Maarianhamina
Historia

Maarianhamina perustettiin 21. helmikuuta 1861. Kaupunki on saanut nimensä (”Mariansatama”) Maria Aleksandrovnan, Venäjän keisari Aleksanteri II:n puolison mukaan. Venäjä lahjoitti keisarinnaa esittävän patsaan kaupungille vuonna 2011. Kaupungin paikalla sijaitsi aiemmin pieni Jomalaan kuulunut Övernäsin kylä, josta on jäljellä yksi asuinrakennus, Övernässtugan, keskustan kaakkoiskulmalla. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitzin laatimaa ja vuonna 1871 hyväksyttyä asemakaavaa noudatettiin 1960-luvulle saakka.
Kaupunki kehittyi aluksi hitaasti, kunnes sinne vuonna 1869 muuttanut kauppias Nikolai Sittkoff hankki ensimmäisen purjelaivansa ja pani alkuun Maarianhaminan kehityksen merenkulkukaupungiksi. Myöhemmistä laivanvarustajista nousi huomattavimmaksi Gustaf Erikson, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen. Erikson omisti uransa aikana yhteensä kymmeniä purje-, höyry- ja moottorialuksia ja 1930-luvulla yli puolet kaikista Maarianhaminaan rekisteröidyistä aluksista.
Maarianhaminassa alkoi merenkulkuopetus vuonna 1866, kun sinne siirrettiin aluksi Finströmin Godbyssä toiminut merikoulu. Samana vuonna avattiin myös kaupungin postitoimisto. Maarianhaminan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa syksyllä 1874. Kaupunkiin perustettiin puhelinlaitos vuonna 1887.
Vuonna 1889 Maarianhaminaan perustettiin kylpylaitos ja kylpyläelämä oli vilkasta ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka, jolloin se loppui miltei tyystin. Kylpylähotelli paloi vuonna 1916. Kylpylaitos sijaitsi Västerhamnin pohjoispuolella ja siitä muistuttavat Badhusparken- ja Badhusberget-nimet.
Maarianhaminan seurakunta itsenäistyi Jomalan seurakunnasta vuonna 1905. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan.
Maarianhaminan maistraatti ja raastuvanoikeus aloittivat toimintansa vuonna 1928. Vuonna 1993 toteutetun alioikeusuudistuksen jälkeen kaupungissa on toiminut Ahvenanmaan käräjäoikeus. Maarianhamina ja koko Ahvenanmaa kuuluvat Turun hovioikeuspiiriin.
Neuvostoliitto perusti konsulaatin Maarianhaminaan Suomen ja Neuvostoliiton solmittua Ahvenanmaan demilitarisointia koskevan sopimuksen talvisodan jälkeen lokakuussa 1940.  Konsulaatissa oli enimmillään liki 140 virkailijaa, joukossa myös Neuvostoliiton salaisen poliisin KGB:n edustajia. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Venäjän konsulaatiksi muuttuneen viraston merkitys on vähentynyt, ja se oli 1990-luvun lopulla säästösyistä vähän aikaa jopa kokonaan suljettuna. Konsulaatti oli yhtenä etappipaikkana ruotsalaisen vakoojan Stig Berglingin pakomatkalla Neuvostoliittoon lokakuussa 1987.
Kaupungin alue laajeni nykyiselleen vuoden 1961 alussa, kun Maarianhaminaan liitettiin vajaan seitsemän neliökilometrin alue Jomalasta ja noin puolentoista neliökilometrin alue Lemlandista. Jomalasta Maarianhaminaan tuolloin liitetyllä alueella sijaitsivat Dalkarbyn, Hindersbölen, Svibyn ja Ytternäsin kylät sekä Lemlandista liitetyllä alueella Espholmin, Styrsön ja Svinön kylät. Ennen liitosta kaupungin maapinta-ala oli ollut vain 3,1 neliökilometriä.
Maarianhaminan asukasluku kasvoi melko tasaisesti 1900-luvun aikana samalla kun kaupungin osuus maakunnan koko väestöstä lisääntyi. Vuoden 1950 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 3 264 henkeä ja kymmenen vuotta myöhemmin 6 688 henkeä. Vuoden 1970 lopussa Maarianhaminassa oli 8 461 asukasta, vuoden 1985 lopussa 9 885 asukasta ja vuoden 2001 alussa 10 488 asukasta.
Maarianhaminan lentoturma sattui 8. marraskuuta 1963.