stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulun tuomiokirkko
Kivikirkko

Tuomiokirkon paikalla on ollut puukirkko 1610-luvulta lähtien. Isonvihan ja yleensä ajan rapistama kirkko oli lopulta korjauskelvoton, suorastaan vaarallinen. Uutta kirkkoa alettiin hankkia 1750-luvulla, mutta rakentamista saatiin odottaa 1770-luvulle.
Muhoksen ja Oulunsalon miehet kokoontuivat vuonna 1750 pohtimaan uuden kirkon rakentamissuunnitelmia. Kirkkoherra Johan M. Junnelius ehdotti, että seurakunta tarvitsisi uuden ja tilavamman kirkon. Pormestari Mollin painotti puolestaan kivisen kirkkorakennuksen etuja. Kaikki paikalle saapuneet olivat sitä mieltä, että kaupunki tarvitsisi uuden kirkon. Uuden kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1771. Kaupunkilaiset olisivat halunneet rakentaa kirkon puusta, koska kivikirkon katsottiin maksavan liikaa. Kuningas Aadolf Fredrik oli kuitenkin määrännyt vuonna 1763, että kirkko tulee rakentaa kivestä. Kirkon suunnitteli ja rakennustöitä johti sundsvallilainen rakennusmestari Daniel Hagman. Kirkko otettiin käyttöön joulupäivänä 1777. Valmistuessaan uusi kivikirkko oli Suomen toiseksi suurin kirkko Turun tuomiokirkon jälkeen. Kirkossa oli istumapaikkoja 1 500 kuulijalle. Uusi kirkko nimettiin kuningas Kustaa III:n puolison mukaan Sofia Magdalenan kirkoksi.
Vaikka kirkko otettiinkin käyttöön vuonna 1777, rakennus säilyi keskeneräisenä pitkään. Esimerkiksi suunnitellut holvaukset tehtiin rakennusmestari Jacob Rijfin johdolla vasta vuosina 1794–1797. Suurin osa esineistöstä siirtyi vanhasta puukirkosta, mutta uuttakin esineistöä saatiin lahjoituksena. Alttaritaulun Kristus ristillä oli maalannut rakennusmestari Henrik Wacklin ja vaikkei sitä pidetty kovin onnistuneena työnä maalaus oli kirkon alttaritauluna vuoteen 1860 asti.
Kirkko tuhoutui Oulun palossa keväällä 1822. Vain kiviseinät jäivät pystyyn. Kaikki irtaimisto kirkonkelloja lukuun ottamatta saatiin pelastettua. Kirkonvartija ja lukkari ehtivät irrottaa jopa kirkon valaisimina toimineet kynttiläkruunut. Myös Knubbin vuonna 1728 rakentama kellotapuli paloi.
Palon aiheuttamien taloudellisten ja muiden ongelmien vuoksi kirkon uudelleen rakentaminen ei heti palon jälkeen ollut mahdollista, ja siksi kirkon raunioiden viereen rakennettiin pienehkö väliaikainen puukirkko. Tuo väliaikainen kirkko valmistui jo marraskuussa 1822 eli puolisen vuotta tulipalon jälkeen. Rakennus sijaitsi Kirkkokadun ja Linnankadun kulmauksessa siten, että se osittain ulottui nykyiselle katualueelle Kirkkokadun puolella. Maaherran luvalla väliaikainen kirkko sai toimia varastona uuden kirkon tornin valmistumisen jälkeenkin aina siihen asti kun kellotorni saatiin valmiiksi, vaikka maistraatti olikin määrännyt väliaikaisen rakennuksen purettavaksi uuden kirkon käyttöönoton jälkeen.
Kivikirkko > Engelin kirkko

