stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
B-duuriasteikko

B-duurin etumerkintä, 2 alennusta
Yhden oktaavin B-duuriasteikko.
B-duuriasteikko on B:stä alkava sävelasteikko, jonka sävelet ovat B, C, D, Es, F, G, A ja B. B-duurin rinnakkaismolli on g-molli ja muunnosmolli on b-molli. B-duurin subdominanttisointu on Es-duurisointu ja dominanttisointu on F-duurisointu.
B-duuri on jazzissa suosittu sävellaji. Tämä johtunee siitä, että monet puhallinsoittimet ovat usein B-, Es- tai F-vireisiä niin, että niiltä vähenee etumerkinnästä alennuksia, minkä myötä esimerkiksi trumpetti ja tenorisaksofoni soittavat C-duuristemmaa soivan sävellajin ollessa B-duuri.
Varsinkin populaarimusiikin puolella, jossa on yhä yleistyvämmin käytössä englantilainen sävelten nimeämistyyli, "B-duurilla" viitataan H-duuriin, ja B-duurista käytetään nimeä Bb-duuri. Kuitenkin suomalaisen taidemusiikin puolella, jossa on yhä yleisesti saksalainen nimeämisäkäytäntö, Bb tarkoittaa kuitenkin lähtökohtaisesti kaksoisalennettua H:ta, josta rytmimusiikin puolella käytetään yleensä nimeä "Beses".
B-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla > Neljällä yleisimmällä avaimella

Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. B-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Tunnettuja sävellyksiä B-duurissa

Oskar Merikanto: Valse Lente
F. Couperin: Les Baricades Mistérieuses
Alónnisos (kunta)

| Alónnisos Alónnisoksen kunta Αλόννησος Δήμος Αλοννήσου |
| --- | --- |
 Alónnisoksen kylä.
 Kunnan sijainti
 Alónnisos
 Koordinaatit: 39°9′N, 23°50′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Thessalia
Alueyksikkö:  Sporadit
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  2502
 – Kuntakeskus:  Patitíri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  129,6 km²
Väkiluku (2011):  2 750
 – Kylä:  208
 – Väestötiheys:  21,22 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  370 05
Suuntanumero(t):  24240
Rekisterikilpi:  BO
 
 www.alonissos.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alónnisos (kreik. Αλόννησος) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Αλοννήσου, Dímos Alonnísou), joka sijaitsee Sporadien alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 129,6 neliökilometriä ja väkiluku 2 750. Varsinaisen Alónnisoksen kylän väkiluku on 208 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Patitíri.
Alónnisoksen kunta käsittää koko Alónnisoksen saaren. Alónnisoksen kylä sijaitsee sisämaassa saaren lounaispäässä ja pääkaupunki Patitíri saaren kaakkoisrannalla. Alónnisoksen saaren lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Ágios Geórgios, Gioúra, Gramméza, Kórakas, Koumpí, Kyrá Panagiá, Lechoúsa, Megálo Adélfi, Mikró, Mikró Adélfi, Pappoús, Pelérissa, Peristéra, Pipéri, Prásso Gioúron, Prásso Skántzouras, Psathoúra, Psathonísi, Skantíli ja Skántzoura.
Kunnan osat

Alónnisoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Adelfoí (saaret) | 0 |  |
| Ágios Pétros | 22 |  |
| Alónnisos | 208 |  |
| Gérakas | 62 |  |
| Gioúra (saari) | 0 |  |
| Isiómata | 49 |  |
| Kalamákia | 59 |  |
| Kyrá Panagiá (saari) | 2 |  |
| Marpoúnta | 59 |  |
| Mourteró | 48 |  |
| Patitíri | 1 628 |  |
| Peristéra (saari) | 30 |  |
| Pipéri (saari) | 6 |  |
| Psathoúra (saari) | 0 |  |
| Skántzoura (saari) | 0 |  |
| Stení Vála | 104 |  |
| Vótsi | 473 |  |
Yhteensä: 2 750
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alónnisos Wikimedia Commonsissa
Δήμος Αλοννήσου. Alónnisoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Thessalian alue
| --- | --- |
Kardítsan alueyksikkö:   Argithéa  Kardítsa  Límni Plastíra  Mouzáki  Palamás  Sofádes 
Lárisan alueyksikkö:   Agiá  Elassóna  Fársala  Kilelér  Lárisa  Témpi  Týrnavos 
Magnesian alueyksikkö:   Almyrós  Nótio Pílio  Rígas Feraíos  Vólos  Zagorá-Mourési 
Sporadien alueyksikkö:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos 
Tríkalan alueyksikkö:   Farkadóna  Metéora  Pýli  Tríkala
Massa (Italia)

