stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wiley Post
Varhainen lentoura

Post syntyi Van Zandtin piirikunnassa Teksasissa, mutta hänen perheensä muutti Oklahomaan hänen ollessaan viisivuotias. Hänen lentouransa alkoi 26-vuotiaana Burell Tobbs and His Texas Topnotch Fliersin lentosirkuksen laskuvarjohyppääjänä, ja hän tuli hyvin tunnetuksi lentonäytöksissä esiintyjien piirissä. Vuonna 1926 hän menetti öljykenttäonnettomuudessa vasemman silmänsä, mutta hän käytti korvausrahojaan ensimmäisen lentokoneensa ostoon. Tuohon aikaan hän tapasi toisen oklahomalaisen, Will Rogersin, kun hän lennätti Rogersin  rodeoon, ja heistä kahdesta tuli lopulta hyvät ystävät. Post oli varakkaiden oklahomalaisten öljymiesten Powell Briscoen ja F.C. Hallin henkilökohtainen lentäjä vuonna 1930 kun Hall osti yksimoottorisen ylätason Lockheed Vegan, mikä oli yksi kuuluisimmista 1930-luvun alun ennätystentekokoneista. Hall antoi koneelle nimeksi Winnie Mae tyttärensä mukaan, ja Post saavutti ensimmäisen kerran kansallista kuuluisuutta voittamalla tuolla koneella kansallisen nopeuslentokilpailun (National Air Race Derby) Los Angelesista Chicagoon. Koneen runkoon oli kirjoitettu "Los Angelesista Chicagoon 9 tunnissa 9 minuutissa 4 sekunnissa. 27. elokuuta  1930."
Maailman ympäri > Harold Gattyn kanssa

Kuten monet aikansa lentäjät, Post ei pitänyt siitä tosiasiasta, että maailmanympärilennon nopeusennätys ei ollut lentokoneella vaan ilmalaiva Graf Zeppelinillä, joka Hugo Eckenerin ohjaamana kiersi maailman 21 päivässä vuonna 1929. 23. kesäkuuta 1931 Post ja hänen lentosuunnistajansa Harold Gatty nousivat Rooseveltin lentokentältä Long Islandilta New Yorkista Winnie Maella lennolle, joka veisi heidät maailman ympäri neljäntoista välilaskun kautta, jotka tapahtuivat Newfoundlandissa, Englannissa, Saksassa, Neuvostoliitossa, Alaskassa, Kanadan Albertassa sekä Ohion Clevelandissa ennen paluutaan  Rooseveltin lentokentälle. Paluu tapahtui 1. heinäkuuta heidän matkattuaan 15 474 mailia (n. 24 903 km) ennätysajassa 8 päivää 15 tuntia ja 51 minuuttia. Heidän vastaanottonsa veti vertoja Charles Lindberghin saamalle kaikkialla minne he menivät. He söivät päivällistä Valkoisessa talossa 6. heinäkuuta, ottivat osaa seuraavana päivänä New Yorkissa pidettyyn paraatiin, ja olivat kunniavieraina Amerikan ilmailun kauppakamerin (Aeronautical Chamber of Commerce of America) juhla-aterialla hotelli Astorissa. Lennon jälkeen Post hankki Winnie Maen  F.C. Hallilta ja hän ja Gatty julkaisivat matkakertomuksensa nimellä "Maailman ympäri kahdeksassa päivässä" (Around the World in Eight Days), mikä sisälsi Will Rogersin esipuheen.
Maailman ympäri > Ensimmäinen yksinlento

Post halusi ennätyslennon jälkeen avata oman lentokoulun, mutta ei saanut riittävästi rahoitusta, mikä johtui hänen maalaistaustaansa ja muodollisen koulutuksen puutteeseen rahoittajien keskuudessa kiinnitetystä huomiosta. Rahoituksen hylkääjien motivoimana Post päätti yrittää maailmanympäriyksinlentoa ja oman nopeusennätyksensä rikkomista. Seuraavana vuonna Post paransi lentokonettaan asentamalla automaattiohjauksen (autopilotin) ja radiosuunnistuslaitteen, jotka olivat Sperry Gyroscope Companyn ja Yhdysvaltain armeijan  suorittaman kehitystyön loppuvaiheessa. Vuonna 1933 hän toisti maailmanympärilentonsa, korvaten lentosuunnistajan autopilotilla ja kompassilla, ensimmäisenä yksinlentäjänä. 50 000 ihmistä tervehti hänen paluutaan Brooklynin Floyd Bennettin lentokentälle 22. heinäkuuta 7 päivän ja 19 tunnin jälkeen – 21 tuntia vähemmän kuin hänen edellinen ennätyksensä, ja hänen kunniakseen järjestettiin toinen paraati New Yorkissa.
Ensimmäinen painepuku

