stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinankyhmylisko

| Kiinankyhmylisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Vaskitsamaiset Anguimorpha
Heimo::  Shinisauridae  Ahl, 1930
Suku::  Shinisaurus  Ahl, 1930
Laji::  crocodilurus
Kaksiosainen nimi
 Shinisaurus crocodilurus  Ahl, 1930 
Alalajit
 S. c. crocodilurus Ahl, 1930  S. c. vietnamensis Schingen et al. 2016 
Katso myös
   Kiinankyhmylisko Wikispeciesissä   Kiinankyhmylisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinankyhmylisko eli kiinankrokotiililisko (Shinisaurus crocodilurus) on osittain vedessä elävä liskolaji, jota tavataan vain Kaakkois-Kiinasta ja Koillis-Vietnamista. Laji on erittäin uhanalainen. Se on sukunsa ja heimonsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko

Kiinankyhmylisko vaihtelee pohjaväriltään harmaasta ruskeaan ja alapuolelta keltaisesta kellanruskeaan. Sen kaulassa ja kyljissä on punaista tai oranssia kuviointia, joka vähitellen muuttuu vaaleiksi ja tummiksi raidoiksi, jotka jatkuvat hännänpäähän. Koiraat ovat yleensä suurempia ja värikkäämpiä kuin naaraat. Niiden väri kirkastuu paritteluaikaan. Vastasyntyneet poikaset ovat tummanruskeita ja niillä on vaaleamman kellanruskea kuono ja otsa. Kiinankyhmyliskolla on kaksi riviä selkää ja häntää pitkin kulkevia suurentuneita, luisevia suomuja. Ne antavat liskolle krokotiilimaisen ulkonäön. Kiinankyhmylisko kasvaa 40–46 senttiä pitkäksi ja 150 gramman painoiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kiinankyhmyliskon elinalueen on viime aikoihin asti katsottu rajoittuneen kahteen Kiinan hallinnolliseen alueeseen, Guangxiin  ja Guangdongiin. Nämä jaetaan kahdeksaan erilliseen alapopulaatioon, jotka elävät ainakin 10 kilometrin etäisyydellä toisistaan. Laji on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon Hunanista. Vuonna 2003 löydettiin toinen populaatio Vietnamista. Se tunnetaan siellä vain Bắc Gianguin ja Quảng Ninhin maakunnista Yên Tử -vuoren länsi- ja itärinteiltä, yli 500 kilometriä lähimmästä kiinalaisesta sijainnista.
Kiinankyhmylisko elää lähellä hitaasti virtaavia puroja ja lampia ikivihreissä metsissä ja bambumetsissä. Kiinankyhmyliskoja esiintyy Kiinassa 200–1 500 metrin korkeudessa ja Vietnamissa 400–800 metrin korkeudessa.
Elintavat

Kiinankyhmylisko on territoriaalinen ja valtaa useimmiten tietyn lammen tai puron, jossa se elää yksin. Lisko suosii tiheää kasvillisuutta ja veden yllä roikkuvia puunoksia, jotka antavat sille varjoa ja nukkumapaikkoja. Kiinankyhmylisko on aktiivisimmillaan päivällä, ja viettää pitkiä aikoja poissa vedestä. Se pysyy usein liikkumattomana useita tunteja putkeen, reagoimatta mihinkään ulkopuolisiin ärsykkeisiin. Tämä tila saattaa auttaa sitä energian säilyttämisessä, etenkin kun lämpötila laskee. Havainnot liikkumattomista kiinankyhmyliskoista ovat johtaneet uskomukseen siitä, että lisko voi parantaa unettomuutta. Niitä on kerätty ja käytetty perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä todennäköisesti satoja vuosia.
Kiinankyhmylisko on semiakvaattinen ja viihtyy matalassa vedessä tai roikkuvilla oksilla, jossa se vaanii saalistaan. Se pystyy sukeltamaan pinnan alle ja pysyä siellä yli puoli tuntia joko liikkumattomana tai liikkuen, laskien hengitystaajuuttansa huomattavasti. Tästä on hyötyä saalistajia paetessa, mutta myös saalistamisessa. Se syö pieniä makean veden eläimiä, kuten kotiloita, nuijapäitä, perhosen ja sudenkorennon toukkia, matoja, hyönteisiä sekä äyriäisiä ja kaloja. Kiinankyhmylisko on vahva uimari, joka käyttää voimakasta häntää apunaan. Jos lisko jää kiinni, se taistelee rajusti päästäkseen vapaaksi ulostaen, sihisten ja purren.
Kiinankyhmyliskot selviytyvät talvesta horrostamalla. Vaikka liskot yleensä ovat yksineläjiä, ne saattavat kokoontua kallionhalkeamiin ja puunkoloihin ennen talvehtimista. Talvehtiminen alkaa marraskuussa, jolloin veden lämpötila laskee alle 15,5 asteen, ja loppuu maaliskuussa, kun lampien vesi lämpenee.
Laji voi elää kymmenvuotiaaksi vankeudessa, mutta sen elinikää luonnossa ei tunneta.
Elintavat > Lisääntyminen

