stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rockin’ Live 1982

| Rockin’ Live 1982 Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : loppuvuosi 1982
 Julkaistu: joulukuu 2021
 Formaatti: LP, CD
 Tyylilaji: rock and roll
 Levy-yhtiö: Emsalö Music
Listasijoitukset
  Suomi 4. (albumit)    Suomi: 2. (fyysiset albumit)
Hurriganesin muut julkaisut
| Making of Hot Wheels 2021 | Rockin’ Live 1982 2021 | Live at Tavastia 1974 2021 |
Rockin’ Live 1982 on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen joulukuussa 2021 julkaistu livealbumi. Se on äänitetty Rockin’-albumin kiertueella vuoden 1982 lopulla. Rockin’ Live 1982 on Hurriganesin ensimmäinen kokonainen livetallenne, jossa kitaristina on Janne Louhivuori.
Albumi julkaistiin vinyyli- ja CD-formaateissa. Vinyyliversiosta painettiin alun perin versiot mustalle vinyylille (600 kpl) ja punaiselle värivinyylille (400 kpl.). Vuonna 2022 julkaistiin Record Store Dayn yhteydessä vielä 300 kappaleen painos keltaisella vinyylillä.
Albumi ylsi Suomen virallisella listalla albumilistan neljänneksi ja fyysisen albumilistan toiseksi.
Kappaleet

A-puoli
True Fine Mama
Oh Rack
Rocking Belly
It Ain’t What You Do
Hip Up
Bourbon Street
Cool It Down
Oh, Pretty Woman
Tallahassee Lassie
B-puoli
Do You Wanna Dance
Let’s Have a Party
Chippy Cheap
Helge’s Dream
I Will Stay
Night’n Day
Hot City
Get On Intro
Get On
Rockklassiker

Rockklassiker on ruotsalainen kaupallinen radioasema, joka on osa Bauer Media Groupia. Rockklassiker on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 1999. Tätä aiemmin sen nimi oli Klassiska Hits. Rockklassikerin musiikkiformaattina on vanha rockmusiikki. Rockklassiker on osavaltakunnallinen ja sen lähetystä voi kuunnella myös internetissä.
Aiheesta muualla

Rockklassikerin kotisivut
Rautamyrkytys

Rautamyrkytys on elimistön myrkytystila, joka aiheutuu raudasta kehossa. Rauta on veren punasoluissa esiintyvässä hemoglobiinissa hapen sitoja ja siten välttämätön ihmiskeholle. Jos raudan elimistöön imeytymistä säätelevä mekanismi pettää, kudoksiin saattaa imeytyä suuria määriä rautaa. Akuutin rautamyrkytyksen oireita ovat muun muassa vatsakipu, pahoinvointi, oksentelu ja verinen ripuli.
Yleisin rautamyrkytyksen potilas on lapsi, joka on syönyt aikuisille raudanpuuteanemian hoitoon tarkoitettuja rautaa sisältäviä hivenainetabletteja (joissa vaikuttava aine on yleensä rauta(II)sulfaattia). Jo 3 g annos voi olla kuolettava kaksivuotiaalle lapselle, ja jo 1 g aiheuttaa vakavan myrkytyksen. Rautamyrkytyksiä ei ole raportoitu tapahtuneeksi raudan tai muiden metallien louhinnan yhteydessä tai malmin ja metallien käsittelyssä teollisuudessa.
Rautamyrkytys saattaa ääritapauksessa johtaa kuolemaan. Akuuttia myrkytystä epäiltäessä hoito tulisi aloittaa jo ennen raudan ylimäärän toteamista verikokeella. Myrkytyksen hoitoon käytetään vatsahuuhtelua ja sen yhteydessä natriumvetykarbonaattia 1–2-prosenttisena seoksena suun kautta ruoansulatuskanavassa olevan raudan sitomiseksi. Jo imeytyneen raudan eliminaation nopeuttamiseksi annetaan lisäksi deferoksamiinia lihasruiskeena eli parenteraalisesti. Muita rautaa kelatoivia lääkeaineita ovat deferiproni ja deferasiroksi. Myös EDTA:ta voidaan käyttää. Kelaatiohoito on riippuvainen virtsan erityksen toimimisesta; jos potilaalla on vähävirtsaisuutta (oliguria) tai anuria, myrkytyksen hoitona käytetään dialyysiä.
Raskauden aikana

