stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean Sibelius
Elämä ja ura > Kuolema

Sibeliuksen hautajaiset Helsingin tuomiokirkossa vuonna 1957.
Sibeliuksen ja hänen vaimonsa Ainon hauta Ainolan puutarhassa. Muistomerkin suunnitteli Sibeliuksien vävy Aulis Blomstedt.
Sibelius kuoli aivoverenvuotoon Ainolassa 20. syyskuuta 1957 ollessaan 91-vuotias.
Sibeliuksen kuoleman vuoksi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous vietti hiljaisen hetken. Puheenjohtaja Sir Leslie Munro lausui muistosanat: ”Sibelius kuului koko maailmalle. Musiikillaan hän rikastutti koko ihmissuvun elämää.” Sibelius haudattiin Suomen valtion kustantamana Ainolan puutarhaan.
Tyyli

Sibeliuksen musiikillinen tyyli muuttui hänen uransa aikana. Se voidaan jakaa kolmeen kauteen: Kalevala-romanttinen kausi alkoi Kullervosta ja jatkui vuoteen 1903 tai 1904 (Valse triste). Kauden teoksissa näkyy kiinnostus kansanrunouteen ja -musiikkiin ja kansallisuusaatteen palo. Eurooppalaisella kaudellaan vuosina 1903–1919 Sibelius ryhtyi tietoisesti siirtymään kansallisromantiikan piiristä kohti eurooppalaista, klassisempaa tyyliä. Etenkin neljännessä sinfoniassa on synkkiä ja sisäänpäin kääntyneitä piirteitä, joita yleisö ei aina ymmärtänyt. Kolmatta kautta (1920–1926) kutsutaan synteesin kaudeksi. Sen aikana syntyivät Sibeliuksen kypsimmät teokset: kuudes ja seitsemäs sinfonia, Myrsky ja Tapiola.
Vaikutus

Taidemusiikin piireissä Suomen ulkopuolella Sibelius on saanut säveltäjänä tunnustusta etenkin sinfonioidensa ansiosta, mutta myös monet hänen sävelrunoistaan sekä viulukonsertto ovat kuuluisia. Länsimaisen taidemusiikin historiankirjoituksessa hänet mainitaan usein yhtenä 1900-luvun johtavista sinfonikoista. Yleensä Sibeliuksen sävellystyön huippukohdiksi mainitaan tällöin 4. sinfonia esimerkkinä motiivitekniikasta ja 7. sinfonia täydelliseksi hioutuneesta yhtenäisestä sinfonisesta muodosta.
Suomessa Sibeliuksen seuraajia olivat aluksi Toivo Kuula ja Leevi Madetoja, myöhemmin muun muassa sinfonikot Joonas Kokkonen, Einojuhani Rautavaara, Aulis Sallinen ja Erkki Salmenhaara. Maailmalla Sibelius on ollut suosittu etenkin englantia puhuvissa maissa. Ralph Vaughan Williams kirjoitti Sibeliuksesta "Olet sytyttänyt musiikin maailmaan kynttilän, joka ei ole koskaan sammuva."
Suomen kulttuurimatkailulle säveltäjällä on suuri merkitys. Musiikkituristien matka suuntautuu esimerkiksi Sibelius-monumentille, Ainolaan tai Sibelius-museoon.lähde?
Populaarimusiikissa Sibeliuksen töiden pohjalta ammentaneita muusikoita ovat esimerkiksi brittiläiset Jon Anderson ja Mike Oldfield.lähde?
Sibelius vapaamuurarina

Sibelius liittyi Suomen vapaamuurareihin vuoden 1922 elokuussa. Hän osallistui ensimmäisen toimintavuoden aikana kuusi kertaa Suomi-loošin istuntoihin. Käynnit harvenivat seuraavina vuosina, kenties ulkomaanmatkojen vuoksi.
Sibeliuksen osana vapaamuurareissa oli urkujen soittaminen sekä rituaalimusiikin säveltäminen. Sibelius sai myöhemmin kunniajäsenyyden. Sibeliuksen jälkeen vastaavan huomionosoituksen on saanut vain kolme henkilöä. Sibeliuksen viimeiset sävellykset olivat vapaamuurareiden rituaalimusiikkia. Näiden sävellysten nimet ovat Veljesvirsi ja Ylistyshymni.lähde?
Tekijänoikeustulot

