stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Memelin mandaattihallintoalue
Hallinnon luovuttaminen saksalaisilta ranskalaisille

10. helmikuuta 1920 Ranskan armeijan 21. vuoristojääkäripataljoona ja Gumbinnen hallintopiirin presidentti kreivi Georg von Lambsdorff tulivat paikalle. Hallintohenkilöstö ja pataljoonan pääosa menivät Memeliin pääasiassa Saksan armeijan entisille kasarmeille. Yksi komppania erotettiin osastoksi Heydekrugiin ja toinen Pogegeniin. Alkuperäinen vahvuus, 750 sotilasta vähennettiin ensin 625 sotilaaseen ja lopulta 250:een. 15. helmikuuta 1919 ranskalaisten komentaja, kenraali Dominique Odry, sai siviili- ja sotilaskomissaarin valtuudet ja saksalaiset luovuttivat alueen hallinnon ranskalaisille.
Liettualaisten Klaipėdan kaappaus

Helmikuussa 1920 alueen hallinta siirtyi ranskalaisille. Vuonna 1921 Liettuan uudet valtiopäivät, seimas, vaati yksimielisesti alueen liittämistä Liettuaan. Kuitenkaan aluetta miehittävä Ranska ei halunnut alueen siirtymistä Liettualle, koska se suosi suurpoliittisesta syystä Puolaa, joka myös halusi alueen itselleen. Sen sijaan Saksa kannatti alueen siirtämistä Liettualle, koska sen saaminen myöhemmin takaisin Liettualta Saksalle katsottiin olevan helpompaa kuin suurvallalta, Ranskalta, tai Puolalta. Myös Britannia oli periaatteessa myönteinen liettualaisten asialle Saksan tapaan. Ranska ja Puola kannattivat alueen muuttamista vapaavaltioksi, joka olisi Kansainliiton valvonnassa.
Koska Liettua ei voinut saada aluetta rauhanomaisesti, turvautui Ernestas Galvanauskasin hallitus ulkopuolelta järjestettyyn kapinaan. Hänen lisäkseen vallankaappausta olivat järjestämässä mm. Liettuan sotilastiedustelun päällikkö Jonas Polovinskas-Budrys ja Klaipėdan liettualainen johtaja Jonas Zilius. Myös suojeluskunnan johto oli aktiivinen.
Hankkeelle oli saatu poliittiset takuut Saksalta ja Neuvostoliitolta. Ranskan uskottiin olevan miltei haluton vastatoimiin siksi, että se oli miehittänyt Reininmaan Saksan sotakorvaussaatavien vakuudeksi.
Liettualaisten 9. tammikuuta 1923 aloittaman valtauksen seurauksena liittoutuneiden ulkoministerikokous 16. helmikuuta 1923 totesi, että Kansainliiton mandaattihallinto voidaan lakkauttaa ja siirtää alue Liettuan vallan alaiseksi, mikäli alueelle taataan autonomia.
19. helmikuuta 1923 ympärysvaltojen, käytännössä Ranskan, mandaattihallinto alueella lakkautettiin. 7. toukokuuta 1923 Memelin sopimuksella Liettua ja liittoutuneet sopivat autonomian myöntämisestä alueelle Liettuan vallan alaisuudessa. Sopimusoikeudellisesti järjestely tuli voimaan 25. elokuuta 1925, kun kaikki ratifiointiasiakirjat oli talletettu.
Alue sulautui Liettuaan siten, että 3. maaliskuuta Liettuan raha tuli käyttöön alueella, 15. maaliskuuta alue nimettiin liettualaisittain Klaipėdaksi ja 15. elokuuta Liettuan rautatiet otti vastaan rautatieliikenteen hallinnan.
Seuraukset

Poliittisesti alueen saaminen Liettualle oli menestys Puolan Vilnan alueen miehityksen jälkeen. Taloudellisesti Klaipėdan satamasta tuli menestys maan viennin kulkiessa pääasiassa sen kautta. Alue liettualaistui, ja siellä oli kolmasosa Liettuan teollisesta tuotantokyvystä.
Maaliskuussa 1939 Saksa miehitti alueen, joka liitettiin Itä-Preussiin. Toisen maailmansodan jälkeen se tuli kuulumaan Neuvostoliittoon ja liitettiin Liettuan sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Nykyisin alue kuuluu jälleen itsenäistyneelle Liettualle.
Aluejako > Gumbinnen hallintopiiri (Regierungsbezirk Gumbinnen)

suurin osa Heydekrugn seutua
osia Niederungin, Ragnitin, Tilsitinmaan seudusta ja Tilsitin kaupunki
Aluejako > Königsbergin hallintopiiri (Regierungsbezirk Königsberg)

