stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Läntinen Zhou-dynastia
Historia

Shang-dynastian valta-asemaa nousi uhkaamaan valtakunnan läntisillä rajamailla sijainnut Zhou-heimo. Zhou-vallan keskuspaikka sijaitsi Weijoen laaksossa, nykyisen Shaanxin alueella, lähellä Xi'ania. Zhout kukistivat Shangit lopullisesti Muyen taistelussa. Taistelun ajankohdasta ei olla yksimielisiä, mutta se sijoittuu muutaman vuosikymmenen sisälle, vuoden 1050 eaa. molemmin puolin. Tarinat kertovat Zhou-dynastian ensimmäisen kuninkaan Wun olleen hyveellinen kuningas, joka kukisti tyrannimaisen Shang-kuninkaan. Todellisuudessa Xia-, Shang-, ja Zhou-dynastiat olivat osaksi päällekkäisiä, mutta niiden valtakeskukset sijaitsivat eri puolilla Keltaisenjoen laaksoa. Ne olivat teokraattisia pronssikauden valtioita, joissa kuningas sai valtansa uskonnollisesta merkityksestään.
Zhou-dynastian vallan alkuaikoina alkoi kehittyä feodaalinen järjestelmä, jossa maa-alueet läänitettiin oman klaanin ja liittolaisklaanien jäsenten kesken. Zhou-ruhtinaiden omassa suorassa hallinnassa ollut alue käsittivät osia nykyisen Shaanxin ja Henanin alueista. Näin ollen Zhou-kuninkaan valta koostui käytännössä hänen suorassa hallinnassaan olevasta pääkaupungista, sekä useista vasallivaltioista, jotka maksoivat veroa Zhou-kuninkaalle. Zhou-kuninkaan valta perustui siihen että hän oli jumalallisessa asemassa, jonka lääninherrat tunnustivat ylimmäksi valtiaaksi. Järjestelmässä oli se heikkous, että kun lääninherrat kasvoivat voimakkaammiksi, he alkoivat toimia itsenäisesti ja pitivät Zhou-kuningasta enää nimellisenä hallitsijana. Järjestelmän tarkoitus oli vahvistaa Zhou-hallitsijan valtaa, mutta myöhemmin kuninkaat eivät enää pystyneet jakamaan uusia läänityksiä vasalleilleen, minkä seurauksena vasallit alkoivat samaistua omaan alueeseensa eivätkä enää olleet uskollisia Zhou-hallinnolle. Läänityksistä syntyi ajan kuluessa useita itsenäisesti toimivia pieniä valtiota, jotka taistelivat vallasta keskenään.
Zhou-dynastian vasallit muuttuivat yhä tyytymättömimmiksi ja kuninkaan oli yhä vaikeampi ylläpitää valtaansa. Valtakuntaa uhkasivat myös Keski-Aasian aroilla vaeltavat jousilla varustautuneet hevospaimentolaiset, jotka muodostivat nopealiikkeiset taistelujoukot. He aiheuttivat huomattavia levottomuuksia Keski-Aasiassa 800-luvulla eaa. Kuningas Youn valtakaudella vuosina 781–771 eaa. kuninkaan arvovalta oli jo niin heikko, että yksikään vasalli ei tullut avuksi, kun barbaariheimot hyökkäsivät lännestä Zhoun valtakeskukseen ja surmasivat kuningas Youn.
Hallitsijat

(Wang 王 tarkoittaa kuningasta; käännöstä herttua tällä sivulla käytetään arvonimestä wujue 五爵.)
Zhou Wuwang 周武王 (Ji Fa 姬發 (姬发)), Zhoun ensimmäinen kuningas, noin 1050 eaa.
Zhou Chengwang 周成王, joka hallitsi enonsa, Zhoun herttuan Danin, 周公旦 avulla
Zhou Kangwang 周康王
Zhou Zhaowang 周昭王
Zhou Muwang 周穆王
Zhou Gongwang 周共王
Zhou Yiwang 周懿王
Zhou Xiaowang 周孝王
Zhou Yiwang 周夷王
Zhou Liwang 周厲王, 878–841 eaa.
Hallitsijaton kausi 共和, 841–828 eaa. Lun herttua Zhou ja Yanin herttua Shao hallitsivat lapsikuninkaan puolesta
Zhou Xuanwang 周宣王, 827–782 eaa.
Zhou Youwang 周幽王, 781–770 eaa.
Elämä ja kulttuuri

