stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nemo (nimi)

| Nemo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  lat. ’ei kukaan’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nemo on etunimi, jota Suomessa käytetään yleensä miehennimenä. Sana nemo tulee latinasta, ja sen merkitys on ’ei kukaan’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Nemo on toukokuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 290–310 miehellä ja noin 10–30 naisella. Suurin osa heistä on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla. Nemo-nimen yleistymiseen on luultavasti vaikuttanut animaatioelokuva Nemoa etsimässä (2003).
Nemo-nimi ei ole mukana almanakassa, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa kissojen nimipäiväkalenterissa Nemon nimipäivä on 11. toukokuuta.
Tunnettuja Nemoja

Nemo Asumalahti (s. 2002), suomalainen futsalpelaaja
Nemo Mettler (s. 1999), Nemo, sveitsiläinen laulaja ja euroviisuvoittaja
Nemo Nokkosmäki (s. 1970), suomalainen jääkiekkoilija, rullakiekkoilija ja valmentaja
Nemo salanimenä
Nemo Rossi, Mika Rissasen (s. 1978) ja Juha Tahvanaisen (s. 1953) käyttämä kirjailijanimi
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Nemo (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Novatus Rugambwa

Novatus Rugambwa (2019)
Novatus Rugambwa (s. 8. lokakuuta 1957 Bukoba) on tansanialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Nestorius Timanywa vihki hänet 5. tammikuuta 1986 diakoniksi ja 6. heinäkuuta 1986 papiksi Bukoban hiippakuntaan. 6. helmikuuta 2010 hän sai nimityksen Tagarian titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi São Tomé ja Príncipelle. 20. helmikuuta hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi nuntiukseksi Angolaan.
Tarcisio Bertone konsekroi Rugambwan piispaksi Pier Giorgio Micchiardin ja Nestorius Timanywan avustamana 18. maaliskuuta 2010.
New Yorkin osavaltion lippu

New Yorkin lippu.
New Yorkin lippu on New Yorkin osavaltion virallinen tunnus vaakunan ja sinetin ohella. Lippuun on kuvattu New Yorkin vaakuna sinisellä pohjalla. Vaakunallinen lippu otettiin käyttöön vuonna 1778. Vuonna 1901 lipun pohjaväri vaihdettiin vaaleanruskeasta siniseen. Yksityiskohtia myöten lipun nykyinen muoto otettiin käyttöön 1909. Osavaltion kuvernööri käyttää erillistä muotoa lipusta. Kuvernöörin lipussa on kulmissa valkoiset viisisakaraiset tähdet.
New Yorkin kuvernöörin lippu.
Vuosina 1778–1901 käytössä olleen lipun rekonstruktio.
San José (Kalifornia)

| San José |
| --- | --- |
 San Josén keskustaa
 lippu:  vaakuna

 San José
 Koordinaatit: 37°20′N, 121°53′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Kalifornia
Piirikunta:  Santa Clara
Hallinto:  
 – Pormestari:  Sam Liccardo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  466,1 km²
 – Josta vettä:  8,9 km² (1,9 %)
Väkiluku (2013):  998 537
 – Väestötiheys:  2 184 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
Lempinimi::  Capital of Silicon Valley
 
