stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kunniaväkivalta
Kunniaväkivallan estäminen > Ruotsissa

Kunniaväkivallan uhreja auttavan GAPF-järjestön perustaja, Irakista kunniaväkivaltaa paennut Sara Mohammad on todennut, että ongelmista pitää puhua suoraan, vaikka kunniaväkivallan esiin nostaneita syytetäänkin rasismista ja islamofobiasta. Rasismipelon vuoksi Ruotsissa on ollut vaikea käsitellä omana ilmiönään kunniaväkivaltaa. Sen on väitetty olevan vain osa tavallista lähisuhdeväkivaltaa. Ongelman erityislaatu pidettiin pitkään piilossa, mutta 2010-luvun lopulla asiaan puuttuminen oli jo parempaa kuin Suomessa. Ruotsissa on kunniaväkivallan ehkäisykeskus Origo ja pakkoavioliitot kriminalisoiva laki toisin kuin Suomessa, jossa vain osassa tapauksia on voitu nostaa syyte, esimerkiksi ihmiskaupasta. Ruotsissa voidaan mitätöidä muualla solmitut lapsiavioliitot, ja siellä selvitetään rikossäännöstön luomista, joka koskisi nimenomaan kunniaväkivaltaa. Silti Ruotsissa joka arviolta kolmas ulkomailla syntyneiden vanhempien nuori on uhan piirissä, sillä vuoden 2014 jälkeinen pakolaiskriisi tuotti paljon tulijoita vahvan kunniakontrollin maista.
Kunniaväkivallan estäminen > Suomessa

Suomessa Mannerheimin lastensuojeluliiton Uudenmaan piiri järjesti vuonna 2010 päättyneen hankkeen kunniaväkivallan ennaltaehkäisemiseksi. Myös Ihmisoikeusliitto, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos sekä sosiaali- terveysministeriö ovat tuottaneet aineistoja kunniaväkivallasta ja sen ehkäisemisestä. Ne katsovat, että kunniaväkivallalla ei ole tekemistä islamin kanssa, sillä ilmiö on seurausta patriarkaatista. ja on sukupuolittuneen väkivallan muoto. Kunniaväkivalta ei  näiden järjestöjen mukaan liity mihinkään uskontoon, koska kunnia-ajattelu on uskontoja vanhempaa. Lisäksi kunniaväkivalta on osa myös suomalaista kulttuuria, joten se ei ole yhteydessä etniseen taustaan. Sosiaali- ja terveysministeriön koulutusaineistoissa kunnian säilyttämistä ei nähdä perheiden ja sukujen maineeseen liittyvänä kysymyksenä, vaan perheen sisäisenä tapakulttuurina, joka koskee myös suomalaisia. Eräiden näkemyksien mukaan kunniaväkivaltaan ei osata puuttua ja että ilmiö ei liity millään tavalla uskontoon.
Vuoden 2024 lopussa Helsingin poliisi lopetti kunniaväkivallan ennalta estävän työn. Siihen erikoistuneet poliisit tekivät yhteistyötä maahanmuuttajaperheiden kanssa. Erilaiset Suomessa toimivat maahanmuuttajien järjestöt ovat todenneet, ettei kunniaväkivaltaa ole vain yhdenlaista, vaan se on hyvin moninainen ilmiö. Yhdistysten edustajien mukaan kunniaväkivalta on muun muassa vainoamista, pakottamista, pahoinpitelyä ja myös henkistä väkivaltaa. Poliisin mukaan kunniaväkivalta oli 2020-luvun puolivälissä yleistymässä Suomessa. Suomessa kunniaväkivalta ei kuitenkaan ole tuomion koventamisperuste, toisin kuin esimerkiksi Ruotsissa.
Kirjallisuutta

