stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moritz Leuenberger
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Leuenbergerin blogi (saksaksi)
Sveitsin liittopresidentit
Furrer | Druey | Munzinger | Furrer | Naeff | Frey-Herosé | Furrer | Stämpfli | Fornerod | Furrer | Stämpfli | Frey-Herosé | Knüsel | Stämpfli | Fornerod | Dubs | Schenk | Knüsel | Fornerod | Dubs | Welti | Dubs | Schenk | Welti | Cérésole | Schenk | Scherer | Welti | Heer | Schenk | Hammer | Welti | Anderwert | Droz | Welti | Bavier | Ruchonnet | Welti | Schenk | Deucher | Droz | Hertenstein | Hammer | Ruchonnet | Welti | Hauser | Schenk | Frey | Zemp | Lachenal | Deucher | Ruffy Müller | Hauser | Brenner | Zemp | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Brenner | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Hoffmann | Motta | Decoppet | Schultess | Calonder | Ador | Motta | Schultess | Haab | Scheuer | Chuard | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Haab | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Pilet-Golaz | Minger | Meyer | Motta | Baumann | Etter | Pilet-Golaz | Wetter | Etter | E. Celio | Stampfli | von Steiger | Kobelt | Etter | E. Celio | Nobs | Petitpierre | von Steiger | Kobelt | Etter | Rubattel | Petitpierre | Feldmann | Streuli | Holenstein | Chaudet | Petitpierre | Wahlen | Chaudet | Spühler | von Moos | Tschudi | Schaffner | Bonvin | Spühler | von Moos | Tschudi | Gnägi | N. Celio | Bonvin | Brugger | Graber | Gnägi | Furgler | Ritschard | Hürlimann | Chevallaz | Furgler | Honegger | Aubert | Schlumpf | Furgler | Egli | Aubert | Stich | Delamuraz | Koller  | Cotti | Felber | Ogi | Stich | Villiger | Delamuraz | Koller | Cotti | Dreifuss | Ogi | Leuenberger | Villiger | Couchepin | Deiss | Schmid | Leuenberger | Calmy-Rey | Couchepin | Merz | Leuthard | Calmy-Rey | Widmer-Schlumpf | Maurer | Burkhalter | Sommaruga |  Schneider-Ammann | Leuthard | Berset | Maurer | Sommaruga
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Lestijärven lentokenttä

Lestijärven lentokenttä oli Lestijärven Tuikankankaalla sijainnut lentokenttä, joka rakennettiin talvisodan aikana Kauhavan Lentosotakoulun apukentäksi. Kenttä oli vielä 1970- ja 1980-luvulla yksityisilmailukäytössä. Nykyisin kenttäalue on metsittynyt, mutta kiitotien alue on vielä hahmotettavissa. Entisen kentän ympärille on raivattu hevosten harjoittelurata.
Kirjallisuutta

Jukka Nikula : Kauhavan apu- ja leirikentät 1930- ja 1940-luvuilla. Ilmailumuseoyhdistys 2017 ISBN 9789527044209
Aiheesta muualla

Lestijärven entinen lentokenttä ilmasta nähtynä (Youtube)
| n k Lestijärvi |
| --- | --- | --- |
 Keski-Pohjanmaa  Kaustisen seutukunta 
| Kylät |  Kirkonkylä  Niemi  Syri  Yli-Lesti  |  |
| Luonto |  Lestijoki  Peuran polku  |  |
| Talous |  Finn Spring  Lestijärven tuulivoimapuisto  |  |
| Kulttuuri |  Discoland  Taideteokset ja muistomerkit  |  |
| Seurakunnat |  Toholammin seurakunta Lestijärven kirkko  Toholammin ja Lestijärven rauhanyhdistys  Lestijärven helluntaiseurakunta  |  |
| Liikenne |  Eskolan metsärata  Kantatie 58  Lestijärven lentokenttä  Seututie 751  Seututie 775  |  |
| Muuta |  Lestijärven vaakuna  |  |
Eduskuntavaalit 1907

Suomen yksikamarisen eduskunnan ensimmäiset vaalit järjestettiin 15. ja 16. maaliskuuta 1907. Eduskuntaan valittiin 181 miestä ja 19 naista. Ensimmäiset kansanedustajat ehtivät istua täysistuntojaan vain runsaan vuoden ajan, sillä eduskunta hajotettiin 6. huhtikuuta 1908.
Tausta

