stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Resonet in laudibus

Resonet in laudibus Piar Cantiones kokoelmassa 1582
Resonet in laudibus (Kaikki kansat riemuitkaa) on vanha latinankielinen joululaulu. Vanhimmat säilyneet tekstit ovat 1360-luvulta ja se pohjautuu vanhempiin esikuviin. Joidenkin tutkijoiden mukaan sitä ei ole käytetty keskiajalla yleisissä jumalanpalveluksissa, ainoastaan yksityisessä hartauselämässä, kuten joulunäytelmissä, jossa sitä laulettiin Joosefin ja Marian vuorolauluna ja kuoro yhtyi pitkään kertosäkeeseen. Laulu julkaistiin Piae Cantiones -kokoelmassa 1582.
Virren tai hymnin teksti käännettiin jo varhain niin suomeksi kuin ruotsiksi. Vanhin suo­mennos on Maskun Hemmingin virsikirjassa ja sen suomennos ”Lauluja nyt laskemaam,/ Jumalasta jutelkaam, /joulu-virsii veisatkaan; /Jeesu kaunis helmas makas Marian” on säilynyt jossain määrin kirjallisuudessa lainattuna tekstinä. Laulun, virren varsinaiset säkeistöt ovat lyhyet, niissä on vain kolme säettä, sen sijaan kertosäe on pitkä, kahdeksan säkeen mittainen.
”Resonet in laudibus” -alku muuttui saksankielisessä tekstissä myös muotoon ”Josef, lieber Josef mein, hilf mir wiegen mein Kinderlein”. Sitä on laulettu monin eri tavoin ja säestetty eri soittimin, joulunäytelmissä tai joulukulkuisessa, joissa kehtoa tai seimeä, jossa Jeesus-lapsi makasi, kannettiin kaduilla. Laulu kehottaa ”Resonet in laudibus cum jucundis plausibus" (kaikuessa, riemukkain kättentaputuksin juhlikoot Siionin uskovaiset), ja sen tahdissa ovat koulupojat tanssineet piirissä kirkkoon rakennetun seimen ympärillä jouluaattona ja jouluyönä taputtaen käsiään laulun kolmijakoiseen tahtiin.
Sävelmän vanhin käsikirjoitus on vuodelta 1345 Saksasta, Seckausta. Painettuna se on säilynyt Moosburgin graduaalissa vuodelta 1543. Sävelmä on tuttu Piae Cantiones -kokoelman välityksellä, mutta sitä lienee laulettu Suomessakin jo ennen Piae Cantioneksen ensimmäisen painoksen julkaisua 1582. Kertosäkeelle antaa oman sävynsä ilon ja riemun huudahdus "eijaa". Se on siirtynyt virsien kieleen latinasta, ilon ja riemun huudahdus ”eia” tai ”heia”.
Laulu on virtenä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, virsi 20, virren tekstin on uudistanut virsikirjakomitea. Se on Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa Cantemus, laulu 61. Virrestä on myös käännös Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 430. Sen suomennos on Pekka Kivekkään tekemä 1998. Virsi poikkeaa Suomen ev. lut. kirkon virsikirjan virrestä siten, että säkeistöjen pitkä kertosäe lauletaan vain virren 1. ja 4. säkeistöissä.
Vähärauman koulu

| Vähärauman koulu |
| --- | --- |
 Vähärauman monitoimitalo heinäkuussa 2023.
Sijainti:  Vähäraumantie 91
Rehtori:  Jaana Kujansuu
Luokat:  1–6 (ala-aste)
Oppilaita:  500
Verkkosivut
Vähärauman koulu tai Vähärauman monitoimitalo Porissa Vähäraumalla sijaitseva reilun 500:n oppilaan ala-aste, jonka rehtorina toimii Jaana Kujansuu. Vähärauman koulu aloitti toimintansa vuonna 1885 ja on siten yksi Porin vanhimmista kouluista. Syksyn 2018 ja kevään 2022 välisenä aikana koulu toimi kolmessa eri toimipisteessä ympäri Poria. Syksystä 2022 lähtien koulu toimii jälleen vanhalla paikallaan Vähäraumalla, Vähärauman monitoimitalossa.
Koulurakennukset

