stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas Stafford

| Thomas Patten Stafford |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1930 Weatherford, Oklahoma
Kuollut: 18. maaliskuuta 2024 (93 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  Lieutenant General, USAF
Aika avaruudessa:  21 pv. 3 h 42 min.
 Nimikirjoitus
Lennot

:  Gemini 6
 
:  Gemini 9
 
:  Apollo 10
 
Apollo-Sojuz:  Apollo-Sojuz
 
Thomas Patten Stafford (17. syyskuuta 1930 Weatherford, Oklahoma – 18. maaliskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen astronautti, joka komensi Apollo 11 -lennon kenraaliharjoitusta Apollo 10 -lentoa, jolla Stafford ja Eugene Cernan laskeutuivat kuumoduulilla 15 kilometrin päähän Kuun pinnasta. Stafford komensi myös Apollo-alusta Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton yhteisellä Apollo–Sojuz-lennolla, jonka aikana yhdysvaltalaiset telakoituivat Sojuziin.
Stafford kasvoi Weatherfordissa Oklahomassa ja valmistui 1952 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta. Hän toimi hetken ilmavoimien testilentäjänä, ja Nasa valitsi hänet 1962 viraston toiseen astronauttiryhmään.
Stafford oli Walter Schirran lentoperämies Gemini 6 -lennolla, joka laukaistiin 15. joulukuuta 1965. He kohtasivat lennolla aiemmin laukaistun Gemini 7:n. Stafford oli puolestaan Gemini 9 -lennon komentaja.
Stafford komensi 1969 Apollo 10 -lentoa, joka oli Nasan toinen Kuuta kiertänyt lento. Se oli myös kenraaliharjoitus vain pari kuukautta myöhemmin tehdylle Apollo 11 -lennolle, jonka aikana laskeuduttiin ensimmäisen kerran Kuun pinnalle. Stafford, Eugene Cernan ja John Young testasivat käytännössä Kuuhun laskeutumisen kaikkia vaiheita ilman varsinaista kosketusta Kuuhun. Stafford ja Cernan laskeutuivat kuumoduulilla 15 kilometrin päähän Kuun pinnasta.
Stafford lensi viimeisen kerran avaruuteen 1975, jolloin hän oli mukana Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton yhteisellä Apollo–Sojuz-lennolla. Stafford komensi Apollo-alusta. Apollo ja neuvostoliittolainen Sojuz telakoituivat 17. heinäkuuta 1975. Alukset olivat yhdessä kahden päivän ajan, ja lennosta tuli kylmän sodan aikaisen liennytyksen merkittävä merkkipaalu.
Stafford erosi 1975 avaruusohjelmasta ja toimi sen jälkeen Edwardsin lentotukikohdassa lentotestikeskuksen komentajana. Hän sai 1978 ylennyksen kenraaliluutnantiksi ja paikan ilmavoimien tutkimus- ja kehitysosaston varaesikuntapäällikkönä. Seuraavana vuonna hän eläköityi ilmavoimista ja aloitti uran liikenneyrityksen johdossa. Stafford oli uransa aikana 507 tuntia avaruudessa ja lensi neljää erilaista avaruusalusta. Lisäksi hän lensi 127:ää lentokonetta tai helikopteria.
Stafford kuuluu Astronaut Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Stafford Wikimedia Commonsissa
NASAn elämäkerta: Thomas Stafford (englanniksi)
Spacefacts.de:n elämäkerta: Thomas Stafford (englanniksi)
Yhdysvaltain ilmavoimien elämäkerta: Thomas Stafford (englanniksi)
IMDb: Thomas Stafford (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  SNAC
Cicero (täsmennyssivu)

