stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eindhoven Kemphanen
Pelaajat

päivitetty XX.XX.XXXX[lähde? ]
| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Kyle Moir | L | 2012 | Calgary, Alberta, Kanada |  |
| 80 |  | Edward Noortman | L | 2012 | Leuven, Belgia |  |
|   |  | Matti Korhonen | L | Try-out | Valkeala, Suomi |  |
|   |  | Brennan Poderzay | L | 2015 | Tower, Minnesota, Yhdysvallat |  |
|   |  | Michael Sterkens | L | 2014 | Tilburg, Alankomaat |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 |  | Remco Knoren | R | 2012 | Wijlre, Alankomaat |  |
| 4 |  | Reinier Staats | R | 2012 | Tilburg, Alankomaat |  |
| 25 |  | Max van Lieshout | L | 2012 | Tilburg, Alankomaat |  |
|   |  | Jānis Brakšs | L | 2014 | Riika, Latvia |  |
|   |  | Rico Jonkers | R | 2014 | Goirle, Alankomaat |  |
|   |  | Pippo Limnell Finocchiaro | R | 2013 | Catania, Italia |  |
|   |  | Joshua Mizerek | L | 2013 | Duluth, Minnesota, Yhdysvallat |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 |  | Mike Verschuren | R | H | 2012 | Eindhoven, Alankomaat |
| 13 |  | Dave van Mol | L | H | 2012 | Eindhoven, Alankomaat |
| 14 |  | Casey van Schagen | L | H | 2012 | Blackstock, Ontario, Kanada |
| 18 |  | Marc Donders | L | H | 2013 | Tilburg, Alankomaat |
| 26 |  | Nick Verschuren | R | H | 2012 | Eindhoven, Alankomaat |
| 39 |  | Paul Vincent | L | KH | 2012 | Utica, New York, Yhdysvallat |
| 68 |  | Emil Andersson | L | KH | 2012 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
|   |  | Marcin Kozŀowski | L | H | 2014 |  |
|   |  | Tomasz Kozŀowski | R | H | 2014 |  |
|   |  | Brian McMillin | R | H | 2015 | Roseau, Minnesota, Yhdysvallat |
|   |  | Joey Verreijen | L | H | 2014 | Den Haag, Alankomaat |
Aiheesta muualla

Kotisivut
Eredivisie kaudella 2015–2016
Alankomaiden naisten jääkiekkomaajoukkue
Amstel Tijgers-2
Dordrecht Lions-2
Eaters Geleen
Eindhoven Kemphanen-2
GIJS Groningen
HIJS Hokij Den Haag
Nijmegen Devils
’s-Hertogenbosch Red Eagles-2
Tilburg Trappers-2
Tilburg Trappers-3
UNIS Flyers Heerenveen
Zoetermeer Panters-2
Emil Kauppi

Emil Kauppi.
Johan Emil Kauppi (vuoteen 1906 Kaupelin; 28. lokakuuta 1875 Uusikaupunki – lokakuu 1930) oli suomalainen säveltäjä, pianisti ja kanteleensoittaja.
Henkilöhistoria

Kaupin vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Kauppi ja Kustaava Sandberg. Hän oppi Kangasalla pianon- ja urkujensoittoa ja jatkoi opintojaan Turun kanttori-urkurikoulussa ja 1895–1897 Helsingin musiikkiopistossa. Kauppi opiskeli lyhyen aikaa muun muassa Martin Wegeliuksen ja Jean Sibeliuksen johdolla ja piti sävellyskonsertit Helsingissä 1915 ja 1923. Teatteri- ja elokuvakapellimestarina hän toimi Helsingin lisäksi Tampereella ja Viipurissa, samoin kuin usean vuoden ajan Suomen Työväen Musiikkiliiton sihteerinä.
Kauppi oli vuodesta 1909 lähtien naimisissa Liina Lovisa Lindströmin (1883–1949) kanssa. Nummisuutarit-oopperansa kolmannen esityskerran jälkeen Kauppi matkusti Tampereelle ja katosi siellä lokakuussa 1930. Todennäköisesti hän teki itsemurhan, joskaan hänen tarkka kohtalonsa ei ole koskaan selvinnyt. Vuonna 1981 Kangasalla paljastettiin kuvanveistäjä Mauno Juvosen muotoilema Kaupin pronssireliefi säveltäjän entisen kodin sijaintipaikalla.
Taiteellinen tuotanto

