stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julius Caesarin temppeli

Caesarin temppelin rauniot.
Julius Caesarin temppeli (lat. Aedes Divi Iuli) oli jumalaksi julistetun Julius Caesarin temppeli antiikin Roomassa. Toisen triumviraatin jäsenet päättivät temppelin rakentamisesta sen jälkeen kun senaatti julisti Caesarin jumalaksi vuonna 42 eaa. Temppeli otettiin käyttöön 18. elokuuta 29 eaa. Caesarin ruumis poltettiin Forum Romanumin itäreunalla, ja tälle paikalle temppelikin rakennettiin. Hadrianus antoi jälleenrakentaa temppelin.
Lähde

Samuel Ball Platner (as completed and revised by Thomas Ashby): A Topographical Dictionary of Ancient Rome, London: Oxford University Press, 1929. Divi Iuli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julius Caesarin temppeli Wikimedia Commonsissa
Brantevik

| Brantevik |
| --- | --- |

 Brantevik
 Koordinaatit: 55°30′59″N, 14°20′40″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Simrishamn
Väkiluku (31.12.2023):  333
Brantevik on taajama Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 333 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brantevik Wikimedia Commonsissa
Ludwig Wittgenstein

| Ludwig Wittgenstein |
| --- | --- |
 Ludwig Wittgenstein vuonna 1930.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1889 Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 29. huhtikuuta 1951 (62 vuotta) Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  analyyttinen filosofia
Vaikutusalueet:  logiikka, kielifilosofia, matematiikan filosofia
Tunnetut työt:  Tractatus Logico-Philosophicus, Filosofisia tutkimuksia, Varmuudesta
Väitöstyön ohjaaja:  Bertrand Russell ja Frank Ramsey
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.wittgen-cam.ac.uk
Ludwig Josef Johann Wittgenstein (26. huhtikuuta 1889 Wien, Itävalta-Unkari – 29. huhtikuuta 1951 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalais-englantilainen filosofi, joka vaikutti 1900-luvun alkupuolella loogiseen empirismiin ja analyyttisen filosofian syntyyn.
Wittgensteinin tuotanto jaetaan usein varhaiseen ja myöhäiseen kauteen. Vaikka hänen ajattelunsa muuttui ajan mittaan radikaalistikin, muutamat tutkijat ovat myös painottaneet hänen teostensa olennaisia jatkuvuuksia.
Elämä ja filosofia > Lapsuus ja nuoruus

Wittgenstein syntyi sivistyneeseen ja musikaaliseen perheeseen. Pianisti Paul Wittgenstein oli hänen isoveljensä. Hän oli kotiopetuksessa vuoteen 1903, jonka jälkeen hän aloitti Linzissä kolmivuotisen, teknisiin aineisiin erikoistuneen reaalikoulun.
Wittgenstein siirtyi 1906 opiskelemaan tekniikkaa Berliinin teknilliseen korkeakouluun, jossa hän kiinnostui ilmailusta. Hän muutti vuonna 1908 Manchesteriin tekemään tekniikan tohtorintutkintoaan. Opiskellessaan Manchesterissa hän kiinnostui matematiikan perusteista, koska hän tarvitsi matematiikkaa potkurien suunnittelussa. Näin hän tapasi modernin logiikan perustajan Gottlob Fregen ja näytti tälle erästä logiikka-aiheista kirjoitelmaansa. Tekstin luettuaan Frege ehdotti, että Wittgenstein voisi lähteä Cambridgen yliopistoon opiskelemaan Bertrand Russellin johdolla logiikkaa. Wittgenstein siirtyi Cambridgeen, teki pian suuren vaikutuksen Russelliin ja G. E. Mooreen ja alkoi työskennellä logiikan ja matemaattisen logiikan perusteiden parissa. Russell huomasi heti Wittgensteinin kyvykkyyden ja jätti logiikan perusteita koskevien ongelmien pohtimisen tälle.
Elämä ja filosofia > Varhaiskausi

