stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon SM-liigakausi 2021–2022
Runkosarjan tilastot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Tilasto | Nimi | Seura | Tulos |
Kenttäpelaajat
| Eniten maaleja |  Anton Levtchi    Petrus Palmu | Tappara   Jukurit | 26 |
| Eniten syöttöjä |  Lukáš Jašek | Pelicans | 38 |
| Eniten pisteitä |  Anton Levtchi | Tappara | 61 |
| Eniten pisteitä (puolustaja) |  Vili Saarijärvi | Lukko | 43 |
| Eniten pisteitä (tulokas) |  Ville Koivunen | Kärpät | 29 |
| Eniten voittomaaleja |  Michael Joly | HPK | 9 |
| Eniten ylivoimamaaleja |  Patrik Puistola | Jukurit | 10 |
| Eniten alivoimamaaleja |  Otto Rauhala | Tappara | 4 |
| Paras teholukema |  Waltteri Merelä | Tappara | +31 |
| Huonoin teholukema |  Aleksi Salonen | JYP | -30 |
| Eniten rangaistusminuutteja |  Braden Christoffer | JYP | 144 min |
| Eniten laukauksia |  Scott Pooley | Lukko | 325 |
| Peliaika keskimäärin |  Atte Ohtamaa | Kärpät | 24 min 56 sek |
| Aloituskerrat |  Jarkko Immonen | Jukurit | 1202 |
| Aloitusvoitot |  Jarkko Immonen | Jukurit | 698 |
| Aloitusvoittoprosentti (vähintään 10 aloitusta) |  Hannes Björninen | Pelicans | 66,3% |
Maalivahdit
| Peliaika |  Oskari Salminen | Jukurit | 3194 min 14 sek |
| Eniten voittoja |  Oskari Salminen | Jukurit | 29 |
| Eniten nollapelejä |  Christian Heljanko    Oskari Salminen | Tappara   Jukurit | 9 |
| Paras torjuntaprosentti |  Joel Blomqvist | Kärpät | 94,02 % |
| Paras torjuntaprosentti voittolaukauskilpailussa |  Eetu Anttila | TPS | 100 % |
| Pienin päästettyjen maalien keskiarvo |  Joel Blomqvist | Kärpät | 1,32 |
| Eniten tehopisteitä |  Christian Heljanko | Tappara | 5 |
| Eniten rangaistusminuutteja |  Michael Garteig | HIFK | 12 min |
Joukkueet
| Kotijoukkue | Paras | Ilves | 62 p |
| Kotijoukkue | Huonoin | Ässät | 25 p |
| Vierasjoukkue | Paras | Tappara   Jukurit | 59 p |
| Vierasjoukkue | Huonoin | Ässät | 28 p |
| Ylivoima | Paras | Kärpät | 28,75 % |
| Ylivoima | Huonoin | HPK | 12,35 % |
| Alivoima | Paras | Tappara | 88,28 % |
| Alivoima | Huonoin | KooKoo | 75,13 % |
| Yleisömäärän keskiarvo kotiotteluissa | Paras | Ilves | 5 433 |
| Yleisömäärän keskiarvo kotiotteluissa | Huonoin | Ässät | 1 530 |
| Yleisömäärän keskiarvo vierasotteluissa | Paras | HIFK | 3 598 |
| Yleisömäärän keskiarvo vierasotteluissa | Huonoin | Pelicans | 2 330 |
Palkinnot

