stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etakryynihappo
Sivuvaikutukset

Etakryynihappo on ototoksinen eli se vaikuttaa kuulohermoon ja voi aiheuttaa tilapäisen kuurouden. Diureettisen ominaisuutensa vuoksi lääkeaineen käyttö voi johtaa natriumin ja kaliumin puutostilaan. Tyypillisiä etakryynihapon sivuvaikutuksia ovat huonovointisuus, vatsakivut ja ripuli. Sivuvaikutuksiensa vuoksi etakryynihappoa käytetään harvemmin kuin furosemidiä tai bumetanidia.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Etacrynic acid (englanniksi)
Anakronismi

Aristoteles esitettynä 1400-luvun oppineen asussa.
Anakronismi (kreikan ανά (ana) 'vastaan' ja χρόνος (khronos) 'aika') tarkoittaa jonkin asian sijoittamista väärään aikakauteen. Anakronistinen voi siis tarkoittaa ajoitukseltaan väärää, epäajanmukaista tai vanhentunutta, mutta myös liian uudenaikaista asiaa vanhassa ympäristössä.
Anakronismi voi olla esimerkiksi historiallisessa romaanissa tai elokuvassa oleva virhe, jossa joku käyttää esinettä tai käsitettä, jota ei tunnettu kirjan tai elokuvan kuvaamana aikana. Anakronismeja ilmenee helposti, kun menneisyyden ihmisten toimintaa tulkitaan tai kun historialliselle asialle annetaan merkitys nykyajan kautta. Historiallista tutkimusta tehdessä ei tutkittavaa asiaa pidä katsoa nykyajan näkökulmasta, vaan asettua tutkittavan asemaan. Anakronismi voi olla myös tietoista. Esimerkiksi Disneyn elokuvassa Miekka kivessä Merlin käyttää useita käsitteitä, joita ei tunnettu aikana, johon elokuva sijoittuu. Tämä johtuu siitä, että Merlinillä on kyky nähdä tulevaisuus ainakin siihen saakka, kun elokuva tehtiin eli 1960-luvulle tai kenties pitemmällekin.lähde?
Esimerkkinä anakronismista on vuoden 1987 elokuvasta  Lahjomattomat nähtävä Kanadan nykyinen vuonna 1965 käyttöön ottama lippu vaikka elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1930-luvulle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anakronismi Wikimedia Commonsissa
Viron päähallintopiiri

Ostlandin valtakunnankomissariaatin hallinnollinen jako.
Viron päähallintopiiri (saks. Generalbezirk Estland, vir. Eesti kindralkomissariaat) muodosti Viron saksalaisen siviilihallinnon toisen maailmansodan aikana. Se oli osa Ostlandin valtakunnankomissariaattia. Viron päähallintopiiriä johti vuoden 1941 joulukuusta vuoden 1944 syyskuuhun Tallinnassa sijainneesta Kadriorgin linnasta käsin kenraalikomissaari SA-Obergruppenführer Karl Litzmann.
Perustaminen

