stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eva Frantz

| Eva Frantz |
| --- | --- |
 Eva Frantz Göteborgin kirjamessuilla vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1980
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Sommarön
Muuta tietoa
 Vuoden johtolanka 2019  Runeberg Junior 2019 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eva Frantz (s. 1980) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava toimittaja ja jännityskirjailija. Hän on opiskellut Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa.
Toimittajana

Frantz asui lapsuutensa Helsingin Kaarelassa. Hän on Yle Vegan toimittaja. Hän on toiminut kanavalla muun muassa toimittajana, juontajana, musiikkitoimittajana ja verkkotoimittajana. Hän tekee muun muassa Vegan toisen toimittajan Hannah Norrenan kanssa Norrena & Frantz -nimistä ihmissuhteita käsittelevää podcastia. Lisäksi hän ollut Svenska Ylen toinen euroviisukommentaattori ja Euroviisaat-ohjelman juontaja vuodesta 2012 alkaen. Hänen työparinsa Eurovision laulukilpailuissa on Johan Lindroos.
Kirjailijana

Frantz on dekkari- ja lastenkirjailija. Hänen esikoisteoksensa Sommarön ilmestyi 2016. Myöhemmistä kirjoista Anna Glad -dekkarit on julkaistu ja käännetty Virossa ja Ruotsissa, lastenkirjat Ruotsissa, Britanniassa, Tanskassa ja Venäjällä. Frantzin neljäs teos Kahdeksas neito sai vuonna 2019 Vuoden johtolanka -palkinnon. Hän on ensimmäinen palkinnon saanut suomenruotsalainen kirjailija. Romaani Osasto 23 (Hallonbacken) on sovitettu televisiosarjaksi, joka julkaistiin joulukuussa 2023.
Yksityiselämä

Frantz on naimisissa ja perheeseen kuuluu kolme lasta. He asuvat Espoossa.
Teoksia

Sommarön.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2016.  ISBN 978-951-524-004-0
Suvisaari.  (Sommarön)  Suomentanut Ulla Lempinen. Helsinki:  S & S, 2021.  ISBN 978-951-52-5199-2
Sininen huvila.  Suomentanut Ulla Lempinen. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2017.  ISBN 978-951-524-290-7  (Anna Glad -sarja)
Osasto 23.  (Hallonbacken)  Suomentanut Anu Koivunen. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2018.  ISBN 978-951-524-871-8  (Lastenkirja)
Kahdeksas neito.  (Den åttonde tärnan)  Suomentanut Ulla Lempinen. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2018.  ISBN 978-951-524-606-6  (Anna Glad -sarja)
Tästä pelistä pois.  (För han var redan dö)  Suomentanut Ulla Lempinen. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2020.  ISBN 978-951-525-093-3  (Anna Glad -sarja)
Yön kuningatar.  (Nattens drottning)  Suomentanut Anu Koivunen. Helsinki:  S & S, 2021.  ISBN 978-951-52-5222-7  (Lastenkirja)
Ruukin salaisuus (Hemligheten i Helmersbruk). Suomentanut Anu Koivunen, S&S 2021 ISBN 978-951-52-5437-5 (Varhaisnuortenkirja)
Lasta et minulta vie (Ungen min får du aldrig). Suomentanut Anu Koivunen, S&S 2023 ISBN 978-951-52-5973-8
Palkintoja

2011 blogista Det är baksidan som räknas parhaan tulokkaan palkinto (Radio X3M, Papper, Ratata ja Bloggen.fi)
2012 blogista Det är baksidan som räknas parhaiten kirjoitetun blogin palkinto (Radio X3M, Papper, Ratata ja Bloggen.fi)
2019 Runeberg Junior -kirjallisuuspalkinto kirjasta Hallonbacken (Osasto 23)
2019 Vuoden johtolanka kirjasta Kahdeksas neito
Fuji T-1