 www.sanjoseca.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San José (virallisesti City of San José) on kaupunki Yhdysvaltojen länsirannikolla Kalifornian osavaltiossa. Se on Kalifornian kolmanneksi suurin kaupunki ja Santa Claran piirikunnan hallintokeskus. Se sijaitsee San Franciscon lahden kaakkoisrannalla. San Joséssa oli 998 537 asukasta vuonna 2013, ja sen pinta-ala on 466,1 neliökilometriä. Kaupunki on osa noin 8,5 miljoonan asukkaan San Franciscon lahden ympäristön metropolialuetta.
San José perustettiin 1777, ja siitä kehittyi maatalousalueen keskus. Kaupunki tuotti maaviljelystuotteita lähikaupunkeihin. Toisen maailmansodan aikana kaupunkiin kehittyi koneteollisuutta ja sen jälkeen huipputekniikan tuotantoa. San Josésta onkin tullut niin sanotun huipputekniikan keskittymän Piilaakson keskus, ja kaupungin merkittävimpiin työnantajiin kuuluu monia teknologiayrityksiä. Tekniikan työvoimaa kouluttaa muun muassa San Josén osavaltionyliopisto.
San Josén aluetta palvelee lentoasema, joka sijaitsee lähellä kantakaupunkia, minkä vuoksi keskustaan ei voi rakentaa erityisen korkeita rakennuksia. San José on myös kulttuurikaupunki, jonka tarjontaan kuuluu useita musiikki-, tanssi- ja teatteriorganisaatiota. Merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa San Josén taidemuseo, The Tech Museum of Innovation ja omalaatuinen Winchester Mystery House.
Maantiede > Sijainti ja ilmasto

United States Census Bureaun mukaan San Josén pinta-ala on 466,1 neliökilometriä. Siitä maata on 457,2 neliökilometriä ja vettä 8,9 neliökilometriä. Se sijaitsee Santa Claran laaksossa San Franciscon lahden kaakkoisrannalla. Kaupungin halki virtaavat Coyote Creek- ja Guadalupejoet. Suurin osa kaupungista on maastoltaan alavaa, mutta siellä täällä on myös mäkiä. Keskikaupunki on noin 27 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupungin reuna-alueilla on yli 100 metriin kohoavia kukkuloita. Etelärajalla oleva Santa Teresa Hills kohoaa yli 300 metriin.
San Joséssa vallitsee välimerenilmasto, ja sademäärät jakaantuvat selkeästi kuivan ja kostean kauden välillä. Sadekausi on marraskuusta maaliskuulle, jolloin sataa noin 82 prosenttia vuotuisesta sadannasta. Toukokuusta lokakuulle sademäärät jäävät puolestaan vähäisiksi. Kesä–elokuun aikana kokonaissademäärä on maksimissaan noin viisi millimetriä. Kuiva kausi on myös lämmin, ja keskikesän päivälämpötila on noin 26–29 astetta. Iltapäivisin lahdelta puheltava tuuli viilentää ilmaa. Keskikesällä vuorokauden matalin lämpötila on noin 12–15 astetta. Talvisin päivälämpötila on noin 12–15 astetta ja yölämpötila noin neljä astetta.
Maantiede > Kaupunkikuva

Panoraama San Josén keskustasta.
San Josén keskikaupunki on pieni kaupungin kokoon nähden. Kaupunki levittäytyy moottoritieverkoston ympärille, ja vasta 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla se on saanut nykyisen ilmeensä, kun kaupunkiin on rakennettu useita teollisuuspuistoja, huipputekniikan keskuksia ja asuinalueita, jotka ovat korvanneet maatilat, farmit ja avoimet alueet. Keskustaan ei ole noussut erityisen korkeita rakennuksia, sillä San Josén lentoasema on aivan keskustan tuntumassa. Keskustan eteläpuolella on Willow Glenin kaupunginosa, jossa sanotaan olevan San Josén kauneimmat asunnot. West San Jose on ostos- ja viihdekeskus, jossa on muun muassa useita muotiliikkeitä. Kaupungin aasialaisväestö asuttaa Japantownia ja Little Saigonia. Kaupunkialueen eteläosissa ovat muun muassa Almaden Valleyn ja Cambrian Parkin nukkumalähiöt, joita reunustavat kukkula-aluet.
San Joséssa on laaja puistoverkosto. Kaupungin puistoja on esimerkiksi Coyote Creekin varrella sijaitseva Kelleyn puisto, jossa on muun muassa eläintarha. Kaupungin itärajalla on Kalifornian vanhin kunnallinen puisto, 290 hehtaarin laajuinen Alum Rockin puisto.
Maantiede > Kaupunkikuva > Maamerkit

