stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Domus

Atriumin ja peristyliumin ympärille rakennettu domus
Domus oli Rooman valtakunnan rikkaan yläluokan, patriisien suosima kaupunkitalo. Domukset oli suuria ja ylellisiä yksi- tai kaksikerroksisia rakennuksia, jotka rakennettiin yhden tai useamman sisäpihan ympärille. Tyyli on periytynyt etruskeilta. Toinen valtakunnan kaupungeissa yleinen asuintalotyyppi oli insula, ala- ja keskiluokan plebeijien asuttama vuokrakasarmi.
Domukseen saavuttiin useimmiten suoraan kauppakadulta eteishallin (fauces) kautta. Talon kadunpuoleisella seinällä ei tyypillisesti ollut asuinhuoneita vaan kauppoja (tabernae), jotka talon isäntä vuokrasi kauppiaille mikäli ei tarvinnut niitä omiin liiketoimiinsa. Talojen ulkoseinillä ei sijainnut juurikaan ikkunoita, jotta kaupungin hälinä ei pääsisi häiritsemään isäntäväen kotirauhaa.
Eteisestä (vestibulum) saavuttiin atriumiin, talon tärkeimpään huoneeseen, jossa isäntäväki otti vastaan vieraitaan. Atriumin keskellä oli katossa oleva aukko (compluvium) valon, ilman ja sadeveden keräämistä varten. Aukon alapuolella sijaitsi usein sadevesiallas (impluvium). Atriumissa sijaitsi myös kotialttari (lararium). Atriumista oli sisäänkäynti talon muihin tärkeisiin huoneisiin: isäntäväen makuuhuoneisiin (cubiculum), ruokasaliin (triclinium) ja isännän työhuoneeseen (tablinum).
Etenkin suuremmissa taloissa oli atriumin lisäksi sisempänä myös toinen puutarhamainen pylväiden ympäröimä sisäpiha (peristylium), jonka keskiosa oli kattamaton. Ylellisesti sisustetusta peristyliumista saattoi löytyä patsaita, suihkulähteitä tai kalalammikko (piscina). Peristyliumin ympärillä saattoi sijaita lisää makuuhuoneita, keittiö (culina), jossa orjat valmistuvat aterioita isäntäväelle ja heidän vierailleen, sekä varastoja ja orjien asuinhuoneita.
Roomalaiset domukset sisustettiin ylellisesti. Seinät olivat värikkäästi maalattuja ja lattioita koristivat mosaiikit. Huonekaluista tärkein oli sänky, jossa roomalaiset viettivät mielellään aikaansa. Jopa ruokasalin pöytää ympäröivät sänkymäiset sohvat, joilla loikoiltiin ateriasta nauttien. Muita huonekaluja taloissa oli vähän, sänky oli usein makuuhuoneen ainut huonekalu. Harvan sisustuksen avulla pyrittiin asuntoihin saamaan avaruutta ja suuremman tilan tuntua.
Kuvia roomalaisen domuksen raunioista Vaison-la-Romainessa Ranskassa

Oikealla hypokaustilla lämmitetty kylpyhuone ja vasemmalla atrium. Väliin jäävät huoneet ovat makuuhuoneita.
Pylväiden ympäröimä atrium.
Kahdella tulisijalla varustettu liesi culinassa eli keittiössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Domus Wikimedia Commonsissa
Pikkuhedelmäkääriäinen

| Pikkuhedelmäkääriäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääriäismäiset Tortricoidea
Heimo::  Kääriäiset Tortricidae
Alaheimo::  Kirjokääriäiset Olethreutinae
Suku::  Pammene
Laji::  rhediella
Kaksiosainen nimi
 Pammene rhediella  (Clerck, 1759) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuhedelmäkääriäinen, joissakin lähteissä punelatvakääriäinen, (Pammene rhediella) on pieni, tummansävyinen perhonen. Toukkana sillä on jonkin verran merkitystä hedelmäpuiden tuholaisena.
Koko ja ulkonäkö

