stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cherokeet
Kulttuuri > Nimen alkuperä

Cherokeiden varhaishistoria on tuntematon, mutta jotkut tutkijat uskovat heidän olleen Mississipin muinaisten kummunrakentajien kulttuuriperinteen jatkajia. Cherokeiden perinteiset asuinmaat levisivät Tennesseen, Pohjois-Carolinan ja Georgian alueilla. Varsinkin Appalakien vuoriston eteläiset osat olivat heidän käytössään.
Cherokeiden omakielinen nimi oli varhaisella aikakaudella Keetoowah, joka on käännetty "perusihmisiksi". On uskottu, että monet luolat toimivat muinaisina aikoina cherokeiden asumuksina. Siihen viittaa wyandotien heistä käyttämä nimi "luolaihmiset". Muut irokeesikansat kutsuivat heitä "luolamaan asukkaiksi" ja siouxkieliset catawbat nimittivät heitä "maan sisältä tuleviksi". Chickasawit ja choctawit tunsivat cherokeet nimellä Chilukki, joka tarkoitti "Koiraihmisiä". Creekit käyttivät heistä nimeä Chelokeet eli "Vierasta kieltä puhuvat". Tämä nimi muuntautui eurooppalaisten suussa cherokeeksi, josta tuli yleinen kutsumanimi.
Kulttuuri > Kieli

Cherokeet on luokiteltu irokeesien kieliryhmään, joka historiallisen ajan alussa  levisi laajalle Pohjois-Amerikan koillis- ja itä-rannikolla. Cherokeen kieli sai oman kirjoitusasunsa 1800-luvun alkupuolella, jolloin Sequoyah (n. 1767–1843) loi vuosien työn tuloksena kansalleen oman kirjoitusjärjestelmän. Sequoyah sai idean eurooppalaisten kirjoituksesta, mutta ei osannut lukea sitä ja siten suoraan kopioida latinalaista aakkostoa. Hän päätyikin aakkoskirjoituksen sijaan tavukirjoitukseen nimeltä cherokeelainen kirjaimisto, jossa kukin merkki vastasi cherokeen kielen yhtä tavua. Kirjoituksessa käytetään monia suoraan latinalaisesta aakkostosta lainattuja kirjaimia, mutta täysin eri merkityksessä. Kirjoitusjärjestelmä saavutti cherokeiden keskuudessa suuren suosion ja sitä käytetään jonkin verran edelleen, se on muun muassa lisätty Unicode-merkistöön.
Kulttuuri > Kylät ja klaanit

Kun espanjalainen tutkimusmatkailija ja valloittaja Hernando de Soto kyläili vuonna 1540 cherokeiden mailla, tapasi hän kansan, jonka kulttuuri ja yhteiskunta oli kehittynyt sangen moninaiseksi. Pääkaupunki Echota (Itsati) sijaitsi nykyisen Madisonvillen lähettyvillä Tennesseessä. 1600-luvun aikana lähelle Calhounia rakennettiin uusi pääkaupunki Georgiassa. Vuonna 1729 tehdyssä laskennassa cherokeiden yhteisluvuksi saatiin 20 000 henkeä ja heitä asui 64 eri kylässä.
Pääosin cherokeiden kylät käsittivät keskimäärin noin 50 asumusta. Majojen rungot oli rakennettu puusta ja niiden seinät olivat savettua oksapunosta. Usein koko rakennelma oli puolittain maan sisässä. Majat ympäröivät kylän keskustassa olevaa riittitaloa, jossa seremonioiden pidon lisäksi kokoontui heimoneuvosto.
Cherokeiden kyläheimot muodostivat hyvin organisoidun liittokunnan. Koko kansalla oli yhteinen rauhanpäällikkö, joka johti valkoisia kyliä. "Punaisilla kylillä" oli vastaavasti yhteinen sotapäällikkö. Saadakseen eri asiat toimimaan parhaalla mahdollisella tavalla oli cherokeilla seitsemän eri klaania, joista kukin oli saanut hoitaakseen ennalta määrättyjä tärkeitä tehtäviä. Vaikutusvaltaisin oli Aniwayah, "Susien klaani", josta tulivat sotapäälliköt. Rauhanpäälliköt edustivat Anigilohia, käännöksestä riippuen "Tuulen klaania" tai "Pitkien hiusten klaania". He olivat tyylitietoisia ja ylpeilivät huolitelluilla kampauksillaan. Klaani Aniawi eli "Poroklaani", edusti metsästäjiä ja nopeita juoksijoita. Muut klaanit olivat Aniwodi "Väriklaani", Anigatogeioi "Villin perunan klaani", Anitsisqua "Lintujen klaani" sekä Anisahoni "Sininen klaani"..
Klaaneja ei valittu, vaan niihin synnyttiin. Lapset saivat aina äitinsä klaanin jäsenyyden, säilyttäen kuitenkin kosketuksen myös isien ja isoisiensä klaaneihin.
Kulttuuri > Elinkeinot ja kaupankäynti

