stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
R. L. Burnside
Historia > Varhaiset levytykset

Vapauduttuaan vankilasta hän palasi nopeasti musiikin pariin. Vuonna 1967–68 folkloristi George Mitchell tallensi Burnsidea osana tutkimustaan Pohjois-Mississipin ainutlaatuisista musiikkityyleistä. Mitchellin tallentamia Burnside-kappaleita, kuten ”Poor Black Mattie,” ”Goin’ Down South” ja ”Long Haired Doney”, julkaistiin vuonna 1969 Arhoolie-levy-yhtiön kokoelma-albumilla Mississippi Delta Blues, vol. 2.
Arhoolie-julkaisun jälkeen Burnside alkoi esiintyä musiikkifestivaaleilla, ja hän teki satunnaisia kiertueita, sekä esiintyi paikallisilla juke-joint-klubeilla, joita pyöritti toinen paikallinen blues-muusikko, Junior Kimbrough.
1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa Burnside äänitti kaksi akustista albumia hollantilaiselle Swingmaster-levy-yhtiölle sekä singlen sähköisen Sound Machine -taustayhtyeensä kanssa. Yhtyeessä soittivat hänen poikansa Joseph ja Daniel sekä vävynsä Calvin Jackson. Näitä High Water -yhtiölle tehtyjä äänityksiä julkaistiin myöhemmin kokonaisina CD-levyinä, kuten Sound Machine Groove ja Raw Electric.
Historia > Fat Possum Records

1990-luvun alussa Peter Lee ja Mathew Johnson perustivat Fat Possum Recordsin. Levy-yhtiö erikoistui julkaisemaan bluesia. Junior Kimbrough sekä R. L. Burnside olivat yhtiön ensimmäisiä artisteja. Burnside julkaisi ensimmäisen Fat Possum -albuminsa Bad Luck City vuonna 1992, ja hänen live-soundinsa tallentui tarkemmin vuoden 1994 albumilla Too Bad Jim. Tämä äänitettiin Junior Kimbrough’n klubilla Chulahamassa,missä nämä miehet soittivat tinkimätöntä bluesia yli 30 vuoden ajan.
Burnsiden Fat Possum -albumit saivat aluksi kiitosta kriitikoilta mutteivät myyneet hyvin. Vuoden 1993 dokumenttielokuva Deep Blues auttoi tuomaan sekä Junior Kimbrough’n että R.L Burnsiden musiikkia laajempaan tietoisuuteen. Vuoden 1996 albumilla A Ass Pocket of Whiskey Burnside yhdisti voimansa vaihtoehtorock-yhtye Jon Spencer and the Blues Explosionin kanssa. Tämä levy toi hän keikoilleen runsaasti nuorta yleisöä. Samalla hän alkoi esiintyä kansainvälisillä blues-festivaaleilla, usein slide-kitaristi Kenny Brownin ja nuoren Cedric Burnside -pojanpoikansa kanssa.
Koska Burnside oli äänittänyt satunnaisesti 1960-luvulta alkaen, 2000-luvulla julkaistiin useita uudelleenjulkaisuja ja live-äänitteitä. Näihin kuuluvat muun muassa Mississippi Hill Country Blues, joka oli äänitetty suurelta osin Alankomaissa 1980-luvulla, sekä First Recordings, joka kokoaa yhteen vuonna 1967 tehtyjä äänityksiä.
Historia > Kuolema

2000-luvun alussa Burnside alkoi kärsiä vakavista terveysongelmista, jotka estivät häntä esiintymästä säännöllisesti. Hän jatkoi kuitenkin musiikin äänittämistä, ja yksi uran kohokohta oli kriitikoiden ylistämä studioalbumi Wish I Was in Heaven Sitting Down, joka ilmestyi vuonna 2000. Burnside sai sydänkohtauksen vuonna 2005, ja hän kävi läpi ohitusleikkauksen. Hän ei toipunut täysin leikkauksesta ja kuoli 1. syyskuuta 2005. Hän oli 79-vuotias. Hänet haudattiin Harmontowniin. Monet hänen perheenjäsenensä, mukaan lukien hänen poikansa Duwayne ja Garry sekä pojanpoikansa Cedric ovat jatkaneet hänen perintöään esiintymällä ja levyttämällä bluesia.
Diskografia > Studioalbumit

