stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Subak (keinokastelu)

| Subak-kastelujärjestelmä |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Bali, Indonesia  8°15′33″S, 115°24′40″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  (ii)(iii)(v)(vi)
Tunnusnumero:  1194
Valintahistoria
Valintavuosi:  2012
 
Subak on keinokastelujärjestelmä, jota käytettiin Balilla, Indonesiassa riisiviljelyillä. Subak edustaa Tri Hita Karana-filosofiaa, jossa luonto, henkimaailma ja ihminen tuodaan yhteen. Subak-järjestelmässä vesi valuu temppelien läpi. Subak valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2012. Suojellun alueen koko on lähes 20 tuhatta hehtaaria.
Suojeltuun osaan Balin kulttuurimaisemasta kuuluu viisi riisipengermää ja niiden temppelit ja kastelujärjestelmät. Subak-järjestelmä muodostuu kyläläisten yhdessä omistamista ja kunnossapitämistä kanavista, tunneleista ja padoista, joiden avulla voidaan kasvataa riisiä jyrkillä, mutta hedelmällisillä tulivuorenrinteillä. Järjestelmä on noin tuhat vuotta vanha. Saarella on kaikkiaan noin 1200 subakinhoitokuntaa, ja kuhunkin kuuluu 50–400 viljelijää.
Stepan Smolenski

Stepan Vasiljevitš Smolenski (ven. Сте́пан Васи́льевич Смоле́нский; 20. lokakuuta 1848 Kazan – 2. elokuuta 1909 Vasilsursk) oli venäläinen kirkkomusiikin tutkija, keräilijä ja opettaja. Lisäksi hän työskenteli kuoronjohtajana, sävelsi hengellisiä teoksia ja teki kuorosovituksia.
Smolenski valmistui oikeustieteen oppiarvolla Kazanin yliopistosta vuonna 1872. Hän suoritti sitten toisen tutkinnon Kazanin yliopiston filologian laitoksella ja aloitti historian sekä maantiedon opettamisen opettajaseminaarissa. Smolenski perusti opettajaseminaarin opiskelijoille kuoron ja kiinnostui venäläisen kirkkolauluperinteen vanhimmista muodoista. Hänellä oli läheiset yhteydet Kazanin vanhauskoisiin piireihin. Muusikkona Smolenski oli itseoppinut. Hän sai Metropoliitta Makarin palkinnon vuonna 1887 julkaisemallaan tutkimuksella venäläisen kirkkolaulun historiasta.
Smolenski oli Moskovan synodaalisen kirkkolaulukoulun johtaja ja Moskovan konservatorion venäläisen kirkkolaulun professori vuosina 1889–1901. Hän uudisti voimakkaasti kirkkomusiikkikoulutusta yhteistyössä Vasili Orlovin ja Aleksandr Kastalskin kanssa. Smolenski oli znamennimusiikin puolestapuhuja ja keräsi lähes kolmentuhannen neumikäsikirjoituksen kokoelman, joka kattoi aineistoa venäläisen kirkkomusiikkihistorian alkuajoista 1800-luvulle saakka. Smolenskin ajamat kirkkolaulun uudistukset herättivät myös vastustusta, ja hän erosi synodaalikoulun johtajan toimesta vuonna 1901. Hän johti vuosina 1901–1903 Pietarissa Keisarillista hovikapellaa. Vuonna 1907 Smolenski perusti Pietarissa kuoronjohtajille tarkoitetun koulun. Se jatkoi toimintaa hänen kuolemansa jälkeenkin.
Smolenski julkaisi monia kirjoituksia venäläisen kirkkolaulun historiasta, teoriasta ja merkityksestä. Hänen keräämänsä venäläisen musiikin käsikirjoitusten kokoelma otettiin myöhemmin Moskovan Valtiolliseen historialliseen museoon.
Spiritual Genocide

| Spiritual Genocide Destruction |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. marraskuuta 2012
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Destructionin muut julkaisut
| Day of Reckoning 2011 | Spiritual Genocide 2012 | Under Attack 2016 |
Spiritual Genocide on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2012.
Kappaleet