Kiinankyhmyliskot parittelevat heinäkuussa ja elokuussa. 8–12 kuukauden jälkeen naaras synnyttää 2–12 elävää poikasta. Ne ovat syntyessään 10–15 senttiä pitkiä ja painavat noin neljä grammaa. Poikaset ovat välittömästi hyvin aktiivisia ja alkavat hankkia ravintoa ja uida pian syntymän jälkeen. Vanhemmat eivät huolehdi niistä. Poikaset pysyttelevät syntymälampensa lähellä muutaman viikon ajan, kunnes ne alkavat etsiä omaa lampea tai puroa suojeltavakseen. Ne saavuttavat sukukypsyyden kahden tai kolmen vuoden ikäisinä.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) luokittelee kiinankyhmyliskon erittäin uhanalaiseksi. Sen suurin uhka on elinympäristön katoaminen. Puiden kaataminen Kiinassa johtaa sekä lampien ja purojen kuivumiseen että aluskavillisuuden ja lepopaikkojen katoamiseen, jolloin lisko tulee alttiimaksi linnuille, nisäkkäille ja ihmisille. Kiinankyhmyliskon värikäs ja ainutlaatuinen olemus sekä sen säyseä luonne ovat tehneet siitä keräilijöiden suosikin. 1980-luvulla vietiin suuria määriä liskoja Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan, harventaen pientä kantaa entisestään. Laji lisättiin vuonna 1990 uhanalaisten eläin- ja kasvilajien kauppaa säätelevän kansainvälisen CITES-sopimuksen liitteeseen II, jonka jälkeen luonnosta pyydystettyjä yksilöitä ei käytännössä ole enää tuotu Eurooppaan tai Yhdysvaltoihin.
Eteläisessä Kiinassa käytetään usein sähkökalastusta ja myrkyttämistä kalojen pyydystämiseen, joka tappaa myös kiinankyhmyliskoja, erityisesti poikasia. Lisäksi painetta aiheuttavat peltometsätalous, pienimuotoinen padonrakentaminen ja kaivannaistoiminta. Kiinalaisista sijainneista vain kolme on suojelualuetta. Vaikka elinympäristö on alueilla hyvin suojattu, laitonta metsästystä tapahtuu silloin tällöin. Suojelualueiden ulkopuolella elinympäristö on vakavasti heikentynyt ja laiton kotimaankauppa on yleistä kaupungeissa lähellä tunnettuja sijainteja.
Vuonna 2008 luonnossa elävien yksilöiden määräksi arvioitiin 1 000–2 500, mutta lajin karun elinympäristön ja eristäytyneen luonteen takia tarkkaa määrää ei tiedetä.
Luokittelu

Kiinankyhmylisko luokiteltiin aiemmin kyhmyliskojen kanssa heimoon Xenosauridae. Kuitenkin sekä morfologia että molekyylitutkimukset osoittavat niiden olevan kaukaista sukua toisilleen, jonka takia se nykyään luetaan omaan Shinisauridae-heimoonsa.
Kiinankyhmylisko on saanut tieteellisen nimensä Sun Yat-senin yliopiston professori Shu-szi Sinin mukaan. Hän johti retkikuntaa, joka keräsi matelijoita ja sammakkoeläimiä Guangxin vuoristoseuduilla, ja löysi kiinankyhmyliskon sekä sammakkolajin Quasipaa shini. Retkikunnan jäsenet olivat saksalaisia, ja lausuivat Sinin nimen jatkuvasti virheellisesti ”Shin”.
Kiinalaisten ja vietnamilaisten populaatioiden todettiin vuonna 2016 edustavan eri alalajeja molekyylisten, morfologisten ja ekologisten eroavaisuuksien perusteella.
Kuvagalleria

