stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mooses
Maininnat Raamatussa > Muualla Raamatussa

Mooses mainitaan useita kertoja myös Uudessa testamentissa. Esimerkiksi Luukkaan evankeliumissa kerrotaan, että kun Jeesus, Pietari, Johannes ja Jaakob menivät vuorelle rukoilemaan, niin Jeesuksen kasvot muuttuivat ja hänen vaatteensa sädehtivät kirkkaan valkoisina. Silloin heille Raamatun mukaan ilmestyivät Mooses sekä Elia, jotka juttelivat Jeesuksen kanssa. Tässä on viittaus Vanhassa testamentissa mainittuun retkeen vuorelle, jossa rukoiltiin.
Evankeliumissa Johanneksen mukaan, Johannes selkeyttää Mooseksen ja Jeesuksen välistä asemaa sanoen: Lain välitti Mooses, armon ja totuuden toi Jeesus Kristus. Johanneksen evankeliumissa on tilanne, jossa fariseusten eteen tuodaan mies, joka oli ollut syntymästä asti sokea. Miehen vanhemmat todistivat tämän fariseuksille. Mies sanoi Jeesuksen parantaneen hänet sokeudesta, kun fariseukset kuulustelevat miestä toistamiseen asiasta, niin mies suuttui ja vastasi: Johan minä teille sanoin, ettekä te kuulleet. Miksi taas tahdotte sitä kuulla? Tahdotteko tekin ruveta hänen opetuslapsiksensa? Silloin fariseukset Raamatun mukaan herjasivat miestä sanoen: Sinä olet hänen opetuslapsensa, mutta me olemme Mooseksen opetuslapsia.
Muita viittauksia Moosekseen ovat Uudessa testamentissa esimerkiksi seuraavat:
Jeesus:
Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän.
Älkää luulko, että minä teitä Isäni edessä syytän. Teidän syyttäjänne on Mooses, hän, johon olette panneet toivonne.
Totisesti, totisesti: ei Mooses teille antanut taivaasta leipää, vaan todellista taivaan leipää teille antaa minun Isäni.
Paavali
Mooses sai parhaan egyptiläisen kasvatuksen ja osoitti kykynsä sekä sanoissa että teoissa.
Mooses hämmästyi tätä näkyä ja meni lähemmäs katsoakseen tarkemmin, mutta silloin hän kuuli Herran äänen: "Minä olen sinun isiesi Jumala, Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala." Mooses alkoi vapista eikä rohjennut katsoa.
Ja juuri tämä Mooses sanoi israelilaisille: "Jumala on veljienne joukosta nostava teille profeetan, minun kaltaiseni."
Siitä vanhurskaudesta, joka perustuu lain noudattamiseen, Mooses kirjoittaa: "Joka tekee, mitä laki vaatii, saa siitä elämän."
Hän on herransa luottamuksen arvoinen, niin kuin Mooses oli "kaikissa hänen huoneensa asioissa"
Muita:
Uskon kautta kieltäytyi Mooses suureksi tultuaan kantamasta faaraon tyttären pojan nimeä. Hän otti mieluummin kärsiäkseen vaivaa yhdessä Jumalan kansan kanssa kuin saadakseen synnistä lyhytaikaista nautintoa, katsoen "Kristuksen pilkan" suuremmaksi rikkaudeksi kuin Egyptin aarteet; sillä hän käänsi katseensa palkintoa kohti. Uskon kautta hän jätti Egyptin pelkäämättä kuninkaan vihaa; sillä koska hän ikäänkuin näki sen, joka on näkymätön, niin hän kesti...
Mutta ei ylienkeli Miikaelkaan, kun riiteli ja väitteli perkeleen kanssa Mooseksen ruumiista, rohjennut lausua herjaavaa tuomiota, vaan sanoi: "Rangaiskoon sinua Herra!"
Populaarikulttuurissa

Mooseksen elämästä on tehty useita elokuvia.
Kymmenen käskyä (The Ten Commandments), 1956, Mooseksena Charlton Heston.
Moses the Lawgiver, 1974, ohjannut Gianfranco De Bosio, Mooseksena Burt Lancaster.
Moses, 1993, ohjannut Richard Rich, Mooseksena Ray Porter.
Moses, 1995, ohjannut Roger Young, Mooseksena Ben Kingsley.
Egyptin prinssi (The Prince of Egypt), 1998, piirroselokuva, ohjanneet Brenda Chapman, Steve Hickner ja Simon Wells; Mooseksen äänenä Val Kilmer (engl.) / Velimatti Ranta (suom.).
Exodus: Gods and Kings, 2014, ohj. Ridley Scott, Mooseksena Christian Bale.
Kirjallisuutta

Assmann, Jan: Moses the Egyptian: The Memory of Egypt in Western Monotheism.  New Haven:  Harvard University Press, 1997.  ISBN 0-674-58738-3
Buber, Martin: Moses.  Heidelberg:  Verlag Lambert Schneider, 1952.
Kirsch, Jonathan: Moses: A Life.  New York:  Ballantine, 1998.  ISBN 0-345-41269-9
Otto, Eckart: Moses: Geschichte und Legende.  München:  C.H. Beck, 2006.  ISBN 3-406-53600-X
Sellin, Ernst: Mose und seine Bedeutung für die israelitisch-jüdische Religionsgeschichte.  Leipzig:  A. Deichersche Verlagsbuchhandlung Dr. Werner Scholl, 1922.
Van Seters, John: Life of Moses.  Peeters Publishers, 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mooses Wikimedia Commonsissa
Profeetta Mooses, Jumalan näkijä. Ortodoksi.net
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Puola  Venäjä 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  İslâm Ansiklopedisi 
Venäläinen, Kižin saaren kirkossa oleva 1700-luvun ikoni Mooseksesta palavan pensaan kanssa.
”Mooses laskeutuu Siinain vuorelta.” Valo loistaa hänen kasvoistaan kahtena sarvimaisena säteenä. Gustave Dorén Raamatunkuvitusta vuodelta 1866.
Michelangelon Mooses-veistos (1513).
Charlton Heston elokuvassa Kymmenen käskyä (1956).
Kohokuva Mooseksesta Yhdysvaltain kongressirakennuksessa edustajainhuoneen tiloissa.
Eeva-Maija Tammekann

Eeva-Maija Tammekann (9. toukokuuta 1930 Tartto, Viro – 12. lokakuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja filosofian lisensiaatti. Hän toimi Jyväskylän yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitajana 1970–1979 ja Eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitajana 1980–1993. Eduskunta myönsi hänelle professorin arvonimen vuonna 1992.
Lapsuus ja nuoruus

Tammekannin isä oli virolaissyntyinen maantieteilijä August Tammekann. Tammekannin lapsuuden kokemuksiin kuului Neuvostoliiton tankkien vyöryminen hänen kotinsa Villa Tammekannin ohi. Perhe pakeni Virosta aluksi Suomeen, sitten Sveitsiin ja Ruotsiin. Nuoruusvuosinaan Tammenkann opiskeli Belgiassa ja Ranskassa. Korkeakouluopinnot antoivat hänelle klassisen sivistyksen, johon sisältyi ranskan, latinan, estetiikan ja kirjallisuuden opintoja.
Kirjastoura

Tammekann oli Tampereen yliopistossa kirjastoalan ensimmäinen professori. Hän oli kirjastotoiminnan uudistaja. Eeva-Maijan syvä mielenkiinto kehitystyöhön, koulutukseen ja sivistykseen teki hänestä sitkeän kirjastojen kehittäjän ja puolustajan. Jyväskylän yliopiston kirjasto sai 1970-luvulla hänen johtamanaan kirjastorakennuksen, johon yhdistyi uudenlainen kirjaston palveluorganisaatio ja uusi arkkitehtuuri.
Kirjastoura > Ura Eduskunnan kirjastossa

Eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitajana (1980–1993) Tammekann vahvisti tietotekniikan käyttöä kirjastossa. Elektroninen Eki-kokoelmaluettelo tuli käyttöön vuonna 1988. Kirjastojärjestelmän ja Selma-kokoelmatietokannan käyttöönotto vuonna 1992 muutti kirjastosalin kalustuksen: kortistolaatikoiden tilalle tulivat näyttöpäätteet. Muita kauaskantoisia Tammekannin käynnistämiä asioita olivat lakien eduskuntakäsittelyrekisterin valmistuminen vuonna 1990 ja veteraanikansanedustajien muistitietoprojektin aloitus.
Kirjallisuutta

Muutoksen 13 vuotta: Eeva-Maija Tammekann eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitajana 1980-1993, toimituskunta: Heli Vainio, Marja Oksa, Marjatta Kytölä. Eduskunnan kirjasto, 1993. Sarja: Eduskunnan kirjaston tiedotuksia; juhlanumero 17.12.1993. ISBN 951-47-8609-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Muinaisyläsaksa

| Muinaisyläsaksa |
| --- | --- |
Oma nimi:  Diutisk
Tiedot
Alue:  Keski-Eurooppa
Ajoitus:  varhaiskeskiaika
Kirjaimisto:  latinalainen, riimukirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet – länsigermaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  goh
ISO 639-3:  goh
 Ohje 
Muinaisyläsaksan levinneisyys noin vuonna 950.
Muinaisyläsaksa (saks. Althochdeutsch) on saksan kielen varhaisin muoto, jota puhuttiin noin vuosina 750–1050. Se on yleisnimitys usealle länsigermaaniselle murteelle, joissa oli tapahtunut yläsaksan konsonantinmuutos.
Muinaisyläsaksan varhaisvaiheessa sen päämurteita puhuttiin itsenäisissä heimokuningaskunnissa, mutta vuoteen 788 mennessä Kaarle Suuren valloitukset toivat nämä murteet yhden hallinnon alle. Tällöin kehittyi myös ranskan- ja saksankielisten alueiden raja.
Nykyaikaan säilyneet muinaisyläsaksankieliset kirjoitukset ovat luostareissa kirjoitettuja ja täten suurimmalta osalta uskonnollisia tekstejä. Varhaisimmat muinaisyläsaksankieliset tekstit, jotka ovat glossia latinankielisiin teksteihin, ovat peräisin 700-luvun jälkipuoliskolta. Muinaisyläsaksaan lainattiin ja keksittiin paljon uusia sanoja vastaamaan latinankielistä kirkkosanastoa, sillä kirkko oli tärkeässä asemassa kirjoitusten luonnissa ja ajan laajassa lähetystyössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muinaisyläsaksa Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki
Tamariskivarpunen

| Tamariskivarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varpuset Passeridae
Suku::  Varpuset Passer
Laji::  moabiticus
Kaksiosainen nimi
 Passer moabiticus  (Tristram, 1864) 
Alalajit
 Passer moabiticus moabiticus  Passer moabiticus mesopotamicus  Passer moabiticus yatii 
Katso myös
   Tamariskivarpunen Wikispeciesissä   Tamariskivarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tamariskivarpunen (Passer moabiticus) on pieni Kuolleenmeren seudulla esiintyvä varpunen.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12-13 cm, siipien kärkiväli 19-20 cm ja paino noin 15-17 g. Pieni varpunen, jonka naaras muistuttaa varpusnaarasta mutta värit ovat kirkkaammat. Koiraalla on kirkas punaruskea laikku siiven yläpeitinhöyhenissä.
Esiintyminen

Tamariskivarpunen esiintyy Kuolleenmeren seudulla, Jordanjoen laaksossa, Kaakkois-Turkissa, Irakissa, Iranissa ja Afganistanissa. Laji on pesinyt Kyproksella 1980-luvulla mutta tämä populaatio lienee hävinnyt. Eurooppalainen populaatio on kooltaan 1 800–6 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Laji on vaelluslintu, itäiset populaatiot muuttavat talveksi Pakistaniin.
Elinympäristö

Esiintyy tamariskipensaikoissa aukeilla karuilla mailla. Suosii vesistön läheisyyttä. Ei välitä ihmisen seurastaselvennä.
Lisääntyminen

Pesä on puun oksalla 1-10 m maanpinnan yläpuolella. Pesäpuu on yleensä rannassa, harvoin 100 m rantaa kauempana. Pesä muistuttaa pientä harakan pesää: se on ohuista risuista taitavasti oksiin kiinnitetty ja katettu, sisältä höyhenillä, kuiduilla ja siementen höydyillä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 munaa. Muna painaa 1,64 g. Haudonta-aika on keskimäärin 12-14 päivää. On havaittu, että haudonta-aika on sitä lyhyempi mitä kuumempi on ilma. Naaras hautoo ja hoitaa poikaset lähes yksin. Poikaset lähtevät pesästä 11-13 päivän ikäisinä. Jos sää on pitkään kuiva ja kuuma ja pesän vieressä oleva vesistö kuivuu, saattavat emot keskeyttää pesinnän jopa poikasvaiheessa.
Ravinto

Pääravintona ovat ruohonsiemenet. Syö myös hyönteisiä puun lehvästöstä ja kovakuoriaisia kaarnanrakosista.
Passer italiae
MSK Group

| MSK Group Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Partnership Between Professionals
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  14. huhtikuuta 1950
Kotipaikka:   Ylihärmä
Tytäryhtiöt:  MSK Cabins, MSK Matec, MSK Plast, Junkkari ja Juncar
Kotisivu:  www.msk.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MSK Group Oy (Maaseudun Kone -konserni) on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva perheyritys. Yrityksen juuret juontavat vuoteen 1950, jolloin Ville Isosaari perusti vaimonsa Maija Isosaaren kanssa Maaseudun Koneen. Maaseudun Koneen ensimmäinen tuote oli vanerista tehty olkilietso.
Perheyrityksen yhtiöitä ovat MSK Cabins, MSK Matec, MSK Plast, Junkkari ja Juncar.
Tytäryhtiöt

MSK Cabins Oy valmistaa turvaohjaamoita mm. maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.
MSK Matec GmbH/s.r.o. valmistaa turvaohjaamoita Saksassa ja Slovakiassa. Saksan tehdas sijaitsee Döbelnissä ja Slovakian tehdas Lipanyssa.
MSK Plast Oy valmistaa esimerkiksi konepeittoja maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.
Junkkari Oy valmistaa Junkkari-nimisiä kylvökoneita ja hakkureita.
Juncar Oy valmistaa Muuli-, Juncar- ja JC-Trailer-merkkisiä autoperävaunuja ja veneenkuljetustrailereita. Juncar on valmistanut perävaunuja vuodesta 1974 alkaen. Yritys sijaitsee Lapualla.
Aiheesta muualla

MSK Groupin kotisivut
Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3
Tammijuoksiainen

| Tammijuoksiainen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Tuhatjalkaiset Myriapoda
Luokka::  Juoksujalkaiset Chilopoda
Lahko::  Siimajuoksiaiset Geophilomorpha
Heimo::  Geophilidae
Suku::  Brachygeophilus
Laji::  truncorum
Kaksiosainen nimi
 Brachygeophilus truncorum  Bergsøe & Meinert, 1866 
Synonyymit
 Geophilus truncorum 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tammijuoksiainen (Brachygeophilus truncorum) on pieni ja ohut juoksujalkainen. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Tammijuoksiaisen noin 20 mm:n pituiseksi kasvava ruumis on kalpean vaaleankeltainen lukuun ottamatta päätä ja leukaraajajaoketta, jotka ovat jonkin verran muuta ruumista tummemmat. Raajapareja on koiraalla 37–39 ja naaraalla 39–41. Ruumis on noin 25 kertaa leveytensä pituinen ja pää suunnilleen yhtä pitkä kuin leveä. Silmät puuttuvat. Tuntosarvissa on 14 jaoketta, joista jaokkeet 2–5 ovat hieman muita pitkänomaisempia. Ruumiin jaokkeiden 4–16 vatsapuolella on kolme pituussuuntaista uraa. Leukaraajojen tyvilevy on lähes suorakaiteen muotoinen ja myrkkykynsien tyvellä on pieni kyhmy. Takimmaisessa raajaparissa on selvät kynnet ja aivan raajaparin tyvellä kaksi suurta huokosta.
Levinneisyys

Pohjoismaissa lajia tavataan koko Tanskassa sekä Ruotsin ja Norjan eteläosissa. Suomesta on vain yksi tunnettu löytöpaikka, eikä juoksiaisia ole tavattu sieltäkään pitkään aikaan.
Elinympäristö ja elintavat

Tammimetsien laji, joka on elinpaikoiltaan vahvasti kulttuuriympäristöihin sidonnainen. Eläin oleskelee puiden rungoilla irtonaisen kuoren alla tai lahossa puuaineksessa.
Aiheesta muualla

UniProt Taxonomy: Brachygeophilus truncorum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q6506804  BioLib: 89941  BOLD: 701157  CoL: 3FR7D  EUNIS: 202204  Fauna Europaea: 375172  Fauna Europaea (new): d3cd8834-5c29-4738-9063-7538c6ae9f45  GBIF: 2233732  ITIS: 1092650  NBN: NHMSYS0020500660  NCBI: 173284  Observation.org: 28754  Open Tree of Life: 878624  Laji.fi: MX.4890793
John Henry Muirhead

John Henry Muirhead (28. huhtikuuta 1855 - 24. toukokuuta 1940) oli brittiläisiin idealisteihin lukeutunut filosofi. Hänet tunnetaan parhaiten "Muirhead Library of Philosophyn" alullepanijana vuonna 1890.
Muirhead syntyi Glasgow'ssa. Hän opiskeli Glasgow Academyssä (1866–70) ja jatkoi Glasgow'n yliopistoon, jossa sai paljon vaikutteita Edward Cairdin, moraalifilosofian professorin, hegeliläisyydestä. "Muirhead Library of Philosophyn" julkaisu jatkui 1970-luvulle. Siitä tuli nykyaikaisen filosofian historian merkkiteoksia, ja siinä julkaistiin monien  huomattavien filosofien kirjoituksia, mukaan lukien Ernest Albee, Brand Blanshard, Francis Herbert Bradley, Axel Hägerström, Henri Bergson, Edmund Husserl, Bernard Bosanquet, Irving Thalberg Jr., Georg Wilhelm Friedrich Hegel ja George Edward Moore. Vuonna 2002 kirjasto julkaistiin 95 osan sarjana (ISBN 0-415-27897-X).
Teoksia

The Life and Philosophy of Edward Caird (yhdessä Sir Henry Jonesin kanssa) (1921)
Coleridge as Philosopher (1930)
The Platonic Tradition in Anglo-Saxon Philosophy: Studies in the History of Idealism in England and America (1931)
Rule and End in Morals (1969)
The Use of Philosophy: Californian Addresses (1979)
The Elements of Ethics
Chapters from Aristotle's Ethics
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
MTT Vakola

MTT Vakola eli lyhyesti Vakola on Eurofins Expert Services Oy:n mittaus- ja testauslaitos, joka tutkii, testaa ja kehittää maa-, metsä- ja puutarhatalouteen liittyvää teknologiaa Suomen oloissa. Ennen Eurofinsille myymistä Vakola toimi Luonnonvarakeskuksen ja sitä ennen Suomen valtion alaisuudessa. Alun perin tutkimuslaitoksen nimi oli Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitos, ja se toimi Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen alaisuudessa. Sen jälkeen nimeksi tuli Valtion maatalousteknologian tutkimuslaitos.
Vakola tutkii työkoneteknologiaa Suomen oloissa, testaa suurta maatalouskalustoa ja muita koneita esimerkiksi olosuhde- ja lujuuskokein ja mittaa laitteiden käyttäjään tai ympäristöön kohdistuvaa melua ja tärinää ja kehittää automaatio- ja paikannusjärjestelmiä ja viljelyteknologiaa sekä koordinoi maa-, metsä- ja puutarhatalouden asuin- ja tuotantorakennusten tutkimusta.
Vakola sijaitsee Vihdin Olkkalassa ja sillä on käytössä 1800 metriä pitkä testirata sekä kaksi tärinärataa. Vakolalla on myös tutkimuskäytössä olevaa metsää sekä yhteensä noin 150 hehtaaria peltoa ja kosteikkoa.
Historia

Maatalousseurojen Väliaikainen Konetarkastuslaitos perustettiin vuonna 1902. Maatalousministeriö vahvisti koestusta varten säännöt vuonna 1921 ja varasi sitä varten valtion määrärahan. Vakolan merkitys oli kohtalaisen merkittävä toisen maailmansodan jälkeenlähde?, jolloin se testasi muun muassa maahantuotavia ja Suomessa valmistettuja traktoreita antaen viitteitä muun muassa Valmet 15:n ja Valmet 20:n kehittämiseen. Vakola toimi vuosina 1946–1979 Malminkartanossa, ja sen tueksi perustettiin vuonna 1952 Maatalouskoneiden tutkimussäätiö. Toiminnan laajenemisen ja vähäisen peltopinta-alan vuoksi Vakola siirtyi vuonna 1979 Vihtiin. Vuonna 1993 Vakolasta tuli eduskunnan päätöksellä osa Maatalouden tutkimuskeskusta. Myöhemmin Vakola oli nimeltään MTT maatalousteknologian tutkimus.
MTT, Metla ja RKTL yhdistyivät 1. tammikuuta 2015 Luonnonvarakeskukseksi. Luonnonvarakeskuken alaisuuteen Vakola kuului 1. kesäkuuta 2016 asti, jolloin Luonnonvarakeskus myi Vakolan VTT Expert Services Oy:lle.
VTT Expert Services Oy ja sen mukana Vakolan mittaus- ja testauspalvelut myytiin Eurofins -konsernille vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Mtt Vakola, Mtt.fi
Johannes Tamminen

Johannes Arttur Tamminen (13. heinäkuuta 1893 Rauma – 15. helmikuuta 1967) oli suomalainen jääkäri ja Viron armeijan luutnantti.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Kustaa Tamminen ja Julia Tamlander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Elin Matilda Matinheimon kanssa.
Opinnot

Tamminen kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1912 ja liittyi Satakuntalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1912 - 1915.
Jääkärikausi

Tamminen liittyi yhtenä niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui elokuuta 18. kesäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Hänet sijoitettiin 21. joulukuuta 1915 vastaperustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Syyskuussa 1917 Tamminen valittiin jäseneksi työläisjääkäreiden toimeenpanevaan komiteaan, joka oli Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen yhteyttä pitävä poliittinen elin. Neuvoston toimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Heikki Repo sekä Tammisen lisäksi muiksi jäseniksi Juho Kemppainen, F. A.Poltto, V. J. Syväjärvi. Varajäseneksi valittiin Antti S. Hautamäki. Myöhemmin elokuussa 1918 perustettiin vielä Suomen Kommunistisen Puolueen Berliinin-komitea, jonka tehtävänä oli jääkäreiden värvääminen SKP:n palvelukseen vallankumousta toteuttamaan.lähde?
Hänet siirrettiin hieman ennen pataljoonan kotiuttamista pataljoonan täydennysjoukkoon 10. helmikuuta 1918. Tamminen osallistui jääkärikautenaan Lockstedtissa vuonna 1915 suomalaisen komentosanaston laatimiseen sekä auttoi harjoitus- ja sisäpalvelusohjesäännön suomentamisen kanssa.
Suomen sisällissodan jälkeinen aika

Tamminen saapui takaisin Suomeen sisällissodan loppuvaiheilla huhtikuun alussa vuonna 1918. Itse sisällissotaan hän ei ehtinyt osallistua vaan toimi sodan jälkeen Tampereen vankileirin järjestyspäällikkönä syyllistyen vankien pahoinpitelyihin. Tamminen liittyi sittemmin Viron vapaussotaan, missä hän toimi lähettiupseerina Pohjan Poikain rykmentin esikunnassa. Hän otti osaa Viron vapaussodan taisteluihin Valkassa ja Alūksnessa.
Viron vapaussodasta palattuaan hän toimi vuosina 1919 – 1920 lähetystösihteerinä Viron-lähetystössä Suomessa. Lähetystöstä hän siirtyi ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston virkamieheksi, missä hän palveli vuoteen 1927 saakka. Vuonna 1932 hän ryhtyi sanomalehtialalle ja sai töitä Suomenmaan päätoimittajana, missä tehtävässä hän työskenteli vuoteen 1933 saakka, jolloin siirtyi kauppasopimuskomitean sihteeriksi, mistä hän siirtyi seuraavana vuonna Suomen vientiyhdistyksen julkaisuosaston johtajaksi. Lisenssiviraston tuontiosaston päälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1934. Vuonna 1945 hän siirtyi toimitusjohtajaksi Medicinalia Oy:lle. Hänet haudattiin Raumalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Vänrikki 4. maaliskuuta 1919 (Viron armeijassa)  Luutnantti 21. maaliskuuta 1919 (Viron armeijassa) |    |  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Vapaudenristi II/3. lk.  Viron vapaussodan muistomitali  Latvian LR 3. lk.  Latvian vapaussodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Morane-Saulnier M.S.406

| Morane-Saulnier M> S.406 |
| --- | --- |
 Suomen ilmavoimien M.S.406 lähdössä taistelulennolle 17. maaliskuuta 1942.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Ranska
Valmistaja:  Morane-Saulnier
Ensilento:  8. elokuuta 1935
Pääkäyttäjät:  Ranskan ilmavoimat Suomen ilmavoimat Sveitsin ilmavoimat Turkin ilmavoimat
Morane-Saulnier M.S.406 oli ranskalaisen Morane-Saulnier-tehtaan valmistama toisen maailmansodan aikainen hävittäjälentokone, joka otettiin käyttöön vuonna 1938.
Kehitys

Konetyyppiä alettiin suunnitella vuonna 1934. Koneen ensilento tapahtui elokuussa 1935 tyyppinimellä M.S.405. Koneen Hispano-Suiza-moottori oli alitehoinen, ja sen aseistus ja ohjaamon panssarointi olivat heikkoja. Kahden prototyypin lisäksi 405-mallista tilattiin 16 koneen esisarja, jonka jälkeen siirryttiin 406-tyyppiin.
Ranskan joutuessa mukaan sotaan syyskuussa 1939 Ranskan ilmavoimilla oli 573 Morane Saulnier 406:ta, ja Saksan hyökätessä Ranskaan toukokuussa 1940 koneita oli valmistettu 1 074. Ranska menetti puolustustaistelussa (lähteestä riippuen) 150–400 Moranea saavuttaen 171 varmaa ja 93 todennäköistä ilmavoittoa. Kaartotaisteluissa kone pärjäsi, mutta oli muuten alakynnessä nopeampia ja tulivoimaisempia Messerschmitt-koneita vastaan. Koneen paineilmajärjestelmä kärsi jäätymisongelmista jopa Ranskan talvessa.
Sveitsi osti Morane-Saulnierilta lisenssin ja rakensi 82 konetta tyyppimerkinnällä D-3800 sekä 1 000 hv:n Hispano-Suiza 12YS1 -moottorilla varustettua paranneltua D-3801-versiota 207 kappaletta. Turkkiin myytiin 45 Morane Saulnier 406:ta. Liettua tilasi 12 ja Puola 160 konetta, mutta kumpikaan ei ehtinyt saada koneitaan.
Koneita käyttivät Ranskan ohella Saksa, Kroatia, Sveitsi, Turkki, Italia ja Suomi.