stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Natufin kulttuuri
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://ancientneareast.tripod.com/Natufian_Culture.html
BBC News: First farmers discovered (englanniksi)
"The Natufian Culture in the Levant, Threshold to the Origins of Agriculture" Ofer Bar-Yosef, Evolutionary Anthropology 6, 159–177, 1998.
Terijoen hallitus

Terijoen hallitus eli Kuusisen hallitus, viralliselta nimeltään Suomen kansanhallitus, oli Neuvostoliiton talvisodan aikana perustama hallitus, jonka kanssa Neuvostoliitto ilmoitti 2. joulukuuta 1939 solmineensa avunantosopimuksen. Hallituksesta oli tarkoitus tulla Neuvostoliiton valtaaman Suomen uusi hallitus. Hallitus perustettiin oikeuttamaan talvisota. Sen toimintaa johdettiin siten, että näytti siltä, että se olisi pyytänyt Neuvostoliitolta apua Suomen kansantasavallan perustamiseksi.
Kuusisen hallitus julkistettiin talvisodan syttymispäivänä 30. marraskuuta 1939. Tuolloin Moskovan radio tiedotti, että: ”tuntematon radioasema jossain Suomessa oli ilmoittanut SKP:n asettaneen kansanvaltaisen hallituksen”. Seuraavana päivänä ilmoitettiin, että: ”Terijoen kaupungissa oli solmittu diplomaattisuhteet tämän hallituksen ja Neuvostoliiton hallituksen välillä".
Sodan aikana hallituksen tarkoituksena oli osoittaa, ettei Suomea Neuvostoliiton näkökulmasta edustavan hallituksen johtaman Suomen ja Neuvostoliiton välillä ole sotatilaa. Kun talvisota otettiin keskustelun aiheeksi Kansainliitossa, ei Neuvostoliiton hallitus osallistunut kokoukseen. Sen sijaan se ilmoitti, ettei asia sovellu käsiteltäväksi siellä, koska: "Neuvostoliitto ei ole sotatilassa Suomen kanssa, eikä uhkaa Suomen kansaa sodalla. Siksi ei ole paikallaan vedota kansainliittosopimuksen mainitun kohdan perusteihin."
Hallituksen toiminta ja julistukset

Terijoen hallituksen julistuksen keskeisin kohta oli ilmoitus Suomen kansanarmeijan luomisesta, johon kuului suurimmillaan 22 594 miestä. Nämä sotilaat olivat lähinnä asevelvollisia karjalaisia, inkeriläisiä ja muita suomenkielisiä, joista vanhimmat olivat Suomen sisällissodan jälkeen maasta paenneita punaisia. Heidän vihreä asepukunsa erottui selvästi neuvostojoukkojen käyttämästä. Tämän osaston piti olla Suomen valloituksen jälkeen siellä tarvittavien turvallisuusjoukkojen perustana, ja sen tehtäviin kuului hallituksen julistuksen mukaan myös Suomen kansantasavallan lipun kohottaminen Presidentinlinnan katolle ”työtätekevien riemuksi ja kansanvihollisten kauhuksi”.
Terijoen hallitusta muodostettaessa Stalinin vainojen kokonaisvaltaisuus paljastui, kun Terijoen hallitukselle koottiin armeijaa. Sen palvelukseen ei saatu haalittua kuin 91 punaupseeria, koska valtaosa heistä oli teloitettu.
Lisäksi hallituksen ohjelmaan sisältyi lupauksia muun muassa kahdeksan tunnin työpäivästä, työttömyyden lopettamisesta sekä suurtilojen pakkolunastuksesta. Suomen kansanhallituksella oli myös oma raha ja se julkaisi neljää sanomalehteä, Kansan Valta, Kansan Sana, Kansan Armeija ja Suomen Kansan Ääni. Keskeisimmät lehdistä olivat Kansan Valta ja Suomen Kansan Ääni, joita jaettiin lentolehtisinä etenkin rintamalla. Terijoen hallituksen yleisjulistus ei ollut Suomessa uskottava, eikä se juuri levinnyt kansan tietoisuuteen.lähde?
Jukka L. Mäkelän mukaan Kuusisen hallituksen yleisjulistus sisälsi niin valheellisia ja vääristeltyjä väitteitä Suomen oloista ja Suomessa vallinneista mielialoista, että sen allekirjoittajien on itsekin täytynyt tietää puhuvansa vastoin parempaa tietoaan. Esimerkiksi kahdeksan tunnin työpäivä oli toteutettu Suomessa jo 22 vuotta aiemmin, työttömyys oli Suomessa vähäistä ja kausiluonteista, ja suurtilat olivat käytännössä lakanneet olemasta vuoden 1918 torpparilain ja vuoden 1922 Lex Kallion myötä.
Hallituksen toiminta ja julistukset > Avunanto- ja ystävyyssopimus