Memelinmaan seutu ja Memelin kaupunki
Sotilashallinto

1920–1921 alueen hallinnosta vastasi ranskalainen prikaatikenraali Joseph Dominique Odry, joka oli sekä sotilaskomentaja että siviilikomissaari. Alueen hallinnon johtokuntaan (Direktorium des Memelgebietes) Odry määräsi työvaliokunnan (Arbeitsausschuss), jonka puheenjohtajana (Präsident) toimi Arthur Altenberg 1920–1921 ja Wilhelm Stepputat 1921–1923. Vuodesta 1921 toimi sotilaskomentajana majuri Thibaut ja siviilikomissaarina Jean Gabriel Petisné, 1. toukokuuta 1921 – 19. helmikuuta 1923.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Memelin mandaattihallintoalue Wikimedia Commonsissa
Memel kaapattiin kerran..., Suomen Kuvalehti, 12.10.1935, nro 41, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Memel, Kuva, 29.03.1939, nro 7, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Liettualle kuulunut Memelin alue ja Saksan pohjoinen Itä-Preussi vuosina 1923–1939
Viljo Punkari

Viljo Matias Punkari (3. lokakuuta 1934 Ylistaro – 15. marraskuuta 1964 Ylistaro) oli suomalainen painija.
Punkari sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin alle 79 kilon sarjassa kuudenneksi ja Rooman 1960 olympialaisten vapaapainin alle 79 kilon sarjassa 12:nneksi. Hän osallistui vapaapainiin myös Melbournessa mutta ei sijoittunut. Hän edusti Suomea 26 maaottelussa.
Seuratasolla "Ville" Punkari edusti Ylistaron Kilpa-Veljiä ja Vaasan Voima-Veikkoja. Hän voitti yhteensä 13 Suomen mestaruutta kreikkalais-roomalaisessa painissa ja vapaapainissa vuosina 1954–1961.
Viljo Punkari kuoli 30-vuotiaana tapaturmaisesti. Hänen veljensä Pentti Punkari oli myös painin olympiaedustaja ja Suomen mestari.
Melonta kesäolympialaisissa 2012

Ratamelonta.
Koskimelonta.
Melonnassa kilpailtiin Lontoon 2012 kesäolympialaisissa 29. heinäkuuta – 2. elokuuta ja 6. – 11. elokuuta. Ensin kilpailtiin koskimelonnassa, jonka jälkeen ohjelmassa oli ratamelonta. Tapahtumia oli yhteensä 18. Kilpailijoita oli 330, joista koskimelonnassa 82 ja ratamelonnassa 248. Koskimelontakilpailut käytiin Lee Valley White Water Centressä ja ratamelonta Dorney Lakella.
Tapahtumat > Koskimelonta

Miehet:
Kanadalaisyksikkö
Kanadalaiskaksikko
Kajakkiyksikkö
Naiset:
Kajakkiyksikkö
Tapahtumat > Ratamelonta

Miehet:
Kajakkiyksikkö – 200 m
Kajakkiyksikkö – 1 000 m
Kajakkikaksikko – 200 m
Kajakkikaksikko – 1 000 m
Kajakkinelonen – 1 000 m
Kanadalaisyksikkö – 200 m
Kanadalaisyksikkö – 1 000 m
Kanadalaiskaksikko – 1 000 m
Naiset:
Kajakkiyksikkö – 200 m
Kajakkiyksikkö – 500 m
Kajakkikaksikko – 500 m
Kajakkinelonen – 500 m
Aikataulu > Koskimelonta

