stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anner Bylsma

Anner Bylsma (17. helmikuuta 1934 Haag – 25. heinäkuuta 2019 Amsterdam) oli alankomaalainen sellisti. Hän opiskeli Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa Carel van Leeuwen Boomkampin johdolla ja sai vuonna 1959 ensipalkinnon Pablo Casals -sellokilpailussa. Vuosina 1962–68 hän toimi Concertgebouw-orkesterin ensimmäisenä sellistinä.
Bylsman kanssa tekivät yhteistyötä kamarimusiikin parissa muiden muassa periodihuilisti Frans Brueggen, cembalisti Gustav Leonhardt sekä kosketinsoittajat Malcolm Bilson ja Jos van Immerseel. Bylsma oli mukana perustamassa jousikamarikokoonpanoa L'Archibudelli. Siinä toimivat myös hänen kolmas vaimonsa, viulisti Vera Beths, ja hänen läheinen ystävänsä, alttoviulisti Jürgen Kussmaul.
Bylsma teki uran myös tutkijana, pedagogina ja musiikkikirjailijana. Hänen teoksensa Bach – The Fencing Master käsittelee Johann Sebastian Bachin kolmea ensimmäistä sellosarjaa. Bylsa käytti instrumentteinaan Gofriller-selloa vuodelta 1695 ja Pressenda-selloa vuodelta 1865; lisäksi hänellä oli violoncello piccolo, jolla hän levyttikin Bachia. Sellisti levytti lisäksi muiden muassa Antonio Vivaldin ja Paul Hindemithin teoksia. Hän voitti levytysurallaan Diapason d'Orin ja muita palkintoja.
Bylsma oli alkuperäiseltä, hollantilaiselta sukunimeltään Bijlsma, mutta Yhdysvaltain markkinoita ajatellen hän omaksui helpommin äännettävän Bylsma-kirjoitusasun sukunimestään. Hänen tyttärensä Carine Bijlsma on dokumenttielokuvien tekijä ja valokuvaaja.
Alexis Denisof

| Alexis Denisof |
| --- | --- |
 Alexis Denisof Phoenix Comiconissa vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1966 (ikä 58) Salisbury, Maryland, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Alyson Hannigan (2003–)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Wesley Wyndam-Pryce (Buffy, vampyyrintappaja ja Angel)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Alexis Denisof (s. 25. helmikuuta 1966 Salisbury, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Wesley Wyndam-Prycena televisiosarjoissa Buffy, vampyyrintappaja sekä sen spin-offissa Angel.
Nuoruus

Denisof syntyi Salisburyssa Marylandin osavaltiossa. Hänen isänpuoleiset isovanhempansa olivat neuvostoliittolaisia maahanmuuttajia. Hänen isoisänsä oli kotoisin Moskovan seudulta ja isoäitinsä Odessasta. Denisofin äidinpuoleinen suku taas oli lähtöisin Irlannista. Hänet on nimetty isänpuoleisen isoisänsä mukaan. Denisof kasvoi Seattlessa Washingtonin osavaltiossa. Kolmetoistavuotiaana hän kävi sisäoppilaitosta New Hampshiren osavaltiossa. Myöhemmin Denisof muutti Lontooseen ja opiskeli kolme vuotta London Academy of Music and Dramatic Artissa. Kaikkiaan kolmentoista Lontoon-vuoden jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin, missä hänellä oli aluksi vaikeuksia löytää töitä. Hänellä ei ollut varaa omaan asuntoon, joten hän asui vuoden verran näyttelijäystävänsä Mary Steenburgenin ja tämän aviomiehen Ted Dansonin luona.
Ura > Buffy ja Angel

Denisof tunnetaan parhaiten roolistaan valvoja Wesley Wyndam-Prycena. Hänet nähtiin roolissa ensi kertaa vuonna 1999 televisiosarja Buffy, vampyyrintappajan kolmannen tuotantokauden jaksossa Pahat tytöt. Hän oli mukana sarjassa sen kolmannen kauden loppuun saakka esiintyen yhteensä yhdeksässä jaksossa. Syksyllä 1999 Buffysta tehtiin spin-off Angel. Myös Wesleyn hahmo päätettiin siirtää uuteen sarjaan. Denisofista tuli sarjan vakituinen näyttelijä sen ensimmäisen kauden kymmenennestä jaksosta eteenpäin. Hän oli mukana aina sarjan päättymiseen vuonna 2004 asti.
Yksityiselämä

