stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Göteborgin kasvitieteellinen puutarha
Puisto > Kalliopuutarha

Kalliopuutarha (ruots. Klippträdgården) on perustettu vanhalle kivilouhokselle ja se valmistui vuonna 1929. Siellä kasvaa noin 6 000 eri lajia eri puolilta maailmaa. Lisäksi siellä on vesiputous ja lampi. Kalliopuutarha on jaettu eurooppalaiseen, aasialaiseen ja amerikkalaiseen osastoon, ja siellä on sekä metsäisiä että kuivia alueita. Istutusalue on saanut kolme tähteä Michelin-matkaoppaassa.
Eurooppalainen osasto on kaikkein alimpana, lähimpänä alppiruusulaaksoa, amerikkalainen osasto on sijoittunut ylemmäs vuorelle ja aasialainen osasto on japaninlaaksoon johtavan reitin varrella. Eurooppalaisessa osastossa kasvaa esimerkiksi näsiä, erilaisia katkerokasveja ja kurjenpolvia. Amerikkalaisessa osastossa kasvaa esimerkiksi kolmilehti, pirunnuija ja avomaan kaktus. Aasialaisessa osastossa kasvaa esimerkiksi unikko, varjohiippa ja uuvanakasveja.
Vuodesta 2012 on kalliopuutarhassa ollut skandinaavinen alue, jossa on villejä, uhanalaisia tai kauniita skandinaavisia lajeja. Etupäässä siellä kasvatetaan tunturikasveja, lehtokasveja, merenrantakasveja sekä kasveja Öölannista, Gotlannista ja Västgötabergenin alueelta.
Puisto > Japaninlaakso

Japaninlaakso (ruots. Japandalen) on saanut inspiraationsa zen-meditaatiosta ja perustettu vuonna 1952 esittelemään puutarhan kasveja, jotka ovat peräisin siementenkeräämismatkoilta Japanista. Siellä on myös joitakin kiinalaisia puita esimerkiksi toinen puutarhan kahdesta kyyhkyspuusta eli nenäliinapuusta.
Japaninlaaksossa on noin 160 eri puulajia ja vähintään yhtä monta eri pensaslajia. Puutarhassa on korostettu tiettyjä japanilaisia piirteitä tuomalla sinne esimerkiksi vanhan japanilaisen kivilyhdyn (ishidoro) ja kivilähteen (tsukubai), sekä tekemällä sinne sammalpäällysteisiä kiveyksiä ja mutkittelevia portaita.
Japaninlaaksossa on koreanlaakso, jota alettiin perustaa 1970-luvulla. Nimi annettiin 1980-luvun loppupuolella, jolloin alueelle istutettiin useita kasveja alkuperältään Koreaan suuntautuneelta tutkimusmatkalta.
Puisto > Valkovuokkolaakso

Valkovuokkolaaksoa (ruots. Vitsippsdalen) pidettiin 1900-luvun alussa yhtenä harvoista esimerkeistä länsiruotsalaisesta aarniometsästä. Tämän vuoksi puutarhalle oli ratkaisevan tärkeää sijoittaa valkovuokkolaakso alueelleen. Sieltä on myös lähtöisin puutarhan tunnuskasvi, valkovuokko. Nykyisin mukulaleinikistä on kuitenkin tullut yhä enemmän valkovuokon kilpailija. Valkovuokkolaakso on luonnonpuisto ja siellä tehdään vain pienehköjä toimenpiteitä (kuten polkujen kulkukelpoisuuden ylläpitoa).
Puisto > Perennapuutarha

