stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barberini

Barberini-suvun vaakuna.
Barberini oli italialainen aatelissuku, joka oli alun perin kotoisin Toscanan Barberinosta, Elsen laaksosta. Sittemmin he asettuivat aluksi Firenzeen ja sen jälkeen Roomaan, jossa suku vaurastui ja sai poliittista valtaa.
Antonio Barberini puolusti Firenzeä vuonna 1530 ja lähti sen jälkeen Roomaan, jonne hän kutsui vuonna 1555 veljenpoikansa Francescon, josta tuli suvun varsinainen kantaisä. Francesco Barberini keräsi veljensä Raffaelon kanssa huomattavan omaisuuden ja kaupallisia etuja, joista tuli Barberinin suvun vallan perusta.
Suvun mahti nousi huippuunsa kun Maffeo Barberinista tuli vuonna 1623 paavi Urbanus VIII. Urbanus suosi avoimesti sukulaisiaan ja nimitti kaksi veljenpoikaansa, vuonna 1597 syntyneen Francesco Barberinin sekä Antonio Barberini vanhemman kardinaaleiksi. Heistä Antonio edisti merkittävällä tavalla kirkollisten rakennusten rakentamista Roomaan. Kolmas Urbanuksen nimittämistä Barberinin suvun kardinaaleista oli Antonio Barberini nuorempi, jonka paavi nimitti kardinaaliksi vuonna 1628. Antonio nuorempi osoittautui taitavaksi neuvottelijaksi, ja toimi paavin legaattina Urbanossa ja Avignonissa. Antonio nuorempi oli myös taiteen tukija, ja teki tilauksia muun muassa kuvanveistäjä ja arkkitehti Gian Lorenzo Berniniltä. Antonio nuorempi keräsi lisäksi laajan kirjaston, joka liitettiin hänen kuolemansa jälkeen hänen veljensä Francesco Barberinin suureen kirjastoon.
Barberinit saivat runsaasti vihamiehiä ja joutuivat riitoihin useiden mahtisukujen kanssa, eritoten Farnesen suvun kanssa. Farneset perustivat Barberineja vastustavan liittouman, joka löi Barberinit Lagoscurossa 30. maaliskuuta 1644. Tämä tappio ja Urbanus VIII:n kuolema heikensivät Barberinin suvun asemaa.
Taddeo, Francesco ja Antonio Barberini nuorempi pakenivat Pariisiin, kun vastavalittu uusi paavi Innocentius X käynnisti syytösten pohjalta tutkimukset Barberinien kirkollisten varojen väärinkäytöstä. Siellä Barberinit olivat ranskalaisen kardinaali Jules Mazarinin suojeluksessa. Mazarinin avustuksella järjestettiin Taddeon pojan Maffeon avioliitto Innocentiuksen suojatin Olimpia Giustinianin kanssa.  Barberinit tekivät sovinnon Innocentiuksen kanssa vuonna 1653. Taddeo kuoli Pariisissa, mutta sekä Francesco että Antonio palasivat Roomaan, jossa he asuivat lopun elämänsä upeassa Berninin suunnittelemassa Palazzo Barberinissa.
Barberinit onnistuivat saamaan valta-asemansa takaisin lyhyeksi aikaa, ennen kaikkea kaukonäköisesti järjestettyjen avioliittojen avulla. Näihin kuului Taddeon tyttären Lucrezian naittaminen Modenan herttua Francesco II:lle. Barberinin suku sammui vuonna 1736, ja heidän omaisuutensa siirtyi Colonnan suvun haltuun.
Barberinin metroasema

