stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koivumittari

| Koivumittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Biston
Laji::  betularia
Kaksiosainen nimi
 Biston betularia  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Koivumittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivumittari (Biston betularius tai Biston betularia) on mittareiden heimoon (Geometridae) ja lovimittareiden alaheimoon (Ennominae) kuuluva yöperhonen, joka on Suomessa yleinen maan etelä- ja keskiosissa. Se lentelee pääosin kesäkuun alusta heinäkuun loppuun. Koivumittareita on vaaleita, harmaita ja tummia.
Koko ja ulkonäkö

Isokokoinen, suipposiipinen ja varsin tukevarakenteinen mittariperhonen, jonka siipiväli vaihtelee 41–61 mm. Perusmuodolla sekä etu- että takasiivet ovat valkoiset ja niitä kirjovat pienet mustat pisteet. Etusiiven etureunassa on yhtenäisemmin mustaa väriä ja poikkiviirut erottuvat yleensä heikosti, joskus yhtenäisempinä. Ruumis on saman värinen ja samalla tavalla kuvioitu kuin siivet, mikä on yöperhosilla harvinaista. Lajista on myös tummempi muoto f. insularia sekä lähes täysin musta f. carbonaria.
Levinneisyys ja lentoaika

Holarktinen laji, jonka levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä sitä tavataan Uralin ja Keski-Aasian kautta Koreaan, Kiinaan ja Japaniin. Elinalue jatkuu Pohjois-Amerikassa Kanadasta Meksikon pohjoisosiin. Suomessa koivumittari elää yleisenä Oulu-Kajaani-linjan eteläpuolella. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alkupuolelta heinäkuun lopulle tai elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Koivumittari elää valoisissa metsissä ja pensaikoissa. Se viihtyy myös kulttuurivaikutteisilla paikoilla kuten puistoissa ja puutarhoissa. Se on melko yleinen, mutta esiintyy tavallisesti yksitellen. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraat hyvin harvoin ja ovat tällöin yleensä parittelemattomia. Vastoin yleistä uskomusta koivumittarit eivät lepää puiden rungoilla vaan oksilla pitäen ruumistaan oksaan nähden poikkisuunnassa ja siipiä oksan suuntaisesti.
Toukka kehittyy poikkeuksellisen hitaasti, mutta niiden kasvattaminen on helppoa. Runsaana esiintyessään toukat voivat aiheuttaa vahinkoa puutarhoissa. Kotelo talvehtii maan alla.
Teollisuusmelanismi

Koivumittari on tullut tunnetuksi siitä, että Englannissa tämän perhoslajin väri on vaihtunut laajalla alueilla asteittain valkoisesta mustaksi.
1800-luvun alussa suurin osa Englannin koivumittareista oli valkoisia, koska puiden rungoissa oli valkoista jäkälää. Siipien valkea väri antoi koivumittareille suojan saalistavia lintuja vastaan. Jos syntyi mustia koivumittereita, ne hävisivät nopeasti saalistavian lintujen suihin.
Mutta 1850-luvulla valkea jäkälä alkoi kadota Englannin teollisuusalueiden puista saasteiden takia ja puun rungot peittyivät hiilipölyyn. Tällöin mustat koivumittarit alkoivat yleistyä, ja olivat teollistuneimmilla alueilla hyvin yleisiä jo 1900-luvun alussa. Mustien koivumittarien yleistymistä sanotaan teollisuusmelanismiksi.
1970-luvulle tultaessa teollisuuden saasteet vähenivät, jäkälä yleistyi ja puiden rungot vaalenivat. Tällöin koivumittareiden värityksessä tapahtui vastakkaista vaalentumista.
Ravintokasvi