Helsingin Sanomien laskelman mukaan Sibeliuksen tuotanto oli Suomen tuottoisin tekijänoikeusmaksujen mukaan vuonna 2004. Sibeliuksen perillisten verotietojen perusteella lehti arvioi vuosituoton olevan jopa 1 500 000 euroa. Tämä summa jaetaan Sibeliuksen perillisille, joita on kymmeniä.lähde?
Nykyisen tekijänoikeuslain mukaan Sibeliuksen tuotanto vapautuu tekijänoikeudesta 1. tammikuuta 2028, jolloin hänen kuolinvuotensa päättymisestä on kulunut 70 vuotta.lähde?
Käsikirjoitukset

Sibeliuksen kirjallista jäämistöä – sävellyksiä ja kirjeitä – on säilytteillä erityisesti Kansallisarkistossa ja Kansalliskirjastossa, mutta aineistoa on paljon myös ulkomaisessa yksityisomistuksessa, jopa sijoituskohteina. Vuonna 1970 Kansalliskirjaston kokoelmiin saatiin hankittua valtion, kahden pankin ja yhden säätiön avustuksella kaikkiaan 50 käsikirjoitusta. Sibeliuksen henkilökohtainen musiikkiarkisto saatiin Kansalliskirjastoon vuonna 1982 säveltäjän perikunnan lahjoituksena.
Vuonna 1997 Kansalliskirjastoon saatiin hankittua toinen 50 käsikirjoituksen kokonaisuus opetusministeriön avustuksella. Vuonna 2018 italialainen keräilijä Rolando Pieraccini lahjoitti Sibeliuksen kirjeitä ja muuta aineistoa Kansallismuseoon.
Tuntematon ostaja maksoi Pohjolan tyttären käsikirjoituksesta 290 000 euroa vuonna 2016, eikä aineisto ole enää tutkijoiden käytössä.
Vuonna 2020 Sibeliuksen kustantajan Robert Lienaun kokoelman omistaja pani myyntiin 1 200 sivua musiikkikäsikirjoituksia, joukossa teokset Voces intimae, Joutsikki, Pelléas ja Mélisande, eivätkä ne olleet myyntihankkeen aikana tutkijoiden eivätkä Sibeliuksen kriittisen kokonaisjulkaisun käytettävissä. Aineistosta pyydettiin yli miljoonaa euroa. Sibeliuksen koottujen teosten päätoimittaja, professori Timo Virtanen piti katastrofina sitä, että kansallisaarteet olisivat päätyneet ulkomaiseen yksityisomistukseen tutkijoiden tavoittamattomiin. Nykyään Sibeliuksen käsikirjoitusten tyyppistä historiallisesti merkittävää aineistoa ei saa viedä Suomesta ilman lupaa.
Kansalliskirjasto sai hankittua Lienaun kokoelman loppuvuonna 2020 apurahojen ja lahjoitusten avulla, ja hinnaksi kerrottiin huomattavasti alle miljoona euroa.
Vuonna 2021 Sibeliuksen musiikkikäsikirjoitukset otettiin Maailman muisti -ohjelmaan.
Teoksia > Sinfoniat

Sinfonia nro 1, e-molli, op. 39 (1899)
Sinfonia nro 2, D-duuri, op. 43 (1902)
Sinfonia nro 3, C-duuri, op. 52 (1906)
Sinfonia nro 4, a-molli, op. 63 (1911)
Sinfonia nro 5, Es-duuri, op. 82 (1915, muokattu 1916 ja 1919)
Sinfonia nro 6, d-molli, op. 104 (1923)
Sinfonia nro 7, C-duuri, op. 105 (1924)
Teoksia > Sinfoniset runot