Barberinin metroasema.
Barberinin metroasema on Trevin kaupunginosassa, Roomassa, Italiassa sijaitseva metroasema. Se kuuluu linja A:han, joka avattiin vuonna 1980. Asema sijaitsee Piazza Barberinin alla.
Bazmaghbyur

| Bazmaghbjur (Բազմաղբյուր) |
| --- | --- |

 Bazmaghbjur
 Koordinaatit: 40.3277°N, 44.3146°E 
Valtio:  Armenia
Maakunta:  Aragatsotn
Korkeus:  1 150 m
Väkiluku (2001):  950
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bazmaghbjur (armeniaksi Բազմաղբյուր, vuoteen 1949 Takiya ja Takia, venäjäksi Bazmahpjur) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa. Bazmaghbjurissa oli vuonna 2001 950 asukasta.
Arthur Erickson

Kanadan suurlähetystö Washington DC:ssä
Arthur Charles Erickson, CC (14. kesäkuuta 1924 – 20. toukokuuta 2009) oli kanadalainen arkkitehti. Hän syntyi Vancouverissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui arkkitehdiksi McGillin yliopistosta.
Ericksonista tehtiin vuonna 1973 Kanadan ritarikunnan Officer, ja vuonna 1981 hän sai ylennetyn arvon Companioniksi. Hänelle myönnettiin AIA:n kultamitali vuonna 1986.
Ericksonin suunnittelemia ovat muiden muassa Simon Fraserin yliopiston kampus Burnabyssä, Kanadan suurlähetystö Washington DC:ssä, kaupungintalo Fresnossa ja lasimuseo Tacomassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Erickson Wikimedia Commonsissa
Armi Ahola

| Armi Ahola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. syyskuuta 1968 (ikä 56)
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Ara
Seura:  
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
1984–1990, 1994–1998 1991–1993:  Jyväskylän Kiri Viinijärven Urheilijat
Armi Ahola (s. 1. syyskuuta 1968 Jyväskylä) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja ja entinen pesäpalloilija.
Armi "Ara" Ahola on Jyväskylän Kirin kasvatti, joka on edustanut pelaajaurallaan myös Viinijärven Urheilijoita vuosina 1991–1994. Jyväskylän Kiriä Ahola edusti Mestaruussarjassa ja naisten Superpesiksessä 1985–1990 sekä 1995–1998.
Pelinjohtajauransa Ahola aloitti naisten Superpesiksessä Jyväskylän Kirittärissä heti pelaajauransa päätyttyä vuonna 1999. Vuodet 2001–2003 Ahola toimi Siilinjärven Pesiksen pelinjohtajana ja palasi Kirittäriin kausiksi 2005–2006, johtaen Kirittäret kahteen peräkkäiseen mestaruuteen. Aholasta tuli ensimmäinen nainen, joka on voittanut Suomen mestaruuden pelinjohtajana. Tästä alkoi myös Kirittärien kuuden peräkkäisen mestaruuden putki.
Kaudella 2009 Armi Ahola nousi otsikoihin olemalla ensimmäinen nainen, joka johti miesten joukkuetta. Ahola otti johtaakseen miesten Suomensarjassa pelaavan Jyväskylän Lohen. Vuonna 2013 Ahola teki paluun Kirittärien pelinjohtajaksi kuuden vuoden tauon jälkeen.
Saavutukset > Pelaajana

Naisten Suomen mestaruus: 1989, 1996, 1997
SM-hopeaa: 1992
SM-pronssia: 1993, 1998
Superpesiksen lyöjäkuningatar (4): 1994, 1996, 1997, 1998
Vuoden jokeri (2): 1997, 1998
Itä-Länsi -edustuksia: 6
Saavutukset > Pelinjohtajana

Naisten Suomen mestaruus: 2005, 2006
Naisten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja: 2005
Itä-Länsi -edustuksia: pelinjohtajana 1, II-pelinjohtajana 3, valitsijana 2
Auer (täsmennyssivu)

Auer voi tarkoittaa seuraavia:
auer eli autere, ilman kuivaa sameutta
Auer (ital. Ora), kunta Etelä-Tirolissa Italiassa
M/S Auer, Rauman edustalle vuonna 1945 uponnut rahtilaiva
Auer sukunimenä