Toukka on erittäin monilla eri kasveilla elävä polyfagi.
Aiheesta muualla

Perhoset: Koivumittari (Biston betularius)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q865651  Wikispecies: Biston betularia  ARKive: biston-betularia  BAMONA: Biston-betularia  BioLib: 52017  BOLD: 15515  BugGuide: 19107  CoL: LX46  EoL: 298821  EPPO: BISTBE  EUNIS: 308438  Fauna Europaea: 445615  Fauna Europaea (new): 7982c8af-0b1c-4356-8caa-b99487f92946  GBIF: 1975897  iNaturalist: 143517  IRMNG: 10299269  ITIS: 117560  LepIndex: 231130  LoB: 5604  MaBENA: BistoBetul  NatureServe: 2.118961  NBN: NBNSYS0000006022  NCBI: 82595  Observation.org: 8396  Open Tree of Life: 968114 
Teollisuusmelanismista johtuva musta koivumittari
Komo (Guinea-Bissau)

| Komo |
| --- | --- |
 Komo
 Koordinaatit: 11°11′N, 15°18′W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Tombalin alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  osa-alue
Väkiluku (2009):  1 194 (taajama) 8 777 (osa-alue)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Komo (myös Como) on saari sekä osa-alue eli sektori Tombalin alueella Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Atlantin rannikolla Tombali- ja Cumbijãjokien suistossa Catión eteläpuolella. Komosaaren taajamassa on 1 194 ja osa-alueella 8 777 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Komosaarella vuonna 1963 käydyssä taistelussa PAIGC:n sissit valtasivat portugalilaisen varuskunnan. Kyseessä oli ensimmäinen huomattava voitto Guinea-Bissaun itsenäisyyssodassa.
Kommola

| Kommola Куммолово, Kummolovo |
| --- | --- |
 Kommolan raunioitunut kartanorakennus.
 Kommola
 Koordinaatit: 59°39′19″N, 28°59′19″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kommola (ven. Ку́ммолово, Kummolovo) on entinen kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä yhdeksän kilometriä Kapriosta etelään.
Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan nimellä Kumolovo Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy muodossa Kumaloua. Kantaväestön lisäksi kylässä asui muutamia uudisasukkaita Jääskestä.
Pietari I lahjoitti Kommolan lähikylineen arkkiatri Johann Blumentrostille, joka rakennutti sinne kartanon. Myöhemmin se siirtyi baltiansaksalaiselle Gersdorffin suvulle. 1800-luvulla tilalle pystytettiin juhlava päärakennus, jonka suunnittelijana pidetään Vincent Berettiä. Vuonna 1902 kartanon osti sisäasianministeriön kansliapäällikkö Konstantin Veimarn.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Kommolan kartanossa asui venäläisten lisäksi 11 vatjalaista ja 16 savakkoa. Vuonna 1862 mainitaan myös Kommolan kylä, jossa oli 17 taloa. Kylässä oli 115 ja kartanossa 29 asukasta. Kartanon yhteydessä toimi viinatehdas.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Kommolan kartanossa toimi maatalouskommuuni. Nykyään siitä on jäljellä päärakennuksen rauniot, muutamia sivurakennuksia ja puiston jäänteet.
Vuonna 1986 lakkautettu Kommolan kylä kuuluu nykyään Lommahan yhteyteen. Kaprion kunnan yleiskaavassa suunnitellaan kylän perustamista uudelleen. Lähistöllä sijaitsee harrastuskäytössä oleva epävirallinen Kommolan lentokenttä.
Kompaktio

Kompaktio on prosessi, joka tarkoittaa morulan tiivistymistä. Kompaktiossa blastomeerit järjestäytyvät solurykelmän sijaan pallomaiseksi epiteelisolujoukoksi. Kompaktiossa keskeinen tekijä on solupinnan adheesiomolekyyli E-kadheriini, joka lisää blastomeerien tarttumista toisiinsa.
Kōmei

| Kōmei  孝明天皇 |
| --- | --- |
 
Japanin keisari
Valtakausi:  10. maaliskuuta 1846 – 30. tammikuuta 1867
Kruunajaiset:  31. lokakuuta 1847
Edeltäjä:  Ninkō
Seuraaja:  Meiji

