Charles Darwin
Elämäkerta > Evoluutio- ja luonnonvalintateorian muotoilu > Luonnonvalintateorian julkaiseminen

Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n
k
Osa biologian artikkelisarjaa
Darwin leikitteli teoriallaan asettamalla sen teollisen vallankumouksen metaforaksi. Hän näki, että eliölajipopulaatiot teollisuuden tapaan kasvoivat ja erikoistuivat. Siinä missä luonnossa työntävänä voimana oli luonnonvalinta, olivat teollisuudessa voimana markkinat. Darwin katsoi tähän perustuen luonnon olevan eräänlainen ”suuri tehdas”. Tätä metaforaa ei koskaan julkaistu, koska Darwinin mielestä se tukeutui enemmän taloustieteellisiin seikkoihin kuin puhtaaseen tieteeseen.
Eliölajien levittäytymisessä oli yhä ongelmia. Darwin pohti, miten jotkin eliölajit levittäytyvät mantereilta saarille tai jopa mantereelta toiselle. Enemmän häntä mietitytti ensin mainittu tilanne. Tuon ajan selitysehdotus tälle oli Edward Forbesin ”uponnut maasilta”. Darwinia tällainen hypoteesi ei miellyttänyt, joten hän otti ongelman ratkaistavakseen. Hän ehdotti kasvien ja eläinten pystyvän ”kellumaan” alueelta toiselle. Testatakseen ajatusta Darwin laittoi vesiastiaan kasvilajien siemeniä kuukausien ajaksi ja testasi, olisivatko siemenet vielä kasvukelpoisia. Brittiluonnontieteilijöiden yllätykseksi siemenet todella orastivat.
Tuloksesta innostuneena Darwin lähetti kirjeitä saarilla asuville ihmisille kysyäkseen, havaitsivatko he merenrannan läheisyydessä mitään kasvilajeja, jotka eivät kuulu saaren alkuperäiseen kasvistoon. Yllätyksekseen hän sai vastauksia, joiden mukaan jotkin kasvilajit olivat vaeltaneet tuhansien kilometrien pituisia matkoja. Brittiläiset merimiehet onnistuivat vahvistamaan, että myös eläimet siirtyivät hieman vastaavalla tavalla merien halki. Ajan yleiseen näkemykseen oli kuulunut, että eliölajit pysyivät samalla elinalueella eikä muuttoliikettä juurikaan tapahdu.
Charles Lyelliä kiehtoivat suuresti Darwinin spekulaatiot, joskaan hän ei tuntunut ymmärtävän asian todellista laajuutta. Hän huomasi myös yhtäläisyydet Darwinin teorian ja Alfred Russel Wallacen On the Law which has Regulated the Introduction of New Species -teoksessa esittämän teorian välillä. Lyell kehotti Darwinia julkaisemaan teoriansa pikimmiten, jotta hän säilyttäisi edelläkävijän aseman aiheessa. Darwin ei nähnyt Wallacessa todellista uhkaa, mutta alkoi kirjoittaa aiheesta lyhyehköä artikkelia. Tyydyttävien vastausten löytäminen vaikeisiin kysymyksiin keskeytti hänen työskentelynsä jatkuvasti. Samalla lyhyen artikkelin kirjoittaminen näytti erittäin vaikealta, joten suurehkon teoksen kirjoittaminen vaikutti paremmalta valinnalta. Toisaalta hän pelkäsi teoksen paisuvan niin suureksi, ettei kukaan jaksaisi kiinnittää siihen huomiota – saati sitten lukea sitä. Teoksen nimeksi hän kaavaili Natural Selection (suom. Luonnonvalinta).
Työssä auttoi suuresti Darwinin laaja kirjeenvaihtoverkosto, johon kuului myös Borneolla luonnontieteellisten näytteiden kerääjänä toiminut Wallace. Darwin sai Wallacelta kirjeen joulukuussa 1857. Siinä Wallace uteli Darwinilta, aikoisiko tämä tulevassa teoksessaan käsitellä ihmisen alkuperää laisinkaan. Darwin vastasi, että hän varoo koskemasta aiheeseen sitä verhoavien suurten ennakkoluulojen vuoksi. Kirjeessään Darwin rohkaisee kollegaansa teorisointiin, millä hän ilmeisesti tarkoitti rohkeaa oman ajatuksen käyttöä, vaikka ne olisivatkin yleisen käsityksen vastaisia. Darwin kuitenkin muistutti Wallacea siitä, että tulisi tutkimuksissaan menemään paljon syvemmälle kuin tämä (engl. ”I go much further than you”).
