stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen Hippos

| Tampereen Hippos> Hipposrata |
| --- | --- |
 Hippoksen pääportti vuonna 1934.
Sijainti:  Teiskontie, Tampere
Koordinaatit:  61.500291°N, 023.80394°E
Avattu:  1910
Remontoitu:  1928, 1953
Suljettu:  1976
Omistaja:  Pohjois-Hämeen Hippos ry
Tampereen Hippos (myös Hipposrata) oli Tampereella Kalevan kaupunginosassa vuosina 1910–1976 toiminut ravirata. Sen omisti vuonna 1909 perustettu Pohjois-Hämeen Hippos ry.
Radan suunnittelu- ja rakennusvaiheet

Ensimmäiset ravikilpailut Tampereella oli järjestetty jo vuonna 1878. Maaradan puuttuessa niitä ajettiin vain talvisin järvien jäälle auratuilla radoilla. Huhtikuussa 1909 perustettu Pohjois-Hämeen Hippos ryhtyi heti ensitöikseen suunnittelemaan omaa ravirataa, jollainen oli jo aikaisemmin rakennettu useaan eri kaupunkiin. Tampereen kaupunginvaltuusto hyväksyi suunnitelmat saman vuoden marraskuussa ja radan rakentaminen aloitettiin välittömästi. Sen paikaksi oli valittu keskustan itäpuolella sijaitsevat lähes asumattomat ns. Tammelan vainiot. Nykyään alue tunnetaan Kalevan kaupunginosana. Se oli lähinnä kaavoittamatonta viljelysmaata, jolla sijaitsi muutama tiilitehdas. Ainoat asukkaat olivat niiden työntekijöitä, joita Kalevan alueella asui joitakin kymmeniä.
Raviradan rakentaminen tuli maksamaan arvioitua enemmän, ja lopulliset kustannukset Pohjois-Hämeen Hippokselle olivat noin 40 000 markkaa (vuoden 2020 rahassa noin 163 000 euroa).
Kilpailuja ja laajennuksia

Ravirata valmistui jo vajaan vuoden kuluttua, niin että avajaiskilpailut järjestettiin 10.–11. syyskuuta 1910. Varsinaisen kilparadan lisäksi paikalle oli valmistunut myös puurakenteinen 500 hengen katsomo. Vuonna 1913 Hippoksella pidettiin ensimmäiset epäviralliset Kuninkuusravit. Kilpailu oli tarkoitus järjestää vuosittain Tampereella, mutta vuotta myöhemmin syttyneen maailmansodan aiheuttaman taloudellisen epävarmuuden johdosta vuoden 1913 Kuninkuusravit jäivät sillä kertaa ainoiksi. Tapahtuma elvytettiin vasta vuonna 1924, ja uudeksi kilpailupaikaksi tuli Lahden ravirata. Seitsemän vuotta myöhemmin Kuninkuusravit alkoivat kiertämään eri radoilla ja Tampereen Hippoksella ne järjestettiin vuosina 1932, 1945 ja 1953.
Raviradan katsomoa laajennettiin vuonna 1928, ja samalla rakennettiin myös tilat totalisaattoripeliä varten. Toton pelaaminen oli Suomessa aloitettu aikaisemmin samana vuonna. Uudistettu 1 200 hengen istumakatsomo palveli aina Tampereen Hippoksen toiminnan loppumiseen saakka. Ravintola- ja totalisaattoritiloja laajennettiin vielä vuoden 1953 Kuninkuusraveja varten. 1970-luvun alussa Tampereen Hippoksella alettiin järjestämään kahta uutta suurkilpailua, Erilo-juoksua sekä lämminveristen Kriteriumia. Ne ovat molemmat nykyäänkin Teivon raviradan ohjelmassa. Ravikilpailujen lisäksi Hippoksella pidettiin 1920- ja 1930-lukujen vaihteesta lähtien myös moottoriurheilukilpailuja. Radalla ajettiin sekä moottoripyörillä että autoilla, ja kilpailut saavuttivat suurta suosiota. Esimerkiksi vuonna 1934 järjestettyjä autokisoja oli seuraamassa 7 000 katsojaa.
Hipposradan kukoistusaikaa oli 1930-luku, jolloin hevoset olivat hyvin keskeinen osa suomalaisten elämää. Myöskään Tampereen kaupungin kasvu ei vielä ahdistellut rataa erityisen vakavasti. Toisen maailmansodan jälkeen alettiin kuitenkin jo suunnitella rata-alueen ottamista muuhun käyttöön. 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla nousi uusia kerrostaloja Teiskontien varteen ja uuteen Kissanmaan kaupunginosaan, jolloin rata jäi asutuksen keskelle. Uutta ravirataa kaavailtiin suunniteltuun Kaupin urheilupuistoon, mutta hanke kaatui muun muassa Tampereen keskussairaalan rakentamisen vuoksi, koska ravien ja moottoriurheilutapahtumien katsottiin häiritsevän sairaalaa.
Hippoksella järjestettiin edelleen ahkerasti raveja 1950-luvulla, mutta suhteellisesti enemmän sitä käytettiin muuhun kuin ravitoimintaan. Radalla ajettiin autokilpailuja, sillä järjestettiin hiihto- ja ratsastuskilpailuja, ja Tampereella vierailleet kiertävät sirkukset ja tivolit pystyttivät telttansa usein Hippokselle. Hipposrata oli alusta lähtien ollut myös tärkeä hevosmarkkinoiden pitopaikka, ja esimerkiksi vuonna 1955 siellä pidetyillä markkinoilla oli myytävänä 1 231 hevosta. Saman vuosikymmenen aikana hevosmarkkinoiden suosio alkoi kuitenkin hiipua, ja Hippoksella järjestettiin käytettyjen autojen osto- ja myyntitapahtumia.
Toiminnan lopettaminen

