stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Legend of Spyro: Dawn of the Dragon
Pelaaminen

Dawn of the Dragoniin on tehty muihin Spyro-peleihin verrattuna entistä enemmän muutoksia. Se on mm. ensimmäinen -peli, jossa voi lentää milloin haluaa. Peliin tuli myös co-op-ominaisuus, jossa toinen pelaaja voi liittyä peliin pelaten Kekäleellä. Kulolla ja Kekäleellä on elinvoima- ja elementtimittarit, joiden täyttämiseen tarvitaan vihreiden ja punaisten kristallien energiaa. Sinisten kristallien energialla voi päivittää elementtihyökkäyksiä. Elementtien päivittäminen tehostaa myös raivohyökkäystä. Pelissä voi etsiä myös lohikäärmehaarniskoja, jotka antavat parannuksia hahmojen ominaisuuksiin. Pelissä on kolme haarniskasettiä molemmille lohikäärmeille: kuparinen tehostaa kestävyyttä, hopeinen fyysisiä iskuja ja mustan haarniskan löytämisestä saa palkinnoksi rajattoman raivohyökkäyksen. Jokainen haarniskasetti sisältää kolme kappaletta: kypärän, panssarin ja häntäsuojuksen. Keräiltäviin esineisiin kuuluvat myös suuret kristallisirpaleet, jotka kasvattavat lohikäärmeiden elinvoima- ja elementtimittareita. Internetistä löytyvillä koodeilla voi saada hahmoille kaikki haarniskat sekä loputtomat elinvoima- ja elementtipalkit.
Yksi merkittävimmistä muutoksista on Kulon ja Kekäleen uudelleen muokattu ulkonäkö, mikä saa heidät näyttämään kolme vuotta vanhemmilta ja aikuisemmilta. Tässä pelissä pelaaja voi vaihtaa hahmoa ja  syöksettävää elementtiä aina silloin kun niin tahtoo. Kulon elementteihin kuuluu tuli, sähkö, jää ja maa. Kekäle kykenee käyttämään tuulta, pelkoa, varjoa ja myrkkyä. Uutena ominaisuutena on myös pelissä tutkittavat paikat, joihin on lennettävä: niihin ei maata pitkin pääse.
Kiipeäminen on myös uusi ominaisuus. Kulo ja Kekäle pystyvät kiipeämään ja juoksemaan seinämiä pitkin, ja he voivat myös heilauttaa toisensa ylemmäs kahleketjunsa varassa. Kulo ja Kekäle voivat myös lyödä vihollisen ilmaan, raapia ja purra sitä, rutata sen maahan tai viskellä sitä ilmassa. Peli sisältää useita komboliikkeitä.
Toisin kuin kahdessa edellisessä The Legend of Spyro -pelissä, kolmannessa voi palata aikaisemmin suorittamaansa episodiin (Luku-tilassa) esim. etsimään unohtuneita kristalleja tai haarniskoja. Lähes jokainen episodi sisältää myös yhden tai useamman eliittivihollisen, jotka ovat tavallisia vihollisia voimakkaampia. Vihollisella on kasvoillaan naamio, jonka väristä pelaajan on pääteltävä naamion parhaiten tuhoava elementaalihyökkäys. Kun oikea elementti on löydetty, ja naamio on revitty eliittivihollisen naamasta, on tämä mahdollista kukistaa muitakin hyökkäyksiä/elementtejä käyttäen.
Vastaanotto

