stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jidéhem

Jidéhem, oikealta nimeltään Jean De Mesmaeker (21. joulukuuta 1935 – 30. huhtikuuta 2017) oli belgialainen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Sophie-sarjan luojana sekä sarjakuvapiirtäjä André Franquinin avustajana.
Jidéhem opiskeli Brysselissä Saint Luc -taidekoulussa. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa oli vuosina 1954–1956 Héroïc-Albums-lehdessä ilmestynyt seikkailusarja Ginger, jonka tekemisen hän aloitti vain 19-vuotiaana. Kun kyseinen lehti lakkasi ilmestymästä, Jidéhem siirtyi Dupuis-kustantamon julkaisemaan Spirou-lehteen. Hän oli taitava piirtämään ajoneuvoja ja saikin aluksi piirtää lehden Starter-autopalstalle, jonka pääpiirtäjänä Franquin tuolloin toimi. Vuosina 1958–1978 Jidéhem piirsi ja käsikirjoitti Starteria yksinään ja teki sarjan nimikkohahmolle, Starter-mekaanikolle myös omia seikkailuja, joista julkaistiin 1960-luvun alussa kolme sarjakuva-albumia. Vuonna 1963 ilmestyneessä viimeisessä Starter-albumissa Jidéhem esitteli sivuhahmona pikkutyttö Sophien, josta tuli sittemmin oman sarjansa päätähti. Jidéhem piirsi Sophie-sarjaa Spirouhun aina 1990-luvun alkuun asti. Hän herätti myös ensimmäisen sarjansa Gingerin eloon Spiroussa vuonna 1981 ja teki sitä viiden albumin verran, joista viimeinen ilmestyi vuonna 2000.
Omien sarjojensa ohella Jidéhem tunnetaan vuonna 1957 käynnistyneestä yhteistyöstään Franquinin kanssa. Hän piirsi taustoja Franquinin Piko ja Fantasio -seikkailuihin ja varsinkin Niilo Pieliseen. Varhaisemmissa puolisivuisissa Niilo-stripeissä suuri osa piirrostyöstä on Jidéhemin tekemää, mutta vuodesta 1968 Franquin piirsi sarjaa yksin. Sarjassa sivuhahmona esiintyvä mahtipontinen liikemies, johtaja Pappenskiöld (Monsieur De Mesmaeker) perustui melko suoraan ja nimeään myöten Jidéhemin isään. Jidéhem piirsi myös taustat kahteen François Walthéryn Natasha-tarinaan 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Jidéhemin esittely Dupuis-kustantamon sivulla (ranskaksi)
Arnold Matteus

Arnold (Arno) Alvil Matteus (1./13. joulukuuta 1897 Kärgulan kunta, Viron kuvernementti – 30. marraskuuta 1986 Tartto, Viro) oli virolainen arkkitehti.
Elämäkerta

Matteus aloitti vuonna 1918 opinnot Tarton yliopistossa fyysis-matemaattisessa tiedekunnassa. Vuosina 1919–1920 hän osallistui Viron vapaussotaan. Hän opiskeli 1921–1925 Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtiosastolla.
Matteus oli vuosina 1926–1935 ja 1941–1944 Tarton kaupunginarkkitehti ja 1944–1960 Tarton kaupungin pääarkkitehti.
Teokset

Matteus työskenteli pitkään Tarton kaupunginarkkitehtina ja vaikutti merkittävästi Tarton arkkitehtuuriin. Hänen työnsä edustivat pääasiassa funktionalismia.
Kaupunginarkkitehtina ja yksityisenä arkkitehtina hän suunnitteli yksin tai yhdessä muiden kanssa lähes 600 hanketta. Matteuksen työluettelo, jossa oli yli tuhat nimikettä, katosi sodan aikana.
Teokset > Valikoima suunnittelutöitä