1960-luvulle tultaessa oli selvää, että raviradan oli siirryttävä muualle, mutta tarkkaa tietoa ei ollut siitä, milloin ja minne uusi rata rakennettaisiin. Tästä seurasi, että Hipposradan rakennuksia ja rakenteita ei korjattu enää kovin intohimoisesti, vaan ne alkoivat ränsistyä. Keskustelun aiheeksi nousi etenkin rata-aluetta kiertänyt lauta-aita, joka oli useasta kohdasta romahtamaisillaan ja sen vuoksi monen mielestä rumensi maisemaa. Huonokuntoinen aita houkutteli paikalle myös ilkivallantekijöitä, ja esimerkiksi radan tuomaritorni koki useaan otteeseen kovia, kunnes se tuhoutui vuonna 1969 selvittämättömäksi jääneessä tulipalossa. Seuraavana vuonna rakennettiin kuitenkin vielä uusi tuomaritorni.
Raviurheilun suosion noustua 1970-luvulle tultaessa alkoi Hippoksen ravirata käymään ahtaaksi kasvaville yleisömäärille. Tilanpuutetta lisäsivät myös raviradan ympäristöön vuosikymmenten saatossa rakennetut uudet asuinalueet. Viimeiset hevosmarkkinat Hipposradalla järjestettiin vuonna 1971, jolloin myytäviä hevosia oli enää 46. Tampereen kaupunginvaltuusto hyväksyi uuden raviradan rakennussuunnitelman maaliskuussa 1970. Suunnitelma liittyi alun perin Tampereen päätökseen hakea vuoden 1976 talviolympiakisoja, ja Lamminpäähän kaavailtuun suureen talviurheilukeskukseen. Raviradan sijaintia sen yhteydessä pidettiin luontevana, sillä sen ajateltiin olevan esimerkiksi sopiva hiihtokisojen lähtöpaikka. Kansainvälinen olympiakomitea myönsi vuoden 1976 talvikisat kuitenkin Itävallan Innsbruckille.
Vuonna 1975 perustettiin Tampereen Ravirata Oy, joka ryhtyi rakennuttamaan uutta ravirataa Tampereen kaupungin ostamille Teivaalan kartanon maille Ylöjärvelle. Vuoden 1976 ravikausi aloitettiin vielä Hippoksella. Viimeiset ravit järjestettiin 29. kesäkuuta 1976, jolloin katsojia oli 3 400.
Ensimmäiset kilpailut uudella Teivon raviradalla järjestettiin heinäkuussa 1976, jolloin myös Tampereen vanha Hippos jäi historiaan. Hipposrata ja siellä olleet rakennelmat purettiin vuosien 1976–1977 aikana. Nykyään sen paikalla on muun muassa vuonna 1979 valmistunut Tampereen uintikeskus. Raviradasta muistuttavat osaltaan myös As Oy Hipposkulma Kalevan kaupunginosassa sekä Hipposkylän asuinalue, Hippospuisto, Hippoksenkatu ja Hippoksen päiväkoti Kissanmaan kaupunginosassa. Myös Tampereen raitiotien yksi pysäkki on nimeltään Hippos ja vuosina 2024-2026 Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö TOAS rakentaa paikalle nimeä Hippos kantavan opiskelijatalokohteen .
Autokilpailut Hippoksella vuonna 1934.
Hipposradan alueella sijaitsi vuosina 1980–2021 Hippostalo.
Tangaroa

