stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oliver E. Williamson
Aiheesta muualla

Marko Terviö: Oliver Williamson ja transaktiokustannusten taloustiede. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 2010, 106(1). vsk, s. 104–108.  Artikkelin verkkoversio.
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Ossi Kivinen

Ossian Evert (Ossi) Kivinen (10. maaliskuuta 1876 Värtsilä – 31. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kivisen vanhemmat olivat tehtaan kasööri Oskar Emil Kivinen ja Hilda Sofia Cornér ja puoliso vuodesta 1903 Olivia Kristina Nessler. Kivinen kävi Joensuun lyseon 4-luokkaisen reaalilinjan 1893 ja oli Ab N.L. Arppes Arfvingarin Värtsilän rautatehtaan konttoristi 1893–1898, Veljekset Kivisen eli vuodesta 1911 Veljekset Kivinen Oy:n perustaja 1899, varajohtaja 1911–1920 sekä toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Sortavalassa vuodesta 1920 vuoteen 1931, jolloin yritys ajautui konkurssiin. Hän oli myös Rautakonttori-yhtiön perustajia 1918 ja Rautakauppojen Ostokunnan perustajia 1928. Kivinen omisti Rihmatsun tilan Sortavalan maalaiskunnassa vuodesta 1904. Hän oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsen 1908–1915 ja presidentin valitsijamies 1931. Kivisellä oli myös useita alansa ja alueensa muita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1928.
Marjatta Hietala

Marjatta Liisa Hietala, o.s. Puusa, (s. 19. kesäkuuta 1943 Valkeala) on suomalainen historiantutkija, Tampereen yliopiston yleisen historian professori emerita ja kaupunki- ja innovaatiohistorian tutkija.
Hietala kuului Aira Kemiläisen aatehistorialliseen koulukuntaan. Hän aloitti Suomessa innovaatioiden ja kansainvälisten kontaktien tutkimisen ja toi historiantutkimukseen tavan työskennellä tutkimusryhmässä. Hietala on toiminut sekä suomalaisissa että kansainvälisissä luottamustehtävissä.
Opinnot

Hietala opiskeli Helsingin yliopistossa yleistä historiaa, tilastotiedettä, sosiologiaa ja valtio-oppia. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1968, filosofian lisiensiaatiksi 1970 ja valtiotieteen maisteriksi 1970 sekä väitteli 1975 tutkimuksella, joka koski Saksan oikeistolaista ja militaristista nationalismia Ernst Jüngerin ja tämän lähipiirin kirjoitusten pohjalta. Hänen sisällönanalyysiin perustuva tutkimusotteensa ja tilastollisten metodien käyttö oli uutta historian alalla. Sittemmin tilastolliset metodit ovat tulleet osaksi tutkimusrutiinia, ja niitä opetetaan jo perusopinnoissa.
Ura

Hietala toimi alkuun tutkijana sisäministeriössä ja valtioneuvoston kansliassa. Kari Hietalan kanssa laaditun tutkimuksen Palvelusten väestöpohjat ja niiden määräytyminen tuloksia hyödynnettiin alueellisessa suunnittelussa.
Myöhemmin Hietala toimi Helsingin yliopiston historian laitoksella yleisen historian assistenttina ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana. Vuosina 1994–1996 hän toimi yleisen historian professorina Joensuun yliopistossa. Hietala oli Joensuuhun tullessaan kolmas naispuolinen yleisen historian professori Alma Söderhjelmin (nimitys 1927) ja Aira Kemiläisen (1971) jälkeen. Suomen historian professorin virassa ei kukaan nainen ollut vielä ollut. Vuosina 1996–2011 Hietala toimi professorina Tampereen yliopistossa. Hän oli akatemiaprofessorina 2002–2007. Tampereella Hietalan ympärille muodostui tieteentutkimukseen, innovaatioihin sekä aate- ja kaupunkihistoriaan pureutuva tutkijaryhmä, johon tutkijat siirtyivät hänen mukanaan muun muassa Helsingistä ja Joensuusta. Hänen seuraajakseen professoriksi Tampereelle tuli tästä ryhmästä Marjaana Niemi, jonka oppilaat ovat Kemiläisen koulukunnan neljäs sukupolvi.
Professorina Hietala oli opetus- ja tutkimussuuntautunut. Hän toi historiantutkimukseen luonnontieteissä yleisen tavan muodostaa tutkimusryhmä. Hietala johti useita tutkimusprojekteja ja osallistui kotimaisiin ja kansainvälisiin hankkeisiin sekä ohjasi 39 väitöstutkimusta. Tutkijat tilastolliset tiedon lähteet (1982) ja Kristiina Graaen kanssa laadittu Suullista historiaa. Veteraanikansanedustajat haastateltavina (1994) olivat ensimmäisiä Suomessa julkaistuja metodioppaita näiltä aloilta.
Aatehistoriallinen koulukunta

