stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Smurffit

Smurffit
Smurffit (myös muffet tai strumffit, engl. The Smurfs ja ransk. Les Schtroumpfs) on kuvitteellinen sinisten pikkuolentojen laji, joka elää metsässä jossain päin Eurooppaa, paikassa nimeltä Taivaanäärelä. Smurffit loi belgialainen sarjakuvapiirtäjä Peyo (Pierre Culliford) alun perin sivuhahmoiksi Johannes ja Pirkale -sarjakuvaan. Smurffien ensiesiintyminen Johannes ja Pirkale -sarjakuvassa tapahtui belgialaisessa Le Journal de Spirou -sarjakuvalehdessä 23. lokakuuta 1958. Peyo loi hahmoista 1960-luvulla oman sarjansa. Hän teki Smurffi-albumeita lähes 30 kappaletta.
Hahmot tunnetaan kuitenkin parhaiten Hanna-Barbera Productionsin piirrossarjasta Smurffit. Sarja aloitettiin 1981 ja sai maailmanlaajuista suosiota. Sitä tehtiin vuoteen 1990 asti yhteensä 256 jaksoa. Smurffeista on tehty myös elokuva nimeltä Smurffit, joka ilmestyi vuonna 2011 ja sen jatko-osa Smurffit 2 vuonna 2013. Keväällä 2017 ilmestyi elokuva Smurffit: Kadonnut kylä, joka on toinen jatko-osa ensimmäiselle elokuvalle. Elokuvia on suunnitteilla useampi ja ne toteutetaan digitaalitekniikalla. Vuonna 2025 saa ensi-iltansa uusi Smurffit -elokuva. Smurffit ovat esiintyneet Belgian Unicefin sodanvastaisessa mainoksessa, jolla kerättiin rahaa entisten lapsisotilaiden koulutukseen.
Smurffi-hahmojen keräilystä tuli nopeasti suosittua ja niitä tuotetaan yhä. Smurffi-lastenlevyt, joilla smurffit laulavat omia versioitaan päivän hiteistä smurffimaisilla sanoituksilla, ovat myös jossain määrin suosittuja.
Muffet, strumffit ja smurffit Suomessa

Semic julkaisi kolme sarjakuva-albumia sinisistä pikkuolennoista muffe-nimellä 1972–1973. Yhtyneiden Kuvalehtien vuosien 1973–1979 Ruutu- ja Non Stop -sarjakuvalehdissä nimi oli alkuperäistä ääntämystä muistuttava strumffit. Myös lastenlehti Koululainen julkaisi Strumffeja takakansisarjana 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Yhtyneiden Kuvalehtien lopetettua Non Stopin julkaisemisen Semic palasi jälleen siniolentojen seikkailujen julkaisemiseen, muttei strumffit-nimellä, joka oli seitsemässä vuodessa vakiintunut suomalaiseen käytäntöön eikä edes kustantajan aiemmalla muffe-nimelläkään. Strumffit olivat smurffeja Semicin seitsemässä albumissa 1980–1984. Kun vielä englanninkielisiä The Smurfs -piirrosanimaatioita alettiin esittää Pätkis -televisio-ohjelmassa nimellä Smurffit, oli nimenvaihdos lopullisesti toteutunut.lähde?
Smurffien täytettyä 50 vuotta vuonna 2008 tapahtumaa juhlistettiin jakamalla lukuisia valkoisia smurffipatsaita kolmessatoissa Euroopan kaupungissa. Patsaiden mukana tuli haaste maalata patsas ja lähettää kuva siitä "Smurffia syntymäpäivää" -internet-sivustolle. Suomessa tempaus tapahtui Helsingissä 29. elokuuta 2008. Tapahtuma tehtiin yhteistyössä Unicefin kanssa.
CD-levyt