Vuonna 1934 Post alkoi tutkia korkeuslennon ja pitkien matkojen rajoja Phillipsin öljy-yhtiön Frank Phillipsin taloudellisella tuella. Winnie Maen ohjaamoa ei voitu paineistaa, joten hän työskenteli B.F. Goodrich Companyn Russell S. Colleyn kanssa ja he kehittivät maailman ensimmäisen käytännöllisen painepuvun. Painepuvussa oli kolme kerrosta: pitkä alusasu, sisäinen mustasta kumista tehty ilmarakko (black rubber air pressure bladder), ja kumilla päällystetystä laskuvarjokankaasta tehty ulkokerros. Ulkokerrokseen liimatut käsi- ja jalkanivelet sallivat hänen käyttää ohjaimia ja kävellä lentokoneessa. Ulkokerrokseen oli kiinnitetty siannahkakäsineet, kumijalkineet sekä alumiinista ja muovista tehty sukeltajan kypärä. Kypärässä oli irrotettava kasvo-osa joka voitiin sulkea ilmatiiviisti 17 000 jalassa (n. 5,2 km), ja johon voitiin kiinnittää korvakuulokkeet ja kurkkumikrofoni. Painepuvun ensilennolla 5. syyskuuta 1934 Post pääsi 40 000 jalan (n. 12,2 km) korkeuteen Chicagon yllä. Lopulta lentäen 50 000 jalassa (n. 15,2 km) Post löysi ylemmän alailmakehän (ylätroposfäärin) suihkuvirtaukset (n. 12 km:n korkeudessa olevia voimakkaita ilmavirtauksia, jotka nopeuttavat lentämistä) ja teki paineistetun lennon tärkeimmät käytännön edistysaskeleet.
Viimeinen lento

Post kiinnostui vuonna 1935 tutkimaan posti- ja matkustajalentoreittiä Yhdysvaltain länsirannikolta Venäjälle. Käteisvarojen puutteessa hän rakensi lentokoneen kahden onnettomuuskoneen osista ja suunnitteli lisäävänsä ponttoonit Alaskan ja Siperian järville laskeutumista varten. Hänen ystävänsä Will Rogers vieraili usein hänen luonaan Burbankin lentokentällä Kaliforniassa sillä aikaa kun hän rakensi konetta ja pyysi Postia lentämään hänet Alaskan halki jotta hän löytäisi uutta materiaalia sanomalehtipalstaansa varten. Kun Postin tilaamia ponttooneja ei kuulunut, hän käytti ponttooneja jotka oli suunniteltu paljon painavammalle koneelle, mikä teki hänen koneestaan vaarallisen raskaan, varsinkin kun otetaan huomioon mukaan lastattu metsästys- ja kalastusvälineistö. Heinäkuussa suoritetun koelennon jälkeen Post ja Rogers lähtivät lentokoneellaan Seattlesta Washingtonista varhain elokuussa. Postin ohjatessa konetta  Rogers kirjoitti lehtiartikkeleitaan kirjoituskoneellaan. Muutaman mailin päässä Point Barrowsta Alaskassa he eksyivät huonossa säässä ja laskeutuivat laguuniin kysyäkseen neuvoa. Koneen moottori pysähtyi heidän yrittäessään nousta myöhemmin ilmaan ja lentokone syöksyi laguuniin, mikä irrotti oikean siiven ja tappoi molemmat miehet välittömästi.
Muistomerkkejä ja kunnianosoituksia

Vuonna 1936 Smithsonian-instituutti hankki itselleen Winnie Maen Postin leskeltä. Kaksi onnettomuuspaikan muistomerkkiä (Arkistoitu – Internet Archive) kunnioittavat näiden kahden miehen muistoa ja ovat mukana Yhdysvaltain historiallisten nähtävyyksien luettelossa (National Register of Historic Places).
Wiley Post vastaanotti useita kunniamerkkejä ja mitaleja: Distinguished Flying Cross (USA) (1932), Belgian kultamitali (1934) sekä International Harmon Trophy (Arkistoitu – Internet Archive) (1934). Vuonna 1979 Yhdysvaltain postilaitos julkaisi hänen kunniakseen kaksi lentopostimerkkiä   (C95 (Arkistoitu – Internet Archive) ja C96 (Arkistoitu – Internet Archive)).
Lähteitä englanniksi