Wittgenstein ilmoittautui heti ensimmäisen maailmansodan puhjettua vapaaehtoiseksi Itävalta-Unkarin armeijaan, toisin kuin pasifisti Russell. Sodan aikana hän kirjoitti maineikkaimman teoksensa Tractatus logico-philosophicuksen eli Loogis-filosofisen tutkielman. Teos pohjaa käsitykseen kielestä, jonka mukaan mielekkäät lauseet ovat maailman asiantilojen kuvia. Lauseet sanovat maailman olioiden olevan tavalla tai toisella, ja maailma voi joko vastata lausetta tai olla vastaamatta. Tractatuksessa Wittgenstein pohtii logiikan näkökulmasta kielen ja maailman välisen yhteyden edellytyksiä.
Tämä käsitys lauseiden luonteesta sulkee kielenkäytön ulkopuolelle esimerkiksi etiikkaa tai estetiikkaa koskevat pohdinnat, kenties filosofian yleisemminkin, sillä niissä ei selvästikään ole kyse maailmassa olevien olioiden tilasta. Wittgenstein kuitenkin sanoo, että näitä asioita voi ”näyttää” kielen pohjalta, vaikka niitä ei varsinaisesti voikaan ”sanoa”. Esimerkiksi olioiden olemassaolosta ei voi muodostaa väitelauseita, mutta olioista puhuminen kuitenkin viittaa niiden olemassaoloon.
Saatuaan Tractatuksen valmiiksi Wittgenstein uskoi ratkaisseensa kaikki oleelliset filosofiset kysymykset. Hän päätti jättää filosofian ja ryhtyi opettajaksi Itävallan maaseudulle pieneen Trattenbachin kylään. Samaan aikaan Tractatus alkoi herättää kiinnostusta, ja niin sanotun Wienin piirin jäsenet olivat siitä erityisen innostuneita. Wienin piiri koostui filosofeista, joiden mielestä filosofian tulisi olla luonteeltaan luonnontieteitä muistuttavaa ja sen tärkeimpänä apuvälineenä olisi käytettävä modernia logiikkaa. Wieninpiiriläiset kokivat käyttökelpoiseksi etenkin Tractatuksen tieteeseen soveltuvan puolen, joka koskee väitelauseiden mielekkyyden rajoja ja suhdetta. Vaikka Tractatus ja looginen empirismi yhdessä muodostivat analyyttisen filosofian perustan, Wittgenstein suhtautui Wienin piirin toimintaan epäillen. Hän ei kannattanut loogisten empiristien ateismia ja fysikalismia.
Suomennetut teokset > Kirjoja

Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma.  (Logisch-philosophische Abhandlung, 1921.) 3., tarkistettu painos (1. painos 1971)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1984 (5. painos 1997).  ISBN 951-0-12171-1
Filosofisia tutkimuksia.  (Philosophische Untersuchungen, 1953)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10205-9
Huomautuksia matematiikan perusteista.  ((Bemerkungen über die Grundlagen der Mathematik, 1956.) Kirjoitettu 1937–1944)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-12744-2
Sininen ja ruskea kirja: Filosofisten tutkimusten esitutkimuksia (1933–1935).  (The Blue and Brown Books, 1958)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-23921-6
Muistikirjoja 1914–1916.  ((Notebooks 1914–1916, 1961.) Julkaisseet G. H. von Wright ja G. E. M. Anscombe)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-07883-2
Filosofisia huomautuksia (1930).  ((Suomennoksen pohjana: Philosophische Bemerkungen, 1964.) Julkaisija: Rush Rhees)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11718-8
Zettel: Filosofisia katkelmia.  ((Zettel, 1967.) Kirjoitettu 1929–1948. Julkaisseet G. H. von Wright ja G. E. M. Anscombe)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08289-9
Varmuudesta.  (Über Gewißheit, 1969)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1975 (uusi laitos 1999).  ISBN 951-0-06646-X
Yleisiä huomautuksia.  ((Vermischte Bemerkungen, 1977.) Kirjoitettu noin 1932–34. Toimittanut Georg Henrik von Wright yhteistyössä Heikki Nymanin kanssa)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-08812-9
Huomautuksia väreistä.  ((Bemerkungen über die Farben, 1977.) Toimittanut G. E. M. Anscombe)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11065-5
Kirjoituksia 1929–1938.  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-13366-3
Huomautuksia psykologian filosofiasta 1.  ((Bemerkungen über die Philosophie der Psychologie 1, 1980.) Toimittaneet G. E. M. Anscombe ja G. H. von Wright)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-14777-X
Huomautuksia psykologian filosofiasta 2.  ((Bemerkungen über die Philosophie der Psychologie, Band 2. Letzte Schriften über die Philosophie der Psychologie, Band 1.) Toimittaneet George Henrik von Wright ja Heikki Nyman)  Suomentanut Heikki Nyman. Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15467-9
Ajatusliikkeitä. Päiväkirjat 1930–1932 & 1936–1937.  ((Denkbewegungen.) Toimittanut Ilse Somavilla)  Suomentanut Tommi Uschanov. Tampere:  Niin & näin, 2011.  ISBN 978-952-5503-57-9
Suomennetut teokset > Artikkeleita

