stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lukio Suomessa
Lukion historia > Kurssimuotoisuus hahmottuu

Lukio-opiskelun muotoihin tuli muutoksia 1980–1990-luvuilla. Opetusministeriö pyrki 1970-luvulta 1990-luvun puoliväliin saakka yhdistämään ammattikoulutuksen ja lukion nuorisokouluksi vastaavasti kuin Ruotsissa oli tehty. Se ei toteutunut, mutta hankkeen tuloksena oli vuonna 1998 aloitettu kaksoistutkinto. Iltaoppikouluissa oli 1960-luvun lopussa tehty luokattoman järjestelmän kokeilu. Kouluhallinto halusi tutkia järjestelmän soveltavuutta myös päivälukioihin. Helsinkiläisessä Mäkelänrinteen yhteiskoulussa oltiin hyvin kiinnostuneita kokeilusta. Toinen kokeiluun halukas oli valtion virallinen kokeilukoulu Alppilan yhteislyseo.lähde?
Mäkelänrinteellä kehiteltiin uusia piirteitä luokattomuuteen. Esimerkiksi opiskelun ohjaukseen kiinnitettiin suurta huomiota. Sinne syntyi myös erikoislinja urheilijoille, jotka erityisesti tarvitsivat joustavaa järjestelmää. Koeviikkojärjestelmä sai alkunsa sieltä. Mäkelänrinteen kokeilussa luokkaryhmistä luovuttiin kokonaan: opiskelija sai vapaana luokkasidoksista noudattaa omaa ohjelmaansa ja hidastaa tai nopeuttaa opiskeluaan. Alppilan lukiossa annettiin oppilaille suuri vapaus valita kurssinsa ja ne yritettiin toteuttaa työjärjestyksessä mahdollisimman tarkoin. Alppilan varovaisemman kokeilun tulos oli, että luokattomuus-sanan asemesta otettiin käyttöön termi kurssimuotoisuus. Vuonna 1982 otettiin lukioissa valtakunnallisesti käyttöön uusi kurssimuotoinen luokallinen opetussuunnitelma suosituksin toteuttaa se jaksojärjestelmässä.lähde?
Lukio-opinnot

Lukio-opiskelun päämääränä on yleisesti ylioppilastutkinnon suorittaminen. Nuorten lukion oppimäärä koostuu vähintään 150 opintopisteestä kurssien sijaan vuoden 2019 opetussuunnitelman perusteiden mukaan. Opintoja arvioidaan opintojaksoittain. Suoritettuaan lukion oppimäärän opiskelija saa automaattisesti lukion päättötodistuksen ja mikäli hän on suorittanut hyväksytysti ylioppilastutkintoon kuuluvat kokeet tulee hänestä ylioppilas. Ylioppilaaksi ei voi siis valmistua, jos lukion oppimäärä on suorittamatta. Toisaalta lukiosta voi valmistua ilman ylioppilaaksi tuloa.lähde?
Lukio-opinnot > Kieliohjelma

Kielet jaetaan lukiossa kolmeen laajuuteen. Pitkän (A-kieli) ja keskipitkän (B1-kieli) opiskelu on kaikille pakollista. Opiskelijan on siis opiskeltava ainakin kahta kieltä, joista ainakin toisen on oltava pitkä kieli ja toisen toinen kotimainen kieli. Yhden pitkän ja yhden keskipitkän sijaan voi lukea myös kahta tai useampaa pitkää kieltä. Lyhyet kielet (B2- ja B3-kielet) ovat opiskelijoille valinnaisia.lähde?
Lähes kaikki opiskelevat pitkänä englantia, muut suosituimmat A-kielet ovat järjestyksessä saksa, ruotsi, suomi ja ranska. Keskipitkänä kielenä lähes kaikki opiskelevat toista kotimaista kieltä.
Lyhyissä kielissä ei ole pakollisia kursseja, vaan kummassakin on kahdeksan valtakunnallista syventävää kurssia. B3-kielen kahden ensimmäisen kurssin jälkeen kielet ovat samanpituisia, eli esimerkiksi B2-kielen kurssi 1 vastaa B3-kielen kurssia 3 jne. Nykyään useissa lukioissa näiden kielten ryhmät usein yhdistetään, jolloin kaksi ensimmäistä B3-kielen kurssia suoritettuaan opiskelija jatkaa kyseisen kielen opintojaan B2-kielen ensimmäisestä kurssista ja suorittaa tämän oppimäärän.lähde?
Suosituimmat lyhyen oppimäärän kielet (vähintään 6 kurssia käyneiden lukumäärän perusteella) ovat saksa, ranska, espanja ja venäjä.
Eri laajuisina opiskellut kielet (muuten kuin äidinkielenä) (opiskelijoiden määrän mukaisessa järjestyksessä keväällä 2006 valmistuneiden keskuudessa) olivat englanti (99,5 %), ruotsi (92,5 %), saksa (35,4 %), ranska (19,7 %), espanja (10,3 %), suomi (6,4 %), venäjä (5,6 %), italia (4,3 %), latina (3,8 %) ja saame (0,1 %) sekä "muu kieli" 1,2 %.
Lukio-opinnot > Valinnaiset kurssit

