stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Rossin saari
Saaren nimetyt paikat

James Rossin saarella on useita paikkoja, jotka eri kartoitus- ja tutkimusryhmät ovat nimenneet.
Brandy Bay (63°50′S 57°59′W), 4 kilometriä leveä lahti James Rossin saaren luoteisrannikolla, joka sijaitsee Bibby Pointin länsipuolella. Otto Nordenskiöld näki sen todennäköisesti ensimmäisen kerran vuonna 1903, ja Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) kartoitti sitä vuonna 1945. Kun FIDS:n ryhmä vieraili tällä lahdella vuonna 1952, keskusteltiin siitä, pitäisikö lääkekonjakkia käyttää koiran pureman hoitoon. Nimi syntyi luonnollisesti tästä tapauksesta.
Dagger Peak (63°55′S 57°29′W), kalliohuippu.
Davies Dome (63°53′S 58°3′W), pieni jääkupoli Stoneley Pointin kaakkoispuolella.
Rohss Bay (64°12′S 58°16′W), 20 kilometriä leveä lahti Cape Bromsin ja Cape Obeliskin välissä James Rossin saaren lounaispuolella. Sen löysi Nordenskjoldin johtama Ruotsin Etelämanner-retkikunta, ja hän nimesi sen retkikunnan suojelijoiden August ja Wilhelm Rohssin mukaan.
Sentinel Buttress (64°4′S 58°8′W) on näkyvä kallio, joka sisältää vulkaanista breksiasekvenssiä ja kohoaa 535 metrin korkeuteen Palisade Nunatakin itäpuolella Rohssin lahden päässä.
Sharp Valley (63°52′S 58°4′W), pieni laakso, joka sijaitsee 1,6 kilometriä Stoneley Pointista itäkaakkoon James Rossin saarella. Yhdistyneen kuningaskunnan Etelämantereen paikannimikomitea (United Kingdom Antarctic Place-Names Committee, UK-APC) nimesi sen vuonna 1983 Michael C. Sharpin mukaan, joka oli British Antarctic Surveyn (BAS) kenttäavustaja alueella vuosina 1981-1982.
Stoneley Point (63°52′S 58°7′W), kallioinen kohta James Rossin saaren luoteisrannikolla, 7 kilometriä Brandy Baysta länteen. Se nimettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ja APC:n toimesta Hope Bayssä toimineen FIDS:n geologin Robert Stoneleyn mukaan vuonna 1952.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Rossin saari Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:James Ross Island
Käännös suomeksi
Johann Friedrich Eosander

Johann Friedrich Eosander
Johann Friedrich Eosander von Göthe (1670–1729) oli ruotsalais-saksalainen arkkitehti ja vapaaherra.
Brandenburgin vaaliruhtinaan Fredrik III:n hoviarkkitehtina Eosander jatkoi vuosina 1707–1713 Berliinin kaupunginlinnan rakennustöitä, linnan pihaa ja Lustgarteniin päin olevia julkisivuja. Hän suunnitteli Johann Arnold Neringin aloittamaan Charlottenburgin linnaan molemmat kunniapihaa ympäröivät siipirakennukset ja kupolitornin ja johti niiden rakennustöitä.
Eosander suunnitteli myös Berliinin lähellä Monbijoun linnan laajennuksen, Schönhausenin linnan vuonna 1704 ja Oranienburginin linnan vuonna 1709.
Schönhausenin linna
Oranienburgin linna
Monbijoun linna
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Friedrich Eosander Wikimedia Commonsissa
Johan Friederich Eosander Svenskt biografiskt lexikon (1953). (ruotsiksi)
Joonatan Jürgenson