Keskusteluja Freudista. [1942–46.] Toimittanut Rush Rhees. Suomentanut Heikki Nyman. – Parnasso 2/1974, s. 85–93.
Luentoja estetiikasta. Suomentanut Heikki Nyman. – Parnasso 7 & 8/1981, s. 425–438 & 475–490.
Filosofia. Toimittanut ja suomentanut Heikki Nyman. – Synteesi 1–2/1991 (10. vsk.), s. 1–18. [Philosophie, 1933.]
Kirjallisuutta

Andersson, Sten: Filosofen som inte ville tala. Ett personligt porträtt av Ludwig Wittgenstein.  Stockholm:  Norstedts, 2012.  ISBN 978-91-1-304337-1  (ruotsiksi)
Edmonds, David & Eidinow, John: Wittgensteinin hiilihanko. Selvitys kahden suuren filosofin kymmenminuuttisesta kiistasta.  ((Wittgenstein’s Poker. The Story of a Ten-minute Argument Between Two Great Philosophers, 2001.) Suomentanut Jukka Saarikivi)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26460-1
Gorlée, Dinda L.: Wittgenstein in Translation. Exploring Semiotic Signatures.  Berlin:  Walter de Gruyter, 2012.  ISBN 978-1-61451-144-1  (englanniksi)
Hintikka, Jaakko: Filosofian köyhyys ja rikkaus. Nykyfilosofian kartoitusta.  Helsinki:  Art House, 2001.  ISBN 951-884-302-3
Malcolm, Norman: Ludwig Wittgenstein. Muistelma.  ((Ludwig Wittgenstein. A Memoir, 1958.) Suomentanut Pentti Polameri)  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16162-4
Pihlström, Sami: Kokemuksen käytännölliset ehdot. Kantilaisen filosofian uudelleenarviointia.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-532-0
Uschanov, Tommi: Wittgenstein in Finland. A Bibliography 1928–2002.  Tampere:  Finnish Society for European Philosophy, 2003.  ISBN 951-96984-8-5  (englanniksi)
Voß, Henrik : Grenzen grammatischer Willkür bei Wittgenstein.  Heusenstamm:  Ontos Verlag, 2012.  ISBN 978-3-86838-134-4  (saksaksi)
Grönlannin kansallispuku

Naisen ja miehen kansallispuku.
Grönlannin kansallispuku perustuu grönlantilaisten perinteiseen vaatetukseen, joka on ottanut tiettyjä eurooppalaisvaikutteita. Miehen puku on sama koko maassa, mutta naisen puvussa on alueellisia eroja. 1600–1700-luvuilta peräisin olevat eurooppalaisvaikutteet eli lasihelmet ja kankaat ovat nähtävissä etenkin länsigrönlantilaisessa naisen puvussa, johon kuuluu muun muassa näyttävä helmikaulus. Nykyään grönlantilaisilla on tapana pukeutua kansallispukuun juhlavia tilaisuuksia varten.
Historia