Suurimuotoisimmat teoksensa säveltäjänä Kauppi toteutti oopperamusiikin parissa. Hänen sävellystuotantonsa käsittää kaksi oopperaa (Päiväkummun pidot Henrik Ibsenin tekstiin, 1925, ja Nummisuutarit Aleksis Kiven mukaan, 1930), kuusi operettia, näytelmämusiikkia (muun muassa laulunäytelmä Laivan kannella Pasi Jääskeläisen tekstiin, 1916), 50 yksinlaulua (joista suurin osa on julkaistu), 20 kuoroteosta, kymmenen pianoteosta sekä joitakin kamarimusiikkiteoksia. Lisäksi hän kirjoitti muutaman suppean musiikkiaiheisen oppikirjan, muun muassa kantelekoulun Oppikirja kanteleensoitossa 1904.
Aiheesta muualla

Minkkinen, Merja: / Kauppi, Emil (1875–1930). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Emil Kauppi Elonetissä.
Kauppi, Emil hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Pykäverkkohämähäkit

| Pykäverkkohämähäkit |
| --- | --- |
 Uloborus plumipes
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Uloboroidea
Heimo::  Pykäverkkohämähäkit Uloboridae  Thorell, 1869
Katso myös
   Pykäverkkohämähäkit Wikispeciesissä   Pykäverkkohämähäkit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pykäverkkohämähäkit (Uloboridae) on hämähäkkeihin kuuluva heimo. Useimmat lajit ovat trooppisia tai subtrooppisia Luonnonvaraisena Suomessa heimoa edustaa ainoastaan sektorihämähäkki (Hypiotes paradoxus). Toinen laji, ansarikolmikki (Uloborus plumipes), on tavattu kasvihuoneista Suomesta useita kertoja (esimerkiksi Lappeenrannassa 2007 ja Vaasassa sekä Jyväskylässä).
Pykäverkkohämähäkit ovat pieniä, vain 4–8 millimetrin pituisia. Silmiä on kahdeksan ja ne ovat asettuneet tavalla, joka erottaa heimon jäsenet muista hämähäkeistä. Takaruumis on usein kolmiomainen. Takimmaisessa jalkaparissa on kaarevista karvoista muodostuma kampamainen elin, calamistrum, joka eläin käyttää seitin kutomisessa. Heimoon kuuluvien hämähäkkien pinta on kauttaaltaan hienon karvoituksen peitossa. Osa karvoista on höyhenmäisesti haaroittuneita. Pykäverkkohämähäkit ovat sikäli erikoisia, ettei niillä ole lainkaan myrkkyrauhasia.
Myrkkyrauhasten puuttuessa hämähäkki ei pysty lamauttamaan saalistaan ennen ruokailua vaan ainoastaan sitoo sen tiukasti seittiin. Näillä, kuten muutamilla muillakin hämähäkeillä, on kehruurauhasten yhteydessä erityinen rakenne, kehruulevy (cribellum), kun seitti erittyy kehruurauhasista, jakaa levy sen hajanaiseksi kimpuksi erillisiä säikeitä. Tämä tekee seitistä villamaista. Tällainen seitti toimii tarranauhan tapaan ja saalishyönteinen takertuu siihen tehokkaasti. Hämähäkki edesauttaa takertumista vuoroin löysäten ja vuoroin kiristäen verkkoaan. Pyyntiverkon geometria vaihtelee, mutta eurooppalaiset lajit tekevät joko pyöreän, vaakatasossa sijaitsevan verkon (Uloborus) tai ympyrän sektorin muotoisen verkon (Hypiotes).
Aiheesta muualla

Sektorihämähäkki - Hyptiotes paradoxus. Eurooppalainen vuoden hämähäkki 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
BugGuide.net (englanniksi)
Luettelo maailman pykäverkkohämähäkkilajeista (englanniksi)
Einari Wuori

