stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem

| Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kazuhisa Takenôchi
Käsikirjoittaja:   Thomas Bangalter  Cédric Hervet  Guy-Manuel De Homem-Christo 
Tuottaja:   Thomas Bangalter  Guy-Manuel De Homem-Christo  Shinji Shimizu 
Säveltäjä:  Daft Punk
Kuvaaja:   Fumio Hirokawa  Haruhiko Ishikawa 
Leikkaaja:   Olivier Gajan  Shigeru Nishiyama 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Toei Animation  Daft Life 
Levittäjä:  Virgin Records Netflix
Ensi-ilta:   18. toukokuuta 2003 (Cannes)  28. toukokuuta 2003 (Ranska) 
Kesto:  68 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 milj. euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem on japanilais-ranskalainen anime-musikaalielokuva, joka julkaistiin vuonna 2003. Elokuva perustuu Daft Punkin Discovery-albumiin, joka soi alusta loppuun elokuvan aikana. Elokuvassa ei ole lainkaan dialogia, eikä muutamia ääniefektejä lukuun ottamatta muitakaan ääniä. Elokuvan visuaaliseen toteutukseen osallistui japanilainen mangaka ja animaattori Leiji Matsumoto.
Aiheesta muualla

Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Daft Punk |
| --- | --- |
 Thomas Bangalter  Guy-Manuel de Homem-Christo 
Albumit:  Homework  Discovery  Alive 1997  Daft Club  Human After All  Musique Vol. 1 1993-2005  Alive 2007  TRON: Legacy  TRON: Legacy R3CONF1GUR3D  Random Access Memories 
Singlet:  ”The New Wave/Alive/Assault”  ”Da Funk/Musique”  ”Burnin”  ”Revolution 909”  ”One More Time”  ”Aerodynamic/Aerodynamite”  ”Digital Love”  ”Harder, Better, Faster, Stronger”  ”Face to Face”  ”Human After All”  ”Robot Rock”  ”Technologic”  ”The Prime Time of Your Life”  ”Harder, Better, Faster, Stronger (Live Version)”  ”Derezzed”  ”Get Lucky” 
Videografia:  D.A.F.T. - A Story about Dogs, Androids, Firemen and Tomatoes  Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem  Daft Punk's Electroma
Valto Klemola

Valto Matias Klemola (29. joulukuuta 1907 Kauhava – 26. elokuuta 1957 Chigago Yhdysvallat) oli suomalainen eläinlääkäri, virkamies ja professori.
Henkilöhistoria

Klemolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Klemola ja ja Vilhelmina Kankaanpää. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1932 oli Else Margit Lindroos ja toinen vuodesta 1943 Marjatta Kirsi. Toimittaja ja kirjailija Pertti Klemola oli Valto Klemolan poika ensimmäisestä avioliitosta. Valto Klemola suoritti ylioppilastutkinnon  1925. Filosofian kandidaatti hänestä tuli 1929 ja maa-ja metsätaloustieteiden kandidaatti 1931 ja tohtori 1933. Eläinlääkäriksi Klemola valmistui 1933 ja väitteli vielä filosofian tohtoriksi 1934.
Klemola oli Helsingin yliopiston dosentti 1933–1941, valtion metsästyksenvalvoja 1934–1941 ja Helsingin yliopiston kotieläinopin apulaisprofessori 1941–1957. Eläinlääketietellisen korkeakeakoulun anatomian ja embryologian vt. professori Klemola oli 1952–1957. Hän kuoli Yhdysvalloissa ASLA-Fulbright-stipendimatkan aikana
Julkaisuja

Über die Glykolyse in Tumoren, A. I. Virtanen, 1929, Valto Klemola, Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia (14 s.)
Über die Morphologie und Vererbung der dominanten und der rezessiven Scheckung sowie der Glasäugigkeit beim Pferde, 1930, Berliini: Barey, väitöskirja, (78 s.)
Zur vergleichenden Physiologie der Verhornungsformen, 1931, Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia, väitöskirja (113 s.)
Aavikkoilmasto

