stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekkarinen

Pekkarinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Aarre Pekkarinen (1946–2022), näyttelijä
Aimo Pekkarinen (1921–1990), farmakologian professori
Aino Elina Pekkarinen (1901–1954), kirjailija
Aino Irene Pekkarinen (1911–1971), kirjailija
Aku Pekkarinen (s. 1985), jääkiekkoilija
Antti Pekkarinen (s. 1966), juontaja ja toimittaja
Eino Pekkarinen (1910–1994), kadettivakoojana tunnettu suomalainen kommunisti
Elina Pekkarinen (s. 1975), erikoistutkija ja Suomen lapsiasiainvaltuutettu
Johan Pekkarinen (1888–1921), jääkäriluutnantti
Jukka Pekkarinen (s. 1947), taloustieteilijä, Suomen valtiovarainministeriön kansantalousosaston johtaja
Jussi Pekkarinen, ulkoasiainministeriön tutkija ja tietokirjailija
Maija Pekkarinen (1915–2018), ravitsemustieteilijä
Mauri Pekkarinen (s. 1947), kansanedustaja ja ministeri
Pentti Pekkarinen (1917–1975), kansanedustaja ja ministeri
Saara Pekkarinen (s. 1986), keskimatkojen juoksija
Sannamaija Pekkarinen (s. 1980), näyttelijä
Tatu Pekkarinen (1892–1951), laulunsanoittaja, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
Tuomas Pekkarinen (1972–2022), taloustieteilijä
Veikko Pekkarinen (1907–1985), päätoimittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Årdalin kirkko (Årdal)

| Årdalin kirkko Årdal kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2016.
Sijainti:  Årdal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1867
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  235
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Årdalin kirkko (norj. Årdal kyrkje) on Årdalin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Årdalin kirkko (Årdal) Wikimedia Commonsissa
Šeksna (joki)

| Šeksna |
| --- | --- |
 Goritsyn luostari sijaitsee Šeksnan varrella.
Alkulähde:  Valkeajärvi
Laskupaikka:  Volga
Maat:  Venäjä
Pituus:  139 km
Alkulähteen korkeus:  120 m
Virtaama:  172 m³/s
Valuma-alue:  19 000 km²
Šeksna (ven. Шексна́) on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Vologdan alueella Venäjällä. Nykyisellään joki on 139 km:n pituinen. Se laskee Valkeajärvestä (Beloje ozero) Rybinskin tekojärveen. Ennen vesistöjen patoamista joki oli nykyistä paljon pitempi. Joessa on kaksi voimalaitosta. Šeksna on osa Volgan–Itämeren vesitietä, ja siitä on myös kanavayhteys Vienanjoen vesistöön. Šeksnan varrella sijaitsee Šeksnan kaupunkityyppinen taajama ja joen suulla Vologdan alueen suurin kaupunki Tšerepovets.
Pavel Bažov

| Pavel Bažov |
| --- | --- |
 Pavel Bažov vuonna 1911
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pavel Petrovitš Bažov
Syntynyt: 1879 Jekaterinburgin lähellä, Venäjä
Kuollut: 1950 (70–71 vuotta) Sverdlovsk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pavel Petrovitš Bažov (ven. Па́вел Петро́вич Бажо́в, 27. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1878 Sysertin tehdas Jekaterinburgin lähellä – 3. joulukuuta 1950 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Pavel Bažov syntyi vuorityöläisen perheeseen, valmistui Permin pappisseminaarista ja työskenteli opettajana. Jo nuorena hän kiinnostui Uralin kaivos- ja metallityöläisten suullisesta kansanperinteestä. Vuonna 1918 Bažov liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan, toimi puoluetehtävissä, toimitti sanomalehteä ja johti paikallista kansanvalistusosastoa.
Bažovin pääteos on Uralin vuorityöläisten kansanperinteeseen perustuva satukokoelma Malakiittilipas (Malahitovaja škatulka), jonka ensimmäinen laitos ilmestyi vuonna 1939. Vuonna 1943 kirjailija sai siitä Stalin-palkinnon. Bažovin satuihin perustuu Aleksandr Ptuškon elokuva Kivinen kukka (Kamennyi tsvetok, 1946), jossa Bažov oli myös käsikirjoittajana, samoin Sergei Prokofjevin baletti Skaz o kamennom tsvetke (1954) ja Kirill Moltšanovin samanniminen ooppera. Kirjailijan teokset ovat innoittaneet myös taidemaalareita ja kuvanveistäjiä.
Kirjailija toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä.
Suomennetut teokset

