stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pielisen reitti

Pielisen reitti on idänpuoleinen kahdesta Vuoksen vesistön pohjoisesta vesireitistä.selvennä Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 13 900 km². Tästä huomattava osa, noin 6 000 km², sijaitsee Venäjän puolella. Pielinen on reitin keskusjärvi ja se sijaitsee kokonaisuudessaan Pohjois-Karjalan alueella. Reitti purkaa vetensä Saimaan tasolle Pielisjokea pitkin Joensuun kaupungin läpi Pyhäselälle. Virtaama joessa on keskimäärin 240 m³/s.
Suurimmat Pielisen reittiin laskevat joet ovat Koitajoki, Lieksanjoki ja sen sivuhaara Jongunjoki. Valtimon reitin vesistö, jonka valuma-alue on 1 285 km², laskee Kuokkastenkoskea pitkin luoteesta Pielisen Kuokkastenjärveen.
Pielisen reittiä käytetään sekä vesivoiman tuotantoon että vesiliikenteessä. Syväväylä (4,35 m) Saimaalta kulkee Joensuuhun asti, josta 2,4 m:n laivaväylä jatkuu Pielisjokea pitkin Joensuun, Kuurnan ja Kaltimon sulkukanavien kautta aina Pielisen pohjoisosaan Nurmekseen asti.
Reitin suurimmat vesivoimalaitokset sijaitsevat Kaltimossa ja Kuurnassa. Muita vesivoimaloita ovat Kuokkastenkoski, Lieksankoski, Pamilo, Pankakoski ja Puntarikoski.
Karelia-soudun soutajien ja melojien reitti kulkee Pielisen reittiä.
Suomen vuodelta 1993 olevassa voimassa olevassa vesistöaluejaossa Pielisen reitin valuma-alueseen (04.4) luetaan Pielisen lähialue sekä Pieliseen laskevat vesireitit lukuun ottamatta Koitajoen valuma-aluetta (04.9). Samoin Pielisen reitin valuma-alueen ulkopuolelle jää Pielisen alapuolisen Pielisjoen alue (04.34).
Vuoksen vesistön kanavat
| --- | --- |
Heinäveden reitti:  Karvion kanava | Kerman kanava | Pilpan kanava | Vihovuonteen kanava
Iisalmen reitti:  Ahkiolahden kanava | Nerkoon kanava
Juojärven reitti:  Kaavinkosken kanava | Taivallahden kanava | Varistaipaleen kanava
Leppävirran reitti:  Konnuksen kanava | Naapuskosken kanava | Taipaleen kanava
Nilsiän reitti:  Lastukosken kanava | Juankosken kanava | Karjalankosken kanava
Pielisen reitti:  Joensuun kanava | Kaltimon kanava | Kuurnan kanava
Muita kanavia:  Ketveleen kanava | Kuivataipaleen kanava | Saarikosken kanava | Raikuun kanava | Saimaan kanava
Perniön Sisu

Perniön Sisu on nykyisin Salossa, entisen Perniön kunnan alueella toimiva urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1952, kun muutaman aktiivin joukko halusi irrottautua Perniön Nousevan alaosastosta omaksi seurakseen. Aluksi seuran lajeina olivat yleisurheilu ja hiihto sekä hieman myöhemmin mukaan tulleet lentopallo, pöytätennis ja painonnosto. Nykyisin lajivalikoimassa ovat omina jaostoinaan lentopallo ja vuodesta 2002 lähtien mukana ollut sulkapallo. Lisäksi yhteisen jaoston muodostavat yleisurheilu, hiihto ja kuntoliikunta.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pernin lohikäärmeritarit