Kostea ilmasto
  Aroilmasto
  Aavikkoilmasto
Aavikkoilmasto (aridi ilmasto) on aavikoilla vallitseva kuiva, mantereinen ilmasto. Sitä luonnehtivat muun muassa alhainen sademäärä, voimakkaat lämpötilan vaihtelut, vähäinen pilvisyys ja pieni ilman kosteus.
Aridin ilmaston määrittelyperusteena on, että siinä haihdunta on suurempi kuin sadanta. Sen vastakohtana on humidi ilmasto, jossa sadanta on suurempi kuin haihdunta, ja vettä jää yli muodostamaan valumaa. Yleisen luokittelutavan mukaan ilmasto luokitellaan aavikkoilmastoksi silloin, kun vuotuinen keskimääräinen sadanta on alle 250 mm.
Varsinainen aavikkoilmasto on aridi ilmasto, jollaisia eivät ole napa-alueiden kylmät arktisen aavikon ilmastot. Köppenin luokitus kuumalle aavikkoilmastolle on BWh, arktiselle aavikolle BWk ja lämpötilaltaan sillä välillä olevalle aavikolle BWn. Kuumat trooppiset ja subtrooppiset aavikot ovat luokassa BWh. Näitä ovat muun muassa Sahara, Kalahari ja Australian aavikot. Lauhkean alueen "kylmiä" aavikoita BWk ovat muun muassa Taklamakan, Gobi ja Suuren altaan aavikko.
Kuumassa aridissa ilmastossa valumaa ei yleensä lopulta muodostu, vaan joet kuivuvat aavikolle saavuttamatta merta kuten Okavangon suistossa Afrikassa, jossa vesi valuu aavikon hiekkaan tai laskevat umpijärviin. Ne toimivat sisäisten valuma-alueiden keskuksina, joista vesi poistuu haihtumalla. Mereen kuuman aridin alueen joki voi laskea vain, jos aridin alueen halki virtaava joki alkaa humidilta alueelta eikä kaikki vesi ehdi haihtua ennen merta tai joen ulottumista uudelleen humidille alueelle. Näin on Nigerin ja Niilin tapauksessa Afrikassa. Niilin alkulähteinä ovat Victorianjärvi ja Etiopian ylänkö. Nigerin juoksuun taas vaikuttavat Guinean ylängöllä esiintyvät runsaat sateet.
Willem Heda

| Willem Claesz>  Heda |
| --- | --- |
 Mustaherukkapiiras, 1641, Musée des Beaux-Arts, Strasbourg.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1594 Haarlem, Alankomaat
Kuollut: 24. elokuuta 1680 Haarlem, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Willem Heda (14. joulukuuta 1594 Haarlem – 24. elokuuta 1680 Haarlem) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut monokromaattisiin asetelmiin erikoistunut taidemaalari, joka maalasi erityisesti huolellisesti sommiteltuja ruokapöytäasetelmia.
Elämä ja ura

Willem Claesz. Hedan vanhemmat olivat kaupunginarkkitehti Claes Pietersz (1558–1632) ja Anna Claesdr. Rooswijk. Hänen varhaisesta opiskelustaan tiedetään vain vähän. Hedan varhaisin tunnettu maalaus on pöytä-asetelma vuodelta 1921. Ei tiedetä koska Heda tarkalleen liittyi Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan, mutta vuonna 1631 hän oli jo killan jäsen ja myöhemmin dekaani.
Heda oli teknisesti erittäin taitava maalari ja ilmeisen arvostettu aikakautensa taiteilijoiden ja taiteen ostajien keskuudessa. Esimerkiksi Peter Paul Rubens omisti kaksi Hedan maalausta, ja Antwerpenin alueen museoissa on useita Hedan töiden kopioita. Myös Hedan johdolla opiskelleesta pojasta Gerrit Willemsz. Hedasta tuli isänsä tavoin maalari, joka keskittyi pöytäasetelmiin. Hedan muita tunnettuja oppilaita olivat Maerten Boelema, Arnold van Beresteyn ja Hendrick Heerschoop.
Useiden kultakauden maalareiden tavoin Heda oli liikemies. Hänen vaimonsa Cornelia Jacobsdr. van Ryck tuli panimosuvusta. Myös Heda oli mukana panimoliiketoiminnassa ja vuonna 1667 hän omisti panimon. Heda osallistui useiden muiden maalareiden tavoin Alankomaiden vuoden 1637 tulppaanimaniaan. Heda oli varakas ja pystyi maksamaan kahdelle viidestä tyttärestään runsaat myötäjäiset, joiden avulla nämä avioituivat vauraisiin panimosukuihin.
Tyyli ja teokset