Ala-Lipasti, Raija & Bauters, Anneli (toim.): Kunniaväkivalta.  Helsinki:  Vihreä sivistysliitto, 2009.  ISBN 978-952-5078-32-9
Härkönen, Kirsti: Kunniallisen naisen taakka: Raportti seksuaalisesta väkivallasta Turkissa.  (Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2004.  ISBN 952-471-304-7
Tauro, Tanja & Dijken, Marjo van (toim.): Kunnia konfliktina: Näkökulmia ilmiön tunnistamiseen ja ennaltaehkäisyyn.  (Amoral-hankkeen loppujulkaisu)  Helsinki:  Mannerheimin lastensuojeluliiton Uudenmaan piiri, 2009.  ISBN 978-952-5082-62-3  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Kunniaväkivalta. Yleisradion Elävä arkisto.
Reeta Salminen: Suomalaisnaisetkin kohtaavat kunniaväkivaltaa. Ylen uutiset 14.1.2010.
Jami Järvinen: Vaarallisen hauras kunnia. Maailma.net 26.1.2010.
Kunniaväkivalta pohdituttaa maahanmuuttajatyttöjen läheisiä (Arkistoitu – Internet Archive). Ylen alueuutiset 10.4.2010.
Kunniaan liittyvää väkivaltaa esiintyy myös Suomessa – viranomaisten osaamisessa parantamista Ihmisoikeusliitto. 13.6.2016
Paimentolaisia Afrikassa
Johan von Wright

| Johan von Wright> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1924 Helsinki
Kuollut: 30. huhtikuuta 2015 Kemiönsaari (91 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto Oxfordin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto Turun yliopisto Suomen Akatemia
Tutkimusalue:  soveltava psykologia
Palkinnot:  E. J. Nyströmin palkinto 1989
Johan Magnus von Wright (31. maaliskuuta 1924 Helsinki – 30. huhtikuuta 2015 Kemiönsaari) oli suomalainen psykologian tutkija ja filosofi. Johan von Wright nimitettiin vuonna 1983 Helsingin yliopiston soveltavan psykologian professoriksi.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1942 (Tölö svenska samskola). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1950 ja Oxfordin yliopistosta filosofian tohtoriksi 1955. Hän teki opintomatkoja Englantiin vuosina 1949, 1951–1953 ja 1963.
Johan von Wright työskenteli Helsingin yliopiston psykologian laitoksen assistenttina 1952–1958. Hän oli Åbo Akademin psykologian dosentti vuodesta 1958 lähtien, ja Helsingin yliopiston psykologian dosentti vuodet 1960–1962. Svenska handelshögskolanin (Helsinki) psykologian apulaisprofessorina hän toimi vuonna 1960. Hän oli Turun yliopiston virkaatekevänä professorina 1958–1960 ja vuosina 1960–1983 professori sekä yhteiskunnallisen tiedekunnan dekaani vuosina 1969 ja 1973–1975. Hänellä oli Suomen Akatemian tutkijaprofessuuri 1975–1978. Helsingin yliopiston psykologian (erityisesti soveltavan psykologian) professorina hän oli vuodet 1983–1989. Hänellä oli useita luottamustehtäviä, hän toimi esimerkiksi Suomen psykologiliiton puheenjohtajana vuosina 1958–1967.
Yhdessä toisen vaimonsa Maijaliisa Rauste-von Wrightin kanssa hän kirjoitti laajasti käytetyn tenttikirjan Oppiminen ja koulutus.
Professori von Wright oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1963, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1974 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1991. Hän sai kunniatohtorin arvonimen vuonna 2008.
Johan von Wright kuului suomalaiseen von Wright -aatelissukuun. Hänen isänsä oli jääkärimajuri ja metalliteollisuusyhdistyksen johtaja Sven von Wright. Filosofi Georg Henrik von Wright oli Johan Wrightin serkku. Johan von Wrightin tytär on kasvatustieteen professori Moira von Wright ja poika on Åbo Akademin tietojenkäsittelytieteen professori Joakim von Wright.
Aiheesta muualla

Wright, Johan von hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Pomerium

Romulus vetää Rooman rajat. Annibale Carraccin fresko, 1590–1591.
Pomerium (lat. pōmērĭum, pōmoerĭum) oli pyhä rajaviiva, joka rajasi roomalaisen ja alun perin etruskilaisen kaupungin varsinaisen kaupunkialueen. Se tunnetaan erityisesti antiikin Rooman kaupungista.
Roomassa alkuperäisen pomeriumin katsottiin olleen Romuluksen vetämä. Myöhemmin pomeriumia ja samalla sen määrittämää varsinaista kaupunkialuetta laajennettiin sitä mukaa kun Rooman mahti kasvoi. Tavaksi muodostui, että valtakunnan alueen laajentajat saivat laajentaa myös kaupunkialuetta. Myöhempinä aikoina tätä oikeutta käyttivät muun muassa Sulla sekä eräät keisarit, kuten Augustus ja Claudius.
Merkitys

