stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ennakkoäänestys
Ennakkoäänestys Suomessa

Suomessa ennakkoäänestyspaikoilla vaalilippu suljetaan kirjekuoreen äänestäjän vaalisalaisuutta koskevan vakuutuksen kanssa. Ennakkoäänestyspaikkoina voivat toimia muun muassa postit, kaupat, kirjastot, äänestysautot tai koulut.
Valtiollisten ja kunnallisten vaalien äänestystä valvoo valtion puolesta oikeusministeriö ja kuntien puolesta sitä varten asetetut vaalilautakunnat.
Ennakkoäänestyksen sisältävä uusi vaalilaki tuli voimaan vuonna 1970. Aluksi ennakkoäänestyksen järjestäminen oli säädöksissä määrätty postilaitoksen tehtäväksi (äänestyspaikkoina valikoidut postitoimipaikat), kunnes postitoimipaikkojen harvenemisen myötä 1990-luvulla tehtävä siirtyi kunnille ja paikkoina voivat olla myös esimerkiksi virastotalot, kirjastot ja kauppakeskukset. Ensimmäisinä vuosina ennakkoäänestys oli sallittu ainoastaan, mikäli ”todennäköisesti on estynyt käyttämästä äänioikeuttaan sen äänestysalueen vaalitoimituksessa, jonka vaaliluetteloon hänet on merkitty”. Tällöin ennakkoäänestyksen yhteydessä lähetekirjeeseen tuli sisällyttää myös ilmoitus syystä, joka oikeutti ennakkoäänestykseen. 1990-luvun jälkeen ennakkoäänestys ja äänestäminen vaalipäivänä ovat olleet tasaveroisia vaihtoehtoja, eikä ennakkoäänestäjiltä ole kysytty enää perustelua valintaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ruotsin vaaliviranomaisen sivut(ruotsiksi),(suomeksi)
Ennakkoäänestyksen historia Suomen vaaleissa
Aiheesta muualla > Ennakkoäänestyspaikat

Kaikki ennakkoäänestyspaikat kartalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Listana ulkomailla
Listana kotimaassa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: Early voting
Käännös suomeksi
Pähkämöt

| Pähkämöt |
| --- | --- |
 Nukkapähkämö (Stachys byzantina)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Tribus::  Stachydeae
Suku::  Pähkämöt Stachys  L.
Katso myös
   Pähkämöt Wikispeciesissä   Pähkämöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pähkämöt eli saumapähkämöt (Stachys) on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu vähintään 300 lajia, Catalogue of Lifen mukaan 370 lajia.
Pähkämölajeja

Suomessa ja muissa Pohjoismaissa luonnonvaraiset lajit:
keltapähkämö (Stachys annua)
rikkapähkämö (Stachys arvensis)
nukkapähkämö (Stachys byzantina)
peltopähkämö (Stachys palustris)
lehtopähkämö (Stachys sylvatica)
Muualla esiintyviä lajeja:
tarrapähkämö (Stachys aculeolata)
mukulapähkämö (Stachys affinis)
Stachys alpina
hapsipähkämö (Stachys balansae)
välimerenpähkämö (Stachys cretica)
villapähkämö (Stachys germanica )
marokonvillapähkämö (subsp. cordigera)
euroopanvillapähkämö (subsp. germanica)
Stachys glutinosa
Stachys macrostachys
meripähkämö (Stachys maritima)
valkopähkämö (Stachys ocymastrum)
oikopähkämö (Stachys recta)
sukaspähkämö (Stachys setifera)
Pallepähkämöiden (Betonica) sukuun siirrettyjä lajeja:
jalopähkämö (Betonica macrantha, syn. Stachys macrantha)
rohtopähkämö (Betonica officinalis, syn. Stachys officinalis)
tähkäpähkämö (Betonica hirsuta, syn. Stachys pradica), jota kasvaa Etelä- ja Keski-Euroopassa
Pähkämöt Suomessa

Suomessa luonnonvaraisena kasvavista pähkämölajeista yleisin on peltopähkämö, joka Etelä-Suomessa on aivan tavallinen. Se kasvaa rannoilla, niityillä ja viljelymailla. Lehtopähkämö on Etelä-Suomessa paikoin yleinen lehtokasvina. Muun muassa rohtopähkämö, keltapähkämö ja rikkapähkämö ovat uustulokaskasveja.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Stachys
ITIS: Stachys (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Stachys (englanniksi)
Flora of China: Stachys (englanniksi)
Yrttitarha: Pähkämöt (Stachys)
Euroopan kuurosokeiden päivä