Vähärauman koulun tontilla on sijainnut historian aikana yhteensä neljä eri rakennusta.
Puukoulu (1885–1983)
Kivikoulu (1923–2019)
Tiilikoulu (1983–2019)
Monitoimitalo (2022 ->)
Vähärauman kirjasto

Koulun yhteydessä toimii myös kirjasto, joka korvasi Käppärän kirjaston. Kirjasto avattiin Porin päivänä 22. syyskuuta 2022.
Vähärauman koulun entisiä rakennuksia kuvattuna vuonna 2019.
Waltteri Väyrynen

| Waltteri Väyrynen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1994 (ikä 30)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  W. Väyrynen, Nektroblast
Aktiivisena:  2011–
Tyylilajit:  metal
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Opeth, Paradise Lost, Vallenfyre, Abhorrence, The Ghost I’ve Become, The Hypothesis, The Wargasm, Tramal, Bodom After Midnight
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Waltteri Väyrynen (s. 5. heinäkuuta 1994) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Paradise Lostin rumpalina, johon hän kuului ensin vuodet 2015–2016 sessiojäsenenä ja vuodesta 2016 vuoteen 2022 virallisena jäsenenä. Hän on soittanut myös muun muassa Paradise Lostin kitaristin Gregor Mackintoshin yhtyeessä Vallenfyre sekä Amorphiksen Tomi Koivusaaren yhtyeessä Abhorrence.lähde? Vuonna 2020 Väyrynen liittyi Bodom After Midnight -yhtyeeseen, toimien kuitenkin edelleen myös Paradise Lostissa. Vuoden 2022 syyskuussa Väyrynen erosi Paradise Lost -yhtyeestä ja liittyi ruotsalaiseen Opeth-yhtyeeseen.
Diskografia > The Hypothesis

Origin (2016)
Diskografia > Vallenfyre

Fear Those Who Fear Him (2017)
Diskografia > Paradise Lost

Medusa (2017)
Obsidian (2020)
Diskografia > Opeth

The Last Will and Testament (2024)
Aiheesta muualla

Waltteri Väyrynen - drummer @ Facebook
Waltteri Väyrynen Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz
Venesjärvi (järvi Kankaanpäässä)

| Venesjärvi |
| --- | --- |
 Anttilan isäntä kokee säle- eli liistekatiskaa Venesjärvellä 1935.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kankaanpää 
Koordinaatit:  61°49′40″N, 22°10′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Tuomioja 
Järvinumero:  36.023.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,4 m  
Rantaviiva:  32,348 km  
Pinta-ala:  3,1242 km²  
Tilavuus:  0,0045563 km³  
Keskisyvyys:  1,46 m  
Suurin syvyys:  5,36 m  
Saaria:  32 
 fiVenesjärvi 
Venesjärvi  on Satakunnassa Kankaanpäässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Karvianjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 312 hehtaaria eli 3,1 neliökilometriä. Se on 3,6 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä. Se on matala järvi ja se sijaitsee varsin kivikkoisessa ympäristössä, minkä vuoksi järvessäkin on paljon kiviä. Järvi on syntynyt etelässä Venesjärven kylän poikki kulkevan harjujakson taakse. Järvi on kaksiosainen ja osia yhdistävät toisiinsa Salmensaarta ympäröivät salmet, jotka jäävät luoteessa Salmennokan ja kaakossa Töllinniemen väliin. Järven koillisosa on 3,2 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Toinen järvenosa suuri ja se onkin 2,6 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Se on rikkonainen, sillä siinä on paljon erikokoisia saaria. Järven lähiympäristö on alavaa metsämaata, jossa on runsaasti näkyvissä maaperän kalliopintaa, mutta harjujakson ympäristössä esiintyy paljon peltomaata.
Järvessä on kartan mukaan 32 saarta, joista suurin osa on pieniä luotoja. Suurin saari on Salmensaari, joka lähes katkaisee järven kahteen järvialtaaseen. Se on 750 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Saaren pinta-ala on kartasta mitattuna yli 16 hehtaaria. Muita suuria saaria ovat Kangonsaari, Lokainensaari, Marjasaari, Korkeasaari, Ruissaari, Lammassaari, Sammalsaari, Yrkönsaari, Pajasaari ja Kuivasaari. Junninsaari sijaitsee etelärannan tuntumassa ja sinne menee nykyään tie. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 4,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0046 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 5,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee Salmensaaren rannassa Oravasaaren edessä.
Järven rantaviivan pituus on 32 kilometriä. Järven lähistöllä sijaitsee kymmenen maatilaa sekä muuta kiinteää haja-asutusta. Järven kaakkoispäässä Venesjärven taajamaa ulottuu rantaan asti. Rannoille ja joihinkin saariin on rakennettu yli 100 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13201 ja järven pohjoispuolen kyläteiltä. Järven kaakkoisrannassa sijaitsee Venesjärven uimaranta  ja Venesjärven rantalava .
Vedenlaatu