Pomerium oli kaupungin pyhä raja, joka vihittiin auguurisen perinteen mukaisesti templumiksi eli alueeksi, jossa voitiin ottaa enteitä. Se saattoi yhtyä kaupunginmuuriin tai sijaita sen ulko- tai sisäpuolella. Pomerium erotettiin ager publicuksesta säännöllisin välimatkoin asetetuilla kivillä.
Varro kuvaa kaupungin muodollista perustamista seuraavasti:
»Latiumissa monet perustivat kaupunkeja etruskilaisen rituaalin mukaisesti. He valjastivat härän ja lehmän yhteen ja vetivät auralla vaon alueen ympäri (uskonnollisista syistä tämä tehtiin ennalta määrättynä päivänä), jotta he saisivat kaupungille vallihaudan ja muurit. Maata, joka kynnettiin pois, kutsuttiin vallihaudaksi (fossa), ja sisäänpäin käännetty maa muodosti muurin (murus). Tämä muodostunut kehä oli kaupungin alku (urbis principium), ja koska se oli muurin takana, sitä kutsuttiin postmoeriumiksi, ja siellä kaupungin enteet päättyivät.»
Näin ollen vako vastasi vallihautaa, ja auralla ylös käännetty maa muodosti kaupungin symbolisen muurin. Rajaviiva, joka tunnettiin nimellä urbis principium tai pomerium, oli ”muurin takana” (post + murus) eli sisäpuolella, ja merkitsi sen vihityn alueen rajaa, jossa voitiin suorittaa kaupungin alueelle kuuluneiden ennusmerkkien tarkkailu (auspicia urbana). Tällaisia enteitä ei ollut lupa ottaa pomeriumin ulkopuolella.
Sana pomerium siirtyi kuitenkin pian tarkoittamaan myös tämän rajalinjan ja kaupungin varsinaisen muurin väliin jäävää kaistaletta. Myöhemmin termiä käytettiin virheellisesti myös viittaamaan kaistaleeseen muurin molemmin puolin.
Pomeriumin ja kaupunginmuurin väliselle alueelle ei ainakaan alun perin saanut rakentaa mitään. Virkamiehelle myönnetty imperium eli korkein sotilaallinen ja hallinnollinen käskyvalta oli voimassa ainoastaan pomeriumin ulkopuolella, ellei tähän myönnetty poikkeusta esimerkiksi triumfia varten.
Rooman pomeriumin vaiheet > Palatiumin kaupunki

Rooman ensimmäinen pomerium kuului Romuluksen Roomalle eli Palatiumilla olleelle alkuperäiselle kaupungille, jonka muuri oli rakennettu rinteen alapuolelle. Sen tarkkaa linjaa ei tunneta, mutta Tacitus kuvaa Romuluksen kaupungilleen määrittämää rajalinjaa seuraavasti:
»Kaupungin rajoja osoittava vako alkaa Forum boariumilta – – ja kiertää Herculeen alttarin. Sieltä kulkivat säännöllisten välimatkojen päähän asetetut rajakivet Palatinus-kukkulan juurta Consuksen alttarille, vanhalle Curialle, Laarien temppelille ja lopuksi Forumille.»
Tämä vastasi ilmeisesti lupercien kulkureittiä Tacituksen aikana, mutta ei täsmää täysin Varron esityksen kanssa. Kolmessa kohdassa aurat nostettiin varovasti ja niitä kannettiin muutaman askeleen matkan. Nämä keskeytykset vakojen linjassa merkitsivät niiden kolmen portin paikkoja, jotka etruskilainen perinne vaati jokaiseen asutukseen.
Rooman pomeriumin vaiheet > Myöhemmät muutokset

