stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen maakuntaruoista
Ahvenanmaa

keitetty suolasilakka
keitetty hauki piparjuurikastikkeella
verileipä ja sianliha
lammaspata
lihakeitto hirven tai metsäkauriin lihasta
klimppisoppa linnunlihasta
kalvdans eli uunijuusto ternimaidosta
päärynäpuuro
mustaleipä
hemvetebröd, grahamjauhoista leivottu limppu
Ahvenanmaan pannukakku
sötost, makea juusto maidon herasta
luumukreemi
Etelä- ja Itä-Savo

voissa paistetut muikut
tappaiskeitto
tirripaisti
ryynrieska
talkkuna ja piimä
hernetuuvinki
savolaispaisti
uunijuusto ja marjasoppa
imelletty marjapuuro
mustikkakukko (rättänä)
nyrkkirieska
ruukkumuikut
papurokka
lanttupuuro
kalahauvikas
hapanlohko
Etelä-Karjala

rantakala
hirvikeitto
sikasoppa
särä
sienisalaatti
paistikkaat
lanttukukkoset
kokkelipiimä
puolukka-porkkanapiirakka
marjapiirakka
lepuska
rieska
potatkakkara
jälttä
kevätkaramelli
pitokaramelli (marmeladi)
metsämarjat
blinit (plinnit)
karjalanpaisti
karjalanpiirakka
lammaskaali ( Rautjärvi)
uunipotaatit (perunaa ja sianlihaa uunipadassa)
lanttulohkot
pirana
pitakkamaito (perunat maitoliemessä)
marjamämmi
kaurakiisseli
sultsina
erilaiset kukot
Etelä-Pohjanmaa

pohjalainen leipäjuusto
klimppisoppa
kaljavelli
kropsu
naurisleipä
Häme

puljonki ja pasteija
rosolli
imelletty perunalaatikko
piimäjuusto
lyöppijuusto
sahti
kotikalja
läskisoosi
perunalimppu
mämmi
mustikkapöperö
Kainuu

kainuulainen kalakeitto
pottu-, lanttu- ja kalakukko
pottumaito
pottuvoe ja käristys
nyrkkirieska
viili
juustoleipä ja kahvi
imellysmarjapuuro
muikkukeitto
rönttönen
naurispuuro
kapakala
Keski-Pohjanmaa

siikavelli
suolasilakka
kievarin perunapuuro
pitoperunat
verileipä
ohraryynipuuro
ohrarieska
mutti
leipäjuusto
juhannusjuusto eli punainen hera
lohilaatikko (lakslooja)
jänispaisti
kampanisu
juustopaisti
nyrkkirieska (ohrajauhoista ja maidosta)
jääränpääryt (kälviäläinen lammasmuhennos)
kievarin kuupano
riiviröpö (perunapannukakku)
riisirusinasoppa
makkarapaisti
leipäpaisti
Keski-Suomi

ohrapuuro maidon tai marjasopan kera
patakukko ja perunat
kalakeitto
letut
kermamuikut ja perunat
varpuliha ja perunahauvikkaat
hernetuuvinki ja puolukkahillo
talkkunahyve
jämsäläinen liponen
lakkasoppa
muikkukeitto
uunipuuro
suolamuikku
imelletty perunalaatikko
naurishaudikkaat
jauhokalja
sianlihakastike
Kymenlaakso

suolakala
halstratut hailit
punsa
rosolli
lohikeitto
palviliha
uuniliha
puolukkasurvos
juustotarjotin
lohkopiirakka
röpörieska
taikinakiisseli
veskunasoppa eli luumukeitto
marjamämmi
korput
hapanvelli
hapankaalikeitto
klimppisoppa
sienisalaatti
aladobi
maksakaali
perunatuuninki
perunapuuro
herne-ruisjauhomuhennos
marjamämmiVainonen, Ulla-Maija: Kymenlaaksolaiset opiskelevat perinneruokiaan. Ruokakursilla keitettiin hapanvelliä ja tikkutolloa. Helsingin Sanomat, 30.8.1979. </ref>
mustikkasurppaMarttoja ja herkkuja 7. Perunatuutinkia ja mustikkasurppaa. Helsingin Sanomat, 29.12.1964. </ref>
taikinakiisseli
Lappi