Kaiken kaikkiaan peli on saanut pääosin ristiriitaisia vastaanottoja sen julkaisunsa jälkeen, sillä Metacriticin keräämien arvioiden keskiarvoksi pelille muodostui 62/100. Matt Casamassina IGN:ltä antoi pelille arvosanaksi 7,3 ja sanoi, että "peli ei sisällä uutta sukupolvityyliä, eivätkä pelimekaniikat tuntuneet kovin tuoreilta (varsinkin kahden edeltäjäpelin jälkeen), mutta perustekijät ovat hyvin hallussa ja esitystapa on parempi kuin kukaan voi kuvitella". Impulse Gamer yllättyi pelin maksavasta kunnianosoituksesta sarjan "juuriin, joka ottaa seuraavan kehitysaskeleen. KonsoliFin antoi arvosanaksi 2/5 tähteä kehuen saadusta edeltäjiä monipuolisemmasta kokemuksesta, mutta se kritisoi huonoa toimintapainotteisuutta vihollisia vastaan taistellessa.
Pelin Wii-versio oli ehdokas "Parhaasta ääninäyttelystä" IGN:n vuoden 2008 videopeligaalassa.
Ääninäyttely

Englanninkieliset äänet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elijah Wood  | … |  Spyro   |
|  Christina Ricci  | … |  Cynder   |
|  Wayne Brady  | … |  Sparx   |
|  Mark Hamill  | … |  Malefor (Dark Master)   |
|  Gary Oldman  | … |  Ignitus   |
|  Blair Underwood  | … |  Hunter of Avalar   |
|  Corey Burton  | … |  Volteer, Mason, sivuäänet   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Terrador, Chief Prowlus, Hermit   |
|  Jeff Bennett  | … |  Cyril, sivuäänet   |
|  Martin Jarvis  | … |  The Chronicler   |
|  Fred Tatasciore  | … |  Meadow   |
Suomenkieliset äänet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Samuel Harjanne  | … |  Kulo (Spyro)   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Kekäle (Cynder)   |
|  Petri Hanttu  | … |  Kipuna (Sparx)    |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Erällys (Hunter), Terrador   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Syttö (Ignitus)   |
|  Rauno Ahonen  | … |  Ahokas (Meadow), Kronikoitsija (Chronicler)   |
|  Arto Nieminen  | … |  Vaaniskus (Prowlus), Erakko ("Hermit"), sivuäänet   |
|  Bruno Lähteenmäki  | … |  Ärhänä ("Malefor"), sivuäänet   |
|  Saku Mäkynen  | … |  gepardisotilaat (Cheetah Warriors), sivuäänet   |
|  Juha Paananen  | … |  Volteer, Cyril, Muurus (Mason), sivuäänet   |
|  Jari Salo  | … |  sivuäänet   |
Aiheesta muualla

The Legend of Spyro: Dawn of the Dragon MobyGamesissa (englanniksi)
The Legend of Spyro: Dawn of the Dragon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Skateholmin kalmistot

| Skateholmin kalmistot> Skateholms gravfält |
| --- | --- |

Sijainti
 Skateholmin kalmistot
Koordinaatit:  55°23′11.16″N, 13°28′52.67″E
Valtio:  Ruotsi
Historia
Tyyppi:  kalmisto
Huippukausi:  mesoliittinen kausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skateholmin kalmistot sijaitsevat Skateholmissa Trelleborgin lähellä Skånessa Ruotsissa muinaisen Itämeren eli Litorinameren rannalla. Paikka on kuuluisa monista hyvin säilyneistä ihmisten ja koirien haudoista, joita on tutkittu toistasataa. Kalmistot ovat muodostuneet asuinpaikkojen ympärille, joita tunnetaan ainakin yhdeksän. Haudat ja eräät esineet on ajoitettu vuosiin 5 800−4 300 eaa. eli mesoliittiselle ja neoliittiselle kivikaudelle. Esineistön perusteella sen väestö kuului Ertebøllen kulttuuriin.
Asuinpaikan muinainen ympäristö