Cicero tarkoittaa seuraavia asioita:
Marcus Tullius Cicero, roomalainen poliitikko ja kirjailija
Quintus Tullius Cicero, roomalainen sotilas, Marcus Tullius Ciceron veli
Roger Cicero, saksalainen jazzmuusikko
Cicero, kaupunki Illinoisissa Yhdysvalloissa
Cicero, kaupunki Indianassa Yhdysvalloissa
Cicero, kaupunki New Yorkissa Yhdysvalloissa
Cicero, kaupunki Wisconsinissa Yhdysvalloissa
Cicero, saksalainen aikakauskirja
cicero, 12 Didot-pistettä perinteisessä ranskalaisessa typografiassa.
Alexandre Havard

| Alexandre Havard |
| --- | --- |
Tiedosto:AH2010.jpg
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1962 (ikä 62) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  juristi, johtajuuskouluttaja
Vanhemmat:  Cyril Havard, Irene Gedevanishvili
Aiheesta muualla
Kotisivu
Alexandre Havard (7. helmikuuta 1962 Pariisi, Ranska) on teoksen Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence kirjoittaja ja johtajuuskoulutusverkoston Havard Virtuous Leadership Institute (HVLI) perustaja. HVLI:n johtajuusseminaarit perustuvat Hyvejohtajuus-malliin, joka esitetään Havardin samannimisessä kirjassa.lähde?
Alexandre Havardin isän Cyril Havardin (s. 1929) vanhemmat olivat Pietarista bolševikkien vallankumouksen seurauksena Pariisiin 1920-luvulla muuttaneita emigranttivenäläisiä. Havardin äidin Irene Gedevanishvilin (s. 1938) georgialainen isä muutti puolestaan  Neuvostoliitosta 1926, asettui Pariisiin ja avioitui ranskalaiskenraalin tyttären kanssa.
Alexandre Havard suoritti oikeustieteelliset opinnot Pariisin Descartesin yliopistossa (1981–1986) ja työskenteli asianajajana Strasbourgissa (1987–1989). Vuonna 1989 hän muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli lakimiehenä ja luennoi muun muassa Eurooppa-oikeudesta ja EU:n integraatiosta.lähde?
Syyskuussa 2004 Havard perusti yrityksen European Center for Leadership Development (ECLD). Koulutusyritys sijaitsi Helsingissä ja tarjosi klassiseen hyveoppiin perustuvia johtajuus- ja luonnekasvatusseminaareja. Vuonna 2007 ECLD muutettiin kansainväliseksi johtajuuskouluttajien verkostoksi nimellä Havard Virtuous Leadership Institute. Havard muutti Moskovaan kesäkuussa ja lokakuussa 2007 hänen kirjansa Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence julkaistiin New Yorkissa. Teoksesta on otettu useita painoksia. Se on käännetty muun muassa venäjäksi, espanjaksi, ranskaksi, kiinaksi, viroksi ja suomeksi. Suomennos Hyvejohtajuus ilmestyi vuonna 2009.lähde?
Hyvejohtajuus-seminaareja ja johtajuuskoulutusohjelmia järjestetään paitsi Moskovassa, koulutusverkoston kautta myös maailmanlaajuisesti.
Aiheesta muualla

Havard Virtuous Leadership Institute
First Things: Briefly Noted
Zenit: Leadership for Anyone at (Interview With Author Alexandre Havard)
Alexandre Havard, Hyvejohtajuus (kirja) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kroatia  Puola  Portugali 
Muut:  IdRef
Gunnar Björling

| Gunnar Björling |
| --- | --- |
 Björling vuonna 1960
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1887 Helsinki
Kuollut: 11. heinäkuuta 1960 (73 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Vilande dag (1922)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gunnar Olof Björling (31. toukokuuta 1887 Helsinki – 11. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hän oli 1920-luvun suomenruotsalaisen runouden keskushahmoja Edith Södergranin, Elmer Diktoniuksen ja Rabbe Enckellin ohella.
Runoissaan ja aforismeissaan Björling edustaa henkisen valppauden ja jäntevyyden vaatimusta. Vapaarytmisissä, usein lyhyissä runoissaan hän mielellään jättää lauseet kesken tähdentääkseen runon ”avointa” luonnetta. Yksi hänen runoutensa kantavia voimia on eettinen ajattelu. Toinen on länsi-itämaiseen perinteeseen yhtyvä näkemys ilmiöitten ykseydestä elämän tapahtumissa, hetkestä hetkeen. Joskus hänen runonsa jäävät salakieleksi, mikä on antanut hänelle vaikeatajuisen runoilijan maineen.
Elämä ja ura