lohikeitto
varrassiika
loistelohi
kuivalihavelli
poronkäristys
mustikka-hillakiisseli
kermamaidossa haudutettu juusto ja hillat
verikakot
kalakakot
kuivalihakeitto
leipäressu (leipäkiisseli)
öllövelli (riisiä ja leipäjuustoa)
siirappivelli (piimää, siirappia ja rusinoita)
kampanisu
väinönputkipiirakka
luikkuvelli (poron sääriluista ja riisistä)
koparakeitto
vanhakuu
tunka (verimakkara}
punasleipä (verileipä)
kampsu (verileipä)
sättäräkeitto
Pirkanmaa

suolakala
rosolli
palviliha
maksalaatikko
lanttulaatikko
imelletty perunalaatikko
piimäjuusto ja juoksutinjuusto
lihasoppa
varikoinen
setsuuri
ruisreikäleipä
sahti
kalja
luumukräämi ja kermavaahto
marjapuuro
mustamakkara
saunapalvikinkku
Tampereen rievä
rusinakeitto
ohrahiivaleipä
perunalimppu
klimppisoppa
pärämätsi
Pohjois-Karjala

suolakala
paistetut muikut
rosolli
karjalanpaisti
hapankaali
sienikukko
karjalanpiirakat ja munavoi
sultsinat
ohrauunipuuro
rahkapiirakka
marjamaito
sienikeitto
lanttusupikkaat
korppurokka (kuivatuista eläinten sorkista tehty lihapata)
rahkapiirakka
lanttukukko
Pohjois-Pohjanmaa

suolasiika
nahkiaiset
lohisoppa
laksloota
seinäkuivalihavelli
rössypottu
ohrarieska
pottuvoi ja mustikkasoppa
imellysmarjapuuro
leipäjuusto
punainen hera eli makiajuusto
tikkusiika
silakkaperunat
kalapotut
kitkan viisaat
muikun mäti
norssikukko (kalaruoka)
juhannusjuusto
Pohjois- ja Ylä-Savo

rantakala
potattilouta
mykyrokka
kalakukko
kokkelipiimä
muurinpohjaletut
marjakiisseli
perunalaatikko
mykyrokka
tappaiskeitto
Päijät-Häme

suolakala
rosolli
tuuvinki
piimäjuusto
kinkku
lihapullat
ruisleipä ja ohrarieska
rusinasoppa
sahti
jälkiuunileipä
munajuusto
veripalttu
lanttulaatikko
hernepuuro
tapuntaiset eli pyöröset
sulhaspiiraat
kaurakiisseli
hapanlohko
Satakunta

satakuntalainen pitopöytä, yli 40 ruokalajin pitopöytä
kakko
Euran rinkelit
aladopi eli lihahyytelö
lapskoussi
rusinasoppa
Porin plarit eli konjakkilehdet
kivenkolosilakat
riivipannukakku
laiskanperunat
ristiinnaulittu siika
räätikkä-ja naurishauta
silakkaleipä (kalakukon tapainen)
Juurikasloora
kraavi eli tuoresuolattu kala
klimppisoppa
lauantaiehtoollinen,  lauantai-iltaisin nautittu ateriakokonaisuus
piimäjuusto
suolasilakka
ohrankryynipuuro
ohrankryynivelli
prötti eli perunamämmi (maltaat korvattu perunalla)
sallatti eli rosolli
suolipuolikkaat (suolasilakkaa ja perunaa keitettynä)
topselivellinki (rusinasoppa, jossa pannukakkua)
Uusimaa

suutarinlohi
silakkalaatikko
lohilaatikko
Pellingin kalakeitto
hirvipaisti tai vasikanpaisti
perunamakkara
inkoonpuuro
makaronilaatikko
piimäjuusto
luumukräämi
jäätelö
raperperikiisseli
runebergintorttu
perunamakkara
Varsinais-Suomi

sallatti ja silakkarullat
sile
juoksutinjuusto
uunimakkara
reikäleipä
luumukräämi (väskynökräämi)
keitetty hauki
piparjuurikastike
kyrsä (kuminalla maustettu ruisleipä)
varilimppu
läskisoosi
mämmi
riivattu (raastetusta perunasta tehty pannukakku)
aladobi
pastanttipuuro
kaljavelli
leipäressu
maksamakkara
palvimakkara
laukkamakkara
perunamakkara
Maskun makkara
saariston kalakeitto
prusmulju (Maskulainen kinkkukiusauksen tapainen)
lahnanpääkeitto
Holomuussi
Ålandspannkaka eli Ahvenanmaan pannukakku
Rosolli
Maksa-, peruna-, ja lanttulaatikkoa
Nahkiaisia
Keshi yená

