Clara Bow
Ura > Preferred Pictures ja uran nousu 1923–1925

Bow matkusti New Yorkista Hollywoodiin, Kaliforniaan 22. heinäkuuta 1923. Hänet koekuvattiin Preferred Picturesin johtajan B. P. Schulbergin toimistossa ja sen tuloksena hänet palkattiin yhtiön sopimusnäyttelijäksi. Bow’n viikkopalkka oli noin 200 dollaria. Preferred Picturesilla Bow’n työtahti oli kiireinen, mutta roolit eivät tuoneet hänelle läpimurtoa. Bow sai edelleen positiivista huomiota, mutta kriitikot pitivät Preferred Picturesin tuottamia elokuvia heikkolaatuisina. Tuottaja lainasi Bow’ta estotta muiden studioiden elokuviin, joissa hän sai mahdollisuuden näyttää kykynsä. Bow käytti nämä tilaisuudet hyväkseen ja eteni vähitellen suurempiin kuvioihin.
Maytime oli Bow’n ensimmäinen Hollywood-elokuva, joka oli sovitus samannimisestä Broadway-musikaalista vuodelta 1917. Maytimen kuvausten aikana Bow kiinnitettiin Poisoned Paradise -elokuvan pääosaan. Ennen sitä häntä lainattiin First National Picturesille, missä hänen oli tarkoitus näytellä elokuvissa Nuoruuden naamio (1923) ja Painted People (1924). Ohjaaja Frank Lloyd kiinnitti Bow’n Nuoruuden naamion flapper-rooliin yli viidenkymmenen koe-esiintyjän joukosta. Bow muisteli myöhemmin: ”Hän [Frank Lloyd] ei ollut löytänyt haluamaansa ja lopulta joku oli ehdottanut minua hänelle. Kun tulin hänen toimistoonsa, iso hymy levisi hänen kasvoilleen ja hän näytti aivan ikionnelliselta.” Lloyd kertoi lehdistölle: ”Bow on ilkikurisen, viehättävän, aggressiivisen, äkkipikaisen, syvästi tunteellisen ja ihanteellisen aristokraattiflapperin henkilöitymä.”
Nuoruuden naamio on yksi Bow’n uran alkuvaiheen menestyneimmistä elokuvista. Muun muassa The New York Times ja Variety kehuivat hänen roolisuoritustaan. Bow’n oli myös tarkoitus näytellä toista pääosaa Painted People -elokuvassa yhdessä Colleen Mooren kanssa. Naisille tuli kuitenkin erimielisyyksiä muun muassa roolijaon suhteen. Bow oli vihannut omaa rooliaan ja halusi näytellä Moorelle tarkoitetun osan. Moore puolestaan kielsi elokuvan ohjaajaa ottamasta Bow’sta lähikuvia, ettei tämä varastaisi elokuvaa häneltä. Moore oli naimisissa elokuvan tuottajan kanssa, joten Bow’n vastalauseet olivat turhia. Bow pakotti studion palkkaamaan toisen näyttelijän hänen tilalleen ja jätti elokuvaprojektin kolmen viikon jälkeen. Mooren myöhemmin kertoman mukaan Bow oli ”lämmin, suloinen ja antelias tyttö, jolla oli paljon potentiaalia”.
Loppuvuodesta 1923 Bow’n poikaystävä Arthur Jacobson muutti Hollywoodiin New Yorkista päästyään Preferred Picturesille kameramieheksi. Seuraavana vuonna Hollywoodiin muutti myös Bow’n isä Robert, ja kolmikko asui jonkin aikaa yhdessä. Kun järjestely selvisi johtaja Schulbergille, hän antoi potkut Jacobsonille, peläten ”suuren tähtensä” joutuvan skandaaliin. Kun Bow sai tietää erottamisesta, hän repi sopimuksensa, heitti sen Schulbergin kasvoille ja sanoi, ettei tämä voinut ohjailla hänen yksityiselämäänsä. Jacobson sanoi myöhemmin: ”[Clara] oli suloisin tyttö maailmassa, mutta hänen päältään ei kannattanut kävellä tai tehdä hänelle vääryyttä.” 7. syyskuuta 1924 julkaistussa The Los Angeles Times -sanomalehden artikkelissa kirjoitettiin Bow’n isän olevan liikemies ja Jacobsoniin viitattiin Bow’n veljenä. Samana vuonna Bow’n ja Jacobsonin suhde päättyi.
