stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Närepirkko

| Närepirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Myrrha
Laji::  octodecimguttata
Kaksiosainen nimi
 Myrrha octodecimguttata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Coccinella octodecimguttata 
Katso myös
   Närepirkko Wikispeciesissä   Närepirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Närepirkko (Myrrha octodecimguttata) on kovakuoriaisten (Coleoptera) lahkoon kuuluva leppäkerttulaji. Aikuinen närepirkko on kooltaan 4-5 mm. Pohjaväriltään laji on ruskea. Lajin nuoret yksilöt ovat pohjaväriltään vaaleampia kuin aikuiset. Närepirkon peitinsiivissä on vaaleita täpliä, joiden rivitys on 2-1-3-2-1 tai 3-1-3-2-1, jos pieni viivamainen täplä huomioidaan. Peitinsiipien täplien koko vaihtelee ja ne voivat yhdistyä toisiinsa. Etuselän takareunan täplät yhtyvät melkein peitinsiipien etureunan isoihin täpliin. Närepirkosta esiintyy Etelä-Euroopassa alalaji formosa, jolla vaaleat täplät ovat laajentuneet peittämään suurimman osan ruumiista.
Närepirkon toukka.
Närepirkko elää erityisesti hiekkarantojen reuna-alueilla kasvavilla männyillä ja myös kalliomännyillä. Närepirkko talvehtii männyn rungon alaosissa kaarnan raoissa ja neulaskarikkeessa. Laji ei pidä muurahaisista. Närepirkko saalistaa toukkana ja aikuisena pieniä, pehmeitä hyönteisiä.
Närepirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Pohjoismaissa ja Euroopan alueella.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Närepirkko (Myrrha octodecimguttata)
UPM, Kari Heliövaara: Metsiemme kovakuoriaisia: Närepirkko (Myrrha octodecimguttata), sivu 21 (pdf)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Myrrha octodecimguttata, taxonomy (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Myrrha octodecimguttata, the Eighteen-spotted ladybird (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q341135  Wikispecies: Myrrha octodecimguttata  BioLib: 10861  BOLD: 330208  EoL: 3216597  EPPO: MYRROC  Fauna Europaea: 230396  Fauna Europaea (new): a00c80c7-cff3-46e5-97cc-4ce747b91406  GBIF: 4452240  iNaturalist: 318777  IRMNG: 11604404  NBN: NBNSYS0000008328  NCBI: 703265  Observation.org: 8957  Open Tree of Life: 892550  Paleobiology Database: 302811  Laji.fi: MX.194354
Närpiönjoen vesistö

| Närpiönjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 39) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Närpiönjoen vesistö (39)
Vesistöjako:  Närpiönjoen alao. alue (39.001), Närpiönjoen kesk. alue (39.002), Närpiönjoen yläo. alue (39.003), Levajoen-Kyläjoen alue (39.004), Kivi− ja Levalammen tekoj. v−a (39.005), Svartskobäckenin v-a (39.006), Kestiluoman-Lintuluoman v-a (39.007), Lillån valuma-alue (39.008), Molnåbäckenin valuma-alue (39.009)
Laskujoki:  Närpiönjoki
Vesistöreitti:  Närpiönjoki 
Laskupaikka:  Kaskinen, Knåpfjärden, Selkämeri 
Koordinaatit:  62°24′25″N, 21°17′42″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  991,92 km²  
Järvisyys:  0,4 % 
Alueen pituus:  60 km  
Alueen leveys:  30 km  
Pääuoma:  noin 75 km
Keskivirtaama:  8,46 m³/s  
 fiJoki laskee Selkämereen Knåpfjärdenissä Kaskisissa. 
Närpiönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 39) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Närpiönjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 991,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,4 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Närpiönjoen alaosan alue (39.001)
Molnåbäckenin valuma-alue (39.009)
Närpiönjoen keskiosan alue (39.002)
Lillån valuma-alue (39.008)
Svartskobäckenin valuma-alue (39.006)
Närpiönjoen yläosan alue (39.003)
Kestiluoman–Lintuluoman valuma-alue (39.007)
Levajoen–Kyläjoen alue (39.004)
Levalammen tekojärven valuma-alue (39.005)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Närpiönjoen vesistö, vesi.fi
Näkymätön vihollinen