Järvi on matala humusjärvi, jonka ekologinen tila on luokiteltu hyväksi. Vedessä on runsaasti humusta ja vesi on myös melko sameaa. Veden näkösyvyys on ollut 2000-luvulla kesäisin 0,9–1,3 metriä. Vedessä on kuitenkin runsaasti fosforia ja typpeä ja siihen voi tämän vuoksi syntyä leväkukintoja otollisissa oloissa. Talvella veden ravinnepitoisuudet kuluttavat jään alla veden happea, jolloin veden happipitoisuus alenee ja etenkin järven pohjalla se vähenee selvästi. Kesäisin veden happipitoisuus on matalassa vedessä hyvä. Veden happamuustaso on kesäisin ollut pH 6,5–6,6 ja talvella se laskee tätä alemmaksi eli melko happamammaksi.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Karvianjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 36) Inhottujärven–Ala-Honkajoen alueella (36.02), jonka Kahilaojan valuma-alueeseen (36.023) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,4 metriä mpy.
Koska järvi on vesistöalueensa latva-alueella, saa se pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Järven pohjoispäähän laskee koillisesta Lintukulman kautta laskeva oja, joka on Alhonjärven (32 hehtaari) laskuoja. Järveen on johdettu lähes 20 metsä- tai suo-ojaa sen lähiympäristöstä.
Järven laskujoki on Tuomioja, joka on joenvarren peltojen kuivattamiseksi kaivettu suoraksi ja syväksi. Siihen yhtyy puolivälissä lounaasta Jokilammin (126 hehtaaria) laskuoja. Laskujoki jatkaa sitten Kahilaojana peltoalueen eteläreunaan, missä se yhtyy Karvianjokeen Hihkiönkosken kohdalla.
Kubismi

Juan Gris, Asetelma bordeaux-pullon kanssa, 1919.
Kubismi on pääasiassa maalaustaiteen ja kuvanveiston, sekä joissakin maissa taideteollisuuden ja arkkitehtuurin suuntaus 1900-luvun alussa. Nimensä kubismi sai vuonna 1911 pariisilaisten kubistien yhteisnäyttelyn arvosteluista.
Kubistisessa taiteessa esineet hajotetaan, analysoidaan ja kootaan uudelleen pelkistyneessä muodossa. Taiteilija kuvaa aiheen yhden kiinteän näkökulman sijasta samanaikaisesti monesta kulmasta yrittäessään esittää sen mahdollisimman täydellisesti. Usein tahojen tai tasojen pinnat leikkaavat toisensa kulmissa, joissa ei voi havaita syvyyttä. Tausta ja esineet tai hahmo tunkeutuvat toisiinsa luoden moniselitteisen onton tilan, joka on ominaista kubismille.
Kubismissa oli kyse esittävän taiteen ja abstraktion vastakkainasettelun pohdinnasta. Kubismi pani alulle abstraktin taiteen ja johti esimerkiksi orfismin, De Stijlin ja konstruktivismin syntyyn. Kubismi kehitti kollaasitekniikan sekä vaikutti myös esimerkiksi futurismiin, kubo-futurismiin, kubo-realismiin, rayonismiin ja suprematismiin sekä moderniin arkkitehtuuriin.
Historia > Tyylisuunnan synty

