stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pioneeripataljoonan määrävahvuus (jatkosota)
Pioneerikomppania

komppanianpäällikkö
komentoryhmä
puhelinryhmä
3 pioneerijoukkuetta
4 ryhmää (1 aliupseeri ja 8 miestä)
toimitusjoukkue
Henkilöstöä: 4 upseeria, 26 aliupseeria ja 137 miestä
Moottoriajoneuvoja: 1 henkilöauto, 4 kuorma-autoa, 3 erikoisajoneuvoa ja 1 moottoripyörä
Muita kulkuvälineitä: 84 polkupyörää
Hevosia: 12 vetohevosta
Valonheitinjoukkue

Joukkueenjohtaja
Joukkueenvarajohtaja
21 miestä
6 valonheitintä, jotka myöhemmin vaihdettiin liekinheittimiksi
Pinturicchio

Pinturicchion omakuva
Pinturicchio eli oikealta nimeltään Bernardino di Betto (n.1454–1513) oli italialainen umbrialaisen koulun renessanssimaalari. Hän teki freskoja, jotka olivat usein maisema-aiheisia.
Tärkeimpiä töitä

Kristuksen kastaminen, Sikstuksen kappeli
Freskot Vatikaanin Borgia-huoneissa
Kuvia Pius II elämästä, Sienan tuomiokirkon kirjasto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pinturicchio Wikimedia Commonsissa
Pinturicchio Europeanassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Australia  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Vatikaani 2  3 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Pikkusinisiipi

| Pikkusinisiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Äärimmäisen uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Cupido
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Cupido minimus  (Fuessly, 1775) 
Katso myös
   Pikkusinisiipi Wikispeciesissä   Pikkusinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkusinisiipi (Cupido minimus) on sinisiipien heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Suurimmillaankin selvästi alle kolmen senttimetrin siipivälillään se on Suomen pienikokoisin päiväperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pikkusinisiiven etusiiven pituus on yleensä 9–13 mm ja siipien kärkiväli 18–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on tummanruskea. Koiraalla on yläpuolella hajallaan hopeansinisiä suomuja, mutta muuten sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiraiden sinisten suomujen määrä kasvaa siirryttäessä pohjoista kohti. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Täplät ovat suurempia kuin niittysinisiivellä (Plebeius semiargus). Siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä.
Levinneisyys ja lentoaika

Pikkusinisiipi esiintyy Espanjasta Euroopan läpi Turkkiin, Kaukasukselle ja Aasiassa Mongoliaan ja Amurin seudulle saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaan eteläosista, Britteinsaarien pohjoisosista ja suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Suomessa pikkusinisiipi esiintyy nykyisin vain paikoittain Salpausselällä ja Pohjois-Karjalassa. Kanta on rajusti taantunut. Laji on aiemmin esiintynyt myös Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla, mutta on nykyään hävinnyt. Pikkusinisiipi on löydetty myös Kilpisjärveltä, jonne se on ilmeisesti harhautunut Norjasta, jossa laji esiintyy pohjoisempana kuin Suomessa.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa huhtikuusta syyskuuhun, pohjoisosissa toukokuusta heinäkuuhun. Suomessa lentoaika on toukokuun puolivälistä kesäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat

Pikkusinisiiven elinympäristöä ovat kuivat niityt ja ruohoiset rinteet merenpinnan tasolta 2 700 metrin korkeudelle saakka. Usein esiintymispaikka on pinta-alaltaan varsin pieni. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat sisämaan harjualueet ja mäkimaastot eikä Suomesta tunneta kovinkaan montaa esiintymispaikkaa. Myös Ruotsissa esiintymät ovat erittäin paikallisia ja etäisyydet populaatioiden välillä ovat suuria. Sopivalla paikalla perhoslaji voi kuitenkin olla runsaslukuinen. Syynä paikallisuuteen ovat pitkälti toukan ravintokasvit, jotka ovat suosivat kalkkipitoista maaperää. Laji on paikkauskollinen eivätkä etenkään koiraat lennä kauaksi reviiriltään. Naaraat liikkunevat laajemmalla alueella.
Muna munitaan ravintokasvin kukkiin. Toukka elää pääasiassa ravintokasvin kukinnoissa ja hedelmissä. Toukkakehitys kestää 3–4 viikkoa ja toukka talvehtii täysikasvuisena ravintokasvin kuihtuneissa kukinnoissa. Laji koteloituu maahan ja kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja sitä tavataan joskus muurahaispesistä muurahaisvieraana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat etelässä masmalo (Anthyllis vulneraria), kenttäkeulankärki (Oxytropis campestris) sekä maitteet (Lotus), kuten keltamaite (Lotus corniculatus) ja pohjoisessa ilmeisesti tunturikurjenherne (Astragalus alpinus).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Pikkusinisiipi (Cupido minimus)
Suomen Perhoset: Pikkusinisiipi
UniProt, Taxonomy: Cupido minimus (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q243913  Wikispecies: Cupido minimus  BioLib: 51425  BOLD: 100013  CoL: 32FR9  EPPO: CUPIMI  EUNIS: 90593  Fauna Europaea: 441111  Fauna Europaea (new): 4980e7e2-11eb-4522-bd11-323f62107f6a  GBIF: 1926260  iNaturalist: 129126  IUCN: 174188  LoB: 5135  MaBENA: CupidMinim  NBN: NHMSYS0000502045  NCBI: 596548  Observation.org: 649  Open Tree of Life: 748179  PPE: cupido-minimus  Laji.fi: MX.60825 
Parittelevia yksilöitä
Munia
Pilvikirsikka

| Pilvikirsikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Tuomet Prunus
Laji::  pensylvanica
Kaksiosainen nimi
 Prunus pensylvanica  L. fil.  

Katso myös
   Pilvikirsikka Wikispeciesissä   Pilvikirsikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pilvikirsikka (Prunus pensylvanica) on Pohjois-Amerikan pohjoisosista ja vuoristoalueilta kotoisin oleva kesävihanta, yksikotinen pensas tai pieni puu, joka kuuluu Prunus-sukuun ja ruusukasvien heimoon.
Ulkonäkö ja koko

Pilvikirsikka on juurivesallinen, oraton pensas tai pieni puu, joka kasvaa 5–15 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 10–50 senttimetriä paksuksi. Pohjois-Amerikan länsiosissa se jää yleensä matalaksi ja pensasmaiseksi, kun taas Appalakkien länsirinteiltä on löydetty jopa 30 metrin korkuisia yksilöitä.
Pilvikirsikalla on matalat juuret, suora runko, kapean pyöreä latvus ja yläviistot haarat, jotka alkavat iän myötä siirottaa. Runkoa ja oksia peittää punaruskea ja poikkijuovainen kuori ja nuori haararanka on kalju. Lehdet ovat varrella kierteisesti ja lehtiruodit ovat 1–3 senttimetrin pituiset ja nystyiset. Lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, puikea, tyvestä leveäsuippuinen, kärjestä pitkäsuippuinen ja sahalaitainen. Se on yleensä molemmin puolin kalju mutta joskus alta suonihangoista karvainen.
Pilvikirsikka kukkii maalis–heinäkuussa heti lehtien puhjettua ja kantaa hedelmää heinä–syyskuussa. Kukinto on 4–5-kukkainen sarja. Yksittäiset kukat ovat säteittäisiä ja maljakehäisiä ja niissä on 1–1,5 senttimetrin pituinen kukkaperä. Verhiö on jakautunut 5 tylppään liuskaan ja teriössä on 5 valkoista, 6 millimetrin pituista terälehteä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja niissä on paljon heteitä mutta vain yksi emi. Hedelmä on punainen, kitkerä, 1-siemeninen luumarja, jonka läpimitta on 4–8 millimetriä. Siemen on paksukuorinen ja halkaisijaltaan 4–6 millimetriä.
Levinneisyys

Pilvikirsikkaa tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikan hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Kanadassa sen levinneisyysalue ulottuu Newfoundlandista ja Etelä-Labradorista Brittiläiseen Kolumbiaan ja Luoteisterritorioiden eteläreunalle. Yhdysvalloissa se on yleinen Uudessa Englannissa ja Isojenjärvien ympäristössä. Etelämpänä se menestyy vain vuoristoalueilla: Black Hillsissä Etelä-Dakotassa, Kalliovuorilla Coloradoon asti ja Appalakeilla Georgiaan ja Tennesseehen asti.
Elinympäristö