Anneli Auer (s. 1965), Ulvilan surmasta epäiltynä ollut suomalainen nainen
Carl Auer von Welsbach (1858–1929), itävaltalainen kemisti
Edward Auer (s. 1941), yhdysvaltalainen pianisti
Eino Auer (1898–1941), suomalainen kirjailija ja kääntäjä
Gerhard Auer (1943–2019), länsisaksalainen soutaja ja olympiavoittaja
Grigor Auer (1882–1967), suomalainen taidemaalari
Hansjörg Auer (1984–2019), itävaltalainen vuorikiipeilijä
Ignaz Auer (1846−1907), saksalainen sosiaalidemokraatti
Ilkka Auer (s. 1966), suomalainen kirjailija
Ilkka Auer (1930–2013), suomalainen este- ja kestävyysjuoksija
Ilmari Auer (e. Tappura, 1879–1965), suomalainen poliitikko
Into Auer (1890–1948), suomalainen jääkäri
Judith Auer (1905–1944), sveitsiläis-saksalainen kansallissosialismin vastustaja
Kyösti Auer (e. Tappura, 1865–1929), suomalainen juristi ja senaattori
Leopold Auer (1845–1930), unkarilainen muusikko
Lucas Auer (s. 1994), itävaltalainen moottoriurheilija
Pentti Auer (1931–2004), suomalainen näyttelijä
Sulo Auer (1896–1941), suomalainen Etsivän Keskuspoliisin ja Valtiollisen poliisin Valpon etsivä
Victor Auer (1878–1939), suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja
Victor Auer (1937–2011), yhdysvaltalainen ampuja
Väinö Auer (1895–1981), suomalainen maantieteilijä ja geologi
Auer sukunimenä > Auer nimimerkkinä

Ursula Auer, kirjailija-aviopari Anja Angelin ja Pentti Kirstilän käyttämä salanimi
Vihtori Auer, kirjailija ja toimittaja Vihtori Simosen (1882–1951) käyttämä nimimerkki
Muita

Fjordo Auer, vuono Etelä-Chilessä
V.Auer, vammaisyhtye
Bazilio Olara-Okello

| Bazilio Olara-Okello> Ugandan presidentti |
| --- | --- |
 27. heinäkuuta 1985 –  29. heinäkuuta 1985  
Edeltäjä:  Milton Obote
Seuraaja:  Yoweri Museveni
Henkilötiedot
Syntynyt: 1929 Uganda
Kuollut: 9. tammikuuta 1990 Omdurman, Sudan
Bazilio Olara-Okello (1929 – 9. tammikuuta 1990) oli ugandalainen upseeri, joka toimi maansa valtionpäämiehenä vuonna 1985.
Bazilio liittyi brittien siirtoma-armeijaan Kings African Rifles (KAR) vuonna 1949. Hän taisteli Britannian puolella Kenian Mau-mau-kapinassa, ja palasi Ugandaan maan itsenäistyessä 1962.  Idi Aminin valtakaudella hän oli maanapossa, ja osallistui tämän syrjäyttämiseen 1979. Aminin jälkeen maa oli epävakaassa tilassa, ja Milton Oboten toinen hallintokausi kesti vain neljä ja puoli vuotta.
Kun Tito Okellosta tuli presidentti, Bazilio nimitettiin armeijan ylipäälliköksi.
Kun Okello syrjäytettiin, Bazilio lähti maanpakoon Sudaniin. Bazilio kuoli maanpaossa Sudanissa. Hänen jäännöksensä siirrettiin kotiseudulle 25 vuotta myöhemmin.
Arthur Fitger