| Päivä | Päivämäärä | Alkaa | Päättyy | Tapahtuma | Vaihe |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. päivä | Sunnuntai, 29. heinäkuuta | 13.30 | 17.40 | Miesten kanadalaisyksikkö | 1. ja 2. kierros |
| 1. päivä | Sunnuntai, 29. heinäkuuta | 13.30 | 17.40 | Miesten kajakkiyksikkö | 1. ja 2. kierros |
| 2. päivä | Maanantai, 30. heinäkuuta | 13.30 | 17.30 | Miesten kanadalaiskaksikko | 1. ja 2. kierros |
| 2. päivä | Maanantai, 30. heinäkuuta | 13.30 | 17.30 | Naisten kajakkiyksikkö | 1. ja 2. kierros |
| 3. päivä | Tiistai, 31. heinäkuuta | 13.30 | 15.50 | Miesten kanadalaisyksikkö | Välierät ja finaali |
| 4. päivä | Keskiviikko, 1. elokuuta | 13.30 | 16.05 | Miesten kajakkiyksikkö | Välierät ja finaali |
| 5. päivä | Torstai, 2. elokuuta | 13.30 | 17.00 | Miesten kanadalaiskaksikko | Välierät ja finaali |
| 5. päivä | Torstai, 2. elokuuta | 13.30 | 17.00 | Naisten kajakkiyksikkö | Välierät ja finaali |
Aikataulu > Ratamelonta

| Päivä | Päivämäärä | Alkaa | Päättyy | Tapahtuma | Vaihe |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. päivä | Maanantai, 6. elokuuta | 9.30 | 12.00 | Miesten kajakkiyksikkö – 1 000 m | Alku- ja välierät |
| 1. päivä | Maanantai, 6. elokuuta | 9.30 | 12.00 | Miesten kajakkikaksikko – 1 000 m | Alku- ja välierät |
| 1. päivä | Maanantai, 6. elokuuta | 9.30 | 12.00 | Miesten kanadalaisyksikkö – 1 000 m | Alku- ja välierät |
| 1. päivä | Maanantai, 6. elokuuta | 9.30 | 12.00 | Naisten kajakkinelonen – 500 m | Alku- ja välierät |
| 2. päivä | Tiistai, 7. elokuuta | 09.30 | 11.45 | Miesten kajakkinelonen – 1 000 m | Alku- ja välierät |
| 2. päivä | Tiistai, 7. elokuuta | 09.30 | 11.45 | Miesten kanadalaiskaksikko – 1 000 m | Alku- ja välierät |
| 2. päivä | Tiistai, 7. elokuuta | 09.30 | 11.45 | Naisten kajakkiyksikkö – 500 m | Alku- ja välierät |
| 2. päivä | Tiistai, 7. elokuuta | 09.30 | 11.45 | Naisten kajakkikaksikko – 500 m | Alku- ja välierät |
| 3. päivä | Keskiviikko, 8. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Miesten kajakkiyksikkö – 1 000 m | Finaali |
| 3. päivä | Keskiviikko, 8. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Miesten kajakkokaksikko – 1 000 m | Finaali |
| 3. päivä | Keskiviikko, 8. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Miesten kanadalaisyksikkö – 1 000 m | Finaali |
| 3. päivä | Keskiviikko, 8. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Naisten kajakkinelonen – 500 m | Finaali |
| 4. päivä | Torstai, 9. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Miesten kanadalaiskaksikko – 1 000 m | Finaali |
| 4. päivä | Torstai, 9. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Miesten kajakkinelonen – 1 000 m | Finaali |
| 4. päivä | Torstai, 9. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Naisten kajakkiyksikkö – 500 m | Finaali |
| 4. päivä | Torstai, 9. elokuuta | 09.30 | 11.15 | Naisten kajakkikaksikko – 500 m | Finaali |
| 5. päivä | Perjantai, 10. elokuuta | 09.30 | 12.00 | Miesten kajakkiyksikkö – 200 m | Alku- ja välierät |
| 5. päivä | Perjantai, 10. elokuuta | 09.30 | 12.00 | Miesten kajakkikaksikko – 200 m | Alku- ja välierät |
| 5. päivä | Perjantai, 10. elokuuta | 09.30 | 12.00 | Miesten kanadalaisyksikkö – 200 m | Alku- ja välierät |
| 5. päivä | Perjantai, 10. elokuuta | 09.30 | 12.00 | Naisten kajakkiyksikkö – 200 m | Alku- ja välierät |
| 6. päivä | Lauantai, 11. elokuuta | 09.30 | 11.20 | Miesten kajakkiyksikkö – 200 m | Finaali |
| 6. päivä | Lauantai, 11. elokuuta | 09.30 | 11.20 | Miesten kajakkikaksikko – 200 m | Finaali |
| 6. päivä | Lauantai, 11. elokuuta | 09.30 | 11.20 | Miesten kanadalaisyksikkö – 200 m | Finaali |
| 6. päivä | Lauantai, 11. elokuuta | 09.30 | 11.20 | Naisten kajakkiyksikkö – 200 m | Finaali |
Ajat ovat paikallista aikaa.
Mitalistit > Koskimelonta

