stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pallas-Yllästunturin kansallispuisto
Retkeilymahdollisuudet

Koiravaljakkoajelua Pallasjärvellä.
Maastopyöräilijöitä Kukastunturilla.
Pallas-Yllästunturin kansallispuistossa on kymmeniä erilaisia retkeilyyn ja hiihtoon tarkoitettuja reittejä, jotka soveltuvat eri tasoisille retkeilijöille. Reittien varrella on nähtävissä kansallispuiston luontoa monipuolisesti. Osa reiteistä vie tunturien huipuille, ja osa esittelee alueen metsäluontoa sekä suomaisemia.
Kansallispuistossa saa liikkua lihasvoimin muun muassa kävellen, maastopyörällä, meloen, hiihtäen sekä lumikengillä. Monipuoliset retkeilyreitit tarjoavat mahdollisuuden eri mittaisiin päiväretkiin sekä pidempiin vaelluksiin. Pallas-Yllästunturin kansallispuistossa myös päiväretkeilijöillä on mahdollisuus kiivetä tunturien huipuille. Suosittuja päiväretkiä ovat esimerkiksi Pyhäkeron päiväretki, Taivaskeron kierros, Pirunkurun ponnistus, Varkaankurun polku, Kesänkijärven kierros sekä Tuomikurun kierros.
Valtaosa reiteistä on rengasreittejä, ja kaikkien reittien varrella on huollettuja taukopaikkoja. Taukopaikkoina toimivat kodat, laavut, nuotiopaikat, maisemapaikat sekä autio- ja varaustuvat. Merkittyjä kesäretkeilyreittejä kansallispuiston alueella on yhteensä 340 kilometriä. Lisäksi kansallispuiston lähialueiden kesäretkeilyreittejä on yhteensä noin 200 kilometriä. Maastopyöräily on sallittu merkityillä kesäretkeilyreiteillä muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Hiihtoreittejä on yli 500 kilometriä ja talviretkeilyn reittejä on yli 100 kilometriä. Talviretkeilyreiteillä kulkeminen on mahdollista kävellen, lumikengillä sekä maastopyöräillen.
Tunnetuin kansallispuiston vaellusreiteistä on Hetta–Pallas-vaellusreitti, joka on Suomen vanhin merkitty vaellusreitti. Reitti linjattiin vuonna 1934. Noin 50 kilometrin mittaisen Hetta–Pallas-vaellusreitin voi vaeltaa kumpaan suuntaan tahansa. Reitti kulkee tunturiylängöillä ja kuruissa. Vaellusreitti vie usean tunturin huipulle. Reitin varrella on useita huollettuja autio- ja varaustupia.
Vastuullisuus

Pallas-Yllästunturin kansallispuistolle on myönnetty European Charter 1 -sertifikaatti 2013–2018 sekä 2019–2023. Sertifikaatin on myöntänyt Euroopan suojelualueliitto EUROPARC.
Suomen kaikissa kansallispuistoissa noudatetaan roskattoman retkeilyn periaatteita. Roskattoman retkeilyn tavoitteena on, että kulkijat huolehtivat itse omat roskansa pois maastosta ja toimittavat ne huollettuihin ekopisteisiin. Näin pyritään vähentämään luontoon päätyvän jätteen määrää.
Jätteiden lajittelua varten Pallastunturin, Tunturi-Lapin ja Yllästunturin luontokeskuksessa on ekopisteet, joihin voi toimittaa paperi-, pahvi-, lasi- ja metallijätteet sekä paristot. Biojätteet voi kompostoida kuivakäymälöissä ja pieniä määriä palavia roskia voidaan polttaa tulentekopaikoilla.
Pallas-Yllästunturin kansallispuistossa mitataan ilman puhtautta Ilmatieteenlaitoksen Sammaltunturin mittausasemalla. WHO:n tiedotteen mukaan Sammaltunturilla sijaitseva mittausasema on yksi paikoista, joilla mitataan maailman puhtainta ilmaa. Siellä pienhiukkaspitoisuudet jäävät alle 4 µg/m3.
Luontokeskukset