Grönlantilaiset ovat perinteisesti pukeutuneet eläinten vuodasta valmistettuihin vaatteisiin. Sekä miehet että naiset ovat pukeutuneet turkiksiin, housuihin ja saappaisiin. 1600–1700-luvuilla eurooppalaiset saapuivat Grönlantiin ja toivat mukanaan kankaita ja lasihelmiä. Grönlantilaiset olivat jo ennestään tottuneet käyttämään luuhelmiä koristeina, ja vähitellen he alkoivat käyttää myös uusia materiaaleja osana omaa vaatetustaan. Helmien suuresta määrästä tuli lopulta eräänlainen statussymboli. Myös naisen kansallispuvun helmikaulus on nykyään hyvin pitkä, koska vuosien saatossa helmikoristelun määrä on lisääntynyt. Kankaita ja helmiä oli tapana käyttää etenkin juhlavaatteissa. Naisten anorakki alettiin valmistaa silkistä ja miesten housut paksusta villakankaasta.
Puvun osat

Naisen puvussa on alueellisia eroja, mutta yleisesti ottaen se koostuu puserosta ja sen päälle puettavasta anorak-takista, shorteista ja kamik-saappaista. Shortsit valmistetaan Länsi-Grönlannissa hylkeennahasta ja Luoteis-Grönlannissa ketunnahasta. Saappaiden sisältä pilkottavat kirjotut säärystimet. Länsi-Grönlannin naisen kansallispukuun kuuluu myös yläosan päälle puettava helmikaulus, ja Luoteis-Grönlannin naisen kansallispukuun kuuluu musta hylkeennahkakaulus. Itä-Grönlannin naisen kansallispuku on hieman erilainen, sillä se saatetaan valmistaa pelkästään hylkeennahasta. Myös itäisestä puvusta on kuitenkin versio, johon kuuluu kankainen amaat-pusero. Puseron malli eroaa muusta maasta.
Miehen kansallispuku on naisen pukua huomattavasti yksinkertaisempi. Se koostuu valkoisesta anorakista, mustista housuista ja mustista kamik-saappaista. Miesten saappaissa on myös hieman kirjailua, joka tehtiin ainakin toiseen maailmansotaan asti avittat-tekniikalla. Sen jälkeen miesten keskuudessa suosituksi tulivat kamikien ohessa myös mustat kengät.
Länsi-Grönlannin naisen kansallispuvun osat
Helmikauluksen alle puettava takki. Kuvan takki on vuodelta 1934.
Helmikaulus
Lähikuva helmikauluksesta
Shortsit
Kamik-saappaat
Käyttö nykyään

Nykyään grönlantilaisilla on tapana pukeutua kansallispukuun juhlatilaisuuksia varten esimerkiksi jouluna, pääsiäisenä, Grönlannin kansallispäivänä tai konfirmaatio-, syntymäpäivä- tai hääjuhlissa. Vanhemmat myös pukevat lapsensa yleensä kansallispukuun tämän ensimmäisenä koulupäivänä eli 6-vuotiaana.
Vuosien varrella yhä harvempi grönlantilainen osasi valmistaa kansallispukua. Viime vuosikymmeninä maahan on perustettu ainakin kaksi oppilaitosta, jotka tarjoavat opetusta kansallispukuun vaadittavissa käsityötaidoissa. Toinen on Sisimiutissa sijaitseva Kalaallisuuliornermik ilinniarfik ja toinen Nuukissa sijaitseva Kittat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grönlannin kansallispuku Wikimedia Commonsissa
Naisia eri tavoin koristelluissa puvuissa.
Upernavikilaisia lapsia ensimmäisenä koulupäivänään.
Viipurin sopimus

Viipurin sopimus oli 28. helmikuuta 1609 Viipurissa allekirjoitettu sopimus, jossa Venäjän tsaari Vasili Šuiski pyysi ruotsalaisia apuun vastatsaaria, Vale-Dmitri II:a vastaan. Ruotsin kuningas Kaarle IX pyrki myymään tsaarille sotaväkeä mahdollisimman edullisesti. Sopimuksen mukaan Vasilille annettiin 5 000 miehen vahvuinen armeija. Vastineeksi Venäjä luovutti Ruotsille Käkisalmen linnan ja läänin. Lisäksi sopimuksessa vahvistettiin Täyssinän rauha ja sovittiin yhteistoiminnasta Puolaa vastaan. Venäjälle lähetettävän armeijan komentajaksi määrättiin Jakob de la Gardie.
Seuraukset

