stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ehkä joskus tiedän miksi

| Ehkä joskus tiedän miksi Aleksanteri Hakaniemi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. helmikuuta 2022
 Kesto: 34.01
 Levy-yhtiö: Sony Music
Listasijoitukset
  18.
Aleksanteri Hakaniemen muut julkaisut
| Kouvola 2020 | Ehkä joskus tiedän miksi 2022 |   |
Ehkä joskus tiedän miksi on Aleksanteri Hakaniemen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 4. helmikuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Bonsaipuu", "Elokuu" sekä "Märkää maalia".
Kappaleet

Mä voisin rakastua suhun – 2.54
Bonsaipuu – 3.41
Märkää maalia – 3.22
Tipu tai onnistu – 3.26
Elokuu – 3.42
Keltainen lamppu – 3.32
Kohta oon vanha – 3.01
Sonja – 3.33
Joo joo äiti – 2.50
Mustarastas – 3.57
Arvostelut

Soundi:
Gustav Jaenecke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gustav Jaenecke ja Christian Boussus |  Gustav Jaenecke ja Christian Boussus |  Gustav Jaenecke ja Christian Boussus |  |
Maa:   Saksa
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1932 | jääkiekko |  |
Gustav Jaenecke (22. toukokuuta 1908 Berliini – 30. toukokuuta 1985 Bonn) oli saksalainen jääkiekkoilija ja tennispelaaja. Hän pelasi 1923–1945 Berlin Schlittschuhclubissa ja kävi vuonna 1944 pelaamassa myös SC Brandenburg Berlinissä. Jaenecke muutti 1945 Garmisch-Partenkircheniin ja siirtyi SC Reisensee -joukkueeseen. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1951.
Jaenecke voitti urallaan 15 Saksan jääkiekkomestaruutta: Berlin Schlittschuhclubissa 1924–1926, 1928–1933, 1936 ja 1937, SC Brandenburgissa 1944 ja SC Reisenseessä 1947, 1948 ja 1950. Saksan jääkiekkomaajoukkueessa Jaenecke pelasi 1928–1939. Hän oli mukana voittamassa olympiapronssia 1932 olympiakisoissa.
Jaenecke pelasi jääkiekkouransa ohella myös tennistä. Hän voitti tenniksen Saksan-mestaruuden vuonna 1932 ja edusti Saksaa viidesti Davis Cupissa.
Yksityiselämä

Jaenecke oli naimisissa tennistähti Gottfried von Crammin entisen puolison Elisabeth "Lisa" von Dobeneckin kanssa. Myöhemmin he erosivat ja Lisa meni naimisiin Wolfgang Ammanin kanssa.
Ellen Parviainen

| Ellen Parviainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ellen Anna Maria Wåhlberg
Syntynyt: 19. lokakuuta 1913 Isokyrö
Kuollut: 29. kesäkuuta 1994 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Ellen Jarno Ellen Kozarowitsky Ellen Hohenthal
Merkittävät roolit:  Mitsu (Aina vain yllätyksiä) Iris Vild (Sininen varjo, elokuva)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ellen Anna Maria Parviainen (o.s. Wåhlberg, taiteilijanimi Ellen Jarno, 19. lokakuuta 1913 Isokyrö – 29. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli suomalaisen elokuva- ja näyttämötaiteen palveluksessa 1930-luvulla.
Ura

Ellen Parviaisen vanhemmat olivat Karl Wåhlberg ja Antoinette Maria Barroth. Hänen äidinkielensä oli ruotsi ja lapsuutensa hän vietti Kotkassa. Parviaisen elokuvaura keskittyy pitkälti vuoteen 1933, jolloin hän näytteli kolmessa kokoillan elokuvassa sekä Havin mainoselokuvassa Pikku myyjätär. Parviainen otti taiteilijanimen Ellen Jarno vuonna 1936; seuraava vuonna hän näytteli Darjan osan Tapio Ilomäen elokuvassa Mies Marseillesta. Elokuva on tuhoutunut. Kreditoitujen roolien lisäksi Parviainen teki pienen roolin Valentin Vaalan komediassa Mieheke (1936).
Parviainen teki uraa myös teatteritaiteen parissa. Hän näytteli Kotkan Näyttämöllä vuonna 1935 operetissa Hawaiin kukka. Vuosina 1936–1937 hänellä oli kiinnitys Helsingin Kansanteatteriin; hänen näyttämötehtäviään olivat muun muassa kamarineito Berthe näytelmässä Kokottikoulu ja Mitsu näytelmässä Aina vain yllätyksiä.
Yksityiselämä

