stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daniel Dennett
Filosofia

Dennett herätti huomiota teoksella Tietoisuuden selitys (1992), jossa hän esittelee mallinsa ihmismielen toiminnasta ja tietoisuudesta. Dennett kritisoi ajatusta siitä, että mieli olisi tai mielessä olisi jollakin tapaa näyttämö, jonne aistimukset tuotaisiin esitettäviksi ikään kuin jollekin sisäiselle tarkkailijalle. Tällaista vastustamaansa käsitystä hän nimittää kartesiolaiseksi teatteriksi. Hänen mukaansa kartesiolainen teatteri on läheistä sukua kartesiolaiselle dualismille, eli käsitykselle siitä, että mieli on ruumiista ja aivoista erillinen kokonaisuus, joka elää elämäänsä jonkinlaisessa hengen todellisuudessa, ja aivojen rooli on vain välittää näiden kahden substanssin välillä.
Kartesiolainen teatteri on monien hylkäämä, mutta Dennett paljastaa usean mielen toimintaa tutkivan tutkijan edelleen turvautuvan paremman puutteessa tai jopa tietämättään selityksiin, jotka pohjautuvat siihen. Hän näkee tehtäväkseen selittää tietoisuuden ilman minkäänlaista sisäistä esittämistä, ilman laadullisia tiloja eli kvalioita. Hänen mukaansa aivot reagoivat aisti-impulsseihin sellaisenaan, eivätkä niiden "esityksiin". Esimerkiksi aistittua punaista väriä ei esitetä kellekään "punaisuutena" missään päin aivoja, eikä nähtyä koiraa koota kokonaiseksi koiran kuvaksi päässämme - vaikka näin luulemme kokevamme. Dennettin mukaan tietoisuutemme eri toiminnot tapahtuvat eri aivoalueilla, esimerkiksi kuuleminen yhdellä ja näkeminen toisella, eikä näitä aistimuksia missään vaiheessa tuoda yhteen sellaiseksi aistimusten ja ajatusten yhtenäiseksi ja samanaikaiseksi kokonaisuudeksi, jollaisena tietoisuuttamme pidämme. Dennettin hajautettua mallia kutsutaan yksivedoksisen, yhteentuodun tietoisuuden virran vastakohtana monivedosmalliksi.
Dennettin teoria ratkaiseekenen mukaan? useita aistien toiminnan anomalioita, eli tutkimuksissa löytyneitä ilmiöitä, joita aikaisemmat tutkijat eivät ole osanneet selittää teorioidensa pohjalta. Näitä ovat muun muassa Phi-ilmiö ja testit, joissa koehenkilön kokema aikajärjestys poikkeaa ulkomaailman tapahtumien todellisesta aikajärjestyksestä. Dennettin teorian eräät puolet selittävät monet tällaiset anomaliat ainakin entisiä selityksiä paremmin.
Daniel Dennett on saanut paljon kannattajia ja vastustajia, ja lähes kaikki tietoisuutta tutkivat joutuvat ottamaan hänen teoriaansa jotenkin kantaa lähde?.
Dennettin kirja Darwin’s Dangerous Idea (1995) kertoo siitä, kuinka Charles Darwinin kehittämä evoluutioteoria on kyseenalaistanut monet vakiintuneet käsitykset.
Terra Cognita julkaisi vuonna 2006 suomeksi Daniel C. Dennettin samana vuonna ilmestyneen kirjan Lumous murtuu: Uskonto luonnonilmiönä. Dennett pohtii kirjassaan uskontojen merkitystä ja esittää, että uskonnot tulisi alistaa luonnontieteelliselle tarkastelulle.
Teoksia