Wiley Post and the Winnie Mae. AcePilots.com. 2003.
Lockheed 5C Vega (Arkistoitu – Internet Archive). Smithsonian National Air and Space Museum.
Johnson, Bobby H. Post, Wiley Hardeman. The Texas State Historical Association.
Onkst, David H. Wiley Post (Arkistoitu – Internet Archive). U.S. Centennial of Flight Commission.
Winnie Mae. National Air and Space Museum.
Wiley Post (keskellä vasemmalla) ja Harold Gatty (keskellä oikealla) Tempelhofin lentoasemalla Saksassa kesäkuussa 1931 maailmanympärilennon välilaskulla matkalla Moskovaan
Yongbyonin ydintutkimuslaitos

Yongbyonin 5 MW:n Magnox-koereaktori
Yongbyonin ydintutkimuslaitos on Pohjois-Koreassa Pohjois-Pyeonganin maakunnassa Yongbyonissa sijaitseva tutkimus- ja ydinvoimalaitos. Se sijaitsee noin 60 kilometrin päässä Pjongjangista.
Ydintutkimuslaitos sijoittuu Kuryong-joen ympärille, ja kampusalueella on sijainnut useita erilaisia reaktoreita ja muita rakennuksia. Tutkimuskeskuksen ensimmäinen ydinvoimala otettiin käyttöön vuonna 1965. Vaikka Pohjois-Korealla ei ole ydinvoimaa energiantuotantokäytössä, voimalaa on käytetty ydinvoimatutkimukseen sekä myös ydinaseiden kehittämiseen.
Voimalan toimintaa ydinaseiden kehittelyyn rajoitettiin jo vuoden 1994 sopimuksessa Pohjois-Korean ja Yhdysvaltojen välisessä sopimuksessa, mutta vuonna 2002 havaittiin, että voimalan sinettejä oli alettu poistamaan ja valvontakameroita pimentämään.
Viiden megawatin reaktorin toiminta keskeytettiin vuonna 2007 kansainvälisen aseistariisumis-sopimuksen perusteella, ja Pohjois-Korea tuhosi vuonna 2008 ydinvoimalan jäähdytystornin kutsuvieraiden ja toimittajien todistaessa. Maa kuitenkin irtautui sopimuksesta myöhemmin ja ilmoitti vuonna 2010 rakentavansa ydinvoimalaitokseen uutta kevytvesireaktoria. Pohjois-Korea ilmoitti ottaneensa reaktorin uudelleen käyttöön vuonna 2015.
Reaktorit

Ydinvoimalassa on ollut ainakin seuraavat reaktorit:
| Nimi | Reaktorityyppi | Teho | Käyttöönottovuosi | Käytöstäpoistovuosi | Muuta tietoa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | IRT-2000 | Ei tiedossa | 1965 | Ei tiedossa | Reaktori muunnettiin vuonna 1973 käyttämään vahvasti rikastettua uraania kevyen sijasta. |
| 2 | 5MWe (Magnox) | 5 MW | 1986 | Käytössä | Reaktori mallinnettiin Calder Hall-reaktorin mukaisesti grafiittihidasteiseksi ja kaasujäähdytteiseksi. Reaktorin epäillään olevan Plutoniumin valmistuskäytössä. |
| 3 | Kevytvesireaktori | Ei tiedossa | Ei tiedossa | Ei tiedossa | Suuri reaktori 5MWe reaktorista etelään, tarkoitettu ilmeisesti sähkön tuotantoon. Tuotannon piti alkaa vuonna 2010. |

Reaktorien lisäksi tutkimus- ja ydinvoimalaitoksen alueella sijaitsee myös:
Radiokemian laboratorio, jota ilmeisesti käytetään plutoniumin jatkokäsittelyyn ydinasekäyttöön.
Uraanin rikastuslaitos, jossa on yli 2000 sentrifugia.
Yonge Street