Exordium – 1.02
Cyanide – 3.23
Spiritual Genocide – 3.39
Renegades – 4.01
City of Doom – 4.01
No Signs of Repentance – 3.24
To Dust You Will Decay – 4.21
Legacy of the Past (Guest Version) – 4.50
Carnivore – 4.28
Riot Squad – 4.12
Under Violent Sledge – 4.09
Princess of the Night – 3.51
Carnivore (Guest Version) – 4.30
Mortal Remains – Re-Recorded – 4.13
Made to Be Broken – Re-Recorded – 3.44
Rippin’ the Flesh Apart  – Re-Recorded – 5.03
Savage Symphony of Terror – Re-Recorded – 3.52
Arvostelut

Imperiumi: 6/10
Kaaoszine: 10/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Spiritual Genocide Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Spiritual Genocide Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sonthi Boonyaratkalin

Sonthi Boonyaratglin
Kenraali Sonthi Boonyaratkalin (thaiksi สนธิ บุญยรัตกลิน; nimi kirjoitetaan myös Sondhi; sukunimi Boonyaratglin tai Boonyarakarin) (s. 2. lokakuuta 1946) on thaimaalainen upseeri, entinen Kuninkaallisen Thaimaan asevoimien komentaja. Hän oli ensimmäinen muslimi pääasiassa buddhalaisen armeijan komentajana.
Thaimaan asevoimissa tehdään yleensä 1. lokakuuta vuosittainen armeijan korkeimman johdon vaihto. Kenraaliluutnantti Boonyaratklin, entinen erikoisjoukkojen komentaja, nimitettiin elokuussa 2004 asevoimien varakomentajaksi.
Komentajana toimiessaan hän sai huomattavat valtuudet taistella maan eteläosan levottomuuksia vastaan.
Kenraali Sonthi Boonyaratkalin vakuutti, ettei armeija puutuisi maan käynnissä olevaan poliittiseen kriisiin, mutta on sanonut, että "Hänen majesteettinsa on täytynyt olla surullinen" maan viimeaikaisten poliittisten tapahtumien vuoksi. Hän on myös ollut tyytymätön pääministeri Thaksinin yrityksiin ylentää entisiä poliisikoulun kadettikollegoitaan korkea-arvoisempien armeijan upseerien ohi vastaamaan Bangkokin turvallisuudesta.
Vuosittaista armeijan komentajien vaihtamista siirrettiin poliittisen kriisin vuoksi, ja pääministeri Thaksin Shinawatra kielsi haastatteluissa yrittävänsä erottaa kenraali Sonthi Boonyaratkalinia. Tämä puolestaan vahvisti asemiaan siirtämällä 129 keskitason upseeria pois pääministeriä tukevien kenraalien komennosta. Tarkkailijat pitivät tätä viestinä Thaksinille olla puuttumatta armeijan asioihin.
19. syyskuuta 2006  kenraali Sonthi Boonyaratkalin tukijoineen aloitti vallankaappauksen pääministeri Thaksinin ollessa New Yorkissa. Kaappauksen toimeenpanijat nimittivät itseään demokraattisen uudistuksen neuvostoksi. Panssarit piirittivät Bangkokin hallintorakennukset ja sotilaat ottivat haltuunsa median. Pääministeri Thaksin Shinawatra julisti hätätilan New Yorkista käsin ja erotti kenraalin.
19. syyskuuta 2006 sotilashallinto nimitti hänet de facto virkaatekeväksi pääministeriksi vallankaappauksen jälkeen, mutta 1. lokakuuta hänen tilalleen astui väliaikaiseksi pääministeriksi sotilasjuntan nimittämänä Surayud Chulanont.
Syksyllä 2007 Sonthi luopui kaikista sotilasviroistaan, ja lokakuussa hänet nimitettiin väliaikaisen siviilihallituksen varapääministeriksi.
Aiheesta muualla

Ansioluettelo asevoimien sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (thaiksi)
Stockmannin Oulun tavaratalo