Kaupungin kasvaessa pomeriumia laajennettiin. Varhaisin laajempi pomerium tunnetaan Servius Tulliuksen ”neljän alueen kaupungista” (regiones quattuor), jossa se käsitti kaupungin klassiset seitsemän kukkulaa lukuun ottamatta kuitenkaan Esquilinuksen pääosaa ja Aventinusta. Serviuksen muurin rakentamisen yhteydessä pomeriumia ei ulotettu muurin tasalle, vaan mainitut alueet pysyivät edelleen pomeriumin ulkopuolella, ja Aventinusta ei todennäköisesti liitetty edes muurin sisäpuolelle ennen vuotta 390 eaa.
Tilanne säilyi tällaisena aina Sullan aikaan saakka. Hän laajensi pomeriumia perustellen sen periaatteella:
»Pomeriumin laajentamisoikeus kuului sille, joka oli lisännyt Rooman kansan hallussa olevaa aluetta valloittamalla maata vihollisilta.»
Hänen aikanaan tämä koski Italiaa, mutta myöhemmin se laajennettiin koskemaan myös ager barbaricusta.
Sullan laajennuksen tarkasta laajuudesta ei ole tietoa, eikä myöskään Julius Caesarin, Augustuksen, Neron, Trajanuksen tai Aurelianuksen tekemistä mahdollisista muutoksista. Augustuksen lyömien rahojen tarkastelun perusteella on ehdotettu, että hänen aikaisensa pomeriumin laajennus olisi tapahtunut kolmesti, vuosina 27, 18 ja 8 eaa. Trajanuksen aikaisesta rajanvedosta saattaa todistaa noin vuodelle 107 ajoitettu raha, joka tunnetaan kahden contorniate-rahan kautta.
Paremmin tunnetaan Claudiuksen, Vespasianuksen ja Hadrianuksen suorittamat laajennokset, sillä niistä todistavat piirtokirjoituksin merkityt rajakivet (cippus, mon. cippi):
Rooman pomeriumin vaiheet > Myöhemmät muutokset > Vespasianus

Vespasianukselle annettiin lupa pomeriumin laajentamiseen lex de imperio -laissa, ja hänen määräämiltään rajoilta on löydetty kolme piirtokirjoituksin varustettua cippusta:
(i) CIL VI 31538a; BC 1882, 154 – Numero XXXI, löydetty noin vuonna 1540–1550 Porta Pincianan ulkopuolelta. Alkuperäinen kivi on kadonnut, eikä sen tarkkaa sijaintia voida enää määrittää, mutta se oli todennäköisesti portilta noin 150 metriä länsiluoteeseen portilta.
(k) CIL VI 1232 = 31538b = NS 1886, 232 – Vasemmalla puolella merkintä XLVII ja oikealla P. CCCXLVII. Löydetty vuonna 1856 läheltä Porta Ostiensista (nyk. Porta San Paolo), juuri Aurelianuksen muurin sisäpuolelta ja 60 metrin päästä pisteestä (a).
(m) CIL VI 31538c; NS 1900, 15–17; BC 1899, 270–279 – Löydetty Santa Cecilia in Trastevere -kirkon alta, jossa se oli muurattuna myöhäiseen seinärakenteeseen, eikä todennäköisesti ollut enää alkuperäisellä paikallaan. Tässä cippuksessa ei ole numeroa, ja se osa, jossa seuraavaan kiveen johtava etäisyys oli kaiverrettu, on lohjennut pois.
Rooman pomeriumin vaiheet > Myöhemmät muutokset > Hadrianus

Hadrianuksen aikana vuonna 121 jaa. linja merkittiin jälleen, ja neljä hänen cippuksistaan on löydetty, mutta niiden piirtokirjoitukset viittaavat entisöintiin, eivät alkuperäiseen laajennukseen:
(n) CIL VI 1233a = 31539a; NS 1887, 18; BC 1887, 149 – Vasemmalla puolella merkintä VI ja oikealla P. CCCCLXXX. Löydetty vuonna 1867 osoitteen Piazza Sforza Cesarini 18 alta.
(o) CIL VI 31539b – Löydetty vuosina 1732 tai 1735 seinän perustuksista läheltä Santo Stefano del Cacco -kirkkoa.
(p) CIL VI 1233b = 31539c – Kopioitu 1500-luvulla ”ante domum Caesiam”, mutta sen alkuperäistä sijaintia ei voida varmistaa.
(q) Erään cippuksen kerrotaan löytyneen niin sanotun Porta Chiusan läheltä. Teksti on identtinen (n)-kiven CIL VI 31539a:n kanssa.
Johtopäätöksiä

Samuel Ball Platnerin mukaan löydettyjen cippusten vertailu antaa perusteita seuraaville johtopäätöksille:
Pinciuksen pohjoispuolella pomerium ulottui jonkin verran Aurelianuksen muurin linjan ulkopuolelle.
Augustuksen Regio XIII ja suurin osa Regiosta XII sijaitsivat pomeriumin sisällä.
Joissakin kohdissa (vrt. (b), (e), (h)) pomerium ja muuri yhtyivät.
Riippumatta Claudiuksen linjasta, Vespasianuksen ja Hadrianuksen pomerium kulki Campus Martiuksen halki suunnilleen Dis Paterin ja Proserpinan alttarista Saepta Julian eteläpäätyyn (vrt. (n), (o)), ja tästä linjasta pohjoiseen jäänyt osa Campuksesta oli sen ulkopuolella.
Yhden kiven (m) löytäminen ei tee todennäköiseksi sitä, että Vespasianus olisi laajentanut pomeriumia Tiberin toiselle puolelle.
Kahden kiven (k, n) merkitsemät etäisyydet seuraavaan cippukseen ja niiden kaiverretut numerot eivät tarjoa riittävästi tietoa koko linjan hahmottamiseksi – paitsi mahdollisesti Claudiuksen linjan osalta ylempänä kuvatulla tavalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta pomerium Wikimedia Commonsissa
Rooman varhaisimmat pomeriumit:
Romuluksen kaupungin pomerium, joka kattoi Palatiumin, merkitty punaisella katkoviivalla.
Servius Tulliuksen aikainen pomerium merkitty punaisella viivalla. Serviuksen muuri merkitty mustalla viivalla.
Pomeriumin rajakivenä toiminut cippus keisari Claudiuksen ajalta vuodelta 49. Näkyvissä piirtokirjoitus CIL VI 1231c, toisella puolella CIL VI 31537c. Kirjoitukset käyttävät Claudiuksen kirjaimia. Vatikaanin museot, Inv. MV.9268.0.0.
Eugen Wolff

| Eugen Wolff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1851 Vaasa
Kuollut: 20. toukokuuta 1937 (85 vuotta) Viipuri
Kansalaisuus:  suomalainen
Muut tiedot
Yritys:  Tornator
Asema:  toimitusjohtaja
Carl Oskar Eugène (Eugen) Wolff (2. marraskuuta 1851 Vaasa – 20. toukokuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen teollisuusmies ja metsäteollisuusyhtiö Tornator Oy:n perustaja. Hän oli myös mukana politiikassa ja toimi Suomen itsenäistyttyä lyhyen aikaa diplomaattina.
Yritystoiminta

Eugen Wolffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Gustaf Wolff ja tämän toinen vaimo Natalia Strömsten. Wolff pääsi ylioppilaaksi vuonna 1869 ja opiskeli kielitiedettä Helsingissä sekä vuosina 1872–1874 Ranskassa, Englannissa ja Saksassa. Hän toimi viipurilaisen kauppahuone Hackman & Co:n prokuristina vuosina 1879–1898. Wolff perusti Tornator Oy:n vuonna 1888 yhdessä veljensä Reguel Wolffin, Wolter Ramsayn sekä eräiden muiden kanssa, ja toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1900–1919. Alkuvaiheessa Tornator valmisti pelkästään lankarullia, mutta toiminta laajeni pian paperiteollisuuteen. Wolffin vaikutus varsinkin Tainionkoskella sijainneiden tehtaiden laajentamiseen oli merkittävä, ja saha ja puuhiomo syrjäyttivät nopeasti lankarullatehtaan merkityksessä. Tainionkosken sellutehtaaseen rakennettiin Suomen ensimmäiset happotornit. Wolff palkkasi metsäalan ammattilaisia huolehtimaan yhtiön metsäomaisuuden hoidosta.
Wolff oli myös Suomen Höyrylaiva Oy:n perustajia ja kuului sen johtokuntaan vuosina 1883–1932. Wolff oli Pohjoismaiden Osakepankin hallintoneuvoston jäsen vuosina 1890–1899 ja puheenjohtaja vuosina 1893–1899.
Yhteiskunnallinen toiminta

Wolff oli Viipurin kaupunginvaltuuston sekä rahatoimikamarin jäsen ja toimi kaupungin edustajana porvarissäädyssä valtiopäivillä 1900 ja 1905–1906. Vuosina 1886–1899 hän oli Ison-Britannian varakonsulina Viipurissa.
Wolff kuului Viipurin edustajana vuoden 1899 suureen lähetystöön, jonka tarkoituksena oli viedä Suomesta vastalauseena helmikuun manifestille kerätty suuri adressi keisari Nikolai II:lle. Kun keisarin ilmoitus olla vastaanottamatta lähetystöä tai adressia luettiin lähetystön edustajille valtiosihteerinvirastossa Pietarissa, piti Wolff lähetystön puolesta itse kirjoittamansa paatoksellisen vastauspuheen, jota levitettiin myöhemmin painettuna Suomessa. Wolffin puhe teki hänestä Suomessa tunnetun isänmaan sankarin mutta samalla venäläisten silmätikun. Hänet erotettiin sen seurauksena toimestaan Ison-Britannian konsulina. Poliittisen toimintansa vuoksi Wolff oli karkotettuna Suomesta ensimmäisen sortokauden aikana 1903–1905. Hän sai karkotusmääräyksen ensimmäisten joukossa huhtikuussa 1903. Karkotusajan hän oleskeli Tukholmassa.
Wolff oli mukana myös suomalaisessa lähetystössä, joka kävi vuosina 1917–1918 Englannin, Ranskan, Belgian, Espanjan ja Italian hallitusten sekä Pyhän istuimen luona pyytämässä näiltä valtioilta Suomen itsenäisyyden tunnustamista. Vuonna 1919 hän toimi lyhyen aikaa Suomen väliaikaisena diplomaattisena edustajana Tukholmassa. Tässä yhteydessä Wolff erosi Tornatorin toimitusjohtajan paikalta, koska molempien tehtävien yhtäaikainen hoitaminen oli hankalaa. Hän myi samana vuonna Tornatorin osake-enemmistön Suomen valtiolle, mutta jatkoi vielä johtokunnan jäsenenä.
Wolff lahjoitti runsaasti rahaa hyväntekeväisyyteen ja kulttuurilaitoksille. Hän oli aloitteentekijänä Viipurin taiteenystävät -seuran perustamisessa.
Aiheesta muualla

Vanhan isänmaanystävän merkkipäivänä, Hakkapeliitta, 03.11.1936, nro 44, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Cristal Snow

| Cristal Snow |
| --- | --- |
 Cristal Snow esiintyy Vanhalla ylioppilastalolla kesäkuussa 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tapio Mikael Huuska
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1975 (ikä 49) Naantali
Ammatti:  juontaja, laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, ohjaaja, kirjailija
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2006–
Tyylilajit:  elektro elektroninen musiikki dance pop
Levy-yhtiöt:  HMC / Warner (2007–2012)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tapio Mikael Huuska (s. 14. heinäkuuta 1975 Naantali), taiteilijanimeltään Cristal Snow, on suomalainen muusikko, ohjaaja, näyttelijä ja juontaja.
Hän on syntynyt Naantalissa mutta viettänyt lapsuutensa Kankaanpäässä. Hän muutti 19-vuotiaana New Yorkiin ja aloitti teatteritaiteen ja luovan kirjoittamisen opinnot City College of New Yorkissa. Snow opiskeli Yhdysvalloissa seitsemän vuotta. Suomeen palattuaan hän voitti pian Miss Drag Queen 2006 -kilpailun.
Ura > Musiikkiura