Kullervo op. 7 (1892)
Satu (En saga) op. 9 (1892, muokattu 1902)
Lemminkäinen op. 22 (1893)
Finlandia op. 26 (1899)
Pohjolan tytär op. 49 (1906)
Öinen ratsastus ja auringonnousu op. 55 (1908)
Bardi op. 64 (1913)
Luonnotar op. 70 (1913)
Aallottaret op. 73 (1914)
Tapiola op. 112 (1926)
Teoksia > Muita orkesteriteoksia

Karelia-sarja, op. 11 (1893)
Rakastava, op. 14, (1893), miesäänille ja jousille (sov. 1911 jousille ja lyömäsoittimille)
Kevätlaulu (Vårsång), op. 16
Valse triste, op. 44 (1903)
In memoriam, op. 59
Teoksia > Teoksia soolosoittimelle ja orkesterille

Viulukonsertto d-molli (op. 47, 1904)
Kuusi humoreskia viululle ja orkesterille (op. 87 ja 89, 1917–18)
Sarja viululle ja jousiorkesterille (op. 117, löydetty 1983)
Teoksia > Kamarimusiikkia

Voces intimae, op. 56, jousikvartetto (1909)
Teoksia > Pianosävellyksiä

Kuusi impromptua (op. 5)
Pianosonaatti F-duuri (op. 12)
Cinq morceaux (”Puusarja”) (op. 75, 1914–19)
När rönnen blommar (Kun pihlaja kukkii)
Den ensamma furan (Yksinäinen honka)
Aspen (Haapa)
Björken (Koivu)
Granen (Kuusi)
Teoksia > Urkuteoksia

Intrada, op. 111a (1925)
Surusoitto, op. 111b (1931)
Teoksia > Näyttämömusiikkia

Kuningas Kristian II (op. 27, 1898)
Kuolema (op. 44, 1903)
Pelléas et Mélisande op. 46 (1905)
Belsazarin pidot (op. 51, 1906, neliosainen sarja 1907)
Joutsikki (Svanevit) (op. 54, 1908)
Myrsky, op. 109 (1925)
Teoksia > Vokaalimusiikkia

Metsänhaltija (Skogsrået), op. 15 (Viktor Rydberg, 1895), lausujalle, jousille, kahdelle käyrätorvelle ja pianolle
Ateenalaisten laulu (Atenarnes sång), op. 31 no. 3 (1899), poika- ja miesäänille (unisono), torviseptetille ja lyömäsoittimille
Maan virsi, op. 95, sekakuorolle ja orkesterille
Jääkärimarssi (Jääkärien marssi), op. 91a (1917), mieskuorolle ja pianolle
Partiomarssi (Partiolaisten marssi), op. 91b (1918), mieskuorolle ja pianolle
Kunniamarssi 1929 on Viipurin Lauluveikot -mieskuorolle omistettu kunniamarssi. Jean Sibelius sävelsi kappaleen 1897 Viipurissa perustetulle ja sittemmin Helsinkiin siirtyneelle kuorolle, jonka kunniajäsen hän on. Samoihin Eero Eerolan sanoihin oli Sibelius tehnyt VLV:lle kunniamarssin myös vuonna 1920 (Viipurin Lauluveikkojen kunniamarssi 1921).
Viisi joululaulua, op. 1 (1897–13)
Nu står jul vid snöig port (Joulupukki kolkuttaa) (Zacharias Topelius, 1913)
Nu så kommer julen (Jo on joulu täällä) (Zacharias Topelius, 1913)
Det mörknar ute (Jo joutuu ilta) (Zacharias Topelius, noin 1897)
Julvisa (Jouluvirsi, En etsi valtaa loistoa) (Zacharias Topelius, 1909)
On hanget korkeat, nietokset (Wilkku Joukahainen, 1901)
Kuusi laulua (op. 36, 1899–1900)
Svarta rosor (Mustat ruusut)
Men min fågel märks dock icke (Vaan mun lintuain ei kuulu)
Bollspelet vid Trianon (Palloleikki Trianonissa)
Säv, säv, susa (Soi, soi, kaisla)
Marssnön
Demanten på marssnön (Timantti hangella)
Ett ensamt skidspår (ilman opusnumeroa, Bertel Gripenberg, 1925), lausujalle ja orkesterille
Rituaalimusiikkia vapaamuurareille, op. 113 (1927)
Huomionosoituksia