Rautamyrkytykset ovat suhteellisen tavallisia raskaudenaikaisia myrkytyksiä. Rautaylimäärä ei todennäköisesti läpäise istukkaa ainakaan merkittävissä määrin, joten siitä ei ole suoraan haittaa sikiölle. Vaikeaan rautamyrkytykseen liittyy kuitenkin riski äidin metabolisesta asidoosista, koagulopatiasta ja hemodynamiikan pettämisestä, jotka voivat olla fataaleja sikiöllekin.
Aiheesta muualla

http://www.webmd.com/a-to-z-guides/iron-poisoning
Rinkebyn koululakko 1984

Rinkebyn koululakko vuonna 1984 oli suomalaisten maahanmuuttajien Tukholman Rinkebyn lähiössä järjestämä toimenpide, jossa he pitivät lapsiaan kotona koulusta viiden viikon ajan. Lakko toteutettiin vastaulauseena suunnitelmille lakkauttaa kaikki suomenkielinen opetus Rinkebyssä, jossa suurin osa asukkaista oli etnisiä suomalaisia.
Tausta

Vuosina 1950–1980 noin puoli miljoonaa Suomen kansalaista muutti Ruotsiin etsimään työtä ja asuntoa, joita puuttui sodanjälkeisestä köyhästä Suomesta. Suomalaisen maahanmuuton lisääntyessä asenne suomalaisiin muuttui yhä vihamielisemmäksi. Suomi nähtiin uhkana homogeeniselle Ruotsin valtiolle. Täten esiteltiin integraatiomalli, jonka mukaan suomalaiset oppilaat sijoitettaisiin neljänneltä luokalta lähtien ruotsinkielisiin luokkiin harjoitteluaineiden ja matematiikan oppitunneilla. Kuudesluokkalaisia opetettaisiin vain suomen ja englannin oppitunneilla suomeksi. Ruotsin kielen oppitunneilla suomalaiset oli tarkoitus erottaa toisistaan ja suomen käyttöä oli tarkoistus rangaista. Koululakko alkoi 16. tammikuuta 1984 vastalauseena sille, mikä suomalaisten vanhempien mukaan oli Suur-Ruotsin assimilaatiopolitiikkaa.
Tapahtumien kulku

Yli puolet alueen suomalaisista perheistä osallistui lakkoon, ja johtavassa asemassa olivat naiset, jotka olivat asuneet Ruotsissa yli kymmenen vuotta. Monet olivat naimattomia. Useimmat olivat töissä terveydenhuolto- tai lastenhoitoalalla. Lakkoa ohjattiin vanhempainkokouksien kautta. Yhteensä 12 vanhempaa, kaksi kultakin luokalta, osallistui näihin kokouksiin. Heistä neljä muodosti tiedotusosaston, jonka kautta lakosta kerrottiin medialle.
Lakon aikana vapaaehtoiset opettivat lapsia Suomi-Seuran tiloissa ja jäsenien kodeissa. Opettajat olivat lakon kannalla olevia opettajia, suomenkielisen kansanopiston opiskelijoita, opettajakorkeakoulun harjoittelijoita tai vapaaehtoisia vanhempia.
Lopuksi viiden viikon lakon jälkeen, 7. maaliskuuta 1984, lakko päättyi kompromissiin, jonka mukaan integraatiomalli hylättiin, ja sen tilalle kehitettiin uusi malli, jossa teoreettisten aineiden oppilaita opetettaisiin ensin suomeksi, sitten ruotsiksi samasta aiheesta. Lakko sai paljon huomiota ja aiheutti jännitteitä Ruotsin sosiaalidemokraattien ja SDP:n välille, koska ne eivät olleet samaa mieltä asiasta. Lakkoajan aikana kansallismieliset ruotsalaiset levittivät myös myyttejä siitä, että suomalaiset vaativat, että Ruotsista tehtäisiin virallisesti kaksikielinen maa.
Tukitoimenpiteet