| Arthur Fitger |
| --- | --- |
 Arthur Fitger
Henkilötiedot
Syntynyt: 1840
Kuollut: 1909 (68–69 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  runoilija, näytelmäkirjailija, taidemaalari
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Arthur Heinrich Wilhelm Fitger (1840–1909) oli saksalainen taidemaalari ja runoilija. Hänen maalauksensa ovat etupäässä dekoratiivista ja monumentaalista laatua ja aiheiltaan fantastisia. Hänen näytelmistään tunnetuimpia ovat Adalbert von Bremen (1873), Die Hexe (1878), Die Rosen von Tyburn (1888) ja San Marcos Tochter (1902). Näitä etevämmät ovat hänen raikassäveleiset lyyriset runonsa. Lyyrisistä runokokoelmista ovat merkittäviä Fahrendes Volk (1894), Winternächte (1887) ja Requiem æternam dona ei (1894).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Fitger Wikimedia Commonsissa
Bennie Lifts

Bennie Lifts Limited oli 1900-luvulla toiminut isobritannialainen hissivalmistaja. Sen perusti John Bennie 1900-luvun alussa. Kone osti Bennie Liftsin vuonna 1986.
Aril Edvardsen

Aril Edvardsen
Aril Snorre Edvardsen (15. marraskuuta 1938 Kvinesdal, Norja – 6. syyskuuta 2008 Mombasa, Kenia) oli norjalainen saarnaaja, evankelista ja tunnettu karismaattinen kirkollinen vaikuttaja. Hän perusti lähetyssäätiö Troens Bevis Verdens Evangeliseringin vuonna 1965 ja toimi sen johtajana. Häntä pidetään eräänä Norjan kansainvälisesti tunnetuimmista evankelistoista. Aril ja Kari Edvardsenilla on kolme lasta.
Tausta

Nuoruusvuosinaan Edvardsen toimi paikallisen Arbeidernes ungdomsfylkingin johtajana. Hän toimi  myös tanssimuusikkona laulaen enimmäkseen country-musiikkia. Hän avioitui 17-vuotiaana samalla luokalla koulua käyneen Karin kanssa. Edvardsen koki radikaalin kääntymyksen kristityksi vuonna 1956, minkä jälkeen hän alkoi etsiä apostolista kristillistä elämää, Raamatun esikuvan mukaan. Häntä pidetään eräänä Pohjoismaiden tunnetuimmista ja kansainvälisimmistä evankelistoista, jonka työ saavutti loppuaikoina jopa noin 200 maata television ja muiden joukkoviestintävälineiden avulla. Edvardsenin tausta oli Norjan kirkossa, eikä hän monista päinvastaisista väitteistä huolimatta koskaan kuulunut minkään helluntaiseurakunnan jäsenistöön, minkä hän toi esille selkeästi myös omalla verkkosivustollaan.
Elämä ja ura

