stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karel Doorman -luokka
Suunnittelu

Alusluokka oli suunniteltu korvaamaan kuusi vanhentunutta Yhdysvalloista hankittua Roofdier-luokan alusta. Hankintapäätös tehtiin neljästä aluksesta, joiden suunnittelu pohjautui pienennetyn Standard-fregatin piirustuksiin. Alusten tuli olla uppoumaltaan 1 900 tonnia ja niiden pituuden 111,8 metriä. Niiden päätoimintaalueeksi suunniteltiin Pohjanmerta, joten ne tuli varustaa erilaisin valvontasensorein sopiakseen kalastuksenvalvontaan ja sen lisäksi Naton laivasto-osaston sukellusveneidentorjuntaan.
Suunnitelmien valmistuessa De Schelden telakka oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin, minkä vuoksi ensimmäinen tilaus (kolme alusta) tehtiin jo kesäkuussa 1985. Sopimukset aseiden, elektroniikan ja johtamisjärjestelmien hankinnasta käynnistyivät vasta vuoden lopulla. Seuraavat neljä alusta tilattiin huhtikuussa 1986 korvaamaan Van Spejk -luokan alukset, jotka päätettiin poistaa palveluksesta etuajassa ohjelman rahoittamiseksi.
Alukset on suunniteltu sukellusveneiden-, ilmamaalien ja pinta-alusten torjuntaan, joten niiden järjestelmät ovat monipuolisia. Alusten pääaseen muodostavat kaksi neliohjuksista Boeing Harpoon RGM-84 meritorjuntaohjusten laukaisualustaa. Ohjusten kantama on 120 kilometriä. Niiden tukena on 76 millimetrin Oto Melaran tykki, joka soveltuu sekä pinta- että ilma-ammuntaan.
Aluksen ilmatorjunnan ytimen muodostavat Sea Sparrow -ohjukset, joiden kantama on 14 kilometriä. Aluksella on laukaisuvalmiina 16 ohjusta. Ohjusten lisäksi aluksella on lähisuojana Goalkeeper CIWS, jonka aseiden tulinopeus on 4 000 laukausta minuutissa ja tehokas etäisyys 200 metristä 3 kilometriin.
Sukellusveneiden torjuntaan aluksella on kaksi kaksiputkista torpedoputkisettiä Mk 46 torpedojen laukaisemiseksi. Lisäksi aluksille on mahdollista sijoittaa Westland Lynx -helikopteri, joka kykenee kuljettamaan kaksi Mk 46 torpedoa sekä kaikuluotainta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Karel Doorman | Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen, Alankomaat | 26. helmikuuta 1985 | 20. huhtikuuta 1988 | 31. toukokuuta 1991 | Belgian laivastolle 2005 nimellä Leopold I |
| Hr. Ms. Villem van der Zaan | De Schelde | 6. marraskuuta 1985 | 21. tammikuuta 1989 | 28. marraskuuta 1991 | Belgian laivastolle 2005 nimellä Louise-Marie |
| Hr. Ms. Tjerk Hiddes | De Schelde | 28. lokakuuta 1986 | 9. joulukuuta 1989 | 3. joulukuuta 1991 | Chilen laivastolle 2004 nimellä Almirante Riveros |
| Hr. Ms. Van Amstel | De Schelde | 3. toukokuuta 1988 | 19. toukokuuta 1990 | 27. toukokuuta 1993 | - |
| Hr. Ms. Abraham van der Hulst | De Schelde | 8. helmikuuta 1989 | 7. syyskuuta 1991 | 15. joulukuuta 1993 | Chilen laivastolle 2004 nimellä Blanco Encalada |
| Hr. Ms. Van Nes | De Schelde | 10. tammikuuta 1990 | 16. toukokuuta 1992 | 24. kesäkuuta 1994 | Portugalin laivastolle 2006 nimellä Bartolomeu Diaz |
| Hr. Ms. Van Galen | De Schelde | 7. kesäkuuta 1990 | 21. marraskuuta 1992 | 1. joulukuuta 1994 | Portugalin laivastolle 2006 nimellä D. Francisco de Almeida |
| Hr. Ms. Van Speijk | De Schelde | 1. lokakuuta 1991 | 26. maaliskuuta 1994 | 7. syyskuuta 1995 | - |
Karhu 1

