stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talvivaaran kaivos
Kaivos > Tuotanto > Bioliuotus

Metallien erottamiseen malmista käytetään Talvivaarassa bioliuotusta. Menetelmän käytön tavoitteena on metallien taloudellisesti kannattava tuotanto suhteellisen köyhästä malmista.
Menetelmässä malmi murskataan ja asetellaan laajoihin kasoihin. Kasoja ilmastetaan ja kastellaan happamalla (pH 1,5–3) liuoksella kasan päällä olevien kasteluputkien avulla bakteeritoiminnan kiihdyttämiseksi, jolloin vapautuu runsaasti lämpöä. Bioliuotus on luonnollinen prosessi teollisessa mittakaavassa. Siinä bakteerit erottavat metallit malmista katalysoimalla malmin sisältämän raudan ja rikin hapettumista saadakseen energiaa kasvuunsa. Halutulla liuoksen pH:lla varmistetaan maksimaalinen metallien liukeneminen malmista, mutta estetään epäpuhtauksien liukeneminen. Esimerkiksi kvartsi sakkaa liuosta, ja sen liukenemisen estämiseksi pH:n on oltava yli 1,5. Prosessissa tapahtuu happoa kuluttava Fe2+-hapettuminen ja happoa tuottava Fe3+ -hydrolyysi. Tämä vaihteluväli mahdollistaa ei-selektiivisten sulfidia ja rautaa hapettavien bakteerien esiintymisen liuoksessa mahdollistaen bioliuotuksen systeemissä. Yleistetysti prosessi liittyy happoa kuluttaviin reaktioihin (monosulfidit) ja sitä tuottaviin reaktioihin (rikkikiisu). Prosessi on hapetus-pelkistys- ja liukenemis-saostusreaktioiden jatkuva reaktiosarja.
Bioliuotuksessa käytetään vettä, ilmaa sekä kotoperäisiä bakteereja, jotka kasvavat malmissa luonnostaan. Prosessi on Talvivaaran mukaan kustannuksiltaan edullinen, sillä sen vaatimat investoinnit ja käyttökustannukset ovat pienemmät kuin perinteisillä sulatus- ja jalostusprosesseilla, minkä lisäksi bioliuotuksen ilmoitetaan olevan puhtaampi ja ympäristöystävällisempi menetelmä. Bioliuotus vaatii myös vähemmän energiaa kuin perinteiset jalostusprosessit.
Eduista huolimatta Talvivaaralla on ollut ongelmia bioliuotuksen käytössä. Ongelmia on aiheuttanut mm. se, ettei Talvivaara ollut varautunut runsaisiin sateisiin. Ongelmat bioliuotuksessa on mainittu yhdeksi syyksi siihen, että yhtiö joutui yrityssaneeraukseen 2013.
Talvivaaran toimintaa jatkava Terrafame Oy on saanut bioliuotusmenetelmän toimimaan paremmin; esimerkiksi vuonna 2018 Terrafamen liikevaihto oli 325,8 miljoonaa euroa ja koko vuoden käyttökate oli 32,8 miljoonaa euroa positiivinen. Liiketulos oli 3,0 miljoonaa euroa positiivinen.
Kaivos > Tuotanto > Uraanin talteenotto

Talvivaaran malmissa esiintyy pieninä pitoisuuksina uraania, joka liukenee malmista bioliuotuksen yhteydessä. Terrafame käynnisti uraanin talteenoton kesäkuussa 2024. Ylösajovaiheen jälkeen kaivoksen on tarkoitus tuottaa vuodessa 200 tonnia uraania, joka viedään ulkomaille jalostettavaksi ydinvoimaloiden polttoaineeksi. Tuotanto vastaa suunnilleen Loviisan ydinvoimalaitoksen kulutusta. Uraanin talteenotto työllistää noin 40 henkilöä, ja se kasvattaa Terrafamen liikevaihtoa noin 30–40 miljoonaa euroa vuodessa.
Ennen uraanin talteenoton aloittamista pääosa uraanista poistui osaksi jätealueelle varastoitavaa kipsisakkaa, mutta osa uraanista kertyi nikkelituotteeseen epäpuhtautena. Uraanin talteenoton myötä prosessissa kiertävän ja jätteisiin jäävän uraanin määrä väheni olennaisesti, millä on yhtiön mukaan edullinen vaikutus myös kaivoksen ympäristössä.
Ympäristöluvat

