stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiraspol

| Tiraspol (Тираспол, Тирасполь) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Tiraspol
 Koordinaatit: 46.8361°N, 29.6065°E 
Valtio:   Transnistria  Moldova
Tasavalta (kiistanalainen):  Transnistria
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Oleg Dovgopol
Väkiluku (2014):  133 807(Tiraspolin kaupunki)
 – Metropolialue:  145 332(kaupunkipiiri, Municipiul Tiraspol)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tiraspol (mold. kyrill. Тираспол, ven. Тира́споль, Tiraspol’, ukr. Тира́споль, Tyraspol’) on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian pääkaupunki, myös Moldovan kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisen Tiraspolin kaupungin asukasluku on 133 807 ja laajemmassa Tiraspolin kaupunkipiirissä asui 145 332 henkeä (vuonna 2014). Kaupunkipiiriin sisältyy myös Dnestrovskin (Dnestrovsc) kaupunki (10 436 as.) sekä joukko maaseutuasukkaita (1 089 as.). Tiraspol sijaitsee Dnestr-joen itärannalla Moldovan itäosassa.
Historia

Kaupungin perustamisajankohdaksi katsotaan 14. lokakuuta 1792, jolloin Aleksandr Suvorov perusti linnoituksen Venäjän ja Turkin välisen sodan jälkeen maiden väliselle rajalle. Vuonna 1795 linnan äärellä sijainnut kylä nimettiin ajan tavan mukaan pseudokreikkaisittain Tiraspoliksi: nimen alkuosa (kreik. Τύρας, Tíras) viittaa Dnestr-joen suiston kreikankieliseen nimeen ja jälkimmäinen osa tulee kreikan "kaupunkia" (kreik. πόλις, pólis) tarkoittavasta sanasta. Kaupungista tuli Mustanmeren rannikolla sijainneen Otšakovin alueen pääkaupunki. Vuonna 1806 Venäjän keisarikunnan Hersonin kuvernementin kihlakuntakaupungiksi. Vuonna 1873 saatin rautatieyhteys Chișinăuhun (ks. Moldovan rautatiet). Kaupunki oli vuosina 1918–20 valkoisten joukkojen hallinnassa ja se "vapautettiin" 12. helmikuuta 1920. Osaksi Neuvostoliittoa kaupunki liitettiin vuonna 1922. Vuosina 1929–1940 oli Moldovan autonomisen neuvostotasavallan pääkaupunki. Toisen maailmansodan aikana natsit miehittivät kaupunkia heinäkuusta 1941 lähtien 12. huhtikuuta 1944 saakka.
Toisen maailmansodan jälkeen talous alkoi elpyä. Kaupunki kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla. Rakentaminen jatkui vuoden 1990 Transnistrian konfliktiin asti. Vuodesta 1992 Transnistriassa on vallinnut jäätynyt konfliktitilanne.
Vuonna 2016 kaupunginjohtajaksi valittiin Oleg Dovgopol.
Väestö

Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli vielä noin 182 000 asukasta, joista 41 prosenttia oli venäläisiä, 32 prosenttia ukrainalaisia ja 18 prosenttia moldovalaisia.
Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkipiirin asukasluku oli 159 163 as. Tästä Tiraspolin asukkaita oli 144 199 Varsinaisen Tiraspolin asukkaita oli 144 199, Dnestrovskin 12 382, Novo-Tiraspoliskin taajaman 1 488 ja maaseudun 1 094. Kaupunkipiirin asukkaista venäläisiä 41,6, Ukrainalaisia 33,0, moldovalaisia 15,2 prosenttia väestöstä, kun kansallisuudeltaan epäselviksi (tai ei ilmoittanut) kirjattiin 4,1 prosenttia väestöstä. Joidenkin arvioiden mukaan Transnistrian viranomaiset ovat pakottaneet Moldovan–Transnistrian konfliktin jälkeen monet moldovalaiset jättämään kaupungin. Väkeä on myös muuttanut töihin ulkomaille.
Talous

Huolimatta siitä, että ympäröivät alueet ovat maatalouden keskuksia, Tiraspol on teollistunut. Kaupungissa on muun muassa elintarviketeollisuutta (kuten säilyketuotantoa, hedelmien ja kasvisten jalostusta, viinin ja konjakin valmistusta), sähköteknistä, lasi-, tekstiili-, vaatetus-, kaluste-, autonvalmistus-, konepaja-, kemian- ja puunjalostusalan teollisuutta.
Kaupungin läpi kulkee rautatie Chișinǎusta Odessaan.
Kulttuuri, koulutus ja urheilu

