stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naisasialiitto Unioni

Naisasialiitto Unioni ry – Kvinnosaksförbundet Unionen rf (ent. Unioni Naisasialiitto Suomessa ry – Unionen Kvinnosaksförbund i Finland rf) on vuonna 1892 perustettu poliittisesti sitoutumaton feministinen järjestö. Yhdistyksen tavoitteena on naisten aseman parantaminen ja sukupuolisyrjinnän poistaminen. Unionin jäsenyys on avoin kaikille naisille itsemäärittelyä kunnioittaen.  Unionin hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2021 Fatim Diarra.
Naisasialiitto Unioni pyrkii vaikuttamaan sukupuolten välisen tasa-arvon edistymiseen parantamalla lainsäädäntöä ja osallistumalla yhteiskunnalliseen keskusteluun. Yhdistys julkaisee Tulva-lehteä. Unioni jakaa vuosittain Vuoden Lyyti -palkinnon ansiokkaasta tasa-arvotyöstä. Unioni on itse edustettuna erilaisissa naisten asemaa ja tasa-arvoa edistävissä järjestöissä ja toimielimissä, kuten Naisjärjestöt yhteistyössä (NYTKIS) ja International Alliance of Women (IAW).
Historia

Unioni Naisasialiitto Suomessa ry perustettiin 10. helmikuuta 1892 Helsingissä Kämpin Peilisalissa. Unionin ensimmäisiin vaikuttajanaisiin lukeutuivat muun muassa Maikki Friberg, Helena Westermarck, Lucina Hagman, Adelaïde Ehrnrooth, Annie Furuhjelm, Helmi Tengén, Gerda von Mickwitz ja Ida Salin. Unioni Naisasialiitto vastusti aluksi Suomen naisyhdistyksen tapaan yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta, mutta vuonna 1904 Ylioppilastalon juhlasalissa pidetyn kokouksen jälkeen päätyi tekemään Miina Sillanpään alustuksen pohjalta ponsia naisten äänioikeuden puolesta.
Historia > Puheenjohtajia

Lucina Hagman 1893–1908
Annie Furuhjelm 1908–1913
Lucina Hagman 1913–1920
Maikki Friberg 1920–1927
Thyra von Beetzen-Östman 1928–1938
Märta von Alfthan 1939–1948
Saga Lundström 1949–1955
Olga Bremer 1956–1957
Ellen Tudeer-Karvonen 1957–1962
Gunhild Jalo 1962–
Irina Matvejew
Kari Mattila 1977–1978
Ann-Mari Pihlström 1979
Helena Auvinen 1980-1982
Helvi Saarinen 1983–
Marjut Jyrkinen
Aino Heikkinen 2001
Piia Puu Oksanen 2002
Katju Aro 2003–2004
Veronika Honkasalo 2005–2008
Katju Aro 2014–2016
Nina Järviö 2018
Sallamaari Muhonen 2019
Fatim Diarra 2020–2024
Kirjallisuutta

Alfthan, Märta von: Seitsemän vuosikymmentä naisasialiitto Unionin historiaa.  ((Sju årtionden med Unioni, naisasialiitto Suomessa r.y. – Unionen, kvinnosaksförbund i Finland r.f.) Suomentanut Tyyni Tuulio)  Helsinki:  Unioni, naisasialiitto Suomessa: Kirjayhtymä, 1966.
Hagner, Minna & Försti, Teija: Suffragettien sisaret.  Helsinki:  Unioni Naisasialiitto, 2006.  ISBN 952-92-0643-7
Nurmi, Eeva-Liisa & Degerstadt, Nina: Kvinnans 100 år: Unionen Kvinnosaksförbund i Finland rf – Unioni Naisasialiitto Suomessa ry 1892-1992.  (Översättning: Nina Roos)  Helsingfors:  Unionen Kvinnosaksförbund i Finland, 1994.  (15 s.)
Jallinoja, Riitta: Suomalaisen naisasialiikkeen taistelukaudet: Naisasialiike naisten elämäntilanteen muutoksen ja yhteiskunnallis-aatteellisen murroksen heijastajana.  (Ilmestynyt myös väitöskirjana)  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11956-3
Metsämäki, Mikko & Nisula, Petteri: Aktivistit: Suomalaisten kansalaisliikkeiden tarina.  (Kleio)  Helsinki:  Edita, 2006.  ISBN 951-37-4587-2
Aiheesta muualla