Pikkuhedelmäkääriäisen etusiivet ovat tumman tuhkanharmaat, mutta siiven kärkiosa on ruskehtavan oranssi ja siinä saattaa erottua hopeankiiltoisia poikkijuovia. Siiven kärkiosan etureunassa on rivi valkeita kostaalitäpliäselvennä. Takasiivet ovat  etusiipiä vaaleamman harmaat. Siipiväli 9–12 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Pikkuhedelmäkääriäistä tavataan Euroopasta Lähi-idän kautta Keski-Aasiaan. Suomessa lajia on tavattu harvakseltaan suunnilleen Vaasa-Imatra-linjan eteläpuolella sekä Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolella.
Elinympäristö ja elintavat

Aikuisten perhosten lento keskittyy toukkien ravintokasviksi sopivien puiden kukinta-aikaan. Perhoset ovat aktiivisia päivällä ja lentävät etenkin kirkkaalla auringonpaisteella puiden latvustoissa. Satunnaisesti yksilöitä voi tulla hämärän aikaan valolle. Naaras munii yksittäisiä munia ravintokasvien lehtien alapinnoille, mistä kuoriutuneet toukat hakeutuvat hedelmien raakileisiin. Toukka kehrää suojakseen lujaa seittiä, johon tarttuu toukan ulosteita ja vahingoittaa raakiletta joko pinnallisesti, yleensä piilotellen raakileeseen kiinni kehrätyn lehden suojissa tai kaivertaa hedelmälihaan kapean käytävän raakileen kiinnityskohdasta alkaen. Tavallisesti käytävä ei ulotu siemenkotaan saakka. Toukka voi myös siirtyä kasvaessaan raakileesta toiseen. Pahoin vahingoittuneet raakileet putoavat maahan tai jäävät roikkumaan seitin varaan. Pinnallisesti vahingoittuneet voivat kypsyä normaalisti, mutta vahingoittunut kuoren kohta arpeutuu ja kypsä hedelmä on epämuodostunut. Täysikasvuinen toukka rakentaa kotelokopan maahan tai kaarnan rakoon ja talvehtii sen sisällä. Varsinainen koteloituminen tapahtuu keväällä.
Torjuntaa varten lajin esiintymistä voidaan kartoittaa feromonipyydyksillä. Lajille on olemassa kaupallinen feromoni, mutta yksilöitä tulee jonkin verran myös omenakääriäisen feromonille.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla ruusukasveihin kuuluvilla puulajeilla, etenkin orapihlajalla (Crataegus) ja omenalla (Malus), mutta harvakseltaan myös  luumulla (Prunus domestica), päärynällä (Pyrus) sekä kirsikalla (Prunus cerasus).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Lepidoptera.pl[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Domrémy-la-Pucelle

| Domrémy-la-Pucelle |
| --- | --- |
 Jeanne d’Arcin synnyintalo
 vaakuna
 Domrémy-la-Pucelle
 Koordinaatit: 48°26′35″N, 05°40′33″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Grand Est
Departementti:  Vosges
Arrondissementti:  Neufchâteau
Kantoni:  Coussey
Hallinto:  
 – Pormestari:  Daniel Coince
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,99 km²
Väkiluku (2014):  126
 – Väestötiheys:  14 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  88630
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Domrémy-la-Pucelle on Ranskan kunta Grand Estin hallintoalueella Vosgesin departementissa Meusejoen varrella. Kunnassa on arviolta 126 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 8,99 neliökilometriä.
Kylä on Jeanne d'Arcin syntymäpaikka, alkuperäiseltä nimeltään Domrémy. Se nimettiin uudelleen Domrémy-la-Pucelleksi Jeannen lempinimen, ”la pucelle d'Orléans” (”Orléansin neitsyt”), mukaan.
Kuvia