Brainstorms: Philosophical Essays on Mind and Psychology (MIT Press, 1981) (ISBN 0-262-54037-1)
Elbow Room: The Varieties of Free Will Worth Wanting (MIT Press, 1984) (ISBN 0-262-04077-8)
The Mind's I (Bantam, 1985, yhdessä Douglas Hofstadterin kanssa) (ISBN 0-553-34584-2)
Content and Consciousness (Routledge & Kegan Paul Books Ltd; 2. painos 1986) (ISBN 0-7102-0846-4)
The Intentional Stance (MIT Press, 1989) (ISBN 0-262-54053-3)
Consciousness Explained (Back Bay Books, 1992) (ISBN 0-316-18066-1)
Darwin's dangerous idea: Evolution and the meanings of life.  New York:  Simon & Schuster, 1995.  ISBN 0-684-80290-2
Kinds of Minds: Towards an Understanding of Consciousness (Basic Books, 1997) (ISBN 0-465-07351-4)
Brainchildren: Essays on Designing Minds (Representation and Mind) (MIT Press, 1998) (ISBN 0-262-04166-9)
Freedom Evolves (Viking Press, 2003) (ISBN 0-670-03186-0)
Sweet dreams: Philosophical obstacles to a science of consciousness.  (The Jean Nicod lectures. A Bradford Book)  Cambridge, Massachusetts:  MIT Press, 2005.  ISBN 0262042258  (englanniksi)
Breaking the Spell: Religion as a Natural Phenomenon (Penguin Group, 2006) (ISBN 0-670-03472-X) (suom.)
Dove nascono le idee (Di Renzo Editore, 2006)
Neuroscience and Philosophy: Brain, Mind, and Language (Columbia University Press, 2007) (ISBN 978-0-231-14044-7), toim. yhdessä Maxwell Bennettin, Peter Hackerin ja John Searlen kanssa
Teoksia > Suomennetut teokset

Miten mieli toimii.  ((Kinds of minds: Towards an understanding of consciousness, 1997.) Suom. Leena Nivala.)  Porvoo:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21531-7
Tietoisuuden selitys.  (Consciousness explained, 1991.)  Suomentanut Tiina Kartano. Helsinki:  Art House, 1999.  ISBN 951-884-190-X
Lumous murtuu: Uskonto luonnonilmiönä.  (Breaking the Spell: Religion as a Natural Phenomenon, 2006.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2007.  ISBN 978-952-5202-96-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Daniel Dennettiin kotisivu, Tuftsin yliopisto (englanniksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:  William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:  Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 2  MathSciNet  ORCID  PhilPeople  Scopus  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Työttömyys

Työttömyys tarkoittaa taloustieteessä ilmiötä, jossa osa työvoimasta on vailla työtä. Taloustieteen mukaan on olemassa pääasiassa kahdenlaista työttömyyttä: suhdannetyöttömyyttä ja rakenteellista työttömyyttä. Muitakin työttömyyden lajeja on, mutta ne ovat harvinaisempia.
Työttömyys on nykyisen länsimaisen teollisuusyhteiskunnan piirre ja työttömyydellä tarkoitetaan perinteisesti nimenomaan palkka- eli ansiotyön puutetta. Maatalousyhteiskunnassa työttömyyttä ei juurikaan tunnettu. Maailmassa oli 201 miljoonaa työtöntä vuonna 2015. On ennustettu, että työttömyys yleistyy tulevaisuudessa. Teknologian, automaation ja robotiikan myötä 35 prosenttia nykyisistä työpaikoista on uhattuina.
Modernin taloustieteen mukaan yhteiskunnassa on pyrittävä siihen, että osa ihmisistä on työttömänä, jotta palkkataso ei nousisi eikä siten kiihdyttäisi inflaatiota. Tätä kutsutaan NAIRU:ksi. Yhdysvalloissa tällaisena NAIRU-työttömyysasteena on pidetty noin kuutta prosenttia, mutta sitä ei voi yleistää, koska eri maissa ja ajankohtina tilanne on erilainen. Neuvostoliitossa työttömyys voitiin pudottaa käytännössä nollaan, koska maan palkat eivät määräytyneet markkinoilla vaan niistä päätettiin valtiojohtoisesti.
Kansantalouden (valtiotaso) kannalta työttömyyden yleistyminen aiheuttaa tuotannon laskua, verotulojen menetystä, kuntoutus- ja koulutuskustannusten kasvua ja erityisesti sosiaaliturvamenojen kasvua.
Yleistä