Zhoun kulttuuri ennen Shang-dynastian kukistamista oli ilmeisesti Weijoen laakson paikallisten kulttuurien sekoitus. Shangin alueita vallatessaan Zhou omaksui Shangin kulttuuripiirteet. He käyttivät lähes samaa kilpikonnanluista ennustamista, samoja pronssin valamistamistapoja ja samoja hautausriittejä kuin Shang-kuninkaat. He kehittivät kuitenkin myös oman astioiden koristelutavan, joka poikkesi selvästi Shang-dynastian koristeluista.
Historialliset tapahtumat Zhou-kaudella kirjattiin muistiin bambusta tehtyihin liuskoihin, mutta niitä ei ole säilynyt. Tekstejä on kuitenkin vuosisatojen ajan kopioitu, ja suuri osa niistä on siten edelleenkin luettavissa. Näistä kirjoituksista on tullut myös kungfutselaisuuden klassikoita. Oleellisia kirjoja ovat:
Shangshu (尚書 / 尚书 Shàngshū - Arvostetut dokumentit) eli Shujing (書經 / 书经 Shūjīng – Dokumenttien klassikko), joka on kokoelma puheita ja keskusteluja Xia-, Shang- ja Läntisen Zhou-dynastian ajoilta.
"Laulujen kirja" (Shijing 詩經 / 诗经) on kokoelma hymnejä, arvosteluja ja suosittuja uskonnollisia lauluja Läntisen Zhoun ja Kevättä ja syksyä -kausilta.
"Muutosten kirja" (Yijing 易經 / 易经) käsittelee siperiankärsämöstä ennustamista.  Sitä pidetään kuningas Wenin ja Zhoun herttuan uudelleenjärjestämänä ja täydentämänä.
Shang-dynastian aikainen kulttuurikehitys muovautui selkeän kiinalaiseen tyyliin Zhou-dynastian aikana. Taide-esineistä tuli käytännöllisempiä, Taivas nähtiin vain hyväksyvänä tai tuomitsevana tahona (se lähetti tulvia, kuivuutta, maanjäristyksiä ja auringonpimennyksiä) ja rakennuksista ja hallintobyrokratiasta tuli osa perinteistä kiinalaista valtiota, ajattelua ja taidetta. Läntisestä Zhou-dynastiasta tuli malli kiinalaisen imperialismin historialle, sillä se näki yhdenmukaisuutta siinä, missä itse asiassa oli kulttuurista ja etnistä erilaisuutta.
Muutokset yhteiskunnassa

Hallitun alueen laajuuden vuoksi alueellisiksi hallitsijoiksi oli saatava luotettavia henkilöitä. Täten erityisesti lähellä pääkaupunkia nimitettiin valtaan sukulaisia. Toinen seuraus laajasta valtakunnasta oli byrokratian tarve. Kirjurintoimistosta tuli huomattavan tärkeä. Valtasuhteet muuttuivat: nyt kuninkaat olivat yksinkertaisesti virkamiesten päämiehiä. Alueellisiksi johtajiksi nimitetyt sukulaiset kävivät sukupolvien vaihtuessa etäämmiksi, ja niin ollen alueet alkoivat etääntyä kuninkaasta ja itsenäistyä. Runoista ja muista kirjoituksista tuli yksilöllisempiä ja niissä saatettiin ilmaista omia mielipiteitä hallitsevasta luokasta. Kirjallisuudessa siirryttiin uskontokeskeisyydestä kohti maailmankuvaa, jossa luonto ja ihmiset olivat keskeisessä asemassa. Ihmiset vastasivat omasta elämästään sen sijasta, että esi-isät tai Taivas olisivat tehneet sen heidän puolestaan.
Noronhanvireo

| Noronhanvireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vireot Vireo
Laji::  gracilirostris
Kaksiosainen nimi
 Vireo gracilirostris  Sharpe, 1890 
Katso myös
   Noronhanvireo Wikispeciesissä   Noronhanvireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Noronhanvireo (Vireo gracilirostris) on Brasilian kotoperäinen varpuslintu. Se elää ainoastaan Fernando de Noronhan saarella Brasilian koillisosassa. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Fernando de Noronhalta vuonna 1890.
Mustatinami

| Mustatinami |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tinamilinnut Tinamiformes
Heimo::  Tinamit Tinamidae
Suku::  Isotinamit Tinamus
Laji::  osgoodi
Kaksiosainen nimi
 Tinamus osgoodi  Conover, 1949 

