stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puistotuhatjalkainen
Levinneisyys

Puistotuhatjalkaista tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaan pohjoisosista ja Britteinsaarilta Keski-Euroopan poikki Länsi-Venäjälle. Se on levinnyt vieraslajina myös Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Pohjoismaissa levinneisyys kattaa koko Tanskan sekä osan Ruotsia ja Norjaa.
Lajia tavataan paikoittain myös Suomessa. Sillä on useita vakiintuneita esiintymispaikkoja ainakin Turun ja Kaarinan alueilla, ja viime vuosina laji on levinnyt myös muutamille paikoille Uudellamaalla. Suomessa se tavattiin ensimmäisen kerran helsinkiläisestä puistosta vuonna 1933. Vielä vuoden 2000 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa laji oli arvioitu Suomessa erittäin uhanalaiseksi, mutta sittemmin se on levittäytynyt useille uusille elinpaikoille, ja näillä paikoilla se voi olla runsaslukuinen. Niinpä vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa laji todettiin elinvoimaiseksi (LC).
Elinympäristö ja elintavat

Puistotuhatjalkainen on useimmiten synantrooppi laji, jota tavataan tyypillisesti kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa, puutarhoissa, hautausmailla ja peltojen reunuksilla. Se viihtyy kuitenkin myös erilaisissa lehtimetsissä ja suosii paikkoja, joissa maaperä on rehevää, joskaan hiekkaisempi maapohja ei vaikuta olevan lajille ongelma. Tuhatjalkaiset oleskelevat pääasiassa kivien alla ja karikkeen seassa. Puistotuhatjalkaisella tiedetään olevan joskus syksyisin massaesiintymiä, joiden yhteydessä talvehtimispaikkaa etsivät yksilöt voivat tunkeutua esimerkiksi kellareihin. Laji talvehtii maaperässä enimmillään puolen metrin syvyydessä. Ravinnokseen se käyttää kariketta, sammalia ja kasvien osia.
Laji saattaa olla joinakin vuosina puutarhatuholainen.
Aiheesta muualla

Cylindroiulus caeruleocinctus (Wood, 1864), new to the fauna of Hungary, and its current European distribution (Diplopoda: Julida) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4292694  BioLib: 90068  BOLD: 292238  BugGuide: 101506  CoL: 3338R  EPPO: CYLITE  EUNIS: 200601  Fauna Europaea (new): e50e4fbc-ebbe-4f7a-b4b6-d6593d4f82b0  GBIF: 1013578  iNaturalist: 154601  IRMNG: 10212634  ITIS: 570189  MilliBase: 947881  NatureServe: 2.118616  NBN: NBNSYS0000033245  NCBI: 438504  Observation.org: 21101  Open Tree of Life: 700451  WoRMS: 947881  Laji.fi: MX.201823
Erkki Vilkman

| Erkki Vilkman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. toukokuuta 1954 (ikä 70) Porvoo
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori emeritus
Koulutus ja ura
Instituutti:  Oulun yliopisto, HUS
Tutkimusalue:  foniatria 
Erkki Vilkman (s. 19. toukokuuta 1954 Porvoo) on foniatrian professori emeritus ja foniatrian kehittäjä HUSissa.
Teokset

Vilkman, Erkki: Studies on human voice production. Acta Universitatis Tamperensis ser A vol 232. 1987. ISBN 951-44-2159-0. (Väitöskirja)
Marcel Proust

| Marcel Proust |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Valentin-Louis-Georges-Eugène-Marcel Proust
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1871 Auteuil, Ranska
Kuollut: 18. marraskuuta 1922 (51 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija, esseisti, kriitikko
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: modernismi
Pääteokset:  Kadonnutta aikaa etsimässä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Valentin-Louis-Georges-Eugène-Marcel Proust eli Marcel Proust (10. heinäkuuta 1871 Auteuil, Ranska – 18. marraskuuta 1922 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä kirjallisista modernisteista. Hänen tunnetuin teoksensa on moniosainen romaani Kadonnutta aikaa etsimässä (À la recherche du temps perdu). Teosta pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä teoksista.
Elämäkerta > Nuoruus

