stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jim Corbett
Työura ja sotilaspaljelus > Työura

Corbett työskenteli ensimmäiseksi kaksi vuotta Intiassa lähellä Bakhtiarpuria työmaalla, jossa kerättiin puita veturin polttoaineeksi. Corbett oli arvookkaassa asemassa työmaalla ja hän oli vastuussa huomattavasta määrästä työvoimaa. Corbett oli erittäin ahkera työntekijä ja paikallisten kertomuksen mukaan hän pystyi hakkaamaan jopa kaksi eekkeriä (8 100 neliökilometriä) metsää päivässä. Corbettin ahkeruuden takia hänestä tuli arvostettu työntekijä.
Kahden vuoden työmaalla työskentelyn jälkeen Corbett oli tullut tunnetuksi hyvin ahkerana ja rehellisenä työntekijä, joka ei juuri pitänyt ylimääräisiä voittoja itselleen. Hän sai työpaikan Intian Samastipurin kunnalta, jossa hän työskenteli vuoden ajan erillaisissa työtehtävissä.
Vuonna 1895 Corbett sai työpaikan tavaroiden kuljettajana Gangesin-joen yli Mokameh Ghatin kylästä. Hän jatkoi tavarankuljetsen parissa Mokhameh Ghatissa seuraavat 22 vuotta. Muutaman vuoden työskentelyn jälkeen Corbett ylennettiin valvomaan matkustajahöyrylaivoja sekä rahtiliikennettä. Tämä ylennys antoi hänelle suuren palkankorotuksen, jolla hän pystyi maksamaan joitain perheen kustannuksia. Corbett pääsi tapaamaan työssään korkea-arvoisia matkustajia, jotka ylittivät Ganges-joen. Hän koulutti myös uusia Britanniasta tulleita työntekijöitä.
Corbettin elämä Mokameh Ghatissa oli säännöllistä ja rauhallista. Hän asui paikallisten ihmisten kesken, lähinnä kolmen palvelijan kanssa ja näki vain harvoin muita eurooppalaisia. Hänestä tuli Mokameh Ghatin kylän yhteisön aktiivinen jäsen ja hän paransi kylän asemaa, rakentamalla muun muassa kylään pienen koulun. Koulun oppilasmäärä oli ensin noin kaksikymmentä opiskelijaa. Koulun opiskelijamäärä kasvoi nopeasti yli kolmensadan oppilaan, ja kunta joutui ottamaan oppilaitoksen johtamisen Mokameh Ghatin kylältä haltuunsa.
Kolmannen afgaaninsodan jälkeen vuonna 1919 Corbett kieltäytyi palaamasta Mokameh Ghatille töihin ja meni työskentelemään Kumaoniin F.E.G Mathews & Co -yritykseen, jonka entinen omistaja oli juuri kuollut. Corbett oli jo ennestään sijoittanut yritykseen rahaa. Hän laajensi ja paransi yrityksen liiketoimintaa työskennellessään siellä. F.E.G Mathews & Cossa työskentelyn jälkeen Corbett jäi eläkkeelle työuraltaan.
Työura ja sotilaspaljelus > Sotilaspaljelus

Vähitellen kun Corbett työskenteli Intiassa hän alkoi pitää itseään intialaisempana, mutta hän säilytti isänmaallisuutensa Britanniaa kohtaan. Hän yritti liittyä Britannian palvelukseen toisen buurisodan syttyessä vuonna 1899, mutta hän ei päässyt, koska hänen työsopimus velvoitti häntä pysymään Intiassa töissä.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä vuonna 1914 Corbett matkusti Kalkuttaan, jotta hänet voitaisiin ottaa rintamalle mukaan. Häntä pidettiin ensiksi liian vanhana 38-vuotiaana, eikä hän päässyt ensiksi sodan rintamalle mukaan. Kuitenkin kun sotilaita tarvittiin rintamalle lisää hänet otettiin lopulta mukaan. Kun sota päättyi vuonna 1918 Corbett oli ylennetty majuriksi.
Corbett soti vuonna 1919 Kolmannessa afgaanisodssa. Hän toimi myös Iso-Britannian rintamalla toisessa maailmansodassa sotilaskomentajana ja saavutti sodan lopun jälkeen everstin sotilasarvon.
Metsästys ja luonnonsuojelu > Metsästys

