stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahvenanmaan lähetysseurakunta

| Ahvenanmaan lähetysseurakunta> Missionskyrkan på Åland |
| --- | --- |
 Lähetysseurakunta toukokuussa 2018.
Suuntautuminen:  vapaakirkollisuus
Kirkkokunta:  Missionskyrkan i Finland
Perustettu:  1896
Pastori:  Niclas Wikström
Pääkirkko:  Storagatan 10 22100 Maarianhamina
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahvenanmaan lähetysseurakunta (ruots. Missionskyrkan på Åland) on Maarianhaminassa sijaitseva vapaaseurakunta. Seurakunnan kirkkorakennus on vihitty käyttöön adventtina 1896 ja on Maarianhaminan vanhin kirkkorakennus. Seurakunta kuuluuu Missionskyrkan i Finland-kirkkokuntaan. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Maarianhaminan keskustassa Storagatanilla. Seurakunnan pastori on Nicla Wikström.
Seurakunata järjestää jumalanpalveluksia viikoittain. Seurakunta järjestää myös ekumeenisia eläkeläiskokouksia. Kesäisin seurakunta pitää kokouksia saaristossa. Seurakunnalla on Föglössä kaksi lähetystaloa: yksi Degerbyssä ja yksi Hummersössä.
Agamgam 2004

| Agamgam 2004 Bombino |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 2004 Ténéré, Niger
 Julkaistu: 7. kesäkuuta 2010
 Tyylilaji: maailmanmusiikki
 Kesto: 51.00
 Levymerkki: Reaktion (GBLP 013)
Bombinon muut julkaisut
| Group Bombino - Guitars from Agadez, vol. 2 (Sublime Frequencies) 2009 | Agamgam 2004 2010 | Agadez 2011 |
Agamgam 2004 on nigeriläisen laulaja-lauluntekijä Bombinon albumi, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Omara "Bombino" Moctar, ellei toisin mainita.
Ténéré (1 guitar version) – 5.13 (säv. Abdallah Oumbadougou)
Imuhar – 5.50
Amidinine – 4.40
Intidgagen – 5.05 (säv. Kedou Ag Ossad)
Azamane Tiliade – 4.57
Illillagh Ténéré – 5.36 (säv. Abdallah Oumbadougou)
Adounia – 5.13
Tazidert – 5.09 (säv. Hasso Akotey)
Ahar Azamane – 5.56 (säv. Hasso Akotey)
Ténéré (2 guitars version) – 4.01 (säv. Abdallah Oumbadougou)
Kokoonpano

Bombino – laulu, soolokitara
Dani Julia – rytmikitara, taustalaulu
Nasser – djembé
75 mm Reșița Model 1943

| 75 mm Reșița Model 1943 |
| --- | --- |
 Näytteillä Timișoarassa.
Alkuperämaa:   Romania
Palvelushistoria
Sodissa:  toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1942–1943
Valmistusvuodet:  1944
Tekniset tiedot
Paino:  1 430 kg
Pituus:  4,45 m
Putken pituus:  3 635 mm
Leveys:  1,82 m
Korkeus:  1,55 m
Miehistö:  tykinjohtaja + 6
Kaliiperi:  75 mm
Lähtönopeus:  1 030 m/s
Ampumakulmat:  -7° – +35° 70°
Maksimikantama:  12 000 m
75 mm Reșița Model 1943 oli toisen maailmansodan aikana suunniteltu ja valmistettu romanialainen panssarintorjuntatykki. Tykki suunniteltiin 1942–1943 ja ensimmäiset valmistuneet luovutettiin vuonna 1944. Se perustui neuvostoliittolaisen M1942-tykin, saksalaisen Pak 40-tykin ja Romaniassa valmistetun ilmatorjuntatykin Reșița 75 mm M1936 osiin. Suorituskyvyltään tykki osoittautui monipuoliseksi, mutta niitä valmistettiin vain vähän ja ne otettiin käyttöön vasta sodan lopulla.
Suunnittelu