Lukion valinnaiset kurssit ovat joko syventäviä tai soveltavia. Syventäviä kursseja on kahdenlaisia: Valtakunnallisten syventävien kurssien sisältö määrätään valtakunnallisesti, ja se kuuluu osana ylioppilastutkinnossa testattavaan tietomäärään. Koulukohtaisten syventävien sisällöstä päättävät koulut itse, ja ne arvostellaan valtakunnallisista poiketen pelkällä suoritusmerkinnällä tai numerolla, joka ei vaikuta aineen keskiarvoon. Soveltavat kurssit sisältävät koulukohtaisesti valittuja aiheita, jotka voivat ylittää perinteisiä oppiainerajoja. Monien lukioiden soveltaviin opintoihin kuuluu myös valtakunnalliseen oppimäärään aiemmin kuuluneita, mutta sittemmin poistuneita aiheita. Pakollisten kurssien lisäksi oppilaalla pitää olla suoritettuna vähintään 10 syventävää kurssia, ennen kuin hänet voidaan hyväksyä ylioppilaaksi. Soveltavien kurssien osalta ei ole mitään määräyksiä.lähde?
Lukio-opinnot > Erityistehtävän saaneet lukiot

Joillekin lukioille on määrätty valtakunnallinen erityistehtävä taiteessa tai tieteessä. Näitä lukioita on lueteltu artikkelissa Luettelo valtakunnallisen erityistehtävän saaneista lukioista. Näissä lukioissa opiskelijan on suoritettava erityistehtävään kuuluvia kursseja tietty määrä ja hänellä on oikeus jättää kahdeksan valtakunnallisesti pakollista kurssia pois opinto-ohjelmastaan. Jotkin lukiot rajoittavat aineet, joista voi kursseja jättää pois, mutta joissakin opiskelija saa valita poisjättämänsä kurssit vapaasti. Kuitenkin jokaisesta pakollisesta oppiaineesta on suoritettava puolet pakollisista kursseista (parittomista kurssien määrästä pitää suorittaa puolikkaasta seuraavan kokonaisluvun verran kursseja) ja kirjoitettavien aineiden kaikki pakolliset tulee suorittaa. Yleisiä kevennettäviä aineita ovat muun muassa ruotsi/matematiikka (toinen on pakollista kirjoittaa), uskonto, biologia, maantiede, kemia, fysiikka ja liikunta.lähde?
Erityistehtävän saaneiden lukioiden suosio on suuri. Moniin pääsee sisään vain vajaa puolet hakijoista, ja opiskelu erityislukiossa poikkeaa monin tavoin yleislukioista. Esimerkiksi korkeakoulut voivat antaa hyväksilukuja joistakin erityislukioissa suoritetuista kursseista.lähde? Erityislukioiden erityistehtävään kuuluvat kurssit suoritetaankin usein kunkin alan ammattilaisten ohjauksessa, ja tällöin kyse on todellisesta painotuksesta. Usein tähän sekoitetaankin jotakin ainetta erityisesti painottavat yleislukiot (esimerkiksi monet lukiot voivat tarjota teatteritaiteen tai valokuvauksen kursseja), joiden opiskelijalla ei kuitenkaan ole em. vähennysoikeutta valtakunnallisesti pakollisista kursseista. Opettajatkin ovat tällaisissa lukioissa harvemmin muodollisesti päteviä opettamassaan erityisaineessa.lähde?
Lukio-opinnot > Suoritusaika