Suomessa julkaistiin 23 Smurffit-albumia ja kaksi EP:tä vuosina 1996–2014. Levyt saavuttivat lukuisia kulta- ja platinalevyjä, myyden yhteensä noin 900 000 kappaletta. Kappaleiden sanoituksista vastasi Pekka Eronen.
Tanssihitit Vol 1 (1996)
Tanssihitit Vol 2 (1997)
Tanssihitit Vol 3 (1997)
Smurffien joulu (1997)
Kesähitit Vol 4 (1998)
Avaruudessa Vol 5 (1998)
Vuosituhannen bileet Vol 6 (1999)
Hip Hop Hitit Vol 7 (2000)
Hip Hop Hitit Vol 8 (2001)
Smurffit Rock-Festareilla (2001)
Sporttihitit Vol 9  (2002)
Rap Rock Hitit Vol 10 (2002)
Tykkihitit Vol 11 (2003)
Megaidolit Vol 12 (2004)
Super-Hyper Hitit Vol 13 (2005)
Hokkus-pokkus Hitit Vol 14 (2006)
Raketti Hitit! Vol 15 (2007)
Tanssii Smurffien kanssa Vol 16 (2008)
Tanssihitit Vol 17 (2009)
Joulubileet Vol 18 (2010)
Leffaboogie Vol 19 (2011)
Lätkäboogie Vol 20 (2012)
Suomihitit 2012 Vol 21 (2012)
Kreisibailut Vol 22 (2013)
#Smurfie Vol 23 (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Täydellinen luettelo Suomessa 1972-84 julkaistuista Muffe, Strumffit ja Smurffit-sarjakuvista
Smurf.com (englanniksi)
EMI
Smerfy.ovh.org (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
| n k Smurffit |
| --- | --- |
Sarjat:  Smurffit 
Elokuvat:  Smurffit  Smurffit 2  Smurffit: Kadonnut kylä  Smurffit-elokuva 
CD-levyt:  Tanssihitit Vol 1  Tanssihitit Vol 2  Tanssihitit Vol 3  Smurffien joulu  Kesähitit Vol 4  Avaruudessa Vol 5  Vuosituhannen bileet Vol 6  Hip Hop Hitit Vol 7  Hip Hop Hitit Vol 8  Smurffit Rock-Festareilla  Sporttihitit Vol 9  Rap Rock Hitit Vol 10  Tykkihitit Vol 11'  Megaidolit Vol 12  Super-Hyper Hitit Vol 13  Hokkus-pokkus Hitit Vol 14  Raketti Hitit! Vol 15  Tanssii Smurffien kanssa Vol 16  Tanssihitit Vol 17 (2009)  Joulubileet Vol 18  Leffaboogie Vol 19  Lätkäboogie Vol 20  Suomihitit 2012 Vol 21  Kreisibailut Vol 22  #Smurfie Vol 23 
Smurffeja ankaralaisessa huvipuistossa.
Francisco do Rêgo Maia

Francisco do Rêgo Maia (29. syyskuuta 1849 Apipucos – 4. helmikuuta 1928) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin 1. lokakuuta 1871 diakoniksi ja 4. helmikuuta 1872 papiksi Olindan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin Niteróin hiippakunnan johtoon 12. syyskuuta 1893, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucido Maria Parocchi, jota avusti Antonio Maria Grasselli. Do Rêgo Maia asetettiin virkaansa 25. helmikuuta 1894.
Do Rêgo Maia sai 27. marraskuuta 1901 nimityksen Belém do Parán piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. maaliskuuta 1902. Hän erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 15. maaliskuuta(?) 1906 ja sai 23. huhtikuuta 1906 nimityksen Nicopolis ad Nestumin titulaariarkkipiispaksi.
Modo Hockey