Corbett metsästi elämänsä aikana useita petoeläimiä, todistetusti 19 tiikeriä ja 14 leopardia. Hänellä on sanottu olevan hyvät aistit, jonka ansiosta hän pystyi arvaamaan eläinten ratkaisevat liikkeet. Corbett oli todella arvostettu metsästäjä ja paikalliset piti häntä jopa pyhimyksen tasolla.
Paikallinen hallitus pyysi Corbettia monesti jäljittämään ja ampumaan ihmisiä syöneita eläimiä Intiassa Garhwalin ja Kumaonin kylissä Uttarakhandissa. Corbett tappoi eläimiä, jotka söivät yhteensä todistetusti noin 1 200 ihmistä. Hän metsästi suurimmaksi osakseen vain hänen Robin koira mukanaan. Corbett metsästi suuret villipedot suurimmaksi osakseen kiväärillä.
Ihmissyöjäleopardit olivat tuolloin harvinaisempia, kuin ihmissyöjätiikerit, jonka johdosta Corbett tappoi urallaan enemmän tiikeriä kuin leopardeja. Kaikki mitä pedot hän metsästi eivät kuitenkaan syöneet ihmisiä, vaikka toisin on yleisesti väitetty. Corbett saattoi viettää monia kymmeniä yötä jopa tuloksetta korkealla puissa, samalla kun alhaalla maassa hän oli virittänyt ansan, johon hän toivoi, että peto jäisi.
Corbett metsästi vuonna 1907 hänen ensimmäinen ihmissyöjätiikerin: Champawat-tiikerin. Tiikeri oli vastuussa todistetusti ainakin 436 varmistetusta ihmisen kuolemasta. Corbett tappoi hänen viimeisemmän ihmissyöjä pedon Thakin kylässä 63-vuotiana vuonna 1938.
Yksi kuuluisammista eläimistä mitä Corbett metsästi oli Panar Leopardi. Kun sen hampaita tutkittiin, sieltä huomattiin pitkälle edennyt iensairaus. Tämän uskotaan vaikuttaneen eläimen poikkeukselliseen tappamis haluun. Corbett kirjoitti Man Eaters of Kumaonin esipuheessa.
»Haava, joka on saanut tietyn tiikerin ihmissyöjäksi, voi johtua huolimattomasti ammutusta laukauksesta ja siitä, ettei haavoittunutta eläintä seurata ja saada takaisin, tai se voi olla seurausta siitä, että tiikeri on menettänyt malttinsa tappaessaan piikkisikaa.»
Metsästys ja luonnonsuojelu > Metsästys > Kuuluisimpia Corbettin metsästämiä eläimiä:

Corbett tappoi vuonna 1907 Champawatin ihmissyöjä tiikerin, joka oli Corbettin ensimmäinen todistettu ihmissyöjä, jonka hän oli metsästänyt. Tiikeri söi todistetusti 434 uhria kuudessa vuodessa.
Vuonna 1910 Corbett jäljitti ja tappoi Panar Leopardin, jonka on arvioitu syöneen ainakin 400 ihmistä.
Vuonna 1926 Corbett jäljitti ja tappoi Rudraprayagin leopardin, joka söi todistetusti ainakin 126 ihmistä. Leopardi oli saalistanut erityisesti pyhiinvaeltajia ja oli mennyt hindujen pyhiin paikkoihin.
Metsästys ja luonnonsuojelu > Luonnonsuojelu