| Fuji T-1 |
| --- | --- |
 Erikoismaalattu Fuji T-1B
Tyyppi:  suihkuharjoitushävittäjä
Alkuperämaa:   Japani
Valmistaja:  Fuji Heavy Industries
Tila:  ei käytössä, museoituna
Fuji T-1 on japanilainen koulutussuihkukone. Koneen valmistaja Fuji Heavy Industries oli seuraaja kuululle japanilaiselle Nakajima-nimiselle lentokonevalmistajalle. Konetta valmistettiin yhteensä 66 kappaletta. Ensilento tapahtui vuonna 1958. Konetyyppi on sittemmin poistettu käytöstä. Fuji T-1 oli alisooninen, eli se ei ylittänyt äänen nopeutta (huippunopeus 925 km/h, 0,82 Machia). Konetyyppi oli ensimmäinen Japanissa tehty suihkukäyttöinen, joskin vain koulutuskäyttöön valmistettu sotilaslentokone. Sitä on käyttänyt ainoastaan Japanin itsepuolustusvoimat.
Tyyppi T-1A oli varustettu brittiläisen Bristol Siddeley Orpheus -moottorin lisenssivalmisteella. T-1A oli tuotantosarjojen vallitsevin, 40 koneyksilöllä ja sitä valmistettiin vuosina 1961–1962. Konetyypin profiilin muotoilu viittaa vahvasti amerikkalaiseen North American F-86 Sabreen. Tyypissä T-1B oli japanilaiset Ishikawajima-Hariman valmistamat moottorit. Moottorin teho oli vain noin 67 % alkuperäisestä. Tyyppiä T-1B tuotettiin arviolta 20 koneyksilön verran.
Myöhempänä vuodesta 1976 lukien tämän konetyypin korvasi Mitsubishi T-2, joka käytännössä oli Mitsubishi F-1:n kaksipaikkainen koulutusversio. Sen teknisten tietojen osalta vain lentopainotiedot eroavat toisistaan.
Tekniset tiedot (T-1A)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.012000012,12 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.049000010,49 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.0800004,08 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02420.&&&&002 420 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Siddeley Orpheus Mk.805 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&018.014000018,14 kN
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0925.&&&&00925 km/h matalalla
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01860.&&&&001 860 km , mikäli ulkopuolisin pudotustankein varustettuna
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&014400.&&&&0014 400 m
Aseistus
12,7 mm Browning M53-2 -konekivääriä keulassa (optio)
2 × siipipylonit ulkopuoliselle aseistukselle, max. 680 kg (voi sisältää lisäpolttoainesäiliöt, tai ohjuksia, pommeja, taikka tykkipodeja)
Käännös suomeksi
Holger Fransman

Holger Fransmanin hauta Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä (2011)
Holger Aleksander Fransman (10. helmikuuta 1909 Helsinki – 19. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen käyrätorvensoittaja ja  professori.
Elämä ja ura > Opinnot ja uran alkuvaiheet

Fransman aloitti musiikkiopintonsa soitto-oppilaana Suomen Valkoisen Kaartin soittokunnassa kuultuaan Alexei Apostolin johtaman torvisoittokunnan konsertteja Helsingin Esplanadi-Kappelissa vuonna 1921 ja ihastuttuaan soittokunnan esityksiin. Aluksi hänen soittimensa oli es-kornetti, mutta kokeiltuaan muitakin puhaltimia hän päätyi Lenni Linnalan neuvosta käyrätorveen. Vuonna 1926 Fransman hyväksyttiin Helsingin musiikkiopiston oppilaaksi. Käyrätorven lisäksi hän opiskeli pianonsoittoa, soinnutusta ja sovittamista, jotka olivat tärkeitä hänen myöhemmällä urallaan. Hänellä oli myös tilaisuus tutustua musiikkiopistossa toimiviin kulttuurivaikuttajiin, kuten Erkki Melartiniin.
Vuonna 1928 Fransman sai oppilasvakanssin Helsingin kaupunginorkesterissa, jonka viidestä käyrätorvensoittajasta vain kaksi oli suomalaisia. Oppilassoittajan tehtäviin kuului tavanomaisen orkesterityön lisäksi avustaminen ooppera- ja teatteriesityksissä. Fransman sai vakituisen soittajan toimen orkesterissa 1930. Samoihin aikoihin hän sai opintonsa musiikkiopistossa päätökseen. Päästötodistuksen hän tosin sai vasta 1942 suoritettuaan pakollisen pianonsoiton kurssin.lähde?
Elämä ja ura > Ulkomailla