Euroopan kuurosokeiden päivää vietetään 22. lokakuuta, joka on Euroopan Kuurosokeiden Liiton (EDbU) perustamispäivä. Liitto perustettiin vuonna 2003 Fredericiassa, Tanskassa.
Nykyisin EdBU:lla on varsinaisia jäsenjärjestöjä yhteensä 20 eri maasta. Nämä ovat Belgia, Bulgaria, Englanti, Espanja, Islanti, Italia, Kazakstan, Kroatia, Norja, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Sveitsi, Slovenia, Suomi, Tanska, Tšekki, Unkari ja Venäjä.
Aiheesta muualla

Euroopan kuurosokeiden liiton sivut (englanniksi)
Eikesdalen

| Eikesdalen |
| --- | --- |
 Näkymä laaksoon kohti luodetta, Aurstaupetin luona kesäkuussa 2013.
Sijainti:  Møre ja Romsdal, Norja
Vuoristo:  Skandit
Laakson ominaisuudet
Pituussuunta:  kaakko−luode, etelä-pohjoinen
Geologia ja hydrologia
Joet:  Aura, Eira
Järvet:  Aursjøen, Litlevatnet, Eikesdalsvatnet
Eikesdalen on Nessetin kunnassa, Møren ja Romsdalin läänissä, Norjassa sijaitseva laakso.
Maantiede

Eikesdalen on pitkähkö laakso, joka nousee jyrkästi rotkomaisessa kaakkoispään perukassa Aurstaupetissa. Sieltä se jatkuu ylänköalueella, missä vastaan tulee suuri Aursjøen-ylänköjärvi. Laakson pohjoispäätä hallitsee pitkä Eikesdalsvatnet-järvi. Suuri osa laakson ympärillä olevista vuorenhuipuista yltää noin 1 300–1 800 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.
Maantiede > Jäätiköt

Laakson ympärillä tai lähettyvillä sijaitsee lähinnä pieniä eristyksiin jääneitä jäätikkölänttejä, jotka sijaitsevat joidenkin korkeiden vuortenhuippujen luona.
Maantiede > Laakson vesi

Laakson perukalla olevalta Aursjøen-ylänköjärveltä lähtien laakson pohjaa pitkin virtaa Aura-joki, joka on laakson pääuoma. Matkallaan kohti Romsdalsfjordeniin kuuluvaa Langfjorden-vuonoa vesi kulkee Litlevatnetin ja suuren Eikesdalsvatnet-järven kautta. Eikesdalsvatnetin ja vuonon perukan välillä jokiuoman nimi on Eira.
Euroopan kymmenen korkeimman vesiputouksen joukkoon kuuluva Mardalsfossen sijaitsee myös laakson varrella. Se on osa Eikesdalsvatnet-järveen virtaavaa Mardøla-jokea sijaiten noin 2 kilometriä Eikesdalen-kylältä luoteeseen. Vesiputous koostuu kahdesta jyrkästä pudotuksesta, joiden kokonaiskorkeudeksi ilmoitetaan eri lähteissä 657–705 metriä. Vesiputous on esitettynä Nessetin kunnan vaakunassa.
Liikenne

Laakson pohjalla kulkee Fv191-tie, joka tunnetaan myös nimellä Eikesdalsvegen. Laakson pohjoispäässä tie päättyy Eresfjordissa, lähellä vuonon perukkaa. Se kuitenkin risteää Fv660-tien kanssa, joka jatkuu sekä itään että länteen päin Langfjordenille ja Sunndalsfjordenille. Laakson kaakkoispäässä Fv191-tie jatkuu kiertäen idästä ja kääntyen sitten kohti pohjoista, missä se laskeutuu Sunndalsfjordenin perukassa sijaitsevaan Sunndalsøraan. Siellä tieltä on mahdollisuus jatkaa niin itään, länteen kuin pohjoiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eikesdalen Wikimedia Commonsissa
Mardalsfossen järven vastarannalta nähtynä vuonna 2004.
Ettan

Ettan-irtonuuskarasia‎.
Ettan (suom. ykkönen) on yksi vanhimmista ruotsalaisista nuuskamerkeistä, jota saa irto- ja annosnuuskana. Ettan on eräs Swedish Matchin tavaramerkeistä ja Ruotsin suosituimpiin lukeutuva nuuskamerkki. Ettan-annosnuuskaa saa myös erilaisina variaatioina.
Historia