Bois-Chenun basilika
Kylän pääkatu
Meusejoen silta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Domrémy-la-Pucelle Wikimedia Commonsissa
Domowina

| Domowina |
| --- | --- |

 Domowinan logo.
Perustettu:  13. lokakuuta 1912
Toimiala:  sorbilainen kulttuuritoiminta
Jäsenmäärä:  7 300
Toiminnanjohtaja:  Bernhard Ziesch
Jäsenlehti:  Naša Domowina
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Domowina on sorbilainen sorbilaista kulttuuria, politiikkaa ja sorbin kieltä suojelemaan ja edistämään keskittynyt kattojärjestö, johon kuuluu useita sorbilaisia järjestöjä. Järjestössä toimii klubeja, seuroja ja kotiseutuyhdistyksiä. Lisäksi järjestö osallistuu sorbilaisten nuorten sosiaalityöhön. Domowinalla on nykyisin noin 7 300 jäsentä.
Historia

Domowina perustettiin 13. lokakuuta 1912. Järjestö toimi nykyisten tavoitteidensa mukaisesti maaliskuuhun 1937 saakka, jolloin kansallissosialistit kielsivät sen ja takavarikoivat sen omaisuuden. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun järjestö oli kieltäytynyt hyväksymästä kansallissosialistien teoriaa sorbien germaanisuudesta. Järjestö aloitti toimintansa uudestaan 10. toukokuuta 1945 Natsi-Saksan kukistuttua. Vuonna 1949 järjestö sai Saksin osavaltiolta julkisen järjestön aseman. Lisäksi Saksissa oli astunut voimaan vuonna 1948 voimaan laki, jolla taattiin sorbien oikeudet. Samanlainen laki tuli käyttöön Brandenburgissa seuraavana vuonna. Järjestö sai sorbilaiseen kulttuuritoimintaan valtion tukea, mutta tuki heikkeni sittemmin. Domowinan johtoon valittiin "oikein" ajattelevia kommunisteja, ja DDR:n politiikka tähtäsi lopulta sorbien assimilisoimiseen. Uudistuksia alettiin ajaa vuonna 1989, ja järjestön tavoitteet uusittiin yleiskokouksessa 15. kesäkuuta 1991.
Rakenne

Domowinaan kuuluu 12 Lusatiassa toimivaa yksittäistä järjestöä ja 6 Lusatian ulkopuolella toimivaa järjestöä. Domowina on jaettu viiteen alueelliseen alajärjestöön:
Župa "Jan Arnošt Smoler" Budyšin Bautzenissa.
Župa "Michał Hórnik" Kamjenc Crostwitzissa.
Župa "Handrij Zejler" Wojerecy Hoyerswerdassa.
Župa Dolna Łužyca z.t Cottbusissa.
Župa Běła Woda/Niska Schleifessä.
Domowinan istuntotalo Bautzenissa.
Domenico Di Carlo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 23. maaliskuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Cassino , Frosinone, Italia
Lempinimi: Mimmo
Seura
Seura:  AC ChievoVerona
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1981   1981–1982   1982–1984   1984–1986   1986–1987   1987–1990   1990–1999   1999–2001   2001 |  Real Cassido   Treviso FBC   Calcio Como   Treviso FBC   Ternana Calcio   US Città di Palermo   Vicenza Calcio   US Lecce   AS Livorno Calcio    FC Südtirol-Alto Adige | 037 (1) 026 (1) 000 (0) 055 (3) 030 (3) 097 (6) 266 (9) 004 (0) 027 (0) 000 (0) |
Valmennusura
2001–2004 2004–2007 2007–2008 2008–2010 2010–2011 2011–2012 2014 2014–2015 2015–2017 2018 2018–:  Vicenza Primavera   AC Mantova   Parma FC   AC ChievoVerona  UC Sampdoria  AC ChievoVerona  AS Livorno Calcio  AC Cesena  Spezia Calcio  Novara Calcio  AC ChievoVerona
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Domenico Di Carlo (s. 23. maaliskuuta 1964) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Marraskuusta 2018 lähtien hän on toiminut AC ChievoVeronan päävalmentajana.
Ura pelaajana