Cherokeet viljelivät muun muassa auringonkukkaa, kurpitsaa ja tupakkaa. Heidän maissinsa käsitti kolme eri lajiketta: yksi paahdettavaksi, toinen keitettäväksi ja kolmas jauhettavaksi leipäjauhoiksi. Jo 1600-luvun jälkipuoliskolla maanviljely joutui antamaan enemmän tilaa metsästykselle, koska turkikset olivat eurooppalaisten kanssa käydyn kaupan kaupan kannalta välttämättömiä. Etelä-Carolinan siirtokunta kannusti alueen intiaaneja toimittamaan heille sota-vankeja, joiden vaihtoarvo oli suuri. Näin kauppapaikat täyttyivät turkiksien lisäksi siepatuista intiaaneista, jotka myytiin orjatyövoimaksi. Cherokeet vastustivat aluksi orjakauppaa, mutta eivät saaneet vastakaikua. Varhain 1700-luvulla cherokeista itsekin tuli orjakauppiaita, sillä saadakseen riittävästi brittiläisiä kauppatarvikkeita kuten tuli-aseita heidän oli lisättävä kauppavalikoimiinsa orjat.  Muskettien avulla he pystyivät puolustamaan tehokkaammin kyliään shawneiden, irokeesien ja muiden pohjoisesta tulevien vihamielisten heimojen hyökkäyksiltä. Myöhemmin 1800-luvulla cherokeiden heimosodat keskittyivät eteläisille tasangoille, jossa heillä oli toistuvia yhteenottoja osagien ja wichitojen kanssa. Kaupankäynti muotoutui kaiken aikaa, sillä riistan vähenemisen myötä maanviljelytuotteiden osuus kaupassa lisääntyi.
Kulttuuri > Vaatetus

Cherokeiden vaatetus koki monia muutoksia vuosisatojen aikana. Alun perin he käyttivät pesukarhun nahoista tehtyjä turkislakkeja, joista useihin oli jätetty häntä. Davy Crockettin kerrotaan omineen tämän muoti-ilmiön cherokeilta tuoden sen yleisesti valkoisten metsästäjien käyttämäksi talvipäähineeksi. Cherokeet itse sen sijaan luopuivat turkishatuistaan korvaamalla ne monivärisillä liinoilla ja huiveilla, joita eurooppalaiset kauppiaat myivät ja jotka oli helppo kietaista päähän turbaanin tavoin. Usein liinan ympärille asetettiin metallivanne, johon saatettiin koristeeksi työntää kotkan, haukan tai joutsenen sulkia. Myös vasemmalla olkapäällä pidettävät villahuovat, jotka kulkivat oikean kainalon alta, tulivat tutuiksi kaupankäynnin yhteydessä ja muokkasivat cherokeiden pukeutumistyyliä.
Kulttuuri > Juhlat