Oulun Stockmann Kirkkokadun puolelta.
Oulun Stockmann oli Suomen toiseksi nuorin ja samalla kaikkein pohjoisin Stockmann-tavaratalo. Tavaratalo avattiin 1. syyskuuta 2001 ja suljettiin 31. tammikuuta 2017. Tavaratalon yhteydessä ollut Akateeminen Kirjakauppa avattiin vuonna 2007 ja suljettiin jo vuonna 2015, kun Stockmann myi ketjun Bonnierille. Stockmannin korttelin uudisrakennukset ja vanhojen rakennusten peruskorjaukset suunnitteli Arkkitehtitoimisto Laatio Oy.
Tavaratalo sijaitsi Oulun Rotuaarilla osoitteessa Kirkkokatu 14. Nykyään paikalla sijaitsee Kauppakortteli Pekuri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stockmannin Oulun tavaratalo Wikimedia Commonsissa
Stockmann Oulu[vanhentunut linkki]
Stockmannin tavaratalot
| --- | --- |
Nykyiset:   Espoon Tapiola  Helsinki  Helsingin Itäkeskus  Riika  Tallinna  Tampere  Turku  Vantaan Jumbo 
Lisensoidut:   Jekaterinburg  Moskova  Pietari 
Lakkautetut:   Kouvola  Oulu  Pietarsaari
Harold Robbins

Robbins vuonna 1979.
Harold Robbins (alun perin Harold Rubin, 21. toukokuuta 1916 New York – 14. lokakuuta 1997 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen bestsellerkirjailija. Hänen aihepiirinsä oli rikkaiden ja kuuluisien ihmisten päihteiden ja seksisuhteiden täyttämä elämä. Hän kirjoitti kolmisenkymmentä romaania, joita kriitikot eivät arvostaneet mutta joita myytiin hänen elinaikanaan yhteensä noin 750 miljoonaa kappaletta.
Nuoruus ja uran alku

Robbins tunnettiin siitä, että hän sepitti tarinoita myös omasta elämästään. Hän väitti syntyneensä Francis Kane -nimiseksi pojaksi Manhattanin rankalla Hell’s Kitchenin alueella ja varttuneensa katolisessa orpokodissa. Todellisuudessa hän oli keskiluokkaisen juutalaisperheen esikoispoika, jonka äiti kuoli synnytyksen jälkeen ja apteekkari-isä meni naimisiin ja sai uuden vaimonsa kanssa vielä kolme lasta.
1930-luvun lamavuosina Robbins kävi high schoolin ja pääsi töihin päivittäistavarakaupan varastokirjanpitäjäksi. Hän itse kertoi toimineensa elintarvikkeiden tukkumeklarina, tulleensa näin miljonääriksi jo parinkymmenen vuoden iässä ja menettäneensä omaisuutensa huonoilla sokerikaupoilla.
Seuraavaksi Robbins sai ensimmäisen vaimonsa perheen suhteilla töitä Universal -elokuvayhtiöstä. Siellä hän löi vetoa, että osaisi kirjoittaa vähintään yhtä hyviä tarinoita kuin ne, joista tehtiin elokuvia. Hänen seksuaalisesti uskaliaasta esikoiskirjastaan Never Love a Stranger tuli heti menestys, ja kolmannen kirjan A Stone for Danny Fisher jälkeen hän jätti päivätyönsä Universalilla.
Yksityiselämä

Robbinsista tuli yksi maailman rikkaimmista kirjailijoista, jolla oli asunnot Yhdysvaltojen lisäksi Ranskan Rivieralla ja Meksikon Acapulcossa. Hän omisti useampia Rolls-Royceja, Jensen-urheiluautoja ja luksusveneitä. Erityisesti toisen avioliittonsa aikana (Grace Palermo, 1960-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun) Harold Robbins tuli tunnetuksi rankan ylellisestä ja elostelevasta elämäntavastaan, johon kuuluivat seksiorgiat, huumeet ja uhkapeli.
Elämänsä viimeiset 15 vuotta Robbins vietti pyörätuolissa ja lähes puhekyvyttömänä. Hänen kolmas vaimonsa auttoi häntä kirjoittamisessa ja julkaisi miehensä kuoleman jälkeen muistelmansa.
Robbins kuoli sairauskohtaukseen 81-vuotiaana Kalifornian Palm Springsissä.
Elokuvasovituksia

