stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christian Endeavor
Historia

Nuorten Kristittyjen Liitto Christian Endeavor on yhteiskristillinen nuorisojärjestö, joka tarjoaa perustan uskoville nuorille tuntea Jumala Jeesuksessa Kristuksessa. Järjestöstä on selostus lehtiartikkelissa vuonna 1882. Järjestö kasvoi aluksi Yhdysvalloissa ja sitten levisi brittiläiseen imperiumiin ja sieltä edelleen.
Liike saavutti huippunsa 1800-luvun viimeisellä vuosikymmenellä ja menetti osittain merkitystään, kun toiset nuorisojärjestöt alkoivat matkia CE:tä ja ottamaan siitä oppia. CE-järjestö jatkaa toimintaansa eri puolilla 2000-luvulla.
Ensimmäinen Christian Endeavor –järjestö perustettiin 2. päivänä helmikuuta 1881 Francis E. Clarkin toimesta. Clark perusti ensimmäisen kirkollisen nuorisojärjestön, CE:n, joka on ollut esikuvana modernille, eri kirkkojen ja tunnustuskuntien yhteiselle "youth fellowship" –järjestölle. Yhteisö muodostettiin, jotta nuoret voisivat tunnustaa Kristuksen ja työskennellä Hänen puolestaan. Nuorille osoitettiin, että kirkko hoiti nuoria. Yhteisö antoi nuorille mahdollisuuden palvella osallistumalla hyödyllisiin tehtäviin. CE korosti omistautunutta, evankelioivaa henkeä.
Christian Endeavor loi julkaisuja nuorille, kehitti nuoriso-ohjelmia ja sponsoroi tapahtumia. CE:tä ylläpidettiin yksityisten, usein nuorten lahjoitusten kautta.
Christian Endeavor aloitti pienenä nuorisoryhmänä, joka kokoontui johtajansa kotona. Vuoden kuluessa muodostui kuusi yhdistustä. Kahden vuoden kuluessa yhdistysten määrä kasvoi kuuteenkymmeneenviiteen. Organisaatio laajeni nopeasti yksinkertaisesta kirkollisesta yhdistyksestä maailmanlaajaksi liikkeeksi. 1800-luvun lopulla Christian Endeavor oli monien Amerikan sanomalehtien otsikoissa. Vuonna 1906 oli nuorisolla 67000 CE-yhdistystä, joissa oli yhteensä yli neljä miljoonaa jäsentä. CE koki monenlaisia vaiheita ja vaikutti maltillisena liikkeenä 1920-luvulla.
Christian Endeavor Suomessa