Children's Discovery Museum of San Jose
Hotel De Anza
SAP Center at San Jose
Pyhän Joosefin katedraali
Lick Observatory
Mount Hamilton
Hayes Mansion
Plaza de César Chávez
Rosicrucian Egyptian Museum
Winchester Mystery House
Kelleyn puisto
Dr. Martin Luther King, Jr. Library
Raging Waters San Jose
San Jose City Hall
Fairmont San Jose Hotel
Circle of Palms Plaza
Spartan Stadium
Historia

Ohlonet asuttivat aluetta ennen eurooppalaisten tuloa. José Joaquin Moraga perusti 1777 Pueblo de San José de Guadalupé for St. Josephin. Sen tarkoituksena oli tuottaa maataloustuotteita Alta Californian provinssille. Yhdysvaltain saatua Kalifornia hallintaansa 1846 San Josésta tuli lyhyeksi aikaa osavaltion pääkaupunki. Siellä kokoontui osavaltion ensimmäinen parlamentti joulukuussa 1849. Pääkaupunki siirrettiin Vallejoon 1852.
San José sai maaliskuussa 1850 kaupunkinoikeudet, ensimmäisenä Kaliforniassa. Kaupungissa oli tuolloin 5 000 asukasta. San Josén taloutta kasvatti kultaryntäys ja 1864 San Franciscosta tullut rautatie. Kaupungista kehittyi erityisesti maatalouskeskus. Siellä viljeltiin muun muassa aprikooseja, luumuja ja viinirypäleitä. Lisäksi kaupunki oli ennen toista maailmansotaa maailman suurin säilykkeiden ja kuivahedelmien tuottaja sekä merkittävä maatalouslaitteiden valmistaja.
Toisen maailmansodan aikana San Joséen alkoi tulla myös koneiden, lentokoneosien ja ajoneuvojen valmistusta. Siitä kehittyi 1950-luvulla huipputekniikan keskus, ja ympäröivää aluetta alettiin pian kutsua piilaaksoksi. Kaupunki kasvoi sekä pinta-alaltaan että väkimäärältään rajusti 1960–2000. Siihen liitettiin ympäröiviä alueita, ja sen pinta-ala yli kolminkertaistui. Samalla asukasluku yli nelinkertaistui. Teollisuuden kehittymistä vauhditti 1990-luvulla Internet-yritysten nousu.
Hallinto

San José on Santa Claran piirikunnan hallintokeskus. Kaupunginhallinto on jaettu valtuuston ja virkamiesjohtajan kesken. Valtuusto, johon kuuluu pormestari ja 10 jäsentä, valitaan vaaleilla. Valtuusto nimittää kaupungin johtoon virkamiehen, jonka vastuulla on kaupungin käytännön johtaminen. Pormestari tekee ehdotukset kaupungin politiikasta ja budjetista.
Talous

San Josén talouden pohjana ovat huipputekniikan yritykset. Merkittävimmät alat ovat tietokonelaitteiston valmistus ja suunnittelu, ohjelmistot ja Internet. Lisäksi kaupungissa valmistetaan muun muassa elektroniikkalaitteita, puolijohteita, tieteellisiä laitteita ja teollisuuskoneita. Lisäksi kaupungin talouteen vaikuttavat finanssi- ja terveyspalvelut. Kaupungin suurin työnantaja on Santa Claran piirikunta. Yrityksistä suurimmat työllistäjät ovat Cisco Systems, IBM, eBay, Xilinx ja Sanmina-SCI.
Liikenne

Lähellä San Josén keskustaa sijaitsee kansainvälinen lentoasema. Sitä käyttää 13 merkittävää lentoyhtiötä, ja sen kautta kulkee vuosittain noin 8,2 miljoonaa matkustajaa. Amtrak operoi junaliikennettä kaupunkiin. Lisäksi San Joséen on lähiliikennettä San Franciscosta (Caltrain ja BART). San Joséen on kolme Interstate-valtatietä, I-680, I-280 ja I-880. Kaupungissa on noin 3 700 kilometriä teitä, ja työikäisistä 79 prosenttia kulkee töihin yksin autolla.
Väestö