Suhdannetyöttömät haluaisivat päästä nykyisellä palkkatasolla töihin, mutta avoimia työpaikkoja ei riitä kaikille töihin haluaville. Rakenteellisessa työttömyydessä osa työttömistä on muista kuin suhdannesyistä työttömänä; vapaaehtoisesti poissa työstä, koska heidän työkykynsä on vajaata (koulutus, sairaudet, toimintakyky) tai työmarkkinoilla ei ole heidän henkilökohtaisen palkkavaatimuksensa tai työn sisällön mukaista työtä.
Työttömille maksetaan Suomessa työttömyysturvaa kattamaan perustoimeentuloa ja mahdollistamaan henkilön pysyminen työmarkkinoilla. Tämä jaetaan ansiosidonnaiseen työttömyysturvaan ja perustyöttömyysturvaan.
Työttömyyden keskeisimmiksi haitoiksi koetaan tyypillisesti (tilapäinen tai pysyvä) elintason lasku, työn mukanaan tuomien ihmissuhteiden ja sosiaalisen aseman menetys sekä taloudellisen ja sosiaalisen turvattomuuden tunteen lisääntyminen. Monet työttömät kokevat myös ahdistavaksi sen, että osa ihmisisistä suhtautuu työttömiin avoimen halveksivasti (stigma, leimautuminen). Lisäksi monet ihmiset pitävät työstään ja kokevat työn iloa ja työn imua, joten he menettävät työttömyyden mukana myös työn tuoman tyydytyksen. Myös stressi voi lisääntyä johtuen tarjolla olevien työmahdollisuuksien vähäisyydestä ja työhakemuksiin saatujen kielteisten vastausten lannistavasta vaikutuksesta. Elintason laskiessa myös palkattoman pakollisen tai vapaaehtoisen kotityön ja vapaaehtoistyön osuus voi lisääntyä huomattavasti, mikä on sinänsä positiivinen asia.
Työttömyys on merkittävimpiä (ellei merkittävin) köyhyyden riskitekijöitä. Lisäksi tutkimusten mukaan työttömyys aiheuttaa terveyden ja toimintakyvyn heikentymistä. Miespuolisten työttömien kuolleisuus on lisäksi kolminkertaista ja naispuolisten kaksinkertaista työllisiin verrattuna. Osa ylikuolleisuudesta saattaa kuitenkin selittyä sillä, että yli puolella pitkäaikaistyöttömistä on työkykyä heikentävä vamma tai sairaus. Lisäksi sairaudet kuten alkoholismi ja huumeiden käyttö saattavat työttömyyden kestäessä lisääntyä.
Työttömyyden lajeja > Kausityöttömyys

Kausityöttömyys johtuu työvoiman kysynnän vaihtelusta vuodenaikojen mukaan. Esimerkiksi rakennusalalla kysyntä on kesällä suurempaa kuin talvella. Toisaalta puunkorjuussa haittaa kelirikkoaika ja Lapin matkailusesonki taas ajoittuu talveen.
Työttömyyden lajeja > Suhdannetyöttömyys

Suhdannetyöttömyys on työttömyyden yleistymistä matalasuhdanteen aikaan työvoiman kysynnän vähennyttyä.
Työttömyyden lajeja > Kitkatyöttömyys

Kitkatyöttömyys tarkoittaa aikaa, joka menee uuden työn etsimiseen esimerkiksi opiskelun päättymisen tai työpaikan vaihdon yhteydessä.
Työttömyyden lajeja > Rakennetyöttömyys

