stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peru
Talous ja infrastruktuuri > Liikenne

Perun liikennejärjestelmiä vaikeuttavat Andit ja Amazonin monisyinen jokiverkosto. Amazonian alueen jokiliikenne on alikehittynyt pitkien etäisyyksien ja matalan asukastiheyden takia. Tieverkoston tärkein tie on rannikon suuntaisesti kulkeva Pan-Amerikan valtatie. Toinen tärkeä tie on Limasta itään Andien ylittävä keskusvaltatie. Rautatieverkkoon kuuluu kaksi erillistä järjestelmää. Keskusrautatie kulkee Callaosta Cerro de Pascon tärkeälle kaivosalueelle. Pidempi eteläinen rautatie yhdistää Cuzcon ja Arequipan muun muassa Titicacajärven rannalla olevaan Punoon.
Liman Jorge Chávezin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Callaossa, ja sieltä on säännöllisiä yhteyksiä muualle Amerikkaan ja Eurooppaan. Lentoliikenne on merkittävä myös maan sisäisessä liikenteessä, ja osaan sademetsäalueista ei pääse helposti kuin lentokoneella. Keskeisin operaattori on LATAM Perú. Callao on Perun suurin satama, ja tärkein jokisatama on Iquitosissa Amazonin varrella.
Talous ja infrastruktuuri > Puhdas vesi

Perun vesi- ja sanitaatiotilanne on kohentunut 2000-luvulla varsinkin kaupungeissa. Vuonna 2000 75 %:lla perulaisista oli puhdasta juomavettä ja 56 %:lla perustason sanitaatiopalvelut, vuodesta 1990 veden saatavuus oli kasvanut 12:lla ja sanitaation kahdella prosenttiyksiköllä. Maaseudulla sanitaatio puuttuu vielä 70 %:lta väestöstä, kaupungeissa 31 %:lta.
Väestö > Väestöjakauma

Perussa asui vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 31 237 385 ihmistä. Väestönkasvu oli edellisen kymmenen vuoden aikana ollut keskimäärin 1 prosentti vuodessa. Perun väestö kasvoi nopeasti 1900-luvun aikana, ja 1970-luvulla kasvu oli erityisen voimakasta. Vuonna 1961 asukasluku oli ollut 10,4 miljoonaa, ja vuonna 1972 se oli 14,1 miljoonaa ja vuonna 1981 noin 17,8 miljoonaa. Väestönkasvu on 1970-luvun jälkeen hidastunut ehkäisyn yleistymisen ja kaupunkilaisten pienemmän perhekoon seurauksena.
Etnisesti Perun suurin ryhmä väestönlaskennan mukaan on niin sanotut mestitsit, joita on yli 60 prosenttia väestöstä. Ketšuoiden osuus on 22,3 prosenttia, eurooppalaisten 5,9 prosenttia, afroperulaisten 3,6 prosenttia ja aimaroiden 2,4 prosenttia. Ketšuat ja aimarat kuuluvat Andien alkuperäiskansoihin. Amazonin alueen alkuperäisasukkaisiin identifioi vuonna 2017 noin 210 000 ihmistä eli alle prosentti kaikista etnisyytensä ilmoittaneista.
Perun virallinen kieli on espanja, jota puhuu äidinkielenään 84,1 % väestöstä. Ketšualla, jota puhuu 13 % ja aimaralla on alueellisesti virallinen asema. Ketšua oli alkujaan inkojen käyttämä kieli, jonka inkavalloittajat levittivät koko valtakuntaansa. Aimaraa puhutaan etenkin Bolivian rajalla Titicacajärven ympäristössä. Kaikkiaan maassa puhutaan 94 kieltä tai murretta, joista monet suurimmista ovat ketšuan tai aimaran murteita.
Perun vuoden 2017 väestönlaskennassa 76,0 prosenttia oli katolisia, 14,1 prosenttia evankelikaalisia, 4,8 prosenttia muita ja 5,1 prosenttia uskonnottomia. Kymmenen vuotta aiemmin tehdyssä väestönlaskentaan verrattuna katolisten osuus oli pudonnut mutta muiden ryhmien kasvanut. Perinteisiä heimouskontoja harjoitetaan lähinnä etäisissä itäisissä viidakoissa, kun taas varsinkin Andien ylängöllä katoliseen uskontoon sekoittuu perinteisten uskontojen elementtejä.
Peru on huomattavan kaupungistunut valtio, ja 1900-luvulta lähtien väestö on muuttanut kaupunkeihin. Perun asukkaista peräti 77,9 prosenttia asuu kaupungeissa ja vain 22,1 prosenttia maaseudulla. Monet kaupungit ovatkin kasvaneet suuriksi, mutta Lima on Perun ylivoimaisesti suurin asutuskeskus. Liman suurkaupunkialueella elää yli neljännes koko valtion asukkaista. Seuraaviksi suurimmat kaupungit ovat Arequipa ja Trujillo. Liman suurkaupunkialueella oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 9,56 miljoonaa asukasta. Arequipassa asukkaita oli 1,0 miljoonaa ja Trujillossa 0,92 miljoonaa.
Väestö > Koulutus