| Massa (Comune di Massa) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Massa
 Koordinaatit: 44°02′0″N, 10°08′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Toscana
Maakunta:  Massa-Carrara
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  93,8 km²
Korkeus:  65 m
Väkiluku (2023)  (30.6.2023):  65 933
 – Väestötiheys:  703 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  54100
Suuntanumero(t):  0585
 
 Comune di Massa 
 Lähteet: = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Massa on kaupunki Toscanan luoteisosassa Italiassa. Se on Massa-Carraran maakunnan pääkaupunki. Massasta on ensimmäinen maininta vuodelta 882. Kaupungin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa kirkko Duomo di Massa.
Maantiede

Massa sijaitsee Alpi Apuanen vuoriston ja Tyrrhenanmeren välissä. Etäisyys kaupungin keskustasta merelle on noin viisi kilometriä. Aivan meren rannalla sijaitsee osa-alue (frazione) Marina di Massa. Alpi Apuanen korkein huippu, Monte Pisanino (1 946 metriä mpy) sijaitsee Massasta pohjoiseen. Massan etäisyys Firenzestä on noin 95 kilometriä länsiluoteeseen. Maanteitse etäisyys Firenzestä on noin 120 kilometriä.
Neliportaisessa maanjäristyksen riskiä mittaavassa asteikossa Massa kuuluu vyöhykkeeseen 3 (zona 3), eli voimakkaat maanjäristykset ovat siellä epätodennäköisempiä kuin vyöhykkeillä 1 ja 2.
Ilmasto

Massan keskilämpötila oli 16,3 °C kaudella 1991–2020. Pakkaspäiviä (giorni ghiaccio) oli vuosittain keskimäärin nolla. Vuorokausia, joiden aikana lämpötila laski jossain vaiheessa nollan celciusasteen alapuolelle (giorni gelo), oli vuosittain keskimäärin yhdeksän. Korkein Massassa mitattu lämpötila on 38,8 °C (elokuu 2003) ja alin –6,9 °C  (tammikuu 1985).
| Kuukausi | Tammi | Helmi | Maalis | Huhti | Touko | Kesä | Heinä | Elo | Syys | Loka | Marras | Joulu | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Keskilämpötila (°C) | 8,9 | 9,2 | 11,8 | 14,3 | 18,5 | 22,1 | 24,5 | 25,0 | 21,4 | 17,8 | 13,1 | 9,3 | 16,3 |
| Sademäärä (mm) | 106 | 96 | 87 | 99 | 73 | 64 | 40 | 44 | 117 | 171 | 182 | 131 | 1 211 |
Historia

Massa mainitaan aikakirjoissa vuonna 882 muodossa Massa Prope Frigidum, mutta sen juuret ulottuvat roomalaisvallan kauteen, jolloin Frigido-joen varrelle alkoi syntyä asutusta. Ensimmäinen kirjallinen viittaus paikkakuntaan on roomalaisessa maantiekartassa Tabula Peutingeriana nimellä "ad tabernas Frigidas". Se julkaistiin 100–300-luvuilla. Obertenghin suku sai paikkakunnalla valta-aseman 1000-luvulla ja rakennutti Bagnaran kukkulalle linnakkeen, jonka omistajasuvut vaihtuivat vuosisatojen saatossa. Nykyisin linnoituksen aluetta kutsutaan nimellä Massa Vecchia. Massan ja Carraran herttuakunta (Ducato di Massa e Carrara) perustettiin 1434 ja Massa toimi sen pääkaupunkina. Virallisesti Massa nimettiin kaupungiksi 1620. Herttuakunta kaatui Napoleonin sodissa 1800-luvun alussa. 1800-luvulla Massan talouselämä kehittyi ripeästi ja kaupunki kasvoi vanhojen muuriensa yli ja lopulta muurit purettiin. Turismin kasvu 1800-lopulla synnytti meren ääreen Marina di Massan. Toisen maailmansodan loppuvaiheissa Massaan kohdistettiin laajamittaisia ilmapommituksia, joiden tuhot oli pääosin korjattu ennen vuotta 1950.
Arkkitehtuuri