Sound Machine Groove (1981)
Plays and Sings the Mississippi Delta Blues (1981)
Mississippi Hill Country Blues (1987)
Skinny Woman (1989)
Bad Luck City (1992)
Too Bad Jim (1994)
A Ass Pocket of Whiskey (1996)
Mr. Wizard (1997)
Acoustic Stories (1997)
Come On In (1998)
Wish I Was in Heaven Sitting Down (2000)
A Bothered Mind (2004)
Diskografia > Livealbumit

Mississippi Blues (1984)
Burnside on Burnside (2001)
Diskografia > Kokoelmat

Going Down South (1999)
My Black Name a-Ringin' (1999)
Well, Well, Well (2001)
Raw Electric (2002)
No Monkeys on this Train (2003)
First Recordings (2003)
Rollin' and Tumblin': the King of Hill Country Blues (2010)
Long Distance Call (2019)
R. L. Burnside vuonna 1982
R.L. Burnside
Toivo Särkkä

| Toivo Särkkä |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1890 Mikkeli, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 9. helmikuuta 1975 (84 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  ohjaaja tuottaja toimitusjohtaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Kulkurin valssi (1941)
Palkinnot
 Parhaan lyhytelokuvan Jussi (1948) Uskolliset ruskeat silmät Parhaan ohjauksen Jussi (1950) Katupeilin takana Parhaan tuottajan Jussi (1955), (1956) Nukkekauppias ja kaunis Lilith  Tuntematon sotilas' 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Toivo Jalmari ”T. J.” Särkkä, "maisteri Särkkä", (alk. Toivo Hjalmar Silén; 20. marraskuuta 1890 Mikkeli – 9. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hän oli Suomen Filmiteollisuus -yhtiön toimitusjohtaja.
Tunnetuimpia Särkän ohjaamia elokuvia ovat muun muassa Suomisen perhe, Helmikuun manifesti, Kulkurin valssi, Vaivaisukon morsian, Nuoruus sumussa, Katupeilin takana, Hilja – maitotyttö, Juha, Kuu on vaarallinen ja Ihana seikkailu. Juha oli ensimmäinen suomalainen kokoillan värielokuva, ja se oli CinemaScope- eli laajakangasmenetelmällä kuvattu.
Ura

Särkkä kirjoitti ylioppilaaksi 1911 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineenaan venäjän kieli vuonna 1914.  Hän aloitti jatko-opinnot oikeustieteellisessä tiedekunnassa, mutta jätti ne kesken. Hänet promovoitiin maisteriksi itsenäisessä Suomessa 1919. Ennen elokuvauraansa hän toimi pankinjohtajana ja toimitusjohtajana Kotimaisessa Työssä. Särkästä käytettiin usein nimitystä "maisteri Särkkä", kuten hänen tuottamiinsa elokuviin paljon musiikkia säveltänyt Toivo Kärki muistelmissaan.
Oy Suomen Filmiteollisuuden perustajaomistajan Erkki Karun kuoltua Särkkä otti yhtiössä johdon. Hän tuotti kaikkiaan 233 ja ohjasi 49 kokoillan elokuvaa. Hän on yhä eniten kokoillan elokuvia tuottanut ja ohjannut suomalainen. Särkkä laati itse käsikirjoituksen 40 elokuvaan.
Toivo Kärjen mukaan Särkkä ei ollut musikaalinen mutta halusi elokuvat täyteen musiikkia. Se sai aikaan riitoja Kärjen ja Särkän välille: "Piti vain olla kovasti ääntä ja meteliä, silloin kaikki oli hänestä hyvin." Särkkä halusi Hollywood-tyylistä musiikkia ja suuria orkestereita. Hänellä oli sopimus Helsingin teatteriorkesterin kanssa. Myöhemmin Särkkä antoi Kärjelle vapaat kädet, kun rallifilmit alkoivat tuottaa hyvin.
Vuonna 1965 Särkkä haki Suomen Filmiteollisuuden konkurssiin. Siihen vaikuttivat television kilpailu, suhdanteiden heikkeneminen ja näyttelijöiden lakko.
Tuntematon sotilas