Väitöskirjan teon yhteydessä Hietala liittyi Jyväskylän yliopiston yleisen historian professori Aira Kemiläisen aatehistorialliseen koulukuntaan, jonka merkittävin edustaja Hietala on. Hietala on julkaissut aate- ja kaupunkihistoriallisia tutkimuksia eri alueilta. Kemiläisen kanssa hän jatkoi rotuhygienian tutkimusta. Aatehistoria laajeni innovaatioiden leviämistä koskevaan tutkimukseen. Siihen kokonaisuuteen on kuulunut myös tieteenharjoittajien kansainvälisten kontaktien tutkiminen ja useiden opinnäytetöiden ohjaaminen myös siltä alalta. Suuressa hankkeessaan Tutkijat ja sota (toim.) hän on palannut sotakokemusten analysointiin.
Toinen laaja tutkimusalue on ollut kaupunkihistoria ja innovaatioiden leviäminen. Hietala on osoittanut vertailevissa kaupunkitutkimuksissaan, että Suomi oli 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä hyvin edistyksellinen teknisten innovaatioiden, kuten puhelimen ja katuvalaistuksen käyttöönotossa. Sitä koskevat merkittävimmät teokset ovat 1987 ilmestyneet Services and Urbanization at the Turn of the Century. The Diffusion of Innovations ja Marjatta Bellin kanssa 2002 julkaistu Helsinki – The Innovative City.
Hietala oli ensimmäisiä historiantutkijoita, jotka julkaisivat kansainvälisissä julkaisusarjoissa, mikä yleistyi vasta 2000-luvulla. Merkittäviä yhteistyökumppaneita ovat olleet ruotsalainen Lars Nilsson sekä Miroslav Hroch ja Luda Klusáková Prahan Kaarlen yliopistosta, Anngret Simms Dublinin yliopistosta ja vuonna 2000 Leicesterin yliopistosta Helsingin yliopistoon siirtynyt Peter Clark. Useat ulkomaiset tutkijat ovat ottaneet käyttöönsä Hietalan innovaatioiden leviämistä koskevan vertailevan metodinsa. Kansainvälistä yhteistyötä ovat olleet myös Kaupunkihistoriallisen komission piirissä laaditut historialliset karttateokset Helsingistä ja Kokkolasta.
Kansainvälisiä tehtäviä ja tutkimusmatkoja

Hietala valittiin 1982 Kaupunkihistorialliseen komissioon edustamaan Suomea ja myöhemmin sen hallituksen jäseneksi. Hän sai komitean välityksellä ja jäseniltä kutsuja luennoimaan ja kirjoittamaan artikkeleita. Hän on myös tutkinut useaan otteeseen ulkomaisissa yliopistoissa ja arkistoissa. Tehtyään väitöskirjatyön vuoksi tutkimista Max Planck -instituutissa hän on työskennellyt eri yliopistoissa Euroopassa sekä Yhdysvalloissa, jossa hän tutki Rockefeller-säätiön arkistosta suomalaisten tiedemiesten kansainvälisiä kontakteja.
Kansainvälisen historiatieteiden järjestön (The International Committee of Historical Sciences(ICHT)/Comité Internationla des sciences historiques (CISH) hallitukseen Hietala valittiin 2005 ruotsalaisen jäsenen Eva Österbergin tukemana ja puheenjohtajaksi 2010 saksalaisen Jürgen Kockan tuella. Hietala oli ensimmäinen suomalainen Historiatieteiden kansainvälisen komitean hallituksessa ja puheenjohtajana ensimmäinen nainen ja ensimmäinen Pohjoismaiden edustaja sitten 1920-luvulla vaikuttaneen norjalaisen Halvdan Kohtin.
Tiedehallinnon palveluksessa