Romania oli liittynyt Saksan puolella sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Pian kävi selväksi, että Romanialla ei ollut tehokasta aseistusta Neuvostoliiton raskaita ja keskiraskaita panssarivaunuja vastaan. Periaatteessa toimiva tykki oli ilmatorjuntatykki Reșița 75 mm M1936. Tykkiä oli alettu kokeilla vuoden 1942 puolivälillä panssarintorjunnassa, mutta sen 2,5 tonnin paino teki sen käyttämisestä epäkäytännöllistä. Panssarintorjuntatykin puutteen ohella Romanian asevoimat tarvitsivat kipeästi uusia tavallisia kenttätykkejä. Asevoimien kenttätykit olivat pääsääntöisesti peräisin vuosisadan alulta. Kaksikäyttöisen panssarintorjunta- ja kenttätykin mahdollisuudesta keskusteltiin kesäkuussa 1942 huoltoministeriön ja pääesikunnan tapaamisessa. Eversti Valerian Nestorescu ehdotti ulkomaisen tykin kopiointia koekäytön tarpeen sivuttamiseksi.
Nestorescun ehdotus eteni ja sitä jatkoi huoltoministeriön tekninen osasto. Nestorescu johti hankkeen suunnittelua. Valmistajaksi valittiin Reșița, jolla oli jo kokemusta ilmatorjuntatykeistä. Nestoresculle esiteltiin useita saksalaisia, romanialaisia ja Neuvostoliitolta vallattuja tykkejä. Lopputuloksena oli kolme prototyyppiä, jotka rakennettiin saksalaiseen 75 mm Pak 40-tykkin, neuvostoliittolaisten M1936 ja M1942 tykkien ja romanialaisen ilmatorjuntatykin osista. Kolmannen prototyypin liekinvaimennin, rekyylinvaimennus, laukaisumekanismi ja lavetti perustuivat M1942-tykkiin, piippu, rihlaus ja patruunapesä Reșițan ilmatorjuntatykkiin, sekä panoskammio Pak 40-tykkiin. Tykissä oli 680 osaa, eli enemmän kuin 610 osaisessa M1942-tykissä, mutta vähemmän kuin 1 200-osaisessa Pak 40-tykissä. Ammuksen lähtönopeus oli 1 030 m/s verrattuna vastaaviin lukemiin 745 m/s (M1942) ja 990 m/s (Pak 40). Lavetti oli hyvin vakaa, joten laukauksia voitiin tehdä kolme ennen kulman korjaussäätöjä. Ammukset olivat yhdistelmä Pak 40:n ja ilmatorjuntatykin ammusta. Tykin panssarikilven paksuus oli 6 mm.
Valmistus ja käyttö

Syyskuussa 1943 tehtiin kokeita kolmella prototyypillä ja niiden saksalaisilla ja neuvostoliittolaisilla vastineilla. Uudella romanialaisella tykillä (DT-UDR Nr.26) todettiin olevan tykeistä paras panssarin läpäisykyky. Tykki sai uuden virallisen nimen Tac-75-Nr.26, mutta se tuli tunnetuksi paremmin nimellä 75 mm Reșița, 1943 Md. Tykki vietiin tuotantoon ja 10. joulukuuta annettiin tilaus 1 100 tykin valmistamisesta Reșițan tehtailla Brașovissa ja Ploieștissa. Ensimmäiset 24 luovutettiin 1. panssaridivisioonalle keväällä 1944 ja myöhemmin kahdelle uudelle armeijan panssarintorjuntarykmentille. Edelleen niitä luovutettiin jalkaväen ja ratsuväen yksiköille. Kesään 1944 mennessä oli valmistettu 342 tykkiä ja elokuuhun 1944 mennessä useimmilla eturintaman divisioonilla oli vähintään 6 tykkiä. Käytössä oli elokuuhun 1944 asti RSO/1-tykkitraktoreja, mutta sittemmin suurin osa oli hevosvetoisia.
Tykkiä käytettiin Iașin (Jassy) ja Chișinăun (Kišinjov) taisteluissa neuvostojoukkoja vastaan. Asiakirjat niiden suorituskyvystä näissä taisteluissa ovat kuitenkin sittemmin kadonneet. Romanian vaihdettua puolia tykkejä käytettiin saksalaisia ja unkarilaisia vastaan, Ne tuhosivat esimerkiksi useampia Panzerkampfwagen IV -vaunuja. Tekniseltä suorituskyvyltään tykkiä pidettiin monipuolisempana, kuin ulkomaalaisia malleja. Se tuli kuitenkin rintamalle niitä paljon myöhemmin ja Romanian teollisuus kykeni valmistamaan niitä vain pienen määrän.
Tykkiä oli tarkoitus käyttää panssarintorjuntavaunu Mareșalissa, joka jäi lopulta prototyyppivaiheeseen.
Sivutakaa kuvattuna.
Aamoksen seurakunta

