stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tutkimus
Perus- ja soveltava tutkimus > Perustutkimus

Perustutkimuksen päätarkoituksena on yleinen tiedon lisääminen ja sitä kautta erilaisten muuttujien yhteyksien ymmärtäminen. Tällaisten tutkimusten taustalla on yleensä tavoite lisätä hyödynnettävissä olevaa tietoa, vaikka käytännössä tutkimusta vie eteenpäin tutkijoiden uteliaisuus ja yleinen tiedonhalu. Tutkimuksen toteutuksessa ei kuitenkaan ole mitään erityistä käytännöllistä tavoitetta, vaikka tietoa usein lähdetäänkin lisäämään sellaisista asioista, joista voi mahdollisesti yllättävienkin tulosten kautta olla jotain käytännön hyötyä. Termi "perustutkimus" siis viittaa siihen, että tiedon yleistymisen ja siis suuremman konsilienssin kautta se tarjoaa perustan myös muulle toiminnalle, eri tasojen sovellutuksille ja maailmankatsomukselle. Koska usein ei ole kovin selkeitä takeita lyhyen tähtäimen hyödyistä, suuri määrä tutkimusideoita joutuu kilpailemaan pienestä määrästä tutkimusrahoitusta ilman ennakkovarmuutta rahoituksen saamisen mahdollisuuksista. Tässä mielessä tutkimus on keksimisen osa-alue.
Esimerkkejä tutkimuskysymyksistä perustutkimuksessa:
lähde?
Tarjoaako säieteoria fysiikan perustutkimukselle sen kaipaaman suuren yhtenäisteorian?
Mitkä aspektit genomista selittävät eliöiden kompleksisuuden?
Onko mahdollista osoittaa Goldbachin konjektuuri oikeaksi tai vääräksi?
Perinteisesti perustutkimus on nähty soveltavaa tutkimusta edeltävänä toimintana, joka puolestaan johtaa käytännön sovellutuksiin. Viime aikoina jaottelussa on otettu kuitenkin entistä enemmän huomioon yhdistelmätutkimukset, joissa nämä osatavoitteet sekoittuvat ainakin jossain tutkimuksen vaiheessa. Näin on erityisesti sellaisilla tutkimusalueilla kuten bioteknologia ja elektroniikka, joissa perustutkimus voi edetä rinta rinnan soveltavan tutkimuksen ja kehitystyön kanssa, sekä tavallisesti silloin kun julkinen ja yksityinen sektori tekevät yhteistyötä suuremman tavoitteen saavuttamiseksi. Tällaista yhdistelmätutkimusta, johon millään yksittäisellä toimijalla ei olisi riittävästi resursseja tai intressejä, on alettu kutsua pioneeritutkimukseksi.
Usein tutkimus halutaan luokitella perus- tai soveltavaan tutkimukseen sen rahoituslähteen perusteella. Valtion rahoittaman yliopistollisen tutkimuksen katsotaan tällä perusteella kuuluvan perustutkimuksen piiriin. Yrityksien harrastaman tutkimuksen, jonka rahoitus tulee markkinoilta kehitettyjen tuotteiden myynnin kautta, sen sijaan halutaan katsoa kuuluvan soveltavan tutkimuksen piiriin. Aikaisemmin tämä vastasikin pitkälle edellä esitettyä jakoa. Nykyisin tilanne on kuitenkin toinen. Valtio rahoittaa huomattavassa määrin soveltavaa tutkimusta. Toisaalta yritykset voivat tilata yliopistoilta perustutkimusta. Suuret yritykset voivat harjoittaa perustutkimusta myös omissa laboratorioissaan ja tutkimuskeskuksissaan. Oleellista on se, että niillä on riittävä rahoitusmarginaali käytettävissään. Yrityksien harjoittaman perustutkimuksen motiivina on luonnollisesti se, että näin tuotettu uusi tietämys antaa niille kilpailuetua.lähde?
Muita luokitteluja