Tangaroaa esittävä kivipatsas Cookinsaarilla.
Tangaroa tai Tangaloa (Ta'aroa, Tagaroa) on yksi Tyynen valtameren ja Polynesian tärkeimmistä jumalista. Hän on meren jumala ja kaiken luoja.
Marquesasaarilla Tangaroa on tuulten ja kalastuksen jumala, ja häntä kutsutaan nimellä Tana’oa. Kerrotaan myös, että aikojen alussa hän asui taivaissa ja hallitsi yötä, kunnes Atea syntyi hänestä. Tahitin kansanperinteessä Tangaroa asui tummassa simpukankuoressa, josta hän lopulta muotoili taivaan ja maan.
Uuden-Seelannin maorit pitävät häntä meren jumalana ja alkujumala Papan, maan jumalattaren, ja Rangin, taivaan jumalan, poikana. Alussa oli vain tyhjyyttä, jossa kellui simpukka, Rumia. Sen munamaisen muodon sisällä liikkui jokin: Tangaroa. Hän oli tehnyt itse itsensä eläväksi ja oli odottanut tilaisuutta päästä luomaan maailma. Hän pinnisti voimansa äärimmilleen ja simpukka halkesi kahtia. Tangaroa nosti simpukan toisen puoliskon taivaankanneksi ja toisen hän asetti maaperäksi. Muita tarvikkeita Tangaroalla ei ollut työtään varten, joten hän teki maan mullan omasta lihastaan, selkärangastaan vuoristot ja sisäelimistään pilvet. Kynsistään hän loi meressä eläville kuoren ja suomut. Seuraavaksi Tangaroa kutsui muut jumalat näkyviin ruumiistaan. Etenkin käsityöläisjumala Tu auttoi puiden ja eläinten luomisessa. Sitten tuli ensimmäisten ihmisten, Tilin ja Hinan vuoro. Jumalat suostuttelivat nämä tutustumaan ja lisääntymään. Tangaroan mielestä kaikilla hänen luomuksillaan oli kuori: taivaan kuori sisälsi auringon, kuun ja tähdet, maan kuori kivet, joet ja järvet; jopa ihmisillä oli kuori: naisen kohtu, josta syntyi uutta elämää.
Tampereen Suomalainen Klubi

Miehet pelaavat biljardia Tampereen Suomalaisella klubilla 2003.
Tampereen Suomalainen Klubi on yksityisklubi Tampereella. Klubin tarkoituksena on vaalia suomalaista kulttuuria, suomalaiskansallisia perinteitä ja suomen kieltä, antaa jäsenilleen tilaisuus kehittävään keskinäiseen kanssakäymiseen suomalaiskansallisessa hengessä sekä toimia suomalaisuuden hyväksi ylläpitämällä isänmaallisten, sivistyksellisten, yhteiskunnallisten ja kansainvälisten kysymysten harrastusta. Klubin keskeisiä arvoja ovat suomalaiskansallinen, isänmaallinen ja oikeistomielinen maailmankatsomus sekä suomalaisuuden parhaiden perinteiden kunnioittaminen.
Tampereen Suomalainen Klubi järjestää jäsenilleen kokouksia ja esitelmätilaisuuksia, juhlia ja muita kulttuuritapahtumia, kulttuurimatkoja kotimaahan ja ulkomaille sekä muita harrastusmahdollisuuksia. Klubi julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää jäsen- ja tiedotuslehteä.
Klubi perustettiin 22. syyskuuta 1891 kirjakauppias Otto Palanderin aloitteesta kaupungissa jo aiemmin toimineen epävirallisen Suomalaisen Klubin seuraajaksi. Sen ensimmäinen esimies oli kaupunginlääkäri G. R. Idman. Perustajajäseniin kuuluivat myös F. E. Jernberg ja Kustaa Hiekka.
Tampereen Suomalaisen Klubin huoneisto kokous-, ravintola- ja klubitiloineen sijaitsee Tampereen keskustassa osoitteessa Puutarhakatu 13. Klubilla on noin 820 jäsentä. Klubin johtokunnan puheenjohtaja on vuorineuvos Kari Neilimo ja esimies on hallintotieteiden maisteri Timo Tulosmaa.
Kirjallisuutta