Sibelius äänestettiin Suuret suomalaiset -kilpailussa vuonna 2004 sijalle 8. Hänelle myönnettiin ensimmäinen Wihurin Sibelius-palkinto (7,5 miljoonaa markkaa) 9. lokakuuta 1953.
Huomionosoituksia > Sibelius-monumentti

Sibeliuksen muistoksi Helsinkiin pystytettiin vuonna 1967 Eila Hiltusen suunnittelema Sibelius-monumentti. Se sijaitsee puistossa, joka oli 1945 saanut nimen Sibeliuksen puisto.
Huomionosoituksia > Sibelius-mitalit

Säveltäjämestari Jean Sibeliuksesta on julkaistu tiettävästi 27 mitalia, joista 18 on suomalaista ja 9 on ulkomaista. Vanhin mitaleista on vuodelta 1916 Sibeliuksen 50-vuotispäivän kunniaksi, ja sen suunnitteli Ville Vallgren. Muun muassa seuraavat taiteilijat ovat suunnitelleet toteutettuja Sibelius-mitaleja: Gerda Qvist, Aarre Aaltonen, Wäinö Aaltonen, Eila Hiltunen, Kauko Räsänen, Kalervo Kallio, Jorma K. Miettinen, Kari Juva, Lasse Sammallahti, Annu Eklund, Hannele Kylänpää ja Kaarina Tarkka.
Huomionosoituksia > Sibelius-kilpailut

Sibelius-Seura ry järjestää kansainvälisen Jean Sibelius -viulukilpailun Helsingissä viiden vuoden välein. Sibelius-kilpailu on yksi maailman arvostetuimmista viulukilpailuista. Sibelius-Seura on järjestänyt Helsingissä myös Jean Sibelius -kapellimestarikilpailuja. Sibelius-laulukilpailut järjestetään Järvenpäässä.
Huomionosoituksia > Liputuspäivä

Ehdotuksia Sibeliuksen ja suomalaisen säveltaiteen liputuspäivästä on tehty 1980-luvulta alkaen. Sisäasiainministeriö suositti yleistä liputusta ensimmäisen kerran Sibeliuksen 140-vuotissyntymäpäivänä vuonna 2005. Almanakkatoimisto hyväksyi 2009 liputuspäivän merkittäväksi vuoden 2011 kalenteriin vakiintuneena liputuspäivänä. Sibeliuksen syntymäpäivä 8. joulukuuta on liputuspäivä, suomalaisen musiikin päivä.
Huomionosoituksia > Rahoja

Sibeliuksen kuva oli vuodesta 1986 lähtien euron käyttöönottoon saakka suomalaisessa 100 markan setelissä.
Vuonna 2015 laskettiin liikkeelle kahden euron erikoisraha Sibeliuksen syntymän 150-vuotisjuhlan kunniaksi. Nora Tapperin suunnittelemassa kahden euron kolikon kansallisessa puolessa on kuvattuna Ainolan tähtitaivasta ja mäntyjä.
Huomionosoituksia > Postimerkkejä

Sibeliuksen kuoleman jälkeen julkaistiin surupostimerkki 8. joulukuuta 1957. Sen arvo oli 30 markkaa ja painos 2 000 000. Kaikkiaan Suomessa on julkaistu seuraavat Sibelius-aiheiset postimerkit:
8. joulukuuta 1945: Jean Sibelius 80 vuotta (viisi markkaa)
8. joulukuuta 1957: Jean Sibeliuksen surumerkki (30 markkaa)
15. toukokuuta 1965: Jean Sibeliuksen 100-vuotissyntymäpäivä (25 ja 35 penniä)
14. tammikuuta 2004: kuusi Sibelius-aihetta (3 × 1 lk., 3 × 2 lk.)
11. syyskuuta 2015: Jean Sibelius 150 vuotta (3 × 1 lk.)
Huomionosoituksia > Sibeliuksen mukaan nimettyjä asioita