Etsinnällinen  eli eksploratiivinen tutkimus rakentaa ja tunnistaa uusia tutkimusongelmia. Konstruktiivinen tutkimus kehittää ratkaisuja tutkimusongelmiin. Evaluoiva tutkimus arvioi esitettyjen ratkaisujen toimivuutta.
Jos etsinnällinen (tai eksploratiivinen) tutkimus johtaa yllättävien tutkimusongelmien löytymiseen, saattaa se olla merkki paradigman muutoksesta. Tiede ajautuu rakenteelliseen kriisiin, jos tutkimuksessa ei pystytä löytämään toimivia ratkaisuja näihin ongelmiin vanhan paradigman puitteissa. Tällöin normaalitieteen rinnalle muodostuu rajatiedettä, jonka tavoitteena on rakentaa kokonaan uudenlaiselle paradigmalle perustuvia ratkaisuja. Onnistuessaan tässä kuvaan tulee esitiede, jossa uusi tieto hiljalleen vakiintuu osaksi normaalitiedettä.
Tutkimus voidaan myös jakaa alkuperäiseen tutkimukseen kuten uusiin teorioihin sekä toissijaiseen tutkimukseen, joka analysoi, jäsentää, yhdistelee, arvioi, tulkitsee ja syntetisoi primaaritutkimusta.
Tutkimuksen luonteesta riippuen siihen voidaan sisällyttää useita erilaisia tutkimusmenetelmiä. Tutkimusmenetelmän valinnassa oleellista on tutkimuskohteen luonne, käytettävissä olevat tutkimusympäristöt sekä tutkimuksen tavoite. Lisäksi täytyy selvittää, miten tutkimusasetelma mahdollisesti vaikuttaa tutkimuskohteeseen. Tunnettuja tutkimusmenetelmiä ovat:
| --- | --- |
 Toimintatutkimus  Kartoitus  Tapaustutkimus  Luokittelu  Osallistuva tutkimus  Kokemuksellinen tutkimus  Intuitiivinen tutkimus  Kokeet :  Haastattelut  Matemaattiset mallit  Simulaatio  Tilastollinen analyysi  Kyselyt  Sisällönanalyysi (myös sisältöanalyysi)  Etnografia
Tutkimusprosessi

Tutkimusprosessi voi edetä kolmen eri vaiheen kautta, joskaan sen ei ole pakko sisältää näitä kaikkia:
Esitutkimus tai pilottitutkimus, jossa arvioidaan tutkimusmenetelmiin sisältyvien oletusten pätevyyttä ja teknisten ratkaisujen toimivuutta tai arvioidaan tutkimuksen tarpeellisuutta kartoittamalla alustavasti tutkimuskohdetta
Tutkimusprojekti joka toteutetaan jonkin asian tutkimiseksi
Jatkotutkimus tai lisätutkimus, jos tutkimusta on tarpeen jatkaa
Yleisesti tutkimus voidaan ymmärtää tietynlaisena rakenteellisena prosessina. Vaikka eri vaiheiden järjestys voikin vaihdella riippuen tutkimuskysymyksestä ja tutkijasta, seuraavat vaiheet ovat tyypillisesti osana mitä tahansa formaalia tutkimusta:
Aiheen määrittely
Taustaoletusten määrittäminen ja mahdollinen tutkimushypoteesi
Käsitteiden määrittely
Toimintatapojen valitseminen
Aineiston kerääminen
Aineiston analyysi
Johtopäätökset
Tutkimusta raportoitaessa, etenkin artikkelien muodossa, edellä mainitut vaiheet sisältyvät vakiintuneeseen ns. IMRD-rakenteeseen. Lyhenne tulee sanoista Introduction (johdanto), Method (menetelmä), Results (tulokset) ja Discussion (johtopäätökset).
Yleinen väärinkäsitys on, että taustaoletukset ja hypoteesit voidaan todistaa niiden tutkimuksella. Todellisuudessa yksikään tutkimusmenetelmä ei mahdollista hypoteesien todistamista, lukuun ottamatta formaaleja tieteitä, paitsi siinä triviaalissa mielessä, että ne voivat saada vahvistusta ja muuttua vakiintuneiksi teorioiksi. Tämä ei kuitenkaan tarkoita tieteellisessä mielessä samaa kuin todistaminen.lähde? Sen sijaan taustaoletukset ja hypoteesit voidaan falsifioida eli osoittaa vääräksi.lähde? Toiset teoriat voivat osoittautua tiedon tarkentuessa käyttökelpoisemmiksi kuin toiset, mutta yhdenkään teorian pätevyydestä ei voida nykykäsityksen mukaan saada koskaan lopullista varmuutta. Sen sijaan monet tieteelliset teoriat ovat ajan mittaan osoittautuneet jollain tavoin puutteellisiksi.
Julkaiseminen