Yonge Street (lausutaan [jʌŋ], samoin kuin englannin kielen sana young) on Kanadan Ontariossa sijaitseva pohjois-etelä-suuntainen tie. Pitkä tie toimii yhtenä Toronton suurkaupunkialueen tärkeimmistä liikenneväylistä, ja sen eteläosaa on pidetty Toronton kaupungin pääkatuna. Tien rakennutti alun perin Ylä-Kanadan kuvernööri ja Toronton perustaja John Graves Simcoe sotilastarkoituksiin vuosina 1795–1796. Tie nimettiin Yhdistyneen kuningaskunnan sotaministerin Sir George Yongen mukaan.
Kadun kartta Toronton/Yorkin alueella
Kadun koko pituus (keltaisella) sekä katua jatkava valtatie Highway 11
Yonge Street Toronton keskustassa
Yonge Street North Yorkin keskuksessa
Yonge Street 1900-luvun alussa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yonge Street Wikimedia Commonsissa
Yongin

| Yongin |
| --- | --- |
 Yongin
 Koordinaatit: 37.2409°N, 127.1775°E 
Valtio:   Etelä-Korea
Maakunta:  Gyeonggi
Väkiluku (2016):  991 126
 
 www.yongin.go.kr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yongin (kor. 용인시, Yongin-si, hanja 龍仁市) on kaupunki Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se sijaitsee nauhamaisena kaupunkirakenteena linnuntietä noin 40 kilometriä Soulista kaakkoon. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 991 126. Syksyllä 2017 rikkoutui 1,0 miljoonan asukkaan raja.
Kaupunki jakautuu kolmeen piiriin (gu): Cheoin-gu, Giheung-gu ja Suji-gu. Soulin metroverkkoon kuuluvat junalinjat (mm. Bundang- ja Everline-linjat) kulkevat nauhamaisen kaupunkirakenteen kautta.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa korealainen perinnekylä (näytöksineen), ja MBC-televisioyhtiön Dramia-studioalueen kierrokset.
Yonginin kaupungintalo.
Kevät Tanjoen äärellä.
Kuninkaallinen hautakumpu Yonginissa.
Soulin metron verkostoon kuuluvan Everline-linjan juna Giheungin asemalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yongin Wikimedia Commonsissa
Kaupungin sivusto (koreaksi) (yongin.go.kr)
Luettelo televisiosarjan Uusi päivä esityskausista

Tämä on luettelo Yle TV2-kanavalla vuosina 2010–2018 esitetyn Uusi päivä -televisiosarjan esityskausista.
Ensimmäisen ja toisen kauden jaksojen nimet ovat sananlaskuja. Kolmannen kauden alusta jaksoon 342 asti jaksojen niminä käytettiin osia suomalaisten laulujen nimistä ja sanoituksista, sillä tuotantoryhmän käyttämät sananlaskut alkoivat loppumaan. Keväästä 2014 alkaen jaksojen nimet ovat olleet pääasiassa fraaseja.
Luettelo kausista

1. kausi (2010–2011)
2. kausi (2011–2012)
3. kausi (2012–2013)
4. kausi (2013–2014)
5. kausi (2014–2015)
6. kausi (2015–2016)
7. kausi (2016–2017)
8. kausi (2017–2018)
9. kausi (syksy 2018)
Zofia Wichłacz

| Zofia Wichłacz |
| --- | --- |
 Zofia Wichłacz vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Varsova, Puola
Näyttelijä
Palkinnot
 Berlinale Film Festival, Amok, 2017.  Gdynia Film Festival, Puolan Akatemian palkinto, Warsaw '44, 2015.  Gdynia Film Festival, Paras päänayttelijä, Warsaw '44, 2014. 
Aiheesta muualla
IMDb 
Zofia Wichłacz (s. 5. huhtikuuta 1995 Varsova, Puola) on puolalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Warsaw '44 -elokuvasta josta on voittanut palkintoja.
Lapsuus ja nuoruus

Wichłacz syntyi Puolassa vuonna 1995. Hänen isänsä oli elokuvakuvaaja ja äiti arkkitehti, lavastaja ja sisustussuunnittelija ja hänen lapsuudessaan elämä pyöri teatteri- ja elokuvaharjoitusten ympärillä. Hän sanoo olleensa 12–14-vuotias kun hänelle syntyi halu näytellä. Kun hän sitten myöhemmin 19-vuotiaana meni koenäyttelemään rooliin Warsaw '44 -elokuvaan hän sai ensimmäisen suuremman roolinsa.
Roolit > Elokuva

