Koulupojan päiväkirjat
Miljöö > Koulut > Lasten omatoimikoulu eli Lasten leikkikoulu

Iso-Marin haavekuva opettajasta säilyy päiväkirjoissa läpi Alikin lapsuuden ja nuoruuden kannustavana voimana. Iso-Marin vaikutteista syntyi lasten piirissä tarve perustaa uudenlainen koulu, jonka opetus olisi laaja-alaisempaa kuin virallisen koulun ja ottaisi huomioon lapsen. Opettajan ammatti kangasteli Alikin silmissä unelma-ammattina ja opettajan työ tärkeimpänä mahdollisena tehtävänä yhteiskunnassa. Hän halusi ”isona” opettajaksi.
Virallisen koulun opetusohjelmaan tuntui olevan mahdotonta sijoittaa ohjelmasta poikkeavia opetustapoja tai opetusaineita ja niin syntyi Alikin mielessä ajatus uudenlaisen koulun perustamisesta. Hänen isänsä ja vähitellen myös muut kyläläiset tukivat ajatusta.
Aleksanteri Ahola-Valon aloitteesta ja hänen johdollaan perustivat Viiritsan suomalaiskylän lapset vuonna 1908 omatoimikoulun, joka nimettiin lasten leikkikouluksi. Koulun kehitys oli pitkälti Alin varassa vuosina 1908–1916 siitäkin huolimatta että koulu toimi demokraattisin periaattein järjestäytyneenä Alik ideoi, kehitti, suunnitteli, keräsi rahaa ja valvoi muun muassa uuden koulunrakennuksen rakentamista vain teini-ikäisenä.
Oppilaat toimivat itse koulun opettajina suunnitellen toiminnan, talouden ja opetusohjelman itse, mitä virkavallan oli vaikea uskoa. Koulun opetusta saivat seurata myös aikuiset, koska Alik piti tärkeänä myös aikuisten valistamista ja kasvattamista hyvään. Kylän virallisen koulun opetusohjelma oli suppea ja kirkkoslaavilaisen kulttuurin leimaama. Se sijaitsi myös joillekin lapsille liian kaukana ja opetus tapahtui arkipäivinä ja työnteon kannalta muuten hankalina aikoina.
Koulu toimi alusta alkaen demokraattisten periaatteiden mukaan: sillä oli johtokunta, joka kokoontui pienemmissä piireissä ja yleiskokous, joka hyväksyi suurimman osan johtokunnan esittämistä asioista. Eli lapset tekivät kaikki pienimmätkin päätökset yhteistyössä äänestysten perusteella, mutta hoitivat myös työn. Vanhemmilla oli kuuntelu- mutta ei päätöksentekovaltaa.
Lasten koulun tavoitteena oli mahdollistaa koulunkäynti niillekin vähävaraisille lapsille, jotka eivät käytännön syistä (puuttuvat jalkineet, työnteko) voineet arkipäivinä osallistua virallisen koulun opetukseen. Koulu toimi virallisen koulun rinnalla. Alik itse osallistui myös sen opetukseen samanaikaisesti Lasten koulun opetuksen, hallinnoinnin ja opintojen kanssa.
Lasten koulun tavoitteena oli oppia sellaisia tietoja ja taitoja, joita virallisen koulun opetukseen ei hyväksytty tai otettu. Koulun tuli Alikin mielestä opettaa lapsille, kuinka tulee elää.Säännöllinen valistustyö sisältyi Viiritsan leikkikoulun opetusohjelmaan viikoittaisilla oppitunneilla. Aiheet liikkuivat henkilökohtaisen hygienian hoidosta vaatteiden huoltoon ja valmistamiseen, hyvien elämän- ja käytöstapojen omaksumiseen, vanhempien ja lasten suhteisiin, puutarhanhoitoon, maailmankaikkeuden rakenteeseen ja uskonnosta lääketieteeseen ja opetukseen, siis kaikkea sellaista, mikä antaisi valmiuksia kohdata muuttuva maailma.
Aluksi koulu toimi lahjoitusvaroin; koululaiset itse keräsivät varat niin koulukirjoihin, vihkoihin kuin vähävaraisimpien lasten vaatetukseenkin. Koulutilat saatiin aluksi Alin kotipiiristä; myöhemmin ne laajentuivat luokkien määrän kasvaessa muualle kylässä ja lopulta omiin koulutiloihin, jotka 13-vuotias Ali oli suunnitellut ja joiden rakentamista hän itse valvoi.
Koulu herätti aikanaan sekä ihastusta että vihastusta. Lasten omatoimisuus toisaalta hämmästytti, toisaalta aiheutti epävarmuutta, pelkoa ja viranomaisten ja aikuisten vihamielisyyttä. Viranomaiset tekivät useita tarkastuksia kouluun ja yrittivät saada sen lakkautettua. Ei täysin uskottu, ettei se ollut vallankumouksellisten tai muiden kapinallisten järjestämää toimintaa. Koulu oli kuitenkin kaukaa viisaasti nimetty ”leikkikouluksi”, joten se sai jatkaa.
Ajan mittaan pelko laantui. Oppimistulokset todettiin todellisiksi ja oppimismotivaatio korkeaksi. Lasten käyttäytyminen sekä toisiaan että aikuisia kohtaan muuttui ja yhteiskunnallinen vastuuntunto kehittyi. Jopa perheiden elämää pahoin vaivannut juopottelu ja perheväkivalta vähenivät.
Koulu hyväksyttiin eli rekisteröitiin vuonna 1914, jolloin siitä tuli valtion virallinen eksperimentaalinen eli kokeellinen koulu.
Alin toiminta koulun parissa päättyi vuonna 1916 kun hän muutti Pietariin jatkamaan opintojaan ja työskentelemään.