Akateeminen julkaiseminen tarkoittaa järjestelmää, jossa tutkijan on välttämätöntä saada tutkimuksensa hyväksytyksi vertaisarvioidussa julkaisussa tai vertaisarvioimattomana esiprinttinä, jos haluaa tuloksensa pian julkisuuteen. Vertaisarviointi takaa yleensä sen, että työ on sisällöllisesti mahdollisimman korkealaatuista, eikä jokaisen tutkijan tarvitse erikseen arvioida tutkimuksen tieteellistä sisältöä kohta kohdalta. Järjestelmän tarkoitus on antaa kaikille mahdollisuus julkaista tutkimuksensa riippumatta omasta arvoasemasta, maineesta tai tieteellisestä asemasta. Vaikka tiedelehtien vertaisarviointi tarjoaa yleensä anonymiteetin tutkijalle, sitä on usein kritisoitu konservatiiviseksi ja kulloistakin tieteellistä eliittiä suosivaksi, koska anonymiteetistä huolimatta tutkijoiden henkilöllisyys on monesti selvitettävissä tutkimuksen sisällöstä ja tutkimuksen sisällön arviointiin voivat päästä vaikuttamaan muutkin kuin objektiiviset seikat mahdollisista sanktioista huolimatta. Näistä syistä johtuen vertaisarvioinnin käytännöt ovat usein muuttuneet ajan mittaan, eivätkä ole suinkaan samoja eri aloilla. Useimmat tieteelliset työt julkaistaan kirjoina tai artikkeleina, viime vuosina Internetissä ja muuten elektronisessa muodossa tapahtuva julkaiseminen on alkanut syödä merkittävästi perinteistä paperijulkaisemista.
Vertaisarvioimattomillakin julkaisuilla voi saada tieteellistä meriittiä, mutta yleensä työlleen saa helpommin tieteellistä huomiota vertaisarvioiduissa julkaisuissa. Niidenkin arvostus vaihtelee tapauksittain, joidenkin tutkimusalojen tutkimuksia, kuten esimerkiksi parapsykologia, ei välttämättä pidetä tieteeseen kuuluvina. Muun muassa erilaiset indeksointijärjestelmät ovat pyrkineet tarjoamaan menetelmän, jolla voisi arvioida tieteellisten teosten arvostusta, mutta tässä on se ongelma, ettei kaikkia vertaisarvioituja julkaisuja ole niihin aina hyväksytty ja usein valintaperusteet ovat varsin subjektiivisia. Mitään selkeää julkaisujen laadullista arviointimenetelmää ei ole toistaiseksi olemassa.
Lähes kaikilla vakiintuneilla tieteenaloilla on yksi tai useampi tieteellinen sarja ja muita tieteellisiä julkaisukanavia, vaikkakin monet tutkimusjulkaisut ovat varsin poikkitieteellisiä. Julkisuuteen tuotujen tekstien määrä vaihtelee suuresti tutkimusalasta riippuen. Arvostetuimmat tieteelliset julkaisut ovat yleistieteellisiä, kuten Nature ja Science.
Tutkimusraportilla on vakiintunut rakenne. Ensin esitellään tutkimusongelma, sitten tutkimuksen menetelmät, kolmannessa osassa esitetään tulokset ja neljännessä osassa tulokset liitetään taustakirjallisuuteen ja asetettuun tutkimusongelmaan. Rakennetta kutsutaan osien englanninkielisistä nimistä muodostetulla lyhenteellä IMRD-rakenteeksi.
Julkaisujen popularisointi