Di Carlon pelaajaura alkoi 1970-luvun lopulla Serie C2:ssa pelanneessa Real Cassinossa. 1981 Di Carlo siirtyi Trevisoon jatkaen uraansa alemmilla sarjatasoilla läpi 1980-luvun. 1990 Di Carlo siirtyi US Città di Palermosta Vicenza Calcioon, jota edusti sittemmin yhdeksän kauden ajan nousten seuran kanssa Serie C1:stä aina Serie A:han saakka. Kaudella 1996/97 Di Carlo juhli Vicenzassa sensaatiomaista Coppa Italian voittoa SSC Napolista ja seuraavalla kaudella Vicenza eteni Cup-voittajien Cupissa aina välieriin saakka.
1999 Di Carlo jätti Vicenzan pelattuaan seurassa 266 sarjaottelua ja siirtyi US Lecceen. Peliaikaa seurassa ei juurikaan tullut ja yhden kauden jälkeen hän suuntasi AS Livorno Calcioon, joka pelasi Serie C1:ssä. Di Carlo lopetti uransa syystalvella 2001 FC Südtirol-Alto Adigessa, jossa ei pelannut yhtään ottelua.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Coppa Italia: 1997
Ura valmentajana

Peliuransa lopettamisen jälkeen Di Carlo siirtyi valmentajaksi. 2001 hän aloitti Vicenza Calcion nuorisojoukkueen peräsimessä. Kolmen Vicenza Primavera -vuoden jälkeen hän allekirjoitti sopimuksen Serie C1:ssä pelanneen AC Mantovan kanssa. Debyyttikausi Mantovassa päättyi riemulliseen nousuun Serie B:hen. Kausi toiseksi ylimmällä sarjatasolla oli Di Carlon miehistölle sensaatiomaisen hyvä ja joukkue taisteli nousukarsinnoissa jopa paikasta Serie A:han, mutta lopulta Torino FC oli parempi. Di Carlo jatkoi Mantovan valmentajana vielä kauden 2006/07, joka päättyi Serie B:n kahdeksanteen sijaan.
Kesällä 2007 Di Carlo debytoi valmentajana Serie A:ssa allekirjoitettuaan sopimuksen Parma FC:n kanssa. Menestys Parmassa ei ollut päätä huimaavaa ja seura vajosi putoamiskamppailuun. Maaliskuussa 2008 seurajohto sai tarpeekseen ja UC Sampdorialle kärsityn 1–2 kotitappion jälkeen Di Carlo sai potkut.
Marraskuussa 2008 Di Carlo palasi valmennustehtäviin, kun Serie A:ssa sijalla 18 majaillut nousijajoukkue AC ChievoVerona palkkasi hänet päävalmentajakseen.  Debyyttikaudellaan Di Carlo luotsasi Chievon sijalle 16 ja seura turvasi sarjapaikkansa neljän pisteen turvin. Kausi 2009/10 sujui hieman paremmin Chievon sijoituttua neljänneksitoista.
Toukokuussa 2010 Di Carlo allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Mestarien liigan karsintoihin selviytyneen UC Sampdorian päävalmentajaksi.  Di Carlon johdolla Sampdoria ei onnistunut selvittämään tietään Mestarien liigaan, mutta Eurooppa-liigassa joukkue kuitenkin pääsi pelaamaan. Maalinteko-ongelmista kärsinyt seura vajosi kuitenkin heikon talvivireen myötä Serie A:ssa kauas kärjestä ja lopulta Di Carlo sai maaliskuussa 2011 potkut Sampdorian voitettua vain yhden kymmenestä perättäisestä ottelusta.
Kesäkuussa 2011 DiCarlo palasi AC ChievoVeronan päävalmentajaksi.  Kausi 2011/12 päättyi ChievoVeronan osalta kohtuullisesti kymmenenteen sijaan. Syksy 2012 alkoi nihkeästi ja lopulta lopulta viisi perättäistä tappiota koituivat Di Carlon kohtaloksi ja hän sai potkut lokakuun alussa.
Tammikuussa 2014 Di Carlosta tuli Serie A:n sijalle 19 juuttuneen AS Livorno Calcion päävalmentaja.  Di Carlo sai potkut huhtikuussa 2014, kun Livorno oli edelleen kolme pistettä putoamisviivan alapuolella.
Joulukuussa 2014 Di Carlosta tuli Serie A:ssa putoamista vastaan taistelleen AC Cesenan päävalmentaja. Cesena voitti Di Carlon johdolla vain kolme pelaamastaan 24 ottelusta ja putosi kauden jälkeen Serie B:hen. Di Carlo jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuussa 2015 Di Carlosta tuli Serie B:ssä pelaavan Spezia Calcion uusi päävalmentaja. Hän valmensi joukkuetta kesään 2017 saakka.
Helmikuussa 2018 Di Carlosta tuli Novara Calcion päävalmentaja kesään 2019 ulottuvalla sopimuksella.  Di Carlon johdolla Novara putosi sarjasta kauden päätteeksi ja hän jätti tehtävänsä. Marraskuussa 2018 Di Carlo palasi AC ChievoVeronan päävalmentajaksi.
Ura valmentajana > Ura valmentajana