Hopeakavio (Serebrjanoe kopyttse). Suom. Vuokko Ahveninen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Ural-vuorten tarinoita (Uralskie skazy). Suom. Tauno Haapalainen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Malakiittilipas: Ural-vuorten tarinoita (Malahitovaja škatulka). Suom. Vuokko Ahveninen, Tauno Haapalainen ja Marja-Leena Raunio. Moskova: Raduga, 1984.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Pavel Bažov (venäjäksi)
Pavel Bažoville omistettu sivusto (venäjäksi)
Pavel Bažov hänelle omistetun kirjallisuuspalkinnon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pekko

Pekko voi tarkoittaa:
Pekko, miehen etunimi
pellonpekko, mytologiahahmo
Pekko Aikamiespoika, Timo Koivusalon luoma komediahahmo.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pekko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Dessau
Kirjallisuutta

Hennenberg, Fritz: Paul Dessau. Eine Biographie. VEB Deutscher Verlag für Musik, Leipzig 1965.
Hennenberg, Fritz: Paul Dessau für sie porträtiert. VEB Deutscher Verlag für Musik, Leipzig 1974.
Dessau, Paul: Notizen zu Noten. Toim. Fritz Hennenberg. Reclam, Leipzig 1974.
Dessau, Paul: Aus Gesprächen. VEB Deutscher Verlag für Musik, Leipzig 1974.
Lucchesi, Joachim (toim.): Das Verhör in der Oper. Die Debatte um die Aufführung „Das Verhör des Lukullus“ von Bertolt Brecht und Paul Dessau. BasisDruck, Berlin 1993.
Bock, Hans-Michael – Bolte, Marie-Luise (toim.): Paul Dessau. FilmMaterialien 6. Hamburg–Berlin September 1994.
Reinhold, Daniela (toim.): Paul Dessau: 1894–1979. Dokumente zu Leben und Werk. Henschel Verlag, Berlin 1995.
Aiheesta muualla

Paul-Dessau-Archiv. Akademie der Künste. (saksaksi)
Lexikon zum deutschsprachigen Film. CineGraph.
Paul Dessau. Schott-Musik.
Paul Dessau.  Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit. Universität Hamburg.
Šeja

| Šeja |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Suntarin ulus
Perustettu:  1905
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Nasleg
 – Hallinnon tyyppi:  Nasleg (maalaiskunta)
 – Johtaja:  Viktor Jurjevitš Gurjev
Väkiluku (2007):  880
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šeja (ven. Шея, jak. Сиэйэ, Sieje) on nasleg eli maalaiskunta ja sen keskuskylä Suntarin piirin (ulusin) pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Šejan kylä sijaitsee Viljuin itärannalla 97 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen. Šejan kuntaan ovat kuuluneet myös pienemmät Bjas-Šejan ja Komsomolin kylät, joissa oli vuonna 2000 kymmenkunta asukasta.
Šejan kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppoja. Šejassa harjoitetaan nautakarjan ja hevosten kasvatusta sekä maanviljelyä (vihanneksia, perunoita ja rehukasveja).
Vuonna 2001 kunnassa oli 853 asukasta, vuonna 2007 asukkaita oli 880.
Painkiller Jane

