stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liberate the Unborn Inhumanity
Aiheesta muualla

Liberate the Unborn Inhumanity Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Liberate the Unborn Inhumanity Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Los Angeles FC

Los Angeles Football Club on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka aloitti pelaamisen Yhdysvaltain ja Kanadan korkeimmalla sarjatasolla Major League Soccerissa vuonna 2018. Sen kotipaikkana toimii Los Angelesin kaupunki Kalifornian osavaltiossa. Se voitti MLS:n ensimmäisen mestaruutensa kaudella 2022.
Joukkue > Kokoonpano

Päivitetty: 1. tammikuuta 2024
Karl Leister

Karl Leister
Karl Leister (s. 15. kesäkuuta 1937 Wilhelmshaven) on saksalainen klarinetisti.
Leister sai varhaisimman musiikkikasvatuksen isältään, joka myös oli klarinetisti. Hän opiskeli Hanns Eisler -musiikkiyliopistossa vuosina 1953–1956 ja soitti Komische Oper Berlinin orkesterissa vuosina 1957–1959. Vuonna 1959 Leister pääsi Berliinin filharmonikkojen jäseneksi, jona pysyi vuoteen 1993. Vuonna 1986 hän perusti Berliinin solistit -kamarikokoonpanon. Vuonna 1994 hänestä tuli Hanns Eisler -musiikkiyliopiston professori, jona hän toimi vuoteen 2002.
Leisterin ohjelmistoon on kuulunut teoksia muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta, Carl Maria von Weberiltä, Louis Spohrilta, Sergei Prokofjevilta, Paul Hindemithiltä, Felix Mendelssohnilta, Max Regeriltä, Gioacchino Rossinilta, Carl Nielseniltä ja Franz Danzilta. Leister on esiintynyt myös  kamarimuusikkona kansainvälisesti useiden johtavien pianistien, jousisoittajien ja laulajien kanssa. Hän on levyttänyt monille levymerkeille, kuten EMI:lle, Deutsche Grammophonille ja BIS:lle.
Katja Jäppinen

Katja Jäppinen (s. 24. helmikuuta 1986 Imatra) on jääkiekkomaalivahti. Jäppisen kasvattajaseura on Imatran ketterä. Tämän jälkeen Jäppinen edusti Saipan paidassa usean vuoden ajan, kunnes siirtyi Jyväskylän Hockey Catsiin vuonna 2002.
Catseissä Jäppinen pääsi heti SM-joukkueen mukaan treenaamaan ja vuonna 2004 Catsien SM-joukkueen maalivahti vastuu olikin Jäppisen niskoilla. Nuorten maajoukkueen lisäksi vuonna 2004 Jäppinen osallistui Suomen naisten maajoukkueen Promo-tourille. Katja valmistui lukiosta vuoden 2005 jouluna. Pelattuaan neljä kautta SM-sarjaa Catsien leivissä hän siirtyi toimintaterapia opiskelupaikan mukana Helsinkiin ja IHK:hon.
Jääkiekon lisäksi Jäppinen pelasi nouruudessaan pesäpalloa ja jalkapalloa. Pesäpallossa Jäppinen voittikin C-tyttöjen SM-pronssia.
Karl Ferdinand Braun

| Karl Ferdinand Braun |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1850 Fulda, Saksa
Kuollut: 20. huhtikuuta 1918 (67 vuotta) New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Marburgin yliopisto Berliinin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  August Kundt
Instituutti:  Strassburgin yliopisto
Oppilaat:  Leonid Isaakovich Mandelshtam
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Katodisädeputki
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1909)
Karl Ferdinand Braun (6. kesäkuuta 1850 – 20. huhtikuuta 1918) oli saksalainen keksijä, fyysikko, jolle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1909 langattomaan lennättimeen liittyvästä kehitystyöstä yhdessä Guglielmo Marconin kanssa. Hän kehitti myös ensimmäisen katodisäde-oskilloskoopin.
Elämä