Jääkauden aikana suuret mannerjäätiköt sitoivat runsaasti vettä itseensä ja valtamerien vedenpinta aleni kymmeniä metrejä. Silloin Pohjanmerellä paljastui suuria alueita nykyistä merenpohjaa, ja esimerkiksi Tanskan nykyiset salmet ja saaret sekä Etelä-Ruotsin väli Bornholmiin olivat tällöin maatuneet. Boreaalisella ja atlanttisella ilmastokaudella meri kohosi peittäen asteittain alleen edellä mainitut maa-alueet sekä yhdisti silloisen Itämeren salmen kautta valtameriin. Itämeren silloista vaihetta kutsutaan Litorinamereksi, ja se on ollut silloin jopa neljä kertaa suolaisempi kuin nyt, mutta ei vielä yhtä suolainen kuin valtameret. Tällaisessa murtovedessä viihtyivät sekä suolaisen että makean veden eliöstöt. Meriyhteys on piristänyt rannikon ekosysteemiä ja tuonut lisää väestöä seudulle.
Skateholmin asuinpaikka on sijainnut suojaisan laguuniksi luonnehditun lahden hiekkarannoilla. Toistaiseksi on epäselvää, mikä on tuonna aikana ollut vedenpinnan tarkka korkeus. Yleisesti ottaen tiedetään, että merivesi on käynnyt jopa 5−6 metriä nykyistä korkeammalla, mutta vielä ei voida sanoa, sijaitsivatko asuinpaikat tuolloin saarissa vai niemissä. Merivesi on kuitenkin kohonnut hiljalleen ja asuinpaikkoja on jouduttu hylkäämään ja asettumaan hieman kauemmaksi rannasta. Siksi kohteen lähiympäristöstä on löytynyt yhdeksän asuinpaikkaa, joita merkitään kirjallisuudessa roomalaisilla numeroilla I−IX. Lopulta meri peitti asuinpaikat alleen, mikä auttoi orgaanisen materiaalin säilymistä nykypäiviin asti. Paikka sijaitsee nykyään noin 600 metrin päästä Itämeren rannasta.
Tutkimukset

Tutkimukset aloitettiin keväällä 1980 Lundin yliopiston alaisuudessa Lars Larssonin johdolla, ja ensimmäiset kohteet olivat Skateholm I ja II. Koska aineistoa tuli runsaasti, eri laitosten välillä jouduttiin tekemään laajaa poikkitieteellistä yhteistyötä. Hanke alettiin tuntea nimellä ”Skateholm projektet”, jonka tarkempi määrittely kulki myös nimellä ”A Late Mesolithic Settlement at a South Swedish Bay”. Kaivausten edistymisestä raportoitiin myös kansainvälisessä kirjallisuudessa ja lehdistössä. Skateholm I ja II tutkittiin kokonaan vuosina 1980–1984. Muut löydetyt kohteet tutkitaan joskus myöhemmin.
Elinkeinot

Skateholm I ja II eroavat luumateriaalin perusteella hieman toistaan. Asuinpaikka I:ssä löytyi prosentuaalisesti laskettuna enemmän suolaisen veden kalaa, hylkeitä ja villisikoja. Kalan luita oli hyvin runsaasti, joten kalastus on ollut merkittävä elinkeino. Asuinpaikalla II olivat enemmistönä makean veden kalat ja saksanhirvet. Määrät voivat kertoa ympäristön ja elintapojen muutoksista. Löytöjen perusteella vaikuttaa siltä, että asuinpaikka on ollut ympärivuotisessa käytössä.
Luuanalyysissä on löydetty 89 eläinlajia, ja siihen sisältyy kalojen, vesilintujen, petolintujen ja nisäkkäiden luita. Nisäkkäitä olivat muun muassa harmaahylje, saksanhirvi, villisika, metsäkauris, karhu, majava, villikissa, näätä, saukko ja kärppä, lintuja pelikaani, suula ja etelänkiisla. Erikoinen löytö oli ketun alaleuan luu. Ketun hampaiden kunnosta pääteltiin, että se on ollut kesy ja elänyt vankeudessa.
Vuonna 1983 tutkitiin kauempana muinaisen lahden pohjukassa ollutta asuinpaikkaa. Siellä oli merkkejä asumuksen paalutuksesta, ja sieltä löydettiin kotieläinten luita. Löydöissä esiintyi karjaa, sikaa ja lammasta, mutta villien eläinten luita oli hyvin vähän. Karjaa on saatettu käyttää vetoeläiminä.
Asuinpaikat > Skateholm I

