stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Køge
Historia

Kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1288 kauppakaupungiksi, ja oli myöhäiskeskiaikana tärkeä kauppakaupunki. Køgen noitavainoissa (1608–1615) ainakin 15 henkilöä tuomittiin noituudesta ja poltettiin roviolla. Køge kärsi Tanskan ja Ruotsin välillä käydyistä sodista (1643–1720) ja Napoleonin sotien alueella käydyssä Køgen taistelussa vuonna 1807. Kaupunki pysyi pienenä 1800-luvun lopulle asti, kunnes teollisuuden kehittyminen toi lisää asukkaita kaupunkiin. Nykyään Køge on Tanskan 18. suurin taajama.
Nähtävyydet

Køgellä on hyvin säilynyt vanha kaupunki. Sataman ympäristössä ja Køgenlahden rannalla järjestettiin vuosina 2011–2012 taidetapahtumia. Luontokohteita ovat Dyndetin ja Ølsemaglen linnustoalueet, Kimmersletin järvi ja Køgejoki, jonka vartta kulkee vaellusreitti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Køgen kunnan kotisivut (tanskaksi)
Matkaopas aiheesta Køge Wikivoyagessa (englanniksi)
Vladimir Džanibekov

| Vladimir Džanibekov |
| --- | --- |
 Vladimir Džanibekov neuvostoliittolaisessa postimerkissä (etualalla).
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1942 (ikä 82) Iskandar, Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta
Ammatti:  lennonopettaja
Ura
Aika avaruudessa:  145 vuorokautta
Valittu avaruuslentäjäksi:  1970
Eläköityminen:  1986
Lennot

 :  Sojuz 27
 
:  Sojuz 39
 
:  Sojuz T-6
 
 :  Sojuz T-12
 
 :  Sojuz T-13
 
Vladimir Džanibekov (ven. Владимир Александрович Джанибеков; s. 13. toukokuuta 1942 Iskandar, Uzbekistan) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka teki viisi avaruuslentoa.
Džanibekov syntyi Iskandarissa Taškentin alueella, Uzbekistanissa. Hän opiskeli vuodesta 1960 Leningradin yliopistossa fysiikkaa alkaen harrastaa lentämistä. Vuonna 1961 hän alkoi opiskella V. M. Komarovin sotilaslentokoulussa. Hän valmistui neljä vuotta myöhemmin ja toimi lennonopettajana Neuvostoliiton ilmavoimissa. Vuonna 1970 hänet valittiin kosmonautiksi.
Džanibekov lensi Sojuz 27-, Sojuz 39-, Sojuz T-6-, Sojuz T-12- ja Sojuz T-13 -avaruusaluksilla. Hän vietti 145 vuorokautta avaruudessa ja teki 8,5 tuntia avaruuskävelyitä.
Vuonna 1986 Džanibekov siirtyi avaruustoiminnasta politiikkaan Uzbekistanin neuvostotasavallassa vuoteen 1990 asti.
Džanibekov on tehnyt avaruusaiheista taidetta, maalauksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladimir Džanibekov Wikimedia Commonsissa
http://english.ohmynews.com/articleview/article_view.asp?article_class=4&no=363760&rel_no=1 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.spacefacts.de/bios/cosmonauts/english/dzhanibekov_vladimir.htm
http://www.zarya.info/Diaries/StationsDOS/Salyut6Ex5.php (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.zarya.info/Diaries/StationsDOS/Salyut6Ex1.php (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.astronautix.com/astros/dzhbekov.htm
http://www.balloonlife.com/publications/balloon_life/9711/rtwretro9711.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://groups.google.co.nz/groups?selm=9505221540.AA07052%40urania.harvard.edu%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://books.nap.edu/books/0309085489/html/index.html
Lahden historia

