stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapsen Maailma

| Lapsen Maailma |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Erikoisaikakauslehti
Perustettu:  1937
Päätoimittaja:  Ulla Siimes
Kotikunta:  Helsinki
Sivukoko:  A4
Ilmestymistiheys:  8 kertaa/vuosi
Aiheesta muualla
lapsenmaailma.fi
Lapsen Maailma on kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä erikoisaikakauslehti, joka käsittelee lasten ja nuorten kasvatusta sekä lastensuojelukysymyksiä. Se on suunnattu lapsiperheille ja lasten kanssa työskenteleville. Lapsen Maailman kustantaja on Lastensuojelun Keskusliitto.
Historia

Lastensuojelun Keskusliitto ja sen myötä myös Lapsen Maailma -lehden ensimmäinen versio, Lapsi ja nuoriso, perustettiin 27. marraskuuta 1937. Ennen lehden perustamista Suomessa ilmestyi kaksi kilpailevaa lastensuojelulehteä, joiden tilalle uusi lehti perustettiin. Ensimmäisenä päätoimittajana toimi Keskusliiton puheenjohtaja, Turun lastensuojelujohtaja Daniel Hedman. Alussa pienilevikkisen lehden toimittamisesta jouduttiin luopumaan sodan ajaksi 1942–1944, kunnes rahatilanteen parantuessa lehden toimittamista jälleen jatkettiin.
Vuonna 1973 lehden nimi muutettiin ajan hengen mukaisesti, ja siitä tuli Lapset ja yhteiskunta, ja vuonna 1989 nimeksi vakiintui Lapsen Maailma. Järjestö- ja ammattilehdestä tehtiin laajoja lukijapiirejä kiinnostava monipuolinen aikakauslehti, jonka aiheiksi nousivat kasvatus, lapset, perhe-elämä ja lastensuojelu. Samalla aloitettiin lehden aktiivinen markkinointi, jonka ansiosta levikki kasvoi 6 000:sta yli 30 000:een. Lehdestä tuli Lastensuojelun Keskusliitolle tällöin merkittävä tulonlähde.
Lehden aiheet

Lehden teemoja ovat esimerkiksi lastensuojelu, perhe ja terveys. Lisäksi lehdessä julkaistaan Ismo Loivamaan Kuukauden Kirjat -palstaa. Lehden kolumnisteina toimivat [[Heikki Hiilamo, Päivi Alasalmi ja Atte Ahokas.
Lapsen Maailma on Aikakauslehtien Liiton sekä Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen. Lehden artikkeleita on uudelleenjulkaistu lukuisia kertoja Kultin julkaisemassa asunnottomien myymässä Iso Numero -katukulttuurilehdessä.
Aiheesta muualla

lapsenmaailma.fi
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jazzrytmit  Juomaposti  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Kajastus  Kaltio  Kansanmusiikki  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin Uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti
Pentti Lasanen

Pentti Lasanen vuonna 2014.
Pentti Kalevi Lasanen (17. syyskuuta 1936 Kotka – 13. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja ja jazzmuusikko, jonka soittimia olivat saksofonit, klarinetti, huilu ja trumpetti. Hän oli PSO-levy-yhtiön johtotehtävissä perustaessaan vuonna 1958 Four Cats -lauluyhtyettä.
Jazzmusiikki oli Lasaselle erittäin läheistä. Vuonna 1965 hän osallistui Eurovision laulukilpailujen Suomen karsintaan kappaleella ”Vanha kunnon Dixieland”, jonka sävellyksestä ja sanoituksesta vastasi Åke Granholm. Vuonna 1966 Lasanen palkittiin Jussi-palkinnolla elokuvista Onnelliset leikit, Käyntikorttini... sekä Vaaksa vaaraa ja televisiosarjasta Jörn Donner kertoo Helsingistä. Vuoden 1971 Syksyn säveltä varten muodostettiin kvartetti Lasaset, jossa Pentti Lasasen ohella esiintyivät Martti Metsäketo, Irma Tapio ja Monica Aspelund. Kilpailukappaleena oli ”Kumpaa tietä kuljet”, jonka sävelsi Erik Lindström ja sanoitti Saukki. Lasanen voitti vuoden 1985 Syksyn Sävelen kappaleella ”Luoksesi jään”.
Pentti Lasanen soitti muun muassa Ronnie Kranckin yhtyeessä, Radion tanssiorkesterissa ja Rauno Lehtisen yhtyeessä. Jazzmusiikin parissa hän työskenteli Antti Sarpilan kanssa ja johtamalla Finnair Pilots' Big Bandia.
Lasanen sovitti vuosien varrella useita Toivo Kärjen levytyskappaleita, ensimmäisenä "Pikku rahastaja" (Marion Rung 1962).  Vuonna 2003 hän oli yhtenä sovittajana sekä klarinetti- ja alttosaksofonisolistina Ewa Kaarelan albumilla Things happen that way.
Vuonna 1992 Lasanen sai perinteisen jazzmusiikin edistämisestä Louis Armstrong -palkinnon, vuonna 1996 taiteilijaeläkkeen ja vuonna 2002 Pro Finlandia -mitalin.
Albumit

