stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georges Bizet
Sävellyksiä > Hengellinen musiikki

Clovis ja Clothilde (kantaatti)
David (kantaatti)
Te Deum
Sävellyksiä > Teokset kosketinsoittimille

Nocturne, D
Lasten leikit, pianoduo
Tunteellinen keskustelu
Kuutamokävely
Kolmas tanssi
Sävellyksiä > Laulut

47 laulua
Elämässäni on salaisuus
Sinä et rukoile
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georges Bizet Wikimedia Commonsissa
Georges Bizet International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Bizet'n partituureja Mutopia Project
Giles Scott

| Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio 2016 | finnjolla |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | finnjolla |  |
| MM-kilpailut   | MM-kilpailut   | MM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Perth 2011 | finnjolla |  |
|  Kultaa | Santander 2014 | finnjolla |  |
|  Kultaa | Takapuna 2015 | finnjolla |  |
|  Kultaa | Gaeta 2016 | finnjolla |  |
|  Pronssia | San Francisco 2010 | finnjolla |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Helsinki 2011 | finnjolla |  |
|  Kultaa | La Rochelle 2014 | finnjolla |  |
Giles Scott (s. 23. kesäkuuta 1987 Huntingdon) on brittiläinen kilpapurjehduksen olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Hän kilpailee finnjolla-luokassa. 197 senttimetriä pitkä ja 95 kilogrammaa painava Scott edustaa WPNSA-seuraa ja hänen valmentajanaan toimii Matt Howard.
Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Scott saavutti kultaa finnjollasta. Hän sai kultaa finnjollasta myös vuodelle 2021 siirretyistä Tokion olympialaisista. Scott on saavuttanut MM-kultaa finnjollasta vuosina 2011, 2014, 2015 ja 2016. Lisäksi hänellä on MM-pronssia vuodelta 2010. EM-kilpailuista Scottilla on kultaa Helsingistä vuodelta 2011 ja vuodelta 2014 La Rochellesta.
Scott aloitti purjehduksen kuusivuotiaana ja kilpapurjehduksen 11-vuotiaana.
Haakon Ditlef Lowzow

| Haakon Ditlef Lowzow |
| --- | --- |
 Lowzow 1910-luvulla.
Norjan puolustusministeri
 Knudsenin I hallitus 11. huhtikuuta 1908 – 19. elokuuta 1909  
Edeltäjä:  Thomas Heftye
Seuraaja:  August Spørck
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1854 Kristiania, Norja
Kuollut: 12. elokuuta 1915 (60 vuotta)
Ammatti:  upseeri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Venstre
Haakon Ditlef Lowzow (5. lokakuuta 1854 Kristiania – 12. elokuuta 1915) oli norjalainen everstiluutnantti, joka toimi Norjan puolustusministerinä vuosina 1908–1909.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haakon Ditlef Lowzow Wikimedia Commonsissa
Haakon Bruun-Hanssen

| Haakon Bruun-Hanssen |
| --- | --- |
 Bruun-Hanssen vuonna 2013.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Haakon Stephen Bruun-Hanssen
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1960 (ikä 64) Bergen, Norja
Ammatti:  upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Norja
Komentajuudet:  Norjan puolustusvoimat (2013–2020)
Sotilasarvo:  amiraali
Haakon Stephen Bruun-Hanssen (s. 8. heinäkuuta 1960 Bergen) on norjalainen amiraali, joka toimi Norjan puolustusvoimien komentajana vuosina 2013–2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haakon Bruun-Hanssen Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Harald Sunde | Norjan puolustusvoimien komentaja 2013–2020 | Seuraaja: Eirik Kristoffersen |
Handley Page

| Handley Page |
| --- | --- |
Perustettu:  1909
Perustaja:  Frederick Handley Page
Lakkautettu:  1970
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Handley Page oli ensimmäinen brittiläinen lentokonevalmistaja, jonka Frederick Handley Page perusti vuonna 1909.
Vastustaessaan hallituksen tavoitteita yhdistää lentokonevalmistajia yritys ei pystynyt enää kilpailemaan suurempien yritysten kanssa ja ajautui konkurssiin vuonna 1970. Konkurssin jälkeen Scottish Aviation hankki yrityksen omistukseensa.
Lentokoneet

Handley Page H.P.42
Handley Page Hampden
Handley Page Halifax
Handley Page Type O
Handley Page V/1500
Handley Page Victor
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Handley Page Wikimedia Commonsissa
HMS Atherstone (L05)

| HMS Atherstone |
| --- | --- |
 HMS Atherstone

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  8. kesäkuuta 1939
Laskettu vesille:  12. joulukuuta 1939
Palveluskäyttöön:  23. maaliskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  lokakuu 1945
Loppuvaihe:  romutettu 25. marraskuuta 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 360 t (max)
Pituus:  85 m
Leveys:  8,8 m
Syväys:  3,27 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  146
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 2 × syvyyspomminheitintä, yksi kisko, joihin 40 syvyyspommia
HMS Atherstone (viirinumero L05) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 21. maaliskuuta 1939 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 12. joulukuuta ja valmistui 23. maaliskuuta 1940, jolloin sen vakavuudessa todettiin pahoja puutteita. Niiden korjaamiseksi alukselta poistettiin yksi kolmesta kaksiputkisesta neljän tuuman tykkitornista, vähennettiin yläkuormaa keventämällä kansirakenteita sekä lisättiin painolastia. Seuraavissa luokan aluksissa (tyyppi II) tehtiin rakenteellisia muutoksia vian korjaamiseksi.
Haahti

Haahti on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Eero Haahti (1931–2015), lääkäri ja lääketieteen tutkija
Hannu Haahti (vuoteen 1906 Hahnsson, 1865–1935), pappi, lähetystyöntekijä ja valokuvaaja
Hannu Haahti (vuoteen 1906 Hahnsson, 1895–1953), lääkäri ja tuberkuloosiopin professori, pappi Hannu Haahden poika
Heikki Haahti (1929–2022), matematiikan professori
Hilja Haahti (oik. Krohn, o.s. Haahti, ent. Hahnsson, 1874–1966), kirjailija ja suomentaja, pappi Hannu Haahden sisar
Katri Haahti (s. 1957), tekstiilitaiteilija
Matti Haahti (s. 1936), jalkapalloilija
Taina Haahti (vuoteen 2002 Hyytiäinen, s. 1960), kirjailija
Usko Haahti (1909–1978), everstiluutnantti, pappi Hannu Haahden poika
Virpi Siljander (myöh. Haahti, s. 1936), pikajuoksija
Yrjö Haahti (1902–1975), everstiluutnantti ja sotahistorian opettaja, pappi Hannu Haahden poika
Entisenä nimenä

Helvi Boothe (1904–1988), sairaanhoitaja ja sosiaalityön kehittäjä, pappi Hannu Haahden tytär
Elli Kaarlehto (1897–1986), kirjailija, pappi Hannu Haahden tytär
Hale Irwin

Hale Irwin
Hale S. Irwin (s. 3. kesäkuuta 1945 Joplin, Missouri) on yhdysvaltalainen golfaaja, joka voitti Yhdysvaltain avoimen golfturnauksen vuosina 1974, 1979 ja 1990.
Irwin pelasi Ryder Cup -joukkueissa 1975, 1977, 1979, 1981 ja 1991. Hän valmistui Coloradon yliopistosta, jossa hän pelasi myös amerikkalaista jalkapalloa.
Irwin kelpuutettiin vuonna 1992 World Golf Hall of Fameen. Golf Digest valitsi hänet vuonna 2000 kaikkien aikojen 19. suurimmaksi golfaajaksi. Hän on amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Heath Irwinin setä.
Haldor Røyne

Haldor Røyne (10. syyskuuta 1908 Øystre Slidre – 1979) oli perinteistä norjalaista hardangerviulua soittava mestaripelimanni Valdresin alueelta Norjasta.
Haldor oli naimisissa Ingrid Julie Engerin (s. 28. elokuuta 1917) kanssa, joka oli kotoisin Redalenista. Perheeseen syntyi viisi lasta: Torsten, Liv-Randi, Helge, Astrid, ja Håvard.
Haldor Røyne tuli Øystre Slidren suurimmasta kansanmuusikkosuvusta. Hänen isänsä oli Torstein Røyne ja äiti Rangdi Haldorsdotter Rudi. Hän aloitti viulunsoiton isänsä rakentamalla hardangerviululla noin kymmenvuotiaana. Hän oli myös teini-iästä alkaen Røynen kotitilalle töihin tulleen pelimanni Ola Okshovdin oppilaana. Røyne säilytti Okshovdin opettaman perinteisen soittotyylin koko elämänsä ajan.
Hän opiskeli ensin kaksi vuotta Storhoven maatalouskoulussa (Storhove Landbruksskole), ja valmistui 1938 Åsin maatalouskoulussa (Landbrukshøyskolen på Ås). Hän työskenteli joitakin vuosia Leirassa sijaitsevassa Valdresin maatalouskoulussa (Valdres landbruksskole). Suurimman osan elämästään hän teki töitä Oslon lähettyvillä sijaitsevassa Åsin maatalouskoulussa.
Haldor Røyne oli Norjassa tärkeä tietolähde koskien Valdresin alueen vanhoja pelimanneja, ja hän esiintyi monessa radio-ohjelmassa Norjan yleisradioyhtiö NRK:lla. Hän myös äänitti useita omia pelimannimusiikkiäänitteitä kotonaan 1960–1970-luvuilla. Lisäksi Haldor kirjoitti lukuisia artikkeleita norjalaisesta kansanmusiikista sekä rakensi perinteisiä hardangerviuluja ja kanteleentyyppisiä langeleik -dulcimereita.
Jørn Hilme -festivaalilla myönnetään vuosittain Haldor Røynen nimikkopalkinto Valdresin alueen perinnemusiikin taitajille.
Gneisenau (1936)

| Gneisenau |
| --- | --- |
 Gneisenau

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Werke, Kiel
Kölinlasku:  maaliskuu 1936
Laskettu vesille:  8. joulukuuta 1936
Palveluskäyttöön:  21. toukokuuta 1938
Tekniset tiedot
Uppouma:  31 552 t (vakio) 38 900 t (kuormattu)
Pituus:  235,4 m (kokonaispituus) 229,8 m (vesiraja)
Leveys:  30 m
Syväys:  9,91 m
Koneteho:  Deschimag-höyryturbiinit 12 Wagner-korkeapainehöyrykattilaa  3 kolmilapaista potkuria, halk. 4,8 m  165 000 hv (120,18 MW)
Nopeus:  31,3 solmua (nopeuskokeissa)
Toimintamatka:  10 000 meripeninkulmaa@17 solmua
Miehistöä:  1 968 (60 upseeria, 1 909 merimiestä)
Aseistus
Aseistus:  9 × 280 mm (3 × 3)  12 × 150 mm (4 × 2, 4 × 1)  14 × 105 mm ilmatorjutatykkiä (7 × 2)  16 × 37 mm  ilmatorjutatykkiä (8 × 2)  38 × 20 mm  ilmatorjutatykkiä  6 × 533 mm torpedoputket 3 × Arado Ar 196A-3
Gneisenau oli Saksan laivaston Scharnhorst-luokan taisteluristeilijä, joka oli nimetty preussilaisen kenraalisotamarsalkan ja armeijan uudistajan August Neidhardt von Gneisenaun mukaan ja kunnioittaen ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijä SMS Gneisenauta.
Valmistus

Alus tilattiin Kielistä Deutsche Werkeltä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1936. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 21. toukokuuta 1938 Kielissä ensimmäisenä päällikkönään kommodori Förste.
Palvelus

Gneisenau lähti 22. marraskuuta vastaisena yönä merelle sisaraluksensa Scharnhorstin kanssa. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti Färsaaria. Niiden saattajina alkumatkasta olivat kevyet risteilijät Leipzig ja Köln sekä hävittäjät Z11 Bernd von Arnim, Z12 Erich Giese ja Z20 Karl Galster. Operaation tarkoituksena oli Etelä-Atlantilla olevan Admiral Graf Speen toiminnan tukeminen vetämällä Britannian kuninkaallisen laivaston raskaat yksiköt Pohjois-Atlantille.
Scharnhorstin tähystäjä havaitsi 23. marraskuuta 1939 kello 16.07 HMS Rawalpindin (16 697 brt), joka seuranneessa yhteenotossa upposi. Taisteluristeilijät poistuivat Kuninkaallisen laivaston kevyiden risteilijöiden HMS Newcastlen ja HMS Delhin saapuessa kello 19.15. Taisteluristeilijät palasivat 27. marraskuuta Wilhelmshaveniin kierrettyään niitä jahtaavan Britannian Kotilaivaston Shetlannin ja Bergenin välistä.
Gneisenau,  Scharnhorst ja raskas risteilijä Admiral Hipper suojanaan kaksi hävittäjää toteuttivat 20. helmikuuta 1940 Pohjanmerellä Britannian kauppamerenkulkuun kohdistetun operaatio Nordmarkin, joka ulottui aina Shetlannin ja Norjan väliselle alueelle. Se ei tuottanut merkittäviä tuloksia.
Palvelus > Taistelu Norjasta

Saksan suunnitelmassa Norjan ja Tanskan valtaamiseksi, Operaatio Weserübung, Gneisenau ja Scharnhorst muodostivat Narvikiin suunnattujen ryhmien 1 ja 2 suojaosaston. Ryhmä 1 koostui kymmenestä hävittäjästä, joissa kussakin oli 200 vuoristojääkäriä. Ryhmä 2:ssa oli raskas risteilijä Admiral Hipper ja neljä hävittäjää. Suojaosasto kohtasi 9. huhtikuuta Vestvuonon edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä HMS Renownin. Seuranneessa taistelussa Renowniin osui kahdesti, mutta kranaatit eivät räjähtäneet. Gneisenauhun osuu kolme kranaattia, mutta vahingot jäivät vähäisiksi. Taisteluristeilijät palaavat vihollista kohtaamatta takaisin Wilhelmshaveniin saatettuaan ryhmät tavoitteisiin.
4. kesäkuuta alkaneeseen operaatio Junoon osallistui Gneisenau ja Scharnhorst, raskas risteilijä Admiral Hipper ja hävittäjät Karl Galster, Z10 Hans Lody, Z15 Erich Steinbrinck ja Z7 Hermann Schoemann. Alusten tehtävänä oli Eduard Dietlin joukkojen tukeminen häiritsemällä liittoutuneiden merikuljetuksia Narvikin ja Harstadin väliselle alueelle ja sieltä pois.
Saksan radiotiedustelu ilmoitti 7. kesäkuuta merellä tapahtuvan vilkasta radioliikennettä brittien Harstadin tukikohdan ja merellä olevan laivasto-osaston välillä. Saksalaisalukset siirtyvät Harstadin korkeudelle kaukana rannikosta ja tankkaavat kohtaamastaan merivoimien säiliölaivasta tankkinsa täyteen.
Osasto upotti matkalla operaatioalueelle 8. kesäkuuta Narvikista pohjoiseen joukkojenkuljetusalus Orient Linen Oraman (kapteeni Sherburne, 19 840 t), British Oil Shipping Companyn Oil Pioneerin (5 666 brt) (67°44′N, 003°52′E), Van Dyck sekä sukellusveneentorjuntatroolari HMS Juniperin. Evakuointiin liittyvien joukkojenkuljetusten jäätyä löytymättä osasto jakautuu kahtia. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti pohjoista ja Admiral Hipper hävittäjien tukemana kohti Trondheimia tukemaan Dietlin vuoristojääkäreitä taistelussa.
Scharnhorstin tähystäjä havaitsee 8. kesäkuuta iltapäivällä taivaanrannassa lentotukialus HMS Gloriousin saattajineen. Taisteluristeilijöiden raskaat tykit upottavat lentotukialuksen, joka ei kyennyt lähettämään lentokoneitaan ilmaan. Saattajina toimineet hävittäjät HMS Acasta ja HMS Ardent upotetaan niiden yrittäessä estää lentotukialuksen tuhoamisen.
Palvelus > Operaatio Berlin 22. tammikuuta – 22. maaliskuuta 1941

Gneisenau ja Scharnhorst livahtivat 22. tammikuuta 1941 Skagerrakin läpi Atlantille Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä sekä vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaapparit muilla alueilla saisivat paremmat toimintamahdollisuudet.
Alukset havaitsivat saattueen HX106 8. helmikuuta Newfoundlandin itäpuolella, mutta eivät hyökänneet havaittuaan saattajana olevan taistelulaivan HMS Ramilliesin. Amiraali Lütjens mieluummin vetäytyi kuin riskeerasi aluksensa. Saksalaiset alukset purjehtivat kohti etelää, mutta neljätoista päivää myöhemmin 22. helmikuuta alukset palasivat pohjoiseen kohdaten 24 tuntia aiemmin hajaantuneen saattueen OB283 jäännökset (47.12°N, 040.13°W).
Jo edellisenä päivänä oli saksalaisten tiedustelulentokone havainnut alukset. Saattueesta upposivat:
J&C Harrisonin Harlesdan 5483 brt – seitsemän kuoli
tankkeri Lustrous 6156 brt
Hain Steamshipin Trelawney 4689 brt
Kantara 3237 brt
A.D.Huff 6219 brt
Upotusten jälkeen taisteluristeilijät  poistuivat lounaaseen, missä viettivät seuraavat kolme viikkoa aiheuttaen huolta Britannian Amiraliteetissa. Ne kohtasivat saattueen SL67 350 mailia koilliseen Cap Verdestä, mutta havaittuaan taistelulaiva HMS Malayan sekä hävittäjät HMS Faulknorin ja HMS Foresterin  vetäytyivät pois. Saksalaiset ilmoittivat saattueen sijainnin alueella oleville sukellusveneille U-105 (kapteeniluutnantti Schewe) ja U-124 (kapteeniluutnantti Mohr), jotka upottivat 8. maaliskuuta vastaisena yönä saattueesta viisi alusta (Harmodius, Nardana, Hindpool, Tielbank ja Lahore yhteensä 28488  brt). Samanaikaisesti taisteluristeilijät suuntasivat pohjoiseen kohden Halifaxin reittiä.
Gneisenau ja Scharnhorst törmäsivät 15. maaliskuuta seitsemään ilman saattajia kulkevaan kauppalaivaan, jotka kuuluivat hajaantuneeseen länteen kulkeneeseen saattueeseen OB295. Seuraavana päivänä kahdeksan muuta kauppalaivaa, jotka kuuluivat Cjilean Reeferiä lukuun ottamatta hajaantuneeseen saattueeseen OB296. Taisteluristeilijät upottivat tai kaappasivat aluksista 16, joista 12 oli brittiläisiä.
Saksalaiset taisteluristeilijät palasivat 22. maaliskuuta Brestiin vaurioitta.
Operaation aikana saksalaiset pinta-alukset yhteensä upottivat 22 alusta yhteensä 115622 brt. Toiminta-alueella olivat Britannian aluksista taistelulaivat HMS Rodney (saattue HX114), taistelulaiva HMS King George V (saattue HX115) sekä HMS Nelson, risteilijä HMS Nigeria ja kaksi hävittäjää. Gibraltarilta käskettiin HMS Ark Royal ja Force H (HMS Renown, HMS Sheffield sekä 2 hävittäjää) 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.
Palvelus > Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942

Taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst sekä risteilijä Prinz Eugen lähtevät merelle 11. helmikuuta kello 23.00 Brestistä. Alusten suojana on 5. Hävittäjälaivueen kuusi hävittäjää ja Le Havresta saapuneet 2. Torpedovenelaivueen viisi torpedovenettä sekä Dunkerquesta saapuneet 3. Torpedovenelaivueen neljä torpedovenettä. Myöhemmin saattueeseen liittyy vielä 5. Torpedovenelaivueen viisi venettä. Lisäksi alusten suojana oli runsaasti pienempiä aluksia kuten miinanraivaajia ja E-veneitä. Alusten ilmasuojana oli 250 yksi- ja kaksimoottorista hävittäjää.
Alukset ennättivät ohittaa Seinen suun ennen kuin englantilaiset havaitsivat jotain tapahtuvan. Vasta kello 11.00 alukset havaitaan, mutta lentäjän tiedustelutietoja ei uskota. Englannin amiraliteetti sai vahvistetun tiedon läpimurrosta vasta kello 12.25 toisen tiedustelulennon jälkeen. Doverin kapeikon ohitettuaan saksalaiset havaitsevat kello 13.16 suuliekkejä rannikkopatterien avatessa tulen.
Englantilaisten ilmahyökkäykset eivät vaurioita suojattavia raskaita yksiköitä. Samoin käy laivaston hävittäjien yrittäessä hyökkäystä. Tuloksena ainoastaan hävittäjän HMS Worcesterin vakava vaurioituminen ja muiden lievä.
Gneisenau ajaa miinaan Texelin pohjoispuolella kärsien vain lieviä vaurioita. Alus kiinnittyy 12. helmikuuta noin kello 21.00 Elben suulle yhdessä Prinz Eugenin kanssa.
Loppu

Gneisenau siirretään 14. helmikuuta Kieliin Deutsche Werken uivalle telakalle korjattavaksi. Alus saa 27. helmikuuta ilmapommituksessa osuman, joka aiheuttaa suurta tuhoa aluksella. Aluksella päätettiin tehdä korjausten yhteydessä muutostöitä ja se siirrettiin Gotenhafeniin muutostöitä varten.
2. Valko-Venäjän rintama aloitti 7. maaliskuuta 1945 hyökkäyksensä Marienwerderin läheltä. Samana päivänä materiaaleista riisuttu Gneisenaun hylky siirrettiin Gotenhafenin sataman suulle sulkulaivaksi ja upotettiin paikalleen. Aluksen runko nostettiin 12. syyskuuta 1951 ja romutettiin.
RAF:n ilmakuva Kielistä. Kuvassa Scharnhorst telakalla 1942
Halim El-Dabh

Halim El-Dabh
Halim El-Dabh (arab. حليم الضبع‎; 4. maaliskuuta 1921 Kairo, Egypti – 2. syyskuuta 2017 Kent, Ohio, Yhdysvallat) oli egyptiläis-yhdysvaltalainen säveltäjä.
El-Dabh syntyi Kairossa ja valmistui vuonna 1945 nykyisestä Kairon yliopistosta. Hän lähti Yhdysvaltoihin Fulbright-stipendin turvin vuonna 1950. Hänen tärkeimpiä sävellyksenopettajiaan olivat John Donald Robb, Ernst Krenek, Francis Judd Cooke, Aaron Copland, Irving Fine ja Luigi Dallapiccola.
El-Dabhille myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 1961. Hän sävelsi mm. baletteja Martha Grahamille (Clytemnestra 1958, One More Gaudy Night 1961, A Look at Lightning 1962, Lucifer 1975). Hän oli myös keskeisiä nimiä elektronisen musiikin alalla ja tutki useiden maiden perinnemusiikkia.
Govinda

| Govinda |
| --- | --- |
 Govinda vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Govind Arun Ahuja
Syntynyt: 21. joulukuuta 1963 (ikä 60) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä, poliitikko
Puoliso:  Sunita Ahuja (vih. 1987)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1986–
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Govinda (oik. Govind Arun Ahuja; s. 21. joulukuuta 1963 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän on esiintynyt yli 120 hindinkielisessä elokuvassa. Hän on voittanut kaksi Filmfare Awards -palkintoa ja ollut monesti ehdokkaana.
Govinda kuuluu Intian kongressipuolueeseen ja hän oli Intian parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. Häntä kritisoitiin tehtäviensä laiminlyömisestä.
Yksityiselämä

Govinda on ollut naimisissa Sunita Ahujan kanssa vuodesta 1987. Heillä on kaksi lasta, tytär Tina ja poika Yashvardhan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Govinda Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Govinda Allmoviessa (englanniksi)
Halimah Nakaayi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Halimah Nakaayi Dohan MM-kisoissa 2019. |  Halimah Nakaayi Dohan MM-kisoissa 2019. |  Halimah Nakaayi Dohan MM-kisoissa 2019. |  |
Maa:   Uganda
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | 800 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 2022 | 800 m |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Accra 2023 |  800 m |  |
|  Pronssia | Rabat 2019 |  800 m |  |
Halimah Nakaayi (s. 14. lokakuuta 1994) on ugandalainen keskimatkojen juoksija, 800 metrin maailmanmestari.
Nakaayi sijoittui 2011 Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 800 metrillä seitsemänneksi. Saman vuoden nuorten Kansainyhteisön kisoissa hän voitti 400 metriä. Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 hänet hylättiin 800 metrin välieräjuoksussa. Seuraavana vuonna hän sijoittui nuorten Afrikan-mestaruuskilpailuissa neljänneksi sekä 400 että 800 metrillä. Glasgow'n Kansainyhtesön kisoissa 2014 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Gwangjun universiadeissa 2015 hän oli 400 metrillä kahdeksas.
Nakaayi karsiutui 2016 Durbanin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 800 metrin alkuerissä ja Rio de Janeiron olympialaisissa välierissä. Myös Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 800 metrin välierissä. Gold Coastin Kansainyhtesön kisoissa 2018 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.
Nakaayi voitti maailmanmestaruuden 800 metrillä Dohan MM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 1.58,04. Aiemmin samana vuonna hän saavutti Afrikan kisoissa pronssia. Kesäkuussa 2019 hän voitti Timanttiliigan osakilpailun Oslossa. Hän paransi ennätyksensä lukemiin 1.58,03 Monacossa heinäkuussa 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin välierissä.
Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän sijoittui kolmanneksi 800 metrin juoksussa. Samana vuonna Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 800 metrin välierissä ja sijoittui Kansainyhteisön kisoissa samalla matkalla kahdeksanneksi. Hän oli 800 metrillä kahdeksas Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ja kuudes Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024. Accran Afrikan kisoissa hän sai 800 metrillä hopeaa ja oli 1 500 metrillä viides.
Heinäkuussa 2023 hän paransi 800 metrillä ennätystään ensin Chorzówissa tulokseen 1.57,78 ja myöhemmin Lontoossa tulokseen 1.57,62.
Hahnsson

Hahnsson on ollut sukunimenä ainakin seuraavilla henkilöillä:
Hannu Haahti (vuoteen 1906 Hahnsson, 1865–1935), suomalainen pappi, lähetystyöntekijä ja valokuvaaja
Hannu Haahti (vuoteen 1906 Hahnsson, 1895–1953), suomalainen lääkäri ja tuberkuloosiopin professori
Hilja Haahti (oik. Krohn, o.s. Haahti, ent. Hahnsson, 1874–1966), suomalainen kirjailija ja suomentaja
Johan Hahnsson (1834–1888), suomalainen kielentutkija
Theodolinda Hahnsson (o. s. Limón, myöhemmin Yrjö-Koskinen, 1838–1919), suomalainen kirjailija
Hahto

Hahto on suomalainen sukunimi. Hahto-nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Aki Hahto (s. 1979), muusikko-näyttelijä
Kai Hahto (s. 1973), rumpali. Aki Hahdon veli
Toni Hahto (s. 1982), jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Giles Swayne

Giles Swayne vuonna 2009.
Giles Swayne (s. 30. kesäkuuta 1946) on englantilainen säveltäjä.
Swayne vietti suurimman osan lapsuudestaan Liverpoolissa. Hän opiskeli muun muassa Alan Bushin ja Olivier Messiaenin johdolla. Vuodet 1990-1996 Swayne vietti Ghanassa.
Sävellyksiä

Kolme jousikvartettoa (1971-1993)
The Silent Land sellolle ja kuorolle (1998)