stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leo Lastumäki
Ura > 1950- ja 1960-luvut

Lastumäen näyttelijän ura eteni pikkuhiljaa harrastelijateatterien kautta ammattiteattereihin. Teatterityön rinnalla Lastumäki näytteli sivuosia useissa 1950-luvun elokuvissa, ja hänen elokuvatehtävänsä jäivät usein kreditoimatta. Lastumäki pyydettiin mukaan, jos elokuvaan tarvittiin kookasta miestä, kuten poliisin osa elokuvassa Elokuu. Lastumäen ensimmäinen valkokangasesiintyminen oli ollut 1953 elokuvassa Olemme kaikki syyllisiä. Hänen roolihahmonsa näkyy kuvassa vain vyöstä alaspäin. Vuonna 1960 Lastumäellä oli isohko sivurooli Lasse Pöystin elokuvassa Justus järjestää kaiken. Hän näytteli voimamies Pontusta.
Lastumäen teatteriura alkoi harrastajana Oulussa 1947. Hänen ensimmäinen roolinsa oli tohtori Heckler epookkikomediassa Katupeilin takana. Armeijan jälkeen syksyllä 1950 Lastumäki sai veturinlämmitäjän paikan Kokemäeltä ja hän jatkoi teatteriharrastustaan paikallisessa työväenyhdistyksessä. Ammattimainen näyttelijän ura alkoi urjeta 1952, jolloin Lastumäki kiinnitettiin Porin Teatteriin. Vuosina 1954–1955 hän työskenteli Kouluteatterin kuljettajana ja näyttelijänä. Ryhmään kuului muun muassa Uuno Hemmo ja Rami Sarmasto, ja se näytteli yhdeksän kuukauden aikana satoja esityksiä ympäri Suomea.
Vuosina 1955–1956 Lastumäki työskenteli järjestäjänä Imatran teatterissa ja vuosina 1956–1957 hän oli Mikkelin teatterissa vierailevana näyttelijänä. Syksyllä 1957 Lastumäki muutti silloisen puolisonsa kanssa Kemiin, samoihin aikoihin hän toimi Fennada-Filmin autokuskina ja näytteli elokuvien sivurooleja.
Vuosina 1961–1963 Lastumäki näytteli Vaasan suomalaisessa Teatterissa, minkä jälkeen hän siirtyi Tampereen Teatteriin vuosiksi 1963–1969. Kesäisin hän näytteli Turussa Samppalinnan kesäteatterissa. Repertoariin kuului muun muassa klassinen kansankomedia Tukkijoella. Tampereen vuosinaan Lastumäki alkoi tehdä uraa myös televisiossa. Tampereen seudulla oli aloittanut Yle TV2:n edeltäjä Tamvisio jo 1957. Lastumäki näytteli useissa TV2:n elokuvissa, kuten Kauppa-Lopo vuonna 1968.
Lastumäen teatteriuran alkuvaiheen rooleja olivat muun muassa Loppiasaaton Malvolio, Putkinotkon Juutas, Anna Liisan Mikko ja nimiosa komediassa Särkelä itte. Lastumäki itse piti parhaana roolinaan Eddie Carbonea näytelmässä Näköala sillalta, jonka hän näytteli Risto Vesteen ohjaamana Kemissä 1960. "Se oli sellainen rooli, johon minä pääsin sisään", Lastumäki summasi.
Ura > Uran myöhäisvaihe