Heti Saksan hyökkäyksen käynnistyttyä 22.6.1941 Viron kansallismieliset ja aseistautuneet joukot, jotka olivat edellisten kuukausien aikana painuneet maan alle ja paenneet metsiin, ryhtyivät aktiiviseen vastarintaan kommunistihallinnon kukistamiseksi ja itsenäisyyden palauttamiseksi. Erityisesti pyrittiin estämään puna-armeijan poltetun maan taktiikkaa harjoittavien erillisten tuhoamispataljoonien toimintaa. Useilla paikkakunnilla itsenäisyysmieliset voimat saivat tilapäisesti vallan haltuunsa ennen Saksan armeijan tuloa.
Heinäkuun alussa 1941 natsi-Saksan maavoimat ylitti Viron sosialistisen neuvostotasavallan rajan. Kyseessä oli Operaatio Barbarossa, jonka tarkoitus oli valloittaa Neuvostoliitto kesän aikana. Neuvosto-Virossa julistettiin sotatila ja korkein valta siirrettiin sotilaille sekä Moskovan edustajien ja Viron kommunistijohdon muodostamalle tasavallan puolustuskomitealle. Kansannousun johtajat kääntyivät Saksan puoleen ja ehdottivat yhteistyötä. Toiveena oli saada yhteistyön palkinnoksi laaja itsemääräämisoikeus Saksan suojeluksessa tai mieluiten täysi itsenäisyys. Saksalaisilla oli kuitenkin toisenlaiset suunnitelmat: Viro oli tarkoitus liittää Suur-Saksan valtakuntaan, eikä siihen suunnitelmaan sopinut itsenäisyys tai edes rajoitettu autonomia.
Kun Saksan johtaja Adolf Hitler oli 17. heinäkuuta perustanut Ostlandin valtakunnankomissariaatin, miehitetystä Neuvosto-Virosta ryhdyttiin jalkaväenkenraali Franz von Roquesin komennossa muodostamaan Viron päähallintopiiriä. Saksan joukot valtasivat manner-Viron syyskuuhun mennessä, Länsi-Viron saarille saarretut puna-armeijan joukot lyötiin lokakuuhun mennessä. Kesän ja syksyn aikana Saksa otti yli 50 000 puna-armeijan sotilasta sotavangiksi. Joulukuun 5. päivänä 1941 sotilashallinto päättyi, ja tilalle tuli Karl Litzmannin johtama Viron päähallintopiiri. Litzmann raportoi toiminnastaan Hinrich Lohselle Riikaan.
Resurssien hyödyntäminen

Saksa oli kiinnostunut Viron valjastamisesta valtakunnan sotatalouden palvelukseen. Siksi teollisuuslaitosten jälleenrakentamiseen ja niiden tuotannon muuntamiseen sijoitettiin runsaasti varoja. Maatalouden tuotantoa pyrittiin kohottamaan koneistuksen ja lannoituksen lisäämisen avulla. Maatiloille määrättiin tuotantonormit, joiden mukaan pääosa sadosta oli luovutettava Saksan viranomaisille korvausta vastaan. Neuvostomiehityksen aikana takavarikoituja yrityksiä ja maatiloja ei pääosin palautettu entisille omistajilleen, vaan ne julistettiin sotasaaliina Saksan valtion omaisuudeksi. Elintarvikkeita ja kulutustavaroita ryhdyttiin säännöstelemään ja kaikille työikäisille määrättiin työvelvollisuus. Talouselämän tiukka sääntely johti inflaation kasvuun, elintason laskuun ja mustan pörssin kauppaan.
Poliisihallinto

Alueen SS:n ja poliisin johto toimi suoraan Ostlandin valtakunnankomissariaatin alaisuudessa. SS:n ja poliisin johtajana toimi SS-Oberführer Hinrich Möller (1906–1974) vuosina 1941–1944.  Möllerin seuraaja (1902–1973) oli SS-Brigadeführer Walter Schröder. Ostlandin valtakunnankomissariaatin keskitysleireistä vastasi SS-Hauptsturmführer Hans Aumeier (1906–1947).
Möller johti Viron juutalaisten tuhoamista. Viro julistettiin "juutalaisvapaaksi" joulukuussa 1941. Juutalaisten lisäksi Saksan toimeenpanemien vainojen kohteeksi joutuivat kommunistit. Myöhemmin ryhdyttiin vangitsemaan kansallismielistä älymystöä, työ- tai asevelvollisuutta pakoilleita henkilöitä ja saksalaishallinnon vastustajia. Saksan miehityshallinnon aikana surmattiin noin 5000 etnistä virolaista.
Virolaisorganisaatio

Kenraalikomissariaatin yhteyteen perustettiin myös virolainen hallinto-organisaatio (saksaksi landeseigene Verwaltung, viroksi Eesti Omavalitsus), jolle ei kuitenkaan annettu merkittävää valtaa. Sen tarkoitus oli lähentää miehittäjiä ja virolaisia sekä sopeuttaa miehityshallinto Neuvosto-Viron oloihin. Virolaishallintoa johti Erster Landesdirektor Hjalmar Mäe (1901—1978) vuosina 1941–1944. Mäen alaisuudessa oli viisi eri alojen osastoa, joihin värvättiin luotettavia ja saksalaismielisiä virolaisia. Virolaishallinnon sisäasiain johtajana oli Oskar Angelus (1901–1978), oikeusasioiden johtajana Hjalmar Mäe 1941–1943 sekä Oskar Öpik 1943–1944, raha-asioiden johtajana Alfred Wendt 1941–1944, sosiaalisista kysymyksistä, työasioista ja terveydenhuollosta vastaavana johtajana Otto Leesment ja maataloudesta vastaavana H. Sass.
Virolaishallinnolle alistettiin Saksan hyökkäysvaiheen päätyttyä maakunnittain yksiköiksi järjestäytynyt puolisotilaallinen Omakaitse, johon suurin osa metsäveljiä oli liittynyt. Tammikuun alussa 1942 Omakaitseen kuului 44 000 henkeä.
Virolaishallinnon toimesta toteutettiin keväällä 1944 virolaisten kutsunnat Saksan armeijaan. Lähes 40 000 virolaista värväytyi.
Hallintoalueet

Viron päähallintopiiri jakautui kuudeksi piirikunnaksi ja yhdeksi alapiirikunnaksi. Sen hallinnollinen keskus oli Tallinna.
Tallinnan kaupunki (vir. Tallinna-linn, saks. Reval-Stadt)
Tallinnan maaseutu (vir. Tallinna-maa, saks. Reval-Land), muodostui Harjumaasta ja Järvamaasta
Tarton piirikunta (vir. Tartu piirkond, saks. Dorpat), muodostui Tartumaasta, Valgamaasta ja Võrumaasta
Narvan piirikunta (vir. Narva piirkond, saks. Narwa), muodostui Virumaasta
Pärnun piirikunta (vir. Pärnu piirkond, saks. Pernau), muodostui Pärnumaasta ja Viljandimaasta
Kuressaaren piirikunta (vir. Kuressaare piirkond, saks. Arensburg), muodostui Saarenmaasta ja Läänemaasta
Petserin alapiirikunta (vir. Petseri allpiirkond, saks. Petschur), muodostui Petserimaasta
Käännös suomeksi
Etelä-Korea olympialaisissa

Etelä-Korea osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sankt Moritzin 1948 talviolympialaisissa. Sen jälkeen se on ollut poissa kisoista vain Oslon 1952 talviolympialaisista ja boikotoimistaan Moskovan 1980 kesäolympialaisista. Se on saavuttanut kaikkiaan 317 olympiamitalia ja on olympialaisten mitalitilastossa kolmanneksi parhaana aasialaisena maana. Etelä-Korean pääkaupunki Soul isännöi vuoden 1988 kesäolympialaisia.
Etelä-Korea on saavuttanut olympiamitaleja yli 20 urheilumuodossa. Parhaiten se on menestynyt kaukalopikaluistelussa, jousiammunnassa, judossa, taekwondossa ja painissa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli vapaapainija Yang Jung-mo, joka voitti kultaa Montréalin 1976 olympialaisten höyhensarjassa (alle 68 kg).
Etelä-Korean olympiamitalit urheilumuodoittain

| Urheilumuoto | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaukalopikaluistelu | 21 | 12 | 9 | 42 |
| Jousiammunta | 19 | 9 | 6 | 34 |
| Judo | 11 | 14 | 15 | 40 |
| Taekwondo | 10 | 2 | 2 | 14 |
| Kreikkalais-roomalainen paini | 7 | 2 | 6 | 15 |
| Sulkapallo | 6 | 7 | 5 | 18 |
| Ammunta | 6 | 7 | 1 | 14 |
| Vapaapaini | 4 | 9 | 7 | 20 |
| Pikaluistelu | 4 | 4 | 1 | 9 |
| Nyrkkeily | 3 | 7 | 10 | 20 |
| Painonnosto | 3 | 4 | 4 | 11 |
| Pöytätennis | 3 | 3 | 12 | 18 |
| Miekkailu | 3 | 2 | 4 | 9 |
| Käsipallo | 2 | 4 | 1 | 7 |
| Telinevoimistelu | 1 | 4 | 4 | 9 |
| Uinti | 1 | 3 | 0 | 4 |
| Taitoluistelu | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Yleisurheilu | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Baseball | 1 | 0 | 1 | 2 |
| Maahockey | 0 | 3 | 0 | 3 |
| Koripallo | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Jalkapallo | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Lentopallo | 0 | 0 | 1 | 1 |
Anaia

| Anaia> Ἀναία.Sijainti |
| --- | --- |
 Anaia
Koordinaatit:  37°48′6″N, 27°16′35″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Soğucak, Kadıkalesi, Kuşadası, Aydın
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anaia (m.kreik. Ἀναία, lat. Anaea) eli Annaia (m.kreik. Ἄνναια, lat. Annaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisen Aydınin maakunnan Soğucakin paikalla.
Maantiede

Anaia sijaitsi Joonian rannikolla tai vanhalla Lyydian alueella vastapäätä Samoksen saarta, etelään Efesoksesta ja nykyisestä Kuşadasısta. Se oli suurimman osan historiaansa Samoksen poliksen peraia-aluetta mantereen puolella.
Anaian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Anaia sai nimensä samannimisestä amatsonista, joka oli haudattu kaupungin paikalle. Anaia kuului arkaaisen kauden alussa Kolofonin alaisuuteen. Samos sai sen Kolofonilta Melian sodan aikaan noin vuonna 700 eaa. Klassisella ja hellenistisellä kaudella Anaia oli Samoksen alainen polis.
400-luvun eaa. lopun peloponnesolaissodan aikaan Anaia toimi oligarkiamielisten samoslaisten tukikohtana, josta nämä tukivat peloponnesolaisliittoa. Samoihin aikoihin Anaiassa ilmeisesti lyötiin samoslaista hopearahaa. Antalkidaan rauhassa vuonna 386 eaa. Anaia tuli muun Samoksen peraia-alueen mukana Persian vallan alle. Vuonna 365 eaa. samoslaiset, jotka ateenalaiset karkottivat Samokselta, siirtyivät Anaiaan.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Anaiïtēs (Ἀναιΐτης), Anaitēs (Ἀναίτης) ja Anaīos (Ἀναῖος).
Anaksandra (taidemaalari)

| Anaksandra> Ἀναξάνδρα.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 200-luku eaa.
Kuollut: 200/100-luku eaa.
Ammatti:  taidemaalari
Anaksandra (m.kreik. Ἀναξάνδρα, lat. Anaxandra; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari. Hän oli taidemaalari Nealkeen tytär ja toimi noin vuoden 228 eaa. tienoilla.
Muissa yhteyksissä

Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni nimesi Venuksessa sijaitsevan 20 kilometriä halkaisijaltaan olevan kraatterin Anaksandran muistoksi. Caroline B. Cooney nimesi Troijan sotaan sijoittuvan romaanin Goddess of Yesterday päähenkilön Anaksandraksi.
Ethyl Corporation

| Ethyl Corporation |
| --- | --- |

Perustettu:  1921
Kotipaikka:  Richmond, Virginia, Yhdysvallat
Kotisivu:  ethyl.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ethyl Corporation, alkuperäiseltä nimeltään Ethyl Gasoline Corporation, on kolmen johtavan amerikkalaisen yrityksen vuonna 1923 perustama yhtiö, joka valmisti bensiinin lisäaineeksi tetraetyylilyijyä. Aineen keksijä Thomas Midgley pyrki kaikin keinoin salaamaan sen vahingollisuuden työntekijöitä ja ympäristöä kohtaan. Hän tiesi aineen myrkyllisyyden, sillä oli itsekin saanut työpaikalla lyijymyrkytyksen. Yhtiön omistivat General Motors, Du Pont ja Standard Oil.
Tetraetyylilyijyn ympäristövaikutukset tulivat esille tutkija Clair Pattersonin väitöskirjatyön ansiosta. Hän aloitti aiheen tutkimukset vuonna 1948. Hän tutki lyijyn ja uraanin määriä vanhoista kivinäytteistä. Tutkimukset olivat vaikeita, koska ne vaativat suurta tarkkuutta ja näytteet saastuivat nopeasti, jos ne joutuivat kosketuksiin ilman kanssa. Ihmisten lyijypitoisuutta tutkittiin ulosteiden perusteella, mutta ne eivät paljastaneet mitään, koska lyijy ei poistu elimistöstä. Lopulta otettiin käyttöön Grönlannin ikijään kairaukset. Sen avulla Patterson sai selville ilmakehän lyijypitoisuuden muutoksen: se oli 625-kertaistunut sadan vuoden aikana. Patterson piti selvänä, että syy oli bensiinin lisäaineessa.
Patterson alkoi taistella lyijypitoisen bensiinin kieltämiseksi. Ethyl Corporation käytti runsaasti rahaa oman asiansa puolesta, mutta 1970-luvulla ympäristönsuojelu sai voiton. Yhdysvalloissa säädettiin jo vuonna 1963 ilmanpuhtauslaki (U.S. Clean Air Act), johon vuonna 1970 tehdyllä “Muskie Act” -muutoksella lyijypitoinen bensiini kiellettiin. Lyijyä sisältävät sisämaalit ja ruokasäilykepurkkien lyijy kiellettiin vieläkin myöhemmin.
Anastasia Eristavi-Khoštaria

Anastasia Eristavi-Khoštaria
Anastasia Eristavi-Khoštaria (georg. ანასტასია ერისთავი-ხოშტარია, Anast'asia Eristavi-Khošt'aria, 3. helmikuuta 1868 – 1. toukokuuta 1951) oli georgialainen kirjailija.
Hän syntyi aristokraattiseen perheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Eristavi-Khoštaria aloitti uransa opettajana syntymäkaupungissaan, jonne hän perusti ilmaisen koulun talonpoikien lapsille ja myöhemmin naisten järjestön nimeltään Mandilosani (1913–1914). Kirjailijana hän aloitti vuonna 1885, kun hänen käännöksensä ossetialaisesta legendasta, Beso (georg. ბესო), julkaistiin. 1890-luvulla suosittu georgialainen kirjailija Akaki Tsereteli rohkaisi häntä muuttamaan Tbilisiin jatkamaan työtään omien kirjoitustensa parissa. Hänen ensimmäiset romaaninsa, Molipul gzaze (georg. მოლიპულ გზაზე, "liukkaalla polulla") vuodelta 1897 ja Bedis triali (georg. ბედის ტრიალი, "kohtalon pyörä") vuodelta 1901 menestyivät hyvin. Eristavi-Khoštaria oli ensimmäinen georgialainen naiskirjailija, joka kirjoitti teoksensa naisnäkökulmasta koulutetuille aikuisille. Hänen romaaninsa ja tarinansa seuraavat tiettyä kaavaa, jossa georgialainen aatelisnainen joutuu vanhan moraalin ja taloudellisen järjestyksen romahdusten myllerrykseen 1800-luvun puolivälissä, yrittäen puolustaa ideaalejaan vapaasta työstä ja totuudenmukaisesta rakkaudesta rappeutuneella taustalla. Neuvostoliiton hyökkäyksen jälkeen vuonna 1921 hän vetäytyi kirjallisista ja julkisuuden aktiviteeteista, ja kirjoitti vain vähän, lukuun ottamatta ideologisia korjauksia omiin töihinsä.
Hän oli naimisissa Dutu Megrelin (Dimitri Khoštaria, 1867–1938), suosittujen isänmaallisten runojen ja lastensatujen kirjoittajan kanssa.
Anaksarkhos

Anaksarkhos (m.kreik. Ἀνάξαρχος, vaikutti n. 340 eaa.) oli kreikkalainen Demokritoksen kouluun kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Abderasta, Traakiasta.
Anaksarkhos oli Aleksanteri Suuren ystävä ja matkaseuralainen tämän Aasian valloitusretkellä. Diogenes Laertioksen mukaan Aleksanteri väitti olevansa jumala, Zeus-Amonin poika. Anaksarkhos osoitti hänen saamaansa haavaa ja huomautti: "Tuohan on kuolevaisen verta, ei ikhoria, jota virtaa kuolemattomissa jumalissa".
Plutarkhos kertoo, että hän olisi Kallistheneen kanssa väitellessään neuvonut kaikkia kumartamaan Aleksanteria jumalana jopa hänen elinaikanaan. Tämän kerrotaan tapahtuneen Baktrassa vuonna 327 eaa. Paljon todennäköisemmin näin teki kuitenkin sisilialainen Kleon.
Diogenes Laertios kertoo myös, että Anaksarkhoksen vihollinen, Kyproksen tyranni Nikokreon, määräsi tämän kuolemaan murskattuna huhmareessa. Anaksarkhos suhtautui tuomioonsa pilkallisesti. Cicero kertoo saman tarinan. Samanlaista tarinaa kerrotaan tosin myös Zenon Elealaisesta.
Anaksarkhoksen filosofisesta ajattelusta ei tiedetä paljoakaan. Hänen viitataan kuitenkin yleensä onnellisuusfilosofina ja nimityksellä eudaimonikos, "onnellinen". Demokritoksen koulukunta uskoi onnellisuuden olevan elämän päämäärä.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Anaksarkhoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Anaksarkhoksen elämäkerta (kreikaksi)
Internet Encyclopedia of Philosophy: Anaxarchus (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Etelänkiilavanga

| Etelänkiilavanga |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vangat Vangidae
Suku::  Kiilavangat Xenopirostris
Laji::  xenopirostris
Kaksiosainen nimi
 Xenopirostris xenopirostris  (Lafresnaye, 1850) 
Katso myös
   Etelänkiilavanga Wikispeciesissä   Etelänkiilavanga Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelänkiilavanga (Xenopirostris xenopirostris) on endeemisenä Madagaskarin saarella tavattava vangoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan etelänkiilavanga on noin 24 cm. Päästään laji on musta ja koiras on selästään musta naaraan ollessa harmaa. Vatsastaan ja rinnastaan lintu on valkoinen. Nuoret etelänkiilavangat muistuttavat naarasta, mutta höyhenpuvussa on myös ruskeaa raidoitusta. Etelänkiilavangan nokka on suurikokoinen ja väriltään harmaa. Ulkonäöltään laji muistuttaa madagaskarinkäpinkäistä, mutta on sitä kookkaampi ja madagaskarinkäpinkäisen vatsa on harmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Etelänkiilavangaa tavataan Madagaskarin eteläkärjestä. Linnun elinympäristöä ovat alankomaiden puolikuivat pensaikot ja vastaavat kasvillisuusalueet. Etelänkiilavangat liikkuvat yleensä pareittain ja liittyvät sekaparviin. Ravintonaan laji käyttää hyönteisiä ja hyönteisten toukkia, joita lintu etsii kuolleista puista repimällä kuorta pois nokallaan.
Estetismi

Audrey Beardsley, The Peacock Skirt, 1892. Kuvitus Oscar Wilden näytelmään Salomé.
James Abbott McNeill Whistler, Sommitelma harmaaseen ja mustaan, 1871.
James Abbott McNeill Whistler, Peacock Room, yksityiskohta.
Estetismi tai esteettinen liike oli 1800-luvun suuntaus taiteissa, joka keskittyi siihen, että taide on olemassa pelkästään sen kauneuden takia, ja että sen ei tarvitse palvella poliittista, kasvattavaa tai muuta tarkoitusta.
Liike alkoi vastavaikutuksena hyötyä korostaviin näkemyksiin ja siihen, minkä katsottiin olevan teollistuneen ajan rumuutta ja moukkamaisuutta. Pohjan ajattelulle loi 1700-luvulla Immanuel Kant, joka piti esteettisyyden mittareita itsenäisinä ja erillisenä näin moraalista, käytännöllisyydestä ja mielihyvästä.
Ajallisesti estetismin synty 1860-luvulla sijoittuu Englannissa prerafaeliittien (perustettu 1848) ja arts and crafts -liikkeen (kukoisti 1880–1910) väliin. Jotkut taiteilijat, esimerkiksi William Morris (1834–1896), olivat mukana kaikissa kolmessa.
Taiteen kapinalliset

Liike alkoi pienimuotoisesti taiteilijoiden ja muotoilijoiden radikaalin ryhmän ateljeissa ja taloissa. Heihin kuuluivat muun muassa William Morris ja Dante Gabriel Rossetti. He olivat nuoria uudistajia, jotka tutkivat uusia elämäntapoja ja uhmasivat ajan muotoilun sääntöjä, joita vuoden 1851 maailmannäyttelyssä oli esillä. Estetismi veti puoleensa arkkitehteja ja käsityöläisiä, runoilijoita, kriitikoita ja filosofeja, jotka halusivat luoda puhtaalle kauneudelle omistautuvan liikkeen. Esteettisen liikkeen taisteluhuuto oli ”taide taiteen vuoksi”, joka omaksuttiin ranskalaiselta runoilijalta Théophile Gautier’lta. Gautier kirjoitti Madamoiselle de Maupinin esipuheessa (1834):
»Ei ole muuta kaunista kuin se, mikä ei voi koskaan olla mitenkään käytännöllistä, koska se ilmaisee jotain tarvetta, ja ihmisen tarpeet ovat hyljeksittäviä ja inhottavia, kuten hänen köyhä ja epävakaa luonteensakin.»
Vuonna 1873 ilmestyneessä kirjassa The Renaissance Walter Pater esitteli elämän puhtaana aistikokemuksena ja hedonismin ilmentymänä. Hän syytti viktoriaanisen ajan Englantia teeskentelystä ja tukahduttamisesta. Pater paljasti suurten renessanssitaiteilijoiden seksuaalisia seikkailuja ja ylisti avoimesti homoseksuaalista halua. Hänen näkemyksensä taiteesta huipentui Mona Lisan kuvaukseen:
»Kuten vampyyri, hän on ollut monta kertaa kuolleena, ja on oppinut haudan salaisuudet.»
Paterin mielestä elämän tarkoitus on tavoitella aistillista kauneutta ja elää hetkessä. Oscar Wilde otti liikkeen johtohahmon aseman ja uhmasi näin aikaansa. Wilde tuomittiin homoseksuaalisista ”rikoksista”. Ajatus ”taiteesta taiteen takia” käänsi viktoriaanisen ajan arvot ylösalaisin. Estetistit väittivät, että elämän pitäisi jäljitellä taidetta.
Pater ja Wilde uskoivat aistien vapauttamiseen, mutta William Morris oli sosialisti, joka ennusti, että kauneuden voitto tuhoaisi kapitalismin. Hänen tapettiensa ja painokankaidensa toistuvat, toisiinsa nivoutuvat kuviot ovat myös abstraktia taidetta.
Esteettisen liikkeen tavoitteena oli kapina. Ranskassa moderni taide oli jo syntynyt Édouard Manet’n, Claude Monet’n ja Pierre-Auguste Renoirin mukana. Britanniassa oltiin pidättyvämpiä. Esteettinen liike pyrki vaikuttamaan Ranskassa vallassa olleeseen elämäntapaan. James McNeill Whistler oli suurin esteettiseen liikkeeseen yhdistetyistä taidemaalareista. Hän oli kosmopoliittinen taiteilija, joka oli kuuluisa Englannin kanaalin molemmilla puolin ja Yhdysvalloissa. Hän sekoitti Lontoosta saamiaan ajatuksia uusiin Pariisin tekniikoihin.
Esteettinen liike paljasti myös pimeän puolensa. Esimerkiksi Wilden romaanin sankari Dorian Grayn muotokuvassa tuhoaa elämää tavoitellessaan kauneutta ilman rajoja. Esteettinen liike vaikutti Euroopassa, esimerkiksi kiintymyksellä kukkiin ja vampyyreihin, dekoraatioihin ja haluun, jota voi nähdä niin Vincent van Goghin Auringonkukissa kuin Edvard Munchin makaabereissa naisissa ja Gustav Klimtin Suudelmassa. Sen perintö toi mukaan dandyja Salvador Dalísta David Bowieen. Taiteessa sen merkitys on vielä nykyisinkin provokatiivinen, koska se väittää, että taiteella ei ole moraalista tai poliittista arvoa.