Massan historiallisia rakennuksia on muun muassa Massan tuomiokirkko eli La cattedrale dei Santi Pietro e Francesco. Markiisi Jacopo (Giacomo) Malaspinan puoliso Taddea Pico Malaspina rakennutti sen 1400-luvulla fransiskaaniluostarin kirkoksi. Rakennus kärsi vakavia vaurioita 1600-luvulla, ja se jälleenrakennettiin. Nykyisen, valkoisesta marmorista tehdyn julkisivunsa kirkko sai 1930-luvulla. Kirkon suojissa on puinen krusifiksi 1200-luvulta, marmorialttari 1600-luvulta ja useita arvokkaita veistoksia ja maalauksia. Massan maamerkki on vuoren rinteelle rakennettu keskiaikainen sotilaslinnoitus Castello Malaspina di Massa (Rocca Malaspina).
Massan keskusaukio on Piazza Aranci, joka sai nimensä aukiota reunustavilta appelsiinipuilta. Puiden tilalle istutettiin myöhemmin pomeranssipuita, jotka kestävät paremmin kylmyyttä. Piazza Arancin ilmettä hallitsee 1500-luvun jälkipuoliskolla rakennettu renessanssityylinen Palazzo Ducale, joka tunnetaan myös nimellä Palazzo Rosso. Sen rakennuttajana oli prinssi Alberico I Cybo-Malaspina. 1700-luvulla palatsi sai barokkivaikutteita, kuten ikkunoita ympäröivät stukit.
Talous

Massan merkittäviä elinkeinoja ovat turismi, marmoriteollisuus ja julkinen hallinto. Kaupungin gastronominen kulttuuri on monipuolinen ja sen symbolina on pääsiäisen aikaan valmistettava torta di riso.
Liikenne

Massan rautatieasema, Stazione di Massa Centro, avattiin 1862. Se sijaitsee rataosuudella Genova–Pisa. Historiallisesti merkittävä maantieliikenteen yhteys on Strada statale 1 Via Aurelia, joka kulkee Roomasta Tyrrhenanmeren ja Ligurianmeren rantaviivaa myötäillen Ranskaan. Nykyajan keskeinen yhteys on Genovan ja Rooman välinen moottoritie A12 (Autostrada Azzurra). Paikallinen lentoasema on Aeroporto comunale di Massa-Cinquale (ICAO: LILQ).
Urheilu

Massan tärkein jalkapallojoukkue on 1919 perustettu Unione Sportiva Massese 1919, lyhyemmin Massese. Joukkueen sarja on Eccellenza ja kotikenttä Stadio Gianpiero Vitali (1960), jonka toinen nimi on Stadio degli Oliveti. Gianpiero Vitali oli yksi Massesen pidetyimpiä pelaajia.
Aiheesta muualla

Massa, Toscana, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Massa-Carraran maakunta
Aulla | Bagnone | Carrara | Casola in Lunigiana | Comano | Filattiera | Fivizzano | Fosdinovo | Licciana Nardi | Massa | Montignoso | Mulazzo | Podenzana | Pontremoli | Tresana | Villafranca in Lunigiana | Zeri
Massan tuomiokirkko
Castello Malaspina
Stadio Gianpiero Vitali
Henri Légaré