Pilvikirsikka on sekä kuivaan että kosteaan maaperään sopeutunut, lyhytikäinen pioneeripuu, joka valtaa nopeasti metsäpalojen tuhoamia alueita. Sitä tavataan keskiravinteisissa metsissä, metsänreunuksissa, hakkuu- ja kuloaloilla sekä tienvarsilla.
Käyttö

Pilvikirsikan metsätaloudellinen arvo on vähäinen, sillä sen puuaines on kevyttä, huokoista ja lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Se on kuitenkin tärkeä ravinnonlähde villieläimille: hirvieläimet, lumikenkäjänikset, pumpulihäntäkaniinit ja puupiikkisiat käyttävät talviravintonaan sen kuorta ja lehtiä ja monet lintu- ja nisäkäslajit syövät sen marjoja.
Kukkiva pilvikirsikka.
Pilvikirsikan kuori on tumman punaruskeaa.
Maikkulan kartano

Kartanon päärakennus keväällä 2008
Maikkulan kartano on kartano Oulujoen etelärannalla Maikkulan kaupunginosassa Oulussa. Vuosina 1999–2002 tehtyjen kunnostustöiden jälkeen se on toiminut ravintola- ja kokoustilana.
Tilalla on ollut asutusta jo 1600-luvun lopulla. Nykyisistä rakennuksista vanhimmat on rakennettu 1700-luvulla tilaa vuosina 1741–1752 asuttaneen Johan Maikkulan (Maicula) mahdollisesti rakennuttamana. Tuolta ajalta peräisin ovat aitta, talli ja väentupa. Nykyisen muotonsa kartanoalue sai 1800-luvulla. Päärakennuksen rakennutti kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist ja se valmistui 1831. Liljeqvistin kuoltua hänen leskensä Fredrika (o.s. Callmeijer) myi tilan, mutta pidätti oikeuden asua tilalla. Uusi omistaja nimismies Nordberg rakennutti Fredrikalle pienen talon jokitörmälle vuonna 1860. Talo tunnetaan nykyään Frederikan talona.
Kartanolla on aikojen kuluessa ollut lukuisia omistajia. 1900-luvun alkupuolella se oli Maikkulan höyryviinapolttimon (Maikkulan Bränvinstillverkning AB) omistuksessa. Kartanon ravintolatoiminta alkoi kesällä 1959 ja loppui vappuna 1980. Vuosituhannen vaihteen kunnostustöiden jälkeen tilausravintolatoiminta alkoi uudelleen.
Kunnostustöiden suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Jukka Laurila ja Antti Pihkala. Kartanon omistajille Leena ja Mikko Keisulle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, Maikkulan kartanon perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta vuonna 2003. Myöhemmin pihapiirin välittömään läheisyyteen on rakennettu arkkitehti Laurilan suunnittelemia uudisrakennuksia.
Kartanolla oli tulipalo 23. elokuuta 2024, jossa tuhoutuivat Korsutupa, Korsusauna, Lohisali ja savusauna.
Aiheesta muualla

Maikkulan kartano
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:   Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:   Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:   Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:   Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie
Piparkakkutalo

Piparkakkutalo
Piparkakkutalo on piparkakkutaikinasta rakennettu syötävä koriste, joka on suosittu etenkin jouluna. Piparkakkutalot voivat olla muodoltaan esimerkiksi mökkejä, linnoja tai kirkkoja. Piparkakkutalon osat muotoillaan aluksi taikinasta, paistetaan erilleen ja kootaan rakennuksen muotoiseksi kiinnittämällä ne toisiinsa sulatetun sokerin tai sokeriveden avulla. Talo voidaan koristella esimerkiksi makeisin, hedelmin, sokerivesikuorrutteella tai tomusokerilla. Piparkakkutalo pohjautuu saksalaisiin satuihin.
Historia

Piparkakkutaloperinne on paljon uudempi kuin piparkakut. Suomen ensimmäinen piparkakkutalo tehtiin Lucian päivän tienoilla vuonna 1919, minkä jälkeen tapa on yleistynyt. Piparkakkutalot ovat peräisin Saksasta, jossa Grimmin veljesten Hannu ja Kerttu -satu innosti kotileipureita tekemään jouluisin noita-akan mökkejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piparkakkutalo Wikimedia Commonsissa
Piparkakkutalon teko-ohjeet, Yhteishyvä
Piparkakkutalon valmistusvideo, Myllyn Paras
Expressen: Bästa tipsen när du ska bygga pepparkakshus (ruotsiksi)
Expressen: Pepparkakshus slår rekord som allra störst (ruotsiksi)
Henry Maine

Henry Sumner Maine
Henry James Sumner Maine (15. elokuuta 1822 – 3. helmikuuta 1888) oli brittiläinen juristi, joka tunnetaan vertailevan oikeustieteen uranuurtajana. Vuonna 1861 julkaistussa teoksessaan Ancient Law Maine selvitti ja vertaili Rooman ja Intian sekä Itä- ja Länsi-Euroopan oikeusjärjestelmien kehitystä.
Maine opiskeli Cambridgen yliopistossa ja toimi siellä sitten yksityisoikeuden professorina 1847–1854. Sen jälkeen hän opetti lontoolaisessa Inns of Court -lakioppilaitoksessa vuoteen 1862 asti, kunnes sai tehtävän Intian Kalkutasta siirtomaahallinnon oikeustieteellisenä asiantuntijana. Palattuaan Intiasta 1869 hänet nimitettiin Oxfordin yliopiston professoriksi ja sitten Cambridgen Trinity Hallin rehtoriksi ja kansainvälisen oikeuden professoriksi.
Teoksia

Ancient Law (1861)
Village Communities (1871)
Lectures on Modern Theories of Succession to Property After Death (1871)
Early History of Institutions (1875)
Early Law and Custom (1883)
International Law (1888).
Käännös suomeksi
Mainenlahti

Mainenlahden kartta.
Mainenlahti on Atlantin valtamereen kuuluva merenlahti, joka sijaitsee Yhdysvaltojen ja Kanadan itärannikolla. Lahden pinta-ala on noin 93 000 neliökilometriä ja sillä on rantaviivaa Pohjois-Amerikan mantereen kanssa yhteensä 12 000 kilometriä. Länsi–luoteessa sitä reunustavat Massachusettsin, New Hampshiren ja Mainen osavaltiot Yhdysvalloissa. Pohjoisessa se kapenee Fundynlahdeksi New Brunswickin ja Nova Scotian provinssien välissä Kanadassa. Idässä ja etelässä, Pohjois-Amerikan mannerjalustan reunalla, Georgesin ja Brownsin matalikot erottavat sen Atlantin syvänmeren alueesta.
Koillisesta tuleva kylmä merivirta saa aikaan Mainenlahdelle vastapäivään kiertävän pintaveden pyörteen, jota Fundynlahden voimakas vuorovesi-ilmiö ja mantereelta virtaavat joet voimistavat. Atlantin vettä virtaa lahteen myös lähellä merenpohjaa Georgesin ja Brownsin matalikoiden välissä sijaitsevaa Northeast Channelia pitkin. Lahden keskellä ovat Jordanin, Wilkinsonin ja Georgesin altaat, joissa merenpohja ulottuu yli 200 metrin syvyyteen. Mannerjäätikkö muovasi ne 10000–20000 vuotta sitten jääkaudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mainenlahti Wikimedia Commonsissa
Maiuma (Askalon)

| Maiuma> Μαϊουμά.Sijainti |
| --- | --- |
 Maiuma
Koordinaatit:  31°41′31″N, 34°33′42″E
Valtio:  Israel
Paikkakunta:  Barne'a, Askalon, Eteläinen hallintoalue
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Palestiina
Provinssi:  Judaea (6/44–135) Syria Palaestina (135 – n. 395/409) Palaestina prima (n. 395/409–)
Kaupunki:  Askalon
Maiuma (m.kreik. Μαϊουμά, Maïūma, myös Μαϊουμάς, Maïūmas; lat. Maiuma/Maioma Ascalonitis) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Se oli Askalonin kaupungin satama ja sijaitsi nykyisen Askalonin kaupungin Barne'assa.
Maiuma sijaitsi Välimeren rannikolla ja sijoitetaan jonkin verran pohjoiseen sisämaassa sijainneesta Askalonista. Maiuman nimi oli egyptiläistä alkuperää ja tarkoitti ”Paikkaa merellä”, ja myös läheisen Gazan satamakaupunki oli nimeltään Maiuma. Nimen perusteella satama on saattanut olla alun perin egyptiläisten rakentama. Kristillisellä kaudella Maiuma oli tarpeeksi iso kaupunki, jotta sillä oli oma Askalonista erillinen piispansa.
Maitokalat

| Maitokalat |
| --- | --- |
 Maitokala (Chanos chanos)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Maitokalat  Gonorynchiformes  Regan, 1909
Heimot
 Maitokalat Chanidae  Kuonokalat Gonorynchidae  Korvakalat Kneriidae  Liejukalat Phractolaemidae 
Katso myös
   Maitokalat Wikispeciesissä   Maitokalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maitokalat (Gonorynchiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, joka käsittää noin 35 lajia neljässä heimossa. Joukossa on sekä meri-, murto- että makeanveden lajeja.
Tunnetuin laji on Indopasifisella merialueella elävä maitokala (Chanos chanos), joka muodostaa oman heimonsa. Maitokala voi kasvaa puolitoista metriä pitkäksi ja se on merkittävä ruokakala, jota myös kasvatetaan osissa Kaakkois-Aasiaa. Toinen samoilla merialueilla elävä laji on kuonokala (Gonorynchus gonorynchus). Korvakalojen heimo puolestaan käsittää 24 lajia Afrikan makeista vesistä.
Lahkon fossileja tunnetaan liitukaudelta alkaen.
Dan Majerle

| Dan Majerle |
| --- | --- |
 Dan Majerle valmentajan roolissa kentän laidalla vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Daniel Lewis Majerle
Syntynyt: 9. syyskuuta 1965 (ikä 59) Traverse City, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  Thunder Dan
Pelipaikka:  heittävä takamies/pieni laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
Paino:  100 kg
NBA-varaus:  14. varaus Phoenix Suns, 1988
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1984–1988:   Central Michigan
Seurajoukkueet
1988–1995 1995–1996 1996–2001 2001–2002:   Phoenix Suns  Cleveland Cavaliers  Miami Heat  Phoenix Suns
Maajoukkueet
1988–1994:   Yhdysvallat
Ottelut (pisteet):  16
Valmennusura
2008–2013 2013–:   Phoenix Suns (apuv.)  Grand Canyonin yliopisto
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | koripallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 1994 | Yhdysvallat |  |
Daniel Lewis Majerle (s. 9. syyskuuta 1965 Traverse City, Michigan) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehenä pelannut Majerle valittiin urallaan kolmesti NBA:n tähdistöotteluun.
Majerle edusti 14 kautta kestäneellä urallaan suurimmaksi osaksi Phoenix Sunsia. Muut seurat olivat Cleveland Cavaliers ja Miami Heat. Hän pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa ja oli saavuttamassa olympiapronssia vuonna 1988 sekä voittamassa MM-kultaa vuonna 1994.
PikaPakinaPaketti

| Pikapakinapaketti |
| --- | --- |
Tyyli:  sketsi
Kestoaika:  22 min / jakso
Pääosissa:  Ismo Kallio Kauko Helovirta Tommi Rinne Esa Pakarinen Junior
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV
Esitetty:  30. toukokuuta – 11. joulukuuta 1985
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  7
Tuotanto
Tuottaja(t):  Spede Pasanen
Ohjaaja(t):  Ere Kokkonen
Käsikirjoittaja(t):  Ere Kokkonen
Tuotantoyhtiö(t):  Spede-Yhtiöt
Aiheesta muualla
IMDb 
Pikapakinapaketti on vuonna 1985 MTV:llä esitetty suomalainen sketsisarja, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Ere Kokkonen.  Sarjan päärooleissa näyttelivät Kauko Helovirta, Tommi Rinne, Esa Pakarinen Junior ja Ismo Kallio. Sarjan tuottajana toimi Pertti "Spede" Pasasen Spede-Yhtiöt. Ohjelmaa esitettiin keskiviikkoisin klo 21.30-22.00.
Ohjelmaa mainostettiin 1985 tv-ohjelmatiedoissa seuraavalla sloganilla:
Jaksot

30.05.1985
04.09.1985
02.10.1985
30.10.1985
13.11.1985
27.11.1985
11.12.1985
Näyttelijät

Ismo Kallio
Kauko Helovirta
Tommi Rinne
Esa Pakarinen Junior
Pilkkutimanttiahven

| Pilkkutimanttiahven |
| --- | --- |
 Kutuasuinen pilkkutimanttiahven
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Hemichromis
Laji::  bimaculatus
Kaksiosainen nimi
 Hemichromis bimaculatus  Gill, 1862 
Katso myös
   Pilkkutimanttiahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pilkkutimanttiahven eli punakirjoahven  (Hemichromis bimaculatus)   on värikäs kirjoahven, joka luokitellaan kääpiökirjoahveniin.
Ulkonäkö ja koko

Pilkkutimanttiahven kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen yläosa on vihertävä, vatsapuolipunainen tai oranssa, ja  kalan etuosaa peittävät hohtavan vaaleat pilkut. Kyljessä on kaksi mustaa täplää. Kutuaikana koko kala on punainen ja vaaleat pilkut peittävät sen kauttaaltaan.
Eri Hemichromis-lajeja on vaikea erottaa toisistaan.
Alkuperä

Pilkkutimanttiahven on kotoisin Länsi-Afrikasta, missä se elää metsäalueiden muta- tai hiekkapohjaisissa ojissa.
Elintavat ja lisääntyminen

Pilkkutimanttiahven on aggressiivinen reviirikala. Ne tulevat sukukypsiksi noin 7,5 senttimetrin mittaisina.
Vesiolot

Sopiva happamuus on 6.5–7.2, kovuus 4–12 dH, ja lämpötila 24–28 celsiusastetta.
Aiheesta muualla

Malawi Chichlid Homepage (Arkistoitu – Internet Archive) upeita kuvia
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q691099  AFD: Hemichromis_bimaculatus  BOLD: 296756  CoL: 6LPMD  EoL: 225412  FishBase: 2389  GBIF: 2371368  iNaturalist: 102477  IRMNG: 10944105  ISC: 114748  ITIS: 169806  IUCN: 182628  NatureServe: 2.104772  NCBI: 50799  OBIS: 281018  Open Tree of Life: 312269  WoRMS: 281018
Piritta Maja

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten keilailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten keilailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten keilailu.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten keilailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kuala Lumpur 2003 | single |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Aalborg 2001 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Böblingen 2006 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Riika 2010 | pari |  |
|  Pronssia | Böblingen 2006 | pari |  |
|  Pronssia | Riika 2010 | trio |  |
Piritta Maja (o.s. Kantola, s. 16. lokakuuta 1978 Rusko) on suomalainen keilaaja, joka edustaa Porin Giantsia. Hän on keilannut vuodesta 1992 lähtien ja kilpaillut naisten maajoukkueessa vuodesta 2000.
Vuonna 2003 Maja voitti singlen MM-pronssia tuloksella 1 304. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut vuonna 2001 hopeaa joukkuekilpailussa, vuonna 2006 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia parikilpailussa sekä vuonna 2010 hopeaa parikilpailussa ja pronssia triokilpailussa. Hän on kuulunut Euroopan cupin voittajajoukkueeseen vuosina 2000 ja 2002.
Maja on voittanut Suomen-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuosina 2005 ja 2016, parikilpailussa vuosina 2006, 2010, 2014 ja 2016 sekä joukkuekilpailussa vuosina 2010, 2013, 2014, 2016 ja 2018. SM-liigan mestaruuden hän on voittanut vuosina 2007, 2009, 2010, 2012, 2013, 2015 ja 2017. Vuonna 2001 hän voitti Ballmaster-turnauksen kaikkien aikojen toisena naisena.