| Aamoksen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta
Rovastikunta:  Lounainen rovastikunta (LHPK)
Jäseniä:  20 (2023)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aamoksen seurakunta on Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan seurakunta Laitilassa. Seurakunta kokoontuu Laitilan Luther-kappelissa.
| Vuosi | Jäseniä | Huomautus |
| --- | --- | --- |
| 2013 | 28 | Jumalanpalvelusyhteisöstä muodostui Lähetyshiippakunnan seurakunta. |
| 2014 | 31 |  |
| 2015 | 34 |  |
| 2016 | 36 |  |
Éric Perrin

| Éric Perrin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1975 (ikä 48) Laval, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Eki, Lavalin leijona
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2019
Seurat:  Cleveland Lumberjacks (IHL) Québec Rafales (IHL) Kansas City Blades (IHL) Jokerit (SML) Ässät (SML) HPK (SML) JYP (SML) Hershey Bears (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) SC Bern (NLA) Atlanta Thrashers (NHL) Avangard Omsk (KHL) TPS (SML)
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Tampa Bay Lightning | 2004  |
Éric Perrin (s. 1. marraskuuta 1975 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka pelasi yli 20 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan enimmäkseen SM-liigassa. Perrin pelasi SM-liigassa 12 kautta ja on SM-liigahistorian eniten tehopisteitä ja maaleja tehnyt ulkomaalaispelaaja. Perrin pelasi myös neljä kautta NHL:ssä ja voitti Stanley Cupin Tampa Bay Lightningissa vuonna 2004. Häntä on luonnehdittu pelaajaksi, joka johti joukkuetta myös kaukalon ulkopuolella.
Ura > Junioriura ja ammattilaisuran alku (1993–2000)

Perrin pelasi kaudet 1993–1997 Vermontin yliopiston joukkueessa ECAC-sarjassa. Hän sai yliopistourallaan useita tunnustuksia. Ensimmäisen kautensa jälkeen Perrin valittiin vuoden tulokkaaksi ja toisella sekä kolmannella kaudellaan hänet valittiin ECAC:n tähdistökentälliseen. Perrinin kolmas kausi, 1995–1996, oli hänen parhaansa. Hän teki 38 ottelussa 85 pistettä, ja hänet valittiin ECAC:n parhaaksi pelaajaksi. Perrin oli ehdolla myös koko Yhdysvaltain yliopistosarjojen NCAA:n parhaaksi pelaajaksi, Hobey Baker Awardin voittajaksi. Perrin on todennut, että hänen kotikaupunkinsa Lavalin asema jääkiekkokaupunkina on vaikuttanut paljon hänen urakehitykseensä. Esikuvanaan Perrin pitää Guy Lafleuria, joka on hänen suosikkipelaajansa Montreal Canadiensin joukkueesta. Juuri hänen takiaan Perrin on käyttänyt pelinumeroa 10 läpi uransa.
Ammattilaisuransa Perrin aloitti IHL:ssa kaudella 1997–1998. Hän pelasi sarjassa kolme kautta. Ensimmäisen kautensa Perrin pelasai Cleveland Lumberjacks- ja Quebec Rafales -joukkueissa. Seuraavat kaksi kautta hän kiekkoili Kansas City Bladesissa.
Ura > Ensimmäiset vuodet Suomessa (2000–2003)