Henri Légaré OMI (20. helmikuuta 1918 Willow Bunch – 19. heinäkuuta 2004) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1943 ja nimitettiin Labrador City-Scheffervillen hiippakunnan johtoon 13. heinäkuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Roy, jota avustivat Paul Dumouchel ja Patrick James Skinner.
Légaré sai 21. marraskuuta 1972 nimityksen Grouard-McLennanin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 16. heinäkuuta 1996.
Légaré oli lisäksi Ottawan yliopiston rehtori vuosina 1958–1964.
Sial

Sial voi viitata seuraaviin:
sial, maankuoren ylempi, mantereinen osa
Siál, saari Astakidonísian saarilla Dodekanesian saariryhmässä Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sial”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Cis-duuriasteikko

Cis-duuriasteikko on Cisistä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet Cis, Dis, Eis, Fis, Gis, Ais, His ja Cis. Cis-duurin rinnakkaissävellaji on ais-molli ja muunnossävellaji on cis-molli. Cis-duurin subdominanttisointu on Fis-duurisointu ja dominanttisointu on Gis-duurisointu.
Cis-duurin etumerkintä, 7 ylennystä
Yhden oktaavin Cis-duuriasteikko.
Cis-duuri on yksi harvimmin käytetyistä sävellajeista. Se mielletään usein vaikeaksi soittaa, koska sävelasteikossa on seitsemän ylennystä, eli kaikki sävelet soitetaan ylennettyinä. Usein sen sijasta käytetään sen enharmonista vastinetta, Des-duuria, jossa on vain viisi alennusta.
Tunnettuja klassisia sävellyksiä Cis-duurissa

Johann Sebastian Bach: Das wohltemperierte Klavier, Preludi ja fuuga nro. 3, Cis-duuri
Cis-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla > Neljällä yleisimmällä avaimella

Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Cis-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Paul Corkum

| Paul Corkum> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1943 (ikä 80)
Kansalaisuus:  Kanada
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Acadian yliopisto Lehigh University
Instituutti:  Ottawan yliopisto
Tutkimusalue:  attofysiikka
Palkinnot:  Kuningas Faisalin kansainvälinen palkinto Wolfin palkinto
Paul Corkum (s. 30. lokakuuta 1943) on kanadalainen fyysikko. Hän toimii professorina Ottawan yliopistossa.
Corkumin erityisalaa on attosekuntifysiikka. Hänen käyttää voimakkaiden, lyhyiden infrapunavalopulssien vuorovaikutusta atomien tai molekyylien kanssa koherentin pehmeän röntgensäteilyn ja attosekunnin (sekunnin triljoonasosa, 10−18 s)  mittaisten valopulssien tuottamiseksi. Ne ovat lyhyimpiä tällä hetkellä tieteen käytettävissä olevia hallittuja valonvälähdyksiä ja niillä tehdään tiedeyhteisön nopeimpia mittauksia.
Corkum suoritti kanditutkinnon Kanadassa Acadian yliopistossa vuonna 1965, ja väitteli tohtoriksi Lehigh Universityssä Yhdysvalloissa vuonna 1972. Hän palasi Kanadaan ja työskenteli vuosikymmeniä akatemiatutkijana (National Research Council) ennen kuin siirtyi Ottawan yliopistoon vuonna 2008. Corkum on saanut lukuisia tiedepalkintoja, kuten Wolfin fysiikan palkinnon vuonna 2022 ja Kuningas Faisalin kansainvälisen palkinnon 2013.
Gerd Kühr