Syntynyt:  22. heinäkuuta 1831 Kioto, Tokugawa-shōgunaatti
Kuollut:  30. tammikuuta 1867 (35 vuotta) Kioto, Tokugawa-shōgunaatti
Puoliso:  Eishō
Lapset:  Meiji
Suku:  Yamato
Isä:  Ninkō
Äiti:  Fujiwara no Tsuneko
Uskonto:  šintolaisuus
Nimikirjoitus:  
Keisari Kōmei (jap. 孝明天皇, Kōmei-tennō, 22. heinäkuuta 1831 – 30. tammikuuta 1867), henkilönimeltään Osahito (jap. 統仁), oli Japanin 121. keisari. Hän hallitsi 10. maaliskuuta 1846 alkaen kuolemaansa 1867 asti.
Kōmei oli keisari Ninkōn neljäs poika ja hän peri valtaistuimen vanhempien veljiensä kuoltua ennen Kōmein syntymää. Kōmei astui valtaan ollessaan viisitoistavuotias. Kōmein kuudesta lapsesta vain Mutsuhito selvisi hengissä varhaisimmista vuosistaan.
Matthew Perry saapui Japaniin vuonna 1853 ja pakotti maan avaamaan yhteyden muuhun maailmaan. Kōmei vastusti alusta alkaen ulkomaalaisten oleskelua Japanin maaperällä ja halusi heidät pois. Shōgunaatti kuitenkin solmi Yhdysvaltojen kanssa Kanagawan sopimuksen, jonka perusteella Shimodan ja Hakodaten satamat avattiin kaupalle. Keisari oli tyytymätön shōgunaatin toimiin, mutta hänellä ei ollut valtaa näiden muuttamiseksi.
Kuolema

Komei sairastui tammikuussa 1867 isorokkoon. Tämä tuli yllätyksenä, kun keisari ei koskaan ollut sairas ja nautti hyvästä terveydestä. Komei kuoli 30. tammikuuta 1867 isorokkoon. On huhuttu, että Komei olisi murhattu.
Kokoerottelukromatografia

Kokoerottelukromatografian teoriaa kuvaava piirros
Kookkaat partikkelit eivät kulkeudu stationaarifaasin huokosiin ja kulkeutuvat nopeammin kokoerottelupylvään läpi. Pienet partikkelit kulkeutuvat huokosiin ja ne kulkeutuvat hitaammin.
Kokoerottelukromatografia on kromatografinen menetelmä, jossa liuoksessa olevat molekyylit erotellaan kokonsa ja muotonsa, muttei molekyylipainonsa, mukaan. Sitä käytetään yleensä kookkaiden molekyylien, makromolekyylien tai makromolekyylikompleksien, kuten proteiinien ja teollisten polymeerien, erotteluun. Kun vesiliuosta käytetään kuljettamaan näyte kromatografiapylvään läpi, kokoerottelutekniikkaa kutsutaan geelifiltraatioksi eli geelisuodatukseksi. Orgaanista ajoliuosta käytettäessä kokoerottelutekniikkaa kutsutaan geelipermeaatiokromatografiaksi. Kokoerottelukromatografia on laajasti käytetty polymeerien karakterisointimenetelmä, koska sillä saadaan polymeerien molekyylipainot hyvin selvitettyä.
Sovellukset

Geelisuodatuksen pääsovellus on proteiinien ja muiden vesiliukoisten polymeerien fraktiointi, kun taas geelipermeaatiokromatografiaa käytetään orgaanisiin liuottimiin liukenevien polymeerien molekyylipainojakauman analysointiin. Kumpaakaan tekniikkaa ei tulisi sekoittaa geelielektroforeesiin, jossa sähkökenttää käytetään liikuttamaan molekyylejä geelin läpi riippuen niiden sähkövarauksesta.
Kokoerottelukromatografia on laajasti käytetty tekniikka synteettisten ja biologisten polymeerien, kuten proteiinien, polysakkaridien ja nukleiinihappojen, puhdistukseen ja analyysiin. Biologit ja biokemistit käyttävät stationaarifaasina tyypillisesti polyakryyliamidia, dekstraania tai agaroosia ja suodattavat näytteet alhaisella paineella. Polymeerikemistit käyttävät stationaarifaasina tyypillisesti silikaa tai ristisidottua polystyreeniä ja ajavat näytteet korkealla paineella.
Edut