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Luokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Miesten kanadalainen yksikkö |  Tony Estanguet |  Sideris Tasiadis |  Michal Martikán |
| Miesten kanadalainen kaksikko |  Tim Baillie ja Etienne Stott |  David Florence ja Richard Hounslow |  Pavol ja Peter Hochschorner |
| Miesten kajakkiyksikkö |  Daniele Molmenti |  Vavřinec Hradilek |  Hannes Aigner |
| Naisten kajakkiyksikkö |  Émilie Fer |  Jessica Fox |  Maialen Chourraut |
Mitalistit > Ratamelonta > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Luokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kanadalainen yksikkö 200 m |  Juri Tšeban | Ei ole jaettu |  Ivan Štyl |
| Kanadalainen yksikkö  1 000 m |  Sebastian Brendel |  David Cal |  Mark Oldershaw |
| Kanadalainen kaksikko 1 000 m |  Peter Kretschmer ja Kurt Kuschela |  Andrei Bahdanovitš ja Aljaksandr Bahdanovitš |  Aleksei Korovaškov ja Ilja Pervuhin |
| Kajakkiyksikkö 200 m |  Ed McKeever |  Saúl Craviotto |  Mark de Jonge |
| Kajakkiyksikkö 1 000 m |  Eirik Verås Larsen |  Adam van Koeverden |  Max Hoff |
| Kajakkikaksikko 200 m |  Juri Postrigai ja Aleksandr Djatšenko |  Raman Pjatrušenka ja Vadzim Mahneu |  Liam Heath ja Jon Schofield |
| Kajakkikaksikko 1 000 m |  Rudolf Dombi ja Roland Kökény |  Fernando Pimenta ja Emanuel Silva |  Martin Hollstein ja Andreas Ihle |
| Kajakkinelonen 1 000 m |  Tate Smith, David Smith, Murray Stewart ja Jacob Clear |  Zoltán Kammerer, Dávid Tóth, Tamás Kulifai ja Dániel Pauman |  Daniel Havel, Lukáš Trefil, Josef Dostál ja Jan Štěrba |
Mitalistit > Ratamelonta > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Luokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kajakkiyksikkö 200 m |  Lisa Carrington |  Inna Osipenko-Radomska |  Natasa Dusev-Janics |
| Kajakkiyksikkö 500 m |  Danuta Kozák |  Inna Osipenko-Radomska |  Bridgitte Hartley |
| Kajakkikaksikko 500 m |  Franziska Weber ja Tina Dietze |  Katalin Kovács ja Natasa Dusev-Janics |  Beata Mikołajczyk ja Karolina Naja |
| Kajakkinelonen 500 m |  Krisztina Fazekas, Katalin Kovács, Danuta Kozák ja Gabriella Szabó |  Carolin Leonhardt, Franziska Weber, Katrin Wagner-Augustin ja Tina Dietze |  Iryna Pamialova, Nadzeya Papok, Volha Khudzenka ja Maryna Pautaran |
Aiheesta muualla

Koskimelonta Lontoon 2012 olympialaisten sivuilla (englanniksi)
Ratamelonta Lontoon 2012 olympialaisten sivuilla (englanniksi)
Kesäolympialaisten 2012 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Melonta olympialaisissa
1896–1920 •
1924 (Näytöslaji) •
1928–1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
Lee Valley White Water Centren kartta.
Menon (dialogi)

Menon (m.kreik. Μένων; lat. Meno) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Hyveestä (Περὶ ἀρετῆς, Peri aretēs). Dialogissa Sokrates ja Menon pyrkivät muodostamaan hyveen yleispätevän määritelmän.
Historia

Platonin teosten joukossa Menon kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa. Teos voidaan nähdä myös kuuluvaksi siirtymäkauteen varhaisvaiheen ja keskivaiheen dialogien välillä. Tarkemmin dialogi on ajoitettu kirjoitetuksi 380-luvulla eaa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu VI tetralogiaan yhdessä dialogien Euthydemos, Protagoras ja Gorgias kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin koettelevien (peirastikos) teosten joukkoon.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Menon. Teoksessa Teokset II.  (Toinen painos)  Suomentanut Marianna Tyni. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15893-7
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Meno. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume III: Theages, Charmides, Laches, Lysis, Euthydemus, Protagoras, Gorgias, Meno, Hippias Maior, Hippias Minor, Io, Menexenus. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145424  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Meno. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume II: Laches. Protagoras. Meno. Euthydemus. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99183-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Meno. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Meno. The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Meno. Project Gutenberg. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Eisenstadt, Michael: Plato's Meno: Contretemps in the Classroom (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Värri, Veli-Matti: Menonin paradoksi ”neliulotteisessa” kasvatustodellisuudessa (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 2/1994.
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Punarahkasammalryhmä