Kevättalvella 1609 Ruotsin armeija lähti marssimaan kohti Moskovaa, mikä aloitti Jacob de la Gardien sotaretken. Novgorodissa Ruotsin armeijaan liittyi sopimuksen mukaisesti paikallisia joukkoja. Retki oli osa Inkerin sotaa, joka päättyi Stolbovan rauhaan 27. helmikuuta 1617. Rauhanteon seurauksena Ruotsi sai haltuunsa Inkerin ja Käkisalmen läänin.
Kersti Kaljulaid

| Kersti Kaljulaid |
| --- | --- |
 Kersti Kaljulaid vuonna 2018.
Viron 5. presidentti
 10.10.2016 – 11.10.2021  
Pääministeri:  Taavi Rõivas Jüri Ratas Kaja Kallas
Edeltäjä:  Toomas Hendrik Ilves
Seuraaja:  Alar Karis
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1969 (ikä 55) Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  virolainen
Puoliso:  Georgi-Rene Maksimovski
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  Sitoutumaton
Muut puolueet:  Isänmaaliitto (–2006)
Aiheesta muualla
kerstikaljulaid.ee
Kersti Kaljulaid (s. 30. joulukuuta 1969 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) oli Viron presidentti vuosina 2016–2021. Hänestä tuli virkaan astuessaan Viron ensimmäinen naispresidentti. Kaljulaid on kuulunut 2000-luvun alussa Isänmaaliittoon, mutta on toiminut tämän jälkeen puolueisiin sitoutumattomana.
Koulutus ja ura

Kaljulaid on opiskellut Tarton yliopistossa biologiaa pääaineenaan genetiikka ja suorittanut MBA-tutkinnon vuonna 2001, jonka jälkeen hän työskenteli puhelinyhtiössä ja kahdessa pankissa. Hän työskenteli silloisen Viron pääministerin Mart Laarin talouspoliittisena neuvonantajana vuosina 1999–2002 ja Irun sähkövoimalan johtajana vuosina 2002–2004. Ennen valintaansa presidentiksi Kaljulaid oli toiminut Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäsenenä vuodesta 2004.
Koulutus ja ura > Presidentinvaali 2016

Kaljulaid valittiin presidentiksi vuoden 2016 vaalissa puolueiden kompromissiehdokkaana, jota pyydettiin ehdolle, kun valitsijakokous ei onnistunut valitsemaan presidenttiä. Valitsijakokouksen epäonnistuttua vaalin pääehdokkaat kieltäytyivät uudesta valintakierroksesta ja presidentin valinta siirtyi takaisin parlamentille, eli Riigikogulle. Epäonnistumisen myötä kokoontunut Riigikogun vanhimpien neuvosto päätti esittää kompromissina Kaljulaidia puolueiden yhteiseksi ehdokkaaksi. Kaljulaid suostui presidenttiehdokkaaksi ja tuli valituksi Riigikogun äänestyksessä saaden 81 ääntä 101:stä.
Tammikuussa 2021 oppositiossa olevat sosiaalidemokraatit ilmoittivat olevansa valmiita tukemaan Kaljulaidia, mikäli tämä pyrkisi jatkokaudelle vuoden 2021 vaaleissa. Keskustan puheenjohtaja Jüri Ratas ilmoitti tuolloin, ettei hallitus ole vielä päättänyt asettaako se Kaljulaidin presidenttiehdokkaakseen.
Koulutus ja ura > Poliittisia näkemyksiä

Kaljulaid on määritellyt olevansa liberaali konservatiivi.
Maaliskuussa 2021 Kaljulaid totesi, että kaikkien Viroa johtavien poliitikkojen tulisi ottaa rokotus COVID-19-virusta vastaan. Hän kertoi myös suhtautuvansa varauksella mahdollisen hätätilan julistamiseen..
Kaljulaid sanoi vuonna 2017 Sakala-lehden haastattelussa, että Konstantin Päts ja Johan Laidoner olivat osasyyllisiä Viron itsenäisyyden menettämiseen vuonna 1941, minkä johdosta Kaljulaid ei ollut halukas tukemaan Pätsille omistettua patsasta. Kaljulaid ei myöskään osallistunut patsaan paljastustilaisuuteen..
Yksityiselämä