| Keshi yená> Alkuperä |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Curaçao
Tiedot
Pääainesosat:  juusto ja täytteet
Keshi yená on curaçaolainen ruokalaji, joka koostuu täytetystä juustokiekosta.
Keshi yenán nimi on papiamentua ja se tarkoittaa kääntäen täytettyä juustoa.
Alankomaat valloittivat Curaçaon Espanjalta 1600-luvulla ja alankomaalaisten siirtolaisten myötä saarille saapuivat myös suuret juustokiekot. Curaçao oli myös merkittävä orjakaupan keskus ja paikalliset orjat aloittivat juustokiekkojen täyttämisen.
Juustot olivat alun perin tavallisimmin Edamia tai Goudaa ja täyte esimerkiksi kanaa, vihanneksia, hedelmiä ja mausteita. Tavallisia täytteitä ovat sellaiset elintarvikkeet, jotka ovat jääneet yli muusta ruuanlaitosta. Eri täytteitä ja valmistustapoja onkin useita.
Keshi yenáa valmistetaan Curaçaolla, Aruballa ja Bonairella. Keshi yenán valmistus kotioloissa on vähentynyt, mutta annosta tarjoillaan yleisesti ravintoloissa. Paikalliset syövät sitä enimmäkseen juhlapäivinä esimerkiksi juuston kalliin hinnan takia. Juustoa käytetään paikallisessa keittiössä vain harvoin muiden ruokalajien valmistukseen. Ravintoloissa annosta tarjoillaan usein myös turisteille. Keshi yenáa on kuvailtu joskus Curaçaon kansallisruuaksi.
Johan Ehn

| Johan Ehn |
| --- | --- |
 Johan Ehn vuonna 2008.
Ahvenanmaan maakuntapäivien puhemies
 2015–  
Edeltäjä:  Britt Lundberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1975 (ikä 49)
Tiedot
Puolue:  Ahvenanmaan maltilliset
Johan Ehn (s. 2. heinäkuuta 1975) on ahvenanmaalainen poliitikko ja Ahvenanmaan maltilliset -puolueen puheenjohtaja. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivillä vuodesta 2003. Ensin hän oli Jörgen Strandin varamiehenä; oma kausi alkoi vuonna 2007. Ehn nousi maakuntapäivien toiseksi varapuhemieheksi 10. tammikuuta 2005 ja vuosina 2015−2017 hän oli varsinainen puhemies.
Ehn on varsinaiselta ammatiltaan koulutuskoordinaattori ja asuu Maarianhaminassa.
Aiheesta muualla

Johan Ehnin profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Korean sota

Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Korean tasavallan (Etelä-Korea) välillä. Korea oli jaettu toisen maailmansodan seurauksena, ja niemimaalla oli kahakoitu jo 1940-luvun lopulla. Totaalinen sota alkoi kesäkuussa 1950, kun Pohjois-Korean joukot hyökkäsivät Etelä-Koreaan ja valloittivat muutamassa viikossa lähes koko niemimaan.
Syyskuussa Yhdysvaltojen johtamat YK-joukot puuttuivat sotaan Etelä-Korean puolella ja tekivät maihinnousun pohjoiskorealaisten joukkojen selustaan Japanin-puoleiselta rannikolta Busanissa. Pohjois-Korea joutui tappiolle ja lokakuussa YK-joukot saavuttivat Korean ja Kiinan rajan muodostavan Jalu-joen. Kiinan kansantasavallan joukot liittyivät sen jälkeen sotaan Pohjois-Korean puolella ja työnsivät YK-joukot takaisin etelään. Vuonna 1951 rintamalinja vakiintui lähelle Koreoiden vanhaa rajaa, eikä sodassa sen jälkeen tapahtunut merkittäviä käänteitä. Aselepo astui voimaan kuitenkin vasta kaksi vuotta myöhemmin.
Vaikka Neuvostoliitto ei virallisesti osallistunut sotatoimiin, se tuki Pohjois-Koreaa auttamalla ylintä johtoa strategian suunnittelussa ja toimittamalla tarvikkeita ja aseita. Korean sota oli tyypillinen kylmän sodan sijaissota, jossa Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kamppailivat vaikutusvallasta jonkin muun maan alueella. Korea tuhoutui sodassa pahoin ja lähes kaikki niemimaan suurkaupungit raunioituivat. Sodan osapuolet syyllistyivät myös lukemattomiin sotarikoksiin. Sodassa kuoli vähintään satoja tuhansia sotilaita ja yli miljoona siviiliä.
Sodan nimi