Lukion suoritusaika on normaalisti 2–4 vuotta, erityisluvalla vielä pidempään. Ylioppilaaksi on mahdollista valmistua joko syksyllä tai keväällä. Suurin osa opiskelijoista valmistuu kolmessa vuodessa ja vain ani harva kahdessa. Erityislukioissa opiskelu venyy usein 3,5 tai neljään vuoteen.lähde?
Toisen vuosikurssin opiskelijoita kutsutaan penkinpainajaisten jälkeen "vanhoiksi", koska he ovat perinteisesti olleet tämän jälkeen lukion opiskelijoiden vanhinta ikäluokkaa. Nykyään näin ei kuitenkaan ole, sillä luokattomassa lukiossa on lähes aina myös pidempään kuin kolme vuotta kirjoilla pysyviä opiskelijoita. Viimeisen vuoden opiskelijaa kutsutaan abiturientiksi, "abiksi". Abiturientit eivät myöskään aina siirry kokonaan ns. lukulomalle, vaan monet keräävät kursseja vielä loppukevään, penkinpainajaisten jälkeenkin. Perinteistä kuitenkin halutaan pitää kiinni. Lukiolaisten erityisiä opiskelujen ulkopuolisia tapahtumia ovat vanhojen tanssit ja abiturienttien penkinpainajaiset.lähde?
Lukion merkitys opiskelijalle

Jos opiskelijalla on tavoitteena esimerkiksi korkea-asteen opinnot, joissa opiskelun lähtökohtana ovat hyvät kielelliset, matemaattiset tai yhteiskunnalliset valmiudet, on lukio tällöin oikea valinta toisen asteen oppilaitokseksi. Sekä lukio että kolmivuotinen ammattitutkinto antavat yhtäläisen korkeakoulukelpoisuuden, mutta ammatillisen tutkinnon pohjalta pyrkivien kohdalla todistuksen arvosanoja ei huomioida. Heidän täytyy todistaa kelpoisuutensa pärjäämällä hyvin pääsykokeessa. Jyväskylän yliopistossa ei ole huomattu eroja opiskelijoiden suoriutumistasossa pohjakoulutuksen perusteella. Sen sijaan joillekin ammattikorkeakoulujen koulutusohjelmilla opiskelevista huomattava osa on suorittanut saman alan ammattitutkinnon (esimerkiksi insinöörikoulutusohjelmat). Käytännössä monet lukioon menevät opiskelijat eivät vielä tiedä omaa tulevaisuuden alaansa peruskoulun jälkeen, joten lukio on luonteva ratkaisu. Suurissa kaupungeissa lukioiden keskiarvorajat voivat olla verrattain korkeita, jolloin heikon opiskelijan on joko hakeuduttava syrjäisen maaseudun lukioon tai ammattioppilaitokseen. Maaseudulla lukion keskiarvoraja voi sen sijaan olla niin matala, että joillekin ammattioppilaitosten linjoille on hankalampi päästä. Osa heikon keskiarvon saaneista käy valinnaisen kymppiluokan korottaakseen numeroitaan ja päästäkseen haluamaansa oppilaitokseen.lähde?
Lukion merkitys opiskelijalle > Kaksois- ja kolmoistutkinnot

Osassa ammattikouluista ja lukioista voi suorittaa ammattitutkinnon yhteydessä myös ylioppilastutkinnon; tällöin puhutaan kaksoistutkinnosta. Kaksoistutkintolaisilla opiskelu kestää yleensä kolmesta neljään vuotta. Tällöin osa ammattitutkinnon opinnoista korvataan lukion oppimäärään sisältyvillä pakollisilla kursseilla. Opiskelija saa ammattioppilaitoksen päästötodistuksen ja ylioppilastutkintotodistuksen. Tällainen ammattilukio voidaan toteuttaa useilla tavoin: valinta pitkän ja lyhyen matematiikan välillä voi määräytyä automaattisesti. Pakollisten kurssien lisäksi saatetaan tarjota myös mahdollisuus lukea jonkin yksittäisen aineen, esimerkiksi fysiikan, syventävät kurssit. Mahdollista on myös suorittaa sekä ammatillinen perustutkinto että lukion koko oppimäärä. Tällöin puhutaan kolmoistutkinnosta.lähde?
Lukiokoulutuksen järjestäminen