Turussa perustettiin vuonna 1899 ensimmäinen suomenkielinen kansainvälinen Christian Endeavor, CE –yhdistys, jolle annettiin nimeksi “Immanuelin kappelin nuorten kristittyjen liitto”. Vuoden lopussa jäseniä oli 20. Yhdistyksen säännöissä kerrottiin, että liiton tarkoitus on edistää vakavaa kristillistä elämää jäsenissään, yhdistää Jeesukselle antautuneita nuoria ja totuttaa heitä työskentelyyn Jumalan valtakunnan hyväksi. Jäsenistö koostui toimivista jäsenistä, liittojäsenistä ja kannattavista jäsenistä. Toiminnasta oli varsin tarkat ohjeet.
CE-yhdistyksen jäsenlupaus oli tällainen:
”Uskoen, että Herra Jeesus Kristus antaa voimaa, lupaan Hänelle koettaa tehdä , mitä Hän tahtoo minun tekevän, että säännöllisesti rukoilen ja luen Raamattua joka päivä, ja kannatan omaa seurakuntaani kaikella tavalla, varsinkin käymällä sen viikko- ja sunnuntaikokouksissa, ellei minulla ole joku sellainen este, jonka voin omantuntoni hyväksymänä esittää Vapahtajalleni, ja tietoni mukaan tahdon elää kristillistä elämää. Varsinaisena jäsenenä lupaan olla uskollinen kaikille velvollisuuksilleni, olla läsnä ja ottaa osaa muullakin tavoin kuin vain lauluun, jokaiseen nuorten kristittyjen yhdistyksen kokoukseen, jollei minua estä joku syy, jonka voin omantuntoni. hyväksymänä esittää Herralleni ja Mestarilleni. Jos minun täytyy olla poissa kuukauden pyhityskokouksesta, tahdon, mikäli mahdollista, lähettää ainakin raamatunlauseen luettavaksi vastauksena nimeäni huudettaessa.”
CEn mallisia yhdistyksiä perustettiin ja niitä toimi mm. Tampereella ja Helsingissä. CE-yhdistyksissä oli useita toimikuntia, mm. Tampereella 12, joista useat liittyivät diakoniatyöhön. Yhdistysten keskuselimeksi muodostettiin Nuorten kristittyjen CE-liitto, joka toimi varsin tarmokkaasti. Sillä oli aikaansaapa johtokunta sekä hyvin toimitettu kuukauslehti. Liiton talous oli varsin hyvä. CE-yhdistysten suomenkielisten jäsenluku nousi vuotena 1916 suurimmillaan 2113 jäseneen. Vuonna 1923 CE päätti liittyä Vapaakirkkoon, vaikka toinen malli esitti sen pysymistä yleiskirkollisena liittona. Vuonna 1947 CE-toiminnan loppuessa CE:n jäsenluku oli 778. CE-liitto ja Vapaakirkon Varhaisnuorisoliitto yhdistettiin. Korvaajaksi tuli Suomen Vapaakirkon Nuoret.
Suomen Nuorten Kristittyjen CE-liitto valitsi Eeli ja William Jokisen matkasihteereiksi vuonna 1916. Sitä työtä he tekivät yli 20 vuoden jakson. Vastaavasti Vilho Rantanen tuli matkasihteeriksi vuonna 1925, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1947. Eeli Jokinen valittiin CE-liiton hallitukseen 1917 ja pian sen jälkeen CE-liiton johtajaksi. William Jokinen oli järjestön hallituksen jäsenenä 1916-1646 sekä Vilho Rantanen puolestaan vuosina 1923-1947.
Francis Edward Clark, CE-liiton perustaja.
Bernd Freytag von Loringhoven

| Bernd Freytag von Loringhoven |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1914  Kuressaare, Viro
Kuollut: 27. helmikuuta 2007 (92 vuotta)  München, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Natsi-Saksa  Saksa
Palvelusvuodet:  1933–1945, 1956–1973
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Majuri (Wehrmacht) Kenraali (Bundeswehr)
Bernd Freytag von Loringhoven (6. helmikuuta 1914 Kuressaare, Viro – 27. helmikuuta 2007 München, Saksa) oli baltiansaksalainen upseeri natsi-Saksan armeijassa Wehrmachtissa ja myöhemmin Saksan liittotasavallan armeijan Bundeswehrin kenraali. Toisessa maailmansodassa hän palveli panssarijoukoissa ja kenraalien Heinz Guderianin ja Hans Krebsin adjutanttina heinäkuusta 1944 huhtikuuhun 1945.
Operaatio Barbarossaan hän lähti Guderianin 2. panssariarmeijan esikunnan jäsenenä. Myöhemmin hän komensi komppaniaa ja pataljoonaa. Hän otti osaa Stalingradin taisteluihin ja hänet siirrettiin motista pois lentokoneella sotamarsalkka Erich von Mansteinin armeijaryhmä Doniin avustamaan sen vapautusoperaatiossa.
Kun Adolf Hitleriä vastaan tehtiin murhayritys heinäkuussa 1944, Guderian nimitettiin armeijan esikuntapäälliköksi ja Freytag von Loringhoven hänen adjutantikseen. Tässä tehtävässään hän vieraili kaksi kertaa päivässä Hitlerin Itä-Preussin päämajassa ja myöhemmin Führerbunkerissa Berliinissä.
Kuollessaan vuonna 2007 hän oli yksi viimeisiä elossa olevia Führerbunkerista selvinneitä. Hän toimi asiantuntijana Perikato-elokuvaa tehtäessä.
Aiheesta muualla

Baron Bernd Freytag von Loringhoven (Arkistoitu – Internet Archive) (Times Online)
Baron Bernd Freytag von Loringhoven (Scotsman)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Bengt von Törne

Bengt von Törne 1960-luvun alussa.
Bengt Axel von Törne (22. marraskuuta 1891 Helsinki – 4. toukokuuta 1967 Helsinki) oli suomenruotsalainen säveltäjä ja tietokirjailija.
Elämä

Von Törne opiskeli Helsingin musiikkiopistossa Erik Furuhjelmin johdolla vuosina 1910–1916, ja lisäksi hän oli saanut jonkin verran sävellystunteja Jean Sibeliukselta vuosina 1916–1917. Von Törnen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kuusi sinfoniaa, joista viimeinen valmistui 1966. Säveltäjä kirjoitti myös muuta orkesterimusiikkia, kuten sinfonisia runoja ja pianokonserton, sekä kolme jousikvartettoa. Hänen sävellyksensä ovat tyyliltään perinteisen tonaalisia. Sibeliuksen vaikutus ilmenee von Törnen sävellystuotannossa vahvana.
Vuonna 1937 von Törne julkaisi kokemuksistaan kirjan Sibelius: A Close-Up (Sibelius: Lähikuvia ja keskusteluja), jossa hän kehui opettajaansa ja vähätteli Gustav Mahleria ja Claude Debussytä. Tämä sai Theodor W. Adornon tuohtumaan ja laatimaan hyvin kielteisen arvostelun, joka vähensi Sibeliuksen arvostusta Manner-Euroopassa 1950-luvulla.
Von Törne julkaisi lisäksi suuren määrän kulttuurihistoriallisia kirjoituksia, jotka painottuivat renessanssin aikaan.
Perhe

Bengt von Törnen vanhemmat olivat pankinjohtaja Johan Olof Reinhold von Törne (1849–1910) ja Olga Elisabeth Alexandrine von Knorring (1856–1946). Hänen veljiään olivat historiantutkija Per Olof von Törne ja toimitusjohtaja Carl von Törne. Törnen kaksoisveli oli hovioikeuden auskultantti Nils Lennart von Törne (s. 1891), joka surmattiin sisällissodan aikana Akaassa 12. huhtikuuta 1918.
Teoksia

Slottet i Fontainebleau.  Helsinki:  Schildt, 1921.
Från Europas kulturcentra.  Helsinki:  Söderström, 1926.
Från Domitianus till Gustav III: ett romerskt kejsarstadions öden genom tiderna.  Helsinki:  Söderström, 1935.
Sibelius: A Close-up.  Lontoo:  Faber and Faber, 1937.
Conversazioni con Sibelius.  Firenze:  Casa editrice Monsalvato, 1943.
Tonkonst och bildkonst.  Tukholma:  Geber, 1938.
Där murarna tala: Strövtåg i gamla kulturstäder.  Helsinki:  Söderström, 1942.
Italienska krigsdagrar.  Helsinki:  Söderström, 1943.
Från London till Capri.  Helsinki:  Söderström, 1945.
Sibelius i närbild och samtal. Söderström.  (2. painos 1955)  Helsinki:  –, 1945.
Sibelius: Lähikuvia ja keskusteluja.  (2. laaja painos 1965)  Otava, 1945.
Makt, skönhet och andakt.  Helsinki:  Söderström, 1948.
Möten och hägringar.  Helsinki:  Söderström, 1951.
Renässansgestalter.  Helsinki:  Söderström, 1956.
Två världars möte: Spanska ledmotiv under storhetstiden.  Helsinki:  Söderström, 1961.
Upplevt.  Helsinki:  Söderström, 1964.
Sävellyksiä

6 sinfoniaa (1921–1966)
3 sinfoniettaa (1938–1951)
Kuningas Fjalar (1918)
pianokonsertto d-molli (1941)
Requiescat (1941)
3 jousikvartettoa (1920–1931)
Benicio del Toro

| Benicio del Toro |
| --- | --- |
 Del Toro Guardians of the Galaxyn ensi-illassa 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Benicio Monserrate Rafael del Toro Sánchez
Syntynyt: 19. helmikuuta 1967 (ikä 57) San Germán, Puerto Rico
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1987–
Merkittävät roolit:   21 grammaa  Che  Epäillyt  Traffic  Sicario 
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar  2000 Traffic 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Benicio Monserrate Rafael del Toro Sánchez (s. 19. helmikuuta 1967 San Germán) on puertoricolainen Oscar-palkittu näyttelijä. Häntä on luonnehdittu luonnenäyttelijäksi.
Lapsuus ja nuoruus

Del Toron vanhemmat Gustavo ja Fausta olivat molemmat ammatiltaan asianajajia. Hänen äitinsä menehtyi hepatiittiin Benicion ollessa yhdeksänvuotias. Del Toro kävi lapsena katolista koulua Puerto Ricossa ja ollessaan 13-vuotias muutti perheensä mukana Mercesburgiin, Pennsylvaniaan, jossa kävi Mercersburg Academy -nimistä sisäoppilaitosta. Del Toro opiskeli myöhemmin liiketaloutta Kalifornian yliopiston San Diegon kampuksella, mutta siirtyi opiskelemaan näyttelemistä.
Näyttelijänura

Del Toro teki ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 1987, jolloin hän vieraili yhdessä televisiosarja Miami Vicen jaksossa, ja ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1988 perhekomediassa Big Top Pee-wee. Vuonna 1989 hän esitti Darioa, Bond-konna Franz Sanchezin apuria elokuvassa 007 ja lupa tappaa.
Läpimurtoroolinsa del Toro teki vuonna 1995 Bryan Singerin ohjaamassa rikoselokuvassa Epäillyt, jossa hän esitti Fred Fensteriä. Hän sai roolityöstään parhaan miessivuosan Independent Spirit Awardin. Hän sai saman palkinnon myös seuraavana vuonna roolistaan Benny Dalmauna Julian Schnabelin ohjauksessa Basquiat.
Vuonna 2001 del Toro sai useita palkintoja, muun muassa parhaan miessivuosan Oscarin, BAFTA-palkinnon ja Golden Globen sekä parhaan miesnäyttelijän Hopeisen karhun suorituksestaan elokuvassa Traffic, jossa hänellä oli huumepoliisi Javier Rodriguezin rooli. Hänestä tuli kolmas Oscarin saanut puertoricolaisnäyttelijä José Ferrerin (Cyrano – miekan sankari) ja Rita Morenon (West Side Story) jälkeen. Hän oli ehdolla sivuosa-Oscarin saajaksi myös vuonna 2004 roolistaan ex-vanki Jack Jordanina elokuvassa 21 grammaa, mutta jäi tuolloin ilman palkintoa.
Del Toro esitti Che Guevaraa Steven Soderberghin ohjaamassa kaksiosaisessa elämäkertaelokuvassa Che, joka sai ensi-iltansa vuonna 2008. Hän sai suorituksestaan Cannesin elokuvajuhlien parhaan miesnäyttelijän palkinnon (Prix d'interprétation masculine) vuonna 2008 sekä parhaan miespääosan Goya-palkinnon vuonna 2009.
Yksityiselämä

Del Torolla on elokuussa 2011 syntynyt tytär Kimberly Stewartin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Benicio del Toro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Suuri kynttilä

Suuri kynttilä oli niittymarien keskuudessa 1800-luvun loppupuolella toiminut uskonlahko.
Suuren kynttilän perustivat Smirnovin ja Jakmanovin veljekset vuonna 1877. Uskonlahko oli monoteistinen ja sen harjoittamiin tapoihin kuuluivat luonnonläheiset elintavat, itsevalmistetut verettömät uhrit, kuten esimerkiksi viljatuotteet, hunaja tai kukat, ja yllä pidetyt valkoiset vaatteet. Uskonlahkon jäsenet eivät saaneet käyttää ruokanaan sikaa, hevosta, kanaa tai kananmunia. Myös tupakan, alkoholin ja teen nauttiminen oli kielletty.
Suuri kynttilä oli alun perin ortodoksisen valtaväestön antama pilkkanimi, joka yleistyi sittemmin tavallisessa käytössä. Nimi tuli lahkon jäsenien uhrijuhlissa käyttämästä noin 70 senttiä korkeasta ja 45 senttiä leveästä kynttilästä. Lahkon jäsenet karkotettiin 1800-luvun puolella Siperiaan, josta he palasivat vuonna 1906. Lahkoa on sittemmin pidetty kuolleena, vaikkakin joidenkin tietojen mukaan sitä harjoitetaan edelleen.
Hjalmar Widbom

Hjalmar Widbom 1913.
Johan Hjalmar Widbom (7. lokakuuta 1859 Pori – 17. toukokuuta 1929 Pori) oli suomalainen Porissa asunut kauppias ja lahjoittaja.
Hjalmar Widbomin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Daniel Viktor Widbom (1824–1903) ja Katarina Josefina Nummelin (1832–1913). Widbomin isä piti Porissa siirtomaatavara- ja kangastavaraliikettä. Widbom kävi koulunsa Porissa ja kävi sitten Turun ruotsalaisen kauppaopiston sekä harjoitti kieli- ja kauppaopintoja Englannissa.
Widbom sai isänsä liikkeen haltuunsa vuonna 1885. Kun Widbomin veli maisteri Karl Widbom (1863–1896) tuli liikkeen toiseksi johtajaksi siihen yhdistettiin vuonna 1888 rautatavarain, rakennustarpeiden, maanviljelystarvikkeiden, ruudin ja dynamiitin erikoiskauppa. Widbomin liike erikoistui muutaman vuoden kuluttua kokonaan rautakauppaan ja liike luovutti siirtomaatavara- ja kangaskaupan toisiin käsiin. Maisteri Karl Widbomin kuoltua 1896 Hjalmar Widbom omisti yksin Widbomin rautakaupan vuoteen 1918 saakka, jolloin liikkeestä muodostettiin osakeyhtiö Oy D. V. Widbom Ab. Hjalmar Widbom vetäytyi samalla pois liikkeen toiminnasta, mutta hän jäi kuitenkin uuden yhtiön osakkaaksi. Hän kuoli toukokuussa 1929 lyhyen sairauden jälkeen. Widbom oli naimaton.
Widbom oli Porin kaupunginvaltuuston ja 1891–1916 rahatoimikamarin jäsenenä. Hän toimi Porin kauppayhdistyksen valtuutettuna ja oli Porin säästöpankin hallituksen jäsenenä vuodesta 1900 sekä Vaasan Osake-Pankin ja sittemmin Liittopankin Porin-konttorin johtokunnan jäsenenä. Vuonna 1913 Widbom lahjoitti 50 000 markkaa Porin vesijohtolaitoksen pohjarahastoksi ja toimi sitten vesijohtokomitean puheenjohtajana. Hän oli Porin vapaapalokunnan kunniajäsen ja Satakunnan Museon johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1912. Widbom lahjoitti 60-vuotispäivänään vuonna 1919 50 000 markkaa ruotsalaisen sivistysrahaston perustamiseksi Poriin. Tämä Widbomin perustama Svenska Kulturfonden i Björneborg -säätiö toimii edelleen Porissa.
Widbom testamenttasi Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistykselle 300 000 markkaa taidemuseon aikaansaamiseksi Poriin.
Dubstep

| Dubstep |
| --- | --- |
Alkuperä:  grime, 2-step, dub, drum’n’bass, UK garage
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun loppu, 2000-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  rumpukone, syntetisaattori, sampleri, tietokone
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  Suuntaukset: deep dubstep, minimal dubstep, progressiivinen dubstep, riddim dubstep, heavy dubstep, brutal dubstep Fuusiogenret: drumstep, dubstyle, hybrid trap, hybrid footwork Kehittyneet tyylilajit: brostep, chillstep, clownstep, drillstep, complextro, future garage, grindstep, gorestep, moombahcore, rawstep, trap, vomitstep
Dubstep  on elektronisen tanssimusiikin tyylilaji, jonka juuret ovat Lontoon 2000-luvun vaihteen UK garage -musiikkityylissä. Dubstepin erityisiä  elementtejä ovat nopea tempo, tummasävyisyys, kolmimuunteiset rytmit ja bassovoittoisuus. Dubstep alkoi levitä laajemman yleisön tietoisuuteen vuosien 2005 ja 2006 aikana, jolloin merkittävät musiikkijulkaisut, kuten The Wire ja internet-sivusto Pitchfork Media alkoivat kiinnittää huomiota genreen. BBC Radio 1 alkoi tammikuussa 2006 lähettää genreen keskittyvää radio-ohjelmaa ”Dubstep Warz”, jota juontaa DJ Mary Anne Hobbs.
Dubstepin juuret juontuvat UK garage -tuottajien kokeellisempiin julkaisuihin, jotka yhdistelivät grime-musiikkia 2-step -tyylilajiin ja esiintyivät usein levyjen b-puolina. Dubstep on instrumentaalista ja musiikin ilmapiiri on synkkää vokaalipainotteisemman grime-tyylilajin tapaan. Matalat bassotaajuudet ovat kappaleissa vahvasti läsnä.
Jotkut artistit ovat ottaneet vaikutteita myös kaukaisemmista tyylilajeista, kuten Basic Channel -tyylisestä Dub teknosta.
Dubstep-artisteja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  501  Bassnectar  Benga  Black Sun Empire  Broken Note  Datsik  Eptic  Excision  |  Jon Gooch  Kill The Noise  Knife Party  Krewella  Modestep  Nero  Noisia  Pegboard Nerds  |  Rusko  SKisM  Skream  Skrillex  Slugabed  Tes La Rok  Zomboy  Mala  Jarner  |
Hyppääjien liike

Hyppääjien liike syntyi 1800-luvulla Länsi-Inkerin Ropsussa. Hyppääjille oli tyypillistä voimakas hurmoksellisuus, joka ilmeni hyppäämisenä ja hurjana tanssimisena. Liikkeeseen lienee vaikuttanut Venäjällä ortodoksien keskuudessa syntynyt hlystien eli ruoskijoiden lahko. Hyppääjien liikkeessä ilmeni sekä askeettisia että seksuaalisia piirteitä. Se kannatti vapaata seksuaalisuutta ja hylkäsi muodollisen avioliiton.  Hyppääjät vastustivat virkavaltaa ja papistoa. Hyppääminen, konttaaminen, sekava ääntely ja huutaminen nähtiin Pyhän Hengen läsnäolon merkkeinä. Heidän seuroissaan pidettiin puheita ja laulettiin osin itse sepitettyjä lauluja.
Liike piti keskinäisenä tervehdyksenään pyhää suudelmaa (laina ortodokseilta hlystien välityksellä). Jäsenet kieltäytyivät alkoholista, kahvista ja tupakasta. Naiset saattoivat korostaa asketismia ajamalla tukkansa pois. Hyppääjien kokoukset päättyivät yleensä pimeässä huoneessa transsitilassa harrastettuun ryhmäseksiin. Insestiäkin esiintyi, koska kuka tahansa saattoi pimeässä huoneessa tulla seksikumppaniksi.
Suomeen hyppääjien liike tuli Inkeristä vuonna 1836. Liikkeen taantuminen alkoi 1850-luvulla.
Bert Karlsson (kitaristi)

Bert ”Patti” Karlsson on turkulainen kitaristi, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Kaamos, Woodoo ja Yellow.
Muita yhtyeitä, joiden riveissä Karlsson on esiintynyt ovat The Jolly Jokers (1964), Madmen, Separate (1968–69), Turku Big Band (1975), Nakkila Jazz och Poesi (1975), Combination (1977), Aulos (1978), Tuiskulan soittokunta (1979), Hansa (1980), Kari Veisterä Unit (1984), Anneli Saaristo Band (1984–), Bandola (1987–2000), Vysotskij-ryhmä (1994), Trio Tuula Amberla – Ilpo Murtojärvi - Bert Karlsson (1994), Esa Pethman Octet (1994), West Coast Jazz Band (1994), Quarteto Feliz Azar featuring Anneli Saaristo (1996, 1998–2000, 2006), Taljanka (2000–01), Trek ja Roland Wilson Band (2003–). Karlsson on ollut mukana myös Turun teattereiden tuotannoissa.
Vuonna 1989 Patti Karlsson oli mukana sovittamassa Anneli Saariston Eurovision laulukilpailujen flamencotyylistä edustuskappaletta ”La dolce vita”. Hän myös esiintyi toisena kitaristina Antero Jakoilan ohella kappaleen finaaliesityksessä Lausannessa.
Karlsson on tehnyt musiikkia Matti Ijäksen elokuviin Minä, siili ja trumpetti sekä Pilkkuja ja pikkuhousuja.
Aiheesta muualla

Bert Karlsson Discogs-äänitetietokannassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Oviraptor

| Oviraptor |
| --- | --- |

 Myöhäisliitukausi 85–75 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Coelurosauria
Heimo::  †Oviraptoridae
Alaheimo::  †Oviraptorinae
Suku::  †Oviraptor  Osborn, 1924
Lajit
 †O. philoceratops  †O. mongoliensis 
Katso myös
   Oviraptor Wikispeciesissä   Oviraptor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oviraptor  oli liitukaudella elänyt dinosaurussuku, josta tunnetaan kaksi lajia. Suvun ensimmäinen laji O. mongoliensis löydettiin Mongoliasta vuonna 1923 ja se on yksi kiistellyimmistä dinosauruksista. Laji lienee sukua lintujen esi-isille koska sen ruumiinrakenteessa ja elintavoissa oli monia yhtäläisyyksiä. Laji eli 85–75 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella.
Koko ja ulkonäkö

Oviraptor oli noin kahden metrin pituinen ja se lienee painanut korkeintaan 100 kiloa. Laji käveli pystyasennossa ja sen ruumiinmuoto muistuttaa muita petodinosauruksia. Niistä sen erottaa kuitenkin sen lyhyt ja korkea kallo, jossa on nokka ja sen kitalaessa pari piikkimäistä hammasta. Tämän lisäksi Oviraptorin pään päällä oli eräänlainen kypärä. Pään harjanne on voinut toimia viestinä lajitovereille esimerkiksi lisääntymisaikana, vaikka se tosin oli kummallakin sukupuolella. Kypärä on voinut toimia myös hengitysilman lämmittimenä, hajuaistin tehostajana tai aivojen viilentäjänä. Aivot olivat dinosauruksen aivoiksi isot, suurin piirtein nykyisen strutsin tai emun aivojen kokoiset. On epäilty, että sen ansiosta Oviraptor on voinut olla hyvin sosiaalinen. Suvun lajien eturaajat olivat taipuneet lintumaisesti sivuille levossa. Ranneluiden rakenne on antanut ymmärtää, että eturaajat olivat taipuisat. Oviraptorilla on voinut olla myös höyhenpeite.
Elintavat

Ensimmäinen Oviraptor löydettiin munapesän läheltä, jonka munien luultiin kuuluneen Protoceratopsille. Tästä sen päteltiin olleen rosvoamassa pesää, joten sen nimi tarkoittaakin ’munavarasta’. Myös sen nokan ja kitalaen hampaiden sanottiin sopivan munien rikkomiseen. Kuitenkin vuonna 1992 löydettiin pesä, jossa oli poikasia ja emo. Osoittautui, että pesä olikin sen oma, ja se vartioi tai hautoi pesää. Yksilö joutui hiekkamyrskyn tai mutavyöryn kouriin ja menehtyi pesälle.
Oviraptorin on luultu myös syöneen nilviäisiä ja kotiloita. Joskus on myös ehdotettu, että se olisi syönyt hedelmiä ja juuria. Kuitenkin sen ruumiinrakenne antaa ymmärtää sen olleen saalistaja. Parhaana todisteena tälle pidetään Oviraptorin pesän läheltä löytynyttä Velociraptorin poikasen kalloa. Löytö voi merkitä sitä, että Oviraptorit myös ruokkivat poikasiaan.
Mongoliasta löydetyt, lähes täydellisinä säilyneet kaksi Oviraptoria, jotka ovat saaneet lempinimet Romeo ja Julia, ovat löytyneet kietoutuneena toisiinsa. Ne mahdollisesti tappelivat yhdessä tai olivat saalistuspari tai pariskunta.
Oviraptorin munia Mongoliasta  Senckenberg-Museumissa, Frankfurt am Mainissa.
Akharna

| Akharna> Ἀχάρνα.Sijainti |
| --- | --- |
 Akharna
Koordinaatit:  35°14′11″N, 25°9′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archánes, Archánes-Asteroúsia, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 500–300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Akharna (m.kreik. Ἀχάρνα, lat. Acharna) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi oletettavasti nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Archánesin kylää.
Nykyisen Archánesin seutu oli asuttu jo minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella, jolloin siellä sijaitsi Archánesin palatsina tunnettu keskus. Paikannimi Akharna tunnetaan piirtokirjoituksista 400-luvulta eaa., ja yhdistetään Archánesin lähistöltä tehtyihin antiikin aikaisiin, arkaaiselle ja klassiselle kaudelle ajoitettuihin löytöihin.