Kokoerottelukromatografian etuihin kuuluu hyvä kookkaiden molekyylien erottelukyky pienistä molekyyleistä minimaalisella ajoliuoksen tilavuudella ja erilaisten ajoliuosten soveltuvuus, koska ne eivät häiritse suodatusprosessia, jolloin eroteltavien partikkelien biologinen aktiivisuus voidaan säilyttää niille sopivalla ajoliuoksella. Kokoerottelu yleensä yhdistetään muihin erottelutekniikoihin, jotka erottelevat molekyylejä muiden ominaisuuksien, kuten happamuus, emäksisyys, varaus ja affiniteetti tiettyihin yhdisteisiin, perusteella. Kokoerottelulla saadaan lyhyet ja hyvin määritellyt erotteluajat ja kapeat eluutiopiikit, mitkä johtavat hyvään herkkyyteen. Hyvä resoluutio edellyttää kuitenkin ainakin 10 % molekyylipainoeroa näytteen molekyylien välillä. Näytettä ei menetetä kokoerottelussa, koska ne eivät interaktoi stationaarifaasin kanssa.
Teoria ja menetelmä

Yksi kokoerottelukromatografian vaatimuksista on se, että analyytti ei interaktoi stationaarifaasin pinnan kanssa. Eluutioajan erot perustuvat ainoastaan analyytin "näkemään" tilavuuteen. Täten pieni molekyyli, joka kykenee penetroitumaan starionaarifaasin kaikkiin huokosiin, "näkee" täyden huokostilavuuden ja stationaarifaasin partikkelien välisen tilavuuden ja eluoituu myöhään – kun huokosten ja partikkelien välinen tilavuus ajoliuosta on kulkeutunut kromatografiapylvään läpi. Toisessa ääripäässä hyvin suuret molekyylit, jotka eivät pääse penetroitumaan huokosiin, "näkevät" vain partikkelien välisen tilavuuden ja eluoituvat varhain – kun partikkelien välinen tilavuus ajoliuosta on kulkeutunut pylvään läpi. Kokoerottelun periaate on siis se, että erikokoiset partikkelit eluoituvat (suodattuvat) eri nopeuksin. Kun näytepartikkelit syötetään samanaikaisesti, samankokoiset partikkelit eluoituvat yhtäaikaisesti, mutta pienemmät partikkelit eluoituvat hitaammin kuin isommat.
Makromolekyylin koolle on olemassa eilaisia mittoja (esimerkiksi hitaussäde ja hydrodynaaminen säde), mikä aiheuttaa olennaisen ongelman: millä molekyylikokoparametrillä molekyylit eroteltaisiin. Benoit tutkimuskumppaneineen löysi kokeellisesti erinomaisen korrelaation eluutioajan ja molekyylien hydrodynaamisen tilavuuden välillä useille ketjurakenteille ja kemiallisille koostumuksille. Havaittu hydrodynaamiseen volyymiin perustuva korrelaatio hyväksyttiin perustaksi yleiseen kokoerottelukromatografiakalibrointiin.
Kullakin kokoerottelustationaarifaasilla on tietty molekyylipainoerottelualue. Jos molekyylipainoerottelualue on esimerkiksi 1–100 kDa, kyseinen menetelmä kykenee erottelemaan molekyylit, joiden massa on 1 kDa:sta 100 kDa:iin. Yläraja eli ekskluusioraja määrittää molekyylipainoerottelualueen rajan, jonka ylittävät molekyylit ovat niin kookkaita etteivät ne penetroidu stationaarifaasin huokosiin. Alaraja eli permeaatioraja määrittää puolestaan rajan, jonka alittavat molekyylit ovat niin pieniä, että ne kulkeutuvat kaikkiin huokosiin. Permeaatiorajan alittavat molekyylit kulkeutuvat yhtäaikaisesti pylvään läpi. Eli kokoerottelukromatografia ei siis erottele käytetyn stationaarifaasin kokoerotteluekskluusiorajan ylittäviä ja permeaatiorajan alittavia molekyylejä.
Kokoerottelukromatografia suoritetaan tavallisesti pylvääksi kutsutussa laitteessa, jossa onttoon putkeen on pakattuna äärimmäisen pieniä huokoisia polymeeripaloja, joissa on erikokoisia huokosia. Huokoset voivat olla pinnallisia painumia paloissa tai palan läpäiseviä kanavia. Kun liuos kulkee pylvään läpi, jotkut hiukkaset penetroituvat huokosiin. Kookkaammat hiukkaset eivät voi kulkeutua yhtä moniin huokosiin kuin pienemmät. Joten mitä kookkaampi hiukkanen on, sitä nopeammin se eluoituu pylväästä.
Analyysi