Avunanto- ja ystävyyssopimus (AY-sopimus) Terijoen hallituksen ja Neuvostoliiton välillä 30 vuodeksi solmittiin 2.12.1939. Hallitus myös myi Neuvostoliitolle Suomenlahden saaret ja vuokrasi Hangon 30 vuodeksi.
Sopimuksen turvin Neuvostoliitto katsoi taanneensa itselleen ne edut, joita se oli tavoitellut aikaisemmin neuvotellessaan Moskovassa Cajanderin III hallituksen edustajien kanssa. Se sai sopimuksen mukaisesti Kuusiselta Karjalankannaksen eteläosat, strategisesti tärkeitä Suomenlahden saaria, Kalastajasaarennon länsiosan, sekä vuokralle Hangon laivastotukikohtan. Sopimuksessa sovittiin myös laajahkon suomensukuisten kansojen asuttaman alueen liittämisestä Kuusisen Suomeen.lähde?
Hallituksen toiminta ja julistukset > Itä-Karjalan ja Suomen jälleenyhdistäminen

Samalla tehtiin sopimus, jolla Neuvostoliitto lahjoitti Suomelle 70 000 neliökilometriä Itä-Karjalaa 2.12.1939, mukana Aunus ja Uhtua (Kalevala). Sopimuksen allekirjoittivat Kuusisen lisäksi Neuvostoliiton pääministeri ja ulkoministeri. Perusteluna sopimuksessa luki Suomen ja Itä-Karjalan kansojen "jälleenyhdistäminen". Historioitsija Timo Vihavaisen mukaan "Sopimuksen yhtenä julkilausuttuna tarkoituksena oli toteuttaa Suur-Suomi". Sopimuksessa kuitenkin liitettiin 3 970 neliökilometria kannaksen eteläosaa Neuvostoliittoon Leningradin suojaksi.
Kansainliiton syyttäessä Neuvostoliittoa hyökkäyssodasta Neuvostoliitto käytti jälkimmäistä sopimusta todisteena hyvästä suhtautumisesta Suomeen.
Suomen kommunistisen puolueen nimissä seuraavana päivänä annettu julistus muistutti, että Suomen kansa "on yli 200 vuotta unelmoinut Karjalan heimon jälleenyhtymisestä suomalaisen kansallisuuden ja valtion yhteyteen". Vielä vähän aiemmin suomalaiskommunisteja oli teloitettu Itä-Karjalassa syytettyinä tämänsuuntaisista haaveista. Jo 1917-1922 Suomen vasemmisto oli halunnut liittää Itä-Karjalan Suomeen osana maailmanvallankumousta. Itä-Karjalassa jotkut järkyttyivät yhdistämisestä, toiset iloitsivat suurissa kansankokouksissa.
Talvisodan jälkeen lahjoituksen peruuttaminen peiteltiin uudeksi suomalaiseksi "valtioksi", Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, johon liitettiin myös Suomelta talvisodassa viedyt alueet. Sen viralliseksi kieleksi tuli venäjän ohella suomi, ja vähän aiemmin nopeasti kyhätyn kyrillisen "karjalan kirjakielen" käyttö lopetettiin täysin. Tasavaltaan oli jäänyt Suomesta vain parisataa uutta asukasta.
Hallituksen loppuvaiheet ja hajoaminen