Saavun taas (EMI, 1975)
Luoksesi jään (Peel Records, 1985)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pentti Lasanen Wikimedia Commonsissa
Pentti Lasanen. Pomus.net.
Pentti Lasasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pentti Lasasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pentti Lasasen sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Lapin tutkimuslaitos Kevo

Lapin tutkimuslaitoksen ensimmäisenä päärakennuksena toiminut nykyinen majoitusrakennus Pekola. Taustalla Kevojärvi.
Lapin tutkimuslaitos Kevo sijaitsee Utsjoella Kevojärven rannalla. Se on Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskukseen kuuluva tutkimus- eli kenttäasema ja pohjoisen luonnon tutkimuspaikka. Kevon tutkimuskohteita ovat erityisesti subarktisen alueen luonto sekä ihmisen ja luonnon vuorovaikutus. Tutkimusalueena on lähinnä Inarin Lappi, mutta jotkut tutkimushankkeet ulottuvat myös muualle Lappiin, Pohjois-Norjaan, Pohjois-Ruotsiin ja Kuolaan saakka. Viereinen suojeltu Kevon luonnonpuisto tarjoaa hyvät mahdollisuudet alkuperäisen luonnon tutkimukselle.
Historia

Kevon Tutkimusaseman synty ajoittuu vuoteen 1954, jolloin alkoivat Turun Eläin- ja Kasvitieteellisen Seuran retket Inarin Lappiin. Retkillä käytettiin tukikohtana Utsjoen Kevoa. Sinä vuonna alkoivat Inarin Lapin floristiset ja faunistiset tutkimukset. Tavoitteena oli muun muassa tehdä tyypillistä metsätundraa edustavasta suomalaisesta sirkumpolaarisesta alueesta kasvistoltaan tunnettu piste. Työtä tehtiin opiskelijoiden avulla. 1955 mitattiin alueelle tontti tutkimusasemaa varten. 1957 rakennettiin ensimmäiset rakennukset alueelle.
Tutkimus

Kevolla tehdään kansainvälisesti korkeatasoistalähde? ekologista, ympäristötieteellistä ja maantieteellistä tutkimusta. Kevo on merkittävä kokeellisen ympäristötutkimuksen suorituspaikka. Siellä tehdään syy-seuraussuhteita selvitteleviä kokeellisia ympäristötutkimuksia sekä monipuolisia ja pitkäkestoisia ympäristöseurantoja, jotka linkittyvät toisiinsa. Tutkimusasemalla on pitkä perustutkimusperinne ekologiasta ja geotieteistä sekä näillä aloilla harjoitettavasta kansainvälisesti korkeatasoisesta kokeellisesta tutkimuksesta.
Tutkimusasema on tullut tunnetuksi muun muassa herbivoriatutkimuksistaan koko sirkumpolaarisessa pohjoisessa. Inarin Lapin kasvillisuutta on tutkittu laajasti ja määritelty sen kasvillisuustyypit, josta on tehty kattava kasvillisuustyyppikartta. Tutkijat ovat kartoittaneet myös Kevon luonnonpuiston kasvillisuutta, josta on tehty myös kasvillisuuskartta. Asema on ollut lisäksi yhteydessä paliskuntien kanssa porotutkimuksissa.
Kansainvälisessä tutkimusverkostossa oleva asema on osallistunut erilaisiin lyhyt- ja pitkäaikaisiin kansainvälisiin yhteistutkimuksiin eri aiheista. Asemalla on ollut laajaa ulkomaista yhteistyötä muun muassa yliopistojen  ja muiden tutkimusasemien, kuten Ruotsin Abiskon kanssa. Asemalla vierailee vuosittain huomattava määrä ulkomaisia tutkijoita Pohjois-Amerikkaa myöten.
Tilat