Kaivos on toiminut vuonna 2007 ja 2013 saaduilla ympäristö- ja jätevesiluvilla. Pohjois-Suomen aluehallintovirasto käsitteli huhtikuussa 2014 kaivoksen ympäristöluvan uudelleen. Uusi lupa olisi mahdollistanut Kuusilammen avolouhoksen toiminnan jatkamisen ja 30 000 nikkelitonnin tuotannon vuodessa. Uraanin talteenotto olisi sallittu. Uuden avolouhoksen avaamiselle Kolmisopen malmioon ei annettu lupaa, koska siihen liittyy ympäristön pilaantumisen vaara. Lupa määrittelee myös jätteiden käsittelyä ja nostaisi ympäristövakuuden määrän kolminkertaiseksi. Uusi ympäristölupa ei tullut voimaan, sillä Talvivaara valitti siitä.
Terrafamella on lainvoimainen Pohjois-Suomen aluehallintoviraston vuonna 2014 myöntämä ympäristölupa uraanin talteenottoa varten. Vuonna 2017 Terrafame haki valtioneuvostolta ydinenergialain mukaista uraanin talteenottolupaa. Valtioneuvosto myönsi luvan helmikuussa 2020. Lupa tuli lainvoimaiseksi kesäkuussa 2021, kun Korkein hallinto-oikeus hylkäsi Suomen luonnonsuojeluliiton ja Vesiluonnon puolesta ry:n tekemät valitukset.
Uraania ja raskasmetalleja sisältävän kaivosjätteen loppusijoituksesta on määrä päättää vuoden 2018 aikana. Sivukivessä arvioidaan olevan noin 20 000 tonnia uraania.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Ylimääräinen vesi

Kaivosalueella ollut ylimääräinen vesi on merkittävästi haitannut Talvivaaran tuotantoa useaan otteeseen. Malmin louhinta on ollut pitkiä aikoja keskeytettynä, sillä avolouhoksessa on jouduttu säilyttämään vettä. Ylimääräinen vesi on heikentänyt bioliuotusprosessin toimintaa. Vesienhallinta on aiheuttanut yhtiölle myös kustannuksia.
Kaivosalueella on vuodesta 2012 alkaen ollut runsaasti ylimääräistä vettä, jonka käsittely ja varastointi on ollut ongelmallista. Vettä on varastoitu kaivosalueella sijaitseviin altaisiin sekä avolouhokseen. Vettä on jouduttu laskemaan luontoon sekä tarkoituksellisesti että alueella sattuneiden vuotojen vuoksi. Ylimääräisen veden syyksi Talvivaara on maininnut poikkeukselliset sääolosuhteet.
Vuonna 2013 kaivoksen metallitehdas pääsi suljettuun vesikiertoon. Tällä tarkoitetaan sitä, että metallien tuotannossa käytetty vesi puhdistetaan ja käytetään tuotantoprosessissa uudelleen. Aiemmin yhtiö otti suuria määriä raakavettä läheisestä järvestä. Tuotannon jätevesi laskettiin takaisin vesistöön. Suljetun vesikierron ansiosta tästä voitiin luopua.
Kaivosalueella on vuonna 2014 edelleen ollut ylimääräistä vettä, josta osa on ollut likaantunutta. Ylimääräisestä vedestä on pyritty eroon haihtumisen, juoksutusten sekä suljetun vesikierron avulla. Malmin louhinta on ollut loppuvuodesta 2013 alkaen keskeytyksissä, mikä on laskenut metallien tuotantotasoa.
Vuonna 2014 alueelle on rakennettu uutta käänteisosmoosiin perustuvaa vesienpuhdistamoa. Samaa tekniikkaa käytetään mm. juomaveden puhdistuksessa. Talvivaaran mukaan puhdistamo käytännössä tuottaa tislattua vettä. Ylijäävä jätevesi on tarkoitus käyttää malmikasojen kasteluun.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Ylimääräinen vesi > Purkuputki Nuasjärveen