Pallas-Yllästunturin kansallispuistolla on kolme luontokeskusta: Yllästunturin luontokeskus Kellokas, Pallastunturin luontokeskus ja Hetassa sijaitseva Tunturi-Lapin luontokeskus. Luontokeskusten asiakasneuvojat kertovat kansallispuistosta ja retkeilymahdollisuuksista. Luontokeskusten Meän elämää-, Metsästä paljakalle ja Vuovjjuš - Kulkijat -näyttelyt esittelevät alueen luontoa ja kulttuuria. Luontokeskuksissa on mahdollista katsoa myös elokuvia ja taidenäyttelyitä. Lisäksi kävijät voivat ostaa luontoaiheisia tuotteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pallas-Yllästunturin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Pallas-Yllästunturi Luontoon.fi-sivustolla
Pallastunturin lisärakentamista vastustava kansalaisliike (Arkistoitu – Internet Archive)
Laki Pallas-Yllästunturin kansallispuistosta
Pallas-Ounastunturi, Ympäristö.fi
Uutinen Pallas-Yllästunturin kansallispuiston järjestyssäännöstä, YLE
Pallas-Yllästunturin kansallispuiston järjestyssääntö, Metsähallituksen julkaisu (PDF)
Pallas–Ounas : luonto, ihmiset, kansallispuisto, matkailu / toim. Heikki Annanpalo. Metsäntutkimuslaitos ja Suomen Matkailuliitto. 1998. (ISBN 951-838-135-6).
Pallas-Ounas. Tuleva luonnonsuojeluealue, tuleva matkailuseutu, Kansan kuvalehti, 28.10.1932, nro 44, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Muonio
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Kangosjärvi  Kerässieppi  Kihlanki  Kirkonkylä  Kotimaa  Kätkäsuvanto  Liepimä  Särkijärvi  Ylimuonio  Muonion järvialue 
Nähtävyydet:  Keimiöniemen kalapirtit  Kirkko  Pakasaivo  Pallas-Yllästunturin kansallispuisto  Äkäsmylly  Äkäsaivo 
Tunturit ja vesistöt:  Jerisjärvi  Muonionjoki  Olostunturi  Pallastunturi 
Poroja Ounastunturilla. Kuva on peräisin 1930-luvulta.
Pallasjärven rantaa taustallaan Pallastunturin huippuja.
Revontulia Pallastunturin yllä tammikuussa.
Pallaksen vuonna 1938 valmistunut alkuperäinen hotelli tuhoutui Lapin sodassa.
Uuno Turhapuron aviokriisi

| Uuno Turhapuron aviokriisi |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ere Kokkonen
Käsikirjoittaja:  Spede
Tuottaja:  Spede Pasanen
Säveltäjä:  Jaakko Salo
Kuvaaja:  Mara Kakko Timo Jalasti
Leikkaaja:  Eva Jaakontalo
Lavastaja:  Kristine Elo
Pääosat:  Vesa-Matti Loiri   Marjatta Raita   Tapio Hämäläinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Funny-Films Oy
Ensi-ilta:  16. lokakuuta 1981
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  452 656
Edeltäjä:  Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy
Seuraaja:  Uuno Turhapuro menettää muistinsa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuvan alkutekstien tunnus.
Uuno Turhapuron aviokriisi on vuonna 1981 valmistunut, järjestyksessään kuudes Uuno Turhapuro -elokuvasarjan elokuva ja ensimmäinen värillinen Turhapuro-elokuva. Se on myös ensimmäinen elokuva, jossa Uunon appiukolla on vuorineuvoksen arvonimi ja jossa esiintyy hänen sihteerinsä Unelma Säleikkö (näyttelijänä Elli Castrén).
Elokuvan syntyvaiheita sävytti Spede Pasasen järjestämä ”kulttuuriskandaali”, vastalause Suomen elokuvasäätiölle, joka ei ollut suostunut myöntämään hänelle tuotantotukea. Pasanen uhkasi tuhota varhaisten elokuviensa X-Paroni, Pähkähullu Suomi ja Noin seitsemän veljestä kopiot ja negatiivit. Toukokuussa 1981 hän toteutti uhkauksensa pilkkomalla kirveellä kyseisten elokuvien kopiot. Kyseessä olivat tosin vain yhdet kopiot, joten teko oli lähinnä vertauskuvallinen. Pasasen tempaus herätti suurta huomiota, ja herätti niin myötätuntoa kuin syytöksiä ”kulttuurivandalismista”. Osittain sitä pidettiin vain Pasasen mainostemppuna.
Uuno Turhapuron aviokriisi oli vuoden 1981 suurin yleisömenestys ja parhaiten menestynyt Turhapuro-elokuva Lottovoittaja UKK Turhapuron jälkeen. Elokuvan erikoisuuksia olivat Klaus Thomassonin imitaatiot Niilo Tarvajärvestä, Ilmo Lounasheimosta ja Johannes Virolaisesta sekä loppukohtaus, jossa keskeiset näyttelijät teatterikäytännön mukaan palaavat kahdesti kumartamaan näkymättömän yleisön aplodeille. Elokuvan televisioensiesitys oli Mainostelevisiossa 8. huhtikuuta 1984, jolloin sen näki yli 1,5 miljoonaa katsojaa.
Juoni