Serie C1:n hopeaa: 2005
Durupinarin löytö

Durupinarin muodostuma
Durupınarin löytö on Itä-Turkissa vuorenrinteestä oleva muodostuma. Muodostuma sijaitsee noin 27 kilometriä Araratista etelään. Löytö on saanut nimensä Turkin armeijan kapteeni  İlhan Durupınarin mukaan. Tämä huomasi muodostelman valokuvista ja osallistui vuonna 1960 sitä tutkimaan lähetettyyn retkikuntaan.
Masherin rinteessä 1960 käynyt Turkin armeijan ja amerikkalaisten adventistitiedemiesten ryhmä totesi, että muodostuma on kiveä ja maata. 1977 paikalle saapui asiasta innostunut anestesialääkäri Ronald Wyatt, joka löysi lähialueilta ajoankkureiden näköisiä suuria litteitä kiviä, joiden yläpäässä on reikä.
Turkki on  perustanut seudulle luonnonpuiston, johon järjestetään vaellusretkiä.
Pinja Vuorinen

Pinja Vuorinen (s. 28. joulukuuta 1996) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut Vasemmistonuorten puheenjohtajana vuodesta 2022 alkaen. Hänet valittiin tehtävään marraskuussa 2021. Aikaisemmin Vuorinen on toiminut Etelä-Suomen vasemmistonuorten varapuheenjohtajana.
Tausta

Vuorinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Ressun lukiosta ja opiskelee poliittista taloutta Helsingin yliopistossa. Lisäksi hän on opiskellut taloustiedettä ja politiikan tutkimusta Glasgow’n yliopistossa. Vuorinen on suorittanut vapaaehtoisen asepalveluksen ja käynyt Reserviupseerikoulun. Sotilasarvoltaan hän on reservin vänrikki. Hän toimii myös Kansan Uutisten kolumnistina.
Politiikka

Poliittisilta näkemyksiltään Vuorinen on kommunisti. Hän oli vasemmistoliiton ehdokas vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 1 075 ääntä ja jäi valitsematta.
Europarlamenttivaaleissa 2024 Vuorinen oli vasemmistoliiton ehdokkaana, sai 1 855 ääntä koko maassa eikä tullut valituksi.
Aiheesta muualla

https://www.pinjavuorinen.fi/
Durrësin piirikunta

| Durrësin piirikunta Rrethi i Durrësit |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Albania
Lakkautettu:  2000
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Durrës
Pinta-ala:  455 km²
Väkiluku (2001):  182 988
 – väestötiheys:  402,2 as./km²
Durrësin piirikunta (alb. Rrethi i Durrësit) oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Durrësin prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Durrësin maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 455 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 182 988 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Durrës, Manëz, Shijak ja Sukth. Pääkaupunkina toimi Durrës.
Uimaranta Durrësissa
Pneumatomakianismi