Kiinankyhmylisko Malmö Reptilcenter -matelijakeskuskessa, Ruotsissa.
Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit

Suzdalin kreml
Uspenskin katedraali
Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit on Unescon maailmanperintökohde Venäjällä. Siihen kuuluu kahdeksan keskiaikaista kalkkikivirakennusta historiallisen Vladimir-Suzdalin valtion alueella Vladimirin kaupungin lähellä Moskovan itäpuolella.
Kahdeksan rakennusta ovat
Suzdalin linnoitettu keskusta eli Suzdalin kreml (1222–1225)
Uspenskin katedraali Vladimirissa, jonka Andrei I rakennutti 1158–1160. Katedraalia laajennettiin 1185–1189. Siellä on Andrei Rubljovin seinämaalauksia. Tämä katedraali oli mallina, kun Moskovan Kremliin suunniteltiin samannimistä katedraalia 1400-luvulla.
Pyhän Demetriuksen katedraali Vladimirissa (1194–1197)
Kultainen portti
Vladimirin kultainen portti (1158–1164)  on Venäjän vanhin säilynyt kaupunginportti. Portin sisällä on museo, jonka näyttely esittelee mongolien invaasiota 1200-luvulla. Andrei I määräsi portin rakennettavaksi uuteen pääkaupunkiinsa Vladimiriin pyhien kaupunkien (Jerusalemin, Konstantinopolin ja Kiovan mallin mukaisesti. Kivisepät tulivat mahdollisesti Bysantista, sillä rakennuksen mitat ovat lähempänä kreikkalaista kuin venäläistä perinnettä. Portin pääkaari tehtiin 15 metriä korkeaksi, ja sen päälle rakennettiin kirkko. Portti selvisi mongolien tuhotessa Vladimiria vuonna 1237. Vuosien varrella se rapistui niin että vuonna 1795 alkuperäinen kirkko purettiin, portin viereen tehtiin kaksi pyöreää tukitornia ja päälle rakennettiin uusi kirkko vanhojen piirustusten mukaan.
Andrei I:n linna Bogoljubovossa  Nerl-joen suulla (1158–1165) on yksi harvoista säilyneistä Kiovan Venäjän ei-kirkollisista rakennuksista (Kultaisen portin lisäksi). Sen jäänteet löydettiin 1940-luvulla.
Bogoljubovon Pokrovan kirkko (1165) on perimätiedon mukaan rakennettu paikalle, jossa Andrei I näki Neitsyt Marian ilmestyksen. Se on pyhitetty Pokrovalle eli Jumalanäidin Neitsyt Marian suojelusjuhlalle.
Pyhän Euthymiuksen luostari Suzdalissa (1500-luvulta)
Boriksen ja Glebin kirkko, Juri Dolgorukin vuonna 1152 rakennuttama kirkko Kidekšassa noin viisi kilometriä Suzdalista paikassa, jossa pyhimysten sanotaan leiriytyneen.
Bogoljubovon Pokrovan kirkko
Pyhän Euthymiuksen luostari
Boriksen ja Glebin kirkko
Kiiskilän kartano

Kiiskilän kartano vuonna 1912.
Kiiskilän hovi on kartano entisessä Viipurin maalaiskunnassa. Kartano sijaitsee Viipurinlahden rannalla, Kiiskilän kylässä, noin kymmenen kilometriä Viipurista lounaaseen. Nimensä se saa kartanon maiden läpi virtaavasta Kiiskijoesta. Viipurin ympäristön kartanoista se on Monrepos'n ohella ainoa vielä jäljellä oleva. Kartano mainitaan jo 1560-luvulla. Kartano tuli avioliiton kautta Leopold Krohnin omistukseen.
Dannenbergit

