stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bryson Akhaialainen

Bryson Akhaialainen (n. 340 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Brysonista tiedetään vain vähän. Hänen kerrotaan olleen Stilponin ja Kleinomakhoksen oppilas. Pyrrhon puolestaan oli hänen oppilaansa. Hänen kerrotaan opettaneen myös Krates Thebalaista ja Theodoros Kyreneläistä. Diogenes Laertios lukee hänet niihin filosofeihin, jotka eivät jättäneet jälkeensä kirjoituksia.
Bryson on todennäköisesti eri henkilö kuin Bryson Herakleialainen, sofisti ja matemaatikko joka vaikuttaa eläneen samaan aikaan kuin Sokrates. Suda kuitenkin vaikuttaa sekoittavan nämä kaksi Brysonia toisiinsa, sillä sen Sokratesta käsittelevä hakusana sanoo Bryson Herakleialaisen olleen Sokrateen tai Eukleideen oppilas ja harjoittaneen erististä dialektiikkaa Eukleideen jalanjäljissä.
Peter Leonard

Peter Leonard (s. 1951) on yhdysvaltalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu suomeksi kaksi rikosromaania. Peter Leonard työskenteli mainostoimiston osakkaana ennen jäämistään vapaaksi kirjailijaksi kesällä 2009. Peter Leonard on kirjailija Elmore Leonardin poika. Peter Leonard asuu Michiganin Birminghamissa vaimonsa Julien ja heidän neljän lapsensa kanssa.
Suomennetut teokset

Ihmismetsällä.  ((Quiver, 2008.) Suom. Sami Heino)  Kustannusosakeyhtiö Sammakko, 2009.  ISBN 978-952-483-125-3
Luota minuun.  ((Trust me, 2009.) Suom. Onerva Ollila)  Kustannusosakeyhtiö Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-155-0
Aiheesta muualla

Tuomo Karhu, Turun Sanomat[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Brasilian jalkapallo

Brasilian presidentti Lula ja Ronaldinho Wembley Stadiumilla.
Jalkapallo on Brasilian ylivoimaisesti suosituin urheilulaji. Brasilian jalkapallon isänä pidetään brasialais-brittiläistä Charles Milleriä, joka matkusteltuaan Englannissa ryhtyi opettamaan jalkapalloa paikallisille, muun muassa São Paulon brittiläiselle yhteisölle, jonka pääurheilulaji oli siihen saakka ollut kriketti. Miller kokosi São Pauloon jalkapallon harrastajia ja oli vuosisadan alussa perustamassa Campeonato Paulista -sarjaa, São Paulon osavaltion mestaruussarjaa. Brasiliassa on eri laskutapojen mukaan 13–30 miljoonaa jalkapallon harrastajaa.
Brasilia on yksi maailman parhaista jalkapallomaista ja maa on FIFA-rankingin kärkipäässä. Brasilialaisia jalkapalloammattilaisia pelaa kaikissa tärkeimmissä sarjoissa Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa. Kuuluisimpia brasilialaispelaajia ovat muun muassa Neymar, Kaká, Ronaldinho, Pelé, Ronaldo, Roberto Carlos, Rivaldo, Cafu ja Garrincha.
Brasilian jalkapalloa hallinnoi Brasilian jalkapalloliitto, Confederação Brasileira de Futebol (CBF).
Historia > Lajin rantautuminen ja leviäminen