Ellen Parviaisen ensimmäinen aviopuoliso oli Rolf Parviainen 1931–1934. Liitto päättyi eroon. Toinen puoliso oli Nikolai M. Kozarowitsky, vuonna 1939 alkanut liitto päättyi Kozarowitskyn kuolemaan 1956. Liitosta syntyi kolme lasta, joista yksi on entinen Formula 1 -kuljettaja Mikko Kozarowitzky. Kolmas puoliso oli Otto Jarl Hohenthal, liitto alkoi 1958.
Filmografia

Sininen varjo (1933) (elokuvasta on säilynyt vain noin 16 minuuttia)
Voi meitä! Anoppi tulee (1933)
Ne 45000 (1933)
Pikku myyjätär (1933) (mainoselokuva)
Mies Marseillesta (1937) (elokuva on tuhoutunut)
El Jadida

| El Jadida |
| --- | --- |
 El Jadidan vanhaakaupunkia.
 El Jadida
 Koordinaatit: 33°14′N, 8°30′W 
Valtio:  Marokko
Alue:  Doukkala-Abda
Provinssi:  El Jadida
Väkiluku (2014):  194 934
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
El Jadida (arab. Al Jadīdah‎, historiallinen Mazagan) on kaupunki Atlantin valtameren rannikolla Marokossa. Sen asukasluku oli vuonna 2014 194 934. El Jadida eli tuolloinen Mazagan kuului Portugaliin vuoteen 1769 saakka ja sen aikainen linnoitus ja muita rakennuksia on säilynyt nähin päiviin saakka. Kaupunki kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Maantiede

El Jadida sijaitsee Marokossa Atlantin valtameren rannikolla noin 90 kilometriä Casablancan kaupungista lounaaseen ja noin 11 kilometriä lounaaseen Wadi Umm Rabin suulta. Portugalilaisten rakentamaa vanhaakaupunkia ympäröi sittemmin rakennettu uudempi kaupunkialue.
Historia > Varhainen historia

Ptolemaios mainitsi kaupungin nykyisen mahdollisesti omissa teoksissaan ja Plinius vanhempi nimellä Portus Rutubis. Tuolloin paikalla ei kuitenkaan ollut vielä kaupunkia, vaan antiikin ajan lähteet puhuvat vain ankkuripaikasta. Myöhemmin paikasta aletaan puhua nimellä Mazagan. Mahdollisesti muodon mainitsee ensimmäisen kerran al-Bakri 1000-luvulla ja seuraavalla vuosisadalla myös al-Idrisi. Sittemmin paiksta puhutaan ankkuripaikan ohella kalastajakylänä ja Azammur-nimisen pyhimyksen hautapaikkana.
Historia > Portugalilaiset

