stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Remppa vai muutto Suomi
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Jakso | Ensiesitys | Kohde | Voittaja> Marko (Remppa) | Voittaja> Anne (Muutto) | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Hukkaneliöt hyötykäyttöön | 8. syyskuuta 2022 | Raisio | Voitto |  | 217 000 |
| 2 | Espoon Berliini | 15. syyskuuta 2022 | Espoo |  | Voitto | 244 000 |
| 3 | Hamstraavat insinöörit | 22. syyskuuta 2022 | Espoo | Voitto |  | 261 000 |
| 4 | Koiranpennut kodinhoitohuoneessa | 29. syyskuuta 2022 | Lohja |  | Voitto | 298 000 |
| 5 | Rauhattoman kaksion etätyöhaasteet | 6. lokakuuta 2022 | Helsinki | Voitto |  | 252 000 |
| 6 | Koti kahdelle aikuiselle | 13. lokakuuta 2022 | Helsinki |  | Voitto | 270 000 |
| 7 | Kasarikoti täynnä kompromisseja | 20. lokakuuta 2022 | Espoo |  | Voitto | 293 000 |
| 8 | Huoltokeskuksesta kodiksi | 27. lokakuuta 2022 | Tampere | Voitto |  | 282 000 |
| 9 | Yrittäjäperheen pyykkirumba | 3. marraskuuta 2022 | Lohja | Voitto |  | 327 000 |
| 10 | Omaa tilaa ullakolta | 10. marraskuuta 2022 | Helsinki | Voitto |  | 288 000 |
Jaksot > Kolmas tuotantokausi

| Jakso | Jakso | Ensiesitys | Kohde | Voittaja> Marko (Remppa) | Voittaja> Nina (Muutto) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kylpyammeen kaipuu | 26. helmikuuta 2025 | Espoo |  | Voitto |
| 2 | Asuntomessu 2024 |  |  |  |  |
| 3 | Ei yksityisyyttä |  |  |  |  |
| 4 | Pitkään viipyvät vieraat |  |  |  |  |
| 5 | Puuttuva huone |  |  |  |  |
| 6 | Paljon varastoja, ei makuuhuoneita |  |  |  |  |
| 7 | Hukkaneliöt käyttöön 1/2 |  |  |  |  |
| 8 | Hukkaneliöt käyttöön 2/2 |  |  |  |  |
Petrus Bång

| Petrus Bång> Viipurin piispa |
| --- | --- |
 1681–1696 
Edeltäjä:  Henrik Carstenius
Seuraaja:  Petrus Laurbecchius
Henkilötiedot
Koko nimi:  Petrus Erici Bång
Syntynyt: 18. syyskuuta 1633 Norrbro, Hälsingland
Kuollut: 25. kesäkuuta 1696 (62 vuotta) Viipuri
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  piispa, professori, superintendentti
Vanhemmat:  Ericus Bång Katarina Nilsintytär
Puoliso:  Katarina Leijel (vih. 1668) Magdalena Erikintytär (vih. 1681)
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Petrus Bång (1633–1696) toimi Viipurin hiippakunnan piispana 1681–1696. Tämä ruotsalaissyntyinen mies oli kotoisin Hälsinglandista ja hänet mainitaan 1600-luvun etevimmäksi virkansa hoitajaksi. Hän teki ulkomaanmatkoja ja oli suomen kielen taitoinen.
Elämäkerta