Opintojen päätyttyä Fransman totesi, ettei Suomessa ollut mahdollista saada enempää oppia, joten sitä oli ryhdyttävä hakemaan ulkomailta. Hän oli kuunnellut eurooppalaisia radioasemia ja huomannut itävaltalaisen Karl Stieglerin soiton. Kesällä 1931 hän pääsi Wieniin Stieglerin oppilaaksi (yhdeksi viimeisistä, sillä Stiegler kuoli 1932)lähde? ja omaksui opiskeluaikanaan wieniläisen käyrätorvensoiton perusteet, joihin kuului keskeisenä cantilene-tyyli – mahdollisimman kirkas ja puhdas soittoääni. Myöhemminkin Fransman piti soittimen kaunista ääntä tärkeimpänä päämääränä ja korosti sitä myös omille oppilailleen.
Wienissä opiskellessaan Fransman kävi Stieglerin mukana Salzburgin musiikkijuhlilla,lähde? missä hänelle tarjoutui mahdollisuus seurata maailman huippukapellimestareiden työskentelyä. Heitä olivat muun muassa Arturo Toscanini, Bruno Walter ja Wilhelm Furtwängler. Vuonna 1931 juhlien pääosassa oli Salzburgissa syntyneen Wolfgang Amadeus Mozartin musiikki, koska tuona vuonna oli kulunut 140 vuotta säveltäjän kuolemasta.lähde?
Elämä ja ura > Ura orkestereissa

Fransman toimi Helsingin kaupunginorkesterissa käyrätorven äänenjohtajana vuosina 1937–1968, jolloin orkesterin kapellimestareina olivat Robert Kajanus, Georg Schnéevoigt, Armas Järnefelt, Martti Similä ja Tauno Hannikainen. Vierailevina kapellimestareina olivat muiden muassa Serge Koussevitzky, Leopold Stokowski, Sir John Barbirolli, Sir Thomas Beecham, Eugene Ormandy ja Ernest Ansermet sekä säveltäjät Heitor Villa-Lobos, Ottorino Respighi ja Aram Hatšaturjan.
Orkesterityöskentelyssä Fransman piti tärkeänä yhtenäisen soinnin saavuttamista koko käyrätorvisektiossa ja loi puhallinsoittajien joukkoon hyvän yhteishengen. Hän soitti orkesterin solistina muun muassa Mozartin, Richard Straussin, Georg Philipp Telemannin ja Camille Saint-Saënsin konserttoja ja sooloteoksia. Fransman soitti myös Crusell-kvintetissä, jonka jäsenet ovat Helsingin kaupunginorkesterin puhaltaji ja oli lisäksi Solistiseitsikko Otavan perustajajäsen ja teki sille paljon sovituksia.
Elämä ja ura > Muu toiminta

Fransman teki myös merkittävän uran käyrätorvensoiton opettajana ja lehtorina Sibelius-akatemiassa 1961–1973. Hän koulutti 1930-luvulta alkaen vuosikymmenien ajan lähes kaikki suomalaisten ammattiorkesterien käyrätorvensoittajat, joihin lukeutuu muun muassa kapellimestari Esa-Pekka Salonen.
Fransman osallistui myös muusikkojen järjestötoimintaan ja oli muun muassa Suomen Puhallinsoittajien Keskusliiton puheenjohtajana.lähde? Hän sai director musices -arvonimen 1959 ja  professorin arvonimen 1969. Fransmanille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1982.
Fransman on haudattu Suomen kaartin hautausmaalle Hietaniemeen.lähde? Näyttelijä Stig Fransman oli hänen poikansa.
Aiheesta muualla

Heikkilä, Leena: Holger Fransman, Suomalaisen käyrätorvikoulun uranuurtaja.  Sibelius-Akatemia, 2009.  ISBN 9789525531558
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Furkan pohjatunneli