Lukioiden ylläpitäminen on vapaaehtoista, mutta suurin osa Suomen kunnista ylläpitää ainakin yhtä lukiota. Ongelmana lukion pitämisessä on pienille kunnille riittävän opiskelijamäärän saanti. Näissäkin kunnissa täytyy toteuttaa valtioneuvoston asetusta, jonka mukaan valtakunnalliset syventävät kurssit tulee tarjota opiskelijalle valittaviksi.
Opetushallitus myöntää halukkaille kunnille ja yhteisöille opetuksen järjestämisluvat. Luvan saanti edellyttää, että hakijalla on taloudelliset ja ammatilliset edellytykset järjestää lukio-opetusta. Lukio-opetusta ei saa järjestää taloudellisen hyödyn tavoittelemiseksi, mutta opetuksenjärjestäjät ovat oikeutettuja valtionapuun.
Lukio-opiskelijan opintososiaaliset edut eivät ole yhtä hyvät kuin peruskoululaisen, mutta lukio-opiskelijalla on oikeus ilmaiseen opetukseen, opiskelijahuoltoon sekä yhteen ilmaiseen lounaaseen päivässä. Koulukirjat ja opetusmateriaalit olivat opiskelijan omalla vastuulla, mikä oli eräänlainen jäänne vanhalta oppikouluajalta.Laajennettu oppivelvollisuus astui voimaan 2021 ja sen myötä toisen asteen opinnot muuttuivat maksuttomiksi. Koulumatkoihin lukiolainen voi saada tukea Kansaneläkelaitokselta, ja opiskelijalla on oikeus opintotukeen, johon vaikuttavat vanhempien tulot alle 20-vuotiaalla opiskelijalla.
Lukiokoulutuksessa ei tunneta perusopetuksen lähikoulukäsitettä. Sen sijaan jokaisella on oikeus hakea yhteishaussa haluamaansa lukioon, joka valitsee opiskelijat perusopetuksen päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvon mukaisessa järjestyksessä. Tästä poikkeuksen voivat tehdä erityisen koulutustehtävän saaneet lukiot, jotka järjestävät usein pääsykokeen. Tarvittava keskiarvo määräytyy lukioittain hakijoiden mukaan, joten keskiarvoraja on yleensä huomattavasti korkeampi esimerkiksi suurten kaupunkien suosituissa lukioissa kuin 5 000 asukkaan kuntien lukioissa, joskin joihinkin pienempiinkin lukioihin on päätetty tietty keskiarvoraja, joka opiskelijan pitää ylittää päästäkseen lukioon.
Aiheesta muualla

Lukiolaki
Lukioasetus
Asetus lukion tavoitteista ja tuntijaosta
Lukion opetussuunnitelman perusteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Opetushallitus
Kouluportaali
Suomen Lukiolaisten Liitto ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylioppilastutkinto Suomessa
Lukio-opinnot (Opintoluotsi)
Opiskelupaikka.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen lukiot kartalla
Lukion tuottamat jatkokoulutusvalmiudet korkeakoulutuksen näkökulmasta (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 23.9.2012
Helsingin kuvataidelukio.
Lukiosta valmistuneet ylioppilaat saavat valmistuessaan ylioppilaslakit. Kuvassa suomalainen lakki.
Tšingis-kaani

| Tšingis-kaani |
| --- | --- |
 Temüdzin eli Tšingis-kaani. Muotokuva albumista Yuanin keisareita (Yuandjai di banshenxiang), Taipein kansallinen palatsimuseo.
Mongolien suurkaani
Valtakausi:  Kevät 1206 – 18. elokuuta 1227
Seuraaja:  Tolui (sijaishallitsija) Ögödei