Jo Robbinsin ensimmäinen romaani Never Love a Stranger tehtiin elokuvaksi nimeltä Älä luota muukalaiseen (1958), jonka tuotannossa Robbins oli mukana. Vuoden 1952 romaaniin A Stone for Danny Fisher väljästi pohjautuen tehtiin Elvis Presley -elokuva Kitara kainalossa (1958). Romaanista Rahantekijät syntyivät elokuvat Tyydyttämättömät (videojulkaisuna Häikäilemättömät, 1963) ja Kostaja Nevada Smith (1966). Muita Robbinsin tarinaan pohjautuvia elokuvia ovat Stiletto (1969), Betsy (1978), Hurjat seikkailijat (1970) ja Kultanainen (tai Tie huipulle, 1983) sekä television minisarja 79 Park Avenue (1977).
Robbins oli elokuva- ja televisiobisneksessä mukana myös rahoittajana ja tuottajana. Hän oli taustalla muun muassa Jean-Luc Godardin elokuvan Keskipäivän aave tuotannossa.
Suomennetut teokset

Park Avenue 79 (Gummerus 1956, alkuteos 79 Park Avenue, 1955)
Mihin rakkaus johtaa (Kirjayhtymä 1964, alkuteos Where Love Has Gone, 1962)
Vallanperijät (Otava 1972, alkuteos The Inheritors, 1969)
Rahantekijät (Otava 1973, alkuteos The Carpetbaggers, 1961)
Seikkailijat (Otava 1974, alkuteos The Adventurers, 1966)
Sheikki (Otava 1975, alkuteos The Pirate, 1974)
Suuri unelma (Otava 1976, alkuteos The Dream Merchants, 1949)
Kultanainen (Otava 1977, alkuteos The Lonely Lady, 1976)
Lehtikuningas (Otava 1978, alkuteos Dreams Die First, 1977)
Kun totuus paljastuu (Karisto 1979, ilmestynyt 1968 suomeksi nimellä Älä jätä minua koskaan, alkuteos Never Leave Me, 1953)
Autokuningas (Otava 1979, alkuteos The Betsy, 1971)
Stiletti (Otava 1979, alkuteos Stiletto, 1960)
Pomo (Otava 1980, alkuteos Memories of Another Day, 1979)
Haaste kuolemalle (Weilin + Göös 1985, alkuteos Descent from Xanadu, 1984)
Tarinaniskijä (Weilin + Göös 1986, alkuteos The Storyteller, 1985)
Näkemiin, Janette (Otava 1986, alkuteos Goodbye, Janette, 1981)
Piraijat (Gummerus 1992, alkuteos Piranha, 1986)
Valtaajat (Gummerus 1995, alkuteos The Raiders, 1995)
Stallion, hevosvoimien kuningas (Gummerus 1996, alkuteos The Stallion, 1996)
Tycoon, mediaruhtinas (Gummerus 1998, alkuteos Tycoon: A Novel, 1997)
Saalistajat (Gummerus 1999, alkuteos The Predators, 1998)
Salaisuus (Gummerus 2001, alkuteos The Secret, 2000)
Aiheesta muualla

Liukkonen, Petri: Robbinsin elämäkerta Authors' Calendar. (englanniksi)
Harold Robbins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Wilson, Andrew: Harold Robbins: The Man Who Invented Sex. Bloomsbury, 2007.
Robbins, Grace ja Sanello, Frank: Stranger Than Fiction: My Wild Life With Harold Robbins.  General Publishing Group, 1999.
Robbins, Jann: Harold and Me: My Life, Love, and Hard Times with Harold Robbins. Macmillan, 2008.
Hr. Ms. Kortenaer

Hr. Ms. Kortenaer tai Zr. Ms. Kortenaer voi tarkoittaa seuraavia Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sotalaivoja:
Kortenaer (1825), linjalaiva
Kortenaer (1844), linjalaiva
Kortenaer (1883), fregatti
Zr. Ms. Kortenaer (1888), fregatti
Hr. Ms. Kortenaer (1894), Evertsen-luokan rannikkopanssarilaiva
Hr. Ms. Kortenaer (1927), Admiralen-luokan hävittäjä
Hr. Ms. Kortenaer (D804), Evertsen-luokan hävittäjä entinen Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan hävittäjä HMS Scorpion
Hr. Ms. Kortenaer (F807), Kortenaer-luokan fregatti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hr. Ms. Kortenaer”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Holger Stanislawski