Ettanin historia alkaa vuodesta 1821, jolloin liikemies Fredrik Ljunglöf aloitti nuuskan valmistamisen omalla nimellään Tukholmassa. Alun perin Ettan-nimi (suom. ykkönen) on johdettu tehtaan valmistamasta Ljunglöfs N:o 1 -nuuskasta, jonka valmistus alkoi vuonna 1822. Ruotsin nuuskanvalmistajilla oli 1800-luvulla käytännössä kaikilla tapana myydä nuuskaa sen laatumerkin mukaisesti joko numerona 1, 2 tai 3. Puhekielessä Ljunglöfs N:o 1:sta alettiinkin puhua "ettanina". Fredrik Ljunglöf oli kuollessaan vuonna 1860 Ruotsin rikkain henkilö. Fredrikin seuraajaksi tupakkatehtailijaksi nousi hänen poikansa Knut Ljunglöf.
Resepti

1800-luvun alussa tupakkaa fermentoitiin eri lämpötiloissa noin kuuden kuukauden ajan, kunnes siitä pystyttiin valmistamaan nuuskaa. Fredrik Ljunglöf kehitti kemisti Jacob Berzeliuksen kanssa pitkän tutkimuksen jälkeen uudenlaisen tavan valmistaa nuuskaa tupakasta, merisuolasta ja potaskasta. Uuden valmistusmenetelmän myötä tupakasta saatiin valmistettua nuuskaa noin viikossa, mikä on edelleen ruotsalaisen nuuskanvalmistuksen kulmakivi. Ettan-nuuskan resepti nojaa edelleen samaan vanhaan reseptiin ja varsinkin raaka-aineidensa laatuun.
Aiheesta muualla

Ettan Swedish Matchin sivustolla (ruotsiksi)
Porin kauppahalli

| Porin kauppahalli |
| --- | --- |
 Yrjönkadun puoleinen sisäänkäynti.
Osoite:  Yrjönkatu 12, Pori
Koordinaatit:  61°29′08.7″N, 021°47′52.5″E
Rakennustyyppi:  kauppahalli
Valmistumisvuosi:  1927
Suunnittelija:  Oiva Viljanen
Rakennuttaja:  Porin Halli Oy
Omistaja:  Kiinteistö Oy Porin Halli
Tyylisuunta:  klassismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Porin kauppahalli on vuonna 1927 valmistunut kauppahalli, joka sijaitsee Porin keskustassa Yrjönkadun varrella. Korttelin läpi Isolinnankadulle ulottuvan rakennuksen on suunnitellut helsinkiläinen arkkitehti Oiva Viljanen. Hallin yhteyteen on myöhemmin rakennettu lisäkiinteistöjä vuosina 1939 ja 1955, mutta laajennusosat eivät kuitenkaan kuulu varsinaiseen kauppahalliin. Suuri peruskorjaus rakennukseen suoritettiin vuonna 2012. Alun perin Porin kauppahallissa toimi lähes 90 myymälää kahdessa kerroksessa, mutta nykyään niitä on vain alle kaksikymmentä. Lisäksi tunnettu on kauppahallissa vuodesta 1974 lähtien toiminut bingohalli.
Historia > Ensimmäinen kauppahallihanke

