stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2007
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut 22.2.–4.3. Sapporossa, Japanissa. Kisojen menestyjämaat olivat viisi kultamitalia koonneet Norja ja Suomi. Mitaleille pääsi kaikkiaan 14 maata. Miesten hiihdossa norjalaiset Odd-Bjørn Hjelmeset ja ampumahiihtäjänä paremmin tunnettu Lars Berger voittivat yhden henkilökohtaisen matkan ja viestin. Naisten puolella Suomen Virpi Kuitunen voitti kultaa 30 kilometrillä, parisprintissä ja viestissä sekä sai vielä pronssia henkilökohtaisessa sprintissä. Yhdistetyssä Suomen Hannu Manninen voitti kultaa sprinttikilpailussa ja joukkuekilpailussa, ja normaalikilpailun paras oli Saksan Ronny Ackermann. Mäkihypyssä mestaruudet menivät Puolan Adam Małyszille, Sveitsin Simon Ammannille ja Itävallan joukkueelle.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.2006–7.1.2007. Norjan 21-vuotias Anders Jacobsen voitti kokonaiskilpailun ennen Itävallan 17-vuotissyntymäpäiväänsä viettänyttä Gregor Schlierenzaueria ja Sveitsin Simon Ammannia. Schlierenzauer voitti kaksi osakilpailua, Jacobsen yhden ja Sveitsin Andreas Küttel yhden kierroksen mittaiseksi huonon sään takia kutistuneen Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailun.
Pyöräily

Italian ympäriajo 12.5.–3.6. Kilpailun voitti isäntämaan Danilo Di Luca 1.55 minuutin erolla Luxemburgin Andy Schleckiin ja 2.25 minuutin erolla maanmieheensä Eddy Mazzoleniin.
Ranskan ympäriajo 7.–29.7. Ison-Britannian Lontoosta alkaneen kilpailun voitti Espanjan Alberto Contador 23 sekunnin erolla Australian Cadel Evansiin ja 31 sekunnin erolla yhdysvaltalaiseen Levi Leipheimeriin.
Espanjan ympäriajo 31.8.–23.9. Kilpailun voitti venäläinen Denis Menšov 3.31 minuutin erolla espanjalaiseen Carlos Sastreen ja 3.46 minuutin erolla saman maan Samuel Sáncheziin.
Rugby

Rugby unionin maailmanmestaruuskilpailut 7.9.–20.10. Ranskassa, Skotlannissa ja Walesissa. Pariisissa pelatussa loppuottelussa Etelä-Afrikka voitti Englannin 15–6. Pronssiottelussa Argentiina voitti Ranskan 34–10.
Tennis

Australian avoin turnaus 15.–28.1. Miesten kaksinpelin loppuottelussa sveitsiläinen Roger Federer voitti chileläisen Fernando Gonzálezin 3–0. Naisten kaksinpelin loppuottelussa yhdysvaltalainen Serena Williams voitti venäläisen Marija Šarapovan 2–0 ja saavutti uransa kahdeksannen Grand Slam -mestaruuden.
Ranskan avoin turnaus 27.5.–10.6. Miesten kaksinpelin loppuottelussa espanjalainen Rafael Nadal voitti Roger Federerin 3–1. Naisten kaksinpelin loppuottelussa belgialainen Justine Henin voitti serbialaisen Ana Ivanovićin 2–0.
Wimbledonin turnaus 25.6.–8.7. Roger Federer voitti miesten kaksinpelin loppuottelussa Rafael Nadalin 3–2 ja saavutti viidennen perättäisen Wimbledon-mestaruutensa. Naisten kaksinpelin loppuottelussa yhdysvaltalainen Venus Williams voitti ranskalaisen Marion Bartolin 2–0.
Yhdysvaltain avoin turnaus 27.8.–9.9. Miesten kaksinpelin loppuottelussa Roger Federer voitti serbialaisen Novak Đokovićin 3–0 ja saavutti 12. Grand Slam -mestaruutensa. Naisten kaksinpelin loppuottelussa Justine Henin voitti venäläisen Svetlana Kuznetsovan 2–0 ja saavutti seitsemännen Grand Slam -mestaruutensa.
Fed Cupin loppuottelu 15.–16.9. Moskovassa, Venäjällä. Venäjä voitti Italian 4–0.
Davis Cupin loppuottelu 30.11.–2.12. Portlandissa, Yhdysvalloissa. Yhdysvallat voitti Venäjän 4–1.
Uinti

Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut 17.3.–1.4. Melbournessa, Australiassa. Kisoihin osallistui 171 maata ja 2 200 urheilijaa. Mitalitilaston kärjessä olivat 21 kultamitalia voittanut Yhdysvallat, 11 kultamitalia voittanut Venäjä sekä yhdeksän kultamitalin Australia ja Kiina. Mitaleille ylsi kaikkiaan 27 maata. Uimahypyissä Kiina voitti yhdeksän kymmenestä kultamitalista. Ratauimareista Yhdysvaltain Michael Phelps voitti ennätykselliset seitsemän kultamitalia ja Australian Lisbeth Lenton viisi. Phelpsin kultamitaleista viisi tuli henkilökohtaisista lajeista.
Yleisurheilu

XI yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 25.8.–2.9. Osakassa, Japanissa. Kisoihin osallistui 203 maata ja yli 2 000 urheilijaa. Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Tyson Gay ja Allyson Felix voittivat kolme kultamitalia, ja samasta maasta neljännesmaileri Jeremy Wariner sekä kestävyysjuoksija Bernard Lagat voittivat kaksi kultamitalia. Yhdysvallat oli mitalitilaston ylivoimainen ykkönen 14 kultamitalilla.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 24.3. Mombasassa, Keniassa. Miesten maailmanmestaruuden voitti eritrealainen Zersenay Tadese ja naisten mestaruuden kenialaissyntyinen alankomaalainen Lornah Kiplagat. Kenia voitti miesten ja Etiopia naisten joukkuekilpailun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 2007 Wikimedia Commonsissa
Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentti

Rykmentin lippu vuodelta 1729. Etelä-Suomen vaakunan sisältämä lippumalli vahvistettiin vuonna 1686. Tukholman armeijamuseon kokoelma.
Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentti oli Ruotsin kuningaskunnan jalkaväkirykmentti Suomessa. Kustaa II Adolf allekirjoitti 1626 Tallinnassa suunnittelemansa rykmenttiuudistuksen toimeenpanoasiakirjat, joiden seurauksena luotiin Länsi-Uudenmaan rykmentti Raaseporin läänin ja Hattulan alueelta sekä Itä-Uudenmaan rykmentti Porvoon läänin alueelta.
Uudenmaan alueen talonpojat allekirjoittivat ruotusopimuksen 1694, minkä hallitsija vahvisti 14. joulukuuta 1696 nimeten yksikön Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentiksi. Siihen 1700-luvulla kuuluivat everstiluutnantin, Karjaan  (myöhemmin nimeltään toisen majurin komppania), Inkoon, Lohjan, Helsingin, majurin (myöhemmin ensimmäisen majurin komppania), Porvoon ja henkikomppaniat.
Helsingin komppania

Suuressa Pohjan sodassa taistellut Helsingin komppania osallistui myös huonosti päättyneeseen Norjan sotaretkeen vuosina 1718-19. Retkellä menehtyivät Gabriel Kånall, Frantz Pålack, Johan Glädie ja Jeremias Baggas. Helsingin pitäjän ruotutalojen velvollisuutena oli asettaa Helsingin komppaniaan 56 ruotusotamiestä, mikä ei ollut helppo tehtävä 1720- ja 1730-lukujen jälleenrakennuksen ja väenpuutteen vuosina. Pommerin sodassa Helsingin komppaniasta kaatui ainakin 12 miestä. Lisäksi muutama sotilas karkasi sotaretken aikana. Rauhan aikana ruotusotamiehet viettivät vakiintunutta elämää ruotutorpissaan. Vuoden 1800 katselmustietojen mukaan Helsingin komppaniaan pitäjän alueelta  asetetuista 51 ruotusotilaasta vain neljä oli naimattomia. Katselmuksen yhteydessä vailla tunnistettavaa sukunimeä olleille rekryyteille annettiin sotilasnimet.
Komentajat