Yhdessä Pieter Claeszin kanssa Heda kehitti nimellä ontbijtje (aamiaisteos) tunnetun asetelmamaalauksen genren, jossa aiheena olivat jokapäiväinen ruoka ja pöytäasetelmat. Myöhemmin Heda maalasi nimellä banketje (juhlapöytäteos) tunnettuja teoksia, jotka kuvasivat eksoottisempia ruokalajeja ja juhla-astiastoja. Teosten huippukausi ajoittuu 1630-luvulla. Vuosina 1664 ja 1665 maalatut viimeiset tunnetut työt eivät enää saavuttaneet parhaiden töiden tasoa.
Hedan maalaukset ovat valokuvamaisen tarkkoja. Hän oli teknisesti erittäin taitava erityisesti kuvatessaan erilaisia materiaaleja ja valon heijastuksia. Vaikka maalausten aihevalikoima oli hyvin rajattu, Heda onnistui luomaan yksilöllisiä teoksia. Maalausten värivalikoimaa kutsuttiin monokromaattiseksi, mutta Heda käytti useimmiten ruskeasta, kullasta, vihreästä ja hopeasta koostuvaa rajoitettua väripalettia.
Teoksia

Asetelma. Ostereita, rommipullo, sitruuna ja hopeavati, 1634, Rijksmuseum, Amsterdam.
Asetelma. Hedelmäpiiras ja esineitä, n. 1634 Thyssen-Bornemisza, Madrid.
Asetelma. Kullattu pikari, 1635, Museum Boijmans Van Beuningen, Rotterdam.
Aaamiaisasetelma ravuista, 1648, Eremitaasi, Pietari.
Asetelma. Viinilasi, juomalasi ja ostereita, 1657, Prado, Madrid.
Asetelma. Piiras, hopeakannu ja rapu, 1658, Frans Halsmuseum, Haarlem.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willem Heda Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  DDB 
Muut:  Europeana
Alžbeta Havrančíková

Alžbeta Havrančíková (s. 27. syyskuuta 1963 Poprad, Tšekkoslovakia) on slovakialainen hiihtäjä. Hän edusti urallaan Tšekkoslovakiaa ja sen hajoamisen jälkeen vuodesta 1993 Slovakiaa.
Uransa aikana Havrančíková oli mukana kaikkiaan neljissä talviolympialaisissa, parhaana henkilökohtaisena sijoituksenaan kahdeksas sija 1994 Lillehammerin 15 kilometrin kilpailusta.
Arvokilpailuista Havrančíková saavutti parhaat sijoituksensa 1989 Lahden MM-kisoissa, missä hän saavutti neljännen sijan sekä kymmenen kilometrin perinteisen että kolmenkymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuista. 1993 Falunissa hän sijoittui viidenneksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viestissä Tšekin ja Slovakian yhteisessä joukkueessa.
Maailmancupissa Havrančíková voitti urallaan kaksi osakilpailua: viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun joulukuussa 1988 La Feclazissa sekä seuraavan vuoden tammikuussa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun Klingenthalissa.
Honkola (Äänekoski)

