stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oi rakkain Jeesukseni
Sävelmä > Sävelmä muissa yhteyksissä

Sävelmä esiintyy viidessä koraalissa myös Johann Sebastian Bachin Matteus-passiossa. Siihen sisältyy Gerhardtin virren kymmenestä säkeistöstä viisi säkeistöä:
| Koraalin numero Matteus-passiossa | Alkusanat | Gerhardtin saks>  virren säkeistö nro | Suomennoksen säkeistö nro | Suomennoksen säkeistön alkusanat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 | Erkenne mich, mein Hüter | 5 | 3 | Vie minut, Paimen hyvä |
| 23 | Ich will hier bei dir Stehen | 6 | – | ("Haluan pysyä tässä luonasi") |
| 63 | O Haupt voll Blut und Wunden | 1 | 1 | Oi rakkain Jeesukseni |
| 63 | Du edles Angesichte | 2 | – | ("Jalot kasvot") |
| 78 | Wenn ich einmahl soll scheiden | 9 | 5 | Kun joutuu viime retki |
Lisäksi samalla sävelmällä lauletaan Matteus-passion koraali (numero 53): "Befiehl du deine Wege", joka sekin on Paul Gerhardtin kirjoittaman virren alkusäkeistö.
Myös Bachin kantaatin Sehet, wir gehn hinauf gen Jerusalem (BWV 159) toisessa osassa esiintyvät saman virren sävelmä ja kuudennen säkeistön sanat. Lisäksi Bach käytti samaa sävelmää mutta eri sanoilla Jouluoratorionsa ensimmäisen osan koraalissa Wie soll ich dich empfangen ("Miten minun pitäisi ottaa sinut vastaan") sekä viimeisen osan loppukoraalissa Nun seid ihr wohl gerochen.
Franz Lisztin teoksen Via Crucis' kuudennessa osassa, "Pyhä Veronika", esiintyy muunnelma samasta sävelmästä. Tanskalainen säveltäjä Rued Langgaard sävelsi sen pohjalta sarjan muunnelmia jousikvartetille. Melodia esiintyy myös englantilaisen säveltäjä Edmund Rubbran 9. sinfonian ("Sinfonia Sacra") loppukuorona.
Paul Simonin kappale "American Tune" perustuu myös samaan sävelmään.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: O Haupt voll Blut und Wunden
Aiheesta muualla

63 Oi rakkain Jeesukseni (Virren sävelmä ja suomenkieliset sanat) notes.evl.fi.
O Haupt voll Blut und Wunden: Text and Translation of Chorale (Virren alkuperäiset saksankieliset sanat sekä englanninkielinen käännös) Bach Cantatas Website.
O Haupt voll Blut und Wunden, Ev. Gsb. 85, Gotteslob (2013) 289 (Sävelmä äänitetiedostona) commons.wikimedia.org.
Käännös suomeksi
Sedoheptuloosi-7-fosfaatti

| Sedoheptuloosi-7-fosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(2R,3R,4R,5S)-2,3,4,5,7-pentahydroksi-6-oksoheptyyli]divetyfosfaatti
CAS-numero:  2646-35-7
PubChem CID:  165007
SMILES:  C(C(C(C(C(C(=O)CO)O)O)O)O)OP(=O)(O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H15O10P
Moolimassa:  290,16 g/mol
Sedoheptuloosi-7-fosfaatti (C7H15O10P) on sedoheptuloosisokerin fosfaattiesterijohdannainen. Yhdiste esiintyy välituotteena pentoosifosfaattireitissä ja Calvinin kierrossa osana fotosynteesiä.
Biologinen rooli

Pentoosifosfaattireitissä sedoheptuloosi-7-fosfaattia muodostuu transketolaasin katalysoimassa ksyluloosi-5-fosfaatin ja riboosi-5-fosfaatin välisessä reaktiossa. Seuraavassa vaiheessa transaldolaasi katalysoi sedoheptuloosi-7-fosfaatin ja glysertaldehydi-3-fosfaatin välistä reaktiota, jonka tuotteina muodostuu erytroosi-4-fosfaattia ja fruktoosi-6-fosfaattia.
Calvinin kierrossa yhdistettä muodostuu sedoheptuloosi-1,7-bisfosfaatista sedoheptuloosibisfosfataasin katalysoimana. Seuraavassa vaiheessa transketolaasi katalysoi sedoheptuloosi-7-fosfaatin ja glyseraldehydi-3-fosfaatin reaktiota ksyluloosi-5-fosfaatiksi ja riboosi-5-fosfaatiksi.
Sedoheptulokinaasi on entsyymi, joka katalysoi sedoheptuloosi-7-fosfaatin muodostumista sedoheptuloosista ja ATP-molekyylistä siirtämällä ATP:ltä fosfaattiryhmän.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): D-Sedoheptulose 7-phosphate (englanniksi)
ChemSpider: Sedoheptulose 7-phosphate (englanniksi)
Seidi

Seidi on suomalainen harvinainen naisen etunimi. Sen oletetaan tulevan Sarah-nimen hellittelymuodosta Sadie, joka ääntyy seidi. Arvellaan, että nimi kulki Suomeen Amerikan-siirtolaisten kautta. Nimi on ollut yleisin Pohjanmaalla, josta onkin muutettu Amerikkaan laajamittaisemmin kuin muilta Suomen alueilta. Seidi on ollut Suomessa nimenä vuoden 2019 loppuun mennessä noin 570 henkilöllä. Suosionsa huipussa nimi oli vuosina 1900–1919, jolloin sen sai 166 tyttöä.
Tunnettuja Seidejä

Seidi Haarla (s. 1984), näyttelijä
Seidi Valtokari (1914–2007), näytelmäkirjailija
Karl-Heinz Ohlig

| Karl-Heinz Ohlig> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1938
Kuollut: 14. tammikuuta 2024 (85 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Uskontohistoria ja islam
Karl-Heinz Ohlig (15. syyskuuta 1938 Koblenz, Saksa – 14. tammikuuta 2024) oli saksalainen professori, joka toimi katolisen teologian ja uskontopedagogiikan lehtorina 1970–1978 Saarlandin pedagogisessa korkeakoulussa ja vuosina 1978–2006 uskontotieteen ja kristinuskon historian professorina Saarlandin yliopistossa Saarbrückenissä. Hän oli islamintutkimuksen historiallis-kriittisen "Saarbrückenin koulukunnan" perustajajäsen ja näkyvin hahmo.
Tutkimus > Kristinuskon tutkimus

Ohlig väitteli vuonna 1969 aiheenaan Woher nimmt die Bibel ihre Autorität? Zum Verthältnis von Schriftkanon, Kirche und Jesus. Teologina Ohlig tarttui jatkuvasti kiistanalaisiin aiheisiin. Hän kysyi, tarvitseeko kirkko paavia (Braucht die Kirche einen Pabst?, 1973). Kirjassa Die Welt ist Gottes Schöpfung (1984) hän sovitti toisiinsa kristinuskoa ja evoluutioteoriaa. Teoksessa Ein Gott in drei Personen? Vom Vater Jesu zum ‚Mysterium‘ der Trinität (1999) hän katsoi, että kolminaisuusoppi on kristinuskossa kulttuurihistoriallisen kehityksen tulosta, eikä sitä tulisi pitää kristillisenä normina.
Tutkimus > Islamin tutkimus

Vaikka ei ollutkaan arabisti, Ohlig siirsi uskonnonhistorioitsijana huomionsa myös islamiin. Hän alkoi esittää sen synnystä hyvin epäsovinnaisia näkemyksiä. Vuonna 2005 Ohlig julkaisi yhdessä Gerd R. Puinin kanssa kokoomateoksen Die dunklen Anfänge. Neue Forschungen zur Entstehung der frühen Geschichte des Islam. Siinä hän esitti näkemyksen, että islam syntyi kristillisenä, antitrinitaarisena arabialaisena uskonlahkona, ja muhammadun ('ylistetty') oli alun perin Jeesusta tarkoittava kunnianimi. Nimi esiintyi tässä merkityksessä myös Koraanissa. Muhammed ei siten ollut historiallinen henkilö, vaan myöhemmän ajan käännösvirheen tuottama hahmo, joka täytti oman profeetan tarpeen uudessa uskonnossa. Kirja käännettiin vuonna 2010 myös englanniksi. Ohligin toimittama teos Der frühe Islam (2007) jatkoi islamin varhaisvaiheiden historiallis-kriittistä tutkimusta ja sisälsi muun muassa Volker Poppin ja Christoph Luxenbergin artikkeleita. Tämäkin teos käännettiin englanniksi vuonna 2013.
Ohlig uskoo, että islamilainen ajanlasku ei lähtenyt liikkeelle vuodesta 622 sen takia, että tuolloin Muhammed pakeni Mekasta Medinaan, vaan siksi, että tuolloin keisari Herakleios löi persialaiset, mitä pian seurasi sassanidien valtakunnan romahdus. Molempien valtakuntien apujoukkoina (foederatii) toimineet arabit vapautuivat sen johdosta alistussuhteistaan ja nousivat uusiksi Lähi-idän hallitsijoiksi. Uusi valta ei siten olisi syntynyt ulkoisen arabivalloituksen vaan sisällissodan tuloksena. Samanlaisen teorian oli esittänyt myös israelilainen arkeologi Yehuda Nevo.
Tutkimus > Islamin tutkimus > Merv islamin alkukotina?

Ohlig esitti arvelun, että esi-islamilainen liike olisi alun perin syntynyt Persiassa sen koillisen Khorasanin maakunnan pääkaupungissa Mervissä. Ohligin mukaan islamiin johtava kehitys olisi voinut alkaa Merviin pakkosiirretyn kristillisen mesopotamialaisen arabiväestön keskuudessa. Koraanin vanhimmat suurat olisivat tämän väestön kristillisiä jumalanpalvelustekstejä, joiden kirjoittajat olivat yhteisönsä uskonnollisia johtajia. Teoriaa puoltavia seikkoja ovat monen muun ohella Koraanin suurien kristillinen sisältö, Koraanin kieli ja kirjoitusjärjestelmä sekä Koraanin ja islamin monikulttuurinen sisältö, jossa esiintyy kreikkalaisia, zarathustralaisia, manikealaisia (Pöydän suura) ja buddhalaisia vaikutteita (Uskottomien suura). Merv olisi monella mittapuulla voinut olla islamin paras kiteytymiskeskus. Myös islamin pyhiin kirjoituksiin kuuluvien hadith-kokoelmien tekijät 800-luvulla olivat perimätiedon mukaan enimmäkseen kotoisin Khorasanista ja Keski-Aasiasta.
Tutkimus > Islamin tutkimus > Koraani

Ohlig nojautui Christoph Luxenbergin käsitykseen, jonka mukaan Koraania ei ollut kirjoitettu arabiaksi vaan arabian ja syyroaramean sekakielellä, ja kirjan vanhimmat osat olisivat syntyneet syyrialaisen kirkon liturgisiin tarpeisiin. Virheellisten käännösten takia kristillinen tausta on kuitenkin peittynyt. Tästä esimerkkinä on Günter Lülingin ja Luxenbergin analysoima Voiman suura 97, joka kertoo Jumalan sanan laskeutumisesta. Kyseessä ei kuitenkaan ollut Lülingin ja Luxenbergin mukaan Koraani, kuten muslimit katsovat, vaan Jeesuksen syntymä.
Ohlig oli sitä mieltä, että Koraanin käsitys Jumalasta edustaa itäisen kristillisen perinteen varhaista näkemystä. Se tuo esiin alkuperäisen kristillisen monoteismin puhtaana, vailla hellenistisen trinitaarisen jumalakäsityksen myöhempiä muotoja. Siinä ilmenevä lahkolainen mielenlaatu on kuitenkin kadottanut ajatuksen Jumalan armahtavaisuudesta kääntäen ajatuksen jopa päinvastaiseksi.
Ohlig arveli, että Koraania kootessa haluttiin päästä juuri lukuun 114 suurien määrässä. Tähän viittaisi se, että mukana ovat suurat 1, 113 ja 114, jotka eivät retorisesti ole Jumalan puhetta, vaan rukouksia tai loitsuja. Lisäksi suurat 113 ja 114 puuttuvat joistakin varhaisista Koraanin käsikirjoituksista,  ja lyhimmät suurat ovat vain muutaman sanan pituisia. Syynä lukumäärään olisi voinut olla halu jäljitellä Tuomaan evankeliumia, jossa on tasan 114 Jeesuksen sanomaksi kerrottua lauselmaa. Tuomaan evankeliumi syntyi itäisessä Syyriassa, missä apostoli Tuomasta pidettiin jopa kristinuskon kantaisänä. Teoriaan sopisi, että Koraanin myyttinen kokoaja ”Uthman” on Tuomaan metateesi eli sana, jossa kirjaimet ovat vaihtaneet paikkaa.
Ohlig ehdottaa Koraanin suurien jakamista mekkalaisten ja medinalaisten sijaan kolmeen, osittain päällekkäiseen ryhmään. Vanhin ryhmä edustaisi syyrialais-arabialaista kristillisyyttä. Siinä tärkeimpänä hahmona on nimetön profeetta, joka on Mooses tai Jeesus. Seuraavassa ryhmässä tekstit ovat edelleen kristillisiä, mutta keskushahmona on nimetön arabiprofeetta. Viimeisessä vaiheessa tämä profeetta välittää jo aivan uusia, Raamatun sanasta poikkeavia ilmestyksiä. Samalla Koraani nähdään lopullisena totuutena eikä enää vahvistuksena aikaisemmille kirjoituksille. Tässä vaiheessa kyse on jo uudesta uskonnosta, islamista. Ohlig analysoi tämän kaavion pohjalta Muhammed-sanan esiintymiskertoja Koraanissa. Tekstiyhteyksien perusteella Ohlig arvioi, että Koraanin mainitessa sanan muhammed vain neljä kertaa, niistä kaksi tai kolme viittaa Jeesukseen. Neljännessä tapauksessa kyse on Muhammed-nimisestä arabiprofeetasta. Konkreettisin hänestä kerrottu henkilötieto on profeetan ottopoika Zaidiin liittyvä tarina, joka esiintyy lyhyenä viittauksena myös Ibn Hishamin elämäkerrassa.
Tutkimus > Islamin tutkimus > Inârah-instituutti

Jäätyään eläkkeelle Ohlig perusti vuonna 2007 kollegoineen tutkimusryhmän nimeltä Inârah eli "valistus". Se määrittelee itsensä "Islamin varhaishistorian ja Koraanin tutkimuksen instituutiksi" ja julkaisee kokoomateoksia kriittisestä islamintutkimuksesta. Niihin ovat kuuluneet teokset
Schlaglichter. Die Beiden ersten Islamischen Jahrhunderte (2008),
Vom Koran zum Islam. Schriften zur frühen Islamgeschichte und zum Koran (2009) sekä
Die Entstehung einer Weltreligion I–VI (2010–2021).
Vastaanotto

Saarbrückenin koulukunnan ajatukset ovat niin poikkeavia länsimaisen islamintutkimuksen valtavirrasta, että ne on tavattu torjua sen kummemmin niitä käsittelemättä. Esimerkiksi Jaakko Hämeen-Anttila kutsuu historiallis-kriittisen tutkimuksen äärilaitaa "hyvin omaperäiseksi" ja "todellisuudelle vieraaksi" tutkimustraditioksi. Inârah-ryhmän jäsen Markus Groß esittää laajan katsauksen suuntauksen saamaan tiukkaan arvosteluun ja kritiikkiin.  Ryhmä on kuitenkin saanut tukea muilta historiallis-kriittisen suuntauksen tutkijoilta.
Historiallisten lähteiden niukkuuden takia Ohligin esittämistä näkemyksistä on vaikea antaa lopullista arviota. Muun muassa Hämeen-Anttila on todennut, että tiedämme yllättävän vähän islamin kaikkein varhaisimmasta historiasta, minkä takia "lukija tai tutkija joutuu pohjimmiltaan tekemään hyvin subjektiivisen valinnan, uskoako perinteiseen kuvaan vai ei".
Aiheesta muualla

Inârah (Arkistoitu – Internet Archive)
Albers, Jürgen: K.-H. Ohligin haastattelu Saarländischer Rundfunk.  9.4.2007. Internet Archive. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 3.12.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de
Käännös suomeksi
Oikeuslähde

Oikeuslähteellä tarkoitetaan lähdettä, josta ilmenevän oikeusohjeen lainsoveltaja on oikeutettu tai velvollinen ottamaan huomioon ratkaisutoiminnassaan. Oikeuslähteitä systematisoitaessa on yleensä pidetty erityisesti silmällä tuomarin ratkaisutoimintaa, mutta samat oikeuslähteet koskevat soveltuvin osin myös esimerkiksi hallintoviranomaisia.
Oikeuslähdeopin taustaa

Oikeuslähdeopin juuret ovat Tolosen mukaan Pohjoismaissa 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa, mutta Keski-Euroopassa ne ulottuvat 1500-luvulle ja luonnonoikeuden kautta vielä paljon kauemmas. Silti vasta myöhemmin tapahtunut oikeuden positivoituminen (ius positivus, asetettu oikeus) jätti tapaoikeuden taemmas ensisijaisena oikeuslähteenä eli oikeudellisen harkinnan perusteena. Positivoituminen voi silti tapahtua lainsäädännön tai oikeuskäytännön kautta, edellinen kuten mannermainen eurooppalainen oikeus ja jälkimmäinen kuten brittiläinen ja amerikkalainen eli angloamerikkalainen oikeus. Myös oikeustiede positivoi oikeutta systematisoinnin ja tulkinnan avulla, muun muassa tunnistamalla normiristiriitoja ja esittämällä niille perusteltuja ratkaisuja. Samalla tavalla yhteiskunnan yleinen kehitys muovaa oikeutta arvojensa, intressiensä ja vaateidensa kautta.
Yleistäen, lainsäätäjien ja tuomioistuinten näkökulma oikeuslähteisiin on auktoriteettia eli voimassaoloa korostava, oikeustieteellä taas oikeuden systemaattista sisältöä korostava ja yhteiskunnalla oikeuden toteutumista eli oikeutta realisoivia tapahtumia korostava.
Suomalaisista tutkijoista oikeuslähteitä ovat tarkastelleet tai ainakin sivunneet Otto Brusiin jo 1930-luvulla ja Osvi Lahtinen 1950-luvulla. Kaarle Makkonen jakaa väitöskirjassaan vuonna 1965 oikeudelliset ratkaisutilanteet yksinkertaisiin, tulkinta- ja aukkotilanteisiin. Aulis Aarnion teoria oikeuslähteistä, esitettynä ensimmäisen kerran vuonna 1982 kirjassa Oikeussäännösten tulkinta ja myöhemmin eli 1989 kirjassa Laintulkinnan teoria perustuu kuitenkin erilaiseen näkökulmaan eli niiden velvoittavuuteen.
Oikeuslähteiden perinteinen jaottelu Suomessa

Aulis Aarnion mukaan oikeuslähteet voidaan Suomessa jakaa kolmeen ryhmään niiden velvoittavuuden mukaan: 1. vahvasti velvoittaviin, 2. heikosti velvoittaviin sekä 3. sallittuihin oikeuslähteisiin.
Oikeuslähteiden perinteinen jaottelu Suomessa > Vahvasti velvoittavat oikeuslähteet

Vahvasti velvoittaviin oikeuslähteisiin luetaan Suomen oikeudessa kirjoitettu laki ja aikaisemmin jossain määrin myös maan tapa. Vahvasti velvoittaville oikeuslähteille on tyypillistä, että niitä soveltamatta jättävä tuomari syyllistyy virkavirheeseen. Maan tavan lukeminen vahvasti velvoittavaksi oikeuslähteeksi perustui vuodelta 1734 peräisin olevaan oikeudenkäymiskaaren säännökseen, joka on kuitenkin kumottu 2010-luvulla. Muodollisesti voimassa oleva laki tai yksittäinen lainkohta voi menettää vahvasti velvoittavan oikeuslähteen asemansa, jos sitä ei todellisuudessa sovelleta (ns. desuetudo) ja se siten menettää merkityksensä.
Oikeuslähteiden perinteinen jaottelu Suomessa > Heikosti velvoittavat oikeuslähteet

Heikosti velvoittaviin oikeuslähteisiin kuuluvat lainsäätäjän tarkoitus sekä korkeimpien oikeuksien prejudikaatit. Lainsäätäjän tarkoitus ilmenee ensisijaisesti lain esitöistä, joita ovat lähinnä komiteanmietinnöt, hallituksen esitykset sekä eduskunnan valiokuntien mietinnöt ja lausunnot. Prejudikaateilla tarkoitetaan korkeimpien oikeuksien ennakkopäätöksiä, joilla ohjataan lainkäytön yhteneväisyyttä. Heikosti velvoittaville oikeuslähteille on tyypillistä, että niitä noudattamatta jättävä lainsoveltaja ei syyllisty virkavirheeseen, mutta on velvollinen perustelemaan niistä poikkeamisen. Lisäksi vaarana on, että ratkaisu muuttuu ylemmässä oikeusasteessa. Lainvalmisteluaineiston ja prejudikaattien oikeuslähdearvo riippuu siitä, kuinka vanhasta säädöksestä on kyse. Yleensä lainvalmisteluaineiston tulkinta-arvo vähenee ja prejudikaattien kasvaa säädöksen vanhetessa.lähde?
Oikeuslähteiden perinteinen jaottelu Suomessa > Sallitut oikeuslähteet

Sallituilla oikeuslähteillä viitataan lähteisiin, joilla ei ole institutionalisoitua asemaa, mutta joita voidaan käyttää hyväksi oikeudellisessa ratkaisutoiminnassa. Tällaisiksi lähteiksi on luettu esimerkiksi oikeustieteelliset kirjoitukset, reaaliset argumentit ja oikeusvertailevat lähteet.
Oikeuslähdeajattelun kehittymisnäkymiä Suomessa

Oikeuslähteiden perinteistä kolmijakoa on viime vuosina pidetty ongelmallisenakenen mukaan? sen johdosta, että kansallista lainsoveltajaa velvoittavat ylikansalliset normit ovat tulleet käytännön oikeuselämässä yhä tärkeämmiksi. Ylikansallisia normeja, jotka eivät kunnolla sovi jaotteluun, ovat esimerkiksi Euroopan unionin tuomioistuimen ratkaisut, Euroopan ihmisoikeusoikeustuomioistuimen ratkaisut, Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen määräykset sekä Euroopan unionin sääntely. Kaikille näille on yhteistä se, että ristiriitatilanteessa ne ovat normihierarkiassa kansallisten oikeuslähteiden yläpuolella, ja lainsoveltajan tulisi siksi soveltaa niitä kansallisten normien sijasta.
Kirjallisuutta

Aarnio, Aulis: Laintulkinnan teoria: Yleisen oikeustieteen oppikirja.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15493-8
Seeking God in Science

| Seeking God in Science: An Atheist Defends Intelligent Design |
| --- | --- |

Kirjailija:  Bradley Monton
Kustantaja:  Broadview Press
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  180
ISBN:  1551118637

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Seeking God in Science: An Atheist Defends Intelligent Design on vuonna 2009 ilmestynyt Coloradon yliopiston filosofian professori Bradley Montonin kirja, jossa Monton pyrkii osoittamaan, että älykästä suunnittelua ei voida perustellusti sulkea tieteellisen keskustelun ulkopuolelle. Monton esittää, että älykäs suunnittelu voidaan muotoilla tieteellisen hypoteesin muotoon ja että sen puolesta voidaan esittää empiiristä todistusaineistoa.
Luvut

Mitä on älykäs suunnittelu ja miksi ateisti voi uskoa siihen?
Miksi on oikeutettua käsitellä älykästä suunnittelua tieteenä?
Joitakin jonkin verran uskottavia älykkään suunnittelun argumentteja
Tulisiko älykästä suunnittelua opettaa kouluissa?
Aiheesta muualla

Jeroen de Ridderin arvio kirjasta (Arkistoitu – Internet Archive). (PDF) (englanniksi)
Matt Young: An Atheist Defends Intelligent-Design Creationism. Panda's Thumb 2.1.2010. (englanniksi)
Seeprahyppijä

| Seeprahyppijä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Heimo::  Hyppyhämähäkit Salticidae
Suku::  Salticus
Laji::  scenicus
Kaksiosainen nimi
 Salticus scenicus  Clerck, 1757 
Katso myös
   Seeprahyppijä Wikispeciesissä   Seeprahyppijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seeprahyppijä eli kiviseeprahypykki (Salticus scenicus) on hyppyhämähäkkien (Salticidae) heimoon kuuluva laji. Se on saanut nimensä mustavalkoraidallisesta väristään ja tavasta hypätä vihollisen kimppuun. Maailmalla seeprahyppijät ovat melko yleinen laji. Suomessa niitä voi löytää lähes koko maassa, mutta se on yleisempi eteläosissa.
Seeprahyppijät eivät valmista pyyntiverkkoa, vaan luottavat nopeuteensa. Ne metsästävät pieniä hyönteisiä hyppimällä niiden kimppuun. Myös pystysuoralla pinnalla hyppiminen onnistuu seeprahyppijältä, sillä ne kiinnittävät rihman alustaansa.
Kuvaus

Naarasseeprahyppijät ovat 5–7 millimetriä pitkiä ja koiraat 5–6 mm. Koirailla on yleensä naaraita ohuemmat jalat ja valtavat leuat. Tämä lajin ehkä silmiinpistävin piirre on hyppyhämähäkeille tyypillinen etummaisten silmien suuri koko. Niissä on hyvä syvyysnäkö, jonka ansiosta hyppyhämähäkit pystyvät tarkentamaan katseensa saaliiseen tai muuhun kohteeseen äärimmäisen tarkasti. Hyppyhämähäkkien tapaan seeprahyppijällä on muihin hämähäkkityyppeihin nähden ainutlaatuinen rakenne: se pystyy kääntämään ja liikuttamaan ruumiinsa etuosaa eri suuntiin kuten päätä, joten sen on helppo tarkkailla ympäristöään eri suunnista. Lajin scenicus nimi tarkoittaa näyttelijää, sillä seeprahyppijät ovat usein tietoisia ihmisistä. Ne nostavat päätä ja muuttavat käyttäytymistään ihmisten lähellä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Salticus scenicus (Arkistoitu – Internet Archive)
Encyclopedia of Life (EOL): Salticus scenicus (englanniksi)
ITIS: Salticus scenicus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q169513  Wikispecies: Salticus scenicus  ADW: Salticus_scenicus  Araneae: 1180  ARKive: salticus-scenicus  BioLib: 886  BOLD: 10676  BugGuide: 3344  CoL: 79FNC  EoL: 1214203  EUNIS: 227608  Fauna Europaea: 352885  Fauna Europaea (new): c0dddd47-8e8a-4ee5-8988-04aa57606070  GBIF: 2172595  iNaturalist: 68901  IRMNG: 11356440  ITIS: 888389  NatureServe: 2.119067  NBN: NBNSYS0000008756  NCBI: 243486  Observation.org: 1962  uBio: 2004171  WoRMS: 231976  WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:036032
Schweizerische Südostbahn

| Schweizerische Südostbahn |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2002
Kotipaikka:  Sankt Gallen, Sankt Gallenin kantoni
Toimiala:  julkinen liikenne
Tuotteet:  rautatieliikenne
Liikevaihto:  141 milj. Sfr (2012)
Henkilöstö:  494 (2012)
Kotisivu:  www.sob.ch
Infobox OKNimi-testi OK: 
SOB:n Voralpenexpress Zürichinjärven ylittävällä sillalla Rapperswilissä.
Schweizerische Südostbahn (lyhenne SOB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö. Se toimii Keski- ja Itä-Sveitsissä. SOB kotipaikka on Sankt Gallen. SOB:n omistajia ovat liittovaltio (36 %), Sankt Gallenin, Schwyzin, Zürichin, Thurgaun ja Appenzell Ausserrhodenin kantonit (yhteensä noin 31 %), kunnat ja hallintoalueet (18 %) sekä yksityiset osakkeenomistajat (15 %).
Historiaa

Nykyinen Schweizerische Südostbahn aloitti toimintansa 1.1.2002 Bodensee-Toggenburg-Bahn-yhtiön (BT) ja vanhan SOB:n yhdistyessä. Vanha Schweizerische Südostbahn oli aloittanut vuonna 1890 Wädenswil–Einsiedeln-yhtiön (WE) ja Zürich–Gotthardbahn-yhtiön (ZGB) fuusiossa.
Toiminta

SOB:n liikevaihto oli vuonna 2012 141 milj. Sfr. Myyntituotot olivat noin 38 milj. Sfr. Yhtiön henkilöstökulut olivat noin 54 milj. Sfr. Henkilöstön määrä oli 494 vuonna 2012.
SOB:n junilla tehtiin vuonna 2012 13,2 miljoonaa matkaa ja henkilöliikenteen suorite oli 202 milj. henkilökilometriä. Ajetut reitit olivat vuoden 2012 aikana 3,5 milj. kilometriä.