Joonatan Jürgenson, 2016
Joonatan Jürgenson (s. 24. lokakuuta 1991) on virolainen pianisti.
Jürgenson opiskeli varhain Tarton Heino Eller -musiikkikoulussa Kadri Leivategijan johdolla. Hän valmistui maisterin arvolla Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2016 saatuaan opetusta Ivari Iljalta. Hän oli vuonna 2014 vaihto-opiskelijana Guildhall School of Music and Dramassa Lontoossa opettajanaan Ronan O'Hora. Jürgenson myös osallistui Jevgeni Mihailovin, Fali Pavrin, Vanessa Latarchen, Arbo Valdman, Aaron Shorrin, Teppo Koiviston ja muiden pitämille mestarikursseille. Hän on saavuttanut menestystä useissa pianokilpailuissa.
Jürgenson teki debyyttinsä Estonia-konserttisalissa vuonna 2004 esittämällä Joseph Haydnin musiikkia Toomas Vavilovin johtaman Pärnun kaupunginorkesterin kanssa. Sittemmin hän on esiintynyt myös sellaisten kapellimestareiden kuin Paul Mäen, Lilyan Kaivin ja Edoardo Narbonan johdolla. Vuonna 2013 hän teki yhteistyötä säveltäjä Eric Whitacren kanssa tämän Virossa pitämän konsertin yhteydessä. Viron lisäksi Jürgenson on esiintynyt Isossa-Britanniassa, Italiassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Espanjassa, Portugalissa, Armeniassa ja Yhdysvalloissa. Kamarimusiikkia hän on tulkinnut muun muassa viulisti Mari-Liis Urbin ja sellisti Kristian Plinkin kanssa muodostamansa pianotrion kanssa.
Jürgensonin ensimmäinen sooloalbumi julkaistiin maaliskuussa 2020. Se sisältää Robert Schumannin ja Pjotr Tšaikovskin ohjelmistoa.
Juhani Hämäläinen

Eero Juhani Hämäläinen (21. elokuuta 1930 Viipuri – 30. joulukuuta 2008 Jyväskylä) oli suomalainen kilpasuunnistaja. Hän edusti aktiiviaikanaan 1950-luvulla Helsingin Suunnistajia. Hän kuului Jukolan viestin voittajajoukkueessa vuosina 1952 ja 1953 sekä Tiomila viestin voittajajoukkueessa vuonna 1954. Vuonna 1952 Hämäläinen voitti SM-viesteissä kultaa yhdessä Eino Huuhkan ja Runo Harmon kanssa ja kuului myös Mesikämmenviestin voittaneeseen joukkueeseen. Myöhemmin hän toimi Jyväskylän seudulla keksijä-konesuunnittelijana.[lähde? ]
John Davies (uimari)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Davies 1950-luvun alkuvuosina. |  Davies 1950-luvun alkuvuosina. |  Davies 1950-luvun alkuvuosina. |  |
Maa:   Australia
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 200 m rintauinti |  |
John Griffith Davies (17. toukokuuta 1929 Willoughby, New South Wales – 24. maaliskuuta 2020 Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) oli australialaissyntyinen tuomari ja uinnin olympiavoittaja.
Davies voitti 200 metrin rintauinnissa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän kilpaili samalla matkalla myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän sijoittui neljänneksi yhdysvaltalaisuimarien vietyä kolmoisvoiton.
Davies sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja toimi liittovaltiotason tuomarina Kalifornian osavaltion keskisessä piirikunnassa vuosina 1986–1998. Davies toimi johtavana tuomarina mm. Rodney Kingin oikeudenkäynnissä Los Angelesin poliisilaitosta vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Davies (uimari) Wikimedia Commonsissa
John Davies (uimari) Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten 200 metrin rintauinnin olympiavoittajat
Johann Gerhard Oncken

| Johann Gerhard Oncken |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1800 Varel, Oldenburgin herttuakunta
Kuollut: 2. tammikuuta 1884 (83 vuotta) Zürich, Sveitsi
Johann Gerhard Oncken (26. tammikuuta 1800 Varel, Oldenburgin herttuakunta – 2. tammikuuta 1884 Zürich, Sveitsi) oli saksalainen kirjakauppias ja Saksan ja laajemmin Manner-Euroopan baptistiliikkeen perustaja.
Elämä