Sibeliuksen mukaan on nimetty
asteroidi 1405 Sibelius, löytäjä Yrjö Väisälä 1936
Sibelius-akatemia 1939
Sibelius-museo 1949
Sibelius-viikko 1951–1965 (vuodesta 1968 Helsingin juhlaviikot)
Jean Sibelius -viulukilpailu 1965–
Sibelius-lukio 1982
kraatteri Sibelius planeetta Merkuriuksen pinnalla 1985
Sibelius-sali, konserttisali Järvenpäässä 1987
Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu 1995–
Sibeliustalo, konsertti- ja kongressikeskus Lahdessa 2000
Sibelius-laulukilpailu 2007–
Jean Sibelius -kvartetti (jousikvartetti)
Sibelius-opisto, musiikkiopisto Hämeenlinnassa
Wihurin Sibelius-palkinto 1953
Sibeliuksen syntymäkoti 1965, kotimuseo Hämeenlinnassa
Sibelius Festival Golfo del Tigullio e Riviera 2015, Italiassa vuosittain järjestettävä musiikkijuhla
Sibeliuksen puisto Helsingissä, Sibeliuksenpuisto Kotkassa, Sibeliuspuisto Porissa ja Sibeliuksenpuisto Hämeenlinnassa
Sibeliuksenkatu muun muassa Helsingissä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Keravalla, Lahdessa, Loviisassa ja Turussa sekä Porvoossa Sibeliuksenbulevardi.
Sibelius elokuvassa

Timo Koivusalo on ohjannut Sibeliuksesta elokuvan Sibelius, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2003. Nuorta Sibeliusta tulkitsee Martti Suosalo ja vanhempaa Sibeliusta Heikki Nousiainen.
Sibeliuksen musiikkia on käytetty tiettävästi noin kahdessasadassa elokuvassa, joista ainakin 50 on suomalaisia. Yleisimmin elokuvissa käytetyt Sibeliuksen sävellykset ovat Finlandia ja Valse Triste. Jo ensimmäisessä äänielokuvassa Jazzlaulaja (1927) kuullaan Sibeliuksen teosta Pelléas ja Mélisande. Finlandiaa oli käytetty jo Carl Theodor Dreyerin mykkäelokuvassa Lehtiä paholaisen kirjasta (1920).
Kirjallisuutta