Lastumäen näyttelijän ura kesti karkeasti kuusi vuosikymmentä. Ensimmäinen kolmannes oli lähinnä puheteatteria ja elokuvien sivuosia, toinen kolmannes oli suuren medianäkyvyyden aikaa - selkääntaputtelua ja tuopintarjoajaa riitti kyllästymiseen asti. Uran viimeinen kolmannes oli paluuta teatterin pariin. Kesäisin Lastumäki näytteli vielä muutamia sivuosia komediaelokuvissa.
1990-luvulla Lastumäki näytteli sivuroolin apteekkarina Timo Koivusalon Pekko-komediaelokuvissa. Vuosikymmenen lopulla hän teki pääroolin Anssi Mänttärin televisioelokuvassa Dirlandaa, joka kertoo suomalaisista lomailijoista Espanjassa. Aikalaiskritiikki piti elokuvaa huonona, mutta Elokuvauutiset-sivusto arvioi sen sittemmin "keskinkertaiseksi ja mukiinmeneväksi viihteeksi". Lastumäen viimeinen elokuvarooli oli kämppäukko Markku Pölösen historiallisessa draamassa Koirankynnen leikkaaja vuonna 2004. Hän oli tehnyt saman tyyppisen tukkilaisroolin Edvin Laineen puoli miljoonaa katsojaa saaneessa elokuvassa Viimeinen savotta vuonna 1977.
2000-luvun taitteessa Lastumäki näytteli kiertuenäytelmässä Mies kun tulee tiettyyn ikään Antti Vartialan ja Seppo Sallisen kanssa. Miesten vanhenemiseen liittyvistä ongelmista kertovan näytelmän ohjasi Vesa Nuotio ja se sai hyvän yleisöpalautteen. Vuonna 2005 Lastumäki muutti Simoon asuttuaan siihen saakka 30 vuotta Hyvinkäällä. Saman vuoden marraskuussa Suomen Sotaveteraaniliitto myönsi Lastumäelle ansiomitalin tunnustuksena tämän ahkerasta esiintymisestä sotaveteraanien tilaisuuksissa. Leo Lastumäen myöhäiskauden viimeisiä teatterirooleja oli Mäkelän Äijä Martti Kadeniuksen ohjaamassa näytelmässä Maa on syntinen laulu Simoniemen kesäteatterissa 2006. Kesällä 2008 Lastumäki ohjasi Simossa kesäteatterille Joel Lehtosen Putkinotkon.
Muuta

Sven Pahajoki kirjoitti vuonna 2002 Leo Lastumäen kanssa tämän muistelmat Tarinoita elämän varrelta. Lastumäki oli naimisissa viidesti. Hänen viimeisin puolisonsa oli Marketta Kärki. Hän harrasti muun muassa skeet-ammuntaa ja hänet tunnettiin innokkaana metsästäjänä.
Muistelmissaan Lastumäki tilittää suorasukaiseen tyyliinsä myös sukupuolielämäänsä ja kertoo yksityiskohtaisesti metsästysharrastuksestaan: "Olen päässyt jopa ampumaankin karhua. Se tapahtui Kanadassa", Lastumäki turinoi eräästä metsästysreissustaan.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1954 | Olemme kaikki syyllisiä | 2. poliisi junassa |
| 1954 | Oi, muistatkos |  |
| 1954 | Majuri maantieltä | mies aliupseerikerhon iltamayleisössä |
| 1955 | Villi Pohjola | mies Utopilassa |
| 1956 | Elokuu | konstaapeli Saarinen |
| 1957 | Herra sotaministeri | ilmailu-upseeri |
| 1960 | Pekka ja Pätkä neekereinä | tupakan pummaaja |
| 1960 | Komisario Palmun erehdys | puuseppä |
| 1960 | Justus järjestää kaiken | voimamies Pontus |
| 1962 | Kun tuomi kukkii | Eetu, Ala-Halikon renki |
| 1970 | Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika | Rudolf |
| 1971 | Laulu tulipunaisesta kukasta | uittopäällikkö |
| 1972 | Lampaansyöjät | Valtteri |
| 1973 | Meiltähän tämä käy | vahtimestari |
| 1974 | Viu-hah hah-taja | Joona Maaperä |
| 1977 | Viimeinen savotta | Arpinaama |
| 1978 | Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy | studiota kysyvä näyttelijä |
| 1978 | Piilopirtti | Vilho, ”Ville” |
| 1980 | Tup-akka-lakko | pääministeri |
| 1980 | Mitäs me sankarit | "Pomo" |
| 1980 | Tulitikkuja lainaamassa | Mulon Partanen |
| 1981 | Kaikenlaisia karkulaisia | Taisto Johannes Kemppainen |
| 1981 | Sotamies Jokisen vihkiloma | vanki |
| 1982 | Uuno Turhapuro menettää muistinsa | Rauhanmiesten edustaja |
| 1983 | Koomikko | Ripa, koomikko |
| 1988 | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus | kirjailija E.V. Suokselma |
| 1988 | Makkarakalakeittoa, sano Tympee Huttunen |  |
| 1989 | Irti maasta | torikauppias Kalle Tattari |
| 1990 | Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla | nimismies |
| 1992 | Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti | nimismies Viinikainen |
| 1995 | Pekko ja massahurmaaja | apteekkari |
| 1996 | Pekko ja muukalainen | apteekkari |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | 2. puliukko |
| 1997 | Pekko ja unissakävelijä | apteekkari |
| 1999 | Dirlandaa |  |
| 2004 | Koirankynnen leikkaaja | vanha mies |
Kirjallisuutta