Etelä-Koreassa sota tunnetaan nimellä ”625-levottomuudet” sodan alkamispäivän eli 25. kesäkuuta mukaan (hangul 6.25 동란, hanja 6.25 動亂; Yug-i-o dongnan).
Pohjois-Koreassa sodan virallinen nimi on ”isänmaan vapautussota” (hangul 조국해방전쟁, hanja 祖國解放戰爭, Joguk haebang jeonjaeng), mutta epävirallisesti ”Joseon-sota” eli ”Korean sota” (hangul 조선전쟁, hanja 朝鮮戰爭; Joseon jeonjaeng).
Kiinassa sodan nimi on virallisesti ”sota Amerikan vastustamiseksi ja Korean avustamiseksi” (perint. 抗美援朝戰爭, yksink. 抗美援朝战争; Kàngměi Yuáncháo Zhànzhēng), vaikkakin epävirallisissa yhteyksissä käytetään nykyään yleisemmin nimitystä ”Chaoxian-sota” (perint. 朝鮮戰爭, yksink. 朝鲜战争; Cháoxiǎn Zhànzhēng), ja Hongkongissa ja Macaossa lisäksi nimitystä ”Han-sota” (perint. 韓戰, yksink. 韩战; Jyutping Hon4 Zin3), jotka molemmat kääntyvät ”Korean sota”.
Lännessä sodasta käytetään joskus nimeä ”unohdettu sota” (The Forgotten War) johtuen sen vähäisestä huomioinnista sekä sodan aikana ja sen jälkeen, erityisesti verrattuna sitä edeltäneeseen toiseen maailmansotaan ja sitä seuranneeseen Vietnamin sotaan.
Korean sota loi laajemman sodanuhkan, joka puolestaan synnytti varautumista ja taloudellista toimeliaisuutta, korkeasuhdanteen, joka tunnetaan Korean suhdanteen tai Korean konjunktuurin nimellä. Korean suhdanne tuntui myös Suomessa, jossa siitä hyötyi etenkin puunjalostusteollisuus.
Sodan tausta > Korean jako