Perrin siirtyi Suomeen Jokereihin kaudeksi 2000–2001. Perrinin silloiset agentit olivat suositteet hänelle SM-liigaa, jossa Perrin voisi saada uuden alun sekä uuden itseluottamuksen uralleen polvileikkauksen jälkeen. He sanoivat, että Suomessa saattaisi vierähtää kahdesta neljään vuotta ja uran uuteen läpimurtoon NHL:ssä tarvittaisiin kärsivällisyyttä. Hyvin sujuneiden farmikausien myötä häneen kohdistettiin paljon odotuksia. Kauden alku ei kuitenkaan tuonut kuin kaksi pistettä kuudessa ottelussa, joten Jokerit vuokrasi hänet loppukaudeksi Porin Ässiin. Porissa Perrin pelasikin kohtalaisesti tehden 38 pistettä pelaamissaan 43 ottelussa. Perrin aloitti seuraavan kauden Ässissä, mutta hän siirtyi loppukaudella Hämeenlinnan Pallokerhoon, koska hän oli pelannut alkukauden odotuksiin nähden vaisusti. Siirtoon vaikutti myös se, että HPK tarvitsi ykkösketjun keskushyökkääjää pudotuspeleihin. Perrinin loppukausi HPK:ssa ei sujunutkaan huonosti: kaikkiaan 20 ottelussa (mukaan lukien pudotuspeliottelut) hän keräsi 21 pistettä.
HPK ei kuitenkaan palkannut Perriniä seuraavaksi kaudeksi, joten seuraavaksi hän siirtyi Jyväskylään JYPin joukkueeseen. Kun Perrin saapui Jyväskylään joukkueen omistaja Jukka Seppänen sanoi Perrinille heidän ensimmäisessä tapaamisessaan: ”En välitä teetkö sata vai nolla tehopistettä. Haluan, että olet tämän joukkueen johtaja. Sen takia olet JYPissä”. Toimittaja Tuomas Heikkilän mukaan Seppänen piti sopimuksen solmimishetkellä Perriniä seuran kaikkien aikojen parhaan ulkomaalaisvahvistuksensa. Valmentaja Matti Alatalon alaisuudessa Perrin sai lyötyä itsensä läpi. Hän oli Jypin paras pistemies tehden 46 pistettä runkosarjassa. Pudotuspeleissä tehot olivat ottelua kohden vieläkin paremmat: Perrin teki 10 pistettä 7:ssä ottelussa.
Ura > Ura Pohjois-Amerikassa (2003–2009)

Hyvin sujuneen kauden päätteeksi Perrin sai tilaisuuden siirtyä NHL:ään kaudeksi 2003–2004. Tampa Bay Lightning halusi Perrinin joukkueeseensa, sillä hän oli pelannut joukkueessa pelaavan hyvän ystävänsä Martin St. Louis’n kanssa jo yliopistosarjoissa. Perrin ei kuitenkaan saanut kunnolla vakiinnutettua paikkaansa NHL:ssä, vaan joutui pelaamaan paljon farmijoukkueessa. Hän pääsi kuitenkin joukkueen mukaan pudotuspeleihin ja pääsi juhlimaan keväällä Stanley Cupin voittoa joukkueensa kanssa. Vaikka Perrinin ottelumäärät runkosarjassa ja pudotuspeleissä eivät oikeuttaneet Stanley Cup-mestaruuteen ja nimeen pokaalissa, Tampa Bay Lightning haki erikoislupaa NHL:ltä lisätä Perrinin nimi sekä voittavan joukkueen listaan että pokaaliin, ja lupa myönnettiin.
NHL-työsulun vuoksi Perrin pelasi kauden 2004–2005 Hershey Bearsin riveissä AHL:ssä tehden 80 ottelussa 73 pistettä. Hänet valittiin joukkueensa kauden parhaaksi pelaajaksi ja hänelle tarjottiin sopimusta Bearsin kanssa. Perrin ei kuitenkaan halunnut jatkaa farmissa, vaan siirtyi takaisin Eurooppaan, tällä kertaa Sveitsin SC Bernin joukkueeseen. Lisäksi hän pelasi kauden aikana EHC Bielin joukkueessa 11 ottelua.
Kaudeksi 2006–2007 Perrin sai tilaisuuden siirtyä takaisin Tampa Bay Lightningin NHL-joukkueeseen. Hän pelasi joukkueensa jokaisessa ottelussa tehden 36 pistettä. Kauden päätteeksi Lightning päätti päästää hänet Atlanta Thrashersin joukkueeseen. Atlantassa Perrin pelasi kaksi kautta.
Ura > Vuodet TPS:ssä (2015–2018)

