stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauniainen
Liikenne > Joukkoliikenne

Pääasiallinen joukkoliikenneväline Kauniaisissa on juna. Rantaradalla on ollut erittäin tärkeä rooli kaupungin kehityksessä Helsingin esikaupunkina. Junat kulkevat Helsingin suuntaan joka 15. minuutti tunnuksilla U ja E. Länteen päin U-juna kulkee Kirkkonummelle puolen tunnin välein ja E juna puolen tunnin välein Kauklahteen. Hiljaisina aikoina kulkee L-juna. Matka Helsingin keskustaan kestää alle 20 minuuttia Kauniaisten rautatieasemalta. Lisäksi kaupungin länsiosissa, aivan Espoon rajan tuntumassa, sijaitsee Koivuhovin rautatieasema, joka palvelee muun muassa Kasavuoren alueen asukkaita. Espoon kaupunkiradan valmistuttua junayhteydet Kauniaisista paranevat edelleen, ja matka-aika Helsingin keskustaan lyhenee usealla minuutilla.
Kauniaisista kulkee seutulinja 212 Kaunialasta Kasavuoren kautta Helsingin Kamppiin. Kauniaisten läpi kulkee myös Espoon sisäisiä bussilinjoja ja liityntälinjoja metroasemalle, kuten linjat 548 ja 549 Mankkaan kautta Tapiolaan ja linja 533 Järvenperästä Matinkylään. Linja 224 kulkee Espoon keskuksesta Kauniaisten ja Karakallion kautta Leppävaaraan. Viikonloppuöisin kulkee yölinja 118N Tapiolan ja Kampin suuntaan Kauniaisten halki. Lisäksi Kauniaisten pohjoisosia palvelee Turuntien linjat 226, 227, 235 ja 238 Leppävaaraan, 565 Länsi-Vantaalle ja 235 Espoon keskukseen sekä Pitäjänmäen ja Mannerheimintien kautta Elielinaukiolle.lähde?
Kaupunginosat

Kauniainen on jaettu 8 kaupunginosaan, jotka on numeroitu 1–8. Nämä kaupunginosat kattavat koko Kauniaisen. Ainoa alue, joka yleensä mielletään eri kaupunginosaksi on Kasavuori kaupungin länsiosassa. Muita nimettyjä osa-alueita Kauniaisissa ei ole.lähde?
Nähtävyydet

Kauniainen on huvilakaupunki ja huvila-alue on nimetty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Luonnon lisäksi alueen merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat vanhat huvilat, esimerkiksi Villa Wulff, Villa Junghans, Villa Heikel ja Villa Vallmogård, Kauniaisten kirkko, Kaunialan sotavammasairaala sekä Heikki Häiväojan Tulen halki -veistos, joka sijaitsee Kauniaisten kaupungintalon edustalla.
Virkistys > Urheilu

Kauniaisten menestynein urheilujoukkue on käsipallon Aktialiigassa pelaava Grankulla IFK:n käsipallojoukkue. Seura pelaa sekä miesten että naisten pääsarjassa ja on voittanut sarjoissa yhteensä neljä Suomen mestaruutta. Seuran kotiareena on GrIFK Arena. GrIFK:n lajivalikoimaan kuuluvat myös jääkiekko, jalkapallo, salibandy ja alppihiihto. Vuosina 2003–2016 Kauniaisissa toimi käsipallon parissa GrIFK:n ja Dickenin yhteisjoukkue HC West, joka voitti kaksi Suomen mestaruutta.
GrIFK:n jalkapallojaosto on pelannut parhaimmillaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. Jalkapallon kotikenttänä toimii Kauniaisten keskuskenttä. Seuran jääkiekkojaosto on pelannut korkeimmillaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla miesten I-divisioonassa. Jääkiekon kotiareena on Kauniaisten jäähalli.
Virkistys > Retkeily