Alalajit
 Tinamus osgoodi hershkovitzi  Tinamus osgoodi osgoodi 
Katso myös
   Mustatinami Wikispeciesissä   Mustatinami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustatinami (Tinamus osgoodi) on tinamien (Tinamidae) heimoon ja isotinamien (Tinamus) sukuun kuuluva lintulaji. Sen lajinimi osgoodi on annettu yhdysvaltalaisen eläintieteilijän Wilfred Hudson Osgoodin mukaan.
Tuntomerkit

Mustatinami kasvaa noin 40–46 senttimetrin mittaiseksi. Se on väritykseltään mustahtava. Linnulla on noenharmaa vatsa sekä punertava peräpää. Linnun jalat ovat vaaleanharmaat. Mustatinamin ääni on surumielinen, värisevä sekä laskeva noin sekunnin kestävä vihellys.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mustatinamia esiintyy Etelä-Amerikassa. Sitä on tavattu Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lintu viihtyy sademetsissä 600–2 100 metrin korkeudella. Lajin kanta on laskeva ja koostuu arviolta 1 900–4 400 sukukypsästä yksilöstä. Mustatinamin kokonaisvaltaisen esiintymisalueen kooksi on arvioitu 969 000 neliökilometriä. Lintu on uhanalainen ja luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannan on arvioitu jatkavan nopeaa supistumista metsästyksen ja elinympäristön jatkuvan tuhoutumisen vuoksi. Muun muassa maanviljely ja kaivostoiminta uhkaavat lajin olemassaoloa.
Ravinto

Mustatinamin ravintoa on Perusta löydetyn yksilön perusteella pähkinät.
Hans Küng

Hans Küng (2009)
Hans Küng (19. maaliskuuta 1928 Sursee, Luzern, Sveitsi – 6. huhtikuuta 2021 Tübingen, Saksa) oli sveitsiläinen Saksassa yliopistouran luonut katolinen teologi, pappi, tietokirjailija ja arvokeskustelija. Küng tunnettiin kansainvälisesti erityisesti ekumenian, uskontodialogin sekä katolisen kirkon uudistamisen puolestapuhujana. Küng oli katolisen kirkon toisinajattelija ja paavikriitikko.
Ura

Küng opiskeli teologiaa ja filosofiaa 1948–1957 Rooman Paavillisessa Gregoriana -yliopistossa sekä Sorbonnessa Pariisissa. Hän väitteli teologian tohtoriksi aiheenaan vanhurskauttaminen Karl Barthin teologiassa. Küng toimi koko yliopistouransa ajan Tübingenin Eberhard Karls -yliopistossa, vuodesta 1960 alkaen fundamentaaliteologian professorina, 1963–1980 dogmatiikan sekä ekumeenisen teologian oppituolin haltijana ja 1980–1996 ekumeenisen teologian professorina.
Küng osallistui asiantuntijana Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen (1962–1965). Samoihin aikoihin hän alkoi hahmotella katolisen kirkon uudistusohjelmaa, jonka päämääräksi hän asetti ekumeenisen avartumisen, papiston pakollisesta selibaatista luopumisen sekä sukupuolten välisen tasa-arvon, johon sisältyisi myös naisten mahdollisuus pappisvihkimykseen. Hän asetti kyseenalaiseksi paavin erehtymättömyyden sekä katolisen kirkon kategorisen abortti- ja ehkäisykiellon.
Saksan katolinen piispainkokous epäsi 1979 Küngiltä kirkollisen opetusluvan (missio canonica) tämän kirkkokriittisten julkaisujen takia. Küng menetti professuurinsa katolisessa tiedekunnassa, mutta Küng oli suosittu luennoitsija eikä Tübingenin yliopisto halunnut menettää häntä. Küngiä varten perustettiin ekumeenisen teologian professuuri. Küng toimi myös ekumeenisen tutkimusinstituutin johtajana Tübingenin yliopistossa emeritoitumiseensa saakka 1996. Hän ei koskaan palannut katoliseen oppituoliin.
Kirjassaan Projekt Weltethos Küng lähtee hahmottelemaan maailmanlaajuista etiikkaa, maailmaneetosta, jonka voisivat hyväksyä sekä eri uskontojen kannattajat että ei-uskonnolliset ihmiset. Ajatus tulee esille myös Maailman uskontojen parlamentin julistuksessa 1993, johon Küng kirjoitti pohjatekstin. Julistuksessa suurten maailmanuskontojen edustajat ilmaisivat ensimmäistä kertaa yksimielisyytensä maailman etiikan periaatteista. Vuodesta 1995 lähtien Küng oli perustamansa Maailmaneetos-säätiön (Stiftung Weltethos) presidentti.
Kunnianosoituksia