Rakennetyöttömyys seuraa talouden rakenteen muutosta, joka ohjaa työn kysyntää uusille aloille. Työn tarjonta ei usein mukaudu kysynnän muutoksiin riittävän nopeasti, mikä aiheuttaa työttömyyttä. Rakenteellisen työttömyyden synonyymina käytetään myös luonnollista työttömyysastetta tai ns. NAIRU-astetta. NAIRU tarkoittaa työttömyysasteen tasoa, jonka alittaminen kiihdyttää inflaatiota. Taustalla on käsitys, että työttömyyden laskiessa alle rakennetyöttömyyden tason talous on ylikuumentuneessa tilassa, jossa myös hinnat nousevat nopeasti.
Työttömyyttä voidaan pitää rakenteellisena, jos se ei vähene vaikka joillain aloilla vallitsee samalla työvoimapula. Rakenteellisen työttömyyden yhtenä syynä pidetään sitä, että työelämän vaatimukset ovat kasvaneet eikä työttömien osaaminen enää riitä tarjolla oleviin tehtäviin. Tyypillisesti empiirinen tutkimus pyrkiikin arvioimaan rakennetyöttömyyttä erilaisilla regressiomalleilla, joissa inflaation muutoksia selitetään työttömyysasteella. Toinen tutkimustraditio pyrkii myös huomioimaan palkanmuodostukseen vaikuttavat ammattiliitot ja hyödykemarkkinoiden epätäydellisen kilpailun. Rakennetyöttömyyden tasoa arvioitaessa ongelmana on, ettei todellista rakennetyöttömyyden tasoa voida havaita, ja lisäksi taso on mitä ilmeisimmin ajassa muuttuva. Ilman teoreettista mallinnusta voidaan väittää, että rakenteellisella työttömyysasteella on yhteys pitkäaikaistyöttömien määrään.
1900-luvun alkupuolella vaikuttanut brittiläinen ekonomisti William Beveridge esitti täystyöllisyyden vallitsevan kolmen prosentin työttömyyden tasolla. Sittemmin on esitetty lukuja 2–7 %:n väliltä maasta ja ajankohdasta riippuen. Näin matalaa työttömyyttä pidetään toisinaan työttömyyden "luonnollisena" tasona, toisin sanoen kitkatyöttömyytenä ja muuna väliaikaisena, vaihtuvana työttömyytenä. On esitetty, että työttömyyden aleneminen luonnollista työttömyysastetta alemmaksi johtaa inflaatioon.
Työttömyyden lajeja > Massatyöttömyys eli joukkotyöttömyys

Termi massatyöttömyys otettiin käyttöön 1930-luvun laman aikana, jolloin ensi kertaa oli esimerkiksi Saksassa yli viisi miljoonaa työtöntä. Vuonna 2005 Saksassa muutettiin työttömyyden määritelmää (mm. työllisyyskoulutuksessa olevat lasketaan nyt työttömiksi) siten, että työttömien määrä nousi viiden miljoonan ihmisen tasolle. Saksassa työttömyys on kuitenkin merkittävästi pienempi ongelma nyt, koska saksalaisia on enemmän ja kansantalous on paljon suurempi kuin 1930-luvulla.
Työttömyyden lajeja > Teknologinen työttömyys

Teknologinen työttömyys tarkoittaa työttömyyttä, joka aiheutuu teknologian korvatessa ihmistyötä. Ilmiö vaikuttaa sekä yksittäisten työpaikkojen että koko yhteiskunnan tasolla. Sen vaikutus yhteiskuntaan on kiistanalainen aihe. Perinteisen taloustieteen edustajat väittävät, että kokonaisuutta tarkastellen koneen korvaama ihminen voi aina siirtyä jonkin muun tekemättömän työn pariin, tai tehdä töitä tuon koneen huollon, ylläpidon ja kehittämisen parissa. Teknologian oletetaan siis luovan työpaikkoja viemiensä tilalle. Kritiikki puolestaan liittyy muun muassa ajatukseen siitä, että teknologian tarkoitus on vapauttaa ihminen työstä eikä vain palvella taloudellisen edun tavoittelua; sen ei nimenomaan tulekaan synnyttää työpaikkoja, vaan hävittää niitä. Työpaikkojen häviäminen positiivisena asiana ei sovi totuttuun talouden paradigmaan, jossa ihmisten on voitava tehdä töitä ansaitakseen palkkansa, jotta he voivat toimia kuluttajina ylläpitäen rahan kiertoa, ja siten pitää talouden pyörimässä. Työn hävittäminen kuitenkin täyttää tuottavuusmallin mukaisen tehokkuuden määritelmän, koska työ on panos.
Työttömyyden lajeja > Pitkäaikaistyöttömyys

