stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Isomäki
Isomäki yritetään murhata

Jalmari Saari ja Johannes From saapuivat Kokkolaan Jämsän suojeluskunnan lähettäminä 13. toukokuuta 1918 ja asettuivat Kokkolan kaupunginhotelliin. Saarella oli mukanaan Jämsän komendantin valtakirja, jonka mukaan hänellä oli valtuudet kuljettaa Isomäki ja toinen jämsäläisvanki August Laine Jämsään kuulusteltaviksi. Hän saikin vangit epäluuloiselta Kokkolan komendantilta, joka vaati kuitenkin, että Jämsästä on lähetettävä todistus siitä, että vangit ovat tulleet hengissä perille. Saari ei kuitenkaan ollut aikeissa lähteä viemään vankeja Jämsään. Hän oli aiemmin päivällä käynyt Kokkolan vankileirillä ja pyytänyt apua leirin vartiopäälliköltä Karl Källströmiltä uskotellen hänelle, että vangit oli jo tuomittu kuolemaan.
Vangit kuljetettiin aluksi kaupunginhotelliin, jonne From jäi heitä vartioimaan. Illalla Saari palasi hotelliin kahden kokkolalaisen kanssa, joista toinen oli Källström. Kokkolalaiset ja From lähtivät nyt viemään vankeja parin kilometrin päässä rautatien varressa sijaitsevaan Elisabethin metsään, jossa oli jo aiemmin teloitettu punavankeja. Armoa rukoillut Isomäki jäi jälkeen muista ja häntä lyötiin kiväärinperällä. Sekavassa tilanteessa Isomäki pääsi karkaamaan saattajiltaan. Hänen peräänsä ammuskeltiin, mutta yön hämärtyessä takaa-ajajat eivät enää löytäneet häntä.
Toista vankia, August Lainetta, oli sen sijaan ammuttu selkään, ja hän makasi radalla vielä elossa. From ampui hänen ohimoonsa armonlaukauksen ja vei sitten hänen taskukellonsa. Epäonnistuneen etsinnän jälkeen From palasi aamuyöllä Saaren luo hotelliin. Jalmari Saari lähetti heti Kokkolan poliiseja etsimään Isomäkeä jälkikoiran avulla, mutta nämäkään etsinnät eivät tuottaneet tulosta. Saari ja From lähtivät pian Kokkolasta jatkaen matkaansa Närpiön vankileirille, mistä he hakivat kolme siellä ollutta jämsäläisvankia. Nämä vangit Saari ja From tappoivat Seinäjoella illalla 18. toukokuuta ja veivät vankien mukana olleen omaisuuden.
Paluu Jämsään ja vapautus syytteistä

Kaarlo Isomäki onnistui välttämään etsijät. Hän joutui elämään kesällä 1918 lähes kolmen kuukauden ajan taivasalla nukkuen havukasoissa ja maakuopassa. Hän eli ensimmäiset 29 päivää ilman ravintoa ja tuli sitten jotenkuten toimeen marjoilla, sienillä, mahlalla, jätteillä ym. Hän pääsi siirtymään lähelle kotiseutuaan ja joutui 10. elokuuta 1918 Petäjäveden suojeluskunnan haltuun. Isomäki vietiin hoitoon Helsinkiin Mehiläisen sairaalaan. Hän palasi Jämsään syksyllä 1918 asuen erään opettajatoverinsa luona. Jämsän nimismies teki hänestä ilmiannon, ja Isomäki joutui syytteeseen avunannosta valtiopetokseen valtiorikosoikeuden Lahden osastossa. Isomäen puolesta esiintyivät hänen opettajatoverinsa ja monet jämsäläiset. Jämsän suojeluskunta toimi ristiriitaisesti. Esikunta lähetti 25. syyskuuta todistuksen, jossa Isomäkeä syytettiin epäluotettavuudesta, riitaisuudesta ja punakaartin opettamisesta. Esikunta kiisti samalla, että se olisi lähettänyt Saaren ja Fromin toukokuussa Kokkolaan. Seuraavana päivänä esikunta kuitenkin perui syytöksen punakaartin harjoittamisesta. Oikeudenkäynti päättyi lokakuun 1918 lopussa Isomäen vapauttamiseen kaikesta vastuusta.
Oikeudenkäynti Jalmari Saarta vastaan

Isomäki vaati nyt Saaren ja Fromin asettamista syytteeseen Kokkolan tapahtumista. Oikeuskansleri edellytti syyskuussa 1919, että asiassa on ryhdyttävä toimeen, koska oikeuskanslerin mukaan joulukuussa 1918 annettu Svinhufvudin armahduslaki ei koskenut Saarta, vaan tämä oli syyllistynyt murhaan. Asiaa käsiteltiin ensin Kokkolan raastuvanoikeudessa ja maaliskuussa 1920 se siirrettiin Kajaanin sissipataljoonan sotaoikeuden käsiteltäväksi. Jutun käsittely viivästyi niin, että se päästiin aloittamaan vasta marraskuussa 1920 Tampereella. Fromia ei ollut tavoitettu, joten juttu raukesi hänen osaltaan. Saari väitti oikeudenkäynnin aikana, että vangit oli ollut tarkoitus viedä Kokkolasta iltajunalla ja että ampuminen tapahtui itsepuolustukseksi vankien yritettyä karata. Kantajat onnistuivat kiistämään kummankin väitteen. Kolmannen käsittelyn jälkeen oikeus päätti että Saari oli kyllä syylistynyt murhaan yllytykseen ja murhayritykseen, mutta Svinhufvudin armahduslaki koskisi myös häntä. Saari määrättiin kuitenkin maksamaan korvauksia Isomäelle ja August Laineen äidille.
Jutun käsittelyä jatkettiin Hämeenlinnassa ja 5. maaliskuuta 1921 sotaylioikeus tuomitsi Jalmari Saaren elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen yllytyksestä murhaan sekä 20 000 markan korvauksiin. Vangittavaksi määrätty Saari poistui Jämsästä, mutta hänet saatiin pidätettyä parin viikon päästä Helsingissä ja hänet toimitettiin Hämeenlinnan vankilaan. Korkein oikeus kumosi kuitenkin 5. toukokuuta 1921 Saaren tuomion ja määräsi hänet heti vapautettavaksi. Perusteena käytettiin Svinhufvudin armahduslakia.
Isomäen myöhemmät vaiheet

Isomäki lähti 1920-luvulla opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon toimien valmistuttuaan asianajajana ja vuodesta 1934 Asutustilallisten ja vuokraajien keskusliiton sihteerinä. Hän työskenteli kouluhallituksessa ja toimi Lahdessa opettajana ja koulujen tarkastajana. Isomäki kuului myös 1940-luvulla Lahden kaupunginvaltuustoon. Sisällissodan koettelemukset olivat heikentäneet hänen terveyttään, ja hän kuoli Lahdessa 1958 69-vuotiaana.
Teokset

Henkipattona : kärsittyä elämää vapaussotamme päiviltä.  Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1920, 2. painos 1920 (Isomäen oma kuvaus sisällissodan aikaisista koettelemuksistaan)
AGM-69 SRAM

Kuvassa AGM-69A -hyökkäysohjusta lastataan B-1B -pommikoneeseen.
Boeing AGM-69 SRAM (Short Range Attack Missile, suom. lyhyen kantaman rynnäkköohjus) on yhdysvaltalainen ns. ensi-iskuun tarkoitettu strategisen luokan Stand-Off -tyyppinen hyökkäysase, vihollisen ilmapuolustuksen lamauttamista varten. Tämän ohjusaseen ensisijaisiksi maaleiksi soveltuivat tutka-asemat, ilmatorjunta-asemat kuten tykkipatterit ja it-ohjusasemat, sekä mahdollisesti myös lentokentät. AGM-69 SRAM:in kehittely alkoi vuoden 1963 jälkeen, jolloin edellisena vuonna hylätylle GAM-87 Skybolt (AGM-48):ille alettiin hakea korvaajaa. Vuonna 1964 aloitettiin varsinainen suunnittelu. Vuonna 1966 tapahtui tarkempi määritys kehitysaskelien merkeissä. Ensilaukaisu tapahtui 1969, ja käyttöönotto 1972. Osiltaan AGM-69 SRAM korvasi myös AGM-28 Hound Dogin.
Aseen kantaman maksimi oli 170–200 km. Matalalta tehdyn hyökkäyksen kantama oli vain noin 50–55 km. Suurin nopeus oli 3,0–3,5 Machia. Suunnistustapa oli inertiasuunnistus, joskin tämä ohjus oli tutkakorkeusmittarilla varustettu. Se antoi keskiosumapistearvioksi (CEP) 430 m. Ohjuksen omamassa oli 1 010 kg. Lockheedin valmistama SR-75 -rakettimoottori oli kaksivaiheinen sekä kiinteää polttoainetta käyttävä. SRAM-ohjuksen taistelukärki oli W-69-tyypin ydinkärki. Se oli kaksivalintainen: joko 17 kT tehoinen fissioräjähde (1st stage) tai 170 kT (joidenkin lähdeviitteiden mukaan 200 kT) tehoinen lämpöydinräjähde (2nd stage). Asetyyppinä Boeing AGM-69 SRAM poistettiin vasta vuonna 1993. Kaiken kaikkiaan 1 500 tuotantoyksilöä valmistettiin, näistä 1 100 varustettiin ydinkärjillä.
Kuvan Boeing AGM-69 SRAM-ohjus White Sandsin ohjuskoealueella näyttelyssä.
Tämän ydinkärjellä varustetun hyökkäysohjuksen eräs huomattava käyttäjä oli 509. Bomb Wing, joka on sijoitettuna AFB Peaseen New Hampshiressa. AGM-69 SRAM oli eräs varsin merkittävä osa SAC:n eli Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien aseistusta. Yhdysvalloissa oli kolme eri konetyyppiä, jotka kykenivät kuljettamaan AGM-69 SRAM:in, ne ovat Boeing B-52 G/H Stratofortress, General Dynamics F-111A Aardvark, sekä Rockwell B-1B Lancer.
Eräs Naton operaatiosuunnitelmista (OPLAN 10-1 & OPLAN 100-6) oli ydiniskujen tekeminen Suomeen, näissä lamautettaisiin lentokenttien toiminnat. Arviolta 21–23 ydinkärkeä oli tätä tarkoitusta varten varattuina. Tuolloin olisi 19 eri paikkakuntaa pommitettu ydinasein. Nuo maalituksen kohteet olivat hyvin korkealla prioriteetilla, eli suuressa vaarassa saada kokea ydinpommitushyökkäys ydinkriisin uhatessa. Boeing AGM-69 SRAM olisi ollut näihin käyttöarkoituksiin varsin hyvin soveltuva hyökkäysase.
Tämän ohjusasetyypin seuraaja on Boeing AGM-86 ALCM, Air Launched Cruise Missile, jonka lentotestit alkoivat vuonna 1976. Se on ollut käytössä alkaen vuodesta 1981.
Käännös suomeksi
Suomen Jazzlegenda

Suomen Jazzlegenda on palkinto, joka myönnetään vuosittain merkittäville, pitkän linjan suomalaisille muusikoille.
Vuosina 2001–2014 Suomen Jazzlegenda -palkintojen jakamisesta vastasivat Suomen Big Band -yhdistys, Suomen Jazz & Pop Arkisto sekä Imatra Big Band Festival. Vuosina 2017–2023 palkintojen myöntämisestä vastasi Musiikkiarkisto.
Suomen Jazzlegenda -palkinnolla palkitut

Erik Lindström (2001)
Ossi Runne (2001)
Jaakko Furman (2002)
Raimo Henriksson (2002)
Kaarlo Kaartinen (2003)
Pertti Metsärinne (2003)
Helena Siltala (2004)
Antti Pirtinheimo (2004)
Sven Nygård (2005)
Heikki Sarmanto (2005)
Jukka Haavisto (2006)
Pentti Lasanen (2006)
Esa Pethman (2007)
Eero Koivistoinen (2007)
Markku Johansson (2008)
Juhani ”Junnu” Aaltonen (2008)
Kari Fall (2009)
Olli Ahvenlahti (2009)
Reino Laine (2010)
Pentti Mutikainen (2010)
Pentti Lahti (2011)
Pekka Sarmanto (2011)
Heikki Virtanen (2012)
Seppo Hovi (2012)
Ilpo Kallio (2013)
Esko Heikkinen (2013)
Eero Ojanen (2014)
Seppo ”Paroni” Paakkunainen (2014)
Veikko Hakkarainen (2017)
Eerik Siikasaari (2017)
Fred Andersson (2018)
Carl Gustav ”Nalle” Nyman (2018)
Teppo Hauta-aho (2019)
Heikki ”Mike” Koskinen (2019)
Iro Haarla (2020)
Wiola Talvikki (2020)
Matti Koskiala (2021)
Jukkis Uotila (2021)
Pepa Päivinen (2022)
Jorma Tapio (2022)
Sakari Kukko (2023)
Raoul Björkenheim (2023)
Islamilainen etiikka

Viimeisellä tuomiolla ihmisen hyvät ja pahat teot punnitaan. Jos hyvät teot painavat enemmän, ihminen pääsee Paratiisiin.
Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islamilainen etiikka (lähinnä arab. أخلاق‎, ʾaḫlāq) liittyy moraalia koskeviin kysymyksiin hyvästä ja pahasta tai oikeasta ja väärästä siten, kuin ne ymmärretään islamissa. Islamilainen ajattelu perustuu profeetta Muhammedin ilmoituksina annettuun Koraaniin sekä profeetan elämäntapaan eli sunnaan, joka on kirjattu islamilaisiin hadith-kokoelmiin. Islamissa moraali tarkoittaa niiden sääntöjen ja velvollisuuksien noudattamista, jotka on kirjattu näihin lähteisiin.
Islamilainen etiikka on deonttista eli velvollisuusetiikkaa (< m.kreik. δέον, deon, ”velvollisuus”). Uskovan velvollisuus on noudattaa Jumalan tahtoa sellaisena kuin se on annettu Muhammedin välittämässä šariassa. Islamilainen etiikka ei siten puhu oikeuksista vaan ihmisen velvollisuuksista.
Hyvä ja oikea islamissa

Sekä islamissa että kristinuskossa katsotaan, että hyvä elämä vaatii Jumalan tahdon mukaisia tekoja. Molemmille hyvät teot ovat myös yhteydessä palkintoon tuonpuoleisessa elämässä. Kysymys hyvästä ja pahasta on islamissa kuitenkin saanut erilaisen muodon kuin kristinuskossa. Islam on juutalaisuuden tavoin lakiuskonto, joka antaa tarkkoja ohjeita. Niiden noudattaminen on ihmiselle avain kuolemanjälkeiseen Paratiisiin.
Kristinusko ja länsimainen ajattelu näkevät moraalissa myös vahvan yksilöllisen puolen. Koska moraalisten ratkaisujen nähdään kuuluvan yksilön itsemääräämisoikeuden ja autonomian piiriin, korostetaan yleensä sitä, että yksilön tulee tehdä omat ratkaisunsa käyttäen järkeä ja kuunnellen omaatuntoaan. Kristinuskossa pelastuminen nojaa enemmän uskoon kuin tekoihin, vaikka kummassakin uskonnossa molempia tarvitaan.
Länsimaiselle kulttuurille ominainen individualismi eettisten ratkaisujen kohdalla korvautuu islamissa kuuliaisuutena ja alistumisena Jumalan laille eli šarialle. Eettisenä teoriana islam on deontologista eli velvollisuusetiikkaa. Moraalia koskevat asiat tulkitaan deonttisessa etiikassa velvollisuuksina eli asioina, joita pitää tehdä. Velvollisuusetiikan uskonnollisissa muodoissa velvoite perustellaan sillä, että Jumalan tahtoa pitää noudattaa. Hyvää tai oikein on se, mitä Jumala käskee tekemään ja pahaa tai väärin se, minkä hän kieltää. Islamissa ei ihanteena siten ole yksilön itsenäinen moraalinen harkinta ja autonomia, vaan alistuminen Jumalan tahtoon.
Islamissa käsitteet "hyvä" tai "oikein" oikeastaan poistuvat käytöstä ja korvautuvat lakitermeillä, kuten "pakollinen" tai "kielletty". Islam korostaa Jumalan tahtoon "alistumista", ja sana islam tarkoittaakin juuri sitä. Riittävää ei kuitenkaan ole Jumalan tahdon ulkoinen noudattaminen, vaan mukana pitää olla myös teon oikea motiivi (niyyah). Esimerkiksi rukoukseen (salat) tulee kuulua henkilön aikomus palvella Jumalaa, muuten teko ei ole ansiokas. Periaate on siirtynyt islamiin juutalaisuudesta.
Omakohtaisten eettisten ratkaisujen asemesta muslimi kääntyy moraalisissa pulmakysymyksissä oman moskeijansa imaamin puoleen saadakseen tietää, miten hänen pitää toimia. Ainoastaan uskonoppineilla on oikeus antaa islamilaisia vastauksia näihin kysymyksiin. Islamilaisen lain sisältämien asioiden luettelo on pitkä, sillä kuten ajatollah Khomeini on todennut, "ei ole yhtäkään seikkaa, josta islam ei olisi lausunut mielipidettään."
Islamissa on länsimaiseen moraaliin verrattuna kaksi poikkeavaa piirrettä, jotka näyttävät yhdistävän sitä heimoyhteiskunnille ominaiseen ajatteluun. Ensimmäinen on individualismin hylkääminen ja vahva sitoutuminen yhteisön normeihin. Tämä näkyy esimerkiksi keskinäisenä tapojen valvontana. Toinen piirre on universaalin moraalin hylkääminen ja sitoutuminen oman sisäryhmän etuun. Tämä näkyy toisistaan poikkeavina sääntöinä muslimeille ja uskottomille.
Šarian piirteitä

Professori Hadi Jorátin mukaan samojen käsitteiden käyttö eri yhteyksissä johtaa sekaannuksiin etenkin silloin, kun kyseessä ovat monimutkaiset ilmiöt. Islamilaisia ilmiöitä ei voi suoraan kääntää länsimaisilla käsitteillä. Myös käsitteellä "etiikka" on länsimaisen sivistyksen piirissä oma asiayhteytensä, jonka siirto toisenlaiseen sivilisaatioon ei ole itsestään selvää. Kun puhutaan islamilaisesta etiikasta, se täytyy asettaa yhteyteen šarian kanssa, kun taas lännessä ajatellaan yleensä omaatuntoa.
Länsimaisen määritelmän mukaan etiikka etsii yleispäteviä ja ehdottomia eettisiä arvoja, joita ihmisen tulisi soveltaa. Islam taas on lakiuskonto, missä oikea ja väärä määritellään Jumalan lain pohjalta. Ihmisen on pelastuakseen noudatettava Jumalan lakia eli šariaa. Sen määräykset on kirjattu pyhiin kirjoituksiin mahdollisimman yksityiskohtaisesti. Epäselvässä tapauksessa lain tulkinnasta huolehtii imaami tai mufti. Tällaiset tilanteet ovat yleisiä, sillä islamilainen laki on hyvin laaja, ristiriitainen ja usein vaikeasti tulkittava sekä suurimmaksi osaksi saatavilla vain arabian kielellä.
Šarian piirteitä > Tekojen luokittelu

Šaria-laki jaottelee ihmisten teot  viiteen luokkaan: Oppineiden keskuudessa on erilaisia käsityksiä siitä, sisältääkö sallittu eli halal vain luokka 1–2 vai kaikkia lukuun ottamatta kiellettyjä tekoja.
Pakollinen: teko tuo ansioita ja tekemättömyys rangaistaan (fard)
Suositeltava: tuo ansioita Paratiisiin pääsemiseksi, mutta tekemättömyyttä ei rangaista (sunna)
Luvallinen: suurin osa arkielämään liittyvästä toiminnasta, jotka ovat lain kannalta neutraaleja (mubah)
Loukkaava: tekoa ei rangaista, mutta siitä pidättäytyminen tuo ansioita (makruh)
Kielletty tai laiton: synti, josta seuraa rangaistus (haram)
Šarian piirteitä > Laittomat teot

Laittoman teon tasoja on kolme:
Pienet synnit (saghira). Niistä ei rangaista, ja ne katsotaan sovitetuiksi, kun henkilö on osallistunut rukoushetkeen tai perjantairukoukseen, jos kyse on ollut suuremmista asioista.
Suuret synnit (kabira). Nämä rikkomukset mainitaan nimeltä Koraanissa tai haditheissa. Niistä seuraa kirous, maallinen rangaistus tai rangaistus tuonpuoleisessa. Suuret synnit, joita on yhteensä 76, luetellaan imaami al-Dhababin (k. 1348) teoksessa Kitab al-kabai'ir. Se on julkaistu myös suomeksi nimellä "Suuret synnit". Kirjasta on lyhennelmä teoksessa Reliance of the Traveller luvussa "P. Rangaistavat teot".
Epäusko (kufr) sulkee ihmisen islamin ulkopuolelle ja johtaa helvettiin, ellei hän palaa šahadan kautta takaisin islamiin.
Šarian piirteitä > Viisi pilaria

Islamilaisen lain tärkeimmät käskyt ilmaistaan sunni-islamissa viitenä pilarina. Ne ilmaisevat islamilaisen etiikan tärkeimmän sisällön. Useimmat niistä ovat rituaalisia velvollisuuksia, jotka kohdistuvat itse uskonnon harjoittamiseen. Painotus ilmentää islamilaisen elämäntavan suuntautumista kuolemanjälkeiseen elämään ja tuonpuoleiseen, jossa on odotettavissa palkinto. Islamin viisi pilaria on esitetty hadithissa, joka sisältyy kokoelmaan Sahih Muslim 800-luvulta. Islamin viisi pilaria ovat
Šahadah eli uskontunnustus. Usko tunnustetaan lauseella "Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala ja Muhammed on Hänen lähettiläänsä". Shiialaisuudessa uskontunnustus jatkuu vielä "... ja Ali on hänen ystävänsä". Lausumalla uskontunnustuksen henkilö tunnustautuu muslimiksi.
Salat eli rukous. Viisi rukoiluhetkeä päivittäin tietyn aikataulun ja rukousformulan mukaisesti. Rukoilu on kuitenkin kielletty esimerkiksi kuukautisten ja synnytyksen jälkeisen jälkivuodon aikana. Rukouksia voi yhdistää tiettyjen ehtojen täyttyessä.
Zakat eli almuvero. Yleensä 2,5 % omaisuudesta vuosittain, jaetaan köyhille. Zakat maksetaan yleensä islamilaisen vuoden yhdeksännen kuukauden Ramadanin lopussa esimerkiksi paikalliselle moskeijalle tai yhdyskunnalle, joka jakaa varat niitä tarvitseville. Zakatin maksamisen perusteena on tietty määrä varallisuutta.
Saum eli paasto. Ramadanin aikana tulee paastota auringonnousun ja -laskun välinen aika, jolloin tulee pidättäytyä myös sukupuolisuhteista.
Hadž eli pyhiinvaellus. Muslimin tulee ainakin kerran elämässään matkustaa pyhiinvaellukselle Mekkaan, jos kykenee. Pyhiinvaellus suoritetaan islamilaisen vuoden viimeisen kuukauden aikana; muuna ajankohtana Mekkaan tehty pyhiinvaellus tunnetaan nimellä umrah eli pieni pyhiinvaellus.
Šarian piirteitä > Viimeinen tuomio

Islam on korostetusti pelastususkonto, missä elämä tässä ajassa tähtää kohti tuonpuoleista, missä odottaa palkkio tai rangaistus. Jumalan lain noudattaminen eli alistuminen (islam) on tarkoitus itsessään, mutta se tuottaa uskoville myös palkinnon, sillä viimeisellä tuomiolla ihminen tuomitaan sen perusteella, kuinka paljon ansioita hän on hankkinut. Hyvät teot pannaan yhteen vaakakuppiin ja rikkomukset toiseen.  Vertailun lopputulos vie joko Paratiisiin tai Helvettiin. Nämä ajatukset yhdistävät islamia Persian zarathustralaisuuteen, mistä ne ovat peräisin.
Islam korostaa Jumalan armeliaisuutta. Se tarkoittaa myös sitä, että ihminen voi aina hyvittää tekemänsä rikkeet, kun hän niiden vastapainoksi tekee vastaavasti esimerkiksi viiden pilarin osoittamia pakollisia tai suositeltavia tekoja. Ainoastaan kuolemansynnit ovat asioita, joita ei voi sovittaa. Ne voidaan hyvittää vain palaamalla islamiin. Muutoin yleensä seuraava rukous (salat) tai vakavimmissa tapauksissa  perjantairukous riittää hyvittämään synnit.
Ei-muslimit joutuvat Helvettiin. Heidän kohdallaan ikuinen rangaistus alkaa heti kuoleman jälkeen haudassa, missä he kohtaavat kiduttajaenkelit Munkarin ja Nakirin.
Šarian piirteitä > Erivapausperiaate ruksha

Lakisäännösten jäykkyyttä pehmentää islamiin kuuluva erivapausperiaate (rukhsa). Sen mukaisesti šaria hyväksyy normaalisti kielletyt asiat, jos siihen on hyväksyttävä syy. Nälkäinen voi hengenpitimikseen rikkoa halal-säädöksiä, ja sairaat saavat helpotuksia rukousvaatimuksiin. Janoon nääntyvä saa juoda viiniä kaikkien muiden koulukuntien mielestä paitsi shafi'i- koulukunnan. Matkalla oleva tai sairas voi jättää paaston väliin, ja matkalla oleva voi rukoilla vain kaksi rakaa eli liikesarjaa, kun muulloin vaaditaan neljä. Erivapausperiaatteen sallima joustavuus koskee myös valehtelua. On luvallista valehdella islaminuskosta ja tarvittaessa vaikka kieltää uskonsa (taqiyya), jos katsoo siitä olevan hyötyä islamille.
Ruksha-periaate sallii poikkeamisen šarian määräyksistä myös siinä tapauksessa, että muuten joutuisi tekemisiin maallisten lakien määräämien rangaistusten kanssa. Jos maalliset lait ovat ristiriidassa šarian kanssa, muslimin tulee noudattaa Jumalan lakia, paitsi jos hän voi sen takia joutua vaikeuksiin, kuten vankilaan tai kidutetuksi.
Eroja länsimaisiin näkemyksiin

Islamilainen ajatustapa hyvästä ja oikeasta poikkeaa eräissä suhteissa länsimaisesta ajatusmaailmasta.
Islamin keskeinen sisältö on alistuminen kaikkivaltiaan ja armahtavan Jumalan tahtoon. Kristillisessä etiikassa on paljon tilaa eettiselle keskustelulle, mikä johtuu siitä, että Jumalan tahto esitetään hyvin yleisellä tasolla, kuten rakkauden kaksoiskäskynä. Islamissa ihminen ei tee omia ratkaisuja, vaan kysyy uskonoppineilta, mikä on Jumalan tahto.
Islam korostaa jokaisen muslimin velvollisuutta puuttua tarvittaessa kovin toimin toisten käytökseen, jos näkee šariaa rikottavan. "Hyvään käskemisen ja pahan kieltämisen" mukaisesti kuka tahansa muslimi on velvollinen käyttämään pakkokeinoja, äärimmäinen väkivalta mukaan luettuna, palauttaakseen hairahtuneen oikealle tielle. Muslimin velvollisuus on pakottaa myös ei-muslimit šarian alaisuuteen tarvittaessa kalifin julistaman pyhän sodan avulla.
Islamissa Jumalan laki on muuttumaton. Se ymmärretään ikuisesti annetuksi kaikkia aikoja ja yhteiskuntia varten. Vaikka laki sinänsä on ikuinen, uskonnollisten tuomareiden tulkinnat fiqh) kuitenkin vaihtelevat. Islamissa on myös viisi suurta lakikoulukuntaa, joiden näkemykset osittain poikkeavat toisistaan.
Länsimaissa ajatellaan, että moraaliin kuuluu universaalisuus eli moraaliperiaatteiden yleismaailmallisuus. Islamissa ei katsota näin, minkä takia kultaisen säännön kaltaiset universaalit periaatteet ovat lähes tuntemattomia. Esimerkiksi verikosto tai muu hyvitys on islamilaisen lain mukainen velvollisuus. Jos kuitenkin muslimi murhaa ei-muslimin, tämän sukulaiset eivät saa kostona surmata muslimia. Laajin yhteinen normisto sulkee sisäänsä kaikki muslimit, jotka ovat kuvaannollisesti keskenään "veljiä" eli sukulaisia. Šaria esimerkiksi toteaa: "kuka tahallaan tappaa uskovaisen, hänen paikkansa on Helvetissä". Jäähyväissaarnassaan Muhammed lausui: "Kaikki muslimit ovat veljiä. Kukaan ei saa viedä veljeltään muuta, kuin mitä tämä vapaaehtoisesti hänelle antaa."  Islamilaisen fatwan mukaan "ei ole luvallista kutsua juutalaisia tai kristittyjä veljiksemme. Sen sijaan heitä on vihattava Jumalan asian takia".  Toinen fatwa kieltää muslimeita ystävystymästä ei-muslimin kanssa. 1200-luvulla eläneen imaami al-Nawawi kokoelmasta Riad as-Salihin ("Vanhurskaiden niityt") löytyy kuitenkin ajatelma, joka vastaa universaalin moraalin vaatimuksia. Siinä al-Nawawi katsoi, että vihollisellekin pitää antaa se, mitä ihmisen itsekkyys kieltäytyy antamasta.