Christoffer Assersson 1626-1633
Antony Jürgenreich 1633-1644
Georg von Knorring 1644-1649
Herman von Kappel 1649-1655
Hans von Fersen 1655-1664
Filip Sass 1664-1686
Gotthard Wilhelm von Budberg 1687-1710
Carl Gustaf Armfelt 1711-1736
Herman Reinhold Taube 1737-1741
Erik Fröberg 1741-1743
Henrik Johan Aminoff 1743-1758
Gustaf Adolf Hjärne 1758-1760
Jacob Fredrik Horn af Rantzien 1762-1769
Fredrik Posse 1769-1773
Jonas Cronstedt 1773-1775
Henrik af Trolle 1775-1780
Carl Gustaf Armfelt 1780-1787
Gustaf Mauritz Armfelt 1788
Fabian Wrede 1791-1795
Wilhelm Mauritz Klingspor 1795-1809
Komentajat > Itä-Uudenmaan rykmentti

Ernst Creutz 1626-1635
Johan Berg 1635-1638
Lydert Henriksson Reuter 1638-1647
Frans Knorring 1647-1662
Anders Zöge von Manteuffel 1662
Semisopochnoi

Semisopochnoin sijainti.
| --- | --- |
Sijainti:  51°57′05″N, 179°36′03″E Alaska Yhdysvallat
Saariryhmä:  Ratsaaret, Aleutit
Korkein kohta:  1 221 m
Pinta-ala:  222 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Semisopochnoi (ven. Семисопочный, aleutiksi Unyax, Uniyax) on asumaton tuliperäinen saari Aleutteihin kuuluvassa Ratsaarten saariryhmässä. Sen pinta-ala on 222 neliökilometriä. Semisopochnoi kuuluu Yhdysvaltain Alaskan osavaltioon. Se on kokonaan Yhdysvaltain liittovaltion omistama, ja sitä hallinnoi United States Fish and Wildlife Serviceen kuuluva Alaska Maritime National Wildlife Refuge (AMNWR).
Semisopochnoin nimi tulee venäjän kielen sanoista sem ’seitsemän’ ja sopka ’tulivuori’, eli se tarkoittaa seitsentulivuorista saarta. Venäjän laivaston luutnantti Gavriil Andrejevitš Sаrytšеv mahdollisesti nimesi saaren vuonna 1790.
Maantiede ja geologia

Semisopochnoin itäisin kohta on samalla Alaskan ja koko Yhdysvaltojen itäisin paikka, sillä saari sijaitsee juuri 180°:n pituuspiirin länsipuolella eli itäisellä pallonpuoliskolla. Semisopochnoi on Ratsaarten itäisin saari. Saari on noin 21 kilometriä leveä ja noin 18 kilometriä pitkä. Pinta-alaa Semisopochnoilla on 222 neliökilometriä. Semisopochnoilta on matkaa lounaassa sijaitsevan Amchitkan saaren Constantine Harboriin 60 kilometriä, Adak Islandille noin 360 kilometriä ja mantereella sijaitsevaan Anchoragen kaupunkiin 2 057 kilometriä.
Semisopochnoi on iältään nuori saari, ja siellä on useita erilaisia vulkaanisia muodostumia. Saarella on kahdeksan kilometriä leveä kaldera, jonka sisällä on kolme vulkaanista kartiota. Kaldera on muodostunut, kun pääasiassa basalttinen tulivuori romahti suuren dasiittisen hohkakivipurkauksen seurauksena. Toisen lähteen mukaan tässä purkauksessa purkautui myös andesiittista ja dasiittista tuhkaa. Mount Cerberus on 774 metriä korkea ja kolmihuippuinen vulkaaninen kartio, ja kaikilla huipuilla on oma kraatterinsa. Mount Cerberus on Semisopochnoin kalderan kolmesta vulkaanisesta kartiosta aktiivisin. Se on muodostunut holoseenin aikana. Saaren kaakkoisosassa, kalderan sisällä, sijaitsee 855 metriä korkea Sugarloaf Peak. Niin ikään kalderan sisällä, sen koillisosassa Fennerjärven reunalla sijaitsee pieni Lakeshore Conen tuhkakartio. Saaren korkein kohta on 1 221 metriä korkea kaksihuippuinen vulkaaninen kartio Anvil Peak. Se on muodostunut myöhäispleistoseenin aikana. Anvil Peak muodostaa suuren osan Semisopochnoin saaren pohjoisosasta.
Saarella tapahtui vuonna 1873 tulivuorenpurkaus. Seuraavan sadan vuoden kuluessa saarella oli vähintään neljä muuta purkausta, mutta niitä on dokumentoitu niukasti. Viimeisin purkaus saarella tapahtui 13. huhtikuuta 1987, ja oli VEI-asteikolla 2. Suurin osa historiallisista purkauksista on ilmeisesti peräisin Mount Cerberuksesta, tosin myös Lakeshore Conen ja Sugarloaf Peakin on väitetty olleen aktiivisia historiallisena aikana. Esimerkiksi vuoden 1987 purkausta on epäilty Sugarloaf Peakin purkaukseksi. Suurin osa saaresta on peittynyt andesiittiseen ja basalttiseen tuhkaan.
Eläimistö