Denisof on naimisissa entisen Buffy-kanssanäyttelijänsä Alyson Hanniganin kanssa. He tapasivat Buffyn kuvauksissa vuonna 1999, jolloin Hannigan pyysi Denisofia ulos. Denisof ei kuitenkaan suostunut, sillä hän ei halunnut tapailla työtoveriaan. Kun Denisof siirtyi näyttelemään Buffyn spin-offin Angelin puolelle, oli Hannigan jo alkanut tapailla toista miestä. Pari kuitenkin ystävystyi. Sittemmin he alkoivat seurustella ja menivät naimisiin vuonna 2003. Hannigan ja Denisof ovat Joss Whedonin pojan Ardenin kummivanhemmat. Maaliskuussa 2009 Hannigan synnytti Los Angelesissa pariskunnan ensimmäisen lapsen, tyttären. Toinen tytär syntyi toukokuussa 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexis Denisof Wikimedia Commonsissa
Alexis Denisof Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Alyson Hannigan ja Alexis Denisof Buffyn päätösjuhlassa huhtikuussa 2003.
Aleksandr Kaleri

| Aleksandr Jurjevitš "Saša" Kaleri |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1956 (ikä 68)  Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Aika avaruudessa:  769 vuorokautta
Valittu avaruuslentäjäksi:  1984
Lennot

Sojuz TMA-01M:  Sojuz TMA-01M
 
Aleksandr Kaleri
Aleksandr Jurjevitš "Saša" Kaleri (ven. Александр Юрьевич Калери, s. 13. toukokuuta 1956 Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.
Kaleri valmistui Moskovan fysiikan ja teknologian instituutista. Hän toimi vuoteen 1979 asti Mir-avaruusaseman kehitystyössä. Vuonna 1984 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi kolme pitkää lentoa Mir-avaruusasemalla vuosina 1992, 1996–1997 ja 2000. Hän työskenteli Kansainvälisellä avaruusasemalla 2003–2004 ja 2010–2011. Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TMA-01M 16. maaliskuuta 2011. Hänellä on 769 vuorokautta kokemusta avaruuslennoista mukaan lukien lähes vuorokausi avaruuskävelyä.
Kaleri on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
Lennot

Mir EO-11
Sojuz TM-14 (1992)
Mir EO-22
Sojuz TM-24 (1996–1997)
Mir EO-28
Sojuz TM-30 (2000)
ISS:n Retkikunta 8
Sojuz TMA-3 (2003–2004)
7. lokakuuta 2010 Sojuz TMA-01M:lla avaruuteen liittyäkseen Retkikunta 25:n/Retkikunta 26:n miehistöihin (- 16.03.2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandr Kaleri Wikimedia Commonsissa
Spacefacts: Aleksandr Kaleri (englanniksi)
NASA: Aleksandr Kaleri (englanniksi)
Angelo Iachino

| Angelo Iachino |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1889 Sanremo
Kuollut: 3. joulukuuta 1976 (87 vuotta) Rooma
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Italia
Palvelusvuodet:  1904-1954
Komentajuudet:  Regia Marinan komentaja 1940-1943
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Espanjan sisällissota Albanian miehitys Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  laivaston amiraali (ital. Ammiraglio d'Armata)
Angelo Iachino (4. huhtikuuta 1889, Sanremo, Liguria – 3. joulukuuta 1976) oli Italian Kuninkaallisen laivaston amiraali toisessa maailmansodassa.
Iachino kirjoittautui 1904 Livornossa laivastoakatemiaan, josta hän valmistui vuonna 1907. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli torpedoveneissä ja hänet palkittiin marraskuussa 1918 rohkeudesta taistelussa. Vuosina 1923-1928 Iachino palveli Italian Kiinan lähetystössä laivastoattaseana, mistä hän palasi laivastoon. Oletettavasti hän palveli ensin hävittäjillä ja myöhemmin 1930-luvun alussa risteilijöillä. Espanjan sisällissodassa hän komensi kahden kevyen risteilijän muodostamaa laivasto-osastoa. Hän osallistui laivoineen myös Albanian miehitykseen huhtikuussa 1939.
Toisessa maailmansodassa hän komensi risteilijäviirikköä Spartiventon taistelussa 1940 ja Taranton taistelun jälkeen hänet ylennettiin vara-amiraaliksi ja määrättiin laivastonkomentajaksi. Hän johti laivastoa Matapanin taistelussa maaliskuussa 1941, Syrtinlahden taistelussa joulukuussa 1941 ja Syrtinlahden toisessa taistelussa maaliskuussa 1942.
Carlo Bergamini vapautti hänet komentajan tehtävistä 5. huhtikuuta 1943. Hän jäi eläkkeelle 1954 laivaston amiraalina. Hän oli aloittanut kirjoittamisen 1946, mitä hän jatkoi eläkkeelle jäätyään. Iachino kuoli Roomassa vuonna 1976 87-vuotiaana.
Julkaistut teokset