Einari Herbert Wuori, vuoteen 1905 Einar Herbert Bergh  (28. syyskuuta 1884 Kajaani – 25. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Wuoren vanhemmat olivat kauppias Kalle Pekka Wuori, aiemmin Carl Petter Bergh, ja Zaida Rosalie Mélart ja puoliso vuodesta 1927 rautateiden sähköttäjä Signe Matilda Jyrkkä. Wuori tuli ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta 1905 ja harjoitti teologian opintoja  1905–1906, mutta valmistui metsänhoitajaksi 1910. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri vuodesta 1910, avustaja Haapajärven hoitoalueella 1910–1911 ja Oulujärven tarkastuspiirissä 1911, Tuomarniemen metsänvartijakoulun metsänhoidollisten talvikurssien ylimääräinen opettaja 1911, vt. metsänhoitaja Haapajärven hoitoalueella 1912, Kuusamon hoitoalueella 1912–1913, Sotkamon hoitoalueella 1913–1919 ja Katerman hoitoalueella 1919, Kuhmon hoitoalueen metsänhoitaja 1919–1923, Oulujärven tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitaja 1922, Kajaanin hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1923–1930, Kokemäen hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1930–1941, Länsi-Suomen piirikunnan Uudenmaan-Hämeen tarkastuspiirin vt. piiritarkastaja 1939–1941 ja piiritarkastaja 1941–1946 ja Länsi-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö 1946–1951.
Wuori oli myös Kuhmon hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1922–1923, Kajaanin hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1923–1930, Sotkamon hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1926, Kokemäen hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1931–1940, Satakunnan metsänhoitolautakunnan toimintapiirin ylimittaaja 1939–1945, Rauman kaupungin metsänhoitaja 1934–1951 ja maanhankintalain edellyttämä Korkeimman oikeuden maallikkojäsen 1952–1954. Suomen sisällissotaan Wuori osallistui valkoisten puolella Kajaanin sissirykmentin 1. komppanian ja Pohjois-Savon Rykmentin I pataljoonan talouspäällikkönä. Talvisodan ja jatkosodan aikana Wuori toimi kulontorjunta- ja toimistoupseerina kotirintamalla. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1948.
Julkaisuja

Studien über die durch Brandkultur entstandenen Nadelholzbestände des Staatsforstes Vesijako, 1913
Suomen metsänhoitajaliiton 25-vuotisjulkaisu: 5.4.1927–5.4.1951, 1952, toim. Ilmari Heimon ja Sulo Lingon kanssa.
Aiheesta muualla

Niklas Jensen-Eriksen: Einari Wuori Biografiasampo.
Project CARS 3

| Project CARS 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Slightly Mad Studios
Julkaisija:  Bandai Namco Entertainment
Jakelija:  PlayStation Store, Steam ja Microsoft Store
Pelisarja:  Project CARS
Julkaistu:  2020
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3 
Alusta:  PlayStation 4, Microsoft Windows ja Xbox One
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen jakelu
Oheislaite:  rattiohjain, pad-ohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Project CARS 3 on Slightly Mad Studiosin kehittämä ja Namco Bandain julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin 28. elokuuta 2020 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Pelaaminen

Pelin uramoodissa suoritetaan tehtäviä, joilla avataan uusia sarjoja ja ratoja. Pelissä on yli 200 lisensoitua autoa.
Vastaanotto

Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa kolme tähteä viidestä: kritiikkiä peli sai muun muassa simulaatiomaisuuden vähentymisestä.
Aiheesta muualla

Project CARS 3 MobyGamesissa (englanniksi)
Putkinäkö

Kuva normaalin näkökyvyn omaavan silmin...
...ja putkinäköisen näkemä kuva.
Putkinäkö on silmänpohjan rappeumaan liittyvä silmäsairaus, joka syntyy, kun näkökenttä alkaa supistua laidoilta kohti keskustaa. Alkuun potilaalla on käsitys, että hän näkee kuten ennenkin, sillä aivot pyrkivät hyödyntämään pienetkin rippeet näköinformaatiota.
Putkinäköön usein liitetty tunnelinäkö tarkoittaa tilannetietoisuuden hämärtymistä, joka on seurausta saman asian tekemisestä toistuvasti eikä silmäsairaus. Tunnelinäössä fokus on yhdessä asiassa eikä kokonaiskuva välity.
Syyt