Vähintään vuoden jatkunutta työttömyyttä kutsutaan pitkäaikaistyöttömyydeksi. Pitkäaikaistyöttömien määrä kolminkertaistui Suomessa vuosina 2009–2016. Pitkäaikaistyöttömien osuus nousi suuremmaksi kuin koskaan aiemmin vuonna 2016, jolloin 36 prosenttia työttömistä oli ollut vähintään vuoden työttömänä. Pitkäaikaistyöttömiä oli vuonna 2016 noin 125 000 eli lähes viisi prosenttia työvoimasta.
Pitkäaikaistyöttömillä on usein heikko toimintakyky ja pitkäaikaistyöttömyys on yleisintä pitkäaikaissairaiden ja työkyvyttömien työnhakijoiden keskuudessa. Pitkäaikaistyöttömyyden riski kasvaa melko tasaisesti 20 ikävuoden jälkeen poikkeuksena ikävuodet 30-44, jona aikana riski ei muutu. Yli 50-vuotiaiden työttömyys kestää keskimäärin 1,5 vuotta.
Työttömyyskorvauksesta on tullut monille työkyvyttömyyseläkkeen korvike, koska yhä suurempi osa työkyvyttömistä saa hylkäävän eläkepäätöksen. Noin puolet Suomen 82 000 pitkäaikaistyöttömästä elää pitkäaikaisesti työttömyyskorvauksella omaten vamman tai pitkäaikaissairauden, joka vähentää mahdollisuuksia saada työpaikka tai säilyttää se. Heidän joukossaan on 27 000 täysin työkyvytöntä ihmistä.
Työttömyyden lajeja > Nuorisotyöttömyys

Nuorisotyöttömyydellä tarkoitetaan yleensä 15-24-vuotiaiden työttömyyttä. Osa nuorisotyöttömyydestä on luontaista kitkatyöttömyyttä, koska nuoria valmistuu paljon työmarkkinoille. Nuorisotyöttömyys on yleistä Euroopassa. Nuorisotyöttömyyttä pidetään vakavana ongelmana, jos nuori ei pääse lainkaan työelämän alkuun. Elinikäisen syrjäytymisen riskiä pidetään tällöin korkeana.
Työttömyyden lajeja > Ikääntyneiden työttömyys

Ikääntyneillä kunto, unen laatu ja tiedonkäsittelynopeus ovat yleensä heikentyneet. Ruotsissa silti 55-64-vuotiaiden työllisyys oli 78 %, Suomessa 70 % vuonna 2021. Ruotsissa työkyvyttömyyseläkkeen ehdot ovat hyvin tiukat ja eläkkeelle päässeiltäkin työkyky tarkistetaan määräajoin uudelleen.
Singaporessa työntekijän tullessa 62-vuotiaaksi työnantaja saa esittää vastuiden ja työajan vähentämistä ja vastaavasti alennettua palkkaa. Palkkaa harvoin alennetaan, mutta tämä tekee helpoksi korottaa sitä vähemmän kuin nuorten palkkoja. Tämä muutos (2012) nosti ikääntyneiden työllistymistä, tutkimus kertoo. Osmo Soininvaara on suositellut tätä mallia. Suomessakin ongelmana on useimpien ikääntyvien hiipuva työtahti. Se pakottaa työnantajat maksamaan ikääntyneiden työstä paljon enemmän kuin nuorten, työsuoritusta kohden. Tämä heikentää ikääntyneiden työllisyyttä.
Työttömyyden lajeja > Piilotyöttömyys

Piilotyöttömyydellä tarkoitetaan sellaista työttömyyttä, joka ei näy tilastoissa. Tilastokeskuksen määritelmän mukaan piilotyötön on kahden viikon kuluessa työhön käytettävissä oleva ansiotyötä haluava henkilö, joka ei kuitenkaan ole hakenut työtä viimeisten neljän viikon aikana.
Piilotyöttömiä ovat esimerkiksi ihmiset, jotka ovat jääneet kotiin hoitamaan lapsiaan tai alkaneet opiskella uutta alaa, koska heidän oman alansa työllisyystilanne on niin huono. Piilotyöttömiä ovat myös sellaiset työttömät työnhakijat, jotka osallistuvat työvoimaviranomaisen osoittamaan palkattomaan työhön. Myös työttömyyseläkkeellä olevat ovat piilotyöttömiä. Moni on piilotyöttömänä lannistuttuaan byrokratian rattaissa, kun esimerkiksi oman alan töitä ei vain löydy.
Piilotyöttömyyteen vaikuttavat myös heikko suhdannetilanne ja rakennemuutos. Talouden rakennemuutoksen takia työpaikat eivät enää ole samoilla aloilla kuin ennen.
Piilotyöttömyys on kasvanut vuosien 2012-2015 aikana melkein koko ajan. 2014 marraskuussa piilotyöttömiä oli 156 000.
Työttömyyden lajeja > Valetyöttömyys