Kauniaisten alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Keskeisiä luontokohteita ovat Kasavuoren alue sekä Träskmossenin luontopolku ja Gallträsk. Kasavuoren luontopolku sijaitsee Kasavuoren koulukeskuksen vieressä. Polkuosuus sijaitsee Kasavuoren kallioilla ja se yhdistyy alarinteellä Espoon keskuspuisto Bemböleen johtavaan ulkoilutiehen. Talvisin ulkoilutiellä on latu. Trsäkmossenin luontopolkukierros on noin 800 metriä ja Gallträskin ympäri kierrettäessä noin 1,8 kilometriä.
Kauniaisten alueella sijaitsee kaksi luonnonmuistomerkkiä. Kauniaisten lehtikuusi sijaitsee tien 114 varrella ja se on istutettu kunnan 50-vuotisen historian kunniaksi. Kauniaisten pohjoisosassa sijaitsee Venevalkamantien tammi, joka on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi vuonna 2011.
Hallinto ja politiikka > Päätöksenteko

Kauniaisten kaupunginjohtajana on toiminut vuodesta 2016 lähtien Christoffer Masar. Ylintä päätösvaltaa Kauniaisten kaupungissa käyttää 35-jäseninen kunnanvaltuusto. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana toimii Tapani Ala-Reinikka (kok.), 1. varapuheenjohtajana Stefan Stenberg (rkp.) ja 2. varapuheenjohtajana Taisto Miettinen (ps.).
Kaupungin hallintoa johtaa 7-jäseninen kaupunginhallitus. Kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii Veronica Rehn-Kivi (rkp.) ja  varapuheenjohtajana Tiina Rintamäki-Ovaska (kok.). Kauniaisten kaupungissa toimivia valiokuntia ovat hyvinvointivaliokunta, rakennusvaliokunta, suomenkieliset ja ruotsinkieliset opetus- ja varhaiskasvatusvaliokunnat sekä yhdyskuntavaliokunta. Lakisääteisiä toimielimiä ovat keskusvaalilautakunta sekä tarkastusvaliokunta.
Hallinto ja politiikka > Vaalit

Kauniainen kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin, ja sen kaupunginvaltuustossa on 35 kaupunginvaltuutettua. Kauniaisten poliittiset voimasuhteet ovat perustuneet jo vuosia voimakkaaseen porvarillisuuteen, kaupunkia ovat hallinneet RKP ja kokoomus kuten oheisesta taulukosta ilmenee.
Vuonna 2008 Kauniaisten, Vihdin ja Karkkilan kunnallisvaaleissa kokeiltiin sähköistä äänestystä. Käytetyn järjestelmän ongelmat johtivat lukuisiin valituksiin, jotka lopulta johtivat korkeimman hallinto-oikeuden määräykseen uusia vaalit. Vaalit uusittiin syksyllä 2009.
Kauniaisissa on perinteisesti ollut hyvin korkea äänestysprosentti kaikissa vaaleissa. Esimerkiksi kuntavaaleissa 2021 Kauniaisten äänestysprosentti oli Uudenmaan maakunnan korkein ja koko Suomen neljänneksi korkein.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Valtuuston paikkajako ja äänestysaktiivisuus
| Vaalit | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Puolue | Äänestys- aktiivisuus |
| Vaalit | RKP | Kok. | SDP | SKL KD | Vihr. | PS | POP | Muut | Yht. | Äänestys- aktiivisuus |
| 1968 | 10 |  | 3 |  |  |  |  | 8 | 21 |  |
| 1976 | 12 | 8 | 3 |  |  |  | 2 | 2a | 27 | 84,6 % |
| 1980 | 14 | 10 | 2 |  |  |  | 1 | -- | 27 | 82,4 % |
| 1984 | 14 | 10 | 2 | -- |  |  | 1 | -- | 27 | 80,7 % |
| 1988 | 14 | 10 | 2 | 1 |  |  |  | -- | 27 | 77,7 % |
| 1992 | 14 | 9 | 2 | -- | 2 |  |  | -- | 27 | 78,1 % |
| 1996 | 18 | 11 | 1 | 1 | 2 |  |  | 2b | 35 | 78,0 % |
| 2000 | 17 | 13 | 1 | 1 | 3 |  |  |  | 35 | 73,3 % |
| 2004 | 17 | 14 | 1 | 1 | 2 |  |  | -- | 35 | 74,9 % |
2008: vaalit määrättiin uusittaviksi
| 2008 | 17 | 14 | 1 | 1 | 2 |  |  | -- | 35 | 75,7 % |
| 2009 | 18 | 13 | 1 | 1 | 2 |  |  | -- | 35 | 64,1 % |
| 2012 | 18 | 12 | 1 | 1 | 2 | 1 |  | -- | 35 | 76,0 % |
| 2017 | 16 | 13 | 1 | 1 | 3 | 1 |  | -- | 35 | 74,8 % |
| 2021 | 15 | 12 | 1 | 1 | 4 | 2 |  | -- | 35 | 73,1 % |
a Keskustapuolue (1), SKDL (1) b Nuorsuomalaiset
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö
Ruokakulttuuri

Kauniaisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hernekeitto ja punssi sekä letut ja kuningatarhillo.
Tunnettuja asukkaita

Osmo Kaipainen (1933–1985), kansanedustaja (SDP), lääkäri
Pekka Kivelä (s. 1946), kansanedustaja (KOK)
Veronica Rehn-Kivi (s. 1956), kansanedustaja (RKP)
Elisabeth Rehn (s. 1935), kansanedustaja (RKP)
Jacob Söderman (s. 1938), kansanedustaja (SDP), virkamies
Kirjallisuutta

af Hällström Jaana, 2006. Lajinsa viimeinen Grankulla 1906-2006 Kauniainen (Den sista i sitt slag)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kauniainen Wikimedia Commonsissa
Kauniaisten kaupungin kotisivut
Tilastokeskus – Kauniaisten avainluvut
Verkkomuseo Grani
Kuvataidekoulu
Musiikkiopisto (toimii Villa Vallmogårdissa)
Kansalaisopisto (Petra)
Kauniaisten kaupunginkirjasto
Terveyskeskus
Elokuvateatteri Bio Grani
Uimahalli
| n k Helsingin seutu |
| --- | --- | --- |
| Pääkaupunkiseutu |  Espoo  Helsinki  Kauniainen  Vantaa  |  |
| Helsingin seutu | Pääkaupunkiseudun kuntien lisäksi: Hyvinkää  Järvenpää  Kerava  Kirkkonummi  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Sipoo  Tuusula  Vihti  |  |
| Helsingin seutukunta | Helsingin seudun kuntien lisäksi: Karkkila  Lohja  Siuntio  |  |
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
Uudenmaan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef  Hufvudstadsbladet 
Villa Vallmogårdissa toimii kulttuurikeskus.
Kartta Kauniaisten alkuperäisestä vuoden 1920 alueesta ja kauppalaan vuonna 1957 liitetyistä Kasavuoren ja Myllykylän alueista.
Suomen Raamattuopiston rakennus Kauniaisissa elokuussa 2024.
Bredantie poikkeuksellisen kylmänä marraskuun päivänä 2004.
Kauniaisten keskuskenttä.
Gallträsk.
Kauniaisten kaupungintalo.
Annie Kenney

Annie Kenney, kuva vuodelta 1909.
Ann "Annie" Kenney (13. syyskuuta 1879 – 9. heinäkuuta 1953) oli englantilainen feministi ja naisten äänioikeuskampanjan aktivisti eli suffragetti. Poiketen monista muista aikansa naisasianaisista, Kenney oli lähtöisin työväenluokasta.
Elämänvaiheita > Varhaivuodet

Annie Kenney syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Kummatkin vanhemmista olivat tehdastyöläisiä. Kenney syntyi keskosena ja luultiin, että hän ei jää eloon. Vaikka olosuhteet olivat vaatimattomaat, vanhemmat kannustivat lapsiaan lukemaan kirjoja. Lapsuuttaan Kenney kuvaili onnelliseksi. Isä oli hänen mukaansa introvertti ja äiti oli paljon tekemisissä muiden ihmisten kanssa.  Muodollinen koulutus jäi kuitenkin vähäiseksi, sillä Kenney aloitti työt tehtaassa jo kymmenenvuotiaana. Pian töiden aloittamisen jälkeen hän menetti yhden sormistaan työtapaturmassa.
Kun Kenney täytti 13 vuotta, hänen piti ryhtyä tekemään tehtaassa täyttä työpäivää. Tuohon aikaan se tarkoitti sitä, että työt alkoivat kello kuusi aamulla ja loppuivat kello 17.30. Tämän jälkeen Kenneyn piti auttaa kotitöissä.
Elämänvaiheita > Aktivismin jälkeen