| Joukkuepalkinnot> Palkinto | Joukkuepalkinnot> Peruste | Joukkuepalkinnot> Joukkue | Joukkuepalkinnot> Joukkue | Joukkuepalkinnot>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kanada-malja | SM-liigan mestari | Tappara | Tappara |  |
| Harry Lindbladin muistopalkinto | runkosarjan voittaja | Tappara | Tappara |  |
| Aaro Kivilinnan muistopalkinto | paras seura | HIFK | HIFK |  |
| Hopealuistin | paras erikoistilannejoukkue | KalPa | KalPa |  |
Pelaajapalkinnot
| Palkinto | Peruste | Saaja | Joukkue |  |
| Lasse Oksanen -palkinto | runkosarjan paras pelaaja |  Petrus Palmu | Jukurit |  |
| Jari Kurri -palkinto | pudotuspelien arvokkain pelaaja |  Joona Luoto | Tappara |  |
| Kultainen kypärä | pelaajien valitsema paras pelaaja |  Anton Levtchi | Tappara |  |
| Veli-Pekka Ketola -palkinto | runkosarjan pistepörssin voitto |  Anton Levtchi | Tappara |  |
| Aarne Honkavaara -palkinto | runkosarjan paras maalintekijä |  Anton Levtchi | Tappara |  |
| Urpo Ylönen -palkinto | paras maalivahti |  Christian Heljanko | Tappara |  |
| Pekka Rautakallio -palkinto | paras puolustaja |  Vili Saarijärvi | Lukko |  |
| Jarmo Wasaman muistopalkinto | paras tulokas |  Joakim Kemell | JYP |  |
| Raimo Kilpiö -palkinto | herrasmiespelaaja |  Mika Pyörälä | Kärpät |  |
| Matti Keinonen -palkinto | paras tehotilasto |  Waltteri Merelä | Tappara |  |
| Veikkauksen Kultainen kypärä | eniten otteluita Kultainen kypärä päässään |  Ville Petman | SaiPa |  |
| Juha Rantasila -palkinto | runkosarjan paras maalintekijä (puolustaja) |  Vili Saarijärvi | Lukko |  |
| Alumnien tähtipelaaja | eniten Alumnien tähtiä otteluiden jälkeen |  Oskari Salminen | Jukurit |  |
Muut palkinnot
| Palkinto | Peruste | Saaja | Joukkue |  |
| Unto Wiitala -palkinto | paras erotuomari |  Joonas Kova | — |  |
| Pentti Isotalo -palkinto | paras linjatuomari |  Hannu Sormunen | — |  |
| Kultainen pilli | pelaajien äänestämä paras erotuomari |  Antti Boman | — |  |
| Kalevi Numminen -palkinto | paras valmentaja |  Olli Jokinen | Jukurit |  |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Tappara
: TPS
: Ilves
4.: KooKoo
5.: Jukurit
6.: HIFK
7.: Kärpät
8.: Lukko
9.: HPK
10.: Pelicans
11.: KalPa
12.: Sport
13.: JYP
14.: SaiPa
15.: Ässät
TPS - Ilves 11.9.2021
Tampereen Kannen areenan avajaiset 3. joulukuuta 2021.
Joe Bonamassa

| Joe Bonamassa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1977 (ikä 47) New Hartford, New York, Yhdysvallat
Muusikko
Tyylilajit:  Blues, Blues rock
Soittimet:  Kitara
Yhtyeet:  Bloodline (1994), Black Country Communion (2010-2013)
Levy-yhtiöt:  J&R Adventures
Aiheesta muualla
www.jbonamassa.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joe Bonamassa (s. 8. toukokuuta 1977 New Hartford, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen bluesrockkitaristi- ja laulaja, joka tunnetaan teknisesti painottuneesta soittotyylistään. Hän noudattaa samaa bluesrock-perinnettä kuin Stevie Ray Vaughan ja Eric Clapton.
Nuoruus

Bonamassa alkoi soittaa kitarakauppias–kitaristi-isältään saamaansa lyhytskaalaista Chiquita-kitaraa jo neljävuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän oli siirtynyt soittamaan täysikokoista JB Player Stratocaster -kitaraa ja hallitsi jo Stevie Ray Vaughanin ohjelmistoa. Bonamassan esikuvia olivat muun muassa Paul Kossoff, Peter Green, Eric Clapton, irlantilaiset Rory Gallagher ja Gary Moore sekä Jeff Beck ja Jimmy Page. Kymmenvuotiaana hän keikkaili kotikaupunkinsa Utican lähettyvillä, ja tuolloin kuuluisa blueskitaristi B.B. King huomasi Bonamassan taidot.  Bonamassa yhtyeineen toimi 13-vuotiaana Kingin esiintymisissä lämmittelyesiintyjänä. Tuohon aikaan Joe oli puoli vuotta kantrikitaristi Danny Gattonin seurassa. Gatton opetti hänelle eri soittotyylejä kuten kantria, varhaista rock'n rollia ja jazzia.
Neljätoistavuotiaana hänet kutsuttiin Fenderin kitaratapahtumaan, ja tuolla matkalla länsirannikolle hän tapasi Allman Brothers Bandin basistin pojan Berry Oakley Jr:n. Joe ja Berry perustivat Bloodline-yhtyeen Miles Davisin pojan Erinin ja The Doors -kitaristi Robby Kriegerin pojan Waylonin kanssa.   He julkistivat yhden albumin, ja tuloksena oli kaksi listoille yltänyttä singleä: ”Stone Cold Hearted” ja ”Dixie Peach”.
Vaikutteita

