stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooman alueluettelot
Sisältö

Luetteloiden sisällössä on pieniä eroja, mutta kumpikin luettelee Rooman merkittävimmät rakennukset ja muut kohteet jaettuna kaupungin neljääntoista alueeseen numerojärjestyksessä. Kustakin alueesta annetaan muun muassa seuraavat tiedot:
luettelo rakennuksista
vicusten lukumäärä
alueen virkamiesten lukumäärä
magister vicorum -virkamiehet (mon. magistri vicorum)
curator-virkamiehet (mon. curatores)
keskeisten rakennusten lukumäärä tyypeittäin:
pyhäköt (aedicula)
vuokrakasarmit (insula)
patriisitalot (domus)
viljavarastot (horreum)
kylpylät (balneum)
lähdekaivot ja vesivarastot (lacus)
leipomot tai myllyt (pistrinum)
alueen ympärysmitta jaloissa mitattuna
Insuloiden kokonaislukumääräksi kaupungissa annetaan 43 580 ja domusten lukumääräksi 1 782.
Aiheesta muualla

Discriptio XIIII Regionum Urbis Romae: Curiosum & Notitia LacusCurtius. (latinaksi)
Discriptio XIIII Regionum Urbis Romae: Appendices LacusCurtius. (latinaksi)
Notitia of the Regions of Rome. ToposText. (englanniksi) (latinaksi)
Kajaanin seurakunta

| Kajaanin seurakunta Kajana församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kajaanin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Rovastikunta:  Kajaanin rovastikunta
Pääkirkko:  Kajaanin kirkko
Jäsenmäärä:  24 315 (2024)
– Osuus asukkaista:  n. 66,7 %
Kirkollisvero:  1,60 %
Kirkkoherra:  Antti Minkkinen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kajaanin seurakunta (ruots. Kajana församling) kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion hiippakuntaan. Seurakunta perustettiin vuonna 1651.
Vuoden 2024 lopussa Kajaanin seurakuntaan kuului 24 315 jäsentä, mikä oli noin 66,7 prosenttia Kajaanin asukkaista. Jäsenmäärä on ollut laskussa koko 2000-luvun ajan.
Historiaa

Nykyisen Kajaanin seurakunnan alue kuului alun perin Paltamon vanhaan emäseurakuntaan. Kajaanin linnan ympärille syntyi aikaa myöten kylä, jolle myönnettiin kaupunkioikeudet 1651. 1655 Kajaani erotettiin Paltamosta omaksi kirkkoherrakunnakseen. 1786 kirkkoherran virka kuitenkin lakkautettiin ja Kajaani määrättiin jälleen Paltamon kappeliseurakunnaksi. Vuonna 1897 sekä Kajaanin kaupunki että Kajaanin maalaiskunta erotettiin omaksi kirkkoherrakunnaksi (ei ollut olemassa erikseen Kajaanin kaupunkiseurakunta- eikä Kajaanin maaseurakunta -nimistä seurakuntaa). Päätös realisoitui kuitenkin vasta vuonna 1927. Tällöin osia seurakunnasta liitettiin vastaperustettuun Vuolijoen seurakuntaan. Vuonna 2007 Kirkkohallitus päätti, että Vuolijoen seurakunta lakkaa itsenäisenä seurakuntana ja se liitetään osaksi Kajaanin seurakuntaa. Vuolijoen kuntakin liitettiin samassa yhteydessä valtioneuvoston päätöksellä osaksi Kajaanin kaupunkia.
Toiminta-alueet

Vaikka hallinnollisesti Kajaanin seurakunta onkin yksi yhtenäinen alue, on se jaettu neljään toiminnalliseen alueeseen. Nämä ovat Lehtikangas, Linnantaus, Vuohenki ja Vuolijoki-Otanmäki.
Toimipisteet

Kajaanin seurakunnalla on kaksi kirkkoa: Kajaanin kirkko ja Vuolijoen kirkko. Lisäksi on Lehtikankaan seurakuntakeskus, Linnantauksen seurakuntakeskus, Nakertajan seurakuntakoti, Otamäen seurakuntatalo sekä Vuolijoen seurakuntatalo. Leiri- ja kurssikeskuksia on kaksi: Männistön leirikeskus Vuolijoella sekä Joutenlammin kurssikeskus Salmijärvellä.
Herätysliikkeet