Sinisalo, Uuno: Tampereen Suomalainen Klubi 1891-1931. 40-vuotiskertomus. 1932.
Halme, Laila: Tampereen Suomalainen Klubi 100 vuotta. Muuriankkuri 1931-1991. 1991. ISBN 952-90-3258-7.
Aiheesta muualla

Tampereen Suomalainen Klubi (Arkistoitu – Internet Archive)
Huddinge IK (jääkiekko)

| Huddinge IK (jääkiekko) |
| --- | --- |

Perustettu:  1950
Entiset nimet:  Huddinge IF
Kaupunki:   Huddinge, Ruotsi
Kotiareena:  Björkängshallen
– kapasiteetti:  2 500
Sarjataso:  HockeyEttan
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Fredrik Mälberg
Puheenjohtaja:   Marcus Waern
Päävalmentaja:   Fredrik Mälberg
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huddinge IK:n perusti Wilhelm Wallenkampf 8. tammikuuta vuonna 1950. Wallenkampf antoi joukkueen nimeksi Huddinge IF, mutta nimi vaihtui IK:ksi seuran aloitettua liigassa pelaamisen. Alkuvuodet menivät hyvin, mutta seuran ensimmäinen Allsvenskanin mestaruus tuli vasta 1990. Toisen mestaruuden Huddinge saavutti 1999. Sen jälkeen joukkue on sijoittunut liigan häntäpäähän ja ollut lähellä putoamista.
Huddingen maalivahti
Björkängshallen.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Leo Matthiesen | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 35 |  | Oscar Walldén | L | 2025 |  |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 |  | Oliver Lexenberg | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 6 |  | William Westlund | R | 2025 |  |  |
| 7 |  | August Skiöld | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 8 |  | Lukas Dahlbeck (A) | L | 2025 |  |  |
| 9 |  | Alexander Bodén | R | 2025 | Skellefteå, Ruotsi |  |
| 12 |  | Ville Södergren | L | Juniori | Nykvarn, Ruotsi |  |
| 16 |  | Filip Pilö (A) | L | 2025 |  |  |
| 17 |  | Bill Humble | L | 2025 | Segeltorp, Ruotsi |  |
| 24 |  | Charlie Kronnäs | L | 2025 | Södertälje, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 4 |  | Jesper Fastesson | L | H | 2025 | Östersund, Ruotsi |
| 10 |  | Björn Jonason (C) | L | VLH | 2025 |  |
| 13 |  | Daniel Liiv | L | H | 2025 |  |
| 14 |  | Hugo Pettersson | L | H | 2025 | Trosa, Ruotsi |
| 15 |  | Axel Blom | L | LH | 2025 |  |
| 16 |  | Linus Gustafsson | L | VLH | Juniori |  |
| 18 |  | Alexander Jarl Åhlin | R | OLH | 2025 |  |
| 19 |  | Adam Helldén | L | KH | 2025 |  |
| 21 |  | Mikael Taylan | L | H | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 22 |  | William Hedman | L | LH | 2025 |  |
| 23 |  | Tobias Ahlén | R | KH / OLH | 2025 |  |
| 27 |  | Filip Jakobsson | R | LH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 28 |  | Rasmus Dahlqvist | L | H | Juniori | Tyresö, Ruotsi |
| 29 |  | David Puikkonen | L | H | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Fredrik Mälberg
Maalivahti- & Videovalmentaja: Fredrik Meurling
Fysiikkavalmentaja: Marcus Knagenhjelm
Puheenjohtaja: Marcus Waern
Lähde: EliteProspects
Valdemar III