Vesiongelman pitkäaikaisena ratkaisuna on Talvivaarassa pidetty puhdistamon ohella purkuputken rakentamista. Purkuputken kautta on tarkoitus johtaa puhdistettuja vesiä Nuasjärveen. Talvivaara Sotkamon konkurssipesä on saanut luvan putken rakentamiseen. Sen rakennustyöt ovat käynnissä keväällä 2015. Konkurssipesä pitää purkuputkea välttämättömänä.
Lupahakemuksen mukaan putkea pitkin johdettaisiin käsiteltyjä jätevesiä ensin n. 7,5 miljoonaa ja kolmen vuoden jälkeen viisi miljoonaan kuutiota vuodessa. Purkuputken avulla voidaan yhtiön mukaan säädellä sadevesiä ja auttaa pieniä järviä elpymään aiemmista päästöistä. Nuasjärvi on tilavuudeltaan huomattavasti suurempi kuin ne pienvesistöt, joihin yhtiön vesiä on aiemmin johdettu. Putki on kuitenkin herättänyt vastustusta ja pelkoa sekä ympäristön että kalastus- ja matkailuelinkeinojen puolesta. Lupahakemukseen liittyvissä muistutuksissa ja lausunnoissa perätään jätevesien käsittelyä kaivoksen sisällä.
Nuasjärvestä pyydetyn kalan menekin takaamiseksi Talvivaaran konkurssipesä on ehdottanut, että järven kalaa markkinoitaisiin jatkossa "Oulujärven vesistön kalana". Tätä kalastajat ovat kuitenkin pitäneet laittomana. Kainuun Kalatalouskeskuksen mukaan Nuasjärven ja Rehjan-alueen kalat ovat raskasmetallipitoisuuksien puolesta ravinnoksi kelpaavia – pitoisuudet ovat täysin linjassa sisävesien arvojen kanssa  Luonnonvarakeskuksen (Luke)  tutkimuksen (2023) mukaan tutkituissa Nuasjärven kuhissa ei ollut yhdessäkään raja-arvot ylittävää elohopeapitoisuutta - Kainuun Sanomien mukaan kaupallinen kalastus on käynnistynyt uudelleen Nuasjärvessä.
Yhtiö arvioi syksyllä 2014 pääsevänsä eroon ylimääräisistä jätevesistä kolmessa vuodessa.
On osoittautunut, että purkuputki on aiheuttanut jatkuvia happikatoisia suolakerrostumia Nuasjärven syvänteisiin, vaikka putken tarkoituksena oli ympäristöongelmien hallinta. Helsingin yliopiston tutkijat ovat tulleet samansuuntaiseen tulokseen vuoden 2019 lokakuussa julkaistussa raportissa. Sen mukaan pohjaeliöstön ekosysteemi on turmeltunut. Kainuun ELY-keskuksen mukaan kuitenkin kyse oli vain purkuputken läheisyydessä tehdyistä havainnoista – "Nuasjärven tila on edelleen hyvä". Nuasjärven pohjaeläimistön laaja seuranta-aineisto ja vedenlaatutiedot eivät tue Helsingin yliopiston tutkijoiden käsitystä etenevästä happikadosta tai pohjaeliöstön ekologisen tilan turmeltumisesta. Näkemyserojen johdosta Kainuun ELY-keskuksen, Suomen ympäristökeskuksen ja Helsingin yliopiston käynnistämässä hankkeessa selvitetään kaivostoiminnalle määrättyjen vesistöjen tarkkailuohjelmien välisiä eroja. Hankkeessa verrataan eri menetelmiä, joiden perusteella arvioidaan järvisyvänteiden tilaa pohjaeläimistön perusteella.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Vesistöjen kuormitus