| Karhu 1 |
| --- | --- |

Alkuperämaa:   Suomi
Valmistaja:  Karhumäen veljekset
Miehistö:  1
Ensilento:  1925
Valmistusmäärä:  1 
Muunnelmat:  Karhu 2
Mitat
Kärkiväli:  noin 9,5 m
Siipipinta-ala:  noin 11 m²
Voimanlähde
Koneisto:  aluksi venemoottori, myöhemmin Harley-Davidson-moottoripyörän nelitahtinen moottori
Teho:  venemoottori noin 4 hv HD:n moottori noin 8,5 hv
Karhu 1 oli Karhumäen veljesten ensimmäinen omatekoinen ja yksi koko Suomen ensimmäisistä omatekoisista lentokoneista. Kone rakennettiin 1920-luvun puolessa välissä alkaen syksystä 1924 omassa verstaassa saksalaisen lentokonerakennekirjan pohjalta.
Kone oli yksipaikkainen, puinen ylätaso ja se oli varsin matala. Sitä on pidetty lähinnä moottoroituna liitokoneena. Siipi oli vapaastikantava, sillä ainoastaan yksi tuki yhdisti kummankin siiven laskutelineeseen. Kone oli kokonaan käsityötä, esimerkiksi vaneri oli hiottu millimetrin verran ohuemmaksi. Runko oli tehty haapavanerista ja se oli poikkileikkaukseltaan munan muotoinen. Siivet oli rakennettu pääsalon ja apusalon varaan. Koneessa  ei ollut lainkaan siivekkeitä, vaan siiven jättöreunat taipuivat tarpeen mukaan ohjaussauvaa liikuttamalla. Siipikangas oli vernissamaalilla maalattua liimasiveltyä sertinkiä. Kone oli suunniteltu pelkästään talvikäyttöön, joten se oli vain suksilla varustettu. Potkuri oli itsesuunniteltu. Ensimmäinen noin neljän hevosvoiman venemoottori ei jaksanut nostaa konetta ilmaan edes auratulta jäältä, vaikka lähtöpaikalla oli torni, josta putoava paino kiihdytti koneen lentoonlähtöä. Vasta kevättalvella 1926 suoritettu lento parannetulla Harley-Davidsonin HD 24 FE -moottorilla toi tulosta 25. maaliskuuta 1926.
Karhu 1 -koneella suoritettiin useita kymmeniä lentoja. Suurimmat ongelmat olivat moottorin heikkotehoisuus ja itsesuunniteltu potkuri. Kone ei loppujen lopuksi täyttänyt Karhumäen veljesten asettamia vaatimuksia ja veljekset ryhtyivät suunnittelemaan parempaa lentokonetta. Karhu 1 luovutettiin syksyllä 1926 Keljon lentokerholle.
Karhulan vaakuna

Karhulan vaakuna (1955–1976)
Karhulan vaakuna oli Karhulan kauppalan tunnus, joka oli saanut aiheensa kauppalan nimestä viitaten samalla sen teollisuuteen.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä selätysten kaksi mustaa, punavaruksista karhua, kummallakin etukäpälässä musta vasara”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 10. marraskuuta 1955. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1977 Karhulan liityttyä yhdessä Kymin kanssa Kotkan kaupunkiin.
Karanteeni (yhtye)

| Karanteeni> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1978–
Tyylilaji:  77 punk
Kotipaikka:  Pirkkala, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Hate Konttinen, laulu   Juspa Sillanpää, kitara   Kalle Kääriäinen, kitara   Make Lindström, rummut   Mikke Ekman, basso  
Levy-yhtiö:  Propaganda Records   Poko Rekords  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karanteeni on suomalainen vuonna 1978 perustettu pirkkalalainen punkyhtye, joka on yhä toiminnassa.
Karanteenin historiaa