Perrin siirtyi seuraavaksi Turun Palloseuraan. TPS:n pelaajabudjetti kaudelle 2014–2015 ei ollut kuitenkaan kuin 2,69 miljoonaa euroa, ja TPS oli ilmoittanut tekevänsä tuolla tilikaudella noin kahden miljoonan euron tappiot. Kaudelle 2015–2016 TPS ilmoitti pelaajabudjetikseen 2,3 miljoonaa euroa. Perrin teki joukkueen kanssa kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
28. joulukuuta 2017 Perrinistä tuli SM-liigan kaikkien aikojen eniten tehopisteitä tehnyt ulkomaalaispelaaja tehtyään kaksi maalia KooKoota vastaan.
Ura > Paluu JYPiin ja uran loppu (2018–2019)

Marko Virtasen lähdettyä JYPistä Perrin palasi vielä kerran JYPiin. Perrin oli jo päättää uransa jääkiekkoilijana, mutta tuli kesällä 2018 siihen tulokseen, että haluaa pelata vielä yhden kauden. Kauden alussa arvioitiin, että hän tulee olemaan kuin valmentaja pelaajiston sisällä. 21. syyskuuta 2018 hän rikkoi SM-liigassa 500 tehopisteen rajan ensimmäisenä ulkomaalaisena pelaajana.
12. maaliskuuta 2019 Perrin ratkaisi JYPille voiton uransa viimeisessä runkosarjaottelussa tekemällä joukkueensa molemmat maalit rangaistuslaukauskilpailussa KooKoota vastaan. Hänen uransa päättyi kolme ottelua ja seitsemän vuorokautta myöhemmin pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, kun Lukko voitti JYPin 4–1 ja eteni jatkoon voitoin 2–1. Ottelusarjan viimeisessä ottelussa Perrin syötti joukkueensa ainoan maalin 13 sekuntia ennen pelin päättymistä, voitti maalia seuranneen keskialoituksen ja piti kiekkoa hallussaan aina ammattilaisuransa päättymiseen saakka.
Perrinin liigauran loppusaldoksi jäi 189 maalia ja 532 pistettä 643 pelatussa ottelussa. Jäähyminuutteja hän keräsi 327 kappaletta. Hän on kaikkien aikojen ykkönen ulkomaalaisten pelaajien joukossa tehopisteissä, maaleissa ja pelatuissa otteluissa.
Yksityiselämä

Perrin on kanadanranskalainen. Perrinillä ja hänen vaimollaan Karenilla on kaksi lasta, Alyssa ja Alexandre. Karenilla on lapsi aikaisemmasta avioliitosta.
Perrin on suunnitellut urheilu-uransa jälkeen toimivansa nuorten lahjakkaiden pelaajien kehittämistehtävissä eli auttaa heitä saavuttamaan parhaan pelaamisen tasonsa. Hän ajattelee, että työ ei liittyisi pelkästään jääharjoitteluun vaan myös kaukalon ulkopuoliseen toimintaan, kuten elämäntapoihin ja urheilijana olemiseen.
Kirjallisuutta