Tutkimusasemalla on ympärivuotiset majoitustilat noin neljällekymmenelle vakituisen henkilökunnan lisäksi. Päärakennuksessa on kirjasto. Laboratoriorakennuksessa (580 m²) on laboratoriotilojen lisäksi 40:n hengen luentosali. Suurin osa rakennuksista on liitetty Kevoniemen paikallisverkkoon ja Internetiin, ja lisäksi syksystä 2004 alkaen on ollut WLAN-käyttömahdollisuus.
Arboretum

Asemalle on perustettu arboretum, jossa seurataan eri kasvilajien menestymistä arktisissa oloissa. Sillä on myös parissa paikassa koivuviljelmiä, joissa tutkitaan eri koivulaleja pohjoisessa ympäristössä.
Aiheesta muualla

Metsähallitus: Luontoon.fi: Kevon luonnonpuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Saksa 2  Yhdysvallat
Laterna Magica (kirja)

| Laterna Magica> Laterna Magica.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ingmar Bergman
Kansitaiteilija:  Björn Bergström
Kieli:  ruotsi
Genre:  muistelmateos
Kustantaja:  Norstedts förlag
Julkaistu:  1987
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Eskelinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1987
Sivumäärä:  272
ISBN:  951-1-09707-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laterna Magica on Ingmar Bergmanin omaelämäkerrallinen teos joka ilmestyi 1987. Teoksen on suomentanut Heikki Eskelinen.
Teos on saanut nimensä diaprojektorin edeltäjästä taikalyhdystä eli laterna magicasta, jollaisen Bergman sai lapsena ja joka oli yksi hänen uranvalintaansa vaikuttaneista tekijöistä.
Kirjassa on kuvauksia sekalaisessa järjestyksessä Bergmanin elämästä lapsuudesta elokuva- ja teatteriohjaajaksi saakka. Se on käännetty liki 30 kielelle, ja se on antanut vaikutteita muun muassa Kaija Saariaholle, joka sävelsi samannimisen teoksen.
Vuonna 2009 Laterna Magica valittiin kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja TV-ohjelmien klassikkoa.
Aiheesta muualla

Teoksesta Ingmar Bergmanin verkkosivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Essee teoksesta (Arkistoitu – Internet Archive) julkaisussa Tvärsnitt (ruotsiksi)
Lapilan kartano

Lapilan kartanon omistajan, insinööri Gustaf Filip von Schantzin perhe kartanon pihalla vuonna 1904.
Lapilan kartanon sali vuonna 1914.
Lapilan kartanon eteishalli 1910-luvulla. Vasemmanpuoleinen ovi johtaa isännän huoneeseen ja pieni ovi eteiskomeroon. Pariovista kuljetaan toiseen kerrokseen. Pariovet ovat vuodelta 1863, jolloin kartanoa uudistettiin.
Lapilan kartano (ruots. Ekstensholm) on Naantalissa Lapilan saarella sijaitseva Christian Friedrich Schröderin suunnittelema rokokootyylinen kartano vuodelta 1763. Museovirasto on määritellyt Lapilan kartanomiljöön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lapilan saari sijoittuu Luonnonmaan saaren eteläpuolelle ja Turun Ruissalon saaren länsipuolelle keskeisen merireitin varrelle.
Historia

1500-luvulla Lapilan säterikartano muodostui kahdesta Lapilan kylän talosta. 1630-luvulla rälssitilat Lapilasta ja Keskiluodosta yhdistettiin, ja 1790-luvulla kantatilaan liitettiin Suurenpään rälssitila. 1600-luvulla kartanon omistivat upseerisuvut ja 1700-luvun puolivälissä sen osti lainopin tohtori Lorentz Ekenberg, joka rakennutti myös nykyisen päärakennuksen vuonna 1763. Päärakennuksen suunnitelija oli Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder. Arkkitehti Schröder suunnitteli Lounais-Suomeen useita rokokookartainoita, joista Lapilan kartano on Fagervikin kartanon ohella Suomen tärkeimpiä rokokooarkkitehtuurin rakennuksia. Päärakennus uudistettiin sata vuotta rakentamisen jälkeen. Lapilan kartanolla on ollut kymmeniä omistajia kuten henkilöitä suvuista: Svärd, Starck, Schantz ja Ekenberg.
Kartanorakennus ja -miljöö

