stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikosseuraamuslaitos
Organisaatio

Rikosseuraamuslaitoksen toimintaa säätelevät Laki Rikosseuraamuslaitoksesta (953/2009) ja Valtioneuvoston asetus Rikosseuraamuslaitoksesta (1730/2015).
Oikeusministeriön alainen Kriminaalipoliittinen osasto ohjaa Rikosseuraamuslaitoksen toimintaa. Rikosseuraamuslaitos jakautuu kolmeen rikosseuraamusalueeseen, joissa on yhteensä 26 vankilaa ja 14 yhdyskuntaseuraamustoimistoa. Jokaisella rikosseuraamusalueella on oma aluehallinto, joka koostuu aluekeskuksesta ja arviointikeskuksesta. Arviointikeskus vastaa laitoksiin sijoittamisesta sekä tutkintavankeuden kautta vankilaan tulevien tuomittujen arvioinnista ja sen perusteella tehtävästä rangaistusajan suunnittelusta. Hallintotyö on keskitetty aluekeskuksiin. Itä- ja Pohjois-Suomen alueen päätoimipaikka sijaitsee Kuopiossa, Länsi-Suomen alueen Tampereella ja Etelä-Suomen alueen Helsingissä.
Lisäksi organisaatioon kuuluu keskushallintoyksikkö Helsingissä ja Rikosseuraamusalan koulutuskeskus Vantaalla. Rangaistusten muodollisesta täytäntöönpanosta vastaa valtakunnallinen täytäntöönpanoyksikkö. Vankiterveydenhuolto siirtyi vuoden 2016 alusta Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) alaisuuteen.
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot

Suomi on jaettu yhteentoista rikosseuraamuskeskukseen, joissa jokaisessa on vankiloita ja yhdyskuntaseuraamustoimistoja:
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Helsingin rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Helsingin vankila
Suomenlinnan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Helsingin yhdyskuntaseuraamustoimisto
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Uudenmaan rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Jokelan vankila ja avo-osasto
Keravan vankila
Vantaan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Uudenmaan yhdyskuntaseuraamustoimisto
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Lounais-Suomen rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Turun vankila
Käyrän vankila
Huittisten vankila
Köyliön vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Lounais-Suomen yhdyskuntaseuraamustoimisto (Turku, Pori, Ahvenanmaa)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Hämeenlinnan rikosseuraamuskeskus (naisten erityiskysymykset, toimialueena koko maa)

Vankilat:
Hämeenlinnan vankila
Vanajan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Hämeen yhdyskuntaseuraamustoimisto (Hämeenlinna ja Lahti)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Hämeen ja Pirkanmaan rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Kylmäkosken vankila
Riihimäen vankila
Ojoisten vankila
Vilppulan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Tampereen yhdyskuntaseuraamustoimisto
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Kaakkois-Suomen rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Mikkelin vankila
Naarajärven vankila
Sulkavan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Kaakkois-Suomen yhdyskuntaseuraamustoimisto (Mikkeli, Kouvola, Lappeenranta)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Pohjois-Savon rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Kuopion vankila
Sukevan vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Kuopion yhdyskuntaseuraamustoimisto (Kuopio ja Iisalmi)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Pohjois-Karjalan rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Juuan vankila
Pyhäselän vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Joensuun yhdyskuntaseuraamustoimisto
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Pohjanmaan ja Keski-Suomen rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Vaasan vankila
Jyväskylän vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Jyväskylän yhdyskuntaseuraamustoimisto
Pohjanmaan yhdyskuntaseuraamustoimisto (Vaasa, Seinäjoki, Kokkola)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Oulun rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Kestilän vankila
Oulun vankila
Pelson vankila -> uuden Vaalan vankilan on tarkoitus valmistua loppuvuonna 2024
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Oulun yhdyskuntaseuraamustoimisto (Oulu, Kajaani, Kuusamo)
Rikosseuraamuskeskukset, vankilat ja yhdyskuntaseuraamustoimistot > Lapin rikosseuraamuskeskus

Vankilat:
Ylitornion vankila
Yhdyskuntaseuraamustoimistot:
Lapin yhdyskuntaseuraamustoimisto (Rovaniemi ja Kemi)
Aiheesta muualla

Rikosseuraamuslaitoksen kotisivut
Rikosseuraamusalan koulutuskeskuksen kotisivut
Pikkukäärmekotka

| Pikkukäärmekotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Käärmekotkat Circaetus
Laji::  fasciolatus
Kaksiosainen nimi
 Circaetus fasciolatus  Kaup, 1850 
Katso myös
   Pikkukäärmekotka Wikispeciesissä   Pikkukäärmekotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukäärmekotka (Circaetus fasciolatus) on haukkojen heimon käärmekotkien sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Itä-Afrikassa Intian valtameren rannikolla Keniassa, Mosambikissa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa.
Sen populaation suuruudeksi arvioidaan 1 000–3 000 yksilöä eli noin 670–2 000 aikuista yksilöä, ja populaatio on pienenemässä.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, satunnaisesti 1 500 metrin korkeuteen saakka.
Ekologia

Se on salamyhkäinen petolintu, joka syö melkein pelkästään käärmeitä ja liskoja, mutta myös jyrsijöitä, sammakkoeläimiä, niveljalkaisia ja lintuja. Sen elinpiiriä ovat pääasiassa tiheät meren- ja joenrannan metsät, niiden viereiset marskimaat ja tulva-alueet. Se käyttää ravinnon hankintaan metsän viereisiä ihmisasutuksia, ja se voi pesiä eukalyptusviljelmillä. Laji on paikkalintu suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan paitsi voi jonkin verran liikkua pohjoisen suuntaan Keniaan kuivan kauden aikana touko-syyskuussa. Muninta tapahtuu Itä-Afrikassa heinä-lokakuussa ja eteläisessä Afrikassa syys-lokakuussa. Se rakentaa pienen pesänsä risuista, ja pesä sijaitsee metsäpuun ylähaarukassa piilossa köynnöskasvien keskellä
Ulkonäkö

Sen koko on 60 cm. Se on pieni käärmekotka, jonka alapuoli on juovikas, ja suhteellisen pitkässä pyrstössä on kolme valkoista raitaa. Yläpuoli on tummanruskea ja alapuoli punaruskea, jossa rinnan alapuolella on valkoisia juovia. Nuoret linnut ovat alta valkoisia mustin juovin. Jalat ja vahanahka ovat keltaiset.
Rodrigo Mejía Saldarriaga

Rodrigo Mejía Saldarriaga (s. 5. syyskuuta 1938 Medellín) on Etiopiassa toimiva kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 13. joulukuuta 1969 ja nimitettiin Soddo-Hosannan apostoliseksi vikaariksi sekä Vulturian titulaaripiispaksi 5. tammikuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Berhaneyesus Demerew Souraphiel, jota avustivat Ramiro Moliner Inglés ja Domenico Crescentino Marinozzi.
Apostolisen vikariaatin jakauduttua Mejía Saldarriaga sai 20. tammikuuta 2010 nimityksen pelkäksi Soddon apostoliseksi vikaariksi. Hosannan apostoliseksi vikaariksi nimitettiin samalla Woldeghiorghis Mathewos.
Petter Andersen

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu.Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu.Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu.Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Maa:   Norja> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Inzell 2005 | 1 000 m |  |
|  Pronssia | Inzell 2005 | joukkuetakaa-ajo |  |
Petter Andersen (s. 2. tammikuuta 1974 Lørenskog, Norja) on norjalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut 1 000 ja 1 500 metrille.
Vuonna 1996 Andersen voitti yleisluistelijoiden Norjan mestaruuden ja 2001 Norjan mestaruuden 1 500 metrillä. Vuonna 2002 hän voitti EM-kisoissa 500 ja 1 500 metriä, mutta jäi 5 000 metrillä sijalle 23 ja 10 000 metrillä sijalle 14 ja sijoittui kilpailussa lopulta viidenneksi. Vuonna 2003 hän voitti Norjan mestaruuden 1 000 ja 1 500 metrillä sekä seuraavana vuonna 500 ja 1 000 metrillä.
Andersen sijoittui matkakohtaisissa MM-kisoissa vuonna 2005 1 000 metrillä pronssille yhdessä Pekka Koskelan kanssa. Hän saavutti samoissa kisoissa lisäksi pronssia joukkuetakaa-ajossa. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli 1 500 metrillä seitsemäs ja voitti samana talvena Norjan mestaruuden 500, 1 000 ja 1 500 metrillä.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 m: 35,52 (2005)
1 000 m: 1.08,55 (2005)
1 500 m: 1.45,32 (2005)
3 000 m: 3.43,56 (2001)
5 000 m: 6.34,81 (2001)
10 000 m: 14.05,19 (2000)
Petter Dassin museo

| Petter Dassin museo Petter Dass-museet |
| --- | --- |
 Museorakennus vuonna 2007.
Tyyppi:  Museo 
Sijainti:  Alstahaug
Perustettu:  1966
Koordinaatit:  65°53′39″N, 12°23′48″E
 fiPetter Dassin museo 
  
Petter Dassin museo (norj. Petter Dass-museet) on Norjassa Alstahaugin kunnassa sijaitseva museo, joka esittelee runoilija ja pappi Petter Dassin elämää ja kulttuurista merkitystä. Hän toimi kirkkoherrana Alstahaugissa 1600-luvulla. Museo on perustettu vuonna 1966, ja se käsittää Alstahaugin pappilan, kirkon ja vuonna 2007 valmistuneen, arkkitehtitoimisto Snøhettan suunnitteleman museorakennuksen.
Alstahaugin kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petter Dassin museo Wikimedia Commonsissa
Museon verkkosivut (norjaksi)
Pieni Haukijärvi (Pudasjärvi)

| Pieni Haukijärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Pohjanmaa
Kunnat:  Pudasjärvi
Koordinaatit:  65°18′48″N, 27°43′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Iijoen vesistö (61)
Järvinumero:  61.225.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  190,7 m 
Rantaviiva:  5,02 km 
Pinta-ala:  0,56 km² 
Tilavuus:  0,00387 km³ 
Keskisyvyys:  6,8 m 
Suurin syvyys:  20 m 
 fiPieni Haukijärvi 
Pieni Haukijärvi on vaarojen ympäröimä järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 56 hehtaaria. Etäisyys Oulusta on 110 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Pienen Haukijärven kaakkoisosan muodostaa Järvenpää-niminen lahti, johon laskee kaakosta Haukijärvi. Järvi levenee Järvenpäästä luoteeseen kuljettaessa. Sen keskiosa on selkävettä, jota reunustavat lännessä ja idässä suultaan hyvin avoimet lahdet. Pitkäniemi jakaa järven pohjoisosan kahteen lahteen, jotka jakautuvat edelleen useiksi pienemmiksi lahdiksi. Lahdista pohjoisin on Pölälahti, jonka luoteiskulmasta Pieni Haukijärvi laskee Haukiojaa pitkin länteen. Haukioja päätyy Iijokeen.
Noin kolmasosa Pienestä Haukijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä alue muodostaa vyöhykkeen, jonka sisällä on kaksi 20-metristä syvännettä. Järven läntisimmässä osassa sijaitsee pieni syvänne.
Pienen Haukijärven ranta-alueella on suhteellisen paljon pientaloja. Järven ympäristö on ylänkömaata, jonka huiput ovat noin 50 metriä järvenpintaa korkeammalla. Järven pohjoispuolitse kulkee yhdystie 18781.
Pienen Haukijärven vesitilavuus on 3 871 000 kuutiometriä.
Pieni Haukijärvi (61.225.1.006) kuuluu Haukiojan valuma-alueeseen (61.225), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijoen Yli-Kurjen alue (61.22) ja ensimmäinen on Iijoen keskiosan alue (61.2). Pieni Haukijärvi on toiseksi laajin Haukiojan valuma-alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Haukijärvi. Alueen muut vakavedet ovat Kivijärvi, Ryönälampi, Laurinlampi, Telkkälampi ja Suolampi. Vesitilavuudeltaan Pieni Haukijärvi on alueen suurin vakavesi.
Perhon kirkko

| Perhon kirkko |
| --- | --- |
 Perhon kirkko kesällä 2014
Sijainti:  Perho
Koordinaatit:  63°12′54″N, 024°24′48″E
Seurakunta:  Perhon seurakunta
Rakentamisvuosi:  1903
Suunnittelija:  Valter Thomé
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  650
Tyylisuunta:  Aumakattoinen ristikirkko (jugend)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perhon kirkko, sankarihaudat kesällä 2014
Perhon kirkko on Perhon kunnassa sijaitseva vuonna 1903 valmistunut Perhon seurakunnan puinen ristikirkko. Kirkko on järjestyksessä toinen Jängänharjulla samalla paikalla sijainneista kirkoista. Ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1782.
Edellisen kirkon hirsiä on käytetty nykyisessä rakennuksessa. Kirkkoa on korjattu vuonna 1990 sekä maalattu vuosina 1993 ja 2009. Kellotapuli on rakennettu vuonna 1799 ja peruskorjattu 1840.
Hautausmaa

Kirkon sankarihautausmaa ja sen muistomerkki ovat kuvanveistäjä Ilmari Wirkkalan suunnittelemat. Muistomerkki paljastettiin 12. elokuuta 1951. Muistomerkin pronssinen kohokuva on kuvanveistäjä Tapio Wirkkalan teos . Vapaussodan muistomerkin kohokuva on taidemaalari Leo Korpelan suunnittelema.
Pentti Nohynek

| Pentti Nohynek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pentti Paul Waldemar Nohynek
Syntynyt: 8. tammikuuta 1931 Helsinki, Suomi
Kuollut: 28. marraskuuta 2020 (89 vuotta) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Nohi, Bubi
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1952–1956:  Kipo
Pentti Paul Waldemar ”Bubi” Nohynek (8. tammikuuta 1931 Helsinki – 28. marraskuuta 2020 Espoo) oli suomalainen koripallotuomari, koripalloilija ja lajivaikuttaja. Hän pelasi myös käsipalloa voittaen kolme Suomen mestaruutta. Työuransa hän teki voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa Helsingissä.
Helsingin Munkkiniemen alueen koripalloon vahvasti vaikuttanut ja liikunnanopettajana työskennellyt Nohynek pelasi miesten SM-sarjassa neljän kautta ja toimi tuomarina miesten pääsarjassa vuosina 1958–1969. Hän toimi tuomarina myös kansainvälisissä otteluissa, kuten vuoden 1965 EM-kilpailuissa ja Geneven olympiakarsinnoissa vuonna 1964.
Elämä ja ura

Nohynek oli munkkiniemeläisen Kiri-Poikien (Kipo) kasvatti ja pelasi seurassa neljä kautta miesten SM-sarjaa vuosina 1952–1955. Kipon pudottua SM-sarjasta Nohynek pelasi seurassa vielä kauden 1956 suomensarjaa. Kipo yhdistyi ToPoon vuonna 1968, jolloin myös Nohynek vaihtoi seuraa.
Nohynek oli munkkiniemeläisen koripallon alkutaipaleen merkittävimpiä hahmoja 1940-luvun lopulla. Hän oli myös vuodesta 1961 kansainvälisen tason koripallotuomari, joka tuomitsi vuosina 1958–1969 yhteensä 147 miesten SM-sarjaottelua. Nohynek tuomitsi kansainvälisellä tasolla muun muassa maaotteluita Tbilisissä vuoden 1965 EM-kilpailuissa, vuoden 1965 akateemisissa MM-kilpailuissa Budapestissä ja vuonna 1964 Geneven olympiakarsinnoissa, joista Suomi eteni historiallisesti Tokion kesäolympialaisiin.
Nohynek pelasi myös viisi kautta käsipalloa Unionissa voittaen kolmesti Suomen mestaruuden. Hän pelasi käsipallossa myös Eurooppa-cupin ottelun Tanskassa.
Nohynek työskenteli vuodet 1956–1993 voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa ja edisti koripallon asemaa myös koulumaailmassa. Hänet valittiin vuonna 2010 ”Vuoden munkkalaiseksi”. Nohynek toimi useissa luottamustehtävissä seuroissa, liittotasolla ja toimikunnissa. Hän kuoli Espoossa 89-vuotiaana 28. marraskuuta 2020.
Aiheesta muualla

Pentti Nohynekin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Philip Barker Webb

| Philip Barker Webb |
| --- | --- |
 Philip Barker Webb
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1793 Surrey, Iso-Britannia
Kuollut: 31. elokuuta 1812 (19 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  englantilainen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede, luonnontiede
Philip Barker Webb (10. heinäkuuta 1793 Surrey, Iso-Britannia – 31. elokuuta 1854 Pariisi, Ranska) oli englantilainen kasvitieteilijä ja luonnontieteilijä, joka oli erityisesti kiinnostunut kasveista.
Nuoruu ja opiskelu

Webb syntyi varakkaaseen aristokraattiperheeseen. Webb ja opiskeli kieliä: kreikkaa, latinaa, italiaa ja espanjaa sekä kasvitiedettä ja geologiaa Harrow Schoolissa ja Oxfordissa. Vuonna 1812 meni Lincoln's Inniin. Hän valmistui vuonna 1815 maisteriksi (BA).
Hänen isänsä kuoli samoihin aikoihin ja Webb peri isänsä suuren omaisuuden. Hän oli aiemmin Espanjassa ja Italiassa matkustaessaan tutustunut Alberto Paroliniin, joka oli myös kiinnostunut kasvitieteestä ja geologiasta. Myös hän oli varakkaasta perheestä ja hänen isänsä oli kuollut ja jättänyt perintöä Parolinille. He sopivat lähtevänsä tutkimusmatkalle yhdessä. Webb teki sitä ennen vielä lyhyen matkan Ruotsiin, jossa kävi Göteborgissa, Uppsalassa ja Tukholmassa.
Palattuaan Webb matkusti Napoliin, jossa vietti äitinsä ja sisarensa kanssa talven 1817–1818. Parolini liittyi siellä seuraan ja Webb lähti yhdessä hänen kanssaan matkalle huhtikuussa 1818. He matkustivat Otranton, Korfun, Patraksen ja Ateenan kautta Kykladille, Konstantinopoliin ja palasivat Smyrnan ja Maltan kautta Sisiliaan. Matkan jälkeen hän julkaisi useita kirjoja ja vietti aikaansa kotonaan Milford Housessa, jossa keräsi kasveja puutarhaansa.
Webb vieraili hyönteistieteilijä Léon Dufourin luona Saint-Severissä heinäkuussa vuonna 1825 ja sen jälkeen vietti talven Etelä-Ranskassa. Hän lähti sieltä vuoden matkalle Espanjan itä- ja etelärannikolle. Matkalla hän keräsi lintuja, kaloja, äyriäisiä ja kasveja. Vuoden 1827 huhtikuussa hän matkusti Gibraltarilta Marokkoon Tangeriin ja oli ensimmäinen, joka keräsi kasveja Tétouanin vuorilta Marokosta. Palattuaan hän matkusti ratsastamalla Portugalin läpi.
Webb lähti matkalle Brasiliaan vuonna 1828 toukokuussa Lissabonista, mutta poikkesi Madeiralle, jossa vietti useita kuukausia. Sieltä hän jatkoi matkaansa Teneriffalle, jossa hän tapasi ranskalaisen Sabin Berthelotin joka oli viettänyt kahdeksan vuotta saarella ja kerännyt tuona aikana herbaarion. Berthelot suostutteli hänet luopumaan Brasilian matkastaan. Webb ja Berthelot olivat Kanariansaarilla miltei kaksi vuotta. Tuona aikana he vierailivat Lanzarotella, Fuerteventurassa, Gran Canarialla ja La Palmassa. He tutkivat ja keräsivät kasveja, lintuja, kaloja, äyriäisiä ja hyönteisiä. Sekä tutkivat alueen geologiaa ja ilmastoa.
He lähtivät Sabin Berthelotin ja kanssa Pariisiin, minne saapuivat kesäkuussa vuonna 1833. Siellä he kirjoittivat Alfred Moquin-Tandonin kanssa 9-osaisen teoksen L'Histoire Naturelle des Iles Canaries (1835–1850).
Webb valittiin Royal Societyn jäseneksi 1824. Hänen herbaarionsa testamentattiin Museo di Storia Naturale di Firenzelle Firenzessä Italiassa.
Hänestä käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhennettä Webb.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philip Barker Webb Wikimedia Commonsissa
Histoire naturelle des Iles Canaries Biodiversity Heritage Library. Viitattu 1.8.2019. (englanniksi)
Sabine Devieilhe

Sabine Devieilhe
Sabine Devieilhe (s. 12. joulukuuta 1985 Ifs) on ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hänen ohjelmistonsa on ulottunut barokkimusiikista nykytuotantoon.
Devieilhe meni 12-vuotiaana Caenin aluekonservatorioon. Hän opiskeli aluksi sellonsoittoa, mutta sai kannustusta myös lauluopintoihin. Rennesin yliopistossa hän suoritti myös musiikkitieteen ja etnomusikologian opintoja. Vuonna 2008 Devieilhe pääsi lauluopiskelijana Pariisin konservatorioon. Hän voitti oppilaitoksen ensipalkinnon ja valmistui vuonna 2011. Jo opiskeluaikanaan Devieilhe esiintyi kuorolaulajana oopperatuotannoissa.
Devieilhen varhaisiin rooleihin kuului Lakmén nimirooli, jonka hän tulkitsi Montpellierin kansallisoopperassa ja toisti vuonna 2014 Pariisin Opéra-Comiquessa. Toinen merkittävä varhainen rooli oli Yön kuningatar (Taikahuilu), jonka hän tulkitsi vuonna 2013 Lyonin kansallisoopperassa ja toisti Pariisin oopperassa. Lisäksi Devieilhella on ollut muun muassa useasti Aminan rooli oopperassa Unissakävelijä. Vuonna 2019 hän teki Carnegie Hall -debyyttinsä ranskalaisten laulujen ohjelmalla.
Devieilhe aloitti levyttämisen vuonna 2013 Erato Recordsille ja on sekä osallistunut oopperalevytyksiin että julkaissut resitaalialbumeja. Hänet palkittiin Victoires de la musique classique -tilaisuuksissa "vuoden paljastuksena" 2013 ja "vuoden lyyrisenä taiteilijana" 2015. Ensimmäinen sooloalbumi (Rameau: le Grand Théâtre de l'Amour) toi Devieilhelle Diapason d'Orin, Académie Charles Cros'n Grand Prix'n ja BBC Radio 3:n tunnustuksen "viikon albumista". Devieilhen mukaan on nimetty asteroidi 33346 Sabinedevieilhe.
Rööperi: Rikoksen vuodet 1955–2005

| Rööperi: Rikoksen vuodet 1955–2005 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Harri Nykänen & Tom Sjöberg
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Johnny Kniga
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  289
ISBN:  951-0-29300-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rööperi: Rikoksen vuodet 1955–2005 on Harri Nykäsen toimittama kirja, joka ilmestyi vuonna 2005 Johnny Knigan kustantamana. Teoksessa käsitellään Helsingin Rööperin eli Punavuoren rikoshistoriaa haastattelujen kautta. Haastateltavana on muun muassa Tom Sjöberg.
Kirjan pohjalta on tehty Aleksi Mäkelän ohjaama Rööperi-niminen elokuva, joka sai ensi-iltansa 2009.
Aiheesta muualla

Lausti, Tapani: Rööperin alamaailman tarinoita. 4.3.2011.
Rødberg

| Rødberg |
| --- | --- |
 Ilmakuva vuodelta 2007.
 Rødberg
 Koordinaatit: 60°16′00″N, 8°56′00″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerud
Kunta:  Nore og Uvdal
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,7 km²
Väkiluku (2023):  507
 – Väestötiheys:  724,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rødberg on taajama Nore og Uvdalin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 507 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rødberg Wikimedia Commonsissa
Sabine Heß

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | perämiehellinennelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1977 | kahdeksikko |  |
Sabine Heß (myöh. Schubert, s. 1. lokakuuta 1958 Dresden) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti perämiehenä olympiakultaa perämiehellisessä nelosessa Montrealissa 1976 ja maailmanmestaruuden kahdeksikossa Amsterdamissa 1977.
Rødenesin kirkko

| Rødenesin kirkko Rødenes kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Marker, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1200-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  240
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rødenesin kirkko (norj. Rødenes kirke) on Markerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rødenesin kirkko Wikimedia Commonsissa
Ruskeasannan hautausmaa

Sankarihaudat Ruskeasannan hautausmaalla.
Ruskeasannan hautausmaa on Vantaan Ruskeasannassa sijaitseva Vantaan seurakuntien hautausmaa. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1887 ja sitä on laajennettu vuonna 1934. Hautausmaan osoite on Ruskeasannantie 2, Vantaa.
Hautausmaalla on vuonna 1927 valmistunut siunauskappeli ja pieni sankarihauta-alue, jossa lepää kuusi sankarivainajaa. Sankarivainajat ovat kaatuneet toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1944.
Ruskeasannan hautausmaan perustamista vauhditti Aleksanteri II:n vahvistama armollinen asetus terveydenhoidosta Suomenmaassa, jonka mukaan hautausmaata ei saanut sijoittaa kaupungin tai kylän rakennettuun osaan. Asutuksen lähellä olevat hautausmaat tuli lakkauttaa kymmenen vuoden kuluessa. Vantaan Pyhän Laurin kirkon ympärillä olevalle Helsingin pitäjän hautausmaalle asetettiin hautauskielto 1890 siten, että hautauksia sai vuoteen 1901 saakka jatkaa vain poikkeusluvalla. Ruskeasannan hautausmaalle haudattiin ensimmäisen kerran 1888 ja varhaisin säilynyt hautamuistomerkki on vuodelta 1889.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruskeasannan hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Ruskeasannan hautausmaan sivu
Ruotsi kesäolympialaisissa 1984

Ruotsi osallistui vuoden 1984 kesäolympialaisiin Los Angelesissa 174:n urheilijan voimin.
Ruotsalaiset kilpailivat 22 lajissa ja saavuttivat kaksi kultamitalia, 11 hopeamitalia ja kuusi pronssimitalia. Ruotsi menestyi erityisesti melonnassa.