Lomaillessaan Arranilla Kenney tapasi James Taylorin. Heidät vihittiin vuonna 1920. Liitosta syntyi poika, Warwick Kenney Tylor. Hän kiinnostui tuohon aikaan myös uskonnosta. Hänen muistelmansa Memories of a Militant ilmestyivät vuonna 1924.
Toisin kuin muut suffragetit, Kenney ei ollut innokas antamaan haastatteluja journalisteille ja historioitsijoille. Hän ei pitänyt siitä, että hänen osuutensa toiminnassa yritettiin häivyttää. Vuonna 1951 ilmestyi radiokuunnelma, missä hänet esitettiin yksinkertaisena tehtaantyttönä. Tämä suututti häntä. Kenney menehtyi diabetekseen Aviomies väitti, että Kenneyn terveys vaurioitui  pysyvästi vankilassa.
Lisää aiheesta

https://www.smithsonianmag.com/smart-news/newly-discovered-letter-sheds-light-overlooked-suffragette-180970381/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Annie Kenney ja Christabel Pankhurst kampanjoimassa.
Viilaaminen

Viila
Viilaaminen on lastuavaa työstöä joka tarkoittaa esimerkiksi sahaamalla tai leikkaamalla työstettyjen kappaleiden viimeistelyä viilalla. Materiaaleina voi olla teräs, alumiini tai puu. Viiloja voidaan jaotella poikkileikkauksen mukaan kuten: litteä, pyöreä, puolipyöreä, nelikulmainen tai kolmikulmainen viila. Myös hammastuksen suhteen voidaan jaotella, kuten: raspihakkuinen viila. Viilattava kappale tulee kiinnittää tukevasti esimerkiksi ruuvipuristimeen.
Viila leikkaa ainoastaan työnnettäessä.
Vihtasilta

Vihtalahti pohjoisen suunnasta katsottuna.
Vihtasilta on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Kylässä on noin 300 asukasta. Vihtasilta sijaitsee Vihtavuoren taajaman ja Vuonteen kylän välissä. Kylän keskellä on aikoinaan saasteistaan valtakunnallisestikin tunnetuksi tullut Vihtajärvi.
Vihtavuoresta Vihtasiltaan rakennettiin kevyen liikenteen väylä 2004. Vesihuoltoa varten on perustettu osuuskunta.
Kirjallisuutta

Ikonen, Antti ym.: Vihtasilta - reittien risteyksessä : Vihtasillan seudun kyläkirja. Kyläyhdistys Vihtaset, 2015. ISBN 978-952-93-6427-5.
Valter Vihriä

Valter Vihriä
Valter Fredrik Vihriä (sukunimi aik. Grönroos; 30. syyskuuta 1875 Turku – 9. toukokuuta 1918 Kymintehdas) oli suomalainen kirjaltaja ja ammattiyhdistystoimitsija.
Turkulainen kirjaltajana työskennellyt Vihriä toimi Paperiteollisuusväen liittosihteerinä ja kierteli Suomen paperiteollisuuspaikkakunnilla edistämässä ammattiyhdistystoimintaa. Suomen sisällissodan aikana hän kuului Työväen pääneuvostoon ja oli aluksi Kansanvaltuuskunnan teollisuus- ja työvoimaministeriön paperi- ja puumassateollisuusjaoston puheenjohtajana ja sittemmin Kuusankoskella Kymi-yhtiön tehtaita valvovana ylikomissaarina.
Vihriä joutui valkoisten vangiksi sodan jälkeen, ja hän kirjoitti ennen teloitustaan katuvan tunnustuksen punaisten toimista Kuusankoskella. Vihriän tunnustus julkaistiin kirjana, ja se käännettiin myös ruotsiksi, kääntäjänä Bertel Gripenberg.
Kirjallisuutta

