Captain Beefheart
Elämä > Musiikkiura alkaa

Lopulta Beefheart ilmottautui Antelope Valleyn taidekouluun, mutta lopetti sen ensimmäisen vuoden jälkeen. Ennen musikillista uraansa hän työskenteli myyden pölyimuroita ovimyyjänä ja hänen kerrotaan myyneen yhden kirjailija Aldous Huxleylle sanoin: "Herra, tämä imuri totisesti imee!" Hän otti uudelleen yhteyttä Zappaan, joka sai hänet vakuutettua esittämään musiikkia Beefheartin ujoudesta huolimatta. Beefheart oppi matkimaan Howlin`Wolfin ääntä ja soittamaan huuliharppua. Beefheart oli nuorempana tahallisesti oleskellut kylmässä märin hiuksin, jotta vilustuminen karhentaisi hänen ääntään. Näillä eväillä hän aloitti esiintymiset tanssiaisissa ja pienissä klubeissä Etelä-Kaliforniassa. Vuonna 1965 kitaristi Alex Snouffer, joka pian muutti nimensä Alex St. Clairiksi, pyysi Beefheartin laulajaksi bändiinsä. Muita jäseniä yhtyeessä olivat Jerry Handley bassossa, Doug Moon kitarassa ja Paul G. Blakely rummuissa. Beefheart muunsi tuolloin oman nimensä muotoon Don Van Vliet. Pian yhtyeen nimi oli Captain Beefheart & His Magic Band ja he saivat levytyssopimuksen A&M-yhtiön kanssa. Yhtyeen jäsenistö vaihteli runsaasti vuosien aikana. Yksi merkittävimmistä vaihdoista tapahtui vuonna 1966, kun John French tuli rumpaliksi. Hänellä tulisi olemaan suuri rooli Beefheartin ideoiden muuntamisessa musikilliseen muotoon. A&M julkaisi vuonna 1966 kaksi singleä: Diddy Wah Diddyn, joka on versiointi Bo Diddleyn kappaleesta ja Moonchildin, jonka sävelsi Bread-yhtyeestä tuttu David Gates. Nämä singlet B-puolineen ja yksi hyllytetty A&M äänitysten kappale julkaistiin vuonna 1984 e.p-levynä nimellä The Legendary A&M Sessions. Bändi pääsi esiintymään länsirannikon isommille areenoille, kuten San Franciscon Avalon Ballroomiin.
Seuraavaksi yhtye teki demoja tulevaa LP-levyään varten. A&M:n Jerry Moss piti uusia kappaleita liian negatiivisina, joten yhtiö pudotti The Magic Bandin listoiltaan. Demot oli tehty Art Laboen Original Sound Studiossa ja Sunset Soundissa ja niiden avulla bändi sai uuden levytyssopimuksen Buddah Recordsilla. Demoja työstettiin yhtiön Bob Krasnowin ja Richard Van Perryn toimesta Hollywoodissa RCA-studiolla. Buddah-sopimuksen aikaan Doug Moon päätti erota yhtyeestä musikillisten erimielisyyksien vuoksi, minkä vuoksi uusi kitaristi Ry Cooder korvasi hänen osuutensa nauhoilla. Joidenkin tietojen mukaan levy olisi kuitenkin nauhoitettu keväällä 1967, joten ei ole varmuutta käytettiinkö lopullisellä levyllä alkuperäisten demonauhoitusten osia. Tämä Safe as Milk-niminen debyytti julkaistiin syyskuussa 1967. Levyn lyyrikoissa Beefheart teki yhteistyötä kirjailija Herb Bermannin kanssa. Ry Cooderilla puolestaan oli suuri rooli kappaleiden sovittajana. Vaikka levyllä on paljon pohjimmiltaan bluesiin perustuvia kappaleita, on sillä myös merkkejä Beefheartin tulevasta kokeellisesta suunnasta. Varsinkin Electricity-kappale sisältää poikkeavaa soittimien käyttöä ja hyvin persoonallista laulutyyliä. Levy ei ollut myyntimenestys ja sitä lytättiin esim. Rolling Stone-lehdessä. Myyntiä ei myöskään auttanut se, että yhtyeen suunniteltu esiintyminen Montery Pop Festivaaleilla peruuntui. Tämä johtui siitä, että Beefheart sai Montereyn lämmittelyfestarin Fantasy Fair & Magic Mountain Music Festivalin keikalla paniikkikohtauksen ja käveli kesken Electricityn esityksen pois lavalta. Beefheart oli alkanut saada paniikkikohtauksia liittyen hänen runsaaseen LSD:n käyttöön. Hän pelkäsi saavansa sydänkohtauksen isänsä tavoin. Kyseistä festareilta poistumista Beefheart oli selittänyt siten, että oli nähnyt yleisössä tytön muuttuvan kalaksi ja kuplien tulevan tämän suusta. Ry Cooder teki johtopäätökset Beefheartin silloisesta käytöksestä ja lähti bändistä samantien. Monimutkaisen kitaransoiton esittäjäksi ei löytynyt hetkessä uutta miestä, jonka vuoksi Montereyn keikka täytyi perua. Jokatapauksessa Safe As Milk sai positiivista huomiota Briteissä: John Lennonilla tiedetään olleen seinällä kaksi levyn mukana tullutta tarraa ja BBC:n Dj John Peel innostui Beefheartista. Beatles oli jopa suunnittelut Beefhartin ottamista kokeelliselle Zapple-levymerkilleen.
Pian Cooderin paikkaajaksi saatiin the Monkeesissa soittanut Gerry McGee, mutta Beefheartin kokoonpanossa hän soitti vain kaksi keikkaa. Elokuussa 1967 Jeff Cotton tuli kitaristiksi McGeen tilalle. Loka- ja marraskuun yhtye nauhoitti uutta materiaalia tulevalle levylleen. Suunnitteilla oli tuplalevy, jonka nimeksi olisi tullut It Comes to You in a Plain Brown Wrapper.  Nimi liittyi siihen, että pornojulkaisut lähetettiin käärittyinä ruskeaan paperiin. Bändi koki kuitenkin saman kohtalon kuin A&M-yhtiön kanssa: Buddah hyllytti sekä levyn, että yhtyeen. Koska Beefheart oli herättänyt Yhdysvaltoja enemmän kiinnostusta Briteissä, entinen the Who manageri varasi heille keikkoja Britteihin vuoden 1968 alusta. Ikävä kyllä Meaden ei hoitanut työlupia kuntoon ja keikat jouduttiin perumaan. The Magic Band vieraili kuitenkin John Peelin radio-ohjelmassa. John Frenchin mukaan nauhoitusten jälkeen sadat ihmiset olivat tulleet kehumaan ja kättelemään heitä pukuhuoneessa. Yhtye kävi myös Ranskassa Cannesin rannalla nauhoittamassa promovideot Electricity ja Sure `Nuff `N Yes I Do-kappaleista. Näihin aikoihin Beefheart suunnitteli uusia bändiprojekteja The Magic Bandin rinnalle. Hänellä oli jo nimetkin mielessä: 25th Century Quaker ja Blue Thumb, joista ensimmäinen olisi ollut bluesbändi. Nämä projektit eivät kuitenkaan koskaan toteutuneet. Ensimmäisestä nimestä tuli myöhemmin kappaleen nimi ja toisesta Krasnowin uuden levymerkin nimi.
Yhtyeen tuottaja Krasnow päätti perustaa oman levymerkin ja ehdotti toisen levyn hyllytetyn materiaalin osittaista uudelleenlevyttämistä ja joidenkin kappaleiden lyhentämistä. Tämä lokakuussa 1968 ilmestynyt Strictly Personal sisälsi lyhyemmät versiot kappaleista Mirror Man ja Kandy Korn. Beefheart pilkkaa Beatlesia kappaleen Beatle Bones 'n' Smokin Stones -lyyrikoissa. Hän oli jo aiemmin kertonut olevansa kyllästynyt heidän tuutulauluihinsa ja piti A Day In Life-kappaleen riviä I'd Love To Turn You On naurettavana ja omahyväisenä. Levyn kannet olivat alkuperäisen nimen mukaiset: etu- ja takakansi muistutti ruskeaa kirjakuorta ja sisäkannessa on mustavalkokuva yhtyeestä erikoiset naamarit päässä. Krasnow lisäsi phase-efektiä osaan uudelleennauhoituksista, mikä Beefheartin ja monien muiden mielestä heikensi musiikin tehoa. Levyn vastaanotto oli samankaltainen kuin debyytin: se ei myynyt ja Rolling Stone lyttäsi sen. Myöhemmin levy on saanut monien muiden Beefheart-levyjen tavoin ylistäviä arvioita. Sundazed-merkki julkaisi toista levyä edeltäneitä nauhoituksia alkuperäisellä levynnimellä ja käärittynä ruskeaan paperiin vuonna 2008.