Ohjaaja Armand Lohikoski ja säveltäjä Toivo Kärki ehdottivat Särkälle Väinö Linnan suurmenestykseen nousseen romaanin Tuntematon sotilas filmaamista heti kirjan ilmestyttyä. Lohikosken mukaan Särkän reaktio ehdotukseen oli jyrkkä. Särkkä sanoi ehdotuksen olevan suoranainen henkilökohtainen loukkaus häntä, ”sinivalkoista miestä” kohtaan ja romaanin  olevan ”siivoton ja suomalaista sotilasta ja lottaa häpäisevä”. Kun muutkin henkilöt olivat suositelleet Särkälle Linnan romaanin filmaamista, Särkkä pestasi ohjaajaksi Edvin Laineen ja musiikin säveltäjäksi Ahti Sonnisen. Lohikoski totesi, että Kärjelle ja hänelle ”ei jäänyt koko hommasta edes luuta kaluttavaksi”.
Palkinnot ja tunnustukset

Särkkä palkittiin 1948 parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnolla elokuvasta Uskolliset ruskeat silmät. Vuonna 1950 hän sai parhaan ohjauksen Jussin elokuvasta Katupeilin takana.
Särkkä sai elokuva-alan kultaisen ansiomerkin vuonna 1951 ja ensimmäisen Suomessa myönnetyn elokuvaneuvoksen arvonimen vuonna 1967. Samana vuonna hänet kutsuttiin Suomen filmivalmistajien liiton ensimmäiseksi kunniajäseneksi ja vuonna 1970 saman liiton ensimmäiseksi kunniapuheenjohtajaksi.
Yksityiselämä

Särkkä avioitui venäläis-liettualaisen Margariitta Beljavskyn kanssa 1914. Avioliitosta syntyi yksi tytär. Särkän harrastuksiin kuului kenneltoiminta.
Särkkä kuoli kotonaan Helsingin Marjaniemessä 84-vuotiaana aivohalvaukseen 9. helmikuuta 1975. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Särkkä, T. J. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Parhaan ohjauksen Jussi-palkinnot |
| --- | --- |
1944–1959:  Hannu Leminen (1944)  Valentin Vaala (1945)  ei jaettu (1946)  Valentin Vaala (1947)  Roland af Hällström (1948)  ei jaettu (1949)  Toivo Särkkä (1950)  Matti Kassila (1951)  Valentin Vaala (1952)  Edvin Laine (1953)  Matti Kassila (1954)  Matti Kassila (1955)  Edvin Laine (1956)  Matti Kassila (1957)  ei jaettu (1958)  Jack Witikka (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Maunu Kurkvaara (1962)  Mikko Niskanen (1963)  Mikko Niskanen (1964)  ei jaettu (1965)  Risto Jarva (1966)  Mikko Niskanen (1967)  Risto Jarva ja Mikko Niskanen (1968)  Edvin Laine, Jörn Donner ja Timo Bergholm (1969)  Erkko Kivikoski (1970)  Risto Jarva (1971)  Mikko Niskanen (1972)  Erkko Kivikoski, Rauni Mollberg ja Veikko Kerttula (1973)  Rauni Mollberg (1974)  Jaakko Pakkasvirta ja Veikko Kerttula (1975)  ei jaettu (1976)  Heikki Partanen, Katariina Lahti ja Riitta Rautoma (1977)  Risto Jarva ja Rauni Mollberg (1978)  Timo Linnasalo (1979) 
1980–1999:  ei jaettu (1980)  Pirjo Honkasalo, Pekka Lehto ja Erkko Kivikoski (1981)  Mikko Niskanen (1982)  Mika Kaurismäki (1983)  Heikki Partanen ja Tapio Suominen (1984)  Timo Humaloja (1985)  Matti Ijäs ja Rauni Mollberg (1986)  ei jaettu (1987)  Åke Lindman (1988)  Pekka Parikka (1989)  Pekka Parikka (1990)  Aki Kaurismäki (1991)  Mika Kaurismäki (1992)  Aki Kaurismäki (1993)  Veikko Aaltonen (1994)  Aleksi Mäkelä (1995)  Markku Pölönen 	(1996)  Aki Kaurismäki (1997)  Olli Saarela (1998)  Markku Pölönen (1999) 
2000–2019:  Olli Saarela (2000)  Olli Saarela (2001)  Jarmo Lampela (2002)  Aki Kaurismäki (2003)  Jarmo Lampela (2004)  Markku Pölönen (2005)  Aku Louhimies (2006)  Aku Louhimies (2007)  Petri Kotwica (2008)  Dome Karukoski (2009)  Klaus Härö (2010)  Dome Karukoski (2011)  Aki Kaurismäki (2012)  Maarit Lalli (2013)  Pirjo Honkasalo (2014)  Jukka-Pekka Valkeapää (2015)  Aleksi Salmenperä (2016)  Juho Kuosmanen (2017)  Antti-Jussi Annila (2018)  Aleksi Salmenperä (2019) 
2020–2039:  Miia Tervo (2020)  Zaida Bergroth (2021)  Juho Kuosmanen (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Backbeittersk