Ennen toista maailmansotaa Koreaa oli hallinnut Japani. Japani ja Korean Joseon-dynastia olivat solmineet protektoraattisuhteen vuonna 1905 ja vuonna 1910 Korea oli liitetty suoraan Japaniin. Vielä ennen maailmansodan loppua sodan voittaneet liittoutuneet olivat Teheranin ja Jaltan konferensseissa päättäneet, että Korean itsenäisyys palautettaisiin sodan jälkeen in due course eli sopivan ajan tullen. Helmikuussa 1945 sovittiin Jaltassa Korean niemimaan jaosta kahtia 38. leveyspiiriä pitkin siten, että pohjoispuoli jäisi Neuvostoliiton ja eteläpuoli Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeksi, kunnes olisi sovittu niiden yhdistämisestä yhdeksi valtioksi. Korean niemimaa sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla Keltaisenmeren ja Japaninmeren välissä, eikä kumpikaan suurvalta halunnut sen joutuvan toisen vaikutuspiiriin.
Japanin antautuessa Yhdysvallat oli ehdottanut Mantšuriaan edenneelle Neuvostoliitolle, että Neuvostoliitto ottaisi vastaan japanilaisten antautumisen 38. leveysasteen pohjoispuolella ja Yhdysvallat sen eteläpuolella. Neuvostoliitto suostui ja miehitti Korean niemimaan pohjoisosat amerikkalaisjoukkojen saapuessa syyskuussa 1945. Vielä Moskovan konferenssissa joulukuussa 1945 ajatuksena oli, että Koreasta tehtäisiin Yhdysvaltain, Neuvostoliiton, Britannian ja Kiinan välinen holhoushallintoalue viiden vuoden ajaksi ennen itsenäisyyttä, mutta Neuvostoliitto luopui lopulta ajatuksesta. Korea jäi näin Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton miehittämiin kahteen osaan.
Koreat olivat muodostumassa kahdeksi eri valtioksi, kun esimerkiksi vuonna 1946 kummallakin puolella oli perustettu omat väliaikaiset lainsäädäntöelimensä. Yhdysvallat halusi eroon omasta miehityshallinnostaan, mutta toisaalta etelää ei haluttu jättää kokonaan oman onnensa nojaan. Yhdysvallat ehdotti Yhdistyneissä kansakunnissa vuonna 1947 Korean itsenäisyyden tunnustamista ja koko niemimaalla järjestettäviä vaaleja. Ehdotus hyväksyttiin yleiskokouksessa marraskuussa, mutta Neuvostoliitto ei odotetusti päästänyt vaalivalvojia miehitysalueelleen. YK oli nyt kuitenkin näin laillistanut hallinnon etelässä, jossa vaalit järjestettiin. Vaalit voitti konservatiivinen Syngman Rhee, joka oli ajanut itsenäisyyttä Korean jakautumisenkin hinnalla. Korean tasavalta eli Etelä-Korea perustettiin virallisesti 15. elokuuta 1948. Tasavallan perustamisen jälkeen amerikkalaisjoukot vedettiin pois ja maahan jäi vain muutama sata sotilasneuvonantajaa. Korean demokraattinen tasavalta eli Pohjois-Korea julistettiin perustetuksi 8. syyskuuta, eli noin kuukausi Etelä-Korean jälkeen. Pohjoisessa valtaan nousi Kim Il-sung. Kim edusti Korean kommunistisen liikkeen niin sanottua Kapsan-ryhmää, joka koostui maailmansodan aikana Neuvostoliittoon siirtyneistä ja Mantšuriassa toimineista sisseistä, joilla oli läheiset yhteydet Neuvostoliiton miehityshallintoon.
Sota > Sodan alkuvaiheet

Vahvojen panssarijoukkojen ja ilmavoimien tukema Pohjois-Korean jalkaväki ylitti Etelä-Korean vastaisen rajan aamuyöllä 25. kesäkuuta 1950 kello 4.00 paikallista aikaa ja murskasi nopeasti aseistukseltaan ja taisteluhengeltään heikkojen Etelä-Korean joukkojen vastarinnan. Tämän jälkeen pohjoiskorealaiset etenivät nopeasti kohti etelää, ja vielä saman päivän iltana Pohjois-Korean panssarikiilat olivat vain noin kymmenen kilometrin päässä Etelä-Korean pääkaupungista Soulista. Pohjois-Korean joukot valtasivat Soulin 28. kesäkuuta.
Pohjois-Korean joukkojen voittokulku jatkui aina elokuuhun saakka, jolloin Etelä-Korean armeija oli työnnetty alueelle Busanin rannikkokaupungin ympärillä niemimaan kaakkoisosassa. Menestys ei kuitenkaan ollut täydellinen. Syngman Rheen hallitus ei kaatunut tai hajonnut tappioista huolimatta. Yhdysvallat sekaantui sotaan jo sen alusta lähtien. Kyse ei ollut pelkästään Korean auttamisesta, vaan maa halusi osoittaa kykynsä pysäyttää kommunismin ja Neuvostoliiton vaikutusvallan kasvaminen liittolaisilleen Euroopassa ja Japanissa. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman oli antanut meri- ja ilmavoimille käskyn tukea Etelä-Korean joukkoja 26. kesäkuuta ja sama käsky annettiin maavoimille muutamaa päivää myöhemmin. Maa otti Korean asian esille myös Yhdistyneissä kansakunnissa, joka tuomitsi Pohjois-Korean sodan hyökkäävänä osapuolena. Sotaan osallistui Yhdysvaltojen lisäksi puolitoista kymmentä YK:n jäsenmaata, tosin huomattavasti pienemmin joukoin. Neuvostoliitto oli boikotoinut YK:n turvallisuusneuvoston kokouksia, vaikka se olisi veto-oikeudellaan voinut estää Koreaa koskevat esitykset.
Neuvostoliiton edustaja oli poissa YK:n turvallisuusneuvoston 27. kesäkuuta 1950 pidetystä istunnosta, jossa tuomittiin Pohjois-Korean hyökkäys Etelä-Koreaan ja valtuutettiin Yhdysvaltain johtama liittouma puolustamaan hyökkäyksen uhria. Tämän ilmoitettiin johtuvan siitä, että turvallisuusneuvostossa Kiinaa edusti sisällissodassa tappion kärsinyt ja Taiwanille vetäytynyt Tšiang Kai-šekin hallitus. Max Jakobson on tulkinnut, että Neuvostoliiton edustajan poissaolo ei ollut vahinko, vaan todellisuudessa kyseessä oli Stalinin juoni Kiinan kansantasavallan eristämiseksi Yhdysvalloista.
Korean sodan syttyminen aiheutti Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa paniikinomaisia reaktioita. Yleisesti oletettiin, että kyseessä oli vain ensimmäinen askel kohti kommunistien maailmanlaajuista hyökkäystä. Yhdysvalloissa alettiin kiireesti rakentaa pommisuojia, vaikka ei ollut mitään varmuutta siitä, ulottuisiko Neuvostoliiton aseiden kantomatka ylipäätään Amerikkaan saakka. Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa esiintyi myös laajaa elintarvikkeiden hamstrausta.
Sota > YK:n eteneminen