Alkujaan luterilainen Oncken lähti Leithiin Skotlantiin vuonna 1814 skotlantilaisen kauppiaan oppipojaksi ja sai vaikutteita sikäläisestä herätysliikkeestä. Vuodesta 1823 lähtien hän työskenteli Hampurissa Continental Society for the Diffusion of Religious Knowledge over the Continent of Europe -seuran lähetyssaarnaajana. Vuonna 1828 Oncken avasi yhteistyössä Edinburghin Raamattuseuran kanssa kirjakaupan. Tutkittuaan Raamattua itsenäisesti hän omaksui baptistiset näkemykset useita vuosia ennen kuin hänellä oli tilaisuus saada "uskovien kaste". Kuultuaan sattumalta, että amerikkalainen baptistiprofessori Barnas Sears jatkoi tutkimuksia Berliinissä, hän oli yhteydessä Searsiin ja sai kuuden muun kanssa kasteen Hampurissa vuonna 1834. Tämä seurakunta muodosti baptistien lähetystyön alkusysäyksen Saksassa ja pysyi sen keskuksena aina Saksan–Ranskan sodan jälkeiseen aikaan saakka. Hänen toimintansa johtavana evankelistana sekä Raamattujen ja traktaattien jakajana houkutteli liikkeelle uusia kannattajia. Baptistien määrä kasvoi Saksan valtionkirkkojen vastustuksesta huolimatta. Saksasta baptistit levittäytyivät Tanskaan, Ruotsiin, Sveitsiin, Itävaltaan ja Venäjälle. Vuonna 1849 he perustivat baptistikirkkojen liiton, johon kuului Oncken kuollessa yli 30 000 jäsentä yli kymmenessä Euroopan maassa. Vuonna 1878 Oncken testamenttasi kristillisen kustannustoimintansa baptistiliitolle. Onckenin teologia oli pääosin kalvinistista.
Jalkapallon Suomen Cup 2021

| Suomen Cup 2021 |
| --- | --- |
Ajankohta:  6. helmikuuta 2021 – 8. toukokuuta 2021
Mestari:  KuPS
Toinen sija:  HJK
  ← 2020 :  2022 → 
Suomen Cup järjestettiin 67. kertaa kaudella 2021. Cupissa ei pelattu karsintakierroksia kolmatta kertaa peräkkäin, vaan Ykkösen ja Liigan joukkueet sijoitettiin omiin alueellisiin lohkoihin, joista kaksi parhaiten sijoittautunutta joukkuetta eteni jatkopeleihin.
Helsingin olympiastadionilla pelattu finaali päättyi rangaistuspotkukilpailujen jälkeen KuPSin 0–1 (4–5) voittoon. Ratkaisevan maalin teki KuPSin Iiro Järvinen. Finaali pelattiin koronarjoitusten vuoksi ilman yleisöä.
Johann Gottfried Piefke

Johann Gottfied Piefke noin 1870.
Johann Gottfried Piefke (9. syyskuuta 1815 Schwerin an der Warthe – 25. tammikuuta 1884 Frankfurt an der Oder) oli preussilainen sotilaskapellimestari ja marssimusiikin säveltäjä. Hän on säveltänyt eräät tunnetuimmista saksalaisista sotilasmarsseista.
Piefken isä oli Zielenzigin kaupungin urkuri. Asevelvollisuutensa aikana Piefke toimi oboistina Frankfurt an der Oderiin sijoitetun 8. henkikrenatöörirykmentin soittokunnassa. Vuosina 1838–1843 hän opiskeli Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palasi Frankfurtiin ja johti entisen rykmenttinsä soittokuntaa vuodesta 1843 kuolemaansa asti yli 40 vuoden ajan. Piefkeä pidettiin aikansa johtavana preussilaisena sotilaskapellimestarina, mutta historiaan hän on jäänyt ennen kaikkea säveltämiensä marssien ansiosta. Piefke sävelsi noin 60 marssia, joista 10 otettiin Preussin armeijan viralliseen marssiluetteloon, mikä on enemmän kuin kenenkään muun.  Hänen tunnetuimmat sävellyksensä ovat Preussin kunnia (Preußens Gloria), Königgrätzer Marsch, Düppeler-Schanzen-Sturmmarsch ja Alexandrinenmarsch.
Piefke seurasi Preussin armeijaa sen tunnetuimmille sotaretkille. Vuoden 1864 Tanskan vastaisen sodan aikana hänen on kerrottu johtaneen Dybbølin taistelukentällä Beethovenin Yorckscher Marschin esitystä käyttäen sapelia tahdin näyttämiseen sen jälkeen kun tahtipuikko ammuttiin hajalle hänen kädestään. Königgrätzer Marschin hänen on sanottu säveltäneen Königgrätzin taistelupaikalla. Preussin–Itävallan sodan päätyttyä Piefke sai johtaa orkesteria kuningas Vilhelm I:n edessä pidetyssä voitonparaatissa. Mahdollisesti häneen ja hänen veljeensä Rudolf Piefkeen viitaten itävaltalaiset alkoivat vuoden 1866 sodan jälkeen kutsua kaikkia preussilaisia ”piefkeiksi”. Ranskan–Saksan sodan aikana 1871 Piefken terveys alkoi reistailla ja hän vetäytyi sen jälkeen loppuiäkseen Frankfurtiin. Kuoltuaan vuonna 1884 hänet haudattiin sotilaallisin kunnianosoituksin kotikaupunkinsa vanhalle hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Gottfried Piefke Wikimedia Commonsissa
Piefkedenkmal (saksaksi) Piefken muistomerkki Itävallan Gärnserndorfissa
Junaliikennejuopumus

