stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riihimäen valtaus
Sotatoimet > Valtaus

Räjähdyksen aiheuttaman tuhon ja sekasorron johdosta punaisten vastarinta lamaantui lähes täysin ja saksalaiset etenivät kylään iltapäivällä. Punaisten tykistö yritti vielä hidastaa saksalaisia, jotka kuitenkin saivat rautatieaseman pohjoispuolella sijaitsevan kasarmialueen haltuunsa iltapäivällä puoli viiden aikoihin. Huhtikuun aikana Riihimäen kasarmille oli koottu noin 500–600 punakaartiin pakko-otettua lähiseutujen miestä sekä jo aikaisemmin viitisenkymmentä valkoista vankia, joiden joukossa oli muun muassa pappeja. Kasarmeilta löydettiin surmattuna yhdeksän siviiliä, jotka kaikki olivat ulkopaikkakuntalaisia pakko-otettuja. Punaiset olivat ilmeisesti yrittäneet lähettää heitä taisteluun saksalaisia vastaan, jonka jälkeen kieltäytyneitä oli ammuttu. Suurin osa kuitenkin pääsi pakoon ratapihalla tapahtuneen räjähdyksen aiheuttamassa sekasorrossa, kun heitä oltiin marssittamassa kylään päin. Päivää ennen saksalaisten hyökkäystä punakaartin komentaja Kronqvist oli siirtänyt 30 Riihimäen valkoista miehistökasarmista päävartiorakennukseen ja näin ilmeisesti pelastanut heidät joutumasta vieraspaikkakuntalaisten punakaartilaisten väkivallan kohteeksi.
Valtauksen jälkeen

Riihimäen jättäneet punaiset perääntyivät kohti Hämeenlinnaa ja Lahtea. Saksalaiset puolestaan viipyivät Riihimäellä parin päivän ajan, kunnes jatkoivat Hämeenlinnaan 25. huhtikuuta ja valtasivat kaupungin seuraavana päivänä. Riihimäen valtauksen jälkeen kasarmialueelle perustettiin vankileiri, jonne muutaman viikon aikana koottiin noin 8 500 vankia eri puolilta eteläistä Suomea. Seuraavaan syksyyn mennessä heistä kuoli yli tuhat.
Muuta

Riihimäen valtauksen tapahtumista kertoo kirjailija Veijo Meren vuonna 1960 ilmestynyt historiallinen romaani Vuoden 1918 tapahtumat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riihimäen valtaus Wikimedia Commonsissa
Rautatieasemalla sijainnut karjahalli palaa.
Kenraali Rüdiger von der Goltz jakaa miehilleen rautaristejä Riihimäen asemalla.
Neutraali monismi

Neutraali monismi on ontologinen näkemys, jonka mukaan todellisuus koostuu yhdentyyppisestä (monismi) perussubstanssista, joka itsessään ei ole olemukseltaan sen enempää henkistä kuin aineellistakaan, mutta voi ilmetä sekä henkisinä että aineellisina aspekteina tai ominaisuuksina. Neutraali monismi on näin kaksoisaspektiteorian mukainen. Neutraali monismi sijoittuu kahden muun keskeisimmän monistisen näkemyksen, idealismin ja materialismin, väliin.
Neutraalin monismin esitteli Baruch Spinoza 1600-luvulla. William James kannatti sitä esseessään Onko ”tietoisuutta” olemassa? (1904). Bertrand Russell kannatti näkemystä jonkin aikaa. Näkemys ilmenee myös Alfred J. Ayerin teoksessa Language, Truth and Logic. Myös David Bohmin näkemys todellisuuden kokonaisvaltaisesta prosessiluonteesta on sukua neutraalille monismille.
Myöhemmin Donald Davidson on kannattanut mielen ja ruumiin ongelman suhteen niin kutsuttua anomaalista monismia, joka on sukua aiemmille neutraalin monismin teorioille, mutta ei kokonaan yhtenevä. Emergentti materialismi on toinen ontologisen monismin muoto, joka hyväksyy sekä mielen että aineen olemassaolon.
Aiheesta muualla

Stubenberg, Leopold: Neutral Monism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Neutral monism
Käännös suomeksi
Neutroniaktivointi

Neutroniaktivointi on prosessi, jossa aine altistetaan neutronisäteilylle. Käsittelyn ansiosta materiaalin atomiytimet kaappaavat vapaita neutroneja päätyen viritystilaan. Yleensä virittynyt tila on lyhytikäinen ja ydin hajoaa säteillen. Esimerkiksi indiumin (In) neutronikaappausprosessi ja purkautuminen tapahtuvat seuraavasti:
Edellä * tarkoittaa metastabiilia tilaa,  e^{-} on ytimestä irtoava elektroni eli beetahiukkanen ja  {\bar {\nu }}_{e} on antineutriino. Viritystilan purkautuessa indiumatomi muuttuu tinaksi.
Muissa tapauksissa ja riippuen neutronin kineettisestä energiasta, neutronisieppaus voi aiheuttaa fission. Esimerkiksi yksi tällainen fissioon johtava reaktio:
Paikoissa, joissa neutronivuo on tiheä, kuten ydinreaktoreiden ytimissä, neutroniaktivointi aiheuttaa materiaalien eroosiota. Kyseiset materiaalit luokitellaan matala-aktiiviseksi jätteeksi reaktorin purkamisen yhteydessä. Tietyt materiaalit ovat alttiimpia neutroniaktivaatiolle kuin toiset, joten sopivasti valituilla materiaaleilla neutroniaktivaation ongelmia voidaan vähentää.
Aiheesta muualla

Handbook on Nuclear Activation Cross-Sections, IAEA, 1974
Neuvostovakoilun varjossa

| Neuvostovakoilun varjossa Helsingin neuvostolähetystö kiihoitus- ja vakoilutoiminnan keskuksena |
| --- | --- |
 Teoksen toisen painoksen kansi (1942).
Kirjailija:  Mika Waltari
Kieli:  suomi
Genre:  propaganda
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1942
Sivumäärä:  232 s.
ISBN:  951-1-13451-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neuvostovakoilun varjossa – Helsingin neuvostolähetystö kiihoitus- ja vakoilutoiminnan keskuksena on Mika Waltarin poliittinen pamfletti vuodelta 1942. Sen on julkaissut Otava. Teoksesta otettiin kaksi lisäpainosta vielä samana ja seuraavana vuonna. Neljäs painos ilmestyi 1994. Söderström & C:o julkaisi sen ruotsiksi nimellä I sovjetspionagets skugga.
Tällä teoksella ja toisella poliittisella pamfletilla Totuus Virosta, Latviasta ja Liettuasta (nimimerkillä Nauticus, 1942) Waltari osallistui sotien aikana sotapropagandan tekoon. Waltarin propagandateoksia, kuten muutakin lajin kirjallisuutta, hyödynnettiin ajan sanomalehtien aineistona.
Waltari hyödynsi romaanissa Rakkaus vainoaikaan tämän sekä teoksensa Totuus Virosta, Latviasta ja Liettuasta sisältöä. Rakkaus vainoaikaan poistettiin sodan jälkeen joistakin kirjastoista poliittisista syistä. Tosin Waltarin kirjoista huomattavasti useammin poistettuja olivat Neuvostovakoilun varjossa ja talvisodasta kertova pienoisromaani Antero ei enää palaa.
Waltari käsittelee teoksessa muun muassa sodanaikaisia linnoitustöitä ja Neuvostoliiton niihin kohdistamaa urkintaa. Mikko Kylmälä pitää historian pro gradussaan Waltarin teosta hyvänä linnoitustöihin suuntautunutta vakoilutoimintaa käsittelevänä aikalaislähteenä.
Jari Neuvonen

| Jari Neuvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1964 (ikä 60) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  171 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–1994
Seurat:  KalPa (I-divisioona)   Ilves (SM-liiga)   Lukko (SM-liiga)   Centers (I-divisioona)   KooKoo (I-divisioona)   Lätkä-77 (II-divisioona)   UJK (I/II-divisioona)
Jari Neuvonen (s. 23. huhtikuuta 1964 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Neuvonen teki SM-liiga-debyyttinsä Ilveksessä kaudella 1983–1984, mutta pelasi vain viidessä ottelussa. Seuraavalla kaudella Neuvonen pelasi Raimo Helmisen ja Mikko Mäkelän kanssa Ilveksen ykköskentällisessä. Neuvonen oli pelannut Helmisen kanssa samassa kentällisessä jo junioreista asti ja he olivat hyviä ystäviä. Neuvonen voitti tulokkaiden pistepörssin ja hänet palkittiin vuoden tulokkaana. Ilves juhli kauden jälkeen mestaruutta.
Neuvonen jatkoi seuraavatkin kaudet tehokkaasti. Hänen paras kautensa oli 1986–1987, jolloin hän teki 30 maalia ja antoi 21 maaliin johtanutta syöttöä 43 ottelussa. Kaudeksi 1989–1990 Neuvonen siirtyi Ilveksestä Lukkoon, jossa pelasi kaksi kautta. Lukon jälkeen Neuvonen jatkoi uraansa I divisioonassa, kun hän siirtyi Centersiin ja sieltä edelleen KooKoohon. Kaudeksi 1993–1994 Neuvonen palasi SM-liigaan ja Ilvekseen. Vuoden visiitti toi vain tehot 2+4 ja Neuvosen pelit jatkuivat II divisioonassa Lätkä-77:ssä ja Uudenkaupungin Jää-Kotkissa, jota oli nostamassa I divisioonaan. Keväällä 1998 Neuvonen lopetti aktiiviuransa.
Maajoukkueessa Neuvonen pelasi yhdeksän A- ja 15 B-maaottelua. Poikien ikäluokassa hän puki Suomen edustusasun kahdeksan kertaa.
Neuvonen sai aivoinfarktin joulukuussa 2011.
Saavutukset ja palkinnot

Suomen mestaruus (1985)
SM-pronssi (1989)
Vuoden tulokas (1985)
Neulanilkka

| Neulanilkka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Kivinilkkakalat Zoarcoidei
Heimo::  Neulanilkat Ptilichthyidae  Jordan & Gilbert, 1883
Suku::  Ptilichthys  Bean, 1881
Laji::  goodei
Kaksiosainen nimi
 Ptilichthys goodei  Bean, 1881 
Katso myös
   Neulanilkka Wikispeciesissä   Neulanilkka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neulanilkka (Ptilichthys goodei) on ahvenkaloihin kuuluva Tyynenmeren pohjoisosissa elävä kalalaji. Se on ainoa laji neulanilkkojen heimossa (Ptilichthyidae).
Koko ja ulkonäkö

Neulanilkka on hyvin pitkulainen kala, joka kasvaa korkeintaan 33–40 cm pitkäksi. Kalan selkäevä koostuu 79–90 eristäytyneestä piikistä ja pitkästä perä- ja pyrstöevän kanssa yhtenäisestä osasta. Pyrstö kapenee päätään kohden ja muistuttaa hieman sulkaa. Pää ja suu ovat neulanilkalla pienet. Lajin suomut ovat pienikokoiset tai puuttuvat kokonaan. Väriltään laji on kellertävä tai harmahtava. Neulanilkan ruumiissa kulkee tummempi poikkijuova.
Levinneisyys ja elintavat

Neulanilkkaa tavataan Tyynenmeren pohjoisosista Pohjois-Amerikasta Oregonista Beringinmerelle, Ohotanmerelle, Kuriileille ja Japaniin asti ulottuvalta alueelta. Päivisin kala elää yli 360 metrin syvyydessä mahdollisesti hiekka- tai mutapohjaan kaivautuneena. Öisin ne siirtyvät ruokailemaan lähemmäs merenpintaa.
Timo Nevanperä

Timo Nevanperä (s. 1. huhtikuuta 1948) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Nevanperä edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1967–1976 ja Vasa IFK:a 1978–1979 sekä 1981. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 117 mestaruussarjan ottelua. Nevanperä edusti Suomen maajoukkuetta vuosina 1969–1973 kahdeksassa A-maaottelussa.
Katriina Rinne

| Katariina Rinne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ansa-Marja Katriina Rinne
Syntynyt: 6. joulukuuta 1939 (ikä 84) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Sukulaiset:  vanhemmat Jalmari Rinne ja Ansa Ikonen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1960–2002
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ansa-Marja Katriina Rinne (s. 6. joulukuuta 1939 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt elämäntyönsä televisiossa ja esiintynyt myös teatterissa ja elokuvissa.
Katriina Rinne kuuluu Rinteen näyttelijäsukuun. Hänen vanhempansa olivat Jalmari Rinne ja Ansa Ikonen. Myös Rinteen sisarukset Tommi, Tiina, Taneli ja Marjatta Rinne ovat näyttelijöitä.
Rinne syntyi talvisodan aikana. Hän on äitinsä Ansa Ikosen esikoinen. Rinne opiskeli näyttelijäksi Teatterikorkeakoulussa.
Koulutus

Suomen teatterikoulu (1959-1962)
Suomen teatterikoulu, jatkokoulutus (1973)
Kiinnitykset

Vaasan Suomalainen Teatteri (1962-1963)
Joensuun kaupunginteatteri (1963-1965)
MTV-teatteri (1965-1988)
Televisiorooleja

Virrensiru (1969)
Tavallinen impi (1974)
Kuolema savolaiseen tapaan (1983)
Muita rooleja

Sarah, Harold Pinterin näytelmässä Rakastaja (ravintolateatteriesitys)
Frida Kahlo (vierailuesitys Intimiteatterissa)
Armi, Sirkka Laineen näytelmässä Palvelukseen halutaan (ravintolateatteriesitys)
Pirkko, Sirkka Laineen näytelmässä Albatrossi (vierailuesitys Kansallisteatterissa)
Filmografia

Komisario Palmun erehdys (1960)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Akseli ja Elina (1970)
Pohjantähti (1973)
Aiheesta muualla

Katriina Rinne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Riski

Riski tarkoittaa, että johonkin tavoittelemisen arvoiseen asiaan liittyy myös mahdollisuus negatiivisesta lopputuloksesta. Arkikielessä riskiä käytetään synonyymina epäonnistumisen tai uhan todennäköisyydelle. Turvallisuuden näkökulmasta riski tarkoittaa onnettomuuden todennäköisyyden ja seurausten yhdistelmää. Matemaattisesti riski on kielteisen lopputuloksen todennäköisyys kerrottuna sen aiheuttamilla menetyksillä.
Sana riski tulee latinan sanasta risicare, joka merkitsee karin tai karikon kiertämistä.
Riski taloustieteessä

Taloudellinen riski merkitsee esimerkiksi sijoituksesta saatavan palautuksen odottamatonta vaihtelua tai volatiliteettia. Menestyvä liiketoiminta perustuu riskienhallinnalle, (laskelmoitujen riskien ottamiselle), jonka keinoja on esimerkiksi vakuutus.
Riski taloustieteessä > Jäännösriski

Jäännösriski on jäljelle jäävä riski, jota ei voida tai haluta poistaa. Sitä voidaan myös kutsua hyväksytyksi riskiksi tai riskiksi, joka ollaan valmiita ottamaan.
Arkikielessä jäännösriski on sama asia kuin riski. Ottamalla riski hyväksytään se ajatus, että päätöksestä voi seurata jokin negatiivinen seuraus.
Tieteellisessä tai ammatillisessa merkityksessä alkuperäistä riskiä pienennetään riskienhallinnan menetelmillä, kunnes jäljellä oleva riski on niin pieni, että se voidaan hyväksyä. Todellisessa maailmassa riskiä ei koskaan pystytä täysin poistamaan, mutta jäännösriski voi olla lähes olematon.
Riski taloustieteessä > Toteutuneita riskejä liiketoiminnan alueelta

Huomen-lehmä
UMTS-kaupat
Stora Enson Pohjois-Amerikan harharetki
Kirjallisuutta

Ahponen, Pirkkoliisa (toim.): Riskikirja: Uhat, mahdollisuudet ja asiantuntijuus epävarmuuden yhteiskunnassa.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1997.  ISBN 951-34-0925-2
Kamppinen, Matti ym.: Riskit yhteiskunnassa: Maallikot ja asiantuntijat päätösten tekijöinä.  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-645-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Risk (englanniksi)
Ahteensuu, Marko: Riskianalyysi ja ennaltavarautumisen periaate Filosofia.fi.  12.11.2008. Arkistoitu 24.5.2010. Viitattu 3.12.2010.
Neuvosto-Viron Neuvostoliiton kansanedustajien kongressin vaalit
Kongressin toiminta virolaisten näkökulmasta

Kongressin ensimmäinen merkittävä saavutus oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston 27. marraskuuta 1989 hyväksymä laki Neuvosto-Viron, Neuvosto-Latvian ja Neuvosto-Liettuan taloudellisesta itsenäisyydestä. Viron, Latvian ja Liettuan kansanedustajien ehdoton suurin saavutus kansanedustajien kongressissa oli kuitenkin Molotov-Ribbentrop-sopimuksen ja sen salaisten pöytäkirjojen olemassaolon virallinen tunnustaminen ja ne tuomitsevan päätöksen hyväksyminen.
Kansanedustajien kongressin toiminta päättyi käytännössä elokuun 1991 vallankaappauksen jälkeen. Istunto järjestettiin vielä 6. syyskuuta. Viro oli tuolloin julistautunut itsenäiseksi, eivätkä sen edustajat osallistuneet kongressin työhön. Tarkkailijoina olivat paikalla Aasmäe, Bronštein, Gräzin, Kraft, Lippmaa, Nurm, Palm, Pohla, Raig, Vare, Vooglaid ja Inter-rintaman edustajat. Heitä pidettiin kuitenkin jo ulkomaalaisina.
Rikkaus (Aristofanes)

| Rikkaus> Πλοῦτος |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Aristofanes
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  komedia
Kantaesitys:  n. 388–380 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Khremylos Karion, Khremyloksen palvelija Plutos, vaurauden jumala Blepsidemos, Khremyloksen ystävä Penia, köyhyyden jumalatar Khremyloksen vaimo oikeamielinen mies ilmiantaja vanha nainen nuorukainen Hermes Zeuksen pappi
Kuoro:  maalaisia
Rikkaus (m.kreik. Πλοῦτος, Plūtos tai Ploutos, lat. Plutus) on Aristofaneen kirjoittama antiikin kreikkalainen komedia, joka kertoo vaurauden jumalan Plutoksen kanssa ystävystyvästä miehestä, joka yrittää saada rikkauden jakautumaan ihmisille tasapuolisemmin.
Historia

Aristofaneen Rikkauden kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla noin vuonna 388 eaa. tai joidenkin arvioiden mukaan vasta noin 380 eaa. Komedia on Aristofaneen myöhäistuotantoa ja viimeinen hänen säilyneistä näytelmistään. Se perustui kuitenkin varhaisempaan samaa aihetta käsitelleeseen näytelmään noin vuodelta 408 eaa., ja siksi siihen viitataan joskus myös nimellä Rikkaus II. On mahdollista, että näytelmän esityksen järjesti Aristofaneen poika isänsä kuoleman jälkeen.
Sisältö

Rikkaus edustaa tyyliltään ja rakenteeltaan niin kutsuttua keskimmäistä komediaa, joka oli siirtymävaihetta vanhasta uuteen komediaan. Näytelmä koostuu 1 207 runosäkeestä.
Sisältö > Juoni

Komedian päähenkilöt ovat vanhempi ateenalainen, Khremylos, sekä tämän orja Karion. Khremylos esittelee itsensä ja perheensä hyveelliseksi mutta köyhäksi. Hän on käynyt pyytämässä neuvoa Delfoin oraakkelilta, ja palaa nyt Delfoista Ateenaan. Oraakkeli oli antanut neuvon, että hänen tulisi seurata ensimmäistä vastaantulijaa ja taivutella tämä tulemaan kotiinsa. Ensimmäinen vastaantulija osoittautuu Plutos-jumalaksi (Rikkaus), joka on vastoin kaikkia odotuksia sokea kerjäläinen. Khremylos taivuttelee Plutosta tulemaan kotiinsa, sillä siellä hän saisi näkönsä takaisin (toisin sanoen tästä lähtien vauraus tulisi vain niiden osaksi, jotka todella ansaitsevat sen). Taivuttelun jälkeen Plutos myöntyy.
Komedian alkosa tutkiskelee näin sitä havaintoa, etteivät rikkaudet tule hyveellisten osaksi, vaan ne jakaantuvat ihmisille sattumanvaraisesti. Khremylos on vakuuttunut, että jos Plutoksen näkö voidaan palauttaa, tämä epäoikeudenmukaisuus korjaantuu, mikä tekee maailmasta paremman paikan.
Seuraavaksi näytelmään astuu jumalatar Penia (Köyhyys). Hän vastustaa Khremyloksen näkemystä siitä, että rikkaus on hyvä asia, ja sanoo, että ilman köyhyyttä ei olisi myöskään orjia, koska kaikki orjat ostaisivat itsensä vapaaksi, eikä myöskään ylellisyystarvikkeita, koska kukaan ei työskentelisi, jos kaikki olisivat rikkaita.
Kun Plutoksen näkö lopulta palautetaan Asklepioksen temppelissä, hänestä tulee Khremyloksen perheen jäsen. Rikkaudet jaetaan tasapuolisesti kaikille ihmisille. Seurauksena koko maailma menee mullin mallin sekä taloudellisesti että yhteiskunnallisesti, ja samalla ne, jotka ovat joutuneet luopumaan rikkauksistaan valittavat asiantilan epäoikeudenmukaisuutta.
Lopuksi sanansaattajajumala Hermes saapuu ja kertoo Khremylokselle, että jumalat ovat suuttuneita. Nämä ovat nimittäin nääntyneet nälkään, koska eivät enää saa uhreja, koska ihmiset suuntaavat kaiken huomionsa Plutokseen eivätkä enää kunnioita perinteisiä olympolaisia jumalia. Hermes itsekin on niin huolestunut omasta ahdingostaan, että tarjoutuu työskentelemään kuolevaisille. Niin hän ryhtyy Khremyloksen palvelijaksi.
Tulkintoja

Komediaa on luonnehdittu Aristofaneen heikoimmaksi varsinaisena komediana, ja ennemmin vain omanlaisekseen allegoriseksi kertomukseksi. Kertomus voidaan nähdä kritiikiksi aikansa ateenalaista yhteiskuntaa kohtaan. Samalla tavalla kuin Aristofaneen aikaisemmassa komediassa Naishallitus, myös tässä näytelmässä esitellään eräänlainen yhteiskuntautopia, joka osoittautuu toimimattomaksi. Jumalat näytelmä esittää suhteellisen alhaisina.
Kirjallisuutta > Suomennos

Aristofanes: Plutos. Monisteessa Aristofanes: Komediat 3.  (Sammakot, Naisten kansankokous, Plutos)  Omakustanne, 1972.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aristophanes: Plutus. Teoksessa Aristophanis Comoediae Vol. II.  (Lys., Thesm., Ran., Eccl., Plut., Fragmenta. Toim. F. W. Hall  & W. M. Geldart. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1963.  ISBN 978-0-19-814505-9  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristophanes: Wealth. Teoksessa Aristophanes: Frogs. Assemblywomen. Wealth.  (Aristophanes Volume IV. Käännös Jeffrey Henderson. Loeb Classical Library 180)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2002.  ISBN 9780674995963  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rikkaus Wikimedia Commonsissa
Αριστοφάνης: Πλοῦτος. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Aristophanes: Plutus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Aristofaneen näytelmät
Akharnalaiset · Ampiaiset · Linnut · Lysistrate · Naishallitus · Naistenjuhla · Pilvet · Rauha · Rikkaus · Ritarit · Sammakot
Näytelmän italiankielinen laitos vuodelta 1545 (DjVu-kokoteksti).
Nettovelkaantumisaste

Nettovelkaantumisaste eli gearing on tilinpäätösanalyysissä tunnusluku, joka kuvaa yrityksen velkaantuneisuutta. Nettovelkaantumisaste kertoo, kuinka paljon yrityksellä on korollista velkaa, jota se ei kykenisi välittömästi maksamaan kassavaroillaan pois. Nettovelkaantumisaste ilmoitetaan prosentteina omasta pääomasta. Mitä alempi nettovelkaantumisaste on, sitä vahvempi on yrityksen pääomarakenne.
Nettovelkaantumisaste-tunnuslukua käytetään varsinkin pörssiyritysten kohdalla ja kansainvälisissä vertailuissa.
Sana gearing viittaa velkavipuun.
Laskentakaava

Nettovelkaantumisaste lasketaan jakamalla korolliset nettovelat yrityksen omalla pääomalla.
Jakoviivan yläpuolella olevaa summaa kutsutaan korolliseksi nettovelaksi. Se on velka, jolle on maksettava korkoa ja josta on vähennetty ne varat, jotka ovat käteistä tai lähellä sitä. Rahavaroina vähennetään rahat ja arvopaperit.
Omaan pääomaan lisätään mahdollinen vähemmistöosuus.
Ohjearvot

Mitä korkeampi nettovelkaantumisaste, sitä velkaantuneempi yritys. Korkea velkaantuneisuus lisää riskiä sekä rajoittaa yrityksen taloudellista liikkumavaraa ja kasvumahdollisuuksia. Mitä korkeampi nettovelkaantumisaste on, sitä hankalampi yrityksen on saada lisärahoitusta. Matala nettovelkaantumisaste ei toisaalta takaa mahdollisuutta lainan saantiin.
Nettovelkaantumisasteen ”hyvän taloudenpidon” ylärajana pidetään 100 %. Tämä perustuu siihen, että luotonantaja ei normaalisti ota yrityksen toiminnasta suurempaa riskiä kuin omistajakaan. Ohjearvot ovat:
enintään 50 %: hyvä
51–100 %: tyydyttävä
yli 100 %: heikko
Jos luku on negatiivinen, yhtiö on nettovelaton ja siis erittäin vakavarainen. Silloin yrityksellä ei ole korollista velkaa tai se voitaisiin maksaa pois kassavaroista.
Nettovelkaantumisaste vai omavaraisuusaste?

Rahoitusaseman arvioinnissa nettovelkaantumisaste ja omavaraisuusaste ovat toistensa kanssa samankaltaisia tunnuslukuja. Velkaisuuden mittarina nettovelkaantumisaste on tarkempi. Yrityksellä voi olla paljon velkaa, mutta jos velka on korotonta ja yrityksellä paljon rahavaroja, velka ei huononna yrityksen toimintaedellytyksiä, vaikka omavaraisuusasteesta niin voisi luulla.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (bolshevikkien)
Suomennos

NKP(b):n historian lyhyen oppikurssin suomentaminen annettiin Tuure Lehénin tehtäväksi. Hän sai käännöstyössä apua myös Armas Äikiältä. Suomennos voitiin julkaista vasta 1940, sillä talvisotaan saakka suomenkielinen julkaisutoiminta oli Neuvostoliitossa käytännössä kielletty.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (bolshevikkien) historia: lyhyt oppikurssi. Toimittanut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (bolshevikkien) keskuskomitean asettama toimituskunta. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1940 (5. painos 1949). Teoksen verkkoversio