Walter Wihriän tunnustukset : menettelymme kauhunhedelmät : millaisia tuloksia on tuottanut ryöviöohjelmamme? Kotka 1918  (Kirjan digitoitu versio (Työväenliikkeen kirjasto : Digitaalinen arkisto))
Walter Wihriä: Punakaartilaisen tunnustus. WSOY 1918
Luxemburg (kaupunki)

| Luxemburg (Luxembourg) Lëtzebuerg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Luxemburgin kunnan sijainti (oranssi) Luxemburgissa ja Luxemburgin kantonissa (punainen).
 Koordinaatit: 49°36′42″N, 6°7′48″E 
Valtio:  Luxemburg
Alue:  Luxemburgin alue
Kantoni:  Luxemburg
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Lydie Polfer
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  51  km²
Väkiluku (2013):  103 641
 – Väestötiheys:  2 032 as./km²
 
 www.vdl.lu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luxemburg (luxemb. Lëtzebuerg; ransk. Luxembourg; saks. Luxemburg) on Luxemburgin suurherttuakunnan suurin kunta, jolla on kaupungin asema. Se on valtion pääkaupunki. Luxemburg sijaitsee Alzette- ja Pétrussejokien yhtymäkohdassa.
Kaupungissa on asukkaita 103 641 (2013), mikä on noin 19 prosenttia koko valtion väkiluvusta ja lähes kolme kertaa enemmän kuin toiseksi väkirikkaimman kunnan asukasluku. Hesperangen, Sandweilerin, Strassenin ja Walferdangen kunnat käsittävän suurkaupunkialueen väkiluku on 103 973 ihmistä. Luxemburg sijaitsee Länsi-Euroopan sydämessä 218 kilometrin päässä Brysselistä, 359 kilometrin päässä Pariisista ja 190 kilometrin päässä Kölnistä.
Luxemburg on yksi maailman rikkaimmista kaupungeista ja siitä on kehittynyt pankkitoiminnan ja hallinnon keskus. Luxemburgin kaupunki on lukuisien Euroopan unionin instituutioiden kotipaikka, mukaan lukien Euroopan investointipankin, Euroopan unionin tuomioistuimen ja Euroopan tilintarkastustuomioistuimen. Vuonna 2007 Luxemburg oli Euroopan kulttuuripääkaupunki. Luxemburgin vanhat kaupunginosat ja linnoitukset ovat Unescon maailmanperintökohde.
Maantiede ja ilmasto > Kaupunginosat

Luxemburgissa on 24 kaupunginosaa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Beggen  Belair  Pohjoinen Bonnevoie-Verlorenkost  Etelä-Bonnevoie  Cents  Cessange  Clausen  Dommeldange  |  Eich  Gare  Gasperich  Grund  Hamm  Hollerich  Kirchberg  Limpertsberg  |  Merl  Muhlenbach  Neudorf-Weimershof  Pfaffenthal  Pulvermuhl  Rollingergrund-North Belair  Ville Haute  Weimerskirch  |
Maantiede ja ilmasto > Ilmasto

Luxemburgissa vallitsee lauhkea ilmasto. Talvisin lämpötila käy muutaman asteen pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa; kesällä keskimääräiset päivän maksimilämpötilat ovat 20 asteen paikkeilla. Sadetta saadaan keskimäärin noin joka toinen päivä.
Liikenne