| Näkymätön vihollinen> Patriot Games |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Phillip Noyce
Käsikirjoittaja:  Käsikirjoitus: W. Peter Iliff Donald E. Stewart Steven Zaillian Romaani: Tom Clancy
Tuottaja:  Mace Neufeld Robert G. Rehme
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Donald M. McAlpine
Leikkaaja:  William Hoy Neil Travis
Pääosat:  Harrison Ford Patrick Bergin Sean Bean Samuel L. Jackson Anne Archer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   5. kesäkuuta 1992  16. lokakuuta 1992
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  83 351 587 dollaria
Edeltäjä:  Punaisen lokakuun metsästys
Seuraaja:  Isku Kolumbiaan
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näkymätön vihollinen (engl. Patriot Games) on vuonna 1992 valmistunut Tom Clancyn samannimiseen romaaniin pohjautuva elokuva. Elokuvan ohjasi Phillip Noyce ja ensi-iltansa se sai 5. kesäkuuta 1992 Yhdysvalloissa ja 16. lokakuuta 1992 Suomessa. Elokuvan pääosaa, Jack Ryania, esittää Harrison Ford ja Jackin vaimoa, Caroline "Cathy" Ryania, esittää Anne Archer.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Harrison Ford  | … |  Jack Ryan   |
|  Anne Archer  | … |  Tohtori Caroline "Cathy" Ryan   |
|  Patrick Bergin  | … |  Kevin O'Donnell   |
|  Sean Bean  | … |  Sean Miller   |
|  Thora Birch  | … |  Sally Ryan   |
|  James Fox  | … |  William Holmes   |
|  Samuel L. Jackson  | … |  Komentajakapteeni Robby Jackson   |
|  Polly Walker  | … |  Annette   |
|  J.E. Freeman  | … |  Marty Cantor   |
|  James Earl Jones  | … |  Amiraali James Greer   |
|  Richard Harris  | … |  Paddy O'Neil   |
|  Alex Norton  | … |  Dennis Cooley   |
|  Hugh Fraser  | … |  Geoffrey Watkins   |
|  David Threlfall  | … |  Robert Highland   |
|  Alun Armstrong  | … |  Owens   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Näkymättömän vihollisen tarjoavan ammattimaisen pätevää jännitystä ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä Harrison Ford näyttelee elokuvassa rennommin kuin vuosiin, mutta ohjaaja Noyce ja kuvaaja Donald McAlpine tekevät työnsä turhankin löysästi. Hän kehuu yhtä tuoreesti keksittyä ja hyytävää teurastuskohtausta, joka nostaa elokuvan pisteitä.
Näsykkä

Näsykkä oli kylä Petsamossa Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttamalla alueella. Nykyisin Näsykän kylä on osa Petsamon kaupunkityyppistä taajamaa. Näsykän kylä sijaitsi Parkkinan kylän eli Petsamon kirkonkylän länsipuolella Näsykkäjoen suulla vähän ennen Petsamonjoen laskemista Petsamonvuonon perukkaan.  Näsykän asutus liittyi läheisesti Parkkinan kylän asutukseen ja ne muodostivat yhtenäisen kyläalueen, ja kun Valtioneuvosto vuonna 1930 vahvisti Petsamon uuden kyläjaon, luettiin kirkonkylään kuuluviksi Parkkinan ja Näsykän kylät. Näsykän väestö oli pääasiassa karjalaista. Asukkaiden pääelinkeino oli kalastus, jonka lisäksi harjoitettiin karjanhoitoa. Kylässä oli muun muassa Petsamon talouskauppa ja kansakoulu. Näsykkäjoen varrella sijaitsi Petsamon luostarin munkkien tiilitehdas ja sähkölaitos. Kylän ja sen länsipuolella olevan Näsykkäjärven välissä on Parkkinatunturit. Jäämerentie kulki kylän läpi ja Näsykän kohdalta siitä erkani tie Petsamonjoen itäpuolelle Kaakkuriin ja Porovaaraan.
Väestö

Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylän 138 asukkaasta oli karjalaisia 103, suomalaisia 23 ja venäläisiä 12. Näsykän kylä oli saanut alkunsa 1870-luvun nälkävuosina, kun alueelle oli muuttanut karjalaista väestöä Vienan Karjalan Uhtuan, Vuokkiniemen ja Oulangan kunnista nälkää pakoon.
140 (1897)
113 (1918, joista 102 karjalaisia ja 11 venäläisiä)
115 (1921)
129 (1925)
166 (1930)
151 (1935)
713 (1939, yhdessä Parkkinan kanssa)
Nyy

Nyy (isona kirjaimena Ν, pienenä ν, m.kreik. νυ, ny, kreik. νι, ni) on kreikkalaisen kirjaimiston 13. kirjain. Sen äännearvo on sekä muinaiskreikassa että nykykreikassa [n]. Kreikkalaisissa numeroissa nyyn lukuarvo on 50.
Latinalaisessa kirjaimistossa nyytä vastaa kirjain N/n ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain Н/н. Suomen kieleen nyy translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta n.
Muoto ja sen historia

Nyy on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (nun).
Arkaaisissa kirjaimistoissa nyy oli usein peilikuva nykyiseen muotoonsa nähden. Kirjain esiintyi kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja oli suuntaa lukuun ottamatta niissä yleensä suhteellisen samannäköinen.
Epigrafisissa lähteissä nyystä esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

ν on kinemaattisen viskositeetin tunnus virtausmekaniikassa.
ν on ominaistilavuuden tunnus.
ν on valon taajuuden tunnus modernissa fysiikassa.
ν´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 50.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nyy Wikimedia Commonsissa
Normandian historia

Historiallinen Normandian alue.
Normandian historia on kiinteästi Ranskaan keskiajan puolivälissä liittyneen Normandian alueen historiaa. Liitos Ranskaan oli seurausta Normandian herttuoiden siirtymisestä myös Englannin hallitsijoiksi.
Esihistoria ja antiikki > Ennen roomalaisten valloitusta

Normandian alueella on ollut ihmisiä jo esihistoriallisella ajalla, mistä todistavat lukuisat löydöt kivikauden työskentelystä etenkin Euren ja Calvados'n departementeissä. Rouenin kaupunkia lähellä sijaitsevassa Goyn luolassa olevat luolamaalaukset ovat Euroopan pohjoisimmat. Lisäksi useat alueella sijaitsevat megaliitit tuovat säännöllisyydellään esiin Normandian maaseudulla muiston ihmiskäden varhaisista aikaansaannoksista.
Normandian kelttiläinen historia on suhteellisen helposti hahmotettavissa lukuisten arkeologisten löytöjen ansiosta, ja ne on pystytty ajoittamaan melko tarkasti.lähde? Jo 1800-luvulta lähtien paikalliset tutkijat ovat tutkineet ahkerasti alueen arkeologisia löydöksiä, eritoten Ylä-Normandian departementin alueella. Tutkimustuloksista on julkaistu suuri määrä erikoisteoksia ja julkaisuja. Kelttien läsnäolosta kertovat useat eri löydöt kuten muun muassa 400-luvulle eaa. sijoittuvat kultainen ja rautainen kypärä, Pîtren hautausalue tuhkauurnineen, taivutettuine miekkoineen ja vankkurihaudan jälkineen. Lisäksi Halstattin kauteen sijoittuva kalmisto kertoo myös kelttiläisestä Normandiasta.
Belgien kelttiläinen heimo asettui Normandiaan useina perättäisinä aaltoina 400–300-lukujen eaa. aikana. Julius Caesarin Gallian sota -teoksen kautta saamme hyvän kuvan erilaisten kelttiheimojen sijoittumisesta Galliaan ja siten myös Normandiaan. Vuosina 57 eaa. tai 56 eaa. heimot yhdistyivät vastustaakseen roomalaisten Caesarin legioonien Gallian valtausta. Alesian suuren tappion jälkeen normandialaiset heimot jatkoivat edelleen roomalaisvallan vastustamista, kunnes vuonna 51 eaa. koko Gallia oli alistettu roomalaisten hallintaan.
Nykyisen ja historiallisen Normandian alueella asuivat seuraavat kelttiheimot ja heidän asuinalueensa keskeisine kaupunkeineen:
Calètes (Juliobona, nykyisin Lillebonne)
Véliocasses (Rotomagus, nykyisin Rouen)
Aulerques Diablintes (Noviodunum, nykyisin Jublains)
Bajocasses (Augustodurum, nykyisin Bayeux)
Lexoviens (Noviomagus, nykyisin Lisieux)
Unelles (Cosedia, nykyisin Coutances)
Aulerques Éburovices (Mediolanum, nykyisin Évreux).
Viducasses (Aragenuae, nykyisin Vieux (Calvados)).
Esihistoria ja antiikki > Roomalainen Normandia