Pneumatomakit (m.kreik. πνευματομάχοι, pneumatomakhoi, "henkeä vastaan taistelevat") olivat 300-luvun lopun ja 400-luvun alun kirkko-oppineita, joiden johtaja oli Eustathios Sebastelainen. Opin alkuunpanija oli Makedonios I Konstantinopolilainen, siitä opin toinen nimitys makedonialaisuus. Pneumatomakit vastustivat muun muassa Athanasioksen ajatusta siitä, että Pyhä Henki on samaa olemusta kuin Isä ja Poika. Näkemystään pneumatomakit perustelivat sillä, että siitä ei ollut todistusta Raamatussa, joka päinvastoin kuvasi Hengen ylimmäksi luoduista.
Pneumatomakianismia vastustaessaan ja puolustaessaan oikeaa oppia Athanasios ja Basileios vetosivat perinteiseen kastekaavaan (Matt. 28:18-20), joka osoittaa Hengen olevan osallisena samasta jumalallisuudesta kuin Isä ja Poika.
Oppi määriteltiin kerettiläiseksi.
Aiheesta muualla

Arendzen, John: Pneumatomachi Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Pino (täsmennyssivu)

Pino voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pino, abstrakti tietotyyppi tietojenkäsittelytieteessä
Pino d’Asti, kaupunki Piemonten alueella Italiassa
Pino Torinese, kaupunki Piemonten alueella Italiassa
Sukunimenä

Danny Pino (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
Geraldo Pino (1939–2008), sierraleonelainen laulaja ja kitaristi
Javier del Pino González (s. 1980), espanjalainen jalkapalloilija
Jimmy Pino (s. 1978), kolumbialainen pikajuoksija
Nasta Pino (1934–2017), virolainen kirjailija, toimittaja ja historioitsija
Teodoro Enrique Pino Miranda (1946–2020), meksikolainen katolinen piispa
Yeremi Pino (s. 2002), espanjalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pino”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Durward Knowles

| Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Bahama> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | Star |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | Star |  |
Durward Randolph Knowles (2. marraskuuta 1917 Nassau – 24. helmikuuta 2018 Nassau) oli bahamalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän edusti uransa alussa Yhdistynyttä kuningaskuntaa, sillä Bahama itsenäistyi siitä vasta vuonna 1973. Knowles oli mukana peräti kahdeksissa eri olympialaisissa vuosina 1948 – 1988. Hän kilpaili aina star-luokassa ja voitti kaksi mitalia, pronssia Melbournesta 1956 Sloan Farringtonin kanssa ja kultaa Tokiossa 1964 Cecil Cooken kanssa. Nämä mitalit lasketaan Bahaman voittamiksi. Myös Durwardin velipuoli Percy oli olympiatason purjehtija.
Pikkuhavukirva

| Pikkuhavukirva |
| --- | --- |
 äkämiä
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kirvansukuiset Sternorrhyncha
Yläheimo::  Phylloxeroidea
Heimo::  Havukirvat Adelgidae
Alaheimo::  Adelginae
Suku::  Adelges
Alasuku::  Adelges
Laji::  laricis
Kaksiosainen nimi
 Adelges laricis  Vallot, 1836 
Katso myös
   Pikkuhavukirva Wikispeciesissä   Pikkuhavukirva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuhavukirva (Adelges laricis) on havukirvojen heimoon kuuluva hyönteislaji. Sillä on merkitystä lehtikuusen tuholaisena ja kuuluu taksonomisesti erittäin hankalaan lajiryhmään, johon Suomessa kuuluvat myös Adelges lapponicus ja Adelges tardus.
Koko ja ulkonäkö

Äkämistä kuoriutuvat siivelliset aikuiset ovat 1,9–2,0 mm:n pituisia mustahkoja hyönteisiä. Lehtikuusella siivettömät kirvat ovat tummanharmaita ja sukupolvesta riippuen ne joko ovat vahapeitteisiä tai eivät. Lehtikuusella syntyvät siivelliset aikuiset ovat 1,0–1,5 mm:n pituisia, niiden pää ja keskiruumis ovat harmaat ja takaruumis vihreä. Kromosomiluku 2n=20.
Kuusen oksalle muodostuva, pientä ananasta muistuttava äkämä on vaalean kellertävä ja muuttuu ennen aikuisten kirvojen kuoriutumista usein vaaleanpunaiseksi tai ruskehtavaksi. Äkämä on usein oksan kärjessä, mutta sen yläpuolella voi olla jonkin verran oksaa.
Levinneisyys