Kartano oli 1800-luvun alussa Sesemann-suvun hallussa. Kartanon osti vuonna 1818 Friedrich Dannenberg, joka Sesemannien tapaan kuului Viipurin saksankielisiin kauppiassukuihin. Hän puratutti kartanon vanhat rakennukset ja rakennutti nykyisen päärakennuksen. Hänen tyttärensä Julie Dannenberg (1818–1889) nai 16-vuotiaana pietarilaisen panimonomistajan pojan Leopold Wilhelm Krohnin (1806–1890).
Friedrich Dannenberg lahjoitti (toisten lähteiden mukaan myi) vuonna 1841 Kiiskilän tyttärelleen Julielle ja vävylleen Leopold Wilhelm Krohnille. Kartanossa kasvoivat Julien ja Leopold Wilhelmin lapset ja lapsenlapset. Tunnetuimpia heistä ovat pojat Julius Krohn ja Leopold August Krohn sekä Juliuksen lapset Aino Kallas, Helmi Krohn (Setälä) Ilmari Krohn ja Kaarle Krohn. Heistä Aino ja Helmi ovat käsitellet Kiiskilää myös kirjallisessa tuotannossaan.
Julius Krohn kuoli vuonna 1888 lähdettyään kartanon rannasta purjehdusretkelle Viipurinlahdelle. Pian hukkumisonnettomuuden jälkeen hänen vanhempansa onnettomuuden järkyttäminä myivät kartanon, ja irtaimisto huutokaupattiin. Yksi kartanon sohvakalusto sijaitsee nyt Tampereen raatihuoneen pietarilaishuoneessa.
Kartanon osti vuonna 1888 sotakamreeri Viktor Ahrenberg, ja sittemmin omistajat vaihtuivat usein. Vuonna 1897 sen osti Wilhelm Breitenstein, joka äitinsä puolelta oli myös pietarilaista Krohn-sukua. Wilhelm Breitensteinin jälkeläisistä tunnetuimpia ovat Suomen entinen YK-lähettiläs Wilhelm Breitenstein ja pääministeri Alexander Stubb.
Vuoden 1918 jälkeen kartano siirtyi Vapaussodan invalidien käyttöön. Kartano maineen luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1940 Moskovan rauhassa.
Dannenbergit > Rakennukset

Kartanon nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1820. Arkkitehdiksi palkattiin Pietarissa vaikuttanut ranskalainen Villiers. Puinen päärakennus edustaa palladianista tyyliä. Julkisivua koristaa kuusi doorilaista pylvästä. Niiden yläpuolisessa päätykolmiossa on tyylille ominainen puolikaaren muotoinen ikkuna.
Päärakennuksen pihapiirissä oli roomalaistyylinen huvimaja, jossa Julius Krohn valmisteli väitöskirjaansa. Rakennuksia ympäröi laaja englantilainen puisto, joka oli Friedrich Dannenbergin erityisen kiinnostuksen kohde.
Dannenbergit > Kansakoulu

Viipurin maalaiskunnan ensimmäinen kansakoulu perustettiin vuonna 1855 opettamaan Kiiskilän ja naapurikartanoiden 
Örnin Possulin ja Ahrenbergin Vainikan alustalaisten lapsia.
Neuvostoaika ja Venäjän Federaation aika

Kartano sijaitsee Venäjän rajavyöhykkeellä. Alueella liikkumiseen tarvitaan erikoislupa. Neuvostoaikana kartanon omisti Leningradissa toimiva sukellusveneisiin erikoistunut telakka. Kartano oli työntekijöiden lasten käytössä ja siellä järjestettiin pioneerileirejä. Leirin nimi oli Čaĭka eli ‘lokki’.
Vuonna 2016 kartanon osti pietarilainen kirurgi Ilja Sleptsov, joka on siitä lähtien remontoinut sitä. Valmista on tarkoitus tulla vuoteen 2030 mennessä. Kartanon mailla toimii jo panimo, jossa pannaan olutta Abraham Krohnin tapaan. Pihalle tulee nousemaan patsaspuisto. Patsaat tulevat esittämään Krohnin suvun merkkihenkilöitä. Päärakennuksen ensimmäinen kerros tulee olemaan museona, jossa kerrotaan kartanon ja sen asukkaiden historiasta. Toisessa kerroksessa tulee olemaan asuinhuoneita.
Vuonna 2018 bussilastillinen Krohnin suvun jäseniä kävi tutustumassa kartanoon ja entisöintiin. Krohnin suvun sukuseuran puheenjohtaja Risto Honkanen oli vaikuttunut näkemästään: “Hän [Sleptsov] oli valmistautunut hyvin. Hän on vienyt rakennusprojektia eteenpäin pieteetillä ja isolla sydämellä.”
Kirjallisuutta > Tietokirjallisuutta