Unionin kotisivut
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1899

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin kolmannen kerran Viipurissa 18. helmikuuta 1899. Vain miehet kilpailivat. Kilpailumatkoja oli kolme ja mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa. Tähän pystyi Franz Fredrik Wathén, joka voitti kaksi lyhintä matkaa. Osanottajia oli 500 metrillä 13, 1 500 metrillä 11 ja 5 000 metrillä yhdeksän.
Miesten yleiskilpailu

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Franz Fredrik Wathén | 49,6 | 1 | 2.41,8 | 1 | 9.44,6 | 2 |
| 2 | Johan Wink | 51,2 | 2 | 2.45,0 | 3 | 9.44,0 | 1 |
| 3 | Gustaf Estlander | 51,8 | 3 | 2.42,4 | 2 | 9.44,6 | 3 |
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1967

Suomen yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Pieksämäellä 4.-5. helmikuuta (miehet) ja Karstulassa 14.-15. tammikuuta (naiset) 1967. Naiset ratkaisivat yleiskilpailun ohessa myös matkamestaruudet. Kaikkiaan kilpailuun osallistui 14 mies- ja 12 naisluistelijaa. Miehille järjestettiin erilliset matkakohtaiset SM-kilpailut.
Miehet

| Sija | Kilpailija | 500 m | 5 000 m | 1 500 m | 10 000 m | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jouko Launonen | 42.5 | 8.01.1 | 2.14.6 | 16.29.6 | 184.957 |
| 2 | Raimo Hietala | 42.9 | 8.04.3 | 2.14.8 | 17.02.2 | 187.373 |
| 3 | Rauli Helen | 44.8 | 7.56.4 | 2.16.2 | 16.31.5 | 187.415 |
| 4 | Pekka Halinen | 42.9 | 8.12.4 | 2.12.9 | 17.01.2 | 187.500 |
| 5 | Kimmo Koskinen | 42.4 | 8.10.0 | 2.17.0 | 16.52.4 | 187.687 |
| 6 | Olavi Hjellman | 42.5 | 8.05.2 | 2.14.5 | 17.23.2 | 188.013 |
| 7 | Timo Luostarinen | 44.0 | 8.23.4 | 2.17.1 | 17.33.8 | 192.730 |
| 8 | Matti Syvänen | 44.2 | 8.36.9 | 2.21.0 | 17.42.4 | 196.010 |
| 9 | Kari Koskinen | 43.6 | 8.40.8 | 2.20.2 | 18.45.6 | 196.693 |
Naiset

| Sija | Kilpailija | 500 m | 1 500 m | 1 000 m | 3 000 m | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kaija Mustonen | 50.1/ 4 | 2.33.4/ 1 | 1.41.9/ 1 | 5.36.4/ 1 | 208.250 |
| 2 | Kaija-Liisa Keskivitikka | 49.9/ 3 | 2.36.2/ 2 | 1.43.1/ 2 | 5.37.7/ 2 | 209.800 |
| 3 | Arja Kantola | 48.9/ 1 | 2.40.2/ 5 | 1.45.4/ 4 | 6.06.7/ 4 | 216.300 |
| 4 | Paula-Irmeli Halonen | 49.4/ 2 | 2.39.3/ 4 | 1.46.3/ 5 | 6.04.1/ 3 | 216.766 |
| 5 | Riitta Noronen | 50.9/ 5 | 2.38.6/ 3 | 1.44.8/ 3 | 6.06.7/ 4 | 217.284 |
| 6 | Tuula Vilkas | 51.0/ 6 | 2.44.1/ 6 | 1.47.9/ 6 | 6.20.2/ 6 | 223.017 |
Reijo Vihko

Reijo Kalevi Vihko (s. 7. helmikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja professori. Hän on ollut Oulun yliopiston kliinisen kemian professori 1972–2004. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet hormonien aineenvaihdunta ja vaikutusmekanismit, hormoneista riippuvat syövät ja endokriininen diagnostiikka. Hän oli Biocenter Oulun tieteellinen johtaja 1986–1989, Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1982–1986 ja sen pääjohtaja 1996–2004 sekä korkeakouluneuvoston viimeinen puheenjohtaja 1993–1995. Hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto vuonna 1982.
Myyrä (animaatiohahmo)