Keväällä 2007 julkaistiin Snow’n ensimmäinen single ”Pump It Up”. Kappaleen musiikkivideota alettiin näyttää MTV:llä ja kappaletta soitettiin eri radiokanavilla. Toinen single ”Cristal Clear” nousi YleX-kanavalla A-soittolistalle. Sekä ”Pump It Up” että ”Cristal Clear” nousivat molemmat Suomen virallisen singlelistan TOP-10:een. Kolmas single ”Scarred” julkaistiin alkuvuodesta 2008. Se nousi singelistalle yhdeksi viikoksi ja latauslistalle viideksi viikoksi. Kappaleen musiikkivideo päätyi musiikkikanava The Voicen tehosoittoon ja itse kappale soittolistattiin NRJ-radiokanavalle.
Helmikuussa 2008 Cristal Snow oli ehdolla Suomen edustajaksi Eurovision laulukilpailuun kappaleellaan ”Can’t Save Me”. Hän sijoittui karsinnassa kolmanneksi. Superfinaalissa häntä olivat vastassa Kari Tapio ja Teräsbetoni.
Cristal Snow'n esikoisalbumi The Prophecy julkaistiin 26. maaliskuuta 2008. Levy nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kymmenenneksi. Albumin tuottajana toimi Heikki Liimatainen. The Prophecy sai ristiriitaisen vastaanoton levyarvosteluissa. Findance.com-sivuston Antti Niemelä kehui Cristalia ”upeaksi tulokkaaksi, joka vie jo pelkällä persoonallaan eteenpäin tanssipoppia”, kun taas viihdesivusto Plaza.fi kuvaili The Prophecyä ”siedettäväksi tanssilätyksi”.
Toisen studioalbumin ensimmäinen single ”Turn Me Up” julkaistiin toukokuussa 2009. Itse albumi, God You Made Me Wicked, julkaistiin vasta vuosi ensisinglen jälkeen, 26. toukokuuta 2010. Albumi ja siltä ”Turn Me Upin” lisäksi julkaistut singlet ”Killing Me”, ”Wicked” ja ”Surrender” eivät sijoittuneet listoille.
Toukokuussa 2012 Cristal ilmoitti työstävänsä kolmatta, toistaiseksi julkaisematonta, albumiaan yhdessä tuottajakaksikko MMEN kanssa. Saman vuoden syksyllä Snow irtisanoutui levytyssopimuksestaan Warner Music Finlandilla.
Cristal Snow osallistui toistamiseen Suomen euroviisukarsintoihin alkuvuodesta 2016, kun hän kilpaili Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleellaan ”Love Is Blind”. Cristal selviytyi kilpailun finaaliin, mutta sijoittui lopulta finaalin kuudenneksi. Kappaleen musiikkivideo voitti yleisöäänestyksen UMK:n esikatselumaratonissa. Videon ohjaaja Viivi Huuska palkittiin videosta Oulun musiikkivideofestivaaleilla Kansanpumpeli-palkinnolla.
Snow julkaisi syksyllä 2016 kuukauden aikana neljä uutta singleä ja musiikkivideota. Kaksi videoista hän ohjasi yhdessä sisarensa Viivi Huuskan kanssa
Ura > Radio

Helmikuussa 2009 Cristal Snow aloitti radiokanava NRJ:n juontajana torstai- ja perjantai-iltapäivissä. Hän juonsi ohjelmaa yhdessä Mira Kurosen kanssa vuoden ajan.  Cristal alkoi helmikuussa 2013 juontamaan yhdessä Kristiina Wheelerin kanssa YleX-kanavalla sunnuntaisin alkuillasta esitettyä radio-ohjelmaa, Sunnuntaisirkusta. Tammikuussa 2014 Snow’n juontopariksi vaihtui Saara Sarvas ja ohjelman nimeksi Supersunnuntai. Sarvaksen jälkeen Snow juonsi ohjelmaa Alma Hätösen kanssa tammikuuhun 2016 saakka. Tammikuun 2016 ajan hän juonsi ohjelmaa viikoittain vaihtuvien vieraiden kanssa. Helmikuussa 2016 ohjelma oli tauolla, mutta palasi kanavan ohjelmistoon jälleen 28. helmikuuta 2016, jolloin Snow’n juontajaparina aloitti Womma Seppälä. Ohjelma päättyi kesäkuun lopussa 2016.