Cherokeiden, kuten muidenkin etelän intiaanikansojen tärkein riitti oli heinä-elokuussa vietettävä Uudenvuoden juhla eli vihreän maissin seremonia. Uuden sadon lisäksi tilaisuutta vietettiin maailman uudistumisen kunniaksi. Viestinviejät veivät virallisen tiedon tulevista juhlista jokaiseen cherokeekylään. Juhlan aikana sammutetut pyhät tulet sytytettiin uudelleen ja niistä vietiin loimuavin soihduin uusi tuli jokaisen asunnon tulisijaan. Vanhat taloustavarat ja jopa vaatteet hävitettiin. Tanssien ja laulujen lomassa nautittiin Mustaa juomaa", jota oli valmistettu Yaupon Holly -kasvista (lat. Ilex Vomitoria) ja joka sisälsi kaikki tärkeimmät kofeiinin aineosat. Juoma puhdisti kehon ja piristi mielialaa ja sitä käytettiin myös taisteluvalmiuden kohottamiseksi ennen edessä olevaa sotaretkeä.
Myös useimmat muut cherokeiden juhlat niin keväällä kuin syksylläkin liittyivät maissisatoon.
Kulttuuri > Naiset

Vaikka cherokeiden sotiminen muodostuikin suurimmaksi osaksi kylien puolustuksesta, tekivät he myös sotaretkiä. Niille lähdettäessä valittiin yleensä mukaan myös nainen, jolla oli useita tehtäviä kenttämuonan valmistamisen lisäksi. Hän saattoi toimia päällikön neuvonantajana päättäen myös ketkä sotavangeista jätettäisiin henkiin. Näitä naisia kutsuttiin nimellä Ghigau (sotanainen), joka oli korkein ja tavoitelluin arvo cherokee-naisten keskuudessa. Tunnetuin sotanainen oli 1700-luvulla vaikuttanut Nancy Ward.. Myös muilla naisilla oli paljon valtaa. Useimmat klaanien sosiaalisista päätöksistä tulivatkin naisten neuvostoilta.
Myös avioelämässä naisen valta säilyi. Jos avioliitto ei miellyttänyt vaimoa, oli hänellä oikeus osoittaa mielipiteensä ajamalla puolisonsa pois asunnostaan. Varsinaista avioeroa ei ollut. Cherokeetytöillä oli oikeus valita puolisokseen yhtä lailla valkoinen kauppias tai sotilas kuin oman heimonsa mies.
Varhaiset eurooppalaiset hämmästelivät cherokeemiesten kykenemättömyyttä nopeisiin päätöksiin kaupanteon yhteydessä. Myöhemmin kauppiaat saivat selville, että cherokeet menivät kotiinsa pyytämään vaimojensa hyväksymistä kaupankäyntiin. Tämä seikka sai aikaan sen, että kauppiaiden jälkeenjääneistä merkinnöistä löytyi mainintoja cherokeiden "akkavallasta". Monet vanhat uskomukset pitivät yllä valheellista tietoa siitä, että cherokeenaiset "löivät miehiään kepeillä" jos nämä olivat tottelemattomia. Vaikka havaintoja tämäntyyppisestä perheväkivallasta olikin kirjattu ylös, niin tapausten on arveltu olleen yksittäisiä ilman yleistä hyväksymistä tai käytäntöä.
Kulttuuri > Terveydenhoito

Cherokeiden lääkemiehiä pidettiin erityisen taitavina kansanparantajina. Heidän käsityksensä mukaan monet sairaudet olivat lähtöisin eläimistä, jotka loihtivat tauteja ihmisiin kostaakseen näiltä saamansa huonon kohtelun. Myös kääpiöt ja noidat levittivät sairauksia.
Sequoyahin keksimää tavukirjoitusta käyttäen cherokeiden lääkemiehet kirjasivat jo 1800-luvulla muistiin omia loitsujaan ja lääkkeiden reseptejä. Heidän tuntemiensa lääkeyrttien määrä oli varsin kattava. Jälkipolvet ovat todenneetkin cherokeiden lääketieteen olleen hyvin kehittynyt ja tehokkuudessaan täysin verrattavissa eurooppalaisten vastaavaan vuosisata sitten. Hoitotavat itsessään olivat erilaisia. Parantavia yrttejä, kun ne oli keitetty vedessä, hierottiin potilaan ihoon ja toisinaan myös haavoihin. Varmasti useimpien intiaanikansojen sairaanhoito perustui pitkälle samaan kaavaan, mutta cherokeiden lääketieteestä tiedetään enemmän kuin minkään muun heimon, juuri Sequoyahin keksimän tavukirjoituksen ansiosta.
Kulttuuri > Värit