Kajaanin seurakunta kuuluu Kainuun länsiosien tavoin yhtenäiseen vanhoillislestadiolaisuuden kannatusalueeseen. Vanhoillislestadiolaisuus vaikuttaa Kajaanissa kohtalaisesti. Muulle Kainuulle tyypillisesti Kajaanissa vaikuttaa pohjavireenä myös herännäisyys, mutta erillisenä liikkeenä se ei ole kovin voimakas. Kajaanissa on jossain määrin kannatusta myös kansanlähetykselle.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kajaanin seurakunnan kirkkoherroina:
1655–1679: Jacobus Petri Teudscovius e Tysk
1680–1704: Johan Antilius
1705–1713: Gabriel Erici Cajanus
1714–1719: Zacharias Forbus
1721–1727: Anders Hildén
1728–1732; Isaacus Rothovius
1733–1746: Lars Henrik Backman
1747–1763: Johan Frosterus
1764–1781: Olof Westzynthius
1782–1786: Gabriel Mathias Lescelius
Papisto > Kappeliseurakunta

1787–1796: Johan Wichman
1796–1807: Simon Johan Castrén
1807–1813: Anders Wichmann
1814–1844: Johan Reinhold Appelgren
1845–1863: Gustaf Fredrik Högman
1865–1877: Frans Napoleon Salonius
1881–1893: Johannes Zakarias Hartman
1894–1925: Johannes Väyrynen
Papisto > Kirkkoherrat

1929–1952: Max Alfrd Vilhelm Katavisto
1952–1967: Lauri Ruskomaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kajaanin seurakunta Wikimedia Commonsissa
Kajaanin seurakunta (seurakunnan viralliset kotisivut)
| n k Kajaanin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Hyrynsalmi  Kajaani  Kuhmo  Paltamo  Puolanka  Sotkamo  Suomussalmi  |  |
| Entiset seurakunnat |  Jormasjärvi  Ristijärvi  Säräisniemi  Vuolijoki  |  |
Kuopion hiippakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Mars Ultorin temppeli

Mars Ultorin temppelin takana nousee korkea palomuuri, joka eristi keisariforumit huonomaineisesta Suburan kaupunginosasta.
Mars Ultorin temppeli (lat. aedes Martis Ultoris) oli keisari Augustuksen rakennuttama temppeli. Augustus lupasi rakennuttaa temppelin Filippoin taistelun aikana. Se sijaitsi Augustuksen forumilla. Temppeli vihittiin käyttöön 1. elokuuta 2 eaa. Yleensä oletetaan että temppelissä säilytettiin roomalaisten legioonien standaareja, jotka Augustus oli hankkinut takaisin Parthiasta.
Aiheesta muualla

Mars Ultorin temppeli Encyclopædia romanan sivuilla(englanniksi)
Mars Ultorin temppelin pylväät(englanniksi)
Kalervo Koskimiehen kuvia: Vedute di Roma
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hammenhög

| Hammenhög |
| --- | --- |

 Hammenhög
 Koordinaatit: 55°30′10″N, 14°09′12″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Simrishamn
Väkiluku (31.12.2023):  920
Hammenhög on taajama Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 920 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hammenhög Wikimedia Commonsissa
Saturnuksen temppeli

Saturnuksen temppelin rauniot Forum Romanumilla.
Saturnuksen temppelin ennallistuspiirros. Pohjautuu tutkijoiden olettamuksiin.
Saturnuksen temppeli oli Saturnukselle pyhitetty temppeli Rooman Forum Romanumilla. Temppeli perustettiin luultavasti jo vuonna 498 eaa. Saturnuksen temppelissä säilytettiin kahtatoista pronssista lakitaulua, joihin oli kirjattu Rooman tasavallan lait. Saturnuksen temppelissä oli myös Aerarium, Rooman valtionrahasto. Temppeli on palanut monta kertaa, mutta se on rakennettu aina uudelleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.digitales-forum-romanum.de/gebaeude/saturntempel/?lang=en (Arkistoitu – Internet Archive)
Tehosekoitin (yhtye)
Kokoonpanot > 1991–1992

Janne ”Jansku” Kuusela, laulu
Henry ”Henkka” Hagert, rummut
Hannu ”Hanski” Kilkki, bassokitara
Matti Mikkola, kitara
Kokoonpanot > 1992–1999