Talvivaaralla on ympäristölupa laskea puhdistettuja vesiä Oulujoen ja Vuoksen vesistöihin. Puhdistettu vesi sisältää jonkin verran mm. natriumia, sulfaattia ja mangaania. Pitoisuudet olivat yhtiön mukaan huipussaan vuonna 2010, minkä jälkeen niitä saatiin lasketuksi yhtiön toimiessa normaalisti. Yhtiö on vuonna 2013 ilmoittanut tavoitteekseen vähentää vesistöjen kuormitusta muun muassa käänteisosmoosilaitosten avulla, siirtymällä metallitehtaalla suljettuun vesikiertoon sekä sitouttamalla metalleista suurempi osa biokasaliuotuksessa kiinteään olomuotoon.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Vesistöjen kuormitus > Järvien pilaantuminen

Talvivaaran vesien on väitetty pilanneen lähistön järviä. Kaivos on vaikuttanut etenkin Kivijärven, Salmisen, Laakajärven, Kolmisopen ja Jormasjärven tilaan. Yhtiö itse myöntää, että eräiden lähijärvien suolapitoisuus on noussut. Tämä ei yhtiön mukaan kuitenkaan estä järvien virkistyskäyttöä, vaan järvet olisivat virkistyskäytön kannalta edelleen turvallisia.
Yhtiön vakuutteluista huolimatta sadat järvien rantojen mökkiläiset ja asukkaat ovat kertoneet kärsineensä Talvivaaran aiheuttamista ympäristöongelmista. Osa heistä on hakenut yhtiöltä korvauksia. Hakijoiden joukossa on Metsähallitus, joka hakee Talvivaaralta miljoonakorvauksia rantatonttien arvon romahtamisesta.
2017 syyskuussa julkaistussa tutkimuksessa todettiin Kivijärven ekologian romahtaneen.
Vuonna 2019 Kolmisopen sulfaattipitoisuus oli laskenut noin 10 %:iin vuoden 2013 tasosta. Purkuputken käyttöönoton jälkeen Jormasjärven sulfaattipitoisuus on pudonnut alle puoleen vuosien 2013–2014 tasosta .
Vesi- ja ympäristöongelmat > Vesistöjen kuormitus > Kipsisakka-altaiden vuodot

