stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blohm & Voss BV 141

| Blohm & Voss BV 141B |
| --- | --- |
 Blohm - Voß BV 141
Tyyppi:  tiedustelukone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Blohm & Voss
Suunnittelija:  Richard Vogt
Ensilento:  25. helmikuuta 1938
Valmistusmäärä:  BV 141: 3 prototyyppiä 5 esisarjan konetta BV 141 B: 5 esisarjan konetta yhteensä 13 
Blohm & Voss BV 141 oli Blohm & Voss Flugzeugbaun valmistama saksalainen toisen maailmansodan aikainen tiedustelukone. Muodoltaan epäsymmetrisen koneen kolmipaikkainen ohjaamokehto oli sijoitettu oikeaan siipeen keskilinjan oikealle puolen. Oikea siipi oli tämän vuoksi vasenta pidempi. Kone ei päässyt täyteen sarjatuotantoon, mutta pientä valmistuserää kokeiltiin operatiivisessa käytössä.
Ainakin yksi kone selvisi sodasta. Neuvostojoukot kuitenkin ilmeisesti tuhosivat sen sodan jälkeen heille annettujen määräysten mukaisesti.
Taustaa

Alkuvuodesta 1937 testattiin kaksipaikkaista yksimoottorista Henschel Hs 126 -lentokonetta, josta tuli Luftwaffen uusi lyhyen kantaman tiedustelu- ja yhteyskone. Saman aikaisesti Luftwaffen suunnittelutoimisto määritti testattavan koneen seuraajalle vaatimukset. Niiden mukaan uuden koneen tuli olla yksimoottorinen, kolmipaikkainen ja tähystysmahdollisuuksien tuli olla paremmat kuin edeltäjällä. Uusien määritysten mukaan valmistuivat Arado Ar 198, Focke Wulf Fw 189 ja Blohm & Voss BV 141. Näistä kuitenkin Aradon valmistama hylättiin heikkojen lento-ominaisuuksiensa vuoksi eikä Focke Wulf hyväksynyt vaatimusta yksimoottorisuudesta tehden kaksimoottorisen, mutta onnistuneen koneen.
Tekniset tiedot (BV 141B)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&013.095000013,95 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&017.046000017,46 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.06000003,6 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&053.&&&&0053 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&04700.&&&&004 700 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × BMW 801A -14-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&01163.&&&&001 163 kW (&&&&&&&&&&&01560.&&&&001 560 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0370.&&&&00370 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01200.&&&&001 200 km
Aseistus
2 × 7,9 mm MG 17 -konekivääriä (kiinteä, eteen)
2 × 7,9 mm MG 15 -konekivääriä (liikuteltava, taakse)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blohm & Voss BV 141 Wikimedia Commonsissa
Happeningit

Happeningit (engl. happening = tapahtuma) ovat pienten taiteilijaryhmien improvisaatioesityksiä ja ne olivat suosittuja 1960-luvulla. Happening syntyi Yhdysvalloissa, jossa se liittyi kuvataiteeseen ja teatteriin. Myös musiikki, tanssi sekä valo- ja äänisuunnittelu liittyivät happeningeihin. Happeningin tilalle tuli myöhemmin performanssi.
Taustaa

Termi on peräisin Allan Kaprowin näytelmästä 18 Happening in 6 parts (1959), vaikka toisinaan ensimmäisenä happeninginä pidetään Theater Piece no. 1 -näytelmää, jonka esitti John Cage Kaprowin opettaja 1950-luvun puolivälissä.
Vaikka suuria osia esityksestä improvisoitiin, myös joitakin pääkohtia suunniteltiin. Esitykset vietiin ulos teattereista yleisön sekaan ja yleisöä kannustettiin osallistumaan esitykseen. Happeningien esityspaikkoina olivat tavallisesti julkiset tilat, kuten kadut, aukio ja puistot, sekä taidegalleriat ja -museot. Eräs merkittäviä happening-guruja oli yhdysvaltalainen teatteriohjaaja ja fluxus-säveltäjä Kenneth (Ken) G. Dewey, joka ohjasi myös Suomessa ainakin kolme happeningia. Happeningit olivat myös tärkeä osa nykytanssin postmodernin kauden uusia teoskokeiluja.
Käsitettä happening käytettiin Suomessa ensi kertaa joulukuussa 1962, kun Nils-Eric Ringbom arvosteli ensimmäistä Lastenkamarikonserttia.
Happeningeja Suomessa

Suomen ensimmäinen varsinainen happening oli 7.8.1963 Helsingin Esplanadilla esitetty Street Piece, jonka järjestäjinä olivat Ken Dewey, Henrik Otto Donner ja Terry Riley. Jyväskylän kesässä 1964 Dewey toteutti happeningin The Jyväskylä Piece. Dewey piti myös "What Is Happening" -nimisen luentoesityksen, jossa hän kovaäänisen musiikin pauhatessa kertoi happeningtaiteesta ja ryömi pitkin salia. Jyväskylän kesän esitysten järjestelyihin osallistui mm. Outi Heiskanen, joka toimi Deweyn assistenttina. Heiskanen jatkoi happeningien järjestämista Jyväskylässä vuoteen 1965 asti.
Ateneumin taidemuseossa järjestettiin 4.4.1964 happening otsikolla Limppiece, joka esitettiin ruotsalaisen Potus Hultenin johtaman Tukholman Moderna Museetin vierailunäyttelyn yhteydessä. Tunnin kestänyt happening noudatti Henrik Otto Donnerin laatimaa partituuria ja suunnittelemassa olivat myös lavastaja Ralf Forsström ja elokuvakriitikko Pertti Lumirae. Ohjelmassa Lars Wernerin kvintetin esittämä blues hajosi vähitellen äänikaaokseksi eri puolille taidemuseon saleja. Seurasi keskustelu, jossa kiisteltiin maailmankatsomusasioista ja rukoiltiin fallosmaisen alttarin edessä. Kirjallisessa viihdehetkessä runoilijat (joista yksi oli taiteilija Rafael Wardi) takoivat vanhoja kirjoituskoneita, oppaat pitivät päättömiä esitelmiä Mondrianin ja Kandinskyn taiteesta ja elämäänsä kyllästynyt nuorukainen lausui Saarikoski-monologia. Ylioppilasteatterilaiset (muun muassa Vesa-Matti Loiri) pitivät miekkailuharjoituksia, ja Kaj Chydenius strippasi Ateneumin pääsalissa, vaikkakin housut jalassa.
Aiheesta muualla

Happeningia Helsingissä ja Jyväskylässä. Ylen Elävä arkisto.
Herbert Fingarette

| Herbert Fingarette> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. tammikuuta 1921 Brooklyn, New York
Kuollut: 2. marraskuuta 2018 (97 vuotta) Berkeley, Kalifornia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kalifornian yliopisto, UCLA (Los Angeles)
Instituutti:  Kalifornian yliopisto, Santa Barbara (UCSB)
Tutkimusalue:  filosofia
Herbert Fingarette (20. tammikuuta 1921–2. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen filosofi ja filosofian emeritusprofessori Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa.
Varhainen elämä ja koulutus

Fingarette syntyi Herbert Borensteinina Brooklynissa. Hänen isänsä David Borenstein valmisti ompelukoneen osia. Teini-ikäisenä Herbert Fingarette muutti perheensä kanssa Los Angelesiin. Myöhemmin hän otti isäpuolensa Harry Fingaretten sukunimen. Fingarette opiskeli alun perin kemiaa Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA), mutta lähti palvelemaan Yhdysvaltain maavoimissa toisen maailmansodan aikana, missä hänet komennettiin Pentagoniin. Myöhemmin hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon ja filosofian tohtorin tutkinnon tohtorin UCLA:ssa Donald Piattin ohjauksessa.
Ura

Fingarette käsittelee artikkeleissaan ja kirjoissaan mielenfilosofian, psykologian, etiikan, oikeuden ja kiinalaisen filosofian kysymyksiä.
Fingaretten vuoden 1972 monografia Confucius: The Secular As Sacred ”Kungfutse: maallinen pyhänä” (ei suomennettu) kuvailtiin vertaisarvioidussa akateemisessa lehdessä 
”yksi merkittävimmistä aiheesta pitkään aikaan julkaistuista filosofisista kirjoista.”
Kuukausia ennen kuolemaansa Fingarettesta tehtiin dokumenttielokuva Being 97 (97-vuotiaana oleminen), joka käsittelee vanhenemista, kuolemaa, poissaoloa ja elämän tarkoitusta.
Yksityiselämä

Fingarette oli naimisissa Leslie Josephine Swabackerin (1922–2011) kanssa vuodesta 1945 tämän kuolemaan asti vuoteen 2011. Pariskunta sai yhden tyttären Annen (s. 1949). Fingarette kuoli Berkeleyssä, Kaliforniassa, 2.11.2018 97-vuotiaana. Häntä jäivät suremaan hänen tyttärensä ja kaksi pojanpoikaa. Yksi heistä oli elokuvatoimittaja Andrew Hasse, joka ohjaisi dokumenttielokuvan Being 97.
Teoksia

Fingarette, Herbert: Heavy drinking: the myth of alcoholism as a disease.  (”Runsas juominen: myytti alkoholismista sairautena” (suomentamaton))  Berkeley:  University of California Press, 1988.  ISBN 9780520909564  (englanniksi)
Fingarette, Herbert: Confucius: the secular as sacred.  (”Kungfutse: maallinen pyhänä” (suomentamaton))  New York:  Harper & Row, 1994.  ISBN 0-06-131682-2  (englanniksi)
Fingarette, Herbert: Death: philosophical soundings.  (”Kuolema: filosofisia pohdintoja” (suomentamaton))  Open Court, 1996.  ISBN 0-8126-9329-9  (englanniksi)
Fingarette, Herbert: Self-Deception.  University of California Press, 2000.  ISBN 978-0-520-22052-2  (englanniksi)
Fingarette, Herbert: The Meaning of Criminal Insanity.  University of California Press, 1972.  ISBN 978-0-520-02082-5  (englanniksi)
Fingarette, Herbert: The Self in Transformation: Psychoanalysis, Philosophy and the Life of the Spirit.  Harper Torchbooks, 1977.  ISBN 978-0-06-131177-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Hasse,  Andrew & Fingarette, Herbert: A 97-Year-Old Philosopher Faces His Own Death (Otsikko suomeksi: 97-vuotias filosofi kohtaa oman kuolemansa) YouTube. 14.1.2020. The Atlantic. Viitattu 14.6.2022. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Muut:  SNAC  IdRef
Apostolien teot, 16. luku

Apostolien tekojen 16. luku on kristillisen Raamatun luku Uuden testamentissa. Se kertoo Paavalin toisesta lähetyssaarnaajamatkasta, jonka hän teki yhdessä Silaksen ja Timoteuksen kanssa. Apostolien tekojen kirja, joka sisältää tämän luvun, on anonyymi, mutta varhainen kristillinen perinteen mukaan evankelista Luukas on laatinut sekä tämän kirjan että Evankeliumin Luukkaan mukaan. Varmuutta siitä ei kuitenkaan ole, sillä ensimmäisen maininnan siitä esittää kirkkoisä Eirenaios 100-luvulla. Itse asiassa kirjoittajan henkilöllisyys on varsin epäselvä.
Teksti

Alkuperäinen teksti on kirjoitettu koinee-kreikaksi, ja se on jaettu 40 jakeeseen. Joitakin kaikkein vanhimpia käsikirjoituksia, jotka sisältävät Apostolin tekojen 16. luvun ovat:
Codex Vaticanus (325-350 jKr.)
Codex Sinaiticus (330-360 jKr.)
Codex Bezae (n. 400 jKr.)
Codex Alexandrinus (n. 400-440 jKr.)
Codex Ephraemi Rescriptus (n. 450 jKr.; säilynyt: jakeet 1-36)
Papyrus 127 (400-luvulla jKr.; säilynyt: jakeet 1-4, 13-40)
Codex Laudianus (n. 550 jKr.)
Sijainti

Tässä luvussa mainitaan seuraavat paikat (esiintymisjärjestyksessä):
Derbe
Lystra
Ikonion
Fryygia (Frygia)
Galatia
Aasia (Rooman provinssi)
Myysia
Bithynia (Bitynia)
Troas
Makedonia
Samothrake
Neapolis
Filippoi (Filippi)
Thyateira (Tyatira)
Aikajana

Toinen Paavalin lähetysmatka tapahtui n. 49 jKr..
Rakenne

Tämä luku voidaan ryhmitellä:
Apostolien teot 16:1-5 = Timoteus liittyy Paavalin ja Silaan matkaan
Apostolien teot 16:6-10 = Makedonian kutsu
Apostolien teot 16:11-15 = Lyydia kastetaan Filippissä
Apostolien teot 16:16-24 = Paavali ja Silas Vankilassa
Apostolien teot 16:25-34 = Filippin vanginvartija pelastuu
Apostolien teot 16:35-40 = Paavali kieltäytyy lähtemästä salaa
Makedonialainen mies

Jakeet 9-10 tallentavat näyn, jossa Paavalin on sanottu nähneen makedonialaisen miehen pyytämässä häneltä: "Tule meren yli Makedoniaan ja auta meitä". Katkelmassa kerrotaan, että Paavali ja hänen seuralaisensa vastasivat välittömästi kutsuun. Katkelmassa katsotaan toistavan Joosuan kirjan jaetta 10:6, jossa Gibeonin miehet lähettivät sanan Joosualle: "... tule meidän luoksemme nopeasti, pelasta meidät ja auta meitä".
Jae 1

"Timoteus" on Euniken, juutalaisen naisen, poika (2. Timoteuksen kirje 1:5).
Aiheesta muualla

Muita asiaan liittyviä Raamatun osia: Apostolien teot, 14. ja 15. luku, 2. Timoteuksen kirje, 1. luku, ja 2. Timoteuksen kirje, 3. luku.
Eugene Turenne Gregorie

| Eugene T>  'Bob' Gregorie.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. lokakuuta 1908 Long Island, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 1. joulukuuta 2002 St. Augustine, Florida, Yhdysvallat
Eugene Turenne Gregorie (tai E.T. Gregorie tai Eugene T. "Bob" Gregorie tai E.T. "Bob" Gregorie tai Eugene "Bob" Gregorie tai Bob Gregorie, kaikkia eri kirjoitusmuotoja käytetään) oli yhdysvaltalainenhuvijahtien- ja autojen suunnittelija. Bob työskenteli läheisessä yhteistyössä Edsel Fordin kanssa ja heidän käsialaansa ovat monet Fordin 1930- ja 40-lukujen mallit. Vaikka Bob oli keskeyttänyt opiskelunsa high schoolissa ja oli siten vailla mitään tutkintoja tai esim. taideopintoja, hän kohosi Fordin design-osaston johtajaksi. Siirryttyään eläkkeelle hän palasi takaisin huvijahtien suunnitteluun.
Perhetausta

Bob syntyi Hempsteadin kaupungissa, Nassaun piirikunnassa, New Yorkin Long Islandilla lokakuun 12. päivänä vuonna 1908 ja hän sai kasteessa nimen Eugene Turenne Gregorie Jr. Hän oli Eugene Turenne Gregorien ja Alva Palmer Gregorien ensimmäinen poika ja sai isänsä nimen lisäksi lempinimen "Bob", erotukseksi Gregorie Seniorista. Bobin isä oli yrittäjä ja osakesijoittaja ja hänen äitinsä sivistynyt taidemaalari.
Ura > Huvipursien suunnittelu

Lopetettuaan high school-opintonsa, Gregorie sai vuonna 1926 piirtäjän paikan newjerseyläisen, huvipursia valmistaneen Electric Launch Companyn palveluksessa. Siellä hänen esimiehensä oli pääarkkitehti William Fleming. Työskenneltyään ELCO:lla noin vuoden Bob vaihtoi työpaikkaa ja siirtyi manhattanilaisen, alusten designiin erikoistuneen firman, Cox & Stevensin, palvelukseen. Siellä hän työskenteli syksyyn 1928.
Fordin jälkeen

Henry Ford ei nähnyt yhtiön omaa suunniotteluosastoa mitenkään tarpeellisena ja Gregorie jäi isän ja pojan konfliktin välimaastoon. Gregorie jätti Ford Motor Companyn Edsel Fordin kuoltua vuonna 1943, mutta palasi takaisin vuonna 1944, Henry Ford II:n pyynnöstä. Tällä kertaa hän ei viihtynyt yhtiössä kuin kaksi vuotta, johtuen jatkuvista näkemyseroista yhtiön uuden "Whiz Kids"-nimellä tunnetun johtokunnan kanssa. Hänen, ja samalla Edsel Fordin viimeinen suunnittelutyö Fordille oli '49 Mercury. Fordilta lähdettyään Gregorie ei enää palannut autoteollisuuden pariin.
Gregorie muutti Floridaan ja jatkoi siellä työskentelyään huvijahtien suunnittelun parissa. Eugene Turenne Gregorie kuoli 94-vuotiaana joulukuun 1. päivänä, vuonna 2002 Floridan St. Augustinessa.
1936 Lincoln-Zephyr, "Amerikan ensimmäinen menestyksekkäästi virtaviivaistettu auto".
1940 Lincoln-Zephyr Continental Cabriolet
1941 Lincoln Continental Convertible
1949 Mercury, Gregoiren viimeinen yhdessä Edsel Fordin kanssa suunnittelema malli.
Broda Barnes

Broda Otto Barnes (14. huhtikuuta 1906 − 1. marraskuuta 1988) oli yhdysvaltalainen lääketieteen professori ja tietokirjailija. Barnes tutki endokriinisiä toimintahäiriöitä ja etenkin kilpirauhasen vajaatoimintaa     sekä kehitti sen diagnostiikkaa ja hoitoa.
Barnesin peruslämpötesti

Barnes julkaisi vuonna 1942 kehittämänsä yksinkertaisen ja edullisen testin, jolla voidaan saada tietoa kilpirauhasen mahdollisesta vajaa- tai liikatoiminnasta. Testi tehdään mittaamalla ruumiinlämpö suuhun viedyn kuumemittarin avulla välittömästi hyvin nukutun yön jälkeen, jota on edeltänyt 12 tunnin lepo ja paasto. Jos ruumiinlämmöksi tulee jatkuvasti 36,6 °C (97,8 °F) tai vähemmän, se viittaa mahdolliseen kilpirauhasen vajaatoimintaan. Jos taas lämpötila ylittää 36,8 °C (98,2 °F ), kyse saattaa olla kilpirauhasen liikatoiminnasta.
Barnes käytti peruslämpötestiä uransa alussa aineenvaihdunnan tasoa kuvaavana diagnostisena työkaluna sekä hoitotasapainon mittarina, mutta alkoi painottaa myöhemmin enemmän potilaan oirekuvan kehitystä. Barnesin lukuja tulkittaessa pitää ehkä ottaa huomioon, että ihmisen keskimääräinen normaalilämpö on laskenut 1890-luvulta tähän päivään yhteensä 0,32 astetta.
Ura tietokirjailijana

Barnes julkaisi vuosina 1972-1989 neljä tietokirjaa, joiden mukaan kilpirauhasen vajaatoiminta olisi alidiagnosoitu sairaus ja syynä lukuisille terveysongelmille. Barnesin kirja Solved: The Riddle of Heart Attacks käsitteli kilpirauhassairauksien yhteyttä valtimoiden kalkkeutumiseen ja sydänkohtauksiin.
Kilpirauhaspotilaiden hoito

Barnes huomasi, että kilpirauhastestien käyttöönotto jätti osan kliinisiä kilpirauhasen vajaatoimintaoireita omaavista potilaista ilman diagnoosia, koska heidän veriarvonsa olivat niin sanottujen viitearvojen sisällä. Lisäksi  hän havaitsi, että biologisella kilpirauhalääkkeellä lääkityt potilaat olivat paremmassa kunnossa kuin synteettistä lääkettä käyttäneet.
Barnes hoiti potilaitaan biologisella kilpirauhaslääkityksellä, jonka hän suositteli aloitettavan pienestä määrästä ja lisättävän hitaasti, kunnes oireet helpottivat tai kunnes 3 jyvän annostaso oli saavutettu. Barnes huomasi, että 60 prosenttia viitearvojen sisällä olevista kilpirauhasen vajaatoimintaoireista kärsivistä potilaista hyötyi niin paljon biologisen kilpirauhaslääkkeen käytöstä, että hoitoa kannatti jatkaa. Monet heistä kokivat vuosia jatkuneiden invalidisoivien ja hoitoresistenttien oireiden jyrkän vähenemisen. Pieni osa osa potilaista hyötyi kuitenkin enemmän tyroksiinista tai tyroksiinin ja liotyroniinin yhdistelmästä. Barnesin luo hakeutui myös kilpirauhaspotilaita, jotka eivät olleet saaneet riittävästi apua pitkään käyttämästä tyroksiinilääkityksestä. Kun lääkitys vaihdettiin biologiseen, oireisto lieveni merkittävästi usein jo 2-4 vuorokauden kuluessa.
Kritiikki

Barnesin kehittämiä hoitokäytäntöjä on arvosteltu esimerkiksi sillä perusteella, ettei normaaleja TSH-arvoja omaavia potilaita pitäisi hoitaa kilpirauhaslääkkeellä. Tutkimuksissa on kuitenkin havaittu, että TSH on sen verran epätarkka mittari, ettei se anna oikeaa kuvaa kaikkien potilaiden kilpirauhashormonitasapainosta.
Toinen vasta-argumentti on ollut, ettei väsymyksen väheneminen kilpirauhaslääkityksen myötä todista potilaan sairastavan kilpirauhasen vajaatoimintaa. Tämä ei pidä välttämättä paikkaansa, koska kilpirauhaslääkitys tyypillisesti pahentaa väsymyksestä kärsivien ihmisten vointia, mikäli he eivät sairasta kilpirauhasen vajaatoimintaa. Lisäksi kyse on ollut yleensä useiden kilpirauhasen vajaatoimintaan liittyvien oireiden, eikä pelkästään väsymyksen lievittymisestä.
Teoksia

Heart Attack Rareness in Thyroid-treated Patients. 1972, Springfield, Ill.: Thomas. ISBN 978-0-398-02519-9.
Hypothyroidism: The Unsuspected Illness. 1976, HarperCollins. ISBN 978-0-690-01029-9.
Solved: The Riddle of Heart Attacks. 1976, Robinson Press. ISBN 978-0-913730-27-0.
Hope for Hypoglycemia: It's Not Your Mind, It's Your Liver. 1989, Fries Communications. ISBN 978-0-913730-26-3.
Georges Canguilhem

Georges Canguilhem
Georges Canguilhem (4. kesäkuuta 1904, Castelnaudary – 11. syyskuuta 1995, Marly-le-Roi) oli ranskalainen filosofi, lääkäri ja Collège de Francen jäsen, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan ja normatiivisuuden tutkimiseen. Hän oli kiinnostunut erityisesti biologian ja lääketieteen käsitehistoriasta.
Canguilhem opiskeli École normale supérieuressa ja Strasbourgin yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä. Vuonna 1955 hänestä tuli Sorbonnen yliopiston professori. Hän seurasi Gaston Bachelardia Tieteen historian instituutin johdossa.
Teoksia

Essai sur quelques problèmes concernant le normal et le pathologique (1943); täydennetty painos nimellä Le normal et le pathologique, augmenté de Nouvelles réflexions concernant le normal et le pathologique (1966)
La connaissance de la vie (1952)
La formation du concept de réflexe aux XVIIe et XVIIIe siècles (1955)
Du développement à l’évolution au XIXe siècle (1962)
Études d’histoire et de philosophie des sciences (1968)
Vie et Régulation articles de l’Encyclopaedia Universalis (1974)
Idéologie et rationalité dans l’histoire des sciences de la vie (1977)
La santé, concept vulgaire et question philosophique (1988)
Vie et mort de Jean Cavaillès, Ed. Allia, (1998) ISBN 2911188179
Écrits sur la médecine, Ed. Seuil, Coll. « Champ freudien », (2002) ISBN 2020551705
Englanniksi:
Ideology and Rationality in the History of the Life Sciences, trans. Arthur Goldhammer (Cambridge: MIT Press, 1988).
The Normal and the Pathological, trans. Carolyn R. Fawcett & Robert S. Cohen (New York: Zone Books, 1991).
A Vital Rationalist: Selected Writings, trans. Arthur Goldhammer (New York: Zone Books, 1994).
Aiheesta muualla

Georges Canguilhem (Arkistoitu – Internet Archive), elämäkerta (englanniksi)
Centre Georges Canguilhem (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Marie Cardinal

| Marie Cardinal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1929 Alger, Algeria
Kuollut: 2001 (71–72 vuotta) Valréas, Vaucluse, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Écoutez la mer
Pääteokset:  Vapauttavat sanat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marie Cardinal (1929 Alger, Algeria – 2001 Valréas, Vaucluse, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja filosofi. Hän osallistui politiikkaan ja feministiseen liikkeeseen.
Teoksessaan Vapauttavat sanat Cardinal käsittelee lapsuudenkokemuksia katolisessa yläluokkaisessa perheessä, ja teos sai Ranskassa paljon huomiota. Cardinal vastasi kirjasta saamaansa palautteeseen raporttikirjalla Autrement dit (1976), jonka hän teki yhdessä Anne Leclercin kanssa.
Suomennetut teokset

Vapauttavat sanat (Les mots pour le dire); suom. Marjatta Ecaré, Helsinki: Tammi 1981 ISBN 951-30-4983-3
Jälkipistoja (Le passé empiété); suom. Annikki Suni, Helsinki: Tammi 1984 ISBN 951-30-5880-8
Luís de Camões

Luís de Camões
Luís Vaz de Camões (1524 t. 1525 Lissabon, Portugali – 10. kesäkuuta 1580 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen runoilija, joka kirjoitti muun muassa maan kansalliseepoksen Os Lusíadasin.
Elämänvaiheet

Camões syntyi Chavesissa Simão Vaz de Camõesin ja Anna de Sá e Macedon pojaksi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän menetti vanhempansa jo varhain mutta pääsi kasvattilapseksi perheeseen, jossa hän sai alkeisopetuksen.
Camões opiskeli mahdollisesti yliopistossa Coimbrassa, missä hänen setänsä toimi pappina, ja perehtyi antiikin ja renessanssin kirjallisuuteen. Hän perehtyi myös maantieteeseen, historiaan ja luonnontieteeseen. Opintonsa hän rahoitti toimimalla kotiopettajana.
Camões siirtyi vuonna 1542 Lissaboniin. Hänen elämänsä siellä oli täynnä dramatiikkaa, kuten skandaaleja ja liikkumista epämääräisissä piireissä. Hän haavoitti miekallaan naamiaisissa erästä hovimiestä, joka riiteli hänen ystävänsä kanssa. Siksi hän joutui vankilaan, josta hän vapautui luvattuaan lähteä sotapalvelukseen Portugalin merentakaisille alueille.
Camões palveli 1550-luvulla sotilaana Intiassa, Macaossa ja Mosambikissa ja palasi Lissaboniin vasta 1570. Intiassa hän asui etupäässä Goan kaupungissa, missä oleskeli tuhansia seikkailijoita ja onnenonkijoita. Hänen mielestään elämä kaupungissa oli niin siivotonta, että sen hallitsijattarena oli ”Baabelin portto”. Hänellä itselläänkin oli sinä aikana monia seikkailuja. Samaan aikaan hän kuitenkin koko ajan kirjoitti ja sai valmiiksi pääteoksensa, löytöretkieepoksen Os Lusíadasin.
Monet Camõesin maanmiehistä kokosivat Intiassa suuren omaisuuden, mutta hän palasi sieltä yhtä köyhänä kuin oli lähtenyt. Hän vastusti rikkauksien ahnehtimista ja katsoi yhden kansanosan kohtuuttoman rikastumisen rikkovan portugalilaisten yhteishengen, joka oli auttanut taistelussa maureja vastaan. Os Lusíadas toi tekijälleen mainetta, ja kuningas myönsi hänelle eläkkeen, joka oli kuitenkin niin pieni, ettei sillä tullut toimeen. Camõesin elämän kymmenestä viimeisestä vuodesta ei tiedetä juuri muuta, kuin että hän eli köyhyydessä.
Camões kuoli ruttoon Lissabonissa 10. kesäkuuta 1580, jota vietetään Portugalin kansallispäivänä. Hänen viimeisinä elinvuosinaan oli jo nähtävissä, että Portugalin suurvalta-aika päättyy, ja tällöin hän näki kansansa tulevaisuuden varsin synkäksi. Eräässä jälkimaailmalle säilyneessä kirjeessä hän kirjoittaa: ”Minä en kuole ainoastaan isänmaassani, vaan myös sen mukana.”