Perussa ilmainen ja pakollinen koulutus 6–15-vuotiaille. Kaikkien lasten saaminen kouluun varsinkin kaupunkikeskusten ulkopuolella on kuitenkin ollut hankalaa. Julkisten koulujen tasoa pidetään yleisesti myös huonona. Luokkakoot ovat isot, tilat ovat puutteelliset, opettajat huonosti koulutettuja ja koulutuksen laatu heikkoa. Vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen mukaan kolmasosa opettajista ei hallitse luetun ymmärtämistä eikä puolet opettajista selviä yksinkertaisista matemaattisista laskutehtävistä.
Peru on panostanut 2000-luvulla koulutuksen kehittämiseen, ja koulunkäynnin aloittaneiden osuus on tasaantunut 95 prosentin tuntumaan. Toisen asteen koulutuksen aloittajien osuus on kasvanut lievästi vuodesta 2008 vuoteen 2016, mutta korkeakoulutukseen menevien osuus varsin paljon. Vuonna 2007 yliopisto-opiskelijoita yksityisellä puolella oli 364 000, kun vuonna 2016 niitä oli yli 1,08 miljoonaa. Samaan aikaan maan PISA-tulokset ovat kehittyneet nopeammin kuin missään muussa latinalaisen Amerikan maassa, vaikka tulos on edelleen heikko.
Väestö > Terveydenhuolto

Peru on kehittänyt 2000-luvulla huomattavasti terveydenhuoltojärjestelmäänsä, mutta lääkäri- ja hoitajapula sekä kunnollisten hoitopaikkojen puute vaikuttaa terveydenhuoltoon erityisesti Liman pääkaupunkiseudun ulkopuolella.
Perun terveydenhuollon kehittymisen ansiosta muun muassa lapsikuolleisuus laskenut huomattavasti. Alle 5-vuotiaiden kuolleisuus vuonna 2000 oli 38,6 kuolemaa tuhatta syntymää kohti, mutta vuonna 2015 kuolleisuus oli enää 16,6/1000. Neonataalikuolleisuus putosi samalla aikavälillä 15,5 kuolemasta 7,6 kuolemaan tuhatta synnytystä kohti.
Kulttuuri