| Painkiller Jane |
| --- | --- |
Luoja(t):  Jimmy Palmiotti Joe Quesada
Kustantamo:   Event Comics  Icon Comics (Marvel Comics)  Dynamite Entertainment 
Ensiesiintyminen:  maaliskuu 1996
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Jane Vasko, Jane Browning
Voimat:  nopea parantuminen, ase- ja taistelukoulutus
Painkiller Jane on yhdysvaltalaisen Event Comics -sarjakuvakustantamon julkaisemissa sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen supersankari. Jimmy Palmiottin ja Joe Quesadan luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1995 sarjakuvassa 22 Brides, mutta sai oman viisiosaisen minisarjan vuotta myöhemmin. Jane on vieraillut muun muassa Tuomarin, Vampirellan ja Hellboyn sarjakuvissa.
Event Comics lopetti toimintansa vuonna 1999, jonka jälkeen Jimmy Palmiotti jatkoi hahmon käsikirjoittajana useille eri piirtäjille eri kustantamoissa.
Hahmo sai uudelleenjulkaisun Dynamite Entertainmentin alaisuudessa oman minisarjan myötä. Tuon jälkeen Marvelin omistama Icon Comics julkaisi hahmosta kaksi minisarjaa.
Myöhemmin hahmo siirtyi Jimmy Palmiottin ja Amanda Connerin omistaman PaperFilmsin alaisuuteen, jossa sitä on julkaistu useilla eri kielillä. Palmiotti kertoi alkuvuonna 2014 ilmestyneen "The Price of Freedom" sarjakuvan aikana Painkiller Janen tulevaisuuden sarjakuvissa olevan uhattuna heikkojen myyntimäärien vuoksi.
Sarjakuvahahmon pohjalta on luotu elokuva vuonna 2005 ja televisiosarja vuonna 2007. Lotus Entertainment ja Solipsist Film ilmoittivat marraskuussa 2016 suunnitelmista tuoda hahmo uudelleen elokuvaruudulle.
Aiheesta muualla

Painkiller Jane Grand Comics Database.comissa (englanniksi)
Painkiller Jane Dynamite Entertainmentin sivustolla (englanniksi)
Pekkanen

Pekkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Emil Pekkanen (1894–1962), varatuomari, majuri ja heimoaktivisti
Hilkka Pekkanen (s. 1948), kirjallisuuden kääntäjä
Kirsi Pekkanen (s. 1995), pika- ja keskimatkojen juoksija
Leila Pekkanen (s. 1958), toimitusjohtaja ja entinen kunnanjohtaja
Maija Pekkanen (1941–2021), pukusuunnittelija ja skenografi
Teuvo Matias (Matti) Pekkanen (1925–2004), diplomi-insinööri ja talouselämän vaikuttaja, jonka mukaan on nimetty ”pekkaspäivät”
Paavo Pekkanen (1922–2003), juristi, Kunnallisliiton toimitusjohtaja
Panu Pekkanen (1932–1986), kääntäjä
Pertti Pekkanen (s. 1944), kapellimestari
Raimo Pekkanen (1927–2021), kansliapäällikkö, hallintoneuvos ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomari 1990–1998
Reetta Pekkanen (s. 1985), runoilija
Timo Pekkanen (1933–2009), eläinlääkäri, professori
Toivo Pekkanen (1902–1957), kirjailija
Tuomo Pekkanen (s. 1934), antiikin tutkija ja Jyväskylän yliopiston professori.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Opel Mokka

Opel Mokka on Opelin vuodesta 2012 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Isossa-Britanniassa mallia myydään Vauxhall-merkkisenä.
Opel Mokka A (2012–2019)