Junaliikennejuopumus, (aiemmin laajempi raideliikennejuopumus), on Suomen rikoslaissa määritelty liikennerikos. Junaliikennejuopumuksesta tuomitaan rikoslain 23:7:n mukaan se, joka kuljettaa junaa tai toimii muussa junaturvallisuuteen olennaisesti vaikuttavassa tehtävässä nautittuaan alkoholia niin, että hänen verensä alkoholipitoisuus tehtävän aikana tai sen jälkeen on vähintään 0,5 promillea tai että hänellä tällöin on vähintään 0,22 milligrammaa alkoholia litrassa uloshengitysilmaa tai että hänen kykynsä tehtävän vaatimiin suorituksiin on huonontunut. Rangaistus on sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta.
Rikoslain 23:12:n mukaan junalla tarkoitetaan veturia tai veturin ja vaunujen muodostamaa kokonaisuutta sekä muuta konevoimalla kulkevaa raidekulkuneuvoa (moottorivaunu, metrojuna, ratatyökone) lukuun ottamatta raitiovaunua.
Kuitenkin laki rautatiejärjestelmän liikenneturvallisuustehtävistä (5 luku 22 §) määrittää sen, että "tehtävää ei saa hoitaa myöskään se, jonka veren alkoholipitoisuus on alkoholin nauttimisesta kohonnut tai joka on käyttänyt muuta huumaavaa ainetta niin, että sitä on hänen elimistössään havaittava määrä." Eli vaikka rikoslain mukainen junaliikennejuopumuksen raja on 0,5 promillea, ns. kelpoisuuslain mukainen raja on 0,0 promillea.
Lähde:
https://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/2009/20091664#L5P22
Junagadhin piirikunta

Junagadhin piirikunta (gudžaratiksi જુનાગઢ જિલ્લો, Junāgaḍha jillo, hindiksi जूनागढ़ जिला, Jūnāgaṛha jilā) on yksi Intian Gujaratin osavaltion 33 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Porbandarin ja Rajkotin piirikuntiin, idästä Amrelin piirikuntaan, etelästä Gir-Somnathin piirikuntaan ja lännestä Arabianmereen.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 743 082 asukasta.
Jimi Heikkinen

| Jimi Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. syyskuuta 1981 (ikä 43)  Sotkamo, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  ykkösvahti
Seura:  Oulun Lippo
Tehtävä:  Etukenttäpelaaja, vaihtaja
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Vuokatin Veto Sotkamon Jymy
Ammattilaisjoukkueet
2000–2003 2004–2005 2006–2012:  Sotkamon Jymy Joensuun Maila Sotkamon Jymy
Jimi Heikkinen (12. syyskuuta 1981 Sotkamo) on suomalainen pesäpalloilija joka edustaa Oulun Lippoa. Hän on edustanut pääosan urastaan Sotkamon Jymyä. Hän myös edusti Superpesiksessä kahden kauden ajan myös Joensuun Mailaa.
Heikkinen pelasi Jymyssä ulkokentällä ykkösvahtina ja sisäpelissä vaihtelevasti kakkoskärjessä, yleensä numerolla kahdeksan. Hän on voittanut urallaan yhteensä 5 kultaa, 3 hopeaa, yhden pronssin sekä pelannut 3 Itä-Länsi-ottelua.
Kaudeksi 2020 Heikkinen palasi pelaamaan Ykköspesistä Oulun Lippoon.
Jimi Heikkinen on tunnettu myös SuperJymy Oy:n osaomistajana, ja erittäin räiskyvänä persoonana pelikentillä.
Muuta

Heikkinen jäi kiinni törkeästä rattijuopumuksesta skootterilla ajaessaan kesällä 2013 Kajaanissa. Häneltä mitattiin ajon jälkeen 0,59 milligrammaa alkoholia litrassa uloshengitysilmassa, eli 0,06 milligrammaa yli törkeän rattijuopumuksen rajan.
Saavutukset > Pelaajana

7 SM-kultaa: 2001, 2002, 2003, 2006, 2009, 2011, 2012
3 SM-hopeaa: 2000, 2007, 2008
1 SM-pronssia: 2010
5 Itä-Länsi-ottelua: 2004, 2005, 2008, 2010, 2012
Jillian Edelstein

Jillian Edelstein (s. 1957) on Lontoossa asuva eteläafrikkalainen valokuvaaja. Hänen kuvaamiaan muotokuvia on julkaistu muun muassa The Sunday Times Magazinessä, The New York Times Magazinessä, Vanity Fairissa, Timessa ja The New Yorkerissa. Vuonna 1997 hän sai Visa pour l'Imagen myöntämän Visa d'Or -palkinnon Etelä-Afrikan totuuskomission työskentelyn raportoinnista. Vuonna 2001 julkaistu kirja Truth and Lies: Stories from the Truth and Reconciliation Commission in South Africa esittelee tämän työn tuloksia.[lähde? ]
John Tiktak

| John Tiktak> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1916 Kareak, Eskimo Point (nykyisin Arviat), Nunavut, Kanada
Kuollut: 9. kesäkuuta 1981 (64–65 vuotta) Rankin Inlet, Nunavut, Kanada
Kansalaisuus:  kanadalainen
Ammatti:  kaivostyöntekijä, kuvanveistäjä
Taiteilija
Palkinnot
 Kanadan kuninkaallisen taideakatemian jäsen, 1973 
John Tiktak (1916 Kareak, Eskimo Point (nykyisin Arviat), Nunavut, Kanada) – 9. kesäkuuta 1981 Rankin Inlet, Nunavut, Kanada) on kanadalainen inuiittikuvanveistäjä.
Tiktak syntyi Kareakissa, joka sijaitsee Eskimo Pointissa, jonka nimi on nykyisin Arviat. Hän oli nuorempana metsästäjä mutta muutti vuonna 1958 Rankin Inletiin ja meni töihin nikkelikaivokseen. Kaivos suljettiin vuonna 1962, minkä jälkeen hän alkoi vuonna 1963 tehdä työkseen veistoksia vuolukivestä.
Tiktakin vuoden 1961 jälkeen tekemää taidetta on useissa inuiittitaidetta esittelevien museoiden ja yksityisten keräilijöiden kokoelmissa. Hänellä on selvästi erottuva tyyli, jossa on pyöristetyt, tyylitellyt muodot ja reikiä sekä koloja. Hänen veistotyylinsä muistuttaa Henry Mooren tyyliä, ja Moore ihaili suuresti Tiktakin veistoksia.
Manitoban yliopistossa järjestettiin vuonna 1970 Tiktakin retrospektiivinen näyttely. Hänestä tuli Kanadan kuninkaallisen taideakatemian (Royal Canadian Academy of Arts) jäsen vuonna 1973.
Aiheesta muualla

John Tiktak Inuit Art Foundation. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
John Tiktak (Canadian, 1916–1981) Artnet. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
John Tiktak, Canadian, 1916 – 1981 MutualArt. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
Pekonen

Pekonen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aino-Kaisa Pekonen (s. 1979), Vasemmistoliiton kansanedustaja ja ministeri
Esa Pekonen (s. 1961), jalkapalloilija
Esko Pekonen (1923–2014), Keskustan kansanedustaja, kunnallisneuvos ja maanviljelysneuvos
Esko Pekonen (1902–1984), jääpalloilija
Kyösti Pekonen (s. 1947), Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professori
Osmo Pekonen (1960–2022), matemaatikko, historioitsija ja kirjailija
Vilho Pekonen (1862–1916), Viipurin poliisimestari ja tsaarinvallan yhteistoimintamies sortokaudella.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Joonatan Rautiola