Furkan pohjatunnelin itäinen pääteasema on Realp, Urseren-laaksossa.
Furkan pohjatunnelissa kulkeva Matterhorn Gotthard Bahn -yhtiön autojuna Realpin asemalla.
Furkan pohjatunneli on Alppien läpi kulkeva rautatietunneli Sveitsissä, Matterhorn Gotthard Bahnin rataverkolla, välillä Oberwald-Realp, reitillä Brig-Andermatt. Tunnelin pituus on 15,442 km ja se on korkeimmillaan 1 564 metriä mpy.  Tunneli on otettu käyttöön vuonna 1982. Rautatie on yksiraiteinen. Tunnelissa on kaksi asemaa, Rotondo ja Geren, junien ohitusta varten.
Furkan pohjatunneli korvasi alkuperäisen, korkeammalla, noin 2 100 metrin korkeudessa sijaitsevan ja Furkapass-solan alittavan Furkan tunnelin, jonka liikenne jouduttiin keskeyttämään talvikaudeksi. Pohjatunnelin käyttöönoton jälkeen rautatieliikenteestä Wallisin ja Urin kantonien välillä tuli ympärivuotista. Tunnelissa on päiväaikaan paikallishenkilöliikennettä 60 minuutin ja autojunaliikennettä 30...60 minuutin välein. Lisäksi tunnelin kautta kulkee Glacier Express -matkailujuna ja tavaraliikennettä.
Aiheesta muualla

Furkan museorata (Arkistoitu – Internet Archive)
Petra Frey

Petra Frey vuonna 1968.
Petra Anneli Frey (s. 16. syyskuuta 1945 Kajaani) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiolle tehdyissä viihdeohjelmissa, esimerkiksi 1970-luvulla Merirosvoradiossa. Hän oli vuonna 1968 Ryhmäteatterin perustajajäseniä. Vuosina 2005–2006 Frey esiintyi saippuasarjassa Salatut elämät Irma Halosen roolissa.
1980-luvun loppupuolella Frey oli mukana kirjoittamassa Nukketeatteri Vihreälle Omenalle kolmea näytelmää: Sirkustarina (1986), Yrttivuoren salaisuus (1989) ja Kersantti ja kuninkaantytär (1990).
Frey sai valtion taiteilijaeläkkeen keväällä 2008.
Elokuvia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1966 | Topralli | levykaupan asiakas |
| 1968 | Täällä pohjantähden alla |  |
| 1968 | Rottasota | Johannan tuttava |
| 1968 | Punahilkka | Tarja Nurminen |
| 1970 | Kesäkapina | Katri Pellinen |
| 1971 | Sarja kuvia |  |
| 1971 | Kreivi | Birgitan ystävätär |
| 1978 | Piilopirtti | Maija Kukkola |
| 1980 | Lepakkolinna | kamarineito |
| 1981 | Jos minä olisin aikuinen | Nainen |
| 1982 | Kuningas jolla ei ollut sydäntä | Kuningatar |
| 2002 | Kymmenen riivinrautaa | Annikki Rämekorpi |
| 2011 | Kotirauha | Kaarina |
| 2014 | Mielensäpahoittaja | Emäntä |
Elokuvia > Televisioroolit

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Tiina | Tiinan äiti |
| 1993 | Histamiini ja Pirpo - salaratsupoliisit | Hanna-piika |
| 2001 | Seitsemän | Kiuru |
| 2005–2006 | Salatut elämät | Irma Halonen |
| 2015–2018 | Koukussa | Inkeri Savela |
Aiheesta muualla

Petra Frey Elonetissä.
Petra Frey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Mikael Fränti