Bång syntyi Norrbon pitäjässä, tuli ylioppilaaksi 1651 Upsalassa, jossa myös sai maisterin arvon sekä toimi jumaluusopin professorina. Kreivi Pietari Brahe kutsui hänet professoriksi Turkuun, kun piispa Johannes Terserus oli erotettu virastaan epäilyttävien opetustensa vuoksi. Turussa Bång hoiti toistakymmentä vuotta teologian professorin virkaa. Vuonna 1678 hänet kutsuttiin lyhyeksi aikaa Narvan superintendentiksi ja nimitettiin kohta sen jälkeen vuonna 1681 Viipurin piispaksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa asti vuoteen 1696. Hän kirjoitti vuonna 1678 hallituksen käyttöön laajan muistion, jossa hän pohti suhtautumista ortodokseihin.
Viipurin piispana Bång suhtautui ortodokseihin eri tavalla kuin edeltäjänsä. Vaikka hän piti ortodoksista uskoa eksytyksenä, hän koetti osoittaa ortodokseille, ettei heidän uskonsa eronnut paljoa luterilaisuudesta. Hän ei hyväksynyt ortodoksien pakkokäännyttämistä. Bång halusi keskittyä erityisesti karjalaa ja suomea puhuviin ortodokseihin, joille kirkkoslaavi oli vierasta. Heidät piti saada käymään luterilaisissa kirkoissa. Bång totesi, että "synnistä he opettavat puhtaasti ja totuudenmukaisesti ja he puhuvat kauniisti Jumalan armosta ja Kristuksen armotyöstä. Yksin Kristusta he pitävät Vapahtajanaan... Monet uskonkappaleet ovat heille tuntemattomia, mutta mitään he eivät tietääkseni kiellä".
Bång perusti omilla varoillaan kaupunkiin kirjapainon, joka oli Suomessa toinen järjestyksessä. Hän edisti tarkastusmatkoillaan lukutaitoa seurakunnissa. Rautalammin seurakunnan vanhin säilynyt piispantarkastuspöytäkirja on vuodelta 1695. Siinä Petrus Bång totesi pitäjän miesten osaavan katekismusta "kauniisti ja puhtaasti" ulkoa. Sen sijaan vain muutamat seurakuntalaiset osasivat lukea. Bångin vaikutus tuntui myöhemmin erityisesti Käkisalmen läänissä.
Bång oli lukenut ja oppinut mies ja osasi myös suomea. Tosin hänen teoksensa Ruotsin kirkon historiasta (1675) on ajalle tyypillistä götismiä, jossa mahtipontiset kuvitelmat sotkeutuivat tosiasioiden kanssa. Niinpä hän toteaa, että Aatami toimi piispana Kälkestadissa Ruotsissa
Petrus Bång oli avioliitossa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa Katarina Leijel kuoli 1675, minkä jälkeen Bång v. 1681 solmi uuden avioliiton Magdalena Schnackin kanssa. Hänen lapsistaan eli täysi-ikäiseksi vain ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Katarina, joka vajaat 18-vuotiaana vihittiin  vuonna 1688 avioliittoon vuonna 1691 aateloidun Carl Banckin kanssa.
Kyrönkankaan kesätie

| Kyrönkankaan kesätie> Kyrönkankaan tie, Kyröskankaan tie, Ylinen Vaasan maantie, Sikain tie |
| --- | --- |
 Kyrönkankaan kesätietä Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistossa.
Maa:  Suomi
Alkupiste:  Hämeenlinna/Pispala
Päätepiste:  Korsholman linna (nyk. Vanha Vaasa)
Muodostettu:  Keskiajalla
Kyrönkankaan kesätie on keskiajalta lähtien tunnettu tie nykyisten Pirkanmaan, Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan alueilla. Pirkanmaalla ja Hämeessä sitä kutsuttiin Hämeenkankaantieksi ja Pohjanmaalla Pohjankankaantieksi, Kyrönkankaantie on satakuntalainen nimitys tielle.
Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan sihteeri Jaakko Teitti teki vuosina 1555–1556 valitusluettelon, johon kuuluvassa Suomen yleisten teiden ja kulkureittien luettelossa on maininta "Kyröskankaan tiestä". Luettelo mainitsee tien kulkeneen "erämaan halki Korsholmasta Hämeenlinnaan". Kesätietä pitkin ovat kulkeneet muun muassa Kankaanpään seudulta pohjoiseen, nykyisen Etelä-Pohjanmaan maakunnan alueelle tulleet eränkävijät. Talviaikaan käytössä oli Kyrönkankaan talvitie, joka kulki Jalasjärven kautta Kyrönjoelle saakka. Kyrönkankaan kesätiestä tuli maantie sekä merkittävä kauppa- ja postireitti 1600-luvulla.
Kyrönkankaan kesätietä on kutsuttu myös Ylisen Vaasan maantieksi, Nummitieksi ja Sikain tieksi. Erään tarinan mukaan siat olisivat keksineet tien. Joukko sikoja oli lähtenyt Ikaalisista kohti pohjoista. Viimein siat päätyivät Kauhajoen Kokon talon kujalle. Sikojen perässä tuli takaa-ajajia näiden kulkemaa reittiä pitkin. Jonkin ajan kuluttua takaa-ajajat palasivat samaa reittiä pitkin takaisin.
Museotie