San José on Kalifornian kolmanneksi ja Yhdysvaltain kymmenenneksi suurin kaupunki. Siellä asui Yhdysvaltain vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 945 942 asukasta, joista 42,8 prosenttia oli valkoihoisia ja 3,2 prosenttia tummaihoisia. Aasialaisia oli peräti 32 prosenttia, kun aasialaisten osuus koko Yhdysvaltain väestöstä oli vain 13 prosenttia. San Joséssa on enemmän vietnamilaisia kuin missään muussa kaupungissa Vietnamin ulkopuolella. Väestönkasvu vuoden 2000 väestönlaskennassa oli 5,7 prosenttia. San José kuuluu San Franciscon lahden ympäristön metropolialueeseen, jonka merkittävimmät kaupungit San Josén lisäksi ovat San Francisco ja Oakland. Alueella on 7 468 390 asukasta, ja se on Yhdysvaltain kuudenneksi suurin metropolialue.
San José on jaettu 19 koulupiiriin. Suurin niistä on San Josén yhdistetty koulupiiri, jonka kouluissa opiskeli lukuvuonna 2002–2003 noin 32 600 oppilasta. San Josén alueella on seitsemän yliopiston ja collegen kampusalueita. San Josén osavaltionyliopisto on länsirannikon vanhin julkinen yliopisto. Siellä opiskelee lähes 30 000 opiskelijaa, ja se markkinoi itseään piilaakson huipputekniikan työntekijöiden kouluttajana.
Kulttuuri

San Joséssa on useita musiikki-, tanssi- ja teatteriorganisaatiota. Niihin kuuluu muun muassa ammattimaisia baletti- ja oopperaseurueita. HP Pavilionissa järjestetään urheilutapahtumien lisäksi konsertteja. Merkittäviä museoita ovat San Josén taidemuseo, The Tech Museum of Innovation ja muinaista Egyptiä esittelevä Rosicrucian Egyptian Museum. Museoina toimivat myös Winchester-asevalmistajan perustajan lesken Sarah Winchesterin 160-huoneinen kartano Winchester Mystery House, jossa on käytetty monia poikkeavia arkkitehtonisia ratkaisuja, ja viimeinen alkuperäisestä kaupungista jälkellä oleva rakennus Peralta Adobe.
Kaupungissa pelaa neljä ammattilaisurheilujoukkuetta. Jääkiekkojoukkue San Jose Sharks pelaa NHL:ssä, ja sen kotihalli on HP Pavilion, jossa ovat pelanneet myös arena football -joukkue San Jose SaberCats ja sisälacrossejoukkue San Jose Stealth, joka muutti 2009 Everettin kaupunkiin ja tunnetaan nimellä Washington Stealth. Kaupungista on myös baseballseura San Jose Giants. San Jose Earthquakes pelaa jalkapallon ammattilaisliiga MLS:ssä. Pyöräilyn Kalifornian ympäriajon reitti kulkee San Josén kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San José Wikimedia Commonsissa
San Josén viralliset kotisivut (englanniksi)
Matkaopas aiheesta San Jose (California) Wikivoyagessa (englanniksi)
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
San José vuonna 1875
San Josén kaupungintalo.
PayPalin päämaja.
Santa Clara Valley Transportation Authorityn pikaraitiotievaunu San Joséssa.
San Jose Sharksin kotihalli HP Pavilion.
Nerjungrin piiri

Nerjungrin piiri (ven. Нерюнгринский район, Nerjungrinski raion, jak. Нүөрүҥгүрү улууһа, Nüörüŋgürü uluuha) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan etelärajalla Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Oljokminskin ja Aldanin piireihin, lännessä Habarovskin aluepiiriin ja etelässä Amurin alueeseen ja Taka-Baikalian aluepiiriin. Nerjungrin piirin hallinnollinne keskus on Nerjungrin kaupunki. Piiri perustettiin  vuonna 1975.
Maantiede