Tieteellisten tutkimusten tuloksista kerrotaan usein mediassa. Suomalaisen tiedejournalismin yleisesti tunnettuna ongelmana on toimittaja Anu Silfverbergin mukaan se, että toimittajat eivät suhtaudu yliopistojen julkaisemiin tiedotteisiin samalla kriittisyydellä kuin muiden tahojen julkaisemiin tiedotteisiin. Tutkimustiedotteiden pohjalta laaditaan sen vuoksi yleensä uutinen ilman tavanomaista journalistista taustatyötä. Kiireiset toimittajat lukevat tiedotteen lisäksi usein pelkän lyhyen tutkimuskoosteen tai tutkimuksen lopussa olevan johtopäätösosan, joissa saatetaan kuitenkin raportoida asioita valikoiden ja jopa harhaanjohtavasti. Silfverberg esitelmöi tiedeviestinnän ongelmista Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan ja Suomen tiedetoimittajien vuonna 2021 järjestämässä 8. kansallisessa tiedeviestintäkongressissa.
Toistettavuuskriisi ja p-hakkerointi

Niin sanottu tieteen toistettavuuskriisi alkoi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, kun havaittiin, että satojen sosiaalipsykologisten tutkimusten kohdalla oltiin epäonnistuttu toistuvasti niiden tulosten toistamisessa. Tämä merkitsi sitä, että  iso osa tieteellisestä tutkimuksesta oli rakennettu virheellisen tiedon varaan. Kun ilmiötä ruvettiin lopulta selvittämään, havaittiin, että kyseiset tulokset oli saatu usein aiemmin yleisesti hyväksytyn, niin sanotun p-hakkeroinnin, avulla. Tutkimusaineistosta puristetaan siinä väkisin tilastollisesti merkitseviä tuloksia esimerkiksi manipuloimalla otoskokoa ja käytettyjä muuttujia, mikä johtaa johtaa usein aineiston valikointiin tai peittelyyn. Jos tutkimushypoteesi ei saa aineistosta tukea, saatetaan jopa vaihtaa alkuperäinen tutkimushypoteesi toiseksi. Jos aineisto on riittävän pieni, siitä voi puristaa analyysitapaa muuttamalla lähes mitä tahansa, koska pienestä aineistosta löytyy niin paljon satunnaisvaihtelua. Myöhemmin huomattiin, että sama metodologinen ongelma koski lähes kaikkia muitakin tieteenaloja.
Pieni osa tutkijoista on muuttanut toimintatapojaan tieteellisimmäksi toistettavuuskriisin seurauksena. Esimerkiksi maailmankuulu Toronton yliopiston psykologian professori Michael Inzlichti on tunnustanut, ettei hän ei ole onnistunut toistamaan vanhojen tutkimustensa tuloksia luotettavampiin tutkimusmenetelmiin siirryttyään.
Toistettavuuskriisi johtuu suureksi osaksi siitä, ettei tutkijoita palkita ensisijaisesti tinkimättömästä työskentelystä, vaan mahdollisimman tiheästä julkaisemisesta mahdollisimman arvostetuissa lehdissä, vaikka Isot kansainväliset tiedelehdet eivät ole kiinnostuneita julkaisemaan tutkimuksia, joissa tutkimushypoteesi kaatuu tai joissa yritetään toistaa aiempien tutkimusten tuloksia. Lisäksi tiedelehdet on todella vaikea saada oikaisemaan julkaisuissaan havaittuja virheitä.
Toistettavuuskriisi on synnyttänyt vaatimuksia siirtymisestä niin sanottuun avoimen tieteen malliin, jossa tutkijat luovuttavat aineistonsa lähtökohtaisesti julkisuuteen ja selostavat avoimesti kaikki tutkimuksessa tehdyt valinnat ja työvaiheet. Hypoteesin kaatumisesta pitäisi aina raportoida sekä kirjoittaa auki myös se, jos tutkimuksesta on poistettu osia. Tutkimusten ja niissä käytettävien hypoteesien esirekisteröinti voisi olla ratkaisu moneen edellä mainittuun ongelmaan, koska sen avulla voidaan esimerkiksi laskea julkaisuvinouman laajuus, joka johtuu siitä, ettei tutkimushypoteesin kaatavia tutkimuksia julkaista läheskään yhtä usein kuin niitä, joista saadaan tukea hypoteesille. Tutkimushypoteesi kaatuu joka toisessa psykologian alan tutkimuksessa, mutta lähes kaikista julkaistaviksi valituista tutkimuksista saadaan tukea valitulle hypoteesille. Avoimen tieteen laatimisen varjopuolena on, että se hidastaa tutkimusprosessia huomattavasti.
Rahoitus