Gerd Kühr (s. 1952 Maria Luggau) on itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Kühr opiskeli sävellystä Josef Friedrich Doppelbauerin ja orkesterinjohtoa Gerhard Wimbergerin johdolla Salzburgin Mozarteumissa vuosina 1972–79. Tämän jälkeen hän sai sävellysopetusta Hans Werner Henzeltä Hochschule für Musik und Tanzissa Kölnissä (1980–83). Hän osallistui myös orkesterinjohdon mestarikursseille, joita pitivät Sergiu Celibidache ja Hans Swarowsky. Kührin saamiin tunnustuksiin kuuluvat säveltäjien Ernst von Siemens -musiikkipalkinto (1995) ja Itävallan taidepalkinto musiikin kategoriassa (2011). Kühr on myös luonut kansainvälisen kapellimestarina ja toiminut oopperoiden korrepetiittorina Kölnissä ja Grazissa.
Kühr on sävellyksen ja musiikin teorian professori Universität für Musik und darstellende Kunst Grazissa. Hän on myös opettanut kontrapunktia ja harmoniaa Grazin yliopistossa ja vieraillut sävellyksen professorina Mozarteumissa.
Kühr nousi ensimmäistä kertaa laajan yleisön tietoisuuteen oopperallaan Stallerhof, joka kantaesitettiin Münchenin biennaalissa vuonna 1988. Oopperan libretisti on Franz Xaver Kroetz. Lisäksi Kührin tuotantoon kuuluvat muiden muassa Revue instrumentale et électronique (2004/05), viulukonsertto Movimenti (2004/06) ja Música pura (2010/11).
ESBL

ESBL (extended-spectrum beta-lactamase) tarkoittaa bakteerin tuottamaa laajakirjoista beetalaktamaasientsyymiä. ESBL-entsyymit pystyvät hydrolysoimaan beetalaktaamiantibiootteja, erityisesti kolmannen ja neljännen polven kefalosporiineja (esimerkiksi kefotaksiimi) ja monobaktaameja (atstreonaami). Yleensä ne kykenevät hajottamaan myös penisilliinejä sekä ensimmäisen ja toisen polven kefalosporiineja. ESBL-entsyymiä tuottavat bakteerit ovat siten resistenttejä em. antibiooteille. Beetalaktaamiantibiootit ovat yleisimmin käytettyjä mikrobilääkkeitä.
Erilaisia beetalaktamaaseja tunnetaan tällä hetkellä jo yli 7000, ESBL-entsyymejäkin on satoja erilaisia. ESBL-entsyymit voidaan jakaa useaan geeniperheeseen, mm. TEM, SHV ja CTX-M, joista suurin osa on plasmidivälitteisiä. Monet ympäristöbakteerit ovat luontaisesti resistenttejä kefalosporiineille ja niillä resistenssigeenit ovat kromosomaalisia (esim. Klyuvera spp. bla-geenit). Nykyisten plasmidivälitteisten ESBL-geenien uskotaan alun perin kehittyneen kromosomaalisista geeneistä, jonka jälkeen plasmidit ovat levinneet ja muuntuneet edelleen.  Kaikki ESBL-kannoiksi luokiteltavat bakteerit ovat gramnegatiivisia suolistobakteereita, näistä kliinisesti merkittävimpiä ovat Escherichia coli ja Klebsiella pneumoniae.
Ensimmäinen ESBL suolistobakteerikanta löydettiin 1983 Saksassa . 1980- ja 90-luvuilla ESBL-infektiot rajoittuivat pääosin sairaalaympäristöön ja ESBL-entsyymit olivat TEM- ja SHV-geeniperheiden tuottamia. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana CTX-M perheen ESBL-entsyymit yleistyivät ja ovat nykyään yleisimpiä. Samaan aikaan sekä ESBL-kantajuus että ESBL-infektiot myös sairaalaymäristön ulkopuolella yleistyivät.  Sekä E. coli että K. pneumoniae kuuluvat ihmisen suoliston normaaliin bakteerikasvustoon ja ovat muun muassa tavallisimpia virtsatieinfektioiden aiheuttajia. ESBL-ominaisuus ei muuta näiden bakteerien taudinaiheuttamiskykyä, mutta infektioiden hoito on antibioottiresistenssin vuoksi vaikeampaa. Tästä syystä esimerkiksi tavallisten kirurgisten toimenpiteiden ja syöpähoitojen riskit kasvavat.
Suurin osa ESBL-kantajuudesta on peräisin ulkomailta, etenkin subtrooppisista ja trooppisista kohteista Aasiasta ja Afrikasta . Pääosa tartunnoista saadaan ruoan ja juoman välityksellä, mutta ESBL-kannat voivat levitä myös kosketustartuntana. ESBL-kantajuus voi kestää kuukausia, eikä välttämättä aiheuta oireita tartuntahetkellä. Turistiripulin hoito antibiooteilla lisää ESBL-kantajuuden riskiä huomattavasti .
Aiheesta muualla