| Opel Mokka A |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Etelä-Korea  Valko-Venäjä  Venäjä
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2012–2019
Muut nimet:  Vauxhall Mokka
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  Opel Mokka B
Teknisesti samankaltaisia:  Buick Encore I Chevrolet Aveo (T300) Chevrolet Onix Chevrolet Prisma II Chevrolet Sail II Chevrolet Spark (M300) Chevrolet Spark (M400) Chevrolet Spin Chevrolet Trax Opel Karl
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM Gamma II
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,4–1,8 l
Teho:  115–152 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven Mokka perustuu General Motorsin Gamma II -pohjalevylle. Samaa rakennetta käytettiin muun muassa Cheverolet Aveo- ja Spark-malleissa. Mokkan sisarmallit ovat Buick Encore ja Chevrolet Trax, joiden kanssa se jakaa suurimman osan tekniikastaan.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Mokka sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Mokkan pääkilpailijat olivat Euroopassa Nissan Qashqai ja Mitsubishi ASX. Niiden tavoin myös Mokka oli saatavana sekä etu- että nelivetoisina versioina. Nelivetotekniikka perustuu monilevykytkimeen. Hyvissä ajo-olosuhteissa kaikki voima välitetään etupyörille, mutta tarpeen vaatiessa etu- ja taka-akseleilla voi olla yhtä paljon voimaa.
Moottoreita oli tarjolla kolme, jotka kaikki oli otettu suoraan Opelin muista malleista. Bensiinimoottorit olivat vapaasti hengittävä 1,6-litrainen (115 hv) ja turboahdettu 1,4-litrainen (140 hv). Dieselvaihtoehto oli alkuvaiheessa 1,7 CDTI (130 hv). 1,6-litraisessa moottorissa manuaalivaihteisto on viisi-, muissa kuusivaihteinen. 1,4-litraisen ja dieselin yhteyteen sai myös kuusiportaisen automaattivaihteiston, jos vetotavaksi valitaan etuveto. 1,6-litraista ei ollut saatavilla nelivetoisena. Ainoastaan Venäjän markkinoilla oli myös 1,8-litrainen (140 hv) bensiinimoottori.
Varustetasot olivat Suomessa aluksi Enjoy ja Cosmo.
Enjoy-mallissa oli vakiovarusteina muun muassa kuusi turvatyynyä, ESP, manuaali-ilmastointi, ajotietokone, vakionopeudensäädin, etusumuvalot, nahkaverhoiltu lämmitettävä ohjauspyörä sekä sähköikkunat edessä ja takana.
Cosmossa oli lisäksi osittain nahkaverhoillut istuimet, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, automaattiset kaukovalot, kromatut ovenkahvat, kromilista ikkunalinjassa, pysäköintitutka edessä ja takana sekä tuulilasinpyyhinten sadetunnistin.
Vuoden 2015 alussa aiempi 1,7-litrainen dieselmoottori korvattiin uudella 136-hevosvoimaisella 1,6 CDTI:llä. Myös siihen oli valittavissa automaattivaihteisto etuvetoisena. Uusi moottori oli aikaisempaa kevyempi alumiinisten kampiakselin tukien ja sylinterilohkon ansiosta.
Samaan aikaan Enjoy muuttui Drive-nimiseksi, jossa oli aiemman lisäksi muun muassa automaatti-ilmastointi.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli, jonka mallinimeksi tuli Mokka X. Uudistuksessa auto sai muutoksia keulan ilmeeseen ja täysin uudistetun sisustan.
Opel Mokka B (2020–)