Lakko sai tukea monilta ruotsinsuomalaisilta yhdistyksiltä, muun muassa Ruotsin suomalaiselta opettajainliittolta. Näiden lisäksi lakkoa sai tukea vasemmistopuolueen paikallisyhdistyksiltä, Ruotsin kreikkalaisten keskusliitolta sekä Ruotsin vähemmistöeläkeläisten keskusliitolta. Silja Line ja Viking Line lahjoittivat paperia, kyniä ja viivaimia opetukseen.
Naapuroivassa Tenstassa järjestettiin omat lakot Järingen koulussa ja Gullingen koulussa tarkoituksena tukea Rinkebyn lakkoa. Myös Skanstullin lukio ja Rinkebyn suomenkielinen esikoulu osallistuivat näihin toimiin.
Riccardo Paletti

| Riccardo Paletti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1982
Talli(t):  Osella
Kilpailuja:  8 (2 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan Grand Prix 1982
Viimeinen kilpailu:  Kanadan Grand Prix 1982
Riccardo Paletti (15. kesäkuuta 1958 – 13. kesäkuuta 1982) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hänen uransa luetaan lyhyimpien joukkoon, sillä hän sai surmansa jo toisessa kisa-aloituksessaan vuoden 1982 Kanadan GP:ssä Montrealissa. Muita lyhyen uran ajaneita kuskeja ovat muun muassa Roger Williamson, Helmuth Koinigg ja Roland Ratzenberger.
Ennen Formula 1 -uraa

Palettin ollessa vasta 13-vuotias hän oli Italian juniorikaraten mestari ja hän pääsi jopa kansalliseen alppihiihdon nuorisovalintojen joukkoon. Täytettyään 19 hän päätti omistaa elämänsä moottoriurheilulle.
Paletti aloitti uransa kilpa-autoilijana Italian Formula Super Ford -luokassa osallistumalla yhdeksään kisaan kauden aikana. Hän ei voittanut kertaakaan, mutta sijoittui kolmanneksi mestaruuspisteissä.  Saman kauden loppupuoliskolla hän tutustui myös Italian Formula 3-luokkaan ajaen March-Toyotalla ja vuonna 1979 hän oli F3:ssa kokonaisen kauden, mutta menestys oli huono hänen saavutettuaan vain kaksi viidettä sijaa. Kauden aikana hän tutustui myös Formula 2 -luokkaan.
Hyvien yhteyksien kautta Paletti tutustui Mike Earleen, joka omisti Onyx-tallin F2:ssa ja jonka kautta hän varmisti siirtymisensä F2:een vuodelle 1981. Tästä tuli hänen Euroopan-mestaruuskautensa. Runsaan talvitestauksen ansiosta hän sijoittui Silverstonen aika-ajoissa kymmenennelle sijalle ja tuli maaliin toisena Mike Thackwellin jälkeen. Hockenheimin kisassa hän keskeytti, mutta Thruxtonissa hän ylsi kolmannelle sijalle. Siihen mennessä hänellä oli jaettu toinen sija Stefan Johanssonin kanssa, mutta loppukausi oli täynnä epäonnea.
Formula 1-ura