Kirkon uudelleenrakentamispiirustukset tilattiin Yleisten rakennusten intendentinkonttorista vuonna 1826. Intendentti Carl Ludvig Engelin piirustukset valmistuivat maaliskuussa 1827. Vaikka kirkon ulkomuoto muuttuikin huomattavasti, piirustukset hyväksyttiin sekä senaatissa että Oulun seurakunnassa. Runkona toimivat alkuperäiset Sofia Magdalenan kirkon kiviseinät; uutta olivat keskuskupoli, katto ja kellotorni. Kirkon korjaustyöt valmistuivat vuonna 1832, ja kellotorni nousi harjakorkeuteensa vuonna 1845. Kellotornin korkeus katutasosta ristin huippuun on 56,5 metriä.
Tuomiokirkon aseman kirkko sai vuonna 1900, kun piispanistuin siirrettiin Kuopiosta Ouluun. hiippakunnan nimi vaihdettiin Kuopion hiippakunnasta Oulun hiippakunnaksi vasta vuonna 1923. Oulun tuomiokirkko on Oulun hiippakunnan, Suomen pohjoisimman ja pinta-alaltaan laajimman hiippakunnan tuomiokirkko.
Viimeisin laaja sisätilojen peruskorjaus tehtiin vuosina 1996–1997, jolloin kirkon kellariin rakennettiin krypta, jonne mahtuu noin 50 henkilöä. Tuomiokirkon kirkkotarha kunnostettiin, tapulin katto uusittiin ja tornin risti kullattiin uudelleen vuosina 2002–2003.
Kirkko edustaa Engelille ominaista uusklassista tyyliä. Suorat linjat, vaaleat pinnat, marmoroinnit ja kultaukset luovat juhlavan ja arvokkaan tunnelman. Kirkossa on nykyisin runsas tuhat istumapaikkaa. Tuomiokirkko on nykyisinkin helposti tunnistettava maamerkki sekä olennainen osa Oulun kaupunkikuvaa ja suosittu turistikohde.
Esineistö

Tuomiokirkon esineistössä ja taiteessa kohtaavat eri vuosisatojen kerrostumat. Monet esineistä on saatu lahjoituksina. 1600-luvulta nykypäivään on säilynyt ehtoollismalja ja kaksi hautakiveä. Vanhimmat messukasukat, kattokruunut ja lampetit ovat 1700-luvulta.
Kangasalan urkutehtaan rakentamat pääurut ovat vuodelta 1938. Niissä on 62 äänikertaa. Julkisivu on edellisestä, vuonna 1842 valmistuneesta soittimesta. Urkurakentamo Veikko Virtasen 18-äänikertaiset kuoriurut ovat vuodelta 1983. Vuonna 1999 tuomiokirkkoon hankittiin cembalo, jonka valmisti ruotsalainen Stig Lundmark.
Aikaisempi puukirkko

Nykyisen kirkon paikalla on ollut kirkko 1610-luvun alkupuolelta lähtien. Ensimmäinen kirkko oli hirsinen tukipilarikirkko. Kirkosta ei ole säilynyt muita piirustuksia kuin maanmittari Gustav Ulstadiuksen vuoden 1705 kaupungin kartassa oleva pieni piirros. Vanhan kirkon seinämaalaukset oli tehnyt vaasalainen kirkkomaalari Kristian Wilbrandt vuosina 1639 ja 1658. Urut kirkkoon rakennettiin vuosina 1650–1652. Seinämaalausten lisäksi kirkossa oli muitakin maalauksia, joista tärkein ja ainoa nykypäiviin asti säilynyt on Cornelius Arendtzin maalaama Johannes Messeniuksen muotokuva. Messenius lahjoitti kuvan kirkolle vuonna 1634. Taulu on edelleen tuomiokirkossa sakastin oven vieressä.
Isonvihan aikana vanha kirkko rapistui niin, ettei sitä enää myöhemminkään pystytty korjaamaan. Vuonna 1750 kirkon huonon kunnon totesi muun muassa Turun piispa Johan Browallius. Vaikka huonokuntoinen kirkko oli jopa hengenvaarallinen, uuden kirkon rakentamiseen ei päästy ennen kuin yli 20 vuoden kuluttua.
Kellotapulit