Semisopochnoilla ei ole lainkaan kotoperäisiä nisäkkäitä. Saarelle siirtoistutettiin 1800-luvun aikana naaleja turkistarhausta varten. Naalit hävittivät saarelta suurimman osan koloissa ja maalla pesivistä lintulajeista, joita ovat esimerkiksi ulappakiislanen, mustakurkkumurri, töyhtölunni, kiiruna ja Branta hutchinsii leucopareia. Alaska Maritime National Wildlife Refuge poisti naalit saarelta vuonna 1997 palauttaakseen ekosysteemin toimimaan jälleen luonnollisesti. Saarella on myös isorottia, jotka pystyvät naaleista poiketen saalistamaan myös halkeamissa pesiviä lintuja. Tällaisia lintuja ovat esimerkiksi ruokit, joiden populaatio saarella on kuitenkin Aleuttien saariketjun suurimpia.
Semisopochnoi muodostaa kansainvälisesti tärkeän lintualueen (IBA). Semisopochnoin ruokeista pikkukiislanen ja töyhtökiislanen pesivät samassa yhdyskunnassa, joka sijaitsee Sugarloaf Peakin eteläpuolisilla rinteillä sekä Sugarloaf Peakiin yhteydessä olevilla Sugarloaf Headin lähellä sijaitsevilla tuhkakartioilla. Lisäksi Semisopochnoilla on merkittävä beringinmerimetsopopulaatio. Saarella elää yhteensä yli miljoona merilintua, joista pääosa eli noin 900 000 on pikkukiislasia. Noin 100 000 on puolestaan töyhtökiislasia.
Saaren linnustoa uhkaavia tekijöitä ovat muun muassa laivaliikenne haaksirikkoineen ja mahdollisine öljyvuotoineen. Saarella vierailevista laivoista saattaa lisäksi päästä saarelle vieraslajeja, kuten rottia. Myös ilmastonmuutos uhkaa linnustoa muuttamalla esimerkiksi ravintoketjuja sekä lajien levinneisyyksiä ja populaatioiden kokoja.
Kasvisto

Semisopochnoin pikkukiislasten ja töyhtökiislasten yhdyskuntaa tutkittiin kesä-heinäkuussa 2004. Muihin Aleutteihin kuuluvien saarten joukossa Semisopochnoin yhdyskunnan koko oli tällöin epätavallisen suuri eli yli kaksi neliökilometriä. Alue oli 99,9-prosenttisesti kasvillisuuden peitossa. Alueella kasvoi esimerkiksi heinäkasvien heimoon kuuluvia suolasorsimoita, kastikkoja ja villivehniä. Tutkimusalueen pinta-alasta 70 % oli heinäkasvien peitossa. Lehtisammalien peitossa oli 12 %, variksenmarjojen 11 % ja yrttien, kuten narsissivuokon, alaskanlupiinin ja Angelica lucida -karhunputkilajin, 7 %. Yhdyskunnan tiheimmin asutuilla alueilla suolasorsimot olivat pääasiallinen kasvilaji.
Historia

Semisopochnoin saari ei ole luultavasti koskaan ollut asuttu lukuun ottamatta kauttakulkijoita ja saarelle pelastautuneita haaksirikkoutuneita. Saarelle tuotiin 1800-luvulla naaleja turkistarhausta varten, mutta vuonna 1997 ne poistettiin saarelta. Vuonna 1867 Yhdysvallat osti Semisopochnoin yhdessä muiden Aleuttien saariketjuun kuuluvien saarten ja muun Alaskan kanssa. Tuohon saakka saari kuului Venäjään. Semisopochnoi ei kärsinyt, toisin kuin jotkin muut Aleuttien saaret, toisen maailmansodan taisteluista. Saarella toimi vuosina 1971–1973 valvonta-asema, joka liittyi Yhdysvaltojen läheisellä Amchitkan saarella suorittamiin ydinkokeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Semisopochnoi Wikimedia Commonsissa
Valokuvia saarelta heinäkuulta 2008 (englanniksi)
Mount Cerberuksen rinnettä.
Satelliittikuva saaresta.
Semisopochnoin merikartta.
Semisopochnoin etelärannikkoa vuonna 1987.
Uudenkaarlepyyn vaakuna