Joonatan Rautiola (s. 1983 Helsinki) on suomalainen saksofonisti.
Rautiola suoritti opintoja Sibelius-Akatemiassa Pekka Savijoen johdolla. Hän valmistui Pariisin konservatoriosta vuonna 2010 oltuaan siellä Claude Delanglen opiskelijana. Häntä opettivat myös Nicolas Prost, Christian Wirth ja Maurice Bourgue. Rautiola on esiintynyt monien orkesterien, kuten Radion sinfoniaorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, Joensuun kaupunginorkesterin, Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin, Düsseldorfer Symphonikerin ja Strasbourgin filharmonisen orkesterin solistina. Hän on pitänyt resitaaleja Euroopan ja Aasian kaupungeissa sekä New Yorkin Carnegie Hallissa. Rautiola on soittanut myös Ellipsos-kvartetissa, Uusinta Ensemblessä ja Saksofonikvartetti Aavassa. Hän on erikoistunut moderniin saksofoniohjelmistoon ja kantaesittänyt muiden muassa Tapio Tuomelan, Guillaume Connessonin sekä Olli Virtaperkon konsertot. Muita säveltäjiä, joiden musiikkia Rautiolan ohjelmistoon on kuulunut, ovat olleet muiden muassa Patrick Marcland, Christian Lauba, Antonin Servière, Pierre Boulez ja Betsy Jolas.
Rautiola on saavuttanut monia kilpailuvoittoja. Vuonna 2002 hän voitti Yleisradion Nuorten solistien kilpailun ja tuli valituksi Suomen edustajaksi Eurovision nuorten muusikoiden kilpailuun. Vuonna 2008 Rautiola voitti Pohjoismaisen puhallinkilpailun Oslossa, ja vuonna 2010 hän sijoittui neljänneksi suurimmassa klassisessa saksofonikilpailussa eli Kansainvälisessä Adolphe Sax -kilpailussa Belgiassa. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Düsseldorfin kansainvälisessä Aeolus-kilpailussa kolmas palkinto, yleisöpalkinto ja parhaan nykyteoksen esityksen erikoispalkinto.
Rautiola työskentelee saksofoninsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa. Hän on pitänyt mestarikursseja eri maissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
John Thomas (käsikirjoittaja)

John Thomas on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja Kaliforniasta. Yhdessä veljensä Jim Thomasin kanssa hän on käsikirjoittanut seuraavia elokuvia: Predator – saalistaja (1987), Predator 2 (1990), Ratkaisun hetket (1996), Wild Wild West (1999) ja Operaatio Mars (2000).
Aiheesta muualla

John Thomas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Thomas (screenwriter)
Käännös suomeksi
Juho Hukari

| Juho Hukari> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 6.4.1945–21.7.1948  
Ryhmä/puolue:  SKDL
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1910 Vanaja
Kuollut: 22. huhtikuuta 1979 (68 vuotta) Hämeenlinna
Ammatti:  peltiseppä
Juho Stefanus Hukari (24. elokuuta 1910 Vanaja – 22. huhtikuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1945–1948. Hän oli poliittisen toimintansa johdosta vankilassa 1931–1933 ja vietti sotavuodet turvasäilössä.
Elämä

Hukarin vanhemmat olivat Kustaa Miinanpoika Hukari (1859−1922) ja Olga Maria Kukkola (1875−1949). Vanajan Punaportissa asunut Hukari työskenteli peltiseppänä ja oli mukana kielletyn SKP:n toiminnassa 1920-luvun lopusta lähtien. Heinäkuussa 1931 hän sai puolentoista vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Hukari oli toiminut Hämeenlinnan kommunististen nuorten toveriseuran varapuheenjohtajana ja seuran julkaiseman Punahehku-lehden päätoimittajana. Vapauduttuaan Hukari suoritti Työväen Akatemian kurssin vuosina 1935−1936. Talvi- ja jatkosodan ajan hän oli neljä vuotta turvasäilössä.
Hukari valittiin kansanedustajaksi kevään 1945 eduskuntavaaleissa. Kansanedustajakautensa jälkeen hän piti omaa peltisepänliikettä Hämeenlinnassa. Hukari oli myös Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1948–1957 ja 1961–1964. Hän kuoli 68-vuotiaana huhtikuussa 1979. Hukari on haudattu Ahveniston hautausmaalle.
Perhe