Kirkon kellot oli sijoitettu kellotapuliin, joka sijaitsi kirkkotarhassa lähellä kirkkoa. Tapuli lienee rakennettu samoihin aikoihin kirkon kanssa. Tyyliltään tapuli oli tolppatapuli. Tapulin ensimmäinen kello oli ruotsalaiselta sotapäälliköltä Jakob De la Gardielta ostettu 850 kiloa painanut kello. Kello oli sotasaalista Novgorodista, jossa se oli valettu vuonna 1175. Vanha tapuli purettiin vuonna 1728 ja uusikaupunkilainen rakennusmestari Johan Knubb rakensi samana vuonna uuden tapulin, joka ulkomuodoltaan muistutti muiden Pohjanmaan kaupunkien kellotapuleita. Vuonna 1777 valmistuneeseen kivikirkkoon ei koskaan rakennettu siihen suunniteltua kellotornia, joten Knubbin rakentama kellotapuli palveli aina Oulun paloon asti.
Sankarihaudat

Kirkkopuistossa sijaitsee Suomen sisällissodan sankarihauta-alue. Alueen suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund. Sisällissodassa kaatuneiden muistomerkki Pro patria mortui paljastettiin 29. syyskuuta 1922. Graniittisen muistokiven reliefin teki kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen.
Robin Givens

| Robin Givens> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Robin Simone Givens
Syntynyt: 27. marraskuuta 1964 (ikä 59) (joidenkin lähteiden mukaan syntynyt vuonna 1965) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Robin Simone Givens (s. 27. marraskuuta 1964 New York, joidenkin lähteiden mukaan syntynyt vuonna 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa roolisuorituksestaan naispääosassa Eddie Murphyn tähdittämässä komediassa Bumerangi (Boomerang (1992).
Givens oli naimisissa nyrkkeilijä Mike Tysonin kanssa, mutta liitto kesti vain runsaan vuoden (1988–1989).
Valikoitu filmografia

Penthouse (The Penthouse, 1989)
Ei armoa Harlemissa (A Rage in Harlem, 1991)
Bumerangi (Boomerang, 1992)
Foreign Student (1994)
Blankman (1994)
Courthouse (1995)
The Elite (2000)
Antibody (2002)
Hollywood Wives: Uusi sukupolvi (Hollywood Wives: The New Generation, 2003)
Lähde:
Aiheesta muualla

Robin Givens Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC
Vaginamonologeja

Vaginamonologeja on Eve Enslerin kirjoittama näytelmä, jota esitettiin New Yorkin Broadwaylla useiden vuosien ajan. Osissa vierailivat muun muassa Anjelica Huston ja Meryl Streep. Suomessa näytelmä esitettiin Helsingin Kaupunginteatterissa vuonna 2001. Suomessa myös Mikkelin kansalaisopiston Vapaa Nuorisoteatteri on esittänyt Vaginamonologeja-näytelmää vuosina 2009 - 2010. Vuonna 2018 Kuurojen teatteri Totti esitti Vaginamomologeja ympäri Suomen.
Kirjallisuutta

Ensler, Eve: Vaginamonologeja.  ((The vagina monologues.) Suomentanut Annu James. Jälkisanat kirjoittanut Gloria Steinem. Suomentanut Annika Eräpuro. Seven)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17878-4
Johnny Kniga

Johnny Kniga on vuonna 2002 perustettu suomalainen kirjankustantamo, jonka omistaa WSOY. Se julkaisee sekä suomalaista että käännettyä kaunokirjallisuutta sekä tietokirjoja musiikista, elokuvista, viihteestä, uskonnosta ja teatterista. Kustantamo julkaisee myös sarjakuvia. Johnny Knigan kustantajana toimii Jaakko Pietiläinen. Yksikköä johti aiemmin Liken entinen markkinointipäällikkö Jyrki Nieminen, joka irtisanoutui marraskuussa 2009.
Aiheesta muualla