Mikael Aleksanteri Fränti (7. marraskuuta 1944 Kajaani – 8. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kulttuuritoimittaja, elokuvakriitikko ja kirjailija.
Fränti näytteli Kajaanin Teiniteatterissa ja sai syksyllä 1961 roolin Kajaanin Työväenteatterista. Hän toimi Kajaanin lyseon teinikunnan puheenjohtajana ja oli toimittamassa valtakunnallista huomiota saanutta Klopa-lehteä. Fränti alkoi ensi kertaa kirjoittaa elokuvasta 1961 koulukaupungissaan. Vuonna 1959 hän oli perustamassa kajaanilaisten elokuvanystävien kanssa Kate-Kinoa, teinien elokuvakerhoa. Sen yhteyteen syntyi Méliès-elokuvalehti, jonka päätoimittajana Fränti toimi. Vuosina 1961–1965 hän laati elokuva-arvosteluja Kainuun Sanomiin.
Saatuaan RUK:sta vänrikin arvon ja tultuaan Helsinkiin opiskelemaan Fränti sai syksyllä 1965 kriitikon paikan Uudesta Suomesta. Hän työskenteli vuodet 1966–1967 Suomen elokuva-arkiston tutkimusassistenttina. Vuonna 1967 Fränti siirtyi Suomen sosialidemokraatin elokuva-arvostelijaksi ja työskenteli lehdessä vuoteen 1979. Samaan aikana hän avusti säännöllisesti Palkkatyöläinen- ja Rakentaja-lehdessä. Vuosina 1969–1971 Fränti laati TV-elokuva-arviot Sanomien Radio- ja TV-viikkoon.lähde?
Vuosina 1969–1970 Fränti ohjasi yhdessä Seppo Vallgrenin kanssa Yle TV2:lle elokuvat Roope ja Työnjohtaja.
Vuonna 1972 hänet valittiin SEKL:n toiminnanjohtajaksi, ja hän toimi tehtävässä neljä vuotta. Fränti valittiin vuonna 1976 Keski-Suomen elokuvan läänintaiteilijaksi. Hän johti asemapaikassaan Jämsänkoskella kunnanelokuvateatteri Otavaa. Fränti toimi 1977–1979 tuntiopettajana Jämsän lukiossa ja Jyväskylän yliopistossa.lähde?
Fränti toimitti myös Suomen elokuvasäätiön elokuvaesitteitä ja toimi säätiön elokuvaesittelytoimikunnassa. Vuonna 1980 hän oli mukana toimikunnassa, joka hahmotteli HYY:n Illusion-elokuvateatterin toiminnan.lähde?
Kesällä 1979 Fränti aloitti työskentelyn Helsingin Sanomissa. Hän kirjoitti arvosteluja ja esittelyjä televisiossa esitettävistä elokuvista ja avusti lehden elokuvatoimittajaa teatterielokuvien ensi-iltojen arvioinneissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2006. Eläkkeelle siirryttyään hän jatkoi aktiivista kriitikon työtään ja kirjoitti myös blogia Kino ja tv.
Teoksia

Elokuvakirja, useita kirjoittajia, Otava 1972
Vaihtuvat filmit, Suomen elokuvakerhojen liitto 1972
Elokuvan opinto-ohjelma opintopiirejä, opintokerhoja ja elokuvakerhoja varten, 1974
Maanosien elokuvat – Yhdysvallat, Suomen elokuvakerhojen liitto 1975
Elokuvakriitikko ja elokuvakulttuuri, Suomen elokuvakerhojen liitto 1976
Elokuvakasvatus ja koulu, Jämsänkosken kunta 1978
Katso minuunpäin, enkeli, romaani, Gummerus 1984. ISBN 951-20-2594-9.
Aiheesta muualla

Kino ja TV -blogi. Blogspot.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Fungisidi

Fungisidit ovat  torjunta-aineiden eli pestisidien alaryhmä. Se tarkoittaa aineita, jotka estävät kasvien sienitauteja. Niitä käytetään sekä siemenien peittaukseen että levitetään kasvien kasvun aikana kasvustoon. Varhaisimpia fungisideja ovat peittausaineina käytetyt metyylielohopea ja elohopean alkoksialkyyliyhdisteet. Niitä ei Suomessa ympäristö- ja terveyshaittojen takia enää käytetä. Synteettisiä orgaanisia fungisideja ovat mm. benomyyli, tiofanaattimetyyli, mankotsebi ja tiraami.
Puunsuoja-aineina on käytetty aiemmin myös fungisidisia kloorifenoleita, jotka on Suomessa kielletty.
Lääketieteessä sienitautien hoitoon käytettäviä aineita kutsutaan yleensä  antimykooteiksi tai sienilääkkeiksi.
Suomessa markkinoilla olevat viljojen kasvitautien torjunta-aineet jaetaan vaikutustapansa perusteella viiteen eri ryhmään. DMI-aineet (triatsolit), strobiluriinit, aniliinipyrimidit, morfoliinit ja kloronitriilit.
Sienten soluseinien muodostumista estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä:
DMI-aineet:
Difenokonatsoli C19H17Cl2N3O3, CAS-numero 119446-68-3
Metkonatsoli C17H22ClN3O, CAS-numero 125116-23-6
Prokloratsi C15H16Cl3N3O2, CAS-numero 67747-09-5
Propikonatsoli C15H17Cl2N3O2, CAS-numero 60207-90-1
Protiokonatsoli C14H15Cl2N3OS, CAS-numero 178928-70-6
Syprokonatsoli C15H18ClN3O, CAS-numero 94361-06-5
Tebukonatsoli C16H22ClN3O, CAS-numero 107534-96-3
Morfoliinit:
Fenpropidiini C19H31N, CAS-numero 67306-00-7
Fenpropimorfi C20H33NO, CAS-numero 67564-91-4
Sienten soluhengityksen estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä:
Strobiluriinit (QoI-aineet):
Atsoksistrobiini C22H17N3O5, CAS-numero 131860-33-8
Kresoksiimi-metyyli C18H19NO4, CAS-numero 143390-89-0
Pikoksistrobiini C18H16F3NO4, CAS-numero 117428-22-5
Pyraklostrobiini C19H18ClN3O4, CAS-numero 175013-18-0
Trifloksistrobiini C20H19F3N2O4, CAS-numero 141517-21-7
Sienten raaka-aineiden saantia estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä:
Aniliinipyrimidit :
Syprodiniili C14H15N3, CAS-numero 121552-61-2
Sienten useisiin kohtiin vaikuttavien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä:
Kloronitriilit:
Klorotaloniili C8Cl4N2, CAS-numero 1897-45-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tieteen termipankki: Fungisidi
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT): Marja Jalli ja Peppi Laine, Fungisidien luokittelu, MTT Kasvintuotannon tutkimus
Ga-gorib

