stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1999
Mäkihyppy > Suurmäki K120

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Martin Schmitt | 263,4 |
| 2 |  | Sven Hannawald | 261,7 |
| 3 |  | Hideharu Miyahira | 258,8 |
| 4 |  | Janne Ahonen | 254,1 |
| 5 |  | Kazuyoshi Funaki | 251,5 |
| 6 |  | Masahiko Harada | 246,8 |
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Suomen Mika Laitinen oli kilpailussa 23., Ville Kantee 30. ja Jani Soininen 33:s.
Mäkihyppy > Joukkuemäki K120

| Sija | Maa | Kilpailijat | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Sven Hannawald Christof Duffner Dieter Thoma Martin Schmitt | 988,9 |
| 2 |  | Noriaki Kasai Hideharu Miyahira Masahiko Harada Kazuyoshi Funaki | 987,0 |
| 3 |  | Andreas Widhölzl Martin Höllwarth Reinhard Schwarzenberger Stefan Horngacher | 905,5 |
| 4 |  | Ville Kantee Jani Soininen Mika Laitinen Janne Ahonen | 855,7 |
| 5 |  | Damjan Fras Jure Radelj Primož Peterka Peter Žonta | 762,3 |
| 6 |  | Roar Ljøkelsøy Morten Aagheim Tommy Ingebrigtsen Kristian Brenden | 707,1 |
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Norja | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 2. |  Suomi | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 3. |  Venäjä | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 4. |  Italia | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 5. |  Saksa | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 6. |  Japani | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 6. |  Itävalta | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 8. |  Viro | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 9. |  Tšekki | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9. |  Ukraina | 0 | 0 | 1 | 1 |
Aiheesta muualla

Karpaasille 30 km:n kultaa Ylen Elävä arkisto
Kolarin lukio

Kolarin lukio on vuonna 1973 perustettu Kolarin kunnassa sijaitseva lukio.
Historia

Valtioneuvosto antoi 17. toukokuuta 1973 luvan Kolarin lukion perustamiseen. Syksyllä 1973 lukion aloitti 47 opiskelijaa. 
Uudella oppilaitoksella oli pitkään tilaongelmia. Opetusta annettiin ensin vuosi yläasteen tiloissa, sitten pari vuotta lastenkodilla, taas pari vuotta yläasteella ja sen jälkeen oppilasasuntolan tiloissa. Asuntolan saneerauksen aikana lukio toimi lastenkodilla ja ammattikoulun tiloissa. Uusiin toimiviin tiloihin päästiin vasta syksyllä 1990.
Kolarin lukio oli luokattoman lukion kokeilukouluna 1990-luvun vaihteessa ja sai tuolloin toiminnastaan opetushallituksen vuoden 1993 menestyjä- laatupalkinnon.
Kolarin lukio oli myös yksi niistä Suomen 29 lukiosta, jotka osallistuivat ylioppilastutkinnon ns. rakennekokeiluun ensimmäisten joukossa vuodesta 1995 aina vuoteen 2006 asti, jolloin kokeilu vakinaistettiin. Kokeiluun osallistuvissa lukioissa kokelas suoritti yo-tutkinnossa pakollisena ainoastaan äidinkielessä ja kirjallisuudessa järjestettävän kokeen. Kolme muuta pakollista koetta hän voi valita toisen kotimaisen kielen kokeen, vieraan kielen kokeen, matematiikan ja reaalikokeen joukosta.
Kolarin kunta/Kolarin lukio oli  vetäjänä Lapin lääninhallituksen ja Opetusministeriön rahoittamassa ESR-hankkeessa, Tunturi-Lapin alueen koulutuksen verkostoitumishanke, ’Tunturi-Lapin Instituutti’ vuosina 2000–2003.
Alueellinen yhteistyö

