stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurytmia
Eurytmian ilmaisu

Eurytmian ”instrumentti” on ihmiskeho. Ihmiskeholla on tiettyjä (laadullisia) ominaisuuksia: se kävelee maan päällä, sen luuranko ja lihakset toimivat painovoiman lainalaisuuksien alla. Pää ilmaisee ulkoisesti vähemmän, mutta sitä vastoin osoittaa valtavaa sisäistä liikkuvuutta, tietoisuuden ja aistien toimiessa yhdessä.
Ihmiselimistössä on erityistä sen nelijakoisuus: tasapaino painovoiman ja ympäristön kanssa, monipuolisesti liikkuvat jäsenet, sielullisen ilmaisun mahdollisuudet ja henkisen merkityksen antaminen. Kaikki nämä ovat eurytmian instrumenttia, ”soitinta”. Kaikki eurytmiset liikkeet kehitetään rakenteiden, voimien ja suhteiden välisistä erilaatuisista yhteyksistä.
Eurytmia toimii samanaikaisesti kehotasolla liikkeessä; energiatasolla virtaamisessa, pysähtymisessä, supistumisessa ja vapauttamisessa; tunnetasolla tunteessa ja ilmaisussa sekä merkitystasolla eleiden, liikesarjojen ja koreografioiden mielekkyyden luomisessa.
Eurytmia on ennen kaikkea sosiaalinen tanssitaide, jossa ihmiset kehittävät orientaatiota ja suhdetta toisiin ihmisiin. Eurytmiataiteen perusta ja päämäärä on samanaikaisesti saattaa näkyväksi, työstää, muuntaa ja esittää suhteita, prosesseja ja yhteyksiä ihmisten, teemojen ja voimien välillä. Eurytmiataiteen monipuolisuus tarjoaa monia mahdollisuuksia näyttämötaiteelle, pedagogiikalle, terapialle ja sosiaalisen yhteisön muodostamiselle.
Keskeistä yksilö- ja ryhmätyöskentelyssä on työstää taiteellista puhetta ja musiikkia. Puheen ja musiikin eri piirteiden lisäksi eurytmiassa voidaan esittää luonnonilmiöitä (kylmä/lämmin), värejä, sisäisten kokemusten muutoksia (ilo/suru) ja henkisiä sisältöjä.
Eurytmia koulussa

Eurytmia on ihmisen kehollista ja tilallista hahmottamista kehittävä oppiaine steinerkouluissa.
Alimmilla luokilla aiheena ovat sadut ja runot. Ylemmillä luokilla taas toteutettavaksi tulevat sävelet, äänteet ja erilaiset eurytmiset muodot. Eurytmian opiskelu kuuluu myös steinerpedagogiseksi luokanopettajaksi valmistautuvien opintoihin Snellman-korkeakoulussa.
Eurytmia hoitomuotona

Hoitoeurytmia on hoitomuoto, jolla pyritään hoitamaan erilaisia sairauksia tai esimerkiksi oppimis- ja puhevaikeuksia. Hoitoeurytmiaa tehdään aina hoitoeurytmistin kanssa ja ohjelma suunnitellaan jokaiselle henkilökohtaiseksi. Hoitoeurytmisti on henkilö, jolla on tavallinen eurytmistin pohjakoulutus ja joka on sen lisäksi opiskellut hoitoeurytmiaa. Suomalaiset hoitoeurytmistit ovat alkaneet käyttää Steinerin saksankielisen Heileurythmien vastineena hoitoeurytmian ohella tai sijaan eurytmiaterapiaa.
Eurytmian kritiikki

Eurytmiaa on arvosteltu lähinnä siitä näkökulmasta, että sen takana olevaa henkiseen ihmiskuvaan, antroposofiaan pohjautuvaa todellisuus- ja ihmiskäsitystä ei pidetä pätevänä eikä Steinerin selvänäkemällä hankkima tieto henkimaailmasta, todellisuuden kerroksista, karmasta ja sielunvaelluksesta olisi uskottavaa. Osalle steinerkoululaisista voi jäädä eurytmiasta kielteinen kokemus. Eurytmian tai ylipäätään antroposofian hengellistä merkitystä ei myös aina avata koululaisten vanhemmille, mistä syystä harjoitteet voivat tuntua hämmentäviltä. Eurytmian tarkoitusta kuvataan muun muassa liikuntataitojen opetteluna niin, että etsitään yhteyttä sielullisiin tunnelmiin. Hoitoeurytmian osalta kritiikki on kohdistunut siihen, että hoidon vaikuttavuudesta ei ole näyttöä minkään sairauden tai oireen hoidossa.
Forcitin tehdasrata

Forcitin tehdasrata tarkoittaa Forcit Oy:llä Hangossa vuosina 1901–1937 ollutta omaa 600 mm:n raidelevyinen kapearaiteista rataa. Sitä pitkin kuljetettiin raaka-aineita ja valmiita tuotteita tehtaan alueella sekä Valtion Rautateiden operoiman Hangon radan varteen.
Kapearaiteinen rataosuus päätettiin vuonna 1937 käytännön syistä leventää, koska räjähteiden siirtokuormaus tai räjähdevaunujen lavettikuljetus katsottiin tarpeettoman riskialttiiksi.
Leveäraiteinen Dynamiittivaihde

Radan leveäraiteistamisen yhteydessä tehtiin valtion rataan liittymävaihde, joka sai nimen Dynamiittivaihde (lyh. Dmv.). Vuonna 1939 vaihteesta tuli seisake ja Hangon alueen vuokra-ajan jälkeen se avattiin uudelleen nimellä Dynamiittitehdas.
Seisake ja tehtaanraide yhdistettiin Dynamiittivaihde -nimiseksi laiturivaihteeksi 11. tammikuuta 1943. Liikennepaikan miehitys lopetettiin 26. toukokuuta 1963, mutta se palvelee edelleen Forcit Oy:n tavaraliikennettä linjavaihteeksi luokiteltuna liikennepaikkana.
Ratakalusto > Kapearaideveturit

Forcit-yhtiöllä oli vakinaisessa liikenteessä kaksi 600 mm raideleveyksistä veturia. Toinen niistä oli 1920-luvulla valmistunut saksalainen veturi, josta ei ole säilynyt tietoja. Sen lisäksi vakinaisessa käytössä oli Ab Slipmaterial veturi numero 52/1929. Molemmat veturit romutettiin ennen talvisotaa.
(kts. myös Pedershaab 415/1944 alla)
Ratakalusto > Lokomo 14/37

Vuonna 1937 radalle hankittiin ensimmäisenä leveäraiteisena veturina Lokomo 14/37, joka poistettiin liikenteestä vuonna 1957 käytännössä loppuun ajettuna. Lokomon tilalle ruuhkautumista helpottamaan saatu Dv100/1524 (Valmet 66/1948, 0-8-0dm) osoittautui kuitenkin niin vaikeasti käsiteltäväksi, että pieni Lokomo saikin jatkaa liikenteessä vuoteen 1985 asti, jolloin avuksi saatiin hankittua entinen Valtion Rautateiden ratakuorma-auto Tve1 415 (Saalasti 57/1963, 0-4-0dh). Veturi jäi toimettomaksi talliinsa odottamaan sen tulevaa kohtaloa, koska tallin tyhjennyksellä ei ollut kiire ja veturia ei haluttu jättää sään armoille. Jonkin lähteen mukaan Lokomon veturi romutettiin joskus 1980-luvun lopulla koska se oli aivan liian heikkokuntoinen museoon .
Ratakalusto > Pedershaab 415/1944

Kun tarve kasvoi eikä leveäraiteisia järjestelyvetureita ollut saatavana, hankittiin tanskalaisen Pedershaab Maskinfabrik A/S -yhtiön valmistama Pedershaab (415/1944, 0-4-0dm, saksalaisittain B) 600 mm kapearaideveturi, joka levennyskappaleen ja pitempien akselien avulla muutettiin leveäraiteiseksi. Vain 2,9 m pitkästä ja 2,5 tonnia painavasta veturista tuli Suomen pienin leveäraideveturi. Voimanlähteenä siinä oli Fordin valmistama bensiinimoottori.
Leventäminen tehtiin omassa konepajassa, koska vaihtovetureita ei tuolloin yksinkertaisesti ollut saatavana. Suuren tarpeen vuoksi Valtion Rautatiet vei kaikki leveäraiteiset mitkä suinkin käsiinsä sai ja suuremmat teollisuusyhtiöt tappelivat lopuista. Veturi käytiin tarkastamassa sotakorvauksena, mutta venäläiset hylkäsivät veturin suoralta kädeltä sen pienuuden vuoksi. Se oli käytössä tehtaan radalla vanhan Lokomon kanssa toistakymmentä vuotta vaikka liikenne tahtoikin ruuhkautua.
Ratakalusto > Dv100/1524 (ent. Valmet 66/1948)

Ruuhkautumista lievittämään saatiin vuonna 1957 Saalasti Oy:ltä ostettu Dv100/1524 (Valmet 66/1948, 0-8-0dm). Veturi oli alun perin Valmet Oy:n Tampereen Lentokonetehtaan valmistama sotakorvausveturi numero (66/1948), mutta se oli vastaanottotarkastuksessa hylätty ja jätetty Suomeen.
Kun SOTEVA purettiin vuonna 1954, kaikki venäläisten hylkäämä sotakorvaustavara huutokaupattiin. Huutokaupan moottoriveturit osti Saalasti Oy, joka vaihtoi puukaasukoneet takaisin alkuperäisen kaltaisiin dieselkoneisiin. Moottorivaihdon yhteydessä veturit tyyppimerkittiin Move21:ksi (Move 2:n ensimmäinen muunnos) ja ne myytiin kapearaiteita käyttäville teollisuusradoille. Viisi alkuperäisistä 750 mm:n vetureista levennettiin Janakkalassa vuonna 1956 1524 mm:n raideleveydelle, jolloin niille annettiin uusi tunnus Dv100/1523.. Yksi vetureista saatiin ostettua Hankoon Forcit Oy:n liikenteeseen. Hangossa se maalattiin keltaiseksi teollisuusveturien tapaan ja kylkiin tuli punainen raita
Veturin paino oli noin 12 000 kg, kokonaispituus 6,2 m ja suurin nopeus 31 km/h. Valmet-Skandiaverken 440D moottori tuotti 100 hv. Veturi hankittiin vanhan ja lähes loppuun ajetun Lokomon tilalle ruuhkaa helpottamaan, mutta se osoittautuikin vaikeasti käsiteltäväksi. Sotakorvausveturista rikkoutui myös laakeri heti alkuaikoina, joten se jäi sivuun pienen Lokomon jatkaessa sen tilalla liikenteessä. Veturi jäi toimettomaksi, mutta koska sitä ei haluttu viedä ratapihalle sään armoille eikä omistajalla ollut kiire tyhjentää vetureiden tilavaa tallia, jossa riitti tilaa myös muille veturille, niin se saikin jäädä sisätiloihin odottamaan parempia aikoja.
Ratakalusto > Tve1 415 (Saalasti 57/1963, 0-4-0dh)

Vuonna 1985 radalle hankittiin entinen Valtion Rautateiden pienveturi Tve1 415 (Saalasti 57/1963, 0-4-0dh).
Ratakalusto > Vetureiden museointi

Kun Toijalan Veturimuseo samana vuonna lopulta avattiin, ei kestänyt kahta vuotta kauempaa, kun sinne matkasi epäsuhtainen veturikaksikko Dv100 ja Pedershaab. Sotakorvausveturi kunnostettiin talkootyöllä ajokuntoon varsin pian ja Pedershaab sai puolestaan pintakunnostuksen.
Molemmat saivat uuden värin: iso tutun veturinvihreän ja pienempi kirkkaan vihreän teollisuusveturien keltaisen tilalle.
Forcit Oy:n 600 mm:stä levennetty Pedershaab -leveäraideveturi
Forcit Oy:n Dv100-veturi Toijalan Veturimuseossa
Geber

1400-luvun taiteilijan näkemys Geberistä.
Abu Musa Jābir ibn Hayyān al-Bariqi al-Azdi  (arabiaksi جابر بن حيان) (n. 721–n. 815), tunnettu lännessä latinalaistetulla nimellään Geber  oli persialaissyntyinen yleisnero, jota on kutsuttu "kemian isäksi".  Geber oli myös alkemisti, astrologi, tähtitieteilijä, filosofi, fyysikko ja apteekkari.
Geber syntyi Umaijadien hallitsemassa nykyisessä Iranissa noin vuonna 721 tai 722. Hänen isänsä tuki abbasideja, jäi kiinni ja teloitettiin. Perhe pakeni Jemeniin, missä  Jābir ibn Hayyān kasvoi ja opiskeli Koraania, matematiikkaa ja muita tieteitä. Abbasidien noustua valtaan Jabir palasi Kufaan, missä hän vietti pääosan elämästään. Hän kehitti monia kemian menetelmiä, ja kirjasi muun muassa ensimmäisenä typpihapon synteesin  noin vuonna 800.
Tislaaminen

Islamin saavutuksia esittelevä näyttely "1001 Inventions" kertoo, että Jabir ibn Hayyan keksi tislaamisen vuoden 800 tienoilla, muutti alkemian kemiaksi ja löysi monia kemiallisia perusasioita, jotka ovat edelleen käytössä. Todellisuudessa tislaaminen ilmeisesti tunnettiin jo Babyloniassa 1 200 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Geberin identiteetti

Monet asiat, jotka ovat menneet Jabir ibn Hayyanin nimiin ovat todellisuudessa peräisin Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä henkilöltä, joka otti käyttöönsä Jabarin latinisoidun nimen Geber saadakseen ajatuksilleen enemmän arvovaltaa. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.
Fredrik Larzon

Fredrik Larzon (2024)
Fredrik Larzon (s. 25. huhtikuuta 1973) on ruotsalaisen skate punk -yhtye Millencolinin rumpali. Hän elää Örebrossa, Ruotsissa. Hän liittyi Millencoliniin vuonna 1993, joten hän ei ole perustajajäseniä. Ennen liittymistään Millencoliniin hän toimi Kung Pung -yhtyeessä. Liityttyään Millencoliniin Larzon korvasi Mathiaksen rummuissa, koska tämä osasi soittaa paremmin kitaraa. Larzonin ensimmäinen tuotos yhtyeessä oli heidän Demokappale Goofy.
Fredrik Kristoffer Tawast

Fredrik Kristoffer (Christoffer) Tawast (23. elokuuta 1848 Viipuri – 25. kesäkuuta 1905 Viipuri) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Tawastin vanhemmat olivat Fredrik Tawast ja Johanna Vilhelmina Hagelberg, ja puolisot Maria Matilda Hahl (k. 1896) ja Alma Johanna Matilda Hahl. Tawast oli virkamies, joka toimi muun muassa lennätinvirkailijana, lennätinaseman päällikkönä ja kuvernementin sihteerinä, samoin kuin kruununnimismiehenä. Virkatehtävistä hän erosi vuonna 1904. Tawast oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.
Giorgi Mamardašvili

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Giorgi Mamardašvili
Syntymäaika: 29. syyskuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Tbilisi, Georgia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 199 cm
Seura
Seura: Valencia
Pelinumero: 25
Junioriseurat
2010–2012: Gagra
2012–2018: Tbilisin Dynamo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2021 | Tbilisin Dynamo | 0 | (0) |
| 2019 | → Rustavi | 28 | (0) |
| 2020–2021 | → Lokomotivi Tbilisi | 29 | (0) |
| 2021– | Valencia | 90 | (0) |
Maajoukkue
| 2021– | Georgia | 16 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. toukokuuta 2024.
Giorgi Mamardašvili (georg. გიორგი მამარდაშვილი; s. 29. syyskuuta 2000 Tbilisi, Georgia) on georgialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.
Seurajoukkueura

7. kesäkuuta 2021 Mamardašvili siirtyi espanjalaisseura Valenciaan yksivuotisella lainasopimuksella. 13. elokuuta 2021 hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden avausottelussa Getafea vastaan.
31. joulukuuta 2021 Valencia käytti lainasopimukseen liittyvän osto-option ja teki Mamardašvili kanssa vuoteen 2024 asti ulottuvan sopimuksen. Kauden aikana pelaamissaan 18 ottelussa Mamardashvili piti maalinsa puhtaana kahdeksan kertaa.
Maajoukkueura

Mamardašvili teki ensiesiintymisensä Georgian maajoukkueessa 9. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 16 A-maaottelua, joista kymmenen on kuulunut EM-karsintaan ja kolme Kansojen liigaan.
Aiheesta muualla

Giorgi Mamardashvilin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Giorgi Mamardashvilin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Valencia – Primera División
1 Domènech |
3 Mosquera |
4 Diakhaby |
5 Gabriel |
6 Guillamón |
8 Guerra |
9 Duro |
10 Almeida |
11 Castillejo |
12 Correia |
13 Rivero |
14 Gayà |
15 Özkacar |
16 D. López |
18 Pepelu |
20 Foulquier |
21 Vázquez |
22 Marcos André |
23 Pérez |
24 Cömert |
25 Mamardašvili |
Valmentaja Baraja
Georgian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Loria |
2 Kakabadze |
3 Dvali |
4 Kašia |
5 Kvirkvelia |
6 Kotšorašvili |
7 Kvaratskhelia |
8 Zivzivadze |
9 Davitašvili |
10 Tšakvetadze |
11 Kvilitaia |
12 Gugešašvili |
13 Gotšoleišvili |
14 Lotšošvili |
15 Gvelesiani |
16 Kvekveskiri |
17 Kiteišvili |
18 Altunašvili |
19 Shengelia |
20 Mekvabišvili |
21 Tsitaišvili |
22 Mikautadze |
23 Lobžanidze |
24 Tabidze |
25 Mamardašvili |
26 Sigua |
Valmentaja Sagnol
Grymyrin kirkko

| Grymyrin kirkko Grymyr kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Gran, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2003
Suunnittelija:  Trude Often Sveen
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grymyrin kirkko (norj. Grymyr kirke) on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grymyrin kirkko Wikimedia Commonsissa
Fredrik Leopold Grenqvist

F.L. Grenqvist
Fredrik Leopold Grenqvist (9. joulukuuta 1821 Käkisalmi – 17. maaliskuuta 1902 Käkisalmi) oli Venäjän keisarillisen armeijan palveluksessa toiminut suomalainen jalkaväenkenraali.
Grenqvistin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Johan Grenqvist ja Hedvig Lovisa Lilius ja puolisot 1849–1869 Adelaide Emilia Avenarius ja vuodesta 1870 Emilie Ferrein. Hänen tyttärensä Adelaide Louise Emilie (Mila) nai vuonna 1885 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen.
Grenqvist tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836, valmistui koulusta kurssinsa priimuksena ja komennettiin vänrikkinä Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin 1843. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1845 ja luutnantiksi 1848 ja määrättiin 1849 palvelukseen Haminan kadettikouluun, missä hän toimi 1849–1851 komppaniaupseerina ja sitten historianopettajana vuoteen 1856. Grenqvist ylennettiin alikapteeniksi 1852 ja kapteeniksi 1854. Krimin sodan aikana hän osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen. Takaisin Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin Grenqvist määrättiin 1856, Henkikaartin Volynian rykmenttiin hänet siirrettiin 1859. Grenqvist ylennettiin everstiksi 1860 ja määrättiin ensin rykmenttinsä tarkk’ampujakomppanioiden päälliköksi, mutta saman vuoden lopulla  hänestä tuli reservipataljoonan komentaja 52. Vilnan jalkaväkirykmentissä. Pataljoonasta muodostetun 130. Hersonin, H.K.K. Suuriruhtinas Andrei Vladimirovitšin jalkaväkirykmentin komentaja hänestä tuli 1863. Rykmentti osallistui Puolan kapinan kukistamiseen.
Grenqvist ylennettiin kenraalimajuriksi 1871. Vuonna 1873 hän tuli 26. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi ja vuonna 1877 16. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Turkin sotaan hän osallistui 1877-1878 ja sodan jälkeen hänet määrättiin Benderin rajalinnoituksen komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi Grenqvist ylennettiin 1879, eron sotapalveluksesta hän sai maaliskuussa 1886 jalkaväenkenraaliksi ylennettynä.
Gabriel Attal

| Gabriel Attal |
| --- | --- |
 Attal vuonna 2023.
Ranskan pääministeri
 9.1.2024–5.9.2024  
Presidentti:  Emmanuel Macron
Edeltäjä:  Élisabeth Borne
Seuraaja:  Michel Barnier
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1989 (ikä 35) Clamart, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Puoliso:  Stéphane Séjourné (2015–2022)
Tiedot
Puolue:  Renessanssi
Muut puolueet:  PS
Koulutus:  École alsacienne
Uskonto:  ateismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.info.gouv.fr/personnalite/gabriel-attal ja www.vanves.fr/elected/attal-gabriel
Gabriel Attal (s. 16. maaliskuuta 1989 Clamart, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 9. tammikuuta – 5. syyskuuta 2024. Hän on Ranskan historian nuorin pääministeri, sekä ensimmäinen avoimesti homoseksuaali pääministeri.
Tausta ja yksityiselämä

Attal syntyi vuonna 1989. Hänen isänsä Yves Attal oli juristi ja ohjaaja sekä taustaltaan Tunisian juutalainen. Äiti, Marie de Couriss, sen sijaan on taustaltaan odessalainen ortodoksi. Gabriel on kertonut isänsä sanoneen tälle, että ”vaikka olisitkin ortodoksi, tulet tuntemaan olevasi juutalainen koko elämäsi ajan, lähinnä koska kärsit nimesi mukana tulevasta antisemitismistä.”
Attal on avoimesti homoseksuaali. Hänen seksuaalinen suuntautumisensa tuli julki vuonna 2018, kun Attalin entinen luokkatoveri, Juan Branco, toi asian esille Twitterissä. Hän elää rekisteröidyssä parisuhteessa ranskalaisen europarlamentaarikon, Stéphane Séjournén, kanssa.
Huolimatta siitä, että Attal on kastettu ortodoksisen kirkon jäseneksi, hän on itse sanonut olevansa ateisti.
Poliittinen ura

Vuoden 2014 kuntavaaleissa Attal oli ehdolla sosialistisen puolueen listoilta Vanvesin kaupungissa.
Heinäkuussa 2023 presidentti Macron kierrätti ministereitä, ja Attal nousi tämän seurauksena opetus- ja nuorisoministeriksi. Tässä virassa Attal julkisti lakialoitteen, jolla hijab kiellettiin ranskalaisissa kouluissa.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Pääministeri Élisabeth Borne erosi 8. tammikuuta 2024, minkä seurauksena presidentti Macronin aloittamaa ministerikierrätystä on pidetty taktiikkana kohentaa keskustalaisen poliittisen blokin suosiota Pariisin olympialaisten ja europarlamenttivaalien alla. Muita mahdollisia pääministeriehdokkaita olivat Sébastien Lecornu ja Julien Denormandie.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabriel Attal Wikimedia Commonsissa
Firma (romaani)

| Firma> The Firm |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  John Grisham
Kieli:  englanti
Genre:  trilleri
Kustantaja:  Random House
Julkaistu:  1991
Sivumäärä:  432
ISBN:  0-385-41634-2
Suomennos
Suomentaja:  Irmeli Ruuska
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1992
Sivumäärä:  472
ISBN:  951-0-18182-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Firma (engl. The Firm) on vuonna 1991 julkaistu John Grishamin kirjoittama jännitysromaani. Firma on Grishamin toinen romaani ja hänen läpimurtoteoksensa. Kirja on käännetty lukuisille kielille ja alkuteosta on myyty yli seitsemän miljoonaa kappaletta. Se oli muun muassa New York Timesin bestsellerlistan kärjessä 47 viikkoa. Kirjasta on tehty samanniminen elokuva 1993. Vuonna 2012 kirjasta tehtiin myös televisiosarja.
Juoni

Kirjan päähenkilö Mitch McDeere valmistuu Harvardista vuosikurssinsa parhaana ja hänet palkataan Memphisissä sijaitsevaan verotukseen erikoistuneeseen lakitoimistoon. Pian Mitchille selviää että firma on mafian omistuksessa ja sen työntekijöitä on kuollut epäilyttävissä olosuhteissa. FBI haluaa hänen auttavan saadakseen firman syytteisiin.
Guitar World

Guitar World on kitaristeille suunnattu aikakauslehti. Lehti sisältää kitaristien haastatteluja, kitaravälineiden esittelyjä ja mainoksia ja basso- ja kitaratabulatuurit yleensä viiteen kappaleeseen. Guitar World ilmestyy kuukausittain, 12 kertaa vuodessa.
Guitar Worldin ensimmäinen numero ilmestyi heinäkuussa 1980, jolloin kannessa oli Johnny Winter. Lehden historian aikana yli 13 kertaa haastateltavana on ollut monia tunnettuja kitaristeja, kuten Angus Young, Tom Morello, David Gilmour, Jimmy Page, Ace Frehley, Tony Iommi, Ritchie Blackmore, Joe Satriani, Slash, Eric Clapton, Steve Vai, Zakk Wylde, Dimebag Darrell, Kirk Hammett, Joe Perry ja Eddie Van Halen.[lähde? ]
Guitar Worldin lukijat ovat myös valinneet kaikkien aikojen 100 parasta kitarasooloa 100 Greatest Guitar Solos -listalle.
Lehti järjestää vuosittain kilpailun Young Guitarist of the Year. Vuonna 2020 sen voitti 14-vuotias suomalainen Juho Ranta-Maunus.
Aiheesta muualla

Guitar Worldin kotisivut
Game Boy Advance SP

| Game Boy Advance SP |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo
Tuotesarja:  Game Boy
Sukupolvi:  6. sukupolvi
Julkaisu:   14. helmikuuta 2003   23. maaliskuuta 2003   28. maaliskuuta 2003
Valmistusmaa:  Japani
Laitteisto:  Prosessori: 32-bittinen RISC (16,78 MHz) Apuprosessori: 8-bittinen Zilog Z80
Tallennusväline:  GBA-pelimoduuli
Lisälaitteet:  Linkkikaapeli
Liitettävyys:  Linkkikaapeli
Myydyt yksiköt:  43,54 miljoonaa (30. kesäkuuta 2009)
Myydyin peli:  Pokémon Ruby ja Sapphire (yhteensä 13 miljoonaa) sekä Pokémon Emerald (6,32 miljoonaa)
Taaksepäin yhteensopivuus:  Game Boy, Game Boy Color
Edeltäjä:  Game Boy Advance
Seuraaja:  Game Boy Micro
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Game Boy Advance SP (GBA SP) on Nintendon suunnittelema ja valmistama Game Boy -konsolisarjan käsipelikonsoli. GBA SP oli Game Boy Advancen seuraaja. Lyhenne SP tulee sanasta Special. Laite julkaistiin Japanissa 14. helmikuuta 2003 ja Suomeen se ilmestyi vuoden 2003 maaliskuun lopulla.
Kaikki Game Boy-, Game Boy Color- ja Game Boy Advance -pelit toimivat GBA SP:llä ongelmitta. Eli toisin kuin Game Boy Micro ja Nintendo DS Lite, GBA SP on viimeinen Nintendon käsikonsoli, jolla voi pelata vanhojakin Game Boy -pelejä.
GBA SP on ollut erittäin suosittu ja on myynyt vuoden 2009 kesäkuun loppuun mennessä jo alkuperäistä GBA:ta enemmän – noin 43,5 miljoonaa kappaletta.
Tekniset tiedot

Mitat:
leveys 82 mm
pituus 84,6 mm
paksuus 24,3 mm
lähes puolet pienempi kuin tavallinen Game Boy Advance
Paino: 143 g
Akku:
ladattava litium-akku
kesto: 10 tuntia jatkuvaa pelaamista näytön valo päällä ja 18 tuntia ilman valoa
Näyttö:
sivuvalaistu (uudemmassa mallissa taustavalaistu) LCD TFT
resoluutio 240 × 160
Suoritin:
erikoisvalmisteinen 32-bittinen 16,8 MHz:n ARM-suoritin (ARM7TDMI), joka perustuu RISC-arkkitehtuuriin
8-bittinen Z80-suoritin vanhojen Game Boy -mallien peleille
Muisti:
38 kt WRAM- ja 96 kt VRAM-muistia
256 kt WRAM-muistia suorittimen ulkopuolella
Ohjaus: ristiohjain, A- ja B-painikkeet, Start- ja Select-painikkeet, L- ja R-olkanäppäimet
Kuulokkeita varten tarvitaan erillinen adapteri.
Kokoontaitettavan näytön ansiosta laite on edeltäjäänsä noin puolet pienempi eikä näyttö naarmuunnu kuljetuksen aikana. Värivaihtoehtoja ovat hopea, musta ja sininen.
Uusi malli

Vuoden 2005 loppupuolella Nintendo julkaisi Game Boy Micron yhteydessä SP:stä uuden mallin, jossa sivuvalaistu näyttö oli korvattu taustavalaistulla. Uudistusta ei juuri mainostettu. SP:hen laitettiin alun perin sivuvalaistu näyttö, koska se kuluttaa vähemmän virtaa kuin taustavalaistu.
Oheislaitteet

Play-Yan
Play-Yan Micro