Portugalilaiset alkoivat ostaa viljaa ankuripaikan kautta 1400-luvun aikana. Vuonna 1502 Jorge de Mello ajautui myrskyssä etelään ja he suojautuivat Mazaganiin. Sieltä palattuaan he saivat Portugalin kuninkaalta luvan perustaa portugalilainne linnoitus Mazaganiin. Ilmeisesti hän ei kuitenkaan vielä tuolloin saamaansa lupaa hyödyntänyt. Linnoitus rakennettiin vasta vuonna 1514. Sen rakennustöitä valvoivat arkkitehdit Diego- ja Francisco de Arruda. Portugalilaisten rakennuttama linnoitus on säilynyt näihin päiviin saakka miltei alkuperäisessä kunnossaan. Muita hyvin säilyneitä kauden rakennuksia ovat vesisäiliöt ja katolinen taivaaseenottamisen kirkko. Linnoitus suojasi portugalilaisia ympäröiviltä heimoilta. He toivoivat voivansa käyttää sitä tulevaisuudessa mahdollisena tukikohtana alueen valtaamiseksi, sekä Intian niemimaata kohti kulkevien laivojen suojana. Linnoituksen nimi sanotun portugalilaisen kaupunginosan viereen kasvoi myös muslimien asuttama kaupunginosa.
Linnoitusta uhkasivat heimojen lisäksi Marokon hallitsijat. Juhana III päätti keskittää portugalilaisten voima-varat Marokon eteläosassa Mazaganiin. Sen sijaan esimerkiksi Safi ja Agadir evakuoitiin. Marokon sulttaanin poika Muhammad piiritti kaupunkia jonkin aikaa huhtikuussa 1562, mutta hänen joukkojensa hyökkäykset torjuttiin. Toden teolla samaa yritettiin seruavaan kerran vasta Muhammad III:n valtakaudella 1700-luvulla. Sulttaanin joukot aloittivat piirityksen tammikuussa 1769. Mazagan teki vastarintaa viiden viikon ajan, jonka jälkeen sen portugalilainen kuvernööri suostui antautumisehtoihin, joihin kuului varuskunnan ja siviilien turvallinen paluu Lissaboniin. Portugalilaiset lähtivät 10. maaliskuuta 1769. Heidän taakseen jättämät miinat tuhosivat osan kaupungista.
Historia > Osana Marokkoa

Pahoin raunioitunut kaupunki jälleenasutettiin vain osittain. Vuonna 1821 kaupunkiin saapui joitakin juutalaisia siirtolaisia. Tarkemmin se perustettiin uudelleen vasta Abd al-Rahmanin kaudella 1824-1825, jolloin se sai myös nykyisen nimensä. El Jadida lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2004.
Väestö

El Jadidan asukasluku oli vuonna 2014 194 934. Vuonna 1954 vastaava lukema oli 40 318.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Jadida Wikimedia Commonsissa
El Jadidan linnoituksia.
Kaupunkikuvaa.
Portugalilaisen linnoituksen vesisäiliötä.
Torikauppaa.
Duff McKagan

| Duff McKagan |
| --- | --- |
 Duff McKagan vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1964 (ikä 60)
Ammatti:  muusikko sijoittaja säveltäjä kolumnisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Duff McKagan 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  hard rock heavy metal glam rock punk rock
Soittimet:  bassokitara kitara
Yhtyeet:  Guns N’ Roses (1985–1997, 2016–) Duff McKagan's Loaded (1999–) Velvet Revolver (2002–2008) Neurotic Outsiders (1995–1997) Ten Minute Warning (1982–1984, 1997–1998)
Levy-yhtiöt:  Geffen Records RCA Records Maverick Records Sub Pop Records Century Media Records
Aiheesta muualla
duffonline.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Andrew ”Duff” McKagan (s. 5. helmikuuta 1964 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten hard rock -yhtye Guns N’ Rosesin basistina vuosilta 1985–1997 sekä jälleen vuodesta 2016 alkaen. Hän on muusikon uransa ohella toiminut myös kolumnistina niin ESPN:n kuin Seattle Weeklyn verkkosivustoille. Guns N’ Rosesista eroamisensa jälkeen McKagan on myös opiskellut liiketaloutta Seattlen yliopistossa.
Duff McKagan on tunnettu myös bassosoundistaan, jonka muodostavat muun muassa plektran käyttö, soitto puoli sävelaskelta alennetussa vireessä sekä soitettaessa käytettävä sähköbasson chorus-efekti. Fender on julkaissut Duff McKagan Signature Precision -basson, joka on suunniteltu McKaganin käyttämän basson mukaan.
Lapsuus ja nuoruus

Duff McKagan syntyi Seattlessa, Washingtonissa vuonna 1964 Elmer ja Alice Marie McKaganin perheeseen kahdeksantena ja nuorimpana lapsena Jonin, Carolin, Markin, Brucen, Joanin, Claudian ja Mattin jälkeen. Mark lähti komennukselle Vietnamin sotaan Duffin ollessa kolmevuotias. Perheen äiti kuoli huhtikuussa 1999 kamppailtuaan pitkään Parkinsonin taudin kanssa. McKaganin isä kuoli vuonna 2007.
Ennen liittymistään Guns N’ Rosesiin McKagan oli soittanut bassokitaran ohella useita eri instrumentteja, kuten rumpuja ja kitaraa, useissa Seattlen punk-kokoonpanoissa. Tällaisia yhtyeitä olivat muun muassa The Vains, Ten Minute Warning, jossa McKagan soitti rytmikitaristina sekä Fastbacks, joka myöhemmin toimi Guns N’ Rosesin lämmittelijänä yhtyeen ensimmäisellä kiertueella. Opintovuotensa hän oli keskeyttänyt, vaikka olikin alun perin haaveillut urasta lääkärinä äitinsä veljen tavoin. Hänet erotettiin kuitenkin keskikoulusta, jonka jälkeen hän ajautui vaikeuksiin kunnes aloitti rockmusiikin harrastamisen high school -vuosiensa alkupuolella. Hän ei tosin koskaan valmistunut high schoolista. 18-vuotiaana hän suoritti kuitenkin GED-kokeen, joka vastaa high schoolin päättötutkintoa, jonka avulla hän pääsi lopulta opiskelemaan liikekirjanpitoa Santa Monica Community Collegeen.
Neurotic Outsiders

Neurotic Outsiders koottiin kesäkuussa 1995 hyväntekeväisyyskeikkaa varten. Esiintymispaikka oli Johnny Deppin omistama Viper Room Hollywoodissa. Duff McKagan soitti basson sijaan kitaraa ja lauloi. Hänen lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat Matt Sorum (rummut), Steve Jones (kitara ja laulu) ja John Taylor (basso ja laulu). Esiintyminen oli menestys, yhtye alkoi esiintyä Viper Roomilla säännöllisesti ja myöhemmin kiertää myös muualla. Yhtyeen keikoilla kävi esiintymässä paljon vierailevia muusikoita, muun muassa Slash, Brian Setzer, Billy Idol ja Simon Le Bon. Neurotic Outsiders -niminen albumi ilmestyi 10. syyskuuta 1996. Yhtye lopetti keikkailun vain muutamaa viikkoa myöhemmin, mutta vasta kesällä 1998 sen virallisesti ilmoitettiin hajonneen. Vuoden 1999 huhtikuussa Neurotic Outsiders teki vielä kolme keikkaa Viper Roomilla ja 7. joulukuuta 2006 se esiintyi The Avalonissa Hollywoodissa.
Velvet Revolver

Duff McKagan perusti vanhojen Guns N’ Rosesin jäsenten Slashin ja Matt Sorumin, Stone Temple Pilotsin Scott Weilandin sekä Dave Kushnerin kanssa Velvet Revolver -yhtyeen vuonna 2002. Yhtyeeltä on ilmestynyt kaksi levyä, Contraband vuonna 2004 ja Libertad vuonna 2007.
Yksityiselämä

McKagan on ollut naimisissa kolmesti. Ensin Amanda ”Mandy” Brixin kanssa vuosina 1988–1990, sitten Linda Johnsonin kanssa 1992–1996. Nykyään hän on naimisissa Susan McKaganin (o.s. Holmes) kanssa  ja parilla on tyttäret Grace (s. 1997) ja Mae McKagan (s. 2000). Myös hänen tyttärensä ovat läheisiä musiikin kanssa.
McKagan sijoitti erään tuttavan neuvosta Guns N’ Rosesin aikoina vuonna 1989 50 000 dollaria kahteen tuntemattomaan yritykseen – Starbucksiin ja Microsoftiin. McKaganin sijoituksen on arvioitu tuottaneen hänelle jo yli 20 miljoonaa dollaria.[lähde? ]
McKagan on omien sanojensa mukaan ollut viimeisiä henkilöitä, jotka olivat tekemisissä Nirvanan laulaja-kitaristi Kurt Cobainin kanssa ennen tämän itsemurhaa. Hän on jälkeenpäin pahoitellut muun muassa Foo Fightersin Sonic Highways -dokumentissa, ettei soittanut heti Nirvanan muille jäsenille asiasta kuultuaan ja esittänyt suruvalitteluja.[lähde? ]
Diskografia

| --- | --- |
 Guns N’ Roses Live ?!*@ Like a Suicide (1986, EP-levy)  Appetite for Destruction (1987)  GN’R Lies (1988)  Live from the Jungle (1988, ainoastaan Japanissa julkaistu EP-levy)  Use Your Illusion I (1991)  Use Your Illusion II (1991)  The Spaghetti Incident? (1993)  Use Your Illusion (1998, kooste Use Your Illusion -albumien materiaalista)  Live Era ’87–’93 (1999, livealbumi)  Greatest Hits (2004) Duff McKagan’s Loaded Episode 1999: Live (1999, livealbumi)  Dark Days (2001)  Wasted Heart (2008, EP-levy)  Sick (2009)  The Taking (2011) Velvet Revolver Contraband (2004)  Libertad (2007) Sooloalbumit Believe in Me (1993)  Lighthouse (2023) The Fartz You, We See You Crawling (1990) Neurotic Outsiders Neurotic Outsiders (1995) :  Vierailut muiden artistien julkaisuilla Iggy Pop - Brick by Brick (1990)  Gilby Clarke - Pawnshop Guitars (1994)  Teddy Andreadis - Innocent Loser (1996)  The Outpatience - Anxious Disease (1996)  Izzy Stradlin - 117° (1998)  Zilch - Skyjin (2001)  Mark Lanegan - Field Songs (2001)  Izzy Stradlin - River (2001)  Izzy Stradlin - On Down the Road (2002)  Burden Brothers - Queen O'Spades (2002)  Alien Crime Syndicate - XL from Coast to Coast (2002)  Mark Lanegan - Bubblegum (2004)  Izzy Stradlin - Concrete (2008)  Izzy Stradlin - Wave of Heat (2008)  Slash - Slash (2010)  Macy Gray - The Sellout (2010)  Manic Street Peachers - Postcards from a Young Man (2010)  Crosses - Crosses (2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Duff McKagan P Bass Official Website of Fender Musical Instruments. Arkistoitu 25.7.2008. Viitattu 24.6.2020. (englanniksi)
Gladiolus (lehti)

| Gladiolus |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  verkkolehti
Julkaisija:  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Päätoimittaja:  Juhana Tarvainen
Sitoutuneisuus:  kristillinen, evankelisuus
Kotimaa:   Suomi
Ilmestymistiheys:  neljä kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Gladiolus Kotisivu
Gladiolus (lat. "pikku miekka") on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen teologinen lehti, joka ilmestyy ainoastaan verkkolehtenä. Lehti määrittelee tehtäväkseen tuoda tärkeät asiat teologiasta kiinnostuneiden ulottuville kansanomaisessa muodossa. Lehti on ilmestynyt vuodesta 2006.
Aiheesta muualla

Gladiolus-lehden verkkosivut
Gustaf Wilhelm Ladau

Gustaf Wilhelm Ladau, Johann Rombauerin maalaama muotokuva vuodelta 1822.
Gustaf Wilhelm Ladau (27. maaliskuuta 1765 Iisalmi – 16. elokuuta 1833 Helsinki) oli suomalainen Ruotsin armeijassa palvellut upseeri, joka osallistui Anjalan liittoon ja pakeni Venäjälle. Hän toimi Suomen sodan jälkeen Suomen postitirehtöörinä ja senaattorina.
Ladaun vanhemmat olivat Savon jalkaväkirykmentin majuri Fredrik Wilhelm Ladau (1727–1773) ja Anna Kristina Furumarck (1730–1805). Hän meni itsekin sotilasuralle ja palveli kapteenina Kustaa III:n sodan alkaessa Venäjää vastaan 1788. Ladau oli mukana Anjalan liiton salahankkeessa mutta hän onnistui välttämään pidätyksen pakenemalla Venäjälle. Ruotsissa Ladau tuomittiin poissaolevana kuolemaan sekä menettämään omaisuutensa ja aatelisarvonsa. Ladaun kuolemantuomio peruttiin kuitenkin 1810.
Venäjällä Ladau yritti ensin huonolla menestyksellä hankkia elantonsa kauppiaana mutta sitten hän pääsi tilanhoitajaksi kreivi Saltykovin palvelukseen. Ladau pääsi muutaman vuoden kuluttua valtion virkamieheksi ja Suomen sodan jälkeen hänestä tuli 1811 Suomen postilaitoksen postitirehtööri. Ladau sai hovineuvoksen arvon 1809 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1817. Ladau järjesti postilaitoksen tehokkaasti kuntoon mutta hänen käyttöönottamansa kirjesensuuri herätti arvostelua Suomessa. Ladausta tuli myös senaattori ja hän sai takaisin aatelisarvonsa päästyään Suomen ritarihuoneen jäseneksi 1818.
Ladau hankki omistukseensa Helsingin läheltä Hämeenkylän kartanon ja kutsui arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelemaan kartanoon uudet empiretyyliset rakennukset. Vain kaksi siipirakennusta ehti valmistua ennen Ladaun kuolemaa. Ladau oli naimisissa 1804–1817 Amalia Helena von Vegesackin (1777–1818) kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1817 hänen puolsonsa oli Fredrika Sofia Fock (1777–1849).
Ladau osallistui Porvoon valtiopäiville 1809 aatelissäädyn edustajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf Wilhelm Ladau Wikimedia Commonsissa
Jukka-Pekka Pietiäinen: / Ladau, Gustaf Wilhelm (1765 - 1833) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Dark Tranquillity

| Dark Tranquillity |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1989–1991 (nimellä Septic Broiler) 1991––
Tyylilaji:  melodinen death metal alternative metal
Kotipaikka:  Göteborg, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mikael Stanne, laulu (1989–)  Martin Brändström, kosketinsoittimet, elektroniikka (1999–)  Johan Reinholdz, kitara (2020–)  Christian Jansson, basso   Joakim Strandberg Nilsson, rummut  
Entiset jäsenet:  Anders Fridén, laulu (1989–1993)  Fredrik Johansson, kitara (1993–1998)  Michael Nicklasson, basso (1998–2008)  Daniel Antonsson, basso (2008–2013)  Martin Henriksson, kitara (1989–2016)  Niklas Sundin, kitara (1989–2020)  Anders Iwers, basso (2016–2021)  Anders Jivarp, rummut (1989–2021)  Christopher Amott, kitara (2020–2023) 
Levy-yhtiö:  Century Media Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dark Tranquillity on Göteborgissa vuoden 1989 lopulla perustettu melodista death metalia esittävä ruotsalainen yhtye. Yhtye on In Flamesin ja At the Gatesin ohella yksi tunnetuimmista niin sanotun Göteborg-soundin edustajista.
Historia > Alkuvuodet (1989–1992)

Yhtyeen aikaisimmat vaiheet voidaan jäljittää vuoteen 1989, jolloin laulaja Anders Fridén, soolokitaristi Niklas Sundin, rytmikitaristi Mikael Stanne, basisti Martin Henriksson ja rumpali Anders Jivarp perustivat yhtyeen nimeltä Septic Broiler, joka nojasi thrash metalliin. Yhtye nauhoitti ensimmäisen demonsa Enfeebled Earth vuonna 1990, mutta jo seuraavana vuonna yhtye vaihtoi nimensä Dark Tranquillityksi. Samalla musiikillinen tyyli vaihtui epälineaariseksiselvennä death metalliksi.[lähde? ]
Uuden nimen alla yhtye nauhoitti ensimmäisen demonsa Trail of Life Decayedin vuonna 1991. Vuonna 1992 yhtye julkaisi A Moonclad Reflection -EP:n, jolloin yhtyeen musiikki alkoi keskittyä kaksintaisteleviin kitaraharmonioihin ja monimutkaisiin kappalerakenteisiin yhdistettynä intensiiviseen auralliseenselvennä  hyökkäykseen perustuen 1980-luvun thrash-perinteeseen, vaikkakin lähestyen elementtejä NWOBHMsta ja melodisesta death metallista, joka nimettiin melodeathiksi.[lähde? ]
Historia > Undergroundin pioneerit (1993–1997)

