stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sigmund Freud
Aiheesta muualla

Psykologian jättiläinen Sigmund Freud. Ylen Elävä arkisto.
Sigmund Freud. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Sigmund Freud. Pegasos-kirjailijakalenteri. (englanniksi)
Sigmund-Freud-Institut, Frankfurt. (englanniksi)
Lontoon Freud-museo. (englanniksi)
Wienin Freud-museo. (saksaksi)
Příborin Freud-museo (Arkistoitu – Internet Archive). (tšekiksi)
Boeree, C. George: Sigmund Freud. (englanniksi)
Kihlstrom, John F.: Is Freud Still Alive? No, Not Really. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Wienin yliopisto noin vuonna 1900.
Ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot opetti Freudia 1880-luvulla. André Brouillet’n maalaus vuodelta 1887.
Bertha Pappenheim alias ”Anna O...” 22-vuotiaana.
Ryhmäkuva Clarkin yliopiston edustalla 1909. Edessä: Sigmund Freud, G. Stanley Hall, Carl Jung. Takana: Abraham A. Brill, Ernest Jones, Sándor Ferenczi.
Freudin potilassohva Sigmund Freud -museossa Lontoossa.
Psykoanalyytikkoja vuonna 1922. Vasemmalta oikealle: Otto Rank, Sigmund Freud, Karl Abraham, Max Eitingon, Sándor Ferenczi, Ernest Jones ja Hanns Sachs.
Sigmund Freudin tuhkauurna Golders Green Crematoriumissa Lontoossa.
Oscar Nemon: Sigmund Freudin patsas, 1971. Hampstead, Lontoo.
Mary Blair

Mary Blair
Mary Blair, syntyjään Mary Robinson, (21. lokakuuta 1911 – 26. heinäkuuta 1978) oli yhdysvaltalainen taiteilija, joka nykypäivänä muistetaan parhaiten The Walt Disney Companylle tekemästään työstä. Blair tuotti konseptitaidetta piirroselokuviin kuten Liisa Ihmemaassa, Peter Pan ja Tuhkimo.
Elämä ja vaikutus

Blair syntyi 21. lokakuuta 1911 McAlesterissa Oklahomassa. Hänen perheensä muutti Teksasiin hänen ollessaan vielä pieni lapsi sekä myöhemmin Kaliforniaan hänen ollessaan noin seitsemän ikäinen. Valmistuttuaan San Jose State Collegesta hän sai stipendin opintojen aloittamista varten kuuluisassa Chouinardin taideinstituutissa Los Angelesissa. Vuonna 1934 hän meni naimisiin toisen taiteilijan, Lee Everett Blairin kanssa. Mary Blairista tuli animaation parissa työskennelleen Preston Blairin (1918–1994) käly.
Aviopari Blair alkoi pian työskennellä yhdessä piirrettyjen parissa Ub Iwerks -studiolla. Lee jatkoi myöhemmin töitään Harman-Ising-studiolla ja sittemmin liittyi Walt Disney -studioon, johon myös Mary Blair liittyi vuonna 1940. Hän työskenteli jonkin aikaa tehden konseptitaidetta muun muassa Dumbo-elokuvaan, Kaunotar ja Kulkuri -elokuvan esiasteversioon sekä Fantasia-elokuvan uudelleenfilmatisointiin, joka julkaistiin lopulta myöhään 1990-luvulla. Peter Panin valmistuttua vuonna 1953 hän jatkoi töitä muun muassa mainosalalla graafisena suunnittelijana sekä lastenkirjojen kuvittajana.
Mary Blair kuoli aivoverenvuotoon 26. heinäkuuta 1978. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin postuumi Disney Legend -palkinto sekä vuonna 1996 ASIFA-Hollywoodin Winsor McCay -palkinto. Vaikka hänen elämäntyönsä animaation ja graafisten taiteiden parissa ei ole kovin yleisesti tunnettu, hänen rohkea ja innovatiivinen tyylinsä elää yhä tänäkin päivänä vaikutteena monien piirrostaiteilijoiden työssä.  Google juhlisti hänen sadatta syntymäpäiväänsä 21. lokakuuta 2011 hänelle omistetulla teemasivulla.
Aiheesta muualla