Kolarin lukio on pyrkinyt jossain määrin harjoittamaan yhteistyötä alueen muiden lukioiden kanssa.
Oppilaitoksen lähimpiä naapurilukioita Suomen puolella ovat Muonion, Kittilän, Pellon ja Ylitornion lukiot. Osa opetuksesta on järjestetty yhteistyölukioiden opettajien erityisasiantuntemuksen hyödyntämiseksi etäopetuksena nykyaikaista tietotekniikkaa hyväksi käyttäen. Toisaalta lukioiden välillä on myös esiintynyt pientä kilpailua samoista oppilaista.
Kansainvälisyys

Kolarin lukiossa on mahdollista suorittaa kaksi kansainvälisyystoimintaan liittyvää kurssia. Kurssien toteustapoihin ovat kuuluneet oppilasvaihtomatkat sekä niiden valmistelu. Lukion yhteistyökouluina ovat toimineet Veronassa Italiassa sijaitseva Liceo Ginnasio di Stato Scipione Maffei ja Leverkusenissa Saksassa sijaitseva Landrat-Lucas-Gymnasium.
Kolarin lukion oppilaille on tarjottu aikaisemmin myös mahdollisuus osallistua Euroopan hiukkastutkimuskeskuksen CERNin tiedeleirikouluun
Lukion kansainvälisyystoimintaan kuuluvaksi voitaneen lukea myös Kolarin kunnan välittömässä läheisyydessä rajan toisella puolella Ruotsissa sijaitsevan Pajalan kunnan oppilaitosten kanssa harjoitettu yhteistyö. Länsirajan läheisyyden ja harjoitetun yhteistyön ansiosta myös ns. pakkoruotsin vastustaminen on ollut Kolarin lukiossa vähäisempää kuin esim. itäisessä Suomessa.
Aiheesta muualla

Kolarin lukion kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Esite syksyn 2012 uusille opiskelijoille) (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF
Jekaterina Larionova

| Mitalit> Maa:  Kazakstan.Naisten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kazakstan.Naisten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kazakstan.Naisten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:  Kazakstan> Naisten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | 63 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2013 | 63 kg |  |
Jekaterina Aleksejevna Larionova (ven. Екатерина Алексеевна Ларионова; s. 23. tammikuuta 1994) on kazakstanilainen painija. Hän kilpailee vapaapainissa. Navruzov saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 63 kg painoluokassa. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa Budapestissa 2013.
Kirovin kalastuskolhoosi

Kuva Kirovin kalastuskolhoosin kalanviljelylaitoksesta Omedussa 30 vuotta sen sulkemisen jälkeen.
Kirovin kalastuskolhoosi (vir. S. M. Kirovi nimeline Näidiskalurikolhoos, ven. Опорно-показательный рыболовецкий колхоз имени С. М. Кирова) oli Neuvosto-Virossa toiminut kalastukseen ja elintarvikkeiden jalostukseen erikoistunut kolhoosi, jonka pääpaikka sijaitsi Tallinnan koillispuolella Viimsin niemellä. Se toimi vuosina 1950-1991. Suurimmillaan 1970- ja 80-lukujen taitteessa kolhoosilla oli yli 6 000 työntekijää, joista lähes 500 oli kalastajaa. Vuonna 1988 työntekijöitä kolhoosissa oli peräti 7 700. Kalastuskolhoosin pääsatama sijaitsi Miidurannassa. Kolhoosi oli tehokkaan toimintansa johdosta hyvin yleinen esittelykohde Tallinnassa käyneille Neuvosto-Viron vieraille todistuksena menestyvästä kolhoosiliiketoiminnasta.
Sergei Kiroville nimetyn kolhoosin synty

