stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruoveden taistelut
Taistelut > Valkoisten suurhyökkäys

Valkoisten suurhyökkäys alkoi 15. maaliskuuta, jolloin ruotsalaisen everstiluutnantti Harald Hjalmarsonin komentama 1 650 miehen osasto aloitti etenemisensä Vaskivedeltä kohti Kurua. Seuraavana päivänä käydyn Kurun taistelun jälkeen vänrikki Stolbovin johtamat punaiset perääntyivät Muroleen kanavalle, jonne olivat vetäytyneet myös Pihlajalahden punakaartilaiset. Kanavan ympäristössä oli venäläisten pari vuotta aikaisemmin rakentamat linnoitteet, mutta 18. maaliskuuta tapahtuneen valkoisten tykistötulituksen jälkeen paikalla olleet Tampereen punakaartilaiset kuitenkin päättivät jättää paikan. Samanaikaisesti myös Muroleen ja Pekkalan kylissä olleet punaiset aloittivat oman vetäytymisensä kohti Tamperetta. Joukkoon liittyi heidän pakenevia perheenjäseniään sekä muuta työväestöä, jotka pelkäsivät valkoisten kostotoimia. Punaiset vetäytyivät myös Väärinmajan suunnalta, ja näin koko Ruovesi oli valkoisten hallussa 19. maaliskuuta mennessä. Tämän jälkeen valkoiset aloittivat 27. maaliskuuta paikkakunnalla yleiset kutsunnat lisävoimien värväämiseksi Tampereen valtausta varten. Suuri osa Ruovedelle jääneistä miehistä oli kuitenkin punaisten kannattajia, eivätkä he ottaneet osaa kutsuntoihin.
Tampereelle vetäytyneet punakaartilaiset ottivat ensimmäisen kerran osaa kaupungin puolustustaisteluihin 22. maaliskuuta Aitolahdessa ja myöhemmin muun muassa Messukylässä. 4. huhtikuuta Tammelan kaupunginosan menettämisen jälkeen suuri osa Ruoveden omista punakaartilaista jäi valkoisten vangiksi. Osa vietiin Tampereen taistelun päätyttyä Kalevankankaan vankileirille, mutta suuri joukko kuljetettiin myös kauemmaksi muun muassa Raahen vankileirille. Ruoveden suojeluskuntalaiset puolestaan siirtyivät Näsijärven länsipuolelle ja osallistuivat Tampereen taisteluihin muun muassa Epilänharjulla.
Ruovedellä kaatui Väärinmajan taistelut pois lukien yhteensä 47 valkoista ja 72 punaista, joista 11 oli Pekkalassa 13. helmikuuta taistelleita venäläisiä.
Terrori

Punaiset surmasivat Ruovedellä taistelujen ulkopuolella 14 henkilöä, joita yleensä epäiltiin valkoisten avustajiksi tai urkkijoiksi. Tunnetuin veriteko tapahtui 5. helmikuuta, jolloin pispalalainen punakaartilainen Uno Davidsson ampui valkoisten avustamisesta epäillyn Pekkalan kartanon isännän Alexander Aminoffin. Taustalla oli ilmeisesti myös henkilökohtaisia riitoja, sillä torppareina olleet Davidssonin appivanhemmat oli aikoinaan häädetty Pekkalasta. Valkoiset puolestaan tekivät neljä surmaa, mutta määrä saattaa olla suurempi, koska tapauksia ei milloinkaan käsitelty oikeudessa, eikä niistä ole kirjallisia todisteita.
Muuta

Pekkalassa käytyjen taistelujen pienoismalli on nähtävissä Pekkalan kartanossa kesäaikana, jolloin paikka on avoinna yleisölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruoveden taistelut Wikimedia Commonsissa
Punakaartilaisia Siltalan talon edustalla Muroleessa, etummaisena Emil Koski. Sodan aikana kuolleet on jälkeenpäin merkitty ristillä.
Punakaartin naisia Muroleen Siltalassa.
Trinitrometaani

| Trinitrometaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  517-25-9
PubChem CID:  10602
SMILES:  C([N+](=O)[O-])([N+](=O)[O-])[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CHN3O6
Moolimassa:  151,048 g/mol
Sulamispiste:  15 °C
Tiheys:  1,497 g/cm3
Liukoisuus veteen:  440 g/l
Trinitrometaani eli nitroformi (CHN3O6) on nitroalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on voimakas hapetin, minkä vuoksi sitä käytetään räjähteissä ja polttoaineissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trinitrometaani on väritöntä öljymäistä nestettä, joka liukenee hyvin veteen ja muihin polaarisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja dimetyylikarbonaattiin. Yhdiste on hapan ja muodostaa suoloja emästen kanssa. Trinitrometaani on voimakas hapetin ja voi räjähtää helposti kuumennettaessa.
Tyypillisin tapa valmistaa trinitrometaania suuressa mittakaavassa on etyyniin ja väkevän typpihapon välinen reaktio. Katalyyttinä voidaan käyttää elohopea(II)nitraattia. Muita tapoja ovat eteenin tai isopropanolin nitraus tai tetranitrometaani, natrium- tai kaliumnitriitillä emäksisissä olosuhteissa ja muodostuvan anionin protonoiminen vetykloridin avulla.
Trinitrometaania voidaan käyttää räjähteiden valmistukseen ja rakettien polttoaineena.
Trioksaani

| Trioksaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3,5-trioksaani
CAS-numero:  110-88-3
PubChem CID:  8081
SMILES:  C1OCOCO1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6O3
Moolimassa:  90,078 g/mol
Sulamispiste:  62–64 °C
Kiehumispiste:  115 °C
Tiheys:  1,39 g/cm3
Liukoisuus veteen:  211 g/l (25 °C)
Trioksaani (C3H6O3) eli 1,3,5-trioksaani on rengasrakenteisiin asetaaleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trioksaani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin, muun muassa asetoniin, etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin tai halogenoituihin hiilivetyihin. Aine hydrolysoituu happojen vaikutuksesta formaldehydiksi. Formaldehydiä muodostuu myös kuumennettaessa trioksaania yli 150 °C:n lämpötilaan.
Trioksaania valmistetaan kuumentamalla formaldehydin väkevää vesiliuosta happaman katalyytin läsnä ollessa. Tuote tislautuu veden kanssa atseotrooppisena seoksena ja uutetaan tisleestä dikloorimetaanilla, kloroformilla, bentseenillä tai nitrobentseenillä. Viimeinen trioksaanin puhdistusvaihe on kiteytys.
Tärkein trioksaanin käyttökohde on asetaalihartsien valmistus. Sitä käytetään formaldehydinlähteenä orgaanisen kemian synteeseissä, desinfioinnissa, puun- ja tekstiilienkäsittelyissä ja valokuvauskemikaalina.
Russki listok

Russki listok (ven. Ру́сский листо́к, ”Venäjän lehti”) oli Helsingissä vuosina 1918–1919 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Russki vestnikin lakkauttamisen jälkeen Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden professori Konstantin Arabažin perusti kesäkuussa 1918 uuden lehden. Kuudesti viikossa ilmestynyt Russki listok ei vielä ollut varsinainen emigranttilehti, vaan se oli tarkoitettu Suomessa ennestään asuneelle venäläisväestölle. Russki listok ja Andrei Igelströmin toimittama Severnaja žizn yhdistettiin maaliskuussa 1919 Russkaja žizn -nimiseksi lehdeksi.
Trimetyylisilyyliatsidi

| Trimetyylisilyyliatsidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Atsido(trimetyyli)silaani
CAS-numero:  4648-54-8
PubChem CID:  78378 ja 44181958
SMILES:  C[Si](C)(C)N=[N+]=[N-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H9SiN3
Moolimassa:  115,222 g/mol
Kiehumispiste:  96-97 °C
Tiheys:  0,868 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Trimetyylisilyyliatsidi eli atsidotrimetyylisilaani (C3H9SiN3) on silaanijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyylisilyyliatsidi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee useisiin aproottisiin orgaanisiin liuottimiin. Veden kanssa se sen sijaan reagoi hydrolysoituen myrkylliseksi vetyatsidiksi. Trimetyylisilyyliatsidi saattaa olla räjähdysherkkää. Trimetyylisilyyliatsidi on myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö

Trimetyylisilyyliatsidia valmistetaan tyypillisesti natriumatsidin ja trimetyylisilyylikloridin välisellä reaktiolla. Liuottimena reaktiossa voidaan käyttää esimerkiksi dibutyylieetteriä tai polyetyleeniglykoleja. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Trimetyylisilyyliatsidi reagoi muun muassa organohalogeeniyhdisteiden, epoksidien ja esterien kanssa muodostaen orgaanisia atsideja. Tämän lisäksi yhdiste reagoi sykloadditioilla muun muassa alkeenien, alkyynien, nitriilien ja isosyanaattien kanssa muodostaen heterosyklisiä yhdisteitä esimerkiksi triatsoleja.
Trikhoneion

| Trikhoneion> Τριχόνειον.Sijainti |
| --- | --- |
 Trikhoneion
Koordinaatit:  38°31′31″N, 21°31′42″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Gavaloú, Agrínio, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aitolia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trikhoneion (m.kreik. Τριχόνειον, myös Τριχώνιον, Trikhōnion; lat. Trichonium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Agrínion kunnan Gavaloún kylän paikalla.
Maantiede

Trikhoneionin kaupunki sijaitsi siitä nimensä saaneen Trikhonis (nyk. Trichonída) -järven eteläpuolelle nykyisen Gavaloún kylän paikalla. Kaupungin akropolis eli yläkaupunkikukkula, joka sijaitsee heti kylän eteläpuolella, tunnetaan nykyisin nimellä Palaiókastro. Strabon tosin sanoo kaupungin sijainneen hedelmällisellä tasangolla, millä perusteella se on aiemmin sijoitettu joskus järven pohjoispuolelle. Kaupungista itäkoilliseen noin 25 kilometrin päässä sijaitsi Thermos eli Thermon, ja lounaaseen Pleuron.
Historia

Trikhoneionin kaupunki on ollut olemassa ainakin arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Se oli yksi Aitolian merkittävimpiä kaupunkeja, ja useita sen kansalaisia mainitaan antiikin historiassa. Sen omista vaiheista tiedetään kuitenkin vain vähän. 300-luvulta eaa. lähtien Trikhoneion oli osa Aitolian liittoa.
Kaupungin kansalaisista esiintyy antiikin lähteissä etnonyymejä Trikhonieus (Τριχονιεύς), Trikhōnieus (Τριχωνιεύς), Trikhoneieus (Τριχονειεύς), Trikhoneus (Τριχονεύς), Trikhōneus (Τριχωνεύς), Trikhonios (Τριχόνιος) ja Trikōnieus (Τρικωνιεύς).
Rakennukset ja löydökset

Trikhoneionin paikalta on löydetty suuren, muureilla ympäröidyn kaupungin jäänteitä, jotka ajoittuvat pääosin klassiselle ja hellenistiselle kaudelle. Löytöihin lukeutuu myös hautoja protogeometriselta kaudelta hellenistiselle kaudelle.
Huomattavin rakennuslöytö ovat Asklepieionin eli lääkinnän jumala Asklepiokselle omistetun pyhäkön tai sen osan rauniot. Ne sijaitsevat Gavaloún kylässä Trikhoneionin yläkaupunkikukkulan juurella, ja ne ovat olleet kaupunginmuurien ulkopuolella. Löydetty rakennus on suorakulmainen ja sen koko on noin 9,5 × 7,5 metriä. Se koostuu kahdesta huoneesta, joista toisessa on ollut matalia penkkejä ja toisessa alttari. Raunioista on löydetty lukuisia votiivilahjoja ja eri ihmisruumiin osia esittäneitä keraamisia esineitä. On mahdollista, että kyseessä oli enkoimeterion, jossa potilaat nukkuivat yönsä, mikä oli osa hoitoa. Rakennus löydettiin vuonna 1992.
Gavaloústa löydetty lampunjalka, 200-luvun eaa. loppu.
Rusien–Bysantin sota (988)

Rusien–Bysantin sodassa vuonna 988 (Khersonin/Khersonesoksen valtaus) Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuren sotajoukot piirittivät ja valloittivat Bysantin valtakunnalle kuuluneen Khersonin eli Khersonesoksen kaupungin Krimillä.
Muinaisvenäläisissä kronikoissa mainitaan usein Khersonesoksen valtaus ja sen seurauksena Kiovan Rusin valtakunnan siirtyminen ortodoksiseen uskoon. Yleensä näissä kronikoissa itse taistelu on sivuasia, mutta sitäkin tärkeämpi on pakanakansan muuttuminen kristityksi kansaksi. Khersonesoksen sotaan vuonna 988 liittyy myös Vladimir Suuren ja Bysantin prinsessa Anna Porfyrogenitan avioliitto. Bysantin keisari Basileios II vaati Vladimiria ottamaan kristillisen kasteen, jotta he pystyivät menemään naimisiin. Annan ansioksi lasketaan se, että Kiovan Venäjän ruhtinas Vladimir Suuri otti kristillisen kasteen mennäkseen naimisiin Bysantin keisarin sisaren kanssa.
Khersonesoksen antautuminen mainitaan enimmäkseen vain muinaisvenäläisissä lähteissä sekä pienenä mainintana bysanttilaisen historioitsija Leon Diakonoksen tekstissä.
Tapahtumat ennen sotaa

Rusien ja Bysantin sota 970–971 jätti Bysantin keisarikunnan ja Rusin valtakunnan välille vihamieliset suhteet. Kun ruhtinas Svjatoslav I kuoli petsenegien hyökkäyksessä Dneprin putouksilla vuonna 972, niin Rusin valtakunnassa alkoi armoton valtataistelu Svjatoslavin poikien välillä. Valtataistelut voitti ruhtinas Vladimir Suuri vuonna 978, jonka jälkeen hän rupesi tekemään sotaretkiä naapurikansoja vastaan.
Vahvistaakseen valtaansa Kiovan suuriruhtinas harkitsi yhden uskonnon ottamista koko Kiovan Venäjän valtionuskonnoksi. Hän valitsi ortodoksisen uskon.  Nestorin kronikan mukaan Vladimir päätti vuonna 988 ottaa kasteen kreikkalaisessa Khersonesoksessa Krimillä, minkä vuoksi kaupungin valtaus ja siellä tapahtuneet ihmeet kerrotaan asiayhteyteen sopivalla uskonnollisella tavalla.
Bysantin valtakunnan keisarina oli vuodesta 976 lähtien ollut nuori Basileios II, joka oli hallituskautensa alusta lähtien ollut vaikeuksissa häviten bulgaareille sodissa sekä omien sotapäälliköidensä kapinoinnin takia. Ensin häntä vastaan asettui Itäisen Armeijan komentaja Bardas Skleros. Häntä vastaan keisari lähetti 978 entisen kapinallisen Bardas Fokas nuoremman, joka oli sotajoukkojen suosikki. Bardas Fokas nuorempi voitti taistelut ja julisti itsensä keisariksi vuonna 987. Vuoden 988 alussa kapinallisten sotajoukot olivat jo lähestymässä Bysantin pääkaupunkia Konstantinopolia, josta heidät erotti enää Bosporinsalmi.  Samaan aikaan bulgarialaiset ryöstelivät Bysanttia lännessä (syyrialaisen historioitsijan 1000-luvulta Jahja Antikiolaisen mukaan).
Sotaretki Khersonesokseen > Sotaretken tapahtumat

Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuren sotaretki ja todellinen ajankohta kreikkalaiseen Khersonesoksen kaupunkiin Krimille ovat jonkin verran epäselviä. Nestorin kronikka mainitsee sen tapahtuneen kevät-kesä 988, joka myös itäisten lähteiden mukaan voisi pitää paikkansa, koska sen jälkeen tehtiin Rusien ja Bysantin välinen liittosopimus.
Toisaalta bysanttilainen historioitsija Leon Diakonos ainoana kreikkalaisena mainitsee ”Taurian skyyttien” vallanneen Khersonesoksen. Hän mainitsi sen liittyvän komeettaan, joka näkyi heinä-elokuussa 989. Jakovin Elämä-kronikka kertoi: ”Toisena kesänä kristityn kasteen ottamisesta kävi putouksilla ja kolmantena kesänä Khersonesoksen valloitti”. Eli sen mukaan kaupunki valloitettiin vuonna 989.
Tästä tulisi kysymykseksi se, miten Vladimir olisi voinut tehdä sopimuksen Bysantin kanssa, jos hän samanaikaisesti piiritti heidän kaupunkiaan. Historioitsijoilla on eri teorioita Vladimirin sotaretkestä Khersonesokseen. Suosituimman teorian mukaan Bysantti sai 6 000 soturin sotajoukon, mutta ei ruvennut täyttämään omaa velvoitettaan eli antaa Bysantin keisarin sisar barbaarille, joka ei ollut ottanut Bysantin ortodoksikirkon kastetta. Khersonesoksen valtaus sekä uhkaus tulla myös Konstantinopoliin pakottivat Basileios II suostumaan ”Taurian skyyttien” vaatimuksiin. Toisen teorian mukaan, kaupunki oli liittoutunut kapinallinen Bardas Fokas nuoremman kanssa, minkä vuoksi Vladimir Suuri hyökkäsi sinne Basileios II liittolaisena.
Eri keskiaikaisten lähteiden mukaan Khersonesoksen piiritys kesti 6–9 kuukautta,  mikä antaisi olettaa, että piiritys olisi alkanut syksyllä 988. Basileios II olisi jo saanut 6 000 soturin apujoukot siihen mennessä ja piiritys olisi päättynyt kesällä 989.
Sotaretki Khersonesokseen > Khersonesoksen linnoitus

Muinainen Khersonesos sijaitsi nykyisen Sevastopolin alueella ja oli Krimin kallioilla, jota rajoitti idästä Karantinin lahti ja lännessä rannan myötäisesti Pesotsnajan lahdella.  Khersonesoksen perustivat kreikkalaiset 400 eaa. He olivat kotoisin Herakleia Pontikesta.
Keskiajalla puolustusjärjestelmä muodostui mahtavasta linnanmuurista, joka kiersi kaupungin ympäri myös meren rannalla. Muurien pituus oli 2,9–3,5 km ja paksuus 4 m. Siinä oli 32 avointa tornia, 7 tykinpaikkaa ja 6 porttia. Muurien korkeus oli 8–10 m ja tornien korkeus 10–12 m.  Alin ulkomuuri oli tehty suurista ja huolellisesti asetetuista savikiviharkoista. Ylempänä oli pienempiä kiviä muurattuna toisiinsa kiinni.
Kaikkein vaikeimmin puolustettavissa olevassa eteläosassa (kaukana merestä) oli päämuurin edessä matalampi apupuolustusmuuri, joka vaikeutti pääsyä päämuurille. Pesochnajan lahdesta länteen on Streletskin lahti, jonne historioitsijoiden mukaan Vladimir Suuri toi sotajoukkonsa.
Sotaretki Khersonesokseen > Nestorin kronikka

Kaikkein vanhin säilynyt muinaisvenäläinen kertomus Nestorin kronikka kertoo seuraavasti Khersonesoksen piirityksestä ja valloituksesta:
«Vuonna 6496 (988) Vladimir lähti sotajoukkoineen valtaamaan kreikkalaisen Khersonesoksen kaupunkia ja kaupunkilaiset sulkeutuivat sinne. Ja Vladimir jäi kaupungin tuolle puolen, lähelle satamaa, nuolenkantaman päähän kaupungista ja kaupunkilaiset pitivät sitkeästi puoliaan.


Vladimir piiritti kaupunkia. Kaupunkilaisten voimat alkoivat ehtyä ja Vladimir sanoi heille: ”Ellette antaudu, jatkan piiritystä vielä kolme vuotta.” Kaupunkilaiset eivät totelleet häntä. Vladimir varusti joukkonsa taisteluun ja käski, että kaupungin muurien juurelle oli rakennettava maavalli. Ja sotilaiden rakentaessa vallia Khersonesoksen asukkaat kaivoivat tunnelin kaupungin muurien alitse ja veivät soturien kaivaman mullan kaupunkiinsa ja kokosivat sen kukkulaksi keskelle kaupunkia. Soturit kaivoivat entistä enemmän ja Vladimir jatkoi piiritystä.


Niin muuan khersonesoslainen nimeltään Anastasios ampui nuolen, johon hän oli kirjoittanut: Vesi johdetaan lähteistä, jotka ovat selkäsi takana idän suunnalla. Kaiva ne esiin ja katkaise veden tulo. Saatuaan kuulla viestistä Vladimir kohotti katseensa taivaaseen ja sanoi. ”Jos se onnistuu, otan kasteen”. Ja hän käski heti kaivaa vesijohtoja kohti ja osuttuaan niihin hän katkaisi vedenjuoksun. Janoon menehtymäisillään oleva väki antautui.
Kaupungin valtauksen jälkeen Vladimir vaati Bysantin keisarin sisarta vaimokseen ja lupasi vastapalveluksena ottaa kristillisen kasteen. Saatuaan lupauksen Anna Porfyrogenita saapui Khersonesosekseen. Vladimir otti kasteen ja he menivät naimisiin siellä. Vladimir antoi Khersonesoseksen takaisin Bysantin valtakunnalle. Sen jälkeen Kiovan suuriruhtinas Vladimir rupesi kastamaan omaa kansaansa kristityiksi kreikkalaisten pappien avustuksella. Kronikka mainitsee, että suuriruhtinas vei Khersonesoksesta mukanaan pyhimysten voiman ja ikonit sekä muuta sotasaalista kuten kaikenlaisia kotitalousesineitä sekä pronssipatsaita.
Historioitsija V. V. Mavrodin olettaa, että Khersonesoksen legenda Vladimirin kasteesta oli lisätty alkuperäiseen kronikkaan, minkä perusteella laadittiin Nestorin kronikka. Alkuperäisen kronikan oli ilmeisesti kirjoittanut joku khersonesoslaisista papeista, koska kronikka tunsi niin hyvin Khersonesoseksen topografian sekä sinne lisätyistä kreikkalaisista sanoista venäläisen tekstin sekaan.
Sotaretken jälkeen

Ainakin vuoteen 1000 asti Vladimirin lähettämät varjagisoturit taistelivat Bysantin sotajoukoissa (armenialainen Stepanos Taronatsi kertoi). Vuonna 1000 varjagisoturit taistelivat Georgiassa. Heidät tunnettiin Bysantin valtakunnassa hyvin julmina sotureina. 
Khersonesoseksen valloittamisen jälkeen seuraava Kiovan Venäjän ja Bysantin välinen sota käytiin vuonna 1043 eli 55 vuoden kuluttua edellisestä Vladimirin pojan,  Jaroslav Viisaan kanssa. Vuonna 1024 Kiovan Venäjällä oli valtataistelu, jolloin rusit hyökkäsivät Bysantin saariin Egeian merellä, jossa 800 rusien soturia tuhottiin Lemnosilla.
Khersonesoseksen kaupunki jatkoi elämäänsä sodan jälkeen ja piti yhteyksiä Kiovan Venäjään. Sillä oli ongelmia Bysantin valtakunnan heikkenemisen vuoksi. 1100-luvulla Mustanmeren kaupan ottivat haltuunsa Venetsian ja Genovan tasavallat. Vuonna 1399 tataarit tuhosivat kaupungin, josta se ei enää elpynyt.
Venäjän valloittaessa Krimin vuonna 1783 muinaisen Khersonesoseksen kaupungin viereen rakennettiin Sevastopol, joka varsin nopeasti kasvoi vanhan kaupungin ympärille.
Anastasios, joka antoi kaupungin Vladimirille, sai korkean viran ruhtinaan hovissa. Hänestä tuli yksi Desjatinan kirkon perustajista Kiovassa. Vladimirin kuoleman jälkeen hän pakeni Puolan kuninkaan Boleslavin luo.
Aiheesta muualla

Jukka Korpela: Krim Ukrainan ja Venäjän välissä (Idäntutkimus 1/2009, pdf) (suomeksi) (helsinki.fi/idantutkimus)
3 Muinaista kaupunkivaltiota Mustanmenren pohjoisrannalla (englanniksi) (encyclopediaofukraine.com)
Pohjoisen Mustanmeren kreikkalaiset koloniat.
Sevastopolin alueella sijaitsevan Khersonesoksen raunioita. Kohde on valittu yhdeksi Ukrainan seitsemästä ihmeestä.
Vladimir Suuren sotaretki Khersonesokseen. Miniatyyri Radziwillin kronikasta
Khersonesoksen raunioita
Khersonesoksen linnoitus Krimillä
Bernhard Russi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bernhard Russi |  Bernhard Russi |  Bernhard Russi |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | syöksylasku |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Val Gardena 1970 | syöksylasku |  |
Bernhard Russi (s. 20. elokuuta 1948 Andermatt, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja. Hän oli erikoistunut syöksylaskuun.
Russi voitti Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 syöksylaskun maailmanmestaruuden ennen itävaltalaista Karl Cordinia ja australialaista Malcolm Milneä. Kaksi vuotta myöhemmin Sapporon talviolympialaisissa hän voitti olympiakultaa syöksylaskussa. Vuoden 1974 MM-kilpailuista hän oli loukkaantumisen vuoksi poissa. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän sijoittui syöksylaskussa toiseksi.
Russi sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan viidenneksi kausina 1970–1971, 1971–1972 ja 1976–1977. Syöksylaskucupin hän voitti kausina 1970–1971 ja 1971–1972.
Vuodesta 1992 lähtien Russi on toiminut syöksylaskuratojen suunnittelijana talviolympialaisissa ja hän on myös suunnitellut uusia MM- ja maailmancupkilpailu syöksylaskuratoja.
Douglas Russell

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | 100 m perhosuinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m sekauinti |  |
Douglas Russell (s. 20. helmikuuta 1946) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Douglas Russell voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 55,9. Monissa aiemmissa kilpailuissaan matkan ME-miestä Mark Spitziä vastaan Russell oli uinut alkumatkan nopeammin mutta hävinnyt lopussa kirineelle Spitzille. Olympiafinaaliin molemmat vaihtoivat taktiikkaansa, ja tällä kertaa Russell nousi lopussa puolen sekunnin erolla voittoon Spitzin saadessa hopeaa. Toisen kultamitalinsa Russell sai 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jonka Yhdysvallat voitti ME-ajalla 3.54,9.
Trimetyyliortoformaatti

| Trimetyyliortoformaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trimetoksimetaani
CAS-numero:  149-73-5
PubChem CID:  9005
SMILES:  COC(OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H10O3
Moolimassa:  106,12 g/mol
Sulamispiste:  15 °C
Kiehumispiste:  103-105 °C
Tiheys:  0,971 g/cm3
Liukoisuus veteen:  10 g/l (20 °C)
Trimetyyliortoformaatti eli trimetyyliortoformiaatti tai trimetoksimetaani (C4H10O3) on ortoestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyyliortoformaatti on väritöntä ja pistävänhajuista nestettä. Se liukenee hieman veteen, mutta hydrolysoituu erityisesti happamissa vesiliuoksissa metanoliksi ja metyyliformaatiksi. Trimetyyliortoformaatti liukenee muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin.
Valmistus ja käyttö

Trimetyyliortoformiaattia valmistetaan metanolin ja vetysyanidin välisellä reaktiolla vetykloridin toimiessa katalyyttinä. Tämä on niin kutsuttu Pinner-reaktio.
Trimetyyliortoformaatti reagoi aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen niiden dimetyyliasetaalijohdannaisen Tämä on yksi käytetyimmistä tavoista valmistaa asetaaleja. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää atsoksistrobiinin ja eräiden väriaineiden valmistuksessa. Trimetyyliortoformaattia on myös tutkittu käytettäväksi polttoaineena polttokennoissa.