Guitarist-lehden haastattelussa Joe Bonamassa mainitsee kolme albumia, joista hän on saanut soittoonsa eniten vaikutteita: Bluesbreakers with Eric Clapton, Rory Gallagherin Irish Tour ja Creamin Goodbye. Hän on kuitenkin saanut vaikutteita muiltakin muusikoilta, joita ovat esimerkiksi B.B. King, Robert Johnson, Danny Gatton, Jeff Beck, Eric Johnson ja Buddy Guy. Bonamassan omaperäisessä soittotyylissä kuuluvat esimerkiksi rock, blues rock, jazz, kantri, delta blues, electric blues.
Soittimet

Bonamassa on keräillyt kitaroita kolmetoistavuotiaasta lähtien, ja hänellä on nykyisin mittava kitarakokoelma, joka sisältää lukuisia vanhoja ja harvinaisia soittimia. Hänen mittava kitarakokoelmansa käy ilmi muun muassa hänen albumiltaan You And Me, jonka teossa on käytetty 22:a kitaraa ja viittä vahvistinta. Live-esiintymisissään Bonamassa käyttää yleisimmin Gibson Les Paul -kitaroita. Hän kuitenkin soittaa myös useilla muilla merkeillä ja malleilla. Bonamassan käsissä on vuosien varrella nähty muun muassa Fenderin Stratocaster- ja Telecaster-kitaroita. Joissakin esiintymisissä hän on soittanut Music Manilla. Vuoden 2016 alkupuolella julkaistulla Drive-musiikkivideolla hän taas soittaa Gretsch -merkkisellä puoliakustisella kitaralla.
Black Country Communion

Marraskuussa 2009 Guitar Center's King Of The Blues -tapahtumassa sai alkunsa Joe Bonamassan ja Deep Purplessa aikaisemmin soittaneen basisti–laulaja Glenn Hughesin yhteistyö .Seuraavana vuonna mukaan bändiin liittyivät rumpali Jason Bonham ja kosketinsoittaja Derek Sherinian. Albumi Black Country ilmestyi vuonna 2010 ja se nousi mm. Ison-Britannian albumilistalle. Kesällä 2011 ilmestyi albumi Black Country Communion 2. Yhtyeen viimeiseksi studiolevyksi jäi vuonna 2012 julkaistu Afterglow-albumi. Sen lisäksi yhtye julkaisi Live Over Europe -levyn. Maaliskuussa 2013 Bonamassa jätti yhtyeen ja basistilaulaja Glenn Hughesin mukaan ei antanut muiden jäljelle jääneiden jäsenten käyttää enää yhtyeen nimeä.
Joe Bonamassa Suomessa

Bonamassan Suomen ensiesiintyminen tapahtui Järvenpään Puistobluesissa 3. heinäkuuta 2001. Toisen kerran hän esiintyi Suomessa 11. toukokuuta 2009 Savoy-teatterissa Helsingissä. Tilaisuus oli loppuunmyyty. Kolmannella kerralla Bonamassa esiintyi Tavastia-klubilla 21. ja 22. toukokuuta 2010. Neljännen kerran Bonamassa esiintyi Finlandia-talossa 13. maaliskuuta 2012 jälleen loppuunmyydyssä konsertissa. Bonamassan viides esiintyminen Suomessa oli Hartwall  Areenalla 13. lokakuuta 2013.
Bonamassan kuudes esiintyminen Suomessa oli Helsingin jäähallissa 22. syyskuuta 2018 ja seitsemäs samoin Helsingin jäähallissa 19. huhtikuuta 2023.
Diskografia > Sooloalbumit

A New Day Yesterday (2000)
So, It's Like That (2002)
Blues Deluxe (2003)
Had to Cry Today (2004)
You & Me (2006)
Sloe Gin (2007)
The Ballad of John Henry (2009)
Black Rock (2010)
Dust Bowl (2011)
Driving Towards the Daylight (2012)
Different Shades of Blue (2014)
Blues of Desperation (2016)
Redemption (2018)
Joe Bonamassa Christmas Comes But Once a Year (2019)
Royal Tea (2020)
Time Clocks (2021)
Blues Deluxe Vol. 2 (2023)
Aiheesta muualla