Luxemburgin lentoasemaa käytti vuonna 2018 noin neljä miljoonaa matkustajaa. (Vertailun vuoksi, Helsingin lentoaseman matkustajamäärä oli noin 21 miljoonaa.) Suurin lentoyhtiö oli Luxair. Luxemburgin lentoasema on siis matkustajamäärältään melko pieni, mutta se on yksi Euroopan suurimmista rahtilentojen keskuksista. Asemalla on erikoiskuljetuksiin sopivia tiloja, joissa pystytään käsittelemään tavallista suurempia tavaroita ja takaamaan lääkekuljetusten katkeamaton kylmäketju. Luxemburgiin voi lentää kaikkein suurimmilla rahtilentokoneilla, kuten Boeing 747-8F:llä ja Antonov An-124:llä. Eniten rahtia kuljettanut yhtiö oli Cargolux.
Luxemburgin rautatieasemalta on sekä maan sisäisiä että kansainvälisiä junayhteyksiä. Maan sisäisiä junia operoi kansallinen rautatieyhtiö CFL (Chemins de Fer Luxembourgeois). TGV-suurnopeusjunalla voi matkustaa Pariisiin noin kahdessa tunnissa. Intercity-junat kulkevat Luxemburgista Brysseliin noin kolmessa tunnissa ja Koblenziin Saksaan kahdessa tunnissa.
Luxemburgia palvelee raitiotie joka kulkee kaupungin stadionilta lentoasemalle.
Luxemburg kärsii pahoista liikenneruuhkista. Ruuhkien helpottamiseksi koko maan juna-, bussi- ja raitiovaunuliikenne muutettiin maksuttomaksi maaliskuusta 2020 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luxemburg Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan pääkaupungit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Amsterdam, Alankomaat  Andorra la Vella, Andorra  Ankara, Turkki  Astana, Kazakstan  Ateena, Kreikka  Baku, Azerbaidžan  Belgrad, Serbia  Berliini, Saksa  Bratislava, Slovakia  Bern, Sveitsi  Bryssel, Belgia  Budapest, Unkari  Bukarest, Romania  Chișinău, Moldova  Dublin, Irlanti  Helsinki, Suomi  Jerevan, Armenia  Kiova, Ukraina  Kööpenhamina, Tanska  Lissabon, Portugali  Ljubljana, Slovenia  Lontoo, Iso-Britannia  Luxemburg, Luxemburg  Madrid, Espanja  Minsk, Valko-Venäjä  Monaco2  Moskova, Venäjä  Nikosia, Pohjois-Kypros1  Oslo, Norja  Praha, Tšekki  Pariisi, Ranska  Podgorica, Montenegro  Pristina, Kosovo1  Reykjavík, Islanti  Riika, Latvia  Rooma, Italia  San Marino, San Marino  Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina  Skopje, Pohjois-Makedonia  Sofia, Bulgaria  Suhumi, Abhasia1  Tallinna, Viro  Tbilisi, Georgia  Tirana, Albania  Tiraspol, Transnistria1  Tskhinvali, Etelä-Ossetia1  Tukholma, Ruotsi  Vaduz, Liechtenstein  Valletta, Malta  Varsova, Puola  Vatikaani2  Vilna, Liettua  Wien, Itävalta  Zagreb, Kroatia 
1 Valtio tai alue on julistautunut itsenäiseksi, mutta sen itsenäisyyttä ei ole kansainvälisesti tunnustettu. 2 Valtio on kaupunkivaltio.
Luxemburgin alueen kunnat
Bertrange
Bettembourg
Bissen
Boevange-sur-Attert
Colmar-Berg
Contern
Differdange
Dippach
Dudelange
Esch-sur-Alzette
Fischbach
Frisange
Garnich
Heffingen
Hesperange
Hobscheid
Kayl
Käerjeng
Kehlen
Koerich
Kopstal
Larochette
Leudelange
Lintgen
Lorentzweiler
Luxemburg
Mamer
Mersch
Mondercange
Niederanven
Nommern
Pétange
Reckange-sur-Mess
Roeser
Rumelange
Sanem
Sandweiler
Schifflange
Schuttrange
Septfontaines
Steinfort
Steinsel
Strassen
Tuntange
Walferdange
Weiler-la-Tour
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:  1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:  2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:  2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:  2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu 
Luxemburgin kaupunkinäkymää.
Luxemburgin päärautatieasema yöllä.
Kartta Luxemburgin raitiotielinjasta.
Very ’eavy... very ’umble

| Very ’eavy> .. very ’umble Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Lansdowne Studios, Lontoo, kesäkuu 1969 – vuoden 1970 alku
 Julkaistu: Britannia: 19. kesäkuuta 1970   Yhdysvallat: syyskuu 1970
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Gerry Bron
 Tyylilaji: progressiivinen rock heavy metal hard rock   blues rock
 Kesto: 40.05
 Levy-yhtiö: Britannia: Vertigo   Bronze (uusintapainos)   Yhdysvallat: Mercury Records
Muut kannet
   Very ’eavy... very ’umblen takakansi.     Yhdysvaltain-versio Uriah Heep      Yhdysvaltain-painoksen CD-version takakansi     Expanded De-Luxe Editionin pahvipäällys
Listasijoitukset
 Yhdysvallat: 186.   Kts. lisää listasijoituksia
Uriah Heepin muut studioalbumit
|   | Very ’eavy... very ’umble 1970 | Salisbury 1971 |
Very ’eavy... very ’umble on progressiivista hard rockia soittavan Uriah Heep -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1970. Levyn hittikappaleeksi Euroopassa nousi ”Gypsy”, josta on tullut varhaisen heavy metalin tärkeimpiä sävellyksiä. Albumin teko ei ollut helppoa; sen tekemistä vaikeutti muun muassa yhtyeen jäsenten vaihtuminen.
Albumilla yhtye vielä haki tyyliään, ja sen sävellysmateriaali onkin melko vaihtelevaa. Esimerkiksi kappale ”Gypsy” edustaa julkaisuaikansa raskainta musiikkia, kun taas kappaleet ”Come Away Melinda” ja ”Lucy Blues” ovat rauhallisia kappaleita, joista ensimmäisenä mainittu on cover-versio Fred Hellermannin ja Fran Minkoffin säveltämästä balladista. Kriitikot antoivat albumista runsaasti negatiivista palautetta, vaikka albumi menestyi joidenkin maiden albumilistoilla.
Vuonna 2003 albumista julkaistiin uusi versio (Expanded De-Luxe Edition) bonuskappalein varustettuina.
Taustaa

Kitaristi Mick Box perusti vuonna 1965 The Stalkers -nimisen yhtyeen Lontoon Walthamstow’ssa. Yhtye soitti tuolloin paikallisissa tilaisuuksissa. Muutaman kuukauden kuluttua yhtyeen alkuperäinen laulaja lähti, jolloin solistiksi valittiin rumpali Roger Perlingtonin serkku David Garrick (muutti sukunimensä myöhemmin Byroniksi).
Kun The Stalkers hajosi, Box ja Garrick perustivat yhdessä Spicen vuonna 1967. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpali Nigel Pegrum. Yhtyeen kokoonpanot vaihteli useasti, kunnes basisti Paul Newton liittyi yhtyeeseen.
Yhtye ehti tehdä lähes albumin verran materiaalia, mutta julkaisi lopulta vain yhden singlen vuonna 1968. Vuonna 1969 Alex Napier korvasi Pegrumin yhtyeen rumpalina, minkä jälkeen Gerry Bronista tuli yhtyeen manageri. Yhtye halusi kappaleisiin mukaan kosketinsoittimia, joten albumin levytyksiin kutsuttiin Colin Wood. Kosketinsoittimet toimivat yhtyeen musiikissa sen verran hyvin, että yhtye alkoi etsiä jäseneksi urkuria. Jouluna 1969 basisti Newton pyysi Ken Hensleya liittymään yhtyeeseen, ja hän myös liittyi. Hensley oli soittanut aiemmin muun muassa The Godsissa. Yhtyeen keikka Twickenhamissa 21. helmikuuta 1970 jäi viimeiseksi Spice-nimellä. Ensimmäisen keikkansa Uriah Heep -nimellä yhtye teki Salisburyssa 20. maaliskuuta samana vuonna. Yhtye otti nimensä Charles Dickensin David Copperfield -romaanissa esiintyneen samannimisen henkilön mukaan. Albumin nimen sana ’umble (humble ’nöyrä’), viittaa Dickensin kirjan Uriah Heep -hahmoon, sillä kyseinen hahmo vakuutti usein olevansa nöyrä.