Perun kulttuuri on rikas. Kulttuurierot maan eri alueiden välillä ovat melko suuria ja voidaan jakaa kolmeen alueeseen: rannikkoon, vuoristoon ja sademetsäalueeseen. Länsirannikon pohjoisosa on kuivaa erämaata, mutta etelässä sitä halkovat jokilaaksot, jotka soveltuvat maanviljelyyn. Kolmannes perulaisista asuu Limassa ja koko rannikkoseudulla yhteensä kaksi kolmannesta. Andien vuoristo on vanhaa inkojen valtakuntaa, ja siellä asuu edelleen monia alkuperäiskansoja, joista jotkut sanovat olevansa inkojen suoria perillisiä. Andien takana sademetsäalueella on harjoitettu poliittisesti värittyneitä asuttamishankkeita. Alueen merkittävyys kasvoi, kun sieltä löydettiin öljyä.
Rannikon ruokavalio painottuu kalaruokiin ja keittobanaaniin, kun taas Andeilla syödään perinteisesti lihaa, maissia ja perunaa. Keitot ja riisi ovat yleisiä kaikkialla. Ceviche eli sitruunaisessa maustekastikkeessa marinoitu kala on tunnettu perulainen ruoka. Paistettu marsu on juhlaruokaa, jota on syöty Andeilla ennen espanjalaisten tuloa.
Tunnettuja perulaisia kirjailijoita ovat muun muassa Mario Vargas Llosa, Ricardo Palma ja Ciro Alegría.
Liman taideakatemia on perustettu jo siirtomaa-aikana ja se kuuluu Etelä-Amerikan maineikkaimpiin. Nykytaiteilijoista tunnettuja ovat taidemaalari Fernando de Szyszlo ja kuvanveistäjä Joaquín Roca Rey.
Myös teatteritoiminta alkoi jo siirtomaa-aikana. Maassa toimii kansallisbaletti, sinfoniaorkesteri ja useita kansantanssiryhmiä. Kevyen musiikin puolelta tunnetaan laulajia kuten Lucho Barrios, Jesús Vasquez, Chabuca Granda ja Susana Baca.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Machu Picchu on Perun merkittävin nähtävyys. Inkakaupungin raunio sijaitsee muutaman kymmenen kilometrin päässä Cuscosta, 2 500 metrin korkeudessa vuoren huipulla. Lähes pystysuorat seinämät putoavat kilometrin alaspäin. Machu Picchua on vaikea nähdä kauempaa. Juuri tämän takia espanjalaiset valloittajat, conquistadorit, eivät koskaan löytäneet linnoitusta.
Unescon maailmanperintöluettelossa on Perusta 11 kohdetta.
Arequipan historiallinen keskusta (vuodesta 2000)
Caral-Supen pyhä kaupunki (2009)
Chan Chanin arkeologinen alue (1986)
Chavinin arkeologinen alue (1985)
Cusco (1983)
Huascaranin kansallispuisto (1985)
Liman historiallinen keskusta (1988)
Machu Picchun historiallinen pyhäkkö (1983)
Manun kansallispuisto (1987)
Nascan ja Pampas de Jumanan kalliopiirrokset (1994)
Rio Abiseon kansallispuisto (1990)
Kulttuuri > Urheilu

Perun suosituimmat urheilulajit ovat jalkapallo ja härkätaistelu. Perun jalkapallomaajoukkueen paras saavutus on ollut Etelä-Amerikan mestaruus (Copa América), jonka se on saavuttanut vuosina 1939 ja 1975. Jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa Peru selviytyi puolivälieriin vuonna 1970. Joukkue oli Fifan rankingissa toukokuussa 2021 sijalla 27.
Muita suosittuja urheilulajeja ovat lentopallo, taekwondo, purjehdus ja tennis. Naisten lentopallomaajoukkue on erityisesti pärjännyt kansainvälissä turnauksissa. Se on voittanut muun muassa olympiahopeaa. Perun muut olympiamitalit ovat tulleet ammunnasta, ja maan ainoa olympiakultamitalisti on Edwin Vásquez.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ulkoasiainministeriö: Perustietoa Perusta
Ulkoasiainministeriö: Muut yhteistyömaat: Peru
Ulkoasiainministeriön kehityspoliittinen viestintä: Peru
Peru Yle Elävässä arkistossa
Etelä-Amerikan valtiot
Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Guyana |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Suriname |  Uruguay |  Venezuela
Itsehallintoalueet: Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret | Falklandinsaaret | Ranskan Guayana | Väli-Amerikka | Pohjois-Amerikka | Latinalainen Amerikka
Perun topografinen kartta.
Altiplano.
Nazcan kolibri.
Chimú-kulttuurin rakennuttama Chan Chan.
Antonio José de Sucre.
Perun hallinnolliset alueet.
Rautatietä Andeilla.
Urarina-šamaani vuonna 1988.
Machu Picchu.
Ceviche.
Mario Vargas Llosa.
Erkki Forss