Honkola on yksi Äänekosken kylistä. Honkolan pienalueella oli 639 asukasta vuonna 2013. Kylä on omakotitalopainotteinen, pääasiassa melko harvaan asuttu alue noin kuusi kilometriä Äänekosken keskustasta etelään. Kylä sijaitsee noin 40 kilometriä Jyväskylästä pohjoiseen ja länteen Saarijärvelle sieltä on matkaa noin 27 kilometriä. Honkolan kylällä toimii aktiivinen kylätoimikunta, joka järjestää asukkaille monenlaista toimintaa. Kylällä toimii myös Äänekosken suurin kyläkoulu, Honkolan koulu.
Honkolan vanha kylämaisema on kulttuurisuojelukohde. Osa taloista on alun perin rakennettu 1800-luvulla, useita on kuitenkin korjattu myös 1900-luvulla. Kulttuuhistoriallisesti arvokkaita ovat esimerkiksi alueella sijaitsevien maatilojen päärakennukset. Honkolan kylän maisemat koostuvat sekametsistä, joista osa on raivattu pelloiksi jo 1700-luvulla. Alueen väkimäärä on kasvussa, ja kasvanutta tonttikysyntää on yritetty tyydyttää aktiivisella kaavoituspolitiikalla, kulttuurihistoriallisia arvoja vaalien.
Vuonna 2016 Honkola oli osallisena Äänekosken vesikriisissä, mutta selvisi pienin vaurioin. Yhdistelmäkaivo, jossa käyttövesi ja tekninen vesi olivat sijoittuneet, sijaitsi Honkolan Kolunpohjassa. Suurimmat oireet ilmaantuivat tästä syystä naapurikylässä Hietamalla, mutta myös Honkolan kylän alueella vedelle annettiin keittokehotus useiksi viikoiksi.
Honkolan alueen suurin vuosittainen urheilutapahtuma on Neste Rally, jonka reitti on vuodesta 2016 alkaen kulkenut läheltä Honkolan aluetta Äänekosken erikoiskokeella.
Maapallon ihmeet ja salaisuudet

| Maapallon ihmeet ja salaisuudet> The Earth, Its Wonders, Its Secrets.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Reader's Digest (Yhdysvallat)
Julkaistu:  1994-1999(?)
Suomennos
Kustantaja:  Valitut Palat (Helsinki, Suomi)
Julkaistu:  1996–1999(?)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maapallon ihmeet ja salaisuudet (engl. The Earth, Its Wonders, Its Secrets) on Valittujen Palojen kustantama tietokirjasarja.
Kirjat

Luonnon mestariteokset (1. painos vuodelta 1996, alkuperäisteos ”Steve Cox: Nature's Masterpieces”)
Sademetsän siimeksessä (1. painos vuodelta 1996, alkuperäisteos ”Linda Gamlin & Anuschka de Rohan: Mysteries of the Rain Forest”)
Luonnonvoimien armoilla (1. painos vuodelta 1997, alkuperäisteos ”Dougal Dixon: Natural Disasters”)
Syvyyksien salaisuudet (1. painos vuodelta 1997, alkuperäisteos ”Linda Gamlin: Secrets of the Sea”)
Älykkäät eläimet (1. painos vuodelta 1997, alkuperäisteos ”Michael Bright: Intelligence in Animals”)
Salaperäinen maailma (1. painos vuodelta 1997, alkuperäisteos ”Tim Healey: The World's Most Mysterious Places”)
Syntyneet selviytymään (1. painos vuodelta 1997, alkuperäisteos ”Michael Bright: The Secret Life of Animals”)
Ihmisen tarina (1. painos vuodelta 1998, alkuperäisteos ”Michael Bright: The Story of Mankind”)
Elämä ennen ihmistä (1. painos vuodelta 1998, alkuperäisteos ”Douglas Palmer: Life Before Man”)
Vaihteleva sää, muuttuva ilmasto (1. painos vuodelta 1998, alkuperäisteos ”Philip Eden: The Weather and its Secrets”)
Ihminen muuttaa maailmaa (1. painos vuodelta 1998, alkuperäisteos ”David Burnie: Man Changes the World”)
Siintävät vuoret (1. painos vuodelta 1999, alkuperäisteos ”Majestic Mountains”)
Missä maa ja meri kohtaavat (1. painos vuodelta 1999, alkuperäisteos ”Michael Bright: Where Land and Sea Meet”)
Durinin heimo

Durinin heimo (engl. Durin's Folk) eli Pitkäparrat (engl. Longbeards) oli kääpiökansa, jonka muinainen koti oli Moria. Durinin heimon kuninkaat olivat Durinin huonetta, Durin Kuolemattoman jälkeläisiä.
Durinin heimon vaiheita