Poriin suunniteltiin ensimmäistä kauppahallia jo vuonna 1906, jolloin se piti rakentaa Kauppatorille silloisen vaakahuoneen paikalle. Kaupunginvaltuusto oli tuolloin lehtori Eeli Granit-Ilmoniemen esityksestä asettanut toimikunnan tutkimaan kunnallisen hallin saamista kaupunkiin. Sitä oli erityisen voimakkaasti ajanut piirieläinlääkäri G. W. Rönholm, josta tuli valmistelevan toimikunnan jäsen. Muut jäsenet olivat konsuli Hugo Rosenlew, kauppias C. E. Ramberg, professori Johannes Vilhelm Hjelmman, rakennusmestari Arthur Fagerholm sekä lehtori Eeli Granit-Ilmoniemi. Toimikunta laati yksityiskohtaisen suunnitelman, jonka mukaan halliin olisi tullut 64 myymälää. Kustannusarvio oli 150 000 markkaa, minkä toimikunta ehdotti varattavaksi Porin väkijuoma- ja anniskeluyhtiön vuoden 1907 voittovaroista. Valtuusto kuitenkin hylkäsi ehdotuksen väkijuomavoittovarojen käyttämisestä hallirakennukseen, jonka jälkeen toimikuntaan kutsuttiin lisäjäseniksi kapteeni H. Lucander ja kauppias E. Parvinen. Laajennetun toimikunnan tehtävänä oli selvittää kauppahallin rakentamisen taloudellista puolta.
Hallitoimikunta työskenteli asian parissa vuoden verran ja pysyi lähes entisessä kannassaan. Tarkoitukseen tulisi viinavoittovaroista myöntää ainakin 25 000 markkaa. Lisäksi halli ehdotettiin rakennettavaksi jo aiemmin suunnitellulle paikalle. Sijaintipaikka synnytti kiivasta keskustelua ja vastustusta eri syistä. Torin eteläpuolella asuvat pelkäsivät, että halli pilaa heidän talojensa näköalan, kun taas toiset epäilivät sen alentavan heidän taloissaan sijaitsevien liikkeiden arvoa. Senaatille tehtyjen valitusten vuoksi hallihanke lykkääntyi vuoteen 1913 asti, jolloin ne marraskuussa tehdyllä päätöksellä hylättiin.
Vuonna 1914 halliasia tuli jälleen kaupunginvaltuuston käsittelyyn, jolloin toimikunnan mielestä Kauppatori oli edelleen sopivin paikka. Valtuusto antoi kuitenkin sen tehtäväksi tutkia myös muita vaihtoehtoja. Toimikunnan uusiksi jäseniksi liittyivät samalla maisteri J. A. Vasara sekä jo aikaisemmin siihen kuulunut C. E. Ramberg. Vuoden 1915 valtuuston pöytäkirjoista käy ilmi, että senaatti lopulta vahvisti asemakaavamuutokseen, jonka mukaan hallin paikaksi tuli Kauppatori. Ensimmäisen maailmansodan vuoksi rakennushanke ei kuitenkaan käynnistynyt ja vuonna 1924 valtuuston kanslia totesi sen olevan ”kuolleessa pisteessä”. Myös kaupunkilaisten mielipide oli muuttunut, eikä hallia enää haluttu Kauppatorille.
Historia > Yksityinen hallihanke

Kun kunnallista hallia ei saatu aikaan, oli ulvilalainen nahkatehtailija Arthur Hellman tällä väliin ryhtynyt harkitsemaan yksityisen kauppahallin rakentamista. Vuonna 1918 hän hankki omistukseensa Yrjön- ja Nikolainkadun (nyk. Valtakatu) kulmassa sijainneen talon, johon Hellman seuraavana vuonna suunnitteli kauppahallia. Hellman joutui kuitenkin myöhemmin luopumaan tästä ajatuksesta ja osti 1923 tehtailija J. Honkasen talon Yrjönkatu 12:a. Kolme vuotta myöhemmin hänen haltuunsa siirtyi osa Hjalmar Nygrenin omistamasta naapuritontista. Sopivien tonttien hankkimisen jälkeen Hellman ryhtyi toden teolla suunnittelemaan kauppahallin rakentamista. Hanke käynnistyi Porin Nahkateollisuus Oy:n nimissä, mutta yhtiön nimi muutettiin vuonna 1927 Porin Halli Oy:ksi.
Rakennuksen suunnittelu annettiin helsinkiläiselle arkkitehdille Oiva Viljaselle, joka sai piirustukset valmiiksi maaliskuussa 1927. Työt päästiin alkamaan kesäkuun 18. päivänä, jolloin allekirjoitettiin Porin Halli Oy:n ja rakennusmestari Lauri Mattisen välinen sopimus. Hallin rakentamisen lisäksi sovittiin myös Yrjönkadun puolelle rakennettavasta viisikerroksisesta asuin- ja liiketalosta. Molempien kokonaiskustannusarvio oli yhteensä 4 250 000 markkaa. Rakennustyöt sujuivat nopeasti ja kauppahalli valmistui vielä samana vuonna. Sen juhlallisia vihkiäisiä vietettiin arvovaltaisen kutsuvierasjoukon läsnä ollessa 20. joulukuuta 1927 kello 14.00. Tuntia myöhemmin tavallisilla kaupunkilaisilla oli mahdollisuus tutustua huippumoderniin kauppahalliin ja varsinainen kaupankäynti aloitettiin seuraavana aamuna.
Rakennusta suunniteltaessa oli kotimaisten lisäksi tutkittu myös ulkomaisia kauppahalleja. Myymälöitä oli yhteensä 89, joista 24 oli liha- ja leikkelemyymälöitä, seitsemän kalamyymälöitä, kolme jauho- ja ryynimyymälöitä, viisi voi-, juusto- ja munamyymälöitä sekä yhdeksän  kahvi-, hedelmä ja siirtomaatavaramyymälöitä. Kalamyymälöissä oli vesialtaat elävänä myytäville kaloille. Kellarikerroksessa sijaitsivat hallikahvila, erikoiskalakellarit, jäähdytyshuoneet, pukuhuoneet ja varastotilat. Isolinnankadun puoleisessa siipirakennuksessa sijaitsivat lihantarkastamon ja kolmen elintarvikelaboratorion tilat. Niissä aloitti myöhemmin toimintansa Ahteen makkaratehdas.
Samaan urakkasopimukseen kuulunut liike- ja asuintalo valmistui puoli vuotta myöhemmin kesäkuussa 1928. Viisikerroksinen rakennus oli Porin ensimmäinen varsinainen kerrostalo, jonka kaupunkilaiset nopeasti ristivät ”Hellmannin pilvenpiirtäjäksi”. Talossa oli myös Porin ensimmäinen hissi, joka herätti porilaisissa siinä määrin kiinnostusta, että taloon oli pestattava hissipoika kuljetuksia hoitamaan. Ensimmäinen rakennusvaihe oli tullut maksamaan kokonaisuudessaan 5,5 miljoonaa markkaa, jonka myötä alkuperäinen kustannusarvio oli ylitetty runsaalla miljoonalla markalla.
Hallikiinteistön laajennukset