Marcel Proust syntyi 10. heinäkuuta 1871 Auteuilissa lähellä Pariisia kuuluisan lääkärin ja epidemiologin Adrien Proustin perheeseen. Hänen isänsä oli katolilainen ja äiti Jeanne o. s. Weil juutalainen. Proust kastettiin katoliseksi, mutta hän ei harjoittanut uskontoa.
Proust kärsi astmasta koko loppuikänsä vuodesta 1880 alkaen. Hän vietti kesänsä äidinäitinsä luona Normandian rannikolla Illiers'ssä ja Auteuil’ssä, joista hän käytti myöhemmin romaanissaan nimitystä Combray.
Kouluaikana Lycée Condorcet’ssa vuosina 1882–1889 Proust kirjoitti koululehtiin. Hän palveli armeijassa Orléansissa vuosina 1889–1890. Hänet todettiin kelvottomaksi kenttätehtäviin ja siirrettiin pääesikuntaan kirjoitustöihin. Siellä hänen pitkät kiemuraiset lauseensa aiheuttivat harmia.
Armeijan jälkeen Proust suoritti oikeustieteen (1893) ja kirjallisuuden (1895) lisensiaatin tutkinnot. Opiskeluaikana hän sai ajatteluunsa vaikutteita etenkin filosofi Henri Bergsonilta ja filosofi Paul Desjardinilta sekä historioitsija Albert Sorelilta. Hän liikkui paljon seurapiireissä. Proust oli homoseksuaali, ja hänellä oli useita rakkaussuhteita nuoriin miehiin. Vanhemmilleen ja heteroystävilleen hän ei puhunut homoseksuaalisuudestaan. Romaanissaan hän on siirtänyt monia kokemiaan homoseksuaalisia tunteita heteroseksuaalisiksi.
Elämäkerta > Kirjallisen uran alkuvaiheet

Proust julkaisi novellikokoelman Les Plaisirs et les jours vuonna 1896. Kokoelman tarinat olivat ilmestyneet Le Banquet- ja La Revue Blanche -lehdissä vuosina 1892–1893. Yhdeksää pois jättämäänsä tarinaa Proust piti liian rohkeina julkaistavaksi. Kertomukset julkaistiin syksyllä 2019 nimellä Le Mystérieux correspondant et autres nouvelles inédites.
Vuosien 1895–1899 välillä Proust kirjoitti omaelämäkerrallista romaania Jean Santeuil. Hän osallistui myös Dreyfusin tapaukseen järjestämällä vetoomuksia ja auttamalla Dreyfusin asianajajaa Fernand Laboria.
Terveytensä yhä heiketessä Proust alkoi jättäytyä pois seuraelämästä. Hän kiinnostui vuonna 1899 John Ruskinin taidekritiikistä, ja hän jätti Jean Santeuilin kesken ja suuntasi huomionsa luonnonkauneuteen ja goottilaiseen arkkitehtuuriin. Hän vieraili Venetsiassa ja Ranskan kirkoissa sekä käänsi Ruskinin teoksia.
Elämäkerta > Pääteoksen kirjoittaminen

