Amalgaami
Sovelluksia > Hopea-analgaami

Hopea-amalgaamia on käytetty hampaiden paikkaukseen jo yli 150 vuoden ajan. Hopea-amalgaami sisältää tyypillisesti 50 % elohopeaa (Hg), 35 % hopeaa (Ag) sekä pienempiä määriä kuparia (Cu) ja tinaa (Sn).
Amalgaamin käytöllä hammaspaikoissa on ollut monia syitä. Amalgaami on halpa materiaali ja sitä on helppo käsitellä. Se muodostaa ensin pehmeän massan, jolla voidaan täyttää epäsäännölliset reiät ja jota voi muotoilla vapaasti, ja tämän jälkeen kovettuu. Se on myös hyvin kestävä materiaali. Amalgaamipaikat olivat edelleen vuonna 2019 hartsipohjaisia yhdistelmämuovipaikkoja pitkäikäisempiä ja kestivät paremmin purentarasitusta. Muovipaikat kuluvat lisäksi  hammaskiillettä nopeammin ja niiden kovettumiskutistuminen aiheuttaa saumavuotoa. Ainoana todella hyvänä amalgaamin vaihtoehtona poskihampaiden suurissa täytteissä pidettiin suun ulkopuolella valmistettua keraamista tai kultatäytettä, jotka olivat kuitenkin huomattavasti vastaanotolla muotoiltuja kalliimpia.
Vanhojen amalgaamipaikkojen ongelmana on, että ne hapettuvat suussa, jolloin syntyneet korroosiotuotteet johtavat paikan laajenemiseen. Laajeneminen synnyttää vaikeasti havaittavia railoja hampaan seinämiin ja pohjaan. Pohjan railot saattavat johtaa jopa hampaan halkeamiseen.
Yhdistelmämuovit ovat syrjäyttäneet amalgaamia yhä enenevässä määrin siten, että muovia käytettiin amalgaania enemmän jo 1980-luvun lopulla. Vuonna 2012 amalgaamia käytettiin enää alle 3 prosentissa uusista paikoista.
Muoviin siirtymisen syynä on ollut erityisesti valkoisten muovipaikkojen esteettisyys ja pienten elohopeamäärien irtoaminen hammaspaikoista. Ruumiinavauksissa on todettu, että amalgaamipaikkoja omaavien kudoksissa on 2-12 kertaa enemmän elohopeaa kuin muilla ihmisillä ja että monien amalgaamipaikkoja omaavien aivoissa, munuaisissa ja kilpirauhasessa on myrkyllisiä määriä elohopeaa. Elohopeaa rikastuu aivoihin, koska sen puoliintumisaika saattaa olla jopa vuosikymmeniä. Eläinkokeissa on havaittu, että jo hyvin pienet määrät elohopeaa aiheuttavat Alzheimerkin tautiin liittyviä aivomuutoksia toisin kuin muut metallit. Alzheimer-potilaiden aivokudoksen elohopeapitoisuudet ovatkin olleet poikkeuksellisen suuria.
Lundin yliopiston emeritusprofessorin Maths Berlinin Ruotsin hallinnolle laatimassa riskiarviossa vuodelta 2004 todetaan, että hammaspaikoista irtoava elohopea oli ihmisen elimistöön päätyvän elohopean suurin lähde. Tutkimusten perusteella tiedettiin, että elohopeahöyrylle altistuminen saattaa häiritä sikiön ja lapsen aivojen kehitystä. Vuoteen 2004 mennessä ei ollut kertynyt tutkimustietoa siitä, kuinka suuri annos tarvittiin kyseisten haittojen syntymiseen, mutta tutkimuksissa oli havaittu, että osa hammashoidon potilaista altistui niin suurille elohopeahöyrypitoisuuksille, että ne kykenivät aiheuttamaan lieviä häiriöitä häiriöitä munuaisten, immuunijärjestelmän ja kilpirauhasen sekä keskushermoston toiminnassa. Amalgaamipaikoista oireita saavien määrä oli ollut tyypillisesti noin prosentti potilaista. Yhtenä mahdollisena selityksenä sille, ettei kaikille tule kyseisiä haittoja, on ympäristötekijöiden tai geeniperimän aiheuttama yksilöllinen vaihtelu aineenvaihdunnassa. Potilailla oli esiintynyt limakalvomuutoksia, uupumusta, lihas- tai ihosärkyä, huimausta ja muisti- tai keskittymisongelmia. Hammaslääketieteellisten toimenpiteiden turvallisuudesta oli kuitenkin tehty vain vähän satunnaistettuja ja kontrolloituja tutkimuksia.
Osa tutkimuksista on tullut kuitenkin siihen johtopäätökseen, että hammashoidossa käytetyt amalgaamit ovat yleisesti turvallisia.  Niin sanotun SCENIHR-komitean EU-komissiolle vuonna 2008 antamassa raportissa todettiin, etteivät amalgaamipaikat aiheuta systeemisiä haittavaikutuksia. Vertaisarvioitu tiedelehti julkaisi kuitenkin vuonna 2011 saksalainen tutkijan Joachim Mutterin vastineen, jossa hän kritisoi muun muassa sitä, ettei kyseisessä raportissa ollut huomioitu lainkaan esimerkiksi ruumiinavaustutkimusten löydöksiä ja esitti, että raportin referoimissa tutkimuksissa oli ollut vakavia metodologisia virheitä.
Ruotsin valtiopäivät päätti lopettaa amalgaamipaikkojen käytön tukemisen verovaroilla vuonna 1994. EU kielsi vuonna 2018 amalgaamien käytön hammashoidossa alle 15 vuotta täyttäneillä ja raskaana olevilla tai imettävillä naisilla. Yhdysvaltain ruoka- ja lääkevirasto julkaisi vuonna 2020 suosituksen, jonka mukaan MS-tautia sairastavien hammashoidossa ei pitäisi käyttää amalgaamia.