| Punarahkasammalryhmä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Alasuku::  Sphagnum
Lajiryhmä::  Sphagnum medium coll.
Katso myös
   Punarahkasammalryhmä Wikispeciesissä   Punarahkasammalryhmä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punarahkasammalryhmä (Sphagnum medium coll.) on epämuodollinen ryhmä rahkasammallajeja.
Ryhmään kuuluu:
punarahkasammal – Sphagnum medium Limpr.
punaterärahkasammal – Sphagnum divinum Flatberg & Hassel
tulimaanrahkasammal – Sphagnum magellanicum Brid.
Ulkonäkö ja koko

Punarahkasammalryhmän lajit kasvavat 10–20 cm pitkiksi. Ne ovat rotevia. Niiden haarat kasvavat 4–6 haaran kimppuina, joista 2–3 siirottaa ulospäin ja samanverran alaspäin. Itiöpesäke on tumman ruskea, pallomainen.
Punarahkasammalet ovat punertavia melko alhaaltakin, kun taas rusorahkasammalessa väriä on vain ylimmissä lehdissä.
Levinneisyys

Suomessa punarahkasammalryhmän lajeja tavataan yleisenä koko maassa karuilla rämeillä, nevoilla ja korvissa kosteilla välipinnoilla. Niitä kasvaa kaikilla mantereilla paitsi Etelämanterella.
Punalohi

| Punalohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Tyynenmerenlohet Oncorhynchus
Laji::  nerka
Kaksiosainen nimi
 Oncorhynchus nerka  (Walbaum, 1792) 
Katso myös
   Punalohi Wikispeciesissä   Punalohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punalohi (Oncorhynchus nerka) on tyynenmerenlohiin kuuluva kalalaji, joka useimpien sukunsa lajien tapaan lisääntyy ja kuolee makeassa vedessä. Kutuasussa punalohen kyljet muuttuvat kirkkaan punaisiksi ja pää vihreäksi. Koiraiden niskaan kasvaa kyttyrä, alaleuka muuttuu koukkumaiseksi ja hampaat kasvavat.
Jotkin populaatiot vaeltavat Alaskan, toiset Japanin ja Venäjän jokiin ja järviin. Yleensä punalohet palaavat synnyinjokeensa tai -järveensä nelivuotiaina. Niiden, kuten muidenkin synnyinvesilleen palaavien lohilajien, vaellus on tärkeää esimerkiksi vararavintoa kerääville harmaakarhuille. On myös kantoja, jotka elävät koko ikänsä synnyinjoessaan tai -järvessään. Nämä kokanee- eli intiaanilohena tunnetut kalat jäävät meressä varttuneita sukulaisiaan huomattavasti pienemmiksi.
Keski-Suomessa istutettiin 1950-luvulla järvipunalohta eli intiaanilohta, mutta pysyviä kantoja ei muodostunut. Ruotsissa vastaavista istutuksista muodostui myös lisääntyviä populaatioita, mutta sittemmin nekin ovat hävinneet. Japanissa elänyt kunimasu, jota aiemmin luultiin punalohen alalajiksi, on katsottu kuolleeksi sukupuuttoon ihmisen tekemän patoamisen vuoksi. Vuonna 2010 kuitenkin löydettiin kyseisen lajin yksilöitä, joiden kanta on peräisin eri vesistöön vuonna 1935 siirretyistä mätimunista.
Naaras ja koiras kutuasussa
Ravinto

Poikasina punalohet syövät pääasiassa planktonia ja vesihyönteisiä. Aikuisina ne saalistavat pieniä kaloja. Ne kasaavat merellä vararavintoa kutuvaellusta varten, koska silloin ne lakkaavat syömästä.
Kalastus

Punalohta pyydetään kaupallisesti troolaamalla ja verkoilla. Vuotuiset kokonaissaaliit ovat olleet 150 000 tonnin luokkaa, mistä suurin osa Yhdysvaltain kalastusta.
Aiheesta muualla