Valdemarin sinetti
Valdemar III (tansk. Valdemar 3); (n. 1315–1364) oli Tanskan kuningas vuosina 1326–1330. Hän oli epäsuositun Kristofer II:n vastakuningas, mutta kohtasi myös itse paljon vastustusta ja luopui kruunusta vuonna 1329. Valdemar oli vuosina 1325–1326 ja 1330–1364 Slesvigin herttua nimellä Valdemar V.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Slesvgin, Itä-Jyllannin herttua Erik II Valdemarssen (n. 1290–1325) ja kreivitär Adelheid af Holsten-Rendsburg (n. 1290–1350), kreivi Henrik I af Rendsburgin ja Helvig af Brockhorstin tytär. Hänen nuorempi sisarensa Helvig Slesvigiläinen (n. 1320– n. 1374), avioitui vuonna 1340 kuningas Valdemar Atterdagin kanssa.
Kuningas

Valdemar valittiin kuninkaaksi 11-vuotiaana, kun Kristofer II oli ajettu maanpakoon. Valdemarin eno kreivi Gerhard III oli Tanskan todellinen hallitsija alaikäisen kuninkaan hallituskaudella. Talonpoikia uusi hallinto ei kuitenkaan miellyttänyt, ja useiden kapinoiden jälkeen Valdemar luopui kruunusta ja Kristofer II:n annettiin palata valtaistuimelle.
Avioliitto

Hän avioitui Richardis Rixa von Schwerin-Wittenburgin (k. noin 1384), Schwerin-Wittenburgin kreivi Günzelin VI:n ja Richardis von Tecklenburgin nuorimman tyttären kanssa.
Heille syntyi kaksi poikaa:
Valdemar (1338–1360)
Henrik (1342–1375), seurasi isäänsä viimeisenä Slesvigin eli Etelä-Jyllannin herttuana; hän avioitui vuonna 1370 Kunigunden (k. 1386), kanssa; heillä ei ollut jälkeläisiä, joten herttuan titteli sammui hänen jälkeensä
Agglutinatiivinen kieli

Agglutinatiiviset eli agglutinoivat kielet ovat kielitieteessä sellaisten kielien luokka, joissa sanan vartaloon liittyy (useita) päätteitä ja muita affikseja. Tämä ilmiö on nimeltään agglutinaatio. Tyypillisimpiä esimerkkejä agglutinoivista kieliryhmistä ovat uralilaiset kielet, kuten suomi, ja altailaiset kielet, kuten turkki.
Äärimmäistapauksessa kaikilla kielen affikseilla olisi vain yksi muoto ja näitä voitaisiin liimata mekaanisesti peräkkäin muodostaen toisiaan vastaavia merkityksiä. Käytännössä yksikään tunnettu luonnollinen kieli ei kuitenkaan ole täysin agglutinoiva, sillä niin sanavartaloissa kuin päätteissäkin tapahtuu monenlaista assimilaatiota ja muita äännevaihteluita.
Esimerkiksi suomen kielessä kantaan talo voidaan mekaanisesti liittää monikon tunnus /i/ sekä inessiivin sijapääte /ssa/, jolloin saadaan sanan muoto talo-i-ssa. Mikäli sama säännönmukaisuus säilyisi kaikkien sanojen muodostamisessa, kieltä voisi kutsua puhtaasti agglutinoivaksi. Esimerkki suomen kielen epätäydellisestä agglutinaatiosta on se, että kannasta kissa äännevaihtelun vuoksi muodostuu kisso-i-ssa eikä *kissa-i-ssa.
Kielitieteilijä Juha Janhusen mukaan uralilais-altailaiset kielet ovat agglutinatiivisia kuten suomen lisäksi myös turkki, mongoli, tunguusi, korea ja japani. Monissa agglutinatiivisissa kielissä on vokaalisointu. Kielten rakennetyypistä johtuen suomella ja turkilla on samantapaisia piirteitä, kuten agglutinoiva (päätteitä liimaileva) morfologia ja vokaalisointu.
Agglutinoivia kieliä