Vuonna 27 eaa. keisari Augustus järjesti uudelleen Gallian alueen hallinnon ja siirsi Calètet ja Véliocasset Lugdunaisen alueelle, jonka pääpaikka oli nykyinen Lyon. Normandian roomalaistaminen tapahtui, kuten muuallakin läntisessä Euroopassa, roomalaisten teiden rakentamisen ja kaupungistumisen avustuksella.
Normandian alueelta tunnetaan lukuisia roomalaisajan villoja, joita löydettiin runsaasti arkeologisessa pelastusoperaatiossa joka aloitettiin moottoritie A29:n rakennustöiden yhteydessä, kun tietyömaan alle jäi runsaasti arkeologian kannalta mielenkiintoisia alueita. Nämä villat eli maaseutuasumukset olivat taloudellisen toiminnan keskuksia ja ne oli rakennettu pääsääntöisesti kahdella eri tyylillä. Ensimmäinen käsitti pitkän, etelään avautuvan julkisivun ja rakennukset muodostivat rivistön. Toinen malli oli saatu roomalaisista kaupungeista Apenniinien niemimaalta. Siinä rakennukset keskittyivät neliömäisen aukion ympärille. Tämän viimeisen mallin mukaan on rakennettu muun muassa rikkaista löydöistään ja koristelustaan tunnettu Villa Saint-marguerite-sur-Mes, joka sijaitsee Dieppen ja Saint-Valery-en-Cayxn välimaastossa meren rannalla. Tämän villan rakentajat ovat käyttäneet rakentamiseen paikallisia materiaaleja: piikiveä, liitua, kalkkikiveä. Rakennuksissa on myös tiiliä sekä oljesta ja savesta tehtyä laastia. Puuristikolla tuettujen saviseinien tekniikka ja kelttiläiset majat periytyvät juuri tältä kaudelta. Kylpytilojen ja eräiden muidenkin huoneiden lämmitysjärjestelmät olivat saaneet esikuvansa roomalaisesta lattialämmityksestä.
Maatalous tuotti, kuten Plinius vanhempi toteaa, alueen asukkaiden käyttöön vehnää ja pellavaa. Normandialaiselle maaseudulle tänä roomalaisaikana olivat tyypillisiä pienet neliömäiset temppelit, eli fanat, joita sijaitsi kaikkialla. Harfleurin läheltä on löydetty eräistä alueen kalmistoista ja asuntojen jäänteistä useita maaäiti-jumalattaren pienoispatsaita, jotka on valmistettu poltetusta savesta. Vieil-Écreux'stä on löydetty yksi kaikkein tärkeimmistä pyhiinvaelluskeskuksista, joka koostuu muun muassa forumista, kylpylöistä, monumentaalisesta basilikasta, kahdesta "fanasta" ja Gallian toiseksi suurimmasta teatterista.
Esihistoria ja antiikki > 200-luku ja muutokset

Noin 200-luvun puolivälin paikkeilla barbaarien hyökkäykset ja ryöstöretket vaivasivat useita Normandian alueen kyliä ja kaupunkeja kuten myös maaseutuakin. Tulipalojen jäljet ja hätäisesti kätketyt rahakätköt ovat arkeologien tästä ajasta löytämiä todisteita. Tämä kertoo myös turvattomuuden merkittävästä lisääntymisestä pohjoisessa Galliassa. Alueen rannikolla jouduttiin toimimaan ja taistelemaan saksien merirosvoja vastaan. Esimerkiksi nykyinen Coutancesin kaupunki, kelttiheimo unellesien alueen keskuspaikka, otti latinankieliseksi nimekseen, mikä oli melko yleistä myös Normandian kelttiläisissä kaupungeissa, Constantia vuonna 298 Konstantinus I:n aikana. Kaupunkiin sijoittui legioona sotilaita, joiden tehtävänä oli puolustaa kaupunkia saksien merirosvoja vastaan. Tässä yhteydessä kaupungin ja ympäristön alue, jota oli kutsuttu pagus Constantinus -termillä, muuttui muotoon Contentin.
Keisari Diocletianuksen uudistusten aikana vuosina 285–305 Normandia muuttui enemmän Lyonin seudun kaltaiseksi alueeksi ja samalla se erkani selkeästi naapurimaakunnastaan Bretagnesta. Tämän suuren muutoksen aikoihin sijoittuu myös maakunnan siirtyminen kristinuskoon, sillä 200-luvun puolivälissä pyhä Mellon määrättiin Rouenin piispaksi.
Vuodesta 406 germaaniset heimot vyöryivät läntiseen Eurooppaan. Tällöin saksiheimoja asettui asumaan Normandian rannikolle. Samalla Rooman keisarin valta alueella mureni ja Normandia otti käyttöön vanhan nimensä Amorique. Maaseudulla olleet villat autioituivat ja tuhoutuivat ja kaupungit sulkeutuivat muuriensa suojiin. Alueen paikannimistön avulla voidaan hyvin päätellä barbaariryhmien toimineen yhteistyössä ja yhteisymmärryksessä alueen asukkaiden kanssa jo ennen Länsi-Rooman kukistumista vuonna 476.
Keskiaika

Keskiaika merkitsee Normandian historiallisen maakunnan menneisyydessä noin tuhat vuotta kestänyttä aikakautta. Mikään aikakausi, joka voitaisiin hahmottaa jonkinmoiseksi yhtenäiseksi kokonaisuudeksi, ei ole läheskään vastaavan pituinen. Lisäksi Normandian historia eräänlaisena omatoimisena poliittisena ja historiallisena kokonaisuutena sijoittuu juuri keskiajalle.
Keskiaika > Varhaiskeskiaika

Vuodesta 486 Somme- ja Loire-jokien välinen alue Galliasta siirtyi frankkien hallitsijan Klodvig I:n alaisuuteen. Kuitenkaan frankkien harjoittama kolonisaatio ei ollut kovin massiivista kuten voidaan havaita Normandian alueella olevista frankkien kalmistoista. Paikannimistössä erilaiset -court ja -ville loppuiset nimet ajoittuvat tuohon frankkien saapumisen ja keskiajan varhaisvaiheen aikaan. Tälle samalle aikakaudelle sijoittuu myös hallinnollinen ja sotilaallinen jako eri kreivikuntiin. Käytännössä Normandian itäiset osat, lähellä nykyistä Pariisia muodostuvat merovingiruhtinaiden asuinalueiksi.
Eritoten keisarikauden loppuvaiheessa alkanut kristinuskon juurtuminen löi oman voimakkaan leimansa maakuntaan. Keskeisiin kaupunkeihin rakennetaan katedraaleja, maaseudulle pystytetään eri pyhimyksille omistettuja kirkkoja sekä rakennetaan lukuisia rukouspaikkoja maanteiden varsille. Seurakuntajärjestelmä rakentuu omaksi hallinnolliseksi verkostokseen melko pitkän ajan kuluessa. Caenin kaupunkia ympäröivälle laajalle alankomaalle syntyvät pinta-alaltaan pienet seurakunnat, kun taas metsäisille alueille syntyvät seurakunnat ovat hyvin laaja-alaisia. Karolinkisella ajalla kyläläisten hautaaminen alkaa tapahtua entistä useammin seurakunnan kirkon välittömään ympäristöön.
Normandian luostarielämä alkaa todella kehittyä 500-luvulla ja näin etenkin maakunnan läntisessä osassa. Normandian aristokraatit perustavat ja rakentavat 600-luvulta useita luostareita erityisesti Seine-joen laaksoon. Nämä luostarit omaksuvat hyvin nopeasti benediktiiniläisen luostarijärjestyksen. Luostareiden omistuksessa on erittäin laajoja maa-alueita myös muualta Ranskasta ja ne saavat näistä huomattavia tuloja. Varallisuutensa myötä niistä tulee merkittäviä tekijöitä poliittisissa ja dynastisissa kilpailuissa ja kiistoissa.
Keskiaika > Skandinaavien invaasio

Normandia on saanut nykyisen nimensä viikinkien eli pohjanmiesten mukaan. Viikingit tekivät retkiään eri puolille Eurooppaa ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella, etenkin vuosina 790-930 ja sitten vuosina 980-1030. Aikakauden nimitys heille on latinankielinen Northmanorum eli pohjolan miehet. Normandian alueen paikannimistössä tästä skandinaavien invaasiosta on runsaasti jälkiä. Samoin alueen sukunimistössä näkyy tuon aikakauden vaikutus.
Pääsääntöisesti muinaisen Gallian länsirannikolle saapuivat viikingit ensimmäisen kerran noin vuosina 790-800. Normandian rannikolle he tulivat Ludvig Hurskaan hallinnon aikana (814-840). Vuoden 841 hyökkäys sai aikaan suuria vahinkoja etenkin Rouenissa ja Jumiègessä. Viikingit ryöstivät luostareiden aarteita, sillä ne olivat helppoja saaliita, sillä papit ja munkit eivät voineet puolustautua. Vuoden 845 ryöstöretki ulottui Seine-jokea pitkin aina Pariisiin saakka. Ryöstöretket tapahtuivat kesän aikana ja talvikausiksi skandinaavit palasivat takaisin koteihinsa pohjoiseen.
Vuodesta 851 viikingit kuitenkin aloittivat talvikausien vieton Seinen alajuoksun alueella. Viikinkien tuhot kohdistuivat siis erityisesti luostareihin ja niiden asukkaat jouduttiinkin siirtämään turvaan kauemmaksi sisämaassa oleviin luostareihin. Samoin tehtiin luostarien kirjastoille ja muille aarteille, jos vain aikaa pelastamiseen oli. Kuitenkin moni kirjasto haihtui savuna ilmaan pohjanmiesten vierailun jälkeen. Karolingiset hallitsijat käyttivät ryöstelijöiden suhteen usein hyvin vastakkaisiakin poliittisia toimintatapoja ja usein niiden seuraukset olivat hyvinkin raskaita alueen väestölle.
Kuitenkin vuonna 867 Kaarle Kaljupää antoi bretonnien johtajalle Salomonille Contentin kreivikunnan sillä ehdolla, että tämä vannoo hallitsijalle uskollisuusvalan ja auttaa tätä taistelussa viikinkejä vastaan. Tämän jälkeen vuonna 911 viikinkipäällikkö Rollo allekirjoitti Saint-Clair-sur-Eptessa Kaarle Yksinkertaisen kanssa sopimuksen, joka oli merkittävä Normandian historialle. Hallitsija antoi Rollolle läänitykseksi Seinen alajuoksun, suunnilleen nykyisen Ylä-Normandian departementin alueen vastapalvelukseksi vasallivalasta (joka annettiin 940) ja sitoutumisesta kristillisen kasteen ottamiseen. Rollon tuli niin ikään suojella Seinen alajuoksua ja Rouenin kaupunkia skandinaavien hyökkäyksiltä. Vähittäin tapahtuneiden valloitusten avulla viikinkien hallitseman läänityksen alue laajeni.
Normandiaan retkiä tehneistä pohjanmiehistä suurin osa oli alkuperältään tanskalaisia, mutta mukana oli runsaasti myös norjalaisia. Myös muutama ruotsalainen mahtui joukkoon, tosin heidän osuutensa oli hyvin pieni. Viikinkien tulo ei suinkaan ollut mitään massamuuttoa Normandiaan. Kuitenkin eräillä alueilla skandinaavien suorittama asutus on ollut selvästi voimakkaampaa kuin muualla. Paikannimistön ja kielitieteellisten seikkojen avulla voidaan näet hyvin todeta, että Caux'n ja Contentin seudun pohjoisosa ovat olleet erityisesti viikinkisiirtolaisuuden kohteena.
Keskiaika > Normandia herttuakunta (900–1200-luvuilla) > Vilhelm Valloittaja

Tiedot Vilhelm Valloittajasta perustuvat ensisijaisesti hänen aikalaisensa Vilhelm Poitiers­laisen kirjoittamaan elämäkertaan. Hänen isänsä oli Robert I Loistava ja äiti Robertin rakastajatar Vilhelmin ollessa heidän ainoa poikansa. Englantilaiset kutsuivat Vilhelmiä nimellä Wilhelm tai William, ja hänen lisänimensä oli Äpärä. Voimakastahtoinen Wilhelm onnistui nousemaan itse Normandian herttuaksi, vaikka oli syntynyt avioliiton ulkopuolisesta suhteesta.
Robert kuoli ristiretken aikana ja tämän seurauksena Normandia joutui moniin sekasortoisiin tilanteisiin Vilhelmin alaikäisyyden (noin kymmenen vuoden) aikana. Vuonna 1046 ryhmä herttuakunnan suuraatelisia muodosti koalition, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Vilhelm Äpärä (myöhempi Vilhelm Valloittaja) herttuan tehtävistä ja korvata tämä Brionnen kreivillä Gilbertillä, joka myös oli Rikhard II:n pojanpoika. Ranskan kuningas Henrik I tuki syrjäyttämisprosessia. Vilhelm voitti kuitenkin vastustajansa Val-ès-Dunesin taistelussa vuonna 1047. Vuoteen 1055 mennessä hän hankkiutui eroon muutamista valtansa kannalta hankalista ja liian vallanhaluisista aatelisista, jotka olivat samaa herttuallista sukua kuin hän itsekin. Han esimerkiksi takavarikoi Arquesin herttuan läänitykset.
Vilhelm palautti järjestyksen joustavalla ja tiukalla politiikallaan sekä antamalla uskotuilleen läänityksiä. Hän alisti erityisesti omaan valvontaansa vallankäytön tärkeimmät välineet: varakreivikunnat. Omalla avioliittopolitiikallaan hän laajensi tukijoidensa joukkoa, sillä hän avioitui Flanderin kreivin Beaudoin V:n tyttären ja Ranskan kuninkaan sisarentyttären Mathilden kanssa vastoin paavi Leo IX:n kieltoa.
Normandia oli voimakas herttuakunta, käytännössä oma valtio, jonka hallitsija oli lähinnä muodollisesti Ranskan kuninkaan alainen.