Corbett omisti myöhemmän elämänsä luonnonsuojelulle. Hän keskittyi suojelemaan Intian villieläimiä, erityisesti vähenevää Intian tiikeripopulaatiota. Hän piti luentoja paikallisissa kouluissa ja yhdistyksissä saadakseen ihmiset tietoisiksi luonnon monimuotoisuudesta ja kauneudesta.
Corbett oli perustamassa lähellä hänen lapsuuden kotia sijaitsevaa Haileyn kansallispuistoa vuonna 1936. Puisto oli saanut alun perin nimen kuvernöörin Lord Haileyn mukaan. 520,8 neliökilometrin suuruisen puiston nimi vaihdettiin vuonna 1954 Ramgangan kansallispuistoksi. Corbettin kuoltua vuonna 1955 puisto nimettiin uudelleen vuonna 1957 Corbettin mukaan, Jim Corbettin kansallispuistoksi.
Corbettin luonnonsuojelun merkityksen takia, tiikerin erittäin uhanalainen alalaji Indokiinantiikeri on saanut tieteellisen nimensä Panthera tigris corbet, Corbettin mukaan vuonna 1968. Tiikeriä kutsutaan tämän johdosta joskus ”Corbettin tiikeriksi”. Corbett oli innostunui valokuvauksesta 1920-luvulla ja osti ensimmäisen kameransa samalla vuosikymmenen lopulla. Ystävänsä Frederick Championin innoittamana hän alkoi kuvata tiikereitä elokuvafilmille.
Metsästys ja luonnonsuojelu > Luonnonsuojelu > Chotti Haldwanin kylä

Corbett osti vuonna 1915 Nainitalissa, Intiassa sijaitsevan lähes aution Chotti Haldwanin kylän. Alku vaikeuksista huolimatta kylä menestyi hyvin. Hän auttoi maksamaan kyläläisten veroja ja toi kylään uusia viljelyskasveja, kuten banaaneja, viinirypäleitä ja maissia, pitäen kylän elämän suhteellisen korkeatasoisena. Corbett ja kyläläiset rakensivat kylän ympärille muurin vuonna 1925 pitääkseen villieläimet poissa kylästä. 9 kilometriä pitkä muuri on edelleenkin pystyssä kylässä.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Vuoden 1947 jälkeen Corbett ja hänen vuoden vanhempi sisar Maggie jäivät eläkkeelle, ja muuttivat asumaan Nyeriin, Kenian siirtomaahan. Nyerissä Corbett asui suurinmaksi osaksi Paxtun nimisessä mökissä Outspan-hotellin alueelle. Mökki oli alun perin rakennettu hänen ystävälleen Robert Baden-Powellille. Keniassa hän jatkoi luontoaiheisten luentojen pitämistä yliopistoissa.
Viimeiset vuodet ja kuolema > Kuningatar Elisabet II tapaaminen

Vuoden 1952 helmikuussa Keniassa ollessaan Corbett yöpyi Kenian yhtenä tunnetummassa hotellissa, Treetops-hotellissa. Hän ei olisi alun perin edes halunnut yöpyä hotellissa. Corbettin ollessa hotellissa samaan aikaan siellä oli majouttumassa Iso-Britannia tuleva kuningatar Elisabet II. Samalla viikolla kuin Elizabet ja Corbett majouttuivat hotellissa, Elisabetin isä Yrjö VI kuoli, 56-vuoden iässä. Corbett kirjoitti hotellin vieraskirjaan Elisabetistä:
»Ensimmäistä kertaa maailman historiassa nuori tyttö kiipesi puuhun eräänä päivänä prinsessana, ja saatuaan jännittävimmäksi kuvailemansa kokemuksensa hän laskeutui seuraavana päivänä puusta alas kuningatarena. – Jumala siunatkoon häntä. »
Viimeiset vuodet ja kuolema > Kuolema

Jim Corbett kuoli rauhallisesti kotonaan Kenian siirtomaassa, Nyerin kaupungissa 79-vuotiaana 19. huhtikuuta 1955 sydänkohtauksen hänen isänsä tavoin. Corbett oli saanut juuri muutama päivä sitten saanut kirjoitettua hänen kuudennen kirjan, Tree Topsin valmiiksi. Hänet haudattiin St. Peter's Anglican -hautausmaalle Nyeriin. Samalla hautausmaalla oli haudattu myös Corbettin hyvä ystävä Lordi Baden-Powell.
Viimeiset vuodet ja kuolema > Kuoleman jälkeen