Ga-gorib on lounaisafrikkalaisten hottentottien mytologiassa hirviö, jonka nimi merkitsee "alasheittäjä". Ga-goribilla oli tapana istua suuren kuopan reunalla ja houkutella ohikulkijoita heittämään häntä kivillä. Kivet kimmahtivat kuitenkin aina takaisin ja tappoivat heittäjän sekä suistivat tämän ruumiin kuoppaan. Ga-goribin kukisti lopulta sankari Heitsi-Ebib, joka malttoi odottaa ja heittää kiven vasta sitten, kun hirviö oli kääntänyt katseensa pois. Hän osui Ga-goribia korvan alle ja työnsi hänet alas kuoppaan.
Gabonin lippu

Gabonin tasavallan lippu.
Gabonin lippu vuosina 1959–1960.
Gabonin lippu on Gabonin tasavallan kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 9. elokuuta 1960. Se on kolmivärinen lippu, jossa vihreä väri kuvaa metsää, kultainen kuvaa päiväntasaajaa ja sininen kuvaa merta. Gabon kuuluu niihin Ranskan vallasta itsenäistyneisiin Afrikan maihin, jotka vaalivat hyviä suhteita entiseen emämaahan ja suhtautuvat nihkeästi panafrikkalaisuuteen. Tämän takia lippu on antipanafrikkalainen lippu.
Käännös suomeksi
FV 432

FV 432 Trojan Irakissa vuonna 2007.
FV 432 (Trojan) on miehistön kuljetukseen tarkoitettu brittiläinen tela-ajoneuvo eli panssarivaunu. Ajoneuvo oli tarkoitettu kuljettamaan jalkaväen sotilaita taistelualueelle. Se oli lajissaan ensimmäinen tähän käyttöön hyväksytty ajoneuvo Britanniassa Toisen maailmansodan jälkeen. Tyypin ensiesittely tapahtui vuonna 1962. Tyypin miehistönkuljetusvaunut osallistuivat useisiin sotilaallisiin operaatioihin, kuten Falklandin sotaan.
Vaunun miehistömäärä oli 2+10. GKN Sankey valmisti vuosina 1963–1971 vaunuja noin 3 000 kappaletta. Vaunutyyppi oli ensimmäisiä, joihin sisältyi NBC-suoja joukkotuhoaseita vastaan. Alkuun vaunut suunniteltiin uintikykyisiksi, mutta helposti epäkuntoon menevä toiminto poistettiin myöhemmin. FV 432:sta tehtiin lukuisia muunnoksia eri tarkoituksiin: sitä käytettiin ambulanssina, miinanraivauksessa ja panssarintorjunnassa.
Vaunun panssaroinnin vahvuus oli 12 mm. Normaalisti aseistuksena oli 7,62 mm konekivääri. Taistelumassa on 15 280 kg. Moottorina toimi 6-sylinterinen Rolls-Royce K60 flexi fuel -tyyppinen monipolttoainemoottori, teholtaan 240 hv (170 kW). Toimintamatka oli 483 km. Enimmäisnopeus maantiellä oli 52,2 km/h.
Sisäkuva, joka on otettu FV 432 Trojan:ista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.fv432.co.uk/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://arcaneafvs.com/fv432.html
http://www.army-guide.com/eng/product1031.html
http://www.militaryfactory.com/armor/detail.asp?armor_id=165
Frame Contemporary Art Finland ja Frame-säätiö