Verkkokalvorappeuma, glaukooma eli viherkaihi ja vakava harmaakaihi aiheuttavat putkinäköä. Migreenin auravaiheeseen liittyy putkinäköä. Putkinäköä aiheuttavat myös runsas alkoholi, jotkin huumeet ja esimerkiksi lentokoneessa hydraulinesteiden saastuttama hengitysilma.
Pohjalainen

| Pohjalainen |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Ilkka-Yhtymä Oyj / I-Mediat Oy
ISSN:  ISSN 0789-0737
Levikki:   16 898 (LT 2018)
Perustettu:  1903
Lakkautettu:  2020
Päätoimittaja:  Toni Viljanmaa –2019
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton 1918–1991 Kansallinen Kokoomus
Kotikunta:  Vaasa
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
pohjalainen.fi
Pohjalainen (aiemmin Waasa (1903), Vaasa (1903–1984)) oli vuonna 1903 perustettu, Vaasassa ilmestynyt seitsenpäiväinen sanomalehti. Pohjalaisen levikkialue käsitti ensisijaisesti Merenkurkun rannikolla sijaitsevan Pohjanmaan nykymaakunnan suomenkieliset alueet.
Lehti toimi Kansallisen Kokoomuksen äänenkannattajana vuosina 1918–1991, minkä jälkeen se oli sitoutumaton. Pohjalaiseksi Vaasa-lehti muutti nimensä vuonna 1984. Se siirtyi tabloidiformaattiin maaliskuussa 2018. Vuonna 2018 Pohjalaisen levikki oli noin 17 000. Lukijoita lehdellä oli noin 45 000, ja sen kokonaistavoittavuus on 99 000. Lehden päätoimitus oli Vaasassa ja aluetoimitukset Kauhavalla sekä Suupohjassa Kauhajoella.
Vuonna 2019 sanomalehdet Ilkka ja Pohjalainen yhdistettiin yhdeksi lehdeksi. Uusi lehti aloitti nimellä Ilkka-Pohjalainen ja ilmestyi ensimmäisen kerran 30. tammikuuta 2020.
Lehden historiaa

Vaasan ja Pohjalaisen historian päätoimittajista muistetaan erityisesti Jaakko Ikola eli legendaarinen ”Vaasan Jaakkoo”, joka aloitti työnsä Vaasa-lehdessä 1918, nousi kuutisen vuotta myöhemmin päätoimittajaksi ja jatkoi sen jälkeen vielä toisena toimittajana 1950-luvun alkuun asti. Pitkäaikaisin päätoimittaja, vuonna 1951 aloittanut Ilmari Laukkonen, puolestaan luotsasi lehteä miltei 30 vuoden ajan. Hän kirjoitti myös lehden ensimmäisen, vuoteen 1978 ulottuvan yrityshistorian Vaasa aikansa kuvastimena 1–2.
Lehden historiaa > Nimenmuutoksen jälkeen 1984–

Syyskuun 14. päivänä 1984 ilmestyi ensimmäinen Pohjalainen, kun Vaasa otti käyttöön uuden nimen.
Samoihin aikoihin sijoittajaryhmä keulakuvinaan Taito Tuunanen ja Kai Mäkelä aloitti lehteä julkaisseen Vaasa Oy:n nurkanvaltauksen, joka päättyi maakuntalehtien pelastamiseksi syntyneen Pro Lehdistön väliintuloon. Vuoden 1990 lopussa Vaasa Oy kuitenkin fuusioitui Aamulehti-yhtymään.
Lehden historiaa > Ilkka-Yhtymän omistuksessa 1992–2020

Pohjalainen siirtyi Aamulehti-yhtiöltä Ilkka-Yhtymän (tuolloin Ilkka Oy) omistukseen vuonna 1992, kun Aamulehti-yhtiö myi Vaasa Oy:n osakkeet sille. Viimeisinä vuosina lehteä julkaisi Ilkka-Yhtymän tytäryhtiö I-Mediat Oy. Pohjalaisen lisäksi I-Mediat julkaisi myös toista maakuntalehteä eli ykkösbrändiään Ilkkaa, viittä paikallislehteä sekä kahta kaupunkilehteä.
1990-luvun lopussa Pohjalainen liittyi Ilkan lailla Väli-Suomen Median toimitukselliseen yhteistyöverkostoon, josta se erosi 2014, kun Ilkka-Yhtymä solmi korvaavan yhteistyösopimuksen Lännen Median kanssa. Näitä yhteistyökuvioita vielä tiiviimpää toimituksellista yhteistyötä Pohjalainen ja Ilkka olivat tehneet keskenään 1990-luvulta asti. Yhteistyöjatkumon odotetuksi jatkoksi Ilkka-Yhtymä ilmoitti syyskuussa 2019 suunnittelevansa kahden maakuntalehtensä yhdistämistä yhdeksi lehdeksi.
Päätoimittajat