Braun syntyi Fuldassa ja opiskeli Marburgin ja Berliinin yliopistoissa. Hän työskenteli Würzburgin yliopistossa assistenttina ja Leipzigissa lukion opettajana. 
Hän toimi apulaisprofessorina ja varsinaisena professorina useissa saksalaisissa yliopistoissa, kunnes vuonna 1895 asettui Strassburgin yliopistoon, missä hänestä tuli fysiikan laitoksen esimies.
Braun tutki aluksi pingotettujen lankojen värähtelyjä ja termodynamiikkaa. Hänen tunnetuimmat työnsä liittyvät kuitenkin sähköön. Hän tutki Ohmin lain poikkeuksia ja kehitti Braunin sähkömittarin ja katodisädenäyttöön perustuvan oskilloskoopin, joka valmistui 1897.
Vuodesta 1898 alkaen hän keskittyi ”langattoman lennättimen” kehittelyyn. Hän oli ensimmäinen, joka lähetti sähkömagneettisia aaltoja tiettyyn suuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Ferdinand Braun Wikimedia Commonsissa
Särökäyrää jo vuodesta 1897 (Arkistoitu – Internet Archive)
Lorenzo Simonetti

Lorenzo Simonetti
Lorenzo Simonetti (27. toukokuuta 1789 Rooma, Italia – 6. tammikuuta 1855 Rooma) oli italialainen katolisen kirkon kardinaali.
Paavi Gregorius XVI nimitti Simonettin kardinaaliksi salaisesti in pectore heinäkuussa 1844, ja nimitys julkistettiin seuraavan vuoden huhtikuussa. Simonetti osallistui vuoden 1846 konklaaviin, joka valitsi paaviksi Pius IX:n.
Karl Leonhard Tolonen

Karl (Kaarle, Kaarlo) Leon(h)ard Tolonen (29. lokakuuta 1845 Kajaani – 6. huhtikuuta 1902 Yhdysvallat) oli Afrikassa ja Yhdysvalloissa vaikuttanut suomalainen pappi ja lähetyssaarnaaja.
Tolonen sai pappiskasvatuksensa Suomen lähetyskoulussa.
Tolonen oli yksi ensimmäisistä suomalaisista lähetyssaarnaajista. Hän oli mukana joukossa, joka heinäkuussa 1870 saapui ensimmäisenä Ambomaan Omandongolle. Tolosen työkausi Ambomaalla jäi kuitenkin verrattain lyhyeksi, sillä se päättyi jo vuonna 1876. Vuonna 1888 Tolonen lähti Yhdysvaltoihin, jossa hän oli perustamassa Suomi-Synodia ja toimi sen esimiehenä 1898–1902. Hän oli mukana myös Suomi-Opiston perustamisessa.
Tolonen toimitti ondongan kielelle Martti Lutherin vähän katekismuksen ja muutamia virsiä. Hän toimi 1876 kotimaahan palattuaan matkasaarnaajana ja muissa toimissa, mutta lähti 1888 papiksi Yhdysvaltoihin, jossa Ishpemingin ja kahden muun seurakunnan pappina. Hän toimi Suomi-synodin konsistorissa ja jonkin aikaa sen esimiehenä.
Tolonen oli Suomen ensimmäisiä raittiustyöntekijöitä.
Lorenzo Olarte Cullen