Frame Contemporary Art Finland ja Frame-säätiö (aikaisemmin Visuaalisen taiteen keskus Frame) on vuonna 2012 rekisteröity säätiö, jonka tarkoituksena on vahvistaa suomalaisen nykytaiteen asemaa, edistää kansainvälistä yhteistyötä ja lisätä vuorovaikutusta alan suomalaisten ja kansainvälisten ammattilaisten ja instituutioiden välillä.
Opetus- ja kulttuuriministeriö tukee säätiön toimintaa. Framen johtajana toimii Raija Koli. Säätiön toimisto sijaitsee Helsingissä Töölönkadulla. Frame-säätiö jatkaa vuonna 1992 perustetun Näyttelyvaihtokeskus Framen toimintaa, joka päättyi vuoden 2011 lopussa.
Framen toiminta > Suomalaisen taiteen kansainvälistäminen

Frame edistää suomalaisen taiteen kansainvälistymistä. Säätiö jakaa apurahoja taiteilijoille ja taidealan ammattilaisille kansainvälistä näyttelytoimintaa, asiantuntijavierailuja ja painotuotteiden valmistamista varten. Frame järjestää taidealan toimijoille kansainvälisiä vierailuja ja tapaamisia sekä seminaareja, keskustelutilaisuuksia ja ylläpitää HICP-kuraattoriresidenssiä. Säätiö kehittää hankkeita, jotka lisäävät suomalaisten taiteilijoiden näkyvyyttä maailmalla. Tällaisia hankkeita ovat suomalaisten taiteilijoiden ja taiteen ammattilaisten osallistuminen taiteen suurtapahtumiin, messuille ja museonäyttelyihin.lähde?
Framen toiminta > Venetsian taidebiennaali

Framen suurin kansainvälinen hanke on tilata ja tuottaa Suomen näyttely kahden vuoden välein järjestettävään Venetsian taidebiennaaliin. Suomella on käytössään kaksi paviljonkia, Alvar Aallon suunnittelema Suomen paviljonki ja Sverre Fehnin suunnittelema Pohjoismainen paviljonki, jonka se jakaa Norjan ja Ruotsin kanssa. Molemmat näyttelyt sijaitsevat päänäyttelyalueella Giardinissa. Venetsian taidebiennaalia pidetään maailman arvostetuimpana kansainvälisenä nykytaidetapahtumana.
59. Venetsian taidebiennaalissa vuonna 2022 Suomea edustaa Pilvi Takala. Näyttelyn kuratoi Christina Li.
Vuonna 2019 Suomen paviljongissa oli esillä Miracle Workers -kollektiivin näyttely A Greater Miracle of Perception.lähde?
Vuonna 2017 Suomen paviljongissa nähtiin Erkka Nissisen ja Nathaniel Mellorsin näyttely The Aalto Natives. Näyttelyn kuratoi hollantilainen De Haarlem Hallen -museon kuraattori Xander Karskens.
Vuonna 2015 Suomen näyttelyssä nähtiin taiteilijaduo IC-98:n (Patrik Söderlund, synt. 1974 ja Visa Suonpää, synt. 1968) installaatio Tunnit, ajat, iäisyydet (Hours, Years, Aeons). Teos oli esillä Alvar Aalto -paviljongissa. Teos yhdisteli piirrosanimaatiota, ääntä ja materiaalisia elementtejä, ja se oli itsenäinen osa taiteilijaduon Abendland-teossarjaa. Näyttelyn kuratoi Visuaalisen taiteen keskuksen Framen ohjelmapäällikkö, filosofian tohtori Taru Elfving.
Vuonna 2013 Suomella oli poikkeuksellisesti käytössään sekä Aalto-paviljonki että Pohjoismainen paviljonki. Näyttely jakaantui kahteen eri paviljonkiin: Antti Laitinen oli esillä Suomen Alvar Aalto -paviljongissa ja Terike Haapoja Pohjoismaisessa paviljongissa. Näyttelyn kuraattoreina toimivat Marko Karo, Mika Elo ja Harri Laakso.