Yksinkertaisissa manuaalisissa kokoerotteluissa pylväästä tuleva ajoliuos eli eluentti kerätään vakiotilavuuden omaaviin fraktioihin. Mitä samanlaisempia partikkelit ovat, sitä todennäköisemmin ne ovat samassa fraktiossa eikä niitä tunnisteta erillisesti. Edistyneemmät laitteet mittaavat eluenttia jatkuvasti.
Kerätyt fraktiot tutkitaan usein spekroskooppisin menetelmin eluoitujen partikelien pitoisuuden määrittämiseksi. Yleisiä käytettyjä spektroskooppisia tekniikoita ovat taitekerroin ja ultravioletti. Spektroskooppisesti samankaltaisten hiukkasten tunnistukseen ja identifiointiin tarvitaan muita tekniikoita.
Eluutiotilavuus eli –volyymi vähentyy lähes lineaarisesti molekulaarisen hydrodynaamisen tilavuuden logaritmin noustessa. Pylväät kalibroidaan usein 4–5 standardinäytteellä (esim. tunnetun molekyylipainon omaavilla natiiveilla proteiineilla) ja hyvin suuren molekyylipainon molekyylillä, kuten tyreoglobuliini, määrittämään pylvään Void-tilavuus eli stationaarifaasin partikkelien välinen tilavuus. Myös siniseksi leimattua dekstraania käytetään kokoerottelukromatografiassa Void-tilavuuden määrittämiseen. Standardinäytteiden eluutiotilavuudet jaetaan Void-tilavuudella ja tulokset asetetaan kuvaajaan, jossa y-akselilla on standardien molekyylipainojen logaritmit.
Aiheesta muualla

The principle of Gel Filtration Chromatography (Haettu netistä 19.5.2011)[vanhentunut linkki]
Kokoerottelupylväs
Kokoerottelupylvään standardisointi
Ve=eluutiotilavuus, Vo=Void-tilavuus
Biologisen näytteen kokoerottelukromatogrammi
Koboltti

Koboltti on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Co (lat.  cobaltum), järjestysluku 27 ja CAS-numero 7440-48-4.
Tiheys on 8,9 g/cm3. Sen sulamispiste on 1 768 K (1 495 °C) ja kiehumispiste 3 200 K (2 927 °C).
Koboltti on kova ferromagneettinen hopeanvalkoinen metalli. Se esiintyy usein nikkelin yhteydessä, ja molempia esiintyy meteoriittiraudassa. Hienojakoinen kobolttimetalli muodostaa tulipalovaaran. Kobolttiyhdisteitä tulisi käsitellä varoen, koska koboltti on lievästi myrkyllistä.
Löytöhistoria ja nimen alkuperä

Muinaisen Egyptin haudoista on löytynyt koboltilla värjättyjä esineitä. Kiinalaisten tiedetään käyttäneen sitä jo aiemmin.
Nimi koboltti johtuu saksalaisesta myyttisen vuorenpeikon nimityksestä Kobold. Sana on muunnos kreikan pahaa henkeä tarkoittavasta sanasta kobalos, ja samaa alkuperää on myös suomen sana kyöpeli. Saksalaiset kaivosmiehet käyttivät sanaa eräistä myrkyllisistä mineraaleista kuten kobolttihohteesta (CoAsS) ja smaltiitista (CoAs3), joita esiintyi usein hopeamalmien yhteydessä ja jotka taikauskoisen käsityksen mukaan olivat vuorenpeikkojen myrkyttämiä. Niitä pidettiin täysin arvottomina, kunnes niitä vuonna 1540 keksittiin käyttää lasin värjäämiseen. Tarkemmin näitä väriaineita tutki ruotsalainen Georg Brandt, joka vuonna 1742 eristi niistä ennestään tuntemattoman metallin, joka sai myös nimen koboltti.
Käyttö