1946 Gaudo e Matapan, Mondadori
1953 Le due Sirti
1957 La sorpresa di Matapan, Mondadori
1959 Tramonto di una grande marina, Mondadori
1966 La campagna navale di Lissa 1866, relativa alla battaglia di Lissa
1969 Il punto su Matapan
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Angelo Ingegneri

| Angelo Ingegneri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1550
Kuollut: 1613 (62–63 vuotta)
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Angelo (Angiolo) Ingegneri (1550–1613) oli italialainen runoilija ja kirjailija, joka toimitti painoon Torquato Tasson runoelman Gerusalemme liberata (1581, Vapautettu Jerusalem). Ingegnerin omista teoksista ovat mainittavia muodostelma Ovidiuksen teoksesta Remedia amoris, paimennäytelmä La danza di Venere (1589) ja tutkielma Discorso della poesia rappresentativa e del modo di rappresentare le favole sceniche (1598).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angelo Ingegneri Wikimedia Commonsissa
Ana Menéndez

Ana Amelia Menéndez Bernardo (s. 17. maaliskuuta 1972 Trevías) on entinen espanjalainen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa.
Menéndez osallistui 800 metrin matkalle Atlantan olympialaisissa 1996, mutta joutui keskeyttämään alkueräjuoksunsa. Hän pääsi matkalla välieriin saakka sisäratojen MM-kisoissa seuraavana vuonna ja sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi vuoden 1999 MM-kilpailuissa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF
1 500 m: 4.04,59 (Zürichissä 1999)
800 m: 2.01,94 (Hengelossa 1997)
Ana Miguel dos Santos

| Ana Miguel dos Santos> Euroopan parlamentin jäsen |
| --- | --- |
 2.4.2024–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1981 (ikä 43) Coimbra, Portugali
Kansalaisuus:  portugalilainen
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Ana Miguel dos Santos (s. 12. syyskuuta 1981 Coimbra, Portugali) on portugalilainen poliitikko. Dos Santos edustaa Sosiaalidemokraattista puoluetta. Dos Santos on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä huhtikuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskustaoikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Ana Miguel dos Santos Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Angekok

Angekok esitettynä Dictionnaire Infernal kirjassa vuonna 1863.
Angekok (inuktitutiksi ᐊᖓᑦᑯᖅ tai angatkuq, grönlanniksi angakok) on inuittien keskuudessa käytettävä nimitys poppamiehestä. Myös Alaskan alkuperäisasukkaiden keskuudessa on esiintynyt samanlaisia poppamiehiä.
Inuittien keskuudessa angekokiksi voivat tulla miehet ja naiset. Angekok opettaa usein taitonsa omalle lapselleen.
Angel: After the Fall