The act of giving backbeittersk. It is considered a sacred act only done by few in only sacred loacations such as tyrma. It is where you intentionally bait someone to give to backshots the brainrot way. Popularized by Biologisk. The word spread quickly as it became a normal happening at the same time as EYL newly named to EGL.
↑  Bait (luring substance). Wikipedia, 2.8.2024.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
IFK Mariehamn

| Mitalit> Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 2016 |  |
Suomen Cup 
|  Kultaa | 2015 |  |
|  Hopeaa | 2019 |  |
Idrottsföreningen Kamraterna Mariehamn eli IFK Mariehamn on vuonna 1919 perustettu maarianhaminalainen urheiluseura, jonka miesten jalkapallojoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa.
IFK Mariehamn on pelannut Veikkausliigassa kaudesta 2005 alkaen ja voittanut Suomen mestaruuden kaudella 2016. IFK Mariehamn pelaa kotiottelunsa Wiklöf Holding Arenalla, ja seuran tunnusvärit ovat vihreä ja valkoinen, jotka esiintyvät kotipeliasussa, jossa paita ja sukat ovat valkoiset, housut vihreät. Vieraspeliasu on kokokeltainen.
Muita seuran lajeja ovat pöytätennis, keilailu, yleisurheilu, käsipallo, jääkiekko, suunnistus ja uinti.
Historia

IFK Mariehamn on perustettu 1919; jalkapallo tuli virallisesti ohjelmaan vuonna 1935, jolloin seuran jalkapallojaosto perustettiin. Naisten joukkue muodostettiin 1971.
Ensimmäisen kerran IFK Mariehamn pelasi SPL:n sarjoissa 1945 (tuolloin 3. korkein sarjataso eli Maakuntasarja), 1972 seura pelasi ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla (II divisioona). I divisioonassa (nyk. Ykkönen) IFK Mariehamn vietti kaudet 1977–78, ja 2004. Vuodesta 2005 alkaen IFK Mariehamn on pelannut Veikkausliigassa.
Vuonna 2015 seura voitti 1. kerran jalkapallon Suomen Cupin kukistamalla Valkeakoskella käydyssä loppuottelussa  FC Interin maalein 2-1.
Veikkausliigan kaudella 2016 IFK Mariehamn voitti Suomen mestaruuden. Suomen Cupin 2019 loppuottelussa IFK Mariehamn hävisi kotistadionillaan Ilvekselle 0–2.
Seuratunnukset