Lindqvist, Lasse: Éric Perrin – Lavalin leijona.  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-33956-4.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juha-Pekka Hytönen | JYPin kapteeni SM-liigassa 2012–2015 | Seuraaja: Tuomas Pihlman |
Alppikimalainen

| Alppikimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  Alpinobombus
Laji::  alpinus
Kaksiosainen nimi
 Bombus alpinus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Alppikimalainen Wikispeciesissä   Alppikimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Alppikimalainen (Bombus alpinus) on pohjoinen kimalaislaji. Se on pitkäkarvainen, eturuumiiltaan musta, takaruumiiltaan oranssinpunainen tai haalistuneen keltainen. Kuningatar on pituudeltaan 20–22 millimetriä, työläinen 12–15 millimetriä ja koiras 14–16 millimetriä.
Suomessa alppikimalaista tavataan harvinaisena Pohjois-Lapin tunturirinteillä. Laji pesii etenkin vanhoissa tunturisopulin koloissa. Yhteiskuntaan kuuluu yleensä alle 50 yksilöä. Alppikimalainen ruokailee mielellään mustikan kukilla.
Laji katsotaan IUCN:n mukaan maailmanlaajuisesti vaarantuneeksi (VU). Suomessa se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Aiheesta muualla

Pherobase: Semiochemicals of Bombus alpinus
Akbar

Ikhlasin maalaus Akbar ylittää Gangesin (1600)
Jalaluddin Muhammad Akbár eli Akbar Suuri (15. lokakuuta 1542 Umarkot – 27. lokakuuta 1605 Agra) oli kolmas Intian suurmogulihallitsija. Hän hallitsi vuosina 1556–1605.
Elämäkerta

Akbarin isä Humayun oli vallasta syöstynä maanpaossa kaksitoista vuotta, mutta nousi valtaan pari kuukautta ennen kuolemaansa. Kolmetoistavuotiaan Akbarin saadessa valtakunnan perinnöksi se käsitti vain pienen osan aikaisemmasta mahtavasta mogulivaltiosta. Akbar otti tavoitteekseen valloittaa vanhat alueet takaisin, ja saikin valtaansa muun muassa Kabulin, Bengalin ja Kashmirin. Hän asetti jokaiselle valtaamalleen alueelleen itselleen uskollisen kuvernöörin.
Akbar ei halunnut pitää hoviaan liian lähellä Delhin juonittelijoita, vaan siirsi pääkaupungin ensin Agran lähistölle. Myöhemmin hän siirsi hoviaan kaupungista toiseen pysyäkseen paremmin perillä laajan valtakuntansa asioista. Akbar pyrki edistämään kauppaa ja järkeistämään veronkantoa.
Akbarin aikana mogulivaltiossa oli sekä hinduja että muslimeita: hindut lukumääräisenä enemmistönä, mutta muslimit hallitsevana luokkana. Hän pyrki edistämään uskonnollista suvaitsevuutta ja loi jopa sekauskonnon, Din-i Ilahin, joka yhdisteli molempia oppeja sekä zarathustralaisuutta ja kristinuskoa. Uskonnosta muotoutui vain eräänlainen Akbarin henkilökultti, ja se katosi hänen kuoltuaan. Islaminuskoinen Akbar otti vaimoikseen myös useita hinduprinsessoita, mutta tähän oli ilmeisesti lähinnä poliittiset syyt.
Akbarilla on loistelias mausoleumi Sikandrassa lähellä Agraa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Humayun | Mogulihallitsija 1556–1605 | Seuraaja: Jahangir |
Abiko

| Abiko (我孫子市) |
| --- | --- |
 Abikon keskustaa
 lippu:  symboli
 Abikon sijainti Chiban prefektuurissa
 Abiko
 Koordinaatit: 35°51′51″N, 140°01′42″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Chiban prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,15 km²
Väkiluku (07/2020):  131 777
 – Väestötiheys:  3 053,9 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Idänselkova
 – Kukka:  Alppiruusu
 – Lintu:  Nokikana
 
 https://www.city.abiko.chiba.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abiko (jap. 我孫子市, Abiko-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Shimōsan ylängöllä, Tonejoen ja Tegajärven välissä. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Ibarakin prefektuuriin. Abikossa on 131 777 asukasta (heinäkuussa 2020), ja sen pinta-ala on 43,15 neliökilometriä.
Abiko kehittyi Edo-kaudella yhtenä Mito-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Myös Tonejoen vesiliikenne oli tähän aikaan vilkasta. Rautateiden myötä Abiko menetti liikenteellisen merkityksensä ja siellä siirryttiin viljelemään riisiä ja vihanneksia. Sittemmin se on kuitenkin kasvanut voimakkaasti yhtenä Tokion esikaupungeista. Sinne on sijoittunut myös koneteollisuutta. Kaupunkioikeudet Abiko sai vuonna 1970.
Abikon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi kahden kirjailijan, Naoya Shigan ja Saneatsu Mushanokōjin, entiset asuintalot. Tegajärven ympäristö on suosittua virkistysaluetta. Abikoa palvelevat JR Higashi-Nihonin Jōban-linja ja Narita-linja. Tōkyō metron Chiyoda-linjalta ajetaan vuoroja Jōban-linjaa pitkin Abikoon saakka.
Väestönkehitys

Kaupungin väestö oli vuoteen 2010 asti nousussa, mutta tällöin se kääntyi laskuun.
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 124 257 |  |
| 2000 | 127 733 | +3 476 |
| 2005 | 131 205 | +3 472 |
| 2010 | 134 017 | +2 812 |
| 2015 | 131 606 | -2 411 |
| 2020 | 130 590 | -1 016 |
Kuvia

Abikon kaupunkikuvaa
Tegajärvi
Teganuman puistoa
Naoya Shigan huvila
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abiko Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Alppikuusama

| Alppikuusama |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit
Suku::  Kuusamat Lonicera
Laji::  alpigena
Kaksiosainen nimi
 Lonicera alpigena  L. 
Katso myös
   Alppikuusama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alppikuusama (Lonicera alpigena) on kuusamalaji, jota käytetään koristepensaana. Se on pystyhaarainen pensas ja kasvaa 0,6–2 metriä korkeaksi. Lehdet kasvavat vastakkain, ne ovat 6–11 senttimetrin mittaisia, ehyitä, soikeita, suippoja. Lehtilavat ovat päältä tummanvihreitä ja suonia pitkin karvaisia, alta kiiltävän vaaleanvihreitä. Kukat kasvavat kaksittain lehtihankaisissa kukkaperissä, joiden pituus on 3–4 cm. Kukat ovat kellanvihreän punertavia, teriön tyviosan torvi on lyhyt ja kärkiosa kaksihuulinen. Hedelmänä on mehevä marja, kypsänä kiiltävän kirkkaanpunainen.
Alppikuusama esiintyy alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Alppikuusama – Lonicera alpigena
Abbey Lee Kershaw

| Abbey Lee Kershaw |
| --- | --- |
 Abbey Lee vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Abbey Lee Kershaw
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1987 (ikä 37) Melbourne, Australia
Ammatti:  näyttelijä, malli, muusikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:   Mad Max: Fury Road  The Neon Demon  Musta torni  1% 
Aiheesta muualla
IMDb 
Abbey Lee Kershaw (s. 12. kesäkuuta 1987 Melbourne), tunnetaan paremmin nimellä Abbey Lee, on australialainen näyttelijä, supermalli ja muusikko.
Lee on tunnettu rooleistaan elokuvissa Mad Max: Fury Road (2015), The Neon Demon (2016), Musta torni (2017) ja 1% (2017).
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Submission | Jujutsu-tappelija | lyhytelokuva |
| 2015 | Mad Max: Fury Road | The Dag |  |
| 2015 | Ruben Guthrie | Zoya Houbec |  |
| 2015 | Caprice | Holly |  |
| 2016 | Snowbird | Theo | lyhytelokuva |
| 2016 | Gods of Egypt | Anat |  |
| 2016 | The Neon Demon | Sarah |  |
| 2016 | Firman pikkujoulut | Savannah |  |
| 2017 | Musta torni | Tirana |  |
| 2017 | 1% | Katrina |  |
| 2017 | Maverick | Maverick | lyhytelokuva |
| 2018 | Welcome the Stranger | Alice |  |
| 2018 | To the Night | Caty |  |
| 2018 | Elizabeth Harvest | Elizabeth |  |
| 2019 | Lux Æterna | Abbey |  |
| 2021 | Old | Chrystal |  |
| 2021 | The Forgiven | Cody | jälkituotannossa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abbey Lee Kershaw Wikimedia Commonsissa
Abbey Lee Kershaw Internet Movie Databasessa. (englanniksi)