Venäjän kohdattua vaikeuksia, ja lopulta hävittyä, sodassaan Japania vastaan vuonna 1905 valtiopäivät tuki eduskuntalaitoksen luomista, jossa edustajat valittaisiin yleisellä ja yhtäläisellä vaalilla. Keisari Nikolai II:n vahvistettua tämän eduskunta perustettiin vuonna 1906. Alkujaan vaalit oli tarkoitus järjestää 1.–2. heinäkuuta 1907, mutta niitä aikaistettiin, koska keisari hyväksyi vaalilain etuajassa.
Eduskunnan valta oli rajoitettua, koska Venäjän keisari saattoi halutessaan jättää lakeja vahvistamatta ja hajottaa eduskunnan. Keisari käytti valtaa senaatin kautta. Itsenäistyneessä Suomessa parlamentarismi tuli virallisesti voimaan vuoden 1917 lopussa.
20. heinäkuuta 1906 annettu vaalilaki takasi puolueille vahvan aseman. Vaalien alla perustettiin kaksi uutta puoluetta: Ruotsalaisen puolueen perustuksille vuonna 1906 syntynyt Ruotsalainen Kansanpuolue, joka tavoitteli kaikkien ruotsinkielisten ääniä, ja pienviljelijöiden asiaa ajanut Maalaisliitto. Vaaleihin osallistui myös yhden kansanedustajan saanut Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto, joka oli vaaliliitoissa nuorsuomalaisten kanssa. EPNM yhdistyi Maalaisliittoon 1908.
Äänioikeus ja vaalikäytäntöjä

Vaaleissa olivat äänioikeutettuja lähes kaikki 24 vuotta täyttäneet Suomen kansalaiset joitakin ryhmiä lukuun ottamatta. Äänioikeutettuja suomalaisia oli kaikkiaan 1 272 873, joista naisia 666 071 ja miehiä 606 802. Äänioikeutetuista 13 prosenttia asui kaupungeissa ja 87 prosenttia maaseudulla. Koska suurin osa äänesti ensimmäistä kertaa elämässään, varsinkin vasemmiston paikalliset aktiivit kiersivät vaalien edellä torpasta torppaan kertomassa uudesta mahdollisuudesta vaikuttaa yhteisiin asioihin ja siitä, miten äänestäminen käytännössä tapahtuu. Ylipäätään 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä suomalaisten tiedolliset valmiudet ottaa vastaan suuria muutoksia olivat nykyaikaan verrattuna huomattavasti rajallisemmat alhaisen koulutustason vuoksi.
Verrattuna aikaisempaan järjestelmään, jossa säädyt lähettivät edustajansa valtiopäiville, eduskuntaan siirtyminen oli melkoinen edistysaskel: Suomi siirtyi Euroopan takapajuisimmasta järjestelmästä moderneimpaan. Tämä näkyi mm. siinä, että äänioikeutettujen määrä kasvoi yli kymmenkertaiseksi.
Vaaleissa olivat käytössä yhden, kahden ja kolmen henkilön listat. Listat olivat erilaisia ja niissä oli eri nimiä. Äänestäjä valitsi mieleisensä listan, jolloin listan ensimmäinen ehdokas sai yhden äänen, toinen ehdokas puoli ääntä ja kolmas äänen kolmanneksen. Äänestäjä merkitsi punakynällä viivan sen ehdokkaan kohdalle, jota hän halusi äänestää. Punakynällä tehdyn merkinnän katsottiin helpottavan ääntenlaskentaa. Äänestäjällä oli myös mahdollisuus muuttaa listan ehdokkaiden järjestystä merkitsemällä vaalilippuun numeroilla ehdokkaiden uuden järjestyksen. Viimeksi mainittua vaihtoehtoa kehotettiin kuitenkin välttämään, koska epäselvät merkinnät lisäsivät riskiä vaalilipun hylkäämisestä.
Alun perin kansanedustajien toimikaudeksi määriteltiin kolme vuotta, mutta Nikolai II hajotti eduskunnan vuoden välein aina vuoteen 1911 saakka.
Kampanjointi

