stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sophia Jaffé

Sophia Jaffé (s. 1980 Berliini) on saksalainen viulisti.
Jaffé syntyi musikaaliseen perheeseen. Hän sai varhaisimman opetuksen vanhemmiltaan Nora ja Abraham Jaffélta. Myöhemmin hän sai opetusta Herman Krebbersiltä Amsterdamissa, ja vuosina 1998–2006 hän oli Stephan Picardin oppilaana Hochschule für Musik Hanns Eisler Berlinissä. Jaffé aloitti julkisen esiintymisen 7-vuotiaana. Hän on saanut monia palkintoja kansallisissa ja kansainvälisissä viulukilpailuissa, kuten Augsburgin Leopold Mozart -kilpailussa (2003) ja Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa (2004). Vuonna 2005 Jaffé voitti Deutscher Musikwettbewerbin Berliinissä ja sai kolmannen sijan Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun viulistien kategoriassa. Hän aloitti vuonna 2006 viulunsoiton opettamisen Hochschule für Musik Hanns Eisler Berlinissä.
Jaffé on esiintynyt eri puolilla maailmaa resitalistina, kamarimuusikkona ja orkesterien solistina. Hän on soittanut sellaisten kapellimestarien kuin Marek Janowskin, Dennis Russell Daviesin, Rory Macdonaldin, Gilbert Vargan, Lothar Zagrosekin, Vladimír Válekin, Leoš Svárovskýn ja Claudio Scimonen kanssa.
Sinitoukohärkä

| Sinitoukohärkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Tenebrionoidea
Heimo::  Toukohärät Meloidae
Alaheimo::  Meloinae
Tribus::  Meloini
Suku::  Meloe
Laji::  violaceus
Kaksiosainen nimi
 Meloe violaceus  Marsham, 1802 
Katso myös
   Sinitoukohärkä Wikispeciesissä   Sinitoukohärkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinitoukohärkä (Meloe violaceus) on  1,5–4 cm pitkä kovakuoriainen. Aikuiset yksilöt käyttävät ravintonaan kasveja.
Ulkonäkö

Sinitoukohärkä on teräksensininen kovakuoriainen, jonka ruumis on pehmeä ja kiiltävä. Sen peitinsiivet ovat vain pienet lehtimäiset levyt takaruumiin etureunassa. Naaraan takaruumis on pullea. Häirittynä toukohärkien reisinivelistä tihkuu keltaista kantaridiini-myrkkyä (engl. cantharidin, C10H12O4, CAS 56-25-7).
Elintavat

Sinitoukohärän munista syntyy triunguliinitoukkia, jotka kiipeävät kasveille, josta nappaavat kyydin erakkomehiläispesään, jossa ne loisivat syömällä mehiläisen munia ja toukkia ja hunajaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sinitoukohärkä (Meloe violaceus)
iNaturalist: Sinitoukohärkä (Meloe violaceus)
Pherobase: Semiochemicals of Meloe violaceus (englanniksi)
Sinkkisormi

Klassinen sinkkisormen rakenne
Sinkkisormi on DNA:ta sitovissa proteiineissa yleinen proteiinidomeeni. Klassisen sinkkisormen malli koostuu kahdesta kysteiiniä sisältävästä beetalevystä ja histidiiniä sisältävästä alfa-kierteestä. Kysteiini- ja histidiinitähteet sitovat domeenin keskelle sinkki-molekyylin. Steroidireseptoreissa samaa virkaa toimittaa neljä kysteiinitähdettä.
Sinkkisormi on yleinen transkriptiofaktoreissa, säätelyproteiineissa ja yleisesti proteiineissa, jotka kiinnittyvät DNA:han. Sinkkisormet, joita on useita rinnakkain, ovat vuorovaikutuksessa DNA:n uurteiden kanssa. Sinkkisormen alfa-kierteen loppupään aminohapot vastaavat eri sekvenssien tunnistamisesta.
Sinkkisormiproteiinien mutaatiot aiheuttavat esimerkiksi nefroblastoomaa eli Wilmsin tuumoria (WT).
Serbia ja Montenegro olympialaisissa