Tämä artikkeli käsittelee Lahden historiaa esihistoriallisesta asutuksesta nykypäivään saakka. Lahden kaupunki on perustettu vuonna 1905.
Esihistoriallinen asutus

| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
1906: 2 779
1910: 5 996
1915: 4 974
1920: 5 212
1925: 8 315
1930: 10 083
1935: 21 167
1940: 24 757
1945: 33 725
1950: 43 571
1955: 48 112
1960: 65 210
1965: 79 829
1970: 88 393
1975: 94 862
1980: 94 767
1985: 94 447
1990: 93 151
1995: 95 119
1996: 95 501
1997: 95 854
1998: 96 227
1999: 96 666
2000: 96 921
2002: 97 968
2003: 98 253
2004: 98 281
2005: 98 349
2006: 98 413
Renkomäen Ristolassa tehtyjen kaivauksien perusteella Lahden seudulla oli asutusta jo yli 10 000 vuotta sitten, mikä tekee Lahden alueesta erään Suomen vanhimmista tunnetuista asuinpaikoista.
Lahden kauppala 1878

Suomen teollistuessa alkoi sahauksella olla merkitystä. Tämä aiheutti vesikuljetusten arvon nousun ja lopulta rautateiden perustamisen vesikuljetuksia korvaavana tai täydentävänä kuljetusmuotona.
Lahden kehitykselle oli merkittävää se, että Suomen suuriruhtinaskunnan senaatti päätti suosia rautateitä ja olla rakentamatta toivottua määrää kanavia ja että ratalinjauksissa päätettiin rakentaa Lahti–Riihimäki-rata, mikä loi pohjan Lahden kylän kasvamiselle Lahden kauppalaksi ja lopulta Lahden kaupungiksi. Lahden kaupunki syntyi rautatie-, vesi-, ja maaliikenteen risteyskohtaan. Kauppalana Lahti oli epäitsenäinen kauppala ja kuului Hollolaan.
Lahden kaupunki 1905

Itsenäisenä kaupunkina ollessaan on Lahteen liitetty lisää alueita Hollolan kunnasta 1916, 1923, 1933 ja 1956.
Lahden kaupunki 1905 > Toisen maailmansodan jälkeen

Toinen merkittävä kasvuimpulssi väestönkehityksen kannalta oli siirtoväen tulo Lahteen jatkosodan jälkeen ja sen jälkeen yleinen maalta-kaupunkiin-liike.
Lahden kaupunki 1905 > Kulttuurikaupungiksi

Vuoden 1878 palonsa jälkeen epäitsenäiseksi Lahden kauppalaksi muuttunut Lahti sai kaupungin oikeudet 1905, mitä Lahden kaupunki juhli satavuotisjuhlanaan 2005. Satavuotisjuhliin liittyi useita tilaisuuksia, joista ehkä näyttävin oli 20. elokuuta 2005 järjestetty marssi.
Aiheesta muualla

Tietoja Lahdesta > Historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Kahvilakäytössä oleva Lahden vanha Vesijärven rautatieasema (4.2.2006). Äärivasemmalla näkyy Sibeliustalo.
Voimavirtaliitin Strömberg

Romppasen hanska
Voimavirtaliitin Strömberg eli niin sanottu Romppasen hanska on Strömbergin valmistama silumiinivaluinen voimavirtaliitin, jossa on kolme vaihenapaa ja yksi maadoitusliitin. Liitin poistui laittomana käytöstä 1970–1980-luvuilla, kun 5-napainen asennus otettiin käyttöön. Maadoitus tapahtui kytkemällä runko ja nollatappi saman ruuvin alle. Asennus oli vaarallinen etenkin märillä rakennustyömailla liitosten hapettumisen takia. Nimitys juontuu yleisesti käytössä olleesta Strömbergin kutsumanimestä, mutta myös muotoa Rompan hanska on käytetty. Romppasen hanskaa oli 40- ja 80-ampeerista mallia. Sitä saattaa vielä nähdä vanhoissa kiinteistöissä.
Viulukonsertto nro 2 (Paganini)

Niccolò Paganini sävelsi toisen viulukonserttonsa h-mollissa (La campanella; op. 7, MS 48) vuonna 1826. Sen "kelloa" merkitsevä lisänimi tulee triangelin käytöstä viimeisen osan kuuluisassa teemassa. Kun Paganini sävelsi teostaan, oli hän jo vakiinnuttanut maineensa viuluvirtuoosina; kenties tästä syystä hän toisessa viulukonsertossaan keskittyykin enemmän melodioihin ja tematiikkaan kuin tekniikkaan. Teoksessa, varsinkin sen avausosassa, kuuluu Rossinin vaikutus.
Franz Liszt käytti viimeisen osan rondoteemaa teoksessaan Études d'exécution transcendante d'après Paganini.
Osat