Pikkuhavukirvaa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä on tavattu Etelä-Lappiin saakka.
Elinympäristö ja elintavat

Pikkuhavukirvalla esiintyy useimmille havukirvalajeille ominainen, varsin monivaiheinen isäntävaihto, ja erityyppisiä yksilöitä esiintyy vaihtokierron eri vaiheissa. Lajin primääri-isäntinä toimivat kuuset, joilla munista kuoriutuu kantaemoja (fundatrix). Nämä talvehtivat kuusen silmujen tyvillä ja käynnistävät keväällä äkämänkehityksen.
Kesä-heinäkuussa äkämistä kuoriutuvat siivelliset kirvat (gallicolae) lentävät sekundääri-isäntinä toimiviin lehtikuusiin, missä ne munivat neitseellisesti. Näistä munista syntyvät kirvat (neosistenstes) talvehtivat lehtikuusen tuoreimpien vuosikasvujen silmujen ympärillä ja puolestaan munivat neitseellisesti keväällä. Syntyvät lehtikuusella elävät kirvat (sistentes) eivät muodosta äkämiä vaan elävät vahasta muodostuneen villan suojissa ja aiheuttavat neulasten kasvuhäiriöitä ja kuivumisen. Näiden neitseellisesti munitut jälkeläiset ovat muista poikkeavia: joko emojensa tapaan siivettömiä (progrediens) tai siivellisiä (sexuparae). Siivelliset yksilöt lentävät takaisin kuusiin ja munivat siellä neitseellisesti. Näistä munista kuitenkin kuoriutuu koiraita sekä suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka parittelevat ja naaraat munivat. Hedelmöittyneistä munista syntyy lopulta uusia kantaemoja. Lehtikuuselle jäävät progrediens-sukupolven kirvat jatkavat suvutonta lisääntymistä ja erittävät erittäin runsaasti vahaa ja mesikastetta.
Kierto voi olla epätäydellinen eli pikkuhavukirva saattaa elää useita sukupolvia ainoastaan kuusella tai ainoastaan lehtikuusella. Tällaisessa tapauksessa kuuselle saattaa muodostua äkämiä tai sitten ei.
Kuusella pikkuhavukirva on tuholaisena merkityksetön. Sen sijaan useita vuosia kestänyt kirvojen aiheuttama rasitus voi johtaa jopa lehtikuusen kuolemaan.
Ravintokasvit

Pikkuhavukirvan primääri-isäntiä ovat metsäkuusi (Picea abies), koreankuusi (P. koraiensis), mustakuusi (P. mariana), punakuusi (P. rubens), sitkankuusi (P. sitchensis) ja sekundääri-isäntiä euroopanlehtikuusi (Larix decidua), japaninlehtikuusi (L. kaempferi), kanadanlehtikuusi (L. laricina).
Aiheesta muualla

Aphid Species File
BugGuide (englanniksi)
Sami Kero

Sami Kero (s. 1979 Kesälahti) on suomalainen valokuvaaja. Kero valmistui valokuvaajaksi Lahden Muotoiluinstituutista 2005. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 2005 lähtien.
Suomen Lehtikuvaajat palkitsi Keron vuonna 2005 Vuoden kuvareportaasi -palkinnolla Gaza-kuvistaan ja vuonna 2006 Vuoden lehtikuva -palkinnolla Lordi-kuvastaan. Vuonna 2008 hän sai Vuoden lehtikuva -palkinnon toistamiseen kuvalla, joka esittää yhdysvaltalaissotilasta Irakissa pelaamassa jalkapalloa paikallisten lasten kanssa.
Kero sai Vuoden lehtikuva 2011 -palkinnon Kairon levottomuuksista kertovalla kuvallaan, joka on otettu Egyptin vallankumouksen aikana.