Kaljulaidin äiti oli ammatiltaan lääkäri ja isä oli töissä valtiollisessa asumisesta vastaavassa keskuksessa. Kaljulaidin suvun isälinja voidaan todistettavasti jäljittää Saarenmaalla asuneeseen talonpoikaan Rein Pälliin 1700-luvun alkuun..
Kaljulaid on naimisissa tietotekniikkainsinööri Georgi-Rene Maksimovskin kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Kaljulaidilla on lisäksi kaksi aikuista lasta ja yksi lapsenlapsi. Hän puhuu viron lisäksi englantia ja ranskaa sujuvasti, ja osaa myös venäjää, saksaa ja suomea, sekä käyttää joskus meänkielisiä sanoja.
Kaljulaid harrastaa lukemista, pyöräilyä, hiihtoa sekä juoksua. Finlandia-hiihdossa hän sijoittui vuonna 2017 sijalle 70 runsaan neljän tunnin ajalla. Kaljulaid pitää itseään ateistina. Hänen mukaansa "maallisuus suojelee meitä myös muiden uskontojen [kuin kristinuskon] tavoilta".
Sosiaalidemokraattista puoluetta edustava Raimond Kaljulaid, joka valittiin Riigikoguun vuonna 2019, on Kaljulaidin velipuoli.
Kunnianosoituksia > Virolaiset

Valtionvaakunan ritarikunta (suurmestari, 2016)
Marianmaan ristin ritarikunta (suurmestari, 2016)
Valkoisen Tähden ritarikunta (suurmestari, 2016)
Kotkaristin ritarikunta (suurmestari, 2016)
Viron Punaisen Ristin ritarikunta (suurmestari, 2016)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi ketjuineen (Suomi, 2017)
Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 2018)
Kolmen tähden ritarikunnan suurristi ketjuineen (Latvia, 2019)
Alankomaiden leijonan ritarikunnan suurristi (Alankomaat, 2018)
Henrik Purjehtijan ritarikunnan ketju (Portugali, 2019)
Poikkeuksellisten meriittien ritarikunta (Slovenia, 2019)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta (Ukraina, 2021)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2023)
Virolainen Eesti LGBT Ühing myönsi Kaljulaidille Sateenkaarisankarin palkinnon tunnustuksena tämän tekemästä työstä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen hyväksi vuonna 2020.
Vuonna 2018 Forbes nosti Kaljulaidin 100 vaikutusvaltaisimman naisen listalleen sijalle 78.
Galleria

Kaljulaid vannoo virkavalansa vuonna 2016.
Kaljulaid tapaamassa Putinia vuonna 2019.
Kaljulaid Baltian maiden ja Valkoisen talon yhteisessä lehdistötilaisuudessa vuonna 2019.
Kersti Kaljulaid Münchenin turvallisuuskonferenssissa vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kersti Kaljulaid Wikimedia Commonsissa
Viron presidentit
Konstantin Päts (1938–1940) | Lennart Meri (1992–2001) | Arnold Rüütel (2001–2006) | Toomas Hendrik Ilves (2006–2016) | Kersti Kaljulaid (2016–2021) | Alar Karis (2021–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Henkilöt:  Yle 
Kersti Kaljulaid (2021).
Kaarle XVI Kustaa

| Kaarle XVI Kustaa |
| --- | --- |
 Hänen majesteettinsa Kaarle XVI Kustaa, Ruotsin kuningas.
 Kuningas Kaarle XVI Kustaa 2023
 Ruotsin kuningas
Valtakausi:  15. syyskuuta 1973 –
Kruunajaiset:  19. syyskuuta 1973
Edeltäjä:  Kustaa VI Aadolf
Perijä:  Victoria
Pääministeri:  Olof Palme Thorbjörn Fälldin Ola Ullsten Ingvar Carlsson Carl Bildt Göran Persson Fredrik Reinfeldt Stefan Löfven Magdalena Andersson Ulf Kristersson

