stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyösti Karjula

| Kyösti Karjula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. toukokuuta 1952 (ikä 72)  Oulu
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  kansanedustaja (1995–2011)
Vaalipiiri:  Oulu
Kotipaikka:  Lumijoki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Kyösti Juhani Karjula (s. 8. toukokuuta 1952 Oulu) on suomalainen keskustalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1995–2011. Eduskuntatyön lisäksi hän on ollut Pohjois-Suomen Kehityskeskus Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1983 ja maatalousyrittäjänä Lumijoella vuodesta 1978. Koulutukseltaan Karjula on agronomi, valmistunut Helsingin yliopistosta 1976.
Poliitikko

Karjula valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan 1995. Hän on yli 15 vuoden eduskuntatyön aikana toiminut eri valiokunnissa. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle.
Tulevaisuusvaliokuntaan hän on kuulunut alusta alkaen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokuntaan hän kuului vuoteen 2006 asti. Valitsijamiehistössä hän oli vuodet 1995–1999. Vaalikauden 2003 eduskunnassa (7 077 ääntä) hän oli Keskustan eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana 2003–2006 ja kauppa- ja teollisuusjaoston puheenjohtajana vuosina 2003–2007. Valtion vakuusrahaston valtuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1996 ja ollut sen puheenjohtaja 2007 alkaen.
Vuoden 2007 vaaleissa (6 016 ääntä) valitussa eduskunnassa hän on toiminut valtiovarainvaliokunnassa, tulevaisuusvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa sekä työ- ja elinkeinojaostossa, kunta- ja terveysjaostossa että valtion vakuusrahaston valtuustossa. Valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana hän oli 3. huhtikuuta – 2. toukokuuta 2007, josta siirtyi työ- ja elinkeinojaoston puheenjohtajaksi 4. toukokuuta 2007 alkaen.
Eduskuntatyön ulkopuolella Karjula on ollut muun muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuustossa vuosina 1996–2000. Hänet asetettiin Keskustan ehdokkaaksi eurovaaleihin 2009, joissa hän sai 29 387 ääntä ja jäi toiselle varasijalle. Omasta eduskuntavaalien vaalipiiristään Oulusta hän sai noin 15 % äänistä ja oli 18 329 äänellään piirin ääniharava.
Yrittäjä

Työuransa hän aloitti Lapin läänin maatalouskeskuksen suunnitteluagronomina 1976–1977. Viljelijänä hän on ollut vuodesta 1978. Karjula oli Polarvihannes oy:n toimitusjohtaja 1978–1981, Oulun yliopiston yrittäjäkoulutuksessa 1982–1984 ja vuodesta 1983 Pohjois-Suomen kehityskeskus Oy:n toimitusjohtajana.
Yksityiselämästä

Karjulan vanhemmat olivat Johan Karjula ja Eeva o.s. Tuomaala. Karjulalle on vaimonsa kotiäiti Eila Marjatan (o.s. Ylielsilä, avioituivat 1973) kanssa syntynyt suurperhe: kolmetoista poikaa ja viisi tytärtä. Esikoinen syntyi 1974, kuopus 2001. Poika Jaakko kuoli vuonna 2009.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Karjula on vanhoillislestadiolainen ja sotilasarvoltaan yliluutnantti. Kyösti Karjula toimii myös saarnaajana.
Julkaisut

Mahdollisuuksien Suomi. Ajatuksia elämänläheisestä yhteiskunnasta. Meitä huutaa isäinmaa.  Lumijoki:  K. Karjula, 1998.  ISBN 952-91-0605-X
Iduista uusiksi perunoiksi. Kokemuksia ja näköaloja.  Lumijoki:  Pohjoisen tulevaisuus, 2002.  ISBN 952-91-5263-9
Vaurastuminen kansallisena velvollisuutena. Alueellinen yritys- ja innovaatiotoiminnan selvitysraportti.  Helsinki:  Valtioneuvoston kanslia, 2006.  ISBN 952-5631-08-7
M. Jodi Rell