Björlingin isä oli postivirkamies. Lapsuuden ja nuoruuden ympäristöt olivat Viipuri ja Helsinki, kesäisin Kangasala. Lukuvuoden 1901–1902 Björling kävi Haminan kadettikoulua. Hän tähtäsi aluksi opettajanuralle ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan filosofia. Hänen opettajallaan Edvard Westermarckilla oli suuri vaikutus hänen ajattelutapaansa. Björling valmistui filosofian kandidaatiksi 1915. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli omaatuntoa ja sen merkitystä. Opintojensa jälkeen Björling toimi vapaana kirjailijana. Hänen taloudellinen tilanteensa oli heikko, ja hän sai apurahoja vasta vanhoilla päivillään.lähde?
Björling asui Helsingin Kaivopuistossa vaatimattomassa saunasta kunnostetussa asunnossa. Asunto tuhoutui jatkosodan lopulla pommituksissa, ja samalla tuhoutui kaikki Björlingin kirjallinen aineisto ja arkisto. Myöhempi aineisto on taltioituna Åbo Akademin kirjastossa.
Björling oli avoimesti homoseksuaali, mikä ei ainakaan vähentänyt häneen kohdistunutta syrjintää ja väheksyntää. Harri Nordell kirjoittaa: ”– – pilkka oli säälimätöntä, eikä päivänkritiikki, jos sitä edes oli, suostunut ymmärtämään täysin omalakisen, dadaistisen ja ekspressionistisen Björlingin runouden arvoa.” Pilkkaajiin kuului aikakauden vaikutusvaltainen kriitikko Hagar Olssonkin.
Poliittisilta näkökannoiltaan Björling oli alkuun sosialidemokraatti mutta kääntyi valkoiseksi sisällissodan aikana. Hänen osuuttaan Algot Untolan eli Maiju Lassilan kuolemaan on pohdittu, sillä hän oli vapaaehtoisena vartijana aluksella, jolla Untola vietiin Suomenlinnaan teloitettavaksi.
Ensiesiintymisensä runoilijana Björling teki 35-vuotiaana kokoelmalla Vilande dag (1922). Sitä oli edeltänyt monivuotinen opiskeluvaihe, ja siinä näkyi tekijän suuntautuminen eettisiin ja filosofisiin elämänongelmiin. 1930-luvun alussa hän joutui itse kustantamaan nousukautensa viisi suurta kokoelmaa. Björlingiä on kutsuttu aikanaan myös Pohjolan ainoaksi dadaistiksi, mihin antoi aihetta kokoelma Kiri-ra! (1930). Björling ja Rabbe Enckell olivat Peter Sandelinin esikuvia.
Vuonna 2018 kirjallisuudentutkija Fredrik Hertzberg julkaisi ensimmäisen elämäkerran Gunnar Björlingistä, Mitt språk är ej i orden. Gunnar Björlings liv och verk.
Teokset > Ruotsiksi

| --- | --- |
 Vilande dag (1922)  Korset och löftet (1925)  Quosego (1928–1929)  Kiri-ra! (1930)  Solgrönt (1933)  Fågel badar snart i vattnen (1934)  Att syndens blåa nagel (1936)  Där jag vet att du (1938)  Det oomvända anletet (1939)  Angelägenhet (1940)  Ohjälpligheten (1943) :  O finns en dag (1944)  Ord och att ej annat (1945)  Luft är och ett ljus (1945)  Ohört blott (1948)  Vårt kattliv timmar (1949)  Ett blyertsstreck (1951)  Som alla dar (1953)  Att i sitt öga (1954)  Du går de ord (1955)  Allt vill jag fatta i min hand (julkaistu postuumisti 1974)
Teokset > Suomennettu tuotanto

Tuomas Anhavan suomennoksia on kokoelmissa:
Kosmos valmiiksi kirjoitettu: Valitut runot.  (Suomentanut Tuomas Anhava)  Helsinki:  Otava, 1972.  ISBN 951-1-00043-8
Mahdollisen valtakunta: Mietelmiä ja merkintöjä vuosilta 1922–1951.  (Valikoinut ja suomentanut Tuomas Anhava)  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05566-6
Ainoa kokonaisena suomennettu kokoelma:
Auringonvihreä.  ((Solgrönt, 1933.) Suomentaneet Pauliina Haasjoki ja Peter Mickwitz)  Poesia, 2015.  ISBN 978-952-305-035-8  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta

Carpelan, Bo: Studier i Gunnar Björlings diktning 1922–1933.  ((Väitöskirja Helsingin yliopistoon.) Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 377)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 1960.  (ruotsiksi)
Hertzberg, Fredrik: ”Mitt språk är ej i orden”: Gunnar Björlings liv och verk.  (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 820)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2018.  ISSN 0039-6842  ISBN 978-951-583-423-2
Aiheesta muualla

Boksampo: Gunnar Björling. Biblioteken.fi Boksampo. Viitattu 30.10.2014.
Gunnar Björling – modernisten med ett eget språk. Yle Arkivet.
Björling, Gunnar hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Koparit

Kuopion Pallotoverit (lyhenteeltään KPT) oli vuonna 1931 perustettu kuopiolainen jalkapallojoukkue, joka vaihtoi nimensä aikaisemman lempinimensä mukaisesti Kopareiksi vuonna 1982. 
Koparit oli myös naisjalkapalloilun edelläkävijä Kuopiossa päästen muun muassa 1983 cup-finaaliin.
Historia > Kuopion Pallo-Toverit perustetaan

Vuonna 1923 perustetussa Kuopion Palloseurassa (tunnettiin tuolloin myös lyhenteellä KPS) oli 1930-luvun alussa sisäisiä ristiriitoja, jotka puhkesivat julkiseksi hajaannukseksi syksyllä 1931.
Ratkaisuna riitaan, 18. lokakuuta 1931 tapahtunut Kuopion Pallo-Tovereiden (KPT) perustaminen vei mukanaan KPS:n pelaajia ja siten heikensi sen edellytyksiä nousta mestaruussarjaan. KPT:n puhetta johti perustavassa kokouksessa toimittaja, myöhempi kansanedustaja Erkki Paavola. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Sulo Eloheimo ja sihteeriksi Hannes Hiltunen.
Historia > Pallo-Tovereiden kehitys oli nopeaa

KPT aloitti ripeästi ja ensimmäisellä kaudellaan sillä oli yli sata rekisteröityä pelaajaa.
Seura oli valtakunnan tason edelläkävijä nuorisotoiminnassa. Vaikka KPS olikin aloittanut vuonna 1928 jalkapallon nuorisotoiminnan Kuopiossa, niin KPT ryhtyi peluuttamaan 1930-luvun alussa kokonaisia poikien kaupunginosasarjoja. Palloliiton Savon piiri perusti omat nuorisosarjansa vasta 1940-luvulla.
KPT nousi erinomaisen juniorityönsä ansiosta ensimmäisenä sisämaan seurana Mestaruussarjaan. Tämä tapahtui syksyllä 1937. Kyseisellä kaudella KPS ei ollut tilastollisesti kuitenkaan kaukana takana, sillä se voitti piirinmestaruuden. KPT:n tuolloinen kapteeni Onni Kaitokari kertoi kuitenkin vuonna 1984, että kyseinen piirinmestaruus oli armolahja KPS:lle, mikä varmistettiin pelaamalla alle oman tason. Kaitokari epäonnistui muun muassa ratkaisevan, keskinäisen ottelun loppupuolen rangaistuspotkussa. Kuopion Palloseuran historiajulkaisu väittää Kaitokarin puheita olennaisilta osin väritetyiksi. Muun muassa Kaitokarin mainitseman rangaistuspotkun kerrotaan epäonnistuneen ainoastaan, koska se osui ylärimaan. Keskustelu kuvastaa hyvin kaupungissa vallinnutta kilpailutilannetta seurojen välillä.
Historia > Hopeaa ja eurocupeja 1970- ja 1980-luvuilla