Erkki Forss vuonna 1968.
Otto Erkki Wilhelm Forss (9. maaliskuuta 1926 Jyväskylä – 6. huhtikuuta 2013) oli suomalainen urkuri, kuoronjohtaja ja laulaja.
Forss opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Ilmari Hannikaisen ja Ernst Lingon johdolla ja urkujensoittoa Elis Mårtensonin ja Janne Raition johdolla. Hän suoritti musiikinopettajan tutkinnon 1949, pianonsoitonopettajan tutkinnon 1951, pianodiplomin 1955, urkudiplomin ja kanttoriurkurin tutkinnon 1957. Tämän jälkeen Forss jatkoi opintojaan ulkomailla, 1958–1959 Berliinissä (Ahrens ja Petersen), 1961 Münchenissä (Högner) ja 1975 Pariisissa (Litaize).
Debytoituaan urkurina Helsingissä 1958 Forss piti urkukonsertteja eri puolilla maata sekä Pariisissa Ruotsalaisessa kirkossa 1975 ja eräänä ensimmäisistä suomalaisista Pariisin Notre Dame -katedraalissa 1981 sekä Tallinnan Niguliste-kirkossa 1987. Mieskuoro Laulumiesten johtajana Forss toimi 1975–1978. Radion kamarikuoron tenorina hän lauloi 1962–1987, myös solistina, kuten monissa muissakin kuoroissa. Einojuhani Rautavaaran kansainvälisesti tunnetuilla levyillä Vigilia I–II Forss lauloi Papin osuudet ¼-intervalleineen. Yleisradiolle hän teki useita urku- ja laulunauhoituksia.
Forss työskenteli Helsingissä Roihuvuoren seurakunnan kanttori-urkurina 1960–1989, ja vuosina 1982–1989 hän ohjasi perustamiaan Roihuvuoren urkuviikkoja. Itä-Helsingin musiikkiopiston perustajajäsen Forss toimi opiston pianonsoitonopettajana 1965–1975, ja hänet kutsuttiin opiston kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi 1995. Ansioistaan Forss sai director cantus -arvonimen 1972 ja director musices -arvonimen 1979. Forssin yliopisto-opintojen tuloksena vuonna 1950 valmistunut pro gradu Erik August Hagfors: Suomenkielisen kuorolaulun isä on julkaistu myös verkkomuodossa.
Erkki Forssin isä oli seminaarinlehtori, Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtaja S. W. Forss.
Ilmakehä