Valokuva Mary Blairista Disneyn studiolla noin vuodelta 1941
A Meadow Gold -jäätelön TV-mainos. Graafinen ilme Mary Blairin käsialaa
Mary Blair -viikko (eng.)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Einar Bragi

| Einar Bragi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1921 Eskifjörður, Islanti
Kuollut: 2005 (83–84 vuotta) Reykjavik, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Einar Bragi, oikea nimi Einar Bragi Sigurðsson (1921 Eskifjörður, Islanti – 2005 Reykjavik, Islanti) oli islantilainen runoilija ja kääntäjä. Hän kuului islantilaisten modernistien eli atomirunoilijoiden johtajiin. Hän perusti ryhmän julkaisun Birtingur, joka ilmestyi 1953-1968. Bragin runoissa on nähty yhteyttä Ruotsin fyrtiotalismiin. Hän kirjoitti myös proosarunoja.
Suomennetut runot

Maj-Lis Holmbergin suomentamia runoja on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa (Espoo: Weilin+Göös, 1977 ISBN 951-35-1521-4)
Aamunkoitto
Elämän rauhattomuutta
Kevättulva
Kiertosäe
Lyhyesti
Mainetta
Polttouhri
Rakkauslaulu
Runo
Syksyinen näkymä
Yösilmät
Yötä vasten
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1931

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1931 ensimmäisen kerran. Kilpailut käytiin Sveitsin Mürrenissä 19.–23. helmikuuta. Kilpailulajeina olivat syöksylasku ja pujottelu sekä epävirallisena lajina alppiyhdistetty.
Miehet > Syöksylasku

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Walter Prager | 1.56,2 |
| 2 |  | Otto Furrer | 2.18,0 |
| 3 |  | Fritz Steuri | 2.21,8 |
| 4 |  | Ernst Feuz | 2.22,2 |
| 5 |  | Gustav Lantschner | 2.31,0 |
| 6 |  | Otto Lantschner | 2.34,4 |
Miehet > Pujottelu

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | David Zogg | 54,6 |
| 2 |  | Anton Seelos | 55,4 |
| 3 |  | Friedl Däuber | 55,8 |
| 4 |  | William Riddell | 57,9 |
| 5 |  | Walter Prager | 1.01,1 |
| 6 |  | Martin Neuner | 1.01,6 |
Miehet > Alppiyhdistetty (epävirallinen)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Gustav Lantschner | 4.49,0 |
| 2 |  | Christopher Mackintosh | 4.56,4 |
| 3 |  | Harald Paumgarten | 4.57,0 |
| 4 |  | Otto Furrer | 4.58,8 |
| 5 |  | Otto Lantschner | 5.19,8 |
| 6 |  | Anton Seelos | 5.24,6 |
Naiset > Syöksylasku

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Esme Mackinnon | 3.05,6 |
| 2 |  | Nell Carroll | 3.32,4 |
| 3 |  | Irma Schmiedegg | 4.02,6 |
| 4 |  | Jeanette Kessler | 4.08,2 |
| 5 |  | Freda Gossage | 4.18,2 |
| 6 |  | Helen Zingg | 4.20,4 |
Naiset > Pujottelu

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Esme Mackinnon | 2.38,0 |
| 2 |  | Inge Wersin-Lantschner | 2.42,0 |
| 3 |  | Jeanette Kessler | 2.42,3 |
| 4 |  | Audrey Sale-Barker | 2.49,5 |
| 5 |  | Freda Gossage | 2.49,8 |
| 6 |  | Diana Crewdson | 2.50,6 |
Naiset > Alppiyhdistetty (epävirallinen)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Esme Mackinnon | 10.04,4 |
| 2 |  | Inge Wersin-Lantschner | 10.13,8 |
| 3 |  | Irma Schmiedegg | 10.19,8 |
| 4 |  | Freda Gossage | 11.01,2 |
| 5 |  | Diana Crewdson | 11.07,8 |
| 6 |  | Nell Carroll | 11.16,0 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Iso-Britannia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 1 |  Sveitsi | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 |  Itävalta | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 4 |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 4 | 4 | 4 | 12 |
Alppiyhdistettyä ei ole laskettu viralliseen mitalitaulukkoon.
Bondage Fairies