KPT saavutti SM-hopeaa vuosina 1978 ja 1981 oltuaan varsinkin jälkimmäisenä vuonna pitkään kiinni mestaruudessakin. KPT/Koparit pelasi eurocupeja hopeamitaliensa jälkeisillä kausilla häviten ottelut Malmö FF:lle ja Anderlechtille. Suomen Cupin finaalissa KPT oli pelannut vuonna 1957, jolloin se hävisi jatkoajalla IF Drottille. Uudelleen finaaliin seura selviytyi kaudella 1978 mutta tuolloin se hävisi kaksiosaisessa ottelussa Lahden Reippaalle.
1980-luvulla Kopareista tuli hetkeksi liiketoiminnallisesti Suomen suurin seura. Sen varallisuus perustui omassa, Kuopion keskustassa sijaitsevassa kiinteistössä harjoitettuun liiketoimintaan. Kiinteistössä sijaitsi toimisto, kerhohuoneet, bingo ja yleisökahvila. Tämän lisäksi Kopareilla oli vielä toisessa kiinteistössä oma sauna. Päätoimista henkilöstöä oli 18, seuran jäsenmäärä oli 800 ja junioritoiminta oli hyvällä mallilla.
Kopareiden yleisöennätys 7 412 katsojaa on vuodelta 1981 ottelusta Koparit–KuPS.
Historia > 1990-luvun ongelmat koituivat seuran kohtaloksi

Urheilullisesti Koparit ei onnistunut korjaamaan pottia, vaikka niin Heikki Kinnusen esittämässä kannustuslaulussa toivottiinkin. Vielä kaudella 1982 seura oli toisena runkosarjan jälkeen ja kiinni mitalissa. Jatkosarjassa Koparit kuitenkin romahti viidenneksi. Vaikka suuret satsaukset jatkuivat ei menestystä enää tullut, vaan seura taisteli seuraavat kaudet putoamista vastaan. Pudottuaan Mestaruussarjasta kauden 1987 jälkeen Koparit ajautui pahaan talouskierteeseen. Pudottuaan edelleen ykkösdivisioonasta 1990 Koparit pelasi kauden kakkosdivisioonassa, kunnes fuusioitui paikalliskilpailija Elon kanssa FC Kuopioksi. Kauden 1991 jälkeen perustettu uusi seura pelasi kausilla 1992–1993 kolmosdivisioonassa ja kausilla 1994–1995 kakkosdivisioonassa. Seuran taru loppui kuitenkin tämän jälkeen ja näin KuPSin arkkivihollisten viimeisetkin rippeet katosivat jalkapallokartalta.
Historia > Uusi yritys jäi lyhyeksi

Koparit teki paluun vuonna 2001 lunastamalla Zulimanien Kakkosen sarjapaikan. Kopari-historiikin mukaan kyseessä oli kuitenkin "aivan toinen seura", jolla ei ollut yhteyttä Kuopion Pallotovereihin. Koparit pelasi hyvän kauden ja sijoittui toiseksi heti FC KooTeePeen jälkeen. Kauden jälkeen Koparit päätti kuitenkin luopua sarjapaikastaan, koska nousua Ykköseen ei tullut.
Saavutukset

SM-hopeaa: 1978, 1981 (2)
Suomen Cupin finaalissa: 1957, 1978 (2)
Runkosarjan voittaja: 1981 (1)
Runkosarjan kakkonen: 1982 (1)
Suomen Hallimestaruus: 1980 (1)
A-nuorten SM-kulta: 1945, 1950
Saavutukset > Eurocup-vastustajat

1979-80:  Malmö FF (UEFA Cup, 1. kierros) Kotona: 1-2, vieraissa: 2-0
1982-83:  RSC Anderlecht (UEFA Cup, 1. kierros) Vieraissa: 3-0, kotona: 1-3
Saavutukset > Sarjat

1934-1937: B-sarjassa
1938-1939: SM-sarjassa
1940/41: B-sarjassa
1943/1944-1945/1946: SM-sarjassa
1946/1947-1953: Suomensarjassa
1954: SM-sarjassa
1955-1963: Suomensarjassa
1964-1968: Aluesarjassa
1969-1971: Suomensarjassa
1972-1976: SM-sarjassa
1977: I divisioonassa
1978-1987: SM-sarjassa
1988-1990: I divisioonassa
1991: Kakkosessa
2001: Kakkosessa
Tunnettuja pelaajia