O. E. Könni 1903
Erkki Wallin-Voionmaa 1903–1905
H. J. Räisänen 1905–1910
Yrjö Kataja 1910–1913
V. J. Tuomikoski 1913–1924
Jaakko Ikola 1924–1941
Heikki Hyppönen 1941–1950
Ilmari Laukkonen 1951–1980
Jaakko Korjus 1981–1984
Erkki Malmivaara 1985–1991
Jaakko Elenius 1991–1996
Kari Mänty 1996–2002
Markku Mantila 2002–2009
Arno Ahosniemi 2009
Kalle Heiskanen 2010–2013
Toni Viljanmaa 2014–2019
Kirjallisuutta

Laukkonen, Ilmari: Vaasa aikansa kuvastimena 1: 1903–1939.  Vaasa Oy, 1978.  ISBN 951-9399-03-8.
Laukkonen, Ilmari: Vaasa aikansa kuvastimena 2: 1939–1978.  Vaasa Oy, 1981.  ISBN 951-660-065-4.
Salokangas, Raimo: "Ankarat käskyt kohtalon": Vaasa Oy, Vaasa-lehti ja Pohjalainen kohtaavat lehtimarkkinoiden muutoksen.  Vaasa Oy, 2003.  ISBN 951-96526-1-2.
Aiheesta muualla

Pohjalaisen kotisivut
Pohjalaisen mediatiedot
Vaasa digitaalisessa sanomalehtiarkistossa
Poseidonin alttari (Miletos)

| Poseidonin alttari |
| --- | --- |
 Poseidonin alttarin jäänteet ja paikalla nykyisin oleva majakka.
Sijainti:  Hisar, Didim, Aydın, Turkki
Koordinaatit:  37°21′14″N, 27°11′32″E
Rakennustyyppi:  alttari
Valmistumisvuosi:  575 eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poseidonin alttari oli antiikin aikainen Poseidon Enipeukselle omistettu alttari lähellä Miletosta ja Didymaa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Historia

Poseidonin alttari rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575 eaa. Se on ajoitettu rakennusteknisten yksityiskohtien perusteella. Ne muistuttavat jossakin määrin arkaaisen kauden Artemiin temppelin yksityiskohtia Efesoksessa. Strabonin mukaan alttaripaikan olisi perustanut jo Neileus, joka oli kreikkalaisessa mytologiassa Miletoksen perustaja. Tämä kertoo ehkä lähinnä siitä, että paikan kultti oli hyvin vanhaa alkuperää.
Alttari pysyi löytöjen perusteella käytössä hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle saakka, mutta sitä ei ilmeisesti muutettu eikä kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Sen oletetaan vaurioituneen maanjäristyksessä bysanttilaisella kaudella eli keskiajalla. Tämän jälkeen alttarin kivet joko käytettiin suurimmaksi osaksi uudelleen tai ne huuhtoutuivat mereen.
Rakennelma

Alttari sijaitsi Poseidonille omistetun Poseidionin (m.kreik. Ποσείδιον, lat. Poseidium) niemen eli nykyisen Tekagaçin niemen kärjessä Miletoksen eteläpuolella, noin seitsemän kilometriä lounaaseen Didymasta. Alttarirakennelma oli suorakulmainen, ja koostui alttaripengerryksestä ja sen itäsivulla olleesta varsinaisesta uhrialttarista. Pengerryksen pitkien sivujen (pohjois- ja eteläsivu) pituus oli noin 11,1 metriä ja lyhyiden sivujen noin 9,5 metriä. Uhrialttarin koko oli noin 1,8 × 3 metriä. Se suuntautui itään päin. Alttaripengerrykselle johti lännen puolelta kuusiaskelmaiset noin 8,4 metriä pitkät ja 6,5 metriä leveät portaat.
Putkimadot