Proustin isä kuoli vuonna 1903 ja äiti vuonna 1905. Perinnön ansiosta Proust oli taloudellisesti riippumaton. Proust oli ollut hyvin läheinen äitinsä kanssa, ja äidin kuolema vaikutti Proustiin vahvasti tämän loppuelämän ajan. On arveltu, että Proust ryhtyi viimein tositarkoituksella kirjoittamaan romaaniaan velvollisuudentunnosta äitiään kohtaan, koska tämä oli eläessään niin usein siihen poikaansa kehottanut.
Proust ryhtyi vuodesta 1905 alkaen tekemään muistiinpanoja ja alkoi muistella aiempaa elämäänsä tulevaa romaaniaan varten. Hänellä oli kyky muistaa lapsuutensa hyvin, eikä hän ollut vielä ”tuhlaillut” lapsuusmuistojaan aiempiin romaaneihinsa.
Proust jäi vanhempiensa kuoleman jälkeen vielä runsaan vuoden ajaksi asumaan näiden huoneistoon Pariisissa, kunnes muutti joulukuussa 1906 Boulevard Haussmannille vuokralle enonsa lesken omistamaan asuntoon. Proustin vanhempien palvelijat Félicie ja Antoine jäivät Proustin palvelukseen. Proust äänieristi työhuoneensa korkkilevyillä ja vietti kotonaan suurimman osan ajastaan pahenevia astmakohtauksiaan parannellen. Hän otti vastaan vieraita, ravintolassa useammin kuin kotonaan, mutta kävi itse ulkona niinä harvoina hetkinä kun tunsi itsensä tavallista terveemmäksi. Tavatessaan ihmisiä hän yleensä tiedusteli näiltä muistoja ja tietoja ihmisistä, paikoista ja asioista, joita hän saattoi hyödyntää romaanissaan. Hänen romaaninsa henkilöhahmonsa ovat komposiitti useasta elävästä esikuvasta, niin ettei kukaan ole elävän esikuvan kopio.
Kahden keskeytyneen yrityksen ja joidenkin sivuhankkeiden jälkeen Proust löysi teokselleen filosofisen perustan. Sen mukaan kirjailijan tehtävä on vapauttaa tiedostamattomiin muistoihin haudattu elävä todellisuus, jolle tottumus ihmisen sokeuttaa.
Proust koki vuonna 1909 takauman lapsuutensa aikoihin maistettuaan teetä ja korppua, mistä hän kirjoitti myöhemmin romaanissaan kuuluisassa madeleine-leivoskohtauksessa. Samana vuonna hän alkoi kirjoittaa suurteostaan Kadonnutta aikaa etsimässä ja vetäytyi asuntoonsa.
Teoksen ensimmäinen luonnos valmistui syksyllä 1912. Aluksi moni tunnettu kustantaja torjui teoksen ensimmäisen osan Du côté de chez Swann (Swannin tie), mutta lopulta nuori kustantaja Bernard Grasset suostui julkaisemaan sen kirjailijan omalla kustannuksella. Proust suunnitteli teoksestaan vain kolmiosaista, mutta ensimmäisen maailmansodan aikana hän päätti kirjoittaa enemmän. Laajentamisen lisäksi hän muokkasi ja paranteli luonnosta ja lisäsi siihen realistisia ja satiirisia aineksia. Heikkenevä Proust omisti viimeisinä vuosinaan kaiken aikansa vuoteessaan kirjoittamiseen ja vedosten korjailuun. Näyttäytyessään kotinsa ulkopuolella hän vaikutti sairaalta ja huolittelemattomalta.
Kesällä 1919 julkaistu romaanin toinen osa À l’ombre des jounes filles en fleurs (Kukkaan puhkeavien tyttöjen varjossa) sai Goncourt-palkinnon ja nosti Proustin maailmanmaineeseen. Proustin elinaikana romaanista ehdittiin julkaista vielä kaksi osaa.
Elämäkerta > Kuolema

Proust kuoli 18. marraskuuta 1922 keuhkokuumeeseen. Kadonnutta aikaa etsimässä -romaanin kolme viimeistä osaa julkaistiin postuumisti, vaikka ne jäivät Proustilta viimeistelemättä.
Teokset ja niiden suomennokset