Angel: After the Fall on yhdysvaltalaiseen vuosina 1999–2004 esitettyyn Angel-televisiosarjaan pohjautuva sarjakuva, joka ilmestyi vuosina 2007–2011. Sen ensimmäinen osa julkaistiin 21. marraskuuta 2007. Sarjakuvaa käsikirjoitti muun muassa Brian Lynch ja piirsi Franco Urru. Myös alkuperäisen Angel-televisiosarjan toinen luoja Joss Whedon oli mukana ideoimassa sarjakuvaa. Sarjaa julkaisi IDW Publishing.
Sarjakuva sijoittuu Angelin viimeisen jakson jälkeiseen aikaan, ja sen oli tarkoitus vastata sarjan kuudetta tuotantokautta. Sarjakuvasta on julkaistu myös niin sanottua spin-off-sarjakuvaa ”Aftermath” sekä minisarjoja: Spike: After the Fall, ”Angel: Only Human”, ”Spike: The Devil you know” ja ”Illyria: Haunted”. Lisäksi on julkaistu yksittäiset osat ”Angel Annual #1: Last Angel in hell” ja ”Angel/Lorne Special: Music of the Spheres”. Spike: After the Fall seuraa vampyyri Spiken tarinaa. Myös Spike-sarjakuvaa käsikirjoitti Brian Lynch ja piirsi Franco Urru.
Anna Niemelä

Anna Helena Niemelä (o.s. Virtanen, s. 18. kesäkuuta 1982 Pori) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen pikajuoksija. Kilpauransa loppuvaiheissa hän edusti Noormarkun Nopsaa ja hänen valmennuksestaan on vuodesta 2002 lähtien vastannut Jukka-Pekka Puumalainen. Kalevan kisoista Niemelä on saavuttanut pronssia 400 metrin juoksussa vuonna 2001. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2002 jälkeen.
Ange-Félix Patassé

| Ange-Félix Patassé |
| --- | --- |
 Ange-Félix Patassé noin vuonna 1960.
Keski-Afrikan tasavallan presidentti
 22.10. 1993 – 15.3. 2003  
Edeltäjä:  André Kolingba
Seuraaja:  François Bozizé
Keski-Afrikan tasavallan pääministeri (keisarikunta)
 8.12. 1976 – 14.7. 1978  
Edeltäjä:  Elisabeth Domitien
Seuraaja:  Henri Maïdou
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1937
Kuollut: 5. huhtikuuta 2011 (ikä 74)
Ammatti:  agrologi
Tiedot
Puolue:  MPLC
 Nimikirjoitus
Ange-Félix Patassé (25. tammikuuta 1937 – 5. huhtikuuta 2011) oli Keski-Afrikan tasavallan presidentti vuosina 1993–2003. Patassé oli Keski-Afrikan vuonna 1960 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen maan ensimmäinen valtionpäämies, joka valittiin jokseenkin rehellisillä vaaleilla vuonna 1993. Myös hänen uudelleenvalintansa 1999 oli melko tasapuolisten vaalien tulos, vaikka ensimmäisen kauden aikana syntyi pohjoisten ja eteläisten heimojen välille vastakkainasettelua. Patassé itse kuului pohjoisiin, kun taas hänen edeltäjänsä André Kolingba oli etelästä.
Oppositiojohtaja Patassé hävisi vuoden 1981 vaaleissa David Dackolle. Häntä syytettiin vallankaappausyrityksestä 1982, ja hän pakeni Togoon kymmeneksi vuodeksi. Hän palasi kotimaahan ensimmäisiin monen puolueen vaaleihin 1992.
Entinen presidentti André Kolingba yritti vallankaappausta 28. toukokuuta 2001. Lopulta kapinallisjohtaja François Bozizé syrjäytti Patassén vallankaappauksella 2003 sillä aikaa kun tämä oli ulkomailla huippukokouksessa. Syrjäytyksen jälkeen Patassé muutti jälleen Togoon. Vuonna 2006 hänet tuomittiin poissaolevana pakkotyöhön 20 vuodeksi väärinkäytöksistä.
Patassé kuoli 5. huhtikuuta 2011 Kamerunissa 74-vuotiaana.
Ana Ortiz

| Ana Ortiz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1971 (ikä 53)  Manhattan, New York
Puoliso:  Noah Lebenzon (2007–)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Hilda Suarez (Ruma Betty)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ana Ortíz (s. 25. tammikuuta 1971, Manhattan, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Vuosina 2006-2010 Ortiz näytteli ABC:n komediasarjassa Ruma Betty, jossa hän esitti päähenkilö Bettyn isosiskoa, Hilda Suarezia.
Elämäkerta