Valetyöttömyydellä voidaan viitata esimerkiksi työkyvyttömiin henkilöihin, jotka tilastoidaan työvoimatoimistoissa työttömiksi työnhakijoiksi. Osa työkyvyttömistä ihmisistä rekisteröidään työttömiksi työnhakijoiksi sen vuoksi, että vakuutusyhtiöt ovat kieltäytyneet myöntämästä heille työttömyyseläkettä. Joka kymmenes työtön on niin huonossa kunnossa, ettei kykene tekemään edes satunnaista osa-aikatyötä.
Työttömyyden lajeja > Vapaaehtoinen työttömyys

Vapaaehtoinen työttömyys on käsite, jolla tarkoitetaan työttömiä, jotka eivät etsi töitä, koska pitävät työttömyyttä työntekoa parempana vaihtoehtona tai kokevat heidän saavutettavissaan olevien työpaikkojen työolot kohtuuttoman raskaiksi tai palkkauksen kohtuuttoman huonoksi. Tämän vastakohtana on vastentahtoinen työttömyys.
Työttömyyden lajeja > Vapaaehtoinen työttömyys > 28 % kelpuuttaisi kaiken työn

Vain 28 % suomalaisista ottaisi työttömänä vastaan mitä tahansa työtä. Useimmat heistä ovat yli 55-vuotiaita, AMK-koulutettuja, yrittäjiä, johtajia, toimihenkilöitä ja miehiä. Haluttomimpia ovat 18–34-vuotiaat ja naiset. Joka kolmannen mielestä kaikki työ ei ole arvokasta, etenkin nuorten mielestä, mutta naiset pitivät kaikkia töitä arvokkaina muita useammin. Osa-aikatöihin ja muille aloille oli valmis 77 %, pätkätöihin 64 % ja fyysiseen työhön 61 %, vuorotyöhön 52 %.
Työvoimapolitiikka

YK:n ihmisoikeusjulistuksen mukaan jokaisella on oikeus työhön ja työstä saatuun kohtuulliseen palkkaan, joka takaa työntekijälle ja hänen perheelleen ihmisarvon mukaisen toimeentulon. Ihmisoikeuksien julistuksen noudattamatta jättämisestä ei seuraa sanktioita, mutta Suomen valtio pyrkii siitä huolimatta järjestämään väliaikaista palkkatuettua työtä pienelle osalle työttömistä työnhakijoista aktiivisen työvoimapolitiikan avulla.
Ennen ajateltiin, että riittävän voimakas talouskasvu lisäisi työvoiman kysyntää niin paljon, että joukkotyöttömyys poistuisi. Suomessa 1990-luvun nousukausi ei kuitenkaan laskenut työttömyyttä odotetusti. Syynä tähän pidetään muun muassa töissä olleiden tuottavuuden kasvua, joka osaltaan vähensi uuden työvoiman tarvetta, sekä myös työn kysynnän siirtymistä uusille aloille.
Työttömien osaamisen lisäämisen ajatellaan usein parantavan työllistymismahdollisuuksia. Opettelemalla taitoja joille on enemmän kysyntää, työntekijän tuottavuus lisääntyy. Tämä voi tarkoittaa kouluttautumista uudelle alalle tai vain työkokemuksen hankkimista. Monissa maissa valtio tukee ja järjestää työttömille koulutusta ja tukityöllistämistä. Tähän viitataan termillä aktiivinen työvoimapolitiikka.
Työttömien taloudellista asemaa tuetaan työttömyyskorvauksella. Suomessa se jakautuu työttömyyspäivärahaan ja työmarkkinatukeen. Päivärahaan edellytetään työssäoloehdon täyttyminen, ja se on työttömyyskassaan kuuluvilla ansiosidonnaista. Sitä maksetaan enintään 500 päivältä (viideltä päivältä viikossa). Työttömyyskorvaus toimii vakuutuksena työttömyysriskin taloudellista vahinkoa vastaan. Toisaalta se kuitenkin vähentää ainakin jossain määrin kannusteita työllistyä. Osa tutkijoista uskoo, että monissa Euroopan maissa korkea työttömyys- tai muu sosiaaliturvan taso lisää olennaisesti työttömien määrää.
Työvoimapolitiikka > Tanskan malli