Mary Jodi Rell vuonna 2007.
Mary Jodi Rell (16. kesäkuuta 1946 Norfolk, Virginia – 20. marraskuuta 2024 Florida) oli Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko sekä Connecticutin osavaltion 86. kuvernööri ja toinen naiskuvernööri osavaltion historiassa. Hän toimi virassa 1. heinäkuuta 2004 alkaen 5. tammikuuta 2011 asti, ja oli erittäin suosittu koko kautensa ajankenen mukaan?.
Rell allekirjoitti kuvernöörinä, monien puolueensa jäsenten vastustuksesta huolimatta, 20. huhtikuuta 2005 lain, joka antaa samaa sukupuolta oleville mahdollisuuden virallistaa parisuhteensa osavaltiossa.lähde?
Rell oli naimisissa Lou Rellin kanssa ja hänellä oli kaksi lasta.
Lefamuliini

| --- | --- |

Lefamuliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
[(1S,2R,3S,4S,6R,7R,8R,14R)-4-etenyyli-3-hydroksi-2,4,7,14-tetrametyyli-9-okso-6-trisyklo[5.4.3.01,8]tetradekanyyli]-2-[(1R,2R,4R)-4-amino-2-hydroksisykloheksyyli]sulfanyyliasetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 1061337-51-6
ATC-koodi: J01XX12
PubChem CID: 25185057
DrugBank: DB12825
Kemialliset tiedot
Kaava: C28H45NO5S 
Moolimassa: 507,72
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 19-24 %
Proteiinisitoutuminen: 80-87 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 6,9–13,2 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: intravenoosi, oraalinen
Lefamuliini (C28H45SNO5) on pleuromutiliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina hoidettaessa muuten vaikeasti hoidettavia infektioita.
Ominaisuudet ja käyttö

Lefamuliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 50S-alayksikköön. Sitoutuessaan yhdiste estää peptidyylitransferaasin toiminnan ja siten proteiinisynteesin. Lefamuliini tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin kuten stafylokokkeihin, myös MRSA:han. Aine tehoaa myös eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin, esimerkiksi Haemophilus influenzae-bakteeriin. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen tai tablettina. Lefamuliini hyväksyttiin markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 2019 ja Euroopan unionin alueella 2020 keuhkokuumeen hoitoon. Sitä käytetään erityisesti muille antibiooteille vastustuskykyisten infektioiden hoidossa.
Haittavaikutukset

Lefamuliinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat useimmiten lieviä, ja niitä voivat olla muun muassa pääkipu, huonovointisuus ja ripuli. Yhdiste on sikiöille myrkyllistä.
Levykalat

| Levykalat |
| --- | --- |
 Pilkkulevykala (Drepane punctata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Levykalat Drepaneidae  Gill, 1872
Suku::  Drepane  Cuvier, 1831
Synonyymit
 Drepanidae 
Katso myös
   Levykalat Wikispeciesissä   Levykalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Levykalat (Drepaneidae) on välskärikalojen lahkoon (Acanthuriformes) kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaakkoisella Atlantilla ja Indopasifisella merialueella.
Lajit ja anatomia

Levykalojen heimoon kuuluu vain yksi suku Drepane ja siinä kolme lajia: pilkkulevykala (Drepane punctata), Drepane africana ja Drepane longimana. Kalat kasvavat  45–50 cm pitkiksi. Ruumis on muodoltaan hyvin korkea ja litteä. Selkä- ja peräevät ovat melko pitkät. Rintaevät ovat hyvin pitkät ja muodoltaan sirppimäiset. Levykalat voivat työntää leukojaan ulospäin niin, että suusta muodostuu putkimainen. Suomut ovat pienikoiset ja väriltään hopeanharmaat, ja osa suomuista voi olla tummempia ja muodostaa pilkkuja ja raitoja.
Levinneisyys ja elinympäristö

Levykaloja tavataan Afrikan länsirannikolta Atlantista ja indopasifisen merialueen länsiosista. Ne elävät tyypillisesti matalissa vesissä sekä hiekka- että mutapohjaisilla alueilla että riutoilla. Ravintona ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten madot ja äyriäiset. Eräitä levykalalajeja kalastetaan trooleilla.
Markus Kainulainen