Vuonna 1960 Edvardsen koki saaneensa kutsumuksen Jumalalta aloittaa maailmanlaajuinen evankeliointityö. Hän perusti organisaation nimeltä Troens Bevis Verdens Evangelisering vuonna 1965. Edvardsenin toiminnalle on alusta lähtien ollut tunnusomaista kansainvälisyys ja tavoitteellisuus. Hän on järjestänyt suuria hengellisiä evankeliointitapahtumia, perustanut paikallisia seurakuntia, tukenut muita evankelistoja, sekä järjestänyt saarnaajille suunnattuja seminaareja ja konferensseja.
Kvinesdalissa sijaitseva Sarons Dal -keskus on kasvanut jatkuvasti, ja sinne on rakennettu suuria kokoustiloja, kirjapaino, kirjeopisto, raamattukoulu ja kansainvälinen mediakeskus. Hän toimi myös kansainvälisen Church Growth International -järjestön johtokunnassa vuodesta 1981 lähtien, Lausanne-komiteassa sekä Det Norske Bibelselskapin valittuna edustajana.
Troens Bevis -järjestö pitää yllä noin tuhatta lähetyssaarnaajaa sekä lähettää Sarons Dalista käsin 24 tuntia vuorokaudessa omaa satelliittitelevisio- ja internetohjelmaa.
Edvardsen kirjoitti noin viisikymmentä kirjaa sekä kirjekursseja, joista muun muassa "Uusi elämä" (norj. Det nye liv) -kirjekurssia on käännetty 60 kielelle.
Erling Borgen ohjasi vuonna 2004 Edvardsenista elämäkerrallisen dokumenttielokuvan Himmelen revner (Taivas repeää), josta leikattiin erikseen 49 minuutin mittainen elokuvateatteriversio sekä 24 minuutin televisiodokumentti. Samana vuonna Håvard Rem kirjoitti Edvardsenin elämäkertateoksen Aril Edvardsen - et selvopplevd portrett.
Aril Edvardsen oli juuri päättänyt evankeliointikokoussarjan Zanzibarissa vaimonsa Karin kanssa ennen kuolemaansa. Heidän muutaman päivän mittaiseksi tarkoitettu lomansa päättyi kuitenkin Arilin sairastumiseen ja hänet vietiin sairaalaan lomakohteessaan Mombasassa, jossa hän kuoli sydänongelmiin. Edvardsen haudattiin Kvinesdalissa 15. syyskuuta 2008. Kaikille avoinna olleessa ja valtakunnallisesti uutisoidussa hautajaistilaisuudessa oli läsnä noin 1 500–2 000 ihmistä.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Edvardsenin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Tunnustuksia

Vuoden markkinointipalkinto Agderissa 1980
Fædrelandsvennenin lukijoiden äänestämä 80-luvun sørlandetilainen
Kvinesdalin kunniakansalaisuus
Kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1999, jonka hänelle ojensi Pakistanin presidentti Muhammad Rafiq Tarar
Kirjallisuutta

Paul Leer-Salvesen: Aril Edvardsen : mannen og bevegelsen i Sarons Dal.  Stavanger:  Verbum, 1974.  ISBN 8271940066.  (norjaksi)
Arvid Møller: Aril Edvardsen i Sarons dal.  Oslo:  Cappelen, 1978.  ISBN 82-02-04048-5.  (norjaksi)
Håvard Rem: Aril Edvardsen - et selvopplevd portrett.  Oslo:  Cappelen, 2004.  ISBN 9788202220907.  (norjaksi)
Aiheesta muualla

Aril Edvardsen Troens Bevis Verdens Evangelisering -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Boeing 737, jonka pyrstöön Edvardsenin kuva on maalattu.
Anton-tapaus

Anton-tapaus oli lapsikaappaus, joka kärjistyi Suomen ja Venäjän väliseksi diplomaattiseksi selkkaukseksi vuonna 2009. Tapaus oli seurausta useamman vuoden jatkuneesta huoltajuuskiistasta suomalaisen isän ja venäläisen äidin välillä viisivuotiasta Anton-pojasta. Kiista kärjistyi vastavuoroisiin lapsikaappauksiin, jotka saivat suurta huomiota sekä Suomen että Venäjän mediassa.
Anton (s. 2003) oli tapauksen aikaan neljä-kuusivuotias. Hän on Suomen kansalainen, mutta hänelle myönnettiin kohun keskellä nopeasti myös Venäjän kansalaisuus, joka kuitenkin perustui väärennettyyn paperiin. Hänellä ei vuonna 2020 ollut kaksoiskansalaisuutta, vaan hän oli ainoastaan Suomen kansalainen.
Tapahtumien kulku > Äiti vei Antonin Venäjälle

Antonin vanhemmat ovat Suomen kansalainen Paavo Salonen ja Suomen ja Venäjän kaksoiskansalainen Rimma Salonen. Anton syntyi vuonna 2003 vanhempiensa eron jälkeen, ja vanhemmille asetettiin yhteishuoltajuus. Maaliskuussa 2008 nelivuotias poika lähti äitinsä mukana Venäjälle ja hänestä ei kuulunut pitkään aikaan mitään. Huhtikuussa 2008 Tampereen käräjäoikeus määräsi Paavo Salosen väliaikaisesti lapsen yksinhuoltajaksi.
Tapahtumien kulku > Tapaus nousi otsikoihin Suomessa