Krohn, Helmi: Kiiskilän hovi. Otava 1915.
Nikander, Gabriel (red.): Herrgårdar i Finland III (Monrepos, Kiiskilä och Liimatta). Söderström, Helsingfors 1932.
Karkiainen, Tuovi: Kiiskilän kartano on yhä paikallaan. Karjala nro 24, 16.6.1994.
Kirjallisuutta > Kaunokirjalliset teokset, jotka käsittelevät Kiiskilää

Krohn, Helmi: Isäni Julius Krohn ja hänen sukunsa. Otava 1942.
Krohn, Helmi: Eeva-Liisa, entisen koulutytön päiväkirja. Otava 1943.
Kallas, Aino: Katinka Rabe, kirja lapsesta. Otava 1920.
Kallas, Aino: Kanssavaeltajia ja ohikulkijoita: Muistoja ja muotokuvia. Otava 1945.
Aiheesta muualla

"Vanhan kartanon tarina" saa arvoisensa jatkon. Kiiskilän historiallinen kartano rintamamieskodiksi, Hakkapeliitta, 19.10.1937, nro 42, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kustavi Nordlund

Johan Gustaf (Kustavi) Nordlund (6. syyskuuta 1866 Kitee – 16. marraskuuta 1901 Tukholma) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä J.G. Nordlund, Kustavi Saarni, Sampo ja -st-.
Nordlundin vanhemmat olivat maanmittari Axel Olivier Nordlund ja Karolina Wilhelmina Broms. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1885. Nordlund valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889 ja maisteriksi 1890 sekä suoritti tuomarin tutkinnon 1893. Hän työskenteli Suomen senaatissa kopistina mutta muutti sittemmin asumaan Tukholmaan.
Nordlund oli naimisissa vuodesta 1901 ruotsalaisen Augusta Bernhardina Carlssonin kanssa.
Teokset

Isä ja poika : kohtaus 1808-9 vuoden sodasta ; Sortovaltikan murtaminen : kertomus Engelbrektin ajoilta ; kirj. -st-. Kertomuksia kansalle 10. WSOY 1885 (nimimerkillä -st-)
Pekka Sallinen : kertomus 1808-9 v. sodasta; Juhani herttuan hovissa : historiallinen kertomus. WSOY 1886 (nimimerkillä Kustavi Saarni)
Suomennoksia

Muistosanoja : muutamain sivistyksemme miesten elämäkertoja ; kirj. F. B ; suom. J. G. Nordlund. Edlund, Helsinki 1886
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Kustavi Nordlundin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
Koosa paisjärv

| Koosa paisjärv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Tartumaa
Kunnat:  Peipsiäären kunta
Koordinaatit:  58°31′31″N, 27°04′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Koosa jõen valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Koosa oja 
Laskuoja:  Koosa oja 
Järvinumero:  VEE2068130
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  48,8 m  mpy. 
Pituus:  0,32 km  
Leveys:  0,05 km  
Rantaviiva:  0,67 km  
Pinta-ala:  1,1 ha  
Valuma-alue:  12 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoosa paisjärv 
Koosa paisjärv on Virossa Tartumaalla Peipsiäären kunnan Koosan kylässä sijaitseva patolampi.
Maantietoa

Patolampi on 320 metriä pitkä, 50 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee keskellä Koosan kylää ja se on ilmeisesti rakennettu Koosa ojaan kaivamalla sen uomaan reunoja leveämmiksi ja nostamalla kaivantoon vesi patoamalla se maapadolla. Kylätie ylittää Koosa ojan patoa pitkin. Patolammen voi ylittää myös sen keskellä sijaitsevaa kävelysiltaa pitkin. Myös yläpuolisessa ojassa on lyhyt silta. Padon itäpuolella sijaitsee vesimylly tai voimala .
Vesistösuhteita

Koosa paisjärv kuuluu Koosa jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Koosa oja on Kargaja jõen sivuhaara. Kargaja jõgi yhtyy Emajõe-Suursoolla Koosa jõgeen. Lampeen ei tule ympäristöstä muita ojia, joten lammen valuma-alueen pinta-ala 12 neliökilometriä muodostuu yksinomaan Koosa ojan latva-alueista. Koosa jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

