stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Satoru Kitaoka
Vapaaottelu-ura > Deep

2011 Kitaoka siirtyi ottelemaan Deep- ja DREAM-organisaatioihin. DREAMissa hän voitti ensimmäisen vastuksensa, myös UFC:ssä otelleen Willamy Freiren. Kitaoka pääsi saman tien ottelemaan kevytsarjan mestaruudesta Shinya Aokia vastaan joulukuussa 2011, mutta hävisi ottelun tuomariäänin. Kitaokan toinen ottelu Dream-tapahtumassa joulukuussa 2012 päättyi tappioon Will Brooksia vastaan. Hän hävisi ottelun toisessa erässä tekniseen tyrmäykseen.
Vapaaottelu-ura > Deep > Kevytsarjan mestaruus

Deep-organisaatiossa Kitaoka saavutti parempaa menestystä. Huhtikuussa 2011 avausottelussaan hän otteli Jutaro Nakaota vastaan välisarjassa ja voitti tuomariäänin. Kitaoka palasi takaisin normaaliin painoluokkaansa Katsunori Kikunoa vastaan käydyssä ottelussa, jonka hän myös voitti tuomariäänin. Will Brooksille hävityn ottelun jälkeen joulukuussa 2012 Dream-promootio lakkautettiin ja Kitaoka sai tarjouksen otella Deepin kevytsarjan mestaruudesta. Huhtikuussa 2013 hän otteli Deepin Deep - 62 Impact -tapahtumassa Daisuke Nakamuraa vastaan. Kitaoka voitti mestaruuden tuomariäänin.
Mestaruuden jälkeen Kitaoka kävi ottelemassa Pancrasen 20-vuotisjuhlatapahtumassa Pancrase 252. Hän voitti Dom O'Grady vastaan käydyn ottelun giljotiinikuristuksella. Sitä vastoin Inoki Bom-Ba-Ye 2013 -tapahtumassa Kitaoka kärsi tyrmäystappion Ramazan Esenbaevia vastaan. Otteluiden jälkeen Kitaoka palasi Deepin pariin huhtikuussa 2014 puolustamaan mestaruuttaan. Hän voitti Naoto Miyazakin tuomariäänin.
Kitaoka puolusti toisen kerran mestaruuttaan Yoshiyuki Yoshidaa vastaan. Joulukuussa 2014 käyty ottelu päättyi Kitaokan voittoon tuomariäänin.
Heinäkuussa 2015 Kitaoka puolusti Deepin kevytsarjan mestaruuttaan Yuki Okanoa vastaan. Kitaoka voitti ottelun giljotiinikuristuksella toisessa erässä. Hän sai myöhemmin marraskuussa 2015 otella Pancrasen kevytsarja mestaruudesta Kazuki Tokudomea vastaan. Kitaoka hävisi ottelun tyrmäyksellä neljännessä erässä.
Kitaoka puolusti neljännen kerran Deepin kevytsarjan mestaruuttaan kesäkuussa 2016 Kota Shimoishia vastaan. Kitaoka voitti kolmieräisen kamppailun tuomariäänin.
Vapaaottelu-ura > Rizin

Kitaoka kävi ottelemassa lokakuussa 2016 Leonardo Mafra Texeiraa vastaan Pancrasessa. Hän otti voiton entisestä UFC-ottelijasta kantapäälukolla minuutin jälkeen. Joulukuussa Kitaoka sai vastaansa Daron Cruickshankin, joka oli otellut Ultimate Fighter tosi-tv-sarjassa ja sen jälkeen myös UFC:ssä vuosina 2012–2016. Kamppailu käytiin Rizin organisaatiossa, Saitamassa, joka päättyi Kitaokan voittoon giljotiinikuristuksella ensimmäisen erän lopussa.
Heinäkuussa 2017 Kitaoka otteli toisen ottelunsa Rizinissa World Grand Prix'n ensimmäisellä kierroksella, jossa hän hävisi Yusuke Yachille teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Joulukuussa Kitaoka kohtasi Kiichi Kunimoton, jolle hän hävisi tuomariäänin.
2018 Kitaoka kävi ottelemassa yhden ottelun Pancrase 295 -tapahtumassa, jossa hän voitti Taras Sapan nilkkalukolla ensimmäisessä erässä.
Ottelutyyli

Kitaokan ottelutyyli perustuu pitkälti mattopainiin. Hänen tyylinsä on sekoitus brasilialaista jujutsua, koukkupainia ja judoa. Lisäksi hän on ottanut vaikutteita pystyssä liikkumiseen taekwondosta. Kitaokan suosikki tekniikoihin kuuluvat north-south kuristus ja jalkalukot. Hänen ottelutavasta on tullut melko ennalta-arvattava, sillä Kitaoka pyrkii aina alasvientiin, jonka jälkeen hän pyrkii tekemään joko jalkalukon tai giljotiinikuristuksen. Epäonnistueessaan se on usein johtanut tyrmäystappioihin, joissa vastustaja on osunut polvella hänen kasvoihin.
Yksityiselämä

Vapaa-ajallaan Kitaoka seuraa muun muassa animea, kuten Gundamia, Neon Genesis Evangelionia ja Dragon Ballia, joita hän seurasi myös nuorempana.
Saavutukset > Vapaaottelu

World Victory Road: Sengoku
Kevytsarjan GP mestaruus (kerran)
Kevytsarjan mestaruus (kerran)
Deep
Kevytsarjan mestaruus (kerran, puolustanut neljästi)
Saavutukset > Muut

All Japan Brazilian Jiu Jitsu Championships Purple Belt Mezio Class
Hopeaa: 2005
Ammattilais- & amatööri koukkupainin turnaus
Hopeaa: 2005
Gi Amateur BJJ & No-Gi Open Tournament
Kultaa: 2009 No-Gi Adult Expert -79.5kg
Kultaa: 2009 Absolute (avoin luokka)
Sisääntulomusiikit

Oasis - Helter Skelter (2000–2008)
Gackt - Ai Senshi (2008-)
Aiheesta muualla

Satoru Kitaokan vapaaottelutilastot
Smit

Smit on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bibi Smit (s. 1965), alankomaalainen lasitaiteilija
Gretha Smit (s. 1976), alankomaalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti
Jan Smit (s. 1953), alankomaalainen laulaja, televisiojuontaja ja jalkapallojohtaja
Joseph Smit (1836–1929), alankomaalainen taidemaalari
Kodi Smit-McPhee (s. 1996), australialainen näyttelijä
Leo Smit (1900–1943), alankomaalainen säveltäjä
Robert Smit, alankomaalainen DJ
Minouche Smit (s. 1975), alankomaalainen uimari
Yasemin Smit (s. 1984), alankomaalainen vesipalloilija ja olympiavoittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Stadler

Stadler voi tarkoittaa seuraavia:
Stadler Rail, sveitsiläinen vetureita sekä rautatie- ja raitiovaunuja valmistava yhtiö
Stadler Flirt, Stadler Railin valmistama sähkö- tai dieselmoottorikäyttöinen junatyyppi
Stadler KISS, Stadler Railin valmistama kaksikerroksinen sähkömoottorikäyttöinen junatyyppi
Stadler, sukunimenä:
Anton Paul Stadler (1753–1812), itävaltalainen klarinetisti ja basettitorven soittaja
Ernst Stadler (1883–1914), saksalainen runoilija ja germanistiikan professori
Joerg Stadler (s. 1961), saksalainen näyttelijä
Joseph Stadler (1880–1950), yhdysvaltalainen yleisurheilija
Livio Stadler (s. 1998), sveitsiläinen jääkiekkoilija
Sylvester Stadler (1910–1995), itävaltalaissyntyinen SS-kenraali.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stadler”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Soo

| Soo (曽於市) |
| --- | --- |
 Näkymä Sueyoshiin Kanemivuorelta
 lippu:  Symboli
 Soon sijainti Kagoshiman prefektuurissa
 Soo
 Koordinaatit: 31°39′13″N, 131°01′10″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Kagoshiman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  390,11 km²
Väkiluku (10/2019):  35 216
 – Väestötiheys:  90,3 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Atsalea
 
 https://www.city.soo.kagoshima.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soo (jap. 曽於市, Soo-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Ōsumin niemimaan pohjoisreunalla ja rajautuu Miyazakin prefektuuriin. Osa kaupungin pohjoisosasta kuuluu Miyakonojōn tasankoon ja Ōyodojoen valuma-alueeseen, eteläosat Hishidajoen valuma-alueeseen. Maasto on kauttaaltaan kumpuilevaa, ja noin 60 prosenttia kaupungista on metsien peitossa. Soossa on 35 216 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 390,11 neliökilometriä.
Soon kaupunki on hallinnollisena yksikkönä suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Ōsumin, Sueyoshin ja Takaraben maaseutukaupungit. Merkittäviä elinkeinoja ovat erityisesti karjatalous ja maanviljely, joka tuottaa teetä ja vihanneksia, mutta kaupungissa on myös tärkkelyksen ja lihatuotteiden valmistusta.
Soon nähtävyyksiin kuuluvat Iwagawan alueella marraskuisin järjestettävä Yagorō-don-festivaali ja luontokohteet, kuten Mizonokuchin luola. Soota palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja, joka kulkee kaupungin pohjoisosassa.
Kuvia

Takaraben keskustaa
Soon kaupungintalo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soo Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Toulat

Toulat on kylä Viitasaaren kaupungin koillis-itäosassa. Alueella sijaitsee muun muassa Toulauden vanha moottorirata.
Alue on kangasmetsämäistä, ja siellä sijaitsee paljon hiekkamonttuja.
Kylällä toimii kyläseura Toulauden Terä ry. Keskuspaikkana seura käyttää Toulauden vanhaa kyläkoulua. Toulat ja naapurikylä Mäntylä järjestävät vuosittain Laturetken välillä Toulat–Mäntylä–Suovanlahti.
Toulat kuuluu Haapaniemen äänestys- ja kalastuskuntiin. Suurimmat järvet alueella ovat Iso-Toulat ja Pieni-Toulat. Aivan itäosassa kylää sijaitsee Suvantojärvi, jossa on rauhoitettu luonnonsuojeltu lintuvesikohde Heinä-Suvanto.
Aiheesta muualla

Viisaankivi-seutuportaali
Viitasaaren kaupunki
Tomáš Galásek

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. tammikuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Frýdek-Místek, Tšekkoslovakia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Junioriseurat
1979–1991: Baník Ostrava
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1996 1996–2000 2000–2006 2006–2008 2008 2009 | Baník Ostrava Willem II Ajax Nürnberg Baník Ostrava Mönchengladbach Ura | 121 (9) 110 (12) 154 (24) 49 (4) 14 (0) 5 (0) 453 (49) |
Maajoukkue
| 1995–2008 | Tšekki | 69 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tomáš Galásek (s. 15. tammikuuta 1973 Frýdek-Místek, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija.
Galásek aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Baník Ostravassa vuonna 1991. Vuonna 1997 hän siirtyi tilburgilaiseen Willem II:een ja vuonna 2000 amsterdamilaiseen Ajaxiin. Kesällä 2006 Galásek siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan 1. FC Nürnbergin joukkueeseen. Vuonna 2008 hän palasi Baník Ostravaan, muttei lopettanut uraansa kotimaassaan, vaan siirtyi vielä vuonna 2009 takaisin Saksaan, Mönchengladbachiin, jossa hän päätti uransa kauden 2008–09 päätyttyä.
Maansa maajoukkueessa Galásek pelasi 69 ottelua ja teki yhden maalin. Hän oli mukana EM-kisoissa 2004 ja Saksan MM-turnauksessa 2006, jossa hän pelasi maajoukkueen kapteenina kaksi ottelua.
The Dark Discovery

| The Dark Discovery Evergrey |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Los Angered -studioilla Göteborgissa
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Andy LaRocque, Evergrey
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 47.45
 Levy-yhtiö: GNW Records
Evergreyn muut julkaisut
|   | The Dark Discovery 1998 | Solitude, Dominance, Tragedy 1999 |
The Dark Discovery on progressiivista metallia soittavan ruotsalaisyhtye Evergreyn esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998.
Kappaleet

Blackened Dawn – 3.52
December 26th – 5.05
Dark Discovery – 3.35
As Light Is Our Darkness – 2.00
Beyond Salvation – 4.03
Closed Eyes – 6.39
Trust and Betrayal – 4.18
Shadowed – 3.52
When the River Calls – 4.28
For Every Tear That Falls – 4.14
To Hope Is to Fear – 5.39
For Every Tear That Falls (Bonus video) – 4.13 (2004 Special Edition)
Kokoonpano

Tom S. Englund – laulu, kitara
Dan Bronell – kitara
Daniel Nojd – basso
Patrick Carlsson – rummut
Will Chandra – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Vierailijat

Carina Kjellberg – naislaulu
Andy LaRocque – kitara kappaleessa "Closed Eyes"
Mattias Eklundh – kitara kappaleessa "When The River Calls"
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

The Dark Discovery Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Dark Discovery Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Siegfried Marcus

| Siegfried Samuel Liepmann Marcus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1831 Malchin, Mecklenburg-Schwerin
Kuollut: 1. heinäkuuta 1898 (66 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Kansalaisuus:   Mecklenburg-Schwerin  Saksan keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  konetekniikka, sähkötekniikka
Aiheesta muualla
www.siegfried-marcus.de
Siegfried Samuel Liepmann Marcus (18. syyskuuta 1831 Malchin, Mecklenburg-Schwerin  – 1. heinäkuuta 1898 Wien, Itävalta-Unkari) oli saksalaissyntyinen keksijä, joka teki merkittävimmän uransa Itävallassa.
Yksityisyrittäjänä toiminut Marcus suunnitteli lukuisia kone- ja sähköteknisiä sovelluksia. Hänet tunnetaan parhaiten autotekniikan uranuurtajana.
Elämäkerta > Perhetausta ja opinnot

Siegfried Marcusin vanhemmat olivat Liepmann Marcus ja Rosa o.s. Philip. Liepmann Marcus oli käsityöläinen ja toimi aktiivisesti paikallisessa juutalaisyhteisössä. Rosa Marcus oli syntyjään kotoisin Ruotsin Karlskronasta.
12-vuotiaana Marcus työskenteli Hampurissa mekaanikkona ja viisi vuotta myöhemmin lennätinlinjoja rakentaneelle yritykselle. Ei ole tiedossa suorittiko hän insinöörin tutkintoa.
Elämäkerta > Työura > Siemens & Halske

Myöhemmin Marcus työskenteli Siemens & Halskella Berliinissä Werner von Siemensin teknisenä avustajana. Marcus työskenteli Siemensillä kolmen vuoden ajan. Hänen työstään tiedetään hyvin vähän, sillä tuolta ajalta ei ole säilynyt dokumentteja, mutta Siemensin tiedetään olleen vaikuttunut hänen aikaansaannoksistaan. Marcus keksi Siemensillä lennätinlaitteiston relejärjestelmän, jonka ansiosta hänelle myönnettiin palkinto. Sama relejärjestelmä mahdollisti myöhemmin Atlantin alittaneen lennätinyhteyden rakentamisen.
Marcus osallistui Berliinin ja Magdeburgin välisen lennätinlinjan rakentamiseen, mikä oli ensimmäinen laatuaan. Pidetään todennäköisenä että Marcus teki Siemensillä myös monia muita keksintöjä, mutta niistä ei ole säilynyt tietoja.
Elämäkerta > Työura > Muutto Wieniin

Vuonna 1852 Marcus muutti Wieniin. On mahdollista, että muuton syynä oli nimittäminen Siemensin paikalliseksi edustajaksi. Wienissä Marcus työskenteli alkuvaiheessa C. Kraft & Sohnille, sitten Keisarilliselle ja kuninkaalliselle fysiikan instituutille ja sen jälkeen keisarilliselle geologiselle instituutille. Tuolta ajalta on säilynyt Karl von Hauerin kuvaus, jossa hän luonnehti Marcusia lahjakkaaksi nuoreksi mieheksi, joka on jo saavuttanut mainetta mekaniikan saralla.
Marcus sai toimeksiannon kemisti Karl von Auerilta kaasulampun liekin voimakkuuden säätelemiseksi. Nuori Marcus onnistui tehtävässään erinomaisesti; hän suunnitteli vuonna 1855 laitteen joka sääti liekin suuruutta lämpötilan mukaan. Lyhyen ajan sisällä hän suunnitteli myös spriikäyttöisen lampun.
Fysiikan instituutissa Marcus toimi fysiikan professori Karl Ludwigin avustajana laboratoriossa. Vuonna 1856 hän laati antigrafin, välineen, jonka avulla litografit ja kuparikaivertajat voivat kopioida työnsä negatiivimuodossa toisille kivi- tai kuparilevyille.
Instituutissa Marcus suunnitteli ja valmisti muutamien fyysikoiden ja oppilaiden avustamana sähkömagnetismia havainnollistavan oppivälineistön. Laitteen innoittamana Marcus keksi sähkömagneettisen lennätinpiirturin, jota alettiin käyttää vuonna 1856 valmistuneessa Wienin ja Berliinin välisessä lennätinlinjassa, yhdessä Marcusin aiemmin keksimän relejärjestelmän kanssa.
Elämäkerta > Työura > Yrittäjäksi

Marcus perusti vuonna 1856 lennätinlaitteisiin keskittyneen yrityksen. Osoitteessa Marianhilfestraße 107 toimineen yrityksen nimi oli Telegrafen - Bauanstalt. Kaksi vuotta myöhemmin hän patentoi suunnittelemansa sähkömagneettisen kelan, josta tuli hänen pääasiallinen tutkimuskohteensa seuraavien 30 vuoden ajaksi. Laitteen ansiosta lennättimen käyttö tuli mahdolliseksi ilman syöttöjännitettä.
Vuonna 1859 Marcus patentoi parannetun ruuvinjyrsintälaitteen.
Eräiden säilyneiden tietojen mukaan Marcus asensi vuonna 1860 Wienin ja Prahan sekä Prahan ja Berliinin välisille lennätinlinjoille keksimänsä sähkömagneettisen järjestelmän. Tähän tarvittiin sähkömoottoreita, jotka eivät tuohon aikaan olleet kyllin kehittyneitä tähän tehtävään. Ei ole tiedossa millä keinoin ja laittein Marcus asennuksen teki – tiedetään ainoastaan että hän suoriutui tehtävästä.
Samoihin aikoihin Marcus suunnitteli merkittäviä parannuksia Samuel Morsen lennätinlaitteistoon. Sen lisäksi että yhteys oli parempi, laite oli pienempi ja kannettava. Tämän ansiosta se sopi myös sotilastehtäviin, ja Preussin armeija otti sen pian käyttöönsä. Marcusin seuraava merkittävä patentti oli menetelmä, jonka avulla voitiin magnetisoida lennätinlaitteen tarvitsemia rautatankoja. Järjestelmä patentoitiin kesäkuussa 1864. Sähkömagneettisilla sovelluksilla hän teki merkittäviä parannuksia sähkömoottoriin, jonka ansiosta sen antama momentti kasvoi ja moottoreita voitiin alkaa käyttää teollisuudessa.
Marcus oli paitsi ahkera, myös poikkeuksellisen monipuolinen keksijä. Vuonna 1865 hän kehitti termopylvään, joka kykeni muuttamaan lämpöenergiaa suoraan sähköksi. Hän sai keksinnöllään Itävallan tiedeakatemialta 2 500 guldenin palkinnon. Laitteen teho kuitenkin osoittautui myöhemmin huonoksi.
Marcus korjasi ja kehitti teknisiä laitteita eri tahojen toimeksiannosta. Hän suunnitteli parannuksia alueella toimineiden tekstiilivalmistajien kutomakoneisiin. 1860-luvun aikana Marcusista kasvoi tunnettu tekniikan asiantuntija Wienissä. Hän sai vuonna 1867 Pariisin maailmannäyttelyn hopeamitalin, oletettavasti lennätinlaitteensa johdosta. Hänen väitetään olleen yhteyksissä myös keisarillisen perheen kanssa, kun keisarillisen palatsin kelloihin asennettiin sähköinen käyttölaite. Marcusin jäämistöstä on löytynyt pari kalvosinnappeja, jotka hän oli saanut kruununprinssi Rudolfilta jostain ansiosta. Väite, jonka mukaan Marcus olisi antanut hänelle fysiikan tunteja, on kuitenkin perätön.
1860- ja 1870-lukujen vaihteessa Marcus suunnitteli lukuisia sovelluksia erilaisiin käyttötarkoituksiin, muun muassa Photographie-Revue-nimellä tunnetun automaattisen kuvantamislaitteen sekä erikoislaitteita wieniläiselle Kratky-Batschy-nimiselle taikurille. 1870-luvulla Marcus suunnitteli kestävän hehkulamppumallin yhdessä Edison-yhtiön Wienin edustajan, Béla Eggerin kanssa. Uutta valaisinta käytettiin menestyksellisesti Itävallan pohjoisilla rautateillä.
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

Marcus muutti vuonna 1890 lyhyen matkan päähän entisestä asunnostaan Mondscheingasse 4:ään. Hän keskittyi sotilaskäyttöön tarkoitettujen sytyttimien sekä erilaisten laitteiden kehittelyyn. Marcusin terveys huononi ja hän kuoli heinäkuussa 1898. Marcusin omaisuus siirtyi Eleonore Bareschille sekä heidän tyttärilleen. Baresch houkutteli veljeään jatkamaan yritystä, mutta tämä kieltäytyi, ja kaiken lisäksi Marcusin tärkeimmät patentit umpeutuivat.
Marcus on haudattu Wienin keskushautausmaalle.
Elämäkerta > Yksityiselämä

Marcusin yksityiselämästä tiedetään vähän. Hän vietti paljon aikaa wieniläisissä kahviloissa ja hänen sanotaan olleen taitava pianonsoittaja. Marcus eli yhdessä naisten räätälinä toimineen Eleonore Bareschin kanssa, mutta pari ei koskaan mennyt naimisiin. Heille syntyi kaksi tytärtä: Eleanore Maria Baresch 4. lokakuuta 1861 ja Rosa Marie Baresch 6. huhtikuuta 1869. Marcus ei koskaan hankkinut Itävallan kansalaisuutta. Veljelleen Eduardille lähettämässään kirjeessä hän kutsui itseään ”filosofiseksi saksalaiseksi”.
Marcus järjesti usein julkisia näytöksiä keksintöjensä esittelemiseksi ja solmi suhteita lehdistön edustajien kanssa, jonka ansiosta hänen työnsä tulokset saivat näkyvyyttä.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Höyrystin

Marcus kehitti myös polttomoottoritekniikkaa jo varhaisessa vaiheessa. Hän kokeili ruutia polttomoottorin käyttövoimana, mutta havaitsi sen hankalaksi toteuttaa. Sähkömoottorin käyttö voimanlähteenä oli epäkäytännöllistä akkujen tähden ja kaasun varastointi oli ongelmallista. Keisarikunnan koillisosasta oli löytynyt öljyesiintymiä, joiden tuotoksista jalostettiin voiteluöljyä ja petrolia. Sivutuotteena syntyi bensiiniä, jonka Marcus arveli soveltuvan polttomoottoreihin polttoaineeksi. Vuonna 1858 Marcus teki kokeita joissa hän testasi haihdutetun bensiinin syttymisherkkyyttä. Kokeiden yhteydessä Marcus menetti kolme oikean käden sormeaan. Saamiensa tulosten perusteella hän oivalsi heti, että bensiinikäyttöisestä moottorista olisi mahdollista tehdä höyrykäyttöistä tehokkaampi, taloudellisempi ja käytännöllisempi, jos palamista kyettäisiin säätämään siten että bensiinihöyry sekoittuisi ilmaan sopivassa suhteessa. Vuonna 1864 Marcus valmisti tähän käyttötarkoitukseen suunnitellun laitteen ja testasi sitä menestyksekkäästi polttomoottorissa. Tehtyään siihen muutamia parannuksia hän haki laitteelle patenttia, joka myönnettiin  30. maaliskuuta 1865. Marcus kutsui laitetta höyrystimeksi, sillä sen toiminta perustui polttoaineen höyrystämiseen. Laitetta pidetään kaasuttimen edelläkävijänä.
Seuraavana vuonna Marcus teki laitteesta parannetun muunnelman. Ratkaiseva parannus tuli 1880-luvun alussa, kun Marcus suunnitteli pyörivällä harjalla toimivan kaasuttimen. Vuonna 1887 hän lisäsi siihen polttoaineen esilämmittimen.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Sähkömagneettinen sytytysjärjestelmä

Marcusin höyrystimen avulla bensiinin käyttö polttomoottorin käyttövoimana tuli mahdolliseksi. Moottorin kuorman ja kierrosluvun säätö oli kuitenkin edelleen hankalaa huonon sytytysjärjestelmän tähden, sillä polttoaineseos syttyi bunsenlampun tapaisen järjestelmän avulla. Marcus oli kuitenkin miettinyt ratkaisua tähänkin ongelmaan höyrystimen kehittämisen yhteydessä. Erinomaisen sähköteknisen tietämyksensä avulla hän kehitti sähkömagneettisen sytytysjärjestelmän, jolle hän sai patentin 21. kesäkuuta 1864. Tähän kuuluvista magneetoista tuli pian hänen yrityksensä merkittävimpiä tuotteita.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Moottorien valmistaminen

Vuonna 1873 wieniläinen Siegel-niminen yritys valmisti Marcusin suunnitelmien pohjalta kaksitahtisen moottorin, jonka rakenne poikkesi nykyisistä kaksitahtimoottoreista. Kaasunvaihto toimi venttiilien kautta, mutta moottori teki työtä joka iskulla. Ranskalainen Lenoir-moottori toimi vastaavalla periaatteella. Vuoteen 1884 mennessä Marcusin moottoria valmistettiin pieniä määriä Wienissä, Budapestissä ja Mühlhausenissa. Vuonna 1883 Marcusin keksimälle matalajännitteiselle magneettosytytysjärjestelmälle myönnettiin patentti.
Vuonna 1887 Marcus aloitti yhteistyön määriläisen Märky, Bromovsky & Schulz -nimisen yhtiön kanssa. Yritys valmisti Marcusin suunnitelmien pohjalta ensin kaksitahtisia ja vuodesta 1888 alkaen nelitahtisia moottoreita. Näitä moottoreita on säilynyt yhdeksän kappaletta.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Wieniläinen sytytin

Vuonna 1869 maan asevoimat testasi Marcusin kehittämää miinojen laukaisulaitetta, jonka nimi oli Wiener Zünder (wieniläinen sytytin). Se kuitenkin hävisi ominaisuuksissa majuri Ebner-Eschenbachin kehittämälle galvaaniselle laitteelle.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Ensimmäinen Marcusin auto

Noin vuonna 1870 Marcus asensi nestemäisellä polttoaineella toimineen polttomoottorin yksinkertaisille käsirattaille ja kytki moottorilta vedon akselille. Tämä sovellus oli maailman ensimmäinen nestemäisellä polttoaineella toiminut ajoneuvo. Nykyään se tunnetaan nimellä Ensimmäinen Marcusin auto. Moottorilta kulki suora veto vetävälle akselille. Välissä ei ollut kytkintä, joten vetävät pyörät piti nostaa irti maasta käynnistyksen ajaksi. Sen jälkeen Marcus nousi kyytiin ja avustaja laski vetävät pyörät maahan, jolloin ajoneuvo lähti liikkeelle. Marcus oli omien sanojensa mukaan joutunut ensimmäisellä koeajollaan poliisin pysäyttämäksi siitä syystä, että hänen vaunustaan puuttui hevonen. Wienin teknillisen yliopiston edessä olevassa, vuonna 1932 pystytetyssä rintakuvassa väitetään virheellisesti Marcusin rakentaneen autonsa jo vuonna 1864. Marcus ei kuitenkaan pitänyt autoaan käyttökelpoisena, vaan purki sen.
Polttomoottoritekniikan sovellukset > Toinen Marcusin auto

Vuosina 1888–1889 Märky, Bromovsky & Schulz rakensi Toisen Marcusin auton, jossa oli hyödynnetty Marcusin aiemmin keksimiä matalajännitteistä sytytysjärjestelmää sekä pyörivällä harjalla toimivaa kaasutinta. Tämän johdosta auto oli erittäin edistyksellinen, mutta ennen kaikkea se oli maailman ensimmäinen bensiinikäyttöinen ajoneuvo. Puurunkoisessa auton moottorin teho oli 0,55 kW. Auto on tallessa ja näytteillä Wienin teknillisessä museossa. Tämän jälkeen valmistetut kolmas ja mahdollinen neljäs auto eivät ole säästyneet. Toinen Marcusin auto oli kokeiluluontoinen eikä sitä oltu ajateltu valmistettavan sarjoina, vaikka Wienissä tehdyssä esittelyajossa se tekikin yleisöön vaikutuksen. Monessa yhteydessä auton väitetään valmistuneen jo 1875, mikä on aikaisemmin vallinnut väärä käsitys.