Syntynyt:  1162 tai 1167 Khentiin vuoristo, Mongolia
Kuollut:  18. elokuuta 1227 (n. 60 tai 65 vuotta) Yinchuan
Puoliso:  Börte Külan Jesügen Jesülün Ibaqa Möge
Lapset:  Jotši Tšagatai Ögödei tytär Alakai Beki (n. 1191–1230 jälkeen) Tolui
Suku:  Borjigin
Isä:  Jesügei
Äiti:  Hoelün
Uskonto:  tengrismi
Tšingis-kaani (mong. Чингис хаан, Tšingis haan, alkuperäinen nimi Temüdžin (Тэмүжин), 1162/1167 – 18. elokuuta 1227) oli mongolien sotilasjohtaja ja lainlaatija, joka valloitti 1200-luvun alussa suuren osan Keski- ja Itä-Aasiaa. Hän oli ensimmäinen Mongolivaltakunnan suurkaani, ja häntä pidetään Mongolian valtion isänä.
Nuorena kovia kokenut Temüdžin sai heimosotien tuloksena yhdistettyä hajanaiset mongoliheimot. Hänet julistettiin vuonna 1206 Tšingis-kaaniksi, kaikkia mongoleita hallitsevaksi suurkaaniksi. Otettuaan ensin Mongoliassa käyttöön kirjoitusjärjestelmän ja laadittuaan lain Tšingis aloitti laajat sotaretket, joilla hän sai käsiinsä suuria osia Euraasiasta. Näihin kuuluivat hyökkäykset Läntiseen Xiaan, Jin-valtioon, Karakitain valtakuntaan, Kovaresmiaan‎ ja Afganistaniin. Lisäksi Tšingisin kenraalit kävivät sotajoukkoineen taistelemassa aina Mustanmeren rannikoilla asti.
Ennen kuolemaansa vuonna 1227 Tšingis-kaani nimesi seuraajakseen poikansa Ögedein ja pilkkoi valloituksensa kaanikunniksi neljälle pojalleen.
Nuoruus

Tiedot Tšingis-kaanin, alkuperäiseltä nimeltään Temüdžinin, elämästä perustuvat 1200-luvun alkupuolelta peräisin olevaan Mongolien salaiseen historiaan sekä muutamaan myöhempään kiinalaiseen ja arabialaiseen tekstiin. Pian Tšingis-kaanin kuoleman jälkeen koottuun Mongolien salaiseen historiaan on kerätty Tšingisin elämän varrelta kaikki tapahtumat, joiden katsottiin selittävän hänen valtaannousunsa. Kirjan mukaan Tšingisin nousu perustui Taivaan (Tengrin) johdatukseen aina hänen klaaninsa muinaisista esi-isistä lähtien. Tarkoituksensa vuoksi kirjaa ei pidetäkään luotettavana historiateoksena.
Temüdžin syntyi joidenkin tutkijoiden mukaan vuonna 1162, toisten mukaan vuonna 1167. Legendan mukaan hän piteli syntyessään oikeassa kädessään verihyytymää. Toisen legendan mukaan suvun kantavanhemmat olivat sininen susi Börte Chino ja villipeura Gua Maral. Temüdžin syntyi ylhäiseen perheeseen vanhimpana lapsena, hänen isänsä Jesügei oli Borjigin-klaanin heimopäällikkö ja hänen äitinsä oli Olkonud-klaanin Hoelün. Alle kymmenvuotiaana Temüdžinin oli määrä mennä naimisiin merkittävän mongolijohtajan Dei-secenin tyttären Börten kanssa. Hänen isänsä kuitenkin myrkytettiin sitä ennen, ja Temüdžin hylättiin arolle kuolemaan.
Temüdžin eli aroilla kolmen tai neljän vuoden ajan äitinsä, äitipuolensa ja kuuden sisaruksensa kanssa luonnosta keräämällään ja metsästämällään ravinnolla. Kolmentoista vuoden iässä Temüdžin riitaantui velipuolensa Bekterin kanssa ja surmasi tämän.
Vihollisklaani Taitšut halusi päästä Temüdžinista lopullisesti eroon ja vangitsi hänet kolmen päivän takaa-ajon jälkeen. Parin viikon kuluttua Temüdžinin onnistui paeta, ennen kuin hänet ehdittiin teloittaa. Temüdžin alkoi kerätä miehiä oman klaaninsa ja vaimonsa klaanin tueksi. Hänen vihollisensa hyökkäsivät, ajoivat Temüdžinin pyhälle Burhan Haldun -vuorelle pakoon ja ryöstivät Börten, jonka kanssa Temüdžin oli mennyt naimisiin. Taivaan suojeluksessa ollut Temüdžin lähti ryöstäjien perään veriveljensä Jamukan ja 12 000 miehen kanssa ja pelasti vaimonsa.
Mongolien yhdistäjä