Keränen, Pekka (1983): Tuulimaa. Limingan kotiseutukirja. s. 399. Liminka: P. Keränen, 2003 ISBN 952-91-5927-7
Pahajoki, Sven (2002): Tarinoita elämän varrelta: [muistellut] Leo Lastumäki. Tampere. Revontuli 2002. ISBN 952-5170-29-2
Aiheesta muualla

Tiilikainen, Tenho: Leo Lastumäki palaa toviksi tutulle näyttämölle (haastattelu) Etelä-Saimaa. 3.9.2003. Arkistoitu 25.10.2003.
MTV: Onks Viljoo näkynyt? (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauppa-Lopo • Ällitälli • Tulitikkuja lainaamassa (kuunnelma) Yle Areena
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Leo Lastumäki vuonna 1945 Oulussa Tuiran rautatieasemalla.
Luettelo sulkapallon Suomen-mestareista

Tämä on luettelo sulkapallon Suomen-mestareista. Sulkapallossa on pelattu Suomen-mestaruuksista miesten ja naisten kaksinpelissä sekä miesten nelinpelissä vuodesta 1955, sekanelinpelissä vuodesta 1956 ja naisten nelinpelissä vuodesta 1961.
Puolalanmäen lukio

Puolalanmäen lukion nykyinen päärakennus Aurakadulla on  vanha kauppaopiston talo.
Puolalan yhteislyseon rakennus osoitteessa Puutarhakatu 5.
Puolalanmäen lukio sijaitsee Turun keskustassa Puolalanmäellä Puutarhakatu 5:ssä. Samassa rakennuksessa toimii yläaste.
Lukiossa toimii yksi Suomen kymmenestä musiikkilukiosta, ja 40 prosenttia lukion 450 oppilaasta käy musiikkilinjaa. Lukio on hyvin kansainvälinen vaihto-oppilaiden, kansainvälisyyskurssien, musiikkitoiminnan (kuoromatkat yms.) ja monipuolisten kielten opiskelumahdollisuuksiensa vuoksi.
Puolalanmäen lukio jatkaa vuonna 1928 perustetun Turun Toisen Suomalaisen Lyseon, sittemmin Puolalan Yhteislyseon perinnettä. Jälkimmäinen entisistä nimistä on edelleen koulurakennuksen Puutarhakadun puoleisessa seinässä. TTSL:n kutsumanimenä käytettiin koulun perustajan ja pitkäaikaisen rehtorin H. W. Halmeen lempinimestä väännettyä ”Hessun koulua”, Puolalan Yhteislyseo puolestaan tunnettiin Pyllinä, jota nimeä koulun myöhemmätkin oppilaat ovat käyttäneet. Puutarhakatu 5:n koulutaloon ”Hessun koulu” muutti sodan jälkeen ruotsinkielisen reaalilyseon toiminnan päätyttyä toimittuaan sitä ennen muun muassa Kauppatorin laidalla sijainneessa entisessä postitalossa. Muuton jälkeen poikakoulu muuttui yhteiskouluksi.
Samassa rakennuksessa toimii yläaste, joka yhdistyi vuoden 2006 elokuussa Puolalan ala-asteen kanssa yhtenäiseksi oppilaitokseksi. Nykyisin Puolalan yläaste käyttää nimeä Puolalan yläkoulu, ja ala-aste puolestaan nimeä Puolalan alakoulu, mutta lukiota ei sisällytetty koulu-uudistukseen. Puolalan alakoulu toimii eri tiloissa kuin yläkoulu ja lukio.
Puolalanmäen lukio toimii kolmessa rakennuksessa. Vuoteen 2008 saakka  päärakennuksena toiminut Puutarhakatu 5:n koulutalo valmistui alun perin Svenska Lyceum i Åbon tiloiksi vuonna 1888. Sen suunnitteli arkkitehti Florentin Granholm. Rakennusta laajennettiin 1950-luvun lopulla arkkitehti A. Piiraisen suunnitelman mukaan. Rakennuspari peruskorjattiin vuosina 2010–2012. Lukion 1980-luvulta alkaen käyttämä Tornikatu 4:n koulutalo valmistui vuonna 1909 arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemana Åbo Svenska Samskolanin käyttöön. Vuodesta 2008 lukion päärakennus on sijainnut osoitteessa Aurakatu 11 eli vanhassa kauppaopiston talossa. Jugendtyylinen rakennus valmistui vuonna 1908, ja sen on suunnitellut arkkitehti Eskil Hindersson.
Lukion rehtorina toimi vuoteen 1993 Eeva Matinolli, joka oli aloittanut Puolalan Yhteislyseon rehtorina vuonna 1969, ja vuosina 1993–2011 Pekka Pesonen. Vuodesta 2011 alkaen rehtorina on toiminut Jouko Kauppinen.
Puolalanmäen koulusurma