| Lorenzo Olarte Cullen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1932 Ponteareas, Galicia, Espanja
Kuollut: 2. helmikuuta 2024 (91 vuotta)
Kansalaisuus:  espanjalainen
Ammatti:  lakimies ja poliitikko
Muut tiedot
Koulutus: kandidaatin tutkinnon oikeustieteestä, 1955
Lorenzo Olarte Cullen (8. joulukuuta 1932 Ponteareas, Galicia, Espanja – 2. helmikuuta 2024) oli espanjalainen lakimies ja poliitikko Kanariansaarilta.
Olarte Cullen suoritti kandidaatin tutkinnon oikeustieteessä Universidad Complutense de Madrid -yliopistosta vuonna 1955. Hän aloitti poliittisen uransa vuonna 1973 Francon aikana. Hän oli vuosina 1974–1979 Kanariansaarien neuvoston jäsen. Vuonna 1977 hän oli perustamassa Kanarian unioni -puoluetta ja toimi sen johtajana perustamisen jälkeen. Puolue lopetettiin seuraavana vuonna kun se sulautui Demokraattisen keskustan unioniin (UCD).
Olarte Cullen toimi puolueen johtajan Adolfo Suárezin neuvonantajana vuoden 1979 tammikuuhun. Hän oli lentoyhtiö Aviacon johtajana 1980–1982, joka jälkeen hän toimi erilaisissa poliittisissa tehtävissä Kanariansaarilla.
Olarte Cullen valittiin Kanariansaarien Kanarian parlamentin hallituksen johtajanaksi vuonna 1988 ja hän oli virassa 1988–1991. Tämän jälkeen hän oli varapuheenjohtaja ja matkailuneuvoja 1995–1999.
Vuonna 2014 hänet valittiin Demokraattisen keskusta-koalition johtajaksi (esp. Coalición de Centro Democrático).
Leuchtenbergin Amélie

| Amélie de Leuchtenberg, Bragançan herttuatar |
| --- | --- |
 Bragançan herttuatar Amélie, Friedrich Dürckin mukaan n. 1839
Brasilian keisarinna
Valtakausi:  1829–1831

Syntynyt:  Amélia Augusta de Leuchtenberg 31. heinäkuuta 1812 Villa Mirabellino, Milano, Italian kuningaskunta
Kuollut:  26. tammikuuta 1873 (ikä 60) Palácio de Janelas Verdes, Lissabon, Portugalin kuningaskunta
Hautapaikka:  Keisarillinen krypta, Itsenäisyyden muistomerkki, São Paulo, Brasilia
Puoliso:  Pedro I
Lapset:  Maria Amélia
Koko nimi:  Amélie Auguste Eugénie Napoléonne de Leuchtenberg
Suku:  Beauharnais
Isä:  Eugène de Beauharnais, Leuchtenbergin herttua
Äiti:  Amalie Augusta de Beauharnais, Baijerin prinsessa
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Nimikirjoitus:  
Amélie de Leuchtenberg (31. heinäkuuta 1812 Villa Mirabellino, Milano, Italian kuningaskunta – 26. tammikuuta 1873 Palácio das Janelas Verdes, Lissabon, Portugalin kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa ja Bragançan herttuatar, josta tuli Pedro I:n toisena puolisona Brasilian keisarinna vuosiksi 1829–1831.
Brasilian keisarinna Amélie de Leuchtenberg, Joseph Karl Stieler 1829
Suku

Hänen vanhempansa olivat Leuchtenbergin herttua Eugène de Beauharnais ja Baijerin prinsessa Augusta (1788–1851). Hänen isoäitinsä oli keisarinna Joséphine de Beauharnais ja äidinisänsä Baijerin kuningas Maksimilian I.
Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhempi veli Auguste de Beauharnais, Leuchtenbergin herttua (1810–1835) avioitui Portugalin kuningatar Maria II:n kanssa ja nuorempi veli Maximilian de Beauharnais (1817–1852) avioitui suuriruhtinatar Maria Nikolajevna Romanovan, Nikolai I:n vanhimman tyttären kanssa. Vanhin sisar Josephine avioitui Ruotsin kuningas Oscar I:n kanssa.
Viimeiset vuodet