Vaikka Palettilla ei ollut suuria saavutuksia ja kokemusta pienempien lajien kisoissa, hän pääsi silti Osella-tallin kakkoskuljettajaksi kaudelle 1982. Palettilla oli tallitoverinaan kokeneempi ranskalainen Jean-Pierre Jarier. Paletti myönsi, että F1:ssä ajaminen pelotti häntä, mutta hänen sponsorinsa vaati hänen siirtyvän ylemmäs, eikä Paletti halunnut menettää mahdollisuuttaan. Hänen sponsorinsa oli itse asiassa hänen isänsä Arietto Paletti, rikas milanolainen liikesmies, joka oli luonut omaisuutensa rakennusyhtiöllä ja Pioneer Hi-Fi -tuotteiden Italian maahantuonnilla. Yhdessä asiassa Paletti oli aikaansa edellä Formula 1:ssä, sillä hänellä oli mukanaan henkilökohtainen terveysavustaja, joka tarkkaili hänen verenpainettaan ja pulssiaan vartaloon kiinnitetyillä sensoreilla testi- ja harjoitussessioiden aikana. Tuolloin vain harva otti hänen vakavamielisen ammatillisen lähestymistapansa vakavasti.
Hänen ensimmäinen yrityksensä oli Etelä-Afrikan Grand Prix'ssä tammikuussa 1982, mutta hän ei päässyt aika-ajoista jatkoon ollessaan Jarieria yli kaksi sekuntia hitaampi. Jarier oli selviytynyt viimeiseen lähtöruutuun. Kauden toisessa osakilpailussa Rio De Janeirossa otti Paletti osaa aika-ajoihin perjantaina, mutta jousitusvian seurauksena hänen Osellastaan irtosi pyörä, eikä hän päässyt kisaan mukaan. Seuraavana oli Long Beach, jossa Jarier sijoittui aika-ajoissa kymmenennelle sijalle, mutta Paletti oli yli kolme sekuntia tallitoveriaan hitaampi ja karsiutui kolmannen kerran.
Kauden neljänteen osakilpailuun Imolassa 25. huhtikuuta 1982 FISA:n ja FOCA:n riitojen takia osallistui vain 14 autoa. Paletti pystyi aika-ajoissa kukistamaan Eliseo Salazarin ja Manfred Winkelhockin, jotka kummatkin ajoivat ATS-tallissa. Kisan lämmittelykierrokselle Paletti ei saanut moottoriaan käynnistymään ja jäi sen takia muista jälkeen. Seitsemän kierroksen jälkeen hän keskeytti kisan sijalta 13 jousitusongelmiin. Hänen ensimmäinen kisansa kesti vain 12 minuuttia.
Zolderin kisassa, Belgiassa, Paletti alkoi olla pettynyt tallin kehnouteen. Sen lisäksi hänen välinsä Jarieriin kiristyivät. Tallin auton uusi runko esiteltiin Monacon kisaan. Se ei kuitenkaan helpottanut Palettin tilannetta, sillä hän tiesi Monacon olevan erityisen vaikea haaste. Monacossakaan hän ei päässyt aika-ajoista jatkoon.
Seitsemännessä osakilpailussaan Detroitissa Paletti oli yllättäen lähellä Jarierin kannoilla, vaikka silti yli sekunnin hitaampi. Lämmittelykierroksella rengas irtosi autosta. Paletti ei kuitenkaan voinut lähteä kisaan vara-autolla, koska Jarier oli törmännyt seinään ja hän sai vara-auton käyttöönsä Palettin sijaan.
Kuolema