Uudenkaarlepyyn vaakuna
Uudenkaarlepyyn vaakuna on saanut aiheensa tervakaupasta, jolla oli suuri merkitys Pohjanmaan satamakaupungeille 1600-luvulta alkaen. Vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kilvessä pystyyn asetettu kultainen tervatynnyri, jonka kannesta ja molemmista sivuista kultaiset, punakielekkeiset tulenlieskat lähtevät.”
Vaakunan historiaa

7. syyskuuta 1620 kuninkaallisella privilegiolla perustettu Uusikaarlepyy sai perustamisasiakirjassa määritellyksi tunnuksekseen palavan tervatynnyrin, joka kuvasi tervakaupan tärkeää asemaa Pohjanmaan jokivarsien asukkaille. Samanlainen tunnus, erotuksena ainoastaan tervatynnyrien asento, oli laadittu myös samana vuonna perustetulle Kokkolan kaupungille (ruots. Gamlakarleby, "Vanhakaarlepyy"). Tervatynnyriä käytettiin vaihtelevin muodoin Uudenkaarlepyyn hallinnollisissa sineteissä.
Vuonna 1861 venäjänsaksalainen heraldikko Bernhard von Köhne laati oman ehdotuksensa Uudenkaarlepyyn vaakunaksi muiden Suomen suuriruhtinaskunnan kaupunkien ohella. Ehdotuksessa tervatynnyri on korvattu hopeakenttään asetetulla mustalla masuunilla, josta iskevät punaiset tulenlieskat. Ehdotusta ei kuitenkaan otettu käyttöön. Vuonna 1892 Valtionarkiston heraldikko George Granfelt kuvasi kirjassaan Finlands städers vapenbok Uudenkaarlepyyn vaakunan Kokkolan vaakunan tapaan kultataustaisena ja tervatynnyrin luonnonvärisen ruskeana. Toisinaan vaakuna kuvattiin kullan sijaan sinitaustaisena. Muun muassa vuonna 1884 perustettu uusikaarlepyyläinen pursiseura Segelsällskapet Ägir sai lippunsa tunnukseksi kotikaupunkinsa vaakunan sinitaustaisena.
Erojen luomiseksi Uudenkaarlepyyn ja Kokkolan vaakunoiden välille alkoivat uusikaarlepyyläiset suosia sini-kultaista mallia kaupunkinsa vaakunasta. Kyseiset värit virallistettiinkin tasavallan presidentin Risto Rytin päätöksellä 19. marraskuuta 1943. Uusitun vaakunan piirsi tällöin uudelleen heraldikko Gunnar Clément.
Vaakunan historiaa > Galleria

Uudenkaarlepyyn sinetti kaupungin perustamisasiakirjasta vuodelta 1620.
Uudenkaarlepyyn sinetti vuodelta 1620.
Von Köhnen vuoden 1861 ehdotus Uudenkaarlepyyn vaakunaksi. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Vaasan läänissä.
Uudenkaarlepyyn vaakuna sen vanhoissa väreissä George Granfeltin piirtämänä vuodelta 1892.
Uudenkaarlepyyn vaakuna Finlands städers vapen -postikorttikokoelmasta 1900-luvun alusta.
Gunnar Clémentin uudistaman vaakunan alkuperäispiirros vuodelta 1943.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Uuskalvinismi

Abraham Kuyper
Uuskalvinismi tai neokalvinismi on 1800-luvulla Alankomaissa Abraham Kuyperin johdolla syntynyt kalvinistinen liike, jonka tarkoituksena oli historiallisen kalvinismin uudelleenherättäminen valistusajan jälkeisten sosiaalisten, kulttuuristen ja uskonnollisten vaikutusten kumoamiseksi. Termin ottivat käyttöön alun perin Kuyperin vastustajat, mutta se myöhemmin hyväksyttiin myös liikkeen sisällä.
1800-luvun uuskalvinismi asetti reformaatioon perustuvat periaatteensa toisaalta katolista ja toisaalta maallista ajattelua vastaan ja sen tunnusomainen piirre oli kaiken kattava maailmankuva, joka perustui Raamattuun. Kuyper katsoi, että Jumala hallitsi erillisiä luomakunnan piirejä, esimerkiksi kansakuntia, joita piti suojella liberalismilta ja vallankumouksellisilta aatteilta. Kuyper vastusti myös valistusaatteen ihmisten yksilöllisyyden ja rationaalisuuden korostamista ja katsoi, että ne olivat johtaneet Ranskan vallankumouksen innoittamiin ajatuksiin vapaudesta, veljeydestä ja tasa-arvosta. Nämä ajatukset kyseenalaistivat hänen mielestään Jumalan auktoriteetin.
Uuge Päts