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Holger Stanislawski
Syntymäaika: 26. syyskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Hampuri, Saksa
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1992–1993 1993–2004 |  SC Concordia  FC St. Pauli |   260 (18) |
Valmennusura
2006–2007 2008–2011 2011–2012 2012–2013:  FC St. Pauli  FC St. Pauli  TSG 1899 Hoffenheim  1. FC Köln
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Holger Stanislawski (s. 26. syyskuuta 1969) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana

Stanislawski aloitti jalkapallouransa Bramfelder SV:n juniorijoukkueessa, josta siirtyi myöhemmin Hamburger SV:n junorijoukkueeseen. Hän voitti seuran kanssa A-nuorten mestaruuden Regionalliga Nordissa. Vuonna 1992 Stanislawski siirtyi Verbandsliga Hamburgissa pelanneeseen SC Concordiaan.
Heinäkuussa 1993 Stanislawski siirtyi perinteikkääseen hampurilaisseuraan FC St. Pauliin. Stanislawski pelasi seurassa liberona ja kuului joukkueen avainpelaajiin läpi 1990-luvun. Bundesliigassa Stanislawski edusti St. Paulia 1995–1997 sekä kaudella 2001/02. Hänen uransa päättyi elokuussa 2003 ottelussa Preußen Münsteriä vastaan saatuun polvivammaan. Hän pelasi uransa viimeisen ottelunsa toukokuun lopussa 2004.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

2. Bundesliiga
Hopeaa: 1995
Pronssia: 2001
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Stanislawski opiskeli urheiluhierojaksi. Vuonna 2005 hän aloitti työskentelyn FC St. Paulin organisaatiossa johtotehtävissä. Marraskuussa 2006 hän nousi seuran päävalmentajaksi. Yhdessä André Trulsenin kanssa hän johdatti St. Paulin Regionalliga Nordin mestariksi ja nousuun 2. Bundesliigaan. Kaksikon oli tarkoitus jatkaa valmennusvastuussa myös seuraavalla kaudella, mutta Stanislawskilla ei ollut valmentajalisenssiä ja Trulsen nousi päävalmentajaksi.
Kauden 2007/08 aikana Stanislawski suoritti valmentajantutkinnon ja työskenteli myös seuran johtotehtävissä. Kaudeksi 2008/09 hän palasi St. Paulin päävalmentajaksi. Keväällä 2009 hän suoritti valmentajatutkintonsa kokonaisuudessaan.  Kaudella 2009/10 Stanislawski jatkoi menestyksekäästi St. Paulin peräsimessä ja nosti seuran Bundesliigaan ensi kerran sitten kauden 2001/02.
Huhtikuun lopulla 2011 Stanislawski ilmoitti jättävänsä St. Paulin kauden jälkeen ja siirtyvänsä kesään 2014 ulottuvalla sopimuksella TSG 1899 Hoffenheimin päävalmentajaksi.  Stanislawskin johdolla Hoffenheim pelasi kohtuullisesti Bundesliigassa vakiinnuttaen paikkaansa kymmenen parhaan joukossa. Seurajohto ei kuitenkaan ollut tyytyväinen Stanislawskin työhön ja hän sai potkut helmikuussa 2012 Hoffenheimin pudottua Saksan cupissa SpVgg Greuther Fürthille.
Toukokuussa 2012 Stanislawskista tuli 2. Bundesliigaan pudonneen 1. FC Kölnin päävalmentaja.  Stanislawskin johdolla Köln ei kyennyt nousemaan takaisin liigaan, vaan jäi kaudella 2012/13 sarjan viidenneksi. Kauden jälkeen Köln purki Stanislawskin sopimuksen.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Regionalliga Nord: 2007
2. Bundesliigan hopeaa: 2010
Stepan Spandarjan