Kun Suomi oli alkanut neuvotella Britannian ja Ranskan kanssa sotilasavusta ja kun Neuvostoliitto koki ajan loppuvan, se alkoi tunnustella rauhaa sen jälkeen, kun Suomi oli omin voimin kyennyt torjumaan Neuvostoliiton uuden voimakkaan hyökkäyksen helmikuun lopulla Suomeen.lähde?
Yritys muodostaa hallitus, jota kannattamaan suomalaiset siirtyisivät, epäonnistui tavoitteessaan, sillä suomalaiset nousivat yhtenäisinä vastarintaan ja syntyi niin sanottu talvisodan henki. Kun näin ollen Terijoen hallitus oli muodostunut Neuvostoliiton ja Suomen rauhanteon esteeksi, se lakkautettiin 12. maaliskuuta 1940 talvisodan päättyessä. Stalin oli käytännössä luopunut Terijoen hallituksen tukemisesta jo tammikuun lopussa 1940, mikä oli ratkaisevaa Suomen ja Neuvostoliiton rauhanneuvotteluiden kannalta.lähde?
Vaikutukset

Hallituksen vaikutus oli ollut lähinnä päinvastainen suomalaisten keskuudessa. Terijoen hallituksen perustaminen sai Neuvostoliittoa myötäilleet vakuuttuneiksi Neuvostoliiton valloitushaluista, varsinkin kun Neuvostoliitto tunnusti sen ainoaksi Suomen lailliseksi hallitukseksi ja ilmoitti ”kansan vihaaman” Rytin hallituksen paenneen Helsingistä. SKP:n pääsihteeri Arvo Tuominen lähetti Tukholmasta suomalaisille kommunisteille viestejä, ettei Kuusisen hallitukseen ja sen julistuksiin pitänyt uskoa.
Kun Neuvostoliitto ylitti Tarton rauhan rajan, vastaanotto oli heille suuri yllätys. Suomalaiset siirsivät väestön Karjalasta ja raja-alueilta sisä-Suomeen, joten paikallista väestöä oli hyvin vähän. Suuri osa suomalaisista kommunisteista oli edelleen vankilassa, ja poliittinen toiminta oli ollut kiellettyä jo 1930-luvun alkupuolelta niin sanottujen kommunistilakien mukaan, joten tukitoimet Suomen Kansanhallitukselle jäivät vähäisiksi. Presidentti Kyösti Kallio oli lokakuussa 1939 vahvistanut tasavallan suojelulain, jonka nojalla oli varotoimena suljettu lukuisia tunnettuja suomalaisia kommunisteja turvasäilöön juuri ennen talvisodan syttymistä. Suomalaista kommunismia tutkinut brittiläinen Anthony F. Upton on huomauttanut, ettei ole todisteita siitä, mitä Suomen äärivasemmistossa todella ajateltiin Terijoen hallituksesta, koska sotasensuuri tukahdutti kaiken virallisesta linjasta poikenneen mielipiteenmuodostuksen.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK antoivat 2. joulukuuta 1939 julkilausuman, jossa vakuutettiin Suomen työväenluokan antavan täyden ja varauksettoman tukensa juuri muodostetulle Rytin hallitukselle ja Suomen kamppailulle vapautensa ja riippumattomuutensa puolesta: "Suomen työväenluokan rauhantahto on vilpitön. Elleivät hyökkääjät kuitenkaan tahdo antaa arvoa sen rauhantahdolle, ei Suomen työväenluokalle jää muuta mahdollisuutta kuin ase kädessä taistella väkivaltaa vastaan maan itsemääräämisoikeuden, demokratian ja rauhan puolesta."
Lontoon lehdistössä ehti joulukuun alkupäivinä levitä huhu, jonka mukaan Rytin hallitus olisi paennut Helsingistä. The Timesia lukuun ottamatta lehdet liittivät yhteen miltei samanaikaisesti saapuneet tiedot Cajanderin hallituksen erosta ja Kuusisen hallituksen nimittämisestä ja tulkitsivat, että Suomen uusi hallitus oli päättänyt antautua. Ulkomaisten lehtien Helsinkiin saapuneet kirjeenvaihtajat välittivät kuitenkin lehdilleen nopeasti oikeat tiedot.
Neuvostoliiton korkeimman neuvoston ensimmäisen kokoonpanon VI istunnossa 31. maaliskuuta 1940 hyväksyttiin päätös Neuvostoliitolle siirtyneiden alueiden luovuttamisesta Karjalan autonomiselle SNT:lle ja tämän muuttamisesta liittotasavallaksi, Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi.lähde?
Kuusista lukuun ottamatta useimmat hallituksen jäsenet toimivat myöhemmin Suomen kommunistisessa puolueessa. Kuusinen itse sai Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa arvostetun aseman eikä päässyt palamaan Suomeen.
Ulkomainen vastaanotto