Tapaus tuli otsikoihin kesällä 2008, kun Paavo Salonen oli alkanut ihmetellä poikansa ja tämän äidin pitkää Venäjän matkaa. Rimma Salonen kertoi MTV3:n haastattelussa, että ei uskaltanut palata Suomeen, kun kuuli häntä syytettävän lapsikaappauksesta.
Paavo ja Rimma Salonen kävivät taistelua lapsen huoltajuudessa niin Venäjällä kuin Suomessakin. Suomessa päätettiin lapsen kuuluvan Suomeen, ja Venäjällä Venäjälle. Paavo Salonen haki apua asiaansa ministeritasolta saakka, ja esimerkiksi ulkoministeri Alexander Stubb ilmaisi tukensa hänelle.
Tapahtumien kulku > Antonin kuljetus Suomeen diplomaattiautossa

Prosessin pitkittyessä Venäjällä Paavo Salonen päätti hakea lapsensa takaisin paikan päältä. Toukokuussa 2009 Anton kuljetettiin Venäjältä Suomeen Pietarin pääkonsulaatin konsulin Simo Pietiläisen auton takakontissa. Venäjä antoi asiasta Suomelle nootin. Poikaa olisi ollut vaikea saada Suomeen laillisin keinoin, sillä Venäjä ei ollut tuolloin vielä liittynyt Haagin lapsikaappaussopimukseen.
Tapahtumien kulku > Luovutusvaatimus

Rimma Salonen pyysi 10. toukokuuta 2010 Vladimir Putinille lähettämässään julkisessa vetoomuksessa Venäjää vaatimaan Suomea luovuttamaan Anton Salosen Venäjälle. Perusteiksi Salonen ilmoitti sen, että Anton kuljetettiin Venäjältä laittomasti diplomaattiauton takakontissa. Äidin mukaan muun muassa Suomen valtiovalta kiistää Antonin Venäjän kansalaisuuden.
Äidin tuomio

Rimma Salonen tuomittiin lokakuussa 2009 Tampereen käräjäoikeudessa puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen sekä 20 000 euron korvauksiin henkisestä kärsimyksestä lapselle. Lisäksi hänet tuomittiin maksamaan Paavo ja Anton Salosen oikeudenkäyntikulut. Lokakuussa 2010 hovioikeus piti tuomion ennallaan, mutta alensi korvauksen 10 000 euroon.
Tammikuussa 2011 Satakunnan käräjäoikeus hylkäsi Rimma Salosen vaatimuksen siirtää huoltajuus hänelle väliaikaisesti. Rimma Salonen perusteli vaatimustaan sillä, että hän pelkäsi Paavo Salosen vievän Antonin vanhimman poikansa luo Norjaan. Paavo Salonen kiisti vaatimuksen perusteettomana. Rimma Salosen perustelujen mukaan Paavo Salonen ei enää pystyisi huolehtimaan lapsesta ikänsä ja terveydentilansa takia. Oikeus totesi, ettei kummastakaan seikasta esitetty perusteltuja näyttöjä. Huoltajuusriita päättyi siihen, että isästä tuli Antonin yksinhuoltaja.
Lopputulokset