Kubismi syntyi Ranskassa vastareaktiona fauvismille ja ekspressionismille sekä impressionistiselle ilmaisulle.
Kubismin kehittivät taiteilijat Pablo Picasso ja Georges Braque. He saivat innoitusta runoilija Stéphane Mallarmén kokoelmasta Nopanheitto (1897). Tyyli syntyi kolmen tapahtuman kautta: Pariisissa vuonna 1905 esitetyt Georges Seurat’n maalaukset, joissa irrottauduttiin impressionismista, Paul Cézannen muistonäyttely 1907 ja afrikkalaisen taiteen tulo tunnetuksi Euroopassa. Näistä voimakkain vaikutus oli Cézannen pyrkimys maalausten sommittelemiseksi luonnon kolmiulotteisten perusrakenteiden mukaisesti väripintoja käyttäen.
Kubismin katsotaan saaneen tärkeimmät lähtökohtansa Pablo Picasson teoksessa Avignonin naiset (1907). Teos on harkitun karkea ja näennäisen kömpelö. Kubismia siinä edustaa etenkin teoksen oikeanpuoleinen naishahmo, jota kuvataan useasta eri kulmasta samanaikaisesti. Hahmot on hajotettu kubismin tapaan toisiinsa teräväkulmaisesti liittyviksi tasopinnoiksi eli faseteiksi. Valoa on käytetty mielivaltaisesti ja perspektiivivaikutelman vastaisesti mutta kokonaissommitelman vaatimusten mukaan. Tila on häivytetty melkein olemattomiin, jolloin hahmot näyttävät työntyvän ulos kuvasta, joka kupruilee niiden välissä kulmikkaana ja särmikkäänä, kuten hahmojen vartalotkin. Etualan hahmot ja tausta sulautuvat yhteen. Maalaus on kokonaisuudessaan itsenäinen konstruktio eli ”kuvaobjekti”.
Avignonin naisten maalaamisen jälkeen Georges Braque liittyi seuraamaan Picasson tyyliä, ja taiteilijat tekivät läheistä yhteistyötä vuodet 1908–1914, kunnes Braque joutui sotaan. Esimerkiksi taiteilijoiden vuonna 1911 syntyneet teokset ovat niin samankaltaisia, että he itsekään eivät myöhemmin muistaneet, kumpi jonkin teoksen on maalannut.
Historia > Fasettikubismi

Braquen ja Picasson merkittävimpiä töitä fasettikubismin vaiheen vuosilta 1906–1909 ovat Taloja ja puita (Braque, 1908) ja Kolme naista (Picasso, 1908–1909). Talojen ja puiden kokonaissommittelu on puoliksi abstrakti, ja luonnonmuodot on Cézannen tapaan hajotettu kalteviksi, osittain päällekkäisiksi tasoiksi, jotka näyttävät työntyvän syvyydeltään olemattomasta tilasta kohti katsojaa eivätkä kohti pakopistettä. Kolmessa naisessa Picasso käytti harvoja lähekkäisiä värisävyjä, jotka muodostavat tasaisen aukottoman, fasettimaisen pinnan. Hahmot muodostavat taustan kanssa yhtenäisen kalliomaisen massan, mikä tekee maalauksesta veistoksellisen.
Historia > Analyyttinen kubismi