| Putkimadot |
| --- | --- |
 Sabellastarte magnifica
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nivelmadot Annelida
Luokka::  Monisukasmadot Polychaeta
Alaluokka::  Putkimadot Sedentaria  Lamarck, 1818
Katso myös
   Putkimadot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Putkimadot (Sedentaria) on monisukasmatojen luokkaan kuuluva nivelmatojen alaluokka. Putkimadot ovat paikoillaan pysytteleviä, tavallisesti putkessa eläviä matoja, joilla on pelkistyneet jalakkeet ja aistinelimet. Niillä on yleensä pitkälle kehittyneet kidukset.
Luokittelu

Putkimadot (Sedentaria)
Osaluokka: Canalipalpata
Lahko: Sabellida
Heimo: Fabriciidae
Heimo: Oweninmadot (Oweniidae)
Heimo: Viuhkamadot (Sabellidae)
Heimo: Putkimadot (Serpulidae)
Heimo: Partamadot (Siboglinidae)
Lahko: Spionida
Alalahko: Spioniformia
Heimo: Apistobranchidae
Heimo: Longosomatidae
Heimo: Poecilochaetidae
Heimo: Spionidae
Heimo: Trochochaetidae
Heimo: Uncispionidae
Lahko: Terebellida
Alalahko: Cirratuliformia
Heimo: Acrocirridae
Heimo: Mutamadot (Cirratulidae)
Heimo: Fauveliopsidae
Heimo: Flabelligeridae
Heimo: Sternaspidae
Alalahko: Terebellomorpha
Heimo: Alvinellidae
Heimo: Ampharetidae
Heimo: Kotamadot (Pectinariidae)
Heimo: Töyhtömadot (Terebellidae)
Heimo: Trichobranchidae
Heimo: Tyrskymadot (Sabellariidae)
Osaluokka: Scolecida
Heimo: Hietamadot (Arenicolidae)
Heimo: Capitellidae
Heimo: Cossuridae
Heimo: Maldanidae
Heimo: Opheliidae
Heimo: Orbiniidae
Heimo: Paraonidae
Heimo: Scalibregmatidae
Heimo: Travisiidae
Heimo: Chaetopteridae
Einstein (yksikkö)

Einstein on valokemiassa käytetty yksikkö. Se on nimetty Albert Einsteinin mukaan. Yksi einstein on yksi mooli fotoneja, riippumatta fotonien taajuudesta. Säteilytysvoimakkuus voidaan ilmaista einsteinin avulla. Tällöin yksiköksi tulee einsteinia per neliömetri per sekunti.
Einstein ei ole IUPAC:n hyväksymä yksikkö.
Purppuraloistorastas

| Purppuraloistorastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Loistorastaat Cochoa
Laji::  purpurea
Kaksiosainen nimi
 Cochoa purpurea  Hodgson, 1836 
Katso myös
   Purppuraloistorastas Wikispeciesissä   Purppuraloistorastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Purppuraloistorastas (Cochoa purpurea) on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Purppuraloistorastasta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Energian kerääminen

Energian kerääminen tai Energian keruu (engl. energy harvesting) tarkoittaa ympäristön vähäisten energiapotentiaalien hyödyntämistä pienten sähkölaitteiden ja elektroniikan kulutustarpeeseen. Tällaisia sähköksi muunnettavia pieniä energia lähteitä ovat muun muassa tärinä, valo, lämpö, paine ja ihmiskeho. Energian keräämisellä saadaan aikaan langattomia laitteita, jotka eivät välttämättä tarvitse lisäenergiaa. Ympäristöystävällinen energian kerääminen säästää kustannuksissa ja on monikäyttöistä, kätevää ja turvallista. Hyvin käyttökelpoinen se on alueilla, joissa sähköä ei ole saatavissa ja välimatkat ovat pitkiä. Energian varastoimisen ja MEMS-tekniikan kehittyminen sekä elektronisten sähkölaitteiden virrankulutuksen pieneminen on tehnyt energian keräämisestä taloudellisesti kannattavampaa. Kerätty sähkö voidaan varastoidaan akkuun, kondensaattoriin tai superkondensaattoriin, jolloin elektroninen laite toimii myös silloin, kun energiaa ei kerätä. Energian keruu tekniikan markkinoiden kooksi vuonna 2012 arvioitiin 0,7 miljardia dollaria, mutta sen ennustetaan kasvavan nopeasti.
Energian keruun kehitys