Perennapuutarha (ruots. Perennträdgården) sijaitsee keskellä puistoa, ravintolan vieressä ja käsittää noin 400 neliömetriä. Suurin osa siellä kasvatettavista kasveista on jalostettuja tai valikoitu niiden erityisen runsaan kukinnan tai helpon kasvatuksen takia. Keskellä perennapuutarhaa on vanha japanilainen pronssisuihkulähde, jonka ympärille on istutettu kukkia noudattaen englantilaista traditiota, liukuvan väriskaalan mukaisesti. Perennapuutarhan perusajatuksena on toimia esimerkkinä sille, kuinka myymälästä ostettuja kasveja voidaan yhdistellä. Huomionarvoisia lajeja ovat herttahuisku-unikko (Macleaya cordata), syyskimikki (Actaea simplex 'Brunette') ja syyshohdekukan (Helenium autumnale) eri lajikkeet.
Perennapuutarhan uudistivat vuonna 1989 Rigmor Celander ja Mona Holmberg, jotka ovat toimineet aiemmin Kasvitieteellisen puutarhan puutarhamestareina. Perennapuutarhan perusajatuksena on esitellä, kuinka monipuolisesti kasveja on saatavilla myymälöistä ja kuinka niitä voidaan yhdistellä keskenään. Perennapuutarhan keskimmäinen alue käsittää loisteliaita kukkaistutuksia, joissa kukkii keskikesän perennat. Kasvit on ryhmitelty liukuvan väriskaalan mukaisesti ulkoreunojen vaaleista pastelliväreistä vahvoihin lämpimiin väreihin keskelle, pronssisuihkulähteen ympärille. Muurin kiviosia pitkin ja suuren nurmikentän rinnereunamalla olevalla kaltevalla kivipinnalla kasvaa enimmäkseen matalakasvuisia mattokasveja. Kiviosien kasvit kukkivat pääasiallisesti keväällä ja alkukesällä.
Puisto > Gramina et flores

Rinteessä, heti puutarhan pääsisäänkäynnin yläpuolelta löytyy lisäksi osasto, jossa viljelymuotona on käytetty perennoja yhdisteltynä suureen koristeheinien lajivalikoimaan. Istutus esittelee nelisenkymmentä eri koristeheinää miehenkorkuisista yksilöistä mataliin mattoihin ja suunnilleen yhtä monta perennaa. Alue valmistui vuonna 2012 ja sen suunnitteli entinen puutarhamestari Rigmor Celander.
Istutuksen huippuaika osuu loppukesään ja alkusyksyyn, jolloin suurin osa heinistä kukkii kauneimmillaan. Täyteläisissä väreissään myöhään kukkivat perennat, kuten päivänhattu, syyshohdekukka, punahattu, mäkimeirami, anisiisoppi ja asteri, täydentävät heiniä. Väriskaala lähtee kullankeltaisesta, oranssin kautta mahonginpunaiseen, ja ruskeammista sävyistä haaleaan lilaan ja siniseen.
Istutuksen nimi Gramina et flores tarkoittaa yksinkertaisesti ”heiniä ja kukkia”.
Puisto > Yrttitarha

Yrttitarhaa (ruots. Örtagården) alettiin rakentaa toukokuussa 1999 ja se vihittiin käyttöön elokuussa 2000. Se oli Kasvitieteellisen puutarhan osuus Göteborgin kaupungin millenium-juhlintaan.
Yrttitarha sijaitsee 1700-luvun puolivälistä olevan huvimajan yhteydessä, alun perin Kärralunds gård -tilaan kuuluneena. Huvimaja siirrettiin vuonna 1959 Röhsska-museon puutarhasta. Istutus on rakennettu kalkkikiviperustukselle, ja istutuspenkit on sommiteltu vapaammin kuin yrttitarhoissa yleensä on tapana. Koko istutus käsittää paitsi yrttejä ja lääkekasveja, myös parikymmentä vanhanajan pensasruusua.
Yhdeltä osaltaan yrttipuutarha on rakennettu perinteisesti kivetyksi puutarhaksi, jonka keskellä on klassinen  ristikäytävä ja pieni, soliseva, alas laskettu suihkulähde. Suihkulähteen molemmin puolin on neljä korkeaa amforaa, joiden ympärillä kasvatetaan etenkin ruoka- ja viinayrteiksi käytettäviä kasveja. Puutarhahuoneen pohjoisosaa rajaa kaaren muotoinen pergola, jonka ovat piirtäneet puutarhamestarit Einar Hessman Larsson ja Rigmor Celander.
Muutama porrasaskelma johtaa kivetystä puutarhasta yrttipuutarhan toiseen osaan, johon on istutettu kokoelma lääke- ja tuoksukasveja perinteestä poikkeavalla tavalla. Niitä on yhdistelty klassisten perennapenkkien tapaan osittain sen takia, että nähtäisiin, kuinka lukuisasti tavallisimpia koristekasvejamme on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin. Käytävien yli kaartuvat ruusukehykset on ajateltu luomaan tähän osaan tilan tuntua.
Raja lääke- ja maustekasvien välillä on ollut aina häilyvä, ja monia kasveja on käytetty molempiin tarkoituksiin ja moniin erilaisiin vaivoihin. Sen vuoksi yrttitarhan kylteissä lukee kasvin pääasiallinen käyttökohde mutta myös joitakin vaihtoehtoisia käyttötapoja.
Yrttitarhan kekseliäistä kivitöistä vastaa puutarhamestari Einar Hessman Larsson.
Puisto > Sipulipuutarha