Osa Kyrönkankaantiestä on nykyisin Tiehallinnon virallinen museotie. Museotieosuus, Kyrönkankaan kesätie, on noin seitsemän kilometrin osuus Kauhajoella.
Aiheesta muualla

Jokipii, Mauno: Kyrönkankaan kesätie (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:  Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:  Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:  Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:  Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:  Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:  Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:  Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:  Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:  Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:  Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:  Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:  Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:  Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:  Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:  Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:  Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:  Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kyrönkankaan kesätie (Q11874021)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: historiallinen tie
valtio: Suomi

Kyrönkankaantie kohtaa neljä muuta tietä Viidentienristeyksessä Kankaanpäässä.
Arto Kytöhonka

Arto Olavi Kytöhonka (27. tammikuuta 1944 Pori – 16. helmikuuta 1992 Nastola) oli suomalainen runoilija ja tietokirjailija.
Kytöhonka työskenteli Ilta-Sanomien kolumnistina ja Hämeen läänintaiteilijana.  Lisäksi hän veti kirjallisuuskursseja ja hänellä oli oma, Äitini talo -niminen pienkustantamo.
Kytöhonka oli 1980-luvulla myös yksi mikrotietokoneiden käytön edelläkävijöistä kirjailijoiden joukossa.  Hän suomensi eräiden ohjelmien käyttöliittymiä, kehitteli runogeneraattorin ja kirjoitti tekstinkäsittelyoppaan tavallisille tietokoneen käyttäjille.  Kytöhonka jaksoi myös toistuvasti muistuttaa tiedotusvälineitä käsitteiden hakkeri ja krakkeri välisestä erosta.
Arto Kytöhonka teki itsemurhan 48-vuotiaana helmikuussa 1992. Hänen isänsä oli porilainen kirjakauppias Ole Kytöhonka ja isoisänsä rakennusmestari Arthur Fagerholm.
Teokset

Ollakseni kaihoisa.  Helsinki:  Otava, 1970.
Illalla jätän oven valmiiksi auki.  Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01431-5
Kynäilijän avuksi, Suomalaisen kirjallisuuden seura 1975 ISBN 951-717-059-9
Toinen teos.  Hikiä:  Äitini talo, 1982.  ISBN 951-9137-00-9
Venetsialainen sarja. Nagauta 32–71 . Uusikylä: Äitini talo, 1987. ISBN 951-9137-04-1 , ISBN 951-9137-03-3 (5.25" levyke)
Venetsialainen sarja : nagauta 32-71, Helsinki: ntamo, 2012 ISBN 978-952-215-173-5
Oil of creams. The history of Shozo Shemamoto's hairless head. Nagauta 72–75.  Uusikylä:  Äitini talo, 1988.  ISBN 951-9137-08-4
Kun haluatte hyvää, Nastola, A. Kytöhonka 1988 ISBN 951-9137-10-6
Tekstinkäsittelijän tietokirja.  Nastola:  Äitini talo, 1989.  ISBN 951-9137-12-2
Elintasokristitty. Nagauta 83.  Nastola:  Äitini talo, 1991.  ISBN 951-9137-25-4
Susan I hear them saying, Nastola: Äitini Talo, 1991? ISBN 951-9137-23-8 (8 sivua)
Runoja : omakustanteita, Nastola: A. Kytöhonka, 1990 (8 vihkosta)
Elintasokristitty : nagauta 83, Venetsialainen sarja. Uusikylä : Äitini talo, 1991 ISBN 951-9137-25-4
DiDiDikter.  Nastola:  Min mammas hus, 1991.  ISBN 951-9137-24-6
Lyriken har fler vänner.  Nyby:  Min mammas hus, 1991.  ISBN 951-9137-26-2
Kurjan miehen kirjeitä avioerosta, lapsista, kuolemasta.  Uusikylä:  Äitini talo, 1991.  ISBN 951-9137-27-0
Tietokoneohjelmat

Reino Levyrenki, repa.com, tiedostojenhallintaohjelma DOS-käyttöjärjestelmälle. 1990
R, r.com, hakemistojenhallintaohjelma DOS-käyttöjärjestelmälle. 1990
Aiheesta muualla