| Markus Kainulainen |
| --- | --- |
 1981
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 30. elokuuta 2017 (95 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Kommunistinen työväenpuolue
Entiset puolueet:  SKDL (1945–1988)
Asema:  kansanedustaja   (1975–1979, 1982–1983)
Kotipaikka:  Helsinki
Puoliso:  Eila Pesonen (1947–2017)
Markus Kainulainen (9. elokuuta 1922 Helsinki – 30. elokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Kainulainen oli Kommunistisen työväenpuolueen (KTP) poliittisen toimikunnan jäsen. Hän toimi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustajana 1975–1979 sekä 1982–1983 ja SKP:n Uudenmaan piirijärjestön piirisihteerinä 1963–1986. Kainulainen oli SKP:n keskuskomitean jäsen vuosina 1966–1969 ja 1970–1981 sekä poliittisen toimikunnan jäsen 1966–1969 ja 1970–1981. Kainulainen oli kesäkuusta elokuuhun 2017 samana päivänä syntyneen Pentti Poutasen kanssa vanhin elossa ollut kansanedustaja.
Nuoruus

Kainulainen syntyi ja varttui työläisperheessä Helsingin Malmilla. Hän kiinnostui yhteiskunnallisista asioista jo nuorena ja piti esikuvinaan tunnettuja sosiaalidemokraatteja. Suhde demareihin viileni puuseppä-isän erottua paikallisesta työväenyhdistyksestä. Kainulainen työskenteli puusepänoppilaana.
Kainulainen kutsuttiin armeijaan syksyllä 1941 ja vuonna 1943 hän päätyi rintamajoukkoihin Syvärille. Kainulainen loukkasi silmänsä taisteluissa. Syksyllä 1944 hän kotiutui ja liittyi heti Malmin demokraattisiin nuoriin, Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan, puuseppien ammattiosastoon ja Malmin Urheilijoihin. Kainulainen liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP) kesällä 1945. Vuonna 1947 Kainulainen avioitui Eila Pesosen kanssa.
Järjestötehtäviin

Kainulainen keskittyi toimintaan Suomen demokraattisessa nuorisoliitossa (SDNL). Hän toimi SDNL:n Uudenmaan piirin sihteerinä. Vuonna 1952 Kainulainen valittiin liiton puheenjohtajaksi SKP:n puheenjohtaja Aimo Aaltosen tuella. Hän aloitti myös opinnot Sirolassa. Kainulainen oli lisäksi Demokraattisen nuorison maailmanliiton (DNML) toimeenpanevan komitean jäsen.lähde? Kainulainen erosi SDNL:n johdosta keväällä 1955 epäonnistuttuaan liiton toiminnan tehostamisessa ja hän lähti Moskovaan opiskelemaan. Opinnot neuvostomaassa osuivat Stalinin kuolemaa seuranneeseen poikkeukselliseen uudistuskauteen. Kainulainen reagoi mullistuksiin korostamalla puolueen erehtymättömyyttä ja ideologisen lujuuden tärkeyttä. Suomeen palattuaan hän toimi vuoteen 1963 SKP:n Helsingin-Uudenmaan maaseutuvastaavana, kunnes hänet valittiin uudelleen itsenäistetyn SKP:n Uudenmaan piirin sihteeriksi, jossa tehtävässä hän jatkoi 23 vuotta.
SKP:n opposition johdossa