Karanteeni perustettiin vuonna 1978 ja teki toukokuussa ensikeikkansa suositulla Safety Pins-klubilla.  Yhtye herätti keikallaan Kollaa kestää -rumpali Jyrki Siukosen kiinnostuksen. Hän esitteli yhtyeen Eppu Normaalille, jonka treenitiloihin Karanteeni pääsi tekemään demoa. Näiden ja Kollaa kestään Juha Helmisen avulla Karanteeni pääsi levyttämään Poko Rekordsille debyyttisinglensä "Kaljupäinen gangsteri" / "Vihaan John Travoltaa". Se äänitettiin 6. marraskuuta 1978 Mika Sundqvistin MSL-Studiossa Ylöjärven Mettistössä ja julkaistiin joulukuussa. Levyllä soittivat Harri "Hate" Konttinen (laulu, rummut), Rino Konttinen (kitara) ja Pekka Kantola (basso). Konttisen veljekset ovat Mauri "Moog" Konttisen serkkuja.
Kesällä 1979 tehdylle kakkossinglelle "Sid Vicious" / "Potilas X" oli basistiksi tullut Mikke Ekman ja rumpaliksi Petri "Pera" Nieminen. Singlen tuotti Eppu Normaalin Pantse Syrjä. Kolmossingle "Haluan toimintaa" / "Ei ole meillä mitään paikkaa" äänitettiin samassa sessiossa kuin edellinenkin. Eräässä vaiheessa Mikko Nevalainen käväisi Karanteenin basistina, mutta päätyi lopulta Eppu Normaaliin. Yhtyeen ainoa albumi Anna palaa, Frank!! äänitettiin kesällä ja julkaistiin loppuvuodesta 1980. Kalle Kääriäinen tuli yhtyeen basistiksi ja viimeiseksi 1980-luvun äänitteeksi jäi tammikuussa 1982 julkaistu single "Kuka valot sammutti" / "Jabadabaduu!". Karanteeni telakoitui vuoden 1984 paikkeilla.
Karanteenin historiaa > Seuraavat vuosikymmenet Karanteenissa

Vuonna 2001 julkaistiin koko tuotannon sisältänyt Karanteeni-kokoelma Anna palaa, Frank!!, joka sisälsi ennen julkaisemattoman alun perin Irwin Goodmanin kappaleen "Kadun kasvatti". 1990- ja 2000-luvulla Karanteeni on esiintynyt satunnaisesti, mutta jatkuvasti. Kääriäinen on siirtynyt yhtyeen toiseksi kitaristiksi. Heinäkuussa 2008 Combat Rock Industry julkaisi uuden Karanteeni-singlen "ADHD" / "Rantarokki". Sillä yhtyeen kokoonpano on Hate Konttinen (laulu), Kalle Kääriäinen (kitara), Juspa Sillanpää (kitara), Mikke Ekman (basso) ja Markus "Make" Lindström (rummut).
Karanteenin Hate Konttinen ja Kalle Kääriäinen esiintyvät myös Raivopäät feat. Friends albumilla Punkrock Jukebox 3, joka ilmestyi marraskuussa 2009. Karanteenin silloisista keikoista mainittakoon Hate Konttisen 50-vuotisjuhlat Tampereen Klubilla 4. joulukuuta 2009. Keikat ovat jatkuneet senkin jälkeen säännöllisesti.
Vuonna 2011 jäsenet olivat seuraavalla Raivopäät feat. Friends albumilla Punkrock Jukebox 4, jota seurasi Karanteeni-keikkojen ohessa festivaalikeikkoja Korian Pioneeri Rockissa ja Kouvolan keskustassa. Seuraavan vuoden 2012 albumin Raivopäät feat. Friends Punkrock Jukebox 5 -kansikuvat kuvattiin Korialla. Kouvolan keikka myös äänitettiin ja videoitiin tulevaa käyttöä varten.
Syksyllä 2013 Karanteeni palasi tuttuun MSL-Studioon, joka nyt löytyy Kihniöstä asti tutun Mika Sundqvistin luotsaamana. Karanteeni äänitti puoli albumillista vuoden 2014 levylleen Karanteeni / Raivopäät Aitoa Punkkia. Levyn tuotti jo tuttu punkin ranka Propaganda Records, jonka tuotteet jakelee Playground Music. Miksauksesta ja soundeista vastasivat Hate Konttinen ja Heikki Vilenius. Levyltä julkaistiin helmikuussa 2015 puolikas vinyyli-EP Joe Weider yhdessä Euroviisuihin 2015 osallistuneen Pertti Kurikan Nimipäivät yhtyeen Mies haisee -puoliskon kanssa. Karanteenilla ja Hate Konttisella on pitkä yhteinen menneisyys yhteisistä keikoista Pertti Kurikan Nimipäivät yhtyeen ja Kari Aallon kanssa. Konttinen on useaan otteeseen tulkinnut Haluan toimintaa -kappaletta keikoilla ja osallistui Euroviisu -videoihinkin. Puolestaan Kari Aalto on useaan kertaan ollut vierailija Karanteenin keikoilla kuten vuoden 2015 Ämyrock-festivaaleillakin Hämeenlinnassa.
Karanteenin toinen kokonainen albumi Raakaa mutta rehellistä - Karanteenin vika äänitettiin livenä heinäkuun 2016 lopussa Puntala Rockin avajaisklubissa Vastavirta-klubilla Tampereella. Keikoilla soitetusta materiaalista koostuva levy ilmestyy toukokuun alussa 2017.
Diskografia > Singlet