1992 Karl-Barth-palkinto (Union Evangelischer Kirchen)
2008 palkinto siviilirohkeudesta (Freundeskreis Heinrich Heine, Düsseldorf)
2008 kultainen Otto Hahnin rauhanpalkinto (Deutsche Gesellschaft für die Vereinten Nationen)
2009 Abraham-Geiger-palkinto (Potsdamin yliopisto) teoksesta ’’Judentum’’
Kirjallisuutta > Valikoima Hans Küngin pääteoksia

Küng, Hans: Unfehlbar? Eine Anfrage.  Zürich:  Benziger, 1970.  (saksaksi)
Küng, Hans: Christ sein.  München:  Piper, 1974.  ISBN 3-492-02090-9  (saksaksi)
Küng, Hans: Ewiges Leben?.  München:  Piper, 1982.  ISBN 3-492-02806-3  (saksaksi)
Küng, Hans: Existiert Gott? Antwort auf die Gottesfrage der Neuzeit.  München:  Piper, 1978.  ISBN 3-492-02333-9  (saksaksi)
Küng, Hans: Projekt Weltethos.  München:  Piper, 1990.  ISBN 3-492-03426-8  (saksaksi)
Küng, Hans: Das Judentum.  (Die religiöse Situation der Zeit)  München:  Piper, 1991.  ISBN 3-492-03496-9  (saksaksi)
Küng, Hans: Das Christentum: Wesen und Geschichte.  (Die religiöse Situation der Zeit)  München:  Piper, 1994.  ISBN 3-492-03747-X  (saksaksi)
Küng, Hans: Der Islam: Geschichte, Gegenwart, Zukunft.  (Die religiöse Situation der Zeit)  München:  Piper, 2004.  ISBN 3-492-04647-9  (saksaksi)
Kirjallisuutta > Hans Küngin suomennetut teokset

Küng, Hans: Mikä on kirkko?.  ((Was ist Kirche?, 1970.) Suomentanut Taisto Nieminen)  Helsinki:  Kirjapaja, 1975.  ISBN 951-621-142-9
Küng, Hans: Kristityn 20 teesiä.  ((20 Thesen zum Christsein, 1975.) Suomentanut Eero Huovinen)  Porvoo:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07727-5
Küng, Hans & Kuschel Karl-Josef (toim.): Elämää säilyttävät arvot: Maailman uskontojen parlamentin julistus ja sen tausta.  (Suomentanut Taisto Nieminen; suomeksi toimittanut Reijo E. Heinonen)  Helsinki:  Arator, 1994.  ISBN 952-9619-06-5
Küng, Hans (toim.): Vastuun aika: Puheenvuoroja eettisestä maailmanjärjestyksestä.  ((Ja zum Weltethos, 1995.) Suomentanut Taisto Nieminen; suomeksi toimittanut Reijo E. Heinonen)  Oulu:  Pohjoinen, 1997.  ISBN 951-749-282-0
Kirjallisuutta > Hans Küngin teologiaa käsitteleviä suomalaisia teoksia

Cantell Risto & Huovinen Eero & Salo, Simo S.: Kirkon ykseys ja reformi: Hans Küngin herättämä ekumeeninen keskustelu.  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 25, 1974.  ISBN 951-95205-0-3 .
Huovinen, Eero: Jumalan sana – sana Jumalasta: Hans Küngin käsitys Raamatusta v. 1957–1974.  Helsinki:  Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 109, 1978.  ISBN 951-9111-19-0
Huovinen, Eero: Idea Christi: Idealistinen ajattelumuoto ja kristologia Hans Küngin teologiassa.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 111, 1978 (saksaksi 1985).  ISBN 951-9111-21-2
Cantell Risto: Ministerium verbi: Hans Küngin käsitys kirkon palveluvirasta 1951–1973.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 114, 1979.  ISBN 951-9111-24-7
Aiheesta muualla

Stiftung Weltethos für interkulturelle und religiöse Forschung, Bildung und Begegnung Stiftung Weltethos. Viitattu 16.4.2009. (saksaksi) (englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi)
Xaver Bischof, Franz: Hans Küng. Historisches Lexikon der Schweiz.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Corrie ten Boom

| Corrie ten Boom |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1892 Amsterdam, Alankomaat
Kuollut: 15. huhtikuuta 1983 (91 vuotta) Orange, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  hollantilainen
Ammatti:  kelloseppä
Kirjailija
Esikoisteos:  Kätköpaikka (The Hiding Place, 1971)
Aiheesta muualla
www.tenboom.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cornelia (Corrie) Johanna Arnolda ten Boom (15. huhtikuuta 1892 − 15. huhtikuuta 1983) oli hollantilainen kristitty kirjailija ja julistaja, joka on tullut tunnetuksi filmatisoidusta omaelämäkerrastaan Kätköpaikka. Ten Boom joutui toisen maailmansodan aikana Ravensbrückin keskitysleirille piiloteltuaan kotonaan Haarlemissa juutalaisia ja Hollannin vastarintaliikkeen jäseniä. Hänen Haarlemissa sijaitseva sodanaikainen kotitalonsa on nykyisin hänen nimeään kantavana museona.
Tausta

Corrie ten Boom syntyi kelloseppä Caspar ten Boomin nelilapsisen perheen nuorimmaiseksi. Perheen talo Haarlemissa tunnettiin avoimena kaikille avuntarvitsijoille ja perhe oli aktiivinen paikkakunnan sosiaalisessa ja hengellisessä elämässä. Corrie ten Boom ja hänen vanhempi sisarensa Betsie olivat naimattomia ja työskentelivät isänsä kellosepänliikkeessä.
Kätköpaikka

Saksan miehitettyä Hollannin ten Boomien kodista tuli kätköpaikka natseja pakeneville ihmisille. Perhe piilotti talonsa salahuoneeseen juutalaisia, natsien kanssa yhteistyöstä kieltäytyneitä opiskelijoita sekä maan vastarintaliikkeen jäseniä. Vuosina 1943–1944 talossa asui jatkuvasti 6–7 laittomasti natseja piilotellutta henkilöä, joista neljä oli juutalaisia ja 2–3 vastarintaliikkeen jäseniä. Talo toimi myös väliaikaisena turvapaikkana pakomatkalla olleille henkilöille. Corrie ten Boom järjesti piilopaikkoja myös muihin perheisiin ja perheen toiminnan ansiosta on arvioitu noin 800 henkilön säästäneen henkensä.
Gestapo valtasi ja tutki perheen talon 28. helmikuuta 1944. Gestapon järjestämään ansaan tuli päivän aikana 30 taloon tullutta henkilöä. Corrie, hänen isänsä Casper, sisaret Betsie ja Nollie sekä veli Willem pidätettiin muiden joukossa ja vangittiin. Gestapo ei kuitenkaan löytänyt talossa Corrien makuuhuoneen valeseinän takana piilotellutta juutalaisperhettä, jonka vastarintaliike pelasti talosta 47 tuntia myöhemmin. Juutalaisperhe selvisi sodasta hengissä.
84-vuotias Casper-isä kuoli kymmenen päivän jälkeen Scheveningenin vankilassa. Corrie ja Betsie olivat kymmenen kuukautta eri vankiloissa päätyen lopulta Ravensbrückin keskitysleirille. Betsie kuoli keskitysleirillä. Corrien 24-vuotias sukulaispoika Christiaan kuoli Bergen-Belsenin keskitysleirillä ja hänen veljensä Willem menehtyi vähän sodan jälkeen keskitysleirillä saamaansa sairauteen.
Loppuelämä

Corrie ten Boom aloitti 53-vuotiaana julistustyön, jonka sanomana oli Jumalan anteeksiantamus. Hän korosti Jumalan anteeksiantamusta myös vihollisille. Hän toimi julistajana ja kirjailijana 33 vuotta. Hollannin kuningatar löi Corrie ten Boomin ritariksi. Vuonna 1968 Jerusalemin holokausti-museo Yad Vashem nimitti hänet "vanhurskaaksi kansakuntien joukossa" ja pyysi häntä istuttamaan puun oikeudenmukaisuuden puistoon kunnioittaakseen hänen perheensä pelastamien ihmishenkien muistoa. Hänen elämäkerrastaan tuli kansainvälinen best seller vuonna 1971 ja siitä tehtiin elokuva Kätköpaikka (The Hiding Place) vuonna 1975. Elämänsä loppupuolella ten Boom julkaisi myös muuta hengellistä kirjallisuutta sekä evankelioivia videoita. Hän kuoli kotonaan Yhdysvalloissa 91-vuotissyntymäpäivänään.
Kirjallinen tuotanto

Corrie ten Boom (John ja Elizabeth Sherrillin kanssa), The Hiding Place, Guideposts Associates, 1971. (Suom. Rauno Luoto Kätköpaikka, Päivä)
Corrie ten Boom, Tramp for the Lord (suom. Jumalan kulkuri, Päivä), 1974.
Corrie ten Boom, Not Good If Detached, Christian Literature Crusade, 1980 (suom. Ei kelpaa irrallisena, Päivä).
Corrie ten Boom, Amazing Love, Christian Literature Crusade, 1982.
Corrie ten Boom, Defeated Enemies, Christian Literature Crusade, 1983 (suom. Lyöty vihollinen, Päivä).
Corrie ten Boom, Common Sense Not Needed-Revised, Christian Literature Crusade, 1994 (suom. Järki ei tärkein, Päivä).
Corrie ten Boom, Marching Orders for End Battle, Christian Literature Crusade (suom. Marssikäsky, Päivä).
Corrie ten Boom, Plenty for Everyone, Christian Literature Crusade, 1980.
Corrie ten Boom, In my Father's House, 1976.
Corrie ten Boom, Each New Day, 1981.
Aiheesta muualla

Corrie ten Boom -museo
Corrie ten Boom - Yad Vashem. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
"Kätköpaikka" - ten Boomien kodista tehty museo Haarlemissa
Yrjö Hirn

Yrjö Hirn.
Georg (Yrjö) Hirn (7. joulukuuta 1870 Lappeenranta  – 23. helmikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen professori, diplomaatti, kulttuuripersoona ja esseisti, joka oli aikansa tunnetuimpia suomalaisia tiedemiehiä maailmalla.
Henkilöhistoria

Yrjö Hirn vietti lapsuutensa Lappeenrannassa ja Porvoossa. Hän on myöhemmin kuvannut lapsuutensa Karjalaa esseekokoelmassa De lagerkrönta skoplaggan (1951). Hänen vanhempansa olivat filosofian tohtori August Reinhold Hirn ja Aurora Elisabeth Hoffström ja puoliso 1895–1943 Karin Åberg. Hirn suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1892. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1896. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina vuosina 1894–1910 sekä Helsingin yliopiston estetiikan ja nykyiskansain kirjallisuuden dosenttina vuosina 1898–1910 ja professorina vuosina 1910–1937.
Hirn oli aktiivinen myönteisen Suomi-kuvan levittäjä Pariisin epämuodollisissa verkostoissa sortovuosina 1899–1905. Itsenäistymisen jälkeen hän siirtyi Suomen Pariisin-suurlähetystön palvelukseen. Vuonna 1919 Hirn osallistui Suomen delegaation jäsenenä Pariisin rauhankonferenssiin.
Tutkimukset

Hirn tutki monia eri aloja, muun muassa estetiikkaa käyttäen hyväksi psykologian ja sosiologian menetelmiä, ympäristöestetiikkaa, kirjallisuus-, teatteri- ja taidehistoriaa sekä karelianismia. Hän sai useita apurahoja tutkimuksiaan varten, joten hän saattoi työskennellä tutkimustensa parissa useita vuosia ulkomailla. Hänen pääteoksensa olivat The Origins of Art (1900) ja Det heliga skrinet (1909). Näissä oli omalle ajalleen tyypillistä darwinilais-sosiologista väritystä, mutta myös selkeästi hahmotettua taiteen ja kirjallisuuden kehityksen kuvausta. Hirn oli erittäin tuottelias ja taitava kirjoittaja. Hän hallitsi loisteliaan esseekirjoittamisen taidon, ja lisäksi hän julkaisi useita monografioita muun muassa Runebergista.
Teoksia > Englanniksi

The Origins of Art: A Psychological and Sociological Inquiry. London (1900). — Julkaistu myös ruotsiksi, saksaksi ja venäjäksi.
Teoksia > Ruotsiksi

Förstudier till en konstfilosofi på psykologisk grundval (1896).
Det heliga skrinet: Studier i den katolska kyrkans poesi och konst  (1909). — Julkaistu myös englanniksi.
Skildringar ur Pueblofolkens konstlif (1898)
Det estetiska livet (1913). — Suomennettu
Barnlek (1916). — Julkaistu myös suomeksi, ranskaksi ja italiaksi.
Diderot (1917). — Julkaistu myös suomeksi ja norjaksi.
Swift (1918). — Suomennettu.
Episoder: Några kapitel om lif och litteratur under sjuttonhundratalet (1918). — Suomennettu.
Dr Johnson och James Boswell: En bok om engelskt liv och lynne (1922). — Suomennettu.
Cygnaei galleri: Vägledning för besökare (1924).
Eremiter och pilgrimer (1924). — Suomennettu.
Den gamla postvagnen och några av dess passagerade: Sterne, Moritz, Eichendorff, Borrow (1926). — Suomennettu.
Ön i världshavet (1928). — Suomennettu.
Beaumarchais: Äventyrare, stridsman, författare (1931)
Runebergskulten (1935).
Konsten och den estetiska betraktelsen (1937).
Runeberg och hans värld (1937). Toimittanut tyttärensä Marta Hirnin kanssa. — Suomennettu.
Lärt folk och landsstrykare (1939). — Suomennettu.
Goda vildar och ädla rövare: I dikt och verklighet  (1941).
Runeberg-gestalten: Strödda studier (1942).
Den förgyllda balustraden och andra uppsatser från åren 1949–1952 (1952).
Teoksia > Suomennettuja teoksia

Esteettinen elämä.  (Det estetiska livet, 1913)  Helsinki:  Otava, 1914.
Jonathan Swift.  ((Swift, 1918.) Suomentanut Tyyne Tallgren. Merkkimiehiä n:o 15–16)  Porvoo:  WSOY, 1918.
Leikkiä ja taidetta: Muutamia lukuja lasten leluista, lauluista, tansseista ja pikku teatterista.  ((Barnlek, 1916.) Suomentanut J. V. Lehtonen)  Porvoo:  Werner Söderström, 1918.
Episodeja: Muutamia lukuja seitsemäntoistasataluvun kirjallisuudesta.  ((Episoder: Några kapitel om lif och litteratur under sjuttonhundratalet, 1918.) Suomentanut L. Onerva)  Helsinki:  Otava, 1921.
Tri Johnson ja James Boswell: Kuvaus Englannin oloista ja erikoisuuksista.  ((Dr Johnson och James Boswell: En bok om engelskt liv och lynne, 1922.) Tekijän luvalla suomentanut Raoul af Hällström)  Helsinki:  Otava, 1923.
Cygnaeuksen galleria: Opas. (Cygnaei galleri: vägledning för besökare, 1924.)
Erakoita ja vaeltajia.  ((Eremiter och pilgrimer, 1924.) Suomentanut Ilmari Ahma)  Helsinki:  Otava, 1924.
Vanhat postivaunut ja muutamia niiden matkustajia: Sterne–Moritz–Eichendorff–Borrow.  ((Gamla postvagnen och några av dess passagerare: Sterne–Moritz–Eichendorff–Borrow, 1926.) Suomentanut Alvari Rinne)  Helsinki:  Otava, 1926.
Valtameren saari.  ((Ön i världshavet, 1928.) Suomentanut I. Havu)  Helsinki:  Otava, 1928.
Akateeminen Kirjakauppa: Luku Suomen sivistyshistoriaa. 1943.