Seuraavassa osakilpailussa Kanadan GP:ssä Paletti selviytyi vihdoin aika-ajoista toiseen F1-starttiinsa sijoittumalla toiseksi viimeiseen lähtöriviin. Lähtövalojen vaihtuminen punaisesta vihreäksi kesti poikkeuksellisen kauan, jolloin paalupaikalla olleen Didier Pironin Ferrarin moottori sammui. Pironi kohotti kätensä ilmoittaakseen ongelmasta, mutta keltaista lippua ei nostettu startin keskeyttämiseksi. Muut yrittivät ohittaa Pironin auton, mutta Raul Boesel havaitsi auton liian myöhään ja ajoi Marchillaan sen takapyörän yli pyörähtäen ympäri.
Takarivistä startannut Paletti ei ehtinyt reagoida ajoissa, vaan törmäsi Pironin Ferrarin perään yli 180 km/h vauhdilla tönäisten sen rajusti keskelle rataa ja aiheuttaen pienen joukkokolarin. Palettin auton etuosa murskautui täysin. Yhteensä viisi autoa romuttui. Pironi hyppäsi ulos autostaan ja yritti yhdessä paikalle nopeasti tulleiden ensiapuhenkilöiden kanssa vetää Palettia ulos autostaan. FISA:n johtava lääkäri Sid Watkins kiirehti auttamaan Palettia, joka nojasi tajuttomana Osellassaan rattia vasten. Paletti oli saanut törmäyksessä vakavia vammoja ohjaustangon ruhjottua hänen rintakehänsä. Kun Didier Pironi ja Watkins tarkistivat Palettin tilaa, Osellan hajonneista tankeista vuotanut polttoaine syttyi tuleen. Tulipalon sammuttaminen kesti jonkin aikaa Pironin opastaessa ratamiehiä pitämään liekit loitolla Palettista. Kun palo saatiin sammutettua, kriittisesti loukkaantunut Paletti makasi autossa ilman pulssia. Palettin irrottaminen onnistui vasta parinkymmenen minuutin kuluttua, sillä Osellan murskaantunut kori piti häntä tiukasti paikallaan. Ajajan irrottaminen autosta tehtiin hyvin varovasti, sillä raivaussahoista tulevien kipinöiden pelättiin sytyttävän radalla lainehtineen bensiinin uudelleen tuleen. Tiedoton Paletti oli koko irrotuksen ajan tiputuksessa ja lääkärit antoivat hänelle tekohengitystä. Hänet vietiin helikopterilla Royal Victoria -sairaalaan, jossa hän kuoli kolme tuntia onnettomuuden jälkeen lähinnä sisäiseen verenvuotoon. Paletti ei kuitenkaan saanut rajusta tulipalosta huolimatta lainkaan palovammoja. Tragediaa pahensi se, että Riccardon äiti Gina oli kisassa paikalla ja näki onnettomuuden. Heidän oli tarkoitus käydä New Yorkin kaupungissa juhlimassa Palettin 24-vuotissyntymäpäivää.
Vain pari viikkoa Gilles Villeneuven murhenäytelmän jälkeen Riccardo Palettista tuli toinen kuolonuhri saman F1-kauden aikana. Seuraavan kerran F1:ssä tapahtui kuolemaan johtanut onnettomuus neljä vuotta myöhemmin, kun Elio de Angelis kuoli Paul Ricardin radalla Ranskassa ajetuissa Formula 1 -testeissä hänen Brabham-autonsa takasiivekkeen irrottua. Paletti oli vuoteen 1994 asti viimeinen F1-kisaviikonloppuna kuollut kuljettaja.
Kunnianosoituksena nuorelle kuljettajalle Varanon moottorirata on nimetty hänen mukaansa Autodromo Riccardo Palettiksi. Hänen sanottiin olleen hyvin miellyttävä ja mukava ihminen ja lupaava kuljettaja.
Formula 1 -tulokset

(Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta)
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Osella Squadra Corse | Osella Osella FA1C | Cosworth V8 | RSA DNQ | BRA DNPQ | USW DNQ | SMR Kesk. | BEL DNPQ | MON DNPQ | DET DNS | CAN Kesk. | NED | GBR | FRA | GER | AUT | SUI | ITA | CPL | NC | 0 |
Masan arkki

| Masan arkki |
| --- | --- |
Kustantaja:  King Features Syndicate
Julkaisuaika:  1968 – 2000
Päähahmo(t):  Masa Duke Rex Cubcake  Aarnie Priscilla
Kirjoittaja(t):  Mort Walker Frank Johnson
Kuvittaja(t):  Mort Walker Frank Johnson
Väri(t):  Mort Walker Frank Johnson
Luoja(t):  Mort Walker
Masan arkki (engl. Boner’s ark) on Mort Walkerin luoma sarjakuva. Sarja kertoo eläimistä, jotka joutuvat laivalle vedenpaisumuksen takia, ja viettävät elämäänsä siellä. Laivan kapteenina toimii Masa.
Helsingin Sanomat alkoi julkaista Masan arkkia vuonna 1968 eli samana vuonna kuin se ilmestyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissakin.
Martina Schild

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Martina Schild |  Martina Schild |  Martina Schild |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | Syöksylasku |  |
Martina Schild (s. 26. lokakuuta 1981 Brienz) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Schild on kilpaillut kansainvälisellä tasolla vuodesta 1997 lähtien. Hän saavutti supersuurpujottelun pronssia junioreiden MM-kilpailuissa Verbier'ssä 2001. Torinon olympialaisissa 2006 hän voitti hopeaa syöksylaskussa 0,37 sekuntia Michaela Dorfmeisterille hävinneenä ja oli lisäksi kuudes supersuurpujottelussa. Åren MM-kilpailuissa 2007 Schild sijoittui supersuurpujottelussa kahdenneksitoista.
Schild sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kärkikolmikkoon oltuaan kolmas super-G:ssä Reiteralmissa joulukuussa 2006. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti samassa lajissa Lake Louisessa joulukuussa 2007. Kaudella 2009–2010 hän oli kolmas Haus im Ennstalin supersuurpujottelussa.
Schild joutui jättämään kauden 2012–2013 väliin selkävaivojen vuoksi. Hän ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2013.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Mark McKoy