↑  OpenStreet-kartassa nimetään padon itäpuolinen rakennus ”Koosa veski” eli Koosan mylly (vesimylly).
1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Kvanttiluku

Kvanttiluku on mikä tahansa niistä luvuista, jotka yhdessä määrittävät minkä tahansa systeemin kvanttitilan kvanttimekaniikassa.
Elektronin kvanttiluvut atomissa

Atomissa elektronin kvanttilukuihin kuuluvat yleensä pääkvanttiluku n, sivukvanttiluku l, magneettinen kvanttiluku m ja spinkvanttiluku s. Ne ovat kokonaislukuja, paitsi spinkvanttiluku, joka on fermioneilla (mm. elektroni) aina puoliluku ja bosoneilla (mm. fotoni) kokonaisluku. Kvanttilukujen n, l ja m yhdistelmä kertoo elektronin elektronitilan, jota kutsutaan orbitaaliksi. Pääkvanttiluku ilmaisee elektronikuoren missä elektroni sijaitsee eli se kertoo elektronin energiatilan. Sivukvanttiluvun suurin mahdollinen arvo saadaan yhtälöstä l = n–1, ja se määrää sen avaruuden osan muodon, jossa elektroni sijaitsee. Sivukvanttilukuja voidaan merkitä numeroilla 0, 1, 2, ... tai kirjaimilla s, p, d, f, ... Magneettinen kvanttiluku ilmoittaa magneettikentässä olevan elektronin energiatasot ja elektronipilven suuntautumisen eli se erottelee eri p-, d- ja f-orbitaalit toisistaan.
| Nimi | Tunnus | Kuvaus | Mahdolliset arvot | Esimerkkiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääkvanttiluku |  n\  | orbitaalin koko ja energia |  1\leq n\,\! |  n=1,2,3...\,\! |
| Sivukvanttiluku |  \ell \  | orbitaalin muoto |  0\leq \ell \leq n-1\  | kun  n=3\,\!:    \ell =0,1,2\,(s,p,d)\  |
| Magneettinen kvanttiluku |  m_{\ell }\  | elektronien energia magneettikentässä |  -\ell \leq m_{\ell }\leq \ell \  | kun  \ell =2\ :    m_{\ell }=-2,-1,0,1,2\,\! |
| Spinkvanttiluku |  m_{s}\,\! | elektronin pyöriminen akselinsa ympäri eli spin |  -{\begin{matrix}{\frac {1}{2}}\end{matrix}},{\begin{matrix}{\frac {1}{2}}\end{matrix}}\  | ainoat arvot:  -{\begin{matrix}{\frac {1}{2}}\end{matrix}},{\begin{matrix}{\frac {1}{2}}\end{matrix}}\  |
Aiheesta muualla

Lukion kemia: Kvanttiluvut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vito Dell’Aquila

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vito Dell’Aquila (oikealla) Italian presidentti Sergio Mattarellan palkittavana vuonna 2021. |  Vito Dell’Aquila (oikealla) Italian presidentti Sergio Mattarellan palkittavana vuonna 2021. |  Vito Dell’Aquila (oikealla) Italian presidentti Sergio Mattarellan palkittavana vuonna 2021. |  |
Maa:   Italia
Miesten taekwondo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | alle 58 kg |  |
| Taekwondon maailmanmestaruuskilpailut  | Taekwondon maailmanmestaruuskilpailut  | Taekwondon maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Muju 2017 | alle 54 kg |  |
| Taekwondon Euroopan-mestaruuskilpailut  | Taekwondon Euroopan-mestaruuskilpailut  | Taekwondon Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Kazan 2018 | alle 54 kg |  |
Vito Dell’Aquila (3. marraskuuta 2000 Mesagne, Italia) on italialainen taekwondoin ja olympiavoittaja.
Dell’Aquila oli lapsena hyvin ujo, minkä takia hänen itsepuolustuslajeista pitänyt isänsä laittoi hänen vuonna 2008 Roberto Baglivon salille. Dell’Aquilan mukaan itsepuolustuslajiin keskittynyt koulu teki hänelle hyvää, sillä hän pystyi viettämään aikaa muiden ikäistensä kanssa eikä hän enää istunut vain yksinään opiskelemassa.
Dell’Aquila nousi jo juniori-ikäisenä maailman huipulle, ja vuonna 2014 hän voitti alle 15-vuotiaiden kadettien maailmanmestaruuden. Nuorten Euroopan-mestaruuden hän voitti vuosina 2015 ja 2017 sekä alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2017.
Dell’Aquila sijoittui pronssille vuoden 2017 MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi kolmannelle kierrokselle ja EM-kilpailuissa 2021 toiselle kierrokselle.
Dell'Aquila voitti kultaa Tokion olympialaisissa vuonna 2021. Loppuottelussa hän löi tunisialaisen Mohamed Khalil Jendoubi 16–12.
Vlkolínec

| Vlkolínec |
| --- | --- |
 Vlkolínec
 Koordinaatit: 49°02′30″N, 19°16′30″E 
Valtio:  Slovakia
Alue:  Žilinan alue
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vlkolínecin kylämaisemaa
Vlkolínec on kylä Ružomberokin kaupungissa Slovakiassa. Kylä on perustettu 1300-luvulla, ja se liitettiin Ružomberokiin vuonna 1882 tämän kasvaessa. Nykyisin kylässä asuu 35 asukasta (2005).
Kylä liitettiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1993, sillä se edustaa hyvin säilyneenä vanhaa Pohjois-Karpaattien alueen arkkitehtuuria. Kylässä on jäljellä mm. vanha 1700-luvun puinen kellotapuli.
Käännös suomeksi
Koripallon Jugoslavian cup

Koripallon Jugoslavian cup oli Jugoslaviassa vuosittain järjestetty cup-kilpailu. Nykyisin cup pelataan Serbiassa nimellä Kup Radivoja Koraća.
Mestarit > Jugoslavian alaisuudessa

| --- | --- |
 1969: KK Cibona  1970: KK Zadar  1971: KK Crvena Zvezda  1972: KK Split  1973: KK Crvena Zvezda  1974: KK Split  1975: KK Crvena Zvezda  1976: KK Radnički Belgrad  1977: KK Split  1978: KK Bosna  1979: KK Partizan  1980: KK Cibona :  1981: KK Cibona  1982: KK Cibona  1983: KK Cibona  1984: KK Bosna  1985: KK Cibona  1986: KK Cibona  1987: KK Atlas Belgrad  1988: KK Cibona  1989: KK Partizan  1990: KK Split  1991: KK Split
Mestarit > Jugoslavian liittotasavallan alaisuudessa

| --- | --- |
 1992: KK Partizan  1993: OKK Beograd  1994: KK Partizan  1995: KK Partizan  1996: KK Budućnost Podgorica  1997: KK FMP :  1998: KK Budućnost Podgorica  1999: KK Partizan  2000: KK Partizan  2001: KK Budućnost Podgorica  2002: KK Partizan
Aiheesta muualla

Cupin loppuotteluiden tulokset (serbiaksi)
Vladimirets T-28

| Vladimirets T-28 |
| --- | --- |

Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Valmistusvuodet:  1958-1995
Vladimirets T-28 on neuvostoliittolainen traktori, jota valmistettiin Vladimirissä noin 150 kilometrin päässä Moskovasta. Traktoreita valmistettiin Vladimirissä eri versioina noin 250 000 kappaletta vuosina 1958–1970, minkä jälkeen tuotanto siirtyi Kazakstaniin, jossa viimeinen puuvillamalli valmistettiin tiettävästi vuonna 1995. Neuvostoliiton markkinoille tarkoitetut traktorit maalattiin vihreiksi ja ulkomaille myydyt traktorit maalattiin tummanpunaisiksi.[lähde? ] Vientiä ei ollut merkittävissä määrin juuri muualle kuin itäblokin maihin ja muutamiin muihin maihin. Suomessa traktorimalli tunnettiin nimellä Valto 28. Suomeen Oy Konela Ab toi Vladimirets T-28:aa vain 30 kappaletta, sillä Vakola asetti sen myyntikieltoon. Brysselin maailmannäyttelyssä traktori sai kultamitalin.
Aiheesta muualla

JSC Vladimir Tractor Plant (Arkistoitu – Internet Archive)