IFK Mariehamnin virallinen seuravaakuna noudattelee pääpiirteissään ruotsalaisen keskusyhdistyksen vaakunaa, tosin IFK-kirjainten sininen väri on korvattu kultaisella. Yleensä eri IFK-seurojen värit pohjautuvat siniseen ja valkoiseen, mutta IFK Mariehamn on eräs poikkeuksista. Seuravaakunassa esiintyy myös Ahvenanmaan vaakunasta tuttu saksanhirvi.
Seuran värit ovat vihreä ja valkoinen, jotka esiintyvät myös seuran peliasussa. Seuran kotipeliasun väritys koostuu valkoisesta paidasta ja sukista sekä vihreistä housuista. Vieraspeliasu on kokonaan keltainen.
Stadion

IFK Mariehamn pelaa kotiottelunsa Wiklöf Holding Arenalla (ent. Idrottsparken), joka avattiin yleisölle 1932. Vuonna 1968 kentälle rakennettiin täysimittainen jalkapallonurmikenttä. IFK Mariehamnin noustua Veikkausliigaan kentälle asennettiin valot 2005, ja uusi pääkatsomo avattiin kaudella 2006. Stadionin pääkatsomossa on 1 637 katettua istumapaikkaa.
Saavutukset > Miesten edustusjoukkue SPL:n sarjoissa

| Sarjataso | Kaudet yht>  | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| 1. | 16 | 2005– |
| 2. | 4 | 1972, 1977–78, 2004 |
| 3. | 41 | 1945/46–47/48, 1950–51, 1953–54, 1959–71, 1976, 79–83, 1985–86, 1989–90, 1993–2003 |
| 4. | 9 | 1958, 1973–75, 1984, 1987–88, 1991–92 |
Saavutukset > Suomen pääsarja

Suomen mestaruus (1): 2016
Saavutukset > Suomen Cup

Suomen Cupin mestaruus (1): 2015
Suomen Cupin hopeaa (1): 2019
Saavutukset > Ahvenanmaan mestaruudet ja cup-voitot

Ahvenanmaan-mestaruus (44): 1943, 1944, 1946–1947, 1953 (kevät), 1953 (syksy), 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1992, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015
Ahvenanmaan cup (44): 1943, 1944, 1945–1946, 1946–1947, 1950–1951, 1952, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1981, 1982, 1984, 1985, 1988, 1989, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2012
Sarjasijoitukset vuodesta 1992

Pääsarja
| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM–PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | III divisioona (3. lohko) | 1. | 22 | 16 | 5 | 1 | 75–14 | 53 |
| 1993 | II divisioona (länsilohko) | 4. | 22 | 8 | 10 | 4 | 37–29 | 34 |
| 1994 | Kakkonen (länsilohko) | 4. | 22 | 10 | 6 | 6 | 36–26 | 36 |
| 1995 | Kakkonen (etelälohko) | 9. | 22 | 7 | 4 | 11 | 34–48 | 25 |
| 1996 | Kakkonen (etelälohko) | 7. | 22 | 9 | 2 | 11 | 31–41 | 29 |
| 1997 | Kakkonen (etelälohko) | 5. | 22 | 7 | 9 | 6 | 39–30 | 30 |
| 1998 | Kakkonen (etelälohko) | 8. | 22 | 9 | 4 | 9 | 46–39 | 31 |
| 1999 | Kakkonen (länsilohko) | 2. | 22 | 13 | 7 | 2 | 47–17 | 46 |
| 2000 | Kakkonen (länsilohko) | 6. | 22 | 9 | 4 | 9 | 45–45 | 31 |
| 2001 | Kakkonen (etelälohko) | 4. | 22 | 10 | 4 | 8 | 48–37 | 34 |
| 2002 | Kakkonen (etelälohko) | 5. | 22 | 10 | 2 | 10 | 34–37 | 32 |
| 2003 | Kakkonen (etelälohko) | 2. | 22 | 11 | 5 | 6 | 37–25 | 38 |
| 2004 | Ykkönen | 2. | 26 | 16 | 2 | 8 | 52–32 | 50 |
| 2005 | Veikkausliiga | 12. | 26 | 6 | 5 | 15 | 27–43 | 23 |
| 2006 | Veikkausliiga | 5. | 24 | 10 | 7 | 7 | 31–22 | 37 |
| 2007 | Veikkausliiga | 6. | 26 | 9 | 10 | 7 | 31–30 | 37 |
| 2008 | Veikkausliiga | 12. | 26 | 7 | 5 | 14 | 24–40 | 26 |
| 2009 | Veikkausliiga | 4. | 26 | 10 | 13 | 3 | 30–21 | 43 |
| 2010 | Veikkausliiga | 12. | 26 | 7 | 7 | 12 | 38–43 | 28 |
| 2011 | Veikkausliiga | 7. | 33 | 10 | 8 | 15 | 39–47 | 38 |
| 2012 | Veikkausliiga | 4. | 33 | 13 | 12 | 8 | 50–43 | 51 |
| 2013 | Veikkausliiga | 4. | 33 | 14 | 7 | 12 | 57–62 | 49 |
| 2014 | Veikkausliiga | 5. | 33 | 14 | 6 | 13 | 49–55 | 48 |
| 2015 | Veikkausliiga | 6. | 33 | 11 | 12 | 10 | 30–36 | 45 |
| 2016 | Veikkausliiga | 1. | 33 | 17 | 10 | 6 | 40–25 | 61 |
| 2017 | Veikkausliiga | 5. | 33 | 13 | 10 | 10 | 44–42 | 49 |
| 2018 | Veikkausliiga | 10. | 33 | 8 | 7 | 18 | 37–59 | 31 |
| 2019 | Veikkausliiga | 6. | 27 | 9 | 5 | 13 | 31–34 | 32 |
| 2020 | Veikkausliiga | 9. | 22 | 6 | 5 | 11 | 29–43 | 23 |

| 2021 | Veikkausliiga | 10. | 27 | 9 | 3 | 15 | 28–40 | 30 |

| 2022 | Veikkausliiga | 10. | 27 | 9 | 7 | 11 | 41–43 | 34 |

| 2023 | Veikkausliiga | 11. | 27 | 5 | 7 | 15 | 28–40 | 22 |

| 2024 | Veikkausliiga | 10. | 27 | 7 | 5 | 15 | 27–44 | 26 |
Aiheesta muualla

IFK Mariehamnin virallinen sivusto
Jalkapallon miesten edustusjoukkueen sivusto
Naisten ja juniorien jalkapallojoukkueiden sivusto
| n k Veikkausliiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: KuPS
Joukkueet (2025):  AC Oulu  FC Haka  FC Inter  FF Jaro  Gnistan  HJK  IFK Mariehamn  Ilves  KTP  KuPS  SJK  VPS 
Tilastot ja palkinnot:  Vuoden pelaaja Vuoden maalivahti  Vuoden puolustaja  Vuoden keskikenttäpelaaja  Vuoden hyökkääjä  Vuoden tulokas  Vuoden valmentaja  Kuukauden pelaaja 
| n k  Ålands Fotbollförbund |
| --- | --- |
Joukkueet:  IF Finströms Kamraterna  IF Fram  IFK Mariehamn  Hammarlands IK  Jomala IK  Lemlands IF  Sunds IF  Åland United  FC Åland 
Maajoukkueet:  Ahvenanmaan jalkapallojoukkue  Ahvenanmaan naisten jalkapallojoukkue 
Turnaukset:  Ålandscupen  Åländska Mästerskapen  Alandia Cup 
| n k Jalkapallon Suomen-mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1908: Unitas  1909: PUS  1910: ÅIFK  1911: HJK  1912: HJK  1913: KIF  1914: ei pelattu  1915: KIF  1916: KIF  1917: HJK  1918: HJK  1919: HJK  1920: ÅIFK  1921: HPS  1922: HPS  1923: HJK  1924: ÅIFK  1925: HJK  1926: HPS  1927: HPS  1928: TPS  1929: HPS  1930: HIFK  1931: HIFK  1932: HPS  1933: HIFK  1934: HPS  1935: HPS  1936: HJK  1937: HIFK  1938: HJK  1939: TPS  1940: järjestettiin cup-kilpailu  1941: TPS  1942: HT  1943: ei pelattu  1944: VIFK  1945: VPS  1946: VIFK  1947: HIFK  1948: VPS  1949: TPS  1950: I-Kissat  1951: KTP  1952: KTP  1953: VIFK  1954: Pyrkivä  1955: KIF  1956: KuPS  1957: HPS  1958: KuPS  1959: HIFK  1960: Haka  1961: HIFK  1962: Haka  1963: Reipas  1964: HJK  1965: Haka  1966: KuPS  1967: Reipas  1968: TPS  1969: KPV  1970: Reipas  1971: TPS  1972: TPS  1973: HJK  1974: KuPS  1975: TPS  1976: KuPS  1977: Haka  1978: HJK  1979: OPS  1980: OPS  1981: HJK  1982: Kuusysi  1983: Ilves  1984: Kuusysi  1985: HJK  1986: Kuusysi  1987: HJK  1988: HJK  1989: Kuusysi  1990: HJK  1991: Kuusysi  1992: HJK  1993: Jazz  1994: TPV  1995: Haka  1996: Jazz  1997: HJK  1998: Haka  1999: Haka  2000: Haka  2001: TamU  2002: HJK  2003: HJK  2004: Haka  2005: MyPa  2006: TamU  2007: TamU  2008: FC Inter  2009: HJK  2010: HJK  2011: HJK  2012: HJK  2013: HJK  2014: HJK  2015: SJK  2016: IFK Mariehamn  2017: HJK  2018: HJK  2019: KuPS  2020: HJK  2021: HJK  2022: HJK  2023: HJK  2024: KuPS 
IFK Mariehamnin pelaajia 2010
Wiklöf Holding Arena
Respekt

| Respekt |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  yhteiskunta ja politiikka
Kustantaja:  Economia a.s.
ISSN:  ISSN 0862-6545 ja 1801-1446
Kokonaislevikki:  33 800 (2017)
Perustettu:  1989
Kotikunta:  Praha
Kotimaa:  Tšekki
Kieli:  tšekki
Aiheesta muualla
Kotisivu
Respekt on tšekkiläinen yhteiskuntaan ja politiikkaan keskittyvä viikkolehti. Se on maansa arvostetuimpia ja sen esikuvia ovat muun muassa The Economist ja Der Spiegel.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (tšekiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Tšekki
Puotilan kappeli

| Puotilan kappeli Botby gårds kapell |
| --- | --- |
 Puotilan kappeli nähtynä Puotilantieltä.
Sijainti:  Puotila, Helsinki
Koordinaatit:  60°12.682′N, 25°06.300′E
Seurakunta:  Mikaelin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1859
Suunnittelija:  Tarja Salmio-Toiviainen
Istumapaikkoja:  155
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Puotilan kappeli (ruots. Botby gårds kapell) on kivikirkko Puotilassa, Vartiokylän kaupunginosassa Helsingissä. Rakennus valmistui vuonna 1859 viljamakasiiniksi ja muutettiin kirkoksi vuonna 1963.
Historia