Johnny Knigan verkkosivut
Ouluhalli

| Ouluhalli |
| --- | --- |

Osoite:  Ouluhallintie 20, 90130 Oulu
Sijainti:  Raksilan urheilukeskus, Oulu
Koordinaatit:  65°00′28″N, 025°30′05″E
Rakennustyyppi:  urheiluhalli
Valmistumisvuosi:  1986
Omistaja:  Oulun kaupunki
Korkeus:  24 m
Kerrosala:  12 000 m²
Tilavuus:  161 000 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laajennusosa.
Ouluhalli talvella.
Ouluhalli on Oulun kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä urheiluhalli Raksilan kaupunginosassa, keskustan läheisyydessä. Halli on osa kaupungin ylläpitämää Raksilan urheilukeskusta. Halli valmistui vuonna 1986, ja sen rakentamiskustannukset olivat 50 miljoonaa markkaa (noin 8,4 miljoonaa euroa). Hallin suunnitteli Arkkitehtitoimisto Harju (kupoliosa).
Halli on ympyränmuotoinen, ja sen halkaisija on 115 metriä. Hallin katto on rakenteeltaan kalottityyppinen, ja hallin sisätilan suurin korkeus on 24 metriä. Sisäpinta-ala on 12 000 m² ja tilavuus 161 000 m³. Katsomossa on 830 kiinteää istumapaikkaa, lisäkatsomossa 700 istumapaikkaa sekä lisäksi 4 500 tuolia. Pysäköintipaikkoja hallin edustalla on 664.
Ouluhallissa järjestetään vuosittain SM-kisoja muun muassa palloilulajeissa sekä EM-kisoja muun muassa painissa toukokuussa 1989 ja lentopallon EM-kisojen alkulohko syyskuussa 1993. MM-tasolla hallissa kilpaillaan jousiammunnassa. Vuonna 2004 Ouluhallia käytti 344 122 urheilijaa.
Peruskorjattu halli otettiin käyttöön 14. syyskuuta 2020. Ouluhallin laajennusosa otettiin käyttöön toukokuussa 2021. Peruskorjaus- ja laajennushanke maksoi noin 20 miljoonaa euroa ja oli ajankohtansa mittavimpia liikuntarakentamisen hankkeita Pohjois-Suomessa.
Kentät

12 lentopallokenttää
jalkapallokenttä
pesäpallokenttä
salibandykenttä
Keinonurmi on käytössä 15. lokakuuta – 15. huhtikuuta välisenä aikana.
Yleisurheilun suorituspaikat
juoksurata (304,1 metriä)
pituushyppy
kolmiloikka
korkeushyppy
seiväshyppy
heittopörssi (keihäs, moukari, kiekko, kuula)
Muu käyttö > Kokoustilat

iso kokoustila (100 paikkaa)
pieni kokoustila (20 paikkaa)
Muu käyttö > Kahvio

200 istumapaikkaa
Laajennusosa

Ouluhallin laajennusosa on kooltaan 7350 m². Se on nivelletty vanhan kupolihallin pääsisäänkäynnin kohdalle, johon on sijoitettu koko rakennuskompleksia palveleva aula ja kahvila-ravintola. Uudisosan suurin sali on 1775 m² kokoinen monitoimisali, joka tarjoaa SM-tason tilat lentopallolle, koripallolle ja futsalille. Muunneltavat katsomotilat on jopa 1500 hengelle. Lisäksi rakennuksessa on 70-metrinen juoksurata, lähes 400 neliön kuntosali sekä tanssi-, voimistelu- ja kamppailusalit.
Arkkitehdit Kontukoski Oy voitti Ouluhallin laajennuksesta järjestetyn arkkitehtikilpailun vuonna 2018 ehdotuksellaan ”Kiitäjä”. Palkintolautakunta kiitti lausunnossaan sitä, miten hankala suunnitteluongelma - siron kupolihallin laajentaminen - onnistuttiin ratkaisemaan ilman alkuperäisen rakennuksen ilmeen menetystä. Tätä edesauttoi se, että Kontukoski löysi rakennukselle paremman paikan ns. Messukentältä kuin mitä hankkeen esiselvityksessä ehdotettiin.
Laajennusosa on suunniteltu vanhaa kunnioittaen. ”Kiitäjän” virtaviivainen, kiilamainen muoto, aulan puurakenteet ja katosten vinot puupilarit rakentavat dialogia vanhan hallin pelkistyneen, geometrisen muotokielen ja puurakenteen kanssa. Myös pohjakerroksen lasia ja betonia yhdistelevä julkisivu ja ylempien kerrosten harmaan peltijulkisivun kolmiomaiset pinnat rakentavat yhteyttä vanhaan kupoliosaan, jonka jalusta on betonia ja jonka ikkunoissa ja pellityksissä on kolmiomuotoja. Julkisivussa on käytetty peltivillaelementtiverhousta ja metalliverkkoa. Runko on teräspilari-ristikkorakenteinen. Aulan kaareva katto on yhdistelmä teräs-, puu- ja betonirakenteita.
Aiheesta muualla

Ouluhallin laajen­nusosa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ouluhalli Wikimedia Commonsissa
Ouluhalli Oulun liikuntatoimen sivulla
| n k Oulun urheilu |
| --- | --- |
Urheilupaikat:  Castrenin kenttä  Heinäpään jalkapallohalli  Heinäpään urheilukeskus  Iinatin moottoriurheilukeskus  Kisakangas  Linnanmaan jäähalli  Linnanmaan liikuntahalli  Lintulan urheilukeskus  Ouluhalli  Oulun jäähalli  Oulun uimahalli  Oulun urheilutalo  Äimäraution ravirata  Raatin liikuntakeskus  Raatin stadion  Raksilan pesäpallostadion  Sankivaaran golfkenttä  Virpiniemi 
Urheiluseurat:  AC Oulu  Haukiputaan Pallo  IFK Uleåborg  Jalkapalloseura Hercules  Jalkapalloseura Iltatähti  K&C  Kellon Työväen Urheilijat  Kiekko-Oulu  Kiimingin Kiekko-Pojat  KISE  Kuivasjärven Aura  Laivakankaan Futis Klubi  Laser HT  Lentopalloseura Etta  Lintulammen Palloseura  FC NETS  Merikoski SBT  Northern Lights  Oulun Floorball Club  Oulun Harrastefutis  Oulun Hiihtoseura  Oulun Jalkapalloklubi  Oulun Jousimiehet  Oulun Judokerho  Oulun kendoseura Hokufuu  Oulun Kärpät  Oulun Lippo  Oulun Luistelukerho  Oulun Luistinseura Jalkapallo  Salibandy  Oulun Merenkävijät  Oulun Naisfutis  Oulun NMKY  FC Oulun Pallo  Oulun Palloseura Jalkapallo  Jääpallo  Oulun Purjehdusseura  Oulun Pyrintö  Oulun Rotuaarin Pallo  Oulun Tarmo  Oulun Työväen Palloilijat  Oulun Työväen Pursiseura  Oulun Uinti  Oulujoen Kiekko  Oulunsalon Pallo  Oulunsalon Vasama  Pateniemen Vesa  ProSki Oulu  RB-Oulu  SK Pohjantähti  SS Rankat Ankat  Sun Volley Oulu  Taekwon-Do Akatemia  Telemark Team  Team FC Uleåborg  Tervarit  Villan Pojat  Yli-Iin Naseva  Ylikiimingin Nuijamiehet 
Urheilutapahtumat:  Oulu Ocean Race  Oulun Tervahiihto
Yttrium

Yttrium (lat. yttrium) on maametalleihin kuuluva metallimainen alkuaine. Se on jaksollisessa järjestelmässä 39. alkuaine. Sen tiheys huoneenlämmössä on 4,47×10³ kg/m³. Sen sulamispiste on 1 796 K, kemiallinen merkki Y ja atomipaino 88,91. Alkuaineen löysi suomalainen kemisti Johan Gadolin vuonna 1794. Yttrium on nimetty ruotsalaisen kylän Ytterbyn mukaan.
Yttriumia käytetään yleisesti lasereissa sekä suprajohteissa. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää muiden metallien vahvistamiseen sekä fosforin kanssa punaisen värin tuottamiseen televisioihin ja tietokonenäyttöihin.
Ominaisuudet

Metallinen yttrium on väriltään hopeanvalkoista, ja sen pinta on kirkas, kuten muillakin metalleilla. Siitä voidaan valmistaa myös tummanharmaata tai mustaa jauhetta. Sen kiderakenne on heksagoninen. Sen sulamispiste on 1 796 kelviniä ja kiehumispiste 3 610 kelviniä. Yttrium on kovaa, kestää kulutusta eikä ruostu. Se johtaa hyvin sähköä.
Yttrium on kemiallisilta ominaisuuksiltaan muiden maametallien kaltainen. Se esiintyy luonnossa ionina Y3+
Esiintyminen ja erotus

Yttriumia esiintyy lantanidien mineraaleissa. Sitä ei esiinny luonnossa lähes koskaan metallisena, ja tutkimuksessa käytetään valkoista yttriumoksidia (Y2O3 tai yttriumfluoridia (YF3). Yttriumia on kohtalaisen paljon maaperässä (yhtä paljon kuin kuparia tai sinkkiä). Keskimäärin yttriumia on maaperässä 33 ppm. Yttrium esiintyy muiden maametallien kanssa, tärkein mineraali on monatsiitti, jossa on keskimäärin 3 % yttriumia. Tätä löytyy monista paikoista maapallolta, muun muassa Brasiliasta, Yhdysvalloista, Australiasta ja Kanadasta. Suomessakin on vielä 1980-luvulle asti erotettu apatiitista yttriumia, mutta Kemira lopetti sen kannattamattomana. Muita hyvin tärkeitä yttriumia sisältäviä mineraaleja ovat ksenotiimi ja gadoliniitti. Sata grammaa puhdasta yttriumia maksaa noin 150 euroa.
Yttriumin erotus muista kemiallisilta ominaisuuksiltaan samankaltaisista harvinaisista maametalleista on vaikeaa. 1950-luvulle asti menetelmänä käytettiin ioninvaihtoa, joka perustui kelatoiviin yhdisteisiin kuten EDTA:han ja DCTA:han. Tämän menetelmän on sittemmin korvannut liuotinuutto tai prosessi, jossa yttrium muodostaa selektiivisesti kompleksin di-2-(etyyliheksyyli)fosforihapon kanssa.
Käyttö

Yttriumin ja fosforin yhdisteillä tuotetaan väritelevision sekä tietokonenäyttöjen punainen väri. Sitä käytetään myös ydintekniikassa. Yttriumin isotooppia 90Y on tutkittu syövän hoidossa. Yttriumia on käytetty useasti myös loistelampuissa. Koska yttrium kestää kulutusta ja ei ruostu, sitä käytetään katkaisupihdeissä, tiivisteissä, laakereissa. Sitä voidaan käyttää myös vahvistamaan alumiinia tai magnesiumia metalliseoksissa, joissa se parantaa lämmön- ja värähtelynkestoa sekä sähkönjohtavuutta. Sitä voidaan myös käyttää muun muassa vanadiinin kanssa, jolloin vanadiinin myrkyllisyys häviää. Yttriumia käytetään myös eteenin valmistamisessa katalyyttinä.
Yttriumin yhdisteistä yttrium-barium-kuparioksidi (YBa2Cu3O7) tunnetaan korkean lämpötilan suprajohteena, sillä se muuttuu suprajohtavaksi jo 90 kelvinin lämpötilassa, joka on saatavissa aikaan nestetypen avulla. Suprajohteita käytetään voimakkaissa magneeteissa muun muassa sairaaloiden kuvauslaitteissa. Yttriumia voidaan käyttää myös lasereissa, jolloin se on yhdisteenä granaatin ja alumiinin kanssa. Yttriumia käytetään raudan (Y3Fe5O12) kanssa mikroaalloilta suojautumiseen. Yttriumia käytetään myös muun muassa optisissa kuiduissa ja polttokennoissa.
Isotoopit

Yttriumin ainoa stabiili isotooppi on 89Y. Tunnettuja massalukuja on 79Y:stä 103Y:hyn asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yttrium Wikimedia Commonsissa
Periodictable: Technical data for Yttrium (englanniksi)
Mindat: Definition of yttrium (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Yttrium (Y) (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Yttrium (englanniksi)
PeriodicTable: Yttrium (Y) (englanniksi)
PubChem: Yttrium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Yttrium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Yttrium (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Yttrium (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani 
Yttriumia
Falköpings Tidning

| Falköpings Tidning> FT |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Bonnier
ISSN:  ISSN 1103-9191
Levikki:  5 700 (2021)
Perustettu:  1857
Päätoimittaja:  Adam Jönsson
Sitoutuneisuus:  kokoomuslainen
Kotikunta:  Falköping
Kotimaa:  Ruotsi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  ma, ke–pe
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Falköpings Tidning (lyh. FT) on ruotsalainen vuonna 1857 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Falköping. Lehti ilmestyy neljästi viikossa, on poliittiselta linjaltaan kokoomuslainen ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Lehden entinen toimitus Falköpingissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Falköpings Tidning Wikimedia Commonsissa
Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
| n k Bonnier News Local |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  100% Avesta  Arbetarbladet  Arboga Tidning  Avesta Tidning  Bärgslagsbladet  Barometern OT  Blekinge Läns Tidning  Borås Tidning  Borlänge Tidning  Dala-Demokraten  Fagersta-Posten  Falköpings Tidning  Falu-Kuriren  Finnveden NU  Gefle Dagblad  Helsingborgs Dagblad  Hudiksvalls Tidning  Jönköpings-Posten  Jnytt  Kalmar Läns Tidning  Kristianstadsbladet  Länstidningen Östersund  Ljusdals-Posten  Ljusnan  Länstidningen Södertälje  Lokaltidningen  Mora Tidning  Nacka Värmdö Posten  Norrtelje Tidning XL  Nerikes Allehanda  Norrtelje Tidning  Nya Ludvika Tidning  Sala Allehanda  Skånska Dagbladet  Skaraborgs Läns Tidning  Skövde Nyheter  Smålands Dagblad  Smålandsposten  Smålänningen  Sundsvalls Nyheter  Sundsvalls Tidning  Sydöstran  Sydsvenskan  Söderhamns-Kuriren  Södertäljeposten  Södra Dalarnes Tidning  Tidningen Härjedalen  Tidningen Ångermanland  Tranås Tidning  Tranåsaktuellt  Tranås-Posten  Trelleborgs Allehanda  Ulricehamns Tidning  Värnamo Nyheter  Västboandan  Västgöta-Bladet  Vetlanda-Posten  Växjöbladet  Vestmanlands läns tidning  Ystads Allehanda  Ölandsbladet  Örebroar'n  Örnsköldsviks Allehanda  Östersunds-Posten 
Uutissivustot:  Bandypuls  Folkracepuls  Hockeypuls  Nu i Österåker
Falu-Kuriren

| Falu-Kuriren |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Bonnier
Levikki:  17 800 (2021)
Perustettu:  1894
Päätoimittaja:  Helena Nyman
Kotikunta:  Falun
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Falu-Kuriren on ruotsalainen vuonna 1894 perustettu sanomalehti. Se ilmestyy paperisena kuudesti viikossa ja uutisoi Falunin, Leksandin, Rättvikin, Gagnefin, Vansbron sekä Malung-Sälenin kuntien alueelta. Falu-Kurirenia julkaisee Mittmedia AB, joka on vuodesta 2020 kuulunut Bonnier-konserniin.
Lehden ensinumeron etusivu 2. heinäkuuta 1984.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
| n k Bonnier News Local |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  100% Avesta  Arbetarbladet  Arboga Tidning  Avesta Tidning  Bärgslagsbladet  Barometern OT  Blekinge Läns Tidning  Borås Tidning  Borlänge Tidning  Dala-Demokraten  Fagersta-Posten  Falköpings Tidning  Falu-Kuriren  Finnveden NU  Gefle Dagblad  Helsingborgs Dagblad  Hudiksvalls Tidning  Jönköpings-Posten  Jnytt  Kalmar Läns Tidning  Kristianstadsbladet  Länstidningen Östersund  Ljusdals-Posten  Ljusnan  Länstidningen Södertälje  Lokaltidningen  Mora Tidning  Nacka Värmdö Posten  Norrtelje Tidning XL  Nerikes Allehanda  Norrtelje Tidning  Nya Ludvika Tidning  Sala Allehanda  Skånska Dagbladet  Skaraborgs Läns Tidning  Skövde Nyheter  Smålands Dagblad  Smålandsposten  Smålänningen  Sundsvalls Nyheter  Sundsvalls Tidning  Sydöstran  Sydsvenskan  Söderhamns-Kuriren  Södertäljeposten  Södra Dalarnes Tidning  Tidningen Härjedalen  Tidningen Ångermanland  Tranås Tidning  Tranåsaktuellt  Tranås-Posten  Trelleborgs Allehanda  Ulricehamns Tidning  Värnamo Nyheter  Västboandan  Västgöta-Bladet  Vetlanda-Posten  Växjöbladet  Vestmanlands läns tidning  Ystads Allehanda  Ölandsbladet  Örebroar'n  Örnsköldsviks Allehanda  Östersunds-Posten 
Uutissivustot:  Bandypuls  Folkracepuls  Hockeypuls  Nu i Österåker
Bo Holten

Bo Holten (s. 1948) on tanskalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän on tullut tunnetuksi vanhan musiikin kuorojen johtajana ja myös johtanut usein kantaesityksiä.
Holten opiskeli musiikkitiedettä Kööpenhaminassa ja fagotinsoittoa Royal Academy of Musicissa. Tämän jälkeen hän työskenteli musiikinopettajana ja kriitikkona eri lehdissä Kööpenhaminassa. Holten perusti vuonna 1979 Ars Nova Copenhagenin, jonka kanssa hän on levyttänyt sekä vanhaa musiikkia että nykytaidemusiikkia. Myöhemmin hän perusti Musica Fictan. Holten oli vuosina 1991–2007 BBC Singersin vieraileva kuoronjohtaja ja vuosina 2007–2012 Vlaams Radiokoorin pääkuoronjohtaja. Lisäksi hän on johtanut muun muassa Ruotsin radion kuoroa, Alankomaiden kamarikuoroa ja Chamber Choir Irelandia. Kapellimestarina Holten on johtanut useimpia Tanskan ammattimaisia sinfoniaorkestereita. Hän on johtanut sekä omien teostensa että muiden säveltäjien teosten esityksiä.
Holtenin sävellystuotannossa tärkeässä asemassa ovat kuoroteokset. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa sinfonioita, konserttoja, oopperoita, kamarimusiikkia ja elokuvamusiikkia. Holten oli Valtion musiikkineuvoston jäsen vuosina 1979–1983 ja Valtion taideneuvoston musiikkikomitean puheenjohtaja vuosina 1990–1993.