Durin heräsi ensimmäisenä kääpiöiden seitsemästä isästä; erään kirjoituksen mukaan tämä tapahtui Gundabadin vuorella.[1] Herättyään hän vaelsi Azanulbizariin ja asettui asumaan Kheled-zâramin yläpuolella oleviin kaivoksiin, jotka saivat nimen Khazad-dûm, Kääpiökaivanto – haltioiden puheenparressa Moria.
Durin eli niin kauan että häntä alettiin nimittää Durin Kuolemattomaksi, mutta lopulta hänkin kuoli. Hänen jälkeläisensä asuivat Khazad-dûmissa läpi koko ensimmäisen ajan, ja kaupunki säilyi jopa Mustien vuosien yli, kunnes lopulta kääpiöt mithriliä kaivaessaan herättivät Morgothin balrogin, joka teki lopun Khazad-dûmin kääpiövaltakunnasta vuonna 1981 ka.
Tämän jälkeen suurin osa Durinin heimoa vaelsi pohjoiseen ja asettui Thráin I:n johdolla Ereboriin, jonne perustettiin Vuorenalainen kuningaskunta. Mutta jo Thráinin poika Thorin I muutti Ereborista Harmaavuorille. Sinne kerääntyi suurin osa Durinin heimosta, joka alkoi taas vaurastua. Tämän valtakunnan tuhosivat kuitenkin lohikäärmeet vuosina 2570-2590 ka. käydyssä sodassa, jonka päätteeksi osa Durinin heimosta palasi Ereboriin Thrórin johdolla, osa muutti Rautavuorille seuraten Thrórin veljeä Grória.
Rautavuorten kääpiövaltakunta kukoisti pitkään, mutta Erebor veti puoleensa lohikäärmeiden kullanhimon. Smaug Kultainen hävitti Vuorenalaisen kuningaskunnan vuonna 2770 ka., ja Durinin heimon jäännökset joutuivat jälleen pakosalle. Tällä kertaa kääpiöt suunnistivat Mustainmaahan.
Thrór yritti epätoivoisena palata Khazad-dûmiin yksin ja vailla aseita. Kaivoksia hallussaan pitävä örkkipäällikkö Azog surmasi hänet. Thrórin sukulaiset nostattivat kaikki kääpiöt, ei vain Durinin heimoa, sotaan örkkejä vastaan. Vuonna 2793 ka. alkanut kääpiöiden ja örkkien sota päättyi Azanulbizarin taisteluun vuonna 2799 ka. Örkit tuhottiin, mutta Khazad-dûmia ei vallattu takaisin.
Thrórin poika Thráin jäi myöhemmin Sauronin vangiksi, ja Thráinin poika Thorin II Tammikilpi kaatui vuonna 2941 ka. Viiden armeijan taistelussa yritettyään vallata Vuorenalaisen kuningaskunnan takaisin Smaugilta. 
Vaikka Thorin kaatui, yritys onnistui. Smaug surmattiin ja kääpiöt saivat Ereborin takaisin haltuunsa. Dáin II Rautajalka muutti Rautavuorilta Ereboriin ja Durinin heimo asettui jälleen kerran Vuorenalaiseen kuningaskuntaan.
Vielä kerran ennen kolmannen ajan loppua Durinin heimon kääpiöt koettivat palata Khazad-dûmiin, mutta Balinin johtama yritys päättyi viiden vuoden kamppailun jälkeen täydelliseen tuhoon vuonna 2994 ka.
Neljännen ajan alussa Durinin heimon kääpiöt perustivat vielä yhden uuden valtakunnan, kun Gimli Glóinin poika vei osan Ereborin kääpiöistä Ered Nimraisille Aglarondiin ja hänestä tuli Kimaltavien luolien ruhtinas.
Westfalenin rauha