Kivirakenteinen kappeli toimi viereisen Puotinkylän kartanon viljamakasiinina valmistumisvuodestaan 1859 alkaen. Kartano siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen vuonna 1933 ja liitettiin Helsinkiin vuoden 1946 alueliitoksessa. Helsingin evankelisluterilaiset seurakunnat ostivat viljamakasiinin kaupungilta vuonna 1959 ja se vihittiin kirkoksi vasta toisena pääsiäispäivänä 15. huhtikuuta 1963. Rakennuksen valmistumisvuodesta muistuttaa kiveen hakattu vuosiluku Puotilantielle antavan seinän ylimmässä kivessä. Rakennus on kaksikerroksinen ja siinä on goottilaistyyliset ikkunat. Kappelin nykyiset urut ovat tyyliltään suomalaista varhaisromantiikkaa ja ne valmistuivat vuonna 2005. Uruissa käytetään mekaanista kaksivartista soittokoneistoa. Kappelin vieressä on samanlaisista kivistä rakennettu paikallisten perunakellariksi kutsuma varastorakennus, joka nykyisin on Vartiokylän seurakunnan kerhotila.
Kansantarinan mukaan amiraali Carl Olof Cronstedt piileskeli viljamakasiinissa Viaporin antautumisen jälkeen, sillä antautumisen jälkeen hän oli pahasti epäsuosiossa. Cronstedt on syntynyt Puotinkylän kartanossa, jonka hänen isänsä omisti tuolloin. Tarina ei kuitenkaan pitäne paikkaansa, koska makasiini valmistui vasta kymmeniä vuosia Cronstedtin kuoleman jälkeen.
Kappeliksi vanha makasiini muutettiin 1960-luvun alussa. Kirkoksi rakennus vihittiin 15. huhtikuuta 1963.  Suunnittelija oli arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen. Kappeli on yksi Helsingin ja Suomen suosituimmista vihkikirkoista. Kappelissa on 155 istumapaikkaa.
Alttarilla on Eino Räsäsen käsialaa oleva veistos Ristiinnaulittu ja kuori-ikkunassa Tarja-Salmio-Toiviaisen tekemä lasimaalaus Pääsiäisaamu.
Se on toiminut pääasiassa Vartiokylän seurakunnan kirkkona, mutta se toimi myös Vuosaaren seurakunnan pääkirkkona ennen Vuosaaren kirkon valmistumista. Vartiokylän seurakunta yhdistyi Mikaelin seurakunnaksi vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puotilan kappeli Wikimedia Commonsissa
| n k Helsingin kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Mikael Agricola  Alppila  Andreaskirkko  Diakonissalaitoksen kirkko  Hakavuori (ei enää käytössä)  Herttoniemi  Huopalahti  Itäkeskus  St. Jacobs kyrka  Jakomäki (purettu 2023)  Johanneksenkirkko  Kallio  Kannelmäki  Karunan kirkko  Konala (ei enää seurakuntakäytössä)  Kontula  Koskelan kirkko  Kristuskyrkan  Kulosaari  Käpylä  Laajasalo  Lauttasaari  Luther-kirkko  Lähetyskirkko  Malmi  Maunula  Meilahti  Merimieskirkko  Munkkiniemi  Munkkivuori  Myllypuro  Olaus Petrin kirkko  Oulunkylä  Oulunkylän puukirkko  Paavali  Pakila  Pasila (purettu 1978)  Pihlajamäki  Pitäjänmäki  Puistola  Pyhän Henrikin katedraali  Pyhän Kolminaisuuden kirkko  Pyhän Marian kirkko  Pyhän Nikolauksen kirkko  Roihuvuori  Saalem-temppeli  Saksalainen kirkko  Suomenlinna  Tammisalo  Tapanila  Temppeliaukio  Tuomaankirkko  Tuomiokirkko  Töölö  Uspenskin katedraali  Vanha kirkko  Vartiokylä  Viikki  Vuosaari  Östersundom 
Kappelit:  Herttoniemenranta  Jätkäsaari  Kamppi  Katukappeli (Vuosaari)  Leposaari (Kulosaari)  Länsi-Pasila (ei enää seurakunnan käytössä)  Malminkartano  Merirasti-kappeli  Puotila  Pyhän Laurin kappeli  Pyhän Sydämen kappeli  Ruoholahti  Vankilahotellin kappeli
Marcus Björk

| Marcus Björk |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1997 (ikä 27) Uumaja, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Macke
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Kärpät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  47
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Asplöven HC (HockeyEttan) IK Oskarshamn (HA) Örebro HK (SHL) Malmö Redhawks (SHL) Brynäs IF (SHL) Cleveland Monsters (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL)
Marcus Kristian Björk (s. 24. marraskuuta 1997 Uumaja, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän on pelannut urallaan myös 33 NHL-ottelua Columbus Blue Jacketsissa kaudella 2022–2023. Björk laukoo oikealta.