Official Joe Bonamassa Internet-sivut (englanniksi)
2010 Joe Bonamassan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Joe Bonamassan ihailijasivut (englanniksi)
Joe Bonamassa kitaroita, efektejä ja vahvistimia
Joe Bonamassa Street Team (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2005 Rock N' Roll Universe haastattelu  (englanniksi)
Joe Bonamassa Suomessa 2010
European Joe Bonamassa Blog (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaikki kuninkaan miehet

Kaikki kuninkaan miehet tarkoittaa seuraavia:
Kaikki kuninkaan miehet, Robert Penn Warrenin romaani vuodelta 1946
Kaikki kuninkaan miehet, elokuva vuodelta 1949
Kaikki kuninkaan miehet, elokuva vuodelta 2006
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaikki kuninkaan miehet”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Järvisieni

| Järvisieni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sienieläimet Porifera
Luokka::  Sarveispiisienet Demospongiae
Lahko::  Spongillida
Heimo::  Järvisienet Spongillidae
Suku::  Spongilla
Laji::  lacustris
Kaksiosainen nimi
 Spongilla lacustris  (Linnaeus, 1759) 
Katso myös
   Järvisieni Wikispeciesissä   Järvisieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Järvisieni (Spongilla lacustris) on sarveispiisieniin kuuluva sienieläin. Järvisieniä esiintyy nimestään huolimatta ympäri maailman niin murto- kuin virtaavissa ja seisovissa vesissä. Suomessa lajia esiintyy koko maassa, vesistöjen pohjassa tai kiinnittyneenä vesirakenteisiin. Se elää symbioosissa eräiden pikkulevien kanssa, jotka antavat sille kellertävän tai vihreän värin.
Lisääntyminen

Järvisienellä ei ole sukuelimiä, vaan sen sukusolut syntyvät solujen erikoistumisen kautta. Siittiösolun uitua sienestä toiseen, se hedelmöittää munasolun. Hedelmöittynyt munasolu kehittyy siimapeitteiseksi blastulatoukaksi, joka ui vedessä vapaasti. Toukan kiinnityttyä pohjaan tai muuhun alustaan, se alkaa kasvaa uudeksi järvisieneksi.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Järvisieni (Spongilla lacustris)
ITIS: Spongilla lacustris (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Spongilla lacustris (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Spongilla lacustris (englanniksi)
Species accounts: Freshwater sponge (englanniksi)
Juhani Konkka

| Juhani Konkka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1904 Toksova, Inkeri
Kuollut: 22. kesäkuuta 1970 (65 vuotta) Kuhmoinen
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Salanimi: Urho Torikka
Esikoisteos:  Taloudelliseen kansanvaltaan! (1929)
Pääteokset:  Kulkurin kesä (1943) Kulkurin kahleet (1945) Kulkurin koulut (1946)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juhani Konkka, joskus myös Juha Konkka; salanimi Urho Torikka, (4. syyskuuta 1904 Toksova – 22. kesäkuuta 1970 Kuhmoinen) oli inkeriläissyntyinen suomalainen kirjailija, toimittaja ja venäläisen klassisen kirjallisuuden suomentaja.
Elämä

Toksovan Konkkalan kylässä syntyneen Juhani Konkan vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Konkka ja Katri Vanhanen. Konkka oli kolmesti naimisissa ja sai neljä lasta, joista Anita Konkka on kirjailija. Konkka muutti perheensä mukana Suomeen 1919, opiskeli Itä-Karjalan Kansanopistossa Impilahdella, Sortavalan seminaarissa 1923–1925 ja viimeksi Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, jossa hän suoritti sanomalehtitutkinnon 1927. Konkka oli Päivän Uutiset -lehden päätoimittaja 1928 ja toimitussihteeri Tähystäjä-aikakauslehdessä 1929–1930 sekä Elanto-lehdessä 1931–1932.
Konkka perusti 1932 yhdessä muun muassa Yrjö Ruudun kanssa Suomen Kansallissosialistisen Liiton. Hän oli SKSL:n puoluesihteeri 1933–1934 sekä Kansallissosialisti-äänenkannattajan päätoimittaja. Hän vastusti puolueensa linjan mukaisesti Adolf Hitlerin edustamaa kansallissosialismia ja oli poliittisesti lähempänä Gregor Strasserin johtamaa natsipuolueen vasemmistosiipeä. Konkka oli mielipiteiltään Ruutua radikaalimpi. Kyllästyttyään politiikkaan Konkka palasi kirjallisuuden pariin. Hän työskenteli WSOY:n kustannusvirkailijana vuodet 1937–1944 ja 1950–1955.[lähde? ]
Tuotanto