Hukarin puoliso oli Kerttu Kilpinen (1906–1994). Myös Kerttu Kilpinen ja hänen sisarensa Lempi sekä heidän isänsä Kustaa Kilpinen (1877−1956) vaikuttivat kommunistisessa puolueessa. Vuonna 1932 Kerttu Kilpinen sai 1 vuoden 6 kuukauden ja Lempi 2 vuoden kuritushuonetuomion.
Juhani Hult

Matti Juhani Hult (19. joulukuuta 1933 Konnevesi – 2. kesäkuuta 2015 Konnevesi) oli suomalainen maantieteilijä. Hän toimi Joensuun korkeakoulun, myöhemmin Joensuun yliopiston maantieteen, erityisesti kulttuuri- ja suunnittelumaantieteen professorina 1976–1996 ja tutki muun muassa maatalousmaantiedettä. Hult oli Suomen Akatemian luonnontieteellisen toimikunnan jäsen ja kehitti merkittävästi Joensuun yliopiston maantieteen laitosta.
Vuonna 2001 Suomen maantieteellinen seura myönsi Juhani Hultille hänen elämäntyöstään Ragnar Hult -mitalin. Huolimatta samasta sukunimestä ja tieteenalasta Juhani Hult ei ollut sukua 1800-luvulla vaikuttaneelle maantieteilijä Ragnar Hultille, jonka mukaan mitali on nimetty.
Aiheesta muualla

Juhani Hultin muistokirjoitus. Helsingin Sanomat (käyttäjätunnuksella).
Palkinto

Palkinto voi olla arvoesine, palkkio, kunnianosoitus tai arvonosoitus, joka myönnetään ryhmälle tai yksityiselle henkilölle hyvin ansioituneista suorituksesta. Palkintoja jaetaan usella eri alalla, esimerkiksi urheilussa, musiikissa, politiikassa ja kirjallisuudessa. Tunnettuja palkintoja ovat esimerkisi Nobel ja Oscar.
Palkinnon tavoite on antaa palkinnonsaajalle julkista huomioita ja kiitosta sosiaalisen arvonannon tai statuksen muodossa. Palkintoja voivat olla esimerkiksi kunniamerkki, kunniakirja, diplomi, arvolahja, kulttuuriset, tieteelliset ja julkiset kunnianimikkeet, joita myöntäntävät mm. valtio sekä eri tasoiset julkiset järjestöt ja yksityiset yritykset.
Otto Partti

Otto Vilhelminpoika Partti (26. marraskuuta 1898 Kangasniemi – 6. lokakuuta 1963 Harjavalta) oli suomalainen kivityömies ja murhaaja. Vuonna 1916 Kangasniemellä 18-vuotiaana hän murhasi Kutemajärven kylässä Jalmari Ylösen, puhelinkeskustelun vuoksi tekijää luultiin ensin Otto Karpiksi. Pieksämäellä murhattiin kauppias Toivo Hämäläinen syyskuun alkupuolella vuonna 1918, lokakuussa teosta määrättiin kuolemanrangaistukseen Otto Partti ja Jalmari Häkkinen.
Toukokuussa 1921 Otto karkasi toisen vangin, Pekka Kolehmaisen kanssa Kakolasta. Karkumatkan aikana he murhasivat yhdessä maanviljelijä Vihtori Ali-Köllin Urjalasta. Kolehmainen saatiin kiinni, mutta Partin onnistui jatkaa pakomatkaa.
Lokakuun 22. päivänä Haapamäen asemalla murhattiin Aarne Forsman, Partti tuomittiin murhasta ja ryöstöstä marraskuussa 1921 5 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi kuritushuoneeseen Hämeenlinnan lääninvankilaan. Partti asui myöhemmin Harjavallassa, jossa työskenteli kivityömiehenä ja kuoli vuonna 1963.