Skateholm I tutkimusalue oli viljeltyä maata kooltaan 80×50 metriä, ja sen mesoliittinen kulttuurikerros eli maakerros, jossa esiintyy ihmistoiminnan jälkiä, tutkittiin kokonaan. Alue oli muinaiseen mereen päättyvä matala rinne, jonka huipulta löytyi asumuksen painanne (11×7 metriä). Asumisen jälkeen mäelle noussut merivesi huuhtoi sieltä kulttuurikerroksen kokonaan pois. Muualla sitä jäi kuitenkin vielä jäljelle. Kulttuurikerroksesta löydettiin muun muassa kivisiä kirveitä, pieniä talttakirveitä, hakkuja, poikkiteräisiä nuolenkärkiä, poran- ja kairanteriä ja kaapimia sekä eläinten luita. Luusta tai sarvista on valmistettu harppuunan kärkiä, talttoja ja tikareita sekä piikkejä. Näistä yli kymmenen oli koristeltuja. Asuinalue saattaa olla laajempikin, sillä ympäristöstä löytyi pii-iskoksia ja -esineitä. Kaivauksissa löytyi vielä neoliittiseen kivikauteen, pronssi- ja rautakauteen sekä keskiaikaan liittyviä esineitä.
Kulttuurikerroksesta tai heti sen alta löydettiin 64 ruumishautaa, joissa 20 vainajaa on asteltu hocker-asentoon istualleen tai kyljelleen makaaen. Tiukassa hocker-asennossa polvet nostetaan rintaa vasten ja jalat vedetään kiinni pakaroihin. Löysässä hocker-asennossa polvet ovat kyllä taivutettuina, mutta asento muistuttaa sikiöasennossa makaamista tai kyykyssä istumista. Seitsemän hautaa sisälsi koiran jäännöksiä. Useassa haudassa on ihmisvainajien tai koirien päälle levitetty punamultaa. Hauta-antimia löytyi vain vähän, ja niitä olivat muutamat piisäleet, poikkiteräiset nuolenkärjet ja ruokalahjat.
Kulttuurikerroksen rikkoivat hautojen lisäksi eräät pylväänjäljet ja kuopanteet. Mäen päällä ollutta painannetta arvellaankin majanpohjaksi. Silloin pylväänjäljet olisivat johtuneet kattoa kannattelevista pylväistä, joista toinen oli melko paksu. Koska majan alueelta löytyi Ertebøllen keramiikkaa, saattaa maja olla nuorempi kuin haudat sen ympärillä. Vanhempi asutus sijaitsi vanhempien hautojen luonna mäen alla ja nuorempi asutus ylempänä mäen päällä. Mäen päälle on jouduttu muuttamaan meriveden kohoamisen takia, ja saari on hylätty tultaessa neoliittiselle kaudelle, koska tila yksinkertaisesti loppui.
Muita rakenteita olivat syvemmälle kaivetut jätekuopat. Myös asuinpaikoilla yleiset kiviliedet löytyivät myös täältä. Liesistä talteen otetut hiilenpalat tutkittiin, jolloin selvisi käytetty puuaines. Polttopuuna on käytetty varmasti ympäröivän metsän puita. Siellä kasvoi hiilianalyysin perusteella ainakin tammea, saarnea, lehmusta, jalavaa, hasselpähkinää, pyökkiä, vaahteraa, poppelia, seljaa ja mäntyä.
Löytömateriaalista teetettiin joitakin radiohiiliajoituksia. Jätekuoppa oli täynnä palaneita hasselpähkinän kuoria ja ne ajoitettiin 6 020 BP eli 4 900 eaa.. Kultturikerroksesta haudan numero 9 läheltä talteen otetut hiilenpalat antoivatajoitukseksi 5 800 ja 5 790 BP eli 4 650 eaa.. Tutkimusalueen ulkopuolelta savimaasta löydetty hiilenpala oli 6 900 BP (5 800 eaa.). Tämä löytö antaa odottaa vielä vanhemman asuinpaikan löytymistä. Asuipaikalla asuttiin 1 000−1 500 vuotta, ja siellä asuttiin samaan aikaan kuin Skateholm II:ssa.
Asuinpaikat > Skateholm II

Skateholm II on kooltaan noin 60×40 metriä, ja se tutkittiin Lars Larssonin johdolla vuosina 1981−1984. Se sijaitsi noin 120 metriä pohjoiseen Skateholm I:stä, ja myös täältä löydettiin mesoliittisia asumuksen pohjia ja hautoja. Muinainen merenpinnan kohoaminen huuhtoi myös täällä kulttuurikerrosta pois, mutta siitä huolimatta löytöaineisto oli runsas. Vaikka asutus alkoi hieman aiemmin kuin Skateholm I:ssä, asutettiin kohdetta yhtä kauan. Ympäristöstä löytyi lisää piikivestä valmistettuja esineitä, joten asuinpaikka saattaa olla suurempikin. Eräiden liesien radiohiiliajoitus antoi ajoituksia pronssikauden lopulta. Kohde on ollut asuttu varsin pitkään.
Asuinpaikalle on haudattu vähemmän ihmisiä kuin Skateholm I:een. Haudoista löytyi 22 ihmisen ja 5 koiran luurankoa. Kaksi koiraa on haudattu yksinään ja kolme yhdessä ihmisen kanssa. Vain yksi ihminen oli haudattu hocker-asentoon, missä suhteessa kalmisto eroaa suuresti Skateholm I:stä. Täällä on ripoteltu punamultaa vain ihmisten päälle, kun Skateholm I:ssä koiratkin saivat osansa. Tämä kalmisto on myös tiiviimpi, sillä tiiviin pääjoukon muodostavat 14 hautaa, ja loput 8 hautaa sijaitsevat kauempana. Yhden haudan reunaa kiersi tumma juova, joten siitä tehtiinkemiallinen analyysi. Analyysin mukaan se oli puisten kehysten jäänne.
Kalmiston keskellä oli tumma pyöreä alue, jota kiersi kapea ja matala oja. Ojan sisään jäännyttä aluetta peitti punamultakerros, ja sen kulttuurikerros oli mustan väristä. Tämän kerroksen lävisti paalunjäljet, joista yksi oli suuri. Paikalla saattoi seistä kiinteä rakennelma. Ojasta löydettiin eläinten luita ja useita ankeriaan selkäruotoja. Lars Larsson tulkitsi alueen kulttipaikaksi, joka sijaitsi osittain maahan kaivetussa majassa.
Asuinpaikkalöydöistä määritettyjä radiohiiliajoituksia on tehty muutama. Ne ovat 6 910 ± 70 BP, 6 590 ± 70 BP, 6 380 ± 70 BP, 6 300 ± 100 BP, 6 050 ± 100 BP ja 5 470 ± 105 BP. Kalibroituina nämä ajoitukset ovat välillä 5 800−4 300 eaa. eli mesoliittisen kivikauden lopusta alkaen. Yksi vainaja on ajoitettu ja sijoittuu yllä olevien aikojen sisälle.
Asuinpaikat > Skateholm III