japani
ainu
korea
altailaiset kielet kuten turkki
monet tiibetiläis-burmalaiset kielet
baski
dravidakielet
monet uralilaiset kielet, esimerkiksi suomi, pohjoissaame, unkari ja viro
inuktitut
bantukielet
malaiji
koillisen, luoteisen ja eteläisen Kaukasuksen kielet
jotkin Keski-Amerikan ja Pohjois-Amerikan kielet, nahuatl, huasteekki ja salish
Agglutinoivia kieliä > Muinaisista kielistä

sumeri
elam
hurri
urartu
hatti
guti
lullubi
kassiitti
Tampereen kehätie

Tampereen kehätie on Tampereen kaupunkiseutua kiertävä kehätie, joka on koko matkaltaan moottoritietä. Tie on merkittävä liikenneväylä sekä seudulliselle että valtakunnalliselle liikenteelle. Se oli aikoinaan kantatie, jonka numero oli alun perin 45, myöhemmin 60, mutta nykyisin sen länsiosa muodostaa osan valtatiestä 3, itäosa taas valtatiestä 9. Tien osista käytetään usein myös omia nimiään Tampereen läntinen kehätie ja Tampereen itäinen kehätie. Läntisen ja itäisen kehätien rajaajana toimii Helsinki–Tampere-moottoritien ja kehätien risteys eli Lakalaivan eritasoliittymä. Läntisen osan pituus on 21 kilometriä ja itäisen 10 kilometriä. Lännestä itään kehätien osat ovat tunnettuja myös nimillä Nokiantie, Ylöjärventie ja Pyhäjärventie.
Tie kulkee seuraavien kuntien alueella lännestä itään: Ylöjärvi – Tampere – Nokia – Pirkkala – Tampere (uudelleen).
Tampereen kehätie alkaa lännessä Ylöjärveltä valtatie 3:n ja kantatie 65:n eritasoliittymästä, josta valtatie 3 menee Vaasaan ja kantatie 65 Tampereelta Virroille. Ylöjärveltä kehätie kulkee Tampereen ja Nokian rajaa seuraillen Kalkun eritasoliittymään, josta eroaa valtatie 11 Poriin, ja edelleen Pitkäniemen eritasoliittymään, jossa se risteää valtatietä 12 Raumalta Tampereen kautta Lahteen ja Kouvolaan. Tämän jälkeen kehätie ylittää Rajasalmen sillan ja saapuu Pirkkalan kuntaan, kiertää Pirkkalan kuntakeskuksen ja Tampere-Pirkkalan lentoaseman välistä ja saapuu taas Tampereen alueelle. Lakalaivan eritasoliittymässä risteävät valtatiet 3 ja 9 Helsingin ja Turun suuntiin. Lakalaivan liittymän itäpuolella on Karkunvuoren moottoritietunneli. Kehätie päättyy idässä Tampereen Alasjärvelle valtateiden 9 ja 12 liittymään, jossa valtatie 9 jatkuu Jyväskylän kautta Kuopioon ja jo mainittu valtatie 12 Kouvolaan.
Tampereen kehätie on ollut moottoritietä koko pituudeltaan vuodesta 2009 lähtien. Lakalaivan kohdalla on Suomen ainoa nelitasoliittymä. Myös kantatie 60:n/valtatie 3:n ja valtatie 12:n eli kahden moottoritien eritasoliittymä Nokialla on massiivinen Suomen mittakaavassa. Kyseiseen liittymään rakennettiin 25 siltaa vuosina 2003–2006.
Historiaa