Neuvosto-Virossa alkoi 1940-luvun lopulla kollektivisointiprosessi. Tällöin Neuvosto-Viron eri kyliin perustettiin vuosina 1946–1949 useita pieniä kalastuskolhooseja. Kaikkiaan Neuvosto-Viroon syntyi vuoteen 1949 mennessä 111 kalastuskolhoosia. 1950-luvulla Neuvostoliiton hallitus antoi määräyksen näiden pienten yksiköiden yhdistämisestä suuremmiksi kolhooseiksi. Vuonna 1976 kalastuskolhooseja oli enää kahdeksan.
Näin perustettiin vuonna 1950 Viimsin niemellä suurempi kolhoosi ja nimettiin Stalinin aikaisen vuonna 1934 murhatun Leningradin puoluejohtajan Sergei Kirovin mukaan. Kolhoosi sijaitsi Viimsin niemellä Haabneemen kylässä. Kolhoosin johtajana käytännössä koko sen toiminta-ajan eli vuosina 1955–1991 oli Oscar Kuula. Kolhoosilla oli parhaimmillaan 80 kalastusalusta, jotka kalastivat Itämerellä silakkaa, kilohailia ja turskaa sekä Atlantilla silliä. Kolhoosilla oli useita kalanviljelylaitoksia mm. Harjumaan Kotkassa, Järvamaan Kärussa, Pärispeassa Kuusalun kunnassa Harjumaalla sekä suurin Itä-Virossa Omedussa. Kalat jalostettiin omissa tuotantolaitoksissa, joita oli Viinistussa, Rakveressä ja Haabneemellä.
Kolhoosin toiminta

Kalastuksen lisäksi kolhoosissa oli monipuolista toimintaa: suuri nautakarja, kalankasvatuslaitos, shampootehdas, telakka, ravintoloita sekä hotelli. Sen 18 troolaria kalastivat Itämeren lisäksi Atlantilla. Suositun kalaöljypohjaisen Merenvaahto-shampoon kysyntä loppui Viron itsenäistyessä.
Kolhoosi perusti 1960-luvulla turkistarhan, jossa turkiseläimet saivat kalajätteitä ruoakseen. Turkistarhaus päättyi 1970-luvulla tarhaan iskeneen ankaran eläintautiepidemian vuoksi.
Kolhoosin toimintaan kuuluivat omat kunnossapitoyksiköt eli esimerkiksi laivat korjattiin omissa kunnossapitoyksiköissä. Sellainen laivankorjaustelakka perustettiin Miidurantaan. Kolhoosi pyrki olemaan kaikkinensa hyvin omavarainen toiminnassaan.
Kolhoosin toiminta kattoi myös yhteiskunnallisia tehtäviä eli julkaisi omaa sanomalehteään "Randlane", kustansi työntekijöilleen erilaisia harrastuspiirejä, oma terveydenhoitoyksikkö, päiväkoti, kirjasto jne. Kolhoosilla oli oma kansantanssiryhmä, joka esiintyi eri puolilla Neuvostoliittoa ja Eurooppaa. Kolhoosi perusti myös oman "aktiivi mallikalastajan kollektiivitilan museon" vuonna 1971. Kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1973 kolhoosin päärakennuksessa avattiin uimarannan ja kalastuksen historiaa esittelevä näyttely. Läheisessä Pringin kylässä avattiin 12. elokuuta 1980 museon ulkoilmaosasto.
Vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten purjehdusregatta järjestettiin Tallinnassa Piritan purjehduskeskuksessa. Kirovin kolhoosi, jonka pääpaikka Haabneeme sijaitsi vain reilun kymmenen kilometrin päässä Piritasta, osallistui purjehduskeskuksen rakennustöihin. Lisäksi kolhoosin pääsatama Miidurannassa toimi vierasvenesatamana ulkomaisille purjehtijoile, jotka tulivat seuraamaan kisoja. Suomalaisille oli varattu kaikkiaan 98 venepaikkaa kyseisestä satamasta olympiaregatan aikaan.
Tuotteiden päämarkkina-alue oli laaja Neuvostoliitto. Tuotteiden myynti perustui keskushallinnon suunnittelusta vastaavan Gosplanin ja Sovjetexportin ostoihin. Kirovin kalastuskolhoosin tuotteita myytiin myös Neuvostoliiton ulkopuolella muun muuassa Norjassa ja Länsi-Saksassa. Kaupoista saadusta länsivaluutasta Moskovan keskushallinto otti kuitenkin puolet, mikä rajoitti kalastuskolhoosin tehokasta kehittämistä. Länsimaisten uusien laitteiden hankinta oli tämän vuoksi hidasta.
Kolhoosin hajoaminen