Otto Grundström, laulu
Ari ”Arska” Tiainen, kitara
Hannu ”Hanski” Kilkki, bassokitara
Matti Mikkola, rummut
Kokoonpanot > 1999–2001

Otto Grundström, laulu
Ari ”Arska” Tiainen, kitara
Hannu ”Hanski” Kilkki, bassokitara
Matti Mikkola, kitara
Tero Sundell, rummut
Kokoonpanot > 2001–2004, 2009, 2020-2022

Otto Grundström, laulu
Hannu ”Hanski” Kilkki, bassokitara
Matti Mikkola, kitara
Tero Sundell, rummut
Juha Kuoppala, koskettimet
Diskografia > Studioalbumit

Rock'n Roll (1994)
Köyhät syntiset (1997)
Varoittava esimerkki (1998)
Freak Out (1999)
Rock 'n' Roll Monster Movie Show (2000)
Rakkauden gangsterit (2001)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Golden Greats (2002)
A Lotta Rhythm (2002, englanniksi nimellä Screamin' Stukas)
Kaikki nuoret tyypit (2009)
Alive II (2010, live)
Diskografia > Singlet & EP:t

1992 Greatest Hits II
1993 ...Ja valtakunnassa kaikki hyvin!!!?
1994 T.S. ♥ A.L.
1994 Yö ulkona
1995 T12VM
1996 Kadonneet pojat
1996 Se johtuu geeneistä '96 (promo)
1997 C'mon Baby Yeah
1997 Syntynyt köyhänä
1997 Hyvä karma
1998 Pillitä Elli pillitä
1998 Pakko päästä pois
1999 Asfaltti polttaa (promo)
1999 Keskiyön tanssi/Laura
1999 Valonkantaja
2000 Kaikki nuoret tyypit
2000 Pyydä tähdet taivaalta
2001 Maailma on sun (promo)
2001 Kaukaisimmalle rannalle
2001 Kaikki on mahdollista
2004 Lupaan
2022 Ei rautoihin, ei lautoihin
Diskografia > DVD:t

2002 Vauhdissa - Live-DVD
Aiheesta muualla

Tehosekoitin-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Tehosekoitin Last.fm:ssä (englanniksi)
Tehosekoitin-foorumi Levy-yhtiön sivuilla
Ylen Elävä arkisto: Tehosekoitin haastattelussa
| n k Tehosekoitin |
| --- | --- |
 Otto Grundström  Hannu ”Hanski” Kilkki  Matti Mikkola  Tero Sundell  Juha Kuoppala   Janne ”Jansku” Kuusela  Henry ”Henkka” Hagert  Ari ”Arska” Tiainen 
Studioalbumit:  Rock'n Roll  Köyhät syntiset  Varoittava esimerkki  Freak Out  Rock 'n' Roll Monster Movie Show  Rakkauden gangsterit 
Kokoelmat:  Golden Greats  A Lotta Rhythm  Kaikki nuoret tyypit  Alive II 
Singlet & EP:t:  ”Greatest Hits II”  ”...Ja valtakunnassa kaikki hyvin!!!?”  ”T.S. ♥ A.L.”  ”Yö ulkona”  ”T12VM”  ”Kadonneet pojat”  ”Se johtuu geeneistä '96”  ”C'mon Baby Yeah”  ”Syntynyt köyhänä”  ”Hyvä karma”  ”Pillitä Elli pillitä”  ”Pakko päästä pois”  ”Asfaltti polttaa”  ”Keskiyön tanssi/Laura”  ”Valonkantaja”  ”Kaikki nuoret tyypit”  ”Pyydä tähdet taivaalta”  ”Maailma on sun”  ”Kaukaisimmalle rannalle”  ”Kaikki on mahdollista”  ”Lupaan”  ”Ei rautoihin, ei lautoihin” 
DVD:t:  Vauhdissa - Live-DVD
Basra

| Basra (البصرة) |
| --- | --- |

 Basra
 Koordinaatit: 30°30′N, 47°49′E 
Valtio:   Irak
Maakunta:  Basra
Piirikunta:  Basran piirikunta
Perustettu:  638 jaa.
Väkiluku (2013)  (Basran piirikunnan väestö):  1 100 000
 
 http://www.basra.gov.iq/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Basra (arab. البصرة‎, Al-Baṣrah, historiallisesti Basorah tai Bassora) on Irakin kaakkoisosassa, Basran kuvernoraatissa sijaitseva satamakaupunki. Basran piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2013 vajaa 1,1 miljoonaa (44 % koko Basran maakunnan 2,403 miljoonasta asukkaasta). Basran kaupunki sijaitsee Eufratin ja Tigrisin yhteisen laskujoen Shatt al-Arabin varrella.
Maantiede