Ortiz kasvoi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa ja asuu nykyisin New Yorkissa. Hän unelmoi lapsena tulevansa balleriinaksi ja hän harrasti balettia kahdeksan vuotta. Hänen balettiharrastuksensa loppui, kun hänen jalkakipunsa En pointen (varpailla tanssiminen) vuoksi kasvoi niin suureksi, että hänen piti etsiä jokin muu tapa tavoitella taiteellista kuria.
Ortiz avioitui muusikko Noah Lebenzon kanssa 9. kesäkuuta 2007 Rincónissa, Puerto Ricossa. Heillä on kaksi lasta: vuonna 2009 syntynyt tyttö ja 2011 syntynyt poika..
Ortiz kävi Fiorello H. LaGuardia High School of Music & Art and Performing Artsia ja myöhemmin University of the Artsia, ennen ammattimaista uraansa.
Ranskan väestö

Tämä artikkeli käsittelee Ranskan väestöä ja sen keskeisiä ominaisuuksia, kuten etnisiä ryhmiä, kieltä, uskontoa, väestönkasvua sekä maahan- ja maastamuuttoa.
Kansa ja etniset ryhmät

Ranskan asukas tai Ranskassa syntynyt ja maan kansalaisuuden omaava henkilö tunnetaan nimellä ranskalainen. Koska Ranskassa kaikki kansalaisuuden saaneet asukkaat luetaan myös etnisesti ranskalaisiksi eikä vähemmistökansoja virallisesti ole, tarkkoja luotettavia tilastoja eri etnisten populaatioiden koosta on hyvin vähän.[lähde? ] Metropolitan-alueen eli Ranskan Euroopanpuoleisen osan (manner-Ranska saaristoineen sekä Korsika) etninen väestö koostuu CIA World Factbook-julkaisun mukaan kuitenkin etupäässä "kelttiläisistä ja latinalaisista kansoista" - käytännössä siis kansoista, joiden historialliset juuret ovat Brittein saarilla ja muinaisessa Rooman valtakunnassa, kuten ranskalaiset ja bretonit. Merkittävimmiksi vähemmistöiksi mainitaan lisäksi "teutooniset kansat" (etupäässä saksalaiset ja hollantilaiset), baskit, pohjoisafrikkalaiset, slaavit sekä indokiinalaiset (etupäässä thait, vietnamilaiset, burmalaiset ja kambodžalaiset). Merentakaisten alueiden väestö on sekin monipuolista koostuen mm. Karibian negrideistä, valkoisista, mulateista, kaakkoisaasialaisista, kiinalaisista ja Amerikan alkuperäiskansoista.
Kansa ja etniset ryhmät > Bretonit

Bretonit ovat yksi Ranskan alkuperäiskansoista, joka asuu Luoteis-Ranskassa Bretagnen alueella.
Kansa ja etniset ryhmät > Baskit

Baskit ovat yksi Ranskan alkuperäisväestöistä, joka asuu Lounais-Ranskassa Espanjan rajan tuntumassa sekä Espanjan puolella Baskimaan maakunnassa.
Kansa ja etniset ryhmät > Ranskan arabit

Ranskan merkittävimmät arabiryhmät ovat algerialaiset, tunisialaiset ja marokkolaiset, ja valtaosa heistä on islaminuskoisia. Joissain kaupungeissa muslimiväestö saattaa kattaa huomattavan osuuden väkiluvusta, ja esimerkiksi Marseillessa joka neljäs asukas on islaminuskoinen.[lähde? ]
Kulttuuri > Kieli