Allegro maestoso
Adagio
Rondo
Aiheesta muualla

IMSLP: Violin Concerto No.2, Op.7 (Paganini, Niccolò) (nuotteja)
Vitali Žolobov

| Vitali Žolobov |
| --- | --- |
 Sojuz 21: Boris Volynov ja Vitali Žolobov. Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1976.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1937 (ikä 87)  Zburjevka, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Sotilasarvo:  eversti, Neuvostoliiton ilmavoimat
Eläköityminen:  1981
Lennot

 :  Sojuz 21
 
Vitali Žolobov (ven. Виталий Михайлович Жолобов, s. 18. kesäkuuta 1937 Zburjevka, Ukrainan neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Hän toimi Neuvostoliiton ilmavoimissa, jossa yleni lopulta everstiksi, kunnes hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen.
Hän lensi kesällä 1976 Sojuz 21 -avaruusaluksella Saljut 5 -avaruusasemalle. Hän kärsi voimakkaasti avaruuspahoinvoinnista.
Hän toimi avaruusohjelmassa vuoteen 1981 asti, jolloin hänestä tuli geologian tutkimusryhmän päällikkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vitali Žolobov Wikimedia Commonsissa
Vitali Zastuhov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Jugoslavia 1970 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1969 |  |  |
Vitali Sergejevitš Zastuhov (ven. Виталий Сергеевич Застухов, 1947–2004) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija.
Zastuhov voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa MM-pronssia Jugoslaviassa 1970 ja Euroopan mestaruuden Italiassa 1969.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1969
4 Zastuhov |
5 Paulauskas |
6 Sak’andelidze |
7 Kulkov |
8 Bološev |
9 Polyvoda |
10 S. Belov |
11 Tomson |
12 Kovalenko |
13 Volnov |
14 A. Belov |
15 Andrejev |
Valmentaja Gomelski
Very

| Very Pet Shop Boys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1992–1993, Sarm West Studios, Lontoo
 Julkaistu: 27. syyskuuta 1993
 Tuottaja(t): Pet Shop Boys, Brothers in Rhythm, Stephen Hague
 Tyylilaji: synthpop, dancepop, techno
 Kesto: 53.17
 Levy-yhtiö: Parlophone
Pet Shop Boysin muut julkaisut
| Discography: The Complete Singles Collection 1991 | Very 1993 | Disco 2 1994 |
Singlet albumilta Very
 ”Can You Forgive Her?” Julkaistu: 31. toukokuuta 1993  ”Go West” Julkaistu: 6. syyskuuta 1993  ”I Wouldn't Normally Do This Kind of Thing” Julkaistu: 29. marraskuuta 1993  ”Liberation” Julkaistu: 4. huhtikuuta 1994  ”Yesterday, When I Was Mad” Julkaistu: 29. elokuuta 1994
Very on Pet Shop Boysin 27. syyskuuta 1993 julkaisema albumi. Se oli yhtyeen seitsemäs albumijulkaisu. Se uudelleenjulkaistiin 2001. Se myi platinaa Britanniassa ja kultaa Yhdysvalloissa (500.000 kpl.).
Levyä olivat yhtyeen jäsenten lisäksi tuottamassa Stephen Hague ja Brothers in Rhythm. Q sijoitti Veryn 91. sijalle "sadan parhaan brittiläisen albumin" listalla vuonna 2000. Varsinaisten jäsenten Neil Tennantin ja Chris Lowen lisäksi levyn kappaleilla kuullaan useita vierailevia muusikoita.
Levystä julkaistiin rajoitettu kahden levyn painos ”Very Relentless”. Toinen levy, Relentless, sisälsi kuusi kappaletta kokeilevampaa ja instrumentaalisempaa discomusiikkia.
Helsingin Sanomien musiikkitoimitus otti albumin mukaan vuoden 1993 päätteeksi tekemäänsä Vuoden levyt -koosteeseen.
Kappaleet

Can You Forgive Her? – 3.53
I Wouldn't Normally Do This Kind of Thing – 3.03
Liberation – 4.05
A Different Point of View – 3.26
Dreaming of the Queen – 4.19
Yesterday, When I Was Mad – 3.55
The Theatre – 5.10
One and One Make Five – 3.30
To Speak Is a Sin – 4.45
Young Offender – 4.49
One In A Million – 3.53
Go West – 8.21
Postscript – 1.14
Arviot

Allmusic:
Robert Christgau: A
Aiheesta muualla

Very discogs.com -sivustolla
Kääpiömistelit

| Kääpiömistelit |
| --- | --- |
 Arceuthobium abietinum.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Santalales
Heimo::  Santelipuukasvit
Suku::  Kääpiömistelit Arceuthobium  M.Bieb.
Katso myös
   Kääpiömistelit Wikispeciesissä   Kääpiömistelit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kääpiömistelit (Arceuthobium) on santelipuukasveihin eli santelikasveihin kuuluva loiskasvisuku. Siinä on 38 lajia, joita esiintyy Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kääpiömistelit ovat mänty- ja sypressikasveihin kuuluvien havupuiden päällysloisia. Ne kasvavat havukasvien oksilla varpumaisina haarovina kasvustoina, jotka ovat paitsi vihreitä tai hyvin vaihtelevan värisiä. Lehdet ovat surkastuneet lähes näkymättömiin. Kukat ovat yksineuvoisia ja hedelmänä on yksisiemeninen tahmea marja.
Lajeja

Azorienkääpiömisteli (Arceuthobium azoricum)
Katajankääpiömisteli (Arceuthobium oxycedri)
Havunkääpiömisteli tai kääpiömisteli (Arceuthobium pusillum)
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Arceuthobium
Suomen Lajitietokeskus: Kääpiömistelit – Arceuthobium
ITIS: Arceuthobium (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Arceuthobium (englanniksi)
Flora of China: Arceuthobium (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Arceuthobium (englanniksi)
Vitali Štšerbo

Vitali Venediktovitš Štšerbo (ven. Виталий Венедиктович Щербо, valkoven. Віталь Венядзіктавіч Шчэрба, Vital Venjadziktavitš Štšerba, s. 13. tammikuuta 1972 Minsk, Valkovenäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen telinevoimistelija, yksi kautta aikain menestyneimpiä lajissaan, kuusinkertainen olympiavoittaja ja 14-kertainen maailmanmestari.
Štšerbo voitti urallaan kuusi olympiakultaa ja 14 maailmanmestaruutta. 20-vuotiaana 1992 Barcelonan olympialaisissa hän voitti kuusi kultamitalia, IVYn yhdistyneen joukkueen edustajana: kuusiottelussa, nojapuilla, hevosella, renkailla, hypyssä ja joukkuekilpailussa. 1996 Atlantassa hän voitti neljä pronssia: moniottelussa, rekillä, nojapuilla ja hypyssä.
Maailmanmestaruuskilpailuista Štšerbo voitti kaikkiaan 14 kultaa, seitsemän hopeaa ja viisi pronssia.
Sittemmin Štšerbo on muuttanut vaimonsa ja lastensa kanssa Yhdysvaltoihin, jossa hänellä on oma kuntosaliyritys. Vuonna 2001 hän sai Yhdysvaltain kansallisuuden.
Aiheesta muualla

Štšerbo KOK:n sivulla (englanniksi)
Štšerbosta kertova artikkeli (venäjäksi)
Käyntikortti

Käyntikortti
Käyntikortti on tavallisimmin valkoiselle kartongille painettu noin luottokortin kokoinen kortti, johon on painettu henkilön nimi, yhteystiedot sekä usein myös työnantajan logo, nimi ja yhteystiedot. Suomessa käyntikortit olivat tavallisesti mitoiltaan 90 mm x 50 mm, mutta nykyisin on suurelta osin siirrytty luottokortin kokoisiin (IEC/7810) 85,60 mm x 53,98 mm kortteihin. [lähde? ] Nykyään matkapuhelinkotelot ovat syrjäyttäneet monessa maassa perinteiset lompakot. Matkapuhelinkotelossa on korttipaikat mitoitettu usein vain luottokortin kokoisille korteille. Trendi on maailmanlaajuinen ja koskee muitakin kortteja esim ajokorttia, henkilökorttia, muovisia jäsenkortteja joiden koko on tänä päivänä poikkeuksetta IEC/7810 standardia mukaileva ja painotalojen tarjoama kokoluokka 85 mm x 55 mm.  [lähde? ] Painotalot ohjeistavat lisäämään suunniteltuun käyntikorttikuvaan n. 2mm leikkuuvarat, joten työtiedoston koon tulisi olla 87 x 57mm.[lähde? ]
Painotekniikoiden muuttuessa analogisesta digitaaliseen kirjapainot ovat keskittyneet erilaisiin painotöihin. Korttien tehokas tuotanto edellyttää erikoistumista pieniin painosmääriin raskaalle kartongille. Käyntikortteja valmistavatkin nykyisin erikoispainot.
Yritykset käyttävät käyntikorttia kätevänä yhteyskeinona, eikä tarvitse haaskata aikaa yhteystietojen kertaamiseen ja kirjoitteluun vaan ne voidaan ojentaa kätevästi yhdellä eleellä.
Myös yksityishenkilöt voivat tehdä käyntikortteja itselleen. Tarkoitukseen on olemassa monia ohjelmia joilla voi myös lisätä kuvia korttiin.
Lisäksi on olemassa 2 puolisia käyntikortteja joissa myös kortin kääntöpuolella on infoa.
Etiketti

Käyntikortit tai visiittikortit olivat tärkeä osa Euroopan säätyläisten etikettiä 1600-luvulta 1800-luvulle. Vierailukäyntiä pyydettiin jättämällä oma korttinsa toimitettavaksi isännälle, joka vastasi lähettämällä oman korttinsa. Jos vastausta ei kuulunut, tai kortti toimitettiin kirjekuoressa, vierailu ei ollut sovelias. Ranskasta ja Britanniasta alkanut tapa levisi myös Yhdysvaltoihin.
Jos kortti jätettiin henkilökohtaisesti, eikä palvelijoiden viemänä, sen merkiksi kortin kulma taitettiin. Korteissa saattoi olla painatuksia ja vaakunoita, kuitenkin 1800-luvulla kortin muodoksi vakiintui pelkkä valkoinen kortti, jossa oli vain vierailijan nimi.
Korttiin voitiin myös merkitä vierailun tarkoitus. Esimerkkejä koodeista ovat:
p.f., onnittelua varten (pour féliciter)
p.c., osanotoksi (pour condoléance)
p.r., kiitoskäynti (pour remercier)
p.p.c., jäähyväiskäynti (pour prendre congé), ruotsissa myös a.t.a.: (att ta avsked).
p. p., jonkin henkilön esittelemiseksi (pour présenter)
p. p. p., ottaakseen osaa (pour prendre part) (= p. c.)
r. s. v. p., pyydetään vastausta (réponse s’il vous plait), ruotsiksi o. s. a. (om svar anhålles)
Käyntikorttien jättämistä koskevat tietyt säännöt. Herrasmiehen tuli jättää kaksi korttia, isännälle ja emännälle, naisen vain yksi emännälle. Naimisissa oleva nainen ei ikinä jättänyt korttiaan miehelle.
Carte-de-visite

Visiittikortti-tapa muuttui kun ranskalainen André-Adolphe-Eugène Disdéri patentoi 1854 tavan ottaa halpoja valokuvia, jotka kiinnitettiin visiittikortin kokoiselle taustapahville. Disdérin tekniikka levisi nopeasti läpi Euroopan 1860-luvulla.
Tällöin tuli tavaksi tuoda isännälle valokuva perheestä muodikkaana vierailutervehdyksenä. Tapa levisi myös yläluokan piireistä laajojen kansanjoukkojen keskuuteen. Disdérin kortteja vaihdettiin myös ystävien kesken ja valokuvaamot myivät kuvia tunnetuista henkilöistä ja taideteoksista. Visiittikorttivalokuva sopi hyvin myös postitettavaksi.
Tapa oli voimissaan 1860–1920-luvuilla. Nykyisin visiittikortilla tarkoitetaankin myös valokuvan standardikokoa ja pohjustustapaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käyntikortti Wikimedia Commonsissa
Johann Wolfgang von Goethen käyntikortti.
Valenciennea limicola

| Valenciennea limicola> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Valenciennea
Laji::  limicola
Kaksiosainen nimi
 Valenciennea limicola  Hoese ja Larson, 1994 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valenciennea limicola on Valenciennea-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä Hoese ja Larson vuonna 1994.
Levinneisyysalue

Lajia on tavattu Thaimaassa ja Fidžissä.
Volgogradin lääketieteellinen valtionyliopisto

| Volgogradin lääketieteellinen valtionyliopisto> Волгоградский государственный медицинский университет |
| --- | --- |
  
 Yliopiston rakennus vuonna 2006.
 engl. Volgograd State Medical University 
Perustettu:  1935
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Vladimir Škarin
Sijainti:  Volgograd, Volgogradin alue  Venäjä
Sivusto:  https://www.volgmed.ru/
Volgogradin lääketieteellinen valtionyliopisto (ven. Волгоградский государственный медицинский университет, Volgogradski gosudarstvennyi meditsinski universitet, lyh. ven. ВолгГМУ, VolGMU) on venäläinen yliopisto, joka sijaitsee Volgogradin kaupungissa maan eteläosissa. Opiskelijoita on noin 12 000.
Yliopisto perustettiin vuonna 1935 nimellä Stalingradin lääketieteellinen instituutti. Vuonna 1993 sille myönnettiin akatemian asema, ja vuonna 2003 siitä tuli virallisesti yliopisto. Yliopiston pitkäaikaisena (1990–2019) rehtorina toimi farmakologi Vladimir Petrov, joka on sittemmin siirtynyt yliopiston hallituksen puheenjohtajaksi. Syyskuussa 2019 uudeksi rehtoriksi valittiin Volgogradin alueen entinen varakuvernööri Vladimir Škarin.
Vuodesta 2000 lähtien yliopistossa on ollut mahdollista opiskella lääketieteen tohtorin tutkinto kokonaan englanniksi.
Yliopiaton lukukausimaksu on 122 316 ruplaa venäläisiltä opiskelijoilta ja 332 500 ruplaa ulkomaalaisilta opiskelijoilta. VolGMU on laajalti verkostoitunut kansainvälisesti, ja sekä opiskelijoiden että henkilökunnan joukossa on paljon ulkomaalaisia.
Yliopisto jakautuu hallinnollisesti kymmeneen tiedekuntaan ja yksikköön:
Ulkomaalaisten opiskelijoiden laitos
VolGMU:n julkisen terveyden instituutti
VolGMU-college
Lääketieteellinen tiedekunta
Lääketieteen ja biotieteiden tiedekunta
Terveysministeriön inklusiivisen opetuksen laitos
Harjoitteluosasto
Lastentautien tiedekunta
Hammaslääketieteen tiedekunta
Farmasian tiedekunta
Valtionperintö

Valtionperintö (aiemmin kruununperintö) tarkoittaa valtion oikeutta ottaa perintö itselleen, kun vainajalla ei ole perillisiä eikä hän ole testamentillakaan määrännyt omaisuudestaan. Valtion oikeuksia perintöihin valvova Valtiokonttori voi kuitenkin luovuttaa omaisuuden osittain tai kokonaan vainajan läheiselle henkilölle, vainajan viimeiselle asuinkunnalle ja perittävän kiinteistön myös kiinteistön sijaintikunnalle. Jos jäämistön perunkirjoitusarvo on yli 750 000 euroa, päätöksen omaisuuden luovuttamisesta tekee valtioneuvosto.
Valtionperinnöstä säädetään perintökaaren (40/1965) 5 luvussa ja Ahvenanmaan maakunnan osalta Ahvenanmaan itsehallintolain (1144/1991) 63 pykälässä. Ahvenanmaalla vakinaisesti asuneen henkilön perintö menee maakunnalle, pois lukien maakunnan ulkopuolinen omaisuus, joka menee valtiolle, ellei sitä tarvita kuolinpesän velkojen kattamiseen.
Kun ilman perillisiä oleva henkilö kuolee ja hänellä on testamentti, on testamentti annettava tiedoksi Valtiokonttorille. Jos testamenttia ei ole, tehdään kuolemasta kirjallinen ilmoitus Valtiokonttoriin ja se valitsee kuolinpesälle pesänhoitajan.
Valtiokonttorin tekemään omaisuuden luovuttamista koskevaan päätökseen haetaan muutosta hallinto-oikeudelta ja sen antamaan ratkaisuun korkeimmalta hallinto-oikeudelta, jos se myöntää valitusluvan. Valtiolla on myös oikeus moittia perittävän tekemää testamenttia nostamalla kanne kuuden kuukauden kuluessa testamentista tiedon saatuaan.
Vuonna 2009 Valtiokonttorille ilmoitettiin 570 henkilöstä, jotka olivat kuolleet ilman perillisiä. Heistä 343 henkilöltä löytyi testamentti. Kuolinpesistä 40 oli sellaisia, ettei niistä jäänyt omaisuutta jaettavaksi. Valtiolle tuli omaisuutta 154 pesästä yhteensä 19,8 miljoonaa euroa, josta kunnille luovutettiin 10,1 ja yksityisille 3,3 miljoonaa euroa. Valtiolla pysytettiin omaisuutta (rahaa, asuntoja, kiinteistöjä) yhteensä 6,4 miljoonan euron verran. 2000-luvulla on valtioneuvoston päätettäväksi vietyjä asioita ollut vuosittain 1–9 kappaletta.
Aiheesta muualla

Valtiokonttorin perintöasioiden pääsivu. (Arkistoitu – Internet Archive)
Utelias Vili (elokuva)

| Utelias Vili> Curious George |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Matthew O'Callaghan
Käsikirjoittaja:  Robert L. Baird Dan Gerson Karey Kirkpatrick Michael McCullers Clare Sella Joe Stillman
Tuottaja:  Ron Howard David Kirschner Bonne Radford Jon Shapiro
Säveltäjä:  Heitor Pereira Jack Johnson
Leikkaaja:  Julie Rogers
Pääosat:  Will Ferrell Drew Barrymore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Imagine Entertainment Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios United International Pictures Netflix
Ensi-ilta:   10. helmikuuta 2006  4. elokuuta 2006
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Utelias Vili (engl. Curious George) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka perustuu H. A. Reyn ja Margret Reyn samannimiseen lastenkirjaan. Elokuvan ohjasi Matthew O'Callaghan. Pääosissa ääninäyttelevät Will Ferrell ja Drew Barrymore. Nimiroolissa toimii Frank Welker. Elokuva sai Satellite Awards -ehdokkuuden parhaasta laulusta, joka oli Jack Johnsonin esittämä ”Upside Down”.[lähde? ]
Näyttelijä > Alkuperäiset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Will Ferrell  | … |  Ted – keltahattuinen mies   |
|  Drew Barrymore  | … |  Maikki (Maggie Dunlop)   |
|  David Cross  | … |  Juniori (Junior Bloomsberry)   |
|  Eugene Levy  | … |  Clovis   |
|  Joan Plowright  | … |  Leväperä   |
|  Dick Van Dyke  | … |  herra Bloomsberry   |
|  Frank Welker  | … |  Vili (George)   |
|  Ed O'Ross  | … |  Ivan   |
|  Michael Chinyamurindi  | … |  Edu   |
|  Billy West  | … |  manageri   |
|  Jeff Bennett  | … |  myyntimies   |
|  Kath Soucie  | … |     |
|  Kimberly Brooks  | … |  sivuäänet   |
|  Richard Epcar  | … |  sivuäänet   |
|  Mandy Steckelberg  | … |  sivuäänet   |
|  Fred Tatasciore  | … |  sivuäänet   |
Näyttelijä > Suomalaiset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Petteri Summanen  | … |  Ted – keltahattuinen mies   |
|  Ella Keranto  | … |  Maikki   |
|  Kari Ketonen  | … |  Juniori   |
|  Aarno Sulkanen  | … |  Mulperi   |
|  Ulla Renko  | … |  Leväperä   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Iivana   |
|  Eero Saarinen  | … |  Joni   |