aktiivinen osallistuja kasvatusta, lastensuojelua ja lasten kehitystä koskevassa keskustelussa. Erityisesti hän on pitänyt esillä poikalasten kohtaamia haasteita. Hän sai vuoden 2008 Kirkon tiedonvälityspalkinnon ja vuonna 2009 Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon. Vuonna 2011 hän sai arkkiatri Risto Pelkosen palkinnon. Logonomit valitsi Sinkkosen Vuoden puhujaksi 2014.
Sinkkonen on julkisuudessa kiinnittänyt huomiota lasten asemaan vanhempien avo- ja avioerotilanteissa. Lapsen vieraannuttamista toisesta vanhemmastaan Sinkkonen on luonnehtinut "massiiviseksi emotionaaliseksi kaltoinkohteluksi", jolla on kauaskantoisia vaikutuksia sekä lapsen että vieraannutetun vanhemman myöhempään elämään.
Sinkkonen on myös todennut, että joidenkin oikeusoppineiden mukaan on olemassa vaara, että vieraannuttamis-termiä käytetään lapsen oikeuksia vastaan, sellaisissakin tapauksissa, joissa lapsella on perusteltu syy vastustaa toisen vanhemman tapaamisia.
Teokset

Pienistä pojista kunnon miehiä.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-15879-8
Lapsen kanssa hyvinä ja pahoina päivinä.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 978-951-0-20068-1
Yhdessä isän kanssa.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 978-951-0-22954-5
& Pihlaja, Päivi (toim.): Ulos umpikujasta. Miten auttaa tunnehäiriöistä lasta.  Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 978-951-0-22899-9
& Asikainen, Pekka: Richard Wagner. Nibelungin sormus.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24589-5
& Kalland, Mirjam (toim.): Varhaiset ihmissuhteet ja niiden häiriintyminen.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 978-951-0-25062-4
Lapsen puolesta.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 978-951-0-26587-1
(toim.): Pesästä lentoon. Kirja lapsen kehityksestä kasvattajalle.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 978-951-0-26041-8
Leikkiä vakavilla asioilla.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 978-951-0-28429-2
Elämäni poikana.  (Valokuvat: Minna Tallberg)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-30102-9
Mitä lapsi tarvitsee hyvään kasvuun.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33883-4
Nuoruusikä.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36059-0
& Parvela, Timo: Kouluun! Ekaluokkalaisen vanhemmille.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37803-8
Isäksi ensi kertaa.  (Valokuvat: Minna Kurjenluoma)  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39197-6
Nerouden lähteillä: Suurten säveltäjien hauras elämä.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40970-1
& Korhonen, Laura: Pulassa lapsen kanssa.  Helsinki:  Duodecim, 2015.  ISBN 978-951-656-500-5
& Pruuki, Heli: Lapsi ja ero: Eväitä eteenpäin.  Helsinki:  Kirjapaja, 2017.  ISBN 978-952-288-486-2
Kiintymyssuhteet elämänkaaressa.  Helsinki:  Duodecim, 2018.  ISBN 978-951-656-744-3
Onnellinen lapsi.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-045-014-7
Psykopatian monet kasvot.  Helsinki:  Duodecim, 2021.  ISBN 978-952-360-174-1
Aiheesta muualla

Koivuranta, Esa: Henkilökuva: Lastenpsykiatri Jari Sinkkonen oli äkkipikainen ja äreä isä – nyt hän kehottaa muita tekemään toisin kuin hän itse Yle Uutiset.  2.1.2016. Viitattu 27.10.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Yle
Ad Infinitum

| Ad Infinitum |
| --- | --- |
 Yhtye esiintymässä vuonna 2022.
Tiedot
Toiminnassa:  2018–
Tyylilaji:  Sinfoninen metalli
Kotipaikka:  Montreux, Sveitsi
Jäsenet:  Melissa Bonny Adrian Theßenvitz Niklas Müller Korbinian Benedict
Entiset jäsenet:  Jonas Asplind
Levy-yhtiö:  Napalm Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ad Infinitum on sveitsiläinen vuonna 2018 perustettu sinfonisen metallimusiikin yhtye.
Yhtye alkoi laulaja-lauluntekijä Melissa Bonnyn sooloprojektina.
Diskografia > Studioalbumit

Chapter I - Monarchy (2020)
Chapter I Revisited (2020)
Chapter II - Legacy (2021)
Chapter III - Downfall (2023)
Abyss (2024)
Aiheesta muualla

Ad Infinitum Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Ad Infinitum Discogsissa. (englanniksi)
Heinz Drewes

Richard Strauss (vas.), propagandaministeriön musiikkiosaston pääintendentti Heinz Drewes ja Joseph Goebbels 1938.
Heinz Drewes (24. lokakuuta 1903 Gelsenkirchen – 16. kesäkuuta 1980 Nürnberg) oli saksalainen orkesterinjohtaja ja vuosina 1937–1944 Kansanvalistus- ja propagandaministeriön musiikkiosaston Reichsmusikprüfstellen pääintendentti. Hänen vaikutusvaltansa oli suurimpia Saksan silloisessa musiikkimaailmassa. Natsioikeudenkäynneissä vapautettu Drewes työskenteli sodan jälkeen Nürnbergin konservatoriossa.