Puolalanmäen lukiossa tapahtui 26. maaliskuuta 1981 Suomen historian ensimmäinen koulusurma, jossa lukion 18-vuotias miesopiskelija pahoinpiteli 55-vuotiaan englanninopettajan lyömällä tätä koulun pihalta ottamallaan lapiolla useita kertoja takaapäin portaissa. Uhri kuoli saamiinsa vammoihin kolme viikkoa myöhemmin. Surmaaja tuomittiin Turun raastuvanoikeudessa kahdeksan vuoden vankeusrangaistukseen täyttä ymmärrystä vailla tehdystä murhasta, ja Turun hovioikeus piti tuomion ennallaan. Surmaaja kertoi tekonsa motiiviksi sen, että opettaja oli pitkään kohdellut häntä epäoikeudenmukaisesti. Oikeuden mukaan tekijä oli suunnitellut surmaamisen etukäteen ja rikos oli tehty erityisen raa'asti ja julmasti. Koulun rehtorin Eeva Matinollin mukaan tapaus järkytti syvästi koko kouluyhteisöä ja hän katsoi sopimattomien television viihdeohjelmien lietsovan väkivaltaista käyttäytymistä.
Entisiä oppilaita

Olli Alho (professori, elokuva- ja radioalan tekijä, tietokirjailija)
Fiikka Forsman (teatteriohjaaja)
Eeva Hartemaa (oopperalaulaja)
Olli Heinonen (urheilulääkäri) (liikuntalääketieteen professori)
Ville Herrala (basisti, jazzmuusikko)
Jarmo Karppi (lahjoittaja)
Petri Kotwica (elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja)
Kaisa Lehtonen (arkeologi, korkeushyppääjä)
Pilvi Listo (cembalisti, urkuri)
Riina Lumme (poliitikko)
Essi Luttinen (oopperalaulaja)
Sami Luttinen (oopperalaulaja)
Totti Karpela (kirjailija)
Anna Kortelainen (taidehistorioitsija, tietokirjailija)
Tuomas Martikainen (uskontotieteen tutkija)
Riku Niemi (kapellimestari, säveltäjä)
Risto Nummila (insinööri, yritysjohtaja, energianeuvos)
Erkka Railo (politiikan tutkija)
Erik Rousi (oopperalaulaja)
Pertti Paasio (poliitikko)
Riitta Pyykkö (venäjän kielen ja kulttuurin professori)
Severi Pyysalo (vibrafonisti, säveltäjä)
Mikko Salmi (poliitikko, toimittaja, muusikko, pappi)
Timo Saloviita (kasvatustieteen professori)
Panu Savolainen (arkkitehti, historiantutkija)
Henri Sigfridsson (pianisti)
Liisa Steinby (kirjallisuustieteen professori)
Tuomo Suntola (fyysikko, tekniikan tohtori)
Juhani Tamminen (entinen jääkiekkoilija ja mediapersoona)
Martti Tiuri (poliitikko, radiotekniikan professori)
Annika Waenerberg (taidehistorian professori)
Pekka Vapaavuori (arkkitehti)
Tuija Virtanen-Ulfhielm (englannin kielen professori)
Lasse Lindeman (teatteriohjaaja) lähde?
Entisiä opettajia