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | 110 m aitajuoksu |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Toronto 1993 | 60 m  aitajuoksu |  |
|  Pronssia | Sevilla 1991 | 60 m  aitajuoksu |  |
Marcus ”Mark” McKoy (s. 10. joulukuuta 1961 Georgetown, Guyana) on entinen pika-aitajuoksija, joka edusti uransa aikana Kanadaa ja Itävaltaa.
McKoy syntyi Guyanassa ja vietti nuoruutensa Englannissa ennen kuin muutti teini-ikäisenä Kanadaan. Hän voitti kultaa 110 metrin aitajuoksussa Brisbanen kansainyhteisön kisoissa 1982  ja kuului lisäksi hopeaa voittaneeseen Kanadan pikaviestijoukkueeseen. Edmontonin universiadeissa 1983 hän saavutti aitajuoksussa pronssia . Helsingin MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi ajalla 13,56 hävittyään pronssimitalisti Willie Gaultille 0,08 sekuntia .
McKoy sijoittui Los Angelesin olympialaisissa neljänneksi. Hän jäi ajallaan 13,45 viiden sadasosasekunnin päähän pronssia voittaneesta Arto Bryggaresta.  Edinburghin kansainyhteisön kisoissa 1986 McKoy sai kultaa niin 110 metrin aitajuoksussa kuin pikaviestissäkin. Rooman MM-kilpailuissa 1987  ja Soulin olympialaisissa 1988  hän oli pika-aidoissa seitsemäs.
Ben Johnsonin dopingkäryn tutkimusten yhteydessä paljastui, että myös McKoy oli käyttänyt kiellettyjä aineita . Kahden vuoden kilpailukieltonsa aikana hän muutti Itävaltaan.
McKoy saavutti pronssia 60 metrin aitajuoksussa Sevillan MM-hallikisoissa 1991 . Tokion MM-kilpailuissa hän sijoittui jälleen neljänneksi jääden mitalista viiden sadasosan päähän . Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti kultaa ajalla 13,12 – hopeamitalisti Tony Dees sai ajan 13,24 . Seuraavana talvena hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Torontossa.
McKoy sai Itävallan kansalaisuuden vuonna 1994 ja edusti uutta kotimaataan uransa viimeiset vuodet. Hän sijoittui Barcelonan MM-hallikisoissa 1995 neljänneksi.
McKoyn nimissä on 50 metrin aitajuoksun hallimaailmanennätys 6,25 s, jonka hän juoksi Kobessa 5. maaliskuuta 1986. 110 metrin aitajuoksussa hänen nimissään on sekä Kanadan ennätys 13,08 (1993)  että Itävallan ennätys 13,14 (1994)
.
Rogues Gallery (albumi)

| Rogues Gallery Slade |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 1985
 Tuottaja(t): Jim Lea, John Punter
 Tyylilaji: hard rock, aikuisrock
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  Norja – 5.    Sveitsi – 13.    Ruotsi – 27.    Iso-Britannia – 60.    Yhdysvallat – 132.
Sladen muut julkaisut
| Keep Your Hands Off My Power Supply (USA) 1984 | Rogues Gallery 1985 | Crackers 1985 |
Rogues Gallery on Slade-yhtyeen albumi vuodelta 1985. Yhtyeen toinen tuleminen alkoi pikkuhiljaa laskea ja albumi ei ollut edeltäjiensä veroinen menestys. Singlenä julkaistu "All Join Hands" nousi vielä Isossa-Britanniassa sijalle 15.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea
Hey Ho, Wish You Well – 5.19
Little Sheila – 3.57
Harmony – 3.43
Myzsterious Mizster Jones – 3.36
Walking on Water, Running on Alcohol – 4.57
7 Year Bitch – 4.15
I'll Be There – 4.31
I Win, You Lose – 3.31
Time to Rock – 4.10
All Join Hands – 5.31  ("Lock Up Your Daughters" USA:n versiossa)
Vuoden 2007 remasteroidun painoksen bonuskappaleet:
Here's to... – 3.10
Seven Year Bitch (extented version) – 5.38
Leave Them Girls Alone – 3.14
Myzsterious Mizster Jones (extented version) – 4.47
Mama Nature Is A Rocker – 2.52
My Oh My (demo) – 3.12
Do You Believe in Miracles? – 4.10
My Oh My (swing version) – 5.34
Do You Believe in Miracles? (12 version) – 6.14
Kokoonpano