"Kaljupäinen gangsteri" / "Vihaan John Travoltaa" (Poko Rekords, 1978)
"Sid Vicious" / "Potilas X" (Poko Rekords, 1979)
"Haluan toimintaa" / "Ei ole meillä mitään paikkaa" (Poko Rekords, 1979)
"Kuka valot sammutti" / "Jabadabaduu!" (Poko Rekords, 1982)
"ADHD" / "Rantarokki" (Combat Rock Industry, 2008)
"Joe Weider" (split-EP Pertti Kurikan Nimipäivien kanssa, Mauski Records / Punk & Pillu, 2015)
Diskografia > Albumit

Anna palaa, Frank!! (LP, Poko Rekords, 1980)
Anna palaa, Frank!! (CD, 2001) - sisältää koko Karanteenin tuotannon, lisänä ennen julkaisematon "Kadun kasvatti".
Karanteeni / Raivopäät - Aitoa Punkkia (CD, Propaganda Records, 2014)
Raakaa mutta rehellistä - Karanteenin vika (CD, Propaganda Records, 2017)
Aiheesta muualla

Propagandan kotisivut
KOSKESTA VOIMAA – Manserock (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook: Karanteeni
Karanteeni (yhtye) Myspacessa (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto – Karanteeni: Antti
Kargopol

| Kargopol Каргополь |
| --- | --- |
 Näkymä Kargopoliin
 vaakuna
 Arkangelin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Kargopol
 Koordinaatit: 61.5050°N, 38.9482°E 
Valtio:   Venäjä
Subjekti:  Arkangelin alue
Piiri:  Kargopol
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13 km²
Korkeus:  130 m
Väkiluku (2010):  10 214
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  164110 (piiri 164110-164154)
Rekisterikilpi:  29
 
 www.kargopol.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kargopol (ven. Ка́ргополь) on kaupunki Arkangelin alueella Luoteis-Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjoen rannalla viiden kilometrin päässä Latšajärvestä, josta joki saa alkunsa. Kaupunki on Kargopolin piirin keskus. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 10 214.
Johannes Kastajan kirkko Kargopolissa
Ennen slaaviekspansiota alueella asui tšuudilaisia kansoja. Erään version mukaan kaupungin juontuu itämerensuomalaisesta sanasta karhunpuoli. 1800-luvulla Latšajärven etelärannalla asui vielä vepsäläisiin kuulunutta väestöä.
Novgorodilaiset perustivat Kargopolin 1000–1100-luvulla. 1300-luvulta lähtien se tunnetaan kaupunkina. 1400–1600-luvuilla Kargopol oli tärkeä kauppakeskus Keski-Venäjän ja Vienanmeren välisellä reitillä. 1500–1600-luvuilla se toimi myös Venäjän pohjoisena rajalinnoituksena, joka vuonna 1613 kesti puolalaisjoukkojen piirityksen. 1600-luvulla kaupunki oli koko Äänisjoen seudun käsittäneen hallintoalueen keskus. Pietarin perustamisen jälkeen sen kaupallinen merkitys väheni huomattavasti. Vuodesta 1784 lähtien Kargopol oli Aunuksen kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyään kaupungissa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta.
Äänisjoen rannalle levittäytynyt kaupunki koostuu etupäässä matalista puutaloista, joiden yllä kohoavat lukuisat valkeat kivikirkot. Keskustassa on säilynyt entisen linnoituksen maavallien jäänteitä. Laivalaiturin vieressä vanhalla kauppatorilla sijaitsee vuonna 1562 rakennettu Kristuksen syntymän katedraali, Johannes Kastajan kirkko (1751), Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko (1810) ja kolmikerroksinen kellotorni (1778). Länteenpäin sijaitsevalla aukiolla on toinen kirkkojen ryhmä, johon kuuluvat Jumalansynnyttäjän syntymän (1680), Marian ilmestyspäivän (1692) ja pyhän Nikolaoksen kirkot. Kauppatorin ja linnoituksen välillä sijaitsee vuosina 1790–1802 rakennettu pyhän kolminaisuuden kirkko. Kaupungin lounaisreunalla on klassistinen Zosiman ja Savvatin kirkko (1819). Lähistön kylissä on useita puukirkkoja 1600–1700-luvuilta.
Kaupungissa toimii kotiseutumuseo, joka esittelee seudun rikasta käsityö- ja ikonimaalausperinnettä. Kargopol on tunnettu mm. perinteisiä aiheita esittävistä savileluistaan (mm. kukkopillit).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kargopol Wikimedia Commonsissa
| n k Arkangelin alueen kaupungit |
| --- | --- | --- |
|  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  |
Karboksimetyyliselluloosa