Viron uudelleenitsenäistymisen myötä kolhoositoiminta päättyi Virossa. Näin tapahtui myös Kirovin kalastuskolhoosille. Tässä vaiheessa kolhoosia johti Rein Borkmann. Kolhoosi jatkoi sen jälkeen vuoden 1991 alusta osakeyhtiönä nimellä OÜ Esmar, josta syntyi vesi- ja kaasuliiketoimintaa pyörittävät yritykset. Myöhemmin kiinteistöihin liittyvää hallintaa jatkoi AS Baltplast. Kolhoosin pääpaikassa Haabneemessä pienet yritykset aloittivat myös toimintansa entisissä kalastuskolhoosin tiloissa.[lähde? ]
Vuonna 1990 Ruotsista Viroon muuttanut ulkovirolainen Jaan Manitski perusti Viinistuun entiseen kalastuskolhoosin kylmiöön taidemuseon, joka avattiin vuonna 2002.
Kissankidat

| Kissankidat |
| --- | --- |
 Pikkukissankita Chaenorhinum minus
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Tribus::  Antirrhineae
Suku::  Kissankidat Chaenorhinum  (DC.) Rchb.
Katso myös
   Kissankidat Wikispeciesissä   Kissankidat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kissankidat (Chaenorhinum) on kasvisuku ratamokasvien heimossa. Siihen kuuluu 27 lajia yksi- ja monivuotisia ruohoja. Niitä esiintyy erityisesti Välimeren alueella ja Turkissa. Kissankitalajeista kesä-, pikku- ja meiramikissankitaa viljellään koristekasvina. Pikkukissankita esiintyy luonnonkasvina Pohjoismaissa ja Suomessakin.
Lajeja

kesäkissankita (Chaenorhinum glareosum)
pikkukissankita eli kissankita (Chaenorhinum minus)
meiramikissankita (Chaenorhinum origanifolium)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kissankidat (Chaenorhinum)
Suomen Lajitietokeskus: Kissankidat – Chaenorhinum
ITIS: Chaenorhinum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Chaenorhinum (englanniksi)
Jekaterina Kurbatova

| Mitalit> Naisten telinevoimistelu.Maa:   Venäjä.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten telinevoimistelu.Maa:   Venäjä.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten telinevoimistelu.Maa:   Venäjä.MM-kilpailut  | Naisten telinevoimistelu> Maa:   Venäjä. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rotterdam 2010 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2010 | hyppy |  |
|  Kultaa | Birmingham 2010 | joukkuekilpailu |  |
Jekaterina Vladimirovna Kurbatova (ven. Екатерина Владимировна Курбатова, s. 7. lokakuuta 1992 Moskova) on venäläinen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan mestari.
Kurbatova kuului sekä Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 että Birminghamin EM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen Venäjän joukkueeseen. Lisäksi Kurbatova voitti Birminghamissa hypyn Euroopan mestaruuden.
J. W. Ahlqvist

John Werner Ahlqvist (1881 Tornio – 1. kesäkuuta 1940 Whitefish, Trout Lake) oli kanadansuomalainen työväenliikkeen aktivisti.
J. W. Ahlqvist syntyi Tornion raastuvanoikeuden talonmiehen ja kaupungin palvelijan perheeseen. Vanhempien kuoltua hänet myytiin kymmenvuotiaana huutolaispojaksi räätälille. Vuonna 1903 Ahlqvist muutti Kanadaan, jossa hän työskenteli räätälinä Torontossa. Hän oli perustamassa raittius- ja työväenyhdistystä ja liittyi Kanadan sosialistipuolueeseen. Ahlqvist työskenteli aktiivisesti Canadan Suomalaisen Järjestön perustamiseksi. Hän toimi järjestön toimeenpanevan komitean ensimmäisenä puheenjohtajana ja vuosina 1913–1920 järjestön sihteerinä. Hän oli perustamassa Canadan Suomalaisen Järjestön sanomalehteä Vapautta ja työskenteli myöhemmin lehden liikkeenhoitajana.
Kristiina Kumpulainen

| Kristiina Kumpulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966 (ikä 57–58)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  esi- ja alkuopetuksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Exeterin yliopisto (Ed.D. 1994)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kristiina Kumpulainen Tuhat-tutkijaportaalissa
Kristiina Kumpulainen (s. 1966) on suomalainen kasvatustieteilijä ja Helsingin yliopiston esi- ja alkuopetuksen professori. Hän työskentelee leikillistä oppimista tutkivan Helsingin yliopiston opettajakoulutuslaitoksen Helsinki Playful Centerin tutkimusjohtajana. Kumpulainen on ollut julkisuudessa esimerkiksi leluja, kirjojen lukemista, sosiaalisten taitojen oppimista ja lasten älylaitteiden käyttöä koskevan tutkimustiedon ja keskustelun merkeissä.
Kumpulainen valmistui kasvatustieteen tohtoriksi Exeterin yliopistosta 1994. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1994) oli otsikoitu The nature of children’s oral language interactions during collaborative writing experience at the computer.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Kumpulainen on ollut vuodesta 2019.
Kumpulainen on useiden esi- ja alkuopetusta sekä leikkiä käsittelevän kirjan kirjoittaja.
Aiheesta muualla

Kristiina Kumpulainen, professor of education (Arkistoitu – Internet Archive) (kristiinakumpulainen.fi)
Kristiina Kumpulaisen Google Scholarin profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Kristiina Kumpulainen (englanniksi) (hundred.org)
King Biscuit Flower Hour (In Concert)

| King Biscuit Flower Hour (In Concert) Triumph |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 12. lokakuuta 1981 Cleveland Public Hall
 Julkaistu: 1995
 Tuottaja(t): Triumph
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 74.36
 Levy-yhtiö: King Biscuit Flower Hour
Triumphin muut julkaisut
| Edge of Excess 1992 | King Biscuit Flower Hour (In Concert) 1995 | Live at the US Festival 2003 |
King Biscuit Flower Hour (In Concert) on Triumphin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Se on nauhoitettu Allied Forcesin kiertueella Clevelandissa 12. lokakuuta 1981.
Kappaleet

Tear the Roof Off
American Girls
Lay It on the Line
Allied Forces
Fight the Good Fight
Blinding Light Show / Moon Child
Rock ’n’ Roll Machine
I Live for the Weekend
Nature’s Child
Drum Solo
Instrumental
Rocky Mountain Way
Hot Time (In this City Tonight)
Kokoonpano

Rik Emmett – kitara, laulu
Gil Moore – rummut, laulu
Mike Levine – basso
Arvostelut

AllMusic:
Komi-san wa, komyushō desu

Komi-san wa, komyushō desu (jap. 古見さんは、コミュ症です) on Tomohito Odan manga, johon perustuva anime-versio on alkanut lokakuussa 2021 (englanniksi engl. Komi Can’t Communicate). Anime-sovituksen tekijä on OLM Studio.
Mangan pohjalta on ilmoitettu tehtävän myös live-näytelty versio, jossa on kahdeksan jaksoa.
Mangan julkaisu alkoi vuonna 2016 Weekly Shōnen Sunday -lehdessä. Mangasta on julkaistu 30 tankōbon-kirjaa.
Juoni

Sarjan päähenkilö on Shōko Komi, josta tulee ensimmäisenä koulupäivänä suosittu kauneutensa vuoksi, mutta jolla on vaikeuksia kommunikoida muiden kanssa. Shōkon vieressä istuva Hitohito Tadano saa selville Komin vaikeudet. Hitohito päättää auttaa Shōkoa tämän tavoitteessa saada sata ystävää ja jotta hän pääsee yli kommunikaatiovaikeuksistaan.
Kuningaskottaraiset

| Kuningaskottaraiset |
| --- | --- |
 Sulankuningaskottarainen (Basilornis galeatus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kuningaskottaraiset Basilornis  Bonaparte, 1850
Katso myös
   Kuningaskottaraiset Wikispeciesissä   Kuningaskottaraiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuningaskottaraiset (Basilornis) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kuningaskottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 3 lajia.
Kuningaskottaraisiin kuuluvia lajeja