Brofeldt, Jussi (toim.): Jean Sibelius kodissaan.  (Kuvat Björn Soldanin ja Heikki Ahon elokuvasta Sibelius kodissaan)  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-364-6
Carpelan, Axel – Sibelius, Jean: Högtärade maestro! Högtärade herr baron! Korrespondensen mellan Axel Carpelan och Jean Sibelius 1900–1919.  (Utgivare Fabian Dahlström. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 737)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2010.  ISSN 0039-6842  ISBN 978-91-7353-372-0  (ruotsiksi)
Dahlström, Fabian: The Works of Jean Sibelius.  Helsinki:  Sibelius-Seura, 1987.  ISBN 951-99833-3-3  (englanniksi)
Dahlström, Fabian: Jean Sibelius: Thematisch-bibliographisches Verzeichnis seiner Werke.  Wiesbaden:  Breitkopf & Härtel, 2003.  ISBN 3-7651-0333-0  (saksaksi)
Goss, Glenda Dawn: Sibelius, Amerikka ja amerikkalaiset.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35517-6
Huttunen, Matti: Jean Sibelius: Pienoiselämäkerta.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-22595-9
Kilpeläinen, Kari: Tutkielmia Jean Sibeliuksen käsikirjoituksista.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto. Studia musicologica Universitatis Helsingiensis, 3)  Helsinki:  Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitos, 1991.  ISSN 0787-4294  ISBN 951-45-6138-4
Levas, Santeri: Jean Sibelius. Muistelma suuresta ihmisestä.  (Ilmestynyt aiemmin kaksiosaisena: Nuori Sibelius, 1957 ja Järvenpään mestari, 1960)  Helsinki:  WSOY, 1986 (2. painos 1992).  ISBN 951-0-13306-X
Murtomäki, Veijo: Sinfoninen ykseys: Muotoajattelun kehitys Sibeliuksen sinfonioissa.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Sibelius-akatemia, 1990.  ISBN 951-95540-6-8
Murtomäki, Veijo: Sibelius. Teoksessa Sävelten maailma 3.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-15763-5
Murtomäki, Veijo: Sibelius ja isänmaa.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-4060-1
Murtomäki, Veijo: Jean Sibeliuksen suhteet natsi-Saksaan eurooppalaisessa kontekstissa. Musiikki 3–4/2011, s. 5–68.
Mäkelä, Tomi: Sibelius, me ja muut.  Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-097-3
Salmenhaara, Erkki: Jean Sibelius.  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-5490-X
Sibelius, Jean: Päiväkirja 1909–1944.  (Toimittanut Fabian Dahlström.)  Suomentanut Saikkonen, Juha & Gothoni, Arja. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland. Helsinki:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2015.  ISSN 0039-6842  ISBN 978-951-583-288-7
Sirén, Vesa: Aina poltti sikaria: Jean Sibelius aikalaisten silmin.  Helsinki:  Otava, 2000 (2. tarkistettu painos 2000).  ISBN 951-1-14494-4
Sirén, Vesa: Suomalaiset kapellimestarit: Sibeliuksesta Saloseen, Kajanuksesta Franckiin.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-21303-1
Tawaststjerna, Erik: Jean Sibelius 1–5.  Suomentanut Anhava, Tuomas & Heikinheimo, Seppo & Salmenhaara, Erkki. Helsinki:  Otava, 1965–1988.
Tawaststjerna, Erik: Sibelius.  (Lyhennetty ja uudistettu yksiosainen laitos. Toimittanut Tawaststjerna, Erik T.)  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14231-3
Aiheesta muualla

Jean Sibelius. Helsingin suomalaisen klubin Sibelius-sivusto.
Jean Sibelius Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla.
Jean Sibeliuksen haastattelu 1948 • Jean Sibelius kodissaan • Sibeliuksen sinfoniat nro 1–3. Ylen Elävä arkisto.
Suomalaisen musiikin päivä 8.12. – kansallissäveltäjämme Sibelius oli konservatiivi ja vallankumouksellinen. Yle Oppiminen.
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Jean Sibelius. (Koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen.)
Jean Sibelius Works (Arkistoitu – Internet Archive). Sibeliuksen teosten kriittisen edition verkkosivut.
Sibelius, Jean hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Sibeliuksen asema Englannissa. "Yksi aikamme suurmiehiä". Mistä johtuu Englannin nuorison kiintymys säveltäjämestarimme musiikkiin, Helsingin Sanomat, 26.01.1935, nro 24, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi 2  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Ritva 2  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Jean Sibeliuksen syntymäkoti Hämeen­linnassa osoitteessa Hallitus­katu 11 on nykyään museona.
11-vuotias Johan Christian Julius Sibelius vuonna 1876.
Akseli Gallen-Kallela, Sibelius, 1894.
Ainola talvisessa asussa 1940-luvulla. (Valokuva Santeri Levas.)
Marsalkka Mannerheim, Aino Sibelius ja Sibelius säveltäjän 70-vuotisjuhlissa 1935.
Sibelius vuonna 1939
Vuonna 1957 julkaistu suru­posti­merkki.
Ilan Pappé