Basran kaupunki sijaitsee Etelä-Irakissa noin 50 kilometrin päässä Persianlahden rannikosta. Alue on soista tulvatasankoa, joka on syntynyt Eufrat ja Tigrisjokien tuomasta maaperästä. Tulvien, joenuoman muutosten ja siltin kasautumisen takia Basran varsinainen paikka on muuttunut historian aikana. Nykyinen kaupunki sijaitsee noin 10 kilometriä koilliseen alkuperäisestä paikastaan. Nykyinen kaupunki sijaitsee Shatt al-Arabin nykyisen uoman vieressä Basrah Bar-nimellä tunnetulla paikalla, jonne on kasautunut silttiä Shatt al-Arabiin yhdistyvän Karunjoen kautta. Nykyinen Basra on tulos aikanaan kolmen erillisen pienen kaupungin Basran, Al-ʿAshārin ja Al-Maʿqilin sulautumisesta yhteen.
Historia > Perustaminen ja varhainen historia

Arkeologisten kaivausten perusteella nykyisen Basran alueella on ollut asutusta jo vähintään pronssikaudelta lähtien. Nykyinen Basran kaupunki on kuitenkin perustettu vasta myöhemmin. Arabit saapuivat alueelle 635 ja tuolloin paikalla oli Vahishtabadh Ardasher-niminen persialainen asutuskeskus, jota arabit kutsuivat nimellä al-Khurayba eli ”pieni raunio”. Vuonna 638 yksi profeetta Muhammadin seuraajista Utba ibn Ghazwan perusti paikalle sotilasleirin kalifi Umar ibn al-Khattabin käskystä. Basran kaupunki kasvoi sotilasleirin ympärille. Basra oli varhain sisäisen levottomuuden ja kapinaliikkeen keskus. Basrasta, Kufasta ja Egyptistä peräisin olleet kapinalliset murhasivat kalifi Uthman ibn Affanin ja vuonna 658 Basran ulkopuolella käytiin niin sanottu kamelitaistelu Muhammadin leski Aišan kannattajien ja kalifi Ali ibn Abi Talibin joukkojen välillä. Kapinoita umaijadeja vastaan syttyi myös vuosina 683 ja 701.
Ibadilaisuussyntyi basralaisissa madrasoissa vuoden 720 paikkeilla ja levisi sittemmin Pohjois-Afrikkaan. Kaupunki oli myös varhaisten mystikkojen keskus, jotka vaikuttivat suufilaisuuden syntymiseen. Heitä olivat esimerkiksi Hasan al-Basri (k. 728) ja Rabi’a Basralainen (717–801). Basralaiset oppineet kehittivät arabian kielioppia ja filologiaa. Abul Awad al-Du’alia pidetään usein arabialaisen kieliopin tutkimuksen isänä. Kaupungista tuli myös tärkeä hadžille lähtevien pyhiinvaeltajien lähtöpiste ja nimellä Darb Zubayda tunnetusta pyhiinvaellusreitistä Basrasta Mekkaan tuli yksi kuuluisimmista. 700- ja 800-luvuilla Bagdad kuului maailman suurimpiin kaupunkeihin ja Basra kasvoi sen satamana. Kaupungissa asui arviolta 400 000 asukasta ja sen satamasta kulki kauppareittejä Kiinaan, Itä-Afrikkaan ja nykyisen Venäjän alueelle. Tuhannen ja yhden yön tarinoita pidetään yleisesti basralaisilta merimiehiltä kerättyinä. Basra oli myös orjakaupan keskus ja sen orjien myyntipaikka Suq al-Nakhkhasin tunnettiin laajalti. Mustat orjat (zanj) kapinoivat vuonna 868 polttaen Basran vuonna 871 ennen kapinan kukistumista.
Historia > Osmanien valtakunta ja britit