Uuge Päts on suomalainen yhtye, joka teki vuonna 1981 yhden albumin Johanna-levymerkille.
Kokoonpano

Kurt Tulikallio, kitara, laulu, koskettimet
Timo Bergström, kitara
Seppo Kling, basso
Harry Finér, huuliharppu
Jukka Kojola, rummut
Diskografia

Classified Brains (1981)
Aiheesta muualla

Uuge Pätsin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Uusikuu

Esitys uudestakuusta.
Uusikuu on Kuun vaihe, jolloin Maahan näkyvä eli "maahan katsova" Kuun pinnan osa on kokonaan vailla Auringon valaisua, koska Aurinko valaisee juuri Kuun vastakkaista puolta. Maahan Kuu näyttää siis kokonaan pimeältä.
Kuuhun perustuvissa kalentereissa eli kuukalentereissa uusikuu aloittaa uuden kuukuukauden. Synodinen kuukausi eli aika uudestakuusta seuraavaan uuteenkuuhun on 29,5306 vuorokauden pituinen. Tästä syystä vuodessa on 12 tai 13 uusikuuta (kuten myös täysikuuta).
Auringonpimennykset tapahtuvat aina uudenkuun aikaan silloin kun Aurinko on havainnointipisteeseen nähden tarkalleen Kuun takana. Uudenkuun samoin kuin täydenkuun aikaan vuorovesi on korkeim­mil­laan eli silloin esiintyy tulvavuoksi, koska Auringon ja Kuun aiheuttamat nousuvedet sattuvat samaan hetkeen.
Aiheesta muualla

Seuraavat uusikuut Kuukalenteri.fi. Viitattu 29.3.2023.
Uusi Laulu

Uuden Laulun numero 1/1979.
Uusi Laulu, myöhemmin Aloha!, oli suomalainen musiikkilehti, joka aloitti ilmestymisensä vuonna 1975. Viimeinen lehti julkaistiin 1986. Lehteä julkaisu alun perin Ohjelmakeskus ja sen vastaavana päätoimittajana toimi Asko Heinonen. Lehden ensimmäinen numero sisälsi lähes yksinomaan poliittisten laulujen nuotteja ja sanoituksia. Lehdessä julkaistiin myös näyttävästi aukeaman vetoomus Helsingin laulufestivaalit -tapahtumaan liittyen, jossa vetoomuksen allekirjoittaneet kulttuurivaikuttajat vetosivat "imperialisminvastaisen solidaarisuuden, rauhan ja edistyksen puolesta".
Vuoden 1975 kolmannesta numerosta alkaen lehden päätoimittajana aloitti alusta alkaen sen toimituskuntaan kuulunut Hannu Nurmio. Tämä näkyi saman tien lehden linjan muuttumisena ja lehdessä alettiin julkaista nuottien ohella artikkeleita. Vuonna 1976 lehden julkaisija vaihtui Ohjelmakeskuksesta Downtown Oy:ksi.
Lehden ilmestymistiheys nousi vuonna 1977 neljästä numerosta viiteen. Tuona vuonna lehden päätoimittajaksi tuli Jukka Lindfors minkä seurauksena se tyylillisesti muuttui vahvasti rock-julkaisuksi ja poliittiset painoarvot jäivät sisällössä vähemmälle huomiolle. Punk-musiikin kasvattaessaan suosiota profiloitui myös Uusi Laulu sen vahvana puolestapuhujana. Kun paria vuotta aiemmin lehden kansikuvassa oli ollut vielä Kaj Chydenius tai kuubalaisia muusikoita, niin nyt tilaa saivat Eppu Normaalin kaltaiset nimet. Vuosikymmenen lähestyessä loppua lehden sisältö muuttui yhä vahvemmin underground-henkiseksi, jolle ei ollut mahdotonta esimerkiksi julkaista tajunnanvirtakirjoituksia tai vaikkapa psykedeelistä jättijulistetta tuntemattomasta Satu & Systeemi -lavabändistä. Sisällöllisen uudistumisen myötä lehden julkaisijakin vaihtui jälleen kerran. Vuoden 1978 lopulla uudeksi julkaisijaksi tuli Uusi Laulu -yhdistys.
Vuoden 1979 alusta lehden ilmestymistiheys nousi kuuteen numeroon vuodessa. Lehden sisältö alkoi muusikoista puhuttaessakin käsitellä entistä enemmän ilmiöitä kuin taiteellista sisältöä. Vuonna 1980 lehden kannessa saattoikin nähdä esimerkiksi nimikirjoitusten kerääjän Eki-sedän tai pelkän oranssipohjaisen kannen jossa oli paksulla fontilla vaatimus "Tapani Kansa presidentiksi!"
Vuonna 1981 lehteä ilmestyi kuusi numeroa, joista viimeisin oli kaksoisnumero. 1982 lehti muuntautui Aloha!ksi, alaotsikkona oli "The Journal of Civilization". Sen toimittajakunta muodostui samoista henkilöistä, jotka olivat olleet tekemässä Uutta Laulua. Lindfors oli päätoimittajana vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen tehtävää hoiti Markku Salo lehden loppuun, vuoteen 1986, asti. Myös Kari Lempinen oli keskeinen hahmo toimituksessa. Toimitus perusti myös kirjankustantamo Odessan.
Aiheesta muualla