Komintern organisoi Kuusisen hallitusta puolustavia kokouksia ja sille myötämielistä kirjoittelua läntisen Euroopan ja Yhdysvaltain kommunistilehdissä. Näitä kirjoituksia neuvostolehdistö puolestaan siteerasi omassa propagandassaan. Ahkerimpiin Terijoen hallituksen puolustajiin kuului yhdysvaltalainen kommunistilehti Daily Worker, joka kirjoitti muun muassa ”kansan riemusta” puna-armeijan ”vapauttamilla” alueilla.
Muun muassa Jawaharlal Nehru, George Bernard Shaw ja John Steinbeck, amerikansuomalainen Työmies-lehti, Hollywoodin musiikkityöntekijät, Coloradon opiskelijat sekä (Neuvostoliiton sopimussuhteessa olleen) Natsi-Saksan lehdistö tukivat kansanvaltaista Terijoen hallitusta ja Neuvostoliiton talvisotaa Suomea vastaan. Neuvostolehdistö antoi paljon palstatilaa tanskalaiselle kirjailijalle Martin Andersen Nexølle, joka julkaisi useita kirjoituksia ”kansanvaltaisen Suomen” puolesta. Useat neuvostoliittolaiset kirjailijat lähettivät Andersen Nexølle adressin, jossa häntä kehotettiin ”pysymään lujasti pyhän asian puolella”.
Hallituksen kokoonpano

| Ministeri | Tehtävissä |
| --- | --- |
Puheenjohtaja ja ulkoasiainministeri Otto Wille Kuusinen:  1.12.1939 – 12.3.1940
Varapuheenjohtaja ja valtiovarainministeri Mauritz Rosenberg:  1.12.1939 – 12.3.1940
Puolustusministeri Akseli Anttila:  1.12.1939 – 12.3.1940
Sisäasiainministeri Tuure Lehén:  1.12.1939 – 12.3.1940
Maanviljelysministeri Armas Äikiä:  1.12.1939 – 12.3.1940
Valistusministeri Inkeri Lehtinen:  1.12.1939 – 12.3.1940
Karjalan asiain ministeri Paavo Prokkonen:  1.12.1939 – 12.3.1940
Kirjallisuutta

Osmo Jussila: Terijoen hallitus 1939–40. WSOY, 1985, ISBN 951-0-12686-1
Heikkonen, Ojakoski, Väisänen: Suomen historian käännekohtia, WSOY, 2003
Max Jakobson: Diplomaattien talvisota. WSOY, 1955.
Arvo Tuominen: Myrskyn aikaa. Tammi, 1970.
Neuvostoliiton Tiedeakatemian historian Instituutti: Neuvostoliiton Historia, Karjalais-Suomalaisen SNT:n Valtion Kustannusliike Petroskoi 1951.
Aiheesta muualla

Terijoen hallituksen julistus Wikiteksteissä
Keskinäisen avunannon ja ystävyyden sopimus Neuvostoliiton ja Suomen Kansanvaltaisen Tasavallan välillä Wikiteksteissä
Kuusinen ja Terijoen hallitus – Ylen elävä arkisto
Neuvostoliitto solmi Andrei Ždanovin, Kliment Vorošilovin, Josif Stalinin ja Vjatšeslav Molotovin (kirjoittaa) johdolla Suomen Kansanhallituksen pääministerin Otto Wille Kuusisen (kuvassa oikealla) kanssa sopimuksen.
Suomen kansanarmeijan upseeri Terijoella joulukuussa 1939
Otto Wille Kuusinen.
Lotfi Nasib

| Lotfi Nasib> لطفى نصيب |
| --- | --- |
 Lotfi 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1926 Kotka
Kuollut: 28. maaliskuuta 2011 (84 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Napi
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  right
Pituus:  180 cm
Paino:  72 kg
Pelinumero:  5, 6, 10, 11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1943–1954
Seurat:  Ilves
Lotfi Nasib (ent. Nasibullen; 13. toukokuuta 1926 Kotka – 28. maaliskuuta 2011) oli tataaritaustainen suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti Tampereen Ilvestä hyökkääjän pelipaikalla vuosina 1943–1954 ja voitti kuusi Suomen mestaruutta sekä kaksi hopeaa. "Napi" toimi myös yhden kauden kapteenina ja pelasi 24 maaottelua sekä esiintyi kahdesti MM-kisoissa. Hänet on nimitetty jääkiekkoleijonaksi.
Ura