Basra ei vahingoittunut juurikaan mongolien valloittaessa aluetta, mutta mongolit tuhosivat Bagdadin ja paikalliset kauppareitit kärsivät Il-kaanien alaisuudessa. Ibn Battutan vieraillessa kaupungissa vuonna 1327 hän mainitsi kaupungin suurmoskeijan tarvitsevan korjauksia ja aikaan kuuluisien kieliopintutkijoiden ja ulaman olevan huonosti koulutettuja. Niin sanottu vanha Basra hylättiin lopulta kokonaan ja kaupunki siirrettiin "uuteen Basraan" koilliseen sen alkuperäisestä sijainnista. Basran kauppa elpyi uusien valtakuntien muodostuessa. Osmanien valtakunta valtasi Basran vuonna 1546 ja Aleppon kehitys kaupan keskuksena toi jälleen kysyntää kaupungin satamalle. Sataman kautta tuotiin Intiata esimerkiksi indigoa, tekstiilejä, mausteita ja lääkkeitä. Kaupan myötä kaupunkiin muodostui vähemmistöyhteisöjä, kuten armenialaiset, juutalaiset ja hindukauppiaat (baniyan). Sittemmin safavidit uhkasivat osmanien valtaa alueella. Safavifidit hallitsivat Bagdadia vuosina 1624–1638, mutta eivät onnistuneet Basran valtauksessa. Paikalliset kauppiaat joutuivat myös kilpailemaan britti- ja alankomaalaistenkauppiaiden kanssa alueella. Kaupunkia vaivasi kulkutauti vuonna 1773 ja sitä piirittivät persialaiset vuonna 1775. Kaupungin asukasluku tippui noin 40 000:ta ehkä vain noin 4 000:een.
Basran satama elpyi 1800-luvun puolella teknologian ja esimerkiksi liikenneverkon kehittymisen myötä. 1840-luvulla satamaan tuli noin 11 000 tonnia tavaraa vuosittain, mutta vuoteen 1890 mennessä määrä oli jo 100 000 tonnia ja vuonna 1913 400 000 tonnia. Tanzimat-uudistukset horjuttivat vanhanaikaista yhteiskuntaa ja uudet poliittiset suuntaukset alkoivat vallata alaa etenkin uuden kaupungin yläluokan keskuudessa. Esimerkiksi Taleb al-Naqibin vuonna 1911 perustama lehti al-Dustur alkoi vaatia itsenäisen Irakin perustamista. Britannia julisti sodan Osmanien valtakunnalle ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1914 ja 23. marraskuuta samana vuonna he valtasivat Basran. Osmanien vastahyökkäys seuraavan vuoden puolella epäonnistui. Sodan jälkeen britit miehittivät Irakia ja paikallisten heimojen kapina vuonna 1920 kukistettiin verisesti. Vuonna 1922 Faisal I:tä tehtiin osittain autonomisen Irakin kuningas. Britit aloittivat useita huomattavia infrastruktuuriprojekteja. Satamaa oli uusittu jo sodan aikana, Bagdadin ja Basran välinen rautatie valmistui vuonna 1919, lentopostiliikenne kaupunkien välillä alkoi vuonna 1927 ja kolmen vuoden kuluessa samalla reitillä oli matkustajaliikennettä.
Historia > Itsenäinen Irak

Irakin vuoden 1958 vallankumouksen jälkeen Basrasta tuli merkittävä öljynvientisatama. Kaupungista tehtiin myös Basran maakunnan keskus ja Basran yliopisto avattiin vuonna 1964. Kaupunki kärsi mittavia tuhoja Irakin–Iranin sodan (1980–1988) aikana ja sen siviiliuhrien määrä oli selvästi Irakin muita kaupunkeja suuremmat. Sodan alkaessa Basrassa oli noin 1,5 miljoonaa asukasta ja sen jälkeen vain 900 000. Iran hyökkäsi kaupunkia vastaan viiden divisioonan voimin vuonna 1982, mutta heidät pysäytettiin vain muutaman kilometrin päähän. Myös toinen hyökkäys kohti Basraa vuonna 1984 epäonnistui. Irakilaiset laukaisivat puolestaan kaupungista ohjuksia Iranin öljyterminaaleja vastaan. Kaupunkia pommitettiin jälleen Persianlahden sodan aikana. Monet irakilaiset sotilaat saivat surmansa ilmaiskuissa näiden vetäytyessä Kuwaitista niin sanotun kuoleman moottoritien kautta Basran eteläpuolella. Maaliskuussa 1991 basralaiset liittyivät Zubairista alkaneeseen kapinaan Saddam Husseinia vastaan, mutta kapina kukistettiin verisesti tuhansien paikallisten kadotessa turvallisuusjoukkojen käsissä.
Irakin sodan alettua vuonna 2003 Basra oli ensimmäinen koalition joukkojen piirittämä suuri irakilaiskaupunki. Kaupunkia piirittäneen brittisotilaat odottivat paikallisten kukistavan kaupungin puolustajat, mutta kun näin ei tapahtunutkaan brittijoukot valtasivat kaupungin. Irakin sodan jälkeen Basra oli brittijoukkojen valvonnassa. Britit olivat linnoittautuneet entiseen Saddam Husseinin palatsiin Shatt al-Arabin varrella. Joukkoja vastaan tehtiin jatkuvia hyökkäyksiä. Viimeiset brittijoukot vetäytyivät kaupungista 3. syyskuuta 2007, jonka jälkeen joukkoja oli enää Basran kansainvälisellä lentokentällä. Vastuu alueen turvallisuudesta luovutettiin kokonaan Irakille joulukuussa samana vuonna. Vuonna 2008 Irakin turvallisuusjoukot kävivät kiivaita taisteluja Basrassa vaikuttaneiden šiialaisten asejoukkojen, kuten Muqtada al-Sadrin johtaman Jaysh al-Mahdi-järjestön kanssa.
Väestö