Konkka julkaisi 1929 teoksen Taloudelliseen kansanvaltaan! Kansallisen yhteiskuntapolitiikan vaatimuksia ja Urho Torikan nimellä romaanin Me sankarit,  joka kertoi hänen sotakokemuksistaan Aunuksen-retken aikana. Hän kirjoitti salanimellä myös teokset Punainen myrsky (1931) ja Pula-aikana (1932). Häneltä ilmestyi 1939 teos Kahden maailman rajalla, josta hän muokkasi uuden version 1958 nimellä Pietarin valot. Konkka kirjoitti myös omaelämäkerrallisen sarjan, johon kuuluivat teokset Kulkurin kesä (1943), Kulkurin kahleet (1945) ja Kulkurin koulut (1946). Vuonna 1947 ilmestyi Helsingin 1930-luvun kirjallista elämää kuvaileva teos Tuhlattu aarre. Hän itse piti parhaimpina teoksinaan omaelämäkerrallisia romaanejaan.
Kääntäjänä Konkka toimi vuodesta 1939. Hän suomensi useita venäläisten klassikoiden, kuten Fjodor Dostojevskin, Nikolai Gogolin, Maksim Gorkin, Leo Tolstoin, Anton Tšehovin, Ivan Turgenevin ja Mihail Šolohovin teoksia. Hän oppi venäjän kielen jo lapsena romaaneista ja runokirjoista.
Juhani Konkan lapset Anita, Urho ja Heikki Konkka lahjoittivat vuonna 2020 Konkan suomennoksien tekijänoikeudet Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry:lle.
Perhe

Juhani Konkan toinen puoliso oli kuvataiteilija Anja Konkka. Heidän tyttärensä on kirjailija Anita Konkka.
Teokset

Taloudelliseen kansanvaltaan! Kansallisen yhteiskuntapolitiikan vaatimuksia. Tekijä 1928
Me sankarit: Kuvaus Karjalan retkeltä. Kansanvalta 1929 (salanimellä Urho Torikka)
Punainen myrsky: Romaani Inkerinmaalta. Otava 1931 (salanimellä Urho Torikka)
Pula-aikana: 1-näytöksinen iloittelu. 1932 (salanimellä Urho Torikka)
Koputuskonsertti, radiokuunnelma. 1935
Rikas setä: Yksinäytöksinen ilottelu. Karisto 1935
Suuria herroja: Kaksinäytöksinen näytelmä. Karisto 1936
Punahattuinen nainen: Yksinäytöksinen pila. Karisto 1936
Rakkauden rintama: Kaksinäytöksinen ilottelu. Karisto 1936
Kahden maailman rajalla. WSOY 1939
Kunniamme päivät (toimite). 1940
Neuvostovakoilijatar: Romaani. WSOY 1942
Kulkurin kesä: Romaani. WSOY 1943
Riisutut naamiot: Romaani. WSOY 1944
Kulkurin kahleet: Romaani. WSOY 1945
Kulkurin koulut: Romaani. WSOY 1946
Kulkurin vaellus: Romaani. WSOY 1947
Tuhlattu aarre eli Sakari Korkian seikkailut Helsingin kirjailija- ja boheemimaailmassa: Romaani. WSOY 1947
Lumottu morsian: Romaani. WSOY 1948
Parhaat palkitaan: Näytelmä. 1948
Elämän antimet: Kirjeitä Kotkanpesästä. WSOY 1950
Keltainen kurki, lastenkirja. WSOY 1953
Kukon kultajyvä: Itämaisia satuja. WSOY 1954
Ratkaisun päivät: Romaani. WSOY 1954
Pietarin valot (pohjana aiempi teos Kahden maailman rajalla). WSOY 1958
Teokset > Suomennoksia

Nikolai Gogol: Kuolleet sielut (1939)
Fjodor Dostojevski: Vanhan ruhtinaan rakkaus (1939)
Boris Pasternak: Tohtori Živago (1958)
Fjodor Dostojevski: Pelurit (1959)
Ivan Turgenev: Isät ja pojat (1963)
Parantava nauru: Idän kansojen humoristisia ja satiirisia kertomuksia, kansantarinoita ja kaskuja, sananparsien viisautta (toim. ja suom.) Tajo, 1963
Parantava nauru 2: Venäläinen nauru (toim. ja suom.) Tajo, 1964
Fjodor Dostojevski: Idiootti (1968)
Fjodor Dostojevski: Rikos ja rangaistus (1970)
Palkinnot

Mikael Agricola -palkinto 1961
Mestarikääntäjän arvonimi, Moskova 1967
Aiheesta muualla

Matti Linna : Kirjailija ja kansallinen sosialisti : Juhani Konkka poliittisena toimijana Yrjö Ruudun aatteiden pohjalle syntyneissä käytännön hankkeissa vuosina 1927-1934, Historian pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, Yhteiskunta-ja kulttuuritieteiden yksikkö 2014
J. Konkka : Intian kysymys, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 11.03.1928, nro 11, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jurançon

| Jurançon |
| --- | --- |
 Paikallinen viinitarha
 vaakuna
 Jurançon
 Koordinaatit: 43°17′18″N, 0°23′13″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Pyrénées-Atlantiques
Arrondissementti:  Pau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,8 km²
Väkiluku (2016):  7 086 
 – Väestötiheys:  377 as./km²
Kunnan numero:  64284
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jurançon on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se on Paun lounainen esikaupunki.
Kunta on tunnettu Jurançon (AOC) laatuluokituksen saaneesta viinistä. Ranskan kuningas Henrik IV:n sanotaan saaneen kasteensa Jurançon-viinillä ja valkosipulilla. Paikallisen viinin on sanottu olevan myös kirjailija Coletten suosikkeja.
Tunnettuja kuntalaisia

Annie Famose (s. 1944), alppihiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jurançon Wikimedia Commonsissa
Johann Gottfried Wilhelm Palschau

Johann Gottfried Wilhelm Palschau (ven. Иоганн Готфрид Вильгельм Пальшау, Iogann Gotfrid Vilʹgelʹm Palʹšau) (21. joulukuuta 1741 Kööpenhamina? – 3. kesäkuuta tai 5. heinäkuuta 1815 Pietari) oli saksalais-venäläinen cembalisti, pianisti ja säveltäjä. Hänen isänsä oli holsteinilaissyntyinen Tanskan kuninkaallisen oopperan orkesterin viulisti Peter Jacob Palschau (noin 1708–1793).
Johann Gottfried Wilhelm Palschau konsertoi lapsuudestaan alkaen, esiintyen mm. Lontoossa vuonna 1754 ja Hampurissa 1761. Vuosikymmentä myöhemmin hän oleskeli Riiassa Johann Gottfried Müthelin oppilaana. Vuonna 1777 Palschau muutti Pietariin, jossa hän seuraavasta vuodesta alkaen lukeutui tuolloin perustetun Uuden musiikin seuran (ven. Новое Музыкальное Общество, Novoe Muzykalʹnoe Obŝestvo) ammattimuusikkojäsenistöön.
Palschaun säveltuotannosta on säilynyt kaksi konserttoa cembalolle ja jousiorkesterille (In Riga: preſſo Giovan. Feder. Hartknoch, 1771), kaksi sonaattia cembalolle (julk. Nürnbergissä 1762) sekä useita, mm. venäläisiin kansansävelmiin pohjautuvua muunnelmasarjoja, ml. Chanson russe variée …, opus 1 (Gotha; Petersburg: Gerstenberg & Dittmar, [julkaisuvuosi tuntematon]), Huit variations sur l'air français (Ah! Vous dirai-je Maman) pour le piano-forte (Petersburg: chez Brieffs grande Morskoy maison, [julkaisuvuosi tuntematon]) ja Air varié à quatre mains pour le clavecin ou piano-forte (Petersburg: Gebrüder Sprewitz, [julkaisuvuosi tuntematon]), ja muuta kosketinsoitinmusiikkia, esimerkiksi Menuet favori varié pour le fortepiano (Moskau: Kastner & Co., [julkaisuvuosi tuntematon]).
Kaikki kuninkaan miehet (vuoden 2006 elokuva)

| Kaikki kuninkaan miehet> All the King’s Men |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steven Zaillian
Käsikirjoittaja:  Steven Zaillian
Perustuu:  Robert Penn Warrenin romaaniin Kaikki kuninkaan miehet
Tuottaja:   Ken Lemberger  Mike Medavoy  Arnold Messer  Steven Zaillian 
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Paweł Edelman
Leikkaaja:  Wayne Wahrman
Pääosat:   Sean Penn  Kate Winslet 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures Corporation  Phoenix Pictures 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaikki kuninkaan miehet (engl. All the King’s Men) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2006. Se kertoo poliitikko Willie Starkin etenemisestä urallaan ja samanaikaisesta muuttumisesta ihmisenä. Elokuva perustuu löyhästi Robert Penn Warrenin Pulitzer-palkittuun romaaniin Kaikki kuninkaan miehet. Saman kirjan pohjalta tehtiin vuonna 1949 Oscareita voittanut elokuva Kaikki kuninkaan miehet.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Penn  | … |  Willie Stark   |
|  Jude Law  | … |  Jack Burden   |
|  Kate Winslet  | … |  Anne Stanton   |
|  Anthony Hopkins  | … |  Judge Irwin   |
|  James Gandolfini  | … |  Tiny Duffy    |
|  Patricia Clarkson  | … |  Sadie Burke    |
|  Mark Ruffalo  | … |  Adam Stanton    |
|  Kathy Baker  | … |  Mrs. Burden    |
|  Travis Champagne  | … |  Tom Stark    |
|  Jackie Earle Haley  | … |   Roderick Ellis    |
Kalliorannan työväentalo

| Kalliorannan työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Kallioranta, Karttula
Valmistumisvuosi:  1910 tai 1911?
Rakennuttaja:  Kalliorannan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliorannan työväentalo oli Karttulan kunnan (vuodesta 2011 eteenpäin osa Kuopiota) Kalliorannan kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Kalliorannan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Kookas hirsirakenteinen talo valmistui yhden lähteen mukaan vuonna 1911. Vuonna 1916 työväenlehti Sanantuoja tosin kirjoitti, että yhdistys oli ostanut maatilan rakennuksineen vuonna 1910 ja asettunut sen päärakennukseen. Yhdistys oli myynyt maatilan kahdessa osassa kahdelle eri henkilölle, ja ryhtynyt itse toisen näistä vuokralaiseksi. Sittemmin omistaja vaihtui siinä osassa maatilaa, jota yhdistys vuokrasi, ja uusi omistaja hääti yhdistyksen. Ei ole varmuutta, pääsikö yhdistys enää talonsa haltijaksi. Sisällissodan aikana yhdistyksen toiminta oli pysähdyksissä, ja sodan jälkeen se liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla. Talo päätyi navetaksi.
Vuonna 1913 Karttulan rovasti järjesti lukukinkerit työväentalolla. Hän myös kielsi työväenyhdistystä 100 markan sakon uhalla pitämästä kokouksia ilman rovastin lupaa sunnuntaisin ennen kello 10 aamulla.
Kameraalitieteet

Kameraalitieteet (saks. Kameralwissenschaft < lat. cameralia) olivat 1700–1800-luvun oppialoja, ja ne käsittelivät valtiontalouden perusteita eli hallitsijan "kamarin" (ts. hovin talousviraston) tarkoituksenmukaista hoitoa sekä kartuttamista. Kameraalitieteet jaettiin kameralistiikkaan ja kameraalilainoppiin. Edellisestä on kehittynyt nykyinen finanssioppi ja jälkimmäisestä finanssi(hallinto)oikeus. Kameraalitiedettä harjoitettiin erityisesti Saksan yliopistoissa (Hallen ja Frankfurtin yliopistossa vuodesta 1727 alkaen). Hallintovirkamiehiltä edellytettiin kameraalitieteen opintoja (ns. kameraalitutkinto). Myös Helsingin yliopistossa oli vuoteen 1907 saakka kameraali- ja politialainopin sekä valtio-opin professuuri.
Nykyään kameraalitieteisiin kuuluvia asioita käsitellään hallinto-oikeuden osina.