Uunolla on niin hyvä hajuaisti, että hän pystyy silmät sidottuna haistelemaan ikkunalasin läpi, mitä kaikkea antimia lasin takana on. Poliisi kiinnostuu Uunosta, kun hän hajuaistillaan auttaa poliisia ottamaan varkaan kiinni. Poliisi ottaa Uunon poliisikoirakoulun oppilaaksi.
Uuno Turhapurolla ja tämän vaimolla Elisabethilla on elämänsä vaikein aviokriisi, kun appiukko haluaa järjestää heille eron. Sillä sehän on aivan sopimatonta, että vuoristoneuvoksen vävy on kaiken maailman poliisin koirakouluoppilaana. Samaan aikaan Uunon ystävät Härski Hartikainen ja Sörsselssön kiusoittelevat työnjohtajia palkanmuutoksilla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesku Loiri  | … |  Uuno Turhapuro   |
|  Marjatta Raita  | … |  Elisabeth Turhapuro   |
|  Elli Castrén  | … |  Tuuran sihteeri, "Orvokki Sumu"   |
|  Tapio Hämäläinen  | … |  vuorineuvos, valtakunnanneuvottelija Jalmari Tuura   |
|  Pentti Siimes  | … |  rakastaja Nylkynen   |
|  Simo Salminen  | … |  insinööri Sörsselssön, "Sörsseli"   |
|  Spede Pasanen  | … |  Härski-Hartikainen   |
|  Olavi Ahonen  | … |  autokorjaamon 2. työnjohtaja   |
|  Ville-Veikko Salminen  | … |  vedonlyöjä   |
|  Marita Nordberg  | … |  vuorineuvoksetar Tuura   |
|  Klasu Thomasson  | … |  Yleinen Apu Oy:n neuvoja   |
|  Aapo Vilhunen  | … |  poliisi   |
|  Helena Notkonen  | … |  Sörsselssönin vaimo   |
|  Esko Mattila  | … |  autokorjaamon 3. työnjohtaja   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  autokorjaamon omistaja Hulkkonen   |
|  Aarno Sulkanen  | … |  autokorjaamon 1. työnjohtaja   |
|  Tuija Ahvonen  | … |  elintarvikeliikkeen myyjä   |
Tekijät

Ohjaus: Ere Kokkonen
Käsikirjoitus: Spede
Kuvaus: Mara Kakko & Timo Jalasti
Leikkaus: Eva Jaakontalo
Äänitys: Pekka Lampela & Heikki T. Partanen
Musiikki: Jaakko Salo
Musiikin äänitys: Jouko Ahera (Finnvox)
Valaisu: Jussi Huttunen & Matti Ruuhonen
Järjestäjä: Taavi Kassila
Kuvaussihteeri: Marjut Ollila
Tuottaja: Pertti Pasanen
Lavastus: Kristine Elo
Valokuvat: Lena Paersch
Negatiivinleikkaus: Leena Palmu (MTV-elokuvalaboratorio)
Muusikot & Jaakko Salon studio-orkesteri:
kapellimestari: Jaakko Salo
Juhani Aaltonen
Unto Haapa-aho
Markku Hannola
Hannu Koistinen
Heikki Laurila
Seppo Peltola
Jørgen Petersen
Tapio Salo
Tuotanto: Funny-Films Oy
Valmistumisvuosi: 1981
TV-esitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 8.4.1984 | MTV1 | 1 532 000 |
| 29.5.1993 | MTV3 | 1 012 000 |
| 4.4.1999 | MTV3 | 465 000 |
| 1.5.2006 | MTV3 |  |
| 26.10.2013 | MTV3 |  |
| 17.10.2015 | MTV3 | 266 000 |
| 5.8.2016 | MTV3 | 200 000 |
| 9.2.2018 | MTV3 |  |
| 24.7.2018 | Sub | 162 000 |
| 18.1.2019 | MTV3 | 300 000 |
| 30.7.2019 | Sub | 109 000 |
| 3.8.2019 | Sub |  |
| 15.2.2020  | Sub |  |
| 17.6.2020 | Sub | 91 000 |
| 21.7.2021 | Sub | 100 000 |
| 21.7.2022 | Sub | 127 000 |
| 27.8.2022 | Sub | 65 000 |
| 19.8.2023 | MTV Sub |  |
| 8.7.2024 | MTV Sub |  |
Arvioita