Ennen jalkapalloa Brasilian suosituin laji oli kriketti. Jalkapallo saapui Brasiliaan 1894 Charles Millerin tuomana. Miller oli suorittanut tutkinnon Southamptonissa, valmistuen jalkapalloilijaksi. Hänen isänsä oli skottilainen rautatieinsinööri Santoksen kaupungissa. Rio de Janeiroon jalkapallon toi 1901 Oscar Cox. Cox järjesti ensimmäisen ottelun, johon osallistui muitakin kuin brittiläiseen yhteisöön kuuluvia henkilöitä. Vaikka jalkapallo ei ollut aluksi kovinkaan suosittu, laji levisi nopeasti: ensimmäinen joukkue perustettiin jo 1900 Rio Grandessa saksalaisten siirtokunnassa. Vuonna 1902 Miller kirjoitti kirjeen, jossa sanoi, että lähes jokaisella kylällä on jo oma joukkueensa. Rion ensimmäinen jalkapalloseura oli Fluminense, joka oli kaupungin valkoisen eliitin joukkue.
Brasiliassa oli paljon mustia orjia, joita oli tuotu maahan 1800-luvun aikana noin 3,5 miljoonaa. Ensimmäinen riodejaneroilainen joukkue, johon myös mustaihoiset pääsivät, oli Bangu Atlético Clube, jonka perustettiin kangastehtaan ympärille, johon pääsi myös tehtaan työntekijät. Myöhemmin mulatit pääsivät myös suurempiin seuroihin, esimerkkeinä mm. Arthur Friedenreich ja Carlos Alberto, joka oli Fluminensen ensimmäinen mulattipelaaja. Kuitenkin suurempien seurojen piirissä pyrittiin pitämään jalkapallo eliitin urheilulajina: tämän takia brasiliassa jalkapallo säilytti pitkään amatöörimäisyyden, joka kielsi maksamasta pelaaijlle palkkaa, joka johti, että köyhemmillä ei ollut varaa. Varsinaisen läpimurron jalkapallon tekemisestä koko kansan lajiksi teki portugalilaiset. He perustivat Vasco da Gaman, johon he keräsivät parhaimpia kykyjä kaupungin sarjoista riippumatta ihonväristä. Myöhemmin Vasco da Gama hyväksyttiin samaan sarjaan muiden suurseurojen kanssa ja portugalilaiset rakennuttivat sen hetkisen Brasilian suurimman jalkapallostadionin, São Januárion. Amatööriys loppui 1930-luvulla, kun brasilialaisten oli aloitettava maksamaan pelaajilleen, jotta he eivät lähtisi pelaamaan Eurooppaan.
Historia > Kansainvälistä menestystä ja kotikisojen pettymys

Brasilian jalkapallomaajoukkueen syntymähetkenä pidetään vuotta 1914 ja ottelua Exeter Cityn sekä Rio de Janeiron ja São Paulon parhaimpia pelaajia vastaan. Brasilia voitti ottelun 2–0. 1919 Brasilia voitti jalkapallon Etelä-Amerikan mestaruusturnauksen, joka nosti Arthur Friedenreichin suureen suosioon. Brasilia osallistui sekä vuosien 1930 että 1934 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta ei saavuttanut menestystä. Vuonna 1938 Ranskan MM-kilpailuissa Brasilia saavutti pronssia: joukkueen suuria tähtiä olivat Domingos ja Leônidas. Erityisesti Leônidas herätti huomiota eurooppalaisissa urheilutoimittajissa ja hän voittikin kilpailujen maalikuninkuuden. 30-luvulla kehiteltiin myös sana futebol, joka erotti lajin brittiläisestä footballista.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Jokaisella maalla on oma parantumaton traumaattinen kansallinen katastrofinsa, jotain Hiroshiman kaltaista. Meidän katastrofimme, meidän Hiroshimamme, oli tappio Uruguaylle vuonna 1950. | ” |
– Nelson Rodrigues. 
Vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailut päätettiin pitää Etelä-Amerikassa, sillä toinen maailmansota oli runnellut Eurooppaa. Brasilia sai tehtäväkseen järjestää turnauksen. Brasiliaan rakennettiin maailman suurin stadion, Maracanã, Rio de Janeiroon. Stadionin kapasiteetti oli 183 000, kun Hampden Parkin, joka oli ennen Maracanãa suurin, kapasiteetti oli 140 000. Turnauksessa ei ollut varsinaista loppuottelua, mutta ottelua Brasilian ja Uruguayn välillä pidetään turnauksen loppuotteluna, sillä se ratkaisi maailmanmestaruuden. Loppuottelua seurasi noin 200 000 ihmistä ja Uruguay voitti ottelun 1–2. Ottelusta on kirjoitettu useita kirjoja ja ottelu oli viimeinen, jossa Brasilia pelasi valkoisissa pelipaidoissaan.
Historia > Kolme mestaruutta

Sveitsin MM-kilpailuissa 1954 Brasilia putosi puolivälierissä Unkaria vastaan. Brasilia voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa 1958 Ruotsin MM-kilpailuissa. Joukkueessa pelasi tällöin mm. Garrincha, Pelé ja Zito. Vuoden 1958 MM-kilpailussa Garrincha ja Pelé pelasivat ensimmäisen kerran samassa ottelussa voitokkaassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan: myöhemmin Brasilia ei koskaan hävinnyt, kun Garrincha ja Pelé pelasivat samaan aikaan kentällä. Brasilia uusi mestaruutensa neljä vuotta myöhemmin Chilen MM-kilpailuissa. Chilessä 21-vuotias Pelé, jota pidettiin jo tuolloin maailman parhaana hyökkääjänä, loukkaantui, mutta Garrincha johdatti Brasilian voittoon. Englannin MM-kilpailuissa 1966 Brasilia putosi jo alkulohkossaan.
1970-luvulla Brasiliaa hallitsi sotilasjuntta. Juntta rakensi ympäri Brasiliaa isoja jalkapallostadioneita: vuonna 1978 Brasiliassa oli viisi yli 100 000 katsojan stadionia ja 27 yli 45 000 katsojan stadionia. 70-luvulla Brasiliassa pelattiin myös autopalloa, peliä jossa pelaajat pelasivat autoilla toisiaan vastaan ja pelivälineenä oli halkaisijaltaan yli metrin mittainen pallo. Rion suurimmat seuratkin perustivat omat autopallojaostonsa ja perustivat lajille oman sarjan.
1970-Meksikon MM-kilpailuissa Brasilia saavutti historiansa kolmannen mestaruuden. Brasilia selvitti alkulohkonsa tappioitta ja voitti puolivälierissä Perun ja välierissä Uruguayn. Loppuottelussa Brasilia voitti puolustusvoittoisen Italian 4–1 Pelén tehdessä kaksi maalia. Brasilia voitti näin omakseen Jules Rimet -pokaalin, joka tosin varastettiin 1983.
Historia > 24 vuotta ilman maailmanmestaruutta

Saksan MM-kilpailuissa 1974 Brasilia oli menettänyt useita viime kilpailujen mestarijoukkueen pelaajia. Brasilia ei kärsinyt tappioita alkulohkossaan ja selvisi myös jatkolohkostaan pronssiotteluun häviten vain Alankomaille. Pronssiottelussa Puola yllätti brasilialaiset ja voittivat ottelun 1–0. Neljä vuotta myöhemmin Argentiinan MM-kilpailuissa Brasilia selvitti itsensä jälleen jatkolohkoon, mutta hävisi sen Argentiinalle maalieron turvin. Pronssiottelussa Brasilia voitti Italian 2–1 Franco Causion ja Dirceun maaleilla; näistä jälkimmäinen oli turnauksen paras brasilialainen jalkapalloilija.
Italian MM-kilpailuissa 1982 Brasilian pelaamista pidetään sen historian luovimpana ja älykkäimpänä. Joukkueessa pelasivat mm. Sócrates, Falcão ja Zico. Brasilia kuitenkin tippui jatkosta hävittyään jatkolohkossaan Italialle 3–2.. 1986 Meksikon toisissa MM-kilpailuissa Brasilia voitti alkulohkonsa kaikki ottelut, mutta hävisi puolivälierissä Ranskalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Italian MM-kilpailuissa neljä vuotta myöhemmin Brasilia voitti jälleen alkulohkonsa kaikki ottelut, mutta hävisi Argentiinalle neljännesvälierissä 1–0.
Historia > Kaksi mestaruutta ja tappio loppuottelussa

Vuonna 1998 järjestettiin Ranskan MM-kilpailut, jossa isäntäjoukkue voitti loppuottelussa Brasilian 3–0. Ennen ottelua joukkueen tähtipelaaja Ronaldo oli saanut sairauskohtauksen, jota pidetään yhtenä syynä miksi Brasilia hävisi ottelun.
Erityispiirteitä

Brasilialaisilla pelaajilla on usein pelaajanimi, joka voi kuvata hänen ammattiaan, ulkonäköään tai pelityyliään. Samoin pallolla on monia nimiä, joista suurin osa on naisellisia. Brasilialaiseen jalkapallokulttuuriin kuuluvat myös radio- ja televisiokommentaattorit, jotka voivat olla hyvinkin puolueellisia.
Erityispiirteitä > Brasilialainen pelityyli

Brasilialaiselle pelityylille on tyypillistä tekninen taitavuus, rytmikkyys ja luovuus. Brasilialaiseen jalkapalloon kuuluvat harhautukset ja näyttävyys. Brasilialaisessa jalkapalloilussa on samoja elementtejä kuin capoeirassa ja se ponnistaakin osittain samoista lähtökohdista. Brasilialaiseen jalkapalloiluun vaikuttaa myös paljolti se, että monet juniorit aloittavat pelaamisen salijalkapallon (futebol de salão) parissa, mikä kehittää pelaajien pallonhallintaa jaloilla. Brasiliassa käytetään jalkapallosta termiä futebol arte, taiteellinen jalkapallo.
Erityispiirteitä > Julkaisuja

Brasiliassa on runsaasti joko pelkästään jalkapalloon tai urheiluun perustuvia julkaisuja. Merkittävimpiä jalkapallouutisia kertovia julkaisuja ovat mm. Lance! ja O Globo. Brasiliassa on myös tehty useita jalkapalloaiheisia elokuvia ja dokumentteja.
Erityispiirteitä > Pelaajanumero 24

Brasiliassa pelaajanumero 24 koetaan vastenmieliseksi, koska luvulla 24 nähdään yhteys homoseksuaalisuuteen, ja latinalaisamerikkalaisessa machokulttuurissa homoseksuaalisuus nähdään epämiehekkäänä. Jos mahdollista, ei brasilialaisjoukkueessa kukaan pelaa numero 24 selässään.
Brasilian sarjat

Brasilian sarjajärjestelmä on historian saatossa muuttunut usein ja sarjojen aikataulut ovat vaihdelleet. Viime vuosina järjestelmää on kuitenkin pyritty uudistamaan siten, että se olisi paremmin yhteensopiva Euroopan maiden sarjojen kanssa, eivätkä brasilialaispelaajat enää lähtisi Eurooppaan kesken kotimaan kauden.
Brasilian sarjajärjestelmä koostuu valtakunnallisista sarjoista, Campeonato Brasileirosta, joka jakautuu neljään sarjatasoon: Série A, Série B, Série C ja Série D. Valtakunnallista sarjaa on pelattu vuodesta 1971. Tämän lisäksi pelataan perinteisiä osavaltiosarjoja, joista tunnetuimmat ovat São Paulon osavaltion Campeonato Paulista ja Rio de Janeiron osavaltion Campeonato Carioca. Viime vuosina osavaltiosarjat on pelattu alkuvuodesta ja Campeonato Brasileiro toukokuusta joulukuuhun. Monen päällekkäisen sarjan pelaaminen johtaa suuriin ottelumääriin, jotka voivat kohota 80 otteluun vuodessa. Lisäksi pelataan cup-kilpailua Copa do Brasilia.
Sekä Copa do Brasilin että Campeonato Brasileiron voittajat pääsevät Etelä-Amerikan seurojen mestaruuscupiin Copa de Libertadoresiin, jossa ne ovat menestyneet hyvin. Menestyneimpiä brasilialaisseuroja ovat muun muassa Vasco da Gama, São Paulo FC, Corinthians, Fluminense, Santos, Grêmio, Internacional ja Palmeiras.
Muita tunnettuja turnauksia ovat mm: Peladão, joka pelataan joka vuosi Manauksessa, Pohjois-Brasiliassa. Peladãossa pelaa yli 600 joukkuetta, kaikki Manausista tai sen läheltä.
Brasilian sarjat > Kauden rytmitys Brasiliassa

| Tam | Hel | Maa | Huh | Tou | Kes | Hei | Elo | Syy | Lok | Mar | Jou |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Osavaltiosarjat | Osavaltiosarjat | Osavaltiosarjat | Osavaltiosarjat | Osavaltiosarjat |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro | Campeonato Brasileiro |
|  | Copa do Brasil | Copa do Brasil | Copa do Brasil | Copa do Brasil | Copa do Brasil |  |  |  |  |  |  |
|  | Copa Libertadores | Copa Libertadores | Copa Libertadores | Copa Libertadores | Copa Libertadores |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  | Copa Sul-americana | Copa Sul-americana | Copa Sul-americana | Copa Sul-americana | Copa Sul-americana |
Seurat

Brasiliassa on noin 800 ammattilaisjalkapalloseuraa. Kannattajamäärältään suosituimmat seurat ovat Flamengo, Corinthians sekä São Paulo. Muita merkittäviä seuroja ovat Palmeiras, Vasco da Gama, Cruzeiro, Grêmio, FC Santos, Internacional, Atlético Mineiro, Fluminense ja Botafogo.
Seurat > Maajoukkueet

Brasilian maajoukkue on maailman menestynein jalkapallomaajoukkue. Se on voittanut jalkapallon maailmanmestaruuden viisi kertaa vuosina 1958, 1962, 1970, 1994 ja 2002. Lisäksi se on voittanut useasti Etelä-Amerikan mestaruusturnauksen Copa Américan. Brasilian naisten maajoukkue on voittanut Etelä-Amerikan mestaruuden neljä kertaa ja saavuttanut kaksi olympiahopeaa sekä MM-hopeaa ja -pronssia.
Brasilialaisia pelaajia

Brasilialaiset pitävät parhaana pelaajanaan Garrinchaa eikä Peléä. Syynä pidetään sitä, että brasilialaisten oli helpompi samaistua Garrinchaan kuin Peléen.
Huomiot

↑  Carlos Alberto levitti ennen otteluita riisijauhoa kasvoihinsa peittääkseen ihonvärinsä. Tästä johtuu yksi Fluminensen lempinimistä, riisijauho.
↑  Nykyään kapasiteetit ovat pienemmät, sillä seisopaikat ovat muutettu istumapaikoiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasilian jalkapallo Wikimedia Commonsissa
Brasilian jalkapallo
Lajiliitto: Brasilian jalkapalloliitto 

Sarjat:Campeonato Brasileiro Série A | Campeonato Brasileiro Série B | Campeonato Brasileiro Série C | Campeonato Brasileiro Série | Osavaltiosarjat 

Cup-kilpailut: Copa do Brasil 

Maajoukkueet: Brasilian maajoukkue | Brasilian naisten maajoukkue | Alle 21-vuotiaiden maajoukkue
Charles Miller, jota pidetään brasilialaisen jalkapallon alullepanijana.
Garrincha vuoden 1962 MM-kilpailuissa.
Brasilia on Etelä-Amerikan menestynein maa naisten jalkapallossa.
Naisia

| Naisia> Women.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Charles Bukowski
Kieli:  englanti
Genre:  kaunokirjallisuus
Julkaistu:  1978
Suomennos
Suomentaja:  Rauno Ekholm
Kustantaja:  Weilin + Göös
Julkaistu:  1981
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  345
ISBN:  951-35-2305-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Naisia (engl. Women) on Charles Bukowskin vuonna 1978 julkaistu kolmas romaani. Kirjassa seikkailee Bukowskin alter ego Henry Chinaski, mutta toisin kuin Bukowskin muissa omaelämäkerrallisissa teoksissa, Naisissa keskitytään 50-vuotiaaksi ehtineen päähenkilön myöhempiin elämänvaiheisiin tunnettuna kirjailijana ja runoilijana.
Kirjan on julkaissut suomeksi vuonna 1981 Weilin + Göös, ja uudelleen se ilmestyi vuonna 1999 Sammakon kustantamana. Sammakko julkaisi kirjasta myös pokkaripainoksen vuonna 2005. Kirjan on suomentanut Rauno Ekholm.
Briard

Briard oli Pete "Räkä" Malmin ja Andy McCoyn johtama punk-rock-yhtye, joka toimi aktiivisesti 1977–1979. Yhtye on herätetty uudelleen henkiin projektiluontoisesti vuosina 1983 ja 1996.
Kokoonpano > 1977 (1. single)

Pete "Räkä" Malmi – laulu
Andy McCoy – kitara, laulu
Ilkka Hulkko (Jan Vincent) – basso
Seppo "Sidi" Vainio – rummut
Kokoonpano > 1978 (2. single)

Malmi
McCoy
Timo Huovinen – basso (tuurasi Ilkka Hulkkoa tämän ollessa armeijassa / levynkansissa nimellä Sam Sodomy)
Vainio (levynkansissa nimellä Serious Lee Insane)
Kokoonpano > 1979 (3. single)

Malmi
McCoy
T.B. Widow – basso (tuurasi Ilkka Hulkkoa tämän ollessa armeijassa)
Vainio
Kokoonpano > 1979 (4. single)

Malmi
Luumu Kaikkonen – kitara (singlen A-puoli)
Jan Stenfors (sittemmin Nasty Suicide) – kitara (singlen B-puoli)
Ilkka Hulkko (Jan Vincent) – basso
Vainio
Kokoonpano > Vuoden 1983 elokuussa albumin levyttänyt kokoonpano

Malmi
McCoy
Hulkko
Vainio
Måns Kullman – basso (3 raidalla), kitara (2 raidalla) ja taustalaulu (3 raidalla)
Kokoonpano > Vuoden 1996 comebackissa

Pete "Räkä" Malmi – laulu
Andy McCoy – kitara, laulu, piano
Angela Nicoletti – laulu
Archie (The 69 Eyes -yhtyeestä) – basso
Jussi Jetson (Jussi 69) –  rummut
Julkaisut > Albumit

Miss World (1983,  Johanna)
Andy McCoy & Pete Malmi: Briard (1996,  RCA)
Julkaisut > Singlet

"I Really Hate Ya" / "I Want Ya Back" (Delta, 1977)
"Fuck The Army" / "Product Of The TV-Generation" (Poko Rekords, 1978)
"Chirpy Chirpy Cheep Cheep" / "Superstars" (Love Records, 1979)
"Rockin' On The Beach" / "Miss World" (Love Records, 1979)
"Fuck The Army" (RCA (BMG), syyskuu 1996)
"River Of Dreams" (RCA (BMG), lokakuu 1996) (Promo)
Julkaisut > Muuta

"Backstreet Boys" / "I Want Ya Back" / "Miss World" / "Fuck The Army" / "Superstars" Metropolis-livekokoelma-albumilla (Johanna, 1980)
"Philosophy" Hilse-LP-kokoelma-albumilla 1979
Aiheesta muualla

Briard (Arkistoitu – Internet Archive)
Hanoi Rocksin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Siinä sivussa

| Siinä sivussa> Ham on Rye.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Charles Bukowski
Kieli:  englanti
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Black Sparrow Books
Julkaistu:  1982
Suomennos
Suomentaja:  Seppo Loponen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1991
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  291
ISBN:  951-0-16855-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Siinä sivussa (engl. Ham on Rye) on Charles Bukowskin vuonna 1982 julkaistu neljäs romaani. Teos keskittyy Bukowskin omaelämäkerrallisen alter egon Henry Chinaskin nuoruus- ja kasvuvuosiin 1930-luvun pula-ajan Los Angelesissa.
Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1991 WSOY:n kustantamana. Sen on suomentanut Seppo Loponen.
Jeff Long

| Jeff Long> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. marraskuuta 1951 
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jeff Long on yhdysvaltalainen kirjailija. Häneltä on suomennettu kauhu- ja tieteisaineksia sisältävät jännitysromaanit Helvetin piirit (1999) Vuosi nolla (2002), Tilinteon hetki (2004), sekä vuorikiipeilyaiheinen jännitysromaani Seinämä (2006) ja Helvetin piirit -romaanin jatko-osa Helvetin sydän (2007).
Suomennetut teokset

Helvetin piirit.  ((The Descent, 1999.) Suom. Tarmo Haarala. Like scifi)  Like, 2001.  ISBN 951-578-784-X
Vuosi nolla.  ((Year Zero, 2002.) Suom. Tarmo Haarala. Like scifi)  Like, 2002.  ISBN 952-471-025-0
Tilinteon hetki.  ((The Reckoning, 2004.) Suom. Pauliina Klemola)  Like, 2005.  ISBN 952-471-500-7
Seinämä.  ((The Wall, 2006.) Suom. Einari Aaltonen)  Like, 2006.  ISBN 952-471-790-5
Helvetin sydän.  ((Deeper, 2007.) Suom. Einari Aaltonen)  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0187-9
Aiheesta muualla

Seppo Lehtinen: Helvetin piirit. Turun sanomat 1.7.2001.
Hannu Blommila: Helvetin piirit. Tähtivaeltaja 1/2001.
Kitti Nurmi: Jeff Long kirjoittaa tummaa fantasiaa. Unikankare.net 4.11.2005.
Kitti Nurmi: Jeff Long tarttuu Vietnamin sotaan. Unikankare.net 4.11.2005.
M. G. Soikkeli: Kummitustarina miesten menettämästä maailmasta. 2006.
Kari Salminen: Paluu pimeään. Turun sanomat 29.12.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Johannes Brønsted

Johannes Brønsted
Johannes Nicolaus Brønsted (22. helmikuuta 1879 Varde, Tanska – 17. joulukuuta 1947 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kemisti, jolla on ollut varsin huomattava vaikutus nykyaikaisen fysikaalisen kemian kehitykseen. Brønsted ja hänestä riippumatta myös Thomas Martin Lowry ottivat käyttöön nykyiset hapon ja emäksen määritelmät joiden mukaan happo on protonien luovuttaja ja emäs niiden vastaanottaja. Nämä määritelmät ja niihin perustuva protolyysia koskeva teoria syrjäytti aikaisemmat  määritelmät.
Paul Keerdo

| Paul Keerdo |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron valtiovarainministeri
 24.8.1940–1946  
Seuraaja:  Anatoli Tihane
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1891 Tartto, Liivinmaan kuvernementti
Kuollut: 6. tammikuuta 1950 (58 vuotta) Tallinna, Neuvosto-Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Puoliso:  taiteilija Ida Käsper
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Muut puolueet:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue (NKP)
Paul Harald Keerdo (4. huhtikuuta 1891 Tartto, Liivinmaan kuvernementti – 6. tammikuuta 1950 Tallinna, Neuvosto-Viro) oli virolainen kommunistipolitikko, joka oli keskeisiä hahmoja neuvostovaltaan siirryttäessä 1940-luvulla. Ammatiltaan hän oli kirjailija.
Paul Keerdo oli kotoisin Tarton alueelta. Hän opiskeli Hugo Treffnerin koulussa, mutta jätti koulun kesken. Vuosina 1903–1915 hän työskenteli Tartossa ja 1915–1917 Pietarissa. Vuosina 1917–1918 hän oli asepalveluksessa Pietarissa.
Maailmansotien ajan Virossa kommunistipoliitikkona ja vankeudessa

Keerdo työskenteli itsenäistyneessä Virossa Tarton lääninhallituksen sihteerinä ja työ- ja sosiaaliosaston päällikkönä vuosina 1919–1920.
Poliittisesti Keerdo suuntautui kommunismiin, ja liittyi vuonna 1922 kiellettyyn Viron kommunistiseen puolueeseen. Samaan aikaan hän oli kommunistien peitejärjestönä toimineen Viron itsenäisen sosialistisen työväenpuolueen (vir. Estimaa Töörahva Partei) jäsen vuosina 1920–1924. Vuonna 1923 hänet valittiin Viron kommunistisen puolueen keskuskomiteaan, jossa hän toimi vuoteen 1924 asti.
Paul Keerdo valittiin Vuoden 1920 Riigikogun vaaleissa I Riigikogun jäseneksi ja seuranneeseen II Riigikoguun, mutta pysyi II Riigikogun jäsenenä vain 29. helmikuuta 1924 saakka. Tallinnan kaupunginvaltuutettujen vaaleissa 1923 hänet valittiin Tallinnan kaupunginvaltuutetuksi Työväenliiton listalta.
Vuonna 1924 hänet tuomittiin niin sanotussa 149 prosessissa elinkautiseen vankeuteen, josta hän vapautui osana vuoden 1938 yleistä armahdusta muiden ajan tunnettujen virolaisten kommunistien kanssa eli Hendrik Allikin, Peeter Petreen (Pedrae), Hermann Arbonin, Johannes Lauristinin ja Oskar Sepren kanssa.