Talvella 2012–2013 sattui Talvivaaran kipsisakka-altaissa kaksi suurta vuotoa, jotka saivat osakseen laajaa huomiota. Kipsisakka-altaassa on veteen liuenneita raskasmetalleja, muun muassa uraania, kadmiumia ja nikkeliä.
Ensimmäinen vuoto sattui 4.–14. marraskuuta 2012. Vettä virtasi tuhansia kuutiometrejä tunnissa. Onnettomuuden johdosta kaivosalueelle rakennettiin uusia patoja. Altaan aukkoja tukittiin bentoniittimatoilla, jotka kykenevät sitomaan runsaasti vettä. Valtaosa vuotovesistä saatiin pidetyksi kaivosalueen sisäpuolella turvapatojen avulla, mutta osa vedestä karkasi ympäristöön. Karannutta hapanta vettä neutralisoitiin poltetulla kalkilla, myös kaivosalueen ulkopuolella.
Suomen ympäristökeskuksen vesikeskuksen johtaja Seppo Rekolainen arvioi Talvivaaran onnettomuuden 2000-luvun pahimmaksi ympäristöonnettomuudeksi Suomessa. Onnettomuus johti myös poliisin esitutkintaan.
Toinen vuoto sattui viereisessä kipsisakka-altaassa 7.–9. huhtikuuta 2013. Yhtiössä käynnissä ollut osakeanti oli tuolloin juuri päättynyt. Vuodon johdosta osakeantiin osallistumisen sai peruuttaa. Yhtiön suurimpiin omistajiin kuulunut Ilmarinen perui osallistumisensa ja luopui omistuksestaan. Tapahtumasarjan jälkeen Suomen valtion Solidiumista tuli Talvivaaran suurin omistaja.
Onnettomuustutkintalautakunta antoi loppuraporttinsa helmikuussa 2013. Sen mukaan kaivos on ottanut tietoisen riskin viemällä vettä kipsisakka-altaista varoaltaisiin, kun ne ovat uhanneet täyttyä. Samoin viranomaisen vastuu on onnettomuudessa suuri. Esimerkiksi europarlamentaarikko Sirpa Pietikäisen mukaan hallintopakkoa olisi tullut käyttää aiemmin. Hänen mukaansa on syytä varautua toiminnan hallittuun alasajoon, ellei vesien hallintaa saada hallintaan, kuten näyttää olevan. Hänen mukaansa ympäristöministeriö on tullut selvitystensä perusteella siihen tulokseen, että hallintovirkamiesten olisi noudatettava lakia.
Kainuun Kalatalouskeskuksen mukaan (v. 2020) Nuasjärven ja Rehjan-alueen kalat ovat raskasmetallipitoisuuksien puolesta ravinnoksi kelpaavia - pitoisuudet ovat täysin linjassa sisävesien arvojen kanssa .
Vesi- ja ympäristöongelmat > Vesistöjen kuormitus > Uraanipäästöt

Marraskuussa 2012 tapahtuneen sakka-altaan vuodon yhteydessä kipsisakka-altaiden uraania ilmoitettiin kulkeutuneen veden mukana kilometrien päähän sakka-altaista. Säteilyturvakeskuksen mukaan uraanipitoisuudet kohosivat läheisissä vesistöissä, minkä jälkeen ne laskivat. Uraanipitoisuus lähimmässäkin järvessä jäi kuitenkin niin matalaksi, ettei sillä Säteilyturvakeskuksen mukaan ollut säteilysuojelullista merkitystä ihmisille tai ympäristölle. Itse sakka-altaissa STUK arvioi olevan kiinteänä satoja tonneja uraania.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Vaatimukset kaivoksen sulkemisesta

Kaivoksen päästöt ovat saaneet aikaan useita vaatimuksia kaivostoiminnan keskeyttämisestä tai lopettamisesta kokonaan.
Suomen Luonnonsuojeluliitto vaati maaliskuussa 2012 koko kaivoksen toiminnan keskeyttämistä siksi, että sen ympäristöhaitat olivat mittavat ja että ympäristölupia ei ollut osin noudatettu. Keskeyttämistä vaati myös vasemmistoliitto.
Adressia kerännyt STOP Talvivaara -liike vaati 2012 kaivoksen sulkemista vedoten jatkuviin ympäristöongelmiin. Aalto-yliopiston prosessitekniikan professori Kari Heiskanen varoitti tuolloin, että yhtiön toiminnan lopettaminen olisi ollut suurempi ympäristöriski kuin jatkaminen.
Kahdeksan luonnonsuojelujärjestöä vaati 2013 kaivoksen sulkemista vedoten ympäristöongelmiin. Järjestöjen mukaan Talvivaarassa käytetty bioliuotus ei sovi Suomen viileään ja sateiseen ilmastoon. Muina sulkuperusteina järjestöt esittivät, että kaivos altaineen oli heikosti rakennettu eivätkä valvovat viranomaiset kyenneet ehkäisemään vahinkoja. Järjestöjen mukaan toiminnan jatkaminen olisi ollut suurempi riski kuin lopettaminen, sillä lopettamisen jälkeen haitallisten aineiden muodostuminen pienenisi melko nopeasti.
Vuonna 2014 julkaistun Suomen Luonnonsuojeluliiton tilaaman selvityksen mukaan yrityssaneeraustilanteessa yhtiön omat varat eivät riitä sen saastuttaman ympäristön puhdistamiseen, vaan yritys ajautuu konkurssiin. Liiton mukaan kaivos ei ole elinkelpoinen, jos ympäristöhaitat otetaan huomioon yhtiön kustannuksina.
Vesi- ja ympäristöongelmat > Viranomaisten kritiikki