Smittskyddsinstitutet 30.12.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Peristéra

Peristéran saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  39°12′01″N, 23°58′26″E, Alónnisos Sporadit, Thessalia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Korkein kohta:  259 m
Pinta-ala:  14,2 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  30
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Peristéra (kreik. Περιστέρα) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Alónnisoksen itäpuolella. Saaren pinta-ala on 14,2 neliökilometriä ja asukasluku 30 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Peristéra kuuluu Alónnisoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Peristéra koostuu kahdesta osasta, joita yhdistää kapeampi kannas. Pieni Peristéran kylä on pohjoisosan länsirannikolla. Saaren erottaa Alónnisoksesta noin kilometrin levyinen salmi. Saaren koillispuolella sijaitsee Lechoúsan saari ja eteläpuolella pieni Adelfoín saaripari.
Sudenmarjakasvit

| Sudenmarjakasvit |
| --- | --- |
 Melanthium parviflorum
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Yksisirkkaiset Lilianae
Lahko::  Liliales
Heimo::  Sudenmarjakasvit Melanthiaceae  Borkh., nom. cons.
Synonyymit
 Chionographidaceae Takht.  Heloniadaceae J.Agardh  Paridaceae Dumort.  Trilliaceae Chevall., nom. cons.  Veratraceae Salisb.  Xerophyllaceae Takht. 
Katso myös
   Sudenmarjakasvit Wikispeciesissä   Sudenmarjakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sudenmarjakasvit (Melanthiaceae) on yksisirkkaisten Liliales-lahkoon kuuluva kasviheimo, liljakasvien (Liliaceae) sukulainen. Heimon aiempi suomenkielinen nimi on ollut karhunruohokasvit, mutta tätä nimeä käytetään toiseen yksisirkkaislahkoon Alismatales kuuluvasta heimosta Tofieldiaceae, johon karhunruohojen (Tofieldia) suku on siirretty.
Tuntomerkit

Kasvien lehdet ovat usein ainavihantia ja kanta on tuppimainen. Sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita ovat flavonit, flavonolit tai flavonoidit. Kukinto on terttumainen. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kolmesta emilehdestä; istukat ovat aksiletyyppisiä tai laitaistukoita; vartalo on tyvestään lähtien haaroittunut; kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on vihertävien kehälehtien suojaama. Siemenessä on tavallisesti lyhyt alkio. Eräillä lajeilla on hammaslaitaiset lehdet, eräiden kukkaterttu on haarainen, eräillä on kolme tai neljä kehälehteä, eräillä hetiö kiinnittyy kehän tyveen, eräillä on vain yksi emilehti ja joidenkin siemenissä on pitkä alkio.
Levinneisyys

Heimo on levinnyt pohjoiseen lauhkeaan vyöhykkeeseen, erityisesti Itä-Aasiaan ja Pohjois-Amerikan itäosiin. Amerikassa levinneisyys ulottuu etelässä Peruun asti.
Luokittelu

Sudenmarjakasveihin kuuluu 16 sukua ja 170 lajia, jotka ryhmitellään viideksi ryhmäksi:
Melanthieae Griseb.
Lajit ovat vaihtelevissa määrin sipulikasveja; eräitä alkaloideja esiintyy; soluissa oksalaattikiteitä; heteenponnet munuaisenmuotoisia, läpillä aukeavia; kota liite- ja vatsaluomainen. Eräillä lajeilla tavataan sekundaarista paksuuskasvua; pärskäjuurilla (Veratrum) lehtituppi on kasvanut umpeen; eräillä lajeilla on litteät ja siivelliset siemenet. Tribukseen kuuluu seitsemän sukua ja 100 lajia, pärskäjuuria on 50 lajia ja meksikonsabadilloja (Schoenocaulon) 25 lajia. Tribus kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeassa vyöhykkeessä (myös Suomessa), meksikonsabadillojen levinneisyys ulottuu etelässä Peruu asti.
Heloniadeae Fr.
Oksalaattikiteet puuttuvat; siitepölyhiukkaset piikkisiä; joillakin lajeilla sikiäin päättyy pitkään vartaloon; siemenet tasasoukkia, kummastakin päästään pitkähäntäisiä. Tribuksessa on vain yksi yhdeksänlajinen helonioiden (Helonias) suku, joka on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosasta ja Itä-Aasiasta.
Chionographideae Nakai
Kukat usein yksineuvoisia; kehälehdet yksisuonisia; mesiäiset puuttuvat; siitepölyhiukkasessa nuijamaisia ulokkeita; kota liiteluomainen; siemenet siivellisiä. Sukuja kaksi, lajeja kuusi Pohjois-Amerikan itäosassa ja Itä-Aasiassa.
Xerophylleae S.Watson.
Lajit enemmän tai vähemmän sipulikasvimaisia; oksalaattikiteitä on; lehdet pitkän tasasoukkia, kseromorfisia eli kuiviin kasvuolosuhteisiin sopeutuneita; kehälehdet mesiäisettömiä; kussakin emilehdessä 2–4 siemenaihetta. Tribuksessa vain kaksi karhunheinälajia (Xerophyllum), jotka kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Parideae Bartl.
Juurakko varsijatkoinen; flavonoleja; oksalaattikiteitä; lehdet kiehkuroina, tavallisesti ruodittomia, keskisuoni vahava, lapa leveä, verkkosuonitus; kukat yksittäin varsipäätteisesti, joskus jopa 12-lukuisia; kehä erilaistunut verhiöksi ja teriöksi, verholehtiä tavallisesti 3–10, terälehtiä tavallisesti 3–6; heteitä 6–24; sikiäin yhdislehtinen, siinä tavallisesti kolme emilehteä, harvoin enemmän, joillakin lajeilla sikiäimessä mesiäisiä, istukat aksiletyyppisiä tai laitaistukoita, vartalo tavallisesti haaraton; siemenaiheita paljon; hedelmä marja tai (liiteluomainen ja) selkäluomainen kota, jossa hetiökin jäljellä; siemenet pyöreitä, joskus vaipallisia tai meheväkuorisia; endospermi tärkkelyspitoinen, alkio vähäpätöinen ja erilaistumaton. Tribukseen kuuluu 3–5 sukua ja noin 80 lajia pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä (myös Suomessa). Suurin suku on kolmilehdet (Trillium), jossa on 50 tai laajasti ymmärrettynä 70 lajia.
Luokittelu > Suvut

Suvut ja suomenkieliset nimet:
Amianthium A.Gray
Chamaelirium Willd. – haltianliljat
Chionographis Maxim.
Daiswa Raf.
Helonias L. – heloniat
Heloniopsis A.Gray
Kinugasa Tatew. & Suto
Melanthium L.
Paris L. – sudenmarjat
Schoenocaulon A.Gray – meksikonsabadillat
Stenanthium (A.Gray) Kunth
Trillium L. – kolmilehdet
Veratrum L. – pärskäjuuret
Xerophyllum Michx. – karhunheinät
Ypsilandra Franch.
Zigadenus Michx.
Kuvia

Amianthium muscitoxicum
Haltianlilja (Chamaelirium luteum)
Suohelonia (Helonias bullata)
Heloniopsis orientalis
Paris incompleta -sudenmarjalaji
Meksikonsabadilla (Schoenocaulon officinale)
Stenanthium densum
Trillium albidum -kolmilehtilaji
Valkopärskäjuuri (Veratrum album)
Xerophyllum asphodeloides -karhunheinälaji
Ypsilandra thibetica -lajin kukinto
Zigadenus glaberrimus -lajin kukintoja
Aiheesta muualla

Heimon levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/melanthiaceae.gif
Parideae-tribuksen levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/melianthacpar.gif