Sipulipuutarha sijaitsee kasvihuoneitten vieressä, sisäänkäynnistä itään. Sipulipuutarhassa on noin 1 600 istutettua kasvia, enimmäkseen sipuli- ja mukulakasveja. Sipulipuutarha sai lasikaton vuonna 2006, jonka myötä saivat myös istutukset uutta ryhtiä uusista muureista ja uusista istutuksista. Uudistamisen kustansi Botaniskas vänner -yhdistys, ja sipulipuutarha vihittiin uudelleen käyttöön 22. huhtikuuta 2006. Se on omistettu Per Wendelbolle, joka toimi prefektinä 1965–1981 ja pani alulle sipulikiinnostuksen kasvitieteellisessä puutarhassa.
Kasvihuoneet

Kasvitieteellisen puutarhan kasvihuoneet sisältävät noin 4 000 eri lajia. Niiden joukossa on Ruotsin suurin kokoelma orkideoita, joita on saatu pääasiassa vaihtoina muilta kasvitieteellisiltä puutarhoilta. Kasvihuoneiden pinta-ala on kaikkiaan 1 900 neliömetriä, ja ne on jaettu yhteentoista eri osastoon. Ne rakennettiin vuonna 1981, paitsi mehikasvihuone (ruots. Suckulenthuset), joka rakennettiin vuonna 1973 korvaten aiemman vuonna 1923 rakennetun kasvihuoneen. Vuonna 1982 peruskorjattiin kasvihuoneita yhteensä 1 500 neliömetrin edestä. Yhdestätoista eri osastosta on osa kasvuhuoneita.
Osa kasvihuoneista oli jo olemassa, kun puutarhaa perustettiin, koska maa-alue oli vuokrattu Axel Anderssonin kauppapuutarhalle. Kasvihuoneet vaihdettiin uusiin, jotka olivat valmiina avajaisissa 1923. Ne alkoivat olla vaihtamisen tarpeessa 1960-luvulla, ja 1973 rakennettiin mehikasvihuone (ruots. Suckulenhuset). Keväällä 1980 kunnanhallitus myönsi 2 850 000 kruunun avustuksen kasvihuoneiden saneeraukseen, joka tehtiin kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa saneerattiin idän puolelta vuoristohuoneet (ruots. Bergshusen), Australia – Etelä-Afrikkahuone ja työhuone, lämmönjakokeskus sekä toimisto. Toisessa vaiheessa korjattiin lännen puolelta sisäänkäynti, tropiikkihuone (ruots. Tropikhuset), orkideahuoneet (ruots. Orkidéhusen), begoniahuone (ruots. Begoniahuset) ja näyttelyhuone (ruots. Utställningshuset). Kaiken kaikkiaan perusparannus kaksinkertaisti kasvihuoneiden lattiapinta-alan. Kokonaiskustannukset olivat 3,9 miljoonaa kruunua. Harjannostajaiset pidettiin 22. elokuuta 1981.
Kasvihuoneet > Tropiikkihuone

Tropiikkihuone (ruots. Tropikhuset) on osasto, jossa katto on korkeimmalla, yhdeksän metrin korkeudessa, ja sinne pääsee suoraan sisäänkäynnistä. Lämpötila on aina yli 20 celsiusastetta ja ilmankosteus noin 80–95 prosenttia. Tropiikkihuoneessa on erilaisia sademetsäpuita, liaaneja ja suurilehtisiä yrttejä, erilaisia hyötykasveja kuten kaakao, kaneli ja kardemumma sekä useita koristekasveja kuten limoviikuna, marmorimaija ja pesäraunioinen. Tropiikkihuoneessa on myös kaksi lampea, joissa on erilaisia kaloja ja punakorvakilpikonnia.
Kasvihuoneet > Orkideahuoneet