Kytöhongasta Päijät-Häme-wikissä
Niklander, Hannu: Kyselijä, edelläkävijä, koneromantikko. Kuinka saa sanoa. Robustos 2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Muut:  ELMCIP  IdRef
Juho Kustaa Kyyhkynen

Juho Kyyhkynen, omakuva 1900-luvun alusta.
Juho (Johan) Kustaa Kyyhkynen (24. lokakuuta 1875 Kemijärvi – 27. lokakuuta 1909 Rovaniemi) oli yksi Suomen ensimmäisiä Lapin luontoa kuvanneita taidemaalareita.
Elämänvaiheet

Kyyhkynen syntyi Kemijärven Levärannalla maanviljelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat alun perin Sallasta kotoisin ollut Matti Kyyhkynen (Isola) ja Anna Greta Kursu.
Taiteilijakoulutuksensa Kyyhkynen sai Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1894–1897 ja 1902. Kyyhkysen ensiesiintyminen taiteilijana oli 1896 Suomen Taiteilijain näyttelyssä. Hänet palkittiin dukaattikilpailussa vuosina 1896 ja 1897. Vuosisadan vaihteessa Kyyhkynen oleskeli valtion matkastipendillä ja Hovingen matka-avustuksella Pariisissa. Vuonna 1902 hän palasi Helsinkiin suorittamaan opintonsa loppuun, mutta muutti sitten pysyvästi asumaan kotiseudulleen Kemijärvelle, jossa aloitti ateljeetalon rakentamisen. Ateljeensa rahoittamiseksi hän maalasi tuolloin tavallisista lapinaiheistaan poiketen runsaasti myös muotokuvia.
Kyyhkynen sai lokakuussa 1909 metsästysmatkalla osuman olkapäähänsä itseaiheutetusta vahingonlukauksesta ja kuoli haavakuumeeseen kymmenen päivää myöhemmin. Tapaukseen liitettiin myös mustasukkaisuudesta ja vanhoista kaunoista johtunutta tahallista huonoa hoitoa, mutta tätä ei ole pystytty todistamaan.
Taiteellinen tuotanto

Kyyhkynen oli ensimmäinen merkittävä suomalainen taiteilija, joka kiinnostui Lapin maisemista ja saamelaisesta kansanelämästä. Lappilaiset aiheet olivat hänen tuotannossaan keskeisiä jo ennen Pariisin opintomatkaa, minkä jälkeen hänen kiinnostuksensa suuntautui erityisesti saamelaiseen elämänmuotoon. Kyyhkynen kuvasi töissään luontoa ja kansanelämää, rakennuksia ja ihmisiä. Eläinaiheista tavallisimpia ovat porot ja linnut. Kyyhkysen saamelaisaiheisissa teoksissa elettiin yleensä talvea, joskus myös kesää. Lappiaiheisissa maalauksissa merkittävän sijan myöhemmin saavuttanut ruska-aihe hänen tuotannostaan kuitenkin puuttuu. Kyyhkysen realistisen tyylin katsotaan saaneen vaikutteita impressionismista. Pariisin opintomatkalta saadut impressionistiset vaikutteet näkyvät hänen tuotannossaan selkeimmin värien käytössä ja valon kuvaamisessa. Taidekriitikot suhtautuivat Kyyhkysen elinaikana hänen teoksiinsa jossain määrin ristiriitaisesti. Omalta osaltaan Kyyhkynen on kuitenkin vaikuttanut merkittävästi Etelä-Suomessa asuneiden ihmisten käsitykseen Lapista. Jo vuonna 1908 hänen yksityisnäyttelynsä Helsingissä herätti suurta huomiota. Hänen töistään järjestettiin muistonäyttely 1911–1912.
Tuija Hautala-Hirviojan kirjoittama kirja taiteilijasta julkaistiin vuonna 1993 Kyyhkysen suuren näyttelyn yhteydessä Torniossa Aineen taidemuseossa ja Rovaniemen taidemuseossa. Näyttelyjä varten Hautala-Hirvioja teki kattavan kartoituksen taiteilijan teoksista useilla lehti-ilmoituksilla ja tiedusteluilla. Teoksia dokumentoitiin 156 kappaletta eri puolilla Suomea, pääosin pääkaupunkiseudulta. Kyyhkysen tuotannon kokonaismääräksi on arvioitu 250–300 teosta, mutta kaikkia ei ole löydetty ja osa on kadonnut muun muassa sodan melskeisiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lea Mourujärvi (toim.): "Jos tikka on kirjava, elämä on kirjavampi." Elämäntarinoita Kemijärveltä, s. 267–271.  Kemijärvi:  Kemijärven Rotaryklubi, 2004.  ISBN 952-91-7355-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Juho Kyyhkynen: Pororaito (1902).
Matti Jaaranen