Keijo Alho (historia, 1935–1936)
Elina Aro (Arohonka, suomi 1968–1969)
Arvi Artama (matematiikka, fysiikka, 1935–1936)
Robert Ceder (matematiikka, fysiikka,  kemia, 1928–1931)
Helka Hiisku (suomi, 1957–1959)
Kyllikki Hiisku (ranska, saksa, 1948–1949; 1958–1959)
Aarne Honka (saksa, ranska, 1930–1964; rehtori, 1956–1959)
Kustaa Inkeri (matematiikka, 1945–1946)
Kalle Kahiluoto (uskonto, filosofia, 1934–1936)
Inna Koskenniemi (ranska, 1956–1959)
K. I. Karttunen (historia, 1933–1934)
Väinö Krohn (biologia, 1945–1959)
Rauno E. Linnavuori (biologia, 1959–1992)
Eeva Matinolli (historia, 1957–1993; rehtori, 1969–1993)
Juhani Merilahti (äidinkieli ja kirjallisuus, 1965–1966; 1992–1998)
Johannes Paavola (kuvaamataito, 1928–1934)
Väinö Perälä (historia, 1956–1957)
Hjördis Rosenlew (englanti, ruotsi, 1934–1960)
Urho Sipponen (musiikki, 1960–1976)
Veikko Wainio (historia, 1936–1947)
Kalle Väänänen (biologia, maantieto, 1940–1943)
Kirjallisuutta

Puolalan yhteislyseo (Entinen Turun Toinen Suomalainen Lyseo) 1928–1958. Matrikkeli. Turku: [Lyseon entiset oppilaat ja matrikkelitoimikunta], 1959.
Airo, Leena et al. (toim.): Puolalanmäen koulun ja lukion 50-vuotisjuhlajulkaisu. Tieto 23. Turku: Puolalanmäen koulu ja lukio, 1978.
Aiheesta muualla

Puolalanmäen lukio
Pentti Laukkanen

Pentti Laukkanen (s. 23. tammikuuta 1959 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Laukkanen on Kuopion Palloseuran kasvatti, joka edusti SM-sarjassa Kuopion Pallotovereita vuosina 1978–1983. Lisäksi hän pelasi I divisioonaa Kuopion Elossa 1984–1986.
Saavutukset

SM-hopea  1976, A-KUPS
SM-Kulta  1977, A-KUPS
SM-hopeaa 1978, KPT
SM-Hopeaa 1981, Koparit
Halli-SM 1981,  Koparit
Egyptin uusi pääkaupunki

| العاصمة الإدارية العاصمة الإدارية الجديدة |
| --- | --- |
 أهم معالم المدينة
 fiEgyptin uusi pääkaupunki 
 30°02′02″N, 31°45′18″E 
 thecapitalcairo.com 
Egyptin uusi pääkaupunki, työnimeltään Wedian, on suurhanke, jonka julkisti Egyptin asuntoministeri Mostafa Madbouly Egyptin kehittämistä käsitelleessä kokouksessa 13. maaliskuuta 2015.
Egyptin uuteen pääkaupunkiin valmistunut Kristuksen syntymän katedraali.
Egyptin uuden pääkaupungin Al-Fattah Al-Aleem-moskeija.
Hankkeen historiaa