| Karboksimetyyliselluloosa |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  9000-11-7
PubChem CID:  24748
Karboksimetyyliselluloosa eli CMC on puolisynteettinen polymeerin ja selluloosan johdannainen. Rakenteeltaan se eroaa selluloosasta siten, että osa selluloosamolekyylin hydroksyyliryhmistä on korvautunut karboksimetyyliryhmillä. Tuote myydään usein natriumsuolanaan natriumkarboksimetyyliselluloosana. Karboksimetyyliselluloosaa käytetään monissa sovelluksissa stabilointi- ja täyteaineena.
Valmistus

Karboksimetyyliselluloosan valmistus tapahtuu kahdessa osassa. Ensimmäisessä vaiheessa valmistetaan natriumhydroksidin ja selluloosan kompleksi käsittelemällä selluloosaa natriumhydroksidilla. Karboksyyliryhmät liitetään polymeeriin kloorietikkahapolla tai sen natriumsuolalla natriumklooriasetaatilla. Reaktio tapahtuu 50 °C:n lämpötilassa. Karboksyylimetyyliselluloosaprosessin liuottimena käytetään useimmiten alkoholeja, kuten etanolia, propanolia ja tert-butanolia sekä näiden seoksia. Karboksyylimetyyliselluloosan lisäksi reaktion sivutuotteena muodostuu natriumglykolaattia, johtuen kloorietikkahapon hydrolyysistä. Valmistusreaktiota voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä, jossa selluloosan sokerirunkoa merkitään Rcell-merkinnällä:
Tuote puhdistetaan epäpuhtauksista asetonilla, kuivataan, jauhetaan ja pakataan.
Ominaisuudet > Liukoisuus

Karboksimetyyliselluloosa liukenee veteen ja alkoholeihin muttei muihin orgaanisiin liuottimiin. Karboksimetyyliselluloosan liukoisuus veteen riippuu polymeeriketjun pituudesta. Mitä pitempi selluloosarunko on, sitä huonommin polymeeri myös liukenee. Ketjunpituuden lisäksi liukoisuuteen vaikuttaa myös substituutioaste. Karboksyylimetyyliselluloosa liukenee sitä paremmin veteen, mitä suurempi on substituutioaste. Kaupallisessa laadussa se on usein välillä 0,4–1,4. Liukoisuuteen vaikuttaa lisäksi myös liuoksen pH-arvo. Karboksyylimetyyliselluloosan sisältämät karboksyyliryhmät protonoituvat pH-välillä 4–5, ja tässä happomuodossaan se on veteen liukenematonta.
Ominaisuudet > Reologiset ominaisuudet

Karboksimetyyliselluloosaliuokset ovat varsin viskooseja ja käyttäytyvät joko pseudoplastisesti, tiksotrooppisesti tai dilatantisti. Viskositeetti riippuu polymeerin koosta ja substituutioasteesta. Mitä pitempi polymeeri, sitä suurempi on viskositeetti. Substituutioasteen vaikutus on käänteinen eli korkean substituutioasteen karboksimetyyliselluloosa on vähemmän viskoosia kuin vähemmän substituoidut laadut. Rakenteellisten ominaisuuksien lisäksi reologiset ominaisuudet riippuvat myös pH-arvosta. Suurimmillaan viskositeetti on alueella 9–10, ja tällöin liuos on myös kaikkein stabiilein.
Käyttö