| Westfalenin rauha |
| --- | --- |
 Rauhansopimuksen ratifiointi Münsterissä (Gerard ter Borch Münster, 1648)
Allekirjoitettu:  15. toukokuuta – 24. lokakuuta 1648
Osapuolet
Westfalenin rauha oli sarja rauhansopimuksia, jotka touko- ja lokakuun 1648 välisenä aikana alle­kirjoitettiin Osnabrückissä ja Münsterissä. Rauhan­sopimukset lopettivat pää­asiassa Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan alueella käydyn kolmi­kymmen­vuotisen sodan ja Espanjan ja Alanko­maiden välillä käydyn kahdeksankymmenvuotisen sodan.
Rauhasta sopivat keskenään Habsburg-sukuun kuulunut pyhä Rooman keisari Ferdinand III, Espanja, Ruotsi, Alankomaat, Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan valta­kunnan­ruhtinaat ja vapaiden valta­kunnan­kaupunkien päämiehet. Rauhan­teko tapahtui kahdessa vaiheessa:
Münsterin rauha, joka alle­kirjoitettiin Yhtyneiden Alanko­maiden tasa­vallan ja Espanjan kuningas­kunnan välillä 30. tammi­kuuta 1648 ja ratifoitiin virallisesti Münsterissä 15. touko­kuuta 1648.
Kahden täydentävän rauhan­sopimuksen alle­kirjoittaminen 24. lokakuuta (J: 14. helmikuuta) 1648:
Münsterin rauha (Instrumentum Pacis Monasteriensis, IPM) Pyhän Rooman keisarin ja Ranskan sekä niiden liittolaisten välillä, sekä
Osnabrückin rauha (Instrumentum Pacis Osnabrugensis, IPO) Pyhän Rooman keisarin, Ranskan, Ruotsin ja niiden liittolaisten välillä.
Rauhan­sopimukset aloittivat Keski-Euroopassa uuden­laisen poliittisen järjestelmän, jota myöhemmin on sanottu west­faleni­laiseksi suvereni­teetiksi: kullakin valtiolla on määräysvalta omalla alueellaan. Westfalenin rauhansopimusta pidetäänkin yleisesti modernin valtio­järjestelmän peruskirjana. Se perustuu valtiollisen suvereni­teetin käsitteeseen, tunnusti valtioiden itse­määräämis­oikeuden ja kielsi valtioita puuttumasta toisten valtioiden sisäisiin asioihin. Westfalenin rauha oli esikuvana monille myöhemmille kansain­välisille sopimuksille ja se vaikutti suuresti kansain­välisen oikeuden kehitykseen yleisestikin. Rauhan­sopimuksen määräykset tulivat myös oleelliseksi osaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan valtiosääntöä.
Rauhansopimukset eivät tuoneet rauhaa kaikkialle Eurooppaan, sillä Ranska ja Espanja sotivat keskenään vielä seuraavat yksi­toista vuotta. Rauhansopimus kuitenkin kielsi keisaria tai keisari­kunnan jäsen­valtioita sekaantumasta näiden maiden väliseen sotaan.
Neuvottelut ja sopimusten tekopaikat

Rauhan­sopimukset syntyivät yleis­eurooppalaisen diplomaattisen kongressin tuloksena, jossa välittäjinä toimivat varsinkin paavin nuntius sekä Venetsian ja Tanskan edustajat.
Kardinaali Richelieu Ranskan edustajana vaati kaikille liittolaisilleen edustajaa neuvotteluissa, olivatpa nämä itsenäisiä tai Pyhään Rooman keisari­kuntaan kuuluneita valtioita. Vuonna 1638 Ruotsi ja Pyhä Rooman keisarikunta tekivät Richelieun välityksellä keskenään Hampurin rauhansopimuksen.
Keisarikunta ja Ruotsi julistivat, että Kölnin neuvottelut ja Hampurin sopimus oli tarkoitettu yleisen rauhan­sopimuksen valmisteluiksi. Tästä laajemmasta sopimuksesta neuvoteltiin kahdessa Westfalenissa lähellä toisiaan sijaitsevassa kaupungissa, Münsterissä ja Osnabrückissä. Molemmat kaupungit oli pidettävä puolueettomina ja demilitarisoituina vyöhykkeinä neuvottelujen ajan. Münster oli vuodesta 1635 lähtien ollut täysin katolinen kaupunki, jossa toimi Münsterin ruhtinas­hiippa­kunnan piispan­istuin. Siellä vain roomalais­katolinen uskonto oli sallittu; kalvinisteilla ja luterilaisilla ei ollut lupa pitää omia jumalan­palveluksiaan.
Osnabrückissä sen sijaan sekä katolinen että luterilainen uskonto olivat sallittuja, ja kummallakin uskonto­kunnalla oli kaupungissa kaksi kirkkoa. Kaupungin porvaristo oli enimmäkseen luterilaisia ja kaupungin­hallitus puhtaasti luterilainen, mutta kaupungista käsin hallittiin myös katolista Osnabrückin ruhtinashiippakuntaa, ja osa kaupungin asukkaista oli katolilaisia. Vuosina 1628–1633 kaupunkia oli miehittänyt Katolinen liiga. Silloin katolinen ruhtinas­piispa Franz Wilhelm von Wartenberg oli määrännyt kaupungissa toimeen­pantavaksi vasta­uskon­puhdistuksen, ja monet luterilaiset perheet joutuivat pakenemaan. Myöhemmin kaupungin oli miehittänyt Ruotsi. Silloin katolisia ei karkotettu, mutta kaupunki kärsi pahoin Ruotsin sota­toimista. Sen vuoksi Osnabrück toivoi osakseen suurta parannusta oloihinsa, kun kaupunki päätettiin tehdä puolueett­omaksi ja demili­tari­soida.
Molemmat kaupungit toivoivat itselleen laajempaa autonomiaa ja vapaan valta­kunnan­kaupungin asemaa. Sen vuoksi ne toivottivat tervetulleeksi asemansa puolueettomina alueina rauhan­neuvottelujen ajan sekä sen, että kaikilta sotivilta osa­puolilta, ruhtinas­piispat mukaan luettuina, kiellettiin kaikki poliittinen vaikutus­valta näissä kaupungeissa. Sen sijaan keisari­kunnan ja Ranskan sekä näiden kaikkien liittolaisten, samoin kuin Alanko­maiden ja Espanjan välillä liittolaisineen käydyt neuvottelut pidettiin Münsterissä.
Neuvottelut ja sopimusten tekopaikat > Edustajat