Uuno Turhapuro -sarjan siirtyminen värilliseen ilmaisuun ei juuri lämmittänyt kriitikoita, vaikka yleisesti tunnustettiinkin Uuno Turhapuron aviokriisin olevan tavallista huolellisempaa työtä. Ilta-Sanomien Sakari Toiviainen tiivisti monen arvostelijan ajatukset: ”– – – minkä elokuva tällä kerralla voittaa kiinteydessä, se häviää eloisuudessa ja ideoiden kehittelyssä. Kun asetelmat on noin puolessa tunnissa tehty selviksi, ei loppu juuri tarjoa yllätyksiä tai naurun aiheita. Toteutus junnaa pakolliset kuvionsa väsyneesti läpi, rytmi on laahaava, kuvallinen ilme yksitoikkoinen eivätkä näyttelijätkään vaikuta kovin innostuneilta.”
Elokuvan päähenkilön hahmo sinänsä jakoi yhä mielipiteitä. Kansan Uutisten Martti Savo kirjoitti: ”Mahdollisimman vastenmieliseksi tehty Vesa-Matti Loirin esittämä Turhapuro käyttäytyy entiseen tapaan, ihannoi laiskuutta ja nyt lisäksi vielä sylkeekin.” Turun Sanomien Tapani Maskula näki Uunon hahmossa törmäilevästä toteutuksesta huolimatta laajempia ulottuvuuksia: ”Hänen sosiaalipummissaan on ärsyttäviä kliseitä, mutta myös aitosuomalaista veijariperinnettä, naisten kutittajaa ja maailmanrannan kulkuria, jonka myytti elää edelleen vahvana kirjallisuudessamme.”
Suomen elokuvasäätiön tukipolitiikkaa kommentoitiin yhtä paljon kuin Uuno Turhapuron aviokriisiä. Aamulehden Reijo Noukka myönsi, ”etteivät elokuvasäätiö sen enempää kuin elokuvakriitikotkaan ole Speden elokuvia hellästi ja myötämielisesti kohdelleet”, mutta huomautti, että ”ainakin osasyynä siihen on ollut Speden tapa tehdä elokuvaa mahdollisimman nopeasti, mahdollisimman halvalla laadusta välittämättä”. Tapani Maskula jatkoi samalla linjalla todeten Turhapuro-elokuvien edustavan ”virikeköyhää, television valmiiksi naurettuja sarjoja vastaavaa hölynpölyä”. Maskula kuitenkin tuomitsi Pasasen suorittaman elokuvakopioidensa tuhoamisen: ”Kaikki julkaistut tuotteet on visusti säilytettävä kansallisena perintönä tuleville sukupolville, sillä laatueroista tai tarkoitusperistään huolimatta ne ovat tärkeä osa suomalaista kulttuurihistoriaa. – – – Viimeistään seuraavalla vuosituhannella Uuno Turhapuroakin katsellaan tyystin toisesta näkökulmasta kuin tänään.” Katso-lehden Markku Tuulen mielestä Uuno Turhapuron aviokriisi sisälsi hieman onnistuneempia ideoita kuin aiemmat Turhapuro-elokuvat, mutta siitä puuttui esimerkiksi Matti Kuortin ohjaamalle Kiljusen herrasväelle ominainen kunnianhimo: ”Uuno Turhapurot ovat sen verran heikkotasoista elokuvaa, että sitä yhteiskunnan ei tarvitse tukea.”
Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Uuno Turhapuron aviokriisi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Uuno Turhapuron aviokriisi Elonet.
| n k Uuno Turhapuro |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Uuno Turhapuro (1973)  Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)  Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)  Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)  Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)  Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)  Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)  Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)  Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)  Uuno Epsanjassa (1985)  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)  Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)  Tupla-Uuno (1988)  Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)  Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)  Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992)  Uuno Turhapuron poika (1993)  Uuno Turhapuron veli (1994)  Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)  Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004) 
TV-sarjat:  Uuno Turhapuro (1996)  Kansalainen Turhapuro (2017) 
Videopelit:  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Jafar Panahi