Vaalitaistelussa nousivat yhteiskunnalliset kysymykset tärkeiksi, ja puolueiden painetuilla ohjelmilla oli suuri merkitys kannatuksen hankkimisessa. Suomalaisen puolueen kanslia painatti samaan vihkoseen kaikkien puolueiden ohjelmat, mikä helpotti kaikkien puolueiden vaalityötä. Myös puolueiden edustajien välisiä väittelykokouksia järjestettiin.
Puolueiden keskinäinen kamppailu vaalien alla oli varsin kiihkeä, ja porvarillisissa piireissä päähuomio kohdistui perustuslaillisten ja vanhasuomalaisten menestykseen. Työväen uskottiin yleisesti saavan vain parikymmentä edustajaa. Suurin yllätys olikin sosialidemokraattien nousu eduskunnan suurimmaksi ryhmäksi. Vanhasuomalaiset saivat 59 paikkaa, mikä merkitsi voittoa perustuslaillisista (nuorsuomalaiset 26 paikkaa ja ruotsalaiset 25 paikkaa).
Tulokset

| Puolue | Äänet | Osuus äänistä (%) | Paikat |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 329 946 | 37,03 % | 80 |
| Suomalainen puolue | 243 573 | 27,34 % | 59 |
| Nuorsuomalainen Puolue | 121 604 | 13,65 % | 26a |
| Ruotsalainen kansanpuolue | 112 267 | 12,60 % | 24 |
| Maalaisliitto | 51 242 | 5,75 % | 9 |
| Suomen Kristillisen Työväen Liitto | 13 790 | 1,55 % | 2 |
| Muutb | 18 568 | 2,08 % | 0 |
Ääniä yhteensä: 899 347
Hyväksytyt äänet: 890 990
Hylätyt äänet: 8 357
Äänioikeutettuja: 1 272 873
Äänestysaktiivisuus: 70,7 %
a Nuorsuomalainen Puolue (25), Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto (1) b Kristillismieliset (46 ehdokasta), Tasaiset (20), Maalaistyöväki (7), Suomen Sosialistinen Reformipuolue (”Tekijälle työn hedelmät”) (5), Radikaalit (Radikaalinen vaaliliitto & Radikal valmansförening för Nylands landsbygd) (7), ”Raittiusväki! Tässä on se varsinainen kieltolakilista” (3), ”Uudenmaan maalaiskansa oikeuksianne valvomaan” (3), ”Talonpojan liitto talonpojan etuja valvomaan” (3), ”Rehellisyys maan perii” (3), ”Totuus perii maan” (3), ”Koko kansan onni ja hyvinvointi” (2), ”Edistys kristillisyyden pohjalla” (1)
Lähde:
Sosialidemokraattien suurmenestys aiheutti pettymyksen porvarien piirissä, mutta se oli yllätys myös SDP:lle itselleen. Porvarit olivat ennen vaaleja uskoneet, että sosialismilla olisi kannatusta vain kaupungeissa ja silloin vielä vähäisen teollisuustyöväen keskuudessa. Yllätyksen järjestivätkin maaseudun vähäväkiset, torpparit, mäkitupalaiset ja tilaton väestö. Sosialistit olivat vaalien alla avoimesti julistaneet kirkon- ja uskonnonvastaisuuttaan eivätkä uskoneet saavansa kovin laajaa kannatusta perinteisesti kristillisiltä maalaisilta, vaikka suurin osa suomalaisista kuuluikin ”köyhälistöön”.
Uuden eduskunnan ensimmäinen täysistunto pidettiin 23. toukokuuta 1907, runsaan kahden kuukauden kuluttua vaaleista. Istunnon avasi ikäpuhemies, Suomalaisen Puolueen Iisakki Hoikka, minkä jälkeen puhemieheksi valittiin nuorsuomalaisten P. E. Svinhufvud, ensimmäiseksi varapuhemieheksi SDP:n N. R. af Ursin ja toiseksi varapuhemieheksi vanhasuomalaisten E. G. Palmén.
Kansanedustajat

Valituista kansanedustajista varsin tunnettuja olivatlähde? mm. SDP:n Anni Huotari, Albin Koponen, Matti Paasivuori, Miina Sillanpää, Yrjö Sirola, Taavi Tainio, Väinö Tanner, Oskari Tokoi, Matti Turkia, N. R. af Ursin, Edvard Valpas-Hänninen, Sulo Wuolijoki ja Wäinö Wuolijoki, Suomalaisen puolueen J. R. Danielson-Kalmari, Hannes Gebhard, Hedvig Gebhard, Aleksandra Gripenberg, Lauri Ingman, Kaarlo Kares, Wilhelmi Malmivaara, Juho Kusti Paasikivi, Artturi H. Virkkunen, Sakari Yrjö-Koskinen ja Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen, nuorsuomalaisten Pekka Ahmavaara, Santeri Alkio, Eero Erkko, Lucina Hagman, Pekka Pennanen, Emil Nestor Setälä ja Pehr Evind Svinhufvud, RKP:n Leo Ehrnrooth, Ernst Estlander, Emil Schybergson ja Julius Sundblom, sekä maalaisliiton Kyösti Kallio ja Juhani Leppälä.
Ehdokkaita asetettiin 762, joista 62 oli naisia. Miesehdokkaista valittiin 25,9 % ja naisista 30,6 %. Naiskansanedustajista kuului sosialidemokraatteihin yhdeksän, vanhasuomalaisiin kuusi, nuorsuomalaisiin kaksi sekä ruotsalaisiin ja Maalaisliittoon kumpaankin yksi.
Viimeinen valtiopäivillä mukana ollut ensimmäisen eduskunnan jäsen oli Väinö Tanner, joka jätti eduskunnan vuoden 1962 vaaleissa. Viimeinen elossa ollut oli Juhani Leppälä, joka kuoli joulukuussa 1976.
Vuoden 1907 eduskuntavaalit kulttuurissa

Kirjailija Ilmari Kianto julkaisi vuonna 1909 romaanin Punainen viiva, jossa hän kuvasi vuoden 1907 eduskuntavaalien tunnelmia kainuulaisen maalaisköyhälistön näkökulmasta. Matti Kassila ohjasi romaaniin perustuvan saman nimisen elokuvan vuonna 1959. Vuonna 1978 sai ensiesityksensä Aulis Sallisen ooppera Punainen viiva, jonka libreton kirjoitti Kiannon romaanin pohjalta Sallinen itse. Oopperan kantavana teemana on kirkon ja ”uuden uskonnon” sosialismin taistelu Kainuun köyhän kansan sieluista.
Aiheesta muualla

Kansanvallan läpimurto Suomessa. Suomen eduskunta 100 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive) (Juhani Mylly)
Edustuksellisen kansanvallan läpimurto Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive) (Eduskuntauudistusta koskeva juhlajulkaisu) (www.eduskunta.fi)
Naisten täydet poliittiset oikeudet 100 vuotta -verkkosivusto (Sosiaali- ja terveysministeriö ja Helsingin yliopiston Kristiina-instituutti)
Vaalit 1907 (www.kerhokeskus.fi)
Eduskunnan kaikki asiakirjat 1907–1908 (www.eduskunta.fi)
Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilaki (1906)
Eduskuntaan tai lakkoon! (Maria Lähteenmäki, Tiede 1/2006)
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Ehrnrooth

Ehrnrooth-aatelissuvun vaakuna.
Ehrnrooth ([ˈæːrnruːt]) on suomalais-ruotsalainen aatelissuku, joka tunnetaan erityisesti sotilassukuna ja talouselämän vaikuttajina.
Sukuun kuuluvia ja muita Ehrnrooth-nimisiä on nykyään noin 250.
Suvun vanhempi historia

Ehrnroothin suku on perimätiedon mukaan lähtöisin Pommerista Saksasta, josta se saapui Baltian kautta Suomeen. Hans Plagman -nimisen upseerin arvellaan muuttaneen Liivinmaalta Suomeen vuoden 1600 tietämillä. Hänen poikansa Hans Plagman (k. 1679) toimi kauppiaana ja raatimiehenä Turussa. Tämän poika, Käkisalmen tuomari Johan Plagman (1623–1696) aateloitiin vuonna 1687 nimellä Ehrenrooth, mutta nimen kirjoitusasusta jäi myöhemmin yksi e-kirjain pois. Suku introdusoitiin kaksi vuotta myöhemmin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1123.
Sukuun kuulunut kenraalimajuri Carl Gustaf Ehrnrooth sai vuonna 1801 Miekkaritarikunnan ristin ja hänet korotettiin samassa yhteydessä ritaristoon. Kun Suomen ritarihuone järjestäytyi vuonna 1818, Carl Gustaf Ehrnroothin jälkeläiset merkittiin sinne aatelisena sukuna numero 73 (kommendörsätten) ja muut Ehrnroothit aatelisena sukuna numero 85. Ruotsissa sukua ei asunut vuoden 1809 jälkeen, mutta vuosina 1946 ja 1978 Suomesta muuttaneille suvun jäsenille myönnettiin uudelleen edustusoikeus Ruotsin ritarihuoneella.
Suvussa on 1700-luvun alusta alkaen ollut runsaasti upseereita, ja siihen on kuulunut yhteensä seitsemän kenraalia. Suku on vuodesta 1791 omistanut Seestan kartanon Nastolassa.
Talouselämän vaikuttajat

Ehrnroothin suku tunnetaan nykyisin suuresta varallisuudestaan ja merkittävistä omistuksistaan lukuisissa pörssiyhtiöissä. Sukuun on kuulunut useita vuorineuvoksia. Ehrnrootheja on 1990-luvulla kutsuttu jopa Suomen talouselämän vaikutusvaltaisimmaksi perheeksi ja ”Suomen Wallenbergeiksi”. Vaikka suvun taloudellisen mahdin onkin sittemmin sanottu hiipuneen, Ehrnrootheilla on edelleen vahva asema muun muassa Fiskarsin omistajina. Fiskarsin suurimpien osakkeenomistajien joukossa on Ehrnroothien suvun sijoitusyhtiöitä, kuten Alexander Ehrnroothin johtama Virala ja Paul Ehrnroothin Turret.
Vuoden 2015 alussa Helsingin Sanomat laski Ehrnroothien omistaneen pörssiyhtiöiden osakkeita yli 1,3 miljardin euron arvosta ja olleen siten Suomen toiseksi rikkain suku Herlinien jälkeen.
Kirjallisuutta

Niklas Jensen-Eriksen, Sakari Siltala & Ahto Apajalahti (toim.): Ehrnrooth – kenraali- ja liikesuku modernin Suomen synnyssä 1750–1950. Siltala, Helsinki 2017. ISBN 978-952-234-468-7
Aiheesta muualla

http://porssitieto.fi/nimi1972.html
http://kauppalehti.fi/uutiset/ehrnrooth-on-goldman-sachsin-kasvatti/Sd46jajJ
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Kansallisbiografia 
Yhdysvaltalainen pankkimies David Rockefeller (vas.) ja Göran Ehrnrooth Vuosaaressa vuonna 1964.
Kai Ekholm

Kai Ekholm vuonna 2010.
Kai Rauno Ekholm (s. 15. lokakuuta 1953 Salo) oli Kansalliskirjaston ylikirjastonhoitaja vuoteen 2018 saakka, jolloin hän jäi tehtävästä eläkkeelle.
Ura

Ekholm valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1975 ja filosofian kandidaatiksi 1978 Tampereen yliopistosta. Vuonna 1985 hän valmistui lisensiaatiksi ja väitteli tohtoriksi Oulun yliopistosta 2000. Ekholmin väitöskirjan aiheena olivat kielletyt kirjat yleisissä kirjastoissa 1944–1946. Vuodesta 2000 Ekholm on ollut Oulun yliopiston tiedon saatavuuden dosentti.
Vuoteen 1996 Ekholm työskenteli lehtorina Tampereen yliopistossa. Hän oli Jyväskylän yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja 1996–2001 ja Kansalliskirjaston (vuoteen 2010 Helsingin yliopiston kirjaston) ylikirjastonhoitaja 2001–2018 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Ekholm toimi kirjastojen kansainvälisen kattojärjestö IFLA:n tiedon saatavuuteen ja ilmaisunvapauteen keskittyvän FAIFE-komitean (Freedom of Access to Information and Freedom of Expression) puheenjohtajana 2009–2013. Hän toimi myös Conference of Directors of National Libraries CDNL:n puheenjohtajana 2015–2017.
Ura > Tunnustuksia

Ekholmille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2006 ja Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki vuonna 2011. Hänelle myönnettiin myös Suomen Leijonan komentajamerkki 2018.
Ekholmin johtamalle monivuotiselle Tiellä sananvapauteen -hankkeelle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2017. Vuonna 2018 Ekholm sai Suomen PENin sananvapauspalkinnon 2018. Hän sai IFLA:n ansiomitalin 2019.
Esa Väliverrosen ja Kai Ekholmin toimittama kokoelmateos Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus sai Vuoden tiedekirja 2020 -palkinnon.
Teoksia

Ekholm, Kai (toim.): Science fiction Suomessa.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1983.  ISBN 951-692-111-6
Ekholm, Kai & Parkkinen, Jukka (toim.): Pidättekö dekkareista: Jännityskirjallisuuden tekijöitä, historiaa, estetiikkaa.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1985.  ISBN 951-692-138-8
Hinkkanen, Juhani & Ekholm, Kai (toim.): Science fiction.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1990.  ISBN 951-692-217-1
Kielletyt kirjat 1944–1946: Yleisten kirjastojen kirjapoistot vuosina 1944–1946.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto)  Jyväskylä:  Things to come, 2000.  ISBN 951-8908-03-6
Kirjastot ovat palaessaankin kauniita: Kiistakirjoitus Internetistä, Googlesta ja kirjastojen merkityksestä.  Helsinki:  BTJ Finland Oy, 2010.  ISBN 978-951-692-765-0
Ekholm, Kai & Repo, Yrjö: Kirja tienhaarassa vuonna 2020.  Helsinki:  Gaudeamus, 2010.  ISBN 978-952-495-158-6
Niiden kirjojen mukaan teidät on tuomittava.  Jyväskylä:  Atena, 2013.  ISBN 9789517969208
Ekholm, Kai: Tähtisilmä. Jyväskylä: Atena, 2016. ISBN 9789523001930.
Ekholm, Kai: Tiellä sananvapauteen. Suomalaisen sananvapauden ja sensuurin muistikirja 1917 - 2017. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2016. ISBN 9789522647542.
Näin, kirjoitin. Kirjastoista, sananvapaudesta, kulttuurista. Juhlakirja Kai Ekholmin siirtyessä eläkkeelle. Toim. Harri Ahonen. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2018. ISBN 978-951-51-4484-3.
Ekholm, Kai: Jörn Donner, kuinka te kehtaatte. Helsinki: Docendo, 2020. ISBN 9789522918109.
Ekholm, Kai: Minä olen myrsky. Helsinki: Docendo, 2020. ISBN 9789522917669.
Väliverronen, Esa & Ekholm, Kai (toim.): Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus.  Tampere:  Vastapaino, 2020.  ISBN 978-951-768-804-8
Ekholm, Kai & Repo, Yrjö: Lukemisen aika: Eikö Suomessa lueta tarpeeksi?  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-962-0
Ekholm, Kai: Jörn Donnerin kirjasto. Donner productions, 2021. ISBN 978-952-94-5643-7
Ekholm, Kai: Anselm Hollo: beatnik planeettamatkalla.  Helsinki:  Rosebud, 2022.  ISBN 978-952-7313-60-2
Ekholm, Kai: Matti Nykänen - Pilviin kahlittu poika. Helsinki: Docendo, 2023. ISBN 9789523825710
Ekholm, Kai: Juha Nurminen – Itämeren etuvartiossa. Helsinki: Docendo, 2024. ISBN 9789523827936.
Ekholm, Kai: Mies jolla oli Matti Klingen kasvot. Helsinki: Otava, 2024. ISBN 978-951-1-47941-3.
Aiheesta muualla

Kai Ekholm: Kielletyt kirjat 1944–1946. Se suuri puhdistus.
Tiellä sananvapauteen.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Uppslagsverket Finland
Eksentrismi

Eksentrismi eli eksentrisyys tarkoittaa tavallisuudesta poikkeavaa, outoa ja erilaista käyttäytymistä, toimintaa ja/tai tyyliä. Eksentrikko taas on henkilö, joka ei toimi vallitsevien normien ja yhteisön käyttäytymistapojen mukaan, vaan toimii individualistisen itsenäisesti. Hän toimii siis arkikielellä käsitetyn "normaaliuden" vastaisesti. Eksentrikko ei siedä ympäristön puuttumista hänen elämäntapaansa.lähde?
Etymologia

Keskiaikaisen latinan sana eccentricus on johdettu kreikan sanasta ekkentros, joka tarkoittaa keskiön ulkopuolella olevaa (prepositio ek/ex tarkoittaa "ulkona", kentron keskusta). Matemaattinen käsite eksentrisyys tarkoittaa juuri tätä. Englannin kielessä tämä uudissana eccentric esiteltiin esseissä vuonna 1551 astronomisena terminä, joka merkitsee "kehää, jossa maapallo, aurinko jne. poikkeavat keskuksestaan". Vuonna 1556 sen adjektiivimuoto esiintyi painettuna. Vuonna 1685 termiä käytettiin konkreettisen merkityksensä sijaan kuvaavassa merkityksessä tarkoittaen epätavanomaista ja outoa käytöstä. Käsite "eksentrikko" esiintyi englannin kielessä ensimmäisen kerran vuonna 1832.lähde?
Kuvauksia eksentrismistä

Eksentrisyys yhdistetään usein nerokkuuteen, älylliseen lahjakkuuteen tai luovuuteen. Usein muut ihmiset hahmottavat yksilön eksentrisen käyttäytymisen tämän yksilöllisen älykkyyden tai luovuuden ulkoiseksi ilmentymäksi. Englantilainen filosofi John Stuart Mill (s. 1806) kirjoitti, että "eksentrisyyden määrä yhteiskunnassa on yleisesti ollut yhteydessä siihen, kuinka paljon nerokkuutta, älyllistä elinvoimaa ja moraalista rohkeutta siinä itsessään on" ja murehti aikansa eksentrisyyden puutetta "aikakautemme suurimmaksi vaaraksi". Edith Sitwell (s. 1887) kirjoitti, että eksentrisyys on "usein eräänlaista viatonta ylpeyttä" lisäten, että neroja ja aristokraatteja kutsutaan eksentrikoiksi, koska "he ovat täysin pelottomia ja kansanjoukkojen mielipiteiden ja oikkujen ulottumattomissa". Eksentrisyys voidaan yhdistää myös varallisuuteen. Köyhän tapauksessa vastaavaa käyttäytymistä pidettäisiin hulluutena, mutta varakkaan tapauksessa eksentrisyytenä.
Eksentrikon ominaisuudet

Skotlantilainen lääkäri David Joseph Weeks (s. 1944) on perehtynyt erityisesti eksentrismiin. Hän julkaisi vuonna 1988 aiheesta teoksen Eccentrics and Eccentricities. Hänen mukaansa mielenterveyshäiriöiset kärsivät ongelmistaan, kun taas eksentrikot ovat yleensä varsin tyytyväisiä elämäänsä. Hän on väittänyt, että eksentrikot ovat itse asiassa vähemmän alttiita mielenterveyshäiriöille kuin muut ihmisetlähde?.
Weeksin tutkimuksen mukaan on olemassa 15 tyypillistä piirrettä, jotka erottavat terveen eksentrikon tavallisesta henkilöstä tai mielenterveysongelmaisesta. Kaikkien piirteiden ei kuitenkaan tarvitse päteä kaikissa tapauksissa, mutta viittä ensimmäistä piirrettä pidetään yleisesti eksentrisinä.
Sopeutumattomuus
Luovuus
Vahva uteliaisuus
Idealistisuus
Omistautuneisuus harrastuksille, joita on yleensä viisi tai kuusi
On jo lapsena tietoinen omasta erityisyydestään
Älykkyys
Vahvat mielipiteet ja suorapuheisuus; vakuuttuneisuus omasta oikeassa olemisestaan
Kilpailuhengettömyys; ei pätemisentarvetta, eikä koe tarvitsevansa tukea tai hyväksyntää yhteiskunnalta
Epätyypillisyys syömistavoissa ja asumisessa
Välittämättömyys ympäröivien ihmisten mielipiteistä ja seurasta, ellei sitten pyri vakuuttamaan muita oman ajattelutapansa oikeellisuudesta
Taipumus pahankuriseen huumorintajuun
Yksineläjä
Vanhin lapsi tai ainokainen
Puutteet oikeinkirjoituksessa