Tanska on esimerkki maasta, jossa on onnistuttu yhdistämään matala työttömyys ja korkea työttömyyskorvaus. Toimia nimitetään Tanskan malliksi tai joustoturvaksi (flexicurity). Mallissa yhdistyy helppo irtisanominen ja korkea työttömyysturva.
Tanskassa työntekijän irtisanominen on helppoa: irtisanomisaikaa ei ole. Tavoitteena on, että työllistämispäätös ei tuntuisi työnantajista liian suurelta riskiltä. Työntekijän laatua ja sopivuutta on vaikea arvioida ennalta ja työvoiman kysyntä voi yhtäkkiä vähentyä, joten korkea irtisanomissuoja nostaisi työllistämiskynnystä. Myös ay-liike on tätä mieltä.
Malliin kuuluu myös sanktioiden käyttö. Työntekijän kynnys kieltäytyä töistä pidetään korkeana siten, että siitä seuraa työttömyyskorvauksen loppuminen samoin kuin siitä, jos kieltäytyy toisen alan töistä. Tästä syystä työtön yleensä hankkii itse työpaikan, kun taas Suomessa työtön voi käytännössä olla menemättä töihin.
TT:n Johannes Koroma on myös vaatinut ammattiliitoilta Tanskan kaltaisia alhaisia (1 %) nelivuotisia palkankorotuksia ja yrityskohtaiset lisiä, joita yritykset maksavat harkintansa mukaan. Näin palkat voitaisiin sovittaa työpaikkojen tuottavuuden mukaisiksi. Suomessa ammattiliitot ovat vastustaneet tällaista. Tanskassa myös parlamentilla on valta lopettaa lakot.
Tanskan mallissa työttömyyskorvaus on korkea: yleensä 60–80 prosenttia palkkatuloista, parhaimmillaan jopa 90 prosenttia.
Vuoden 2008 alussa Tanskassa oli lähes täystyöllisyys (3,2 tai jopa vajaa 2 prosenttia, laskentatavasta riippuen), tosin talouskriisin seurauksena lukema on noussut Suomen tasolle, noin kahdeksaan prosenttiin 2012–2013, ja on nykyään korkeampi kuin esim. entisessä suurtyöttömyyden maassa Saksassa.
Terveysvaikutukset

Tutkimuksissa on havaittu, että pitkäaikaistyöttömyys heikentää ihmisen immuunijärjestelmää. Työttömillä esiintyy lisäksi vakavaa psyykkistä kuormitusta jopa kolme kertaa tavanomaista enemmän. Suomalaisten työttömien miesten kuolleisuus on kolminkertaista ja naispuolisten kaksinkertaista työllisiin verrattuna. Tämä selittynee osaksi sillä, että noin puolella pitkäaikaistyöttömistä on työntekoa haittaava vamma tai krooninen sairaus. Työttömillä on myös muita suomalaisia huonommat mahdollisuudet saada lääketieteellistä apua.
Alkoholiperäiset kuolemat ovat työttömien suurin yksittäinen kuolinsyy, vaikka vain kymmenisen prosenttia pitkäaikaiseen työttömyyteen jämähtäneistä kärsii alkoholismista. Tupakoinnin, ylipainon, päihteiden käytön ja liikkumattomuuden kaltaisten elintapatekijöiden on arvioitu selittävän yhteensä korkeintaan 25 prosenttia työttömien heikommasta terveydentilasta.