Uudella kaupungilla on toistaiseksi vasta työnimi, Wedian, 'kaksi aavikkolaaksoa'. Se sijaitsee 45 kilometriä Kairosta itään Suezin suuntaan alueella, joka hanketta julkistettaessa oli vielä kehittymätöntä. Suunnitelmien mukaan se olisi Egyptin hallinnollinen ja taloudellinen keskus, jonne muuttaisivat myös suurlähetystöt. Sen pinta-ala olisi 700 neliökilometriä, ja siellä olisi asuntoja 5–7 miljoonalle asukkaalle. Hankkeen hinta-arviot vaihtelevat suuresti. Kustannuksiksi on esitetty esimerkiksi 30 miljardia puntaa eli 42 miljardia euroa, toisen arvion mukaan kustannus voisi olla 300 miljardia dollaria. Hankkeeseen ovat investoineet ainakin Saudi-Arabia, Yhdistyneet arabiemiirikunnat ja Kuwait. Merkittävän osan rakennustöistä toteuttaa Kiinan valtiollinen rakennuskonserni China State Construction Engineering (CSCEC). Kiinalainen China Fortune Land Development Co ja dubailainen Emaar-yhtiö sen sijaan ovat vetäytyneet hankkeesta, ja rakentamisesta vastaavat pääasiassa Egyptin armeija ja egyptiläiset yritykset.
Virallisesti hanke käynnistetään siksi, että maan nykyinen pääkaupunki Kairo on ylikansoitettu ja sitä vaivaavat saasteet ja ruuhkat. Muutamassa vuosikymmenessä sen väkiluvun ennustetaan kaksinkertaistuvan. Uusi kaupunki ohjaisi kasvupaineita muualle. Lisäksi rakentamisen tuomat työpaikat parantaisivat maan taloutta ja vähentäisivät hallitukseen kohdistunutta tyytymättömyyttä. Hankkeen tuomien työpaikkojen katsotaan auttavan Egyptin ja koko ympäröivän alueen poliittista vakautta.
Mittakaavaltaan pääkaupunkihanke on jättiläismäinen. Uuden kaupungin pinta-ala olisi lähes yhtä suuri kuin Singaporen, siellä olisi lähes kaksi kertaa New Yorkin Central Parkia suurempi viheralue ja Disneylandin kokoinen huvipuisto. Asukkaat asuisivat 21 asuinalueella, sinne rakennettaisiin 663 sairaalaa, 1 250 moskeijaa ja kirkkoa, ja siellä olisi 1,8 miljoonaa työpaikkaa, 40 000 hotellihuonetta sekä 2 000 opetustilaa.
Kaupungin rakentaminen noudattaisi kestävän kehityksen periaatteita, valmiina se käyttäisi vihreää teknologiaa, ja se olisi jalankulkijaystävällinen. Lisäksi rakennettaisiin sähköjunayhteys Kairoon, ja kaupungissa olisi 90 neliökilometriä aurinkopaneeleja. Ministeriöiden ja suurlähetystöjen olisi tarkoitus muuttaa uuteen kaupunkiin vuosien 2020–2022 välisenä aikana. Parlamentin on suunniteltu muuttavan kaupunkiin kesällä 2019. Tavalliset virkamiehet eivät kuitenkaan asuisi siellä, vaan kulkisivat työmatkat Kairosta junalla. Suurlähetystöjä houkutellaan muuttamaan uuteen pääkaupunkiin, mutta ainakaan helmikuussa 2019 yhtään muuttoon halukasta ei ollut tiedossa.päivitettävä
Vuonna 2024 kaupungissa asuu yli 1500 perhettä. Määrän arvioidaan nousevan kymmeneen tuhanteen vuoden loppuun mennessä.
Arvostelu