Pernin lohikäärmeritarit (alk. The Dragonriders of Pern) on Anne McCaffreyn kirjoittama fantasiakirjasarja, josta Sari Karhulahti on suomentanut kolme osaa.
Pernin lohikäärmeritarit -sarja on saavuttanut suosiota ympäri maailmaa. Kolme ensimmäistä osaa on suomennettu, mutta Otava on lopettanut Pernin sarjan käännättämisen. Lisäksi sarjan toisen osan Vaarallisen tähden suomennoksesta puuttuu noin yksitoista sivua tekstiä, koska suomennos tehtiin brittikustantamon painoksesta. Yhdysvaltalaisessa painoksessa oli materiaalia, joka Britanniassa poistettiin kirjan lyhentämiseksi.[lähde? ]
Pernin lohikäärmeritarit -sarjan kirjat kuvaavat Pernin planeetan elämää, usein naispäähenkilöiden näkökulmista. McCaffreyn kirjat sijoittuvat fantasiakirjallisuuden ja tieteiskirjallisuuden rajamaille. Pernin lohikäärmeritarit -sarjan lisäksi McCaffrey kirjoitti paljon muutakin suomentamatonta kirjallisuutta.
Sarjan kolme ensimmäistä osaa on suomennettu. Ne on julkaistu Otavan fantasiaroomanit-sarjan kirjoina.
Sarjan osat

Dragonflight (1968, suom. Lohikäärmeen lento)
Dragonquest (1971, suom. Vaarallinen tähti)
Dragonsong (1976, suom. Tuliliskojen laulu, Harper Hall -Trilogian ensimmäinen osa)
Dragonsinger (1977, Harper Hall -Trilogian toinen osa)
Dragondrums (1979, Harper Hall -Trilogian kolmas osa)
The White Dragon (1978)
Moreta: Dragonlady of Pern (1983)
Nerilka's Story (1986)
Dragonsdawn (1988)
The Renegades of Pern (1989)
All the Weyrs of Pern (1991)
The Chronicles of Pern: First Fall (1993, novellikokoelma)
The Dolphins of Pern (1994)
Dragonseye (1997, brittipainos nimellä Red Star Rising vuonna 1996)
The Masterharper of Pern (1998)
The Skies of Pern (2001)
A Gift of Dragons (2002, novellikokelma)
Dragon's Kin (yhdessä Todd McCaffreyn kanssa 2003)
Dragonsblood (Todd McCaffreyn kirjoittama 2005)
Parempi mainettansa

| Parempi mainettansa> Ladies of the Mob |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William A. Wellman
Käsikirjoittaja:  John Farrow Oliver H. P. Garrett Välitekstit: George Marion Jr.
Perustuu:  Ernest Boothin tarinaan
Tuottaja:  William A. Wellman
Leikkaaja:  Edgar Adams
Pääosat:  Clara Bow Richard Arlen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Famous Lasky Corporation
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   17. kesäkuuta 1928  25. marraskuuta 1929
Kesto:  70 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Budjetti:  221 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parempi mainettansa (engl. Ladies of the Mob) on William A. Wellmanin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1928. Parempi mainettansa on genreltään rikosdraama, ja sen pääosissa ovat Clara Bow ja Richard Arlen.
Parempi mainettansa perustuu Ernest Boothin tarinaan, jonka pohjalta John Farrow ja Oliver H. P. Garrett laativat käsikirjoituksen. George Marion Jr. teki elokuvan välitekstit. Parempi mainettansa on nykyisin monien lähteiden mukaan listattu kadonneeksi.
Juoni

Parempi mainettansa kertoo kriminaalin Yvonne-tyttärestä, joka yrittää uudistaa hänen rakastamaansa pikkurikollista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clara Bow  | … |  Yvonne   |
|  Richard Arlen  | … |  Red   |
|  Helen Lynch  | … |  Marie   |
|  Mary Alden  | … |  "Soft" Annie   |
|  Carl Gerard  | … |  Joe   |
|  Bodil Rosing  | … |  Äiti   |
|  Lorraine Rivero  | … |  Nuori Yvonne   |
|  James Pierce  | … |  Konstaapeli   |
Tuotanto

Elokuvan kuvaukset alkoivat 10. huhtikuuta 1928 ja päättyivät 1. toukokuuta 1928. Parempi mainettansa kuvattiin Paramount Studiosilla Queensin Astoriassa, New Yorkissa 221 000 dollarin budjetilla. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Julkaisu

Parempi mainettansa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. kesäkuuta vuonna 1928 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 30. kesäkuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. marraskuuta vuonna 1929.
Uudelleenfilmatisointi

Parempi mainettansa uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1931 nimellä Suurkaupungin kadut, jonka pääosissa ovat Gary Cooper ja Sylvia Sidney. Clara Bow’n piti näytellä Suurkaupungin kadut -elokuvassa, mutta Bow’n omasta pyynnöstä Paramount vapautti hänet. Suurkaupungin kadut olisi ollut Bow’n viimeinen Paramount-elokuva.
Aiheesta muualla

Parempi mainettansa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Parempi mainettansa Elonet.
Parempi mainettansa AllMoviessa. (englanniksi)
Parempi mainettansa SilentErassa (englanniksi)
Kilimanjaron kansainvälinen lentoasema

Kilimanjaron kansainvälinen lentoasema (swahiliksi Uwanja wa ndege wa Kimataifa wa Kilimanjaro; IATA: JRO, ICAO: HTKJ) on kansainvälinen lentoasema Tansaniassa. Se kattaa lähes 110 km² alueen. Se vihittiin virallisesti käyttöön joulukuussa 1971, ja vuonna 1998 siitä tuli Afrikan ensimmäinen yksityistetty kansainvälinen lentoasema. Kenttää ylläpitää Kilimanjaro Airport Development Company. Se sijaitsee Tansanian pohjoisosissa Kilimanjaron ja Arushan merkittävien turistikeskittymien välissä.
Lentoasemalla on yksi päällystetty kiitotie, jonka mitat ovat 3607 × 45 metriä.
Kim Polling

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kim Polling. |  Kim Polling. |  Kim Polling. |  |
Maa:  Alankomaat
Naisten judo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2013 | 70 kg |  |
|  Pronssia | Doha 2023 | joukkuekilpailu |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Baku 2015 | 70kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2013 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Montpellier 2014 | 70 kg |  |
|  Kultaa | Tel Aviv 2018 | 70 kg |  |
Maa:  Italia
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Abu Dhabi 2024 | joukkuekilpailu |  |
Kim Polling (s. 8. helmikuuta 1991) on alankomaalaissybtyinen judoka, joka on edustanut Italiaa avioiduttuaan Andrea Regisin kanssa 24.2.2024.
Polling voitti Euroopan-mestaruuden 70 kg:n painoluokassa Budapestissa 2013 kukistettuaan loppuottelussa maannaisensa Linda Bolderin, ja Montpellier’ssa 2014, jossa hän voitti finaalissa saksalaisen Laura Vargas-Kochin. Hän voitti 70 kg:n sarjassa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 kukistettuaan loppuottelussa jälleen Vargas-Kochin. Hän oli samassa painoluokassa viides Kazanin EM-kilpailuissa 2016. Hän voitti Euroopan-mestaruuden jälleen Tel Avivissa 2018 kukistettuaan finaalissa britti Sally Conwayn. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän oli viides.
Polling saavutti 70 kg:n painoluokassa pronssia Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 sekä sijoittui viidenneksi Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 ja seitsemänneksi Astanassa 2015 ja Abu Dhabissa 2024. Hän saavutti sekajoukkuekilpailun MM-pronssia Alankomaiden edustajana Dohassa 2023 ja Italian joukkueessa Abu Dhabissa 2024.
Hän voitti Shenzhenin universiadeissa 2011 kultaa 70 kg:n sarjassa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 70 kg:n sarjassa 2010, sai samassa painoluokassa alle 20-vuotiaiden EM-kultaa 2010 ja hopeaa 2009 sekä alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa 2007.
Polling on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa neljätoista turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa, yksi kakkossija ja kaksi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Alankomaiden-mestaruutta.
Papinlampi (Pieksämäki)

| Papinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°12′55″N, 27°07′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Papinkanava Iso-Valkeiseen 
Järvinumero:  14.937.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  0,788 km  
Pinta-ala:  3,853 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPapinlampi 
Papinlampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Kortemäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 320 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Iso-Naakkiman valuma-alueeseen (14.937) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy.
Kim Peyton