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 |  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1951 |  |  |
|  Kultaa | Bulgaria 1957 |  |  |
|  Kultaa | Turkki 1959 |  |  |
Stepаn Surenovitš Spаndаrjan (ven. Степан Суренович Спандарян, 2. huhtikuuta 1906 – 1987) oli Neuvostoliittoa edustanut koripallovalmentaja ja koripalloilija.
Spandarjan toimi Neuvostoliiton maajoukkueen päävalmentajana sen voittaessa olympiahopeaa Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 sekä Euroopan mestaruuden vuosina 1947, 1951, 1957 ja 1959.
Heinz Ehlers

| Heinz Ehlers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1966 (ikä 58) Aalborg, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  HC Lausanne
Sarja:  National League A
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–2004
Seurat:  Leksands IF (SEL) AIK IF (SEL) Rögle BK (Ruotsi I/SEL) AaB Ishockey (Tanska) EHC Biel (NLA) Klagenfurter AC (ÖEL) Augsburger Panther (DEL) Berlin Capitals (DEL)
NHL-varaus:  188. varaus, 1984 New York Rangers
Heinz Ehlers (s. 25. tammikuuta 1966 Aalborg, Tanska) on tanskalainen jääkiekkovalmentaja ja jääkiekkoilija. Hän toimii kesästä 2018 alkaen Tanskan maajoukkueen päävalmentajana. Tätä ennen hän valmensi Sveitsissä National League A -joukkueita Lausanne HC ja SCL Tigers. Ehlers varattiin NHL:ään kaikkien aikojen ensimmäisenä tanskalaispelaajana New York Rangersin toimesta vuonna 1984. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut Pohjois-Amerikassa vaan loi uransa Euroopassa pelaten Ruotsin, Tanskan, Sveitsin, Itävallan ja Saksan pääsarjoissa.
Pelaajaura > Seuraura

Ehlers on Aalborg IK:n kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 15-vuotiaana Tanskan I-divisioonassa kaudella 1981–1982. Kolmannen siellä viettämänsä kauden jälkeen New York Rangers varasi Ehlersin yhdeksännellä kierroksella 188. pelaajana kaikkien aikojen ensimmäisenä tanskalaispelaajana NHL:ään kesällä 1984. Hän siirtyi varauksensa jälkeen kaudeksi 1984–1985 Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Leksands IF:n riveihin. Ehlersin ensimmäinen pääsarjakausi toi 31 runkosarjaottelussa tehot 10+6=16. Kaudella 1987–1988 hän oli Leksandin paras maalintekijä 20 osumallaan. Seuraavan kauden 1988–1989 päätteeksi Ehlers voitti Elitserien-hopeaa.
Viiden Leksandissa viettämänsä vuoden jälkeen Ehlers jatkoi Elitserien-uraansa AIK IF:n riveissä kaudella 1989–1990. Kaudeksi 1991–1992 hän siirtyi sarjatasoa alemmas Ruotsin I-divisioonassa pelanneen Rögle BK:n riveihin. Ehlers voitti koko sarjan piste- ja syöttöpörssin tehden 35 runkosarjaottelussa kovat tehot 28+46=74 ja oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta Elitserieniin. Kaudella 1992–1993 hän voitti Röglen nousijajoukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+26=33. Ehlers jakoi myös 92 minuutillaan koko Elitserienin jäähypörssin voiton MODO Hockeyn Peter Forsbergin kanssa.
Kauden 1993–1994 Ehlers aloitti kasvattajaseurassaan AaB Ishockeyssa, jossa yhdeksän Tanskan pääsarjan ottelua toivat 29 tehopistettä. Niiden jälkeen hän siirtyi loppukaudeksi Sveitsin National League A:n EHC Bieliin, jonka sisäisen pistepörssin voiton Ehlers jakoi Ramil Juldaševin kanssa tehoilla 7+19=26. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi Itävallan pääsarjajoukkue Klagenfurter AC:hen, josta Ehlers siirtyi kesken toisen kautensa 1995–1996 Saksan DEL-liigan Augsburger Pantheriin. Hän oli kaudella 1996–1997 tehoilla 10+31=41 joukkueen paras syöttäjä ja jakoi Pantherin sisäisen pistepörssin voiton Tero Arkiomaan kanssa. Viisi seuraavaa kautta Ehlers vietti samassa liigassa Berlin Capitalsin joukkueessa.
Ehlers palasi kaudeksi 2002–2003 kasvattajaseraansa AaB Ishockeyn riveihin. Kauden 2003–2003 päätteeksi hän lopetti siellä pelaajauransa.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Ehlers edusti Tanskaa B-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1989, 1992, 1993, 1994, 1998 ja 1999 sekä C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1987, 1990 ja 1991. Hän voitti C-sarjan MM-kilpailujen pistepörssin sekä vuonna 1990 (joukkuetoverinsa Michael Widenborgin kanssa) tehoilla 11+11=22 että vuonna 1991 tehoilla 10+15=25. Ehlers palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä vuosina 1987 ja 1990 sekä valittiin tähdistökentälliseen vuonna 1987. B-sarjan MM-kilpailuissa hänet palkittiin Tanskan parhaana pelaajana vuonna 1994 ja valittiin tähdistökentälliseen vuonna 1999.
Ehlersillä on hallussaan Tanskan MM-kilpailuhistorian ennätyksiä. Hän teki yhteensä 61 MM-turnausottelussa tehot 45+72=117, joten Ehlersin keskimäärin 1.918 tehtyä tehopistettä ottelua kohden on Tanskan MM-kilpailuhistorian kaikkien aikojen paras. Hänen vuoden 1987 C-sarjan turnauksessa tekemänsä tehot 10+15=25 ovat puolestaan Tanskan kaikkien aikojen parhaat yhdessä MM-turnauksessa, kuten myös samassa turnauksessa tehdyt syöttöpisteet. Tanskan kaikkien aikojen MM-turnausten pistepörssissä Ehlersin edellä on ainoastaan Jens Nielsen tehoilla 68+77=145.
Valmentajaura