Tampereen kehätien vanhin osa on vuonna 1973 valmistunut Rajasalmen (vanha) silta. Läntinen kehätie on valmistunut kokonaisuudessaan 1970- ja 1980-luvun vaihteen tienoilla. Tie oli alun perin moottoriliikennetietä Lakalaivan ja Rajaniemen välillä ja tavallista kaksikaistaista maantietä Rajaniemen ja Ylöjärven välillä. Läntisen kehätien valmistuttua valtatiet 3 ja 9 kulkivat edelleen Tampereen keskustan kautta, ja kehätie numeroitiin kantatieksi 45.
Itäinen kehätie on valmistunut vuonna 1994, ja se on ollut alusta saakka kokonaisuudessaan moottoritietä. Itäisen kehätien valmistuttua koko kehätie numeroitiin uudelleen kantatieksi 60. Samalla myös valtateiden 3 ja 9 reitit siirrettiin kulkemaan kehätien kautta. Kantatienumero 45 siirtyi Helsingistä Tuusulan kautta Hyvinkäälle kulkevalle entiselle maantielle 137, niin sanotulle Tuusulanväylälle.
Syksyllä 2006 valmistui Rajaniemen ja Kalkun välinen moottoritieosuus kehätien länsiosalle. Samassa yhteydessä valmistuivat Rajasalmen uudet sillat, ja vanha silta jäi palvelemaan paikallista liikennettä. Kehätien loputkin osuudet valmistuivat moottoritieksi vuonna 2008, kun Lakalaivan ja Rajaniemen sekä Kalkun ja Soppeenmäen väliset osuudet avattiin. Koko parannushankkeen kustannukset olivat 114 miljoonaa euroa ja toteuttajana oli Destia.
Numero 60 oli aikaisemmin ollut kahdella muullakin kantatiellä. Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 60 oli Haminasta Sippolan Liikkalan ja Myllykosken kautta Kouvolaan kulkenut tie. Kun Kouvolasta Mikkeliin johtanut tie 1970-luvulla valmistui, se yhdessä entisen kantatien 60 kanssa muutettiin valtatieksi 15, joka ulottui nyt Kotkasta Mikkeliin, ja samalla kantatienumero 60 siirtyi Kuusankosken Voikkaan ja Heinolan väliselle tielle, joka nykyisin on kantatie 46. Kuusankosken ja Heinolan välinen tie puolestaan numeroitiin kantatieksi 46 tienumeron 60 siirtyessä Tampereen kehätielle. Tienumero 60 poistettiin kehätiellä käytöstä vuonna 2011.
Tampereen seudulle on suunnitteilla toinenkin kehätie, Tampereen kehä-2, joka johtaisi Tampere-Pirkkalan lentoasemalta Kangasalan Lentolaan.
Aiheesta muualla

Matti Grönroosin sivu kantatiestä 60
Tampereen läntinen kehätie levenee moottoritieksi, Rakennuslehti 7.10.2004[vanhentunut linkki]
Mauranen Tapani: Tampereen tuolle puolen – VT3/Tampereen läntisen kehätien historia; Tiehallinto/Mobilia 2009; ISBN 978-951-98271-4-8
Liittymät Ylöjärveltä Alasjärvelle
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Niilo Tammisalo

Niilo Tammisalo Helsingin Jalkapalloklubissa 1911.
Niilo Rudolf Tammisalo (alkuaan Ekbom, 15. lokakuuta 1894 Helsinki – 5. helmikuuta 1982) oli monipuolinen suomalainen urheiluvaikuttaja.
Seurat

Helsingin Jalkapalloklubi 1911–1926
Tampereen Ilves 1931–1934
Saavutukset > Jalkapallo

Suomen mestaruus 1911, 1912, 1917, 1918, 1919, 1923 ja 1925 (HJK)
29 A-maaottelua 1919–1926
Saavutukset > Jääpallo

Suomen mestaruus 1921, 1923, 1924 ja 1928 (HJK)
7 maaottelua
Saavutukset > Jääkiekko > Pelaajana

Suomen mestaruus 1929 (HJK) ja 1931 (TaPa)
1 SM-pronssi (Ilves)
1 A-maaottelu
Saavutukset > Jääkiekko > Valmentajana

2 Suomen mestaruutta, 1936 ja 1937 (Ilves)
1 SM-hopea, 1935 (Ilves)
Saavutukset > Kirjoittajana

Jalkapallotaito: miten opin pelaamaan ja opetan jalkapalloa, 1938. 352 sivua
Jääpallotaito, Mantere 1949. 300 sivua
Luottamustoimet

Suomen Palloliiton hallituksen jäsen 1917–1919
Tampereen Ilveksen ensimmäinen puheenjohtaja 1931–1935
Suomen Koripalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja 1939–1943
HJK:n puheenjohtaja 1946
HJK:n hallituksen jäsen 1914–1928, 1941–1946
Tunnustukset

Valinta Suomen koripallon Hall of Fameen 2019
Suomen Koripalloliiton kunniajäsen
Valinta Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen 1993
HJK:n hall of fame
Palloliiton ainaisjäsen
Palloliiton Kultainen ansiomerkki