Nerjungrin piiri on vuoristoista. Suurin osa alueesta kuuluu Aldanin ylänköön ja eteläisintä osaa hallitsee Stanovoivuoristo. Keskilämpötila vaihtelee tammikuussa alueen eri osissa -30 ja -34 °C välillä. Heinäkuussa puolestaan +12 ja +14 °C välillä. Vuotuinen sademäärä on 400–500 mm. Merkittävimmät joet ovat Aldanin sivujoki Timpton ja Tšulman. Merkittävin järvi on Suuri Toko.
Kuntajako

Piirissä on kuusi kaupunkikuntaa ja yksi maalaiskunta. Ainoa kaupunki on Nerjungri, muiden kaupunkikuntien keskukset ovat kaupunkimaisia taajamia. Kahdessa kunnassa on kaksi asutuskeskusta.
Nerjungri - hallinnollinen keskus
Berkakit
Hani
Ijengra (maalaiskunta)
Serebrjanyi Bor
Tšulman (kuntaan kuuluu myös Bolšoi Hatymin kylä)
Zolotinka (myös Nagornyin kaupunkimainen taajama)
Väestö

Vuonna 1989 Nerjungrin piirissä oli 120 200 asukasta, joista taajamaväestön osuus oli 97,6 prosenttia. Vuonna 1999 alueella oli 107 900 asukasta ja kaupunkiväestön osuus 98,2 prosenttia. Vuonna 1989 väestöstä oli venäläisiä 72,5 prosenttia, jaukuutteja 1,3 prosenttia ja evenkejä 0,8 prosenttia ja muita 25,4 prosenttia. Kaikkiaan väestö koostui 31 eri kansallisuudesta.
NRC Handelsblad

| NRC Handelsblad |
| --- | --- |

Lyhenne:  NRC
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  NRC Media
Julkaisija:  Egeria (100%). (Vuoteen 2010 asti: Het Gesprek (20%))
ISSN:  ISSN 0002-5259
Levikki:  200 000
Perustettu:  1. lokakuuta 1970 (ikä 54)
Päätoimittaja:  Peter Vandermeersch
Kotikunta:  Amsterdam
Kotimaa:  Alankomaat
Sivukoko:  41.5 cm x 28 cm
Ilmestymistiheys:  päivittäin (ei sunnuntaina)
Kieli:  hollanti
Aiheesta muualla
www.nrc.nl
NRC Handelsblad (NRC) on alankomaalainen päivittäin ilmestyvä iltapäivälehti, joka julkaistaan Amsterdamissa. Lehti perustettiin 1. lokakuuta 1970, kun Nieuwe Rotterdamsche Courant ja Algemeen Handelsblad -lehdet yhdistyivät. NRC lanseerasi NRC Next -nimisen päivälehden vuonna 2006. NRC Handelsbladin levikki oli 200 000 vuonna 2013, sijoittaen sen neljänneksi maan päivälehdistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NRC Handelsblad Wikimedia Commonsissa
NRC Handelsblad (hollanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:NRC Handelsblad
Käännös suomeksi
Mäkihypyn Continental Cup