Ehlersin valmentajaura alkoi hänen kasvattajaseuransa AaB Ishockeyn peräsimestä kaudella 2005–2006, jolloin hän johdatti joukkueen AL-Bank Ligaenin runkosarjan voittoon, mutta SønderjyskE Ishockey vei lopulta Tanskan-mestaruuden finaalissa otteluvoitoin 4–2. Kaudella 2006–2007 Ehlers johdatti Aalborgin runkosarjassa kolmanneksi ja taas finaaleihin, jotka vei tällä kertaa kuitenkin Herning Blue Fox otteluvoitoin 4–1.
Kaudella 2007–2008 Ehlers jatkoi valmentajauraansa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:n EHC Bielissä, jonka hän johdatti runkosarjan voittoon sekä sarjanousuun seuraavaksi kaudeksi National League A:han. Kaudella 2008–2009 NLA:n nousijajoukkue ajautui runkosarjassa viimeiseksi ja aivan kauden lopulla, huhtikuussa 2009 Ehlersin paikan Bielin päävalmentajana otti Kent Ruhnke. Saman vuoden marraskuussa NLB-joukkue SC Langenthal pestasi Ehlersin päävalmentajakseen Kevin Ryanin tilalle. Hän luotsasi joukkuetta myös kolme seuraavaa kautta, joista kahdella jälkimmäisellä Ehlers johdatti Langethalin runkosarjassa toiseksi. Kausi 2011–2012 päättyi aina NLB:n mestaruuteen, mutta sarjanousu jäi lopulta saavuttamatta, kun HC Ambrì-Piotta voitti joukkueen karsintasarjassa voitoin 4–1.
Kaudeksi 2013–2014 Ehlers siirtyi NLA:n nousijajoukkue Lausanne HC:n valmentajaksi, ja sittemmin hän on valmentanut myös saman maan SCL Tigersia. Kesäkuussa 2018 hänet nimitettiin Tanskan maajoukkueen päävalmentajaksi.
Muuta

Ehlersin pojat Sebastian ja Nikolaj ovat jääkiekkoilijoita. Sebastian pelaa Metal Ligaenia Aalborg Piratesissa ja Nikolaj NHL-joukkue Winnipeg Jetsissä.
Aiheesta muualla

Heinz Ehlers Eurohockey-sivustolla