Orkideahuoneet käsittävät neljä eri osastoa, joissa kussakin on erilainen ilmasto. Lämpimin ja kostein osasto on vaniljahuone (ruots. Vanillahuset), jossa lämpötila pidetään yli 20 asteessa, jota seuraavat katleijahuone (ruots. Cattleyahuset) lämpötilaltaan yli 15 astetta, puikkokämmekkähuone (ruots. Dendrobiumhuset) lämpötilaltaan yli 12 astetta, ja viilein on disahuone (ruots. Disahuset), jossa lämpötila pidetään yli 10 asteessa. Orkideahuoneissa on orkideakokoelma, johon kuuluu noin 1 500 lajiketta, ja sen kehittivät 1920- ja 1930-luvuilla puutarhayhdistys Trädgårdsföreningen sekä eräät saksalaiset ja hollantilaiset yritykset. Erityisen hyvin ovat esillä lajikkeet Bulbophyllum, Dendrobium ja Masdevallia, joista kutakin on noin 80 lajiketta, sekä Paphiopedilum ja Dracula , joita kumpaakin on noin 30 lajiketta.
Orkideoista nimettäköön erityisesti Disa uniflora, jota on kasvatettu vuodesta 1932, ja joka sijaitsee muiden orkideoiden ja erilaisten lihansyöjäkasvien kanssa disahuoneessa.
Kasvihuoneet > Begoniahuone

Begoniahuoneessa on noin 100 begonialajiketta ja muita kasveja kuten riisi, kahvi sekä puuvilla. Lämpötila pidetään yli 15 asteessa. Sieltä löytyy myös toromirohelmipalko (Sophora toromiro, ruots. Påsköträd), joka on peräisin oksan siemenistä, jonka Thor Heyerdal kävi hakemassa Pääsiäissaarelta tutkimusmatkallaan 1955–56.
Kasvihuoneet > Mehikasvihuone

Mehikasvihuone (ruots. Suckulenhuset) on vanhin kasvihuoneista ja se rakennettiin vuonna 1973. Mehikasvihuoneessa kasvatetaan erilaisia kaktuksia ja muita mehikasveja sekä osaa sipuli- ja mukulakasveista. Yhteensä siellä kasvatetaan noin tuhatta lajiketta. Lajeja on lähinnä Amerikasta ja Afrikasta, mutta Madagaskar ja Kanariansaaret ovat myös edustettuina. Siellä on esimerkiksi hottentottijamssi eli hottentottileipä (Dioscorea elephantipes), jota siellä on viljelty puiston avajaisista 1923 lähtien. Kasveja kasvatetaan alustalla, jossa on kevytsoraa ja päällä on punainen pintakerros Islannista tuotua laavasoraa. Joillakin alustoilla on talvilämmitys, ja lämpötila pidetään talviaikaan yli 10 asteessa. Kesäaikaan tämä kasvihuone on ainoa, jota ei peitetä auringolta, joten siellä voi tulla valtavan kuuma. Kukkiminen alkaa huhtikuun puolessa välissä ja on parhaimmillaan keskikesällä.
Kasvihuoneet > Vuoristohuoneet

Vuoristohuoneet käsittävät kaksi osastoa, kuivan ja kostean. Kuivalla osastolla viljellään kalkkikiven päällä, ja ilmasto muistuttaa Välimeren ympäristöä. Kostealla osastolla viljellään turpeen ja silikaattikiven päällä, joissa on alempi pH. Siellä kasvatetaan kasveja pääasiassa Itä-Aasiasta ja Himalajalta. Molemmilla osastoilla pidetään lämpötila yli 2 asteessa, ja niissä on monia kasmofyyttejä (kallionraoissa kasvavia kasveja). Vuoristohuoneissa kukkii eniten kevättalvella ja keväällä.
Kasvihuoneet > Australia – Etelä-Afrikka -talo