Myyrä iloitsee uusista housuistaan.
Myyrä (tšek. Krtek) on tšekkiläisen animaattorin ja kuvittajan Zdeněk Milerin tunnetuin animaatiohahmo. Hahmo sai alkunsa vuonna 1956, kun Mileriltä tilattiin kankaan valmistamisesta kertova lasten opetuselokuva. Kuinka myyrä sai housut ilmestyi 1957 ja sai myönteisen vastaanoton. Sarjan toinen osa Myyrä ja auto ilmestyi 1963, minkä jälkeen Miler teki uusia animaatioita säännöllisesti, jopa useamman vuodessa. Vuodesta 1989 alkaen reaalisosialismi päättyi Tšekkoslovakiassa, ja Myyrä-oheistuotteista muodostui menestyksekäs liiketoiminta. Viimeinen Myyrä-elokuva ilmestyi vuonna 2002.
Myyrä on pieni ja iloinen kontiainen, joka mielellään tutustuu uusiin asioihin. Hahmo puhuu hyvin vähän, mutta ilmaisee itseään erilaisin sanattomin huudahduksin sekä nauramalla ja itkemällä. Sarjan ensimmäisissä osissa Myyrä tutustuu uuteen teknologiaan. Myöhemmin animaatiot alkoivat keskittyä erilaisiin arjen ilmiöihin ja vastoinkäymisiin, joista Myyrä kekseliäisyytensä avulla selviää. Tärkeässä roolissa ovat tunteet, joiden tunnistamiseen ja hallitsemiseen lapset saavat Myyrän seikkailuista esimerkkiä. Myös luonnonsuojelu on toistuva teema.
Myyrä-animaatioita on sovitettu kirjoiksi, joita on suomeksi julkaistu yhteensä 16. Ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1959. Yleisradio alkoi esittää Myyrä-animaatioita vuonna 1974. Tšekin ja Suomen lisäksi hahmo on hyvin suosittu Saksassa.
Historia > Tausta

Ensimmäiset tšekkoslovakialaiset animaatiot tehtiin jo maailmansotien välisenä aikana. Toisen maailmansodan päätyttyä elokuvateollisuus kansallistettiin vuonna 1945, ja seuraavina vuosina maa siirtyi sosialismiin. Animaatioala sai valtiolta huomattavaa tukea, ja tšekkoslovakialaiset animaattorit herättivät myönteistä huomiota ulkomailla. Kylmän sodan vuoksi idän ja lännen välinen kulttuurivaihto oli vähäistä. Disneyn vaikutus Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden animaatioalaan oli silti huomattava. Jopa neuvostojohtaja Josif Stalin ihaili Disneyn elokuvia.
Stalinin kuoltua vuonna 1953 Itä-Euroopan yhteiskunnat avautuivat ja alkoivat tavoitella tiiviimpää yhteistyötä muun maailman kanssa. Omavaraisuuden sijaan alettiin korostaa lännen saavuttamista ja ohittamista sekä talouden että taiteiden alalla. Sosialistista kulttuuria alettiin viedä ulkomaille taiteen voimalla. Tšekkoslovakiasta tuli animaation alalla Itä-Euroopan johtava valtio, jonka saavutukset tunnettiin myös Länsi-Euroopassa.
Tšekkiläinen Zdeněk Miler teki ensimmäiset animaationsa saksalaismiehityksen vuosina. Sodan jälkeen Miler liittyi kommunistiseen puolueeseen, joka vuonna 1946 oli tšekkoslovakian suosituin puolue. Puolueen jäsenyys oli hyödyksi Milerin uralle ja antoi hänelle tavallista suuremman taiteellisen vapauden. Sosialismin alkuvuosina Miler teki korostetun opettavaisia ja aatteellisia elokuvia, jotka tähtäsivät uuden sosialistisen sukupolven kasvattamiseen. Niihin verrattuna Myyrästä tuli maanläheisempi ja samaistuttavampi hahmo.
Historia > Sarjan synty ja varhaisvaiheet