Ajatus energian keräämisestä esimerkiksi ihmisen liikkeistä on toteutettu aikaisemmin mekaanisesti rannekelloissa, jotka vetävät automaattisesti käyttövoimajousensa käyttäjänsä käden liikkeiden voimalla. Toinen energiansa ympäristöstä saava laite on radiona käytetty kidekone, joka saa energiansa radioaalloista. Myös aurinkokennolla toimiva taskulaskin kuuluu tähän joukkoon.
Matkapuhelimien ominaisuuksien kasvattaminen älypuhelimiksi lisäsi energian kulutusta, mutta akkuvalmistajat eivät pystyneet auttamaan tässä ongelmassa. Puolijohteiden valmistajat sen sijaan kehittivät lukuisia tekniikoita energian säästämiseen. Transistorien pieneneminen mikropiirillä nosti tehoa ja laski energian tarvetta. Toisaalta tiheästi pakattujen sirujen lämmön johtuvuuden ongelma nosti sirujen sisäiset lämpötilat toiminnan kannalta vaarallisen korkeiksi.[lähde? ] Sirujen tehonkulutuksen väheneminen on mahdollistanut langattomia anturiverkkoja ja uusia sovelluksia, joissa laite saa virtansa energian keruun avulla.
Energian keräämisessä hyödynnettyjä tekniikoita

Sähkömagnetismia hyödynnetään liikkeen muuttamisessa sähköksi. Tällaisessa laitteessa pieni magneetti liikkuu sähkökentässä sähkön muodostamiseksi esimerkiksi tärinän tai ihmisen liikkeen voimalla. Esimerkkinä on ravistelemalla toimimaan alkava taskulamppu.
Valosähköinen ilmiö, jota hyödynnetään aurinkokennoissa. Esimerkkinä ovat aurinkokennolla toimivat puutarhavalot.
Lämpösähköinen ilmiö, jonka avulla saadaan sähköä lämpötilaerosta. Lämpösähköisiä generaattoreita hyödynnetään esimerkiksi vesikiertoisen patteriverkoston ohjauksessa, jolloin etuna mekaaniseen termostaattiin verrattuna on mahdollisuus langattomaan kommunikointiin koko talon lämmönohjausyksikön kanssa.
Pietsosähköinen ilmiö, jossa materiaalin muodonmuutoksesta saadaan aikaan sähkövirtaa.
Sähkömagneettinen säteily, jota voidaan hyödyntää antenneilla.
Sähkökemiallinen galvaaninen kenno, jossa käänteisellä elektrolyysillä saadaan tuotettua sähköä. Esimerkkinä makean ja suolaisen veden välinen jännite.
Verensokeristakin on saatavissa entsyymien avulla tapahtuvasta glukoosin hajoamisprosessista sähköä.
Tribosähköinen ilmiö, jossa toisiinsa kosketuksissa olevan kahden materiaalin keskinäisestä liikkeestä syntyy sähköinen varaus, joka usein todetaan staattisena sähkövarauksena.
Asiasta muualla

Ilmaisenergia-keskustelufoorumi
Nanobittejä-sivuston pienenergia katsaus
Project CARS 2

| Project CARS 2 |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Slightly Mad Studios
Julkaisija:  Bandai Namco Entertainment
Jakelija:  Humble Store, Steam, Microsoft Store, PlayStation Now ja PlayStation Store
Säveltäjä:  Stephen Baysted
Pelisarja:  Project CARS
Julkaistu:  22. syyskuuta 2017
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  PlayStation 4, Windows, Xbox One
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Oheislaite:  rattiohjain, pad-ohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Project CARS 2 on Slightly Mad Studiosin kehittämä ja Bandai Namco Entertainmentin julkaisema autosimulaattoripeli. Peli julkaistiin PlayStation 4, Xbox One ja Windows -alustoille 22. syyskuuta 2017. Pelistä julkaistiin ensimmäinen virallinen traileri 8. helmikuuta 2017.