Valtaosa tieteellisen tutkimuksen rahoituksesta tulee kolmesta lähteestä, yrityksiltä (pääasiallisesti soveltavaan tutkimus- ja kehitystyöhön), säätiöiltä ja järjestöiltä sekä valtioilta, jotka kanavoivat tutkimuksen ja tuotekehityksen rahoitusta joko valtion budjetin kautta yliopistoille ja muille tutkimus- ja koulutuslaitoksille. Suomessa osa valtion rahoituksesta tulee Suomen akatemian ja Tekesin kautta. Muita tutkimuksen rahoittajia ovat erilaiset säätiöt ja rahastot, Suomessa esimerkiksi Sitra. Jonkin verran rahoitusta tutkimukseen tulee myös puolustusvoimien rahoituksen kautta. Yhdysvalloissa puolustusvoimien budjetin kautta ohjataan tutkimukseen huomattavia summia.
Monet vanhemmat tutkijat (kuten tutkimusjohtajat) käyttävät enemmän aikaa apurahahakemusten tekoon kuin varsinaiseen tutkimukseen. Apurahat ovat välttämättömiä paitsi tutkimusten toteuttamisen kannalta, se on myös merkittävä tapa osoittaa tieteellistä ansioitumistaan. Eräät virat jopa edellyttävät tällaista ansioitumista.
Suomalainen tutkimus

Suomalainen tutkimus ei yllä aivan Euroopan maiden keskitasolle, jos mittarina käytetään EU:n Horisontti 2020 -rahoitusohjelman läpäisseitä rahoitushakemuksia. Vain 13 prosenttia Suomessa tehdyistä  hakemuksista hyväksyttiin, kun EU-maiden keskimääräinen läpäisyprosentti oli lähes 15.
Kirjallisuutta

Eskola, Jari & Suoranta, Juha: Johdatus laadulliseen tutkimukseen.  (7. painos 2005)  Jyväskylä:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-768-035-X
Kuoppala, Kari & Saarinen, Taina: Soveltavan tutkimuksen ja perustutkimuksen rajanvetoja. (pääkirjoitus) Tiedepolitiikka, 2010, 35. vsk, nro 3, s. 1. artikkeli.  Helsinki:  Edistyksellinen tiedeliitto.
Kuusela, Pekka & Niiranen, Vuokko (toim.): Realismin haaste sosiaalitieteissä.  Kuopio:  Unipress, 2006.  ISBN 951-579-219-3
Mattila, Markku: Rahoittajat ja tutkimuksen vaikuttavuus. Tieteessä tapahtuu, 2010, 28. vsk, nro 4-5, s. 9. artikkeli.  Helsinki:  Tieteellisten seurain valtuuskunta.
Miettinen, Reijo & Tuunainen, Juha: Perus- ja soveltava tutkimus tiedepolitiikan luokittelukategorioina ja retorisina resursseina. Tiedepolitiikka, 2010, 35. vsk, nro 3, s. 2. artikkeli.  Helsinki:  Edistyksellinen tiedeliitto.
Tiitta, Allan: Miten vaikuttavuus tuli tiedepolitiikkaan. Tieteessä tapahtuu, 2010, 28. vsk, nro 4-5, s. 6. artikkeli.  Helsinki:  Tieteellisten seurain valtuuskunta.
Tuomi, Jouni: Tutki ja lue: Johdatus tieteellisen tekstin ymmärtämiseen.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-26-5640-0
Töttö, Pertti: Syvällistä ja pinnallista: Teoria, empiria ja kausaalisuus sosiaalitutkimuksessa.  Tampere:  Vastapaino, 2004.  ISBN 951-768-127-5
Uusitalo, Hannu: Tiede, tutkimus ja tutkielma: Johdatus tutkielman maailmaan.  (WSOY kurssikirjat. 7. painos 2001)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17457-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Metodix, Tieteellisen tutkimuksen, tutkimusmenetelmien ja niiden oppimisen verkkoympäristö
Suomen tieteen ja teknologian tietopalvelu
Terveysportti
MedLine (englanniksi)
Industrial Research Institute (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
European Industrial Research Management Association (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Izalco