Alueelta nostettiin vuosina 1931−1932 maata ruoppaamalla pinnasta kerros soraa. Tällöin havaittiin noin 20 hautaa tuhoutuneen. Vuonna 1932 F. Hansen dokumentoi osittain tuhoutuneen ruumishaudan, joka otettiin samalla talteen. Se kuului naiselle, joka makasi selällään, ja tämä ajoitettiin vuonna 1987 radiohiiliajoituksella 5 850 ± 90 BP  (4 700 eaa.), eli se sijoittuu myöhäiseen mesoliittiselle kaudelle. Jos muutkin tuhoutuneet haudat olivat samalta kaudelta, kasvoi mesoliittinen asuinalue 500 metrillä länteenpäin. Samalla tutkittiin uudestaan 25−50 metriä leveä ja 140 metriä pitkä alue koekuoppien avulla, ja nyt onnistuttiin löytämään asuinpaikka. Tutkimuksessa löydettiin runsaasti pii-iskoksia sekä säleitä ja kaapimia. Myös nuotiolla rikki palaneita kiviä oli runsaasti. Tutkimusalueen kaakkoispää on säilynyt parhaiten, ja siellä on kulttuurikerrosta jäljellä 10−40 senttimetriä paksu kerros. Merenpinnan vaihteluiden ja radiohiilaiajoitusten perusteella Larsson päättelee Skatehom II:n olleen ensimmäinen asuinpaikka, ja I ja III ovat seuranneet sitä tässä järjestyksessä.
Asuinpaikat > Skateholm IV−XI

Skateholm IV sijaitsee matalan harjateen päällä Skateholmså-joen äärellä ja on kooltaan 110×50 metriä. Skateholm-projektin puitteissa alue haravoitiin ja irtolöydöt poimittiin talteen. Löydöt olivat piikiven iskoksia, säleitä ja säleytimiä, kaapimia ja palanutta piitä. Inventoijat arvioivat, että asuinpaikka sisältää jäänteitä mesoliittisen ja neoliittisen kivikauden vaihteesta.
Skateholm V tutkittiin saman projektin puitteissa. Kooltaan noin 50×50 metrinen alue sisälsi mesoliittisia löydöksiä, joita otettiin koekaivauksessa talteen. Skateholm VI on kooltaan 60×50 metriä ja sisälsi myös mesoliittisia löydöksiä.
Muut asuinpaikat VII−IX tutkittiin yhtä pintapuolisesti tai heikommin kuin kohteet IV−VI, joten ruumishautoja tai asumuksen pohjia on vielä mahdollista löytää tulevaisuudessa.
Aiheesta muualla

About.com: Skateholm (Arkistoitu – Internet Archive)
The Post Hole: Skateholm I, hauta 13, valokuva
Danmark Saga: Ertebølle kulturen (Arkistoitu – Internet Archive), valokuvia Skateholmista
Den Store Danske: De magiske redskaber, valokuva koristellusta nuijasta
Forskning & Framsteg: Den sista skymfen, valokuva mahalleen haudatusta
Soikkola

Länsi-Inkerin suomalaiset, vatjalaiset ja inkeroiskylät ennen toista maailmansotaa. Soikkolan niemi ylhäällä keskellä.
Inkeroispirtti Soikkolassa R. M. Gaben akvarelli vuodelta 1926.
Soikkolan vuonna 1883 rakennetun ortodoksikirkon rauniot.
Soikkola (ven. Со́йкино, Soikino) on entinen kylä Inkerissä. Soikkolan kylä sijaitsi Soikkolan niemellä Suomenlahden etelärannalla Kaprion- ja Laukaanlahden välissä. Nykyään alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Viistinän ja Niisnovan kuntiin. Alueella on sijainnut myös entiset Soikkolan ortodoksinen seurakunta ja Soikkolan luterilainen seurakunta.
Soikkolan asutus

1900-luvun alkupuolelle saakka Soikkola oli pääosin inkerikkojen asuinaluetta ja siten ortodoksista seutua. Inkerikkojen asumia kyliä olivat Hamala, Kolkanpää, Koskina, Loka (Loas), Loukkula, Metsäkylä, Mättäsi, Oussimäki, Pätsinä, Repola, Ruutsia, Röllölä, Saarove, Savimäki, Soikkola, Suuri-Somero, Tammikontu, Uusi-Harkkola, Viistinä. Inkerikkojen lisäksi luterilaisia, inkerinsuomalaisia äyrämöisiä asui vielä 1800-luvun puolivälissä seuraavissa kylissä: Mäkkylä, Otsave, Peipiä, Suija, Säätinä, Tarinaisi, Uusikylä, Vanha-Harkkola, Venakontsa, Voloitsa. Koskisenkylässä oli inkerikkojen lisäksi saksalaisia. Pelkästään äyrämöisten asuttamia kyliä olivat Järvenperä ja Vääräoja. Toisenuskoisiin kohdistetun painostuksen alla 1900-luvulla tullessa äyrämöiset vetäytyivät muutamiin kyliin ja leimallisimmin äyrämöiskyliksi jäivät Uusikylä ja Vääräoja. Venäläisiä asui vanhastaan vain Pienessä-Somerossa.
1930-luvulla Soikkolan niemelle rakennettiin suuri sotilastukikohta, jonka neuvostoliittolaiset tuhosivat toisen maailmansodan vetäytymisvaiheessa. Sodan aikana suomalaiset ja inkerikot siirrettiin Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin Sisä-Venäjälle. Ensimmäiset kanta-asukkaat pääsivät palaamaan 1950-luvulla.
Nykyisin Soikkolassa asuu muutama sata inkerikoiksi tunnustautuvaa ihmistä ja inkeroisen kielikin on jossain määrin säilynyt. Soikkolassa toimii inkeroiskuoro, kansanperinneryhmä ja museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soikkola Wikimedia Commonsissa
Kattila, Soikkola ja Novasolkka Virtuaali-Inkeri -sivustolla
Sivu Soikkolan ortodoksisen seurakunnan historiasta (venäjäksi)
Salaliitto Kairossa

| Salaliitto Kairossa> ولد من الجنة |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Tarik Saleh
Käsikirjoittaja:  Tarik Saleh
Tuottaja:  Kristina Åberg Fredrik Zander
Kuvaaja:  Pierre Aïm
Leikkaaja:  Theis Schmidt
Pääosat:  Tawfeek Barhom Fares Fares Mohammad Bakri Makram J. Khoury Sherwan Haji
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi Ranska Suomi Tanska
Tuotantoyhtiö:  Atmo Rights Memento Films Production Bufo Film i Väst Sveriges Television Mikael Ahlström Films Haymaker Arte France Cinéma Post Control Final Cut for Real
Levittäjä:  B-Plan Distribution
Ensi-ilta:  2022 (Cannesin elokuvajuhlat) 6. huhtikuuta 2023 (Suomi)
Kesto:  125 minuuttia
Alkuperäiskieli:  arabia
Budjetti:  6500000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salaliitto Kairossa on Tarik Salehin ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalais-ranskalais-suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Cannesin elokuvajuhlien kilpasarjassa. Elokuvan suomalaisena yhteistuottajana ovat Bufo ja jälkituotantoyhtiö Post Control.
Elokuva on poliittinen trilleri, jossa kalastajaperheen poika Adam valitaan opiskelijaksi Kairossa sijaitsevaan Al-Azharin yliopistoon. Pian tämän jälkeen yliopiston johtaja kuolee ja hänen seuraajansa valitsemisesta alkaa verinen kilpailu professorien kesken. Adam joutuu kamppailun keskelle professoreja tutkivan etsivän värvätessä hänet tiedonantajakseen.
Elokuva on kuvattu kokonaan Turkissa. Istanbulin Suleimanin moskeija esittää Al-Azharin yliopistoa. Ohjaaja Saleh ei voi matkustaa Egyptiin, sillä hänestä on siellä pidätysmääräys.
Salaliitto Kairossa edusti Ruotsia kilpailussa parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnosta ja se ylsi kisassa 15 parhaan joukkoon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tawfeek Barhom  | … |  Adam   |
|  Fares Fares  | … |  Ibrahim   |
|  Mohammad Bakri  | … |  Kenraali Al Sakran   |
|  Makram J. Khoury  | … |  Sheikki Negm   |
|  Mehdi Dehbi  | … |  Zizo   |
|  Sherwan Haji  | … |  Soliman   |
Aiheesta muualla