Pääkaupunkihanketta on arvosteltu. Vaikka presidentti al-Sisi on mieltynyt megaprojekteihin, tarvetta olisi kehittää jo etenkin olemassa olevia köyhien asuinalueita.
Kairon yliopiston kaupunkisuunnittelun professori Sameh El Alayli on vuonna 2022 arvostellut hanketta ankarasti. Hänen mielestään uusi pääkaupunki ei vastaa mitenkään maan todellisiin tarpeisiin, vaan sitä rakennetaan vain esittelemään pilvenpiirtäjiä, kertomaan Egyptin väitetystä asemasta modernina valtiona ja tekemään Egyptistä enemmän Dubain näköinen. Hanke vaatisi El Alaylin mukaan suurta ostovoimaista keskiluokkaa, joka voisi asioida uusissa kauppakeskuksissa ja ostaa uusia asuntoja, mutta sellaista ei hänen mukaansa ole Egyptissä olemassa.
Egyptin finanssisektori on ilmoittanut, että siltä kuluu vuosia ennen kuin sen työntekijät muuttavat uuteen kaupunkiin. Useimmat suurlähetystöt eivät ole suostuneet muuttamaan Kairosta uuteen kaupunkiin. Tavallisten kansalaisten suhtautuminen siihen on vieläkin kielteisempi.
Kaupungin rakentamiseen otetettiin vuonna 2015 45 miljardia dollaria velkaa. Nyt inflaation kiihtyessä kukaan ei tiedä hankkeen hintaa, mitä on arvosteltu.
Myös kaupunkiin rakennettua uutta moskeijaa on arvosteltu ankarasti. On sanottu, että sen suurten kynttelikköjen hinnoilla olisi ruokittu monta köyhää perhettä.
Kriitikot ovat jatkaneet arvosteluaan sanomalla, että todelliset syyt uuden pääkaupungin rakentamiselle eivät löydy taloudesta. Todelliset syyt ovat sisäpoliittiset. Hallinto haluaa kiinnittää kansalaistensa huomion jättiprojektiin eikä suinkaan sisäpolitiikkaan. Kriitikot jatkavat, että koko kaupunki on tarkoitettu ainoastaan yläluokalle. Lisäksi hanke palvelee armeijan pitkäaikaista tavoitetta koko Egyptin talouden keskittämisessä sen haltuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Egyptin uusi pääkaupunki Wikimedia Commonsissa
hankkeen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (thecapitalcairo.com)
Egypt Inaugurates Several Power Generation Plants, Projects (The Associated Press, 24.7.2018) (englanniksi) (nytimes.com)
Suomen Kulttuurirahasto

| Suomen Kulttuurirahasto sr |
| --- | --- |

Perustettu:  1939
Kotipaikka:  Helsinki
Johtaja:  Susanna Pettersson, toimitusjohtaja   Riitta Pyykkö, hallintoneuvoston pj
Tase:  yli 1,8 miljardia euroa (2023)
Apurahat:  52 milj. euroa (2023)
Jakoala:  kulttuuri ja tiede
Säätiön sivut
Suomen Kulttuurirahasto sr on vuonna 1939 perustettu suomalaista kulttuuria ja tiedettä tukeva yksityinen säätiö. Se muodostuu keskusrahastosta sekä 17 maakuntarahastosta, lisäksi säätiöllä on yli 900 eri nimikkorahastoa.
Vuoden 2023 lopussa Kulttuurirahaston pääoma oli noin 1,8 miljardia euroa. Se on yksi Euroopan suurimmista yksityisistä säätiöistä.
Toiminta