Ilmakehän kerrokset (ei mittakaavassa).
Ilmakehä on Maata ympäröivä, yhden määritelmän mukaan sadan kilometrin paksuinen kaasukehä, joka koostuu ilmasta. Ilmakehän yleisimmät kaasut ovat typpi ja happi, mutta myös esimerkiksi ilmakehän hiilidioksidilla on suuri merkitys maapallolle ja sen kasveille. Ilmakehässä on lisäksi vaihteleva määrä vesihöyryä ja erilaisia hiukkasia.
Ilmakehä jaetaan lämpötilan perusteella useaan kerrokseen. Niistä alin on keskimäärin 10 kilometrin korkuinen troposfääri, jossa sääilmiöt tapahtuvat. Muita ilmakehän tärkeitä kerroksia ovat esimerkiksi otsonikerros, joka suojaa maapalloa säteilyltä, ja ionosfääri, joka heijastaa radioaaltoja.
Ilmakehä on jatkuvassa kiertoliikkeessä, jossa tuulet siirtävät lämpöenergiaa ja kosteutta paikasta toiseen ja tasaavat maapallon lämpötilaeroja. Ilmakehässä esiintyy tuulten, pilvien ja sateiden lisäksi monenlaisia sähköisiä ja optisia ilmiöitä kuten revontulia, haloilmiöitä ja sateenkaaria. Ilmakehän pahimpia saasteita ovat alailmakehän otsoni sekä pienhiukkaset.
Maapallo sai varhaisimman kaasukehänsä pian Maan muodostuttua 4,6 miljardia vuotta sitten. Ilmakehän koostumus on vaihdellut Maan historian aikana. Happea ilmakehään alkoi tulla 3,5 miljardia vuotta sitten, ja 600 miljoonaa vuotta sitten sen määrä alkoi nousta kohti nykyistä tasoa.
Ihmisen on vaikea selviytyä pitkiä aikoja hengissä jo kuuden kilometrin korkeudessa, ja yli kahdeksan kilometrin korkeudessa hapenpuutteeseen kuolee melko nopeasti. Jotkin linnut voivat kuitenkin selviytyä jopa 12 kilometrin korkeudessa.
Koostumus

Ilmakehästä tunnetaan kolmisentuhatta eri alkuainetta ja yhdistettä. Kuiva ilma on lähinnä typpeä (78 prosenttia) ja happea (21 prosenttia), joista kumpikin esiintyy kahdesta atomista koostuvina molekyyleinä N2 ja O2. Prosentti ilmasta koostuu muun muassa hiilidioksidista, argonista ja muista jalokaasuista, metaanista sekä otsonista. Vesihöyryä esiintyy runsaasti mutta vaihtelevasti. Kaasujen suhteelliset osuudet pysyvät lähes samoina noin sadan kilometrin korkeudelle saakka. Sitä ylempänä Maan vetovoima aiheuttaa sen, että raskaammat molekyylit jäävät keskimäärin alempiin kerroksiin kuin kevyemmät. Ylimmissä kerroksissa ilmakehä koostuu pääasiassa heliumista ja vedystä.
Koostumus > Yleisimmät kaasut

| Aine | Pitoisuus ilmakehässä |
| --- | --- |
Typpi (N2): 78,1 %
Happi (O2): 20,9 %
Argon (Ar): 0,93 %
Hiilidioksidi (CO2): 0,039 %
Neon (Ne): 0,0018 %
Helium (He): 0,0005  %
Metaani (CH4): 0,00017 %
Krypton (Kr): 0,00011 %
Vety (H2): 0,00005 %
Otsoni (O3): 0,000004 %
Ilmakehän merkittävin kemiallisesti aktiivinen ainesosa on happi. Sen sijaan typpi, hiilidioksidi ja jalokaasut eivät reagoi kemiallisesti muiden aineiden kanssa kovin herkästi.
Koostumus > Muut aineet

Ilmakehässä esiintyy vaihtelevasti vesihöyryä, jota on enimmillään 4 % matalalla ja tropiikin leveysasteilla.
Ilmakehässä esiintyy vaihtelevasti erilaisia hiukkasia, joita kutsutaan aerosoleiksi. Hiukkaset ovat pieniä kiinteitä tai nestemäisiä kappaleita, jotka vaihtelevat muutaman molekyylin kokoisesta 0,1 millimetriin. Osa hiukkasista on luonnon nostattamia, kuten tomu, tulivuorten tuhka ja rikkihappo, siitepöly sekä merisuola. Myös sumu- ja pilvipisarat ovat aerosoleja. Ihminen aiheuttaa toiminnallaan hiukkaspäästöjä etenkin polttamalla öljyä ja kivihiiltä. Vähiten hiukkasia on kaukaisilla valtamerialueilla ja napaseuduilla ja eniten vilkkaasti liikennöidyillä kaupunkialueilla. Suuri hiukkaspitoisuus tekee ilmakehästä monesti samean ja utuisen.
Kerrokset