Tiedehallintoa Hietala palveli Suomen Akatemian humanistisen toimikunnan jäsenenä 1995–2000, ylioppilastutkintolautakunnassa 1993–2003 sekä useissa komiteoissa ja työryhmissä. Hänen panoksensa oli ratkaiseva, kun Eduskunnan kirjastossa aloitettiin 1980-luvulla veteraanikansanedustajien haastatteluprojekti, jossa on vuoteen 2016 mennessä nauhoitettu lähes 400 entisen kansanedustajan haastattelut. Lisäksi hän on toiminut yliopistojen ja oppiaineiden evaluoijana lähes kaikissa Suomen yliopistoissa ja useissa Euroopan maissa sekä Floridassa Yhdysvalloissa. Eräs pitkäaikainen ja merkittävä tehtävä oli toiminta Unescon oppikirjaprojektissa, jossa tutkittiin kansainvälisyyssuosituksen periaatteiden ilmenemistä Italian, Saksan demokraattisen tasavallan, Puolan, Suomen ja Ison-Britannian lukion oppikirjoissa.
Hietala on toiminut useissa säätiöissä ja tiedejärjestöissä ja puolustanut niissä historian ja yleisen historian tutkimusedellytyksiä. Historiallisen seuran esimiehenä hän toimi 1994 ja edisti siellä kansallisbiografia-hankkeen toteuttamista. Suomalaisen Tiedeakatemian hallituksessa hän oli kaksi nelivuotiskautta ja oli sen edustajana Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallituksessa. Tiedeakatemian hallituksessa hän oli aluksi ainoa nainen, kuten hänen ikäpolvensa tutkijanaiset usein joutuivat olemaan eri yhteyksissä. Hän ei kuitenkaan osallistunut 1980-luvulla syntyneeseen naishistorian tutkimukseen. Ainoat julkaisut tältä alalta olivat Lars Nilssonin kanssa toimitettu antologia Women in Towns (1999) ja naistutkijoiden elämäkerrat Suomen Kansallisbiografiassa. Hän toimitti useita kokoomateoksia, joissa hänen tutkimushankkeidensa ja oppilaidensa tuloksia julkistettiin. Lisäksi hän toimi Scandinavian Journal of Historyn suomalaisena toimittajana.
Hietalan kansainvälisen akateemisen uran huipentuma oli 2015, kun hän toimi Jinanissa Kiinassa järjestetyn historiatieteiden konferenssin presidenttinä. Hänen kohdistui valtava julkisuus Kiinan tiedotusvälineissä, ja kiinalaiset naispuoliset opiskelijat pitivät häntä roolimallina ja parveilivat hänen ympärillään. Suomi ja Tampereen yliopisto tulivat tunnetuksi konferenssin 2 800 osallistujan ja kiinalaisen yleisön keskuudessa.
Tieteellisen toimintansa lisäksi Hietala on kirjoittanut lukuisia yleistajuisia artikkeleita ja kolumneja muun muassa Aamulehteen ja Kouvolan Sanomiin.
Yksityiselämä

Hietalan puoliso on ollut vuodesta 1969 tutkija, valtiotieteen lisensiaatti Kari Hietala.
Jäsenyydet

Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen 1977, hallitus 1986–1993 ja puheenjohtaja 1994.
Kansainvälisen kaupunkihistorian komission jäsen vuodesta 1981 ja hallituksen jäsen 1992–2016
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1997 ja hallituksen jäsen 1998–2005.
Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallitus 2005–2007.
Arkistolaitoksen johtokunta 1998–2007; Eduskunnan tulevaisuusvaliokunta 1999.
Tilastokirjaston johtokunta 1997–2006.
Yhteiskuntatieteellisen tietoarkiston johtokunta 1998–2007.
Institutum Romanun Finlandiae–säätiön hallitus 1999–2010.
Kansainvälisen historiatieteiden komitean hallituksen jäsen 2005–2010 ja puheenjohtaja 2010–2015.
Kunnianosoitukset

Suomen Leijonan R 1
Helsingin yliopiston gradu-palkinto 1968
Suomen kulttuurirahaston palkinto 2010
Tukholman yliopiston kunniatohtori 2012
Suomen Tiedeseuran Theodor Homén palkinto 2013
Suomen Historiallisen Seuran kunniajäsen 2015.
Alexander Baharovin maalaama muotokuva, tampereen yliopisto
Lähde
Julkaisut