Lotfi "Napi" Nasib (ent. Nasibullen) edusti hyökkääjän pelipaikalla Tampereen Ilvestä aikana 1943–1954 ja voitti kuusi Suomen-mestaruutta sekä kaksi SM-hopeaa. Nasib pelasi 60 ottelua joissa hänen tehopisteensä olivat 55 + 25 = 80 ja jäähymääränsä 12 minuuttia. Nasib toimi kapteenina kauden 1950–1951. Maaotteluita Nasibille kertyi 24, tehden niissä 10 maalia.
Nasib pelasi kahdesti MM-kisoissa (1949 Tukholma, 1951 Pariisi). Oslon vuoden 1952 olympiajoukkueeseen Nasib ei päässyt opintojen vuoksi. Päivätyön viedessä Nasibin Saksaan hän kuitenkin saman vuoden syksyllä liittyi paikalliseen seuraan Harvestehuder THC (Hamburg). Nasib sai seuralta muiden etujen ohella myös rahallista korvausta, ja täten hän on yksi Suomen ensimmäisiä ulkomailla tienanneita kiekkoilijoita. Nasibille oltiin aikaisemmin tarjottu myös puoliammattilaissopimusta Krefelder EF -seurasta, mutta hän keskittyi opiskeluihinsa Suomessa ja jatkoi Ilveksen paidassa.
Jääkiekon ohella Nasib voitti 1940-luvun lopulla vesipallossa SAUL:n mestaruuden Kauppakorkeakoulun joukkueessa.
Pentti Isotalo muisteli Nasibia seuraavasti; ”Napi oli erinomainen luistelija, kepeä ja kevyt hyppijä, jonka irtonaiseen vartaloharhautukseen moni sekosi. Yrjö Hakalan ja Eero Saaren kanssa hän muodosti kolmikon, joka osasi pitää hauskaa kentällä ja muuallakin”.
Nasib valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1985, aatelointinumerolla 15.
Ilves Takkuturkit -nimisen perinneyhdistyksen nimen keksi aikoinaan Nasib, joka mielsi sen parhaiten kuvaavan arvokkaasti vanhenevaa ilvestä.
SM-tilastot

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1943-44 | SM-sarja | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1944-45 | SM-sarja | 7 | 3 | 3 | 6 | 0 |
| 1945-46 | SM-sarja | 8 | 10 | 1 | 11 | 0 |
| 1946-47 | SM-sarja | 8 | 6 | 4 | 10 | 0 |
| 1947-48 | SM-sarja | 6 | 7 | 3 | 10 | 0 |
| 1948-49 | SM-sarja | 7 | 16 | 2 | 18 | 0 |
| 1949-50 | SM-sarja | 7 | 8 | 9 | 17 | 4 |
| 1950-51 | SM-sarja | 6 | 2 | 2 | 4 | 2 |
| 1951-52 | SM-sarja | 5 | 2 | 1 | 3 | 4 |
| 1953-54 | SM-sarja | 3 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| YHT. |  | 60 | 55 | 25 | 80 | 12 |
SM-tilastot > Palkinnot ja saavutukset

6 Suomen mestaruutta (1945, 1946, 1947, 1950, 1951, 1952)
2 SM-hopeaa
7 hattutemppua SM-sarjassa
Jääkiekkoleijona #15
Yksityiselämä

Nasib valmistui ekonomiksi vuonna 1952. Hän työskenteli kuljetusliikkeessä Hampurissa, Merihuolto Oy:n osastopäällikkönä, Sadolin Painovärit Oy:n toimitusjohtajana ja sen idänkaupan konsulttina sekä Grankulla IFK Hockey:n puheenjohtajana. Aikuisiällä Nasib asui Kauniaisissa.
Yksityiselämä > Perhe