Vuonna 1938 hallikiinteistöyhtiö osti Hjalmar Nygrenin perikunnalta loput tontista ja sille rakennettiin arkkitehti viljasen suunnittelema laajennusosa. Syksyllä 1939 valmistui ”Hellmannin pilvenpiirtäjään” kiinni rakennettu kaksikerroksinen Yrjönkadun ja Itäpuiston puoleinen asuin- ja liiketalo. Rakennuksesta oli niin sanotun Holmlundin hallin kautta yhteys myös kauppahalliin. Koska sen myymälätiloilla oli suuri kysyntä, syntyi 1950-luvun alussa ajatus kauppahallin tilojen laajentamisesta. Isolinnankadun ja Itäpuiston kulmauksessa Nygrenin ajoilta peräisin ollut puurakennus päätettiin purkaa ja sen rakentaa sen tilalle moderni kiinteistö. Aluksi suunnitelmana oli laajentaa kauppahallia siten, että niin sanottu kangashalli siirtyisi Itäpuiston puolelle ja sen toiseen kerrokseen olisi tullut ravintola. Piirustukset laati arkkitehtitoimisto Olaf Küttner vuonna 1953. Koska Porissa oli jatkuvasti pulaa hotellihuoneista, päädyttiin tässä vaiheessa kuitenkin uuteen ratkaisuun ja 1955 valmistuikin hotellirakennus, jossa toimi aina vuoteen 1997 saakka Hotelli Juhana Herttua. Tämän jälkeen hotellitilat olivat saneerattuina opiskelija-asunnoiksi, kunnes Omenahotelli aloitti paikalla toimintansa vuonna 2011. Sen alakertaan rakennettiin uusi kangashalli, jonka entisiin tiloihin puolestaan tuli laajennettu elintarvikehalli.
Vuoden 2012 peruskorjaus

Vuonna 2012 Porin kauppahallissa suoritettiin iso peruskorjaus, jonka aikana halli oli suljettuna neljän kuukauden ajan. 1,8 miljoonaa euroa maksaneen remontin yhteydessä hallin koko talotekniikka uusittiin ja tilojen ulkoasu palautettiin alkuperäiseen malliinsa. Esimerkiksi hallin salmiakkikuvioinen lattialaatoitus on edelleen alkuperäinen vuonna 1927 asennettu, vain joitakin huonokuntoisimpia uusittiin. Keskilaivan myyntipaikkojen puuosat ovat vanhoja, mutta reunoille rakennettiin uudet alkuperäistä mallia mukaillen. Myös vuoden 1939 laajennuksen yhteydessä valmistunut Itäpuiston puoleinen sisäänkäynti avattiin uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porin kauppahalli Wikimedia Commonsissa
Porin kauppahallin kotisivut
Isolinnankadun puoleinen sisäänkäynti.
Kauppahalli kuvattuna Isolinnankadulta. Takana ”Hellmanin pilvenpiirtäjä” ja vasemmalla puolella 1955 valmistunut hotellikiinteistö.
FIRE (FInnish Reflection Experiment)