Vuonna 1763 valmistunut kaksikerroksinen tiilinen päärakennus on mansardikattoinen ja sen on korotettu kolmi-ikkunaisella poikkipäädyllä. Lapilan kartano on Suomen varhaisimpia mansardikattoisia kartanoita. Rakennuksen huonejako on karoliininen keskeissaleineen ja kiinteä sisustus on yhä pitkälti sama kuin sen valmistuessa. Kartanoalueeseen kuuluu asuin- ja talousrakennuksia 1700–1900-luvuilta, sekä 1700-luvulla istettu puisto. Puisto on englantilaistyyppinen puutarha, jotka olivat harvinaisia tuon ajan kartanoissa. Ylärivi ja alarivi-nimiset rakennukset on vanhempia kuin päärakennus ja ne ovat myös paremmassa kunnossa kuin kartanorakennus perusteelisen korjaamisen myötä. Kartanomiljöön historiallinen rakennuskanta on säilynyt melkein alkuperäisenä ja yhtenäisenä. Kartanoalue itsessään katsotaan arvokkaaksi kulttuurimaisemaksi.
Kartanon pihapiirissä on monipuolista kulttuurikasvillisuutta kuten runsaasti istutettuja puulajeja: punatammea, metsävaahteraa, hopeapajuja sekä pensaita. Länsireunalla kasvaa suuria tammia ja mäntyjä sekä pylväskatajia. Putkilokasveista alueella esiintyy muun muassa lehtohorsma, sukakarstaohdake, pihakurjenpolvi, ketoneilikka ja ukontulikukka. Pihapiirissä on myös muuta niitty- ja kalliokasvillisuutta. Kartanolta Mansikkaniemeen johtavan tien varrella on kulttuurivaikutteista rehevää lehtoa. Alueen linnusto on runsas ja monipuolinen.
Suojelu

Museovirasto on määritellyt Lapilan kartanomiljöön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Rajaukseen sisältyy suoraan kartanon alueeseen liittyvät peltolaaksot yhtenäisenä avoimena maisematilana kuten myös aluetta rajaavat metsäiset selänteet ja tärkeimmät maisemayhteydet kartanolta merelle.
Naantalin kaupungin Luonnonmaan ja Lapilan ym. saarien osayleiskaavassa Lapilan kartano, pihapiiri ja kaksi työväenrakennusta on suojeltu kulttuurihistoriallisesti arvokkaana rakennuksena rakennuslainsäädännön nojalla. Suojeluperusteet ovat: rakennushistoriallinen, historiallinen, maisemallinen ja valtakunnallinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapilan kartano Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Koskinen, Riitta: Suomalainen kartano: kustavilaisen ajan säätyläiselämää.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013.  ISBN 978-952-222-315-9
Termonen, Mari: Naantalin luonnonmaan kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta.  (Kuuluu sarjaan Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri, 0784-2457; 13)  Turku:  Turun maakuntamuseo ja Varsinais-Suomen liitto, 2008.  ISBN 952-5599-37-X (Varsinais-Suomen liitto)  ISBN 978-951-595-135-9
Härö, Elias: ”Kartanoarkkitehtuuri”, Ars: Suomen taide II.  Espoo:  Weilin + Göös, 1988.  ISBN 951-35-4203-3
Gardberg, C. J.: ”Turun kaupungin muurarimestarit ja heidän mestarityönsä 1721-1858”, Vuosijulkaisu 1963.  Helsinki:  Turun kaupungin historiallinen museo, 1963.
toim. Jutikkala, Eino & Nikander, Gabriel: Suomen kartanot ja suurtilat II.  Helsinki:  Kivi, 1941.
Lehtiartikkelit

Nuortio, Antti: Lapilan kartano herää. Avotakka, 1989, 24. vsk, nro 8, s. 36–43.  Turku:  A-lehdet. ISSN 0355-2950
Nikander, Gabriel: Sjuttonhundratalets stadsarkitekter i Åbo. Åbo Underrättelser, 1.11.1925.  Turku.
Tallgren, Anna-Maria: Kartanolta kartanolle: 1, Lapilan kartano. Otava: kuvallinen kuukauslehti, 1916, 5. vsk, nro 1, s. 17–22.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava.
Edward Lasker

Savielly Tartakower ja Edward Lasker
Edward Lasker (3. joulukuuta 1885 – 25. maaliskuuta 1981) oli yhdysvaltalainen shakin- ja gonpelaaja. Hän sai kansainvälisen mestarin arvonimen. Lasker oli ammatiltaan insinööri. Hän oli myös kirjailija. Hän oli myös etäistä sukua shakin maailmanmestarille, Emanuel Laskerille.
Teokset

Chess Strategy, 1915
Chess and Checkers: the Way to Mastership, 1918
Go and Go-Moku, 1934 (toinen painos 1960)
The Adventure of Chess, 1949 (toinen painos 1959), ISBN 0-486-20510-X.
Chess Secrets I Learned from the Masters (1951, 1969) ISBN 0-486-22266-7.
Chess for Fun and Chess for Blood, 1942, ISBN 0-486-20146-5.
Aiheesta muualla

Edward Lasker ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Sirkka Lassila

Sirkka Lassila aloitti Seuran toimittajana vuonna 1953.
Sirkka Helena Lassila (o.s. Pesari; 29. heinäkuuta 1929 Somero – 4. tammikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti käytösoppaita ja matkakirjoja.
Lassilan puoliso oli vuodesta 1957 suurlähettiläs Antti Lassila.
Teokset

Miten menettelisin? Hyvän käytöksen kirja. WSOY, 1981. ISBN 951-0-10479-5
Kuinka käyttäytyisin. WSOY, 1984. ISBN 951-0-12367-6
Uusi käytöksen kultainen kirja: Hyvät tavat – luonteva käytös. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16030-X
Viides Avenue ja Rooman kukkulat: Diplomaattielämän arkea ja juhlaa. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23762-0
2000-luvun naisen käytösopas. Helsinki Media, 2000. ISBN 951-32-1043-X
Kulkurin valssi Toscanassa. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28312-6
Reinin kultaa. Sysmän Kirjakylä, 2015. ISBN 978-952-5720-13-6
Aiheesta muualla

Sirkka Lassilan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Yrjö Larmola

Yrjö Larmola puhuu Vanhan valtauksessa syksyllä 1968.
Yrjö Ilmari Larmola (5. toukokuuta 1940 Nurmijärvi – 1. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin kaupungin kulttuurijohtaja.
Henkilöhistoria

Larmolan vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Erkki Yrjö Larmola (ent. Lindfors) ja vakuutusvirkailija Irja Helena Pernaja. Larmola pääsi ylioppilaaksi 1959 ja suoritti Helsingin yliopistossa humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon 1963, filosofian kandidaatin tutkinnon 1971, maisterintutkinnon 1973, lisensiaatintutkinnon 1986 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1990 tutkielmalla, joka käsitteli Eino Leinoa.
Larmola oli Hälläpyörä-lehden toimittaja 1961 ja päätoimittaja 1962, Hyvinkään Uutisten toimittaja 1962, Aikakauslehti Kotiseudun toimitussihteeri 1963–1965 ja Seulasten va. toimittaja 1963–1965. Hän oli Kalevalaseuran sihteerinä 1963–1965, Kotiseutuliiton toiminnanjohtajana ja Lahden kesäyliopiston sihteerinä ja toiminnanjohtajana 1965–1971.
Larmola edusti Kokoomusta, ja hänet valittiin 1966 Ylioppilaslehden päätoimittajaksi. Sosialidemokraattien Paavo Lipponen sai päätoimittajaäänestyksessä saman verran ääniä mutta hävisi paikan arvalla. Larmola oli päätoimittajana vuoteen 1969 saakka, ja hänen kaudellaan lehteä pidettiin konservatiivien äänitorvena, koska se muun muassa ei kirjoittanut riittävästi Ranskan vuoden 1968 opiskelijamielenosoituksista. Vanhan ylioppilastalon valtaukseen marraskuussa 1968 osallistuneet vaativatkin Larmolan eroa ja oikeutta toimittaa lehteä. Neuvotteluissa sovittiin, että valtaajat saivat toimittaa yhden vallankumousnumeroksi kutsutun Ylioppilaslehden numeron ja Larmolan johtama toimitus oli sen aikaa virkavapaalla.
Larmola toimi Eläketurvakeskuksessa tiedotusosaston apulaisosastopäällikönä vuodesta 1971 alkaen ja tiedotus- ja koulutusosaston päällikkönä sekä johtoryhmän jäsenenä vuodesta 1974. Hän oli Helsingin kaupungin kulttuurijohtajana 1990–2004 ja jäi eläkkeelle 2004.
Larmola oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1969–1972 ja varajäsenenä 1973–1990. Hän toimi Helsingin kaupungin nuorisolautakunnan puheenjohtajana 1970–1972, ja koululautakunnan puheenjohtajana 1977–1990. Hän on toiminut puheenjohtajana tai varapuheenjohtajana useissa yhteisöissä (Sosiaaliturvan keskusliitto, Helsingin seudun kesäyliopisto, Gallen-Kallelan museosäätiö, Helsingin Suomalainen Klubi ja Risto Ryti-seura).
Teoksia

Yhteinen ympäristömme: Maisemien suojelun ja hoidon aakkosia. Suunnittelu Reino Kalliola. Teksti eri alojen asiantuntijain esitysten pohjalta Yrjö Larmola. Kotiseutuliitto ja Suomen luonnonsuojeluyhdistys, Helsinki 1965.
Eläketurvakeskus keskustelun keskellä 1961–1981. Koonnut Yrjö Larmola. Eläketurvakeskus, Helsinki 1981.
Kukkulan kortteli: Kaupungin kaksi vuosisataa. Kuvat Leena Lumme ja Erkki Mäkiö. Tekstit Maija Larmola ja Yrjö Larmola. Suomelaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1987.
Poliittinen Eino Leino: Nuorsuomalaisuus ja poliittinen pettymys Eino Leinon tuotannossa 1904-1908. Helsingin yliopiston väitöskirja. Otava 1990.
Vanhaa taloa rakennetaan yhä: Satavuotias Nylandsgatan 23 – Uudenmaankatu 23 hundra år. Kirjoittaneet Kaija Hackzell ja Yrjö Larmola. As. oy Uudenmaankatu 23, Helsinki 1991.
Tinasotilas: Käteen mahtuvaa historiaa. Kuvat Mauri Tahvonen. Atena, Jyväskylä 2008
Aiheesta muualla

Yrjö Larmolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Else Lasker-Schüler

| Else Lasker-Schüler |
| --- | --- |
 Else Lasker-Schüler 1894.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1869 Elberfeld, Pohjois-Saksan liitto (nyk. Wuppertal, Saksa)
Kuollut: 22. tammikuuta 1945 (75 vuotta) Jerusalem, Palestiina
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Else Lasker-Schüler (11. helmikuuta 1869 – 22. tammikuuta 1945) oli saksanjuutalainen runoilija, prosaisti, näytelmäkirjailija ja kuvittaja.
Hitlerin noustua valtaan 1933 Lasker-Schüler lähti Saksasta Sveitsiin ja edelleen 1940 Palestiinaan.
Lasker-Schüleriä on pidetty 1900-luvun alkuvuosien ekspressionistina, mutta toisaalta häntä ei pidetä puhtaana ekspressionistina, sillä vaikka hän kuului Der Sturmin piiriin, hän kääntyi myöhemmin juutalaisen mystiikan puoleen ja runojen teemat muuttuivat.
Suomennetut runot

Jäähyväiset (Abschied), suom. Aale Tynni, teoksessa Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2 ja 2004 ISBN 951-0-29121-8
Vanha tiibetinmatto (Ein alter Tibetteppich), suom. Aale Tynni, teoksessa Tuhat laulujen vuotta
Me kaksi, teoksessa Kaunis Saksa: sarja saksalaista lyriikkaa, suom. Uuno Kailas, Porvoo WSOY 1924
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Else Lasker-Schüler Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Else Lasker-Schüler on Wikiaineistossa
Online list of publications (englanniksi)
Grace Andreacchi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  ICIA (Israel)  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  SIKART  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef