stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Phasmophobia
Pelaaminen > Aavetyypit

Toukokuussa 2024 Phasmophobiassa on 24 eri aavetyyppiä. Näihin kuuluvat mm. Räyhähenki, Banshee, Jinni, Demoni, Yokai, ja Goryo. Jokaisella aavetyypillä on erilaisia kykyjä.
Pelaaminen > Kartat

Phasmophobiassa on toukokuussa 2024 yhteensä 12 eri karttaa joissa pelaaja voi metsästää kummituksia.
Pieniä karttoja ovat neljä esikaupunkitaloa ja kaksi maalaistaloa, kuvitteellinen leirintäalue Camp Woodwind sekä mielisairaalan pienempi versio. Keskikokoisia karttoja ovat leirintäalue Maple Lodge Campsite sekä vankila. Suuria karttoja ovat Brownstone High School sekä mielisairaala Sunny Meadows Mental Institution. Karttojen koot vaihtelevat pienestä suureen, ja suuremmat kartat on suunnattu isommille pelaajamäärille. Suunnitteilla on uusi, majakka-aiheinen kartta Point Hope.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Phasmophobia (video game)
Käännös suomeksi
Pen Lee

Pen Lee Kaivopuistossa 1976
Pen Lee & Co ja Pen Lee olivat Dave Lindholmin johtamia suomalaisia rockyhtyeitä, jotka olivat toiminnassa 1970-luvun puolivälin jälkeen. Rock’n’Roll Bandin hajottua Lindholm ja Alf ”Affe” Forsman perustivat Pen Lee & Co:n, johon mukaan pyydettiin Markku Lievonen ja Heikki ”Hessu” Hiekkala.
Pen Lee & Co julkaisi alkuvuodesta 1976 singlen ”Do I Have to Throw Stones” / ”Motorways” ja loppuvuodesta albumin Closer to the Drum. Yhtye kuitenkin hajosi jo vuodenvaihteessa 1976–1977.
Alkuvuodesta 1977 Lindholm ja Forsman lyhensivät yhtyeen nimeksi Pen Lee ja basistiksi tuli Mauri ”Maukka” Siirala. Ensin julkaistiin single ”Romanian Train Jump Part I/ Part II” ja sitten tupla-LP Catlook Gypsies, jonka ensimmäinen levy oli Dave Lindholmin akustista soolomateriaalia.
Kesällä 1978 silloisen ”superyhtyeen” Royalsin hajottua Forsman pyysi Albert Järvistä liittymään mukaan Pen Leehen. Kesäsinglellä ”Who Do You Believe In” / ”Klein Mozart” Järvinen ei vielä ollut mukana, mutta syksyllä 1978 julkaistulla singlellä ”You Can’t Be My Mama” / ”Ain’t Raining” Järvinen jo soittaa. Loppuvuodesta 1978 ilmestyi albumi Nouveau.
Vuonna 1979 Pen Lee hajosi Albert Järvisen palatessa Hurriganesiin. Forsman siirtyi Tuomari Nurmio ja Viides kolonna -yhtyeeseen ja Lindholm Sleepy Sleepersiin.
Kokoonpanot > Pen Lee & Co (1975–1976)

Dave ”Isokynä” Lindholm – laulu, kitara
Heikki ”Hessu” Hiekkala – kosketinsoittimet
Markku Lievonen – basso
Alf Forsman – rummut
Kokoonpanot > Pen Lee (1977–1979)

Dave ”Isokynä” Lindholm – laulu, kitara
Albert Järvinen – kitara (1978–1979)
Pave Maijanen – taustalaulu
Mauri ”Maukka” Siirala – basso
Alf Forsman – rummut
Diskografia

Pen Lee & Co: Closer to the Drum (Love Records, 1976)
Pen Lee: Catlook Gypsies (1977, 2LP)
Pen Lee: Nouveau (1978)
Pharrell Williams

| Pharrell Williams |
| --- | --- |
 Pharrell esiintymässä Pori Jazzeilla heinäkuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1973 (ikä 51) Virginia Beach, Virginia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä rap-artisti musiikkituottaja multi-instrumentalisti muotisuunnittelija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Pharrell, Skateboard P, Pharrell, Sk8brd, Auto Goon
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1992–
Tyylilajit:  rap, R&B, funk
Soittimet:  laulu, räppäys, rummut, piano, kosketinsoitin, kitara
Yhtyeet:  N.E.R.D, Child Rebel Soldier
Levy-yhtiöt:  Virgin, Star Trak, Interscope
Aiheesta muualla
pharrellwilliams.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pharrell Williams (s. 5. huhtikuuta 1973 Virginia Beach, Virginia) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, laulaja-lauluntekijä, muotisuunnittelija, rap-artisti ja multi-instrumentalisti. Hän on tuotantoduo The Neptunesin toinen osapuoli. Hän kuuluu myös N.E.R.D -nimiseen funk rock -yhtyeeseen. Williams kuuluu myös Kanye Westin ja Lupe Fiascon kanssa Child Rebel Soldier -nimiseen yhtyeeseen. Pharrell Williams meni vuonna 2013 naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä Helen Lasichanhin kanssa. Heillä on marraskuussa 2008 syntynyt poika.
Ura

N.E.R.D:in lisäksi Williams on myös luonut soolouraa: vuonna 2003 julkaistiin hänen ensimmäinen singlensä, "Frontin’", mutta ensimmäisen levynsä In My Mindin hän julkaisi vasta vuonna 2006. Hänet tunnetaan myös suurena Star Trek -fanina, ja hän nimesi yhtyeensäkin ohjelman mukaan. Williams käyttää usein Star Trekistä tunnettua tervehdystä. Hänet tunnetaan myös ”Yessir”-lausahduksestaan, jota kuulee monissa hänen kappaleissaan.
Williams on kirjoittanut ja tuottanut kappaleita lukuisille artisteille kuten esimerkiksi Gwen Stefanille, Snoop Doggille, Britney Spearsille ja Justin Timberlakelle. Williamsin tekemissä kappaleissa on yleensä tiettyjä efektejä, joista huomaa että ne ovat Williamsin käsialaa kuten omanlainen soundi, joka sisältää yksinkertaisia 1980-lukumaisia biittejä. Hänellä on myös tapana esiintyä tuottamiensa kappaleiden musiikkivideoilla. Williams osaa soittaa rumpuja ja pianoa. Hänellä on falsettiääni. Williamsilla on myös omat vaatemerkkinsä, Billionaire Boys Club ja Ice Cream, jotka ovat yhteydessä toisiinsa.
Biografia

Pharrell Williams syntyi Virginia Beachilla Virginian osavaltiossa. Hänellä on neljä veljeä: Pharoah Williams III, David Williams, Cato Williams, ja Psolomon Williams.
Pharrell tapasi Chad Hugon seitsemännellä luokalla bändileirillä. 1990-luvulla Pharrell ja Chad perustivat The Neptunesin, johon he ottivat mukaansa ystävänsä Shayn ja Mike Etheridgen. He osallistuivat koulunsa kykykilpailuun, jossa Teddy Riley huomasi heidät. Tästä alkoi The Neptunesin menestystarina.
Diskografia > Studioalbumit

2006: In My Mind
2014: G I R L
Diskografia > Singlet

2003: ”Frontin’” (feat. Jay-Z)
2005: ”Can I Have It Like That” (feat. Gwen Stefani)
2006: ”Angel”
2006: ”Number One” (feat. Kanye West)
2006: ”That Girl” (feat. Snoop Dogg)
2013: ”Happy (elokuvasta Itse ilkimys 2)”
2014: ”Marilyn Monroe”
2014: ”Come Get It Bae”
2014: ”Gust of wind”
2014: ”It Girl”
2015: ”Freedom”
2016: ”Crave”
2016: ”Able”
2018: ”Sangria Wine” (Camila Cabellon kanssa)
2018: ”The Mantra” (Kendrick Lamarin ja Mike Will Made Itin kanssa)
2018: ”E-Lo” (Los Unidadesin ja Jozzyn kanssa)
2019: ”Blast Off” (Gesaffelsteinin kanssa)
Muut merkittävät esiintymiset

2000: ”I Just Wanna Love U (Give It 2 Me)” (Jay-Z featuring Pharrell)
2001: ”Diddy” (P. Diddy featuring Pharrell)
2001: ”Formal Invite” (Ray J featuring Pharrell)
2002: ”Pass the Courvoiseur Pt. 2” (Busta Rhymes featuring P. Diddy & Pharrell)
2002: ”When the Last Time” (Clipse featuring Kelis & Pharrell)
2002: ”From tha Chuuuch to da Palace” (Snoop Dogg featuring Pharrell)
2002: ”Boys (Co-Ed Remix)” (Britney Spears featuring Pharrell)
2003: ”Beautiful” (Snoop Dogg featuring Pharrell & Charlie Wilson)
2003: ”Excuse Me Miss” (Jay-Z featuring Pharrell)
2003: ”Change Clothes” (Jay-Z featuring Pharrell)
2004: ”Tit 4 Tat” (Fabolous featuring Pharrell)
2004: ”Stick That Thang Out (Skeezer)” (Lil Jon & The East Side Boyz featuring Ying Yang Twins & Pharrell)
2005: ”Drop It Like It’s Hot” (Snoop Dogg featuring Pharrell)
2005: ”Let’s Get Blown” (Snoop Dogg featuring Keyshia Cole & Pharrell)
2005: ”Hollaback Girl” (Gwen Stefani featuring Pharrell)
2006: ”Wanna Love U Girl” (Robin Thicke featuring Pharrell)
2006: ”Margarita” (Sleepy Brown featuring Pharrell & Big Boi)
2006: ”Mr. Me Too” (Clipse featuring Pharrell)
2006: ”Yummy” (Gwen Stefani featuring Pharrell)
2006: ”Money Maker” (Ludacris featuring Pharrell)
2007: ”Give It Up” (Twista featuring Pharrell)
2007: ”Blue Magic” (Jay-Z featuring Pharrell)
2007: ”I Know” (Jay-Z featuring Pharrell)
2007: ”Only One” (Usher featuring Pharrell)
2007: ”You Can’t Get It From Me” (Joe Budden featuring Pharrell)
2007: ”El Booty” (Tito El Bambino featuring Pharrell)
2008: ”Playground” (Lindsay Lohan featuring Pharrell)
2010: ”One (Your Name)” (Swedish House Mafia featuring Pharrell)
2013: ”Get Lucky” (Daft Punk featuring Pharrell)
2013: ”Lose Yourself to Dance” (Daft Punk featuring Pharrell)
2013: ”Blurred Lines” (Robin Thicke featuring T.I., Pharrell)
2017: ”Feels” (Calvin Harris featuring Katy Perry, Big Sean & Pharrell)
Pharrell Williams esiintymässä Montrealissa syyskuussa 2008.
Pikkukarvakko

| Pikkukarvakko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Suku::  Karvakot Tephroseris
Laji::  integrifolia
Kaksiosainen nimi
 Tephroseris integrifolia  (L.) Holub 
Katso myös
   Pikkukarvakko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pikkukarvakko eli ehytlehtivillakko (Tephroseris integrifolia, syn. Senecio integrifolius) on monivuotinen villakoiden lähisukuinen asterikasvilaji. Lajia esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa, Aasian länsi- ja pohjoisosassa, Japanissa ja Alaskassa.
Laji on jaettu yhteen muunnokseen ja 13 eri alalajiin, joista suomeksi nimettyjä ovat tyyppialalaji etelänpikkukarvakko (subsp. integrifolia) ja levinneisyydeltään subarktinen pohjanpikkukarvakko (subsp. tundricola). Pohjoismaissa etelänpikkukarvakkoa esiintyy Tanskassa ja Ruotsin Skånessa, pohjanpikkukarvakkoa hyvin harvinaisena Koillis-Norjan Varangissa. Pikkukarvakko ei Suomessa esiinny luonnonvaraisena vaan laji on viljelykasvi tai korkeintaan puutarhassa levinnyt karkulainen.
Guy Standing

Guy Standing vuonna 2012
Guy Standing (s. 9. helmikuuta 1948) on brittiläinen kehitystutkimuksen professori Lontoon yliopiston itämaisten ja afrikkalaisten tutkimusten koulussa (SOAS). Hän on myös Basic Income Earth Network (BIEN) -yrityksen perustaja. Vuosina 1975–2006 hän työskenteli Kansainvälisessä työjärjestössä, muun muassa sen sosiaalis-taloudellisen turvallisuusohjelman johtajana, ja laati raportin maailman sosiaalis-taloudellisesta turvallisuudesta ja ihmisarvoisen työn indeksin luomisesta. Viimeisimmissä kirjoissaan hän on keskittynyt prekariaatin nousuun ja perustulon ja keskustelevan demokratian tarpeeseen.
Teoria

Standingin sosiaalinen teoria pyörii suurelta osin perustulon ajatuksen ympärillä. Hänen tunnetuin kirjansa on The Precariat: The New Dangerous Class, julkaistu vuonna 2011. Kirjassaan hän väittää, että globalisaatio on johtanut miljoonat ihmiset epävarmaan tilaan, jossa tulot, työ ja identiteetti ovat epävarmoja. Hän uskoo, että tämä uusi luokka, prekariaatti, on nyt niin laaja, että on pidettävä sitä nousevana uutena yhteiskuntaluokkana. Jos poliitikot välttävät uudistuksia tämän, toisin sanoen perustulojen, riittävän korkean tason korjaamiseksi tai jotain sellaista, hän näkee edessään vihan ja väkivallan aallon sekä oikeistopuolueiden kasvavan. Hän uskoo myös, että ammattiliitot eivät yleensä ole kyenneet vastaamaan prekariaatin tarpeisiin.
Käännös suomeksi
Gustaf Fredrik Helsingius

Gustaf Helsingius
Gustaf Fredrik Helsingius (1815–1886) oli suomalainen kirkkohistorioitsija. Hän oli vuodesta 1857 Lohjan kirkkoherra. Hän julkaisi 1855 Suomen kirkkohistorian ensimmäisen yleisesityksen, joka yltää keskiajan loppuun saakka.
Julkaisuja

Försök till en framställning af Finlands kyrkohistoria, 1855
Grenada kesäolympialaisissa 2016

Grenada osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti seitsemän urheilijaa kahdessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi pikajuoksija Kirani James.
Joukkue > Uinti

Corey Ollivierre – miesten 100 m rintauinti
Oreoluwa Cherebin – naisten 100 m perhosuinti
| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oreoluwa Cherebin | Naisten 100 metrin perhosuinti | 1.10,40 | 41. | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt |
| Corey Ollivierre | Miesten 100 metrin rintauinti | 1.08,68 | 46. | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt |
Joukkue > Yleisurheilu

Kirani James – miesten 400 m
Bralon Taplin – miesten 400 m
Kurt Felix – miesten kymmenottelu
Lindon Victor – miesten kymmenottelu
Kanika Beckles – naisten 400 m
Pieni-Peranka

| Pieni-Peranka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Suomussalmi
Koordinaatit:  65°22′05″N, 28°52′50″E
Järvinumero:  59.584.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  241,7 m 
Rantaviiva:  8,36 km 
Pinta-ala:  1,29 km² 
Tilavuus:  0,0014 km³ 
Keskisyvyys:  1,1 m 
Suurin syvyys:  2,7 m 
 fiPieni Peranka 
Pieni-Peranka on matala ja melko tasasyvyinen järvi Suomussalmen kunnassa Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 138 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Pieni-Perangan pituus lännestä itään on 2,1 kilometriä. Järvi on melko tasaleveä. Sen länsiosassa sijaitsee noin kymmenen hehtaaria laaja Vasikkasaari, joka kohoaa vain muutamia metrejä järven pintaa korkeammalle. Järven koillisosassa sijaitsee muutaman aarin laajuinen Niittysaari.
Pieni-Perangan koillisella rannalla levittäytyy Peranganniemen kulttuurimaisema. Perangan kylä sijaitsee Pieni-Perangan koillispuolisen Iso-Perangan itäpuolella. Järvien etelärantaa kulkee maantie. Iso-Perangan korkeustaso on sama kuin Pieni-Perangan. Järviä yhdistävä salmi on yli sata metriä leveä. Pieni-Perangan lounaispuolinen Siikajärvi on myös samantasoinen, sinne johtava Siikasalmi on noin 60 metriä leveä.
Pieni-Perangan vesitilavuus on 1 414 000 kuutiometriä. Peranka-järviä yhdistävän salmen pohjoisosassa on yli 10 metriä syviä alueita, salmen keskiosan syvyys on enää 2,5 metriä. Pieni-Peranka eroaa merkittävästi Iso-Perangasta, jonka pohja kumpuilee kymmenien metrien syvänteistä pari metriä syviin matalikkoihin. Vesitilavuuden perusteella Iso-Peranka on noin 30 kertaa Pieni-Perankaa suurempi. Pieni-Peranka laskee Iso-Perangan kautta itään.
Pieni-Peranka (59.584.1.008) kuuluu Perangan alueeseen (59.584), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Lounajoen valuma-alue (59.58) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5).
Giuseppe Tomasi di Lampedusa

Giuseppe Tomasi Palman herttua ja Lampedusan ruhtinas.
Giuseppe Tomasi di Lampedusa (23. joulukuuta 1896 Palermo Sisilia Italia – 23. heinäkuuta 1957 Rooma), Lampedusan ruhtinas ja Palman herttua, oli sisilialainen kirjailija. Hän ei julkaissut kahta lehtiartikkelia lukuun ottamatta elinaikanaan mitään. Hänen tunnetuin teoksensa on postuumisti ilmestynyt Tiikerikissa, jonka tapahtumat sijoittuvat risorgimenton aikaiseen Sisiliaan. Luchino Visconti on ohjannut teoksen pohjalta elokuvan Tiikerikissa.
Elämänvaiheet

Ylhäiseen mutta omaisuutensa lähes menettäneeseen sukuun syntynyt Giuseppe Tomasi di Lampedusa vietti vetäytyvää elämää, ja yksityiselämä on jäänyt pääosin tuntemattomaksi. Hänen vanhempansa olivat Lampedusan ruhtinas Giulio Tomasi ja Beatrice Mastrogiovanni Tasca, ja hän oli heidän ainoa lapsensa, sillä hänen sisarensa kuoli kaksivuotiaana, jolloin hän itse oli muutaman päivän ikäinen. Tomasilla oli tiivis suhde äitiinsä, joka ainoana pystyi hillitsemään nuoruuden hurjaa menoa. Hän on itse kirjoittanut viihtyneensä lapsena paremmin esineiden kuin ihmisten parissa.
Tomasi oli kielitaitoinen ja luki jo nuorena paljon eri kielillä. Suku ei pitänyt hänen kirjallisista harrastuksistaan. Voimakkaan äidin vaikutus esti häntä syventymästä harrastuksiinsa. Vasta äidin kuoltua hän saattoi keskittyä kirjoittamiseen ja muuhun kulttuuriin. Äiti oli itse saanut epäsovinnaisen kasvatuksen ja oli perehtynyt monipuolisesti aikansa kulttuuriin. Äitiä pidettiin erityisen viehättävänä ihmisenä. Äiti opetti Tomasille ranskaa, lisäksi hän oppi lastenhoitajilta saksaa ja myöhemmin englantia omasta halustaan. Huoleton elämä päättyi, kun rakastaja murhasi äidin sisaren.
Tomasi valmistui vuonna 1914 Liceo Garibaldista Palermosta ja kirjoittautui Roomaan opiskelemaan oikeustiedettä. Opinnot etenivät huonosti, ja hän suoritti vain yhden tentin. Tomasin sukulainen oli diplomaatti, ja hän itsekin tiettävästi suunnitteli diplomaatin uraa, mutta hermoromahdus esti haaveen.
Tomasi palveli ensimmäisessä maailmansodassa Italian armeijassa. Hän jäi itävaltalaisten sotavangiksi ja joutui sotavankeuteen Unkariin, josta pakeni Italiaan jalan. Hän oli armeijan palveluksessa vuoteen 1920.
Tomasi avioitui 1930-luvun alkupuolella latviansaksalaista syntyperää olleen Alessandra (Licy) Wolff-Stormseen kanssa, joka oli psykiatri. He tutustuivat Lontoossa, jossa Tomasin sukulainen oli suurlähettiläänä. Mussolinin ajan Tomasi vietti pääasiassa ulkomailla, mutta palasi toisen maailmansodan jälkeen Palermoon. Hän toimi jonkin aikaa Sisilian Punaisen Ristin puheenjohtajana.
Kirjallinen ura

Tomasin ihanne oli Stendhalin Punaista ja mustaa, josta hän piti luentoja ystävilleen. Hän kirjoitti genovalaiseen lehteen kaksi artikkelia 1500-luvun ranskalaisista kirjailijoista.
Tomasi aloitti Tiikerikissan kirjoittamisen 1955 ja tarjosi sitä nimettömänä kustantajalle, joka sen kuitenkin hylkäsi. Teos pääsi julkisuuteen vasta hänen kuolemansa jälkeen hänen vaimonsa ansiosta. Se oli ilmestyessään sensaatio ja myyntimenestys. Se palkittiin merkittävällä italialaisella Strega-palkinnolla.
Tomasin serkku on runoilija Lucio Piccolo.
Palermoon on perustettu Tomasi di Lampedusalle omistettu Parco Culturale del Gattopardo, joka pitää yllä myös internetsivustoa.
Teokset

Il Gattopardo, ilmestyi postuumisti 1958
I Racconti, ilmestyi postuumisti 1961
I Saggi, ilmestyi postuumisti 1977 ja 1990
La Letteratura Inglese 1–2, ilmestyi postuumisti 1990 ja 1991
Viaggio in Europa. Epistolario 1925–1930, Milano, Mondadori 2006.
Teokset > Suomennetut teokset

Tiikerikissa (romaani).  (Il gattopardo, 1958.)  Suomentanut Tyyni Tuulio. WSOY, 1959 (uusi painos 1992).  ISBN 951-0-17973-6.
Seireeni ja muita kertomuksia (Racconti), suom. Tyyni Tuulio, WSOY, 1962
Aiheesta muualla

Jari Kankaanpää: Tomasi di Lampedusa Rauman kaupunginkirjasto. Arkistoitu 3.6.2007. Viitattu 19.8.2008.
Gustaf Fredrik Gyllenborg

| Gustaf Fredrik Gyllenborg |
| --- | --- |
 Gustaf Lundberg: Gustaf Fredrik Gyllenborg.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1731 Strömsbro, Ruotsi
Kuollut: 1808 (76–77 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gustaf Fredrik Gyllenborg (1731 Strömsbro, Ruotsi – 1808 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija, aikansa näkyviä ylhäisörunoilijoita. Hän oli vuosina 1756–1762 kruununprinssi Kustaan seuralainen, kanslianeuvoksen arvon hän sai 1774 ja hänet valittiin jäseneksi Ruotsin akatemiaan 1786.
Gyllenborgin runoista tunnetuin on "Människans elände", jossa Gyllenborg kuvaa murtuneen ihmisen raskasta taivalta. Lisäksi hän kirjoitti satiireja, Aisopoksen satujen esikuvaa mukaillen eläintarinoita ja omaelämäkerran Mitt lefverne, joka ilmestyi 1885.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf Fredrik Gyllenborg Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Gustaf Fredrik Gyllenborg on Wikiaineistossa (ruotsiksi)
Gyllenborg, Gustaf Fredrik, Svenska akademien (ruotsiksi)
Gyllenborg, Gustaf Fredrik, Svenskt biografiskt  lexikon (ruotsiksi)
Petra Piipari

Petra Marketta Piipari (12. tammikuuta 1973 Espoo – 29. huhtikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen radiojuontaja, tuottaja ja ohjelmapäällikkö. Hän oli HitMixin ja Loopin ohjelmapäällikkö. Piipari työskenteli Radio Cityssä vuosina 2016–2018, kunnes hän siirtyi tuottajaksi Radio Novalle.
Piipari seurusteli Hjallis Harkimon kanssa vuosina 2013– 2014. Vuosituhannen vaihteessa Piipari oli kihloissa tv-tuottaja Petteri Ahomaan kanssa, mutta pari erosi ennen häitä.
Philly Joe Jones

Jones vuonna 1964 Helsinki Jazz Festivalilla.
Joseph Rudolf ”Philly Joe” Jones (15. heinäkuuta 1923 Philadelphia, Pennsylvania – 30. elokuuta 1985 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali, joka tunnetaan yhtenä hard bop -tyylisuunnan kehittäjistä. Jones nousi kuuluisuuteen Miles Davisin 1950-luvun kvintetissä ja soitti myös muun muassa John Coltranen, Sonny Rollinsin, Lee Morganin ja Bill Evansin levyillä. Suosittuna sessiomuusikkona toimineen Jonesin rumputyöskentelyä kuullaan yli 500 äänilevyllä.
Ura

Joe Jones sai uransa alussa lisänimensä Philly Joe, jotta häntä ei sekoitettaisi Count Basien yhtyeessä soittaneeseen lähes samannimiseen rumpaliin ”Papa Jo” (oik. Jonathan) Jonesiin. Muusikkosukuun syntyneen pojan lähipiirissä kaikki soittivat pianoa, mutta Joe itse kiinnostui jo pienenä rummuista. Pianotunteja hän ehti kuitenkin ottaa sen verran, että koki niistä myöhemmin olleen paljon hyötyä musiikin ymmärtämisessä ja nuotintamisessa. Noin 10 vuoden iässä hän alkoi ottaa rumputunteja James Harrisilta, mutta osti ensimmäiset rumpunsa vasta asevelvollisuuden suoritettuaan. Raitiovaunua tuolloin työkseen ajanut Jones saattoi tarinan mukaan pysäyttää vaununsa Downbeat-jazzklubin eteen käydäkseen soittamassa hetken rumpuja.
Jones pääsi rumpaliksi Benny Golsonin yhtyeeseen ja uskalsi puolen vuoden jälkeen sanoutua irti kuljettajan työstään. Vuonna 1947 hän muutti New Yorkiin ja alkoi ottaa rumputunteja Cozy Colelta ja Charles Wilcoxonilta. Hänen esikuviaan olivat erityisesti Max Roach, Art Blakey ja Kenny Clarke. Hän soitti bebopia huippumuusikoiden kanssa New Yorkin klubeilla, mutta leipätyökseen kiersi maata Joe Morrisin rhythm & blues -tyylisessä yhtyeessä. Jones soitti sittemmin jonkin aikaa Duke Ellingtonin yhtyeessä kunnes pääsi Buddy Richin kokoonpanon kakkosrumpaliksi 1951, Richin keskittyessä yhtyeen johtoon, muutamiin rumpusooloihin ja jopa lauluun.
Jatkuvaan matkusteluun kyllästyneenä Jones hakeutui 1950-luvun alkuvuosina yhä enemmän sessiomuusikoksi. Hänestä tuli Blue Note- ja Riverside-levymerkkien vakiorumpali, joka työskenteli muun muassa pianistien Tadd Dameron ja Kenny Drew, saksofonistien Sonny Rollins, Hank Mobley, Art Pepper ja monien muiden 1950-luvun huippumuusikoiden kanssa.
Jones pitää uransa kiinnostavimpana kautena Miles Davisin yhtyessä soittamista vuosina 1954–1959, vaikka erosikin yhtyeestä moneen otteeseen koska ei olisi halunnut matkustaa niin paljon kuin yhtyeellä oli kysyntää. Huumeongelmien takia Jones erotettiin Davisin yhtyeestä 1959. Davisin lisäksi soittokumppaneita olivat noina vuosina saksofonistit John Coltrane ja Cannonball Adderley, pianisti Red Garland ja basisti Paul Chambers.
1960-luvulle tultaessa Jonesin komppaava rumputyyli menetti suosiotaan solistisemman tyylin esiinmarssin myötä. Jones asui 1960-luvun lopulta alkaen Lontoossa ja Pariisissa, joissa hän opetti vispilätekniikkaa ja laati siitä oppiaineistoja. Vuonna 1972 hän palasi synnyinkaupunkiinsa Philadelphiaan, jossa asui loppuikänsä mutta teki sessiovierailuja puolentoista tunnin ajomatkan päässä sijaitsevaan New Yorkiin. Philadelphiassa hän kiinnostui fuusiojazzista yhtyeensä Le Grand Prix myötä, mutta kokoonpanon tyyli muuttui vähitellen takaisin perinteisemmän jazzin suuntaan.
Diskografiaa > Orkesterinjohtajana

1958:  Blues for Dracula (Riverside)
1959:  Drums Around the World (Riverside)
1959:  Showcase (Riverside)
1960:  Philly Joe's Beat (Atlantic)
1961:  Together! (yhdessä Elvin Jonesin kanssa, Atlantic)
1968:  Mo' Joe (Black Lion)
1977:  Mean What You Say (Sonet)
1977:  Philly Mignon (Galaxy)
1978:  Drum Songs (Galaxy)
1979:  Advance! (Galaxy)
1980:  Round Midnight (Lotus)
1981:  Octet (Marge Records)
1982:  To Tadd with Love (Uptown)