Oncorhynchus nerka Luonnontieteellinen keskusmuseo.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q44064  Wikispecies: Oncorhynchus nerka  ADW: Oncorhynchus_nerka  BOLD: 88747  CoL: 49JFH  EoL: 46563140  EPPO: ONCRNE  FishBase: 243  GBIF: 5204039  iNaturalist: 69922  IRMNG: 11368252  ITIS: 161979  IUCN: 135301  NAS: 915  NatureServe: 2.100974  NCBI: 8023  NOAA: sockeye-salmon  NZOR: ae287c25-4d49-484c-9541-3a4e9dbafc19  Observation.org: 598092  OBIS: 254569  Open Tree of Life: 165375  WoRMS: 254569  Laji.fi: MX.53129
Punarintapitaho

| Punarintapitaho |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pitahot Ochthoeca
Laji::  rufipectoralis
Kaksiosainen nimi
 Ochthoeca rufipectoralis  (Orbigny & Lafresnaye, 1837) 
Alalajit
 O. r. centralis  O. r. obfuscata  O. r. poliogastra  O. r. rubicundula  O. r. rufipectoralis  O. r. rufopectus  O. r. tectricialis 
Katso myös
   Punarintapitaho Wikispeciesissä   Punarintapitaho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punarintapitaho (Ochthoeca rufipectoralis) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punarintapitaho on noin 14 cm. Selästään laji on väritykseltään ruskea ja pää on musta. Päässä on leveät valkoiset silmäkulmajuovat. Linnun siivet ovat mustat ja niissä on punaruskea juova. Punarintapitahon kurkku on harmahtava ja rinta oranssinruskea. Vatsa on lajilla väritykseltään valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Punarintapitahoa tavataan Andeilta alueelta, joka ulottuu Venezuelasta ja Kolumbiasta Bolivian länsiosiin. Linnun elinympäristöä ovat vuoristometsät ja metsien reunamaat. Laji liikkuu enemmän puiden latvuksissa kuin monet muut tyrannit, jotka ovat pensaikkojen lajeja. Punarintapitahon elinympäristöt sijaitsevat yleensä 2 500–3 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Punarintapitahot liikkuvat yleensä pareittain ja voivat joskus liittyä sekaparviin. Lajin ravintoa ovat hyönteiset, joita se etsii puiden lehvästön keskikerroksista tai pyydystää ilmasta.
Puna-ampiainen

| Puna-ampiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Ampiaiset Vespidae
Alaheimo::  Vespinae
Suku::  Vespula
Laji::  rufa
Kaksiosainen nimi
 Vespula rufa  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Puna-ampiainen Wikispeciesissä   Puna-ampiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
♀
Puna-ampiainen (Vespula rufa) on yhdyskunta-ampiaisiin kuuluva myrkkypistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Puna-ampiainen on keskikokoinen, musta-keltainen ampiaislaji. Silmän etuosaan työntyvä uloke on yläosastaan musta, alempaa keltainen. Otsalla on keltainen laikku. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen ja työläisillä ja kuningattarilla siinä on musta, ankkurimainen kuvio, kuhnureilla vain pieni musta keskitäplä. Takaruumis on musta-keltainen, mutta kahdessa etummaisessa jaokkeessa on vaihtelevissa määrin voimakkaan punaista väriä. Takimmaisen raajaparin säärten karvat ovat lyhyitä ja väriltään vaaleita. Työläiset ja kuhnurit ovat 10–14 mm, kuningattaret 16–20 mm pituisia.
Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Japaniin ja Koreaan sekä edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat

Puna-ampiainen viihtyy erityisesti kosteissa ja varjoisissa metsissä, eikä se ole tyypillisimpiä kulttuuriympäristön asukkeja. Pesä on väriltään harmaa ja sijaitsee aina suojaisessa paikassa, yleensä heti maanpinnan alapuolella, mutta joskus jopa käytävän päässä syvällä maan alla, vain harvoin maanpinnan yläpuolella. Laji ei yleensä ole yhtä aggressiivinen kuin monet muut ampiaislajit.
Kuningatar aloittaa pesänrakennuksen toukokuussa ja ensimmäiset työläiset aloittavat kesäkuun alkupuoliskolla. Uusia kuningattaria ja kuhnureita tavataan heinä-elokuussa. Ainoastaan uudet, hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat. Pesä tuottaa noin 450 työläistä.
Puna-ampiaisen pesissä elää pesäloisena norkoampiainen (Vespula austriaca).