| Modo Hockey |
| --- | --- |

Perustettu:  1921
Entiset nimet:  Alfredshems IK   1921–1963   Modo AIK   1964–1986   Modo Hockey   1987–
Kaupunki:   Örnsköldsvik
Kotiareena:  Hägglunds Arena
– kapasiteetti:  7 050
Sarjataso:  SHL
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Henrik Gradin
Puheenjohtaja:   Johan Videbro
Päävalmentaja:   Mattias Karlin
Kapteeni:   David Rundblad
Mitalit
Kultaa:  2 (1979, 2007)
Hopeaa:  4 (1994, 1999, 2000, 2002)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Modo Hockey on ruotsalainen SHL:n jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Örnsköldsvik. Joukkue on perustettu vuonna 1921, ja se on voittanut Ruotsin jääkiekon mestaruuden kaksi kertaa (vuosina 1979 ja 2007).
Modo on tunnettu laadukkaasta juniorityöstään . Seuran nimi tulee Mo och Domsjö -sellu- ja paperitehtaasta (nyk. Metsä Board Husum), se esiintyy myös kirjoitusasussa MoDo.
Kaudesta 2006–07 alkaen joukkue on pelannut kotiottelunsa uudessa Hägglunds Arenassa.
Suomalaisista seurassa ovat pelanneet muun muassa Mikko Leinonen, Pekka Arbelius, Juha Tuohimaa, Jouko Narvanmaa, Kari Haakana, Timo Blomqvist, Juuso Riksman, Mika Lehtinen, Kristian Kuusela, Mikko Kurvinen, Tuomas Tarkki, Sami Torkki ja Ville Snellman. Kaudella 2009–10 Modossa pelasi neljä suomalaista: Hannu Pikkarainen, Marco Tuokko, Henri Laurila ja Samuli Suhonen. Joukkueessa on ollut kaksi suomalaista päävalmentajaa: Kaudella 2008-09 Harri Rindell ja kauden 2009-10 loppuun joukkueen päävalmentajana toimi Hannu Aravirta.
Modo on tullut tunnetuksi Peter Forsbergin kasvattajaseurana. Forsberg pelasi joukkueessa viimeiset kaksi kautta pääsarjatasolla ennen kuin päätti uransa kahden Colorado Avalanchessa pelatun ottelun jälkeen.
Kauden 2016 lopussa seura putosi sarjatasoa alemmaksi Allsvenskaniin ensimmäistä kertaa yli 30 vuoteen hävittyään ratkaisevan karsintaottelusarjan Leksandia vastaan otteluin 3-4.
Kaudeksi 2023–2024 Modo Hockeyn joukkue nousi uudelleen pelaamaan korkeimmalle sarjatasolle, SHL:aan. Uutta sarjanousua edeltäen, oli joukkue kukistanut Djurgårdenin nk. Game Seven:issä, lukemin 4-0.
Jäädytetyt pelinumerot