The Reconciliation, Anna, (2017)
Jäljet, Matogan äiti, (2017)
Amok, Zofia , (2017)
Afterimage, Hania, (2016)
Warsaw '44, Biedronka (Alicja Saska), (2014)
Once My Mother, (2013)
Byl Sobie Dzieciak, (2012)
Roolit > Televisio

Maailma liekeissä, Kasia Tomaszeski, (2019)
DNA, Julita Sienko, (2019)
1983, Karolina Lis, (2018)
The Romanoffs, Nadya, (2018)
The Mire, Teresa Zarzycka, (2018)
Belfer, Karolina, (2017)
Teatr Telewizji, Talonvaltaaja Aska / Mela Dulska, (2013-2014)
Lekarze, Hanna Karska, (2014)
Gleboka Woda, Kasia Rowinska, (2013)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zofia Wichłacz Wikimedia Commonsissa
World On Fire – BBC One’s epic new drama from multi-award winning writer Peter Bowker BBC Media Centre.  24.09.2019. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
Zofia Wichlacz MUBI. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
Ås Avis

| Ås Avis |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Amedia
Kokonaislevikki:  2 490 (2020)
Perustettu:  2006
Päätoimittaja:  Henrik Christie
Kotikunta:  Ås
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  to
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ås Avis on norjalainen vuonna 2006 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Ås. Se ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
William C. Durant

| William C>  Durant |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1861 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 18. maaliskuuta 1947 (85 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat
William Crapo "Billy" Durant oli eräs amerikkalaisen ajoneuvoteollisuuden pioneereista. Hänen katsotaan alullepanneen ajoneuvoteollisuudessa nykyisinkin yleisen käytännön, jossa holding-yhtiönä toimivan emon alaisuudessa on monta, eri automerkkejä eri hintaluokkiin valmistavaa yhtiötä. Hänen toimeksipaneminaan syntyivät tämän päivän suuryhtiöt, holding-yhtiö General Motors sekä automerkki Chevrolet.
Uran alkuvuodet

Billy syntyi yläluokkaiseen bostonilaiseen perheeseen, mm. hänen äitinsä isä, Henry H. Crapo, oli sahatavara- ja rautatiemagnaatti ja Michiganin osavaltion kuvernööri. Billy lopetti opiskelunsa high schoolissa kesken ja siirtyi työskentelemään isoisänsä puutavarayhtiössä. Vuonna 1886 hän perusti ystävänsä J. Dallas Dortin kanssa Flint Road Cart Company -nimisen yhtiön, joka kasvoi pienestä alusta suuryhtiöksi. Vuonna 1895 parivaljakon liiketoiminta oli kasvanut koko Yhdysvallat kattavaksi ja tuolloin yhtiön nimeksi muutettiin Durant-Dort Carriage Company. Yhtiö oli hevosajoneuvojen valmistajana markkinajohtaja Yhdysvalloissa ja vaunujen mantereenlaajuista myyntiä varten Durant kehitti modernin franchising-järjestelmän esiasteena toimineen edustajien verkoston. Kun hänestä vuonna 1904 tuli Buickin johtaja, hän nosti tämän "hevosettomia vaunuja" valmistaneen yhtiön menestyksen tielle opeilla, jotka hän oli saanut vaunujen valmistuksen ja myynnin parissa. Vuonna 1908 hän perusti General Motors -yhtiön, kaikkien ajoneuvojen komponentteja valmistaneiden yhtiöidensä holdingyhtiöksi. Hyvin nopealla tahdilla GM hankki omistukseensa Buickin rinnalle Oldsmobile-, Oakland ja Cadillac -automerkkejä valmistaneet yhtiöt.
Autot ja General Motors

Alun perin Durant suhtautui autoihin hyvin vastahankaisesti, pitäen niitä meluisina, haisevina ja vaarallisina. Vuosisadan vaihteessa alkoi kuitenkin näyttämään siltä, että näillä hevosittomilla vaunuilla olisi olemassa tähänastista suurempaa kaupallista menestystä. Skottisyntyisen David Dunbar Buickin Michiganin Detroitiin perustama Buick Motor Company oli taloudellisesti huonossa jamassa. Buickilla oli kuitenkin hallussaan suunnittelemansa OHV-moottorin patentti. Buick Motor Companyn pelastajaksi tuli sijoittaja James H. Whiting (1842 – 1919), joka vuonna 1904 siirsi yhtiön kotikaupunkiinsa Michiganin Flintiin ja palkkasi sen johtoon William Durantin.
Vuonna 1905 Durant vei Buickin automallin, joita oli siihen mennessä valmistettu kourallinen, New Yorkin autonäyttelyyn ja palasi sieltä mukanaan 1100:n auton tilaukset. Durant teki lujasti töitä ja vuoteen 1908 saavuttaessa Buick oli Yhdysvaltain eniten myyty automerkki, ohittaen aiemmin markkinoita hallinneet Fordin, Cadillacin ja Oldsmobilen. Vuonna 1907 Durant solmi 15-vuotisen yhteistyösopimuksen kanadalaisen liikemiehen ja hevosvaunuja valmistaneen McLaughlin Carriage Company of Canada Ltd:n johtajan Robert Samuel McLaughlinin kanssa. Sopimuksen mukaisesti Kanadaan perustettiin McLaughlin Car Company of Canada, valmistamaan vuoden 1908 Buickin Malli F:n moottoreita ja voimansiirtolaitteita. Nämä myytäisiin Buickille omakustannehintaan. General Motors of Canada perustettiin 20. marraskuuta vuonna 1907. Durant perusti Detroitiin 16. syyskuuta 1908 General Motors Holding Companyn, Durantin vaihdettua Buick Motor Co:n osakkeita McLaughlin Car Co:n osakkeisiin. McLaughlin puolestaan vaihtoi omistamiaan Buickin osakkeita GM Holding Co:n osakkeiksi ja näin Robert Mclaughlinista tuli GM:n suurin osakkeenomistaja sekä johtokunnan jäsen. Durant alkoi aktiivisesti laajentaa General Motorsin toimintaa. Erilaisin osakejärjestelyin Durant yhdisti General Motorsin alaisuuteen Oldsmobilen vuonna 1908 ja vuonna 1909 Cadillacin ja Oaklandin josta myöhemmin tuli Pontiac. Kaikkiaan GM hankki omistukseensa parin vuoden aikana yli kaksikymmentä autoja valmistavaa ja niiden valmistusta tukevaa tehdasta.
Chevrolet

Vuonna 1910 Durant teki ostotarjouksen Ford Motor Companysta, mutta GM:n rahoituksesta vastanneet pankkiirit eivät antaneet enää tälle hankkeelle tukeaan.  Yhtiön kassa oli tyhjä ja sen seurauksena pankkiireista muodostettu konsortio otti itselleen määräysvallan, pakottaen Durantin lähtemään pois yhtiöstä. Durant alkoi välittömästi rakentamaan uutta yhtiötä, ja hankki omistukseensa Little-automerkin valmistusoikeudet. Littlen oli tarkoitus kilpailla Fordin T-mallia vastaan. Durant halusi kuitenkin lisää ja nopeammin. Marraskuun 3. päivänä, vuonna 1911 hän perusti Buickin entisen kilpa-ajajan ja itseoppineen autonrakentaja Louis Chevrolet:n kanssa Chevrolet Motor Car Companyn. Durantilla ja Chevroletilla oli kuitenkin autoista ja yhtiöstä sen verran erilaiset näkemykset, että heidän tiensä erkanivat vuonna 1914, Durantin ostaessa liikekumppaninsa osuuden yhtiöstä. Durant yhdisti voimansa jälleen vanhan liikekumppaninsa McLaughlinin kanssa ja vuonna 1915 he perustivat Chevrolet Car Company of Canadan. Näiden yhtiöiden tuomien voittojen turvin Chevrolet pystyi ostamaan General Motorsin osake-enemmistön ja tätä kautta Billy Durant sai vuonna 1916 GM:n johtajanvakanssinsa takaisin.
Durantin toisella johtajakaudella, vuosina 1916 – 1920, hän liitti Chevroletin osaksi General Motorsia. Hän myös hankki yhtiön omistukseen autokoreja valmistaneen Fisher Bodyn sekä kodinkoneita valmistaneen Guardian Frigerator Companyn, jolla oli mm. vuodelta 1916 kylmäkaapin patentti. Yhtiö tuli tunnetuksi Frigidaire-tavaramerkillään. Kahdenkymmenen vuoden takaisia kokemuksiaan vaunujen valmistamisen ajoilta hyödyntäen, Durant yhdisti erilaisia osia ja komponentteja valmistavia yhtiöitä, muodostaen näitä hallinoivan holding-yhtiö United Motors Companyn. Sen johtoon hän asetti Hyatt Roller Bearing Companyn johtajan Alfred P. Sloanin. UMC:n tyttäriä olivat mm. autoteollisuuden komponentteja valmistaneet Hyatt Roller Bearing Company (laakerit), New Departure Manufacturing (laakerit), Dayton Engineering Laboratories (myöhemmin Delco Electronics Corporation)  (autosähkö), Harrison Radiator Corporation (jäähdyttimet), Jaxon Steel Products ja Perlman Rim. United Motors Co. oli alkuun itsenäinen yhtiö, toimittaen osia kaikille halukkaille ostajille, mutta vuonna 1918 se yhdistettiin suoraan GM:n alaisuuteen. Sloan nousi 1920-luvulla GM:n johtoon, hänen aikanaan GM:stä tuli maailman suurin ajoneuvojen valmistaja. Vuonna 1920 Durant joutui taas lähtemään yhiöstä, GM:n silloisen suuromistajan, kemianyhtiö DuPontin halutessa GM:n hallintaansa.
Durant Motors