Celebesinkuningaskottarainen (Basilornis celebensis)
Seraminkuningaskottarainen (Basilornis corythaix)
Sulankuningaskottarainen (Basilornis galeatus)
Aiheesta muualla

ITIS: Basilornis (englanniksi)
King Booker's Court

King Booker
King Booker's Court (suom. King Bookerin hovi) oli "heel"-ryhmä World Wrestling Entertainment:in SmackDown! brändissä. Se muodostui, kun Booker T voitti King of the Ringin vuonna 2006. Voitettuaan King of the Ringin hän alkoi kutsua itseään nimellä King Booker. Myös Bookerin vaimo vaihtoi nimään kuninkaallisemmaksi; Queen Sharmelliksi. Myöhemmin William Regal (myöhemmin dubattiin Sir William Regaliksi) ja Finlay (myöhemmin dubattiin Sir Finlayksi) liittyivät King Bookerin hoviin. Marraskuussa 2006 hovi hajosi, mutta se teki paluun joulukuussa ilman Regalia.
Jäsenet

King Booker (26. toukokuuta, 2006 – 6. huhtikuuta, 2007)
Queen Sharmell (26. toukokuuta, 2006 – 6. huhtikuuta, 2007)
Sir William Regal (26. toukokuuta, 2006 – 6. lokakuuta, 2006)
Sir Finlay (25. elokuuta, 2006 – 6. lokakuuta, 2006)
Little Bastard (25. elokuuta, 2006 – 6. lokakuuta, 2006)
Mestaruudet ja saavutukset

World Wrestling Entertainment
World Heavyweight Mestaruus (kerran) – King Booker
United States Mestaruus (kerran) – Finlay
King of the Ring (2006) – King Booker
King Booker World Heavyweight mestarina.
Iso Heinäjärvi (Kitee)

| Iso Heinäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kitee
Koordinaatit:  62°05′18″N, 30°20′00″E
Järvinumero:  02.027.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,9 m 
Rantaviiva:  13,64 km 
Pinta-ala:  3,53 km² 
Tilavuus:  0,03 km³ 
Keskisyvyys:  8,6 m 
Suurin syvyys:  36 m 
 fiIso Heinäjärvi 
Iso Heinäjärvi (myös Suuri Heinäjärvi) on järvi Kiteen itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 3,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 63 kilometriä eteläkaakkoon.
Maantiede

Ison Heinäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,6 kilometriä. Järven melko suora pohjoisranta kaartuu niin ikään suorahkoksi itärannaksi, joka puolestaan kääntyy järven kaakkoisen Järvenpään lahden kohdalla mutkaiseksi etelärannaksi. Myös järven länsiranta mutkittelee jossain määrin. Ison Heinäjärven syvin kohta, 36 metriä, sijaitsee altaan itäosassa Suurisaaren luoteispuolella. Järven lounaiset lahdet ja ovat matalia. Myös luoteessa on matalia alueita. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä.
Isossa Heinäjärvessä sijaitsee viisi saarta, joista kolme on alle aarin laajuisia ja yksi yli hehtaarin laajuinen. Saaret sijaitsevat järven matalahkossa luoteisosassa, paitsi usean hehtaarin laajuista Suurisaarta. Isoa Heinäjärveä reunustaa suurelta osin kulttuurimaisema, myös järven eteläosasta luoteeseen työntyvä Matsonniemi on pääosin peltomaata. Itäranta on metsämaata.
Ison Heinäjärven koillispuolella sijaitsee Pieni Heinäjärvi (112,7 metriä mpy), joka laskee Isoon Heinäjärveen. Muutaman kilometrin länteen sijaitsee Kiteenjärvi. Ison Heinäjärven laskuoja alkaa järven luoteiskolkan Myllylahdesta.
Ison Heinäjärven vesitilavuus on 30 109 000 kuutiometriä.
Iso Heinäjärvi (02.027.1.001) kuuluu Hiidenjoen valuma-alueeseen (02.027), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiteenjoen–Tohmajoen vesistössä (02). Toinen jakovaihe on Kiteenjoen valuma-alue (02.02). Hiidenjoen valuma-alueella on kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Iso Heinäjärvi on laajin. Viisi muuta ovat Pieni Heinäjärvi, Palojärvi, Malahvinlampi, Valkialampi ja Keltalampi.
Kiteen Iso Heinäjärvi on monin verroin laajempi kuin Suomen kuusi muuta Isoa Heinäjärveä yhteensä.
Komi (järvi)

| Komi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vihti
Koordinaatit:  60°32′35″N, 24°33′52″E
Järvinumero:  23.093.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118 m 
Rantaviiva:  1,7 km 
Pinta-ala:  0,08 km² 
Suurin syvyys:  3,5 m 
 fiKomi 
Komi on kahdeksan hehtaarin laajuinen keskirehevä metsäjärvi Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Nummelasta on 27 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 46 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede

Komin pituus on lounaasta koilliseen on 750 metriä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi metsä, koillispuolella on Komiharju (140 metriä mpy) ja pohjoispuolella nimetön vakavesi, jonka pinta-ala on noin 2,5 hehtaaria ja korkeustaso 119,8 metriä mpy. Nimettömän vakaveden keskellä sijaitsee muutaman aarin laajuinen saari. Komin ja nimettömän vakaveden välisen kannaksen leveys on 50–100 metriä. Komiin virtaa laskuoja nimettömästä vakavedestä, Komista virtaa laskuoja etelään Vihtijärveen, joka sijaitsee vajaan kilometrin päässä. Vihtijärven korkeustaso on 31,5 metriä Komia alempi.
Komin länsipuolella sijaitsee Petäys ja itäpuolella Mustalammi.
Komi on humusvaikutteinen, sen vesi on kirkasta ja melko hyvälaatuista.
Komi (23.093.1.003) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Komi on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Kristiina Brunila

Marjo Kristiina Brunila (s. 1971) on suomalainen kasvatustieteilijä, joka toimii kasvatuksen ja koulutuksen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja tasa-arvon professorina Helsingin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2009.
Brunilan mukaan "eriarvoisuuden kysymykset ovat tärkein olemassa oleva tutkimusaihe, koska ne koskevat kaikkea elämää maapallolla eikä eriarvoisuus ole vähentymässä, jos esimerkiksi koulutuspolitiikan tulevaisuuteen katsoo." Hän on arvostellut Suomen koulutusjärjestelmää siitä, että se on "uusintanut vallitsevia hierarkioita, ihmisten erilaista kohtelua ja heihin kohdistuvia erilaisia oletuksia ja normeja."
Julkaisut

Kristiina Brunila: Parasta ennen: Tasa-arvotyön projektitapaistuminen (väitöskirja). Helsingin yliopisto, 2009. http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-10-4393-2
Kristiina Brunila, Kristiina Hakala, Elina Lahelma ja Antti Teittinen (toim.): Ammatillinen koulutus ja yhteiskunnalliset eronteot. Gaudeamus, 2013.
Kristiina Brunila ja Ulpukka Isopahkala-Bouret (toim.): Marginaalin voima! Aikuiskasvatuksen 51. vuosikirja. Aikuiskasvatuksen tutkimusseura, 2014.
Kristiina Brunila, Jussi Onnismaa ja Heikki Pasanen (toim.): Koko elämä töihin: Koulutus tietokykykapitalismissa. Vastapaino, 2015.
Kristiina Brunila ja Lisbeth Lundahl (toim.): Youth on the Move: Tendencies and Tensions in Youth Policies and Practices. Helsinki University Press, 2020. https://doi.org/10.33134/HUP-3
Kristiina Brunila, Esko Harni, Antti Saari ja Hanna Ylöstalo (toim.): Terapeuttinen valta: Onnellisuuden ja hyvinvoinnin jännitteitä 2000-luvun Suomessa. Vastapaino, 2021.
Daniel Nehring ja Kristiina Brunila (toim.): Affective Capitalism in Academia: Revealing Public Secrets. Policy Press, 2023.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Helsingin yliopiston tutkimusportaali
ORCID
ResearchGate
Google Scholar