Vuoden 1910 jälkeen Picasso alkoi vähentää teostensa veistoksellisuutta ja käyttää maalauksissaan rikkonaisia ääriviivoja ja läpikuultavia pintoja, jotka leijuivat matalassa ja hohtavassa tilassa. Tätä tyylisuuntaa vuosina 1910–1912 kutsutaan analyyttiseksi kubismiksi. Siinä muodot jatkavat pirstoutumistaan, ja kuvatut esineet muuttuvat koko ajan abstraktimmiksi ja tunnistamattomammiksi. Tämän kauden esimerkkejä ovat Alaston nainen (Picasso, 1910) ja Portugalilainen (Braque, 1911). Alaston nainen on massaton pintakuvio, jonka tasot muistuttavat päällekkäin ladotuista pahvinpaloista rakennettua tornia. Toisinaan viivat rajaavat tasoja, ja niiden yhdistyminen tasojen kallistumiseen muodostaa moniselitteisen spiraalin. Portugalilaisessa muodot häälyvät kutistuneessa tilassa lähellä maalauksen pintaa, ja perinteinen kahtiajako kuvaan ja taustaan on kadonnut. Braquen maalauksissa on joitain johtolankoja aiheiden tunnistamiseksi, mutta Picasso meni häntä pidemmälle aiheiden muuttamisessa tunnistamattomiksi.
Historia > Kollaasi, kuvanveisto ja synteettinen kubismi

Vuonna 1912 Picasso loi ensimmäisen kollaasin liittämällä maalaamaansa asetelmaan vahakangaskappaleen ilmaisemaan tuolia. Sen jälkeen hän lisäili maalauksiinsa lisää todellisia esineitä ja niiden osia. Näin hänen taideteoksistaan tuli kubismin ihanteen mukaisia konstruoituja esineitä, jotka vain loivat mielikuvan ulkoisesta todellisuudesta, mutta olivat siitä riippumattomia. Braque käytti teoksissaan liimattuja paperinpaloja, kuten teoksessa Le Cournier (1913).
Picasso teki ensimmäisen kubistisen veistoksensa Kitara vuonna 1912. Teos on koottu pellistä ja rautalangasta toisin kuin veistokset siihen asti. Myöhemmin Picasso käytti myös puuta, tinaa, pahvia, paperia ja narua sekä erilaisia tehdasvalmisteisia materiaaleja.
Rinnan kollaasin kanssa syntyi kubismin kolmas ja viimeinen vaihe, synteettinen kubismi (1912–1914). Siinä taiteilija siirtyi abstraktista takaisin esittävään, ja kohde kuvattiin muodoin, jotka eivät olleet alun perin siitä lähtöisin. Litteät ja värilliset muodot järjestettiin koristeellisesti muodostamaan pohjarakenteen, josta kohde saatiin esiin tarkentamalla ja lisäämällä kuvaan merkkejä. Maalauspinta näyttää koostuvan leikatuista ja liimatuista litistetyistä muodoista. Tyylin malliesimerkki on Picasson Harlekiini (1915).
Historia > Taiteilijoita

Braquen ja Picasson ohella kubismia käyttivät ja kehittivät taidemaalareista esimerkiksi Piet Mondrian, Paul Klee, Fernand Léger, Robert Delaunay, Sonia Delaunay, Juan Gris, Roger de la Fresnaye, Marcel Duchamp ja Albert Gleizes, kuvanveistäjistä Alexander Archipenko, Raymond Duchamp-Villon ja Jacques Lipchitz sekä arkkitehdeista 1920-luvulla Le Corbusier.
Historia > Sivuhaarat ja liikkeen loppu

Vuoteen 1914 mennessä kubismista oli erkaantunut useita sivuhaaroja, kuten orfinen kubismi eli orfismi. Kubismi oli vielä sidoksissa perinteiseen maalaustaiteeseen, mutta osa siihen osallistuneista taiteilijoista siirtyi täyteen abstraktiin geometriseen taiteeseen, kuten Mondrian. Varsinaisen kubistisen taideliikkeen katsotaan päättyneen 1920-luvun alussa.
Historia > Tšekkiläinen kubismi