Värit liittyivät cherokeiden kulttuurissa moniin eri asioihin. Punainen yhdistettiin itään, menestykseen, voimaan ja voittoihin. Sininen merkitsi pohjoista, mutta myös pettymystä ja häviötä. Valkoinen oli etelän väri kertoen myös rauhasta ja onnellisuudesta. Musta merkitsi länttä ja oli myös kuoleman symboli. Kirkkaanpunainen väri oli varhaisina aikoina suosittu artikkeli kaupankäynnissä. Sotiin lähtevät miehet maalasivat niin kasvonsa kuin vartalonsakin monin eri kuvioin, joiden sisältöön liittyi maaginen voima. Varhainen kulttuuri suosi punaisen ja valkoisen yhdistelmiä, mutta myöhemmin eri värien käyttö yleistyi. Lisäksi heillä oli käytössään kolme hieman epämääräisempää suuntaa, keltainen joka tarkoitti ylhäällä, ruskea, joka tarkoitti alhaalla ja vihreä, joka tarkoitti keskellä ja se kuvasti nykyhetkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cherokeet Wikimedia Commonsissa
LostWorlds.org – Cherokee Traditional Dancing Videos (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Cherokee Nation (englanniksi)
Päällikkö Oconostota johti monia cherokeiden sotaretkiä englantilaisia vastaan. Vuonna 1762 Francis Parsons maalasi hänestä muotokuvan.
John Ross.
Kyynelten polun reitit.
Stand Watie.
Wilma Mankiller
Cherokeet on yhdistetty muinaiseen Mississipin kulttuuriperinteeseen. Kuvan intiaanikylä esittää tätä varhaista aikakautta, jonka rikas kulttuuri köyhtyi tuntemattomasta syystä ennen 1500-lukua.
Sequoyah esittelemässä keksimäänsä tavukirjoitusta.
Ilex vomitoria -kasvista cherokeet naapurikansojen tavoin valmistivat mustaa juomaa, jota on verrattu kahviin.
Nanyehi alias Nancy Ward oli tunnetuin cherokeiden "Sotanaisista"
Nuorittajoki

| Nuorittajoki |
| --- | --- |
 Rinnetien renkkusilta Ylikiimingin Jokikokossa
Alkulähde:  Ruottisenjärvi, Pudasjärvi  65°12′43″N, 027°12′16″E
Laskupaikka:  Kiiminkijoki, Nuoritta, Oulu  65°04′38″N, 026°13′12″E
Maat:  Suomi
Pituus:  105 km
Alkulähteen korkeus:  114,5 m
Valuma-alue:  1 136 km²
Nuorittajoki eli Nuorittanjoki on Kiiminkijoen pisin sivuhaara Pohjois-Pohjanmaalla Pudasjärven ja Oulun kaupunkien alueella.  Oulussa sijaitseva osa joesta on entistä Ylikiimingin kuntaa.
Joen kulku

Joki virtaa pääosin Hetekyläntien suuntaisena, ja yhtyy Kiiminkijokeen Oulun Jokikokossa. Joki kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 1 136 km² ja järvisyys 2,2 %. Nuorittajoki alkaa Pudasjärven kunnan alueelta Ruottisenjärvestä ja virtaa länteen kohti Perämerta. Joki on kapea ja paikoin syvä, ja siinä on useita koskipaikkoja, joista tunnetuin lienee Viinikoski. Nuorittajoen sivujokia ovat Piltuanjoki ja Jaalankajoki sekä Isosta Olvasjärvestä laskeva Olvasoja.
Ominaisuudet

