stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jakob Karl Emil Chydenius

Jakob Karl Emil Chydenius (14. maaliskuuta 1833 Pietarsaari – 4. maaliskuuta 1864 Tukholma) oli suomalainen fyysikko, joka muistetaan osallistumisestaan vuonna 1861 Huippuvuorille suuntautuneeseen ruotsalaiseen tutkimusretkeen.
Jakob Karl Emil Chydeniuksen vanhemmat olivat Pietarsaaren pormestari Karl Chydenius ja Sofia Augusta Nordling. Hän kävi koulunsa Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1851. Hän valmistui Helsingin yliopistosta fyysis-matemaattisten tieteiden kandidaatiksi ja maisteriksi 1857 ja työskenteli sen jälkeen mekaniikan ja fysiikan opettajana Helsingin teknillisessä reaalikoulussa sekä vaaitsijana Helsinki–Hämeenlinna-rautatien rakennustyömaalla. Chydenius osallistui vuonna 1861 Otto Torellin johtamaan Huippuvuorten retkeen, joka oli ensimmäinen merkittävä ruotsalainen tutkimusretki napa-alueelle. Chydeniuksen tehtävänä oli yhdessä N. K. Dunérin kanssa tehdä magneettisia havaintoja sekä selvittää mahdollisuuksia astemittauksen suorittamiseen. He jakoivat työn siten, että Chydenius tutki saariryhmän pohjoisosaa. Kun jäät estivät retkikunnan laivan etenemisen pohjoisemmaksi, hän kävi tutkimassa Huippuvuorten pohjoisosia omin päin veneellä.
Chydenius sai Ruotsin tiedeakatemian Lindbomin palkinnon Huippuvuorten astemittausmahdollisuuksia käsitelleestä tutkimuksestaan. Hänen työnsä ei tosin ollut vaatinut syvällisempää tieteellistä asiantuntemusta ja sillä oli heikkoutensa, sillä hän oli sekoittanut eräitä havaintopisteinä käyttämiään maantieteellisiä kohteita toisiin. Kun suunniteltu astemittaus vuosina 1898–1902 lopulta toteutettiin, retkikunta seurasi kuitenkin saarten pohjoisosassa pitkälti Chydeniuksen suunnittelemaa reittiä. Chydeniuksen oli tarkoitus osallistua myös vuoden 1864 tutkimusmatkaan Huippuvuorille, mutta hän kuoli ennen sitä. Hänen vuoden 1861 tutkimusretkestä kirjoittamansa kertomus julkaistiin vuonna 1865.
Chydeniuksen mukaan on nimetty jäätikkö ja vuoristo Huippuvuorilla.
Jascha Golowanjuk

| Jascha Golowanjuk |
| --- | --- |
 Jascha Golowanjuk Helsingissä vuonna 1946 kuvanveistäjän sekä kirjailija F. E. Sillanpään seurassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1905 Odessa, Venäjä
Kuollut: 25. huhtikuuta 1974 Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jascha Golowanjuk (ven. Яша Голованюк, Jaša Golovanjuk; 20. helmikuuta 1905 Odessa, Venäjän keisarikunta – 25. huhtikuuta 1974 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, näyttelijä ja muusikko.
Tanskalainen pankkiiri adoptoi Golowanjukin, kun tämä oli kahdeksanvuotias. Tanskassa  Golowanjuk opiskeli viulunsoittoa ja toimi konserttiviulistina. Hän muutti 1929 Ruotsiin. Hän on kirjoittanut muistelmia ja romaaneja, joita sävyttävät värikkäät lapsuudenvaiheet.
Toisen maailmansodan jälkeen Golowanjuk oleskeli usein Suomessa, jossa hänen ei tarvinnut kärsiä antisemitismistä eikä homofobiasta.
Suomennetut teokset

Elämän lähde (Livets källa). Suomentanut Marita Salomaa. Eurooppa-sarja, 1. Helsinki: Suomen kirja 1944.
Isoäiti on kaistapäinen (Farmor är galen). Suomentanut Vankka Vankkoja. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Margda, kirgiisityttö (Kirgisflickan). Suomentanut Olli Nuorto. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Outo lintu (Främmande fågel). Suomentanut Olli Nuorto. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Poika ja viulu (Josef den lycklige). Suomentanut Toini Kaukonen. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Silkkimatto (Silkesmattan). Suomentanut Anni Voipio. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Varjontekijän lapset (Paraplymakarens barn). Suomentanut Toini Kaukonen. Helsinki: Suomen kirja 1945.
Kultainen tieni (Min gyllene väg från Samarkand). Suomentanut I. Tiittanen. Helsinki: Suomen kirja 1946.
Outona omassa maassa (Främling i eget land). Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Suomen kirja 1946.
Pyhä valhe (Den heliga lögnen). Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Suomen kirja 1946.
Vääriä helmiä (Ett kapitel för sig). Suomentanut Terttu Väre. Helsinki: Suomen kirja 1946.
Unten kauppias (Drömhandlaren). Suomentanut O. Salas. Helsinki: Tammi 1948.
Pikku Grand hotelli (Lilla Grand Hotel). Suomentanut Eeva Joenpelto. Helsinki: Tammi 1950.
Hopeahaapojen maa (Silverpopplarna). Suomentanut Reijo Wilenius. Helsinki: Tammi 1957.
Jascha Heifetz

| Jascha Heifetz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1901 Vilna
Kuollut: 10. joulukuuta 1987 (86 vuotta) Los Angeles
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:  RCA
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jascha Heifetz (2. helmikuuta 1901 Vilna – 10. joulukuuta 1987 Los Angeles) oli liettuanjuutalainen ja yksi 1900-luvun suurimpia viulisteja ja viulupedagogeja.  Heifetz aloitti 1900-luvun suurten viulistien sarjan ja ohitti suosiossa 1800-luvulla eläneet tulkitsijat.
Heifetz syntyi Vilnassa ja aloitti kaksivuotiaana viuluopinnot isänsä opetuksessa. Nelivuotiaana hän aloitti viralliset opintonsa Ilja Malkinin johdolla Vilnan Keisarillisessa musiikkikoulussa. Seitsemänvuotiaana hän esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti ja soitti Kaunasissa Mendelssohnin viulukonserton. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti viuluopinnot opettajanaan Leopold Auer. Vuonna 1912 hän debytoi Saksassa soittaen Tšaikovskin viulukonserton.
Heifetz lähti kuusitoistavuotiaana kiertueelle Yhdysvaltoihin ja soitti muun muassa New Yorkin Carnegie Hallissa. Sen jälkeen hän piti konsertteja ympäri maailmaa, muun muassa Lontoossa, Pariisissa sekä Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 24-vuotiaana.
Heifetzin 30-luvulla tekemä levytys Sibeliuksen viulukonsertosta nosti teoksen uudestaan unohduksesta kuuluisuuteen. Hän tulkitsi loistavasti näitä romantiikan ajan teoksia, mutta järin tunnettu klassisen ohjelmiston esittäjä hän ei ollut. Heifetz oli erityisen tarkka soittonsa artikulaatiosta.
Vuonna 1949 Heifetz muodosti trion sellisti Gregor Piatigorskyn ja pianisti Artur Rubinsteinin kanssa.
Brooks Smith ryhtyi 1954 hänen säestäjäkseen, ja yhteistyö jatkui lähes kahden vuosikymmenen ajan. Viimeisen konserttinsa Heifetz piti Los Angelesissa 1972. Sen jälkeen hän jatkoi vielä viuluopettajana ja antoi myös kamarimusiikkiopetusta. Heifetz kuoli Los Angelesissa 10. joulukuuta 1987.
Jascha Heifetzin pojanpoika, yhdysvaltalainen rumpali Danny Heifetz on ollut jäsenenä mm. yhtyeissä Mr. Bungle ja Secret Chiefs 3.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jascha Heifetzin virallinen kotisivu
The violinist of the century Classical Notes
Juan Antonio Rodríguez Villamuela

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Juan Antonio Rodríguez Villamuela
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Málaga, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2004 | Málaga B | 111 | (16) |
| 2003–2006 | Málaga | 58 | (6) |
| 2006–2011 | Deportivo | 160 | (11) |
| 2011– | Getafe | 0 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2011.
Juan Antonio Rodríguez Villamuela (s. 1. huhtikuuta 1982 Málaga, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Rodríguezin kasvattajaseura on Málaga. Hän teki ensimmäiset esiintymisensä seuran edustusjoukkueessa kaudella 2003–2004 ja debytoi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 28. syyskuuta 2003 ottelussa Espanyolia vastaan. Kaudeksi 2004–2005 hän nousi vakituisesti edustusjoukkueen kokoonpanoon.
Málagan pudottua Segunda Divisióniin kauden 2005–2006 päätteeksi Rodríguez siirtyi Deportivo de La Coruñaan. Hän edusti seuraa viiden kauden ajan ja pääsi pelaamaan myös kansainvälisiä otteluita kaudella 2008–2009, kun Deportivo osallistui UEFA-cupiin. Kaudella 2010–2011 joukkue koki kuitenkin Málagan kohtalon. Kaudeksi 2011–2012 Rodríguez siirtyi Getafeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juan Rodríguez Wikimedia Commonsissa
Juan Rodríguezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Julia Haikonen

Julia Haikonen (s. 14. kesäkuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut mikkeliläisen Porrassalmen Urheilijat -62:n ja  Helsingin Jalkapalloklubin junioreissa. HJK:n naisten joukkueessa hän on pelannut muutaman Suomen Cupin ottelun mutta ei Liigaa. Hän on edustanut Naisten Ykkösessä Helsingin Palloseuraa kausina 2019–2020 ja pelasi jälkimmäisellä kaudella Ykkösessä muutaman ottelun myös Nurmijärven Jalkapalloseuran joukkueessa. Liigassa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa kaudella 2021, kun Liigaan noussut HPS kohtasi huhtikuussa avausottelussaan Kuopion Palloseuran.
Haikonen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Julia Häger

| Julia Häger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. elokuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  IF Minken
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2018–
 Tietolaatikko päivitetty 2.12.2023 
Aiheesta muualla
juliahager.weebly.com
Julia Häger (s. 29. elokuuta 1996) on suomenruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa IF Minkeniä.
Häger osallistui maastohiihdon maailmancupiin ensimmäisen kerran 24. marraskuuta 2018 Rukalla, jolloin hän oli perinteisen sprintin karsinnassa sijalla 68. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai niin ikään Rukalla hiihdettyään 25. marraskuuta 2023 perinteisen 10 kilometrin kilpailussa sijalle 49. Hänen paras maailmancupin sijoituksensa on seuraavan päivän 20 kilometrin vapaan yhteislähtökilpailussa saavutettu 40. sija.
Häger saavutti Suomen-mestaruuskilpailussa 2020 vapaan hiihtotavan sprintissä hopeaa.
Israelin kansalaisuus

Israelin passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Israelin kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Israelin valtion välillä. Maassa noudatetaan pääsääntöisesti ius sanguinis -periaatetta, mutta myös juutalaisuuteen perustuvaa periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä tai adoptiolla

Syntyperäisiä Israelin kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toinen on maan kansalainen. Mikäli lapsi syntyy ulkomailla tai avioliiton ulkopuolella, Israelin maahanmuuttoviranomaiset vaativat usein DNA-testiä vanhemmuuden todistamiseksi. Israelin kansalaiset, jotka ovat adoptoineet ulkomailta, voivat hakea alaikäiselle lapselle maan kansalaisuutta.
Israelin kansalaisuus voidaan saada syntyperän perusteella myös isovanhempien kansalaisuuden kautta, muttä tästä täytyy tehdä erillinen hakemus Israelin suurlähetystössä.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Israelissa pysyvällä oleskeluluvalla oleskelevat henkilöt voivat saada maan kansalaisuuden hakemuksella, mikäli hakija täyttää seuraavat ehdot:
asuu hakemushetkellä Israelissa
on asunut viimeisen 5 vuoden aikana Israelissa vähintään 3 vuotta
hakijalla on voimassa oleva oleskelulupa
hakija on asettunut Israeliin ja on ilmaissut aikeensa jäädä maahan
osaa jonkin verran hepreaa
luopuu kaikista aikaisista kansalaisuuksistaan
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella > Juutalaisten paluulaki

Israelin kansalaisuuslaki takaa, että kaikki juutalaiset, jotka muuttavat pysyvästi Israeliin, saavat automaattisesti maan kansalaisuuden. Paluumuuttajaohjelman taustalla on ollut alusta asti olla yhtäältä vastareaktio juutalaisten syrjimiseen muiden maiden kansalaisuuslaeissa ja toisaalta ylläpitää juutalaisenemmistö Israelissa. Paluumuuttajaohjelman perusteella kansalaisuutta hakevan henkilön tulee olla todistettavasti juutalainen, juutalaisen lapsi tai lapsenlapsi taikka tällaisen henkilön aviopuoliso, eikä hän saa harjoittaa mitään muuta uskontoa.
Juutalainen paluumuuttaja saa tuoda mukanaan puolisonsa ja alaikäiset lapsensa, jotka saavat myös kansalaisuuden samalla hakemuksella. Pariskuntien tulee tosin usein avioitua ulkomailla, sillä Israelin valtio ei tunnusta muita kuin uskonnollisen yhteisön toimittamia avioliittoja, eivätkä nämä puolestaan salli eri uskontokuntien välisten avioliittojen solmimista Israelin valtion alueella.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden seuraamukset

Israel sallii kaksoiskansalaisuuden paluulain nojalla saaneille kansalaisille, joiden ei tarvitse luopua aikaisesta kansalaisuudestaan. Knessetin edustajat tai muissa kriittisissä turvallisuusviroissa toimivat henkilöt eivät saa olla kaksoiskansalaisia. Myöskään Israelin vihollisvaltioiden kansalaisuus ei ole sallittu. Arviolta noin kymmenesosa israelilaisista on kaksoiskansalaisia.
Israelin kansalaiset, sekä miehet että naiset, ovat asevelvollisia. Poikkeuksia ovat Israelin arabit sekä druusi- ja tšerkessinaiset. Vuonna 2013 maan hallitus hyväksyi lain, jonka nojalla ääriortodoksisten juutalaisten erillisvapaus välttyä asevelvollisuudelta kumottiin.
Jakob Kuhn

Jakob Kuhn haastateltavana vuonna 2006.
Jakob ”Köbi” Kuhn (12. lokakuuta 1943 Zürich, Sveitsi – 26. marraskuuta 2019 Zollikon) oli sveitsiläinen  jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Pelaajaurallaan Kuhn edusti FC Zürichiä 1962–1977 voittaen kuusi Sveitsin mestaruutta ja viisi kertaa Sveitsin Cupin. Hän kuului myös Sveitsin maajoukkueen vakiokalustoon ja edusti maataan MM-kisoissa 1962 Chilessä ja 1966 Englannissa. Kaikkiaan Kuhn pelasi 63 maaottelua.
Ennen maajoukkueen päävalmentajuutta Kuhn työskenteli maan palloliiton palveluksessa juniorivalmentajana. Kuhnin juniorimetodien tuotteita ovat sveitsiläiset jalkapallotähdet kuten Ciriaco Sforza, Tranquillo Barnetta, Valon Behrami ja Philippe Senderos. Vuosina 1983–1984 Kuhn toimi myös FC Zürichin päävalmentajana.
Sveitsin maajoukkueen päävalmentajana Kuhn aloitti elokuussa 2001, kun argentiinalaisvalmentaja Enzo Trossero oli jättänyt tehtävänsä Sveitsin jäätyä ulos vuoden 2002 MM-kisoista.
Kuhnin johdolla Sveitsi selvisi Portugalin EM-kisoihin 2004. Saavutus oli merkittävä, sillä se oli vasta Sveitsin toinen esiintyminen EM-lopputurnauksessa. Edellisen kerran maa oli mukana vuoden 1996 EM-kisoissa, joihin se selvisi Roy Hodgsonin johdolla, mutta kisoissa maata luotsasi portugalilainen Artur Jorge. Sveitsi jäi alkulohkovaiheeseen, mutta jalkapallobuumi oli valmis.
Kuhnin suosio sai uusia mittasuhteita, kun Sveitsi eteni myös MM-lopputurnaukseen 2006. Sveitsi voitti alkulohkonsa ennen Ranskaa, Etelä-Koreaa ja Togoa. Toisen kierroksen jännityskamppailussa Sveitsi menetti kovan taistelun jälkeen jatkopaikan Ukrainalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen 0–3.
Kuhn ilmoitti jättävänsä maajoukkueen Sveitsissä ja Itävallassa pelattavien EM-kisojen 2008 jälkeen. Kuhnia kritisoitiin maajoukkueen voitonmahdollisuuksien vähentämisestä, koska hän ilmoitti ennen kisoja lopettamisaikeistaan. Kuhn kertoi itse uskovansa Sveitsin menestysmahdollisuuksiin kotiareenoilla, mutta he jäivät alkulohkoon.
Helmikuussa 2008 Kuhnin seuraajaksi nimettiin saksalainen Ottmar Hitzfeld, jolla on valmennuskokemusta myös Sveitsin liigasta.
Julia Hamari

Julia (alun perin Júlia) Hamari (s. 21. marraskuuta 1942 Budapest) on unkarilainen mezzosopraano ja kontra-altto. Hän aloitti lapsena pianonsoiton, mutta siirtyi siitä lauluun. Hän opiskeli Ferenc Lisztin musiikkiakatemiassa ja Stuttgartin musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1966 hän debytoi solistina Karl Richterin johtamassa Bachin Matteus-passion esityksessä Wienissä. Muita kapellimestareita, joiden kanssa Hamari on työskennellyt, ovat olleet Herbert von Karajan, Sergiu Celibidache, Rafael Kubelík, Georg Solti, Karl Böhm ja Pierre Boulez. Yhdysvalloissa hän teki ensiesiintymisensä Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1967.
Hamarilla on ollut myös laaja oopperaohjelmisto, johon ovat kuuluneet esimerkiksi Carmen, La cenerentola ja Così fan tutte. Hänen muuhun ohjelmistoonsa lukeutuvat Bachin kantaatit. Hamari on esiintynyt muun muassa Salzburger Festspielellä, La Scalassa, Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa, Glyndebournen oopperafestivaalilla ja Metropolitan-oopperassa. Hän on toiminut Stuttgartin musiikkikorkeakoulun professorina.
Juan Antonio Jiménez Muñoz

| Juan Antonio Jiménez Muñoz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1951 Valladolid
Kuollut: 22. lokakuuta 1995 (44 vuotta) Madrid
Ammatti:  laulaja, säveltäjä, sanoittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jeros (tai Jero)
Tyylilajit:  flamencorumba
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juan Antonio Jiménez Muñoz (29. maaliskuuta 1951 Valladolid – 22. lokakuuta 1995 Madrid) oli espanjalainen laulaja-lauluntekijä. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä espanjalaisista lauluntekijöistä 1970- ja 1980-luvuilla.
Veljekset Emilio ja Julio González Gabarre perustivat Los Chichos -nimisen yhtyeen, johon Jiménez Muñoz liittyi aluksi lyömäsoittajaksi. Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1974. Jiménez Muñoz oli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä. Los Chichosin levyjen ja kasettien myynti ylittää 20 miljoonaa kappaletta. Hän oli yhtyeen jäsen vuoteen 1989.
Jiménez Muñoz teki noin 200 kappaletta. Julkaisemattomia lauluja on hänen poikansa mukaan satakunta. Musiikissaan hän kuvasi arjen tapahtumia ja parisuhteen ongelmia ja sisällytti sanoituksiinsa huumeiden, rikollisuuden, taloudellisen kurjuuden ja työttömyyden todellisuuden. Rumba vallecana (suom. vallecasilainen rumba) on musiikin alatyylilaji, jonka Madridin Vallecasin kaupunginosan romaniyhteisö kehitti 1970-luvun puolivälistä.
Jiménez Muñoz aloitti soolouran nimellä Jeros, joka oli hänen varhainen lisänimensä. Hän teki toisen ja viimeisen sooloalbumin Agua y veneno (1992) yhdessä poikansa, muusikko Julio Jiménez Borjan (alias Chaboli) kanssa, mutta albumi ei menestynyt.
Jiménez Muñoz kuoli pudottuaan terassilta toisen kerroksen asunnostaan. Hän oli yrittänyt itsemurhaa useita kertoja.
Diskografia > Sooloalbumit

Tembló pero no calló (1990)
Agua y veneno (1992)
Käännös suomeksi
Jeremy Sarmiento

Jeremy Sarmiento heinäkuussa 2022.
Jeremy Leonel Sarmiento Morante (s. 16. kesäkuuta 2002 Madrid, Espanja) on ecuadorilais-englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.
Sarmiento pelasi englantilaisseura Charlton Athleticin ja vuosina 2018–2021 portugalilaisseura Benfican junioreissa. Hän siirtyi Brightoniin heinäkuussa 2021. Hän pelasi kaudella 2021–2022 viisi valioliigaottelua. Toisessa liigaottelussaan joulukuussa 2021 West ham Unitedia vastaan hän pelasi avauskokoonpanossa mutta joutui loukkaantumisen vuoksi vaihtoon jo 13. minuutilla. Hän palasi reisivammansa jälkeen reservijoukkueeseen maaliskuussa ja valioliigajoukkueesen huhtikuussa mutta oli kauden lopulla jälleen poissa uuden reisivamman takia. Kaudella 2022–2023 Sarmiento pelasi yhdeksän valioliigaottelua, joista yhden ottelun avauskokoonpanossa. Maaliskuun lopulla hänen jalkapöydänluuhunsa tuli maaottelussa murtuma ja hän joutui sairauslomalle loppukaudeksi. Kauden 2023–2024 syyspuolella hän edusti Englannin mestaruussarjassa pelaavaa West Bromwich Albionia ja kevätpuolella saman sarjan Ipswichiä. Hän pelasi kummassakin seurassa 20 liigaottelua, mutta oli yhteensä vain 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki West Bromwichille kaksi ja Ipswichille kolme maalia.
Sarmiento pelasi Englannin nuorisomaajoukkueissa, muun muassa yhden ottelun alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019. Hän pelasi Ecuadorin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2021. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Hondurasia vastaan kesäkuussa 2024. Hän oli avauskokoonpanossa Ecuadorin kaikissa neljässä ottelussa Copa Américassa 2024 ja teki maalin avausottelussa Venezuelaa vastaan. Hän on pelannut 8. heinäkuuta 2024 mennessä 21 A-maaottelua ja niissä 12 kertaa avauskokoonpanossa.
Jeremy Scahill

Jeremy Scahill
Jeremy Scahill (s. 8. lokakuuta 1974) on päätoimittajana perustamassaan verkkouutisia julkaisevassa The Interceptissä. Scahill on kirjoittanut kirjan Blackwater: The Rise of the World’s Most Powerful Mercenary Army, joka voitti George Polk Book Award -palkinnon. Hän on myös kirjoittanut kirjan Dirty Wars: The World Is a Battlefield, jonka Nation Book julkaisi vuonna 2013. Myöhemmin samana vuonna Dirty Wars -kirjasta tehtiin saman niminen dokumenttielokuva, jossa Scahill toimi tuottajana, kertojana ja kirjoittajana. Dokumenttielokuva sai ensi-iltansa vuonna 2013 Sundancen elokuvajuhlissa.
Scahill on stipendiaatti The Nation -instituutissa. Scahill aloitti uransa itsenäisesti toimivassa Democracy Now! -uutisorganisaatiossa. Hän asuu Brooklynissä, New Yorkissa.
Junius

Junius on englantilainen nimimerkki, jonka todellinen henkilöllisyys on jäänyt selvittämättä. Hän julkaisi The Public Advertiser -lehdessä 1769–1772 päivänpoliittisista kysymyksistä kaikkiaan 69 "kirjettä", joissa hän osoitti sellaista perehtyneisyyttä salaisiinkin asioihin, että silloiset ministerit alkoivat epäillä olevansa vakoilun kohteita.
Kirjeet ilmensivät vapaudenrakkautta, rohkeutta ja niin hyvää tyylitajua, että ne herättivät suurta huomiota ja ovat englantilaisen kirjallisuuden keskeisiä tekstejä. Aikalaiset yrittivät tuloksetta selvittää nimimerkin takana olevaa henkilöä. Eniten epäiltiin Edmund Burkea, mutta hän kielsi. Thomas De Quincey ja monet myöhemmät ovat päätelleet käsialan perusteella, että hän olisi ollut Philip Francis. "Kirjeet" ovat Englannin lehdistön ensimmäisiä pääkirjoituksia nykyaikaisessa merkityksessä.
Jokamiehen Kymppitonni

Jokamiehen Kymppitonni oli vuonna 1991 MTV:lla lähetetty suomalainen televisiosarja, joka perustui Spede Pasasen kehittämään Kymppitonni-ohjelmaformaattiin. Kilpailijoina olivat tavalliset henkilöt.
Juontajana oli Riitta Väisänen.
Aiheesta muualla

http://www.imdb.com/title/tt0412157/
Juniper

Juniper voi tarkoittaa seuraavia:
Juniper, Linda Fredrikssonin esikoisalbumi
Juniper Networks, verkkolaitteistojen valmistaja
HMS Juniper (T123), brittiläinen sotalaiva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juniper”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jarmo Jamalainen

Jarmo Jamalainen (s. 2. kesäkuuta 1959 Vanaja) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja.
Hän pelasi pitkällä pelaajaurallaan SM-liigaa Ilveksessä, Ässissä, KalPassa ja Tapparassa. Ulkomailla Jamalainen pelasi Ruotsissa ja Italiassa.
Valmennusura

Valmentajaurallaan Jamalainen on pääasiassa toiminut Ilveksen organisaatiossa, ensin 2001–2002 A-Nuorissa Mikko Mäkelän parina ja 2003–2005 edustusjoukkueen 2. valmentajana. 2002–2003 kaudella Jamalainen kävi hakemassa päävalmennuskokemusta Ruotsin 3. divisioonassa Lund Giantsin joukkueessa. Kaudella 2006–2007 Jamalainen valmensi Kiinan maajoukkuetta. Jamalainen valittiin marraskuussa 2007 Kirkkonummen Salamoiden valmentajaksi kauden aloittaneiden valmentajien Jyrki Tuukkasen ja Paul Högbackan irtisanouduttua. 
Jamalainen sai huippuvalmentajatutkinnon valmiiksi keväällä 2003.
1998–99 IK Pantern SWE-1 2. valmentaja
2000–01 Ilves A-SM 2. valmentaja
2001–03 Lund Giants SWE-3 päävalmentaja
2003–05 Ilves SM-liiga 2. valmentaja
2005    Nordic Vikings Kiina päävalmentaja
2006    Kokkolan Hermes Mestis päävalmentaja
2006–07  (Kiinan maajoukkue) päävalmentaja
2007–08   Salamat Mestis päävalmentaja
Pelaajaura

1978–84 Tampereen Ilves SM-liiga
1984–85 Porin Ässät SM-liiga
1985–86 KalPa Kuopio I-divisioona
1986–87 KalPa Kuopio SM-liiga
1987–88 Lee Valley Lions (Iso-Britannia)
1988–89 Tampereen Tappara SM-liiga
1989–90 Mörrum GoIS II-divisioona (Ruotsi)
1990–91 Val Gardena II-divisioona (Italia)
1991–92 Kokkolan Hermes II-divisioona
1992–93 Harlev (Tanska)
1993–94 Lerjevallen (Ruotsi)
1994–95 Lanskrona (Ruotsi)
1995–96 Hvidovre (Tanska)
Aiheesta muualla

Jarmo Jamalainen Eurohockey.com. (englanniksi)