Ilmakehässä on useita kerroksia eli sfäärejä, joita erottavat paussit. Ilman lämpötila muuttuu ylöspäin mentäessä samaan suuntaan koko sfäärissä, ja paussissa lämpötilan suunta kääntyy. Ilmakehän kerrokset ovat Maan pyörimisliikkeen johdosta paksuimmillaan päiväntasaajalla ja pienenevät napoja kohti. Lisäksi merten ja mannerten jakauma vaikuttaa kerrosten paksuuteen pituusasteittain, ja ne vaihtelevat myös vuodenajoittain ja vuorokaudenajoittain.
Kerrokset > Kerrokset lämpötilan mukaan > Troposfääri

Troposfääri on ilmakehän alin kerros. Sen korkeus on navoilla tyypillisesti 5 kilometriä ja päiväntasaajalla 15 kilometriä. Lämpimällä ilmalla se on myös tavallista korkeammalla ja kylmällä tavallista alempana. Troposfääri sisältää suurimman osan ilmakehän massasta ja kosteudesta. Siellä esiintyvät sääilmiöt, kuten pilvet ja sade. Troposfäärin lämpötila laskee ylöspäin mentäessä 6,5 astetta kilometriä kohti. Troposfääri päättyy tropopaussiin, jossa on 50–70 astetta pakkasta. Hiukan sen yläpuolella ilmanpaine on enää kymmenesosa merenpinnalla vallitsevasta.
Kerrokset > Kerrokset lämpötilan mukaan > Stratosfääri

Stratosfääri on troposfäärin yläpuolella sijaitseva ilmakerros, jonka yläraja on noin 50 kilometrin korkeudessa stratopaussissa. Stratosfäärin alaosassa lämpötila on likimain vakio, mutta ylempänä lämpötila nousee korkeuden mukana. Stratosfääri on hyvin kuiva ja sen ilmanpaine enää 1/1000 merenpinnan tason paineesta. Lentokoneet ja kaasupallot voivat nousta stratosfääriin asti. Stratosfäärissä Auringon ultraviolettisäteily muodostaa otsonia, joka estää haitallisen ultraviolettisäteilyn pääsyn Maan pinnalle. Stratosfäärissä on joskus helmiäispilviä.
Kerrokset > Kerrokset lämpötilan mukaan > Mesosfääri

Mesosfääri alkaa stratosfäärin yläpuolelta ja jatkuu aina 80–90 kilometrin korkeuteen mesopaussiin. Sen ilmanpaine on tuhannesosasta sadastuhannesosaan merenpinnan tason paineesta, ja sen lämpötila laskee ylemmäs mentäessä aina sataan pakkasasteeseen. Meteorit näkyvät yleensä mesosfäärissä. Mesosfäärissä nähdään myös valaisevia yöpilviä.
Kerrokset > Kerrokset lämpötilan mukaan > Termosfääri

Termosfäärissä mesopaussin yläpuolella 90 kilometristä alkaen lämpötila taas nousee korkeuden mukana Auringon hyvin lyhytaaltoisen ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Koska aine on äärimmäisen harvaa, sillä ei ole lämmittävää vaikutusta, eikä tuulia tai pystysuoria virtauksia. Termosfäärin aine on asettunut kerroksittain painonsa mukaisesti.
Avaruuden epävirallinen raja on usein määritelty termosfäärin alaosaan. Siellä 100 kilometrin korkeudessa sijaitsee Kármánin raja, jota Euroopassa pidetään usein avaruuden rajana. Yhdysvalloissa kaikkia jo yli 80 kilometrin korkeudessa käyneitä kansalaisia pidetään astronautteina.
Kerrokset > Kerrokset lämpötilan mukaan > Eksosfääri