Nuorittajoen valuma-alueesta kosteikkoja on 72 %, joten se virtaa halki soiden ja turvetuotantoalueidenkin. Joen tilaa ja humuspitoisuutta tarkkaillaankin jatkuvasti. Nuorittajokeen on istutettu taimenta sekä poikasina että aikuisina kaloina ja siinä on myös luontainen harjuskanta. Joen pyyntivahvuinen rapukanta on säilynyt 1960-luvulta, jolloin ravustus joella aloitettiin. Joen varrella sijaitsevalla Keinäsperällä rapukanta oli elinvoimainen ainakin vuoteen 1999 saakka.
Jokea Nuorittan kylän sillalta alavirtaan.
Vuokko Hirvonen

| Vuokko Hirvonen> Henkilötiedot.Koulutus ja ura |
| --- | --- |
Tutkinnot:  FT Oulun yliopisto (1999)
Tutkimusalue:  kirjallisuudentutkimus saamenkirjallisuus koulutustutkimus
Vuokko Hirvonen (Láidde Risten Vuokko, s. 1955 Utsjoki) on suomensaamelainen eläkkeellä oleva kirjallisuuden professori.
Hirvonen opiskeli Tampereen yliopiston yhteiskunnallisessa opetusjaostossa, josta hän valmistui sosionomiksi vuonna 1979. Tutkielman aihe oli saamelaislasten vanhempien suhtautuminen saamenkieliseen alkuopetukseen. Hirvonen toimi Utsjoen nuorisosihteerinä 1978–1989 ja Utsjoen saamelaislukion ja yläasteen saamen kielen lehtorin viransijaisena 1986–1987. Hän opiskeli saamen kieltä ja kirjallisuutta Oulun yliopistossa 1987–1991 ja Tromssan yliopistossa 1989–1990.
Hirvonen suoritti filosofian maisterin tutkinnon Oulun yliopistossa vuonna 1991 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1999. Väitöskirjassaan Sámeeatnama jienat. Sápmelaš nissona bálggis girječállin hän tarkastelee kronologisessa järjestyksessä saamelaisten naiskirjailijoiden elämänuria neljän sukupolven tuotannon kautta. Väitöskirja on ensimmäinen saameksi kirjoitettu väitöskirja Suomessa. Väitöskirja on julkaistu suomeksi nimellä Saamenmaan ääniä. Saamelaisnaisen tie kirjailijaksi.
Hirvonen toimi Saamelaisessa korkeakoulussa (Sámi allaskuvla) Koutokeinossa saamen kielen lehtorina 1991–1993, saamen kielen ja kirjallisuuden apulaisprofessorina 1993–2007 ja saamelaisen kirjallisuuden ja koulututkimuksen professorina 2007–2017. Saamelaisen kirjallisuuden professorina Tromssan yliopistossa hän toimi 2011–2014.
Vuosina 2000–2003 Hirvonen johti Norjan tutkimusneuvoston hanketta, jossa arvioitiin Norjan peruskoulu-uudistusta vuodelta 1997. Opetustehtävissä Hirvonen on toiminut Oulun yliopiston Giellagas-instituutissa, Helsingin yliopistossa ja Uumajan yliopistossa.
Kirjallisuustieteen lisäksi hän on kiinnostunut tutkimuseettisistä kysymyksistä ja koulutustutkimuksesta. Uumajan yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon ansioistaan koulutustutkimuksen parissa vuonna 2019. Oulun Yliopistoseura ry nimitti Hirvosen Oulun yliopiston vuoden alumniksi vuonna 2020.
Kääntäjä Kaija Anttonen ja Vuokko Hirvonen käänsivät ja kokosivat saamelaisen kirjallisuuden uranuurtajan Pedar Jalvin tekstejä suomeksi: Lumihiutaleita ja pieniä pakinoita julkaistiin marraskuussa 2017.
Professori Rauna Kuokkanen ja Vuokko Hirvonen kirjoittivat kolmikielisen, saamelaisen kirjallisuuden perinnettä ja nykysuuntauksia käsittelevän artikkeliteoksen Saamelainen kirjallisuus ennen ja nyt, jonka Rovaniemen kaupunginkirjasto toimitti vuonna 2015.
Julkaisut