Lotfi Nasib (ent. Nasibullen) kuului Suomen tataariyhteisöön. Hän syntyi Kotkassa, veljensä Naim Terijoella ja sisko Zekiye (Hairedin) oli syntynyt Pietarissa. Naim Nasib ja Naimin poika Erkan edustivat myös Ilvestä jääkiekossa. Sisarukset palvelivat toisessa maailmansodassa; Lotfi kersanttina, Naim (1917–1998) ylikersanttina ja Zekiye (1919–2001) lottana.
Lotfin isä Neuman (1890–1966, نعمان, Nuʿmān) otti aktiivisesti osaa Tampereen tataariyhteisön kulttuuritoimintaan ja toimi Tampereen islamilaisen seurakunnan sekä Tampereen Turkkilaisen Yhdistyksen hallituksissa. Ennen Tampereen seurakuntaa Neuman toimi Suomen Islam-seurakunnan hallituksen jäsenenä. Hän oli syntynyt Nižni Novgorodin alueen kylässä Suıksu (Ключищи, Kljutšištši). Neuman tuli vallankumouksen jälkeen Terijoelle, jonka jälkeen Kotkaan, mihin perusti tekstiilialan yrityksen. Muutettuaan Tampereelle 1930-luvun alussa Neuman jatkoi tekstiilialalla. Hänen liikkeensä "Kangas- ja lyhyttavarain Keskus" sijaitsi Kauppakadulla. Hänen veljensä Ymär (1895–1964) ja Abduldeyyin (1893–1953) asuivat myös Suomessa. Jälkimmäinen käytti sukunimeä Karatau.
Yksityiselämä > Nimi

"Lotfi" on lyhennetty versio arabialaisesta nimestä Lotfullah (لطف الله).
Sukunimi alun perin Nasibullen (ven. Насибуллин; Nasibullin), tai perusmuodossaan ilman venäläistä päätettä Nasibullah (tat. Насыйбулла: Nasıybulla); tataarin vanhalla kirjaimistolla لطفى نصيب الله.
Galleria

Nasib vuonna 1946.
Mestaruussarjan voittaja 1951. (Nasib takarivissä toinen vasemmalta).
Maajoukkueen ottelumatka Norjaan ja Ruotsiin helmikuussa 1947. Pelaajia tauolla juna-asemalla. (Nasib takana).
Suomen maajoukkue ottelumatkalla Ruotsissa ja Norjassa joulukuussa 1956. (Nasib edessä oikealla).
Harvestehuder THC - hampurilainen jääkiekkoseura. (Nasib takarivissä neljäs oikealta, 1950-luku).
Lotfi Nasib ja Yrjö Hakala vuonna 1949.
Neuman ja Mahira Nasibulla sekä lapset Naim (takana), Lotfi (sylissä) ja Zekiye, Kotka 1929.
Neoraimondia

| Neoraimondia |
| --- | --- |
 Neoraimondia herzogiana.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Browningieae
Suku::  Neoraimondia  Britton & Rose (1920)
Katso myös
   Neoraimondia Wikispeciesissä   Neoraimondia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neoraimondia on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Sen nimi on annettu italialaisen luonnontutkijan Antonio Raimondin mukaan. Hän tutki Perun kasvillisuutta ja maantiedettä.
Tuntomerkit

Suvun lajit ovat kookkaita, haaroittuvia, pensastavia tai puumaisia ja kynttelikkömäisiä, 15 metrin korkeuden saavuttavia kaktuksia. Varret ovat pystyjä, uurteisia, tavallisesti harmaanvihreitä. Leveitä uurteita on 4–8. Areolit eli kääpiöversot ovat tappimaisia, kookkaita, ruskeakarvaisia, piikkisiä, ja niiden kasvu jatkuu monen vuoden ajan. Piikkejä on niissä kussakin 12 tai enemmän ja ne ovat taipuisia, jopa 25 cm:n pituisia. Kukat kehittyvät pidentyneihin areoleihin, ja kasvit ovat päiväkukkijoita. Kukka on muodoltaan suppilomainen, väriltään vaaleanpunainen tai vaalea; pohjuksessa on suomuja ja karvaisia ja toisinaan myös sukasellisia areoleja. Hedelmä on pyöreä ja sen pinnalla on ruskeahuopaisia areoleja, joissa on myös lyhyitä piikkejä. Siemenet ovat mustia ja pienikuoppaisia; niissä on limainen vaippa.
Lajit ja levinneisyys