Temüdžin voitti useita taisteluita, ja hänen armeijansa kasvoi. Lopulta Temüdžin yhdisti erillisistä, mutta toisilleen sukua olevista klaaneista muodostuneet Keski-Aasian paimentolaisheimot liittolaisten verkostoksi. Temüdžin nousi verkoston hallitsevaksi johtajaksi diplomatian, anteliaisuuden ja säälimättömän voimankäytön ansiosta. Hän alisti muun muassa tataarit, kereiitit, naimaanit ja merkiitit. Vuonna 1206 mongolit nimittivät Kerulenjoella Temüdžinin virallisesti johtajakseen, ja hän sai nimekseen Tšingis-kaani.
Suurkaanina > Uudistukset

Tšingis-kaani valitsi uiguurien kirjaimiston pohjalta laaditun kirjaimiston mongolin kielen kirjoitusjärjestelmäksi. Hän laaditutti vuosina 1206–1218 kirjallisen lain, jasan. Hän perusti myös hevoskuriirien jam-postiverkoston vaihtopaikkoineen. Hän laajensi omaa henkivartiokaartiaan (kesikten) 800 miehestä 10 000 mieheen, jotka edustivat turvallisuussyistä monia heimoja ja olivat hänen armeijansa ylimpien upseerien poikia.
Suurkaanina > Sotaretket Kiinaan

Tšingis-kaani alkoi laajentaa valtakuntaansa taitavasti liikkuvien ja väsymättömien ratsujousimiestensä muodostaman armeijan avulla. Hän oli myös taitava käyttämään hyväkseen vihollistensa keskinäisiä kaunoja luodakseen eripuraa heidän välilleen. Tšingisin joukkoja motivoi valloituksista tasapuolisesti jaettu ja saatu ryöstösaalis ja voittoisille komentajille annetut maat ja orjat. Tšingis sai lyömiensä alueiden vasallihallitsijoilta suojelurahaa. Tšingisin taktiikkaan kuului kaupunkien hävittäminen salamahyökkäyksillä ja joskus niiden koko väestön murhaaminen varoitukseksi muille kaupungeille.
Suurkaanina > Sotaretket Kiinaan > Sotaretket Läntiseen Xiaan

Mongoliasta etelään sijaitsi kolme kiinalaisvaltiota: tangutien Läntinen (Xi) Xia Mongolian lounaispuolella, Jin-dynastia kaakkoispuolella ja Song-dynastia niiden eteläpuolella. Tšingis aloitti valloituksensa Läntisestä Xiasta, sillä heikkona ja arolla sijaitsevana se oli helpompi valloittaa kuin vuoristoinen ja linnoitettu Jin. Hän havitteli Läntisestä Xiasta saalista joukoilleen ja halusi tehdä maasta suojelurahaa maksavan vasallivaltionsa.
Mongolit olivat tehneet Temüdžinin johdolla hyökkäyksiä Läntiseen Xiaan jo vuodesta 1205 alkaen, kun kereiittien johtaja oli paennut sinne. Tšingis-kaanin joukot tekivät keväällä 1209 suurhyökkäyksen Läntiseen Xiaan. Kun Tšingis oli valloittanut ensimmäiset rajakaupungit, tangutit pyysivät apua Jiniltä, joka kuitenkin torjui avunpyynnön. Suurkaanin joukot ratsastivat aavikon yli pääkaupunki Yinchuania edeltävään solaan, jota vartioi kymmenien tuhansien tangutien armeija. Kahden kuukauden odottelun jälkeen mongolit teeskentelivät vetäytyvänsä. Kun tangutit hyökkäsivät mongolien jälkijoukkojen kimppuun, pääjoukot yllättivät heidät. Näin mongolien tie pääkaupunkiin oli avoin.
Kun mongolit saavuttivat Yinchuanin, he eivät pystyneet valloittamaan kaupunkia heti, sillä heiltä puuttuivat katapultit ja muut linnoitusten valloittamisessa tarvittavat heitto- ja murtolaitteet. He yrittivät aluksi hukuttaa kaupungin avaamalla padot, mutta alavalla maalla tästä oli haittaa vain mongoleille itselleen, jotka joutuivat vetäytymään kukkuloille. Toisaalta tangutien sadot olivat nyt pilalla ja heiltä alkoi loppua ruoka. Tangutien keisari antoi Tšingis-kaanille tyttärensä vaimoksi sekä kameleita, metsästyshaukkoja ja tekstiilejä. Saatuaan näin Läntisestä Xiasta itselleen vasallivaltion Tšingis lähti joukkoineen takaisin kohti kotimaata.
Suurkaanina > Sotaretket Kiinaan > Sotaretket Jiniin

Seuraavaksi Tšingis-kaani kävi Jin-dynastian kimppuun. Kiinan muuri ei pidätellyt mongoleita, sillä vielä 1200-luvun alussa muuri koostui helposti ylitettävistä maavalleista. Jin-valtiossa oli kuitenkin kymmenen kertaa enemmän asukkaita kuin mongolien valtiossa, sen armeija oli suurilukuinen ja kaupungit linnoitettuja.
Tšingisin joukot kokoontuivat keväällä 1211 Hentii-vuorten eteläisiin laaksoihin ja ylittivät 800 kilometrin levyisen Gobin autiomaan kolmessa leveässä rivistössä. Mongolit ajoivat Jinin joukot takaisin pääkaupunkiinsa Pekingiin ja valloittivat useita kaupunkeja ja linnakkeita Keltaiseltajoelta Mantšuriaan, mukaan lukien Jin-valtakunnan toiseksi tärkeimmän kaupungin Shenyangin.
Mongolit vetäytyivät ensin takaisin pohjoiseen mutta palasivat Jiniin ryöstelemään syksyllä 1212. Seuraavan kerran he hyökkäsivät kesällä 1213. Tällöin Tšingis jatkoi joukkoineen kohti pääkaupunki Pekingiä valloittaen ja tuhoten kaupunkeja kaikkialta. Pekingin piiritys kesti vuoden ja päättyi keväällä 1214. Mongolit lopettivat piirityksen, kun Jinin keisari oli luovuttanut prinsessan, 500 lasta, 3 000 hevosta ja suuren määrän silkkikangasta.
Pekingin piirityksen seurauksena Jin alkoi siirtää pääkaupunkiaan Keltaisenjoen eteläpuolelle Kaifengiin. Kun vetäytymässä ollut Tšingis kuuli tästä, hän suuttui, palasi Pekingiin ja alkoi piirittää sitä uudelleen. Peking antautui kesällä 1215. Tšingis oli itse jo matkalla kotimaahan, kun mongolijoukot hävittivät Pekingin ja murhasivat tuhansia asukkaita. Näin mongolit olivat valloittaneet Jin-valtakunnan sydänmaat ja katkaisseet sen kahtia.
Tšingisin kenraalit Mukali ja Kasar hyökkäsivät vuosina 1214-1216 Jin-valtion pohjoisosiin Mantšuriaan. Päästyään Tyynenmeren rannikoille joukot jatkoivat Korean niemimaalle ja saivat Korean hovista sotasaaliina kirjoituspaperia. Sen jälkeen Tšingis lähetti omia ja vasallivaltionsa Läntisen Xian joukkoja valloittamaan Jinin pääkaupunki Kaifengia Keltaisenjoen eteläpuolella. Kaupungin puolustus kuitenkin kesti hyökkäyksen. Tytär Alakai Beki (n. 1191–1230 jälkeen) toimi sijaishallitsijana, sen jälkeen kun Tšingis lähti Kiinasta länteen.