Australia – Etelä-Afrikka -talossa kasvatetaan kasveja eteläiseltä pallonpuoliskolta. Lämpötila pidetään yli 8 asteessa. Siellä kasvaa akaasia, heinäpuu, pelargoni ja kanervakasveja Australiasta sekä punasarja ja tähkälilja (Phormium tenax) Etelä-Afrikasta.
Kasvihuoneet > Näyttelyhuone

Näyttelyhuoneessa pidetään useimmiten erityisnäyttelyitä, mutta myös osaksi omia näyttelyitä, jotka ovat merkityksellisiä kasvitieteelliselle puutarhalle ja sen tekemälle työlle.
Rakennukset

Punatiilikattoinen toimistorakennus sijaitsee sisäänkäynnillä. Rakennus valmistui vuonna 1926 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Bjerke. Vuonna 1936 rakennukseen valmistui siipiosa.
Pursimiehentalo, jota kutsutaan myös Siniseksi taloksi, on yksikerroksinen hirsitalo, jossa on mansardikatto ja poikkipääty. Se rakennettiin vuonna 1794 Gamla Varvetiin, Stigsbergstorgetin eteläpuolelle. Vuonna 1917 rakennus purettiin, mutta kaksi vuotta myöhemmin se uudelleenrakennettiin kasvitieteelliseen puutarhan bambulehtoon (ruots. Bambulunden) Sigfrid Ericsonin piirustusten mukaan. Nykyään rakennus toimii työasuntona.
Yrttitarhan huvimaja (ruots. Örtagarden) on 1700-luvun loppupuolelta ja sen on suunnitellut Göteborgin kaupungininsinööri ja arkkitehti Bengt Wilhelm Carlberg. Carlberg suunnitteli huvimajan omalle puutarhalleen Kärralundin tilalle. Silloinen Röhsska Konstslöjdsmuseet (nykyään Röhsska museet) lahjoitti huvimajan puutarhalle vuonna 1959. Nykyisen sijaintinsa huvimaja sai oltuaan jonkin aikaa Röhsska-museon ja silloisen käsityökoulun välissä.
Stora Änggården (prefektintalo, ruots. Prefektbostaden) on keltainen, yksikerroksinen huvila, joka rakennettiin vuonna 1812. Rakennus sijaitsee kasvihuoneen yläpuolella. Rakennus korvasi vanhan Gabriel Gréenin rakennuksen, joka ostettiin vuonna 1807. Vuonna 1919 rakennus kunnostettiin ja sen alkuperäinen ulkoasu palautettiin arkkitehti Sigfrid Ericsonin näkemyksen mukaan. Nykyään rakennus toimii työasuntona.
Merikasvitieteellinen laitos, jonka ovat suunnitelleet arkkitehdit Ragnar Ossian Swensson ja Mandus Mandelius. Rakennus valmistui vuonna 1954.
Kasvitieteellinen laitos, joka kuuluu Göteborgin yliopiston biologian ja ympäristötieteiden laitokseen. Rakennus valmistui vuonna 1971 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Stig Hansson ja Walter Kiessling.
Stolpboden on vanha puinen viljavarasto. Rakennuksessa järjestetään useita näyttelyitä kuten omenanäyttely joka syksy.
Patsaat