| Matti Jaaranen |
| --- | --- |
 Jaaranen toukokuussa 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Heimo Jaaranen
Syntynyt: 22. syyskuuta 1951 (ikä 73) Valtimo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  muusikko, laulaja, käsikirjoittaja, lavastaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1979-
Soittimet:  trumpetti, arkistomappi
Yhtyeet:  Lapinlahden Linnut (1983-2013, 2022-)
Levy-yhtiöt:  EMI Finland
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jaaranen soittaa trumpettia Tavastialla Helsingissä toukokuussa 2003.
Matti Heimo Jaaranen (s. 22. syyskuuta 1951 Valtimo) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi Lapinlahden Linnut -huumoriyhtyeen pitkäaikaisena jäsenenä.
Uran alkuvaihe

Jaarasen kirjoitettua ylioppilaaksi ja käytyään armeijan hän haki opiskelemaan Taideteollisen korkeakoulun taidelinjalle Helsinkiin ja Teknilliseen korkeakouluun opiskelemaan arkkitehtuuria 1970-luvun alkupuolella. Hän ei päässyt kumpaankaan kouluun, mutta hän pääsi sisälle Ylioppilasteatteriin vuonna 1974, samaan aikaan kuin tuleva työtoverinsa, Lapinlahden Lintujen perustajajäsen Timo Eränkö.
Ennen parrasvalojen eteen siirtymistään Jaaranen toimi muun muassa lavastajana Ryhmäteatterissa. Teatteriuransa aikana hän on esiintynyt  Ylioppilasteatterissa, muun muassa Bertolt Brechtin näytelmässä Äiti. Teatteriseurue Maailmanpyörässä hän oli mukana useissa pienoisnäytelmissä. Jaaranen on näytellyt elokuvissa sivuosia, kuten Aki Kaurismäen ohjaamassa Arielissa sekä elokuvissa Kiljusen herrasväen uudet seikkailut ja Tanssi perhoseni tanssi.
Lapinlahden Linnut

Jaaranen liittyi huumoriyhtye Lapinlahden Lintuihin vuonna 1983. Yhtyeen eturivin esiintyjänä hän toimii laulajana ja soittaa trumpetin lisäksi eksoottisia Lapinlahden Linnuille tyypillisiksi muodostuneita soittimia, kuten asiakirjamappia ja viritettyä kaljakoria. Esiintymisten sketsiosuuksissa Jaarasella on yleensä myös keskeinen osuus. Jaaranen on luonut Lapinlahden Lintujen logon ja yhtyeen tunnuksena toimivan kolmivarpaisen yksijalkaisen lintuhahmon. Hän on suunnitellut myös suuren osan yhtyeen levykansista.
Lisäksi Jaaranen on sanoittanut jonkun verran yhtyeen kappaleita. Tv-esiintymisistä mieleenpainuvimmat Jaarasen työt ovat Lapinlahden Lintujen sketsisarjoissa Seitsemän kuolemansyntiä, Maailman kahdeksan ihmettä, Kuudesti laukeava, Lapinlahden Linnut Show, Lapinlahden Linnut ja Muuttuuko ihminen.
Aiemmat yhtyeet

Terho Oinonen ry
Aiheesta muualla

Matti Jaaranen Elonetissä
Matti Jaaranen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lapinlahden Linnut
|  Pekka ”Peku” Hedkrok  Matti Jaaranen  Ari ”Arvid” Kettunen  Mikko Kivinen  Tapio Liinoja  Hannu ”Hande” Lemola  Jussi Liski  Jan Noponen  Veli-Pekka ”Puka” Oinonen  Markku Toikka >  Timo Eränkö  Heikki ”Hiski” Salomaa  Ari Wahlsten  Pekka ”Rekku” Rechardt  Harri ”Hate” Kinnunen  Pekka ”Devil” Virtanen  Aarni Kivinen  Sami Kariluoma  Jarmo ”Jaku” Havukainen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK  Paavo ”Puosu” Liesinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Café de Flore