Les plaisirs et les jours , 1896
Päivällisvieras ja muita kertomuksia, suom. Annikki Suni. 1983 (Alkuteokset: Un dîner en ville; La mort de Baldassare Silvande, Vicomte de Sylvanie; Violante ou La mondanité; Mélancolique villégiature de Mme de Breyves kokoelmasta: Les plaisirs et les jours.)
À la recherche du temps perdu , 1913–1927, suom. Kadonnutta aikaa etsimässä
Du côté de chez Swann , 1913
Swannin tie : Combray, suomentaneet Pirkko Peltonen ja Helvi Nurminen, Otava 1968
Swannin tie: Swannin rakkaus; Paikannimet: Nimi suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1977
À l'ombre des jeunes filles en fleur , 1919
Kukkaan puhkeavien tyttöjen varjossa 1: Rouva Swannin ympärillä, suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1979
Kukkaanpuhkeavien tyttöjen varjossa 2: Paikannimet: paikkakunta (suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1982
Le côté de Guermantes , 1920
Guermantesin tie 1-2, suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1985 ja 1986
Sodome et Gomorrhe , 1922
Sodoma ja Gomorra I-II, suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1989
La prisonnière , 1923
Vanki, suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1994
Albertine disparue , 1925
Pakenija, suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 2003
Le temps retrouvé , 1927
Jälleenlöydetty aika, suomentanut Annikki Suni, Otava 2007
Pastiches et mélanges, 1919
Jean Santeuil 1–3, Paris 1951, alkusanat: André Maurois (postuumisti julkaistu keskeneräinen romaani, kirjoitettu 1896–1900)
Contre Sainte-Beuve , julkaistu postuumisti 1954
Vastalause Sainte-Beuvelle, suomentanut ja saatesanat kirjoittanut Martti Anhava. 2003.
Le Mystérieux correspondant et autres nouvelles inédites, julkaistu postuumisti vuonna 2019
Novellien ja romaanien lisäksi Proustilta on julkaistu myös tuhansia kirjeitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcel Proust Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Marcel Proust Wikisitaateissa
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Proustin teoksia Gutenberg-projektissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Lukiokuvassa Proust keskirivissä ensimmäisenä vasemmalta.
Proust vuonna 1892.
Sisäänkäynti osoitteessa Boulevard Haussmann (n°102) sijainneeseen rakennukseen, jossa Proust asui ja kirjoitti vuodesta 1907 alkaen.
Marcel Proustin hauta Père Lachaisessa.
Punaisen Kuningattaren hypoteesi

Punaisen Kuningattaren hypoteesi (engl. The Red Queen's Hypothesis, Red Queen, Red Queen's race ja Red Queen Effect) on evoluutioteoriassa käytetty malli, jolla selitetään kahta erilaista ilmiötä: sukupuolten evoluutiota sekä tilannetta, jossa kaksi saalistaja–saalis-suhteessa elävää lajia vaikuttavat toistensa evoluutioon niin että seuraukseksi syntyy koevoluutiota.
Termi viittaa Lewis Carrollin kirjaan Liisan seikkailut peilimaailmassa, jossa Punaisen Kuningattaren on juostava kaikin voimin, jotta pysyisi paikallaan.
Kilpavarustelu

Leigh Van Valen esitti vuonna 1973 metaforan evolutiivisesta asevarustelusta, jossa hän muotoili Punaisen Kuningattaren hypoteesin 
sukupuuttoon kuolemisesta (engl. law of extinction). Van Valenin mukaan kahden lajin suhteessa monet sopeutumat vaikuttavat negatiivisesti toisen lajin yksilöiden kelpoisuuteen; seuraa kilpavarustelu, joka johtaa siihen, että yksilöiden kelpoisuus ei ajan mittaan parane vaan pysyy samana, vaikka ulkoisesti katsoen niiden toiminta paraneekin.
Vaikka sopeutumat yleistyvät, toisen evoluutiojärjestelmän aiheuttamat sopeutumat heikentävät toisen järjestelmän sopeutumien vaikutusta.
Selvimmin tämä näkyy saalistaja–saalis-suhteessa, koska esimerkiksi gasellit, jotka juoksevat nopeammin, vaikeuttavat saalistavien gepardien elämää.
Van Valenin Punaisen Kuningattaren hypoteesi ei kuitenkaan liittynyt suvullisuuden kehitykseen.
Suvullisuuden paradoksi

Tieteiden popularisoija Matt Ridley kirjoitti kirjan The Red Queen, jossa hän esitteli teoreettisen biologian piirissä käytyä  keskustelua suvullisen lisääntymisen vaikutuksista evoluutioon. Yhteys Punaisen Kuningattaren hypoteesiin seuraa siitä, että perinteinen teoria selitti suvullisen lisääntymiset edut ainoastaan ryhmätasolla mutta ei geenitasolla. Punaisen Kuningattaren hypoteesi sen sijaan selitti suvullisuuden kehittymistä yksilötasolla.
Punaisen Kuningattaren hypoteesi selitti paradoksin, että useimmissa suvullisesti lisääntyvissä lajeissa noin puolet populaation jäsenistä on koiraita, vaikka vain harvat koiraat saavat jälkeläisiä ja joissain lajeissa koiraat jopa tappavat saman lajin pentuja. Miksi lajin kannatti tuottaa koiraita?
Ongelmaa voidaan ratkaista Richard Dawkinsin itsekäs geeni -teorialla, jonka mukaan jokaisen geenin perimmäisenä tavoitteena oli monistaa itsensä. Koiraan kannatti tappaa poikaset, jotka eivät olleet sen omia jälkeläisiä. Samoin koiraiden kokonaiskelpoisuus oli sama kuin naarailla; lisääntyvien koiraiden jälkeläiset edustivat suurinta osaa seuraavan sukupolven jälkeläisistä. (On kuin koirailla olisi arpa, joissa harvat arvat voittavat paljon ja naarailla arpa, joissa useat voittavat vähän.)
Suvullinen lisääntyminen oli hyödyllistä myös sen takia, että se lisää muuntelua ja erilaiset geenien yhteisvaikutukset nousevat esiin. Eräänä tekijänä on asevarustelu: loiset, jotka lisääntyvät suvullisesti, tuottavat monenlaisia jälkeläisiä ja koettelevat loisittavan kohteen puolustusjärjestelmää useammalla eri tavalla. Tämä kiihdyttää muuntumista, sillä vaikka myös heikompia yksilöitä esiintyy enemmän, luonnonvalinta karsii ne pois ja seuraavan sukupolven yksilöt ovat niitä, joilla on ollut paras geenistö.
Kirjallisuutta

Bell, G. (1982). The Masterpiece Of Nature: The Evolution and Genetics of Sexuality. University of California Press, Berkeley, 635 pp.
Carroll, Lewis 1960. The Annotated Alice: Alice's Adventures in Wonderland and Through the Looking-Glass, illustrated by J. Tenniel, with an Introduction and Notes by M. Gardner. The New American Library, New York. HTML (Arkistoitu – Internet Archive)
Carroll, Lewis 1974: Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa. Suomentaneet Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner. Kuvittanut John Tenniel. Jyväskylä, Gummerus. ISBN 951-20-0783-5
Dawkins, R. & Krebs, J. R. (1979). Arms races between and within species. Proceedings of the Royal society of London, B 205, 489-511.
F. Heylighen (2000): "The Red Queen Principle". –  F. Heylighen, C. Joslyn and V. Turchin (editors): Principia Cybernetica Web (Principia Cybernetica, Brussels),
Pearson, Paul N. (2001) Red Queen hypothesis Encyclopedia of Life Sciences HTML (Arkistoitu – Internet Archive)
Ridley, Matt (1995) The Red Queen: Sex and the Evolution of Human Nature, Penguin Books, ISBN 0-14-024548-0
Van Halen, Leigh. (1973). "A new evolutionary law". Evolutionary Theory 1: 1—30.
Vermeij, G.J. (1987). Evolution and escalation: An ecological history of life. Princeton University Press, Princeton, NJ.
Jean Villain

Jean Villain, oik. Marcel Bruno Brun (30. kesäkuuta 1928 Zürich, Sveitsi – 8. syyskuuta 2006 Dreesch, Brandenburg, Saksa) oli sveitsiläinen kirjeenvaihtaja ja historioitsija. Hänen isoisoisänsä pastori Ludwig Spyri oli Heidi-kirjojen kirjoittajan Johanna Spyrin veli.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1946 Villain osallistui sosialidemokraattisen Zeitung-lehden toimitukseen, jossa hänen esikuvanaan oli lehden Prahan-kirjeenvaihtaja Egon Erwin Kirsch. Hän siirtyi israelilaiseen kibbutsiin vuonna 1949 ja kirjoitti telavivilaiseen Al Hamishmar -lehteen. Samana vuonna jo vuonna 1905 nimellä die Schaubühne aloittanut aikakauslehti die Weltbühne ilmestyi ensimmäisen kerran Itä-Berliinissä. Hänestä tuli lehden vakituinen avustaja, samoin vasemmistolaisen Sveitsin työväenpuolueen äänenkannattajan Vorwärtsin kirjeenvaihtaja. Hän toimikin erityisesti Länsi-Euroopan kirjeenvaihtajana ja keskittyi vuonna 1957 Afrikkaan, jossa hän näyttää käyneen Ernst Bartschin kanssa sekä myöhemmin 1960-luvulla.
Vuosina 1971–1972 Villain opetti Berliinin Humboldt-yliopistossa. Hän oli Saksan PENin jäsen. Sveitsiläinen Die Weltwoche -sanomalehti kertoi vuonna 2006 hänen toimineen Stasin ilmiantajana peitenimellä IM Erwin.
Villain kuoli Sveitsin kansalaisena vuonna 2006 Brandenburgin lähistöllä itäisessä Saksassa.
Teokset

1950: Der Kibbuz – Die Verwirklichung einer Illusion?, Verlag „Der Scheideweg“, Zürich; erschien unter Marcel B. Brun
1960: Brennender Maghreb. Reportagen aus Nordafrika. Aufbau Verlag – mit eigenen Fotos
1961: Und so schuf Gott die Apartheid, Aufbau Verlag, Berlin
1969: Städtebau. Visitenkarte der Gesellschaft. Reportage. Ohjaaja: Barbara Plensat (Rundfunk der DDR)
1971: Die grossen 72 Tage Ein Report über die Pariser Kommunarden Verlag Volk und Welt, Berlin, 1971
1978: Damals in Allenwinden. Verlag der Nation – autobiografischer Roman
1979: Plädoyer für Aschenbrödel. Über Reportagen und Reporter. Mitteldeutscher Verlag – Essays
1980: Momentaufnahmen. Reportagen aus einem Vierteljahrhundert. Verlag der Nation
1987: Junger Mann aus gutem Hause. Verlag der Nation – Roman
1997: Der erschriebene Himmel – Johanna Spyri und ihre Zeit, Nagel und Kimche (Schweiz)
2002: Vineta 89 – Tagebuch einer Wende, MV Taschenbuch, Rostock
2007: Reisen ohne Rückfahrkarte. Ein Reporterleben, Zytglogge Verlag, Oberhofen am Thunersee, ISBN 978-3-7296-0735-4
Käännös suomeksi
Projekti

Projekti eli hanke on tarkkaan suunniteltu työ tietyn päämäärän saavuttamiseksi.
Projekti työn muotona

Projekti poikkeaa monista muista toiminnan organisointitavoista erityisesti päämääräsuuntautuneisuutensa, väliaikaisuutensa ja ainutkertaisuutensa vuoksi. Projekteilla on tarkkaan määritelty alku, loppu ja aikataulu toteutusta varten. Projekteihin liittyy usein jotain monimutkaista, esimerkiksi vaikeasti ennakoitavia riskejä tai erityistä luovuutta ja erikoisosaamista vaativia tehtäviä. Projekteihin allokoidaan omat resurssinsa, jotka on joko irroitettu projektin toteuttajan muista resursseista tai hankittu varsinaisesti projektia varten. Onkin huomattava, että projekti ei ole mikä tahansa tehtävä vaan on olemassa paljon erilaisia tehtäviä ja työkokonaisuuksia joita ei voida kutsua projektiksi. Esimerkiksi julkishallinnossa ja yrityksissä tehdään paljon projektien kaltaista väliaikaista ja tavoitteellista työtä erilaisten työryhmä-, komitea- ja konsortiotyöskentelyn otsikoiden alla. Projektityöstä nämä eroavat esimerkiksi ainutkertaisten tavoitteiden puuttumisen takia, monimutkaisuuden puuttumisen takia tai yksinkertaisesti siksi, että työ on kausittain toistuvaa.  Projektityö ei ole kuitenkaan kaikilla aloilla samanlaista. Rakennusalan ja teknologiasektorin projekteilla on sanottu olevan paljon yhteistä ja opittavaa toisiltaan, mutta esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan järjestöissä projektityön on sanottu olevan niin nuorta, ettei kunnollisia projektityökäytäntöjä ja malleja ole vielä syntynyt.
Kirjallisuudessa eri alojen projekteille on yleensä myös erilaisia ohjeistuksia johtuen juuri toimintaympäristöjen ja käsiteltävien haasteiden erilaisuudesta. Toimialaan erikoistunutta projektiohjeistusta ja kirjallisuutta löytyy ainakin seuraaville aloille kenen mukaan?:
Rakennusalan projektit
Sosiaali- ja terveysalan projektit
Tieto- ja viestintäteknologian projektit
Projektoinnin hyödyt

Usein erillinen projekti perustetaan hoitamaan jotain työkokonaisuutta sen sijaan, että projektitehtävät hoidettaisiin tavalliseen tapaan linjaorganisaatiossa. Tällöin muodostuu tilapäinen ja tavoiteorientoitunut organisaatio, jolla voidaan saavuttaa esimerkiksi seuraavia etuja:
voimavarat ja asiantuntemus voidaan kohdentaa selkeiden tavoitteiden mukaisesti
organisaatiosuhteet ovat mutkattomat ja yksikäsitteiset (projektipäällikkö/-ryhmä)
valtaa ja vastuuta voidaan jakaa normaalista käytännöstä poiketen
työmotivaatio lisääntyy uusien ja haasteellisten tehtävien myötä
tiedonkulku yksinkertaistuu ja tehostuu
huomio kiinnitetään tuloksiin eikä sääntöihin ja työrutiineihin.
Projektityön haasteet

Erityisen tärkeitä projektityötä tekevien hyvinvoinnille ovat tiedon kulku ja aikatauluissa pysyminen. Jos yksi osa-alue projektista myöhästyy, se vaikuttaa pahimmillaan kaikkiin lamauttavasti. Projektityössä korostuukin itsensä johtaminen ja vuorovaikutus muiden kanssa. Esimerkiksi liian monta projektia yhtä aikaa voi aiheuttaa ongelmia ajanhallintaan.
Projektille läheisiä käsitteitä

Useista projekteista muodostuvia, kestoltaan tai laajuudeltaan suurimittaisia kokonaisuuksia kutsutaan ohjelmiksi tai strategisiksi ohjelmiksi (esimerkiksi EU-alueen kehittämiseksi toimivat kansainväliset puiteohjelmat). Projektin kaltaisista, mutta mittakaavaltaan pienistä tehtäväkokonaisuuksista käytetään usein "kehitystehtävä"-termiä.
Projektin kanssa hyvin läheisiä käsitteitä ovat esimerkiksi:
hanke (Yleensä projektin synonyymi, erityisesti julkishallinnossa.Voidaan käyttää myös puhuttaessa isosta projektista, aikeesta tai kehitysohjelmasta sekä viitattaessa pieniin, projektimaisiin toimeksiantoihin)
urakka (rakennusteollisuudessa käytettävä ilmaus, usein synonyymi projektille)
toimeksianto (paljon yleisempi ja epämääräisempi käsite kuin projekti)
Julkishallinnon projekteihin liittyviä käsitteitä ovat esimerkiksi ohjelma, rahasto, kumppanuus, sopimus ja arviointi.
Erilaisia projektityyppejä

Projekteja on monenlaisia ja monen kokoisia. Ydinvoimalan rakennusprojekti on varmasti erilainen kuin vaikkapa puolen vuoden mittainen markkinointikampanja. Toisaalta esimerkiksi projektinhallinnan kannalta erityyppiset projektit eivät ole niin erilaisia. Perustehtävät, -osaamiset ja -mallit ovat hyvin samankaltaisia yli teollisuus- ja projektityyppirajojen.
Erilaisia projektityyppejä > Toimitus- ja investointiprojektit

Yrityksissä tapahtuva projektiliiketoiminta voidaan jakaa kahteen eri lokeroon projektien merkityksen perusteella:
Ratkaisujen toimittaminen asiakkaalle maksua vastaan, eli toimitusprojekti.
Oman liiketoiminnan kehittäminen projektien avulla, eli investointiprojektit.
Toimitusprojektissa toimittajan mielenkiinto kohdistuu asiakkaalle tuotettavaan hyötyyn sekä projektin kustannustehokkaaseen toteutukseen. Toimittajalle toimitusprojekti on yksi liiketoiminnan muoto ja siihen kohdistuu tuotto-odotuksia. Investointiprojektin toteuttajana oleva organisaatio, asiakas, odottaa projektilta merkittäviä hyötyjä. Tällöin huomio kiinnittyy tavoitemäärittelyihin, investointilaskelmiin, sopimusten neuvotteluun, sopimusten laatimiseen sekä toimitusten valvontaan.