Syntynyt:  30. huhtikuuta 1946 (ikä 78)  Hagan linna, Solna
Puoliso:  Silvia Sommerlath (vih. 1976)
Lapset:  Kruununprinsessa Victoria Prinssi Carl Philip Prinsessa Madeleine
Koko nimi:  Carl Gustaf Folke Hubertus
Suku:  Bernadotte
Isä:  Prinssi Kustaa Aadolf
Äiti:  Prinsessa Sibylla
Uskonto:  Ruotsin kirkko
Nimikirjoitus:  
Kaarle XVI Kustaa (alk. Carl Gustaf Folke Hubertus, ruots. Carl XVI Gustaf, s. 30. huhtikuuta 1946) on ollut Ruotsin kuningas vuodesta 1973 lähtien. Hänestä tuli vuonna 2018 Ruotsia pisimpään hallinnut kuningas. Hänellä ei ole ollut poliittista valtaa vuoden 1974 perustuslakiuudistuksen jälkeen.
Kaarle XVI Kustaan vanhemmat olivat Ruotsin prinssi Kustaa Aadolf (1906–1947) ja Saksi-Coburg-Gothan suvun Sibylla (1908–1972). Hänellä on kolme lasta.
Nuoruus

Kaarle Kustaa (Carl Gustaf Folke Hubertus) syntyi vuonna 1946 prinssi Kustaa Aadolfin ja prinsessa Sibyllan viidentenä lapsena. Syntyessään hän sai Jämtlandin herttuan arvonimen. Carl ja Gustaf ovat Ruotsissa perinteisiä kuninkaannimiä; Folke-nimen lapsi sai isoisoisänsä veljen mukaan ja Hubertus-nimen äitinsä veljen mukaan.
Ruotsia hallitsi Kaarle Kustaan syntyessä hänen 90-vuotias isoisoisänsä Kustaa V. Kaarle Kustaa oli kruununperimysjärjestyksessä kolmas isoisänsä Kustaa VI Aadolfin ja isänsä Kustaa Aadolfin jälkeen. Kun Kaarle Kustaan isä kuoli vuonna 1947 lento-onnettomuudessa, Kaarle Kustaa nousi kruununperimysjärjestyksessä toiseksi isoisänsä jälkeen. Kruununprinssi hänestä tuli kolme vuotta myöhemmin, kun kuningas kuoli.
Kaarle Kustaa kävi Kuninkaanlinnan lastentarhan ja sen jälkeen vuodesta 1952 alkaen tavallista Anna Bromsin koulua Sturegatanilla. Koulussa Kaarle Kustaalla oli dysleksia eli luku- ja kirjoitusvaikeuksia, mutta hän oli hyvä liikunnassa ja suosittu kaveriensa keskuudessa. Hän vannoi partiovalan vuonna 1956, ja on harrastanut partiota myöhemmälläkin iällään. 13-vuotiaana prinssi siirtyi seitsemäksi vuodeksi Sigtunastiftelsens Humanistiska Läroverk -sisäoppilaitokseen Sigtunaan. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1966 vaatimattomin arvosanoin.
Tuleva kuningas opiskeli Uppsalan yliopistossa historiaa, sosiologiaa, valtiotieteitä, finanssioikeutta ja taloustieteitä. Hän ei kuitenkaan suorittanut arvosanoja tai käynyt tenteissä. Hänen kuningaskoulutusohjelmaansa kuului myös 177 päivän jakso koulutuslaiva Älvsnabbenilla sekä monenlaisia vierailuja ja tutustumiskäyntejä, joissa hän oppi Ruotsin yhteiskunnan tärkeimpiä toimintoja.
Täytettyään 25 vuotta kruununprinssi oli jo riittävän vanha kuninkaaksi. Hän ei ollut vielä naimisissa, ja hänet tunnettiin Ruotsissa bileprinssinä, jonka naisseuralaiset vaihtuivat usein.