Ensimmäiset Japanista 30. kesäkuuta 1950 saapuneet amerikkalaiset joukot Korean niemimaalla eivät pystyneet estämään Pohjois-Korean etenemistä, vaan ne olivat vetäytyneet Etelä-Korean joukkojen mukana kohti Busania. Elokuussa Etelä-Korean ja amerikkalaisten hallussa ollut alue eli Busanin sillanpää oli kooltaan vain 145 kilometriä pitkä ja 90 kilometriä leveä. Tänne pohjoiskorealaisten eteneminen onnistuttiin viimein pysäyttämään. Pääosin yhdysvaltalaisista koostuneita YK:n joukkoja johti Yhdysvaltojen Japanin miehityshallinnon päällikkö Douglas MacArthur. Kun pohjoiskorealaisten hyökkäys oli pysäytetty, saatettiin suunnitella vastaiskua. 15. syyskuuta MacArthurin joukot tekivät maihinnousun Inchonissa lähellä pääkaupunki Soulia pohjoiskorealaisten joukkojen selustassa. Maihinnousua seurasi myös ulosmurtautuminen Busanista ja pian oli vallattu takaisin suurin osa 38. leveysasteen eteläpuolesta.
Presidentti Harry S. Truman oli määritellyt Yhdysvaltain tavoitteet Korean niemimaalla jo ennen kuin MacArthur aloitti vastahyökkäyksensä. Truman halusi nähdä, miten Kiina ja Neuvostoliitto suhtautuisivat YK:n joukkojen operaatioihin, ja halusi rajata selkkauksen vain Korean alueelle. Siten YK:n joukot eivät missään tapauksessa saaneet ylittää Kiinan tai Neuvostoliiton rajaa. Truman katsoi, että kommunistit olivat ryhtyneet hyökkäykseen Koreassa vain kokeillakseen länsimaiden rintaman mahdollisia heikkoja kohtia. Samaa mieltä oli Britannian hallitus. Winston Churchill sanoi parlamentin alahuoneessa, että Korea oli toisarvoinen sotanäyttämö, ja maailman kohtalo ratkaistaisiin Euroopassa. Länsi-Euroopassa, varsinkin Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, pelättiin syksyllä 1950 ja alkuvuonna 1951 yleisesti Neuvostoliiton hyökkäystä länteen ja kolmannen maailmansodan syttymistä, kun Yhdysvaltain voimat oli sidottu kaukaiseen Itä-Aasian kolkkaan.
Sota > Kiina puuttuu sotaan