Thure Sarnolaa on sanottu kaikkien aikojen kuopiolaiseksi maalivahdiksi. Sarnola oli nostamassa Kopareita pääsarjaan ensimmäisenä sisämaan joukkueena. A-maaotteluita hänelle kertyi vain 25 muun muassa toisen maailmansodan takia. Aulis Rytkösen ohella kaikkien aikojen kuopiolaiseksi jalkapalloilijaksi sanottu Olavi Rissanen lopetti uransa Kopareissa. Hän pelasi seurassa kaudet 1982–87. Suomea Moskovan olympialaisissa edustanut ja huikeat 66 A-maaottelua pelannut Hannu Turunen pelasi Kopareissa 1978–82. Kuopiolaisseuroissa pääsarjaa pelanneista kaikkien aikojen nuorin on 1975 KPT:ssa debytoinut Jorma Pirinen (tilanne 7.10.2013). Koparit alkoi hankkia ensimmäisenä kuopiolaisena joukkueena ulkomaalaisvahvistuksia. Vuonna 1981 Koparit teki yhteistyösopimuksen Wimbledonin kanssa ja tämän jälkeen ulkomaalaisten pelaajien määrä alkoi kasvaa huomattavasti.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   Thure Sarnola   Matti Hiltunen   Olavi Rissanen   Jouko Suomalainen   Hannu Turunen   Jukka Turunen   Juha Rissanen   Jarmo Kaivonurmi   Jari Poutiainen   Yrjö Happonen |   |   Pekka Hieta   Pekka Vepsäläinen   Jarmo Flink   Eero Rissanen   Ari Heikkinen   Aki Heiskanen   Miika Juntunen   Stefan Lindström   Atik Ismail   Janne Savolainen |   |   Glyn Hodges   Michael Belfield   Carlton Fairweather   Keith Armstrong   Mark Weatherly   Mark Dziadulewicz   Paul Lazarus   Phil Handford   Peter Cawley   Mark McCarrick |
Tunnettuja pelaajia > Päävalmentajat 1946–2001

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Toivo Hyvärinen 1946   Onni Kaitokari 1946, 1960-1964   Pekka Heikkinen 1947, 1949-1950   Reino Kaitokari 1948   Jaakko Korhonen 1951-1954, 1958-1959, 1965-1967   Ilmari Pirinen 1955-1957   Juhani Korhonen 1968-1969   Gunnar Boman 1970-1975 |   |   Rainer Jungman 1976   Keijo Voutilainen1977-1979, 1988   Martti Räsänen 1980-1983   Jouko Suomalainen 1984-1985   Boguslaw Hajdas 1986-1987   Lauri Poutiainen 1989-1990   Hannu Tiilikainen 1990, 2001   Atik Ismail 1991 |
Kirjallisuus

Tuovinen, Jussi: Kuopion Pallotoverit – Koparien tarina.  Kuopio:  Kopari-Pallo ry, 2011.  ISBN 978-952-92-9548-7
Alholmen Industrial Park

Alholmen Industrial Park
Alholmen Industrial Park (lyh. AIP) on teollisuusalue, joka sijaitsee Pietarsaaressa, Pohjanmaalla. Teollisuusalueella toimii kahdeksan teollisuusyritystä ja 53 palveluyritystä. AIP:n strateginen sijainti ja hyvin kehittynyt logistiikkaverkosto, johon kuuluvat satama ja rautatie, vahvistavat globaaleja liikesuhteita. Lähes 80 % tuotannosta menee vientiin.
Alholmen Industrial Park on rekisteröity yhdistys, joka perustettiin vuonna 2016.
Lukuja

AIP:n pinta-ala on 370 hehtaaria ja siellä toimii kahdeksan teollisuus- ja 53 palveluyritystä. Näiden yhteinen henkilöstömäärä on noin 2 000. Yhtiöiden tuloksesta noin 80 prosenttia menee vientiin. Yritysten yhteinen liikevaihto on noin 1,3 mrd. euroa.
AIP:n jäsenyritykset

UPM Kymmene Oyj
Billerud Finland Oy
Walki Oy
Alholmens Kraft Ab
OSTP Oy
Nautor Swan Oy
Baltic Yachts Oy
Nordpipe Composite Engineering Oy
Port of Pietarsaari Oy
Euroports Finland Oy
Pietarsaaren seudun Kehittämisyhtiö Concordia Oy
Strategia

AIP:n vuoden 2023 päivitetyn strategian ja vision mukaan AIP haluaa tulla ekoteollisuuspuistoksi, joka keskittyy vientiin ja kiertotalouteen.
Kiertotalous on normaali osa teollisuusalueen toimintaa. Yritysten tavoitteena on minimoida tuotannossa syntyvän jätteen määrä. Tavoitteena on, että kaatopaikoille ei vuoteen 2030 mennessä päädy enää jätettä.
Yhteistyömuodot