| Opel Mokka B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Opel
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2020–
Muut nimet:  Vauxhall Mokka
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Opel Mokka A
Teknisesti samankaltaisia:  Aeolus Yixuan Citroën C4 III DS 3 Crossback Fiat 600 Jeep Avenger Opel Corsa F Peugeot 208 II Peugeot 2008 II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  PSA EMP1
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,2–1,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel sähkö
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 8-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Mokka esiteltiin kesäkuussa 2020. Se perustuu samalle PSA-konsernin EMP1-perusrakenteelle kuin esimerkiksi Peugeot 2008 ja Opel Corsa F. Edeltäjäänsä verrattuna auto on 125 millimetriä aikaisempaa lyhyempi, mutta akseliväli sen sijaan on pysynyt lähes ennallaan: kasvua on kaksi millimetriä. Paino on pudonnut noin 120 kilogrammalla. Muotoilussa on samoja piirteitä kuin vuoden 2018 Opel GT X Experimental -konseptiautossa. Uudessa Mokkassa valmistaja esitteli uuden Opel Vizor -nimellä tunnettavan keulailmeen, jota sovelletaan myöhemmin myös muissa malleissa. Ohjaamossa ei ole analogista mittaristoa, vaan kaksi yhdeksi kokonaisuudeksi yhdistettyä näyttöä, joista toinen on digitaalinen mittaristo kuljettajan edessä ja toinen puolestaan tietoviihdejärjestelmän kosketusnäyttö. Ratkaisusta valmistaja käyttää nimeä Opel Pure Panel.
Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Mokka sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiini- ja dieselmoottorien lisäksi mallivalikoimassa on täyssähköinen Mokka-e, jossa on 50 kilowattitunnin akku ja 134-hevosvoimainen sähkömoottori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Mokka Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Opel Mokka X
Olympia Eiskanal

| Olympia Eiskanal |
| --- | --- |

Paikkakunta:: Igls, Innsbruck
Maa::  Itävalta
Avattu:: 1935
Remontoitu:: 1961–1963, 1973–1974, 1981, 1990–1991, 2004, 2011
Rakenne
Kokonaispituus:: 1 478 m
Kilpailupituus:: 1 227 m
Mutkia:: 15
Maksimijyrkkyys:: 18 %
Keskijyrkkyys:: 9 %
Olympia Eiskanal (myös Olympic Sliding Centre Innsbruck ja Olympia Bob- und Rodelbahn Igls) on kelkkailurata Iglsin kylässä Innsbruckissa Itävallassa.
Rataprofiili
Mutka 14.
Tietoja nykyisestä radasta

| Laji | Pituus | Mutkia | Korkeusero | Keskijyrkkyys |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Rattikelkkailu | 1 207 m | 14 | 118 m | 9,8 % |
| Skeleton | 1 218 m | 14 | 118 m | 9,7 % |
| Ohjaskelkkailu miehet | 1 232 m | 14 | ~124 m | ~10,1 % |
| Ohjaskelkkailu naiset ja parit | 888 m | 10 |  | ~8,5 % |
| # | Nimi | Nimeämisen selitys |
| --- | --- | --- |
| 4.–6. | Upper labyrinth | Kolme perättäistä mutkaa ilman suoraa. |
| 7. | Kreisel |  |
| 11.–13. | Lower labyrinth | Kolme perättäistä mutkaa ilman suoraa. |
Ennätykset > Starttiennätykset

| Laji | Päivämäärä | Kelkkailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| Rattikelkkailu miesten kaksikko | 3.12.2011 |  Melbārdis/Dreiškens | 4,96 |
| Rattikelkkailu miesten nelikko | 20.1.2013 |  Melbārdis/Dreiškens/Vilkaste/Dambis | 4,93 |
| Rattikelkkailu naisten kaksikko | 19.1.2014 |  Meyers Taylor/Evans | 5,38 |
| Skeleton miehet | 8.1.2016 |  Aleksandr Tretjakov | 4,72 |
| Skeleton naiset | 8.1.2016 |  Jelena Nikitina | 5,11 |
| Ohjaskelkkailu miehet | 27.11.2011 |  Johannes Ludwig | 5,319 |
| Ohjaskelkkailu naiset | 18.11.2017 |  Tatjana Hüfner | 2,030 |
| Ohjaskelkkailu parit | 18.11.2017 |  Penz/Fischler | 2,015 |
Ennätykset > Rataennätykset