Darwin oli ehtinyt vasta puoleenväliin kirjoituksissaan, kun hän vastaanotti 18. kesäkuuta 1858 Wallacen hänelle arvioitavaksi lähettämän käsikirjoituksen luonnonvalinnasta. Darwin oli järkyttynyt. Huomion arvoista on, että vaikka teorioilla onkin keskenään useita samanlaisia piirteitä, niin joissakin kohdissa ne poikkesivat toisistaan paljonkin. Wallace esimerkiksi sekoitti moraalin osaksi luonnonvalintaa, ja hänen mukaansa yhteistyö auttoi lajeja kehittymään. Darwinin mielestä kehittymisen taustalla taas oli keskinäinen kilpailu. Samaan aikaan Darwin ja hänen perheensä olivat vaarassa, kun kylän lapsia kuoli tulirokkoon. Darwin antoi tämän vuoksi asiat Lyellin ja Hookerin kontolle. He olivat yksimielisiä siitä, että sekä Darwinin että Wallacen tekstien perusteella tulisi pitää yhteisesitys Linnean Societyssa kokouksessa 1. heinäkuuta 1858. Esitys kantoi nimeä On the Tendency of Species to form Varieties; and on the Perpetuation of Varieties and Species by Natural Means of Selection. Darwinin poika kuoli tulirokkoon, mistä järkyttyneenä hän kieltäytyi osallistumasta tilaisuuteen. Myöskään Wallace ei ollut paikalla vaan toisella puolella maapalloa eikä tiennyt tilaisuuden järjestämisestä mitään. Tilaisuudessa luettiin otteita Darwinin vuoden 1844 käsikirjoituksesta ja Darwinin kirje Asa Graylle syksyltä 1857, joissa hän hahmottelee luonnonvalintateorian, sekä Wallacen Darwinille lähettämä käsikirjoitus. Tässä tilaisuudessa kerrottiin ensi kertaa julkisesti Darwinin ja Wallacen ajatuksista luonnonvalinnasta. Tilaisuudessa tunnelma oli jännittynyt ja hiljainen. Tilaisuudessa luetut tekstit painettiin nopeasti, 20. elokuuta 1858, julkaisussa Journal of the Proceedings of the Linnean Society of London, Zoology 3.
Lajien muuntumisesta pidetty esitys sai loppujen lopuksi melko vähän huomiota osakseen. Linnean Societyn puheenjohtaja Thomas Bell, joka toimi myös 1. heinäkuuta 1858 pidetyn esitelmäkokouksen puheenjohtajana, totesi vuosiraportissaan toukokuussa 1859, "ettei menneenä vuonna ollut tapahtunut mitään suurempia tieteellisiä löydöksiä, jotka heti mullistavat, niin sanoakseni, sen tieteenalan jota ne koskevat". Dublinissa työskennellyt professori Haughton taas suhtautui uusiin ajatuksiin kriittisemmin. Hänen mukaansa Darwinin kyseisessä tekstissä ”kaikki uusi oli valetta ja se mikä oli totta, oli jo ennestään tiedossa.” Darwin ryhtyi 20. heinäkuuta 1858 kirjoittamaan lyhennelmää, "abstraktia" kuten hän sanoi, suunnittelemastaan suuresta kirjasta, mutta työntekoa häiritsi merkittävästi hänen potemansa sairaus. Tästä lyhennelmästä oli tuleva Lajien synty. Käsikirjoituksen 155 000 sanan ydin valmistui maaliskuussa 1859.  Lyell sai kustantaja John Murrayn lupautumaan julkaisemaan Darwinin käsikirjoituksen. Darwin päätti teoksen korrehtuurien oikolukemisen 1. lokakuuta 1858, alle 15 kuukautta varsinaisen kirjoitustyön aloittamisen jälkeen.
On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or The Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life (eli The Origin of Species, suom. Lajien synty) osoittautui yllättävän suosituksi. Teosta painettiin 1 250 kappaletta ja se toimitettiin kauppoihin 22. marraskuuta 1859. Julkaisu tapahtui kaksi päivää myöhemmin, ja 15 šillingin hintaiset kirjat myytiin jo ensimmäisenä myyntipäivänä loppuun. Darwin käytti paljon tilaa teoksensa loppuosassa tekemiensä havaintojen ja päätelmiensä kuvailemiseen. Hänen tarkoituksenaan oli kumota mahdolliset vastaväitteet. Darwinin ainoa viittaus ihmisen kehitykseen teoksessa on varovainen ilmaisu ”light will be thrown on the origin of man and his history”. Jo teoksen toimituspäivänä Darwin aloitti teoksen toisen laitoksen kirjoittamisen. Joulukuun alussa Darwin sopi John Murrayn kanssa toisen laitoksen painattamisesta. Saksankielinen käännös oli myös työn alla. Toisesta laitoksesta oli tarkoitus painattaa suurempi erä, 3 000 kappaletta.
Vuoden 1859 joulukuun loppupuolella varakreivi Palmerston ehdotti kuningatar Viktorialle Darwinin lyömistä ritariksi. Ehdotus kumottiin pian esittämisen jälkeen, sillä Darwinin ajatusten kiivas vastustaja piispa Wilberforce ei halunnut Darwinin aatelointia.