Basran piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2013 vajaa 1,1 miljoonaa (44 % koko Basran maakunnan 2,403 miljoonasta asukkaasta). Kaupungin asukkaiden valtaosa on šiialaisia arabeja. Kaupungin vähemmistöihin kuuluvat armenialaiset, assyrialaiset, romanit, afroirakilaiset ja mandealaiset.
Isisin leviämisen myötä Basran maakuntaan on tullut maan sisäisiä pakolaisia. Vuonna 2015 heitä oli maakunnassa 11 000 ja heistä suurin osa Basran kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Basra Wikimedia Commonsissa
Basra. Iraq Encyclopædia Britannica. britannica.com. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)
F. M. Donner: Basra Encyclopædia Iranica. iranicaonline.org. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)
Näkymää Shatt al-Arabille Basrassa.
Ranskalainen Basran kartta vuodelta 1764.
Näkymää öiseen Basraan.
Thomas Boni Yayi

| Thomas Boni Yayi |
| --- | --- |
 Thomas Boni Yayi vuonna 2012.
Beninin presidentti
 6. huhtikuuta 2006 – 2016  
Edeltäjä:  Mathieu Kérékou
Seuraaja:  Patrice Talon
Henkilötiedot
Syntynyt: 1952 Tchaourou, Benin
Puoliso:  Chantal Boni
Aiheesta muualla
www.ortb.bj
Thomas Boni Yayi  (s. 1952 Tchaourou, Borgou, Ranskan Dahomey) on beniniläinen pankkiiri ja poliitikko. Hänestä tuli 6. huhtikuuta 2006 maansa presidentti.
Pohjoisessa Beninissä syntynyt Thomas Boni Yayi aloitti opintonsa Parakoussa ja opiskeli myöhemmin muun muassa taloustieteitä Beninin kansallisessa yliopistossa. Vuosina 1980–1988 hän työskenteli Länsi-Afrikan valtioiden keskuspankissa Dakarissa. Vuonna 1994 Thomas Boni Yayi nimitettiin Länsi-Afrikan kehityspankin puheenjohtajaksi.
Thomas Boni Yayi seurasi Mathieu Kérékouta maansa presidenttinä vuonna 2006. Thomas Boni Yayi nähtiin muutoksen symbolina, mutta hän on kuitenkin ryvettynyt korruptioskandaaleissa. Hän voitti vuoden 2011 presidentinvaalit saaden 53,2 prosenttia äänistä. Päähaastaja Adrien Houngbédjin sai 35,7 prosenttia äänistä. Opposition kannattajat yrittivät estää tulosten julkistamisen, koska heidän mukaansa ne olivat kyseenalaiset.
Syyskuussa 2021 Patrice Talon ja Thomas Boni Yayi, poliittiset liittolaiset, joista on tullut läheisiä vihollisia, tapasivat Cotonoun venesatamassa. Tämän ajanjakson aikana Thomas Boni Yayi esitti Patrice Talonille useita ehdotuksia ja pyyntöjä, jotka koskivat erityisesti ”poliittisten vankien” vapauttamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Boni Yayi Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| n k  Beninin presidentit |
| --- | --- | --- |
| Dahomeyn tasavalta (1960–1975) |  Hubert Maga (1960–1963)  Sourou Migan Apithy (1964–1965)  Christophe Soglo (1965–1967)  Émile Derlin Zinsou (1968–1969)  Hubert Maga (1970–1972)  Justin Ahomadégbé-Tomêtin (1972)  Mathieu Kérékou (1972–1975)  |  |
| Beninin kansantasavalta (1975–1990) |  Mathieu Kérékou (1975–1990)  |  |
| Beninin tasavalta (1990–) |  Mathieu Kérékou (1990–1991)  Nicéphore Soglo (1991–1996)  Mathieu Kérékou (1996–2006)  Thomas Boni Yayi (2006–2016)  Patrice Talon (2016–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Vestan temppeli

