Harry James
Buddy Rich ja Basie-soundi

1953 Jamesin orkesterin lämmittelijänä New Yorkin Bandboxissa oli Buddy Richin kvartetti. Harry oli jo vuosia yrittänyt huonolla menestyksellä saada Richiä, joka oli alan ykkösrumpaleita, liittymään orkesteriinsa. Bandboxissa Rich soitteli joinakin iltoina Jamesin orkesterin kanssa, ja hieman New Yorkin jälkeen Harry soitti kolmella kappaleella Buddyn levysessiossa Joyce Recordsille. Rich vastaavasti vieraili kahdella kappaleella Harryn tulevan albumin äänitystilaisuudessa, ja pian Rich liittyikin Jamesin orkesteriin $35 000 vuosipalkalla ja vaati saada nimensä keikkamainoksiin esille. Richin ensimmäinen keikka orkesterin kanssa oli Palladiumilla. Vuoden 1953 lopulla kokoonpano lähti Betty Grablen kanssa teatterikiertueelle. Kyseessä oli isomman luokan kabareeshow, jolla mukana oli myös nelihenkinen tanssijaryhmä. Show’n koreografina toimi Billy Daniel.
Tammikuussa 1954 Columbia tallensi Harryn orkesterin keikan Palladiumilta ja julkaisi materiaalista kasatun albumin "Live at the Palladium". Levyllä on hyvin kuultavissa Richin vaikutus orkesterissa muun muassa kappaleissa "Sugar Foot Stomp", "Flash" ja "Bye Bye Blues". Vuosina 1954 ja 1955 Betty ja Harryn orkesteri esiintyivät kolmessa Chryslerin sponsoroimassa "Shower of the Stars"-televisioshowssa. Columbian levysopimuksen umpeuduttua James teki uuden sopimuksen Capitolin kanssa. Uudet albumit "Harry James in Hi-Fi" ja "More Harry James in Hi-Fi" sisälsivät vanhoja hittejä uudelleen levytettyinä. Lauluosuudet hoiti Helen Forrest. Molemmat albumit saivat melko hyvän vastaanoton.
Vuoden 1955 aikana James nähtiin Universalin elokuvassa Rytmin kuningas – Benny Goodman esittämässä kappaleen "Sing, Sing, Sing". Jouluna 1955 Harry soitti soolot elokuvan soundtrack-albumilla kappaleissa "One O'Clock Jump", "And the Angels Sing", "Shine" ja "Sing, Sing, Sing". Levyllä oli kuultavissa tiukinta James-soitantaa sitten hänen Bop-kautensa.
Helmikuun 16. päivänä 1956 Betty Grable ja Jamesin orkesteri debytoivat menestyksekkäästi Las Vegasissa El Rancho Vegas -kasinolla. Show’n muina esiintyjinä olivat koomikko Mr. Ballantine ja bongovirtuoosi Jack Constanzo. Huhtikuun 3. päivänä Jamesin orkesteri esiintyi Milton Berlen tv-show’ssa, joka televisioitiin sotalaiva USS Hancockin kannelta, San Diegon satamasta. Ohjelmassa Harry esitti "Uncle Miltien" kanssa trumpettidueton "Tiger Rag". Ohjelman toisena tähtenä vieraili Elvis Presley. Syksyllä 1956 bändi piti puoli vuotta taukoa, kun Harry keskittyi hevoskasvatuspuuhiin ja Buddy Rich jätti bändin. Tuon hengähdystauon aikana James tutustui Count Basien tuoreeseen levyyn "The Atomic Basie" ja innostui sen tuoreista sovituksista, jotka olivat Neal Heftin käsialaa. Levyä pidetään big band -musiikin vallankumouksellisena albumina, Beatlesien "Sgt. Pepperin" ollessa pop-musiikin saralla vastaavanlainen albumi. Nyt Harryn tavoitteena oli tulla valkoiseksi Count Basieksi.
Vuoden 1957 alusta orkesteri aloitti uusilla linjoilla. James palkkasi entisen Basie-miehen, Ernie Wilkinsin, tekemään orkesterille sovituksia. Wilkinsin kädenjälkeä olivat muun muassa kappaleet "Blues for Harry's Sake", "One on the House", "Doodlin", "The Jazz Connoisseur" ja "Get Off The Stand" sekä Basie-tyyliin sovitetut standardit "Take the A Train", "Lester Leaps In", "Willow Weep for Me" ja "King Porter Stomp". Toinen merkittävä sovittaja uuden Basie-soundin luomisessa oli James J. Hill. Toukokuussa 1957 orkesteri levytti Capitolille albumin "Wild About Harry", jolla Rich soitti rumpuja salanimellä Buddy Poor. Levyä seurasi pian toinen Capitol-albumi "The New James". Keikoilla orkesterilla oli ohjelmistossa uuden materiaalin lisäksi joitakin vanhoja 40-luvun hittejä. Välissä Harry käväsi näyttelemässä pienen budjetin westernissä "Outlaw Queen". Capitolin levysopimuksen päätyttyä Harry vaihtoi MGM:lle ja julkaisi levymerkille albumin "Harry James Today", jolle Bob Florence teki sovitukset.