Karboksyylimetyyliselluloosaa myydään maailmanlaajuisesti vuosittain arviolta 230 000 tonnin verran. Sitä käytetään elintarviketeollisuudessa sakeuttamisaineena esimerkiksi jäätelöissä. Sen E-koodi on E 466. Sakeuttamiseen sitä käytetään myös hammastahnoissa ja öljyteollisuudessa. Sitä käytetään myös tapettiliistereissä, lääkkeiden täyteaineena, vettä sitovana polymeerinä, tekstiiliteollisuudessa, väriaineissa ja paperiteollisuudessa sidosaineena.
Luettelo pikkuplaneetoista: 150001–151000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
150001:stä ja päättyen 151000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 144001–145000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
144001:stä ja päättyen 145000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Karijoen vaakuna

Karijoen vaakuna
Karijoen vaakuna on Karijoen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa epäsuorasti niittylakeuksiin viikatteita muistuttavan koron kautta. Vaakunassa toistuvat Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunan värit, sininen ja hopea.
Vaakunan selitys on ”kynsikoroisesti katkoinen sini-hopeakilpi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Karijoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. lokakuuta 1965. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. joulukuuta samana vuonna.
Karatšait

Karatšait ovat etupäässä Venäjällä Karatšai-Tšerkessiassa asuva karatšai-balkaarin kieltä puhuva kansa.
Asuinalue ja lukumäärä

Karatšai-Tšerkessiassa karatšait asuvat lähinnä Karatšain ja Malokaratšain piireissä. Heitä on myös Keski-Aasiassa, Turkissa, Syyriassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1989 entisessä Neuvostoliitossa oli 155 900 karatšaita, joista 129 400 asui Karatšai-Tšerkessiassa.
Vuonna 2002 Venäjällä laskettiin olevan 192 200 karatšaita, joista 169 200 asui Karatšai-Tšerkessiassa. Kotitasavaltansa väestöstä he muodostavat 38,5 %. Venäjällä 94,7 % kansasta osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista karatšaista 98,0 % puhuu karatšai-balkaaria.
Etninen historia

Karatšaiden esivanhempia ovat Kaukasian alkuperäiskansat, joihin on sekoittunut alaaneja, bolgaareja ja kiptšakkeja. Ennen mongolivalloitusta karatšait kuuluivat alaanien heimoliittoon. Mongolien hyökkäyksen takia he joutuivat vetäytymään vuoristolaaksoihin. Myöhemmin karatšait kuuluivat Suur-Kabardan yhteyteen. Vuonna 1828 heidän asuinalueensa liitettiin Venäjään. 1870-luvun maauudistuksen seurauksena osa kansasta pakeni Turkkiin. Vuonna 1922 perustettiin Karatšai-Tšerkessian ja vuonna 1926 Karatšain autonominen alue. Vuonna 1943 karatšait karkotettiin Keski-Aasiaan syytettynä yhteistyöstä saksalaisten kanssa. Kotiseudulleen he pääsivät palaamaan vuonna 1957. Vuonna 1991 Karatšai-Tšerkessian autonomisesta alueesta tuli Venäjään kuuluva tasavalta.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito ja maanviljely. Asumuksena toimi hirsistä rakennettu maakattoinen talo. Vaatetus oli samanlainen kuin muilla alueen kansoilla. Ruokavalio koostui lihasta sekä maito- ja viljatuotteista.
Yhteiskuntajärjestyksen perustana olivat kylä- ja sukuyhteisöt. Perinteisissä uskomuksissa yhdistyvät kristinusko ja muinaisturkkilaiset animistiset piirteet. 1700-luvun lopussa karatšait omaksuivat sunnalaisen islamin. Rikkaaseen kansanrunouteen kuuluu pohjoiskaukasialaisen Nart-eepoksen sankarirunoja, satuja, kertomuksia, lauluja ja sananlaskuja. Neuvostoaikana syntyi kansallinen kirjallisuus ja ammattitaide.
Nykytilanne