AIP:n hallituksen alaisuudessa toimii viisi tiimiä, jotka tekevät yhteistyötä ympäristöasioissa, viestinnässä, henkilöstöasioissa, turvallisuudessa ja palvelutuotannossa. Kaikilla jäsenyrityksillä on edustus hallituksessa ja tiimeissä.
AIP antaa jäsenyrityksille kursseja, kuten työturvallisuus-, ensiapu- ja tulityökurssit.
Projektit

Vuosina 2024–2025 AIP:ssa kehitetään kiertotaloutta projektissa, jota rahoittavat Euroopan unioni sekä paikalliset ja alueelliset toimijat.
Aiheesta muualla

Alholmen Industrial Park www-sivut
Ivermektiini

| --- | --- |

Ivermektiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 70288-86-7
ATC-koodi: P02CB02
PubChem CID: 3052
DrugBank: DB00711
Kemialliset tiedot
Kaava:  ?
Moolimassa:  ?
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 93 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 16 h
Ekskreetio: Ulosteet
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, topikaalinen
Ivermektiini on makrosyklinen laktoneihin kuuluva lääkeaine. Sitä käytetään niin ihmis- kuin eläinlääketieteessäkin useiden loisten kuten syyhypunkin, päätäiden, jokisokeutta aiheuttavan Onchocerca volvulus -madon ja elefanttitautia aiheuttavien sukkulamatojen häätöön. Ivermektiini kuuluu WHO:n laatimaan keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon. William Campbell ja Satoshi Ōmura saivat sen löytämisestä vuoden 2015 lääketieteen Nobel-palkinnon.
Ominaisuudet ja käyttö

Ivermektiini on seos kahdesta terpenoidilaktonista, jotka ovat 22,23-dihydroavermektiini B1a ja 22,23-dihydroavermektiini B1b. Seoksessa niitä on suhteessa 4:1. Ivermektiini ei liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi butanoniin ja propyleeniglykoliin. Ivermektiini tehoaa moniin loismatoihin sekä eräisiin hämähäkkieläimiin, kuten syyhypunkkiin ja päätäihin. Ivermektiini sitoutuu GABA-aktivoituihin kloridikanaviin ja salpaa niiden toiminnan. Seurauksena on solujen hyperpolarisaatio ja loismatojen ja hämähäkkieläinten halvaantuminen. Ivermektiini sitoutuu myös P-glykoproteiiniin ja estää sen toimintaa. Ivermektiiniä käytetään ihmisellä erityisesti jokisokeutta ja elefanttitautia aiheuttavien sukkulamatojen häätöön. Lisäksi sitä voidaan käyttää myös syyhyn hoitoon ja päätäiden hävittämiseen. Eläinlääketieteessä sitä käytetään muun muassa sydänmatojen häätöön. Ivermektiini tehoaa erityisesti matojen toukkavaiheisiin.
Ivermektiiniä on haikailtu myös Covid-infektioon, ja kehitysmaissa, joissa on puutetta rokotteista, sitä käytetään tarkoitukseen laajalti. Tieteelliset tutkimusnäytöt puhuvat riittävää tehokkuutta vastaan. Koeputkioloissa on saatu aikaan viruksen monistumisen ehkäisyä, mutta näissä testeissä käytetyt lääkepitoisuudet ovat niin suuria, ettei niitä voi käyttää ihmisellä. Vuoden 2022 alkupuolella Oxfordissa oli käynnissä Ison-Britannian laajuinen tutkimus ivermektiinin tehokkuudesta Covid-19:n hoitoon.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä ivermektiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat kuumeilu, flunssankaltaiset oireet, iho-oireet ja pääkipu. Haittavaikutukset voivat osittain johtua kuolleista loismadoista vapautuneista myrkyllisistä aineista ja kuolleiden matojen aiheuttamasta immuunipuolustuksen reaktiosta.
Valmistus

Ivermektiini on puolisynteettinen yhdiste. Streptomyces avermitilis -bakteeri tuottaa avermektiiniä, joka vedytetään Wilkinsonin katalyytin läsnä ollessa, jolloin eräs kaksoissidoksista pelkistyy selektiivisesti.