Kobolttia käytetään metalliseoksissa, kuten superlejeerinkiosissa, lentokoneiden suihkumoottoreissa, korroosion- ja vedenkestävissä seoksissa, myös timanttityökaluissa ja teräksen työstämisessä käytetyissä kovametalliseoksissa. Kobolttia käytetään myös magneeteissa ja magneettisena tallennusaineena, Alnico-magneeteissa, katalyytteinä kemianteollisuudessa ja elektrolyyttisenä päällysteenä, keramiikassa, maaleissa ja pariston elektrodeina. Kobolttioksidia käytetään lasin värjäämiseen siniseksi.
Koboltti-60, 60Co, keinotekoinen radioaktiivinen isotooppi, on tärkeä radioaktiivinen merkkiaine ja säteilylähde. Sitä käytetään voimakkaan gammasäteilyn tuottamiseen mm. elintarvikkeiden steriloinnissa ja syövän hoidossa (kobolttikanuuna).
Käyttö > Ihmisen ravitsemuksessa

Koboltti on hivenaineena tärkeä monille eliöille, myös ihmiselle. Se on keskeinen komponentti B12-vitamiinissa. Vaikka B12-vitamiinia muodostuu paksusuolessa, sitä tarvitaan jonkin verran myös ravinnosta. Ylimääräistä B12-vitamiinia tarvitsevat vain vegaanit, sillä sitä on esimerkiksi simpukoissa, lohessa, sillissä, maksassa ja kananmunassa.
Nisäkkäät tarvitsevat pieniä määriä kobolttisuoloja.
Kanadassa kobolttia lisättiin olueen vuosina 1957–1967. Suuren määrän tätä olutta nauttiminen aiheutti vakavan ja usein kuolemaan johtaneen kardiomyopatian. Sittemmin kobolttia ei ole käytetty elintarvikkeiden lisäaineena (muuten kuin B12-vitamiinina).
Isotoopit

Koboltin ainoa pysyvä isotooppi on 59Co. Koboltilta tunnetaan yli 20 radioaktiivista isotooppia. Niistä pitkäikäisimmät ovat 60Co (puoliintumisaika 5,27 vuotta), 57Co (271,7 päivää), 56Co (77,2 päivää) ja 58Co (70,9 päivää). Muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle 18 tuntia, useimpien alle sekunnin.
Tuotanto > Merkittävimmät esiintymisalueet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Aasia Filippiinit  Kazakstan |   |  Afrikka Burundi  Kongon demokraattinen tasavalta  Norsunluurannikko  Sambia  Uganda |   |  Amerikka Kuuba |   |  Australia ja Oseania Ranskan Polynesia  Uusi-Kaledonia |
Koboltin rikastamisessa käytetään useita eri metodeja riippuen malmin rikastusasteesta ja ominaisuuksista.
Vuonna 2005 kobolttiesiintymä Katangan maakunnassa Kongon demokraattisessa tasavallassa tuotti jopa 40 % maailman koboltista. Kongon poliittinen tilanne vaikuttaa koboltin hintaan merkittävästi.
Tuotanto > Jatkojalostus

Vuonna 2019 Suomi oli maailman toiseksi suurin koboltinjalostaja Kiinan jälkeen. Kokkolassa sijaitsee yksi maailman merkittävimmistä kobolttijalostamoista. Sen käyttöönotosta ilmoitettiin 18. joulukuuta 1965. Vuonna 2018 Suomi tuotti peräti 15 prosenttia maailman kobolttikemikaaleista. Nykyään kobolttimateriaaleja käsittelee Kokkolassa kaksi yritystä, ulkomaalaisomisteiset Freeport Cobalt ja Umicore Finland. Valtaosa maailman koboltinjalostustoiminnasta on kuitenkin edelleen Kiinan hallinnassa.
Tuotanto > Lapsityövoima tuotantoketjussa