| Laji | Päivämäärä | Kelkkailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| Rattikelkkailu miesten kaksikko | 19.12.2020 |  Friedrich/Schüller | 51,04 |
| Rattikelkkailu miesten nelikko | 20.2.2016 |  Friedrich/Bauer/Bermbach/Margis | 50,61 |
| Rattikelkkailu naisten kaksikko | 12.2.2016 |  Schneiderheinze/Drazek | 52,94 |
| Skeleton miehet | 3.2.2017 |  Martins Dukurs | 51,88 |
| Skeleton naiset | 14.2.2016 |  Tina Hermann | 53,74 |
| Ohjaskelkkailu miehet | 23.1.2021 |  Felix Loch | 49,819 |
| Ohjaskelkkailu naiset | 24.11.2018 |  Julia Taubitz | 39,745 |
| Ohjaskelkkailu parit | 28.1.2017 |  Eggert/Benecken | 39,468 |
| Ohjaskelkkailu joukkue | 29.1.2017 |  Saksa Tatjana Hüfner Johannes Ludwig Eggert/Benecken | 2.08,474 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympia Eiskanal Wikimedia Commonsissa
Ystävänpäivän verilöyly

Joukkomurhan näyttämönä toiminut ”ystävänpäivän verilöylyn seinä” rekonstruoituna Las Vegasin mafiamuseossa.
Ystävänpäivän verilöyly (engl. Saint Valentine’s Day Massacre) oli Chicagossa Yhdysvalloissa 14. helmikuuta 1929 tapahtunut verilöyly, joka liittyi kieltolain aikana laitonta alkoholin trokausta harjoittaneiden rikollisjengien keskinäiseen kilpailuun ja jossa surmattiin seitsemän ihmistä. Ystävänpäivän verilöylystä on tullut yksi Chicagon väkivaltaisen kieltolakiajan symboleista. Rikos on virallisesti edelleen selvittämätön, mutta verilöylyn järjestäjäksi on yleisesti oletettu mafiajohtaja Al Capone.
Verilöyly

Verilöyly tapahtui Chicagon North Sidessa osoitteessa 2122 North Clark Street sijainneessa autotallissa, joka oli George ”Bugs” Moranin johtaman North Siden jenginä tunnetun rikollisryhmän kokoontumispaikka. Ystävänpäivänä 14. helmikuuta noin kello 10.30 paikalle saapui poliisiautolla neljä poliiseiksi tekeytynyttä miestä, kaksi heistä poliisiunivormuissa. He teeskentelivät tulleensa suorittamaan ratsiaa, määräsivät paikalla olleet Moranin miehet seisomaan riviin kasvot seinää vasten ja ampuivat heidät siihen paikkaan kahdella Thompson-konepistoolilla ja yhdellä haulikolla. Verilöylyssä sai surmansa seitsemän miestä: jengiläiset Adam Heyer, Frank Gusenberg, Pete Gusenberg, Albert Weinshank ja James Clark sekä heidän seurassaan olleet optikko Reinhardt H. Schwimmer ja automekaanikko John May. Moran itse oli tapahtuma-aikaan vasta matkalla autotallille ja saapui sinne muutamia minuutteja verilöylyn jälkeen, myöhässä sovitusta tapaamisajasta, mikä luultavasti pelasti hänen henkensä. Frank Gusenberg oli vielä elossa poliisin saapuessa paikalle ja kuoli vasta kolme tuntia myöhemmin sairaalassa, mutta hän ei suostunut kertomaan mitään tapahtuneesta ennen kuolemaansa. Tapahtumien kulku pääteltiin ulkopuolisten silminnäkijöiden lausunnoista.
Epäilyt Al Caponen osallisuudesta