Maan ainoa valtakunnallisesti virallinen kieli on ranska, minkä lisäksi metropolitan-alueella tunnetaan paikalliskielet bretoni, Luoteis-Ranskan gallo, Pohjois-Ranskan picardi, Itä-Ranskan arpitaani, Etelä-Ranskan oksitaani, korsika, baski, Pyrénées-Orientales'n katalaani ja Belgian raja-alueen valloni. Eri alueilla on myös useita omia murteita, kuten Alsacen elsassi ja ranskan flaami (hollannin murre). Oksitaanin paikallismurteisiin lukeutuvat provensaali (niçardin, maritimin ja rodanencin alamurteineen), gaskoni (béarnaisin ja aranésin alamurteineen), lengadoucien, limousin, vivaro-alpin ja auvergnat. Metropolitan-alueen kielistä ranskan lisäksi bretonilla, gallolla, baskilla, oksitaanilla, korsikalla, arpitaanilla ja katalaanilla oli virallinen asema niillä alueilla, joilla niitä puhutaan.[lähde? ]
Merentakaisilla alueilla puhutaan lisäksi erilaisia ranskaan pohjautuvia kreolikieliä, kuten Martiniquen, Guadeloupen ja Saint Barthélemyn antillien kreoli, Ranskan Guayanan haiti ja ranskan guayana, saint barthélemyn ranska, réunion sekä Uuden-Kaledonian tayo.[lähde? ] Kreolikielten lisäksi alueilla tunnetaan muitakin paikallisia kieliä, mm. tahiti, Mayotten maore sekä 30 Uudessa-Kaledoniassa tunnettua malaijilais-polynesialaista kanak-kieltä[lähde? ]. Merentakaisten alueiden lukuisista kielistä ainoastaan tahitilla ja kanak-kielillä oli alkuperäisalueillaan virallinen asema.[lähde? ]
Paikalliskielet ovat suuresta määrästään huolimatta kuitenkin nopeaa vauhtia katoamassa, mikä johtuu osittain Ranskan valtion kielipolitiikasta ja ranskan tukemista maan ainoana virallisena kielenä. Vuonna 1999 Ranskan kielen kansallisen instituutin johtaja Bernard Cerquiglini nimesi Koulutus- ja teknologiaministeriölle sekä Kulttuuri- ja kommunikaatioministeriölle kirjoittamassa raportissaan Les Langues de la France kahdeksan metropolitan-alueen ja peräti 67 merentakaisten alueiden kieltä, jotka tulisi hyväksyä Euroopan alueellisten tai vähemmistökielten peruskirjaan. Kyseisten kielten aseman vahvistamista vähemmistökieliksi vaikeuttaa kuitenkin se, että vaikka Ranska on allekirjoittanut peruskirjan, se ei ole toistaiseksi vahvistanut sitä.[lähde? ]
Kulttuuri > Uskonto

Metropolitan-alueen suurimmat uskonnolliset ryhmät kokonaisväestöön suhteutettuna ovat seuraavat:
roomalaiskatoliset 83–88 %
muslimit 5–10 %
ateistit 4 %
protestantit 2 %
juutalaiset 1 %
Merentakaisilla alueilla harjoitetaan pääasiassa roomalaiskatolisuutta, protestantismia, hindulaisuutta, islamia, buddhalaisuutta ja erilaisia pakanauskontoja.
Vaikka Ranskalla on tunnetusti pitkät perinteet katolisena maana, kirkko ja valtio on virallisesti erotettu toisistaan eikä tavallisissa kouluissa täten ole uskonnon opetusta. Myös burkhan kaltaisten kasvot peittävien huivien pito on kielletty ja osa ihmisistä on kokenut sen uskonnollisena syrjintänä. Asian taustalla vaikuttavat kuitenkin muut kuin uskonnolliset syyt: se liittyy Ranskassa vuonna 2011 voimaan tulleeseen lakiin, jonka mukaan kasvoja ei saa peittää niin ettei voi tulla tunnistetuksi julkisella paikalla.
Väkiluku

Ranskan asukasluku oli 65 951 611 henkeä heinäkuussa 2013, joista 62 814 233 asui metropolitan-alueella ja loput merentakaisilla alueilla. Se on täten maailman 22. väkirikkain valtio. Vuonna 2013 väestönkasvu oli 0,47 % suurempaa edellisvuoteen verrattuna. Samana vuonna syntyi 12,6 ja kuoli 8,96 henkilöä jokaista 1 000 asukasta kohti.
Väkiluku > Historiaa