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kim Peyton (vasemmalla). |  Kim Peyton (vasemmalla). |  Kim Peyton (vasemmalla). |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montréal 1976 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
Kimberley Marie (Kim) Peyton McDonald (26. tammikuuta 1957 Hood River, Oregon – 13. joulukuuta 1986 Stanford, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti Montréalin kesäolympialaisissa 1976 olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Jill Sterkelin, Shirley Babashoffin ja Wendy Bogliolin kanssa. Heidän uimansa aika 3.44,82 oli myös maailmanennätys. Uintiuransa aikana Peyton voitti myös viisi kultaa Pan-Amerikan kisoista.
Peyton edusti uintiurallaan seuratasolla David Douglas Swim Clubia. Uintiuransa jälkeen hän tapasi miehensä Andrew McDonaldin, joka voitti olympiahopeaa miesten vesipallossa vuonna 1984. Vuonna 1979 Peytonilla todettiin aivokasvain, joka lopulta johti hänen kuolemaansa vain 29-vuotiaana joulukuussa 1986.
Pentti Viljanen

| Pentti Viljanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pentti Elias Viljanen
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1915 Tampere
Kuollut: 6. toukokuuta 1975 (59 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1936–1975
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Jussi   1952 Omena putoaa... 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pentti Elias Viljanen (30. heinäkuuta 1915 Tampere – 6. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Viljanen esiintyi kaiken kaikkiaan noin 75 elokuvassa, yleensä koomisissa ja pienissä osissa. Kosti Elon näyttelijäkoulun jälkeen Viljanen näytteli Tampereen Teatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Iloisessa Teatterissa, Punaisessa Myllyssä ja MTV-teatterissa.
Viljanen esiintyi useissa sotilasfarsseissa 1950-luvulla ja profiloitui Reino Valkaman kanssa aliupseerirooleihin, joissa hän oli itse usein kersantin roolissa. Poikkeuksena sotilasfarsseissa oli yli-ikäisen varusmieskorpraali Konstilan osa elokuvassa Komppanian neropatit (1952). Hänen ainoa sankariroolinsa oli Väliportin Matin osa Teuvo Tulion esikoisohjauksessa Taistelu Heikkilän talosta (1936), joka oli myös Viljasen ensimmäinen elokuva. Viljasen viimeiseksi elokuvaksi jäi Rauni Mollbergin ohjaama televisioelokuva Siunattu hulluus (1975). Viljanen sai ainoan Jussi-palkintonsa elokuvasta Omena putoaa... (1952).
Varsinaisia päärooleiksi luokiteltavia osia Viljasella oli vain muutama. Näitä olivat Taistelu Heikkilän talosta -elokuvan Matti-renki ja Komppanian neropatit -farssin korpraali Konstila sekä Pontevien pommaripoikien Pena, 2 hauskaa vekkulia -elokuvan iskelmäsäveltäjä Martti Teräs ja Kovanaaman valokuvaaja Pinsiö.
Näyttelijätyön lisäksi Pentti Viljanen oli suosittu eri tilaisuuksien juontaja, aina rock-konsertteja myöten. Vielä 1970-luvulla hän esiintyi aikuisten miesten vaatemallina.
Viljanen kuoli 59-vuotiaana vuonna 1975. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Filmografia (valikoima)