(toim.) Tutkijat ja sota. Suomalaisten tutkijoiden kontakteja ja kohtaloita toisen maailmansodan aikana Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2006, sisältää artikkelin Tutkijat ja Saksan suunta.
Marjatta Hietala ja Tanja Vahtikari (toim): Landscape of Food. The Food Relationship of Town and Country in Modern Times, Studia Fennica Historica 4, Finnish Literature Society, Tampere 2003.
Marjatta Hietala ja Marjatta Bell: Helsinki – The Innovative City. Historical Perspectives, Finnish Literature Society Editions 857, Finnish Literature Society & City of Helsinki Urban Facts, Jyväskylä 2002.
Marjatta Hietala ja Lars Nilsson (toim.): Women in towns. The Social Position of Urban Women in a Historical Context, Studier i stads- och kommunhistoria 18/Studia historica 60, Stads- och kommunhistoriska institutet, Historiska institutionen and Finnish Historical Society, Helsinki 1999.
Marjatta Hietala: Innovaatioiden ja kansainvälistymisen vuosikymmenet, Historiallinen Arkisto 99:1/Suomen Historiallinen Seura , Helsingin kaupungin tietokeskuksen tutkimuksia 1992:2:1, Helsinki 1992.
Marjatta Hietala: Services and Urbanization at the Turn of the Century. The Diffusion of Innovations, Studia Historica 23, Finnish Historical Society, Helsinki 1987.
Marjatta Hietala: Der neue Nationalismus in der Publizistik Ernst Jüngers und des Kreises um ihn 1920–1933, Annales Academiae Scientiarum Fennicae, Ser B, Tom 194, Helsinki 1975 (väitöskirja).
Marjatta Hietala, Sini Kangas ja Heikki Ylikangas (toim.): Historia eilen ja tänään. Historiantutkimuksen ja arkeologian suunnat Suomessa 1908–2008, Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk 179, Suomen Tiedeseura 2009.
Marjatta Hietala, Martti Helminen ja Merja Lahtinen (toim.): Helsinki. Helsingfors. Historiallinen kartasto, Historic Towns Atlas, Scandinavian Atlas of Historic Towns, New Series No 2, Finland, Helsingin kaupungin tietokeskus Helsinki Urban Facts, Hämeenlinna 2009.
Marjatta Hietala (toim.): Kirjoituksia merkittävistä suomalaisista. Aura Korppi-Tommola Suomen Kansallisbiografian kirjoittajana, Juvenes Print Tampere 2009.
Marjatta Hietala ja Kristiina Graae: Suullista historiaa. Veteraanikansanedustajat haastateltavina. (Oral History project on Finnish Veteran Parliamentarians) Eduskunnan kirjaston tutkimuksia ja selvityksiä I. Eduskunnan kirjasto (Publications of the Library of the Finnish Parliament) Helsinki 1994.
Marjatta Hietala ja Kari Myllys: Tutkijan tilastolliset tiedonlähteet, Helsinki 1982.
Marjatta Hietala ja Eino Jutikkala: Kokkola – Gamlakarleby. Scandinavian Atlas of Historic Towns, New Series No 1, Finland. Finnish Historical Society, Odense University Press, 1990.
Marjatta Hietala, Aira Kemiläinen ja Pekka Suvanto (toim.): Mongoleja vai germaaneja – rotuteorioiden suomalaiset. Historiallinen Arkisto 86, Helsinki 1985. Teoksessa artikkelit: Rotuhygienia, s. 105–162, ja Suomalaisen naistyypin etsiminen, s. 421–446.
Lähde
Aiheesta muualla

Vem och vad 1994-2014, Schilds 1994-2014
Reclaiming the City. Innovation, Culture, Experience. ed. by Marjaana Niemi & Ville Vuolanto, Festschrift for Marjatta Hietala 19.6.2003. Studia Fennica, Historica 6.
Kati Juurus, Professori Marjatta Hietala Kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikuntaan. Yliopistouutiset 15.12.1997.
Pauliina Susi, Naisen kallein omaisuus, Yliopisto 15/99.
Innovaatiot tarvitsevat rajojen rikkomista ja vuoropuhelua, Oppiva Tampere 1/2002.
Maan viisaat ennakoivat yhteiskunnan sudenkuoppia. haastattelijana Taina Wesslin, Aikalainen 12.6.2000.
Kokeneet viisaat nimesivät yhteiskunnan sudenkuopat, Yhteishyvä 1/2001.
Anni Seppälä, Historioitsija rohkaisee nuoria tutkijoita. Tunnustus: Tampereen yliopiston professori Marjatta Hietala sai Kulttuurirahaston palkinnon. Aamulehti 28.2.2010.
Où aller