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut
Raunioiset

| Raunioiset |
| --- | --- |
 Hirvenkieli Asplenium scolopendrium
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Raunioiskasvit Aspleniaceae
Suku::  Raunioiset Asplenium  L.
Katso myös
   Raunioiset Wikispeciesissä   Raunioiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seinäraunioinen (A) ja liuskaraunioinen (B) C. A. M. Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Raunioiset (Asplenium) on suuri saniaissuku raunioiskasvien (Aspleniaceae) heimossa. Suvussa on jopa 720 lajia, joita esiintyy kaikilla mantereilla. Eristyneillä saarilla, kuten Madagaskarilla, Réunionilla ja Havaijilla, kasvaa useita kotoperäisiä raunioislajeja. Lisäksi sukuun kuuluu paljon risteymiä.
Lajeja > Raunioiset Suomessa

Suomessa kasvaa kuusi raunioislajia, jotka ovat melko harvinaisia tai hyvin harvinaisia. Ne kasvavat kaikki kallioilla, monet lajit vain kalkkikallioilla tai emäksisellä alustalla, ja risteytyvät osittain keskenään. Raunioisia esiintyy koko Suomessa, paitsi Keski-Pohjanmaalla. Suomessa serpentiiniraunioinen ja seinäraunioinen luokitellaan uhanalaisiksi, vaarantuneiksi lajeiksi ja kalkkitummaraunioinen luokitellaan silmälläpidettävä lajiksi.
serpentiiniraunioinen (Asplenium adulterinum)
seinäraunioinen (Asplenium ruta-muraria)
liuskaraunioinen (Asplenium septentrionale)
tummaraunioisryhmä eli tummaraunioinen (Asplenium trichomanes -ryhmä)
kalliotummaraunioinen (Asplenium trichomanes, syn. A. trichomanes subsp. trichomanes)
kalkkitummaraunioinen (Asplenium quadrivalens, syn. A. trichomanes subsp. quadrivalens)
viherraunioinen (Asplenium viride)
Lajeja > Muita raunioislajeja

Muutamia raunioisia viljellään huonekasvina.
kiiltoraunioinen (Asplenium adiantum-nigrum) – esiintyy harvinaisena Pohjoismaissa.
sulkaraunioinen (Asplenium aethiopicum)
azorienraunioinen (Asplenium azoricum)
tikasraunioinen (Asplenium anceps)
kultaraunioinen (Asplenium aureum)
suikoraunioinen (Asplenium billotii)
ituraunioinen (Asplenium bulbiferum)
hilseraunioinen (Asplenium ceterach) – esiintyy harvinaisena Pohjoismaissa.
silmuraunioinen (Asplenium daucifolium)
isoraunioinen (Asplenium dimorphum)
kiilaraunioinen eli afrikankiilaraunioinen (Asplenium filare), syn. kiilasulkaraunioinen (A. aethiopicum subsp. filare)
koruraunioinen (Asplenium flabellifolium)
murattiraunioinen (Asplenium hemionitis)
madeiranraunioinen (Asplenium lolegnamense)
meriraunioinen (Asplenium marinum) – esiintyy harvinaisena Pohjoismaissa.
kamparaunioinen (Asplenium monanthes)
pesäraunioinen (Asplenium nidus)
rannikkoraunioinen (tai rannikkorauniainen) (Asplenium obovatum)
kilseraunioinen (Asplenium octoploideum)
pitsiraunioinen (Asplenium onopteris)
herttaraunioinen (Asplenium reniforme)
hirvenkieli eli hirvensaniainen (Asplenium scolopendrium, syn. Phyllitis s.) – esiintyy harvinaisena Pohjoismaissa.
terorinraunioinen (Asplenium terorense)
Aiheesta muualla

Funet: Raunioiset (Asplenium)
ITIS: Asplenium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Asplenium (englanniksi)
Flora of North America: Asplenium (englanniksi)