Taistelu Heikkilän talosta (1936) (Väliportin Matti)
Miehen kylkiluu (1937) (Jussi, apteekkari)
Markan tähden (1938) (Ville Turkki)
Miehen tie (1940) (tamperelaiskeikari)
Rantasuon raatajat (1942) (Salmisen Jussi)
Tuomari Martta (1943) (Pentti Raitanen)
Rakkauden risti (1945) (Pekka)
En ole kreivitär (1945) (ratsupalvelija Frick)
Kohtalo johtaa meitä (1945) (humalainen mies)
Ristikon varjossa (1945) (puolustusasianajaja)
Kirkastuva sävel (1946) (huutokaupan pitäjä)
Viikon tyttö (1946) (maisteri ”PupuP Ojanen)
Kalle Aaltosen morsian (1948) (merimies Sutinen)
Pontevat pommaripojat (1949) (Pena)
Lännen lokarin veli (1952) (Justuksen isä)
Komppanian neropatit (1952) (korpraali Kalle Konstila)
Muhoksen Mimmi (1952) (Rappari-Rantsu)
Kaikkien naisten monni (1952) (varuskersantti)
On lautalla pienoinen kahvila (1952) (Noki-Joosu, pontikkakauppias)
Omena putoaa... (1952) (Murto-Kalle)
Miljonäärimonni (1953) (ylivääpeli Kulkunen)
Lumikki ja 7 jätkää (1953) (Ujo)
Varsovan laulu (1953) (kokki)
Kaksi hauskaa vekkulia (1953) (Martti Teräs)
Kovanaama (1954) (valokuvaaja Evert Pinsiö eli Hakkelus-Bill)
Laivan kannella (1954) (Matti)
Putkinotko (1954) (Aapeli Muttinen)
Laivaston monnit maissa (1954) (radisti)
Villi Pohjola (1955) (hautausurakoitsija)
Sankarialokas (1955) (varusylikersantti / sukellusveneen varuskersantti)
Helunan häämatka (1955) (Jalmari, Voutilaisen renki)
Silja – nuorena nukkunut (1956) (Mikko)
Tyttö tuli taloon (1956) (eno)
Vääpelin kauhu (1957) (varuskersantti Turunen)
Herra sotaministeri (1957) (ministeri Esko Leskelä – Maltillisen työväen oppositio)
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957) (kersantti Saastamoinen)
Niskavuoren naiset (1958) (apteekkari)
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959) (vanki)
Pekka ja Pätkä neekereinä (1960) (ravintolanjohtaja Kolperi)
Opettajatar seikkailee (1960) (arkkitehti Paatero)
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960) (koelaulutilaisuuden järjestäjä)
Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960) (konstaapeli Tarkka)
Tyttö ja hattu (1961) (kiertueen johtaja David Moulin alias Taavetti Moilanen)
Villin Pohjolan kulta (1963) (Kiveliön Konsta)
Siunattu hulluus (1975) (Nestori)
Kilindoni

| Kilindoni |
| --- | --- |

 Kilindoni
 Koordinaatit: 07°55′S, 39°40′E 
Valtio:   Tansania
Alue:  Pwanin alue
Piirikunta:  Mafian piirikunta
Väkiluku (2012):  12 141
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kilindoni on pikkukaupunki Tansaniassa Mafian saarella. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Kilindonissa asui 12 141 asukasta. Kaupunki kuuluu Pwanin alueeseen ja on Mafian piirikunnan hallinnollinen keskus.
Paul Morand -palkinto

Grand prix de littérature Paul-Morand eli Prix Paul-Morand (suom. Paul Morand -palkinto) on vuonna 1977 perustettu Ranskan akatemian kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään joka toinen vuosi. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin 1980, jolloin sen sai Jean-Marie Gustave Le Clézio. Palkinnon arvo oli aluksi 300 000 frangia, vuodesta 2002 sen arvo on ollut 45 000 euroa.
Palkitut

1980: Jean-Marie Gustave Le Clézio
1982: Henri Pollès
1984: Christine de Rivoyre
1986: Jean Orieux
1988: Emil Cioran
1990: Jean-François Deniau
1992: Philippe Sollers
1994: Andrée Chedid
1996: Marcel Schneider
1998: Daniel Rondeau
2000: Patrick Modiano
2002: Jean-Paul Kauffmann
2004: Jean Rolin
2006: Jean Echenoz
2008: Jacques Roubaud
2010: Olivier Rolin
2012: Patrick Grainville
2014: Gilles Lapouge
2018: Charles Dantzig
2020: Valère Novarina
2022: Éric Neuhoff
Lähde
Aiheesta muualla

Paul Morand -palkinto Ranskan akatemian verkkosivuilla (ranskaksi)
Kevin Schindler

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. toukokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Delmenhorst, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 191 cm
Paino: 87 kg
Seura
Seura: SV Wehen Wiesbaden
Pelinumero: 32
Junioriseurat
1993–1999: DTB Delmenhorst
1999–2006: Werder Bremen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2011 | → Werder Bremen II | 48 | (11) |
| 2007–2011 | Werder Bremen | 5 | (0) |
| 2008–2009 | → Hansa Rostock (laina) | 32 | (5) |
| 2009 | → FC Augsburg (laina) | 5 | (0) |
| 2010 | → MSV Duisburg (laina) | 3 | (0) |
| 2011–2014 | FC St. Pauli | 47 | (3) |
| 2014– | SV Wehen Wiesbaden | 8 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 148 | (20) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. helmikuuta 2015.
Kevin Schindler (s. 21. toukokuuta 1988 Delmenhorst) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2014–2015 3. Ligassa pelaavaa SV Wehen Wiesbadenia. Schindler on 191 senttimetriä pitkä ja painaa 87 kilogrammaa.
Schindler edusti juniori-ikäisenä DTB Delmenhorstia ja Werder Bremeniä, jossa hän nousi ammattilaiseksi. Ammattilaisurallaan hän on pelannut viisi ottelua Bundesliigassa edustaen Werder Bremeniä sekä 87 ottelua 2. Bundesliigassa edustaen Hansa Rostockia, FC Augsburgia, MSV Duisburgia ja FC St. Paulia (tilanne 13. helmikuuta 2015).
Petter Johan Bladh

Peter (Petter, Pehr) Johan Bladh (3. joulukuuta 1746 Vaasa – 1. maaliskuuta 1816 Närpiö) oli suomalainen liike- ja valtiopäivämies.
Bladh kävi Vaasan triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1763. Bladh meni 1766 Ruotsin Itä-Intian kauppaseuran palvelukseen ja yleni superkargööriksi. Hän teki useita matkoja Kiinaan ja oli kauppaseuran Kantonin konttorin johtajana 1778–1783. Hän palasi Suomeen 1784 ja asettui Närpiöön Benvikin kartanoon, jonka maanviljelyn hän järjesti kuntoon. Hän hankki Kaskisille tapulioikeudet ja kävi ulkomaankauppaa ja harjoitti laivaliikennettä. Suomen sodan aikana venäläiset polttivat 1808 hänen talonsa ja vangitsivat hänet ja hänen poikansa, kun hänen epäiltiin yllyttäneen talonpoikia aseisiin.
Bladh oli aikansa merkittäviä talousajattelijoita. Hän otti osaa valtiopäiville 1786, 1789, 1792, 1800 ja 1809, jolloin hänet kutsuttiin myös hallituskonseljin jäseneksi. Hän kirjoitti talouskysymyksistä artikkeleita, joita on myös julkaistu. Hänet kutsuttiin 1779 Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi. Bladh sai kanslianeuvoksen arvon 1812.
Petter Johan Bladhin vanhemmat olivat kauppias Johan Bladh ja Katarina Juvelius. Lääkäri ja numismaatikko Anders Bladh oli hänen veljensä.
Aiheesta muualla

Georg Haggrén: Kauppaneuvos Petter Johan Bladh (1746–1816). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Pariisi–Nizza-ajo 2022

Pariisi–Nizza-ajo 2022 oli järjestyksessään 80. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kahdeksan etappia sisältänyt kilpailu käytiin 6.–13. maaliskuuta 2022. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Primož Roglič voitti kilpailun 29 sekunnin erolla Simon Yatesiin, Daniel Martínez sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Wout van Aert, mäkikirikilpailun Valentin Madouas, nuorten kilpailun João Almeida ja joukkuekilpailun UAE Team Emirates.
Etapit

Lähde: Pro Cycling Stats
| Etappi | Päivä | Reitti | type | Pituus (km) | Nousumetrit | Voittaja | Kokonaiskilpailun johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1  | 6. maaliskuu | Mantes-la-Ville – Mantes-la-Ville | Tasamaaetappi | 159,8 | 1723 m |  Christophe Laporte |  Christophe Laporte |
| 2  | 7. maaliskuu | Auffargis – Orléans | Tasamaaetappi | 159,2 | 707 m |  Fabio Jakobsen |  Christophe Laporte |
| 3  | 8. maaliskuu | Vierzon – Dun-le-Palestel | Mäkietappi | 190,8 | 1929 m |  Mads Pedersen |  Christophe Laporte |
| 4  | 9. maaliskuu | Domérat – Montluçon | Henkilökohtainen aika-ajo | 13,4 | 188 m |  Wout van Aert |  Wout van Aert |
| 5  | 10. maaliskuu | Saint-Just-Saint-Rambert – Saint-Sauveur-de-Montagut | Vuorietappi | 188,8 | 3408 m |  Brandon McNulty |  Primož Roglič |
| 6  | 11. maaliskuu | Courthézon – Aubagne | Mäkietappi | 213,6 | 2878 m |  Mathieu Burgaudeau |  Primož Roglič |
| 7  | 12. maaliskuu | Nizza – Col de Turini | Vuorietappi | 155,4 | 3582 m |  Primož Roglič |  Primož Roglič |
| 8  | 13. maaliskuu | Nizza – Nizza | Vuorietappi | 115,6 | 2436 m |  Simon Yates |  Primož Roglič |
Osallistuneet joukkueet

Lähde: Pro Cycling Stats
Pertti Nättilä

Pertti Nättilä vuonna 1964
Pertti ”Pepe” Nättilä (1. helmikuuta 1934 Viipuri – 16. lokakuuta 2021 Pirkkala) oli Yleisradion TV2:n lastentoimituksen päällikkö. Hänet muistetaan parhaiten TV2:n Pikku Kakkosesta tutuksi tulleen Ransu Karvakuonon äänenä vuodesta 1978 lähtien. Lisäksi hän näytteli ja ohjasi televisiosarjoja, kuten Rintamäkeläisiä ja Heikkiä ja Kaijaa. Hänen poikansa Teppo Nättilä toimittaa musiikkiohjelmia Yle Radio Suomessa.
Ennen pitkää uraansa Yleisradiossa Nättilä toimi ammattivalokuvaajana Suomen Trikoossa. Hän vastasi tuolloin yhtiön mainos­valo­kuvien lisäksi tehdasmiljöiden kuvaamisesta. Televisiouran hän aloitti 1959 Tamvisiossa, joka toimi talkoopohjalta ennen kuin Yleisradio osti televisiotoiminnan ja perusti tuotantoyksikön Tampereen Ristimäkeen. Hän eteni Tamvision ohjelmapäälliköksi 1962 ja sitten TV2:n apulaistuotantopäälliköksi sekä viihde-, lasten- ja nuortenohjelmien toimitusten päälliköksi.
Aiheesta muualla

Pertti Nättilän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Kiskis-kukkulat

| Kiskis-kukkulat |
| --- | --- |

Sijainti:  Uhtuasta (Kalevala) n. 15 km luoteeseen
Valtio:  Karjala/Venäjä
Sota:  jatkosota
Kiskis-kukkulat ovat kukkuloita Itä-Karjalassa, Uhtuan (nyk. Kalevala) kaupunkityyppisestä taajamasta länteen. Kukkulat olivat jatkosodan ajan tärkeitä taistelupaikkoja. Kiskis-kukkuloista mainitaan nimeltä Muna ja Makkara. Kukkulat ovat lähellä tietä ja ovat säännöllisen matkailun kohteita. Paikalla sijaitsee muistomerkki.
Kiskis-kukkuloista kertoo sota-aikainen, Erkki Tiesmaan vuonna 1941 sanoittama iskelmä Eldankajärven jää. Itse Eldankajärvi sijaitsee hankalakulkuisen matkan päässä kukkuloista.
Klas Ivars

Klas Göran Ivars (s. 26. maaliskuuta 1937, Kristiinankaupunki) on suomalainen juristi. Hän on ollut lainsäädäntöneuvos lainvalmistelukunnassa 1971–1976, sisäasiainministeriön hallitusneuvos 1972 alkaen ja eduskunnan apulaisoikeusasiamies vuosina 1980–1987.