Bow’lta ilmestyi vuonna 1924 yhteensä kahdeksan elokuvaa. Draamaelokuvassa Poisoned Paradise Bow teki ensimmäisen pääosansa Margot LeBlancina. Hän sai hyvät arvostelut ”älykkäänä pikkutulokkaana”. Elokuvassa Daughters of Pleasure Bow näytteli Marie Prevostin kanssa. Universal Studios lainasi Bow’ta melodraamaansa Viiniä ja naisia, jossa hän tekee ensimmäisen itsenäisen pääroolinsa. Kieltolakiajasta ja salakuljetuksesta kertova elokuva sekä Bow saivat kriitikoilta kiittävää palautetta.
Vuoden 1925 aikana Bow näytteli peräti viidessätoista elokuvassa, joista kuusi hän teki Preferred Picturesille sopimuksensa alaisena. Yhdeksän muuta elokuvaa Bow teki muille elokuvastudioille, joita olivat muun muassa Warner Brothers ja Fox Film Corporation. Kesällä 1925 Bow oli aikakauslehti Motion Picture Classicin kannessa ja hänestä kirjoitettiin: ”Clara Bow näyttää ’hälyttäviä’ oireita tullakseen vuoden sensaatioksi…”. Loppuvuonna 1927 Bow kertoi työntäyteisinä vuosina 1924–1925 kuuluneensa samanaikaisesti peräti kolmeen eri kuvausryhmään. Hän kertoi myös palaneensa loppuun useamman kerran työpäivien venyessä jopa 18-tuntisiksi, ja itkeneensä itsensä uneen väsymyksestä.
Bow’n sopimusyhtiö Preferred Pictures lainasi Bow’ta muille tuottajille 1500–2000 dollarin summilla viikolta. Samalla studio maksoi hänelle viikkopalkkaa vain 200–750 dollaria. Bow kuitenkin rakasti elokuvien tekoa eikä välittänyt pienistä palkkioista. Schulberg ajoi Preferred Picturesin lopulta konkurssiin lokakuussa 1925, sillä studiolla oli velkoja yli 820 000 dollarin edestä mutta varoja vain hieman yli 1 400 dollaria. Schulberg siirtyi pian Paramount Picturesin tuottajaksi ja Adolph Zukorin alaisuuteen. Schulbergin sopimuksen alaisena myös Bow liittyi Paramountiin.
Bow’n viimeinen elokuva Preferred Picturesille oli Ylioppilasheila (1925), joka oli tuolloin hänen suurin menestyselokuvansa. Ylioppilasheilassa Bow laajensi skaalaansa romanttiseen komediaan. Hän näytteli yliopisto-opiskelijaa Cynthia Dayta vastanäyttelijänään Donald Keith. Ylioppilasheila kuului esitysvuotensa suurimpiin yleisömenestyksiin. Elokuvalehti Photoplay tosin piti collegen ilmapiiriä ja Bow’n roolia epäuskottavina. Jotkut arvostelijat olivat kuitenkin tyytyväisiä Bow’n aluevaltaukseen. Timen mukaan ”Clara Bow pelasti elokuvan huvittavalla ja miellyttävällä näyttelemisellään…”. Filmauksen aikoihin Bow alkoi seurustella toisen vastanäyttelijänsä Gilbert Rolandin kanssa, josta tuli myös hänen ensimmäinen kihlattunsa. Niin ikään 1925 Bow nähtiin muiden muassa elokuvissa Oikeusmurha, Apachityttö ja Erään naisen salaisuus.