Amélie oli poikapuolensa Pedro II:n kanssa kirjeenvaihdossa elämänsä loppuun asti yrittäen neuvoa ja tukea tätä. Heidän kirjeenvaihtonsa ​​on säilynyt lähes kuuden vuosikymmen ajalta. Pedro II vastasi hänen ystävällisyytensä ja pyysi Amélielta apua avioliittojen järjestämisessä omille tyttärilleen ja vieraili tämän luona Lissabonissa Euroopan matkallaan vuonna 1871.
Amélie kärsi angina pectoriksesta vuodesta 1834 lähtien, miehensä kuoltua, ja hänellä oli vaurioita keuhkoissaan. Vuoteen 1871 mennessä hänen terveydentilansa oli vakava ja Pedro II:lle tiedotettiin siitä jatkuvasti. Hänellä on ollut kuumetta, keuhkoputkentulehduksen oireita ja hengitysvaikeuksia. Hänelle annettiin jopa viimeinen voitelu, mutta hänen terveytensä parani, kun hän sai tietää, että hänen sisarensa Ruotsin kuningatar Josefina ja poikapuoli Pedro II vierailevat hänen luonaan. Vuoteen 1872 mennessä hänellä esiintyi alaraajoissa turvotusta, hän kärsi hengenahdistuksesta ja kapillaarisesta keuhkoputkentulehduksesta.
Amélie kuoli 60-vuotiaana tammikuussa 1873 kärsittyään sydämen vajaatoiminnasta. Hänet haudattiin Bragança-suvun kuninkaalliseen hautaholviin São Vicente de Foran luostariin lähelle Lissabonia. Vuonna 1982 hänen balsamoidut ja muumioituneet jäännöksensä siirrettiin Keisarilliseen kryptaan Brasilian itsenäisyyden monumentin alle (Monumento à Independência do Brasil) São Pauloon.
Amélien ja Pedro I:n vihkiminen Rio de Janeiron katedraalissa lokakuussa 1829, Jean-Baptiste Debret n. 1829. Isänsä takana ovat lapset Pedro, Paula, Januária ja Francisca.
Bragançan herttuatar Amélie von Leuchtenberg ja tytär Maria Amélia, Friedrich Dürck n. 1840
Bragançan herttuatar Amélie de Leuchtenberg, Franz Xaver Winterhalter n. 1850-luku
Bragançan herttuatar Amélia viimeisinä vuosinaan 1860-luvulla
Keisarinna Amélian (vas.) ja keisari Pedro I:n haudat Keisarillisessa kryptassa São Paulossa.
Loputon luokkaretki

| Loputon luokkaretki Klamydia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2011
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Usvaputki Oy
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Klamydian muut julkaisut
| Sound Pack 2010 | Loputon luokkaretki 2011 | XXV 2013 |
Singlet albumilta Loputon luokkaretki
 ”Suomalainen tarina” Julkaistu: 7. huhtikuuta 2011
Loputon luokkaretki on Klamydian 7. syyskuuta 2011 ilmestynyt pitkäsoitto. Albumin bonus-CD:n kappaleet nauhoitettiin Hämeenlinnassa 24. heinäkuuta 2010. Levyltä julkaistiin single ”Suomalainen tarina”, josta kuvattiin musiikkivideo.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. ja myi kultaa.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Punk’s not Dead  Suomalainen tarina  Pelasta !  Kaikki hyvä  Idols-jämien hoitokoti  Torso-orkesteri Raajattomat  Puolessavälissä  Pala elämää  Munuaistinnitus  Yksi laki  Paras perse (of the universe)  Luonto kostaa :  Bonus-CD: Wanaja-live Pohjanmaalla  Laiskat ja pulskeat  Minäminäminä  Krapula tulee  Aku Ankka-laulu  Kaunehin oot  Pala rauhaa  Hassut esineet  Huipulla tuulee  Ajolähtö  Narkkarirakkautta  Punajuuren värinen ompelukone  Tango Delirium  E.V.V.K.  Kuljukka  Suomi on sun  Vaatteet pois  Mä lähden himaan  Pienen pojan elämää  Pilke silmäkulmassa
Kokoonpano

Jari Helin – kitarat, taustalaulu
Vesa Jokinen – laulu
Sami Kohtamäki – basso, taustalaulu
Riku Purtola – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Antti Pitkäjärvi – taustalaulu
Tapio Wilska – murina
Petri Prauda – säkkipilli
Keltaherttuakala

| Keltaherttuakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Keisarikalat Pomacanthidae
Suku::  Centropyge
Laji::  flavissima
Kaksiosainen nimi
 Centropyge flavissima  (Cuvier, 1831) 
Katso myös
   Keltaherttuakala Wikispeciesissä   Keltaherttuakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltaherttuakala (Centropyge flavissima, vanh. Centropyge flavissimus) 
on keisarikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Keltaherttuakala kasvaa 15 cm pitkäksi. Se on muuten keltainen, mutta silmän ympärillä on sinistä.
Alkuperä