| Jafar Panahi |
| --- | --- |
 Jafar Panahi
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1960
Ohjaaja
Palkinnot
 Kultainen kamera, Cannes 1995  Un certain regard, Cannes, 2003 (tuomariston palkinto)  Hopeinen karhu 2006  Amnestyn Cinema Unlimited Award 2007  Saharov-palkinto 2012  Kultainen karhu 2015  Prix du scénario Cannes, 2018 (paras käsikirjoitus) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jafar Panahi (pers. ‏جعفر پناهی‎, Ja’far Panāhi, s. 11. heinäkuuta 1960) on iranilainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvansa ovat käsitelleet yhteiskunnallisia aiheita kuten naisen asemaa Iranissa. Panahi on saanut useita palkintoja ulkomailla. Hänen elokuvansa Loputon kierre (Dayereh) sai Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 2000, ja esikoiselokuva Valkoinen ilmapallo palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla 1995. Panahi on toinen kahdesta vuoden 2012 Saharov-palkinnon saajasta.
Panahi kannattaa avoimesti oppositiota, ja hänet on pidätetty syyskuussa 2009 ja maaliskuun alussa 2010. Hänet oli kutsuttu Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoon 2010, mutta vankeuden vuoksi hän ei päässyt tapahtumaan. Hän kuitenkin lähetti vankilasta kirjeen, josta Ranskan kulttuuriministeri Frédéric Mitterrand luki Cannesissa otteita. Hänet vapautettiin toukokuussa 200 000 dollarin lunnaita vastaan.
Panahi tuomittiin joulukuussa 2010 kuudeksi vuodeksi vankilaan hallituksen vastaisesta propagandasta. Häneltä kiellettiin myös elokuvien ja käsikirjoitusten teko-oikeus 20 vuodeksi. Tuomiosta tehtiin valitus, mutta se kuitenkin vahvistettiin lokakuussa 2011 teheranilaisessa tuomioistuimessa.
Tuomion täytäntöönpanoa odoteltaessa tehtiin elokuva In Film Nist ('Tämä ei ole elokuva'), joka kertoo Panahista. Se esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2011. Elokuvan lehdistötilaisuudessa kerrottiin, että Panahi on tilaisuudessa läsnä Skypen välityksellä mutta ei voi puhua. Elokuvan salakuljetti Pariisiin ja sieltä Cannesiin muuan nainen muistitikussa, joka oli leivottu täytekakkuun. Panahi esiintyy elokuvassa, ja kuvaajana on dokumentaristi Mojtaba Mirtahmasb. Käsikirjoituksen on Panahi tehnyt aiemmin. Lopputeksteissä on nimien sijasta viivoja. Elokuvassa hän keskustelee asianajajansa kanssa puhelimessa, kiertää kieltoja ja etsii porsaanreikiä saamastaan tuomiosta.
Panahin elokuva Taxi Teheran palkittiin Kultainen karhu -palkinnolla Berliinin elokuvajuhlilla 2015.
Panahin ja Nader Saeivarin käsikirjoitus elokuvaan Kolmet kasvot (Se rokh) palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla 2018. Yle Teema & Fem esitti elokuvan 2. helmikuuta 2022 nimellä Kolme naista.
Filmografia

Osan elokuvistaan Panahi on ohjauksen lisäksi myös leikannut, tuottanut ja käsikirjoittanut (pääosin).
Valkoinen ilmapallo (Badkonak-e sefid, 1995)
Ayneh (1997)
Dayereh (Loputon kierre, 2000)
Talaye sorkh (2003)
Offside (Naiset paitsiossa, 2006)
In film nist (Tämä ei ole elokuva, 2011)
Pardé (yhteistyössä Kambuzia Partovin kanssa, 2013)
Taxi Teheran (2015)
Se Rokh (Kolmet kasvot, 2018)
Kirjallisuutta

Chéroux, Clément: Jafar Panahi : images / nuages / Centre Georges Pompidou. Paris : Filigranes éditions, Centre Pompidou, 2016. ISBN 978-2-35046-407-7.
Tammi, Eero: ”Ihme maa – Jafar Panahi ja elokuvalapset”. Filmihullu 4/2006.
Aiheesta muualla

Jafar Panahi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Panahin palkinnot Internet Movie Databasessa
Kino: Taxi Teheran (Yle Areena; (suomalainen tekstitys, katsottavissa 2.2.2018 saakka) (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Uusbarokki