Myyrä-hahmo syntyi tilaustyönä vuonna 1956, kun Mileriltä tilattiin vaateteollisuuden toiminnasta kertova lastenelokuva. Aiheeseen heijastuivat Tšekkoslovakian asema Itä-Euroopan koneenrakennuksen edelläkävijänä sekä 1950–1960-lukujen teknologia- ja tulevaisuususko. Samankaltaiset teemat esiintyivät myös itäsaksalaisessa Nukkumatti-sarjassa, joka Myyrää korostuneemmin esitteli uusinta teknologiaa. Tšekin historiasta väitelleen Riikka Palonkorven mukaan ”Myyrästä muodostui kuitenkin Nukkumattia moniulotteisempi ja ajattomampi hahmo”. Disneyn innoittamana Miler päätti tehdä päähenkilöistään eläimiä. Erityisen paljon vaikutusta lienee ollut vuonna 1942 ilmestyneellä Bambilla, joka määritteli eläinanimaation standardit vuosikymmeniksi. Omien sanojensa mukaan Miler keksi Myyrä-hahmon kävelyllä, kun hän kompastui myyrän kasaamaan kumpareeseen.
Sarjan ensimmäinen elokuva Kuinka Myyrä sai housut valmistui vuonna 1957, ja se vietiin heti myös länteen. Venetsian elokuvajuhlilla se voitti parhaan alle 7-vuotiaille suunnatun opettavaisen elokuvan palkinnon. Seuraava elokuva, Myyrä ja auto, ilmestyi kuusi vuotta myöhemmin. Uusia elokuvia ilmestyi sen jälkeen säännöllisesti, ja Myyrästä tuli hyvin suosittu sekä itäblokissa että sen ulkopuolella. Ensimmäisessä elokuvassa oli kertojaääni, mutta myöhemmät osat olivat lähes tyystin vailla puhetta ja Myyrä lausui silloin tällöin yksittäisiä sanoja. Päätös oli tuottajien, ei Milerin. Sanattomuus teki ennakkosensuurista tarpeetonta, ja toisaalta eloisa kuvakerronta riitti juonen kuljettamiseen. Koska elokuvissa ei ollut dialogia, niitä oli helppo viedä ulkomaille. Tšekkoslovakiassa Myyrän televisioesityksistä tuli ylisukupolvinen kokemus.
Tšekkoslovakiassa koettiin 1960-luvulla lyhytaikainen vapautuminen, joka päättyi Neuvostoliiton miehitykseen elokuussa vuonna 1968. Sensuuri ensin höltyi ja sen jälkeen kiristyi taas. Tämä heijastui Myyrä-elokuvien sisältöön, joka keskittyi yhä enemmän arkipäiväisiin aiheisiin. Yksinomaan vuonna 1969 ilmestyi neljä Myyrä-elokuvaa. Palonkorpi arvioi, että ”Myyrän tavoitteena oli tuottaa turvallisuudentunnetta ja jatkuvuutta epävarmassa tilanteessa”. 1970-luvulla Tšekkoslovakiassa tuotettiin selvästi Myyrää yhteiskunnallisempia ja kriittisempiä lastenelokuvia. Esimerkiksi Rosvo-Rudolfin tekijä Radek Pilar joutui vallanpitäjien silmätikuksi. Milerillä ei tiettävästi ollut vastaavia ongelmia, sillä Myyrä pysyttäytyi politiikan ulkopuolella.
Yhteistuotanto länsisaksalaisen WDR-yhtiön kanssa alkoi 1960–1970-lukujen taitteessa. Länsi-Saksassa ei perinteisesti ollut tehty elokuvia tai televisio-ohjelmia lapsille, joten tyhjiötä täyttämään haluttiin ulkomaista osaamista. Päätökselle oli myös taloudellinen peruste, sillä Tšekkoslovakian palkkataso oli länsimaita alhaisempi.
Myyrän kansainvälinen suosio toi arvovaltaa ja rahaa sekä Milerille että Tšekkoslovakian valtiolle. Vaikka Miler lopetti kommunistipuolueen jäsenmaksujen maksamisen ja menetti jäsenyytensä 1970-luvulla, hänen työskentelyynsä ei puututtu.
Historia > Reaalisosialismin jälkeen

Reaalisosialismin päätyttyä vuonna 1989 valtion tuki taiteelle väheni, eikä markkinataloudessa ollut animaatioelokuville entisen veroista kysyntää. Käsin tehty animaatio pitkälti korvautui tietokoneanimaatiolla. Tšekkoslovakian piirroselokuvateollisuus, joka aiemmin oli ollut Disneyn tärkein kansainvälinen haastaja, taantui. Tšekkiläisistä piirroshahmoista ainoana Myyrä kykeni säilyttämään asemansa. Japanissa ja monissa Euroopan maissa hahmon suosio jopa kasvoi.
Sosialismin lakkauttamisen myötä Myyrä-oheistuotteista tuli rahakasta liiketoimintaa, ja Prahassa niitä myydään turisteille matkamuistoiksi. Vuonna 2012 uutisoitiin, että Apple alkaa valmistaa ja myydä Myyrä-oheistuotteita Yhdysvalloissa. Disneyn hallitsevan aseman vuoksi Myyrä ei kuitenkaan ole saanut merkittävää jalansijaa Yhdysvaltain markkinoilla.
Milerin viimeinen Myyrä-elokuva valmistui vuonna 2002. Miler kuoli marraskuussa vuonna 2011, jolloin perikunta alkoi riidellä Myyrän oikeuksista. Milerin tyttärentytär sopi kiinalaisen CCTV-kanavan kanssa uusien Myyrä-jaksojen tuottamisesta. Tšekkiläis-kiinalainen yhteistuotanto ”Myyrä ja Panda” (tunnetaan myös nimellä ”Panda ja Myyrä”) sai Tšekissä ristiriitaisen vastaanoton, sillä alkuperäisten elokuvien ihailijoiden mielestä se oli kehno ja politisoitunut. Vuosikausia jatkunut oikeuskiista päättyi vuonna 2019, kun Prahan korkein oikeus päätti, ettei Milerin tyttärentyttärellä ollut oikeutta lisenssiin.
Historia > Kunnianosoituksia

Riikka Palonkorven mukaan Myyrä on osoitus siitä, etteivät innovatiiviset tuotteet kylmän sodan vuosina siirtyneet pelkästään lännestä itään vaan myös päinvastaiseen suuntaan. Milerin lyhytelokuvat voittivat 1950-luvun lopulta alkaen useita kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Suosituin Myyrä on Tšekissä, Suomessa ja Saksassa, ja hahmosta on tullut tšekkiläisen animaatioteollisuuden symboli sekä kotimaassa että muualla. Todellisuudessa Myyrä-elokuvat muodostavat vain pienen osan kaikista tšekkiläisistä animaatioista.
Vuonna 2011 yhdysvaltalainen astronautti Andrew J. Feustel otti Myyrä-pehmolelun STS-134-avaruuslennolle. Hän oli kuullut hahmosta tšekkiläistaustaiselta vaimoltaan. Feustelin tavoitteena oli lisätä lasten kiinnostusta tieteeseen ja avaruuteen. Nasan tiukkojen turvallisuusvaatimusten vuoksi lelua piti muokata ja testata, ennen kuin se hyväksyttiin lennolle. Kuultuaan Feustelin suunnitelmista Miler lähetti hänelle postikortin ja Myyrä ja raketti -kirjan.
Prahassa järjestettiin yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2015. Myyrä toimi kisojen maskottina.
Hahmo ja teemat > Myyrä

Tarinoiden päähenkilö on Myyrä-niminen maamyyrä eli kontiainen. Lähes sokeasta esikuvastaan poiketen piirroselokuvien Myyrällä on isot silmät. Se on luonteeltaan kiltti, utelias ja kekseliäs. Sillä on paljon ystäviä, mutta se on ajattelussaan ja toimissaan itsenäinen. Myyrä nauraa ja itkee mutta puhuu vain yksittäisiä sanoja. Hahmon ääninäyttelijöinä toimivat Milerin tyttäret. Yleisin repliikki on tšekinkielinen tervehdys ”ahoj”. Tunnetiloja korostetaan sanattomilla huudahduksilla sekä musiikilla, joka sävellettiin varta vasten Myyrä-animaatioita varten ja suunniteltiin tukemaan tarinaa.
Milerin mukaan Myyrä oli idealisoitu omakuva: hahmo, jolla on paljon suuria suunnitelmia, mutta joka ei koskaan täysin onnistu. Se ei elokuvien mittaan aikuistu vaan pysyy aina pikkupoikana. Myyrä ei perusta perhettä, sillä Milerin mukaan tämä mutkistaisi fiktion maailmaa tarpeettomasti. Jos Myyrällä olisi vaimo, elokuvissa täytyisi käsitellä perheriitoja. Myyrällä on kuitenkin tyttöystävä, Hiiri, ”sillä miehellä pitää olla puoliso”.
Hahmo ja teemat > Teemat

Myyrä-elokuvien keskeisin kohdeyleisö ovat pienet lapset. Elokuvissa on hyvin vähän dialogia, ja kerronta tapahtuu lähinnä kuvallisesti. Milerin varhaisemmista töistä poiketen Myyrän seikkailut eivät ole avoimen yhteiskunnallisia, vaan ne pyrkivät kuvaamaan realistisesti lasten jokapäiväistä kokemusmaailmaa. Toistuvia aiheita ovat yhteistyön merkitys sekä erilaiset arjen ongelmat ja riidat, joihin Myyrä etsii ja löytää ratkaisun. Toisinaan Myyrä joutuu reflektoimaan omia virheitään ja selviytymään surun ja häpeän kaltaisista tunteista, joten lapset voivat elokuvien kautta oppia erilaisten tunteiden tunnistamista ja niiden kanssa pärjäämistä. Alkupään elokuvissa Myyrä tutustuu teknologiaan ja uusiin keksintöihin: vaatteiden valmistukseen, autoihin ja avaruusraketteihin. Myöhemmissä elokuvissa aiheet ovat arkisempia, ja Myyrä esimerkiksi käy eläintarhassa ja katselee televisiota.
Tšekkiläinen elokuvalehti kirjoitti 1980-luvun lopulla, että Myyrä-elokuvien tärkeimmät teemat ovat maailmaan tutustuminen, ystävien löytäminen, luonnonsuojelu ja huumori. Yhteiskunnallisia teemoja on Myyrässä melko vähän, eikä elokuvilla ole johdonmukaista agendaa. Myyrä ei puolusta eikä arvostele sosialismia. Toisaalta Miler korosti, että jopa pikkulasten elokuvien on oltava ajankohtaisia, ja niissä tulee käsitellä tärkeitä aiheita. Myyrä-elokuvissa ajankohtaisuus näkyy ennen muuta uuden teknologian esittelyssä. Tšekkiläisen animaattorin Eduard Hofmanin mukaan Myyrä tarkkailee maailmaa lapsen silmin, mutta sarja painottaa myös sitä, miten asiat valmistetaan. Reaalisosialismin romahdettua keskeiseksi aiheeksi nousivat erilaiset perustarpeet.
Myyrä kaupungissa (1982) ja Myyrä ja uni (1984) ovat Myyrä-elokuviksi kantaa ottavia. Ensin mainitussa Myyrän ja sen ystävien kotimetsä tuhotaan uuden kaupungin tieltä. Lisäksi elokuvassa kuvataan ihmisten riippuvuutta epäluotettavasta teknologiasta. Myös Myyrä ja uni käsittelee teknologisen yhteiskunnan varjopuolia. Sarjalle epätyypillisesti unitarinassa on voimakkaita fantasiaelementtejä.
Palonkorven mukaan Myyrän teemat ”ovat suuressa määrin yleismaailmallisia. Ne eivät ole sidottuja kulttuuriin, paikkaan eivätkä merkittävästi edes aikaan. Tässä näkyy myös yksi merkittävistä eroista Myyrä-animaatioiden ja Disneyn tuotannon välillä. Siinä missä tšekkoslovakialainen Myyrä keskittyi tunteisiin, Disney korosti eeppistä kertomusta, hyvän ja pahan kohtaamista. Myyrässä erityisen pahantahoiset hahmot puuttuvat. Kyseessä on korkeintaan ajattelemattomuus ja virheetkin ovat inhimillisiä.”
Luettelo Myyrä-animaatioista

Kaksi ensimmäistä Myyrä-animaatiota ovat 10–15 minuutin mittaisia lyhytanimaatioita. Vuosina 1966–1975 ja 1995–2002 tehdyt ovat pääasiassa viidestä kahdeksaan minuutin mittaisia. Vuosina 1982–1994 tehdyt lyhytelokuvat ovat pitempiä, noin puolen tunnin pituisia.
| Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Valmistusvuosi |
| --- | --- | --- |
| Kuinka Myyrä sai housut | Jak krtek ke kalhotkám přišel | 1957 |
| Myyrä ja auto | Krtek a autíčko | 1963 |
| Myyrä ja raketti | Krtek a raketa | 1966 |
| Myyrä ja radio | Krtek a tranzistor | 1968 |
| Myyrä ja vihreä tähti | Krtek a zelená hvězda | 1969 |
| Myyrä ja purukumi | Krtek a žvýkačka | 1969 |
| Myyrä eläintarhassa | Krtek v Zoo | 1969 |
| Myyrä puutarhurina | Krtek zahradníkem | 1969 |
| Myyrä ja siili | Krtek a ježek | 1970 |
| Myyrä ja tikkukaramelli | Krtek a lízátko | 1970 |
| Myyrä ja televisio (myös Myyrä ja TV) | Krtek a televizor | 1970 |
| Myyrä ja sateenvarjo | Krtek a paraplíčko | 1971 |
| Myyrä maalarina (myös Myyrä taiteilijana) | Krtek malířem | 1972 |
| Myyrä ja tulitikut | Krtek a zápalky | 1974 |
| Myyrä ja musiikki | Krtek a muzika | 1974 |
| Myyrä ja puhelin | Krtek a telefon | 1974 |
| Myyrä kemistinä | Krtek chemikem | 1974 |
| Myyrä ja matto | Krtek a koberec | 1974 |
| Myyrä kelloseppänä | Krtek hodinářem | 1974 |
| Myyrän joulu | Krtek o Vánocích | 1975 |
| Myyrä valokuvaajana | Krtek fotografem | 1975 |
| Myyrä ja muna | Krtek a vejce | 1975 |
| Myyrä ja maansiirtokone | Krtek a buldozér | 1975 |
| Myyrä erämaassa | Krtek na poušti | 1975 |
| Myyrä karnevaaleilla | Krtek a karneval | 1975 |
| Myyrä kaupungissa (myös Myyrä ja kivinen metsä) | Krtek ve městě | 1982 |
| Myyrä ja uni | Krtek ve snu | 1984 |
| Myyrä lääkettä etsimässä | Krtek a medicína | 1987 |
| Myyrä filmitähtenä | Krtek filmová hvězda | 1988 |
| Myyrä ja kotka | Krtek a orel | 1992 |
| Myyrä ja kello | Krtek a hodiny | 1994 |
| Myyrä ja hiili | Krtek a uhlí | 1995 |
| Myyrä ja ystävyys | Krtek a kamarádi | 1995 |
| Myyrä ja retki | Krtek a víkend | 1995 |
| Myyrä ja robotti | Krtek a robot | 1995 |
| Myyrä ja syntymäpäivät | Krtek a oslava | 1995 |
| Myyrä ja ankanpoikaset | Krtek a kachničky | 1995 |
| Myyrä ja metro | Krtek a metro | 1997 |
| Myyrä ja sienet | Krtek a houby | 1997 |
| Myyrä ja hiiri | Krtek a myška | 1997 |
| Myyrä ja pikku jänis | Krtek a zajíček | 1997 |
| Myyrä ja jänisperhe | Krtek a maminka | 1997 |
| Myyrä ja tulva | Krtek a potopa | 1997 |
| Myyrä ja lumiukko | Krtek a sněhulák | 1998 |
| Myyrä ja loma | Krtek a dovolená | 1998 |
| Myyrä ja huilu | Krtek a flétna | 1999 |
| Myyrä ja kaivo | Krtek a pramen | 1999 |
| Myyrä ja kuva | Krtek a šťoura | 1999 |
| Myyrä ja pääskynen | Krtek a vlaštovka | 2000 |
| Myyrä ja pieni kala | Krtek a rybka | 2000 |
| Myyrä ja sammakko | Krtek a žabka | 2002 |
Myyrä-animaatiot Suomessa

Suomessa Myyrä-animaatioita on näytetty televisiossa 1970-luvulta eteenpäin. Ensimmäisen kerran Myyrää esitettiin Yle TV2:n ruotsinkielisissä lastenohjelmissa vuoden 1974 syksyllä. FST näytti uusia jaksoja vuosina 1976 ja 1979. Uusintoja näytettiin vuosina 1979–1982 ja 1988. Suomenkielisenä sarjan näytti Yle TV1 vuoden 1975 kesällä. Se uusittiin vuosina 1979–1980 ja Veturi-ohjelmassa vuosina 1999–2001.
Myyrä-tarinoita julkaistiin ensimmäisen kerran VHS-kasettina vuonna 1986 ja sitten 1990–2000-luvuilla. DVD-levyinä Myyrä ilmestyi 2000-luvulta lähtien. Myyrä-animaatioiden pituus vaihtelee, ja animaatiojulkaisut voivat sisältää joko pari tarinaa tai useita lyhyitä kertomuksia. Samoja tarinoita on useilla erinimisillä julkaisuilla ja VHS-kaseteilla ilmestyneitä tarinoita on julkaistu uudelleen DVD-muodossa.