Serbia ja Montenegro osallistui valtioliiton olemassaolon aikana kolme kertaa kesäolympialaisiin ja kolme kertaa talviolympialaisiin, vuosina 1996-2006. Vuoteen 2003 saakka maa tunnettiin nimellä Jugoslavian liittotasavalta, tuttavallisemmin Tynkä-Jugoslavia.
Serbia ja Montenegro saavutti olympialaisissa kaksi olympiakultaa. Aleksandra Ivošev naisten pienoiskiväärin kolmiasentokilpailussa Atlantassa 1996 ja miesten lentopallojoukkue Sydneyssä 2000. Hopeaa saivat Jasna Šekarić naisten ilmapistooliammunnassa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004, miesten koripallojoukkue Atlantassa 1996 ja miesten vesipallojoukkue Ateenassa 2004. Pronssia saavuttivat Atlantassa 1996 Aleksandra Ivošev naisten ilmakivääriammunnassa ja miesten lentopallojoukkue sekä Sydneyssä 2000 miesten vesipallojoukkue.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Ammunta | 1 | 2 | 1 | 4 | 36 |
|  Koripallo | 0 | 1 | 0 | 1 | 14 |
|  Lentopallo | 1 | 0 | 1 | 2 | 10 |
|  Vesipallo | 0 | 1 | 1 | 2 | 19 |
| Yhteensä | 2 | 4 | 3 | 9 | 88 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
| 1996  1996 Atlanta | 1 | 1 | 2 | 4 | 41 |
| 2000  2000 Sydney | 1 | 1 | 1 | 3 | 43 |
| 2004  2004 Ateena | 0 | 2 | 0 | 2 | 61 |
| Yhteensä | 2 | 4 | 3 | 9 | 88 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa | Aleksandra Ivošev | 1996  1996 Atlanta |  Ammunta | Naisten 50 metrin pienoiskiväärin moniasentokilpailu |
| 2 Hopeaa | Koripallomaajoukkue | 1996  1996 Atlanta |  Koripallo | Miesten turnaus |
| 3 Pronssia | Aleksandra Ivošev | 1996  1996 Atlanta |  Ammunta | Naisten 10 metrin ilmakivääri |
| 3 Pronssia | Lentopallomaajoukkue | 1996  1996 Atlanta |  Lentopallo | Miesten turnaus |
| 1 Kultaa | Lentopallomaajoukkue | 2000  2000 Sydney |  Lentopallo | Miesten turnaus |
| 2 Hopeaa | Jasna Šekarić | 2000  2000 Sydney |  Ammunta | Naisten 10 metrin ilmapistooli |
| 3 Pronssia | Vesipallomaajoukkue | 2000  2000 Sydney |  Vesipallo | Miesten turnaus |
| 2 Hopeaa | Vesipallomaajoukkue | 2004  2004 Ateena |  Vesipallo | Miesten turnaus |
| 2 Hopeaa | Jasna Šekarić | 2004  2004 Ateena |  Ammunta | Naisten 10 metrin ilmapistooli |
Lähteet:
Sinkko

Sinkko on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Antti Sinkko (1806–1870), maanviljelijä, kirkonisäntä, valtiopäivämies
Eino Sinkko (1924–2012), yrittäjä ja yritysjohtaja, liikenneneuvos
Elias Sinkko (1871–1957), maanviljelijä, pankinjohtaja, kansanedustaja
Erkki Sinkko (s. 1938), opettaja, pörssisijoittaja, kolumnisti
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sinkkisitraatti

| Sinkkisitraatti> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  546-46-3
PubChem CID:  11023
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H10O14Zn3
Moolimassa:  574,3
Sinkkisitraatti on kolmesta sinkki-ionista ja niihin liittyneistä kahdesta orgaanisesta sitraatti-ionista muodostunut yhdiste. Sinkkisitraatin kemiallinen kaava on C12H10O14Zn3.
Sinkkisitraattia käytetään ravintolisänä sinkin puutoksen hoitoon.
Apteekeissa on saatavilla flunssan hoitoon tarkoitettuja sinkkisitraattia sisältäviä imeskelytabletteja. Helsingin yliopiston dosentin Harri Hemilän mukaan ne ovat kuitenkin tehottomia, sillä niissä sinkki on liian tiukasti sitoutuneena sitraattiin jotta se vapautuisi nielussa. Hemilän mukaan sinkkiasetaatti soveltuu paremmin flunssan hoitoon.
Seppo Mäkelä -palkinto

Seppo Mäkelä -palkinto on Suomen Jääkiekkoliiton vuosittain jakama palkinto, joka annetaan Mestiksen parhaaksi valitulle päätuomarille. Palkinto on myönnetty kaudesta 1987–1988 alkaen ja ensimmäinen palkinnon saaja oli Kari Koskinen. Syksyllä 2010 palkinto nimettiin Seppo Mäkelän mukaan.
Palkinnon saajat

| Kausi | Tuomari |
| --- | --- |
1987–1988: Kari Koskinen
1988–1989: Ari Mykkänen
1989–1990: Karl Ekholm
1990–1991: Arto Järvelä
1991–1992: Jyrki Ingman
1992–1993: Tommi Lehtinen
1993–1994: Rami Savolainen
1994–1995: Juha Repo
1995–1996: Markku Kruus
1996–1997: Heikki Heikkilä
1997–1998: Olli-Pekka Rantanen
1998–1999: Kari Aarvala
1999–2000: Jussi Perttu
2000–2001: Jari Levonen
2001–2002: Sebastien Auger
2002–2003: Tom Laaksonen
2003–2004: Sami Partanen
2004–2005: Tuomo Sorakangas
2005–2006: Jussi Leppänen
2006–2007: Tatu Savolainen
2007–2008: Marko Vepsäläinen
2008–2009: Jari Leppäalho
2009–2010: Jarno Heikkinen
2010–2011: Mikko Vanninen
2011–2012: Jouni Saukkonen
2012–2013: Jouni Saukkonen
2013–2014: Ville Stigell
2014–2015: Ville Vuohtoniemi
2015–2016: Kristian Vikman
2016–2017: Jukka-Pekka Koistinen
2017–2018: Jarno Heikkinen
2018–2019: Sakari Suominen
2019–2020: Riku Brander
2020–2021: Jonne Mäkisalo
2021–2022: Antti Hölli
2022–2023: Toni Hyvärinen
Sisään ja ulos

| Sisään ja ulos Antti Tuisku |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. kesäkuuta 2023
 Kesto: 37.56
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Antti Tuiskun muut julkaisut
| Master Workout 2021 | Sisään ja ulos 2023 |   |
Singlet albumilta Vapauden tasavalta
 ”Koti” Julkaistu: 4.maaliskuuta 2022  ”GRINDR MAYHEM” Julkaistu: 17. kesäkuuta 2022  ”Elämä tuulee beibi” Julkaistu: 26. elokuuta 2022  ”Baila por mi” Julkaistu: 24. maaliskuuta 2023  ”Auto jää” Julkaistu: 28. huhtikuuta 2023
Sisään ja ulos on Antti Tuiskun kolmastoista studioalbumi. Albumi ilmestyi 16. kesäkuuta 2023 CD:n ja lehden pakettina, joka sisältää Tuiskun jäähyväiset, sekä tunnelmia viimeiseltä areenakiertueelta. Levykauppoihin albumi ilmestyi 23. kesäkuuta 2023.
Kappaleet

Show on ilmainen – 3.36
Tähdet – 3.18
Baila por mi – 2.59
GRINDR MAYHEM – 2.35 (feat. Bess)
Auto jää – 2.52 (feat. Käärijä)
Koti – 3.13
Elämä tuulee beibi – 3.21
Menkää rauhassa – 3.21
Satisfyer pro – 3.37
Jono – 2.38
Sä mahdut vielä sisään – 3.08
Sisään ja ulos – 3.12
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Seepia

| Seepia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Pääjalkaiset Cephalopoda
Lahko::  Seepiat Sepiida
Heimo::  Isoseepiat Sepiidae
Suku::  Sepia
Laji::  officinalis
Kaksiosainen nimi
 Sepia officinalis  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Seepia Wikispeciesissä   Seepia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seepia (Sepia officinalis) on seepioiden lahkoon kuuluva mustekalalaji, joka elää Koillis-Atlantin alueella. Sitä esiintyy Atlantissa Länsi-Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla sekä Pohjanmeressä ja Välimeressä.
Ruumiinrakenne

Täysikasvuinen seepia on noin 49 senttiä pitkä ja noin neljäkiloinen. Subtrooppisten merten yksilöt ovat pienempiä ja harvoin kasvavat yli 30 senttimetrin pituisiksi. Seepiat syövät nilviäisiä, äyriäisiä ja pikkukaloja.
Seepialla on kahdeksan tavallisen lonkeron lisäksi kaksi pitkää pyyntilonkeroa. Suu sijaitsee lonkeroiden keskellä. Lisäksi seepialla on lihaksikas kieli, jonka se voi joidenkin sammakoiden tavoin syöstä saaliin kimppuun pidemmän matkan päästä. Kielessä on pieniä ”kynsiä”, joilla seepia saa otteen saaliistaan. Seepian muita, pääjalkaisille tyypillisiä piirteitä ovat sininen veri, kolme sydäntä, rengasmaiset aivot joiden läpi kulkee vatsa, ja musteen erittäminen. Seepialla on kameleonttimainen iho. Se pystyy muuntautumaan ympäristöönsä sopivaksi ja näin hämmentämään saalistaan tai vihollistaan.
Elintavat

Seepia tavataan yleensä noin 200 metrin syvyydessä. Nuori yksilö elää noin 50–80 metrin syvyydessä, kunnes sen iho kehittyy kestämään korkeampaa vedenpainetta.
Seepia on yöeläin. Se elää riutta-alueilla, ja sitä on myös onnistuneesti kasvatettu ja saatu lisääntymään akvaario-oloissa.
Seepia elää noin vuodesta puolentoista vuoden ikäiseksi. Vanhemmalla iällä sen saalistustaidot heikkenevät ja se voi kuolla ruoan puutteeseen.
Muuta

Seepia-nimike tulee musteesta. Ennen seepioista tehtiin tummanruskeaa mustetta, kunnes muut keinot yleistyivät. Seepiat ovat suurta herkkua Välimeren maissa.
Spandex Sapiens

| Spandex Sapiens |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Oskari Pastila
Käsikirjoittaja:  Oskari Pastila Ilja Rautsi
Tuottaja:  Oskari Pastila
Kuvaaja:  Aarne Tapola
Leikkaaja:  Markus Leppälä Oskari Pastila Ilja Rautsi
Pääosat:  Michael Majalahti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Emerald Gate Industries
Ensi-ilta:  17. kesäkuuta, 2016
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi japani englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spandex Sapiens on Oskari Pastilan ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuva on henkilödokumentti Kanadassa syntyneestä showpainijasta Michel "StarBuck" Majalahdesta, joka painii suomalaisessa Fight Club Finland -painijärjestössä.
Sirppihuulikala

| Sirppihuulikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Huulikalat Labridae
Suku::  Thalassoma
Laji::  lunare
Kaksiosainen nimi
 Thalassoma lunare  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Sirppihuulikala Wikispeciesissä   Sirppihuulikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirppihuulikala (Thalassoma lunare) on koralliriuttojen huulikala.
Koko ja ulkonäkö

Sirppihuulikala on pitkulainen kala. Se voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Vartalo on sinivihreä, päässä on korallinpunaisia kuvioita. Evien tyvessä on violetinsävyinen raita. Pyrstö muistuttaa muodoltaan sirppiä, mistä kala on saanut suomenkielisen nimenstä.
Alkuperä ja elintavat

Sirppihuulikala on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää koralliriuttojen lähellä 1–20 metrin syvyydessä. Sirppihuulikalat elävät parvissa, joissa on yksi aikuinen koiras ja useita naaraita ja nuoria yksilöitä.
Akvaariossa

Sirppihuulikala on sukunsa suosituin akvaariokala. Se tarvitsee melko suuren merivesiakvaarion. Sirppihuuikala on rauhallinen ja sopeutuu seura-akvaarioon, se ei vahingoita koralleja mutta syö äyriäisiä ja muita selkärangattomia.
Shō Shin

Shō Shin
Shō Shin (jap. 尚真) (1465–1526) oli Ryūkyū-kuningaskunnan kuningas. Hän oli toisen Shō-dynastian kolmas hallitsija. Shō Shinin pitkää valtakautta on kuvattu Chūzanin kukoistuskaudeksi. Shō Shin oli dynastian perustajan Shō Enin poika. Shō Shin nousi valtaistuimelle kun hänen setänsä Shō Sen'i joutui luopumaan vallasta tämän hyväksi.
Sophia Lee

| Sophia Lee |
| --- | --- |
 Sophia Lee
Henkilötiedot
Syntynyt: 1750
Kuollut: 1824 (73–74 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Canterbury Tales  The Recess
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sophia (Sophie) Lee (1750–1824) oli englantilainen kirjailija. Hän teki yhteistyötä sisarensa Harriet Leen kanssa. Heidän isänsä oli näyttelijä Covent Garden -teatterissa. Sisarukset pitivät pitkään tyttökoulua Bathissa. He kirjoittivat kumpikin itse muutamia romaaneja ja näytelmiä. Yhteistyössä he kirjoittivat kertomuskokoelman Canterbury Tales (1797–1805), joka oli suosittu erityisesti Yhdysvalloissa. Siihen sisältyvän kertomuksen Kruitzner, or the German’s tale pohjalta lordi Byron kirjoitti murhenäytelmän Werner. Sophia Leen romaani The Recess (1784) lienee hänen merkittävin itsenäisesti kirjoittamansa teos.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Sophia Lee on Wikiaineistossa
Spanish Fly

Spanish Fly  on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Van Halenin kappale Van Halen II -albumilta. Koko kappale on pelkkää kitaristi Eddie Van Halenin nailonkielisellä akustisella kitaralla soittamaa sooloa raidan alussa kuuluvaa, todennäköisesti Eddien omasta suusta kuuluvaa murahdusmaista ääntä lukuun ottamatta. Kappaleen pituus on vain 58 sekuntia.
Soolo on hyvin espanjalaisvaikutteinen, joka kuuluu flamencomaisessa kitarasoundissa. Eddie Van Halen soittaa lähes aina osan kappaleesta yhtyeen keikoilla oman kitarasoolo-osionsa aikana. Kappaleessa on paljon samoja piirteitä kuin Van Halenin ensimmäisellä albumilla (1978) olevassa kitaransoittoa mullistaneessa Eruption-kappaleessa. Kappaletta voikin luonnehtia akustiseksi sovitukseksi kappaleesta.
Sininen lootus

| Sininen lootus> Le Lotus bleu |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hergé
Kuvittaja:  Hergé
Kansitaiteilija:  Hergé
Kieli:  ranska
Genre:  sarjakuva
Julkaistu:  1935–1936
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Kemppinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1972
Sivumäärä:  62
ISBN:  951-1-01086-7
Sarja: Tintin seikkailut
Edeltävä:  Faaraon sikarit
Seuraava:  Särkynyt korva
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sininen lootus (ransk. Le Lotus bleu) on alun perin vuonna 1934 Le Petit Vingtiemè -lehdessä julkaistu Tintti-sarjakuvatarina, jonka on piirtänyt belgialainen sarjakuvataiteilija Hergé. Se ilmestyi Le Petit Vingtiemèssa aikavälillä 9. elokuuta 1934 – 17. lokakuuta 1935, minkä jälkeen se julkaistiin 124-sivuisena, mustavalkoisena sarjakuvakirjana vuonna 1936. Vuonna 1946 tarinaa päivitettiin yhdessä monien muiden Tintti-sarjan tarinoiden kanssa. Tuolloin tarinan sivumäärä väheni 62:een, tarina väritettiin ja ensimmäiset neljä sivua piirrettiin kokonaan uudelleen. Teos on sarjan viides osa. Suomessa sarjakuva julkaistiin vuonna 1972 yhdentenätoista Suomessa julkaistuna Tintti-sarjakuvana.
Juoni

Rawjapoutalahin maharadžan palatsissa oleskeleva Tintti saa vierailijan Shanghaista Kiinasta. Vierailija sanoo hänelle Mitsuhiraton, Shanghaissa asuvan japanilaisen liikemiehen nimen, mutta ennen kuin hän ehtii kertoa viestinsä loppuun, häntä ammutaan nuolella. Nuoli sisältää hulluksi tekevää Radjaidjah-myrkkyä. Tintti ja hänen kettuterrierinsä Milou matkustavat Shanghaihin tapaamaan Mitsuhiratoa, joka varoittaa, että maharadža on vaarassa ja Tintin pitäisi palata takaisin Intiaan. Kun Tintti yritetään murhata kahdesti, hän päättää palata Intiaan laivalla, jossa hänet kidnapataan ja viedään vieraaseen taloon. Vanha Wang Jen-Gie -niminen mies kertoo Tintin olevan huumekauppaa vastaan taistelevan Lohikäärmeen pojat -salaseuran päämajassa. Hän kertoo myös, että Mitsuhirato on Japanin agentti ja huumekauppias ja pyytää Tintiltä apua taistelussa tätä vastaan. Tintti suostuu ja lähtee vakoilemaan Mitsuhiratoa Sinisen lootuksen oopiumiluolaan. Seuratessaan Mitsuhiratoa salaa, hän näkee tämän räjäyttävän osan erästä rautatietä. Japanin hallitus käyttää iskua tekosyynään miehittääkseen osan Kiinaa.
Mitsuhirato vangitsee Tintin ja yrittää myrkyttää tämän Radjaidjahilla. Eräs Lohikäärmeen poikien jäsen on kuitenkin vaihtanut myrkyn vaarattomaan aineeseen ja Tintti pakenee vahingoittumattomana. Kun Mitsuhirato huomaa petoksen, hän pyytää Dawsonia, Shanghain kansainvälisen vyöhykkeen korruptoitunutta poliisipäällikköä, antamaan pidätysmääräyksen Tintistä. Samaan aikaan Tintti lähtee etsimään professori Fan Se-Yengiä pyytääkseen tätä kehittämään vastalääkkeen Radjaidjahille. Käy kuitenkin ilmi, että professori on kaapattu. Dawsonin poliisi pidättää Tintin ja luovuttaa tämän japanilaisille, jotka tuomitsevat hänet kuolemaan, mutta herra Wang pelastaa hänet.
Tintti lähtee etsimään Fan Se-Yengiä Hou Koun kylästä. Matkalla sinne hän pelastaa nuoren kiinalaisen orpopojan Tšang Tšong-Jenin tulvivasta joesta. He saapuvat yhdessä Hou Kouhun, jossa heitä odottaa Mitsuhiraton vakooja. He selviytyvät tämän tekemästä murhayrityksestä ja ymmärtävät, että koko matka oli pelkkä ansa eikä Fan Se-Yeng ole Hou Koussa. Dawsonin miehet, mukaan lukien Dupont ja Dupond, yrittävät pidättää Tintin ja Tšangin useita kertoja, mutta nämä onnistuvat palaamaan Shanghaihin. Kun Mitsuhirato kidnappaa herra Wangin, Tintti päättää kohdata hänet ja sallii vangittavan itsensä. Tintin ja Wangin ollessa vangittuina Sinisessä lootuksessa heille paljastuu, että Mitsuhiraton ja koko kansainvälisen huumausaineliigan kuolleeksi luultuna johtajana toimii elokuvatuottaja Roberto Rastapopoulos, jonka Tintti tapasi edellisessä seikkailussaan. Juuri kun Tintti ja Wang ovat joutumaisillaan surmatuiksi, Tšangin johtamat Lohikäärmeen pojat tulevat väliin ja vangitsevat Rastapopouloksen ja Mitsuhiraton, joista jälkimmäinen tekee myöhemmin harakirin. Professori Fan Se-Yeng vapautetaan Sinisen lootuksen tiloista, ja hän kehittää parannuskeinon radjaidjahille. Wang adoptoi Tšangin omaksi pojakseen.
Vastaanotto

Sinistä lootusta pidetään yleisesti käännekohtana Hergén tuotannossa. Michael Farrin mukaan se on ensimmäinen Tintti-sarjakuva, jossa on huolellisesti suunniteltu rakenne. Aikaisemmin Herge oli improvisoinut tarinaa viikko kerrallaan, ja Tintti oltiin pelastettu yhdestä pulasta vain, jotta hän voisi joutua uuteen, kunnes seikkailu oltiin kuljettu loppuun. Sinisessä lootuksessa Herge sen sijaan tiesi, minne oli menossa ja kuinka  sinne pääsi.
Toinen merkittävä seikka oli eri maiden ja kansojen realistinen kuvaus. Aiemmin niistä oltiin annettu Tintissä hyvin stereotyyppinen kuva: bolševikit olivat kyynisen pahoja, afrikkalaiset takapajuisia ja taikauskoisia, amerikkalaiset kapitalisteja tai gangstereja ja intiaanit herkkäuskoisia ja naiiveja. Kun Hergen lukijat saivat tietää seuraavan seikkailun sijoittuvan Kiinaan, he pelkäsivät siitä tulevan entistä stereotyyppisempi. Eräs pappi, isä Gosset, kehotti Hergeä tutustumaan kiinalaisiin lähemmin, ja tämä suostui. Keväällä 1934 isä Gosset esitteli Hergelle Tšang Tšong-jenin, nuoren kiinalaisen kuvanveiston opiskelijan. He ystävystyivät saman tien. Tšang tutustutti Hergen Kiinan historiaan, maantieteeseen, kirjallisuuteen, kieleen ja filosofiaan. Herge luopui vanhoista ennakkoluuloistaan ja kiinnostui kiinalaisesta kulttuurista. Tšang myös auttoi Hergeä piirtämään kiinalaiset kirjaimet ja esineet mahdollisimman todenmukaisiksi. Tutustuminen Tšangiin oli Hergelle niin merkittävä asia, että hän nimesi Tintin kiinalaisen ystävän tämän mukaan.
Aiheesta muualla

Reijo Valta: Suomennettu morsetus. Pois työpöydältä 24.11.2016.
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit:  Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot:  Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat:  Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat:  Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat:  Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit:  Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit:  Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta:  Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Star (kuorma-automerkki)

Star-paloauto
Star (Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star") on puolalainen kuorma-automerkki, joka on saanut nimensä yrityksen kotipaikasta Starachowicesta. Starin tuotanto alkoi jo vuonna 1912 Krakovassa, ja alkujaan se valmisti höyrykäyttöisiä autoja. Sosialistisessa Puolassa Star oli yleinen kuorma- ja linja-auto. Nykyisinkin MAN Star -nimellä tehdään linja-autoja. Star on siis MAN-tehtaan omistuksessa.