Talvivaaran toimintaa valvoo Kainuun ELY-keskus. Sen toimintaa on kritisoitu.
ELY-keskus sai toiminnastaan ympäristöministeriöltä puhtaat paperit 2012. Tuolloisen selvityksen mukaan EU:n ympäristölainsäädäntöä ei ollut rikottu.
Oikeuskanslerin vuonna 2014 antaman päätöksen mukaan Kainuun ELY-keskus ei ole noudattanut Talvivaaran valvonnassa hyvän hallinnon vaatimuksia. Keskus ei ole käyttänyt toimivaltaansa riittävän ajoissa ja tehokkaasti. ELY-keskus ei käyttänyt hallintopakkoa, vaikka Talvivaara ei pysynyt aikatauluissa eikä saanut vähennettyä päästöjään.
Ympäristöministerin kansliapäällikkö Hannele Pokka julkaisi helmikuussa 2019 kirjan Talvivaaran sisäpiirissä, joka erittelee poliitikkojen ja viranhaltijoiden suhtautumista kaivoksen mahdollisuuksiin eri vaiheissa.
Työturvallisuus

Talvivaaran alueella sattui vuonna 2012 kuolemantapaus, jossa työntekijä kuoli rikkivetymyrkytykseen. Tehdasalueella valmistetaan rikkivetyä, jota käytetään metallien talteenotossa. Onnettomuudessa pääsi tappava pitoisuus rikkivetyä metallien erotuslaitoksen ulkopuolelle sakeutinallasalueelle. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukes piti onnettomuuden syynä puutteita Talvivaaran metallien erotuslaitoksen suunnittelussa ja turvallisuushallinnassa. Vuonna 2017 hovioikeus hylkäsi syytteet kuolemantuottamuksesta, mutta oli samaa mieltä työturvallisuusrikoksesta.
16. joulukuuta 2016 raportoitiin kaivoksella suuri rikkivetykehittimen palo, jossa säästyttiin ihmisvahingoilta.
Joulukuussa 2013 sisäasiainministeriö asetti Talvivaaran kaivosalueelle ja sen lähiympäristöön liikkumis- ja oleskelurajoituksen joka astui voimaan vuoden 2014 alusta. Luonnonsuojelujärjestöt ovat kritisoineet liikkumis- ja oleskelurajoitusta sen rajoitettua liikkumista satojen hehtaarien alueella varsinaisen kaivosalueen ulkopuolella. Vuonna 2015 Kainuun käräjäoikeus tuomitsi viisi aktivistia sakkoihin tunkeutumisesta suljetulle alueelle.
Vaikutukset yhteiskuntaan > Taloudelliset vaikutukset

Pellervon taloustutkimus (PTT) arvioi kaivoksen työntekijöiden saavan yli 2,5 miljardia euroa palkkaa kaivoksen 50 toimintavuoden aikana ja saasteiden haittaavan ympäristöä 800 miljoonan euron edestä. PTT:n toimitusjohtaja Pasi Holm nosti haitta-arvion miljardiin euroon marraskuun 2012 vuodon jälkeen.
Toimitusjohtaja Pekka Perän mukaan vuonna 2013 kaivos tarjosi työtä useille sadoille, joista noin 500 työskenteli kaivosyhtiön kirjoilla ja satoja urakoitsijoiden kirjoilla. Ennen Talvivaaran joutumista yrityssaneeraukseen kaivoksen sanottiin työllistävän 1 500 ihmistä epäsuorat työpaikat mukaan lukien, lähes yhtä paljon kuin koko Kainuun matkailuala. Verotuloja Sotkamon arvioitiin saavan 1,2 miljoonaa euroa vuodessa. Kainuun Etu ry:n toimitusjohtaja Antti Toivasen mukaan Talvivaara on tuottanut Kainuuseen innovaatiobuumin mm. elektroniikka-alalla. Kaivannaisteollisuus ry:n mukaan Suomessa tarvitaan 5 600 uutta ammattilaista kaivosalalle vuoteen 2022 mennessä, enemmän kuin alan koko nykytyöntekijämäärä, lähinnä pahimmille työttömyysalueille, Pohjois- ja Itä-Suomeen.
Vuonna 2019 Talvivaaran toimintaa jatkavan Terrafame Oy:n liikevaihto oli 310 MEUR ja yhtiön teollisuusalueella työskenteli noin 1500 työntekijää, joista kumppaniyritysten osuus oli noin puolet. Lisäksi alkuvuonna 2021 käynnistyvän akkukemikaalitehtaan henkilöstömäärä tulee olemaan noin 170 henkeä .
Terrafame Oy:n veroerät (mm. kiinteistö-, sähkö, polttoaine- ja arvonlisävero, palkkojen ennakonpidätykset) olivat vuonna 2019 yhteensä 24,6 miljoonaa euroa . Terrafamen raportoimat ennakonpidätykset eivät sisällä mm. kumppaniyrityksen työntekijöiden (n. 750 kpl) palkoista syntyviä ennakonpidätyksiä.
Vaikutukset yhteiskuntaan > Näytelmät ja elokuvat

Kainuulainen Vaara-kollektiivi on Veikko Leinosen ohjauksessa tuottanut dokumenttiteatterin ja fiktion keinoin esitettävän näytelmän Talvivaara – kainuulainen scifinäytelmä, joka sai ensi-iltansa Kajaanin Generaattorilla 3. huhtikuuta 2014. Se pohtii industrialismia ja luontoa, työllisyyttä ja tulevaisuutta. Idea kiteytyy siinä, että Talvivaaran tapaus on iskostunut kerralla kansalliseen kollektiiviseen tajuntaan.
Aiheesta on tehty myös elokuvat Talvivaaran miehet (2015), ohj. Markku Heikkinen, Jättiläinen (2016) ohj. Aleksi Salmenperä ja Nälkämaan Sampo (2016), ohj. Mika Koskinen.
Aiheesta muualla

Rauno Sairinen, Heidi Tiainen, Tuija Mononen: Talvivaara mine and water pollution: An analysis of mining conflict in Finland 2017
Mustaliuskemalminäytteitä Talvivaarasta: tremoliittikarsivälikerros mustaliuskeessa ja kiisupitoinen mustaliuske. Aalto-yliopiston materiaalitekniikan laitos.
Talvivaaran bioliuotuskasoja kesäkuussa 2013.
Ilmakuva Talvivaaran kaivoksen kipsisakka-altaasta kesäkuussa 2013.
STOP Talvivaara -liikkeen näkemys Talvivaaran kaivosalueesta huhtikuussa 2013.
Talvivaaran turva-altaita kesäkuussa 2013.
Kipsisakka-allas 1 vuodon jälkeen marraskuussa 2012.
Helsingissä järjestettiin mielenosoitus Talvivaarasta 14.11.2012.
Luettelo Suomen kaloista

Hauki
Turpa
Kivisimppu
Ahvenia
Tässä artikkelissa mainitaan lähes kaikki Suomessa esiintyvät kalalajit, -alalajit ja -rodut. Ne on lueteltu luokittain, lahkoittain ja heimoittain. Suomessa on tavattu 107 kalalajia. Viimeisimmät tulokkaat ovat hopearuutana, idänsieraintokko, katkerokala, mustatäplätokko, nokkasärki, rohmutokko, silokampela ja valkoevätörö. Suomen vesistöihin on tarkoituksella yritetty kotiuttaa 14 kalalajia, mutta muidenkin maiden istutuksista peräisin olevia kalalajeja on tavattu Suomesta. Satunnaisia suolaisemman veden harhailijoita on tavattu  rannikkovesistä. Varsinais-Suomesta on tavattu akvaarioista päästettyjä aurinkoahvenia.
(S) Suomalaisten istuttama
(M) Muiden maiden istuttama, Suomen aluevesiltä tavattu
(H) Satunnainen harhailija
(+) Kuolleena Suomen aluevesiltä löydetty
(K) Kadonnut suomesta
Ympyräsuiset (Cyclostomata) > Nahkiaiskalat (Petromyzontiformes) > Nahkiaiset (Petromyzontidae)

Merinahkiainen (Petromyzon marinus) H
Nahkiainen (Lampetra fluviatilis)
Pikkunahkiainen (Lampetra planeri)
Rustokalat (Chondrichthyes) > Piikkihaikalat (Squaliformes) > Piikkihait (Squalidae)

Piikkihai (Squalus acanthias) H
Rustokalat (Chondrichthyes) > Sillihaikalat (Lamniformes) > Sillihai (Lamnidae)

Sillihai (Lamna nasus) +
Rustokalat (Chondrichthyes) > Rauskukalat (Rajiformes) > Rauskut (Rajidae)

Kynsirausku (Amblyraja radiata) +
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Ahvenet (Percidae)

Ahven (Perca fluviatilis)
Kiiski (Gymnocephalus cernua)
Kuha (Sander lucioperca)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Aurinkoahvenet (Centrarchidae)

Aurinkoahven (Lepomis gibbosus) S
Isobassi (Micropterus salmoides) S
Pikkubassi (Micropterus dolomieui) S
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Elaskat (Lumpenidae)

Elaska (Lumpenus lampretaeformis)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Kivinilkat (Zoarcidae)

Kivinilkka (Zoarces viviparus)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Makrillit (Scombridae)

Makrilli (Scomber scombrus) H
Sarda (Sarda sarda) H
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Etelänbassit (Percichthyidae)

Meribassi (Dicentrarchus labrax) H
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Rohmutokot (Odontobutidae)

Rohmutokko (Perccottus glenii) S
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Teistit (Pholididae)

Teisti (Pholis gunnellus)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Tokot (Gobiidae)

Hietatokko (Pomatoschistus minutus)
Idänsieraintokko (Proterorhinus nasalis)
Liejutokko (Pomatoschistus microps)
Mustatäplätokko (Neogobius melanostromus)
Mustatokko (Gobius niger)
Seitsenruototokko (Gobiusculus flavescens)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ahvenkalat (Perciformes) > Tuulenkalat (Ammodytidae)

Isotuulenkala (Hyperoplus lanceolatus)
Pikkutuulenkala (Ammodytes tobianus)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ankeriaskalat (Anguilliformes) > Ankeriaat (Anguillidae)

Ankerias (Anguilla anguilla)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Ankeriaskalat (Anguilliformes) > Meriankeriaat (Conrridae)

Meriankerias (Conger conger) H
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Haukikalat (Esociformes) > Hauet (Esocidae)

Hauki (Esox lucius)
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Kampelakalat (Pleuronectiformes) > Oikeasilmäkampelat (Pleuronectidae)

Kampela (Platichthys flesus)
Hietakampela (Limanda limanda) H
Punakampela (Pleuronectes platessus) H
Viuhkaeväiset  (Actinopterygii) > Kampelakalat (Pleuronectiformes) > Piikkikampelat (Scophthalmidae)

Piikkikampela (Scophthalmus maximus)
Silokampela (Scopthalmus rhombus) H