Bondage Fairies on keijukais-fetisistinen hentai-manga. Sarjan piirtäjä on Teruo Kakuta, joka käyttää taiteilijanimeä Kondom. Se julkaistiin alun perin Lemon Kids -lehdessä (heinäkuusta 1990 huhtikuuhun 1991) nimellä Insect Hunter. Sarjakuva on julkaistu länsimaissa sensuroimattona ja eri kielille käännettyinä versioina.
Tarinassa kaksi metsässä asuvaa keijua, Pfil ja Pamila, työskentelevät kotiseutuaan suojelevina palkkionmetsästäjinä. Vaaleahiuksinen Pfil on naiivi ja viaton, mutta sinihiuksinen Pamila on seksuaalisesti kokeneempi ja avoimempi. Molemmat kokeilevat seikkailujensa lomassa erilaisia seksuaalisia kokemuksia, kuten masturbointia, lesboseksiä, fetisismiä, bondagea, sekä seksiä lintujen, pikkueläinten ja hyönteisten kanssa. Joskus sarjassa myös opetetaan lukijalle hyönteisten käyttäytymiseen tai ihmisen anatomiaan liittyviä asioita osiossa Pfhil's educational comics corner.
Sarjan osat

Bondage Fairies (Japanissa nimellä "Insect Hunter"), USA:ssa julkaissut kuusiosaisena sarjana vuosina 2001–2002 BD érogène (ISBN 2-7474-0039-5, ISBN 2-7474-0059-X)
The New Bondage Fairies, USA:ssa julkaissut vuosina 1999–2000 Fantagraphicsin alaisuudessa toimiva Eros Comix ja Studio Proteus 16-osaisena sarjana (ISBN 1-56097-373-0, ISBN 1-56097-406-0)
Fairies Fetish, USA:ssa julkaissut kahdeksanosaisena Eros Comix ja Studio Proteus.  Faerie Fetishin The collected books -painos sisältää lisäosan "The Care and Feeding of Fairies"
Bondage Fairies Extreme USA:ssa julkaissut 15-osaisena Eros Comix ja Studio Proteus
The Original Bondage Fairies USA:ssa julkaissut 11-osaisena Eros Comix ja Studio Proteus. Uudistettu painos sarjasta Bondage Fairies, jossa on uusi käännös, uusia ruutuja sekä korjailtu sivujen ulkoasu. Myös jotkin sarjasta alun perin sensuroiduiksi jääneet osat paljastettiin. Huolimatta siitä että lukujen määrä Bondage Fairiesissa (kuusi) ja The Original Bondage Fairiesissa (kymmenen) on erilainen, tarina on silti sama. The Original Bondage Fairiesin luvut ovat yleensä alkuperäisiä lyhyempiä.
Vuonna 2005 Kubo Shoten -yhtiö julkaisi lyhyen Bondage Fairies -tarinan Hontou wa Eroi Otogibanashi, joka sisältyi kirjaan Kon-Dom's Short story collection.
Vuonna 2006 julkaistiin Japanissa kokoelma lyhyitä tarinoita nimellä Cruel Sisters. Se sisältää The Original Bondage Fairiesin sekä seitsemän uudelleen toimitettua tarinaa Fairies Fetish -sarjasta.
The Original Bondage Fairies, Italiassa julkaissut E.F.edizioni (5 osaa).
The New Bondage Fairies Italiassa julkaissut by E.F.edizioni (8 osaa).
Aiheesta muualla

E.F.edizioni
Baseballin SM-sarja 1998

Vuoden 1998 Baseballin SM-sarjan voitti Espoon Athletics. Muita joukkueita: Espoo Expos, Puumat, Matadors ja Icebreakers.
Sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Athletics, Espoo | 20 | 19 | 1 | .950 |
| Puumat | 20 | 16 | 4 | .800 |
| Matadors | 20 | 7 | 13 | .350 |
| Espoo Expos | 20 | 4 | 16 | .200 |
| Icebreakers | 20 | 4 | 16 | .200 |
Loppuottelut

| Athletics – Puumat  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. ottelu | Athletics | Puumat | 11-2 |
| 2. ottelu | Puumat | Athletics | 3-22 |
Athletics Suomen mestari voitoin 2-0
Athleticsin joukkue ja hyökkäystilastot

| Pelaaja | AB | Hit | HR | RBI | Run | SB | AVG |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mikko Aalto | 57 | 21 | 2 | 22 | 26 | 12 | .368 |
| Jani Anttila | 50 | 18 | 0 | 12 | 20 | 21 | .360 |
| Juho Blumme | 19 | 6 | 0 | 2 | 6 | 3 | .316 |
| Kristian Blåfield | 39 | 4 | 0 | 5 | 11 | 0 | .103 |
| John Hoffman | 57 | 19 | 0 | 10 | 18 | 3 | .333 |
| Mikko Korhonen | 55 | 22 | 2 | 16 | 28 | 19 | .400 |
| Mikko Leimio | 64 | 10 | 0 | 10 | 19 | 1 | .156 |
| Yonel Limonta | 29 | 10 | 0 | 7 | 9 | 5 | .345 |
| Martin Modev | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | .000 |
| Sebastian Nymark | 42 | 14 | 0 | 7 | 17 | 4 | .333 |
| Marcus Ouni | 33 | 19 | 0 | 11 | 25 | 12 | .576 |
| Jari Salminen | 4 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | .000 |
| Heikki Valkama | 23 | 6 | 0 | 2 | 13 | 7 | .261 |
| Janne Vartiainen | 67 | 25 | 3 | 26 | 42 | 22 | .373 |
| Niko Wirgentius | 50 | 9 | 0 | 8 | 19 | 8 | .180 |
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1973

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1973 pelattiin Haarlemissa, Alankomaissa 30. kesäkuuta - 8. heinäkuuta. Turnaukseen osallistui kuusi joukkuetta, jotka pelasivat aluksi yksinkertaisen sarjan, jonka jälkeen neljä parasta jatkoi otteluita mitalisijoista ja kaksi viimeistä viidennestä sijasta.
Alkulohko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 5 | 5 | 0 | 1.000 |  | 7-6 | 7-0 | 16-0 | 16-1 | 21-0 |
|  Italia | 5 | 4 | 1 | .800 | - |  | 11-2 | 20-2 | 25-0 | 14-1 |
|  Espanja | 5 | 3 | 2 | .600 | - | - |  | 1-0 | 7-1 | 4-1 |
|  Belgia | 5 | 1 | 4 | .200 | - | - | - |  | - | 19-4 |
|  Ruotsi | 5 | 1 | 4 | .200 | - | - | - | 4-3 |  | - |
|  Ranska | 5 | 1 | 4 | .200 | - | - | - | - | 8-7 |  |
Jatkosarjat > Ylempi jatkosarja

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 6 | 6 | 0 | 1.000 |  | 6-2 | 10-2 | 8-0 |
|  Italia | 6 | 4 | 2 | .667 | - |  | 9-5 | 17-1 |
|  Espanja | 6 | 2 | 4 | .333 | - | - |  | 11-3 |
|  Belgia | 6 | 0 | 6 | .000 | - | - | - |  |
Keskinäiset ottelut alkulohkosta laskettiin mukaan lopputuloksiin.
Jatkosarjat > Alempi jatkosarja

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 3 | 2 | 1 | .667 |  | 10-7 |
|  Ranska | 3 | 1 | 2 | .333 | 5-6 |  |
Keskinäinen ottelu alkulohkosta laskettiin mukaan lopputuloksiin.
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Hamilton Richardson
Paras syöttäjä:  Wim Remmerswaal
Paras lyöjä:  Hamilton Richardson
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1977

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1977 pelattiin Haarlemissa, Alankomaissa 23. – 31. heinäkuuta. Alkuperäisen suunnitelman mukaan turnaus piti aloittaa kahdessa kolmen joukkueen lohkossa kuten Barcelonassa 1975, mutta Länsi-Saksan joukkueen pois jäänti viime hetkellä aiheutti muutoksia sarjaohjelmaan. Kaikki mukana olleet viisi joukkuetta pelasivat yhdessä alkulohkossa, jonka kaksi parasta selvisi finaaleihin. Italia pystyi jälleen kolmeen voittoon Alankomaista ja uusi kahden vuoden takaisen mestaruutensa. Länsi-Saksa suljettiin luovutuksen takia Euroopan-mestaruuskilpailuista seuraaviksi viideksi vuodeksi.
Alkulohko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 4 | 4 | 0 | 1.000 |  | - | 12-2 | 30-1 | - |
|  Italia | 4 | 3 | 1 | .750 | 5-6 |  | 27-0 | - | - |
|  Belgia | 4 | 2 | 2 | .500 | - | - |  | 14-1 | 2-1 |
|  Espanja | 4 | 1 | 3 | .250 | - | 0-22 | - |  | - |
|  Ruotsi | 4 | 0 | 4 | .000 | 1-10 | 0-29 | - | 3-8 |  |
Alempi jatkosarja

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Belgia | 4 | 4 | 0 | 1.000 |  | 6-4 | 7-6 |
|  Espanja | 4 | 1 | 3 | .250 | - |  | - |
|  Ruotsi | 4 | 1 | 3 | .250 | - | 2-0 |  |
Alkusarjan keskinäiset ottelut huomioitu lopputuloksiin.
Loppuottelut

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 2 | Peli 3 | Peli 4 | Peli 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia | 5 | 3 | 2 | .600 | - | 7-4 | 4-1 | 1-0 |
|  Alankomaat | 5 | 2 | 3 | .400 | 2-1 | - | - | - |
Alkusarjassa pelattu keskinäinen ottelu laskettu finaalisarjan 1.peliksi.
Lopulliset sijoitukset

Italia, Alankomaat ja Belgia selviytyivät vuonna 1978 Italiassa pelattuihin maailmanmestaruuskilpailuihin.
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Ted Alfieri
Paras syöttäjä:  Bertil Haage
Paras lyöjä:  Riccardo Landucci
John Wilkes Booth

| John Wilkes Booth |
| --- | --- |
 John Wilkes Booth noin vuonna 1865.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1838 Bel Air, Maryland, Yhdysvallat
Kuollut: 26. huhtikuuta 1865 (26 vuotta) Port Royal, Virginia, Yhdysvallat
Muut tiedot
Rikokset:  murha
Syyte:  Presidentti Abraham Lincolnin salamurha
 Nimikirjoitus
John Wilkes Booth (10. toukokuuta 1838 Bel Air, Maryland – 26. huhtikuuta 1865 Port Royal, Virginia) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä, joka salamurhasi presidentti Abraham Lincolnin 14. huhtikuuta 1865.
J. Wilkes Booth (kuten hänet teatteripiireissä tunnettiin) oli varsin tunnettu ja suosittu näyttelijä. Hän oli Konfederaation kannattaja ja katkeroitui etelän hävittyä Yhdysvaltain sisällissodan. 9. marraskuuta 1863 presidentti Lincoln näki Boothin esityksen vieraillessaan Fordin teatterissa (istuen samalla paikalla, jolle hänet myöhemmin tapettiin).
Pitkänäperjantaina 14. huhtikuuta 1865 presidentti Lincoln oli Fordin teatterin aitiossa, kun Booth onnistui hiipimään sinne ja ampui presidenttiä päähän .44 kaliiperin Derringer-pistoolilla. Paetessaan paikalta Booth huusi ”Sic semper tyrannis”, suomennettuna ”Näin käy aina tyranneille”.
Booth pakeni paikalta loukaten jalkansa ja meni tohtori Samuel Muddin luo, joka paranteli sitä. Tohtori tuomittiin myöhemmin elinkautiseen vankeuteen, josta hänet vapautettiin melko nopeasti (hän auttoi keltakuume-epidemian taltuttamisessa).lähde?
Booth pakeni maatilalla sijainneeseen tupakkalatoon, jossa hän kuoli yhteenotossa häntä jahdanneiden sotilaiden kanssa.
Myös Boothin veli Edwin Booth ja isä Junius Brutus Booth olivat näyttelijöitä.
Salaliittoteoria

Salaliittoteoreetikkojen mukaan Garrettin farmin tupakkaladossa ei tapettukaan John Wilkes Boothia vaan kaksoisagentti James William Boyd. Hallitus teki kaikkensa peitelläkseen tapahtuman jäljet. Kirjassa The Lincoln Conspiracy (ISBN 1-56849-531-5) kerrotaan salamurhan yksityiskohdista, Boyd-kuviosta ja Boothin paosta suoalueelle.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Wilkes Booth Wikimedia Commonsissa
John Wilkes Booth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Conrad Black

Conrad Black vuonna 2013
Conrad Moffat Black, Baron Black of Crossharbour, PC, O.C., KCSG (s. 25. elokuuta 1944 Montreal) on kanadalaissyntyinen liikemies ja entinen lehtimagnaatti. Black luopui Kanadan kansalaisuudestaan vuonna 2001 saadessaan elinikäisen aatelisarvon päästäkseen Ison-Britannian ylähuoneeseen. Black oli konservatiivipiirien johtava mielipidevaikuttaja ja hallitsi noin 600 lehteä, joihin kuuluivat mm. The Daily Telegraph, Chicago Sun Times, The Jerusalem Post, National Post ja The Sydney Morning Herald. Hänet tuomittiin myöhemmin petoksista ja kavalluksista 6,5 vuoden vankeuteen Yhdysvalloissa.
Blackin isä George Montegu Black II oli kansainvälisen Canadian Breweries -panimoyrityksen johtaja. Hänen äitinsä oli Jean Elizabeth Riley, Great-West Life Assurance Companyn perustajan Conrad Stephenson Rileyn tytär.
Ura

Blackin liikemiesura alkoi varhain, kun hän 14-vuotiaana myi käymässään torontolaisessa eliittikoulussa Upper Canada Collegessa luokkatovereilleen varastettuja koepapereita yhteensä 1400 $selvennä hintaan. Hän joutui erotetuksi koulusta, mutta suoritti kuitenkin tutkinnon historiasta Carleton Universityssa, oikeustieteestä Lavalissa MA:n McGillissa.
Blackin perhe perusti Ravelston Corporationin vuonna 1969 sijoituksiaan varten. Se osti ja toimitti pientä englanninkielistä Sherbrooke Recordia Sherbrookessa Québecissa. Vuonna 1971 Black perusti Sterling Newspapers Groupin. Vuonna 1978 hän nousi Argus Corporationin johtoon, josta asemasta perusti Hollinger Groupin.
Vuonna 1985 The Economistin toimittaja Andrew Knight sai Blackin suostuteltua sijoittamaan kituvaan The Daily Telegraphia julkaisevaan Telegraph Groupiin. Tällä Black teki sisääntulon brittiläiseen mediaan. 1990-luvulle mennessä hänen yhtiöillään oli yli 400 sanomalehteä Pohjois-Amerikassa ja hän hallitsi 60 % lehdistä Kanadassa, sekä satoja Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Australiassa ja Israelissa. Vuonna 1999 Hollingerin tulot olivat kaksi miljardia vuodessa. Monista näistä hän luopui vuosikymmenen lopulla, kuten myydessään 150 lehteä CanWest Global Communications Corpille.
Kuningatar tarjosi Blackille aatelisarvoa jo aiemmin pääministeri Tony Blairin neuvosta ja William Haguen pyynnöstä. Kuitenkin Kanadan pääministeri Jean Chrétien esti tämän vedoten vuoden 1919 Nicklen päätökseen, jonka mukaan kuningattaren ei pitäisi myöntää aseman tai aatelisarvon sisältäviä arvonimiä kanadalaisille. Black otti kaksoiskansalaisuuden ja luopui myöhemmin kokonaan Kanadan kansalaisuudesta, jolloin sai aatelisarvon Baron Black of Crossharbour in the London Borough of Tower Hamlets, ja istui ylähuoneessa konservatiivipuolueen riveissä. Hän on myös kuningattaren Kanadan valtaneuvoston jäsen vuodesta 1992.
Black ja vaimonsa Barbara Amiel tunnettiin ylellisistä juhlistaan, joita he järjestivät kotonaan Lontoon Kensingtonissa. Heillä oli huvilat myös Torontossa ja Palm Beachilla ja asunto Manhattanilla.
Ura > Kirjallinen ura

Black kirjoitti aikoinaan pro gradunsa Québecin provinssin pääministeristä Maurice Duplessisista ja se julkaistiin kirjana 1977 nimellä Duplessis (ISBN 0-7710-1530-5).
Black julkaisi myös omaelämäkertansa 1993 nimellä A Life in Progress (ISBN 9781550135206).
Hänen ollessaan Hollinger Internationalin toimitusjohtajana yhtiö käytti miljoonia Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin yksityisten paperien hankkimiseen. Näistä muotoutui 1280-sivuinen elämäkerta Franklin Delano Roosevelt, Champion of Freedom (ISBN 978-1586481841), joka julkaistiin 2003.
Hän on myös julkaissut vaihtoehtoista historiaa käsittelevän What Might Have Been, joka spekuloi sillä ajatuksella, etteivät japanilaiset olisi hyökänneet Pearl Harboriin vuonna 1941.
Vuonna 2007 Black julkaisi Richard M. Nixonin elämäkerran nimeltä Richard M. Nixon: A Life in Full (ISBN 978-1586485191), joka sekin käsittää 1152 sivua.
Oikeusjutut

Vuoden 2003 tienoilla osakkeenomistajat alkoivat kyseenalaistaa Blackin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana johtaman Hollinger Internationalin taloudenpitoa. Hollingerin johtokunnan muodostaman komission mukaan Blackille ja johtajille oli maksettu ylimääräistä ja osakkeenomistajat vaativat sen takaisinmaksua. Vuoden 2004 alussa Hollinger Internationalin johtokunta erotti Blackin ja haastoi hänet oikeuteen 200 miljoonan vahingonkorvauksista.
Blackin lakiongelmat muuttuivat rikostutkinnaksi marraskuussa 2005, kun Chicagon syyttäjänvirasto haastoi hänet oikeuteen kahdeksasta postihuijauksesta ja yhdestä verkkohuijauksesta. Joulukuussa syytteisiin lisättiin rahanpesu, oikeuden toiminnan vaikeuttaminen ja pimeät kaupat (racketeering). Vuonna 2006 nostettiin syytteet veropetoksesta.
Black joutui oikeuteen maaliskuussa 2007. Osakkeenomistajilta oli kavallettu yhteensä 6,4 miljoonaa dollaria (3,2 miljoonaa puntaa) kolmen kaupan yhteydessä, josta Black sai itse suoraan 3,5 miljoonaa dollaria. Hän syyllistyi myös oikeuden vaikeuttamiseen tuhotessaan todisteita jutun aikana. Valvontakamera kuvasi hänet 20. toukokuuta 2005 Torontossa kantamassa 13 laatikkoa papereita toimistostaan Cadillaciinsa.
Black tuomittiin 13. heinäkuuta 2007 oikeuden vaikeuttamisesta ja kolmesta mail fraudista. Hän sai 6,5 vuoden tuomion.
Albertinkatu

Albertinkatu kesällä 2008.
Albertinkatu (ruots. Albertsgatan) on vajaan kilometrin mittainen kaakkois-luoteissuuntainen katu Helsingissä Punavuoren ja Kampin kaupunginosissa.