Izalco
Osittain pilvien peittämä Izalco.
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  El Salvador
Vuoristo:  Cordillera de Apaneca
Korkeus merenpinnasta:  1 950 m
Purkautunut viimeksi:  1966
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Izalco on aktiivinen kerrostulivuori läntisessä El Salvadorissa, Ilamatepecin eteläpuolella. Se on nuori tulivuori, joka purkautui ensi kerran vuonna 1770. Purkaukset jatkuivat vuoteen 1957, minkä vuoksi Izalco sai lempinimen "El Faro del Pacifico" eli "Tyynenmeren majakka". Vajaan vuosikymmenen tauon jälkeen vuoren kylkeen repesi uusi purkausaukko 1966. Nykyinen rauhallinen jakso, joka on jatkunut vuodesta 1966, on pisin Izalcon historiassa.
Geologia

Vuoren kartio on n. 650 m korkea, ja huipulla oleva kraatteri on n. 250 m leveä.
Izalcon laava on enimmäkseen oliviinibasalttia. Izalcon ensimmäistä purkausta vuonna 1770 edelsi yltyvä fumarolitoiminta. Nykyään fumarolit ovat tyyntyneet, ja höyrypurkauksia tapahtuu vain kun sadevesi valuu kuumiin halkeamiin. Vuoren rinteiltä on löydetty lukuisia mineraaleja, ja useita kupari-vanadiini-mineraaleja on tavattu ensi kerran täältä.
Muuta

Cerro Verden kansallispuistossa vierailevat turistit nousevat usein Izalcolle. Tulivuori on kansallinen ikoni, ja sen kuva on ollut mm. El Salvadorin ensimmäisissä postimerkeissä vuodelta 1867 sekä entisessä 10 colónin setelissä.
El Salvadorin ensimmäiset postimerkit v. 1867
Viipurin läänin alueliitossuunnitelma
Aiheesta muualla

Eino Leinon Uudenkirkon ja Kivennavan asukkaille omistettu runo Karjalan kannas, joka ilmestyi Tähtitarha-kokoelmassa vuonna 1912 (runosto.net)
Peittaus (siemenvilja)

Siemenviljan peittausta viljavarastossa Keravalla 1961.
Peittaus tarkoittaa siemenviljan käsittelyä peittausaineella, joka on myrkyllinen sienikasvustoa ja tuhohyönteisiä torjumaan tarkoitettu maatalouden torjunta-aine. Peitattu vilja on yleisimmin siemenviljaa, jota ei saa käyttää ruokana tai rehuna peittausaineen myrkyllisyyden takia. Yleensä peitattu vilja värjätään, jotta se olisi helpompi erottaa.
Peittauksessa on perinteisesti käytetty jauhepeittausta, jolloin käsittely on helppoa ja käsittelylaite yksinkertainen (täyttöruuviin kiinnitettävä). Jauhepeittaukseen liittyy kuitenkin kasvanut keuhkosyöpäriski. Nykyään on siirrytty käyttämään nestepeittausta, joka hoidetaan kuivurilla suoraan täyttövaunuun. Nestepeitattu siemen ei pölyä, mikä tekee sen käsittelystä helpompaa allergioista kärsivälle. Nesteellä peitatun siemenen aiheuttama keuhkosyöpäriski on myös pienempi. Tahmea peittausneste on tosin tahrivampaa kuin jauhe.
Haitat

Neonikotinoidia sisältävien peittausaineiden on epäilty olleen haitallisia pölyttäville hyönteisille kuten mehiläisille ja kimalaisille. Aineen epäillään siirtyvän kasvin varteen, mm. kukan meteen ja heteisiin, joita pölyttäjät hyödyntävät. Mehiläisillä myrkyn on epäilty aiheuttavan suuntavaiston katoamista ja kimalaisilla kuningatarkuolemia ja kasvuhäiriöitä. MTT tutkii asiaa Suomessa yhdessä Eviran, Tukesin, MTK:n, Elintarviketeollisuusliiton, Helsingin yliopiston, Suomen Mehiläishoitajain Liiton sekä Maa- ja metsätalousministeriön kanssa Neomehi-hankkeessa.
Peittaus vähentää pelloilta selkärangattomien määrää, mikä vaikuttaa niillä poikasiaan ruokkivien lintujen, kuten peltosirkkujen vähenemiseen.
Halyna Avramenko

| Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Ukraina> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m liikkuva maali, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Kultaa | Plzeň 2008 | 10 m liikkuva maali |  |
|  Kultaa | Plzeň 2008 | 10 m liikkuva maali, sekajuoksut |  |
|  Kultaa | Heinola 2009 | 10 m liikkuva maali |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 10 m liikkuva maali, sekajuoksut |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 10 m liikkuva maali, joukkue |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, sekajuoksut, joukkue |  |
Halyna Avramenko (ukr. Галина Авраменко, s. 13. toukokuuta 1986 Tšernihiv) on ukrainalainen riistamaaliampuja ja maailmanmestari.
Avramenko on saavuttanut urallaan neljä maailmanmestaruutta, kolme MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin.
Niilo Mattila

Niilo Vihtori Nuutinen, kirjailijanimi Niilo Mattila (16. helmikuuta 1926 Siilinjärvi – 14. huhtikuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen lehtori ja nuortenkirjailija.
Nuutisen vanhemmat olivat Taavetti Vihtori Nuutinen ja Hilja Maria Holländer. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1946 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1951 Helsingin yliopistosta.
Teoksia

Omalla nimellä:
Siilijärven Ponnistus 1907–1947.  Siilijärven Ponnistus, Kuopio 1947
Nimimerkillä Niilo Mattila:
Vaara uhkaa ilmasta : seikkailukertomus. Poikien seikkailukirjasto 105.    Otava 1944
Kultamaljan etsijät : kertomus entisajoilta.    Karisto 1948
Keskustan Varsinais-Suomen piiri

| Keskustan Varsinais-Suomen piiri |
| --- | --- |


Alue:  Varsinais-Suomen vaalipiiri
Keskustan Varsinais-Suomen piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa Varsinais-Suomen vaalipiirissä eduskuntavaaliehdokkaat sekä Varsinais-Suomen hyvinvointialueen ehdokkaat.
Kansanedustajat

Esko Kiviranta (2003-)
Annika Saarikko (2011-)
Kansanedustajat > Aiempia kansanedustajia

Väinö Kivilinna (1922–1924)
Paavo Saarinen (1924–1933)
Juho Pilppula (1927–1948)
Einari Karvetti (1933–1945)
Samuli Simula (1945–1951)
V. J. Sukselainen (1948–1970, 1972–1979)
Urho Kähönen (1951–1966)
Mauno Jussila (1951–1970)
Katri Kaarlonen (1966–1972)
Taisto Tähkämaa (1970–1991)
Lauri Palmunen (1979–1983)
Eeva Kuuskoski (1980–1995, siirtyi kokoomuksesta)
Jarmo Laivoranta (1991–1995)
Timo Järvilahti (1991–1999)
Olavi Ala-Nissilä (1991–2006, 2015–2019)
Liisa Hyssälä (1995–2010)
Mauri Salo (1995–1996, 1999–2003, 2006–2007, 2010–2011)
Timo Kaunisto (2007–2011)
Saigonin taistelu (1968)

Saigonin taistelu oli Vietnamin sodan aikaisen tết-hyökkäyksen aikainen taistelu Etelä-Vietnamin pääkaupunki Saigonin hallinnasta 31. tammikuuta – 31. maaliskuuta 1968. Vietkongin ja Pohjois-Vietnamin asevoimien epäonnistui lopulta saavuttaa päätavoitteitaan Saigonissa, mutta ne valtasivat useita kohteita kaupungin sisällä sitä puolustavilta etelävietnamilaisilta ja yhdysvaltalaisilta joukoilta. Kohteet vallattiin lopulta takaisin ja hyökkääjät olivat kärsineet suuret tappiot. Mediahuomio oli Yhdysvalloissa hyvin kriittistä, millä oli lopulta huomattavat poliittiset vaikutukset itse sodan kulkuun.