| Mäkihypyn Continental Cup |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Mäkihypyn Continental Cup 2022–2023 
Laji:  Mäkihyppy
Perustettu:  1991
Sarjataso:  2.
Ylempi taso:  Maailmancup
Alempi taso:  FIS Cup
Mäkihypyn Continental Cup on Kansainvälisen Hiihtoliiton (FIS:n) järjestämä mäkihypyn toiseksi korkeatasoisin kauden aikana järjestettävä sarjamuotoinen kilpailu. Continental Cup kauteen kuuluu kesä- ja talvicup, joiden yhteenlasketut pisteet määrittävät kokanaiscupin tulokset. Ensimmäinen Continental Cup järjestettiin kaudella 1991–1992.
Naisille Continental Cup oli korkeatasoisin sarjamuotoinen kilpailu vuosina 2004–2011. Naisten ensimmäinen Continental Cup järjestettiin kaudella 2004–2005. Kesällä Continental Cup oli korkeatasoisin sarjamuotoinen kilpailu naisille vuosina 2005–2012.
Continental Cupia kiertää monilla mailla B-maajoukkueet. Nuoret hyppääjät saavat Continental Cupista arvokasta kansainvälistä kisakokemusta ennen siirtymistä A-maajoukkueeseen, mutta myös kokeneemmat hyppääjät saattavat hakea Continental Cupin puolelta hyppytuntumaa ennen maailmancupkauden alkua tai loukkaantumisen jälkeen. On tavallista, että kauden aikana hyppääjiä siirtyy Continental Cupista maailmancup-kiertueelle ja toisin päin riippuen loukkaantumisista ja hyppykunnosta.
Continental Cupin osakilpailuissa jaetaan pisteitä samalla tavalla kuin maailmancupissa: voittaja saa 100 pistettä, toinen 80, kolmas 60, neljäs 50, viides 45, kuudes 40, seitsemäs 36, kahdeksas 32, yhdeksäs 29, kymmenes 26, 11. 24, 12. 22, 13. 20, 14. 18, 15. 16, 16. 15 ja niin edelleen loppujen sijojen saadessa aina yhden pisteen edellistä vähemmän kunnes tullaan sijaan 30, josta saa vielä yhden Continental Cupin pisteen.
Miesten Continental Cupin kolme parasta kausittain

| Kausi | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991–1992 |  Andi Rauschmeier |  Franz Neuländtner |  Remo Lederer |
| 1992–1993 |  Franz Neuländtner |  Christian Moser |  Christoph Müller |
| 1993–1994 |  Ralf Gebstedt |  Ronny Hornschuh |  Klaus Huber |
| 1994–1995 |  Olli Happonen |  Martin Höllwarth |  Risto Jussilainen |
| 1995–1996 |  Stein Henrik Tuff |  Michael Kury |  Hansjörg Jäkle |
| 1996–1997 |  Hein-Arne Mathiesen |  Simen Berntsen |  Roman Krenek |
| 1997–1998 |  Alexander Herr |  Falko Krismayr |  Damjan Fras |
| 1998–1999 |  Roland Audenrieth |  Marius Småriset |  Wilhelm Brenna |
| 1999–2000 |  Dirk Else |  Georg Späth |  Dennis Störl |
| 2000–2001 |  Akseli Lajunen |  Christoph Grillhösl |  Lassi Huuskonen |
| 2001–2002 |  Michael Neumayer |  Janne Ylijärvi |  Jörg Ritzerfeld |
| 2002–2003 |  Stefan Thurnbichler |  Morten Solem |  Michael Möllinger |
| 2003–2004 |  Olav Magne Dønnem |  Balthasar Schneider |  Stefan Kaiser |
| 2004–2005 |  Anders Bardal |  Balthasar Schneider |  Stefan Thurnbichler |
| 2005–2006 |  Anders Bardal |  Morten Solem |  Mathias Hafele |
| 2006–2007 |  Balthasar Schneider |  Morten Solem |  Stefan Thurnbichler |
| 2007–2008 |  Stefan Thurnbichler |  Bastian Kaltenböck |  Lars Bystöl |
| 2008–2009 |  Stefan Thurnbichler |  Lukáš Hlava |  Christian Ulmer |
| 2009–2010 |  David Unterberger |  Michael Hayböck |  Manuel Fettner |
| 2010–2011 |  Rok Zima |  Mario Innauer |  Andreas Wank |
| 2011–2012 |  Andreas Stjernen |  Kenneth Gangnes |  Michael Hayböck |
| 2012–2013 |  Fredrik Bjerkeengen |  Marinus Kraus |  Jan Matura |
| 2013–2014 |  Daniel Wenig |  Nejc Dežman |  Rok Justin |
| 2014–2015 |  Miran Zupančič |  Anže Semenič |  Anže Lanišek |
Naisten Continental Cupin kolme parasta kausittain

| Kausi | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004–2005 |  Anette Sagen |  Lindsey Van |  Daniela Iraschko |
| 2005–2006 |  Anette Sagen |  Lindsey Van |  Jessica Jerome |
| 2006–2007 |  Anette Sagen |  Ulrike Gräßler |  Lindsey Van |
| 2007–2008 |  Anette Sagen |  Daniela Iraschko |  Jacqueline Seifriedsberger |
| 2008–2009 |  Anette Sagen |  Daniela Iraschko |  Ulrike Gräßler |
| 2009–2010 |  Daniela Iraschko |  Ulrike Gräßler |  Anette Sagen |
| 2010–2011 |  Daniela Iraschko |  Coline Mattel |  Eva Logar |
| 2011–2012 |  Daniela Iraschko |  Sarah Hendrickson |  Maja Vtič |
| 2012–2013 |  Irina Avvakumova |  Julia Kykkänen |  Ramona Straub |
| 2013–2014 |  Sarah Hendrickson |  Sara Takanashi |  Daniela Iraschko-Stolz |
| 2014–2015 |  Anette Sagen |  Sarah Hendrickson |  Sara Takanashi |
New Era Part 1

| New Era Part 1 Derdian |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Tyylilaji: Power Metal
 Levy-yhtiö: SteelHeart Records
Derdianin muut julkaisut
|   | New Era Part 1 2005 | New Era Part 2: War of the Gods 2007 |
New Era Part 1 on Derdian-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet

Incipit – 1.02
Beyond the Gate – 5.38
Eternal Light – 5.12
Noctunal Fires – 6.55
Anuby's Call – 5.11
Incitement – 6.20
Screams of Agony – 5.12
Where I Can Fly – 5.30
Crystal Lake – 5.26
Entering the Cage – 1.04
Cage of Light – 8.09
Kokoonpano

Joe Caggianelli – laulu
Henry Enrico Pistolese – kitara, taustalaulu
Dario Radaelli – kitara
Fulvio Manganini – basso
Salvatore Giordano – rummut
Aiheesta muualla

New Era Part 1 Discogsissa. (englanniksi)
Albumi New Era Part 1 Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
NR-30

Nudelman-Rihter NR-30
NR-30 oli neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat Aleksandr Emmanuilovitš Nudelman ja Aron Abramovitš Rihter ja se otettiin käyttöön vuonna 1954.
NR-30 oli yksiputkinen, lukkorekyyliperiaatteella toimiva 30 mm tykki. Ase oli periaatteelliselta ratkaisultaan suurennettu versio vuonna 1949 käyttöön tulleesta samojen suunnittelijoiden käsialaa olevasta 23 mm NR-23-tykistä. Tykin tehokas patruuna ja siitä johtuvat suuret rekyylivoimat edellyttivät suujarrun käyttöä, tarkoituksena estää ampuvan koneen rungon vaurioituminen ammuttaessa.
NR-30 tykkiä käytettiin MiG-19 -koneessa, joissakin MiG-21 malleissa, Suhoi Su-7 -koneessa ja Suhoi Su-17 -koneessa. Se oli käytössä myös Shenyang J-6 -koneessa, joka oli Kiinan kansantasavallan kopio MiG-19:stä. Kiinalaiset valmistivat myös omaa versiotaan, Type-30, joka oli ominaisuuksiltaan hiukan erilainen, mutta käytännössä toiminnaltaan samanlainen kuin NR-30.
Tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.
Tekniset tiedot

Tyyppi: yksiputkinen konetykki
Kaliiperi: 30 mm
Patruuna: 30 × 155B
Ampumatarviketyypit: sirpale- ja panssarikranaatteja (yms.)
Toiminta: lyhyt putkirekyyli
Pituus: 2 153 mm
Putkipituus: 1 600 mm
Paino: 66 kg
Tulinopeus, teoreettinen: 850–1 000 ls/min
Lähtönopeus: 780–800 m/s
Ammuksen paino: 410 g