Vestan temppelin rauniot Roomassa.
Vestan temppeli (lat. Aedes Vestae) oli Rooman Forum Romanumilla sijainnut kotilieden jumalatar Vestalle pyhitetty temppeli. Temppeli rakennettiin kolmannella vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Nykyisin siitä on jäljellä vain rauniot.
Temppelissä paloi pyhä tuli, jonka vartioiminen kuului Vestan neitsyiden tehtäviin. Roomalaiset uskoivat, että Rooman menestys oli riippuvainen tulesta, ja siksi sen sammumista pidettiin tuhon merkkinä.
Vestan temppelin ennallisstuspiirros.
Temppeli oli rakennettu muistuttamaan varhaisimpia roomalaisia asumuksia, yksinkertaisia savimajoja, sillä Vestan palvonta oli saanut alkunsa yksityisissä kodeissa. Temppelillä oli savimajojen tapaan pyöreä pohjakaava, ja se oli rakennettu marmorista kreikkalaiseen tyyliin. Keskellä olevaa cellaa kiersivät korinttilaiset pylväät, ja pylväikköä ympäröi ulkoseinä, jota kiersi toinen pylväikkö. Sisäänkäynti oli itään, mikä symboloi pyhän tulen ja kaiken elämän lähteen auringon yhteyttä. Temppelin katossa oli aukko, joka teki pyhän tulen ylläpidon vaikeaksi.
Aiheesta muualla

http://www.wayback.archive-it.org/7877/20160919162312/http://dlib.etc.ucla.edu/projects/Forum/reconstructions/VestaAedes_1/history (Arkistoitu – Internet Archive)
Claudiuksen temppeli

Claudiuksen temppelin raunioita Via Claudian varrella
Claudiuksen temppelin holvikaaria.
Claudiuksen temppeli (lat. Templum Divi Claudii) oli temppeli, joka rakennettiin Roomaan jumalaksi korotetulle keisari Claudiukselle. Rakennuttamisen aloitti luultavast vuonna 54 Agrippina nuorempi.  Keisari Nero määräsi työt lopetettaviksi. Tultuaan valtaan keisari Vespasianus antoi määräyksen, että temppeli pitää rakentaa valmiiksi. Valmistuttuaan se oli Rooman suurin temppeli. Sen raunioita on nähtävissä nykyajan Via Claudialla.
Rakennuksen historiaa

Temppeli päätettiin rakentaa paikalle, missä oli sijainnut Claudiusten suvun (gens Claudia) kotitalo. Temppelin jalustaksi rakennettiin 180 kertaa 200 metrin suuruinen terassi, jolle rakennettiin temppeli ja pylväskäytävä ja istutettiin myös puutarha. Terassilla oletetaan olleen Claudiuksen ratsastajapatsaan.  Siihen kuului myös nymfaion. Neron aikaiseen temppeliin kuuluneen suihkulähteen jäännöksiä on näytteillä Musei Capitolinissa.
Temppelin myöhemmät vaiheet eivät ole tiedossa. Viimeisen kerran se mainitaan asiakirjoissa vuonna 1217 paavi Honorius III:n bullassa ja paavi Paavali II otatti 1400-luvulla sieltä kiviä omiin rakennushankkeisiinsa.
Parhaiten nykymaailmalle on säilynyt osa temppelin terassin itäpuolista osaa. Lisäksi sen jäänteitä Santi Giovanni e Paolon kirkon rakenteissa. Osa temppelin jäännöksistä on passionistien luostarin puutarhassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claudiuksen temppeli Wikimedia Commonsissa
Ennallistus
Pienoismalli
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi