stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grégoire Kayibanda

| Grégoire Kayibanda |
| --- | --- |
 Kayibandan kuva 10 frangin kolikossa
Ruandan presidentti
 1. heinäkuuta 1962 – 5. heinäkuuta 1973  
Edeltäjä:  Dominique Mbonyumutwa (tilapäinen)
Seuraaja:  Juvénal Habyarimana
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1924
Kuollut: 15. joulukuuta 1976 (52 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Parmehutu
Uskonto:  kristitty
Etnisyys:  hutu
Grégoire Kayibanda (1. toukokuuta 1924 Tare, Ruanda-Urundi– 15. joulukuuta 1976) oli Ruandan presidentti.
Kayibanda syntyi Taressa, Ruandan eteläosassa. Hän johti Ruandan itsenäistymisliikettä ja oli mukana Ruandan itsenäistymisen yhteydessä tapahtuneen tutsi-kuningaskunnan lakkauttamiseen. Hän perusti PARMEHUTU-puolueen  (Parti du Mouvement de l'Emancipation Hutu), joka nousi valtaan maan itsenäistyttyä.
Kayibanda valittiin maan presidentiksi vuonna 1962 ja toimi virassa aina heinäkuulle 1973 asti, jolloin hänet syrjäytti sotilasvallankaappauksessa pohjoisruandalaisista mahtisuvuista koostunut ryhmittymä, jonka keulahahmona toimi kenraali Juvénal Habyarimana.
Syrjäytetty Kayibanda määrättiin kotiarestiin ja tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Hän kuoli vuonna 1976, ja hänen maineensa palautettiin 1979.
Eila Pehkosen filmografia ja esiintymiset

Eila Pehkonen vuonna 1969
Tämä on Eila Pehkosen filmografia ja esiintymiset.
Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1947 | Maaret – tunturien tyttö | Maaret Oijusvuoma |
| 1948 | Ihmiset suviyössä | Telirannan Helka |
| 1955 | Villi Pohjola | kapakkatyttö |
| 1955 | Näkemiin Helena | sairaanhoitaja |
| 1956 | Rintamalotta | Mimmi Riipinen |
| 1956 | Juha | Kaisa (kreditoimaton) |
| 1959 | Punainen viiva | hieno nainen (kreditoimaton) |
| 1960 | Lumisten metsien tyttö | rouva Salkin |
| 1961 | Kultainen vasikka | Aliina, Honkien palvelijatar |
| 1961 | Pikku Pietarin piha | Hilma, parturineiti |
| 1961 | Tulipunainen kyyhkynen | nainen tullipaviljongissa |
| 1969 | Ruusujen aika | Historian instituutin johtaja |
| 1969 | Leikkikalugangsteri | pankkivirkailija |
| 1969 | Sixtynine 69 | rouva Koivu, Kristiinan äiti (kreditoimaton) |
| 1977 | Aika hyvä ihmiseksi | rouva Harakka |
| 1984 | Niskavuori | Sandra Marjanen, ”telefooni-Sandra” |
| 1985 | Uuno Epsanjassa | Kaarina Kirppo |
| 1990 | Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla | emäntä |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | poliisin hälyttävä nainen |
Televisioelokuvat

Ei millään pahalla
Se on sitten kevät (1972)
Radiokuunnelmat

Radioteatterissa
Sukelluslaivalla maapallon ympäri (1956)
Kulkurin valssi (1958)
Kuopion takana (1961)
Runoilijan paperit (1961)
Nenä (1962)
Avioliittoloma (1963)
Bel Ami (1963)
Ei koira perään hauku (1964)
Saara (1964)
Nummisuutarit (1965)
Elokuun ääniä (1966)
Onneksi on rahaa (1966)
Kaksoisolento (1967)
Talon lapset (1967)
Niskavuoren naiset (1968)
Niskavuoren leipä (1968)
Soita minulle, Helena (1968)
Arkielämää (1969)
Jänisjahdissa (1969)
Karjakko ja kartanon kummitus (1970)
Voitteko odottaa ? (1971)
Minulla on vain tämä keskikoulutodistus (1973)
Olga Ryynänen ja pyrokratia (1974)
Profeetta (1974)
Lehtori Hellmanin vaimo (1974)
Välskärin kertomukset (1974-75)
Ikkunanpesijöitä (1975)
Katriina (1977)
Muuan äiti (1978)
Joutsentyttö (1982)
Knalli ja sateenvarjo (1982)
Teatteri

Helsingin kaupunginteatterissa:
Rikhard III (1968)
Mummo ja Marski (1968)
Kasimir ja Karoline (1971)
Anastasia ja valtakirja (1971)
Meripoikia (1971)
Teurastamojen Pyhä Johanna (1972)
Viekää tuhkakin pesästä (1972)
Kiri kiri (1972)
Annika ja Mauno (1973)
Oklahoma! (1973)
Metsä (1973)
Nuoren Wertherin uudet kärsimykset (1974)
Gilgamesh (1975)
Pitkäjärveläiset (1975)
Minna (1975)
Muuan äiti (1976)
Nousu Fudzijamalle (1976)
Eros ja Psykhe (1977)
Niskavuoren nuori emäntä (1977)
Puuvillaprinsessa (1977)
Putkinotko (1978)
Lokki (1978)
Sankareita (1979)
Kohti toista tasavaltaa (1980)
Kesäkuu (1981)
Aurinkoranta (1982)
Selli 21 (1982)
Miehen kylkiluu (1982)
Säästöpossu (1984)
Hyvää yötä, äiti (1984)
Tartuffe (1985)
Hypnoosi (1985)
Brand (1987)
Vanhan naisen vierailu (1987)
Kurdin prinssi (1989)
Eteisiin ja kynnyksille (1991)
Muissa teattereissa:
Canzio (Intimiteatteri) (1960)
Suljetut ovet (Teatteri Jurkka) (1986)
Oresteia (Teatteri Raivoisat Ruusut) (1990)
Aiheesta muualla

Eila Pehkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ekstraliga

| Ekstraliga |
| --- | --- |
 Ekstraligan logo
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Valko-Venäjä
Perustettu:  2006
Edeltäjä:  Vysšaja Liga
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:  HK Junost Minsk
Eniten mestaruuksia:  HK Junost Minsk (10)
Alempi taso:  Vyšeišaja liga
Sivusto:  http://hockey.by
Ekstraliga (ven. ja valkoven. Белорусская экстралига) on Valko-Venäjällä korkein pelattava jääkiekkosarja. Ekstraligassa pelaa kaudella 2013–2014 10 joukkuetta.
Ekstraliga sai alkunsa vuonna 2006, kun Valko-Venäjän jääkiekkoliitto päätti avata maan pääsarjan Vysšaja Ligan ("Yläsarja") ulkomaalaisille joukkueille. Vysšaja Ligaa oli pelattu Valko-Venäjällä jo vuodesta 1992.
Joukkueet 2021–2022

| Joukkue | Kaupunki | Kotiareena | Perustettu |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Dinamo Maladzetšna | Maladzetšna | Maladzetšnan urheilu- ja vapaa-aikakeskus | 2014 |  |
|  H’imik Navapolatsk | Navapolatsk | Navapolatskin urheilu- ja kulttuurikeskus | 1973 |  |
|  H’K Brest | Brest | Brestin urheilupalatsi | 2000 |  |
|  H’K Homel | Homel | Homelin urheilupalatsi | 2000 |  |
|  H’K Lida | Lida | Lidan urheilupalatsi | 2011 |  |
|  H’K Mahiljou | Mahiljou | Mahiljoun urheilupalatsi | 2000 |  |
|  H’K Njoman Hrodna | Hrodna | Hrodnan urheilupalatsi | 1988 |  |
|  H’K Vitebsk | Vitsebsk | Vitsebskin urheilupalatsi | 2000 |  |
|  Junost Minsk | Minsk | Tšyžouka-Arena | 1974 |  |
|  Lakamatyu Orša | Orša | Oršan jääpalatsi | 2018 | 2018 |
|  Metalurh Žlobin | Žlobin | Urheilupalatsi Metalurh | 2006 |  |
|  H’K Šah’tsjor Salihorsk | Salihorsk | Salihorskin urheilupalatsi | 2009 |  |
Mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1993: Tivali Minsk  1994: Tivali Minsk  1995: Tivali Minsk  1996: Polimir Navapolatsk  1997: Polimir Navapolatsk  1998: H’K Njoman Hrodna  1999: H’K Njoman Hrodna  2000: Tivali Minsk  2001: H’K Njoman Hrodna  2002: H’K Keramin Minsk  |  2003: H’K Homel  2004: Junost Minsk  2005: H’K Junost Minsk  2006: H’K Junost Minsk  2007: Dinamo Minsk  2008: H’K Keramin Minsk  2009: H’K Junost Minsk  2010: H’K Junost Minsk  2011: H’K Junost Minsk  2012: Metalurh Žlobin  |  2013: H’K Njoman Hrodna  2014: H’K Njoman Hrodna  2015: H’K Šah’tsjor Salihorsk  2016: H’K Junost Minsk  2017: H’K Njoman Hrodna  2018: H’K Njoman Hrodna  2019: H’K Junost Minsk  2020: H’K Junost Minsk  2021: H’K Junost Minsk  |
Aiheesta muualla

Valko-Venäjän jääkiekkoliitto
(Arkistoitu – Internet Archive)
Duncan Laurence

| Duncan de Moor |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Spijkenisse, Alankomaat
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Duncan Laurence
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2014–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano
Yhtyeet:  The Slick and Suited
Levy-yhtiöt:  Spark, Capitol Records
Aiheesta muualla
www.duncanlaurence.nl
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Duncan de Moor (s. 11. huhtikuuta 1994 Spijkenisse, Alankomaat), tunnettu myös taiteilijanimellään Duncan Laurence, on hollantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti uransa vuonna 2014 ja oli semifinalisti The Voice of Holland -kilpailun viidennellä tuotantokaudella. Hän voitti vuoden 2019 Eurovision laulukilpailun Tel Avivissa Alankomaiden edustajana kappaleella nimeltään "Arcade".
Ura > Varhainen ura

Laurence syntyi Spijkenissessä ja varttui Hellevoetsluisissa. Hän aloitti kappaleiden kirjoittamisen 13-vuotiaana paetakseen kiusaamista. Laurence aloitti musiikkiuransa rock-akademiassa Tilburgissa soittaen lukuisissa koulubändeissä, mukaan lukien omassa bändissään nimeltä The Slick and Suited. Hän perusti bändin vuonna 2013 ja esiintyi muun muassa Eurosonic Noorderslag -festivaalilla. Helmikuussa 2020 Laurence kertoi, että syntyessään hän oli kärsinyt hapenpuutteesta, minkä vuoksi hänellä on motorinen häiriö oikeassa kädessään.
Ura > 2014–2018: The Voice of Holland ja itsenäinen työskentely

Laurence osallistui The Voice of Holland -kilpailun viidennelle tuotantokaudelle, jossa hänen valmentajanaan toimi Ilse DeLange. Kilpailussa hän eteni semifinaaleihin asti, kunnes hän karsiutui kilpailusta. Maaliskuussa 2016 Laurence lähti The Slick and Suited -yhtyeestä. Hän valmistui myös Tilburgin rock-akademiasta vuonna 2017. Laurence, yhdessä Jihad Rahmounin kanssa kirjoittivat kappaleen Closer k-popyhtyeen TVXQ:n vuoden 2018 albumille nimeltä New Chapter #1: The Chance of Love.
| The Voice of Holland esitykset ja tulokset> Esitys | The Voice of Holland esitykset ja tulokset> Kappale | The Voice of Holland esitykset ja tulokset> Alkuperäinen artisti | The Voice of Holland esitykset ja tulokset> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Blind Audition | "Sing" | Ed Sheeran | Liittyi Ilse DeLangen joukkueeseen |
| Battle Rounds | "Love Runs Out" | OneRepublic | Voittaja |
| The Clashes | "Streets" | Kensington | Eteni seuraavaan vaiheeseen |
| The Clashes | "Impossible" | Shontelle | Eteni seuraavaan vaiheeseen |
| Liveshow 4 | "She Wolf (Falling to Pieces)" | David Guetta feat. Sia | Yleisön valinta |
| Cross Battles/Semi-Finals | "Iris" | Goo Goo Dolls | Karsiutui kilpailusta |
Ura > 2019–2021: Eurovision laulukilpailu, Worlds on Fire ja Small Town Boy

Tammikuussa 2019 Laurence valittiin edustamaan Alankomaita vuoden 2019 Eurovision laulukilpailuun. Hänet asetti ehdolle Ilse DeLange, jonka kanssa Laurence piti yhteyttä The Voice of Holland -kilpailuun osallistumisen jälkeen. Laurencen euroviisuedustuskappale nimeltä "Arcade" julkaistiin vuoden 2019 maaliskuussa. 18. toukokuuta 2019 Laurence voitti Tel Avivissa järjestetyt vuoden 2019 Euroviisut 498 pisteellä, jotka tulivat sekä kansainvälisiltä raadeilta että yleisöltä. Raadit antoivat Laurencelle 237 pistettä ja yleisö 261 pistettä. Hänellä oli 26 pisteen piste-ero toiseksi tulleeseen Italiaan ja 128 pisteen ero kolmanneksi tulleeseen Venäjään. Laurence on Alankomaiden viides euroviisuvoittaja. Edellinen voitto tuli vuonna 1975, kun Teach-In voitti kilpailun kappaleella "Ding-a-dong". Vuoden 2020 Euroviisujen peruuntumisen johdosta, Laurence on pysynyt euroviisuvoittajana pisimpään, sillä hän on pitänyt titteliä kahden vuoden ajan.
Euroviisuvoittonsa jälkeen Laurence teki kiertueita Alankomaissa ja muualla Euroopassa vuoden 2019 lopussa ja vuoden 2020 alussa. 10. kesäkuuta 2019 Laurence esiintyi Landgraafissa järjestetyn Pinkpop Festival -tapahtuman 50-vuotisjuhlassa. Hän oli ensimmäinen Alankomaiden euroviisuvoittaja, joka esiintyi tapahtumassa. Hän korvasi ruotsalaista duoa nimeltä First Aid Kit, joka keskeytti esiintymisensä terveyssyiden vuoksi. 23. lokakuuta 2019 Laurence julkaisi toisen singlensä nimeltä "Love Don't Hate It". Hän allekirjoitti myös levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa. 13. toukokuuta 2020 Laurence julkaisi ensimmäisen EP-levynsä nimeltään Worlds on Fire, joka sisälsi singlet "Arcade", "Love Don't Hate It" ja "Someone Else" sekä kaksi muuta singleä. Laurencen ensimmäinen studioalbumi nimeltä Small Town Boy julkaistiin 13. marraskuuta 2020. Se myi platinaa Alankomaissa kolme päivää julkistamisensa jälkeen.
Vuoden 2020 loppupuolella "Arcade" sai julkisuutta sosiaalisessa mediassa ja erityisesti TikTok-palvelussa. Tämän seurauksena kappale nousi jälleen listasijoituksissa ja striimauksissa useissa musiikintoistopalveluissa. Tammikuussa 2021 "Arcade"-kappaleesta tuli kaikkien aikojen striimatuin euroviisukappale. Tätä ennen striimatuin euroviisukappale oli ollut Mahmoodin kappale "Soldi". 12. helmikuuta 2021 "Arcade" pääsi UK top 40 -listalle ja kaksi viikkoa myöhemmin se sijoittui sijalle 29. Vuoden 2021 maaliskuussa Laurence esiintyi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltojen televisiossa esittäessään kappaleensa "Arcade" Today-ohjelmassa. Myöhemmin hän esiintyi myös The Ellen DeGeneres Show -keskusteluohjelmassa esittäen kappaleensa yhdessä yhdysvaltalaisen laulajan Fletcherin kanssa. Näiden mainos-esiintymistensä jälkeen "Arcade" pääsi Billboard Hot 100-listalle, mikä on ensimmäinen kerta, kun Eurovision-voittajalaulu on noussut Yhdysvaltain listalle sitten vuoden 1976 (Brotherhood of Manin "Save Your Kisses For Me"), sekä ensimmäinen euroviisukappale kaavio vuodesta 1996 (Gina G:n "Ooh Aah... Just a Little Bit").
Yksityiselämä

Laurence kertoi lokakuussa 2018 olevansa biseksuaali. Kesäkuussa 2019 hän vahvisti olevansa parisuhteessa miehen kanssa. Saman vuoden syyskuussa Laurence ilmoitti hänen ja poikaystävänsä erosta.
5. lokakuuta 2020 Laurence ilmoitti olevansa kihloissa yhdysvaltalaisen lauluntekijän Jordan Garfieldin kanssa.
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Yksityiskohdat | Listasijoitukset> NL  | Listasijoitukset> BEL (FL)  | Listasijoitukset> US Heat.  | Sertifiointi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Small Town Boy |  Julkaistu: 13. marraskuuta 2020  Levy-yhtiö: Spark  Formaatit: CD, kasetti, vinyyli, digitaalinen lataus, striimaus | 6 | 94 | 11 |  NVPI: Platinaa |
Diskografia > EP-levyt

| Nimi | Yksityiskohdat | Listasijoituket> NL  | Listasijoituket> US Heat.  |
| --- | --- | --- | --- |
| Worlds on Fire |  Julkaistu: 13. toukokuuta 2020  Levy-yhtiö: Spark  Formaatit: digitaalinen lataus, striimaus, vinyyli | 60 | 12 |
Diskografia > Singlet > Pääartistina

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> NL  | Listasijoitukset> BEL (FL)  | Listasijoitukset> BEL (WA)  | Listasijoitukset> CAN  | Listasijoitukset> GER  | Listasijoitukset> IRE  | Listasijoitukset> NOR  | Listasijoitukset> SWE  | Listasijoitukset> UK  | Listasijoitukset> US  | Sertifiointi | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Arcade" | 2019 | 1 | 2 | 31 | 45 | 26 | 23 | 10 | 6 | 29 | 61 |  NVPI: 4 × Platinaa  BEA: Platinaa  BPI: Hopeaa  GLF: Kultaa  IFPI NOR: Kultaa  MC: Kultaa  RIAA: Kultaa | Small Town Boy |
| "Love Don't Hate It" | 2019 | 41 | 53 | — | — | — | — | — | — | — | — |  NVPI: Kultaa | Small Town Boy |
| "Someone Else" | 2020 | 72 | 86 | 93 | — | — | — | — | — | — | — |  | Small Town Boy |
| "Last Night" | 2020 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  | Small Town Boy |
| "Stars" | 2021 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Small Town Boy |
Diskografia > Singlet > Featuring-artistina

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> NL  | Listasijoitukset> BEL (FL)  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "Feel Something" (Armin van Buuren feat. Duncan Laurence) | 2020 | 85 | 78 | Small Town Boy ja Euthymia |
Diskografia > Vierailevana artistina

| Nimi | Vuosi | Muut esiintyjät | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| "Laat Gaan" | 2017 | Sjors van der Panne | Met Elkaar |
Käännös suomeksi
HMS Mysing (P158)

| HMS Mysing |
| --- | --- |
 HMS Mysing

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Westermoen Hydrofoil, Mandal
Laskettu vesille:  20. lokakuuta 1979
Palveluskäyttöön:  14. helmikuuta 1980
Poistui palveluskäytöstä:  22. syyskuuta 1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  180 t
Pituus:  36,6 m
Leveys:  6,3 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  2 x MTU MB20V -dieselmoottoria, 5 400kW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  23
Aseistus
Aseistus:  1 x 57 mm allmkan 7102 6 x RBS 12-merimaaliohjusta tai 24 x miinaa 2 x 7,62 mm ksp M/58 2 x 57 mm lysraketställ syvyyspommeja
HMS Mysing (runkonumero P158) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Mandalista Westermoen Hydrofoil A/S:ltä. Se laskettiin vesille  20. lokakuuta 1979 ja liitettiin laivastoon neljä kuukautta myöhemmin 14. helmikuuta 1980.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 22. syyskuuta 1995 ja myytiin seuraavana vuonna. Se oli vuonna 2001 siviilirekisterissä nimellä Mysing af Nynäshamn.
Eino Heilimo

Eino Verner Heilimo, vuoteen 1907 Hjelmman (21. maaliskuuta 1887 Turku – 30. elokuuta 1974 Iisalmi) oli suomalainen tuomari ja shakinpelaaja. Heilimo oli kansallisen mestariluokan pelaaja sekä lähi- että kirjepelissä. Hän sai kansallisen shakkimestarin arvon 1925 ja kirjeshakin kansallisen kirješakkimestarin arvon 1947.
Henkilöhistoria

Heilimo syntyi senaattori, laamanni Fredrik Werner Hjelmmanin ja Hanna Elisabeth Wickmanin perheeseen. Esittelijäneuvos Esko Heilimo oli hänen veljensä. Heilimon puoliso vuodesta 1915 oli Karin Björkman.  Heilimo valmistui ylioppilaaksi 1905.  Lukion jälkeen hän siirtyi Helsinkiin ja aloitti oikeustieteen opinnot yliopistossa. Hän sai varatuomarin arvon 1912. Valmistuttuaan yliopistosta Heilimo suoritti elämäntyönsä tuomarina. Virkaurallaan hän toimi tuomarina useilla paikkakunnilla (muun muassa Viipurissa). Vuonna 1942 hän siirtyi Iisalmeen, jossa toimi tuomiokunnan tuomarina aina eläkkeelle jäämiseensä asti.
Shakkiura > Lähishakki

Heilimon shakinharrastus alkoi jo nuorena. Opiskeluaikoinaan hän liittyi Helsingin Shakkiklubin jäseneksi. Hän korottui HSK:ssa pelaajana I luokkaan v. 1912. Vuonna 1922 hän osallistui Helsingissä pelattuun Suomen Shakkiliiton 1. liittoturnaukseen. Kirjallisissa lähteissä kisa tunnetaan myös nimellä I yleissuomalainen turnaus. Kilpailu oli samalla shakin ensimmäinen suomenmestaruusturnaus. Kisan voitti Anatol Tschepurnoff, josta tuli ensimmäinen Suomen-mestari. Heilimo jakoi kisan 6. sijaa tuloksella 5,5/11.
Heilimo korottui shakkimestariksi 1925 voittamalla SSL:n III liittoturnauksen. Saavutuksen ansiosta hän pääsi tavoittelemaan Suomen mestaruutta. Vuonna 1928 hän pelasi Edgar Lindroosia vastaan ottelun oikeudesta haastaa hallitseva mestari Tschepurnoff, mutta Heilimo hävisi ottelun. VI Suomen Shakkiliiton liittoturnauksessa 1932 Heilimo jakoi 6. sijaa. Virkatehtävät haittasivat usein Heilimon osallistumista kilpailuihin. Hän joutui esimerkiksi jättämään kesken vuodenvaihteessa 1934–1935 Helsingissä pelatun Suomen mestaruusturnauksen. Heilimo osallistui SM-kisaan tämän jälkeen vielä kahdesti. Hän oli 8. sijalla vuonna 1945, ja 1947 hänen sijoituksensa oli 7.
Shakkiolympialaisissa Heilimo pelasi kahdesti. Hän osallistui Suomen joukkueessa Lontoon shakkiolympialaisiin 1927 ja Münchenin epävirallisiin shakkiolympialaisiin 1936. Jälkimmäinen tapahtuma tunnetaan nykyisin paremmin Münchenin kansainotteluiden nimellä.
Shakkiura > Kirjeshakki

Koska Heilimo asui suuren osan elämästään kaukana suurista shakkikeskuksista, hänen oli vaikea saada pelikavereita lähipeliin. Siksi hän aloitti kirjeshakin harrastamisen. Jo 1920-luvulla hän pelasi satoja kirjepelejä. Pelaajana hän oli mestari myös kirjepelissä. Hän sai ensimmäisenä suomalaisena kansallisen kirjeshakkimestarin arvonimen 1947.
Heilimo voitti vuosina 1944–1946 pelatun epävirallisen kirjeshakin Suomen mestaruusturnauksen tuloksella 7,5/8. Hän osallistui SM-turnauksiin vielä myöhemminkin, mutta ilman menestystä. Ensimmäisessä virallisessa SM-turnauksessa 1950–1951 hän oli 6 sijalla. Suomalaisten kisojen lisäksi Heilimo osallistui moniin kansainvälisiin kilpailuihin. Hän pelasi Suomen joukkueen kärkipöydällä kirjeshakin I ja II olympiaturnauksessa. Hän osallistui myös I MM-ehdokasturnaukseen. Tri Dyckhofin muistoturnauksen mestariluokassa Heilimo sai tuloksen 5,5/11. Hänen viimeinen kirjepeliturnauksensa (EU/M/199) päättyi 1970 ja hän sijoittui jaetulle 2.–3. sijalle tuloksella 4/6.
Kirjeshakin järjestötoiminta Suomessa oli pitkään organisoimatonta. Aktiiviset puuhamiehet järjestivät yksittäisiä turnauksia. Suomen Kirjeshakkiliitto perustettiin vihdoin 1961 ja Heilimosta tuli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 1968 asti.
Peliuran ohella Heilimo oli myös kansallinen kirjeshakkituomari. Kansallisen kirjeshakkituomarin arvonimi myönnettiin ensi kerran vasta 1974, jolloin sen sai Usko Koskinen. Koska arvonimi luotiin vasta tuolloin, Heilimo ei ehtinyt elinaikanaan saada sitä.
Luottamustoimia ja tunnustuksia

Heilimolla oli suuri määrä luottamustehtäviä suomalaisessa shakkielämässä niin lähi- kuin kirjeshakin järjestöissä. Hän toimi kotimaan lisäksi myös kansainvälisissä järjestöissä. Heilimo toimi 1952 Helsingin shakkiolympialaisten turnausjohtajana. Kisojen jälkeen hän sai kansainvälisen shakkituomarin arvon. Sittemmin hän toimi 1958 naisten MM-ottelun tuomarina.
Toiminnastaan Suomen shakkijärjestöissä Heilimo palkittiin shakin hopeisella ansiomerkillä 1947. Hän sai ansiomerkin kultaisin sotilain 1957 ja shakin kultaisen ansiomerkin vuonna 1967.
Ansioistaan kirjeshakissa Heilimo kutsuttiin Suomen Kirjeshakkiliiton 1. kunniajäseneksi 1968. Kansainvälisen kirjeshakkiliiton (ICCF) kunniajäsen hänestä tuli jo edellisenä vuonna 1967.
Aiheesta muualla

Eino Heilimon pelaajaprofiili ja pelejä Chessgames.com:issa (englanniksi)
Kirjeshakin pioneeri Kuva Eino Heilimosta ja Heilimon voittopeli ranskalaisesta André Chéronista.
Emma-Julia Wood

Emma-Julia Wood (s. 1995) on suomalainen ringette-, jääpallo-, rugbypelaaja sekä alamäkiluistelija.
Ringette

Emma-Julia Wood on Espoon kiekkoseuran kasvatti. Peliuransa aikana hän on edustanut Ottawa Ice -joukkuetta (2015–2016), saavuttaen NRL:n pronssia  sekä Lahti Ringetteä (2016–2017).
Wood kuului ringeten Suomen nuorten U19 mestaruusjoukkueeseen North Bayssa 2013 ja toimi joukkueen kapteenina.
Alamäkiluistelu

Vuonna 2013 Wood voitti alamäkiluistelussa ensimmäisen naisten Suomen-mestaruuden.
Jääpallo

Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Wood edusti Botnia 69 -joukkueessa, pelaten kaksi kautta ringeten ohella naisten bandyliigaa. Kaudella 2013–2014 joukkue saavutti SM-pronssia.
Rugby

Kausilla 2014 ja 2015 Wood edusti Helsinki Rugby Clubia (HRC), mutta ura katkesi loukkaantumiseen.
Glory Alozie

| Mitalit> Naisten yleisurheilu.Maa:   Nigeria. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten yleisurheilu.Maa:   Nigeria. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten yleisurheilu.Maa:   Nigeria. Olympialaiset  | Naisten yleisurheilu> Maa:   Nigeria. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 100 m aidat |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sevilla 1999 | 100 m aidat |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Maebashi 1999 | 60 m aidat |  |
Maa:   Espanja
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa | Moskova 2006 | 60 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  München 2002 | 100 m aidat |  |
Glory Alozie Oluchi (s. 30. joulukuuta 1977 Amator, Nigeria) on nykyään Espanjaa edustava pika-aitajuoksija.
Aiemmin Alozie edusti synnyinmaataan Nigeriaa ja voitti vuonna 1996 nuorten MM-hopeaa. Afrikan-mestaruuden hän voitti vuosina 1996, 1998 ja 2000. Hän pitää yhä hallussaan sadan metrin aitajuoksun Afrikan ennätystä. Aloziesta tuli Espanjan kansalainen 7. heinäkuuta 2001. Espanjaa edustaessaan hän on voittanut Euroopan-mestaruuden ulkoradoilla ja kaksi MM-hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa. Vuonna 2002 Alozie voitti Euroopan-mestaruuden Wienin EM-hallikilpailuissa, mutta menetti voittonsa myöhemmin, koska hän ei ollut saanut Nigerian yleisurheiluliitolta kirjallista lupaa kilpailla Espanjan joukkueessa.
Arvokisamitalit

1996 Afrikan mestaruuskilpailut: kultaa (100 m aidat)
1998 Afrikan mestaruuskilpailut: kultaa (100 m aidat)
2000 Afrikan mestaruuskilpailut: kultaa (100 m aidat)
1999 MM-hallikilpailut: hopeaa (60 m aidat)
1999 MM-kilpailut: hopeaa (100 m aidat)
Kesäolympialaiset 2000: hopeaa (100 m aidat)
2002 EM-kilpailut: kultaa (100 m aidat)
2003 MM-hallikilpailut: hopeaa (60 m aidat)
2006 MM-hallikilpailut: hopeaa (60 m aidat)