Vuonna 2012 Vaasan hovioikeus myönsi Antonin huoltajuuden isälle. Toukokuussa 2013 Korkein oikeus hylkäsi Rimma Salosen valituslupahakemuksen hovioikeuden päätökseen. Näin ollen pojan isä Paavo Salosesta tuli poikansa ainoa huoltaja.
Lokakuussa 2014 Vantaan käräjäoikeus tuomitsi Antonin Venäjältä Suomeen salakuljettaneen diplomaatin Simo Pietiläisen sakkoihin virkavelvollisuuden rikkomisesta. Helsingin hovioikeus ei muuttanut tuomiota joulukuussa 2015.
Rimma Salonen pyrki kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa. Hän edusti Suomen Työväenpuoluetta Helsingin vaalipirissä. Samalla Salonen edusti myös Suomen antifasistista komiteaa. Ehdokkuus huomioitiin myös Venäjän mediassa. Salonen sai 16 ääntä.
Venäjä liittyi Haagin lapsikaappaussopimukseen heinäkuussa 2011 ja sopimusta alettiin soveltaa Suomen ja Venäjän välisissä lapsikaappaustapauksissa vuoden 2013 alusta lukien. Suomessa lapsikaappaussopimuksen keskusviranomaisena toimii oikeusministeriö, Venäjällä vastaava viranomainen on opetus- ja tiedeministeriö.
Kirja

Tapauksesta on julkaistu kirja nimeltään Tapaus Anton. Toimittaja Tuula Malin kuvaa kirjassaan kiistan tapahtumia Paavo Salosen näkökulmasta. Tapauksesta piti ilmestyä myös toinen samanniminen dosentti Johan Bäckmanin kirjoittama ja Suomen Antifasistisen Komitean (Safka) julkaisema kirja. Rimma Salosen puolestapuhujana esiintyneen Bäckmanin kirja jäi kuitenkin julkaisematta.
Malin, Tuula: Tapaus Anton.  Tampere:  MalinMedia, 2012.  ISBN 978-952-93-1217-7.
Bäckman, Johan: Tapaus Anton.  Safka, 2013.  ISBN 978-952-54-1268-0.
Aiheesta muualla

Yle Uutiset[vanhentunut linkki]  EU-ministerit keskustelivat Anton Salosen -tapauksesta; julkaistu 06.06.2009
MTV3 22.05.2009
Helsingin Sanomat Julkaistu: 21.5.2009 lehdessä osastolla Kotimaa
Uusi Suomi (Arkistoitu – Internet Archive) Näkökulma; julkaistu: 17.5.2009
Ylen Elävä arkisto: Tapaus Anton käynnisti lapsikiistat Suomen ja Venäjän välillä
Bennettinsaari

| Bennettinsaari> Остров Бе́ннетта |
| --- | --- |

Maantiede
Koordinaatit:  76.70°N, 149.00°E
Saariryhmä:  De Longin saaret
Pinta-ala:  188,8 km²
Korkein kohta:  Mount De Long (426 m)
Valtio
Valtio:   Venäjä
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bennettinsaari on yksi De Longin saariston saarista. Sen pinta-ala on 188,8 neliökilometriä. Saaren rantaviivan pituus on 69,8 kilometriä. George W. De Long retkikuntineen löysi saaren vuonna 1881.
Autumn Leaves (täsmennyssivu)

Autumn Leaves voi tarkoittaa:
”Kuolleet lehdet”, (ransk. "Les feuilles mortes") ranskalainen popkappale vuodelta 1945
Syyslehtiä, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1956
Autumn Leaves, tanskalainen death metal -yhtye
Autumn Leaves, Daniel Kajmakoskin kappale
Syksyn lehdet, John Everett Millais’n maalaus vuodelta 1856
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Autumn Leaves”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ateliers et Chantiers de la Loire

| Ateliers et Chantiers de la Loire |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1881
Perustaja:  Jollet Babin
Lakkautettu:  1955 sulautettu Chantiers de l'Atlantiqueen
Kotipaikka:  Nantes ja St. Nazaire, Ranska
Toimiala:  laivanrakennus, lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ateliers et Chantiers de la Loire oli vuodesta 1881 aina vuoteen 1955 toiminut ranskalainen telakkayhtiö. Yhtiö yhdistyi vuonna 1955 Chantiers de Penhoëtin kanssa muodostaen Chantiers de l'Atlantiquen.
Historia