Sámeeatnama jienat. Sápmelaš nissona bálggis girječállin.  (Väitöskirja: Oulun yliopisto)  Oulu:  Oulun yliopisto, 1999.  ISBN 951-42-6943-8  (pohjoissaameksi)
Saamenmaan ääniä. Saamelaisnaisen tie kirjailijaksi.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-42-4304-8
Sydämeni palava: johdatus saamelaiseen joiku- ja kertomaperinteeseen, taiteeseen ja kirjallisuuteen.  Oulu:  Oulun yliopisto, 1995.  ISBN 951-42-4304-8
Mo sámáidahttit skuvlla?: sámi oahpaheaddjiid oainnut ja sámi skuvlla ollašuhttin: reforpma 97 evalueren.  Kárášjohka:  ČálliidLágádus, 2003.  ISBN 82-92044-05-1  (pohjoissaameksi)
Njálmmálaš árbevierut kultuvrralaš árbin.  Kárášjohka:  ČálliidLágádus, 2018.  ISBN 9788282632966  (pohjoissaameksi)
Hämähäkkimies elokuvissa

Hämähäkkimies on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen supersankari, jonka ovat luoneet Stan Lee ja Steve Ditko. Hämähäkkimiehen ensimmäinen elokuvaesiintyminen oli vuonna 1977 televisioelokuvassa, jonka pääosaa esitti Nicholas Hammond. Sen oli tarkoitus toimia pilottina viikoittain esitettävälle The Amazing Spider-Man -televisiosarjalle. Vuodesta 1985 alkaen, hahmon elokuvaoikeudet siirtyivät studiolta toiselle, kunnes ne päätyivät Sony Pictures Entertainmentille. Sam Raimi palkattiin ohjaamaan elokuvat Spider-Man – hämähäkkimies (2002), Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004) ja Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3 (2007), joissa hahmoa näytteli Tobey Maguire. Kaksi ensimmäistä elokuvaa saivat positiivisen vastaanoton, mutta kolmas sai sekalaisemman vastaanoton. Vuonna 2010 elokuvasarja päätettiin aloittaa uudelleen. Marc Webb palkattiin ohjaajaksi ja Andrew Garfield Hämähäkkimiehen uudeksi näyttelijäksi. Ensimmäinen elokuva, The Amazing Spider-Man (2012), sai positiivisen vastaanoton, mutta sen jatko-osan, The Amazing Spider-Man 2 (2014), vastaanotto sekalaisempi.
Raimin ohjaama trilogia tuotti yhteensä yli 2,5 miljardia dollaria ja Webbin elokuvat tuottivat yhteensä yli 1,4 miljardia ollaria. Hämähäkkimies-elokuvat ovat tällä hetkellä maailman kolmanneksi eniten tuottanut elokuvasarja. Helmikuussa 2015 Sony, Walt Disney Studios Motion Pictures ja Marvel Studios julkistivat sopimuksen, jonka mukaan he jakavat Hämähäkkimiehen elokuvaoikeudet. Uudet elokuvat kuuluivat Marvel Cinematic Universeen (MCU) ja Hämähäkkimiehen uudeksi näyttelijäksi valittiin Tom Holland. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui elokuvassa Captain America: Civil War (2016), minkä jälkeen hahmo esiintyi myös elokuvissa Spider-Man: Homecoming (2017), Avengers: Infinity War (2018), Avengers: Endgame (2019), Spider-Man: Far From Home (2019), Spider-Man: No Way Home (2021) ja tulee esiintymään elokuvassa Avengers: Doomsday (2026) sekä nimettömässä neljännessä Spider-Man -elokuvassa (2026).
Sony julkisti virallisesti suunnitelmansa animoidun Hämähäkkimies-elokuvan toteuttamisesta huhtikuussa 2015. Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia (2018) yhdistää Sony Pictures Imageworksin tietokoneanimaation ja perinteisen käsinpiirtämistekniikat, inspiraationaan Miles Moralesin luojan Sara Pichellin tarinat. Elokuvan toteuttamiseen osallistui 140 animaattoria, suurimman määrän mitä Sony Pictures Animation oli ikinä värvännyt yhden elokuvan toteuttamiseen. Kohti hämähäkkiversumia sai kaikista Hämähäkkimies-elokuvista parhaan vastaanoton ja voitti parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon vuoden 2019 gaalassa.
The Amazing Spider-Man (1977–1979)

Vuonna 1977 Columbia Pictures julkaisi The Amazing Spider-Man -televisiosarjalle pilotin elokuvamuodossa Yhdysvaltojen ulkopuolella. Vuonna 1978 televisiosarjan jaksoja muunneltiin ja julkaistiin Yhdysvalloissa elokuvana nimeltä Spider-Man Strikes Back. Vuonna 1979 julkaistiin samanlaisin tavoin tehty elokuva Spider-Man: The Dragon's Challenge.
Sam Raimin elokuvat > Spider-Man – hämähäkkimies (2002)

Peter Parker (Tobey Maguire) on orpo koulukiusattu lukiolainen, joka on ihastunut naapurissa asuvaan ja suosittuun tyttöön nimeltä Mary Jane Watson (Kirsten Dunst). Luokkaretkellä genetiikan laboratorioon, Peteriä puraisee geenimanipuloitu hämähäkki. Sen seurauksena Peter saa yli-inhimillisiä kykyjä, kuten yliluonnolliset voimat ja ketteryyden sekä kyvyn kiivetä seiniä pitkin ja ampua seittiä. Kun hänen setänsä Ben Parker (Cliff Robertson) surmataan, Peter päättää käyttää kykyjään taistellakseen rikollisuutta vastaan. Sillä välin rikas teollisuusmies Norman Osborn (Willem Dafoe), jonka poika Harry Osborn (James Franco) on Peterin paras ystävä, altistaa itsensä kokeelliselle seerumille, joka luo hänelle psykoottisen ja murhanhimoisen jakautuneen persoonallisuuden. Otettuaan käyttöön vihreän sotilaallisiin tarkoituksiin rakennetun puvun sekä kiiturin, Normanista tulee ”Vihreä Menninkäinen”, joka alkaa terrorisoida kaupunkia.
Sam Raimin elokuvat > Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004)

Kakkososan tapahtumat sijoittuvat kaksi vuotta edellisen jälkeen. Peter Parker huomaa kaksoiselämänsä käyvän vaikeaksi. Peter aikoo lopettaa Hämähäkkimiehenä olemisen, kunnes kuvioihin ilmestyy tohtori Otto Octavius.
Kaksi vuotta edellisen elokuvan tapahtumien jälkeen, Peterillä on vaikeuksia tasapainoittaa supersankariuransa yksityiselämänsä kanssa. Peter haikailee myös yhä Mary Janen perään, vaikka tämä on nykyään kihloissa. Harry puolestaan haluaa kostaa Hämähäkkimiehelle, koska uskoo tämän tappaneen hänen isänsä. Kaksoiselämän aiheuttaman stressin heikentäessä Peterin supervoimia, hänelle aiheuttaa päänvaivaa Otto Octavius (Alfred Molina) alias Tohtori Mustekala, hullu tiedemies neljän mekaanisen lonkeron kera, joka pyrkii toteuttamaan uudelleen vaarallisen fuusioenergiakokeen.
Sam Raimin elokuvat > Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3 (2007)

Vuosi edellisen elokuvan tapahtumien jälkeen, Peter on lopulta onnistunut tasapainottamaan supersankarielämänsä sekä tunteensa Mary Janea kohtaan. Harry päättää lopulta kostaa Peterille ryhtymällä Uudeksi Menninkäiseksi. Samalla Eddie Brock (Topher Grace), toinen Daily Bugle -lehdelle työskentelevä valokuvaaja ottaa tehtäväkseen Hämähäkkimiehen maineen tuhoamisen. Lisäksi vankikarkuri Flint Marko (Thomas Haden Church) putoaa hiukkaskiihdyttimeen ja muuttuu muotoa muuttavaksi hiekkahirviöksi nimeltä Hiekkamies. Hän alkaa tehdä ryöstöjä parantaakseen kroonisesti sairaan tyttärensä. Peter saa myös selville Hiekkamiehen olevan vastuussa Ben-sedän kuolemasta. Peterin esiin tullut kostonhimo vahvistuu entisestään, kun häneen sitoutuu musta ulkoavaruudesta tullut symbiootti, joka muodostuu hänen ylleen uudeksi mustaksi Hämähäkkimies-puvuksi. Kun Peter lopulta päättää irrottaa sen itsestään, se löytää uudeksi isäntäkehokseen Brockin, tehden hänestä Venomin.
Sam Raimin elokuvat > Peruutetut elokuvat > Spider-Man 4

Spider-Man 4:n kehitys alkoi vuonna 2008. Raimin oli tarkoitus palata ohjaajaksi sekä Maguiren, Dunstin ja muiden aiemmin tuttujen näyttelijöiden tarkoitus palata rooleihinsa. Harkinnassa oli myös kuvata neljäs ja viides elokuva olivat tarkoitus kuvata samanaikaisesti. Raimi kuitenkin kertoi maaliskuussa 2009, että vain neljäs elokuva oli sillä hetkellä kehityksessä. James Vanderbilt palkattiin lokakuussa 2008 käsikirjoittajiksi, vaikka aiemmin samana vuonna Sony Picturesin oli raportoitu olleen yhteydessä ensimmäisen elokuvan käsikirjoittaneen David Koeppin kanssa. Näytelmäkirjailija David Lindsay-Abaire kuitenkin kirjoitti sen saman tien uudelleen ja vielä sen jälkeen Gary Ross kirjoitti sen uudelleen lokakuussa 2009. Sony oli myös pyytänyt Vanderbiltia tekemään käsikirjoitukset elokuville Spider-Man 5 ja Spider-Man 6.
Vuonna 2008 Raimi ilmaisi myös halunsa muuttaa tohtori Curt Connors rikolliseksi nimeltä Lisko. Hahmon näyttelijä Dylan Baker ja tuottaja Grant Curtis pitivät myös kyseisestä ideasta. Raimi myös keskusteli halustaan saada Bruce Campbell esiintymään tällä kertaa cameoroolia isommassa roolissa. Joulukuussa 2009 John Malkovichin raporoitiin olleen neuvotteluissa Korppikotkan rooliin ja että Anne Hathaway näyttelisi Felicia Hardyn rooliin, vaikka hän ei esiintyisi Mustana Kissana niin kuin sarjakuvissa. Sen sijaan, Raimin version Feliciasta odotettiin tulevan aivan uudeksi supervoimaiseksi hahmoksi, jonka alkuperäinen nimi oli Vulturess. Vuosia myöhemmin Raimi kuitenkin sanoi, että Anne Hathaway olisi näytellyt Mustaa Kissaa, jossa Spider-Man 4 olisi tehty.
Sonyn ja Raimin erimielisyydet uhkasivat siirtää elokuvan alkuperäistä suunniteltua, joka oli 6. toukokuuta 2011. Tammikuussa 2010 Sony Pictures ilmoitti Spider-Man 4:n olevan peruttu, koska Raimin vetäytyi projektista. Syyksi Raimin vetäytymiseen raportoitiin olevan hänen epäilynsä siihen, että elokuva valmistuisi ajoissa sekä sen luovuuden taso. Hän myönsi olleensa tyytymätön siihen millainen Spider-Man 3:sta tuli.