Merkittävä osa Kongon demokraattisen tasavallan koboltista on peräisin epävirallisista kaivoksista, joissa käytetään myös lapsityövoimaa. Vuonna 2016 Amnesty paljasti lapsityöläisten käytön Katangan kobolttikaivoksissa. Sen tietojen mukaan kaivoksissa työskentelee nuorimmillaan jopa 7-vuotiaita lapsia. Kobolttimalmi myytiin Congo Dongfang Mining -kaivosyritykselle, joka on kiinalaisen mineraalijätti Zhejiang Huayou Cobaltin omistama tytäryritys. Kiinalaisyritys jalosti malmin ja myi sen raaka-aineena kolmelle suurelle akunosien valmistajalle Kiinassa ja Etelä-Koreassa. Nämä akunosien valmistajat puolestaan myivät tuotteensa akkuja valmistaville yrityksille, jotka vuorostaan myivät akkunsa suurille elektroniikkayrityksille.
Toisaalta estettäessä lapsityövoimaakin käyttävien käsityökaivosten toimintaa Kongossa paikalliset ihmiset köyhtyvät ja koboltti siirtyy suuryhtiöiden huomaan.
Lapsityövoimalla tehtyä kobolttia ostivat 16 kansainvälistä suuryritystä: Apple, Daimler, HP Inc, Huawei, Lenovo (omistaa Motorola Mobilityn), Microsoft, Samsung Electronics, Samsung SDI, Sony, Tianjin Lishen Battery Joint-Stock, Vodafone Group, Volkswagen, ATL, BAK, BYD ja Dell.
Kobolttia
Kobolttimalmia
Bristolinsinistä lasia, sinisyys tulee koboltista.
Ernie Ball Inc.:n valmistamia sähkökitaran kieliä: kielet sisältävät kobolttia lisäämään ulostuloa ja soinnin kirkkautta.
Koboltin yhdisteitä

Kobolttiasetaatti eli koboltti(II)asetaatti C4H6CoO4, CAS-numero 71-48-7
Koboltti(II)asetaattitetrahydraatti C4H6CoO4• 4H2O, CAS-numero 6147-53-1
Kobolttidikloridi  eli koboltti(II)kloridi CoCl2, CAS-numero 7646-79-9
Kobolttidinitraatti eli koboltti(II)nitraatti Co(NO3)2, CAS-numero 10141-05-6
Koboltti(II)nitraattiheksahydraatti Co(NO3)2• 6H2O, CAS-numero 10026-22-9
Kobolttihydroksidi Co(OH)2, CAS-numero 21041-93-0
Kobolttioksidi eli koboltti(II)oksidi CoO, CAS-numero 1307-96-6
Koboltti(II)sulfaattiheptahydraatti CoSO4• 7H2O, CAS-numero 10026-24-1
Dikobolttitrioksidi eli koboltti{III)oksidi Co2O3, CAS-numero 1308-04-9
Kobolttikarbonaatti CoCO3, CAS-numero 513-79-1
Kobolttikarbonyyli C8O8Co2, CAS-numero 10210-68-1
Kobolttinaftenaatti eli naftoliitti Co(C11H10O2)2, CAS-numero 61789-51-3
Kobolttisulfaatti eli koboltti(II)sulfaatti CoSO4, CAS-numero 61789-51-3
Kobolttisulfidi eli koboltti(II)sulfidi CoS, CAS-numero 1317-42-6
Elokuvissa

Elokuvassa Tohtori Outolempi koboltti-60, radioaktiivinen isotooppi, teki maapallon asuinkelvottomaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koboltti Wikimedia Commonsissa
Koboltin kansainvälinen kemikaalikortti
Työterveyslaitos: Koboltti ja sen epäorgaaniset yhdisteet (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Periodictable: Technical data for Cobalt (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Cobalt (englanniksi)
Luettelo koboltin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
Mindat: Cobalt (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Cobalt (Co) (englanniksi)
Americanelements: Cobalt Technical and Safety Data (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Cobalt sivut 17–18 (englanniksi) (pdf)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cobalt (englanniksi)
London Metal Exchange: Cobalt price (englanniksi)
InfoMine: Cobalt Prices and Cobalt Price Charts (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 
Henkilöt:  Yle 
Globaali tuotantotrendi
Koboltin tuotanto 2005