Suomen Kulttuurirahasto myöntää apurahoja taiteen ja tieteen tekijöille. Vuosittain säätiö tukee suomalaista tiedettä ja kulttuuria yli 50 miljoonalla eurolla. Vuonna 2023 apurahoja myönnettiin 2472, mikä vastasi noin 13 % apurahan hakijoista. Apurahoja jaettiin yhteensä 52,1 miljoonaa euroa.
Kulttuurirahasto myöntää myös palkintoja ja järjestää kolmen vuoden välein Mirjam Helin-laulukilpailun. Lisäksi se käynnistää hankkeita sekä ylläpitää Helsingin Töölössä sijaitsevaa Taidekoti Kirpilää. Säätiön Tiede & Taide -lehti ilmestyy neljästi vuodessa.
Kulttuurirahasto myöntää useita palkintoja tunnustuksena merkittävistä teoista tieteen, taiteen ja kulttuurin eri aloilla. Se jakaa vuosittain Yrjö Koskisen stipendin parhaiten äidinkielen ylioppilaskokeessa suoriutuneille ja kahden vuoden välein Edvard Fazer -palkinnon Suomen Kansallisbaletin piirissä tapahtuneesta tanssitaidetta edistävästä suorituksesta.
Toiminta > Organisaatio

Kulttuurirahaston ylin päättävä elin on 27-jäseninen hallintoneuvosto, jonka esimiehenä toimii professori Riitta Pyykkö. Kulttuurirahaston toimitusjohtaja on 1. kesäkuuta 2023 alkaen Susanna Pettersson.
Kulttuurirahaston hallitukseen kuuluu 12 henkilöä. Hallitukseen kuuluivat vuonna 2024:
| --- | --- |
 Mikko Niemi (pj.)  Jukka Luostarinen (vpj.)  Anne Birgitta Pessi (vpj.)  Siru Ahopelto  Marianna Bom  Karo Hämäläinen :  Keijo Hämäläinen  Lea Keinänen  Tiina Lindfors  Aleksi Malmberg  Leena Vuotovesi  Petri Ylikoski
Historia

Suomen Kulttuurirahasto perustettiin 27. helmikuuta 1939. Säätiön perustamisen taustalla oli, että suomenkieliset tieteilijät ja taiteilijat saivat vähemmän taloudellista tukea kuin ruotsinkieliset, joiden tukena oli vuonna 1907 perustettu Svenska kulturfonden. Vuonna 1937 perustettiin Suomen Kulttuurirahasto kannatusyhdistys, jonka tärkein alkuunpanija oli politiikan ja historian tutkija L. A. Puntila. Kulttuurirahaston alkupääoma hankittiin vuonna 1938 kannatusyhdistyksen jokaisessa Suomen kunnassa järjestämällä ovelta ovelle -keräyksellä, jonka suoritti 30 000 kansakoululaista. Keräykseen osallistui noin 170 000 suomalaista ja lahjoituksia kertyi yhteensä 2,7 miljoonaa markkaa. Lisäksi 18 000 henkilöä osallistui erilliseen lahjakirjakeräykseen. Ensimmäisen ja esimerkiltään huomattavan suurlahjoituksen puoli miljoonaa markkaa teki emäntä Helmi Nuuttila Asikkalasta.
Perustamiskeräyksen keräyslistoja allekirjoituksineen säilytetään Kulttuurirahaston hallituksen kokoushuoneessa. Lahjakirjakeräyksen lahjakirjat puolestaan ovat Kulttuurirahaston arkistossa. Vuonna 2007 keräyslistat digitoitiin ja ne siirrettiin nähtäville myös säätiön verkkosivuille. Keräyslistoista voi hakea lahjoittajien tietoja nimen, kunnan tai ammatin perusteella.
Maakuntarahastot

| --- | --- |
 Etelä-Karjalan rahasto  Etelä-Pohjanmaan rahasto  Etelä-Savon rahasto  Hämeen rahasto  Kainuun rahasto  Keski-Pohjanmaan rahasto  Keski-Suomen rahasto  Kymenlaakson rahasto  Lapin rahasto :  Pirkanmaan rahasto  Pohjois-Karjalan rahasto  Pohjois-Pohjanmaan rahasto  Pohjois-Savon rahasto  Päijät-Hämeen rahasto  Satakunnan rahasto  Uudenmaan rahasto  Varsinais-Suomen rahasto
Omaisuus

31.12.2018 Suomen Kulttuurirahasto omisti 11,14 prosenttia Huhtamäestä ja oli sen suurin yksittäinen osakkeenomistaja. Huhtamäki on Suomen Kulttuurirahaston suurin sijoituskohde.