Ranskalaisia pidetään kelttiläiset ja romaaniset juuret omaavana kansana, ja heidän esi-isänsä ovat kulkeutuneet maahan pääasiassa pohjoisesta ja idästä. Gallialaiset olivat yksi nykyisen Ranskan varhaisimmista yhtenäisistä kansoista, ja heidän jälkeensä saapuneet frankit antoivat maalle sen nykyisen nimen. Sittemmin myös roomalaiset valloittajat ovat vaikuttaneet paikalliseen väestöön ja geeniperimään. Nykyistä Ranskaa vastanneen alueen väkiluku kasvoi noin 2500 eaa. 5 miljoonaan ja noin 400-luvulla jaa. 10 miljoonaan. 0-500-lukujen välillä väkiluku oli noussut jyrkästi, mutta kääntyi sen jälkeen ensikertaa merkittävään laskuun. Laskusuuntaus loppui hieman ennen 1000-lukua ja kääntyi jälleen jyrkkään nousuun. 1350-luvulla väkiluvun äkillisessä jyrkässä putoamisessa näkyy mustan surman vaikutus.
1800-luvun alusta lähtien Ranskan väkiluvun kehitys ei ole ollut tyypillinen länsimaille. Toisin kuin monet muut länsimaat, Ranska ei kokenut suurta väkiluvun kasvua 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa. Ranskan syntyvyys pieneni huomattavasti aiemmin kuin muulla Euroopalla. Täten väkiluvun kasvu oli hidasta 1800-luvulla ja aallonpohja saavutettiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Samaan aikaan myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan väkiluvut junnasivat paikallaan. Ensimmäisen maailmansodan tappiot selittävät osin Ranskan väkiluvun yhtäkkisen luhistumisen, ja uusi yhtä dramaattinen lasku koettiin myös Toisen maailmansodan myötä. Vuosien 1946-1973 välillä toivuttiin sotien tuhoista ja väestönkasvukin lähti etenemään hieman jyrkempään nousuun kuin mitä se oli ollut sotaa edeltäneinä vuosina. Osittain voimakkaaseen väestönkasvuun vaikutti myös se, että 1950-luvulla Ranskaan alkoi saapua paljon maahanmuuttajia sen entisistä siirtomaista, ensisijaisesti Pohjois-Afrikan arabeja, mutta myös mustia afrikkalaisia kuten senegalilaisia ja kamerunilaisia. Vuonna 1974 koettu talouskriisi kuitenkin jälleen hidasti väestönkasvua, koska laman myötä ihmiset eivät voineet elättää yhtä montaa lasta kuin aiemmin.[lähde? ] Vuonna 2010 syntyvyys saavutti yhden kuluneen vuosikymmenen ennätyslukemista 828 000 syntyneen lapsen myötä.
Ikä ja sukupuoli

Vuonna 2013 maan ikäjakauma oli seuraava:
0-14-vuotiaat: 18,7 %
15-24-vuotiaat: 11,9 %
25-54-vuotiaat: 38,9 %
55-64-vuotiaat: 12,6 %
65-vuotiaat ja sitä vanhemmat: 17,9 %
Ikäluokan 25-54 suuren koon muihin luokkiin verrattuna selittää ennen vuoden 1974 kriisiä vallinnut taloudellisesti vakaa aika: kansalaisilla oli tuolloin varaa hankkia enemmän lapsia kuin lamavuosina. Vuonna 2013 väestön mediaani-ikä oli kokonaisuudessaan 40,6 vuotta, miehillä 39,1 vuotta ja naisilla 42,1 vuotta. Keskimääräinen eliniänodote oli kokonaisuudessaan 81,56 vuotta (maailman 15. korkein), miehillä 78,45 vuotta ja naisilla 84,82 vuotta.
Vuonna 2013 sukupuolijakauma oli ikäryhmittäin jaoteltuna seuraava:
vastasyntyneet: 1,05 miestä 1 naista kohti
0-14-vuotiaat: 1,05 miestä 1 naista kohti
15-24-vuotiaat: 1,05 miestä 1 naista kohti
25-54-vuotiaat: 1,01 miestä 1 naista kohti
55-64-vuotiaat: 0,94 miestä 1 naista kohti
65-vuotiaat ja sitä vanhemmat: 0,74 miestä 1 naista kohti
Kaiken kaikkiaan ikäluokissa 0-54 miehiä oli melko tasaisesti hieman naisia enemmän, ja vasta 55. ikävuodesta eteenpäin hieman naisia vähemmän. Tästä huolimatta he kattoivat pienemmän osan kokonaisväestöstä: vain 0,96 miestä yhtä naista kohti.