stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christer Gardell

Christer Gardell (s. 1960) on ruotsalainen liikemies. Gardell perusti pääomasijoitusyhtiö Cevian Capitalin vuonna 2002 ja on toiminut yhtiön johtavana osakkaana siitä lähtien. Vuosina 1996–2002 hän oli AB Custoksen pääjohtaja. Gardell on työskennellyt aikaisemmin Nordic Capitalissa ja McKinsey & Companyssa. Hän on myös Metso-konsernin hallituksen jäsen ja Skandian hallituksen puheenjohtaja. Gardell asuu Tukholmassa.
Gardell vastusti vuoden 2003 kansanäänestyksessä Ruotsin liittymistä euroalueeseen, mutta myöhemmin hän on nähnyt euron parempana vaihtoehtona koska pitää Ruotsin kruunua heikkona valuuttana jonka seurauksena Ruotsin valuuttamarkkinoilla on liian vähän likviditeettiä ja näin Ruotsin-markkinat ovat sijoitusriski
Aiheesta muualla

Patrik Lindfors: Christer Gardell – ennybliven Finlandsvän. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 31.01.2007, nro 2007-01, s. 26-29.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
Carla Calò

Calò elokuvassa Totò Le Mokò
Carla Calò (21. syyskuuta 1926 Palermo – 29. joulukuuta 2019 Latium) oli italialainen näyttelijä.
Teatterinäyttelijänä aloittanut Calò teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Carlo Ludovico Bragaglian elokuvassa Il falco rosso (”Punainen haukka”) vuonna 1949. Sen jälkeen hän esiintyi lukuisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelivat peplumista spagettiwesterneihin ja eroottisiin komedioihin. Calò näytteli myös televisioelokuvissa. Hän käytti toisinaan taiteilijanimeä Carrol Brown.
Calò kuoli joulukuussa 2019.
Elokuvia

Goliat ja barbaarit, 1959
Herkuleen kosto, 1960
Il trionfo di Maciste, 1961
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie, 1962
Brenno, il nemico di Roma, 1963
La cripta e l’incubo, 1964
Ercole l’invincibile, 1964
Sindbad contro i sette saraceni, 1964
Le calde notti di Poppea, 1969
Aiheesta muualla

Carla Calò Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Carla Calò Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Italia 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet
Gunnar Bärlund

| Gunnar Bärlund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gunnar Richard Bernhard Bärlund
Syntynyt: 9. tammikuuta 1911 Helsinki
Kuollut: 2. elokuuta 1982 (71 vuotta) Palm Beach, Florida
Kansalaisuus:  Suomi
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  GeeBee
Pituus:  187 cm
Painoluokka:  raskassarja
Ammattilaistilastot
Ottelut:  86
Voitot:  55
– tyrmäysvoitot:  27
Tappiot:  30
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.Amatöörinyrkkeilyn EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Budapest 1934 | raskassarja |  |
Gunnar Richard Bernhard "GeeBee" Bärlund (9. tammikuuta 1911 Helsinki – 2. elokuuta 1982 Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja Euroopan mestari. Yhdysvaltain kansalainen hänestä tuli vuonna 1947.
Gunnar Bärlundin arvostus on varsinkin Suomessa ollut perinteisesti korkealla. Maailmalla hänet arvostettiin ammattilaisuransa aikana parhaimmillaan kolmanneksi parhaimmaksi raskassarjalaiseksi ja maailmanmestari Joe Louisin toiseksi haastajaksi vuonna 1938 The Ring -lehden julkaisemalla listalla. Ilta-Sanomat on arvioinut hänet tämän perusteella kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi raskassarjalaiseksi ja suomalainen urheilutoimittaja Ilmo Lounasheimo kirjoitti vuonna 1987 julkaistussa kirjassaan Kehän sankarit: "Suomen kaikkien aikojen nyrkkeilijä on ja sellaisena myös pysyy Gunnar Bärlund, aikoinaan koko kansan GeeBee".
Ura > Amatööriura

Gunnar Bärlund edusti nuorena Helsingin Jyryä. Vuonna 1928 jyryläiset osallistuivat vastoin TUL:n johdon päätöstä Moskovan spartakiadeihin. Bärlund oli mukana 17-vuotiaana ja voitti raskaan keskisarjan. TUL erotti matkan seurauksena Jyryn TUL:sta, ja näin muun muassa Bärlundilla kilpailut jäivät vähiin. Niinpä Bärlund siirtyi vuonna 1930 SVUL:n puolelle helsinkiläiseen Kiffenin eli Kronohagens IF:ään. Bärlund sai tässä yhteydessä urheilemisensa kannalta paremman työpaikan, kun hän siirtyi Vallilan lautatarhalta huomattavasti kevyempiin töihin Oy Karl Fazer Ab:lle. Syksyyn 1931 mennessä Bärlund oli vakiinnuttanut otteillaan asemansa Pohjoismaiden parhaana raskassarjalaisena. Niinpä hänet lähetettiin Suomen edustajana seuraavana vuonna Los Angelesin olympialaisiin, mutta hävisi jo 1. kierroksella Argentiinan Alberto Lovellille, joka eteni aina olympiavoittajaksi asti. Bärlund voitti Lovellin myöhemmin ammattilaiskehässä. Vuoden 1932 aikana Bärlund siirtyi Kiffenistä Helsingin Atleettiklubiin. Seuraavana vuonna 1933 Bärlund saavutti ainoaksi jääneen amatöörien Suomen mestaruutensa.
Urheilu-uran jälkeinen aika ja kunnianosoitukset

Bärlund sai vuonna 1947 Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän jatkoi urheilu-uransa jälkeen New Yorkissa telakkatyöntekijänä sekä satama- ja siltatöissä aina eläköitymiseensä asti. Sen jälkeen hän vaimonsa kanssa muutti asumaan Palm Beachiin Floridaan, jossa hän asui aina kuolemaansa eli vuoteen 1982 asti.
Vaikka Bärlund oli aikanaan tullut erotetuksi TUL:stä, liitto päätti järjestää hänen kunniakseen oman nyrkkeilyturnauksen – GeeBee-turnauksen – vuodesta 1982 lähtien paikkana Helsingin urheilutalo.
Bärlundille pystytettiin Niilo Rikulan veistämä patsas Gunnar Bärlund Helsinkiin Vallilan kaupunginosaan Paavalinpuistoon Bärlundin kotikadun Sammatintien varrelle vuonna 1991.
Bärlundin entisen kotitalon Sammatintie 6–8:n seinässä Helsingin Vallilassa on elokuussa 2021 paljastettu muistolaatta hänen siellä asumisestaan vuosina 1928–1936 ja 1941–1942.
Aiheesta muualla

BoxRec: Gunnar Barlund.
YLE Elävä arkisto: Koko kansan Gee-Bee.
YLE Elävä arkisto: Gee-Bee voitti jäähyväisottelunsa.
YLE Elävä arkisto: Gunnar Bärlundin vaiheita.
YLE Elävä arkisto: Gee-Bee käynnillä kotimaassa.
https://youtu.be/I-rzFcpzbYg Patsaan Paljastusvideo 8.10.1991. Heikki Ketonen
Gunnar Bärlundin patsas (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseo.
Juha Kanerva: / Bärlund, Gunnar (1911–1982) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ammattilaisuran ottelulista BoxRecissä.
Eino A. Soinio : Gunnar Bärlund ihmisenä ja nyrkkeilijänä, Helsingin Sanomat, 22.11.1936, nro 317, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Riskinsä se on nyrkkeilijällä niinkuin on muurarillakin. GeeBeen havaintoja Amerikan nyrkkeilyelämästä, Helsingin Sanomat, 09.12.1938, nro 332, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
GeeBee ei tiennyt mitään viimeöisestä vastustajastaan silloin kun allaoleva kirje aloitti Suomen-matkansa. Mutta hän kertoi talvisia terveisiä New Rochellesta ja hyviä juttuja Amerikassa kunnostautuvista suomalaisista urheilijoista, Helsingin Sanomat, 10.12.1938, nro 333, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Ammattinyrkkeilyottelu Gunnar Bärlund - Denis Juliani Helsingin Messuhallissa 3.6.1947.
Niilo Rikula, Gunnar Bärlund, 1991 Vallila, Helsinki.
Gunnar Bärlundin muistolaatta talossa, jossa GeeBee asui. Sammatintie 6–8, Vallila, Helsinki.
Jānis Čakste

| Jānis Čakste |
| --- | --- |
 Jānis Čakste valokuvassa vuodelta 1926.
Latvian 1. presidentti
 14. marraskuuta 1922 – 14. maaliskuuta 1927  
Pääministeri:  Kārlis Ulmanis Zigfrīds Anna Meierovics Jānis Pauļuks Zigfrīds Anna Meierovics Voldemārs Zāmuēls Hugo Celmiņš Kārlis Ulmanis Arturs Alberings Marģers Skujenieks
Seuraaja:  Gustavs Zemgals
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1859 Lielsesavas
Kuollut: 14. maaliskuuta 1927 (67 vuotta) Riika
Tiedot
 Nimikirjoitus
Jānis Čakste (14. syyskuuta 1859 Lielsesavas – 14. maaliskuuta 1927 Riika) oli latvialainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuodesta 1922 kuolemaansa saakka vuonna 1927. Presidenttikaudellaan hän teki valtiovierailun Suomeen.
Elämäkerta > Nuoruus

Jānis Čakste syntyi silloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneella Kuurinmaalla Lielsesavasissa lähellä Jelgavaa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä. Hän kävi lukion saksalaisessa kymnaasissa Jelgavassa. Vuonna 1882 hän muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli lakia Moskovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1886. Moskovassa hän osallistui latvialaisten opiskelijajärjestöjen toimintaan ja tapasi muun muassa tulevana vaikuttajana Krišjānis Valdemārsin. Opiskellessaan hän tutki myös Kuurinmaan herttuakuntaa ja etenkin sen siirtomaita. Valmistuttuaan Čakste toimi lakimiehenä Jelgavassa. Vuodesta 1888 hän julkaisi ja toimitti Tēvija−nimistä lehteä, jossa hän otti kantaa saksalaisia maanomistajia vastaan. Hän toimi myös kulttuurielämässä ja oli järjestämässä latvialaisia laulujuhlia vuonna 1895. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän otti kantaa Latvian autonomian puolesta Venäjän yhteydessä.
Elämäkerta > Latvian itsenäistyminen

Ensimmäisessä maailmansodassa Čakste toimi johtajana vuodesta 1915 latvialaisessa järjestössä, joka auttoi pakolaisia Jelgavassa ja Tarossa. Saksalaisten vallatessa Kuurinmaan hän pakeni vaimonsa ja yhdeksän lapsensa kanssa Tartoon. Vuonna 1916 hänen teoksensa Die Letten und ihr Lettland ("Latvialaiset ja heidän Latviansa") julkaistiin Tukholmassa, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Kuurinmaan kuvernööriksi. Hän hoiti kuitenkin tehtäviään ensin Kazanista ja sittemmin Pietarista käsin. Latviaan hän pääsi palaamaan vasta 17. marraskuuta 1918, ja sen jälkeen hänet valittiin Latvian väliaikaisen kansallisen komitean johtoon, joka julisti Latvian sittemmin itsenäiseksi. Tämän jälkeen hän otti osaa muun muassa Pariisin rauhankonferenssiin latvialaisen työryhmän jäsenenä ja luennoi Riian yliopistossa. Vuonna 1920 hänet valittiin Latvian parlamentin puhemieheksi, ja vuonna 1922 7. marraskuuta hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänet valittiin toiselle kaudelle 6. marraskuuta 1925.
Elämäkerta > Presidenttinä

Presidenttikautensa aikana Čakste allekirjoitti 402 lakia ja armahti 549 henkilöä. Eniten kritiikkiä herättänyt armahdus koski maanpetoksesta tuomittua Andrievs Niedraa, joka tosin joutui maanpakoon. Virkakautensa aikana hän teki myös kaksi ulkomaanvierailua, helmikuussa 1925 Viron Tallinnaan ja vuoden 1926 toukokuussa Suomeen Helsinkiin, jossa hän tapasi Lauri Relanderin. Vierailut liittyivät hänen haluunsa vahvistaa maan suhteita muiden Itämeren valtioiden kanssa. Čakste kuoli kesken kautensa 14. maaliskuuta 1927. Hänet haudattiin Riikaan, ja hautajaisseremoniaan osallistui 150 000 henkilöä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jānis Čakste Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC 
Čakste isännöimässä Suomen presidentti Relanderin Latvian-vierailua kesäkuussa 1926.
Juhani Kuusi

Eino Juhani Kuusi (11. lokakuuta 1938 Hämeenlinna – 30. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja merkittävä Suomen tiede- ja tekniikkapolitiikan kehittäjä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1956, valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1964, tekniikan lisensiaatiksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1970.
Kuusi oli VTT:n tutkijana, jaostopäällikkönä, tutkimuspäällikkönä ja reaktorilaboratorion johtajana sekä Teknologian kehittämiskeskuksen Tekesin pääjohtajana 1983–1995. Lisäksi hän työskenteli Finnatomissa ja Nokialla. Nokialla hän työskenteli vuosina 1995–2003 Nokian Tutkimuskeskuksen johtajana ja teknologiastrategiajohtajana eläkkeelle jäämiseensä asti. Sitrassa hän toimi senior advisorina. Hän on tutkinut isotooppi-, prosessi-, mittaus- ja energiatekniikkaa.
Kuusi istui vuodesta 2000 Metson hallituksessa. Aikaisemmin hän oli myös Instrumentariumin hallituksessa, Eurekan johtoryhmässä, ESAn teollisuuspolitiikkakomiteassa, Valtion tiedeneuvostossa ja Euroopan komission tutkimusneuvostossa.
Kuusi sai vuonna 2003 Tekniikan edistämissäätiön teknologiapalkinnon.
Aiheesta muualla

Juhani Kuusen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Ragnhild Artimo: Kunskap är den nya ”råvaran”. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 05.02.1987, nro 1987-02, s. 06-07.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
HMS Cam (K264)

| HMS Cam |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  G. Brown, Greenock
Kölinlasku:  30. kesäkuuta 1942
Laskettu vesille:  31. heinäkuuta 1943
Palveluskäyttöön:  21. tammikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 22. kesäkuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 390 t (kuiva) 1 860 t (kuormattu)
Pituus:  91,82 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,13 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  107
Aseistus
Aseistus:  2 x QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 10 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 x Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Cam (viirinumero K264) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 13. joulukuuta 1941 G. Brownilta Greenockista osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa työnumerolla J1513 ja sen köli laskettiin 30. kesäkuuta 1942 telakkanumerolla 226. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen 21. tammikuuta 1944.
Palvelus

Alus siirtyi helmikuussa 1944 Tobermoryyn koeajojen loppuunsaattamiseksi ja varustettavaksi palvelukseen. Sen miehistö sai myös koulutuksensa Tobermoryssä. Alus aloitti palveluksensa läntisen reitin alueella maaliskuussa ja se siirrettiin luoteisen reitin alueelle kuukautta myöhemmin. Toukokuussa alus sijoitettiin Normandian maihinnousuun.
Alus siirrettiin kesäkuussa 15. saattajaryhmään, jonka muuta alukset olivat HMS Inglis, HMS Lawson, HMS Moorsom ja HMS Mounsey. Se torjui ryhmän mukana sukellusveneiden aiheuttamaa uhkaa Normandiaan matkanneille saattueille. Alus siirrettiin 12. kesäkuuta ryhmän mukana Plymouthiin, jossa ne muodostivat osan sukellusvenesulusta Plymouthista Triagosiin. Vapauduttuaan heinäkuussa operaatiosta alus palasi saattueiden suojaksi läntisen reitin alaisuuteen.
Pohjanmerellä alus osui elokuussa miinaan, jolloin se kärsi merkittäviä vaurioita. Alus hinattiin tutkittavaksi Tyneen, jossa se poistettiin korjauskelvottomana palveluksesta. Syyskuusta alkaen alus makasi ankkuroituna Tynessä, kunnes se toukokuussa 1945 asetettiin poistolistalle. Alus myytiin 22. kesäkuuta romutettavaksi T. Youngille ja se siirrettiin Sunderlandiin romutettavaksi.
USS Camanche (1864)

| USS Camanche |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Secor Brothers, Jersey City, New Jersey
Laskettu vesille:  14. marraskuuta 1864
Palveluskäyttöön:  22. elokuuta 1865
Loppuvaihe:  myyty 22. maaliskuuta 1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 800 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,35 m
Miehistöä:  76
Aseistus
Aseistus:  2 × Dahlgren SB 15" -tykki
USS Camanche oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Secor Brothers Jersey Citystä New Jerseystä valmisti aluksen vuonna 1863. Alus purettiin osiin ja kuljetettiin Kaliforniaan Aquilalla, joka upposi telakalla San Franciscossa 14. marraskuuta 1863. Monitori pelastettiin hylystä ja koottiin San Franciscossa. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1864 ja otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1865 päällikkönään C. J. McDougal.
Palvelus

Pääosan ajasta alus makasi ankkurissa Mare Islandin laivastontelakalla. Alus oli Kalifornian naval militian koululaivana 1896-1897. Alus myytiin 22. maaliskuuta 1899 Mare Islandilla.
Church of God (Anderson)

| Church of God |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  pyhitysliike
Hallinto:  kongregationalismi
Yhteistyötahoja:  NAE
Toiminta-alue:  Yhdysvallat
Perustettu:  1881
Irtautunut:  General Eldership of the Church of God
Kirkosta irtautuneet:  Church of God (Guthrie, Oklahoma) Church of God (Restoration
Seurakuntia:  7,800
Jäseniä:  887,000
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Church of God (suom. Jumalan kirkko) on Yhdysvalloista käsin toimiva kristillinen yhteisö, joka oman katsomuksensa mukaan ei ole erillinen kirkko vaan kaikkien kristittyjen parissa toimiva uudistusliike. Sen katsotaan olevan niin sanottu pyhityskirkko, joka korostaa kääntymisen jälkeen tapahtuvaa ihmisen synnillisestä elämästä vapauttavaa uskonnollista kokemusta. Sen päämaja on Andersonin kaupungissa Indianan osavaltiossa. Sillä ei ole historiallista yhteyttä muihin Yhdysvalloissa toimiviin Church of God -nimisiin kirkkoihin.
Church of Godin opin mukaan kirkko muodostuu kaikkien kristittyjen yhteisöstä eikä voi rajoittua mihinkään tiettyyn organisaatioon. Yhteisö kutsuu itseään kirkoksi vain käytännöllisistä syistä. Church of Godin perusti pastori Daniel Sidney Warner, joka yhdessä viiden muun miehen kanssa erosi vuonna 1881 General Eldership of the Churches of God in North America -nimisestä kirkosta. Church of Godin tarkoitus oli tavoittaa alkukristillisyyttä vastannut tilanne, jossa organisaatiot eivät rajoittaneet uskovien yhteisöä. Teologisissa kysymyksissä Warner seuraajineen oli lähellä John Wesleyn varhaista metodismia. Church of God kielsi pitkään jäseniltään alkoholin käytön, tupakanpolton ja ”maallisiin huveihin” osallistumisen.
Church of Godilla on oman ilmoituksensa mukaan yli 7 300 seurakuntaa ja 875 000 jäsentä 89 eri maassa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa seurakuntia on noin 2 300 ja jäseniä noin 250 000. Kirkon pappiskokous pidetään kerran vuodessa Andersonissa.
Kannatusalueet

COG:n suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Oklahoma, Wyoming, Indiana, Länsi-Virginia ja Ohio. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Mount Sterling, Vincenne, Casper, Bellefontaine ja Harrison.
Aiheesta muualla

Church of Godin kotisivu (englanniksi)
Forsmarkin ydinvoimalaitos

Ilmakuva Forsmarkin ydinvoimala-alueesta.
Forsmarkin ydinvoimala sijaitsee Ruotsin Itämeren rannikolla Uppsalan läänissä Östhammarin kunnassa, noin 70 km:n päässä Ahvenanmaasta. Forsmark tuottaa noin kuudenneksen Ruotsin itse tuottamasta sähköenergiasta. Laitoksen kolmen kiehutusvesireaktorin yhteenlaskettu sähköntuotto on noin 3 100 megawattia. Ensimmäiset reaktorit käynnistettiin vuonna 1980, kolmas vuonna 1985.
Voimalan omistavan Forsmarks Kraftgrupp -yhteenliittymän osakkaat ovat Ruotsin valtiollinen Vattenfall AB (66 %), Mellansvensk Kraftgrupp AB (25,5 %) ja E.ON Kärnkraft Sverige AB (8,5 %). Mellansvensk Kraftgruppin pääomistaja 87 %:n osuudella puolestaan on Fortum. 
Laitoksen liikevaihto on viime vuosina ollut noin 480 miljoonaa euroa ja se on työllistänyt noin 860 henkeä.
Forsmarkin ydinvoimalan reaktorit > Forsmark 1

Forsmarkin ydinvoimalan reaktori 1.
| --- | --- |
Käyttöönotto: 1980
Tyyppi: kiehutusvesireaktori
Sähköteho: 984 MW
Lämpöteho: 2 928 MW
Forsmark 1 -reaktori (F1) liitettiin verkkoon ensimmäisen kerran 5. kesäkuuta 1980 ja se aloitti kaupallisen toimintansa 10.12.1980. Reaktori on ASEA-Atomin toimittama kiehutusvesireaktori, ja se on mallia BWR69. Forsmark 1 on periaatteessa identtinen Forsmark 2:n kanssa ja muistuttaa hieman nykyaikaisempia suomalaisia reaktoreita Olkiluoto 1 ja 2. Ringhals 1:n sulkemisen yhteydessä vuonna 2020 ja Ringhals 2:n sulkemisen yhteydessä vuonna 2019 Forsmark 1:stä tuli Ruotsin vanhin edelleen toiminnassa oleva reaktori.
Forsmarkin ydinvoimalan reaktorit > Forsmark 2

Forsmarkin ydinvoimalan reaktori 2.
| --- | --- |
Käyttöönotto: 1981
Tyyppi: kiehutusvesireaktori
Sähköteho: 1 120 MW
Lämpöteho: 3 253 MW
Forsmark 2 (F2) on periaatteessa identtinen Forsmark 1:n kanssa, ja se liitettiin verkkoon ensimmäisen kerran 15.12.1980 ja se aloitti kaupallisen toimintansa 7. heinäkuuta seuraavana vuonna.
Forsmarkin ydinvoimalan reaktorit > Forsmark 3

Forsmarkin ydinvoimalan reaktori 3
| --- | --- |
Käyttöönotto: 1985
Tyyppi: kiehutusvesireaktori
Sähköteho: 1 167 MW
Lämpöteho: 3 300 MW
Forsmark 3 (F3) on laitoksen suurin ja nuorin reaktori, ja se on ASEA-Atomin toimittama kehutusvesireaktori. Se on mallia BWR75 sekä on identtinen sisarreaktori Oskarshamn 3:n kanssa (joka oli tarkoitus rakentaa Forsmarkiin nimellä Forsmark 4). Se liitettiin sähköverkkoon 3. maaliskuuta 1985 ja aloitti kaupallisen toimintansa 21. elokuuta 1985.
Käyttöhäiriöitä

Alkuvuodesta 2007 voimala oli toistuvasti uutisissa. Lukuisat tekniset ja turvallisuusongelmat olivat vaivanneet laitosta jo puolen vuoden ajan. Helmikuussa 2007 Vattenfall erotti voimalan toimitusjohtajan Lars Fagerbergin. Kesällä 2006 Forsmark 1 jouduttiin hätäpysäyttämään jolloin osa sen valvontamonitoreista pimeni, tutkinnassa havaittiin virheellisiä sähkökytkentöjä. Toisen kerran se jouduttiin pysäyttämään lokakuussa testeissä havaittujen epäselvyyksen vuoksi, samalla myös kakkosreaktori pysäytettiin jäähdytysjärjestelmän vuodon takia. Talvella 2007 havaittiin ykkös- ja kakkosreaktoreissa vaurioita kumitiivisteissä. Mediassa uutisoitiin tuona ajankohtana myös raportista jossa kerrotaan laitoksen muutamien työntekijöiden olleen humalassa työvuorollaan.
Myös muissa Ruotsin ydinvoimaloissa on ollut vuosien 2006 ja 2007 aikana lukuisia ongelmia, kuten esimerkiksi Ringhalsissa.
IAEA:n saatua tarkastukset valmiiksi Forsmarkin voimalassa uutisoitiin helmikuussa 2008 laitoksen välttyneen vakavilta moitteilta, vaikka korjattavaa löytyi. Ruotsin oma ydinturvallisuusviranomainen SKI arvosteli syyskuussa 2008 Forsmarkin ydinvoimalaa useista turvallisuuspuutteista. SKI havaitsi rutiinitarkastuksessaan muun muassa kakkosreaktorin hätäjäähdytysjärjestelmän venttiilin olleen suljettuna vuoden.
Lokakuussa 2012 voimalaan tehdyn EU-stressitestin mukaan henkilökunnalla on sähkönsyötön katketessa 35 minuuttia aikaa kytkeä virta takaisin, jotta reaktorin jäähdytys toimisi normaalisti. Häiriötilanne voisi helposti johtaa katastrofiin. Ruotsin ydinvoimaloiden kansallinen toimintasuunnitelma (NAcP), joka vastasi EU-stressitestin esille tuomiin ongelmiin, on saatu päätökseen vuoden 2020 loppuun mennessä. Tämä sisältää itsenäisen jäähdytysjärjestelmän (ICCS) asennuksen, joka varmistaa reaktorin jäähdytyksen toiminnan myös sähkökatkojen aikana.
Aiheesta muualla

Forsmarkin ydinvoimalan verkkosivut
Forsmark 1
Forsmark 2
Forsmark 3
Forsmarkin kolme reaktorirakennusta elokuussa 2014.
Samuli Suomela

Samuli Suomela vuonna 1968.
Vilho Samuli Suomela (27. heinäkuuta 1918 Pertteli – 16. maaliskuuta 2012) oli Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen (MTTL) johtaja ja professori (1952–1971), Maatilahallituksen pääjohtaja (1971–1983) sekä maatalousministeri (myöhemmin maa- ja metsätalousministeri) Lehdon virkamieshallituksessa vuosina 1963–1964 sekä Teuvo Auran II virkamieshallituksessa vuosina 1971–1972. Koulutukseltaan Suomela oli maatalous- ja metsätieteiden tohtori, ja hänellä oli maanviljelystalouden dosentuuri Helsingin yliopistossa vuosina 1954–1971.
Aiheesta muualla

Haastattelu: Lantbrukets rationalisering är en långsam process. Affärsmagasinet Forum, 28.04.1971, nro 1971-08, s. 26–29.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Johannes Virolainen Nestor Kaasalainen | Suomen maa- ja metsätalousministeri 1963−1964 (maatalousministeri) 1971−1972 | Seuraaja: Mauno Jussila Leo Happonen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Jaala (täsmennyssivu)

Jaala voi tarkoittaa muun muassa:
Maantiede

Jaala, entinen Suomen kunta, nykyisin osa Kouvolaa
Jaalan suuralue, suuralue Kouvolassa
Jaala, Kouvolan Jaalan suuralueen kaupunginosa
Purjehdus

Jaala, kaksi- tai kolmimastoinen kahvelipurjeilla varustettu purjealus