FIRE eli Finnish Reflection Experiment on Geologian tutkimuskeskuksen (GTK) sekä Helsingin yliopiston seismologian laitoksen ja Oulun yliopiston geofysiikan osaston ja Sodankylän geofysikaalisen observatorion heijastusseisminen luotaushanke, joka toteutettiin yhteistyössä Venäjän valtionyhtiö Spetsgeofysikan kanssa vuosina 2001–2004. FIRE-linjat käsittävät yhteensä yli 2 100 kilometriä heijastusluotausprofiileja, jotka leikkaavat Suomen kallioperän tärkeimmät pääyksiköt. FIRE-luotausten budjetti oli noin 17 miljoonaa euroa, josta suurin osa rahoitettiin Venäjän Suomen velan kompensaatio-ohjelman puitteissa, jossa Neuvostoliiton aikaista velkaa lyhennettiin tieteellisillä laitteilla ja palveluilla.
FIRE-luotauslinjoja on neljä: FIRE 1 ja 2 leikkaavat Etelä- ja Keski-Suomen kallioperän koillisesta lounaaseen ja FIRE 3 kaakosta luoteeseen. FIRE 4 leikkaa Pohjois-Suomen kallioperän pohjois-eteläsuunnassa. Linjoilta mitatusta seismisestä luotausaineistosta on voitu tehdä Suomen kallioperän syvärakennetta tarkentavia havaintoja.
FIRE-aineistot on vapautettu avoimiksi aineistoiksi Helsingin yliopiston Seismologian instituutin OpenFIRE-hankkeessa vuonna 2017, ja vuoden 2021 alussa FIRE-aineistot otettiin osaksi FIN-EPOS-tutkimusaineistoja.
Raamattuluokka

Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisten käyttämä nimitys raamattupiiristä. Kyseessä on tilaisuus jossa perehdytään Raamattuun yhdessä keskustellen useimmiten tilaisuuden vetäjän tai alustajan johdolla. Tilaisuuden vetäjänä toimii yleensä maallikko. Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisuuden yksi keskeisimmistä nuorisotyön muodoista. Nimitys otettiin vanhoillislestadiolaisuudessa käyttöön 1970 luvun alussa siihen asti käytetyn raamattupiirin sijaan.
Raamattuluokka on useimmiten viikoittainen tapahtuma, joka pidetään jonkun seurakunnan jäsenen kotona tai rauhanyhdistyksen tiloissa. Raamattuluokka on tarkoitettu 9–15-vuotiaille.
FITS

FITS (lyhenne sanoista Flexible Image Transport System) on tähtitieteessä yleisesti käytetty erittäin joustava tiedostomuoto. FITS-formaatti oli alun perin tarkoitettu kuvien tallentamiseen, mutta sillä voidaan tallentaa myös muuntyyppistä dataa. FITS-tiedostoon voi kuulua myös laajennusosia, joiden ansiosta esimerkiksi optisella ja infrapuna-alueella tehdyt havainnot kohteesta voidaan tallentaa samaan tiedostoon. Vaikka suurin osa FITS-tiedostoista onkin kuvia, mahdollisuus lisäosiin ja erityisesti tiedostojen otsikkotietojen yhdistelyyn aiheuttaa sen, että yksi FITS-tiedosto voi muodostaa kokonaisen tietokannan.
FITS-formaatin etuna on, että tiedoston otsikkotiedot (engl. header) ovat selkokieliset. Kuvan otsikkotiedoissa on ilmoitettuna kuvan koordinaatisto, mikä on käytännöllistä tähtitieteellisessä kuvankäsittelyssä, sillä näin eri aikoina otetut kuvat saadaan helposti asettumaan päällekkäin esimerkiksi kuvienvälisiä laskutoimituksia varten. Monille ohjelmointikielille (mm. C, Fortran, Perl ja IDL) on saatavilla ohjelmakirjastoja FITS-tiedostojen käsittelyyn. Myös monet kuvankäsittelyohjelmat osaavat avata yksinkertaisia FITS-kuvia.
ROCA-haavoittuvuus