Nykyisen Tšekin alueella kehittyi omalaatuinen kubismin suuntaus, jonka teokset ulottuivat useammille taiteenaloille kuin Euroopan kubismi yleensä. Terävät kulmat, vinot tasot ja kristallinmuotoiset hahmot luonnehtivat tšekkiläistä kubismia. Suuntauksen kuumeisimmat ajat olivat 1910–1914. Radikaali arkkitehtinelikko Pavel Janák, Josef Gočár, Josef Chochol ja Vlastislav Hofman innostuivat Braquen ja Picasson teoksista kehittäen maalaustaiteessa ja kuvanveistossa esiintyneitä kubismin ideoita muotoiluun ja arkkitehtuuriin.
Tšekkiläiset kubistit uskoivat, että esineen sisäisen energian voi vapauttaa särkemällä perinteisen muotoilun pysty- ja vaakasuuntaiset pinnat. Yhdistämällä kulmikkaat tasot arjen esineiden muotoiluun he yrittivät saada aikaan dynaamista muotoilua, joka synnyttäisi taideteoksia. Pyramidi oli tšekkiläisten kubistien arkkitehtuurin korkein pyrkimys ja kristalli ihanteellisin luonnonmuoto.
Radikaalia kubistista muotoilua sovellettiin muun muassa astioihin, huonekaluihin ja typografiaan. Arkkitehtuurissa suunniteltiin monenlaisia rakennuksia huviloista toimistorakennuksiin. Tšekkiläiseen kubismiin voi tutustua kubistisessa rakennuksessa, joka on Prahan Kansallisgallerian ylläpitämä Tšekkiläisen kubismin museo Mustan Jumalanäidin talossa, Celetná-kadun ja Ovocný trhin (Hedelmätorin) kulmassa Prahan vanhassakaupungissa.
Historia > Suomessa

Suomessa monet taiteilijat kiinnostuivat kubismista, mutta vain muutamat, kuten Ilmari Aalto, Gösta Diehl tai Unto Pusa, tarttuivat siihen syvällisemmin.
Suhteellisuusteorian vaikutus

Estetiikan ja taiteen filosofian dosentti Irmeli Hautamäki on arvioinut, että Einsteinin suhteellisuusteorian vaikutus kubistien muotokieleen on ollut ilmeinen. Heitä kiehtoi hypoteesi henkilöstä, joka valonnopeudella liikkuessaan näkisi maailman samanaikaisesti ylhäältä, alhaalta, sivuilta, edestä ja takaa. Edelleen kolmiulotteiset kappaleet muuttuisivat suhteellisuusteorian mukaan vauhdissa litteiksi ja värit häviäisivät. Kubismin perustan laskijoista Braquen ja Picasson tiedetään monien muiden intellektuellien tapaan lukeneen populaareja esityksiä suhteellisuusteoriasta.
Esimerkkejä

Ljubov Popova, Pianisti, 1914.
Roger-Noël-François de La Fresnaye, Istuva mies, 1914.
Ismael Nery, Nu no Cabide, n. 1927.
Kirjallisuutta

Schaeffner, Claude; Lambert, Jean-Clarence; Caputo, Martine: Taiteen maailmanhistoria. Kubismi.  Suomentanut Viiliäinen, Pirjo-Liisa. Ex libris, 1980.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvaretki tšekkiläisen kubismin arkkitehtuuriin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tšekkiläisen kubismin museo Mustan Jumalanäidin talossa Prahassa, Tšekin kansallisgalleria (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Abstraktin taiteen suuntauksia
Voimakkaasti pelkistäviä →     Ekspressionismi ● Kubismi ● Futurismi ● Suprematismi ● Konstruktivismi ● Neoplastisismi ● Konkretismi ● Abstrakti ekspressionismi ● Informalismi ● Minimalismi ● Op-taide ● Kineettinen taide    ← Täysin abstrakteja
Avignonin naiset, Picasso 1907.
Tšekin kubistista arkkitehtuuria. Josef Chocholin 1912–1913 suunnittelema rakennus Kovarovic Villa Prahassa.
Opabinia

| Opabinia |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys Opabiniasta
 Keskikambrikausi   PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  †Dinocaridida
Lahko::  †Radiodonta
Heimo::  †Opabiniidae
Suku::  †Opabinia  Walcott, 1912
Laji::  †regalis
Kaksiosainen nimi
 †Opabinia regalis  Walcott, 1912 
Katso myös
   Opabinia Wikispeciesissä   Opabinia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Opabinia regalis oli esihistoriallinen selkärangaton eläin, joka tunnetaan Burgess Shalen keskikambrikautisista fossiilikerrostumista. Se on kuollut sukupuuttoon noin 500 miljoonaa vuotta sitten.
Ulkonäöltään Opabinia muistutti jonkin verran äyriäisiä, mutta sen sukulaisuutta mihinkään tunnettuun eliöryhmään ei ole varmistettu. Opabinialla oli taipuisa pitkä kärsä jonka päässä oli piikkimäiset lisäkkeet. Se eli lähellä merenpohjaa ja ehkä käytti kärsäänsä saalistaakseen pehmeässä pohjassa eläviä eläimiä. Sen ruumis koostui viidestätoista jaokkeesta, joiden sivuilla oli alaviistoon osoittavat lamellimaiset lisäkkeet, joita eläin lienee käyttänyt uimiseen ja hengittämiseen. Opabinialla oli viisi silmää, ja se kasvoi hiiren kokoiseksi.
Heikki Katajavuori

Heikki Martti Katajavuori (26. syyskuuta 1915 Helsinki – 17. elokuuta 1998) oli suomalainen meriupseeri aina sotien loppumiseen asti ja sen jälkeen yritysmaailmassa myynnin tehtävissä. Hänet tunnettiin ennen sotia jääkiekkoilijana ja rintauimarina.
Ylioppilaaksi valmistuttuaan 1937 Katajavuori suoritti 14. merikadettikurssin ja valmistui 1941. Hän osallistui molempiin sotiin laivaston upseerina mm. panssarilaiva Väinämöisen järeän tykistön päällikkönä ja tulenjohtajana. Vuonna 1945 hän erosi armeijan palveluksesta siirtyen 
myyntitehtäviin, aluksi Turussa ja myöhemmin Vaasassa.
Urheilu-ura > Uimarina

Heikki Katajavuori kilpaili SM-tasolla rintauimarina Helsingin Uimarien (HU) riveissä vuosina 1931-1935 ollen ensimmäisissä SM-kisoissa vasta 15-vuotias. Paras saavutus oli vuoden 1932 SM-hopea 200 metrin rintauinnissa. Tosin Suomen silloinen ykkösnimi Toivo Reingoldt kilpaili samaan aikaan Los Angelesin olympialaisissa. Vuosina 1931 ja 1933 hän saavutti SM-pronssia Reingoldtin voittaessa. Hän alitti 3 minuutin rajan ajalla 2.59,9 vuoden 1931 SM-kisoissa.
| Heikki Katajavuori> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1915 Helsinki
Kuollut: 17. elokuuta 1998 (82 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1932–1948
Seurat:  HJK (1932-41, 1944) TPS (1942-43) TuPK (1946-48)
  [ Muokkaa Wikidatassa ]
Urheilu-ura > Jääkiekkoilijana

Jääkiekkoilija Heikki Katajavuori pelasi uransa aikana 13 kautta jääkiekon mestaruussarjaa, joista yhdeksän kautta HJK:ssa, kaksi kautta TPS:ssä ja kaksi kautta uransa lopulla myös TuPK:ssa.
Jääkiekkoilijan urallaan Katajamäki saavutti kuusi SM-mitalia, joista kultaa 1935 HJK:n riveissä , hopeaa 1938, 1939, 1941 HJK:n riveissä ja 1943 TPS:n riveissä sekä pronssia 1937 HJK:n riveissä. Kaikkiaan Katajavuori pelasi jääkiekon mestaruussarjassa 53 ottelua ja teki niissä 15 maalia.
Katajavuori pelasi urallaan yhden jääkiekkomaaottelun ja teki siinä kaksi maalia.