Suurin osa kansasta asuu maaseudulla, vaikka kaupunkiväestön määrä on viime vuosikymmeninä nopeasti kasvanut. Tärkeimmät työnantajat ovat maatalous ja teollisuus. Syntyvyys on korkea, joskin nykyään laskusuunnassa. Kansallinen itsetunto on vahva, seka-avioliittojen määrä vähäinen ja äidinkielen asema vakaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karatšait Wikimedia Commonsissa
Karatšaita kansallispuvuissa.
Karankawat

Karankawat olivat Pohjois-Amerikassa asunut intiaanikansa, jonka asuinalueet levisivät Galvestoninlahden rannoilta nykyiseen Corpus Christiin. Heidän uskotaan asuneen Texasin eteläosissa satoja vuosia ennen eurooppalaisten tuloa. Karankawat olivat metsästäjä-keräilijöitä, ja liikkuivat niin vesistöissä kuin preerioillakin. Sodat Yhdysvaltoja ja espanjalaisia vastaan alkoivat vähentää karankawain määriä 1820-luvulta lähtien ja 1860-luvun alussa he olivat kuolleet sukupuuttoon.
Historia

Varhaisin tunnettu kontakti karankawain ja eurooppalaisten välillä tapahtui 1528. Tuolloin espanjalainen tutkimusmatkailija Álvar Núñez Cabeza de Vaca miehistöineen haaksirikkoitui Galvestoninlahden edustalla. Asuttuaan useita vuosia karankawain parissa de Vaca palasi Meksikoon. Tuona aikana hän ehti tehdä monia muistiinpanoja karankawain kulttuurista ja elintavoista.
Vuonna 1685 karankawat joutuivat kosketuksiin tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Sallen johtaman siirtokunnan kanssa, joka asettui asumaan Matagordanlahden rannoille. Tulehtuneet suhteet johtivat toistuviin karankawain hyökkäyksiin ranskalaisten linnoitukseen. La Sallen siirtokunta tuhoutui lopullisesti viimeistään vuonna 1689 kun karankawat surmasivat ja ottivat orjiksi sen viimeiset asukkaat.
1700-luvun aikana Uusi Espanja teki joitakin yrityksiä valloittaa karankawain maat. Kuuma ja kostea moskiittojen täyttämä ilmasto esti kuitenkin maahantunkeutujien aikeet. Myös espanjalaisten lähetysasemat osoittautuivat lyhytikäisiksi. 1770-luvulla karankawat ryöstivät useita espanjalaisia laivoja Texasin rannikolla. Uuden Espanjan sotavoimat suunnittelivat tuhoisaa vastaiskua, mutta pohjoisesta levinneet apassien ja comanchien hyökkäykset saivat espanjalaiset ja karankawat yhdistämään hetkellisesti voimansa.
1810-luvun lopulla Galvestoninsaarelle asettunut Jean Lafitten johtama merirosvoista koostunut siirtokunta solmi aluksi hyvät suhteet karankawoihin. Osapuolten erilaiset käytöstavat johtivat nopeasti lisääntyviin väärinkäsityksiin. Ranskalaiset surmasivat useita karankawoja näiden tunkeuduttua siirtokunnan asutuksille kostamaan merirosvojen suorittamia raiskauksia.
Vuodesta 1823 eteenpäin karankawat joutuivat asteittain väistymään amerikkalaisen siirtolaisasutuksen tieltä. Heidän perinteiset kalastus- ja metsästyspaikkansa jäivät uudisasutuksen alle. Vuonna 1836 alkaneessa Texasin vapaussodassa suurin osa karankawista pysyi puolueettomina lukuun ottamatta yksittäisiä ryhmiä, jotka sotivat rintaman molemmin puolin. Sodan jälkeen karankawain asema heikkeni entisestään meksikolaisten ja amerikkalaisten tuhotessa heidän asutuksiaan. Nopeasti yleistyvät ranchit levisivät Texasin rannikolle ja suurin osa karankawoista siirtyi Rio Grande alueille. Alkuperäisille mailleen jäänyt kansanosa menehtyi siirtolaisten tekemissä hyökkäyksissä 1850-luvun alkuun mennessä. Henkiinjääneet pyrkivät Rio Grandelle paenneiden sukulaistensa luo. Heidät surmattiin saman vuosikymmenen lopulla texasilaisten ranchinomistajien järjestämässä hyökkäyksessä.
Viimeisten karankawain uskotaan kuolleen tai sulautuneen muihin heimoihin Meksikossa 1860-luvun aikana.