Rauhanneuvottelut eivät alkaneet eivätkä päättyneet tarkoin määriteltävissä olevina ajan­kohtina, koska kaikki 109 eri osapuolten edustajaa eivät koskaan kokoontuneet kaikki yhdessä, mutta he kaikki olivat ainakin kerran läsnä neuvotteluissa ensimmäisen kerran vuosina 1643–1646 sekä viimeisen kerran vuosien 1647–1649. Eniten diplomaatteja oli läsnä todennäköisesti tammikuun 1646 ja heinäkuun 1647 välisenä aikana. Kuusitoista Euroopan valtiota sekä 66 saksalaista ruhtinaskuntaa lähetti neuvotteluihin omia edustajiaan, jotka edustivat kaikkiaan 140 saksalaista ruhtinaskuntaa ja 27 intressiryhmää sekä yhteensä kaikkiaan 38 eri ryhmän intressejä.
Ranskan edustustoa johti Longueville herttua Henrik Orléansilainen, jonka lisäksi siihen kuuluivat diplomaatit Claude d'Avaux ja Abel Servien.
Ruotsin täysivaltaisina edustajina neuvotteluihin osallistui Johan Oxenstierna, kansleri Axel Oxenstiernan poika, ja Johan Adler Salvius.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan edustajina molemmissa kaupungeissa oli kreivi Maximilian von Trautmansdorff; Münsterissä hänen avustajinaan olivat Johann Ludwig von Nassau-Hadamar ja Isaak Volmar, Osnabrückissä Johann Maximilian von Lanberg ja hovimarsalkka Johann Krane.
Espanjan edustajistoa johti Gaspar de Bracamonte y Guzmán, ja sen muita jäseniä olivat diplomaatit ja kirjailijat Diego de Saavedra Fajardo ja Bernardino de Rebolledo.
Paavin nuntius Fabio Chigi (myöhemmin paavi Aleksanteri VII) ja Venetsian lähettiläs Alvise Contarini toimivat välittäjinä.
Myös monet keisarikunnan valtakunnanruhtinaat lähettivät edustajiaan.
Brandenburgilla oli useita edustajia, muun muassa Vollmar.
Alankomaiden seitsemän yhdistynyttä provinssia lähetti kuuden hengen edustajiston, jossa Hollannin maakunnalla oli kaksi edustajaa, kahdella provinssilla ei yhtään, muilla provinsseilla yksi kullakin. Edustajiston jäsenistä huomattavimmat olivat Hollannin edustaja Adriaan Pauw sekä Willem Ripperda.
Baselin pormestari Johann Rudolf Wettstein edusti Sveitsin valaliittoa.