Eksosfääri alkaa vähitellen noin 500 kilometrin korkeudessa. Se on ilmakehän ja avaruuden välitila, josta hiukkasia karkailee avaruuteen. Molekyyli pakenee Maan vetovoimakentästä, kun se on riittävän korkealla ja sen nopeus on suurempi kuin pakonopeus. Hyvin pieni osa ilmakehän ylimmän kerroksen molekyyleistä on näin nopeassa liikkeessä, joten Maan ilmakehän katoaminen on hyvin hidasta.
Kerrokset > Kerrokset koostumuksen mukaan

Ilmakehä jaetaan homosfääriin ja heterosfääriin sen mukaan, miten kaasut jakautuvat. Kerrosten välillä on homopaussi. Homosfäärissä erimassaiset molekyylit ovat sekoittuneina, sillä kaasu on vielä riittävän tiheää siihen, että atomien ja molekyylien väliset törmäykset hallitsevat kaasun dynamiikkaa. Homosfääri yltää sadan kilometrin korkeudelle. Heterosfäärissä sen yläpuolella atomien ja molekyylien väliset törmäykset eivät enää siirrä liike-energiaa mainittavasti molekyylien välillä. Tämän seurauksena Maan vetovoiman vaikutuksesta raskaammat molekyylit jäävät alempiin kerroksiin ja kevyet ylempiin. Heterosfäärin alaosassa esiintyy happea ja typpeä sekä atomeina että molekyyleinä ja typen oksideina, mutta ylempänä on lähinnä heliumia ja vetyä.
Kerrokset > Kerrokset kemiallisten ja sähköisten ominaisuuksien mukaan

Otsonikerros on stratosfäärissä 15–25 kilometrin korkeudessa. Se syntyy kun Auringon säteily hajottaa happimolekyylejä O2 vapaiksi happiatomeiksi O, joista syntyy otsonia O3. Otsoni suojaa Maata haitalliselta ultraviolettisäteilyltä. Sitä on ilmakehässä vain muutama miljoonasosa, ja se on herkkä ihmisen tuottamille aineille kuten freoneille. 1980-luvulla otsonikerroksessa havaittiin ohenemista Etelämantereen yllä.
Ionosfääri sijaitsee termosfäärin alaosassa. Ionosfääri sisältää ionisoituneita hiukkasia, jotka Auringon säteily on hajottanut atomeista ioneiksi. Ionosfääri heijastaa elektroniensa ansiosta radioaaltoja, mikä tekee mahdolliseksi niiden lähettämisen maapallolla paikasta toiseen. Ionosfääri jaetaan neljään kerrokseen, D, E, F1 ja F2, joilla on erilaisia vaikutuksia; radioaaltojen kannalta tärkein on F2-kerros. Revontulet syntyvät ionosfäärissä, kun varattuja hiukkasia osuu ilmakehään.
Säteilyvaikutukset > Säteilyn vaimentaminen

Ilmakehä vaimentaa avaruudesta saapuvaa säteilyä. Suurin osa alle 300 nanometrin säteilystä absorboituu jo ilmakehän ylimmissä kerroksissa, mikä on Maan tunnetuille elämänmuodoille välttämätöntä. Lyhytaaltoisin gamma- ja röntgensäteily absorboituu ilmakehän yläosien atomeihin sekä happi- ja typpimolekyyleihin. Kun säteily hajottaa happimolekyylejä happiatomeiksi, syntyy esimerkiksi otsonia, johon pitkäaaltoisempi ultraviolettisäteily absorboituu. Näkyvän valon aallonpituudet, samoin kuin hiukan niitä lyhemmät ja pitemmätkin, läpäisevät ilmakehän hyvin. Ilmakehä kuitenkin sirottaa valoa ja samalla heikentää sitä. Taivaan sininen väri tulee siitä, että lyhytaaltoinen sininen valo siroaa voimakkaammin kuin punainen. Infrapunasäteily absorboituu ilmakehän vesihöyryyn. Ilmakehä päästää lävitseen myös radioaallot aallonpituudeltaan muutamasta millimetristä pariinkymmeneen metriin.
Säteilyvaikutukset > Kasvihuoneilmiö