Keltaherttuakala on kotoisin Fidžiltä ja Tahitilta.
Käyttäytyminen

Keltaherttuakala ei sovi yhteen muiden keisarikalojen kanssa. Se voi myös näykkiä kivikoralleja ja simpukoita.
Vesiolot ja ravinto

Keltaherttuakala syö luonnossa lähinnä levää. Sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C.
Kasper Soini

| Kasper Soini> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 2003 (ikä 21) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  8
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Kasper Soini (s. 17. toukokuuta 2003 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita.
Ura > Seuraura

Soini on Grankulla IFK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin. Soini oli kaudella 2018–2019 C-nuorten SM-karsinnoissa seuran akatemiajoukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+10=14. C-nuorten SM-sarjassa hän oli pelipaikastaan huolimatta tehoilla 7+6=13 joukkueen paras pistemies ja Soini jakoi sisäisen maalipörssin voiton Kasper Saaren kanssa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Yhdysvaltoihin South Florida Hockey Academyn 16U-joukkueeseen, jota valmensi suomalainen entinen NHL-pelaaja Olli Jokinen.
Kaudeksi 2020–2021 Soini palasi Suomeen ja siirtyi Jokereihin. Hän pelasi seitsemän ottelua seuran U20-joukkueessa ja kuusi ottelua U18-joukkueessa, kunnes Jokereiden juniorijoukkueiden kaudet päättyivät joulukuun 2020 vaihteessa, kun pääkaupunkiseudulla juniorikiekkoilun kilpailutoiminta keskeytettiin koronavirusrajoitusten vuoksi. Kaudeksi 2022–2023 Soini siirtyi Mikkelin Jukurien U20-joukkueeseen. Hänen seuravalintansa taustalla oli myös hänelle South Florida Hockey Academysta tuttu Olli Jokinen, joka toimii seuran SM-liigajoukkueen päävalmentajana. Soini palasi kesken kauden kuitenkin Jokereiden U20-joukkueeseen, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Huhtikuussa 2023 Soini palasi Jukureihin ja hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän loukkaantui harjoituskaudella 2023–2024, kunnes kuntouduttuaan Soini teki liigadebyyttinsä runkosarjan kymmenennellä kierroksella 13. lokakuuta 2023 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin Jukurien kakkospuolustajapariin Niklas Peltomäen viereen. Soini sai ottelussa jääaikaa 13.36 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema +1. Juha Kauppinen valitsi Soinin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Liigauransa avausmaalin hän teki kahdeksannessa ottelussaan 18. marraskuuta 2023 Rauman Lukkoa vastaan. Tero Palosaari valitsi Soinin ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi tulokaskautensa aikana 38 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5 ja kuusi playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Soini voitti pudotuspeleissä Jukurien sisäisen tehotilaston lukemalla +4. Huhtikuussa 2024 seura uutisoi käyttäneensä hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Soinin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Pelityyli

Soini on kertonut olevansa aika kiekollinen puolustaja, joka pystyy myös puolustamaan hyvin. Hän on kertonut tykkäävänsä pelata kiekolla ja käyttää myös liikettä hyväkseen. Soini on maininnut esikuvikseen Miro Heiskasen ja Quinn Hughesin. Myös Jukurien päävalmentaja Olli Jokinen on verrannut häntä Heiskaseen luistelun osalta. Jokisen mukaan Soini on erittäin hyökkäävä puolustaja, joka pystyy tuomaan kiekkoa jalalla ja pystyy puolustamaan jalalla.
Muuta

Soinin pikkuveli Kim pelasi kaudella 2022–2023 hyökkääjänä Grankulla IFK:n U18-joukkueessa.
Louis De Geer (1587–1652)

Louis de Geer Fredrik Akrelin kaiverruksessa vuodelta 1790
Louis De Geer (17. marraskuuta 1587 Liège – 19. kesäkuuta 1652 Amsterdam) oli kauppias ja teollisuusmies, jota pidetään Ruotsin teollisuuden uranuurtajana.
De Geer toimi pankkiirina Amsterdamissa ja tutustui tehtävässään Ruotsin raaka-ainevaroihin. Hän osti Finnspångan rautatehtaan ja alkoi tehdä kauppaa Ruotsin kruunun kanssa. Vuonna 1627 hän muutti Norrköpingiin Ruotsiin. Vuoteen 1631 asti hän toimi Ruotsin armeijan suurimpana hovihankkijana. De Geer siirsi aseiden valmistuksen suurelta osin Ruotsiin ja toi maahan tarkoitusta varten vallonialaisia seppiä ja kaivosmiehiä. Hän perusti maahan useita teollisuus- ja muita yrityksiä. Hänet määrättiin kruunun kivääritehtaiden sekä kuparin ja suolan kauppatoiminnan johtajaksi. Hänet aateloitiin 1641. Tanskan-sodan 1643–1645 aikana hän varusti omilla varoillaan 30 laivaa Ruotsin laivastolle. Hän oli mukana Ruotsin Afrikan-kauppakomppanian perustamisessa 1649.
Karl Leonhard Lode

Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä Kustaa III:n sodassa (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden yhtenä henkilöhahmona (”Ukko Lode”).
Eversti Karl Leonhard Loden hauta Kuopiossa
Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui Kustaa III:n sotaan komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä. Ansioistaan tässä sodassa hänet ylennettiin vuonna 1790 majuriksi ja myöhemmin vuonna 1796 everstiluutnantiksi.
Suomen sodan alkaessa Lode sai komennettavakseen Savon rykmentin pataljoonan. Hän osallistui pataljoonineen muun muassa Revonlahden, Lapuan ja Alavuden taisteluihin. Lode haavoittui vakavasti Alavuden taistelussa eikä kyennyt enää osallistumaan sodan loppuvaiheisiin. Hänet ylennettiin vuonna 1808 everstiksi ja hän sai Miekkaritarikunnan suurristin vuonna 1809. Sodan päätyttyä Lode jäi aluksi Ruotsiin, mutta palasi Suomeen vuonna 1810 ja vietti viimeiset vuotensa omistamillaan Rauhalahden, Hatsalan ja Harjulan tiloilla lähellä Kuopiota. Hänet on haudattu Kuopion Sankaripuistoon.
Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa Vänrikki Stoolin tarinat (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno Ukko Lode ja hän esiintyy myös runossa Sotamarski. Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva ”tulirinta” vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä ”vanhaksi Lodeksi” (”gamle Lode”): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels).
Lode oli vuodesta 1791 naimisissa Eva Sofia Tawastin kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Molemmat pojat, Carl Reinhold Lode (1792–1871) ja Torsten Vilhelm Lode (1796–1862), seurasivat isäänsä sotilasuralle.
Aiheesta muualla

Emil Tolonen : Ukko Loden kotitanhuilta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 08.07.1928, nro 28, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lankakerä (EP)

| Lankakerä Itkevä tyttö |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 16. kesäkuuta 2009
 Tyylilaji: taiderock
 Kesto: 16.18
 Levy-yhtiö: Kaakao
Itkevän tytön muut julkaisut
| Meri 2009 | Lankakerä 2009 | Hyvästi entinen elämä 2010 |
Lankakerä on Itkevä tyttö -rockyhtyeen kolmas EP-julkaisu. Se julkaistiin Kaakao Recordsin kautta vuonna 2009.
Levy sisältää neljä kappaletta, joista kaksi on äänitetty studiossa livenä. EP:n nimikappale, Lankakerä, on myös yhtyeen samana vuonna ilmestyneellä albumilla Meri, Kohtaus uneliaasta elokuvasta taas samalta albumilta pois jätetty kappale.  Jätän sen sanomatta -kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut laulaja-kitaristi Lauri-Matti Parppei.
Levyn on tuottanut ja äänittänyt Timo Kuismanen, joka myös miksasi EP:n yhdessä Parppein kanssa. Masteroinnista vastasi Joona Lukala.
Kappaleet

Lankakerä – 4.21
Kohtaus uneliaasta elokuvasta – 2.42
Jätän sen sanomatta – 4.33 (studiolive)
Vapaus – 4.42 (studiolive)
Lorenzo Patané

Lorenzo Patané (s. 20. marraskuuta 1976) on saksalainen näyttelijä. Hän on näytellyt mm. sarjassa Lemmen viemää, hahmona Robert Saalfeld.
Sarjat ja elokuvat

Nathalie
Schatten der Vergangenheit
Ein Fall fur zwei
Fabrixx
Verflixte Begegnung im Mondschein
Topsi
Sturm der Liebe
Harry und Bo
Agrodolce
Karin Stoltenberg

Karin Stoltenberg
| --- | --- |
Syntynyt:  23. marraskuuta 1931  Paterson  
Kuollut:  17. lokakuuta 2012  (80 vuotta) 
Hautapaikka:  Vestre gravlund  
Syntymänimi:  Karin Heiberg 
Isä:  Ornulf Eivindsen Heiberg  
Äiti:  Elisabeth Petersen  
Puoliso:  Thorvald Stoltenberg (1957 – )  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karin Stoltenberg (o.s. Heiberg; 23. marraskuuta 1931 Paterson, New Jersey, Yhdysvallat – 17. lokakuuta 2012) oli norjalainen geenitieteilijä, poliitikko ja virkamies, joka pyrki kehittämään johdonmukaista perhepolitiikkaa Norjassa. Hänet tunnettiin myös feministinä ja pääministeri Jens Stoltenbergin äitinä sekä ulkoministeri Thorvald Stoltenbergin vaimona.
Elämäkerta

Karin Heiberg syntyi norjalaisessa keskiluokan perheessä Patersonissa, New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Heibergillä heräsi kiinnostus poliittisiin asioihin jo varhaisessa teini-iässä. Hän tapasi tulevan aviomiehensä Thorvald Stoltenbergin 18-vuotiaana Norjassa, mutta lyhyen romanssin jälkeen hän muutti perheensä kanssa Kanadaan, jossa hän asui kuusi vuotta ja oli jonkin aikaa naimisissa toisen miehen kanssa. Avioeronsa jälkeen Kanadassa, hän palasi Norjaan suorittaakseen genetiikan tohtorin tutkinnon. Hän ilmoitti Stoltenbergille, että hän on palannut, ja he päättivät mennä naimisiin 24 tunnin päästä heidän tapaamisestaan. Tällöin oli vuosi 1957. Hän keskeytti tieteellisakateemisen uransa, mutta suoritti valtiotieteen opinnot Oslon yliopistossa.
Stoltenbergin perhe muutti usein Thorvaldin diplomaattiuran seurauksena. Karin aloitti uransa valtion virkamiehenä Norjan kehitysyhteistyövirastossa. Vuonna 1972 hän aloitti johtavan virkamiehen tehtävän kuluttaja- ja hallinto-osastossa. Siellä hän kehitti Inger Louise Vallen johdolla useita poliittisia aloitteita naisten sisällyttämiseksi työvoimaan . Hän työskenteli myös valtiosihteerinä kauppa- ja merenkulkuministeriössä sekä teollisuuskauppaministeriössä. Hän luonnehti olevansa byrokraatti eikä poliitikko ja osallistui harvoin miehensä poliittiseen toimintaan.
Perhe

Stoltenbergille syntyi yhdessä aviomiehensä Thorvaldin kanssa kolme lasta. Lääkäri ja tutkija Camilla Stoltenberg 1958, Norjan ex-pääministeri Jens Stoltenberg 1959 ja tv-persoona Nini Stoltenberg 1963. Nini menehtyi vuonna 2014.