Yhtyeen debyyttialbumi Skydancer julkaistiin vuonna 1993 suomalaisen Spinefarm Recordsin toimesta, mutta laulaja Anders Fridén jätti yhtyeen jo seuraavana vuonna. Sen seurauksena Mikael Stanne jätti kitaransoiton ja ryhtyi yhtyeen laulajaksi, ja yhtye otti riveihinsä toiseksi kitaristiksi Fredrik Johanssonin. Of Chaos and Eternal Night -EP julkaistiin vuonna 1995 kuten myös yhtyeen toinen täysipitkä albumi, The Gallery. Kesällä 1996 yhtye nauhoitti ja miksasi Enter Suicidal Angels -EP:n kolmannen studioalbuminsa sessioissa. Seuraavana vuonna julkaistiin kolmas täysipitkä albumi, The Mind’s I.[lähde? ]
Historia > Muutosten aika ja suosio (1998–2001)

Vuonna 1999 yhtye julkaisi neljännen täysipitkän albuminsa, Projector. Kokeellisella levyllä oli läsnä elektronisia elementtejä ja ensimmäistä kertaa kuultiin myös satunnaisesti Mikael Stannen puhtaita lauluja. Albumin  julkaisun jälkeen kitaristi Fredrik Johansson jätti yhtyeen keskittyäkseen perhe-elämään. Martin Henriksson vaihtoi instrumentikseen kitaran, joten yhtye värväsi basisti Michael Nicklassonin. Samassa yhteydessä värvättiin myös kosketinsoittaja Martin Brändström. Vuonna 2000 yhtye julkaisi viidennen studiolevynsä Havenin, joka esitteli entistäkin enemmän elektronisten elementtien käyttöä ja vieläkin pidempää etäisyyttä melodeathiin suosiessaan suoraviivaisempaa heavy metallia.[lähde? ]
Historia > Kokoonpanon vakiintuminen ja suosion kasvu (2002–2009)

Vuonna 2002 yhtye julkaisi kuudennen studioalbuminsa Damage Donen. Albumi on teknisempi ja intensiivisempi, koska siinä on suora ja kiinteä sointikuva, monimutkaisia kappalerakenteita. Osa yhtyeen aiemman tuotannon aggressiivisesta estetiikasta oli tullut takaisin, synnyttäen nopeampia polkuja. Syyskuussa 2003 yhtye julkaisi Live Damage DVD:n joka sisältää yli kolme tuntia livemateriaalia, promovideoita, haastattelun ja ynnä muuta.[lähde? ]
24. toukokuuta 2004 julkaistiin tupla-CD Exposures – In Retrospect and Denial, joka sisältää aiemmin vaikeasti saatavilla olleita nauhoitteita (ensimmäiset demot ja viimeisimpien studioalbumien sessioiden ylijäämäkappaleita). Exposures – In Retrospect and Denial sisältää laajan 20-sivuisen kansilehtisen täynnä valokuvia yhtyeen uran kaikilta vaiheilta.[lähde? ]
15. marraskuuta 2004 julkaistiin yhtyeen kolmas EP-levy Lost to Apathy. Yhtyeen seitsemäs studiolevy Character julkaistiin 24. tammikuuta 2005. ”Klassisen”selvennä soundin kanssa  se sisälsi uusia, progressiivisia osia.
25. huhtikuuta 2007 yhtye julkaisi kahdeksannen studioalbuminsa Fiction. Albumin miksasi Tue Madsen.
Loppukesänä 2008 yhtyeen pitkäaikainen basisti Michael Nicklasson ilmoitti eroavansa yhtyeestä henkilökohtaisiin syihin vedoten.  Syyskuussa yhtye ilmoitti värvänneensä sessiobasistiksi Daniel Anttonsonin, ja marraskuussa pesti virallistettiin.