|  Où aller> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Marie Line
Säveltäjä(t):  Jean-Philippe Dary Marie Line Moïse Crespy Micaël Sene
Sanoittaja(t):  Jean-Philippe Dary Marie Line Moïse Crespy Micaël Sene
Euroviisutiedot
Vuosi:  1998
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  24.
Pisteet:  3
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Martin Koch
Où aller on Marie Linen esittämä kappale, jolla se edusti Ranskaa vuoden 1998 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Birminghamissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 24. 3 pisteellä.
Maurice Benoit

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1959 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | jääkiekko |  |
Maurice L. ”Moe” Benoit (26. heinäkuuta 1932 Salaberry-de-Valleyfield, Quebec – 10. joulukuuta 2013 Dayton, Ohio, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Benoit kuului Kanadan olympiahopeaa Squaw Valleyssa 1960 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi turnauksessa seitsemässä ottelussa tehden yhden maalin. Talviolympialaisten tuolloisesta statusarvosta johtuen Kanada saavutti samalla MM-hopeaa. Vuonna 1959 Benoit oli Kanadan joukkueessa voittamassa maailmanmestaruuden.
Jääkiekko vei Benoit'n Yhdysvaltoihin ja lopulta Daytonin kaupunkiin, jossa hän kuoli 81-vuotiaana 10. joulukuuta 2013.
Paavo Pirilä

| Paavo Pirilä |
| --- | --- |
 Paavo Pirilä vuonna 1916.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1883 Teisko
Kuollut: 31. elokuuta 1957 (74 vuotta) Tuusula
Kansalaisuus:  Suomi
Arvonimi: iho- ja sukupuolitautien professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  iho- ja sukupuolitaudit
Paavo Werner Pirilä (16. kesäkuuta 1883 Teisko – 31. elokuuta 1957 Tuusula) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston professori.
Pirilä valmistui ylioppilaaksi 1903, lääketieteen kandidaatiksi 1906, lisensiaatiksi 1910 ja väitteli syfilistutkimuksen alalta, kupan primaarihaavan histologiasta, tohtoriksi vuonna 1914.
Pirilä toimi aluksi Helsingin kaupungin palveluksessa yleisen sairaalan ihotautiosaston apulaislääkärinä 1911–1913 ja Helsingin kaupungin terveystoimen apulaislääkärinä 1913–1915 sekä Töölön ylimääräisen veneeristen tautien sairaalan ylilääkärinä 1916–1921. Hän hoiti Helsingin yliopistossa iho- ja veneeristen tautien professorin virkaa 1918–1919 ja 1925 ja antoi yliopiston iho- ja sukupuolitautien opetusta 1929–1936. Helsingin yliopiston syfilidologian dosentuuria hän hoiti 1916–1922 ja 1936–1943 sekä toimi iho- ja sukupuolitautiopin vt. professorina 1941–1942, varsinaisena professorina 1943–1951.
Luottamustehtäviä Pirilällä oli muun muassa Lääkintöhallituksen tieteellisen neuvoston jäsenyys 1943–1945 ja Pohjoismaisen ihotautilääkäriyhdistyksen hallituksen jäsenyys 1943–1953.
Pirilän ja hänen puolisonsa Anni Siviä o.s. Ikosen poika Veikko Pirilä seurasi isänsä jälkiä iho- ja sukupuolitautien lääkärinä ja professorina.
Kirjallisuutta

Autio, Veli-Matti: ”Pirilä, Paavo (1883–1957)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 728–730.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7.  / Teoksen verkkoversio.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 2018 – miesten kilpailu

| Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 2018   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Yksilökilpailu |  | miehet |  | naiset |  |
| Parikilpailu |  | parikilpailu |  |  |  |
| Joukkuekilpailu |  | joukkuekilpailu |  |  |  |
| n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  |  |
Ohjaskelkkailun miesten kilpailu järjestettiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisissa Alpensia Sliding Centressä 10.–11. helmikuuta 2018.
Aikataulu

Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+9).
| Päivä | Aika | Tapahtuma |
| --- | --- | --- |
| 10, helmikuuta | 19:10–22:45 | 1. ja 2. lasku |
| 11. helmikuuta | 18:50–22:45 | 3. ja 4. lasku |
Olli Heinonen (kemisti)

Olli Heinonen
Olli Heinonen (s. 1946 Helsinki) on suomalainen radiokemisti, joka työskenteli YK:n kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) johtoryhmässä ja sittemmin Harvardin yliopiston asiantuntijatehtävissä.
Heinonen on väitellyt radiokemiasta Helsingin yliopistossa. Vuodesta 1983 alkaen hän työskenteli tutkijana VTT:llä. Vuosina 1999–2005 hän toimi erilaisissa johtotehtävissä IAEA:n ydinainevalvonnan osastolla. Vuonna 2005 Heinonen valittiin ydinainevalvonnan johtajaksi ja IAEA:n apulaispääjohtajaksi.
Heinonen erosi IAEA:n apulaispääjohtajan paikalta elokuun alusta 2010 ja siirtyi  Harvardin yliopistoon kansainvälisiin asioihin keskittyvän Belfer Centerin asiantuntijatehtäviin.
Aiheesta muualla

Henkilöjuttu. Suomen Kuvalehti 18/2008
Olli Heiskanen

Olli Heiskanen (5. tammikuuta 1938 Joutseno – 30. maaliskuuta 2022 Kerava) oli suomalainen prikaatikenraali.
Heiskanen syntyi talouspäällikkö Martti Heiskasen ja Viena Wikströmin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli Anneli Kouri. Myös heidän pojastaan Mikosta (s. 1963) tuli ammattiupseeri. Hänet ylennettiin vuonna 2015 isänsä tavoin prikaatikenraaliksi.
Heiskanen tuli ylioppilaaksi Helsingin kaksoisyhteislyseosta 1958, Kadettikoulusta kurssilta n:o 46 hän valmistui 1961 ja Sotakorkeakoulusta 1971. Heiskanen toimi opetusupseerina Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1961–1962 ja Kadettikoulussa 1962–1963. Lapin jääkäripataljoonassa hän oli komppanianpäällikkö 1966–1966 ja viimeksi mainittuna vuonna aliupseerikoulun johtaja sekä 1976–1978 pataljoonaupseeri. Taistelukoulun koulutusupseerina Heiskanen toimi 1966–1968 ja uudelleen 1971–1976.  Työskenneltyään Pääesikunnassa toimistopäällikkönä 1978–1980 Heiskanen siirtyi ensin Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajaksi vuonna 1980 ja sitten Taistelukoulun kurssinjohtajaksi vuonna 1983. Puolustusvoimien tutkimuskeskuksen johtajana hän työskenteli 1985–1990, Etelä-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1990–1991, Tampereen sotilaspiirin päällikkönä 1991–1993, Läntisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkönä 1993–1994 ja Uudenmaan sotilasläänin komentajana vuodesta 1994 vuoteen 1998, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Heiskanen ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1973, everstiluutnantiksi 1979, everstiksi 1985 ja prikaatikenraaliksi 1996.
Aiheesta muualla

Olli Heiskasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
PLM

PLM tarkoittaa seuraavia asioita:
puolustusministeriö, ministeriö Suomen valtionhallinnossa
tuotteen elinkaaren hallinta, (PLM) (engl. Product Lifecycle Management).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”PLM”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailut 1987

Ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailut 1987 järjestettiin Iglsissä Itävallassa. Kilpailut olivat järjestyksessään lajin 22. maailmanmestaruuskilpailut.
Miesten yksikkö

| Mitali | Urheilija |
| --- | --- |
Kultaa:  Markus Prock
Hopeaa:  Jens Müller
Pronssia:  Sergei Danilin
Miesten yksikkö > Naisten yksikkö

| Mitali | Urheilija |
| --- | --- |
Kultaa:  Cerstin Schmidt
Hopeaa:  Gabriele Kohlisch
Pronssia:  Ute Oberhoffner-Weiss
Miesten kaksikko

| Mitali | Urheilija |
| --- | --- |
Kultaa:  (Jörg Hoffmann, Jochen Pietzsch)
Hopeaa:  (Stefan Ilsanker, Georg Hackl)
Pronssia:  (Thomas Schwab, Wolfgang Staudinger)
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 2 |  Saksa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 3 |  Itävalta | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 |  Neuvostoliitto | 0 | 0 | 1 | 1 |