Flora on Gioaccihino Frullin suunnittelema marmoripatsas. Patsas valmistettiin 1790-luvulla Gunnebossa John Hallille (vanhempi).  Patsas myytiin ensin Kristinelundin tilalle (nykyiselle Kungsportsavenynille) ja myöhemmin vuonna 1918 kasvitieteelliselle puutarhalle. Patsas sijaitsee putiikissa näyttelyhallin ulkopuolella.
Carl von Linnén pronssinen rintakuva, jonka Smålands Gille lahjoitti puutarhalle 18. toukokuuta 1923.  Rintakuva sijaitsee Spegeldammenista lounaaseen yliopiston vastapäisessä rinteessä.
Najad, jonka on suunnitellut Carl Milles, on sijainnut Spegeldammenissa vuodesta 1931 lähtien. Patsas on toinen kahdesta patsaasta, jotka suunniteltiin Slottskogeniin. Toinen patsas sijaitsee Keillers park-puistossa.
Växtkraft, jonka on suunnitellut Kjell Friberg. Patsas tehtiin Botaniskas Vänner-yhdistykselle vuonna 27. lokakuuta 2011 ja se sijaitsee lähellä puutarhan sisäänkäyntiä. Veistos on 51 cm korkea, 69 cm leveä, 23 cm syvä, painaa noin 60 kg ja lepää Näsingen Bohus-graniittikiven päällä. Patsas on valettu Bergmanin taidevalimossa Karlskogassa.
Tulpan, jonka on suunnitellut Eva Lange vuonna 1995.
Ljusbåge on Erik Åkerlundin vuonna 1996 suunnittelema graniittiveistos.
Vårens huldra on Gunnar Nilssonin suunnittelema patsas. Patsas esittää alastonta nuorta tyttöä. Torsten Odqvist, joka oli Elof Hanssons-kauppahuoneen johtaja, lahjoitti patsaan puutarhalle vuonna 1954. Patsas sijaitsee tien oikealla puolella kahvilan sisäänkäynnistä katsottuna.
Carl Skottsberg on Gunnar Lybeckin suunnittelema muotokuva vuodelta 1944. Kerstin Wijk Broströmin säätiö lahjoitti patsaan puutarhalle vuonna 1988.
Berguv, jonka on suunnitellut Pål Svensson. Stiftelsen Skogssällskapet -säätiö lahjoitti patsaan puutarhalle.
Patsaat > Saavutettavuus

Puistossa saa liikkua vapaasti ja isoimmilla teillä ei ole rappusia. Putiikista voi lainata sähkörullatuoleja, mutta ne täytyy kuitenkin varata etukäteen. Sisäänkäynnillä, kasvihuoneen sisäänkäynnillä ja ravintolassa on liikuntarajoitteisille WC-tilat.
Liikuntarajoitteisten hissi vierailukeskukseen ja hallintorakennukseen löytyy putiikista.
Kunnianosoitukset

Michelin-matkaopas on antanut kalliopuutarhalle (ruots. Klippträdgården) kolme tähteä turistiosiossa ja koko puutarhalle kaksi tähteä.
Göteborgin kasvitieteellinen puutarha valittiin vuonna 2003 Ruotsin kauneimmaksi puistoksi Ruotsissa järjestetyssä äänestyksessä. Äänestys oli osa kansainvälistä äänestystä, jonka järjesti Briggs & Stratton, yksi maailman johtavista puutarhakoneyrityksistä. Kilpailu järjestettiin tuolloin ensimmäistä kertaa Ruotsissa.
Näyttelypuutarha A tribute to Linnaeus sai kultamitalin Chelsea Flower Showssa vuonna 2007. Puutarhan maisema-arkkitehti oli Ulf Nordfjell.
Botaniskas Vänner

Botaniskas Vänner on yhdistys, joka perustettiin vuonna 1987. Yhdistyksen tavoitteena on ”vaikuttaa siihen, että Göteborgin kasvitieteellinen puutarha kukoistaa ja kehittyy”. 1980-luvun alussa puutarhan budjetti pieneni valtion määrärahojen loppuessa. Puutarhan tulevaisuudesta heräsi huoli, jonka vuoksi yhdistys perustettiin. Nykyään yhdistyksellä on noin 7 000 jäsentä.
Botaniskas Vänner-yhdistyksen symboli on vesikannu. Se symboloi taloudellista ja aatteellista tukea puutarhalle. Puutarhan sisäänkäynnin ja kasvihuoneen välisellä tiellä sijaitsee Kjell Fribergin pronssinen vesikannupatsas, joka on tehty yhdistykselle.
Botaniskas Vänner > Toiminta

Yhdistys tukee kulttuurirahastostaan erilaisia projekteja vuosittain noin miljoonalla kruunulla. Botaniskas Vänner on esimerkiksi rahoittanut putiikin, sisäänkäynnin, kompostilaitoksen ja kalliopuutarhan (ruots. Klippträdgården) skandinaavisen osaston. Yhdistys auttaa myös vapaaehtoisilla ”puutarhaisännillä”, jotka auttavat vierailijoita.
Yhdistys jakaa rahastostaan kaksi erilaista stipendiä. Stipendit ovat tutkimuslähtöinen Carl Skottbergs-stipendi ja Uno Wibell-stipendi, jonka tarkoituksena on “luoda edellytykset kasvitieteelliselle puutarhanhoitosivistykselle sekä herättää kiinnostus nuorissa”.
Yhdistyksen kaikki toiminta on aatteellista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puutarhan kotisivut (ruotsiksi) (englanniksi)
Föreningen för dendrologi och parkvård: Landskapsarboretet i Göteborgs botaniska trädgård – där natur och kultur går hand i hand (ruotsiksi)
Sveriges Vackraste Park: Göteborgs botaniska trädgård
Göteborgs botaniska trädgård: Besök oss 19.1.2017. Göteborgs botaniska trädgård. Viitattu 6.4.2021.
Käännös suomeksi
Toinen buurisota

Toinen buurisota käytiin vuosina 1899–1902. Siinä vastakkain olivat Brittiläinen imperiumi ja toisella puolella buurien perustamat Oranjen vapaavaltio ja Transvaal. Buurit hävisivät sodan, jolloin heidän valtionsa menettivät itsenäisyytensä ja ne liitettiin Brittiläiseen imperiumiin.
Tausta

Vuonna 1887 kullankaivajat löysivät maailman suurimman kultaesiintymän Witwatersrandista ("Randi") harjanteelta, joka leviää Pretorian eteläpuolella vajaat sata kilometriä itään ja 50 kilometriä länteen. Löydön tuomasta hyödystä huolimatta Transvaalin presidentti Paul Kruger lausui kaukonäköisesti: "Riemuitsemisen sijaan teidän olisi parempi vuodattaa kyyneleitä, sillä tämän kullan takia maamme kylpee vielä veressä".
Kullan löytämisen jälkeen tuhannet brittiläiset siirtolaiset alkoivat vyöryä rajan yli Kapmaasta. Johannesburgin kaupunki syntyi hökkelikylästä lähes yhdessä yössä, kun uitlanderit (ulkomaalaiset) leiriytyivät kaivosten lähelle. Pian uitlandereita oli Randilla enemmät kuin buureja, mutta he pysyivät kuitenkin koko Transvaalissa vähemmistönä. Afrikaanit hermostuivat ja närkästyivät uitlanderien läsnäolosta ja kielsivät heiltä äänestysoikeuden. Kultakaivosteollisuutta verotettiin raskaasti, mihin vastauksena uitlanderit ja brittiläiset kaivosten omistajat yrittivät kaataa buurihallituksen. Vuonna 1895 Cecil Rhodes sponsoroi epäonnistuneen vallankaappauksen, johon liittyi aseellinen isku, Jamesonin hyökkäys.
Epäonnistunut yritys saada paremmat oikeudet briteille toimi tekosyynä armeijoiden kasvattamiselle Kapmaassa, sillä useat tärkeistä brittiläisistä siirtomaaherroista tukivat buurivaltioiden liittämistä Ison-Britannian valtakuntaan. Heihin kuului muun muassa Kapmaan kuvernööri Sir Alfred Milner, Ison-Britannian siirtomaasihteeri Joseph Chamberlain ja kaivosyhtymien omistajat kuten Alfred Beit, Barney Barnato ja Lionel Phillips. Varmoina siitä, että buurit häviäisivät, he yrittivät hätiköidä sotaa.
Oranjen vapaavaltion presidentti Marthinus Steyn kutsui Milnerin ja Krugerin neuvotteluihin Bloemfonteiniin. Neuvottelut alkoivat 30. toukokuuta 1899, mutta katkesivat pian. Syyskuussa 1899 siirtomaaministeri Joseph Chamberlain lähetti uhkavaatimuksen, jossa hän vaati täyttä tasavertaisuutta Ison-Britannian kansalaisille Transvaalissa.
Kruger, joka oli varma, että sota syttyisi, lähetti samanaikaisesti oman uhkavaatimuksensa, jossa hän antoi briteille 46 tuntia aikaa siirtää joukot pois Transvaalin rajalta, tai Transvaal liittoutuneena Oranjen vapaavaltion kanssa aloittaisi sodan.