stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiekkaharjun vanha vesitorni

| Hiekkaharjun vanha vesitorni |
| --- | --- |

Osoite:  Talvikkitie 88
Sijainti:  Simonkylä, Vantaa
Koordinaatit:  60°18′34.1″N, 25°02′00.8″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  vanha osa 1962 laajennus 1980
Purkuvuosi:  2023
Urakoitsija:  Elementti­tekniikka Oy
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  betoni
Tilavuus:  vesi­tilavuus 6 700 m³,   josta 1 000 m³ vuonna 1962 valmistuneessa tornissa
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiekkaharjun vanha vesitorni, jota kutsuttiin myös Tikkurilan vesitorniksi, sijaitsi Vantaan Simonkylässä. Vuonna 1962 rakennettua yksijalkaista vesitornia laajennettiin vuonna 1980 valmistuneella, elementtirakenteisella ympyrärenkaan muotoisella osalla, joka oli kahdeksan jalan varassa.
Torni korvattiin Talvikkitien toiselle puolelle rakennetulla sienenmuotoisella uudella tornilla, joka otettiin vedenjakelukäyttöön 27. toukokuuta 2021. Uuden tornin käyttöönoton myötä vanha torni poistui vesihuoltokäytöstä ja tyhjennettiin vedestä lopullisesti. Purkutyöt alkoivat vuoden 2022 alussa, ja urakka kesti noin vuoden. Tontti muutettiin asuinkerrostaloille sopivaksi.
Rakenne

Torni oli poikkeuksellisen muotoinen, mikä johtui siitä, että se oli rakennettu kahdessa eri vaiheessa. Vesitornin ensimmäinen osa, kapea ja korkea yksijalkainen torni, valmistui vuonna 1962. Kaupunki halusi laajentaa vesitornia ja kuitenkin säilyttää vanhan. Hanke tornin laajentamiseksi aloitettiin vuonna 1975, ja rakennustyöt alkoivat seuraavana vuonna.
Urakkakilpailun kautta valituksi tuli Matti Ollilan suunnittelema täysin elementtirakenteinen vesitorni, jonka rakentamisvaiheessa vanhaa tornia käytettiin tukena. Uuden osan säiliö tehtiin ympyränrenkaan muotoiseksi. Vesitornin kahdeksan 40 metriä korkeaa pilaria oli tehty viisikulmion muotoisista rengaselementeistä. Säiliöosan seinien vetotangot olivat osa tornin ulkoista ilmettä. Säiliön pilarit, seinät sekä pohjan ja katon renkaanmuotoiset palkit olivat jännitettyjä rakenteita.
Torniin laskettiin vesi jo kesällä 1976, mutta koekäytön aikana huomattiin ongelmia, kuten vuotoja ja viallisia vetotankoja, jotka viivästyttivät valmistumista. Laajennettu vesitorni valmistui lopulta vuonna 1980. Säiliö oli vuorattu tiiviillä muovikalvolla vedenpitävyyden varmistamiseksi. Uusi torni oli valmistuessaan Suomen suurin elementtirakenteinen vesitorni. Korkeutta sillä oli yli 50 metriä. Se oli Roihuvuoren ja Myllypuron tornien ohella pääkaupunkiseudun korkeimpia. Vesitornien yhteistilavuus oli 6 700 kuutiometriä, joista 1 000 kuutiometriä oli vanhassa tornissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiekkaharjun vanha vesitorni Wikimedia Commonsissa
Vanha, vuonna 1962 valmistunut vesi­torni oli vuonna 1980 valmistuneen elementti­rakenteisen laajennuksen sisällä.
Purkutöitä toukokuussa 2022. Oikealla uusi vesitorni.
Purkutöitä kesäkuussa 2022.
Toni Laaksonen

Toni Laaksonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Toni Laaksonen (s. 1973), suomalainen lintutieteilijä ja ekologi
Toni Laaksonen, suomalainen radiotuottaja ja -juontaja
Toni Laaksonen (s. 1982), suomalainen yritysjohtaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Toni Laaksonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Oleanterikasvit

| Oleanterikasvit |
| --- | --- |
 Oleanteri (Nerium oleander)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae  Juss.
Synonyymit
 Asclepiadaceae Borkh., nom. cons.  Carissaceae Bertolini  Cerberaceae Martynov  Cynanchaceae G.Meyer  Ophioxylaceae Martius  Pacouriaceae Martynov  Periplocaceae Schlechter, nom. cons.  Plumeriaceae Horaninow  Stapeliaceae Horaninow  Vincaceae Vest  Willughbieaceae J.Agardh 
Katso myös
   Oleanterikasvit Wikispeciesissä   Oleanterikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliokäärmeenpistonyrtti (Vincetoxicum hirundinaria)
Oleanterikasvit (Apocynaceae) on heimo Gentianales-lahkossa. Heimoon kuuluu noin 415 sukua ja 4555 lajia, jotka esiintyvät enimmäkseen trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä.
Entinen käärmeenpistonyrttikasvien (Asclepiadaceae) heimo luetaan nykyisin oleanterikasvien alaheimoksi Asclepiadoideae. Vain harvoja oleanterikasveja esiintyy luonnonvaraisena Euroopan pohjoisosissa. Suomessa tavatut suvut ovat käärmeenpistonyrtit (Vincetoxicum) alkuperäisenä sekä talviot (Vinca) ja silkkiyrtit (Asclepias) puutarhakarkulaisina tai tulokaslajeina.
Tuntomerkit

Oleanterikasvit ovat puita, pensaita, liaaneja ja harvemmin ruohovartisia kasveja; liaanit kiipeilevät kiertymällä tuen ympärille. Aineenvaihdunta tuottaa eräitä alkaloideja ja iridoideja eli välkehtiviä yhdisteitä; eräät lajit ovat tanniinipitoisia. Kasvit ovat maitiaisnesteellisiä, neste on valkoista. Lehdet ovat usein vastakkaisia ja harvoin korvakkeellisia. Kukinto on lehtihankainen, mutta saattaa vaikuttaa toisenlaiselta, sillä kukinto kehittyy hyvin surkastuneiden lehtien hankoihin, jotka sijaitsevat lyhyen nivelvälin päässä yhteyttävästä lehtiparista. Kukinto voi sijaita myös lehtihangan sivulla (alaheimo Asclepiadoideae). Verhiön sisäpinnan tyvellä on rauhasia. Teriö on kiertyvä eli kontortti ja yhdislehtinen; heteet kiinnittyvät teriötorveen. Toisinaan teriöön liittyy myös lisäteriö (corona). Heteiden palhot ovat lyhyitä ja ponnet yhtyviä. Niistä kariseva siitepöly jää kukassa olevaan muodostumaan pölyttäjien ulottuville vaahtomaisena massana. Mesiäinen muodostuu erillisistä liuskoista sikiäimen ulkopinnalla tai mesiäinen puuttuu. Sikiäin on erilehtinen eli apokarppinen, ja emejä voi olla joskus jopa kahdeksan, tavallisimmin vain kaksi. Vartalot ovat pidentyneitä ja kärjestään yhtyneitä ja turvonneita sekä hetiöön tarttuvia. Emeistä kehittyy tuppiloita. Siemenet ovat tavallisesti litteitä, harvoin pyöreitä; usein niissä on karvatupsut molemmissa päissä.
Luokittelu

Oleanterikasvien suuri heimo jaetaan neljäksi alaheimoksi, joista kaksi ensimmäistä ovat parafyleettisiä.
Alaheimo Rauvolfioideae Kostel.
Tribus Aspidospermeae Miers, mm. Haplophyton.
Tribus Alstonieae G.Don
Tribus Vinceae D.Don. Yhdeksän sukua, mm. käärmepuut (Rauvolfia, 110 lajia).
Tribus Willughbeieae A.DC. 18 sukua, 130 lajia, mm. kumiot (Landolphia, 60 lajia).
Tribus Tabernaemontaneae G.Don. 15 sukua, 150 lajia, mm. palliot (Tabernaemontana, 100–120 lajia).
Tribus Melodineae G.Don. Viisi sukua, mm. Melodinus (75 lajia).
Tribus Hunterieae Miers. Neljä sukua.
Tribus Amsonieae M.E.Endress. Kaksi sukua.
Tribus Alyxieae G.Don. Seitsemän sukua, mm. Alyxia (120 lajia) ja Condylocarpon.
Tribus Plumerieae E.Meyer. Kymmenen sukua, mm. temppelipuut (Plumeria).
Tribus Carisseae Dumort. Kaksi sukua, 12 lajia, mm. luumikit (Carissa).
Tribus Wrightieae G.Don. Kolme sukua, 29 lajia, mm. Wrightia (23 lajia).
Tribus Nerieae Baill. Kuusi sukua, 47 lajia, mm. strofantit (Strophanthus, 38 lajia).
Tribus Malouetieae Müll.Arg. 13 sukua.
Alaheimo Periplocoideae Endl. 31 sukua, 180 lajia.
Tribus Echiteae Bartl. 19 sukua, mm. Parsonsia (120 lajia) ja Prestonia (65 lajia).
Tribus Mesechiteae Miers. Viisi sukua, mm. maljaköynnökset (Mandevilla, 115 lajia) ja Forsteronia (50 lajia).
Tribus Odontadenieae Miers. Seitsemän sukua.
Tribus Rhabdadenieae M.E.Endress. Yksi suku, jossa neljä lajia.
Tribus Apocyneae Rchb. 24 sukua.
Tribus Baisseeae M.E.Endress. Neljä sukua, 32 lajia, mm. Baissea (20 lajia).
Alaheimo Secamonoideae Endl. Kahdeksan sukua, 170 lajia, mm. nokkaheteet (Secamone, 100 lajia).
Alaheimo Asclepiadoideae Burnett. 214 sukua, 2365 lajia.
Tribus Fockeeae H.Kunze, Meve & Liede. Kaksi sukua, yhdeksän lajia.
Tribus Eustegieae Liede & Meve. Kaksi sukua, kuusi lajia.
Tribus Asclepiadeae Duby. 87 sukua, mm. hukankierrot (Cynanchum, 200 lajia), Matalea (180 lajia), silkkiyrtit (Asclepias, 100 lajia), Gonolobus (100 lajia), eteläntähdet (Oxypetalum, 90 lajia), Ditassa (75 lajia) ja Tylophora (50 lajia).
Tribus Marsdenieae Benth. 26 sukua, mm. posliinikukat (Hoya, 90–200+ lajia), vahaliaanit (Marsdenia, 100 lajia) ja pussiköynnökset (Dischidia, 80 lajia).
Tribus Ceropegieae Orban. 47 sukua, mm. lyhdyt (Ceropegia, 160 lajia), Brachystelma (100 lajia), raatokukat (Stapelia, 70 lajia), ritarintähdet (Orbea, 55 lajia), mehinielukit (Huernia, 50 lajia) ja sarviot (Caralluma, 47 lajia).
Sukuja

Seuraavilla oleanterikasvisuvuilla on suomenkielinen nimi:
Acokanthera – vahapensaat
Adenium – adeniumit
Aganosma – malatit
Allamanda – kustaankukat
Alstonia – saitanpuut
Amsonia – tuikit
Apocynum – hoikkapuikot (heimon tyyppisuku)
Araujia – silkkiköynnökset
Asclepias – silkkiyrtit
Beaumontia – suppiloköynnökset
Calotropis – madarit
Caralluma – sarviot
Carissa – luumikit
Catharanthus – katarat
Cerbera – surmanpuut
Ceropegia – lyhdyt (eli lyhtykasvit, mehilyhdyt)
Cionura – kionurat
Couma – sorvapuut
Cryptostegia – purppuraköynnökset
Cynanchum – hukankierrot
Dischidia – pussiköynnökset
Dyera – jelutonit
Funtumia – silkkikumipuut
Gomphocarpus – piikkirakot
Gymnema – oinaansarviliaanit
Hoodia – mehihattiot
Hoya – posliinikukat
Huernia – mehinielukit eli huerniat
Kopsia – kopsiat
Landolphia – kumiot
Mandevilla – maljaköynnökset
Marsdenia – vahaliaanit (muun muassa kondorinvahaliaani eli kondurango M. cundurango)
Nerium – oleanterit, ainoa laji oleanteri (N. oleander)
Orbea – ritarintähdet
Orthosia – pääskynkierut
Oxypetalum – eteläntähdet
Pachypodium – paksujalat
Pentarrhinum – viisineniöt
Periploca – silkkisarvet
Pleiocarpa – pilvioksat
Plumeria – temppelipuut
Rauvolfia – käärmepuut
Saba – kumiliaanit
Secamone – nokkaheteet
Stapelia – raatokukat
Stephanostema – kruunukukkapensaat, ainoa laji kruunukukkapensas (S. stenocarpum)
Stephanotis – tuoksuköynnökset
Strophanthus – strofantit
Tabernaemontana – palliot
Tabernanthe – ibogapensaat
Thevetia – keltaoleanterit
Vinca – talviot
Vincetoxicum – käärmeenpistonyrtit
Xysmalobium – uzarajuuret
Muita sukuja:
Trachelospermum – muun muassa tähtijasmiini (T. jasminoides)
Margot Wallström

| Margot Wallström |
| --- | --- |

Ruotsin ulkoministeri
 Löfvenin I hallitus 3.10.2014–21.1.2019 Löfvenin II hallitus 21.1.2019–10.9.2019  
Edeltäjä:  Carl Bildt
Seuraaja:  Ann Linde
EU:n institutionaalisista suhteista ja viestintästrategiasta vastaava komissaari
 Barroson komissio 22.11.2004–9.2.2010  
Edeltäjä:  Loyola de Palacio
Seuraaja:  Maroš Šefčovič
EU:n ympäristöasioista vastaava komissaari
 Prodin komissio 13.9.1999–11.11.2004  
Edeltäjä:  Ritt Bjerregaard
Seuraaja:  Stavros Dimas
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1954 (ikä 70) Kåge, Skellefteån kunta
Tiedot
Puolue:  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
 Nimikirjoitus
Margot Elisabeth Wallström (s. 28. syyskuuta 1954) on ruotsalainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta. Wallström oli Euroopan komission institutionaalisista suhteista ja viestintästrategiasta vastaava komissaari vuosina 2004–2010 ja samalla Barroson komission varapuheenjohtaja. Vuosina 2014–2019 hän oli Stefan Löfvenin I ja II hallituksen ulkoministeri.
Poliittinen ura > Valtiopäivillä

Wallström valmistui ylioppilaaksi 1973. Valmistumisensa jälkeen Wallström aloitti työt Ruotsin sosiaalidemokraattisen nuorisoliiton asiamiehenä vuonna 1974, josta hän siirtyi 1977 pankkivirkailijaksi Alfa-säästöpankin palvelukseen Karlstadiin. Hänet valittiin valtiopäiville ensimmäisen kerran 25-vuotiaana vuoden 1979 vaaleissa. Vuoden 1985 valtiopäivävaalien jälkeen Wallström palasi takaisin Alfa-pankkiin, jossa hän työskenteli 1986–1988.
Poliittinen ura > Ministeriksi ja Ruotsin EU-komissaariksi

Wallströmin ensimmäinen ministerintehtävä oli kuluttaja-, tasa-arvo- ja nuorisoasioista vastaavan ministerin paikka Ingvar Carlssonin hallituksessa vuosina 1988–1991. Vuoden 1994 vaalien jälkeen Carlsson palasi pääministeriksi kolmen vuoden tauon jälkeen ja Wallströmistä tuli uuden hallituksen kulttuuriministeri vuosiksi 1994–1996. Göran Perssonin ensimmäisessä hallituksessa Wallström toimi sosiaaliministerinä 1996–1998.
Vuonna 1999 Wallström nimettiin Prodin komission ympäristökomissaariksi. Vuonna 2002 European Voice -lehti nimesi hänet vuoden komissaariksi ja vuonna 2004 hän sai IAIA-järjestön (International Association for Impact Assessment) luovuttaman ympäristöpalkinnon. Wallström oli Ruotsin hallituksen komissaariehdokas myös vuonna 2004 ja hän sai lopulta Barroson komission varapuheenjohtajan tehtävän vastuualueenaan institutionaaliset suhteet ja viestintästrategia.
Poliittinen ura > Ulkoministerinä

Vuoden 2014 valtiopäivävaalien jälkeen Wallström nimitettiin Stefan Löfvenin johtaman hallituksen ulkoministeriksi 3. lokakuuta 2014. Wallström ilmoitti noudattavansa ”feminististä ulkopolitiikkaa”. Hänen mukaansa konflikteja on tarkasteltava sukupuolten näkökulmasta. Esimerkiksi Ukrainan kriisissä olisi hänen mukaansa kiinnitettävä paljon enemmän huomiota naisten ja lasten tilanteeseen; samoin olisi kyseenalaistettava valtarakenteita ja resurssien jakamista.
Ruotsi tunnusti 30. lokakuuta 2014 Palestiinan valtion. Wallströmin mukaan päätöksellä haluttiin vauhdittaa rauhanprosessia ja ns. kahden valtion ratkaisun syntymistä. Protestina päätökselle Israel kutsui suurlähettiläänsä kotiin Ruotsista. Haastattelussa maaliskuussa 2018 Wallström myönsi, ettei Palestiinan tunnustaminen ollut tuonut kahden valtion ratkaisua lähemmäksi toivotulla tavalla.
Arabiliiton pääsihteeri Nabil Elaraby kutsui Wallströmin kunniavieraaksi järjestön kokoukseen maaliskuussa 2015. Wallströmin oli määrä pitää kokouksessa puhe, joka kuitenkin peruutettiin Saudi-Arabian vaatimuksesta. Puheessaan hänen oli tarkoitus puhua ihmisoikeusasioista, kuten naisten aseman parantamisesta ja uskonnonvapauden takaamisesta. Saudi-Arabia veti 11. maaliskuuta lähettiläänsä Ruotsista syyttäen maata sekaantumisesta sisäisiin asioihinsa. Islamilainen yhteistyöjärjestö syytti puolestaan Ruotsia Saudi-Arabian sosiaalisten normien, oikeus- ja poliittisen järjestelmän halventamisesta. Myös Arabiemiraatit veti lähettiläänsä Ruotsista. Saudi-Arabia ilmoitti maaliskuussa myös ettei se enää myönnä viisumeja ruotsalaisille liikematkailijoille.
Pakolaiskriisin aikana lokakuussa 2015 Wallström totesi Dagens Nyheterin haastattelussa, että Ruotsin kantokyvyllä on rajansa: "Uskon, että useimmat katsovat, ettemme voi ylläpitää järjestelmää, jossa 190 000 ihmistä saattaa saapua Ruotsiin vuosittain." Samassa haastattelussa hän myös piti ruotsidemokraattien retoriikkaa vaikuttavana tekijänä vastaanottokeskuksien tuhopoltoissa Ruotsissa.
Ruotsin korruption vastainen syyttäjä asetti tammikuussa 2016 Wallströmin esitutkintaan tämän otettua ammattiliitto Kommunalilta vastaan hyvin halvan vuokra-asunnon ohi 10–20 vuoden asuntojonon. Wallströmin mukaan hän oli toiminut tuolloin hyvässä uskossa ja saanut takuun siitä, että Kommunal oli toiminut asiassa oikein. Oikeustieteen professori Dennis Töllborg piti asiaa selvänä lahjuksena ja korkean tason korruptiona, mutta syyttäjä ei löytänyt asiasta viitteitä rikoksesta ja kertoi esitutkinnan päättymisestä toukokuussa.
Yksityiselämä

Wallström on naimisissa Håkan Wallströmin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wallström Ruotsin hallituksen sivustolla (ruotsiksi)
Wallströmin esittely Barroson komission sivustolla (englanniksi)
| n k Prodin komissio (1999–2004) |
| --- | --- |
Joaquín Almunia2004 • Péter Balázs2004 • Michelle Barnier1999–2004 • Jacques Barrot2004 Frits Bolkestein • Joe Borg2004 • Philippe Busquin1999–2004 • David Byrne • Anna Diamantopoulou1999–2004 • Stavros Dimas2004 • Ján Figeľ2004 • Franz Fischler • Dalia Grybauskaitė2004 • Danuta Hübner2004 • Siim Kallas2004 • Sandra Kalniete2004 • Neil Kinnock2 • Markos Kyprianou2004 • Pascal Lamy • Erkki Liikanen1999–2004 • Louis Michel2004 • Mario Monti • Poul Nielson • Loyola de Palacio2 • Chris Patten • Janez Potočnik2004 • Romano Prodi1 • Viviane Reding • Olli Rehn2004 • Michaele Schreyer • Pedro Solbes1999–2004 • Pavel Telička2004 • Günter Verheugen • António Vitorino • Margot Wallström
1 = Puheenjohtaja. 2 = Varapuheenjohtaja.
| n k Barroson I komissio (2004–2009) |
| --- | --- |
Joaquín Almunia • Catherine Ashton2008–2009 • José Manuel Barroso1 • Jacques Barrot2• Joe Borg • Karel De Gucht2009 • Stavros Dimas • Benita Ferrero-Waldner • Ján Figeľ2004–2009 • Franco Frattini2, 2004–2008 • Mariann Fischer Boel • Dalia Grybauskaitė2004–2009 • Danuta Hübner2004–2009 • Siim Kallas2 • László Kovács • Neelie Kroes • Meglena Kuneva2007–2009 • Markos Kyprianou2004–2008 • Peter Mandelson2004–2008 • Charlie McCreevy • Louis Michel2004–2009 • Leonard Orban3 • Andris Piebalgs • Janez Potočnik • Viviane Reding • Olli Rehn • Paweł Samecki2009 • Maroš Šefčovič2009 • Algirdas Šemeta2009 • Vladimír Špidla • Antonio Tajani2, 2008–2009 • Androulla Vassiliou2008–2009 • Günter Verheugen2 • Margot Wallström2
1 = Puheenjohtaja. 2 = Varapuheenjohtaja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Ruotsi  Puola
Vuorihallitus

Vuorihallitus oli vuosina 1858–1884 toiminut suomalainen valtion keskusvirasto, joka vastasi kaivosteollisuudesta.
Historia

Ruotsin vallan aikana vuorilaitoksen hoito oli kuulunut Ruotsin vuorikollegiolle, jonka alaisuudessa toimi Suomen vuorimestaripiiri tai vuorikunta (Bergslag).
Vuorikollegion tehtävät siirtyivät autonomisessa Suomessa hallituskonseljin eli myöhemmän senaatin valtiovaraintoimituskunnalle, jonka alaisuuteen perustettiin vuorimestarin virka jo vuonna 1809. Vuorilaitoksen menosäännöllä 3. lokakuuta 1821 perustettiin vuori-intendentin konttori, jota johti yli-intendentti. Varsinainen vuorihallitus perustettiin uudella ohjesäännöllä 10. helmikuuta 1858. Kaksi vuotta aiemmin oli lakkautettu vanhat vuorioikeudet ja vuorikäräjät, kun niiden tehtävät siirrettiin kihlakunnanoikeuksille. Vuorihallituksen johtaja eli vuori-intendentti oli myös manufaktuurijohtokunnan jäsen.
Vuoden 1885 alusta vuorihallituksen ja manufaktuurijohtokunnan tehtävät siirtyivät uudelle teollisuushallitukselle.
Historia > Pääjohtajat

Titteli vuoteen 1821 vuorimestari, 1821–1858 yli-intendentti, 1858 alkaen vuori-intendentti
Carl Lundström 1809
Pehr Erik Sahlman 1809–1821
Nils Gustaf Nordenskiöld 1823–1855
Gustaf Fredrik Laurell 1855–1868
Valfrid Leopold Brehmer 1868–1877
Anders Ferdinand Thoreld vt. 1877–1880
Enoch Hjalmar Furuhjelm vt. 1880–1884
Aiheesta muualla

Tietoa vuorihallituksen arkistoaineistoista.
Grense Jakobselv

Grense Jakobselvin kylä ja Vuoremijoen suuosa kuvattuna kaakkoon päin - joki virtaa vasemmalle, vastarannalla on Venäjä.
Kuningas Oskar II:n kappeli
Grense Jakobselv (pohjoissaameksi Vuorjánjohka) on kylä Barentsinmeren rannalla, Vuoremijoen (norj. Jakobselva) suulla Norjan Finnmarkin läänissä, Etelä-Varangin kunnassa Venäjän rajalla. Tietä pitkin on 60 km:n matka länteen Kirkkoniemeen.
Venäjän vastainen raja kulkee Vuoremijokea pitkin. Alueella on pieni Norjan armeijan Etelä-Varangin varuskunnan tukikohta, josta käsin rajavartiot liikkuvat. Alueella ei ole julkista rajanylityspaikkaa.
Kylässä on vuonna 1869 rakennettu Kuningas Oskar II:n kivikappeli. Kirkko rakennettiin vahvistamaan Norjan aluevaatimusta alueella ja nimettiin Ruotsi-Norjan kuninkaan, Oskar II:n mukaan.
Grense Jakobselv on Norjassa kauimmaisena Oslosta tietä pitkin mitattuna sijaitseva paikka: etäisyys on 2 556 km lähde?, jos koko matka tehdään Norjan alueella, mutta noin 600 km lyhyempi oikaistaessa Ruotsin ja Suomen kautta.
Aiheesta muualla

Grense Jakobselv - Retkipaikka.fi
Turisti-info
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grense Jakobselv Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Grense Jakobselv
Käännös suomeksi
Trabant Express

| Trabant-Express |
| --- | --- |
Tyyli:  Komedia
Kestoaika:  25 minuuttia
Pääosissa:  Kari Hietalahti Santeri Kinnunen
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  1. tammikuuta 1997 – 23. joulukuuta 1997
Jaksoja:  1. tuotantokausi: 13 2. tuotantokausi: 7
Tuotanto
Tuottaja(t):  Markus Selin
Ohjaaja(t):  Aleksi Mäkelä
Käsikirjoittaja(t):  Kari Hietalahti
Lavastaja(t):  Sakke Järvenpää
Kuvaaja(t):  Pini Hellstedt
Aiheesta muualla
IMDb 
Trabant-Express on suomalainen Aleksi Mäkelän ohjaama, vuonna 1997 MTV3-televisiokanavalla esitetty sketsisarja. Sarjasta lähetettiin kaksi tuotantokautta ja yhteensä 20 jaksoa. Sarjassa kaksi itäsaksalaista toimittajaa, Hans Hütteldorf (Santeri Kinnunen) ja Uli Palsternak (Kari Hietalahti) lähettävät piraattiohjelmaa maanalaisesta lähetyskeskuksestaan. Apurina lähetyksissä toimii räjähtävä teknikko The Monkey (Silu Seppälä). Sarjan käsikirjoittajina toimivat Kari Hietalahti ja Santeri Kinnunen. Sarja on julkaistu DVD:llä vuonna 2007.
Rooleissa

Kari Hietalahti
Santeri Kinnunen
Silu Seppälä
Janus Hanski
Teemu Lehtilä
Pini Hellstedt
Rooleissa > Sekä vierailijoina mm.

Petteri Summanen
Puntti Valtonen
Jari Komulainen as Spock
Sketsejä

Ajanmies eli "Olin Urpolla..."
Bongaa pylly
Helvetin rikkaat Gyllenburgit
Jasso Laamanen
Jomppe, Ulla-Maija ja Kari-Jukka
Kimin salonki
Leo Luonto
Markus Kajo
Me Karpaasit
Mustanaamio
Nakkilan matonpesuvalvojaiset
Raitasen veljekset
Sauli Häkkinen
Taisteluasema Mir
The Cannons
Tien pientareella
Georg Reimann

Georg Reimann (1570 Leobschüz, Sleesia – 10. kesäkuuta 1615 Köningsberg, Preussi) oli saksalainen virsirunoilija ja retoriikan professori.
Reiman opiskeli Wittenbergin yliopistossa filosofiaa ja vuodesta 1596 hän toimi Köningsbergin yliopiston kielitieteen ja retoriikan professorina.
Hänen virsituotannostaan on säilynyt vain Suomessa ja Ruotsissa käytössä oleva virsi "Aus Lieb läßt Gott der Christenheit" joka on julkaistu vasta hänen kuolemansa jälkeen 1639.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa se on virsi 137 "Armollaan Herra ennättää". (Ruots. Jesper Swedberg 1694, Johan Olof Wallin 1816.uom. Uusia Wirsiä 1836, uud. Leena Impiö 1984.) Ruotsin kirkon virsikirjassa virrestä on kaksi versiota, virsi 167 "Armollaan Herra ennättää" (Georg Reimann 1639 1-4. säk.5. säk. ja ruots. Jesper Swedberg 1694, Anders Frostenson 1979, suom. 1836,  uud. suom. Pekka Kivekäs 1998) sekä virsi 483 "Kuin tulta, tuulta, henkeä", joka on Olov Hartmanin Reimannin virren mukaan 1978 kirjoittama teksti, suom. Pekka Kivekäs 1999.
Ari-Elmeri Hyvönen

Ari-Elmeri Hyvönen (s. 1986 Tampere) on suomalainen politiikan tutkija. Hyvönen on väitellyt valtio-opin oppiaineesta Jyväskylän yliopistosta vuonna 2017, jonka jälkeen hän on työskennellyt Tampereen ja Helsingin yliopistoissa. Nykyisin toimii Jyväskylässä valtio-opin yliopistonlehtorina. Hyvösen tutkimukset ovat käsitelleet poliittista ajattelua, demokratiaa ja turvallisuutta. Suomessa hänet tunnetaan erityisesti resilienssiä käsittelevistä julkaisuista turvallisuuspolitiikan saralla sekä yhdessä Niko Pyrhösen kanssa toimitetusta Salaliittoteorioiden politiikat -teoksesta (Vastapaino, 2023). Kansainvälisesti Hyvösen julkaisutoiminnan näkyvimpiä aihepiirejä ovat Hannah Arendtin poliittinen ajattelu, totuudenjälkeinen politiikka ja planetaarinen ekologinen kriisi.
Pykeijan kappeli

| Pykeijan kappeli Bugøynes kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Etelä-Varanki, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1989
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pykeijan kappeli (norj. Bugøynes kapell) on Etelä-Varangin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1989.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pykeijan kappeli Wikimedia Commonsissa