Koska sota näytti kääntyneen pohjoista vastaan, päätettiin hyökkäystä jatkaa myös Pohjois-Korean puolelle. Hyökkäys hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 19. lokakuuta ja hyökkäyksen jatkuessa edelleen kohti pohjoista 26. lokakuuta ensimmäiset joukkoyksiköt saavuttivat Korean ja Kiinan rajan muodostavan Jalu-joen. Pohjois-Korean luhistuminen koettiin vakavana uhkana Kiinassa. Maan pääministeri Zhou Enlai oli ilmoittanut, että Kiina ei voisi olla puuttumatta sotaan mikäli sen naapuri tuhoutuisi. Yhdysvalloissa tällaisen uhkauksen toteuttamiseen ei kuitenkaan uskottu. Sodan uskottiin sen sijaan olevan loppusuoralla. Illalla 25. marraskuuta seurasi kuitenkin kiinalaisjoukkojen hyökkäys koko rintaman pituudelta. Kiinalaiset kutsuivat joukkojaan virallisesti vapaaehtoisiksi. Vapaaehtoisia joukkoja komensi tammikuussa 1950 toukokuuhun 1951 Kiinan sisällissodassa ansioitunut marsalkka Peng Dehuai.
YK:n joukot joutuivat perääntymään joulukuun puolella jatkuneen kiinalaishyökkäyksen alta. 24. tammikuuta 1951 hyökkäys oli viimein pysäytetty rintamalinjalle noin 80 kilometriä Soulista etelään. YK:n joukkojen komentaja MacArthur esitti sodan laajentamista Kiinan puolelle ilmaiskuilla tukikohtiin Mantšuriassa ja myöhemmin myös laajempimittaisina pommituksina. MacArthur oli ehdottanut myös Kiinan sisällissodan hävinneiden Guomindangin joukkojen tuomista Korean niemimaalle. Yhdysvalloissa poliitikot pelkäsivät kuitenkin tilanteen muuttumista uudeksi maailmansodaksi ja Korean sota haluttiin pitää Korean rajojen sisäpuolella. Presidentti Truman kielsi MacArthuria esittämästä mielipiteitään julkisuudessa ja kun tämä rikkoi kieltoaan hänet vapautettiin tehtävistään huhtikuussa 1951. Hänen seuraajansa oli kenraali Matthew B. Ridgway, joka oli jo aiemmin toiminut kenttäkomentajana.
Sota > Rintaman jähmettyminen ja aseleponeuvottelut

YK:n joukot siirtyivät uuteen hyökkäysvaiheeseen kiinalaisia vastaan keväällä 1951. Soul vallattiin takaisin maaliskuussa ja kiinalaisten ja pohjoiskorealaisten vastahyökkäys saavutti vain rajallista menestystä. Kesäkuuhun mennessä rintamalinja oli jähmettynyt taistelujen vielä jatkuessa, ja se pysyi käytännössä muuttumattomana sodan loppuun saakka. Ankaria taisteluja käytiin vielä syksyn puolella, mutta maastonmuodot ja ankara tykkituli teki etenemisen vaikeaksi.
Sodan molemmat osapuolet alkoivat olla taipuvaisia neuvotteluihin, vaikkakin sodan tavoitteista oli osapuolten sisäisiä erimielisyyksiä. Ensimmäiset neuvottelut oli pidetty heinäkuussa Gaeseongissa ja ne jatkuivat keskeytyksen jälkeen Panmunjomissa lokakuussa. Jo Panmunjomissa oli päästy yhteisymmärrykseen monista seikoista, kuten uudesta rajalinjasta ja ulkomaalaisten joukkojen vetämisestä niemimaalta. Neuvottelut katkesivat kuitenkin jälleen syksyllä 1952 kysymykseen sotavankien kohtalosta. YK oli kieltäytynyt luovuttamasta takaisin niitä vankeja, jotka olivat ilmoittaneet haluavansa jäädä länteen.
Kenraali Matthew Rigdway nimitettiin toukokuussa 1952 liittoutuneiden Euroopassa olleiden joukkojen ylipäälliköksi. Hänen seuraajakseen YK-joukkojen komentajaksi Koreaan tuli kenraali Mark W. Clark, joka oli toisen maailmansodan aikana toiminut Italian rintamalla. Helmikuussa 1953 Clark ehdotti kommunistien johdolle sairaiden ja haavoittuneiden sotavankien vaihtoa. Yllättäen maaliskuun lopulla Kim Il-sung suostui ehdotukseen, mikä merkitsi ratkaisevaa käännettä aselevon aikaansaamisen kannalta.