Suvun kahdesta lajista toinen (Neoraimondia arequipensis) kasvaa Perun rannikkoalueen kuivissa osissa ja Andien alarinteillä, toinen (Neoraimondia herzogiana) Keski-Boliviassa 1500–2000 metrin korkeudessa.
Nelivärilause

Esimerkki nelivärikartasta
Kun keskellä olevaa aluetta ympäröi parillinen määrä alueita (vas.), riittää kolme väriä. Muussa tapauksessa tarvitaan neljäs väri (oik.).
Nelivärilause eli neliväriteoreema on verkko- eli graafiteorian tulos, jonka mukaan jokainen tasokartta voidaan värittää neljällä eri värillä siten, että millään kahdella vierekkäisellä samanvärisellä alueella ei ole yhteistä rajaa. De Morganin oppilas Francis Guthrie esitti tämän vuonna 1852 kokeellisena havaintona, mutta sitä ei osattu tuolloin todistaa. Niinpä kysymystä, pitääkö väittämä paikkansa, kutsuttiin neliväriongelmaksi. Vaikka ongelma on helppo ymmärtää, kesti yli sata vuotta, ennen kuin lause saatiin todistetuksi vuonna 1976.
Täsmennyksiä

Raja tarkoittaa rajaviivaa, ei rajapistettä; alueet, jotka koskettavat toisiaan vain pisteessä, saa värittää samalla värillä (esimerkiksi Yhdysvaltain kartalla osavaltiot Colorado ja Arizona). Kunkin väritettävän alueen tulee olla yhtenäinen eli koostua yhdestä palasta. Kumpikin näistä täsmennyksistä tarvitaan, muuten voidaan piirtää karttoja, joissa värejä tarvitaan enemmän kuin neljä.
Tehtävän kannalta on myös olennaista, millaisella pinnalla kartta on. Alkuperäisessä muotoilussa kartta on tasolla. Voidaan helposti osoittaa, että pallopinnalla riittävä värimäärä on sama kuin tasolla. Sen sijaan esimerkiksi munkkirinkilää muistuttavalla toruspinnalla värejä voidaan tarvita jopa seitsemän (mutta ei enempää).
Ongelman alkuperä

Neliväriongelman esitti ilmeisesti ensimmäisenä englantilainen matemaatikko Francis Guthrie vuonna 1852. Hän oli havainnut, että neljä väriä tuntuisi aina riittävän kartan värittämiseen, ja pyysi De Morganin oppilaana olevaa veljeään Frederick Guthrieta kysymään De Morganilta selitystä ilmiölle. Francis oli itse aiemmin ollut De Morganin oppilas. De Morgan ei löytänyt selitystä, joten hän kyseli asiaa muilta matemaatikoilta, muun muassa William Hamiltonilta. Myös Charles Peirce ja Arthur Cayley yrittivät tuloksetta ratkaista ongelmaa. Cayley esitti ongelman vuonna 1878 London Mathematical Societylle.
Neliväriteoreeman todistaminen

On melko helposti osoitettavissa, että kartan värittäminen viidellä värillä on mahdollista (Heawoodin lause), mutta neljän värin riittävyys on vaikeammin todistettavissa. Tämän todistivat Kenneth Appel ja Wolfgang Haken vuonna 1976 osoittamalla, että kaikki kartat ovat väritettävissä neljällä värillä jos ja vain jos tietyt 1 834 karttaa ovat väritettävissä neljällä värillä. Myöhemmin karttojen lukumäärä pystyttiin pudottamaan 1 482:een. Todistus tehtiin tietokoneita apuna käyttäen, mutta kompakti matemaattinen todistus puuttuu edelleen.
Neil Robertsonin tutkimusryhmä todisti nelivärilauseen uudelleen 1994, tälläkin kertaa tietokoneavusteisesti. Heidän todistuksensa on idealtaan samanlainen kuin Appelin ja Hakenin, mutta käyttää pienempää, 633 perustapauksen kokoelmaa.
Vuonna 2008 Georges Gonthier julkaisi nelivärilauseen todistuksen, joka oli varmistettu Coq-todistustarkistimella.