Jollet Babin perusti yhtiön vuonna 1881 Nantesissa Ranskassa. Loire-joen suu oli perinteisesti laivanrakennuksen ydinaluetta Ranskassa ja alueella sijaitsivat Dubigeon Nantesissa ja Chantiers de Penhoët Saint Nazairessa. Babin perusti telakkansa Prairie du Laciin lähelle Dubigeonin telakkaa ja vuotta myöhemmin hän perusti toisen telakan Saint Nazaireen Penhoëtin telakan kupeeseen. Alkuvaiheessa telakka keskittyi Ranskan laivaston toimituksiin keskittäen raskaiden sotalaivojen teon Saint Nazaireen ja keskisuurten sekä pienten alusten valmistuksen Nantesiin. [lähde? ]
Vuonna 1901 yhtiö osti Normandy-Laporten liiketoiminnan Rouenissa sekä aloitti höyrykattiloiden ja -koneiden valmistuksen Saint-Denisiin lähelle Pariisia valmistuneessa tehtaassa. Saint Nazairen telakka valmisti Ranskan laivastolle vuonna 1907 kaksi kuudesta Danton-luokan ja vuonna 1912 yhden kolmesta Bretagne-luokan taistelulaivasta. [lähde? ]
Ennen toista maailmansotaa telakka valmisti yhdessä Penhoëtin kanssa kaksi neljästä Ranskan laivastolle toimitetusta taistelulaivasta ja sillä oli sopimus loppujen valmistuksesta sekä kahdesta lentotukialuksesta, mutta ne eivät toteutuneet. Toisen maailmansodan jälkeen laivatilausten romahdettua yhtiö sulautui Chantiers de Penhoëtin kanssa muodostaen vuonna 1955 Chantiers de l'Atlantiquen. [lähde? ]
Historia > Lentokoneteollisuus

Yhtiö aloitti vuonna 1925 Saint Nazairessa vesilentokoneiden valmistuksen Ranskan postille. Yhtiö sai 1930 nimen Loire Aviation.  Toiminta yhdistettiin myöhemmin Nieuport-yhtiöön, joka toimi nimellä Loire-Nieuport.
Loire 11
Loire 43
Loire 45
Loire 46
Loire 50
Loire 501
Loire 60
Loire 70
Loire 102
Loire 130
Loire 210
Loire 250
Loire 300
Loire 301
Loire-Nieuport 10
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ateliers et Chantiers de la Loire Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Loire Aviation
Tuulitunnelimalli Loire 70 lentokoneesta.
Tuulitunnelimalli Loire 501 lentokoneesta.
Käännös suomeksi
Audacity (ohjelmisto)

| Audacity |
| --- | --- |

 Audacityn käyttöliittymä
Kehittäjä:  The Audacity Team 
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  28. toukokuuta 2000
Vakaa versio:  3.6.4 (19. syyskuuta 2024)
Kehitystilanne:  Aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Digitaalinen äänieditori
Alusta:  Linux, OS X, Unix, Windows
Lisenssi:   GPL
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Audacity on avoimen lähdekoodin ohjelma äänieditointiin. Audacity on ohjelmoitu C++-kielellä ja sen graafinen käyttöliittymä on toteutettu wxWidgetsillä.
Ohjelma on julkaistu GPL-lisenssillä.
Audacity on erittäin suosittu etenkin podcastien tekemisessä, johtuen sen laajasta saatavuudesta ja siitä, että se on ilmainen.
Ohjelma on peräisin Carnegie Mellon -yliopiston tutkimushankkeesta vuonna 1999 ja se julkaistiin avoimena lähdekoodina vuonna 2000. Ohjelmaa on ladattu ainakin yli 250 miljoonaa kertaa ja se on eniten ladattu ohjelma FossHubissa.