Salaliitto Kairossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rommipäiväkirja

| Rommipäiväkirja> The Rum Diary |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bruce Robinson
Käsikirjoittaja:  Bruce Robinson
Perustuu:  Hunter S. Thompsonin samannimiseen kirjaan The Rum Diary, 1998 (Suomessa Rommipäiväkirja, 2007).
Tuottaja:   Johnny Depp  Graham King  Christi Dembrowski  Tim Headington  Anthony Rhulen  Robert Kravis 
Säveltäjä:  Christopher Young
Kuvaaja:  Dariusz Wolski
Leikkaaja:  Carol Littleton
Pukusuunnittelija:  Colleen Atwood
Lavastaja:   A. Todd Holland  Luis Lopez Baquero  Enid Soto 
Pääosat:   Johnny Depp  Amber Heard  Aaron Eckhart  Giovanni Ribisi  Richard Jenkins  Bill Smitrovich 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   GK Films  Infinitum Nihil  FilmEngine 
Levittäjä:  FilmDistrict Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 28. lokakuuta 2011  Suomi 2. joulukuuta 2011 
Kesto:  120 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rommipäiväkirja (The Rum Diary) on vuonna 2011 julkaistu elokuva, joka perustuu Hunter S. Thompsonin romaaniin Rommipäiväkirja. Elokuvan ohjasi Bruce Robinson ja pääosissa näyttelevät Johnny Depp ja Amber Heard. Depp oli myös tuottajana elokuvassa. Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2009.
Tarina

Paul Kemp (Johnny Depp) on kiertävä journalisti, joka kyllästyy New Yorkiin ja Eisenhowerin hallinnon alaiseen Amerikkaan, joten hän päättää lähteä Puerto Ricoon kirjoittamaan horoskooppeja paikalliselle The San Juan Star -sanomalehdelle. Puerto Ricossa Kemp ottaa tavaksi juoda rommia. Paikallinen liikemies Sanderson (Aaron Eckhart) arvelee että hän pystyy hyötymään Kempin toimittajan kyvyistä. Kemp ihastuu pakkomielteenomaisesti Chenaultiin (Amber Heard), joka on Sandersonin tyttöystävä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Johnny Depp  | … |  Paul Kemp   |
|  Amber Heard  | … |  Chenault   |
|  Aaron Eckhart  | … |  Sanderson   |
|  Giovanni Ribisi  | … |  Moberg   |
|  Richard Jenkins  | … |  Lotterman   |
|  Bill Smitrovich  | … |  Zimburger   |
|  Michael Rispoli  | … |  Bob Salas   |
|  Julian Holloway  | … |  Wolsey   |
|  Amaury Nolasco  | … |  Segarra   |
|  Marshall Bell  | … |  Donovan   |
|  Karen Austin  | … |  Rouva Zimburger   |
|  Jason Smith  | … |  Davey   |
Aiheesta muualla

Jurpo: Rommipäiväkirja (2011) Leffatykki.  1.1.2013. Viitattu 24.6.2021.
Ebert, Roger: Crusading in a fog of booze RogerEbert.com.  26.10.2011. Viitattu 24.6.2021. (englanniksi)
Chang, Justin: The Rum Diary Variety.  14.10.2011. Viitattu 24.6.2021. (englanniksi)
Travers, Peter: The Rum Diary The RollingStone.  27.10.2011. Viitattu 24.6.2021. (englanniksi)