Chicagossa tapahtui 1920-luvun lopulla runsaasti kieltolakirikollisuuteen liittyneitä murhia; pelkästään vuonna 1929 niissä tapettiin 64 ihmistä. Kuuluisin rikollisjohtajista oli italialaistaustainen Al Capone, joka johti niin sanottua South Siden jengiä ja sai haltuunsa suuren osan kaupungin rikollisesta liiketoiminnasta raivaamalla kilpailijat tieltään. Kilpailevaa North Siden jengiä johtanut Moran puolestaan oli irlantilaistaustainen. Moran syytti julkisesti Caponea ystävänpäivän verilöylyn järjestämisestä, mutta Capone kiisti kaiken. Verilöylyn aikaan Capone oli ollut Miami Beachissä Floridassa. Poliisi epäili Caponen apuria Jack McGurnia, jota vastaan nostettiin syyte, mutta McGurnin naisystävä antoi hänelle alibin koko päivälle. Näytön puuttuessa juttu ei edennyt oikeuteen. McGurn murhattiin chicagolaisessa keilahallissa vuonna 1936, mitä väitettiin kostoksi ystävänpäivän verilöylystä.
Joulukuussa 1929 verilöylyssä käytetyt konepistoolit löydettiin Michiganin Stevensvillestä poliisin tehdessä kotietsinnän apulaissheriffin murhaan syyllistyneen ammattirikollisen Fred Burken piilopaikkaan. Burke oli alkujaan kuulunut Saint Louisin pahamaineiseen ”Egan’s Rats” -jengiin ja asunut 1920-luvun lopulla Chicagossa, jossa hänellä oli ollut yhteyksiä Caponeen. Burke saatiin kiinni vuonna 1931, mutta hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen poliisin murhasta Michiganissa eikä hän siksi koskaan päätynyt syytteeseen Chicagon verilöylystä. Suositun teorian mukaan verilöylyn suorittivat Burke ja nimellä ”American Boys” kutsuttu joukko saintlouisilaisia rikollisia Caponen tilauksesta. Byron Bolton -niminen ilmiantaja nimesi vuonna 1935 poliisille verilöylyn väitetysti suorittaneet viisi miestä: Burke, Fred Goetz, Gus Winkeler, Raymond “Crane Neck” Nugent ja Bob Carey. Heistä kaikki paitsi Burke oli surmattu eri yhteyksissä vuosina 1930–1934. Burke kuoli vuonna 1940 vankilassa.
Vaikka Caponen yhteyttä ystävänpäivän verilöylyyn ei saatu osoitettua, se vaikutti ratkaisevasti hänen asemaansa. Siihen saakka hän oli ollut Chicagossa melko suosittu hahmo, mutta brutaalin verilöylyn herättämä valtava huomio käänsi yleisen mielipiteen jyrkästi häntä vastaan. Se pakotti myös liittovaltion viranomaiset ryhtymään tarmokkaampiin toimiin Caponea vastaan. Hän sai myöhemmin samana vuonna ensimmäisen vankeustuomionsa luvattomien aseiden hallussapidosta, ja vuonna 1931 lopulta 11 vuoden vankeustuomion veronkierrosta.
Jälkimaine

Ystävänpäivän verilöyly on aiheena monissa kieltolakiajan rikollisuutta kuvaavissa elokuvissa. Roger Corman on ohjannut siitä elokuvan Chicagon verilöyly (1967) ja se on kuvattu myös Cormanin tuottamassa elämäkertaelokuvassa Al Capone (1975). Muun muassa elokuvissa Arpinaama (1932) ja Piukat paikat (1959) nähdään ystävänpäivän verilöylyn innoittamat mafiateloituskohtaukset.
Tiiliseinä, jota vasten verilöyly suoritettiin, on vuodesta 2012 ollut uudelleenrakennettuna Las Vegasissa sijaitsevassa Mob Museum -rikosmuseossa. Alkuperäinen autotalli purettiin vuonna 1967, mutta eräs yrittäjä säilytti seinätiilet, joissa on yhä nähtävissä luodinreikiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ystävänpäivän verilöyly Wikimedia Commonsissa
Al Capone vuonna 1930.
Đồng Tháp

Maakunta Vietnamin kartalla
Đồng Tháp on maakunta Vietnamin eteläosassa, Đồng Bằng Sông Cửu Longin alueella. Sen pääkaupunki on Cao Lãnh. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 1,67 miljoonaa asukasta. Maakunnan pinta-ala on 3376 km².
Alueella tuotetaan paljon riisiä ja hedelmiä. Siellä on myös lintujensuojelualueita, lootuksia ja lumpeita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Đồng Tháp Wikimedia Commonsissa