Kasvihuoneilmiöllä tarkoitetaan sitä, kun osa maanpinnasta ylös heijastuvasta lämpösäteilystä jää lämmittämään ilmakehää ja maanpintaa. Maan lämpösäteily on pitkäaaltoista, minkä vuoksi ilmakehä absorboi sitä tehokkaasti ja säteilee osan takaisin alas. Kasvihuoneilmiön seurauksena maapallon lämpötila on 33 astetta korkeampi kuin ilman sitä. Kasvihuoneilmiöön vaikuttavia kaasuja kutsutaan kasvihuonekaasuiksi. Maan ilmakehän tärkeimpiä kasvihuonekaasuja ovat vesihöyry, hiilidioksidi, otsoni, metaani ja typpioksiduuli eli ilokaasu. Ihmisen toiminta on lisännyt monen kasvihuonekaasun määrää ilmakehässä.
Ilmanpaine

Ilmanpaine on ilmakehän paine maanpintaa vastaan. Merenpinnan korkeudella normaali ilmanpaine on noin 1 013 hehtopascalia (hPa). Ilmanpaine laskee noustaessa korkeammalle merenpinnan tasolta. Kymmenen kilometrin korkeudessa ilmanpaine on alle 300 hPa ja 50 kilometrin korkeudessa alle 1 hPa.
Ilmakehän liikkeet

Ilmakehä on jatkuvassa kiertoliikkeessä. Tuulet siirtävät lämpöenergiaa ja kosteutta paikasta toiseen ja tasaavat maapallon lämpötilaeroja. Ilmakehän kiertoliikettä ylläpitää etupäässä Auringon energia, jota päiväntasaajan seutu saa enemmän kuin napa-alueet. Lämmin ilma nousee ylöspäin ja palaa jäähtyneenä takaisin maan pinnalle toisaalla. Maapallolla on useita tuulivyöhykkeitä, joiden paikat muuttuvat vuodenaikojen mukana.
Maapallon pyörimisestä aiheutuu coriolisvoima, joka vaikuttaa suurikokoisiin ilmavirtauksiin merkittävästi. Pohjoisella pallonpuoliskolla ilma kaartuu oikealle ja eteläisellä pallonpuoliskolla vasemmalle. Coriolisvoima vahvistuu mentäessä lähemmäs napoja ja heikkenee mentäessä lähemmäs päiväntasaajaa.
Optisia ilmiöitä

Ilmakehässä esiintyy monenlaisia optisia ilmiöitä, kuten haloilmiöt; sateenkaaret; sumu- ja kasteilmiöt; kehät ja väripilvet; tulivuori-ilmiöt kuten tulivuoriruskot ja Bishopin rengas; siitepölykehät, itiöpölykehät ja levien valoilmiöt; taittumisilmiöt kuten kangastukset, vääristynyt Aurinko tai Kuu, tai välähdykset Auringolla; hämärä- ja ruskoilmiöt kuten purppuravalo, hämäränkaaret, Maan varjo, vastarusko, hämäränsäteet ja vastahämäränsäteet; helmiäispilvet ja valaisevat yöpilvet.
Ilman saastuminen

Ilmakehään pääsee niin luonnollista kautta kuin ihmisen toiminnastakin johtuen epäpuhtauksia, jotka vahingoittavat ihmisten terveyttä ja ympäristöä. Terveydelle haitallisimpia päästöjä ovat alailmakehän otsoni sekä hiukkaset, erityisesti pienhiukkaset. Ilman saastumisen tärkeimpiä syitä ovat fossiiliset polttoaineet, teolliset prosessit ja liuottimien käyttö, maatalous, jätehuolto sekä luonnollisista lähteistä esimerkiksi tulivuorenpurkaukset, pöly, merivesi ja kasvit.