Piirisihteeri Kainulainen nousi 1960-luvun puolivälissä yhdeksi SKP:n opposition kärkinimeksi. Hän tuomitsi jyrkästi kaikenlaisen revisionismin, jota edusti Aarne Saarisen johtama puolueen enemmistö. Kainulainen oli retoriikaltaan kärkäs ja helposti konflikteihin ajautuva, ja keväällä 1968 hänet pyrittiin erottamaan SKP:n poliittisesta toimikunnasta. Hän selvisi kuitenkin varoituksella. Syksyllä 1968 Kainulainen tuki Tšekkoslovakian miehitystä, jonka SKP tuomitsi. Opposition Tiedonantaja-lehti sai alkunsa Kainulaisen syksyllä 1967 perustamasta Uudenmaan piirin Tiedote-lehdestä, jonka ensimmäiseksi päätoimittajaksi hän värväsi uskollisen apurinsa Tauno Wallendahrin. Kainulainen oli keskeisenä henkilönä muuttamassa sitä koko opposition yhteisjulkaisuksi syksyllä 1968.
SKP:n 15. edustajakokouksessa 1969 Kainulainen johti enemmistön tuominnutta oppositiolinjaa. Opposition edustajat marssivat ulos kokouksesta Kainulaisen annettua merkin kädellään. Koiton talossa pidetyssä kapinakokouksessa Kainulainen kannatti uuden aatteellisesti oikeaoppisen kommunistisen puolueen perustamista, mutta hän jäi mielipiteineen vähemmistöön. Kainulainen neuvotteli uudesta puolueesta muun muassa NKP:n kanssa, mutta neuvostoliittolaiset eivät hyväksyneet ideaa. Huhtikuussa 1969 Kainulainen valittiin opposition perustaman Kommunistien maatakäsittävän neuvottelukunnan työvaliokunnan sihteeriksi.
1970-luvulla Kainulainen jatkoi periaatteellista taisteluaan revisionismia vastaan, ja hän oli yksi taistolaisiksi nimetyn liikkeen näkyvimmistä hahmoista Taisto Sinisalon ja Urho Jokisen ohella. Hän vastasi opposition taloudesta monien yhdistysten kautta. Vaaleissa 1975 Kainulainen valittiin eduskuntaan SKDL:n listoilta. Hän oli lakivaliokunnan jäsen. Kainulainen putosi eduskunnasta seuraavissa vaaleissa, mutta kohosi vielä syksyllä 1982 varasijalta puoleksi vuodeksi eduskuntaan Pohjoismaiden neuvoston pääsihteeriksi nimitetyn Ilkka-Christian Björklundin tilalle. SKP:n Uudenmaan piiri oli Kainulaisen johdolla tiukasti opposition käsissä ja se edusti taistolaisten vasenta laitaa.
Riidat Tiedonantajaliikkeen kanssa

1980-luvulle tultaessa Kainulainen riitautui myös muiden taistolaisten kanssa. Hän vastusti muun muassa niin sanottua kolmaslinjalaista suuntausta, jota hän piti marxismi-leninismin kannalta epäilyttävänä. Kainulainen vastusti myös Mihail Gorbatšovin uudistuksia Neuvostoliitossa.
Lokakuussa 1985 SKP erotti Arvo Aallon johdolla opposition hallitsemat piirijärjestöt Uusimaa mukaan lukien. Erotetut toimivat aluksi nimellä SKP:n järjestöt ja Kainulainen valittiin järjestöjen keskuskomiteaan huhtikuussa 1986. Myöhemmin nimeksi otettiin Suomen kommunistinen puolue (yhtenäisyys) (SKPy). Kainulaista ei valittu uuden puolueen poliittiseen toimikuntaan.
Uusi puolue

Marxismi-leninismin nimeen vannoneet kommunistit tuomitsivat SKPy:n revisionismin ja suuntautuivat Kainulaisen johdolla uuden puolueen perustamiseen. Alkuvuonna 1988 perustettiin Rauhan ja sosialismin puolesta – Kommunistinen työväenpuolue (KTP). Kainulainen oli KTP:n tunnetuin poliitikko ja puolueen kannattajia on kutsuttu hänen mukaansa kainuslaisiksi. Kainulainen istui KTP:n poliittisessa toimikunnassa puolueen perustamisesta lähtien aina vuoteen 2012 ja puolueen keskusneuvostossa vuoteen 2014.
Kainulainen kuoli 95-vuotiaana 30. elokuuta 2017. Hänen puolisonsa Eila oli kuollut vain kaksi viikkoa aiemmin 91-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Veli-Pekka Leppänen: ”Kainulainen, Markus (1922–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 687–689.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

.aspx Markus Kainulainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Markus Kainulaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Raino Westerholm | Iäkkäin elossa oleva kansanedustaja 1. kesäkuuta – 30. elokuuta 2017 | Seuraaja: Pentti Poutanen |
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Aitio (1975–1977)  Alenius (1975–1977)  Alppi (1976–1979)  Björklund  Ekorre  Hjerppe (1975–1978)  Hongisto (1978–1979)  Honkonen  Hyvönen  Jokinen  Jokiniemi  Juvela  Järvenpää  Kainulainen  Kivistö  Koskenniemi  Koskinen  Laine  Lehmonen  Liedes  Merisaari (1975–1978†)  Mustonen  Männistö  Niskanen  Peltola (1977–1979)  Puhakka  Pulkkinen (1975–1977†)  Rekonen  Rosnell  Ruotsalainen  Rytkönen (1978–1979)  Räsänen  Saarinen  Saarto  Sinisalo  Stenius  Suomi (1977–1979)  Talvitie  Tamminen  Tennilä  Tuominen  Uitto  Wahlström  Weckman (1975–1976)  Vepsäläinen  Vähäkangas (1978–1979) 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Alppi  Astala  Björklund (1979–1982)  Ekorre  Hirvelä  Hyvönen (1979–1980)  Jokinen  Jokiniemi  Juvela  Järvenpää  Kainulainen (1982–1983)  Kemppainen  Kivistö  Koskenniemi  Koskinen  Kuoppa  Laine  Liedes  Mattsson  Männistö  Niskanen  Peltola (1980–1983)  Puhakka  Pursiainen  Rosnell  Ruotsalainen  Rytkönen  Saarinen  Saarto  Salminen  Säilynoja  Söderström  Tamminen  Tennilä  Toiviainen  Uitto  Wahlström  Vähäkangas 
| n k SDNL:n ja Vasemmistonuorten puheenjohtajat |
| --- | --- |
SDNL (1944–2001):  Yrjö Ahomaa (1945–1947)  Toivo Karppinen (1947–1952)  Markus Kainulainen (1952–1955)  Anna-Liisa Tiekso-Isaksson (1955–1964)  Ossi Sjöman (1964–1970)  Pekka Saarnio (1970–1976)  Markku Kärkkäinen (1976–1982)  Harri Moisio (1982–1985)  Rauno Merisaari (1985–1988)  Leena Ruotsalainen (1987–1991)  Marko Autio (1991–1995)  Marjo Katajisto (1995–1997)  Sanna-Kaisa Cortés Téllez (1997–2001) 
Vasemmistonuoret (2001–):  Paavo Arhinmäki (2001–2005)  Jussi Saramo (2005–2009)  Dan Koivulaakso (2009–2011)  Li Andersson (2011–2015)  Anni Ahlakorpi (2015–2017)  Hanna-Marilla Zidan (2017–2019)  Liban Sheikh (2020–2021)  Pinja Vuorinen (2021–) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Lasse Virén

| Lasse Virén |
| --- | --- |
 Virén vuonna 1974 tai aiemmin
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1949 (ikä 75) Myrskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Laji:  kestävyysjuoksu
Seura:  Myrskylän Myrsky
Valmentaja:  Rolf Haikkola
Saavutukset
Voitot:  4 olympiakultaa
Ennätykset:  5 000 m 13.16,3 (1972, ME)   10 000 m 27.38,4 (1972, ME)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | 5 000 metriä |  |
|  Kultaa | München 1972 | 10 000 metriä |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 5 000 metriä |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 10 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1974 | 5 000 metriä |  |
Lasse Artturi Virén (s. 22. heinäkuuta 1949 Myrskylä) on suomalainen kestävyysjuoksija ja nelinkertainen olympiavoittaja sekä entinen kansanedustaja. Virén voitti 5 000:n ja 10 000 metrin juoksut 1972 Münchenin ja 1976 Montrealin olympialaisissa. Hän juoksi uransa aikana lisäksi maailmanennätyksen molemmilla matkoilla ja kahdella maililla sekä useita suomenennätyksiä.
Virén on viimeisin juoksulajeissa olympiavoiton saavuttanut suomalainen. Virén edusti urallaan urheiluseura Myrskylän Myrskyä. Hän lopetti aktiiviuransa 1980 Moskovan olympialaisten jälkeen.
Virén toimi kansanedustajana 1999–2007 ja 2010–2011 Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmän jäsenenä. Hän toimi kotikuntansa Myrskylän kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1993–2012.
Varhainen elämä

Lasse Virén syntyi vuonna 1949 Myrskylässä kuorma-autoilija Ilmari Virénin ja Elvi Virénin perheeseen. Hänellä on kaksi isoveljeä ja yksi pikkuveli. Isosisko Iiris kuoli puolivuotiaana. Samassa talossa asuivat myös isän vanhemmat. Nuori Lasse käytti vapaa-aikansa urheilemiseen, kuten hiihtoon.
Urheilu-ura > Vaiheet > Varhaisvuodet

Virén alkoi harjoitella kestävyysjuoksua vakavissaan 16-vuotiaana, mutta vielä omin päin. Hän aloitti säännöllisen harjoittelun vuonna 1967 pienillä määrillä veljensä Nissen ohjaamana ja maaottelujuoksija Pertti Sariomaan neuvomana. Lisäksi hän teki ruumiillista työtä isänsä puukuljetusyrityksessä. Virén sijoittui vuonna 1967 A-poikien SM-maastojuoksussa toiseksi ja voitti mestaruuden 3 000 metrillä. Sen jälkeen hän juoksi 3 000 metrillä A-poikien Suomen-ennätyksen 8.32,8 ja 5 000 metrillä ajan 14.59,4.
Virén kävi vuonna 1968 vapaaehtoisena armeijan urheilujoukoissa. Siellä häntä valmensi Hannu Posti, jonka alaisuudessa harjoitukset kovenivat ja harjoitusmäärä kasvoi kolmanneksella. Tulokset eivät kuitenkaan heti parantuneet. Virén sijoittui maastojuoksun SM-kisoissa nuorten sarjassa 16:nneksi ja 5 000 metrillä 11:nneksi ajalla 15.20,0. Armeijalegendan mukaan Virén olisi juossut armeijassa vuosina 1967–1968 Cooperin testissä 4 700 metriä. Todellisuudessa hän juoksi kyseisen matkan 15 minuutin juoksutestissä.
Vuonna 1969 harjoitusmäärä kasvoi jälleen lähes kolmanneksella ja tulokset alkoivat parantua. Virén voitti maastojuoksun Suomen-mestaruuden ja juoksi nuorten Pohjoismaiden-ennätykset niin 5 000 metrillä (13.55,0) kuin 3 000 metrilläkin (8.05,2). Hän edusti Suomea aikuisten sarjan maaotteluissa 5 000 metrillä Norjaa (voitto), Ruotsia (voitto) ja Isoa-Britanniaa (3. sija) vastaan. Hän voitti aikuisten sarjan 5 000 metriä Kalevan kisoissa ajalla 14.10,2.
Syksyllä 1969 Virén pyysi juoksuvalmentaja Rolf Haikkolaa valmentajakseen. Haikkola piti Viréniä hyvin lupaavana ja ryhtyi valmistelemaan tälle harjoitusohjelmaa. Koska Haikkola ei halunnut työnantajansa tietävän valmennussuhteesta, Virén nimesi itselleen sijaisvalmentajan liittoa varten.
Vuoden 1970 alussa Virén harjoitteli Utahissa Brigham Youngin yliopiston suojissa ja kilpaili sen puolesta. Harjoittelun pääpaino Amerikassa oli intervalliharjoittelussa, ja Virén kilpaili kaksitoista 2–6 mailin kilpailua hallissa ja radalla. Palattuaan Suomeen Virénin lihakset olivat kovan asfalttiharjoittelun ja hallikisojen jäljiltä jumissa. Sen vuoksi hänen alkukauden kilpailunsa menivät heikosti, ja harjoittelumatkaa arvosteltiin rahanhukkana. Elokuussa Virén jo juoksi 5 000 metrin ennätyksensä 13.43,0. Hän oli samalla matkalla Kalevan kisoissa neljäs ja Ruotsi-ottelussa ensimmäinen.
Urheilu-ura > Vaiheet > Ensimmäinen arvokisavuosi

Vuoden 1970 lopulla valmentaja Haikkola teki Virénille harjoitussuunnitelman seuraavan kesän Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuja varten. Virén oli maalis-huhtikuun vaihteessa 1971 kolmen viikon ajan Kanariansaarilla ensimmäisellä ulkomaanleirillään. Virénin harjoittelua myös kovennettiin. Kilpailukauden 1971 aluksi Virén voitti maastojuoksun SM-hopeaa. Toukokuussa hän juoksi Roomassa 5 000 metrin SE-ajan 13.35,2 ja alitti EM-kisarajan. Kalevan kisoissa Virén otti 5 000 metrillä hopeaa. Sen jälkeen hän juoksi 3 000 metrin Suomen ennätyksen 7.54,0 ja 1 500 metrillä oman ennätyksensä 3.47,3.
Virén valittiin EM-kisoihin ja kutsuttiin viimeistelyleirille Vierumäelle. Siellä hän kuitenkin erehtyi tekemään muiden mukana ylimääräisen tyhjennysharjoituksen, josta hän ei enää ehtinyt kunnolla palautua ennen EM-kisoja.
Haikkola ja Virén olivat asettaneet Virénin tavoitteeksi Helsingin EM-kisojen 5 000 metrin mestaruuden. Tyhjennysharjoituksesta yhä väsynyt Virén sijoittui  17:nneksi 10 000 metrillä, jossa hän kärsi lisäksi tönimisestä, ja seitsemänneksi 5 000 metrillä.
Heti EM-kisojen jälkeen Virén rikkoi Heinolassa Juha Väätäisen Suomen ennätyksen 5 000 metrillä ajalla 13.29,8. Loppukaudella Virén juoksi neljässä maaottelussa. Hän sijoittui kauden päätteeksi maailmantilastossa 5 000 metrillä viidenneksi ja 10 000 metrillä 12:nneksi. Vuoden aikana hän juoksi 5 332 harjoituskilometriä.
Urheilu-ura > Vaiheet > Valmistautuminen olympialaisiin ja nousu maailman huipulle

Valmentaja Haikkola uudisti Virénin harjoittelun olympiavuodeksi 1972. Tavoitteena oli kehittää Virénille kyky vastata pitkällä kirillä sen ajan kovimpien kirimiesten loppukiriin, joka alkoi 300 metriä ennen maalia. Vauhtitavoitteiksi asetettiin 5 000 metrillä 13.15:n ja 10 000 metrillä 27.30:n taso. Tulostavoitteena oli olympiakisoissa menestyminen. Harjoitusmäärää nostettiin 5 332 kilometristä 7 881 kilometriin. Vuodessa harjoituskertoja oli noin 772.
Talvella 1971–1972 Virén kilpaili eteläisellä pallonpuoliskolla ja harjoitteli Espanjassa. Maalis–huhtikuussa 1972 Virénin harjoitustehot olivat suurimmillaan. Virén matkusti juoksija Seppo Tuomisen kanssa huhtikuussa yhdeksäksi päiväksi Ranskan Font Romeuhun vuoristoleirille korkeanpaikan harjoitteluun.
Viisi viikkoa ennen olympiakisoja Virén juoksi maaottelussa 5 000 metrin Suomen-ennätyksen 13.19,0; hän paransi aiempaa ennätystä 10,8 sekunnilla. Tulos oli samalla kaikkien aikojen maailmantilaston kolmas. Oslossa hän juoksi 10 000 metrin Suomen-ennätyksen 27.52,4. Kalevan kisoissa Virén otti kultaa 1 500 metrillä ja rikkoi seuraavana päivänä Tukholmassa 2 mailin maailmanennätyksen ajalla 8.14.0. Virén pääsi olympialaisiin ehjän kauden jälkeen, ja päätettiin, että hän osallistuisi päämatkansa 5 000 metrin lisäksi myös 10 000 metrille.
Urheilu-ura > Vaiheet > Münchenin olympialaiset

Virén voitti ensimmäisen olympiakultansa 3. syyskuuta 1972 Münchenin olympialaisten 10 000 metrin juoksussa uudella maailmanennätysajalla 27.38,4. Virén kaatui juoksun puolivaiheissa törmättyään Mohammed Gammoudin kanssa, mutta nousi heti ylös, saavutti kärkijoukon ja meni keulaan hiljentämään vauhtia. Juoksu oli vauhdinjaoltaan nykivä: alkupuolisko juostiin lujaa (13.44,0), kuudes ja seitsemäs kilometri hitaasti ja loppu jälleen lujaa. Viren aloitti loppukirinsä 600 metriä ennen maalia. Hän juoksi viimeisen kierroksen aikaan 56,4 tai 56,0 ja viimeisen kilometrin 2.29,2.
Virén voitti toisen kultamitalinsa 5 000 metrin juoksussa olympiaennätysajalla 13.26,4, hitaan alkuvauhdin jälkeen. Hän johti viimeisen kierroksen alkaessa, joutui päästämään takasuoralla Mohammed Gammoudin ja Steve Prefontainen ohitseen, mutta nousi uudelleen johtoon viimeisessä kaarteessa.