Stephen Alter on kirjoittanut vuonna 2016 In the Jungles of the Night: A Novel about Jim Corbett -kirjan, joka on fiktiivinen kuvaus Corbettin elämästä. Kirja sai vuonna Etelä-Aasian kirjallisuuden DSC-palkinnon.
Vuonna 1994 Dilip D. Khatau ja hänen vaimonsa Rina Khatau perustivat voittoa tavoittelematon hyväntekeväisyysjärjestön, Corbett säätiön (TCF). Vuonna 1997 perustettiin Corbett Education -säätiö (CEF). Säätiön tarkoitus on ollut vuodesta 2001 tarjota mahdollisimman laadukasta koulutusta Corbettin koulupiiriin kuuluville opiskelijoille apurahojen ja stipendien avulla.
Kirjailijana ja yksityiselämä

Naimattomana koko elämänsä pysynyt Corbett oli ystävästynyt Kumaonin piirivaltuutetun Percy Wyndhamin kanssa. Yhdessä he olivat investoineet itäafrikkalaiseen kahviin.
Corbett kirjoitti elämänsä aikana yhteensä yhdeksän kirjaa. Hänen ensimmäinen kirja oli yksityisesti julkaistu vuonna 1935 ilmestynyt Jungle Stories. Hänen kirjoja on käännetty ainakin 27 kielelle ja osista kirjoista on tehty myös elokuvia. Corbettin viidettä kirjaa Jungle Lorea pidetään hänen omaelämänkertana.
Kirjailijana ja yksityiselämä > Asuinpaikat

Corbett asui suurinman osan elämästä hänen lapsuudenkodissa, Gurney Housessa. Koti rakennettiin vuonna 1871 Nainitaliin. Tänne Corbettin äiti, Mary Jane Corbett oli muuttanut vuonna 1881 Corbettin isän, Christopher Williamin Corbettin kuoltua. Corbett asui täällä vuoteen 1947 asti, jolloin hän myi sen ja lähti Keniaan. Hänellä oli myös useita muita asuntoja ja kesänviettopaikkoja.
Dokumentit ja elokuvat

Vuonna 1948 Corbettiin liittyen tehtiin Paholaistiikeri (Man-Eaters of Kumaon) niminen Hollywood-seikkailuelokuva. Elokuvan ohjaaja oli Byron Haskin ja pääosissa elokuvassa oli Sabu, Wendell Corey ja Joe Page. Elokuva ei liittynyt mihinkään Corbettin metsästys retkeen, vaan keksittiin täysin uusi seikkailu. Elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Corbettin kerrotaan sanoneen, että elokuvan paras näyttelijä oli tiikeri.
Vuonna 1986 BBC teki Man-Eaters of Kumaon nimisen dokumenttielokuvan. Elokuvan ohjasi Alex Kirby ja siinä Jim Corbettia näytteli Frederick Treves. Vuonna 2002 tehtiin Corbettin kirjoihin perustuva IMAX tyylinen elokuva, India: Kingdom of the Tiger. Elokuvassa Corbettia näytteli Christopher Heyerdahl. Vuonna 2005 tehtiin The Man-Eating Leopard of Rudraprayag niminen elokuva. Elokuvassa Corbettia näytteli Jason Flemyng. Elokuva on saanut inspiraationsa Rudraprayagin ihmissyöjäleopardista, jonka Jim Corbett oli metsästänyt.
Kunnianosoitukset

Kaisar-i-Hind-mitali Yrjö V:eltä vuonna 1927.
Nimitys Intian keisarikunnan ritarikuntaan vuonna 1946.
Vuonna 1936 perustettu Haileyn kansallispuisto uudelleen nimettiin vuonna 1957 Corbettin mukaan, Jim Corbettin kansallispuistoksi.
Vuonna 1968 löydetty Indokiinantiikeri on saanut tieteellisen nimensä Panthera tigris corbet, Corbettin mukaan.
Kirjat

Jungle Stories, yksityisesti julkaistu, 1935
Man-Eaters of Kumaon. Oxford University, 1944.ISBN 0195622553
The Man-eating Leopard of Rudraprayag. Oxford University, 1948.ISBN 9788129141842
My India. Oxford University, 1952.ISBN 9780196623412
Jungle Lore. Oxford University, 1953.ISBN 9780195651850
The Temple Tiger and More Man-eaters of Kumaon. Kuvitus: Raymond Sheppard. Oxford University, 1954.ISBN 9780195622577
Tree Tops. Oxford University, 1956.ISBN 9780195627213
Jim Corbett's India – Selections by R. E. Hawkins. Oxford University, 1978.ISBN 9780192820426
My Kumaon: Uncollected Writings. Oxford University, 2012.ISBN 9780198082897
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Corbett Wikimedia Commonsissa
Corbett säätiön viralliset kotisivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jim Corbett
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Corbettin synnyintalo Corbett-museossa, Kaladhungissa, Kumaonissa vuonna 2017.
Corbett noin vuonna 1907 sen jälkeen kun hän kuuli ensimmäisen kerran satoja ihmisiä syöneestä Champawatin tiikeristä.
Corbett surmatun Powalgarhin tiikerin vieressä vuonna 1930.
Kuva Jim Corbettin kansallispuistossa vuodelta 2006.
Treetops Hotelli kuvattuna vuonna 2007. Hotelli rakennettiin uudelleen vuonna 1957, sen jälkeen, kun alkuperäinen rakennelma poltettiin vuonna 1954.
Gurney House kuvattuna vuonna 2017.
Corbettista tehty patsas Jim Corbettin kansallispuistossa.
Käännös suomeksi
Wilhelm Küchelbecker

Wilhelm Küchelbecker, 1820-luku
Wilhelm Ludwig von Küchelbecker (ven. Вильге́льм Ка́рлович Кюхельбе́кер), Vilgelm Karlovitš Kjuhelbeker; (21. kesäkuuta (J: 10. kesäkuuta) 1797 Pietari, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta (J: 11. elokuuta) 1846 Tobolsk, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija ja dekabristi.
Suku ja koulutus

Küchelbecker syntyi Pietarissa venäjänsaksalaiseen aatelisperheeseen. Hänen vanhempansa olivat valtioneuvoston jäsen Karl-Heinrich von Küchelbecker (Karl Ivanovitš) (28. joulukuuta 1748 (J: 8. tammikuuta 1749) - 1809), saksilainen aatelismies, agronomi, Pavlovskin kaupungin ensimmäinen päämies ja Justina Elisabeth von Lohmann (Justina Jakovlevna) Lomen (1757-1841).
Hänellä oli kaksi sotilasuran tehnyttä veljeä Fjodor (kaatui Ostrołękan taistelussa Puolassa vuonna 1807 Neljännen liittokunnan sodassa) ja dekabristi Mihail Küchelbecker (1798-1859) sekä kaksi sisarta, joista Justina (Ustinia) Küchelbecker (1784-1871), joka meni naimisiin kirjailija Grigori Andrejevitš Glinkan kanssa ja Julia (Uliana) Küchelbecker (1795-1869), joka joutui eroamaan klassdamen eli opettajattaren virastaan aatelisneitojen Pyhän Katariinan ritarikunnan instituutissa (ven. Екатерининский институт) veljensä poliittisen toiminnan takia.
Luterilaiseen uskoon kastetun Wilhelmin lapsuus kului Liivinmaalla, Avenormin kartanossa (nyk. Avinurme, Ida-Viru, Viro), kuusivuotiaaksi asti hän ei osannut sanaakaan saksaa. Vuonna 1808 hänet lähetettiin Brinkmanin yksityiseen sisäoppilaitokseen Verron kaupunkiin (nyk. Võru, Viro). Hän oli Aleksandr Puškinin opiskelutoveri 1811-1817 Keisarillisessa Aleksanterin lyseossa Tsarskoje Selossa.
Hän meni naimisiin vuonna 1837 Barguzinin postipäällikön tyttären Drosida Ivanovna Artenovan (1817-1886) kanssa. Heillä oli kaksi aikuiseksi elänyttä lasta: everstiluutnantti Mihail Küchelbecker (1839 -1880) ja Justina (Ustinia) Küchelbecker Tšiž (1843 -?), joka meni naimisiin ja muutti Kosovoon.
Kirjallinen ura

Küchelbeckerin ensimmäiset runot julkaistiin vuonna 1815 "Amphion" (ven. Амфион) ja "Isänmaan poika" (ven. Сын Отечества) aikakauslehdissä. Ystävien neuvosta poliittisesti aktiivinen ja siten viranomaisten epäilyt herättänyt nuorukainen matkusti vuonna 1820 ulkomaille ylikamariherra A. L. Naryškinin sihteerinä. Hän oli kuulunut mm. vapaamuurareiden Astrea suurloosiin, joka lopetettiin vuonna 1822. Italian ja Kreikan vapausliikkeet tekivät Küchelbeckeriin suuren vaikutuksen, ja matkansa aikana hän tapasi J. W. von Goethen. Vuonna 1821 Küchelbecker luennoi Pariisissa Venäjän kirjallisuudesta, mutta suurlähetystö käski häntä lopettamaan liian vapaamieliset luennot ja palaamaan heti Venäjälle.
Küchelbecker oli saksalaisesta taustastaan huolimatta kansallismielinen venäläinen. Hän palveli erityisneuvontajana Kaukasian sodassa 1821-1822 kenraali Jermolovin armeijassa ja tutustui Aleksandr Gribojedoviin. Hän toimitti moskovolaista Mnemozima -aikakauskirjaa Vladimir Odojevskin kanssa vuosina 1824-1825. Hän osallistui joulukuussa 1825 dekabristikapinaan, jonka tavoitteena oli estää keisari Nikolai I:n valtaannousu. Hän aikoi ampua keisarin veljen, suuriruhtinas Mihailin, mutta kapina epäonnistui, ja Küchelbecker pakeni ulkomaille. Hänet vangittiin Varsovassa ja tuomittiin kuolemaan. Hän oli vankina muun muassa Suomenlinnan ja Käkisalmen linnoituksessa. Kymmenen vankeusvuoden jälkeen hänet karkotettiin vuonna 1835 Itä-Siperiaan ja siirrettiin vuonna 1844 Länsi-Siperiaan.
Küchelbecker kirjoitti Puškinin muistoksi elegian, kun tämä oli saanut surmansa kaksintaistelussa. Küchelbecker kuoli tuberkuloosiin Siperiassa Tobolskissa 1846.
Venäläinen säveltäjä Dmitri Šostakovitš käytti Küchelbeckerin runoa "O Delvig!" (ven. "О Дельвиг, Дельвиг!") neljännessätoista sinfoniassaan vuonna 1969.lähde? Juri Tynjanov kirjoitti hänestä romaanin Kjuhlja (1925).
Teoksia

Разлука, 1817
Поэты, 1820
К Прометею, 1820 (julk. 1926)
Пророчество, 1822 (julk. 1891)
Греческая песнь, 1821 (julk. 1939)
К Ахатесу, 1821 (julk. 1939)
Тень Рылеева, 1827 (julk. 1862)
Участь русских поэтов, 1845
Аргивяне, tragedia, 1822–1824
О направлении нашей поэзии, особенно лирической, в последнее десятилетие, 1824
Смерть Байрона, 1824
Сирота, runoelma, 1833 (julk. 1939)
Ижорский I–II, 1829–33 (julk. 1836); III, 1840–41 (julk. 1939)
Иван — купецкий сын, satunäytelmä 1832–1842 (julk. 1939)
Прокофий Ляпунов, tragedia 1834 (julk. 1938)
Последний Колонна, romaani 1832–1843 (julk. 1937)
Kyllikki (nimi)

| Kyllikki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  8. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kylli
Vastineita eri kielissä:  Külli, Küllike (Viro)
Nimen alkuperä:  kyllä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyllikki on suomalainen naisen etunimi. Se tulee runsautta merkitsevästä kyllä-sanasta.
Suomalaiseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 1905, Kansanvalistusseuran kalenterissa se oli ollut jo vuonna 1882. Kyllikki on kansallisromanttisen kauden nimiä, Kalevalasta on tuttu Lemminkäisen puoliso Saaren Kyllikki.
Vanhan suomalaisen kulttuuriperinteen vaalija J. R. Aspelin otti ensimmäisenä nimen uudelleen käyttöön, hänen tyttärensä olivat nimiltään Aura Kyllikki ja Aino Kyllikki.
Kyllikki-nimen suosio nousi vuonna 1905 ilmestyneen Johannes Linnankosken romaanin Laulu tulipunaisesta kukasta myötä. Nimi oli 1920- ja 1930-luvuilla suosituimmillaan ensimmäisenä etunimenä, toisena kolmisenkymmentä vuotta kauemmin.
Virossa Kyllikki oli ensin suomenkielisenä lainana (kalenterissa 1882), ja ensimmäiset vironkieliset vastineet ovat vuosilta 1932–1940 ja ne olivat 1960-luvulla kymmenen suosituimman naisennimen joukossa. Linnankosken romaani käännettiin viroksi vuonna 1926, joten se lienee vaikuttanut Virossakin nimen suosioon.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen  mukaan Suomessa on nimen Kyllikki saanut vuoden 2019 loppuun mennessä 67 643 naista ja ainakin yksi mies. Heistä on vuosina 1920–1939 syntyneitä 28 642 naista ja ainakin yksi mies, vuosina 1940–1959 syntyneitä 23 609.
Tunnettuja Kyllikkejä

Kyllikki Aspelin-Ignatius (1877–1951), suomentaja ja teosofi
Kyllikki Forssell (1925–2019), näyttelijä ja teatterineuvos
Kyllikki Hatakka (1920–2005), lähetystyöntekijä ja kirjailija
Kyllikki Hiisku (1905–1966), toimittaja ja kirjailija
Kyllikki Hirvonen, o.s. Naukkarinen (1925–2011), aitajuoksija, korkeus- ja pituushyppääjä
Kyllikki Hämäläinen (1906–1993), kirjailija ja kääntäjä
Kyllikki Härkäpää (1921–1998), kirjallisuuden suomentaja
Kyllikki Ilola (1917–2011), runoilija
Kyllikki Immonen, o.s. Pellinen (1912–1998), opettaja ja kirjailija
Kyllikki Kallas (1917–1979), kirjailija
Sylvi-Kyllikki Kilpi (1899–1987), toimittaja ja poliitikko, SDP:n ja SKDL:n kansanedustaja
Kyllikki Kuningas (1944–2023), näyttelijä
Kyllikki Leisti (1924–2023), kirjailija
Kyllikki Malin (1894–1981), kirjailija
Kyllikki Muttilainen (s. 1946), SDP:n kansanedustaja
Kyllikki Mäntylä (1907–1979), kirjailija
Kyllikki Pohjala (1894–1979), kokoomuslainen poliitikko
Kyllikki Saari (1935–1953), henkirikoksen uhri, jonka murha edelleen on mysteeri
Kyllikki Salmenhaara (1915–1981), keramiikkataiteilija
Kyllikki Snell (1891–1972), taidemaalari
Kyllikki Solanterä (1908–1965), laulaja ja laulunopettaja sekä sanoittaja
Kyllikki Tapola (1933–2018), yritysjohtaja
Kyllikki Tiensuu (s. 1945), kirkkohistorioitsija ja professori
Kyllikki Tuominen (1908–1994), opettaja ja oppikirjojen tekijä, presidentti K. J. Ståhlbergin tytär
Kyllikki Valtonen (1923–2009), opettaja, toimitussihteeri ja kirjailija
Kyllikki Vapaavirta (1914–1990), kirjailija
Kyllikki Villa (1923–2010), kirjailija
Kyllikki Virolainen, ent. Stenros, o.s. Salojärvi (1924–2009), poliitikko ja toimittaja, Johannes Virolaisen puoliso
Kyllikki Väre (1912–1951), elokuvanäyttelijä
Kyllikki Wallenius (1913–1995), lastenkirjailija
Kuvitteellisia Kyllikkejä

Moision Kyllikki, Laulu tulipunaisesta kukasta -romaanin sankaritar
Kyllikki, Jaakko Pakkasvirran televisioelokuvassa Kyllikki ja hatut
Kyllikistä laulavat muun muassa Georg Ots, Georg Malmsten, Olavi Virta ja Leevi and the Leavings
”Kyllikki”, Leevi and the Leavingsin kappale vuodelta 1983
Kyllikkejä mytologiassa

Kyllikki, Saaren neito Kalevalassa