Tiraspolissa toimii muun muassa yliopisto, kasvatustieteellinen instituutti, elinarviketeollisuuden, terveydenhoitoalan ja musiikin oppilaitokset, teatteri, historiallinen museo ja taidemuseo.
Kaupungissa vaikuttaa Moldovan menestyneimpiin kuuluva ja Eurooppa-liigaan osallistunut jalkapallojoukkue FC Sheriff Tiraspol.
Kaupungin perustamisjuhlaa vietetään 14. lokakuuta.
Kulttuuri, koulutus ja urheilu > Ystävyyskaupunkeja

Trondheim
Eilenburg
Tskhinvali
Severodvinsk
Lähde:
Galleria

Talvinen kaupunki Dnestrin rannalla.
Neuvostojen talo.
Raketinheittimiä sotilasparaatissa (2.9.2010).
Suvorovin aukio paraatin jälkeen.
Kristuksen syntymän katedraali.
Rautatie- ja linja-autoasema.
Reittitakseja keskustorin bussiasemalla.
Tiraspoltransgaz-kaasuyhtiön konttori.
Transnistrian (Pridnestrin) valtionyliopiston rakennus.
Transnistrian (Pridnestrin) pankin rakennus.
Ekspotsentr, Transnistrian paikallinen messukeskus.
Jalkapallojoukkue FC Sheriff Tiraspolin kotikenttä, Sherff-stadion.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiraspol Wikimedia Commonsissa
Tiraspol (englanniksi) (lonelyplanet.com)
Tiraspolin ja Slobzian seudun topografiakartta 1:100 000 (Moldovan SNT, 1989) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (berkeley.edu)
Transnistrian alueellinen jako
| --- | --- |
Piirit: Camenca | Dubăsar | Grigoriopol | Rîbniţa | Slobozia | Hallinnollisesti piirin tasoiset kaupungit: Tiraspol | Bender
| n k Euroopan pääkaupungit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Amsterdam, Alankomaat  Andorra la Vella, Andorra  Ankara, Turkki  Astana, Kazakstan  Ateena, Kreikka  Baku, Azerbaidžan  Belgrad, Serbia  Berliini, Saksa  Bratislava, Slovakia  Bern, Sveitsi  Bryssel, Belgia  Budapest, Unkari  Bukarest, Romania  Chișinău, Moldova  Dublin, Irlanti  Helsinki, Suomi  Jerevan, Armenia  Kiova, Ukraina  Kööpenhamina, Tanska  Lissabon, Portugali  Ljubljana, Slovenia  Lontoo, Iso-Britannia  Luxemburg, Luxemburg  Madrid, Espanja  Minsk, Valko-Venäjä  Monaco2  Moskova, Venäjä  Nikosia, Pohjois-Kypros1  Oslo, Norja  Praha, Tšekki  Pariisi, Ranska  Podgorica, Montenegro  Pristina, Kosovo1  Reykjavík, Islanti  Riika, Latvia  Rooma, Italia  San Marino, San Marino  Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina  Skopje, Pohjois-Makedonia  Sofia, Bulgaria  Suhumi, Abhasia1  Tallinna, Viro  Tbilisi, Georgia  Tirana, Albania  Tiraspol, Transnistria1  Tskhinvali, Etelä-Ossetia1  Tukholma, Ruotsi  Vaduz, Liechtenstein  Valletta, Malta  Varsova, Puola  Vatikaani2  Vilna, Liettua  Wien, Itävalta  Zagreb, Kroatia 
1 Valtio tai alue on julistautunut itsenäiseksi, mutta sen itsenäisyyttä ei ole kansainvälisesti tunnustettu. 2 Valtio on kaupunkivaltio.
Tartratsiini

| Tartratsiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  trinatrium 5-okso-1-(4-sulfonaattofenyyli)-4-(4-sulfonaattofenyyli)diatsenyyli -4-pyratsoli-3-karboksylaatti
CAS-numero:  1934-21-0
PubChem CID:  164825 ja 58713860
SMILES:  C1=CC(=CC=C1N=NC2C(=NN(C2=O)C3=CC=C(C=C3)S(=O)(=O)[O-])C(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H9N4Na3O9S2
Moolimassa:  534,382 g/mol
Sulamispiste:  300 °C
Liukoisuus veteen:  260 g/L (30 °C)
Tartratsiini on sitruunankeltainen atsoväri, jonka E-koodi on E102. Sitä käytetään makeisissa, lihatuotteissa, kastikkeissa, kakuissa, vanukkaissa, kekseissä ja virvoitusjuomissa. Tartratsiinia pidetään haitallisimpana atsovärinä.lähde? Se saattaa aiheuttaa yliherkkyysoireita. Joidenkin lähteiden mukaan ihottumaoireita siitä aiheutuu yhdelle kymmenestätuhannesta.lähde? FDA sallii tartratsiinin elintarvike- ja kosmetiikkakäytön. Aine on kielletty ainakin Norjassa ja sen käyttöä on rajoitettu esimerkiksi Itävallassa, Ruotsissa ja Saksassa. Tartratsiinin ylin hyväksyttävä päivittäinen enimmäissaanti eli ADI-arvo on 7,5 mg/kg/vrk. EU:ssa elintarvikekäytössä vaaditaan pakkausmerkintä "voi vaikuttaa haitallisesti lasten aktiivisuustasoon ja heikentää tarkkaavaisuutta”.
Tartratsiinia  valmistetaan sulfaniilihapon diatsoniumsuolan ja  3-karboksi-1-(p-sulfofenyyli)-5-pyratsolonin atsokytkentäreaktiolla ja mudostamalla reaktiotuotteesta natriumsuola. .
Villan tartrasiini värjää valonkestävästi kullankeltaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tartratsiini Wikimedia Commonsissa
Ruokavirasto: E102 - Tartratsiini (Arkistoitu – Internet Archive)
Food Component Database (FooDB): Acid yellow 23 (englanniksi)
ChemBlink: Acid Yellow 23, Tartrazine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Tartrazine (englanniksi)
European Food Safety Authority (EFSA): Scientific Opinion on the re-evaluation Tartrazine (E 102) (englanniksi) (pdf)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Tartrazine (englanniksi)
Kortteinen (Kuopio, Kukkamäki)

| Kortteinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°45′28″N, 27°19′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  Kortteisenpuro Kivijärveen 
Järvinumero:  14.727.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,8 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  410 m  
Rantaviiva:  3,195 km  
Pinta-ala:  29,484 ha  
Suurin syvyys:  4 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Kortteinen  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Kukkamäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 410 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 29 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,8 metriä mpy.
Uuskokkiini

| Uuskokkiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trinatrium-2-hydroksi-1-(4-sulfonato-1-naftyyliatso)-naftaleeni-6,8-disulfonaatti
CAS-numero:  2611-82-7
PubChem CID:  17466
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=CC=C2S(=O)(=O)[O-])N/N=C/3\C(=O)C=CC4=CC(=CC(=C43)S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H11N2Na3O10S3
Moolimassa:  604,47 g/mol
Liukoisuus veteen:  305,21 g/l (20 °C)
Uuskokkiini (englanniksi Ponceau 4R) on monoatsoväri, jonka E-koodi on E 124. Sen väri on purppuraan viittava punainen. Norjassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa se on ollut elintarvikevärinä kiellettyä ja Suomessa sitä on saanut käyttää 50 gr/kg tai 50 ml/l makeisissa, virvoitusjuomissa ja jäätelöissä. EU:ssa elintarvikekäytössä vaaditaan pakkausmerkintä ”voi vaikuttaa haitallisesti lasten aktiivisuustasoon ja heikentää tarkkaavaisuutta”.Sitä käytetään myös kosmetiikassa ja pesuaineissa.
Uuskokkiinia valmistetaan naftionihapon diatsoniumsuolan ja G-hapon atsokytkentäreaktiolla ja mudostamalla reaktiotuotteesta natriumsuola.
Aiheesta muualla

PubChem
Chemblink
Komission direktiivi 95/45/EY, elintarvikkeissa sallittujen väriaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista
Oranssi G

| Oranssi G |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium-7-hydroksi-8-fenyylidiatsenyylinaftaleeni-1,3-disulfonaatti
CAS-numero:  1936-15-8
PubChem CID:  16015
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)N=NC2=C(C=CC3=CC(=CC(=C32) S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-])O.[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H10S2N2O7Na2
Moolimassa:  452,38 g/mol
Sulamispiste:  141 °C
Oranssi G (C16H10S2N2O7Na2) on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena esimerkiksi solubiologisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa oranssi G on oranssia tai punaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja lisäksi etanoliin ja 2-metoksietanoliin. Aine on pH-indikaattori. Sen väri muuttuu oranssista punertavaksi pH-alueella 11,4–14.
Oranssi G:tä valmistetaan aniliinin diatsoniumsuolan ja G-hapon välisellä atsokytkentäreaktiolla natriumhydroksidin läsnä ollessa.
Oranssi G värjää erityisesti keratiinia oranssiksi. Sitä käytetään yhtenä väriaineista esimerkiksi Papanicolaou-värjäyksessä (Pap-värjäys) ja trikromivärjäyksissä. Yhdistettä voidaan käyttää myös nahan, paperin ja tekstiilien, kuten silkin värjäämiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oranssi G Wikimedia Commonsissa
Metaniilikeltainen

| Metaniilikeltainen |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium-3-[(4-anilinofenyyli)diatsenyyli]bentseenisulfonaatti
CAS-numero:  587-98-4
PubChem CID:  3935589
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)NC2=CC=C(C=C2) N=NC3=CC(=CC=C3)S(=O)(=O)[O-].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H15SN3O3Na
Moolimassa:  376,39 g/mol
Sulamispiste:  326 °C
Liukoisuus veteen:  23,431 g/l (25 °C)
Metaniilikeltainen (C18H15SN3O3Na) eli C.I. Acid Yellow 36 on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena esimerkiksi solubiologisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa metaniilikeltainen on keltaista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin ja hieman heikommin esimerkiksi dietyylieetteriin, asetoniin tai bentseeniin. Aineen vesiliuos on pH-indikaattori ja muuttuu punaisesta keltaiseksi pH-alueella 1,2–2,3.
Metaniilikeltaista valmistetaan metaniilihapon diatsoniumsuolan ja difenyyliamiinin välisellä atsokytkentäreaktiolla.
Metaniilikeltaista käytetään sen edullisuuden vuoksi paperin, nahan, villan ja silkin värjäämiseen. Solubiologisissa tutkimuksissa se on sytoplasmaa värjäävä lisäävä vastaväriaine. Intiassa metaniilikeltaista on käytetty laittomasti värjäämään kurkumaa ja kyyhkynhernettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metaniilikeltainen Wikimedia Commonsissa
Eriokromimusta T

| Eriokromimusta T |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  natrium-(4Z)-4-[(1-hydroksinaftalen-2-yyli)hydratsinylideeni]-7-nitro-3- oksonaftaleni-1-sulfonaatti
CAS-numero:  1787-61-7
PubChem CID:  170839367, 170842687, 3840651 ja 136116366 135465089, 170839367, 170842687, 3840651 ja 136116366
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C=CC(=C2O)NN=C3C4=C(C=C(C=C4)[N+](=O)[O-])C(=CC3=O)S(=O)(= O)[O-].[Na+] 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H12N3O7SNa
Moolimassa:  461,386 g/mol
Liukoisuus veteen:  50 g/l 
Eriokromimusta T eli ERIO T (C20H12N3O7SNa) on atsoväriaine ja yksi yleisimmin käytetyistä kompleksometrisistä indikaattoreista. Yhdistettä käytetään indikaattorina metalli-ionien kompleksometrisessä titrauksessa, erityisesti veden kovuuden määrittämisessä.
Käyttö

Kompleksometrinen titraus perustuu kompleksien muodostumiseen ja hajoamiseen. Eriokromimusta T muodostaa kompleksin metallien kanssa kahdella fenolisella ryhmällään ja sulfoniryhmällä.
Eriokromimusta T:tä käytetään erityisesti indikaattorina määritettäessä veden kovuutta aiheuttavia kalsium- ja magnesiumioneja. Tutkittavan liuoksen pH asetetaan arvoon 10 ammoniakkipuskuriliuoksen avulla. Liuokseen lisätään indikaattoria, jonka väri muuttuu punaiseksi, koska kalsium- ja magnesiumionit muodostavat sen kanssa värikkään kompleksin. Liuos titrataan EDTA:lla eli etyleenidiamiinitetraetikkahapolla, joka muodostaa pysyvämmän kompleksin ionien kanssa. Tällöin eriokromimusta T:n väri muuttuu siniseksi. Kun sininen väri jää pysyväksi, on loppupiste saavutettu. Ionien pitoisuus voidaan laskea kuluneen EDTA:n määrän perusteella.
Eriokromimusta T:tä käytetään myös tutkittaessa muun muassa sinkki- ja lyijypitoisuuksia. Sinkkiä titrattaessa alumiini naamioidaan ammoniumsitraatin avulla, jotta se ei häiritsisi titrausta. Lyijy erotetaan mineraaleistaan käyttämällä natriumdietyyliditiokarbamaatin trikloorimetaaniliuosta.
Terveysvaikutukset

Eriokromimusta T luokitellaan ärsyttäväksi yhdisteeksi. Aineen pölyt aiheuttavat oireita muun muassa silmissä. Tutkimuksissa on havaittu, että Eriokromi T vaikeuttaa endoteelisolujen kasvua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eriokromimusta T Wikimedia Commonsissa
Klinga, M. & Näsäkkälä, M. (2006). Epäorgaanisen kemian perustyöt II. Helsinki: Epäorgaanisen kemian osasto, Kemian laitos, Helsingin yliopisto, Yliopistopaino, s.35-37.
Eriokromimusta T eli ERIO T käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich (Merck), viitattu = 30.5.2018.
Eriokromimusta T:n vesiliuos on väriltään sinistä, mutta muuttuu punaiseksi metalli-ionien läsnä ollessa
Joseph Kariyil

Joseph Kariyil
Joseph Kariyil (s. 11. tammikuuta 1949) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1973 ja nimitettiin Punalurin hiippakunnan piispaksi 12. maaliskuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mathias Kappil, jota avustivat Stanley Roman ja Vincent Samuel.
Kariyil sai 8. toukokuuta 2009 nimityksen Cochinin piispaksi. Hänet asetettiin virkaan 5. heinäkuuta.
Pölö

| Pölö |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°44′41″N, 27°20′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  oja Kortteiseen 
Järvinumero:  14.727.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,5 m  
Pituus:  940 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  2,171 km  
Pinta-ala:  16,218 ha  
Suurin syvyys:  4,9 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Pölö  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Airakselan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 940 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 16,2 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä mpy.
National Review

| National Review |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Jack Fowler
ISSN:  ISSN 0028-0038
Levikki:  n. 150 000
Perustettu:  1955
Päätoimittaja:  Rich Lowry
Kotikunta:  New York
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  joka toinen viikko
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
Nationalreview.com
National Review on yhdysvaltalainen konservatiivinen, yhteiskunnallisia aiheita käsittelevä aikakauslehti. Lehti kutsuu itseään ”Amerikan luetuimmaksi ja vaikutusvoimaisimmaksi republikaanisten/konservatiivisten uutisten, näkökulmien ja mielipiteiden aikakauslehdeksi”.
Lehden perusti kirjailija-toimittaja William F. Buckley, Jr. vuonna 1955.
Päälampi (Kuopio, Airaksela, eteläinen)

| Päälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°44′31″N, 27°19′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  oja Päälampeen 
Järvinumero:  14.727.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,831 km  
Pinta-ala:  2,3 ha  
Suurin syvyys:  15,5 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Päälampi  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Airakselan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 370 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy.
Itsenäisyydentie

| Itsenäisyydentie |
| --- | --- |
Maa:   Suomi
Osa tietä:  yhdystietä 3846
Tieluokka:  yhdystie
Omistaja:  Suomen valtio
Tienpitäjä:  Väylävirasto
Alkupiste:  Haimila
Päätepiste:  Sarvilahti
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  kaksikaistainen
Itsenäisyydentie on Luumäellä sijaitseva Jurvalan liittymästä Taavettiin johtava tie, jonka varrella on useita historiallisia kohteita, muun muassa P. E. Svinhufvudin kotimuseo Kotkaniemi sekä Salpalinja. Tiehen liittyviä infotauluja on pystytetty ravintola Kahvi-Pakarin ja Satun Makioiden pihalle.
Itsenäisyydentie on osa vanhasta Kouvolan ja Lappeenrannan välisestä tiestä. Aikaisemmin se oli osa valtatietä 6, kunnes tien uusi linjaus valmistui moottoriliikennetienä Jurvalan kylän eteläpuolelle ja vanha tie jäi sen rinnakkaistieksi. Nykyisin se on osa yhdystietä 3846.  Nimen Itsenäisyydentie sai marraskuussa 2017. Suunnitelmissa on jatkaa sitä tämän nimisenä Kouvolan rajalle asti.
Luumäen Itsenäisyydentie esittelee kohteita ja kertoo tarinoita sekä paikallisesta että koko Suomen historiasta. Vuosisatoja vanhan tien linjaus kertoo hallitsijoiden vaihtumisesta, itsenäistymisen vaikeista alkuvaiheista sekä viime sotien tapahtumista.
Aiheesta muualla

Itsenäisyydentie Luumäen kunta. Arkistoitu 7.12.2017. Viitattu 7.12.2017.
Lieksa

| Lieksa |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°19′05″N, 030°01′30″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Pielisen Karjalan seutukunta
Kuntanumero:  422
Hallinnollinen keskus:  Lieksan keskustaajama
Perustettu:  1936 (kauppala)
Kuntaliitokset:  Pielisjärvi (1973)
Kokonaispinta-ala:  4 067,70 km² 15:nneksi suurin 2022 
– maa:  3 417,86 km²
– sisävesi:  649,84 km²
Väkiluku:  10 073 97:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  2,95 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  9,9 %
– 15–64-v.:  52,0 %
– yli 64-v.:  38,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,2 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  5,7 %
Kunnallisvero:  8,40 % 199:nneksi suurin 2024 
Työttömyysaste:  17,1 % (2019) 
Kaupunginjohtaja:  Pirre Seppänen
Kaupunginvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • Kok.   • Vas.   • KD   • Vihr.:   13 10 6 3 1 1 1
www.lieksa.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lieksa on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Pielisen rannalla Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kaupungin väkiluku on 11 297 ihmistä, ja sen pinta-ala on 4 067,70 km2, josta 649,84 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 2,95 asukasta/km2. Kaupunki on saaristolain mukainen saaristo-osakunta. Lieksa on Fennoskandian alueella kauimpana merestä sijaitseva kaupunki.
Nimi Lieksa on saamelaisperäinen; vastaava sana nykypohjoissaamessa on leakša ’soinen laakso’.
Maantiede

Lieksan naapurikunnat ovat Ilomantsi, Joensuu, Juuka, Kontiolahti, Kuhmo ja Nurmes. Koillisessa Lieksa rajautuu Venäjään. Talvisin Kolin ja Vuonislahden välillä kulkee Kolin jäätie, joka on Suomen pisin yleinen jäätie ja koko Euroopan pisin sisävesien jäätie.
Maantiede > Kylät

Egyptinkorpi, Hattusaari, Hattuvaara, Höntönvaara, Hörhö, Jaakonvaara, Jamali, Kelvä, Kitsinvaara, Koli, Kontiovaara, Kuorajärvi, Kylänlahti, Lamminkylä, Lapalie, Louhivaara, Mätäsvaara, Märäjälahti, Nurmijärvi, Ohtavaara, Pankakoski, Pankajärvi, Puso, Romppala, Ruunaa, Saarivaara, Keträvaara, Savijärvi, Siikavaara, Sikovaara, Sokojärvi, Sokovaara, Surpeenvaara, Uusikylä, Varpanen, Vieki, Viensuu, Vuonisjärvi, Vuonislahti.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Lieksassa oli 11 297 asukasta, joista 7 853 asui taajamissa, 3 329 haja-asutusalueilla ja 115:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lieksan taajama-aste on 70,2 %. Lieksan taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lieksan keskustaajama | 7 162 |
| 2 | Pankakoski | 691 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Historia > Seudun varhaiset vaiheet

Lieksan alueen rautakautisia esineitä edustaa Kelvältä löydetty tappikoristeinen pronssisolki (noin vuodelta 800, alkuperäinen Kansallismuseossa).
Pähkinäsaaren rauha 1323 jakoi Karjalan Ruotsin ja Novgorodin kesken, jonka jälkeen Pielisen seutu joutui rauhassa Novgorodin hallintopiiriin. Novgorodilaisvallan aikana alueelle vakiintui pysyvä karjalaisasutus. Uudisasukkaat muuttivat tutuille erämailleen etelämpää Karjalasta. Pielisjärven ensimmäiset kylät (mm. Lieksa ja Viensuu) olivat olemassa 1400-luvun lopussa. Täyssinän rauhassa Pielisjärvi jäi Moskovan valtapiiriin, mutta Stolbovan rauha vuonna 1617 liitti Pielisjärven Ruotsin yhteyteen, jolloin se tuli kuulumaan Käkisalmen lääniin. Lieksassa eli 1500-luvulla karjalaispäällikkö Luka Räsäinen, joka osallistui venäläisten ja ruotsalaisten välisiin taisteluihin. Savolaisia muutti kaskenpolttajiksi 1600-luvulla Pielisjärven alueelle.