Lehden numeroiden sisältöluettelo Rokkia lehdissä -sivustolla[vanhentunut linkki]
Kirjallisuutta

Kari Lempinen, Jukka Lindfors, Markku Salo (toim.): Aloha! - Uusi Laulu ja Aloha! -lehtien valitut palat 1978-1986.  Werner Söderström Osakeyhtiö, 2009.  ISBN 978-951-0-35605-0
Uudenvuodenpäivä

Uudenvuodenpäivä on juhlapäivä, jota vietetään 1. tammikuuta, vuoden ensimmäisenä vuorokautena. Päivää edeltää 31. joulukuuta vietettävä uudenvuodenaatto. Vuoden vaihtumisen sijoitti tammikuun alkuun Julius Caesar vuonna 46 eaa., sitä ennen roomalaiset olivat aloittaneet vuoden maaliskuusta.
Uudenvuodenpäivä on Suomessa ja useissa muissa maissa pyhäpäivä. Suomessa uudenvuodenpäivään kuuluu presidentin pitämä uudenvuodenpuhe. Itävallassa pidetään Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti.
Uudenvuodenlupaukset

Uuden vuoden alkaessa moni tekee uudenvuodenlupauksia, joilla pyritään muuttamaan omia tapoja paremmiksi tai asetetaan tavoitteita, kuten oman yleiskunnon parantaminen kuntoilun avulla.
Uudenvuodenpäivä kristinuskossa

Kristinuskossa uudenvuodenpäivä on keskiajalta lähtien kirkkovuoden merkkipäivänä Jeesuksen ympärileikkauksen ja nimenannon päivä. Katolisessa kirkossa päivä on nykyään kuitenkin omistettu Neitsyt Marialle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uudenvuodenpäivä Wikimedia Commonsissa
| n k Uusivuosi |
| --- | --- |
 Uudenvuodenaatto  Uudenvuodenpäivä 
Perinteet:  Ilotulitus  Illallinen yhdelle  Times Squaren pallo  Tinanvalanta  Uudenvuodenjuoksu  Uudenvuodenkello  Uudenvuodenkortti  Uudenvuodenrevyy  Uudenvuoden vierailut  Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti 
Musiikki:  Auld Lang Syne  Happy New Year  New Year’s Day  What’s Another Year? 
Urheilu:  Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  Yliopistojalkapallon kuusikko: Rose  Orange  Sugar  Fiesta  Cotton  Peach  NHL Winter Classic  Spengler Cup  Tour de Ski  Uudenvuoden mäkikilpailu  Keski-Euroopan mäkiviikko 
Politiikka:  Puolustusministerin uudenvuodenpäivän vastaanotto  Tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe 
Liittyvät:  Karkaussekunti  Gregoriaaninen kalenteri  Guy Lombardo