Venom (yhtye)
Historia > Ensimmäiset albumit ja suosion huippu (1981–1986)

Sounds-musiikkilehden toimittaja Geoff Barton piti Demon-demosta ja suositteli sitä lukijoilleen. Impulse Studiosin johtaja David Wood pyysi yhtyettä äänittämään lisää materiaalia. Pian Venom solmi levytyssopimuksen Woodin levy-yhtiön Neat Recordsin kanssa, ja vuonna 1981 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”In League with Satan”. Single myi hyvin, ja Neat Productions pyysi yhtyeeltä lisää materiaalia. Lant lupautui äänittämään kaikki yhtyeen valmiit kappaleet. Demot äänitettiin nopeasti ja pikkuvirheistä välittämättä. Lantin mukaan levy-yhtiö ilmoitti tämän jälkeen, että Venomin ensimmäinen albumi koostettaisiin demoista tai levytyssopimus raukeaisi. Yhtye suostui.
Esikoisalbumi Welcome to Hell ilmestyi loppuvuodesta 1981. Se oli siihen mennessä rienaavin julkaisu metallimusiikin historiassa. Kansikuva oli mukailtu Baphometin sinetistä, joka tunnetaan Saatanan kirkon tunnuskuvana. Sanoituksissa yhtye julisti olevansa liitossa Saatanan kanssa ja pilkkasi kristinuskoa. Albumin viimeistelemätön, meluisa äänimaailma, sahaavat kitarat, rytisevä basso, epäselvät rummut ja Lantin örisevä laulu olivat ennenkuulumaton yhdistelmä. Welcome to Hell myi sekä yhtyeen että levy-yhtiön hämmästykseksi varsin hyvin, ja arvostelutkin olivat myönteisiä. Dunnin mukaan hiomaton äänimaailma soittoteknisine virheineen oli koko albumin viehätysvoiman salaisuus. Lantia albumin viimeistelemättömyys kuitenkin harmitti, sillä se toi yhtyeelle maineen taitamattomina soittajina.
Yhtyeelle alkoi syntyä ihailijakuntaa hevarien parissa. Dunnin mukaan Welcome to Hell jakoi kuulijat: useimmat pitivät sitä ”sietämättömänä melusaasteena”, mutta ne jotka pitivät, ”ne sitten todellakin diggasivat”. Vastaanoton rohkaisemana Venom palasi studioon ja julkaisi toisen albuminsa Black Metalin 1982. Se sai myönteistä palautetta, ja äänimaailmaa kehuttiin edeltäjäänsä paremmaksi. Siinä missä Welcome to Hell oli kokoelma hajanaisia demoja, Black Metal suunniteltiin täyspitkäksi albumiksi. Yhtyeellä oli myös enemmän aikaa kirjoittaa kappaleita, ja jotkut niistä sisälsivät yhtyeen luomia äänitehosteita. Albumilla oli niin merkittävä vaikutus black metalin kehitykseen, että koko genre nimettiin albumin mukaan.
Alkuvuosina Venom konsertoi vain vähän ja suosio rakentui albumien ympärille. Kun yhtye ryhtyi konsertoimaan aktiivisesti, se pystyi alusta lähtien sijoittamaan suuria summia näyttävään pyrotekniikkaan. Ensimmäisen ulkomaan konserttinsa Venom teki alkukesästä 1982. Jäsenten yllätykseksi Belgian Poperingessa järjestetty tapahtuma oli menestys ja sitä katsomaan saapui tuhansia ihmisiä.
Pian Black Metalin julkaisun jälkeen yhtyeen jäsenten välit alkoivat tulehtua. Dunnin ja Brayn mukaan Lant alkoi uskoa omiin puheisiinsa ja käyttäytyi jatkuvasti kuin olisi ollut lavahahmonsa Cronos.
Kolmas studioalbumi At War with Satan julkaistiin 1984. Venom siirtyi kokeellisempaan suuntaan, ja albumin nimikkokappale oli koko A-puolen mittainen. Rushin innoittama tyyli oli pitkälti Lantin luomus, kun taas Dunnin panos oli aiempaa pienempi. Dunn oli harkinnut jättävänsä yhtyeen jo Black Metalin julkaisun jälkeen. Vuonna 2019 hän muisteli: ”Meistä tuli liian isoja liian nopeasti, eikä mikään ollut enää entisellään. – – Henkilökemiat muuttuivat ja egot kasvoivat turhan suuriksi… Vuonna 1984 Venom ei enää ollut se sama räävitön, mitään suunnittelematon räyhäkolmikko Newcastlesta, vaan halusimme tietoisesti olla jotakin hienompaa ja parempaa. No, sellainen ei sopinut Venomille.” Lant sen sijaan on hyvin ylpeä At War With Satanista. Aikalaisvastaanotto oli myönteinen, ja yhtyeen suosio nousi entisestään. Valtavirran arvostusta Venom ei kuitenkaan saavuttanut.
At War with Satanin jälkeen Venom lähti ensimmäiselle konserttikiertueelleen. The Seven Dates of Hell -nimisellä kiertueella yhtyettä lämmitteli losangelesilainen Metallica. Lantin mukaan aiemmin tiivis kolmikko alkoi etääntyä kiertueen aikana. Syynä oli juopotteluun ja seksiin painottunut elämäntapa. Lant ja Bray nauttivat siitä, mutta Dunn oli kiinnostuneempi liikunnasta ja kamppailulajeista. Hän oli lisäksi turhautunut Venomin epämelodiseen ja ilmaisultaan rajoittuneeseen musiikkiin.
Neljännen albumin äänitykset sujuivat kireissä tunnelmissa. Lant ja Bray joutuivat usein harjoittelemaan kahdestaan, ja uuden materiaalin säveltämisen sijaan yhtye äänitti vanhoja, aiemmin käyttämättä jääneitä kappaleita. Possessed julkaistiin vuonna 1985. Vastaanotto oli aiempaa heikompi, ja Kerrang!-lehden vuotuisessa äänestyksessä Venom valittiin maailman huonoimmaksi yhtyeeksi. Metal Forcesin vastaavassa äänestyksessä se toisaalta valittiin kuudenneksi parhaaksi.
Venom markkinoi Possessedia isolla Yhdysvaltain-kiertueella, jolla yhtyettä lämmittelivät Slayer ja Exodus. Hieman ennen kiertueen alkua Dunn sairastui vesirokkoon, joten alkupään konserteissa hänen tilallaan esiintyivät Fistin Dave Irwin ja Avengerin Les Cheetham. Dunn lensi toivuttuaan Yhdysvaltoihin ja soitti viimeiset konsertit itse. Kristittyjen parissa kiertue herätti pahennusta, ja Yhdysvaltojen suurkaupungeissa sitä vastaan järjestettiin mielenosoituksia. Possessedin kiertue toi Venomin ensimmäistä kertaa myös Suomeen, kun yhtye toimi eräänä Rantarock-festivaalin pääesiintyjistä. Joulukuussa 1985 ilmestyi Hell at Hammersmith -videokasetti suuresta Hammersmith Odeonin konsertista.
Klassisen kokoonpanon viimeiseksi studiojulkaisuksi jäi vuonna 1985 ilmestynyt Nightmare-EP. Yhtye aloitti Deadline-nimisen studioalbumin äänitykset, mutta Dunn jätti yhtyeen ennen kuin se valmistui. Joulukuussa 1986 ilmestyi vielä vanhalla kokoonpanolla äänitetty livealbumi Eine Kleine Nacthmusik.