4  Nicke Johansson
5 Carlabel "Kabben" Berglund
21  Peter Forsberg
Maineikkaita pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Fredrik Andersson   Mikael Andersson   Pekka Arbelius   Adrian Aucoin   Ľuboš Bartečko   Bo Berglund   Timo Blomqvist   Anders Eriksson   Peter Forsberg   Thomas Gradin   Anders Hedberg   Victor Hedman   Dan Hinote   Michael Hjälm  |   Miloslav Hořava   Hans Jonsson   Tomas Jonsson   František Kaberle   Anders Kallur   Mikko Leinonen   Lars Lindgren   Per Lundqvist   Lars Molin   Ladislav Nagy   Markus Näslund   Samuel Påhlsson   Byron Ritchie  |   Tommy Salo   Andreas Salomonsson   Daniel Sedin   Henrik Sedin   Per-Åge Skrøder   Alexander Steen   Niklas Sundström   Mattias Timander   Ole-Kristian Tollefsen   Jiří Vykoukal   Mattias Weinhandl   Mats Zuccarello Aasen  |
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Lassi Lehtinen | L | 2026 | Lahti, Suomi |  |
| 31 |  | Olle Eriksson Ek | L | 2025 | Karlstad, Ruotsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | David Rundblad (C) | R | 2025 | Lycksele, Ruotsi |  |
| 6 |  | Paul LaDue | R | 2025 | Grand Forks, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat |  |
| 7 |  | Pontus Näsén | R | 2025 | Mora, Ruotsi |  |
| 14 |  | Jakob Norén | L | 2025 | Själevad, Ruotsi |  |
| 15 |  | Victor Berglund | R | 2027 | Örnsköldsvik, Ruotsi |  |
| 23 |  | Tobias Winberg | L | 2026 | Helsinki, Suomi |  |
| 27 |  | Mattias Norlinder | L | 2026 | Kramfors, Ruotsi |  |
| 40 |  | David Bernhardt | L | 2026 | Huddinge, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10 |  | Sampo Ranta | L | LH | 2025 | Naantali, Suomi |
| 11 |  | Alexander True | L | KH | 2026 | Kööpenhamina, Tanska |
| 12 |  | Oscar Pettersson | R | VLH | 2027 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 13 |  | Tyler Benson | L | VLH | 2025 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 17 |  | Riley Woods | L | KH / VLH | 2026 | Regina, Saskatchewan, Kanada |
| 19 |  | Lucas Pettersson | L | KH | 2027 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 22 |  | Adam Pettersson | L | KH / VLH | 2025 | Skellefteå, Ruotsi |
| 24 |  | Måns Carlsson | L | KH | 2026 |  |
| 25 |  | Sam Vigneault (A) | L | KH | 2025 | Baie-Comeau, Québec, Kanada |
| 28 |  | Theo Jacobsson | L | KH | 2025 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 29 |  | Mikkel Aagaard (A) | L | KH / VLH | 2026 | Frederikshavn, Tanska |
| 32 |  | Theodor Niederbach | R | KH / OLH | 2027 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 36 |  | Sebastian Ohlsson (A) | L | LH | 2028 | Åsele, Ruotsi |
| 38 |  | Johan Södergran | L | LH | 2026 | Tukholma, Ruotsi |
| 86 |  | Lukáš Jašek | R | OLH / KH | 2026 | Třinec, Tšekki |
| 92 |  | Jesper Olofsson (A) | L | LH | 2029 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Mattias Karlin
Apuvalmentaja: Jonas Holmström
Apuvalmentaja: Mikael Sundell
Maalivahtivalmentaja: Michal Zajkowski
Fysiikkavalmentaja: Joakim Bäckström
Fysiikkavalmentaja: Tobias Nordin
Huoltopäällikkö: Thomas Wågström
Puheenjohtaja: Johan Videbro
Toimitusjohtaja: Henrik Gradin
Apulaistoimitusjohtaja: Felix Dahlin
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut (ruotsiksi)
MODO Hockey Museum - Opens 2013/14 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k SHL |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Frölunda HC  Färjestad BK  HV71  IK Oskarshamn  Leksands IF  Linköping HC  Luleå HF  Malmö Redhawks  Modo Hockey  Rögle BK  Skellefteå AIK  Timrå IK  Växjö Lakers  Örebro HK
Turku Jazz

| Turku Jazz |
| --- | --- |
Tyyppi:  musiikkifestivaali
Ajankohta:  maaliskuun ensimmäinen viikonloppu
Tapahtumapaikka:  Logomo
Paikkakunta:  Turku
Ensimmäisen kerran:  1969
Järjestäjä:  Jazz City Turku ry
Kotisivut
Turku Jazz on Turussa vuosittain järjestettävä jazz-musiikkiin keskittynyt festivaali. Tapahtumaa järjestää nykyisin Jazz City Turku ry, jonka piiriin kuuluvat myös ympärivuotinen konserttisarja Flame Jazz sekä big band Turku Jazz Orchestra. Tapahtuma on järjestetty vuosittain yhtäjaksoisesti jo vuodesta 1969 lähtien ja se on Suomen toiseksi vanhin jazzfestivaali heti Pori Jazzin jälkeen. Historiallisesti Turku Jazz Festivalin konsertteja on järjestetty konserttitaloissa, museoissa ja ravintoloissa ympäri Turkua.
1960- ja 1970-luvuilla Turku Jazzin ohjelmisto koostui tuon ajan suomalaisten jazz-muusikkojen eri kokoonpanoista, mutta sittemmin Turku Jazz Festivaleilla on esiintynyt jazzin tunnetuimpia nimiä kuten Art Blakey, Billy Cobham, Dexter Gordon, McCoy Tyner, Pharoah Sanders ja Tommy Flanagan.
Turku Jazz Festival on vuodesta 2009 alkaen jakanut Turku Jazzin vuoden artisti-palkintoa. Valinnassa painotetaan aktiivisuutta erityisesti Varsinais-Suomen alueella.
Aiheesta muualla

Turku Jazz Festival. Virallinen sivusto.
Vänttinen, Päivi: Turku Jazz: Osakunnista konserttisaleihin: tapaustutkimus jazzista ja sen harrastajista.  Turku Jazz, 1998.  ISBN 952-91-0675-0
João Bosco Oliver de Faria

João Bosco Oliver de Faria (s. 30. lokakuuta 1939 São João del-Rei) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Pouso Alegren arkkihiippakuntaan 3. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Feradi Maiuksen titulaaripiispaksi 5. elokuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José d'Angelo Neto, jota avustivat Benedito de Ulhôa Vieira ja José Lázaro Neves.
Oliver de Faria sai 8. tammikuuta 1992 nimityksen Patos de Minasin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 22. helmikuuta. Hänet nimitettiin 30. toukokuuta 2007 Diamantinan arkkipiispaksi.
Benedito de Ulhôa Vieira

Benedito de Ulhôa Vieira (9. lokakuuta 1920 Mococa – 3. elokuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1948 ja nimitettiin São Paulon vihkipiispaksi sekä Bitettumin titulaaripiispaksi 29. marraskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimii Paulo Evaristo Arns, jota avustivat José Thurler ja Lucas Moreira Neves.
14. heinäkuuta 1978 de Ulhôa Vieira sai nimityksen Uberaban arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 1996.
Ilosaarirock

| Ilosaarirock |
| --- | --- |

 Ilosaarirockin festivaalialue vuonna 2019.
Tyyppi:  musiikkifestivaali
Ajankohta:  heinäkuun toinen viikonloppu
Tapahtumapaikka:  Joensuun Laulurinne
Paikkakunta:  Joensuu
Ensimmäisen kerran:  1971
Kävijöitä:  71 000 (2022)
Järjestäjä:  Joensuun Popmuusikot
Kotisivut
Ilosaarirock on Suomen toiseksi vanhin yhtäjaksoisesti toiminut rockfestivaali ja yksi Suomen suurimmista festivaaleista.
Tapahtuma järjestetään Joensuussa Laulurinteellä perinteisesti heinäkuun toisen kokonaisen viikon viikonloppuna. Vuonna 1971 perustettu Ilosaarirock järjestettiin nimensä mukaisesti aiemmin Joensuun Ilosaaressa, mutta se siirrettiin vuonna 1991 Laulurinteelle.
Järjestäjä

Ilosaarirockia on järjestänyt sen perustamisesta lähtien itsenäinen ja riippumaton elävän musiikin yhdistys Joensuun Popmuusikot ry. Festivaalin tuotoilla on tuettu vuosien saatossa niin Pohjois-Karjalan musiikki- ja kulttuurielämää kuin suojeltu itäsuomalaista luontoa. Yhdistys tunnetaan Ilosaarirockin lisäksi myös Pohjoismaiden suurimman musiikkielokuvafestivaali Rokumentin järjestäjänä sekä Joensuun Karjalantalon tiloissa toimivan ravintolan, keikkapaikan ja yökerhon Ravintola Kerubin toimintaa pyörittävän Joensuun Töminä Oy:n omistajana.
Joensuun Popmuusikoiden jäsenistö äänesti kesäkuussa 2024 festivaalin liiketoiminnan yhtiöittämisen eli yhdistyksen toiminnasta eriyttämisen puolesta. Festivaalin järjestää jatkossa Ilosaarirockin osakeyhtiö, jonka omistajana säilyy sataprosenttisesti Joensuun Popmuusikot ry.
Historia > 1970-1980-luvut

Ensimmäinen Ilosaarirock järjestettiin Ilosaaressa 29. elokuuta vuonna 1971. Tapahtuman nimi oli Rockrieha ja sen järjesti Joensuun Popmuusikot ry. Tapahtumassa esiintyi kahdeksan paikallista yhtyettä. 80-luvulla Ilosaarirock keskittyi vaihtoehtoiseen rockiin. Festivaalin muuttaessa keskustan Ilosaaresta Laulurinteelle ohjelmaprofiili laventui. Festivaalin alkuvuosien osallistujat olivat lähinnä Itä-Suomesta.
Historia > 1990-luku

Ilosaarirock siirrettiin sen 20-vuotisjuhlavuoden kunniaksi Laulurinteelle vuonna 1991. Järjestäjien tarkoituksena oli palata seuraavana kesänä takaisin Ilosaareen, mutta vuoden 1991 tapahtuma teki niin paljon tappiota, ettei paluu pienempään tapahtumaan ollut enää mahdollista.
Vuonna 1993 festivaalin tilanne oli tukala. "Meillä oli 1,3 miljoonaa markkaa velkaa, eikä me saatu hankittua mitään, ei telttoja, ei esiintyjiä", muisteli Joensuun Popmuusikot ry:n Tuija Lemmetyinen vuonna 1999. "Kaksi viikkoa ennen festivaalia ei ollut edes huvilupaa, koska meillä oli edellisen vuoden Teosto-maksut maksamatta." Seuraavat kuusi vuotta olivat helpompia. Lemmetyinen ja Jone Nuutinen toimivat tapahtuman pääorganisaattoreina koko 1990-luvun "nousuajan" vuoteen 1999 asti.
1990-luvulla Joensuun Popmuusikot ry tuki festivaalinsa taloutta talven ajan eri puolella Suomea rock-klubeissa järjestetyillä keräyskampanjoilla. Yhdistys keräsi näin apua festivaalin taustatyöhön. Ilosaarirockin ajankohta vakiintui heinäkuun toiseen viikonloppuun, minkä vuoksi sen ohjelmassa voitiin käyttää samoja esiintyjiä kuin Tallinnan Rocksummerissa.
Vuonna 1994 Ilosaarirock oli yksi kesän suurimmista rockfestivaaleista Suomessa noin 11 000 kävijällään. Yleisömäärä kaksinkertaistui vuodesta 1993 vuoteen 1995, jolloin kävijöitä oli kahden päivän aikana 14 000.
Vuonna 1996 kävijöitä oli 23 000. Helsingin Sanomat kertoi muun muassa, että festivaalilla on ollut tapana laittaa "päälavan viimeiseksi esiintyjäksi jompikumpi Alangon rockia laulavista pojista" ja vuonna 1996 paikan sai 4R.
Samana vuonna festivaalin verkkosivuilla aloitettiin nettilivelähetykset, joita toteutti Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun viestinnän koulutusohjelma. Ilosaarirock oli loppuunmyyty vuodesta 1998 vuoteen 2011 asti.
Vuonna 1997 festivaalin järjestäjä Joensuun Popmuusikot ry perusti festivaalin tuloilla rahaston. Sen pääoma oli aluksi miljoona markkaa, ja tarkoitus oli jakaa vuosittain apurahoja noin 50 000 markan arvosta pohjoiskarjalaisille popmusiikin harrastajille tallenne-, tarvike- ja matkakustannuksiin. Järjestäjien yllätykseksi Ilosaarirock oli kesällä 1997 Suomen suosituin kansainvälinen rockfestivaali noin 17 000 kävijällään. Provinssirockilla ja Ruisrockilla oli kuuluisampia esiintyjiä, mutta Ilosaarirock voitti ne valteillaan, joita olivat Helsingin Sanomien mukaan "sujuvat järjestelyt, hieno tunnelma ja halvat liput".
Vuonna 1998 Ilosaarirock oli kesän toiseksi suurin rockfestivaali 17 000 kävijällään, vaikka sillä oli Helsingin Sanomien mukaan "suhteellisen tuntematon esiintyjälista".
Historia > 2000-luku