Ilan Pappé
Ilan Pappé (hepr. ‏אילן פפה‎, s. 1954 Haifa) on israelilainen historioitsija ja aktivisti. Hän työskentelee professorina Britanniassa Exeterin yliopistossa.
Ennen muuttoaan Britanniaan Pappé työskenteli politiikan tutkimuksen lehtorina Haifan yliopistossa vuosina 1984–2007 ja toimi puheenjohtajana Palestiina-Israelia tutkivassa Emil Touma -instituutissa vuosina 2000–2008. Pappé on julkaissut lukuisia Israelia ja Palestiinaa käsitteleviä artikkeleita ja teoksia, muun muassa palestiinalaisiin kohdistutta etnistä puhdistusta käsittelevän kirjan The Ethnic Cleansing of Palestine (2006). Pappé kuului israelilaiseen vasemmistolaiseen Hadash-puolueeseen ja oli ehdolla Knessetiin vuosina 1996 ja 1999.
Pappé on yksi Israelin niin kutsutuista uusista historioitsijoista, jotka ovat kirjoittaneet uudelleen Israelin vuoden 1948 historiaa sen jälkeen, kun useat itsenäistymisen aikaiset asiakirjat tulivat julkisiksi 1980-luvulla. Pappé on muun muassa kirjoittanut, että 700 000 palestiinalaisen karkotus vuonna 1948 oli suunnitelma Daletin mukainen etninen puhdistus, eikä tapauskohtaista, kuten muut historioitsijat ovat väittäneet. Pappé on kannattanut Israelin akateemista boikottia.
Pappé tukee demokraattista yhden valtion ratkaisua, jossa palestiinalaisilla ja israelilaisilla olisi yhtäläiset oikeudet.
Muut historioitsijat ovat sekä tukeneet että kritisoineet Pappén töitä. Ennen lähtöään Israelista vuonna 2008 hän oli saanut useita tappouhkauksia.
Eija Tolpo

| Eija Tolpo |
| --- | --- |
 Tolpo kuvattuna 1990-luvulla. Kotiarkisto.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1948 (ikä 76) Sääminki
Ammatti:  oopperaohjaaja, TV-ohjaaja, laulunopettaja, esiintymisvalmentaja
Eija Tolpo (s. 1948 Sääminki, os. Makkonen, ent. Saavalainen) on suomalainen ooppera- ja TV-ohjaaja, esiintymisvalmentaja ja pedagogi.
Jo nuorena Tolpo aloitti lausuntaopinnot Savonlinnassa Iida Pappinen-Renvikin (1900-1965) johdolla. Klassisessa laulussa häntä opettivat Savonlinnan Musiikkiopistolla Aila Itäkylä ja Jorma Savolainen.
TV-ohjaaja ja valmentaja

1970-luvun alussa Tolpo toimi Tampereella ohjaajana Yleisradion TV 2:n lasten ja nuorten ohjelmissa kuten Satuposti ja Minikino. Vuosina 1980-1992 Tolpo toimi Yleisradion Ammattiopistossa vakituisena TV-esiintymisen ja henkilöohjauksen vastaavana opettajana. Tehtäviin kuului esiintyvien toimittajien, TV-uutisten ankkureiden ja juontajien valmennus. Samaan aikaan hän toimi puhe- ja TV-esiintymisen tuntiopettajana myös Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksella. Hän on antanut TV-esiintymisen valmennusta myös Virossa (Estonia TV) ja kahdenkymmenen vuoden ajan SVT:ssä (Sverige’s TV).
Opetus- ja valmennustöiden ohella Eija Tolpo toteutti lukuisia ohjauksia YLE TV2:lle ja TV1:lle, kuten TV 2:n Lähimmäiset- ja Päätoimittaja-sarjat. Ruotsinkieliselle TV:lle (FST) hän ohjasi monia keskusteluohjelmia. Vuonna 1989 hän ohjasi USAn presidentin vaalikampanjasta tunnin ohjelman Presidentin tekijät. Vuosina 1996 - 2011 Eija Tolpo toimi MTV 3:n vaaliohjelmien dramaturgina ja esiintyvien toimittajien valmentajana.
Valmennustyö on pohjautunut tiedotusopin, draaman ja puheviestinnän opintoihin Suomen Puheopistossa sekä Tampereen ja Helsingin yliopistoissa ja hän on saanut Yleisradiossa laajan monikameraohjauskoulutuksen. Tolpo on lisäksi täydentänyt draamaopintojaan Los Angelesissa, ABC:n TV-yhtiössä.