Café de Flore. Kuva vuodelta 2008.
Café de Flore on pariisilainen kahvila lähellä Latinalaiskorttelia Saint-Germain-des-Prés’n alueella, Saint-Benoît-kadun ja Boulevard Saint-Germainin risteyksessä. Se tunnetaan monien merkittävien kulttuurihenkilöiden suosimana kohtaamispaikkana.
Historia

Kahvilan synty ajoittuu todennäköisesti Ranskan kolmannen tasavallan (1870–1940) alun jälkeisiin vuosiin, ehkä vuoteen 1887. Nimensä kahvila on saanut antiikin jumalattaren mukaan, jonka kuvapatsas sijaitsee bulevardin toisella puolen. 1800-luvun lopulla kirjailija Charles Maurras asettui kahvilan toiseen kerrokseen kirjoittamaan teoksensa Au signe de Flore. Siellä kahvilan toisessa kerroksessa aikakauslehti ”Revue d’Action française” näki päivänvalon vuonna 1899.selvennä
Noin vuonna 1913 kahvilan naapurustossa asuva runoilija Guillaume Apollinaire muutti yhdessä ystävänsä André Salmon kanssa kahvilan alakerran toimitustilaksi. Myöhemmin siellä perustettiin lehti Les Soirée de Paris. Apollinairella oli yleisesti tapana sopia tapaamisetkin täsmälliseen aikaan kahvilassa. Vuonna 1917 kahvilan terassilla kävivät André Breton ja Luis Aragon mielenkiintoisia keskusteluja. Tällöin myös syntyi merkittäväksi kohonnut termi surrealismi.
1930-luku

1930-luvun aikana Café de Flore oli kokonaisen kirjailijajoukon kantapaikka. Siellä kokoontui koko Pariisin kirjallinen piiri, johon kuuluivat muun muassa Georges Bataille, Robert Desnos, Léon-Paul Fargue, Raymond Queneau, Michel Leiris. Myös Derain, Giacomettin veljekset, Zadkine ja jopa Picasso viettivät siellä aikaansa.
Myös elokuvamaailma kiinnostui paikan erityisestä tunnelmasta. Ohjaaja Marcel Carné tutustui siellä näyttelijä Serge Reggianiin. Ohjaaja Jean-Louis Barrault toi sinne koko kuvausryhmänsä esitysten jälkeen juhlimaan.
Paul Boybal

Kahvilan osti vuonna 1939 Paul Boubal, ja sen jälkeen sinne kerääntyi pariisilaista älymystöä. Alkoi kahvilan kulta-aika. Erityisesti parivaljakko Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoir tekivät siitä tunnetun kantapaikkansa.
Nykyisyys

Vuonna 1984 Miroslav Siljegovic osti kahvilan ja myös lähellä sijaitsevan Closerie des Lilasin.
Café de Flore on mainittu monissa runoissa ja laulunsanoissa. Vuodesta 1994 lähtien on vuosittain jaettu Frédéric Beigbederin perustama Prix de Flore -palkinto nuorelle ansioituneelle, tuomariston arvostamalle näyttelijälle.
Kirjallisuutta

Christophe Durand-Boubal, Café de Flore : Mémoire d'un siècle, Paris, Indigo & Côté femmes, coll. Prémices,‎ 1993, 174 s. ISBN 2-907883-66-6
Christophe Boubal, Café de Flore : L'esprit d'un siècle, Fernand Lanore, coll. Littératures,‎ 2004, 204 s. ISBN 2-85157-251-2
Aiheesta muualta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Café de Floren verkkosivut (ranskaksi, englanniksi, espanjaksi, japaniksi)
Huttunen
Kuvitteellisia henkilöitä

Reinari "Tympee" Huttunen, päähenkilö Kaarlo Kottelaisen elokuvassa Makkarakalakeittoa, sano Tympee Huttunen
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Iiro Küttner

Iiro Küttner (s. 12. syyskuuta 1966) on suomalainen käsikirjoittaja. Hänet valittiin syksyllä 2013 Aalto-yliopiston käsikirjoituksen professoriksi elokuvataiteen ja lavastuksen laitokselle.