2000-luvun alussa tapahtuman tulos vaihteli 75 000 ja 144 000 euron välillä. Säästörahat käytettiin kilpailuun esiintyjistä. Järjestäjien tarkoituksena oli päästä omilleen, ei hakea voittoa. Vuonna 2005 esiintymislavoja oli aiempaa enemmän, viisi, minkä lisäksi festivaalilla oli neljä klubia. Joensuussa soitti tapahtuman aikana yli 80 yhtyettä.
2000-luvulla festivaalin linjaan kuuluivat "indien, punkin ja metallin luotettavat puurtajat ja uudet artistit".
Oman lisänsä tapahtumaan toivat venäläiset yhtyeet, joita ei muilla suomalaisilla festivaaleilla juuri nähty. Vuonna 2004 esitelyllä Rentolavalla kuultiin soulia, reggaeta ja hiphoppia.
Ilosaarirock haki ensimmäistä kertaa valtion kulttuuritapahtumatukea vuonna 2006, 9 000 euroa.
Historia > 2010-luku

Vuonna 2010 tapahtumassa kävi 21 000 vierasta molempina festivaalipäivinä.
Vuonna 2011 julkaistiin Ilosaarirock – 40 vuotta tarinoita -niminen kirja festivaalin virallisten avajaisten yhteydessä.
Vuonna 2012 festivaalialuetta laajennettiin, minkä seurauksena festivaali ei ollut loppuunmyyty ensimmäistä kertaa 11 vuoteen. Samana vuonna Ilosaarirockilla oli myös ensimmäistä kertaa oma mobiilisovellus. Kaupunkilaisilta kerättiin käytettyjä jääkaappeja, joita käytettiin tapahtuman juomien viilennykseen.
Vuonna 2013 Ilosaarirock ja Pohjois-Karjalan Martat haastoi yleisön osallistumaan festivaalialueen somistamiseen. Vanhoista ja uusista virkkuutöistä koottiin yhteisötaideteos. Festivaalilla vieraili lauantaina 24 000 ja sunnuntaina 23 000 maksanutta asiakasta.
Vuonna 2015 festivaalissa vieraili kolmen päivän aikana yli 52 000 kävijää ja tapahtuma ylitti kävijätavoitteensa.
Vuonna 2016 tapahtumassa oli käytössä niin sanottu mobiilihotellikylä, joka koostui liikuteltavista mobiilihotellihuoneista. Belgialaisissa Snoozy-modulin huoneissa oli oikeat sängyt lakanoineen, tummennettu ikkuna ja sähkölukko ovessa. Festivaalilla kävi viikonlopun aikana noin 54 000 kävijää.
Vuonna 2017 Ilosaarirock rikkoi silloisen kävijäennätyksensä, kun yleisöä kertyi kolmen päivän ajalle 67 000. Festivaalilla esiintyi muun muassa Ultra Bra, joka teki Joensuussa kesän viimeisen paluukeikkansa. Vuoden 2017 Ilosaarirockissa yritettiin naku-uinnin maailmanennätystä. Uimassa alastomina kävi yhtäaikaa 789 henkeä, mikä ylitti silloisen ennätyksen kolmella uimarilla. Videotarkastuksen jälkeen Guinness World Records ei kuitenkaan hyväksynyt suoritusta viralliseksi maailmanennätykseksi, koska muutama uimari ei viipynyt vedessä tarpeeksi pitkään. Poliisin mukaan festivaaliviikonloppu oli rikostilastojen mukaan jopa normaalia kesäviikonloppua rauhallisempi. Tapahtuma toi Joensuun alueelle festivaalin selvityksen mukaan yhteensä yli 14 miljoonaa euroa. Summassa on mukana arvio asiakkaiden rahankäytöstä festivaalilla ja sen ulkopuolella sekä Ilosaarirockin omat ostot.
Vuonna 2019 Ilosaarirockissa kävi kaikkiaan 64 000 vierailijaa.
Historia > 2020-luku

Vuosien 2020 ja 2021 festivaalit jouduttiin perumaan globaalin koronaviruspandemian vuoksi. Ilosaarirock täytti 50 vuotta kesällä 2021.
Vuonna 2022 festivaali järjestettiin kahden vuoden tauon jälkeen, jolloin se rikkoi jälleen kävijäennätyksensä saavuttaen kaikkiaan 71 000 vierailijaa. Lauantaina festivaalivieraita oli 24 000. Tapahtuman pääesiintyjä Liam Gallagher perui keikkansa viikkoa ennen festivaalin alkua terveydellisistä syistä, jolloin hänen tilallaan esiintyi Hassisen kone. Muita esiintyjiä festivaaleilla olivat muun muassa Alan Walker, Nightwish sekä Lauri Tähkä, joka esiintyi Ilosaarirockissa viimeksi vuonna 2008.
Kesällä 2023 Ilosaarirockissa vieraili yhteensä 68 000 kävijää. Festivaalin lauantaipäivä myytiin loppuun, ja se keräsi 24 500 vierailijaa. Tapahtumassa esiintyivät muun muassa The Prodigy, Years & Years, Ava Max, Sleep Token sekä samana keväänä Euroviisuissa Suomea edustanut Käärijä.
Vuoden 2024 Ilosaarirockissa tehtiin tapahtuman historian toiseksi suurin yleisöennätys. Festivaalilla vieraili kolmen päivän aikana 70 500 kävijää. Ilosaarirock luopui kesällä 2024 suositusta Tähtiteltta-lavastaan, jonka tilalle nousi uusi, YleX-lavaksi nimetty ulkolava. Tapahtumassa esiintyi muun muassa keikkapaluun tehnyt PMMP, Chase & Status, Haloo Helsinki!, Tom Odell, Electric Callboy sekä ensimmäistä kertaa urallaan Ilosaarirockissa esiintynyt Kaija Koo.
Ympäristötyö

Ilosaarirockille myönnettiin kansainvälinen Green'n'Clean-ympäristösertifikaatti vuonna 2008 ensimmäisenä festivaalina Suomessa.
Vuosina 2011, 2012, 2014 ja 2017 Ilosaarirock on saanut kansainvälisen A Greener Festival Award -tunnustuksen ympäristötyöstään. Vuonna 2012 Ilosaarirock tavoitti sertifikaatin korkeimman tason "outstanding".
Ilosaarirock on lahjoittanut kasvihuonepäästöistään EU:n päästökaupan hintojen mukaisen kompensaatiomaksun luonnonsuojelukohteisiin. Vuoden 2010 kompensaatiosumma lahjoitettiin uhanalaisen rupiliskon suojeluun. Vuoden 2011 lahjoituksen kohde oli Liperissä sijaitseva Kuorinkajärvi, sittemmin on tuettu järvilohta, maakotkien pesien rakentamista Pohjois-Karjalassa sekä saimaannorppia.
Ilosaarirock on perustanut Unescon kanssa nimikkopuupuiston Kolille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilosaarirock Wikimedia Commonsissa
Ilosaarirock
Ilosaarirockin juhlakirja Rokin kolme vuosikymmentä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  MusicBrainz series 
Näkymä Ilosaarirockista vuonna 2007.
Happoradio Ilosaarirockissa 2014.
Ilosaarirockin Tähtiteltta 2015.