ROCA-haavoittuvuus on digitaalisten salakirjoitus- ja allekirjoitusavainten heikkous, joka tuotiin julki lokakuussa 2017. Nimi 'ROCA' tulee sanoista "Return of the Coppersmith's Attack", viitaten aiempaan heikkouteen, jonka löysi yhdysvaltalainen matemaatikko ja tutkija Don Coppersmith.
ROCA-tutkijaryhmä oli tehnyt alkuperäisen löydöksen jo ennen helmikuuta 2017, ja antoi muutamille keskeisille yrityksille tiedon luottamuksellisesti, jotta myöhempi julkistus ei aiheuttaisi turhia tietoturvaongelmia. ROCA-haavoittuvuus oleellisesti heikentää digitaalisten avainten vahvuutta. Vahvuus tarkoittaa aikaa (ja resursseja), joita hyökkääjä tarvitsee avaimen murtamikseksi.
Aiheesta muualla

The Hacker News: Swati Khandelwal, Serious Crypto-Flaw Lets Hackers Recover Private RSA Keys Used in Billions of Devices, 16.10.2017 (englanniksi)
Erik Lallerstedt

Trygghuset Birger Jarlsgatanilla Tukholmassa
Erik Lallerstedt (s. 19. huhtikuuta 1864 – k. 1955) oli ruotsalainen kansallisromantiikan ja klassismin arkkitehti.
Lallerstedt opiskeli vuosina 1882–1889 Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa (KTH) ja Kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa. Yksi hänen varhaisimmista töistään oli Tukholman S:t Peterskyrkan (1900–01). Lallerstedt tuli nopeasti tunnetuksi monumentaalisesta tiiliarkkitehtuuristaan jota hän alkujaan hyödynsi jugend- ja kansallisromanttissävytteisissä töissään. Tiiliarkkitehtuuria edustaa muun muassa vuonna 1906 valmistunut Trygghuset Tukholmassa. Lallerstedtin myöhäisemmät työt, kuten hänen KTH:lle vuosina 1911–40 suunnittelemat rakennuksensa, edustavat enimmäkseen uusklassismia. Vuosien 1907 ja 1929 välisenä aikana Lallerstedt myös toimi professorina KTH:ssa.
Vakuutusyhtiö Thule palkkasi Lallerstedtin ja Ture Rybergin suunnittelemaan yhtiön konttorin Kungsträdgårdsgatanille Tukholmaan. Lallerstedt suunnitteli myös suuren joukon rakennuksia Ruotsin postilaitokselle.
Lallerstedtin suunnittelema Vansbron rautatieasema (1899) voitti vuonna 2016 Dalarnas Tidningar -lehden yleisöäänestyksen Taalainmaan kauneimmasta rakennuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Lallerstedt Wikimedia Commonsissa
Polina Barskova

Polina Barskova pitämässä Can Art Fight War? esitelmää Pardee School of Global Studies'ssa, 20. lokakuuta 2016.
Polina Jurjevna Barskova (ven. Поли́на Ю́рьевна Барско́ва; 4. helmikuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus

Polina Barskovan biologinen isä on runoilija Jevgeni Rein, ja hänet kasvatti adoptioisä tutkija Juri Barskov, jonka sukunimen hän on ottanut itselleen.
Polina oli Vjatšeslav Leikinin kirjallisen studion oppilas. Barskova on valmistunut Pietarin valtionyliopiston filologisesta tiedekunnasta klassisen filologian laitokselta. Vuonna 1998 hän lähti jatko-opiskelijaksi (post-graduate) Berkeleyn yliopistoon Yhdysvaltoihin. Hänen tohtoritutkintonsa väitöskirjatyö on omistettu 1930-luvun venäläiselle proosalle (Konstantin Vaginov, Andrei Nikolajevitš Egunov (1895-1968) jne.) ja piiritysajan Leningradin kulttuurille. Barskova on opettanut venäläistä kirjallisuutta apulaisprofessorina Hampshire Collegessa Amherstissä Massachussettsissa vuodesta 2006 lähtien, jossa hän sai vuonna 2015 palkinnon erinomaisesta opetuksesta ja on professori Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa. Hän asuu Yhdysvalloissa.