Jouduttuaan jättämään luomansa yhtiön johtajan paikan jo toistamiseen, Billy Durant alkoi rakentaa imperiumiaan vielä kerran.
Durant Motors rakennettiin Billy Durantin oppien mukaisesti yhtiöksi, jolla olisi General Motorsin tavoin tarjota auto useaan eri hintaluokkaan. Yhtiön merkkejä olivat Flint, Durant ja Star, joilla yhtiö kilpaili GM:n Buickia, Oldsmobilea, Oaklandia ja Chevroletia vastaan. William Durant hankki yhtiönsä omistukseen Connecticutin Bridgeportista kotoisin olleen, loistoautoja valmistaneen Locomobile Company of American konkurssipesän. Tämä hankinta loi Durant Motorsille mahdollisuuden kilpailla eksklusiivisten loistoautojen markkinoilla, Rolls-Royce- ja Pierce-Arrow -merkkejä vastaan. Durant Motorsilla oli läheiset suhteet Dort-, Frontenac- ja De Vaux-automerkkeihin. Star-nimellä valmistetut autot saivat vientiversioina nimen Rugby. Vuosina 1928 – 1931 yhtiö myi hyötyajoneuvoja Yhdysvaltain ja Kanadan markkina-alueilla Rugby Trucks -brändin alla. Lisäksi yhtiöllä oli suunnitelmat Princeton-nimellä valmistettavasta autosta, joka kilpailisi Packardia ja Cadillacia vastaan, sekä Eagle-merkistä, joka sijoittuisi halvimman Starin ja Durantin väliin. Kumpaakaan merkkiä ei kuitenkaan laitettu tuotantoon.
Alkuaan Durant Motors menestyi hyvin, kiitos siitä kuuluu William Durantin luomalle usean merkin politiikalle ja General Motorsin johdossa hankitulle kokemukselle. Vuoden 1929 pörsiromahdus vähensi kuitenkin autojen myyntiä ja yhtiön taloudellinen tilanne heikkeni nopeasti. Koska autot eivät tehneet kauppaansa, myyntipisteitä jouduttiin sulkemaan ja Durant Motorsin markkinaosuus pieneni, näin kierre oli valmis. Viimeiset yhtiön valmistamat autot, jotka olivat Duranteja-merkkisiä, rullasivat linjalta vuonna 1931. Kanadan tytäryhtiö jatkoi vielä toimintaansa nimellä Durant Frontenac, mutta Durant-etuliite poistui käytöstä saman vuoden aikana.
Viimeiset vuodet

William Durantista oli 1920-luvulla tullut merkittävä peluri Wall Streetin osakepörsissä ja vuoden 1929 pörssiromahdus vei hänen henkilökohtaisen omaisuutensa täysin nollille. Durant Motorsin kaatumisen jälkeen William ja hänen järjestyksessä toinen vaimonsa asuivat Alfred Sloanin heille järjestämässä pienessä asunnossa. William Durant oli puilla paljailla ja toimi keilaradan hoitajana Flintissä. Vuonna 1942 William sai aivoinfarktin, joka invalidisoi hänet osittain. William Durant kuoli 18. päivänä maaliskuuta vuonna 1947 ja hänet on haudattu New York Cityn Bronxissa sijaitsevalle Woodlawn Cemetery -hautausmaalle.
Aiheesta muualla

William C. Durant Video Presentation