Tähe 66, Tartto
Tähe 28 talo Tartossa (kaupungin ensimmäinen ajanmukainen tilanjako, täydellinen vesivarustus jms; 2 kerrosta, 6 asuntoa; tuhoutui sodassa vuonna 1944)
Korporatsioon Ugala, kokoustalo Tartossa, J. Kuperjanovi 16 (1939)
Tarton Tammen stadionn lavat (jugendtyyli, yhteistyössä taiteilija Peet Arenin kanssa, 1935)
Viron pankin talo Tartossa, praegune Opetus- ja tiedeministeriö Munga tänav (yhdessä Viron pankin arkkitehdin Karl Burmanin kanssa; julkisivun veistokset Juhan Raudsepp, porraskäytävän reliefit Aleksander Eller, takorautaportti Arnold Matteus; 1935)
Tarton opettajaseminaarin talo, Salme tänav 1a
äriruumidega talo Riia 15, Tartto
kuvanveistäjä Anton Starkopfin talo Hurda tänav 2, Tartto
Jõgevan pankkitalo (1939)
Elvan tavaratalo (1953, kopiot Otepäällä ja Keilassa)
asuintalo, Liiva 28, Tartto
asuintalot Tartossa K. A. Hermanni 3, 4 ja 11, Lai 27, Struwe 8, Kreutzwaldi 8 ja 12, Emajõe 9 ja 12, Taara pst 3, 6, 8 ja 13, J. Hurda 1 ja 8, Vikerkaare 11, Jakobsoni 4, 11 ja 18
kirjailija Oskar Lutsin asuintalo, Tartto, Riia 38 (nykyisin Oskar Lutsin kotimuseo; Tammelinnaan rakennettiin ennen ja jälkeen toisen maailmansodan useita samanlaisia taloja)
Vanemuine-teatteritalo juurdeehitis (teatterisalista tehtiin konserttisali ja rakennettiin uusi teatterisali; tuhoutui toisessa maailmansodassa)
useita Tarton puistoja: Karlovan, Tähtveren, Forseliuksen, Ülejõen ja Holmin puistot, Barclay de Tollyn aukio ja suihkulähde, Vapauden puistotie ja puisto, Tammen puistotie (Edgar J. Kuusikin hanke), Taaran puistotie
sodanjälkeiset talot Tarton keskustassa: Küüni 2/4, Raekoja plats 3 ja 9, Küüni 5
Väimela Põllumajandustehnikumin päärakennus (1946, sarnased Vaekülas ja Türil)
Antslan kultuuritalo (1950, korratud Jõhvis ja Keilas)
Valgan elokuvateatterin Saluutin rekonstruktiohanke (1974)
Tarton kaupunginkirjasto juurdeehitis (1975)
Viljandin stomatologiapoliklinika rekonstruointihanke (1976)
Muu toiminta

Matteus oli korp! Ugalan jäsen ja taideyhdistys Pallaksen johdossa 1943–1944.
Kirjallisuutta

Raili Raudsepp "Kuulus arhitekt Arnold Matteus" Tartu: Tartu linnavalitsus, 1998 (tekst korporatsiooni Ugala kodulehel)
Aiheesta muualla

Tarton yliopiston ylioppilasmatrikkeli[vanhentunut linkki]
Arnold Matteys, Eesti biograafiline andmebaas ISIK
"Arnold Matteus. Arhitekti mälestusi" Jaak Söötin elokuva vuodesta 1981, Eesti Reklaamfilm, YouTubessa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: et:Arnold Matteus
Käännös suomeksi
Autobahn A1 (Sveitsi)

Autobahn A1 on moottoritie Sveitsissä.
Reitti

A1 on Sveitsin pisin moottoritie, joka kulkee koko maan poikki lounaasta koilliseen. Se alkaa Geneven läheltä Ranskan rajalta ja päättyy St. Margretheniin, Bodenjärven rannalle, Itävallan rajalle. A1 on samalla kansallinen valtatie N1 (saks. Nationalstrasse). A1:n varrella on useita lyhyitä liityntäteitä, jotka ovat moottoriteitä ja numeroitu A1:n perusteella:
A1a, Geneve–Perly (4 km)
A1a, Geneve – Le Vengeron (1 km)
A1a, Lausanne–Ecublens (4 km)
A1H, Zürich Hardturm – Limmatthaler Kreuz (6 km)
A1L, Zürich Letten – Zürich Ost (4 km)
A1.1, Arbon West – Meggenhus (8 km)
Autobahn A1 kulkee samaa reittiä useiden muiden moottoriteiden kanssa:
A9 ja A1 välillä Villars-Ste-Croix – Essert-Pittet
A6 ja A1 välillä Wankdorf – Schönbühl
A2 ja A1 välillä Härkingen – Wiggertal
A3 ja A1 välillä Birrfeld – Limmatthaler Kreuz
A4 ja A1 välillä Limmatthaler Kreuz – Winterthur Nord
Autobahn A5 kulkee A1:n läntisenä rinnakkaistienä Bernin länsipuolitse. A5 erkaantuu A1:stä Yverdon-les-Bains'ssa yhdistyen siihen lähes 100 kilometriä pohjoisempana Solothurnin itäpuolella.
A1 kulkee yhdeksän kantonin alueella. Tie on koko matkaltaan vähintään 2-kaistainen. Moottoritien pituus (ilman liityntäteitä) on noin 390 kilometriä. Liityntäteiden yhteispituus on noin 30 kilometriä.
Liikennemäärät

A1:n liikennemäärät ovat suurimpia Zürichin ympäristössä. Kaupungin koillispuolella Wallisellenissä keskimääräinen vuorokautinen moottoriajoneuvomäärä oli vuonna 2011 noin 143 000 ajoneuvoa. Toinen vilkas osuus on Zürichin luoteispuolella Weiningenissa sijaitsevan Limmatthaler Kreuzin liittymän ja Mülligenissä sijaitsevan Birrfeldin liittymän välillä, jossa keskimääräinen vuotuinen liikennemäärä on yli 120 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Yli 100 000 kulkuneuvon määriin ylletään myös Lausannen pohjoispuolella.
Kuvia

A1 ylittää Rhônen Vernierissä.
A1 Féchyssä Genevenjärven pohjoisrannalla.
A1 ylittää Reussin Mülligenissä.
A1 Spreitenbachissa Zürichin luoteispuolella.
A1 päättyy Bodenjärven etelärannalle.
Aiheesta muualla

Die Schweizer Autobahnen (harrastajasivut) autobahnen.ch. Viitattu 2.11.2013. (saksaksi, englanniksi)
Sveitsin moottoritiet (saks. , ransk. , ital. , retoromaaniksi )
A1 •  A2 •  A3 •  A4 •  A5 •  A6 •  A7 •  A8 •  A9 •  A10 

 A12 •  A13 •  A14 •  A16 •  A21 •  A22 • 
 A50 •  A51 •  A52 •  A53 • 
 J20
Azio Corghi

Azio Corghi (9. maaliskuuta 1937 Cirié – 17. marraskuuta 2022) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli Torinossa ja Milanossa. Corghin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita ja orkesterimusiikkia.
Oopperoita

Blimunda (1989)
Divara - Wasser und Blut (1993)
Isabella (1996)
Il dissoluto assolto (2005)
Association for Computing Machinery

| Association for Computing Machinery |
| --- | --- |

Perustettu:  1947
Toimiala:  kansainväliset ammatilliset järjestöt
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Jäsenmäärä:  95 000
Puheenjohtaja:  Wendy Hall
Jäsenlehti:  Communications of the ACM
Aiheesta muualla
www.acm.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
ACM:n päämaja Broadwayllä.
Association for Computing Machinery eli ACM on maailmanlaajuinen tieteellinen, niin sanottu oppineiden yhteisö, joka tarkoituksena on edistää tietotekniikan tutkimusta sekä -opetusta. Se on perustettu vuonna 1947. Sen jäseninä on opettajia, tutkijoita, opiskelijoita ja tietotekniikka-alan ammattilaisia. Jäseniä on yli 100 maasta, yhteensä noin 95 000. Näistä kaksi kolmasosaa on ammatillisia jäseniä, kolmasosa opiskelijoita.
Organisaatio

ACM:lla on yli 170 paikallisjärjestöä ja 34 erikoisintressiryhmää (SIG), joiden kautta suurin osa toiminnasta tapahtuu. Lisäksi yhteisöön kuuluu yli 500 opiskelijajärjestöä, jotka toimivat korkeakouluissa eri puolilla maailmaa. Suomessa on yksi ammatillinen paikallisjärjestö - SIGCHI Finland, joka kuuluu ACM:n SIGCHI:in eli ihmisen ja tietokoneen välisen vuorovaikutuksen erikoisintressiryhmään. Opiskelijajärjestöjä ei ole, mutta suomalaisopiskelijoita kuuluu kuitenkin ACM:n jäsenistöön. Varsin usein liittyminen tapahtuu erilaisten etujen takia, joihin kuuluu muun muassa ilmaisia verkkokursseja, e-kirjoja ja ohjelmistolisenssejä.
Julkaisut

Yhteisö tuottaa useita julkaisuja. Lippulaiva Communications of the ACM on johtava tieto- ja informaatioteknologian alan asiantuntijalehti. acmqueue on nettisivusto, joka keskittyy alan nykyisiin ja tuleviin ongelmiin. ACM Digital Library sisältää yli kahden miljoonan sivun edestä sisältöä, muun muassa ACM:n julkaisuista aina 1950-luvulta lähtien. ACM Online Guide to Computing Literature on miljoonan sivun laajuinen bibliografinen tietokanta, joka ulottuu vuoteen 1985.
Palkinnot > Turing-palkinto

ACM on jakanut vuodesta 1966 lähtien Alan Turingin mukaan nimettyä, 250 000 dollarin arvoista, Turing-palkintoa. Tämä yhteisön tärkein palkinto, jota on kutsuttu myös tietotekniikan Nobel-palkinnoksi, jaetaan vuosittain henkilölle tai ryhmälle, joka on panoksellaan edistänyt merkittävästi tietotekniikan alan teknistä kehitystä. Palkinnon voittajiin kuuluvat muun muassa tietokoneen hiiren keksijä Douglas Engelbart (1997) ja Unixin kehittäjät Ken Thompson ja Dennis Ritchie (1983). Ensimmäinen Turing-palkinnon vastaanottanut nainen oli Frances E. Allen (2006). Vuonna 2008 naisvoittajien määrä nousi kahteen Barbara Liskovin myötä.
Turingin palkinnon rahoittavat nykyään Intel ja Google.
Palkinnot > Grace Murray Hopper -palkinto

Grace Murray Hopper -palkinto on ACM:n vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään tietotekniikkaa edistäneelle nuorelle, korkeintaan 35-vuotiaalle henkilölle.
Kilpailijat

ACM:n pääkilpailija on IEEE:n alainen IEEE Computer Society.
Aiheesta muualla

ACM:n nettisivut
SIGCHI - ihmisen ja tietokoneen välisen vuorovaikutuksen osaajien yhdistys (Suomi)
Australiankurki

| Australiankurki |
| --- | --- |
 Australiankurki, John Gouldin maalaus
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kurjet Gruidae
Suku::  Kurjet Grus
Laji::  rubicunda
Kaksiosainen nimi
 Grus rubicunda  (Perry, 1810) 
Katso myös
   Australiankurki Wikispeciesissä   Australiankurki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australiankurki (Grus rubicunda) on oseanialainen kurkilintu. Sen esiintymisalue käsittää Australian pohjois- ja itäosat. Uudessa-Guineassa elää pieni populaatio Sepik- ja Flyjokien laaksoissa. George Perry kuvaili lajin holotyypin Botany Bayn lahdelta Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1810.
Australiankurki
Grus rubicunda
Berard Toshio Oshikawa

Berard Toshio Oshikawa vuonna 2015
Berard Toshio Oshikawa (jap. ベラルド 押川 壽夫, Berarudo Oshikawa Toshio; s. 25. maaliskuuta 1941) on japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin konventuaalien fransiskaanien papiksi 21. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Nahan hiippakunnan johtoon 24. tammikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Baptist Tadamarō Ishigami, jota avustivat Stephen Fumio Hamao ja Paul Shin'ichi Itonaga.
Australiankuutiomeduusa

| Australiankuutiomeduusa |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Kuutiomeduusat Cubozoa
Lahko::  Chirodropida
Heimo::  Chirodropidae
Suku::  Chironex
Laji::  fleckeri
Kaksiosainen nimi
 Chironex fleckeri  Southcott, 1956 

Katso myös
   Australiankuutiomeduusa Wikispeciesissä   Australiankuutiomeduusa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australiankuutiomeduusa, meriampiainen tai ampiaismeduusa (Chironex fleckeri) on keskikokoinen kuutiomeduusalaji (Cubozoa). Se on hyvin myrkyllinen ja sen myrkky voi tappaa ihmisenkin muutamassa minuutissa, jos tämä sotkeutuu sen lonkeroihin.  Australiankuutiomeduusoja elää Intian valtameressä ja Tyynessämeressä, erityisesti Australian pohjoisrannikolla. Niiden uimakellot voivat olla halkaisijaltaan jopa 30-senttisiä ja polttiaislonkerot jopa kolmen metrin pituisia. Ne ovat läpinäkyviä ja siksi niitä on hankala erottaa.
Baikalinhylje

| Baikalinhylje |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Pusa
Laji::  sibirica
Kaksiosainen nimi
 Pusa sibirica  (Gmelin, 1788) 
 Baikalinhylkeen levinneisyysalue
Katso myös
   Baikalinhylje Wikispeciesissä   Baikalinhylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Baikalinhylje (Pusa sibirica, aik. Phoca sibirica) eli ”Baikalin norppa” on hyljelaji, joka elää ainoastaan Siperian Baikaljärvessä Venäjällä. Kanta on elinvoimainen, sen kooksi arvioidaan 80 000–100 000 yksilöä.
Baikalinhylkeet painavat keskimäärin 50 kilogrammaa, enimmillään 150 kiloa. Pituutta on yleensä 1,8 metriä. Ravintona ovat pääasiassa kalat. Poikasia syntyy yleensä yksi, joskus kaksi. Sukellusaika on yleensä 20–25 minuuttia, mutta enimmillään 45–60 minuuttia.
Baikalinhylje on ainoa hyljelaji, jota esiintyy pelkästään makeassa vedessä. Myös saimaannorppa ja laatokannorppa elävät makeassa vedessä, mutta ne eivät ole omia lajejaan vaan norpan alalajeja.
Azincourtin taistelu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Azincourtin taistelu Wikimedia Commonsissa
Berat Grabovci

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. maaliskuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Vučitrn, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Tampere United
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2010 | KEK | – | (–) |
| 2010 | → EBK (laina) | 7 | (5) |
| 2011 | PK-35 Vantaa | 8 | (1) |
| 2011–2012 | Drita | – | (–) |
| 2012 | Futura | 6 | (1) |
| 2013 | FC Hämeenlinna | 23 | (16) |
| 2014 | Ilves | 14 | (2) |
| 2014 | → I-Kissat (laina) | 1 | (0) |
| 2015 | Jazz | 22 | (1) |
| 2016–2017 | I-Kissat | 40 | (65) |
| 2018– | Tampere United | 12 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 133 | (98) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. elokuuta 2018.
Berat Grabovci (s. 3. maaliskuuta 1988 Vučitrn) on kosovolainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Tampere Unitedia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Etniseltä taustaltaan Grabovci on Kosovon albaani.
Grabovci on edustanut aiemmin Kosovon superliigan KEK:iä ja Dritaa sekä Suomessa EBK:ta, PK-35:ttä, Futuraa, FC Hämeenlinnaa ja Ilvestä.
Arnold Lewis Raphel

Arnold Lewis Raphel (oikealla) ja Ronald Reagan Yhdysvaltain presidentin työhuoneessa vuonna 1987.
Arnold Lewis Raphel (16. maaliskuuta 1943 – 17. elokuuta 1988) oli 18. Yhdysvaltain suurlähettiläs Pakistanissa.
Varhainen elämä ja koulutus

Raphel syntyi 16.3.1943 Troyssa, New Yorkissa, juutalaisperheeseen, Harryn ja Sarahin (Rote-Rosen)  Raphelin pojaksi. Hänellä oli ainakin yksi veli, Murray.
Poikana Raphel oli jo kiinnostunut diplomatiasta ja kansainvälisistä asioista. 12-vuotiaana hän kirjoitti silloiselle ulkoministerille John Foster Dullesille kiinnostuksensa diplomatiaan. Dulles kirjoitti takaisin vastauksessaan ja kehotti häntä "opiskelemaan kovasti, työskentelemään kovasti ja näemme sinut kymmenen vuoden kuluessa." Näin tapahtui: Raphel valmistui Hamilton Collegesta ( 1964) ja Maxwellin koulusta ja Syracusen yliopistosta (1966).
Ura

Raphel liittyi Yhdysvaltain ulkoministeriöön vuonna 1966. Hänellä oli monipuolinen asema koko uransa ajan hänen kuolemaansa asti vuonna 1988. Hän oli pääasiassa Yhdysvaltain hallituksen diplomaatti.
Ura > Iranin panttivankikriisi

Vuonna 1979 Raphel oli keskeinen jäsen valtionosaston erityistoimintaryhmässä, joka perustettiin vapauttamaan iranilaisten militanttien ottamat  amerikkalaiset panttivangit Yhdysvaltain suurlähetystöstä Teheranissa.
Ura > Yhdysvaltain ulkoministeriön toimistossa

Vuonna 1981 Raphel toimi ulkoministeri Edmund Muskien erityisavustajana. Myöhemmin hänestä tuli Yhdysvaltain ulkoministerin apulaisavustaja vuonna 1985.
Ura > Suurlähettiläs Pakistanissa

Presidentti Ronald Reagan nimitti Raphelin   Dean Roesch Hintonin seuraajaksi Yhdysvaltain suurlähettilääksi Pakistaniin tammikuussa 1987.
Henkilökohtainen elämä

Raphel oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Myrna Feigenbaum, jonka kautta hänellä oli yksi tytär Stephanie. Vuonna 1978 hän meni naimisiin kollegansa Robin Raphelin kanssa; avioliitto, joka oli lapseton, päättyi avioeroon kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1987 hän meni naimisiin toisen diplomaatin, Nancy Halliday Ely-Raphelin, kanssa; hän oli hänen kolmas aviomies ja molemmat hänen aikaisemmat avioliitot olivat päättyneet avioeroon. He olivat olleet naimisissa noin vuoden ajan, kun hän kuoli lento-onnomuudessa elokuussa 1988.
Kuolema

Raphel toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Pakistanissa ja matkusti lentokoneessa presidentti Zia-ul-Haqin kanssa 17. elokuuta 1988 Bahawalpurissa, jolloin kone  syöksyi maahan, mikä johti 34 ihmisen kuolemaan, mukaan lukien hänet ja presidentti Zian.
Raphel oli 45-vuotias. Hännen  molemmat  vanhempansa selvytyivät , jotka elivät eläkeläisenä Atlantic Cityssä, ja hänen ainoan tyttärensä Stephanie, joka asui äitinsä, Myrna Feigenbaumin, kanssa Orlandossa Floridassa. Raphel selviytyi myös kolmannesta vaimostaan, Nancystä.
Basmatšin kapina

Basmatšin kapina tai Basmatši-liike (ven. Басмачество, Basmatšestvo) oli basmatšeiksi kutsuttujen Keski-Aasian muslimikansojen Venäjän-vastainen kapina, joka hiipui vähitellen vuoteen 1926 mennessä.
Kapinan juuret ovat vuoden 1916 Kazakstanin kapinassa, joka alkoi kun Venäjä aloitti muslimien värväämisen armeijaansa. Lokakuun vallankumouksen seurauksena alkoi Venäjän sisällissota. Turkestanin muslimien poliittiset liikkeet pyrkivät luomaan autonomisen hallituksen Kokandiin. Bolševikit aloittivat hyökkäyksen Kokandiin helmikuussa 1918 ja surmasivat yli 25 000 ihmistä. Joukkomurhan seurauksena Basmatši-liikkeelleselvennä, joka kävi sissisotaa Turkestanissa.
Useiden tappioiden jälkeen Basmatši-kapinallisten suosio väheni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Basmatšin kapina Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Basmachi Movement
Käännös suomeksi
Bendik Singers

Bendik Singers oli Arne Bendiksenin kokoama norjalainen lauluyhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1971–1975. Yhtyeen muodotivat Anne-Karine Strøm, Ellen Nikolaysen, Bjørn Kruse ja Philip Kruse. Yhtye voitti Melodi Grand Prix'n 1973 kappaleella "Å for et spill" ja valikoitui näin Norjan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälistä Eurovision laulukilpailua varten kappale käännettiin englanniksi nimellä "It's Just a Game". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa yhtye sijoittui seitsemänneksi 17 kilpailijan joukosta.
Diskografia > Albumit

Bendik Singers (1974)
Diskografia > Singlet

Om Hele Verden Sang I Kor / Bli En Stund (1972)
It's Just A Game / Memories Of You (1973)
Ring, Ring / Jeg Undrer Når Solen Går Ned (1973)
Sayonara / Ved Rondane (1973)
Kom / Regn Regn (1973)
Law Of The Wild (1974)
Afrotid (1974)
En, To, Tre / Djambo Djambo (1976)
Du Får Det Beste (1976)
Berenikidai

| Berenikidai> Βερενικίδαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Eleusiin suunnassa?
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  224/223 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Ptolemais (vsta 224 eaa.)
Trittys:  ei tiedossa
Demonyymi:  Berenikidēs (Βερενικίδης)
Bulen jäseniä:  1 (vsta 224 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Berenikidai (m.kreik. Βερενικίδαι, lat. Berenicidae) oli antiikin aikainen Ptolemais-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos.
Berenikidain sijaintipaikkaa tai sen trittystä ei tunneta varmuudella, koska sitä ei kuvata antiikin säilyneessä kirjallisuudessa. Demos saattoi sijaita jossakin Eleusiin suunnassa, koska sieltä päin on löydetty demoksen mainitsevia kirjoituksia hautakivissä.
Demos perustettiin hellenistisellä kaudella vuonna 224/223 eaa. Tuolloin ateenalaiset halusivat kunnioittaa Egyptin kuningasta Ptolemaios III Euergetestä antamalla tälle oman, uuden fylen nimeltä Ptolemais. Fyleen siirrettiin joukko vanhoja demoksia, ja samalla siihen luotiin yksi uusi demos eli Berenikidai. Demos nimettiin Ptolemaioksen puolison kuningatar Bereniken mukaan. Demoksella oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa.
Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Berenikidēs (Βερενικίδης).
Antti Esko

Antti Esko (s. 30. heinäkuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän on urallaan voittanut kerran Suomen mestaruuden, ja esiintynyt A-maajoukkueessa 12 maaottelun verran.