Palais Garnier (1861–1874) on uusbarokin (Beaux-Arts) arkkitehtuurin kulmakiviä.
Alferakin palatsi, Taganrog, Venäjä
Christiansborgin linna, Kööpenhamina.
Herrenchiemsee on Baijerin kuningas Ludvig II:n rakentama palatsi, jonka esikuvana oli Versailles’n palatsi Pariisin lähistöllä.
Osmanien sulttaanille kuulunut Dolmabahçen palatsi rakennettiin eurooppalaiseen uusbarokkityyliin.
Alkujaan poikakouluksi rakennettu Helsingin luonnontieteellinen museo on harvinainen esimerkki uusbarokista Suomessa.
Uusbarokki on huonekaluissa, taiteessa, arkkitehtuurissa ja kulttuurissa noin 1870–1900 (erityisesti 1880–1890) esiintynyt kertaustyyleihin kuuluva rakennus- ja sisustustyyli, joka ajallisesti sijoittui uusrenessanssin ja uusrokokoon väliin.
Ranskassa ja myös Yhdysvalloissa tyylistä käytetään nimitystä beaux-arts. Nimityksen taustalla on Pariisin École Nationale Supérieure des Beaux-arts -taidekorkeakoulu, jossa useat 1800-luvun lopun arkkitehdit opiskelivat. Ranskalainen määritelmä sijoittaa beaux-arts -tyylin myöhäiseksi uusklassismin ilmentymäksi.
Uusbarokki sopi näyttävänä tyylisuuntana teattereihin. Helsingissä se on kuitenkin harvinainen tyyli.
Ominaispiirteet

Uusbarokin ja Beaux-Arts -tyylin ominaispiirteinä voidaan pitää seuraavia päälinjoja:
symmetria
tilojen hierarkia, joitain tiloja pidettiin jalompina kuin toisia
enemmän tai vähemmän täydellinen aiempien tyylin hyväksikäyttö ja näiden sekoittaminen
arkkitehtonisten yksityiskohtien tarkkuus, joka ilmeni pieninä yksityiskohtina
värityksen moninaisuus, joskin vain eräissä tapauksissa
rakenteiden monumentaalisuus ja suurisuuntaisuus, joka oli tyypillistä julkisille rakennuksille.
Arkkitehtuuri

| --- | --- |
 Suomessa Näsilinna, Tampere, K. A. Wrede  Luonnontieteellinen museo, Helsinki, Lev Šiško  Rauhankappeli, Helsinki, Lev Šiško Pariisissa Palais Garnier (vanha Pariisin ooppera)  École des Beaux-Arts  Gare d’Orsay  Grand Palais  Petit Palais  Aleksanteri III:n silta  Sceaux'n linna :  Yhdysvalloissa Bostonin yleinen kirjasto, Massachusetts  Carnegie Hall, New York  Vanderbiltin marmoritalo  Grand Central Terminal, New York  New York Public Library, New York  Taidemuseo, San Francisco  The Waldorf, New York
Arkkitehtuuri > Muualla maailmassa

Monte Carlon kasino, Monaco
Alferakin palatsi, Taganrog, Venäjä
Ashton Memorial, Lancaster, Englanti
Beloselski-Belozerskin palatsi, Pietari, Venäjä
Christiansborgin linna, Kööpenhamina, Tanska
Ortaköyn Moskeija, Istanbul, Turkki
Dolmabahçen palatsi, Istanbul, Turkki
Beylerbeyin palatsi, Istanbul, Turkki
Çırağanin palatsi, nykyisin hotelli, Istanbul, Turkki
Mole Antonelliana, Torino, Italia
Semperoper, Dresden, Saksa
Bode-museo, Berliini, Saksa
Herrenchiemsee, Baijeri, Saksa
Linderhof, Baijeri, Saksa
Justizpalast, München, Baijeri, Saksa
Nürnbergin päärautatieasema, Nürnberg, Saksa
Ruotsin valtiopäivätalo, Tukholma, Ruotsi
Burgtheater, Wien, Itävalta
Hofburgin uusi linna, Wien, Itävalta
Széchenyin terveyskylpylä, Budapest, Unkari
Entinen kuninkaallinen palatsi, nykyisin kansallinen taidemuseo, Sofia, Bulgaria
Akasakan palatsi, Tokio, Japani
Oslon postitalo, Oslo, Norja
Aiheesta muualla

Kertaustyylit, Koppa.juy.fi
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset