stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alaska

Alaska (suom. [ˈɑlɑskɑ], engl. [əˈlæskə]) on Yhdysvaltain pohjoisin ja pinta-alaltaan suurin osavaltio. Alaskassa asuu 733 391 asukasta alueella, jonka pinta-ala on melkein 2,5 kertaa niin suuri kuin toiseksi suurimman osavaltion Texasin. Osavaltio on eksklaavi eli erillään muusta Yhdysvalloista sijaiten luoteisessa Pohjois-Amerikassa. Maaraja sillä on idässä Kanadan kanssa. Alaskan pääkaupunki on Juneau ja väkiluvultaan suurin kaupunki Anchorage. Osavaltiossa on suuret luonnonvarat, muun muassa öljyä, kultaa ja kuparia.
Osavaltion nimi tulee aleutinkielen sanasta alaxsxaq, joka tarkoittaa 'manner'.
Maantiede

Alaska sijaitsee Pohjois-Amerikan luoteisimmassa osassa, suurimmaksi osaksi 60. ja 70. pohjoisen leveyspiirin välillä. Sitä rajoittavat etelässä Tyynenmeren Alaskanlahti, lännessä Beringinmeri ja Beringinsalmi sekä pohjoisessa Pohjoiseen jäämereen kuuluvat Tšuktšimeri ja Beaufortinmeri. Idässä Alaskan ja Kanadan välinen raja kulkee yli tuhat kilometriä aivan suoraan 141. läntistä pituuspiiriä pitkin, mutta Tyynenmeren rannikolla Alaskaan kuuluu myös pitkä ja kapea maakaistale, joka ulottuu huomattavasti mainittua pituuspiiriä idemmäksi ja samalla muuta Alaskaa etelämmäksi.
Alaskan etelärannikolla on pitkä, lounaaseen työntyvä Alaskan niemimaa, jonka jatkeena voidaan pitää Aleuttien saariketjua, joka myös kuuluu Alaskaan. Alaskan niemimaa ja Aleuttien saaret erottavat Beringinmeren muusta Tyynestämerestä.
Alaskassa on kahdeksan kansallispuistoa: Denalin kansallispuisto, Gates of the Arcticin kansallispuisto, Glacier Bayn kansallispuisto, Katmain kansallispuisto, Kenai Fjordsin kansallispuisto, Kobuk Valleyn kansallispuisto, Lake Clarkin kansallispuisto ja Wrangell-St. Eliasin kansallispuisto.
Maantiede > Kaupungit

Alaskan ylivoimaisesti suurin kaupunki on Anchorage (noin 290 000 asukasta vuonna 2020). Osavaltion hallinnollinen pääkaupunki on Juneau (noin 32 000 asukasta).
Alaskassa on kaikkiaan 143 kaupunkia (engl. incorporated city), joista monien väkiluku on vain sadan asukkaan luokkaa.
Maantiede > Kaupungit > Suurimmat kaupungit

| Kaupunki | Väestönlaskenta 2010 | Väestönlaskenta 2020 | Väkiluvun muutos |
| --- | --- | --- | --- |
| Anchorage | 291 826 | 291 247 | −0,2 % |
| Fairbanks | 31 535 | 32 515 | 3,1 % |
| Juneau | 31 275 | 32 255 | 3,1 % |
| Wasilla | 7 831 | 9 054 | 15,6 % |
| Sitka | 8 881 | 8 458 | −4,8 % |
| Ketchikan | 8 050 | 8 192 | 1,8 % |
| Kenai | 7 100 | 7 424 | 4,6 % |
| Bethel | 6 080 | 6 325 | 4,0 % |
| Palmer | 5 937 | 5 888 | −0,8 % |
| Kodiak | 6 130 | 5 581 | −9,0 % |
Lähde:
Maantiede > Ilmasto

Alaskan ilmastoon vaikuttaa sen sijainti pohjoisessa. Se ulottuu leveyspiiriltä 51 N leveyspiirille 71 N. Napapiirin pohjoispuolella on talvisin kaamos, kesäisin paistaa kesäyön aurinko. Osavaltiolla on rantaviivaa 10 700 km, ja meri lisää kosteutta ja pienentää lämpötilan vaihteluita. Sisämaassa vallitsee äärevä mannerilmasto. Myös korkeuserot vaikuttavat lämpötilaoloihin. Kylmintä on talvella sisämaan alavilla alueilla kuten Yukonin tasangolla ja Tananan laaksossa.
Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Anchoragessa on noin 20 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella lokakuusta huhtikuuhun, kylmimmillään tammikuussa −12,9 astetta. Eniten sataa elo-, syys- ja lokakuussa. Vuoden sateista tulee lumena keskimäärin 180 cm.
Hallinto

Lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 20 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainhuoneessa 40 jäsentä.
Toisin kuin muut Yhdysvaltain osavaltiot, koko Alaska ei ole jaettu piirikuntiin. Alaskan piirikunnista käytetään nimitystä borough, joita osavaltiossa on 19. Eräät kaupungit muodostavat oman hallintoalueensa. Lisäksi osavaltiossa on hallintoalueeton alue, joka on jaettu 11 väestönlaskenta-alueeseen. Alaskan hallintoalueet ovat:
Anchorage
Bristol Bay
Denali
Fairbanks North Star
Haines
Aleutians East
Juneau
Kenai Peninsula
Ketchikan Gateway
Kodiak Island
Lake and Peninsula
Northwest Arctic
Matanuska-Susitna
North Slope
Petersburg
Sitka
Skagway
Wrangell
Yakutat
Alaskassa tehtiin joitakin teloituksia ennen kuin siitä tuli osavaltio, mutta vuonna 1957 sen lainsäädännössä kiellettiin kuolemanrangaistus.
Talous

Vuonna 1898 alkoi kultaryntäys, joka toi lyhyessä ajassa Alaskaan noin 30 000 uutta asukasta. Siitä lähtien osavaltio on tukenut Yhdysvaltojen taloutta monen miljardin dollarin arvosta. Myöhemmin kullan lisäksi on louhittu muita arvometalleja sekä kivihiiltä ja sinkkiä.
Vuonna 1968 Prudhoe Baystä Alaskan pohjoisrannikolta löydettiin valtava esiintymä öljyä ja maakaasua. Jotta löytöä voitaisiin hyödyntää tehokkaimmin, Alaskan halki rakennettiin 7,7 miljardia dollaria maksanut ja 1 300 kilometriä pitkä öljyputki Valdezin satamakaupunkiin.
Muita tärkeitä talouden aloja osavaltiossa ovat kalastus, metsäteollisuus, metsätuotteet sekä matkailu.
Alaskan osavaltio pitää yllä kansalaisosinkoa, joka voidaan laskea yhdeksi perustulon muodoksi. Myydyistä mineraaleista, pääosin öljystä, saadut tulot jaetaan kaikille osavaltion asukkaille. Saadakseen kansalaisosinkoa henkilön täytyy hakea sitä osavaltiolta ja tämän on täytynyt olla osavaltion asukas edellisen vuoden ajan. Vangit, törkeästä rikoksesta tuomitut ja yli 180 vrk Alaskan ulkopuolella asuneet eivät voi hakea kansalaisosinkoa. Hakuaika on kalenterivuoden alusta lähtien aina maaliskuun loppuun saakka. Vuonna 2023 kansalaisosinkoa maksettiin 1312 dollaria asukasta kohden. Rahat maksetaan yleensä lokakuussa, ja alaskalaiset ovat kertoneet käyttävänsä sitä mm. terveydenhuoltoon, matkailuun ja opintolainojen lyhentämiseen.
Osavaltio ei kerää tuloveroa yksityishenkilöiltä. Yrityksien myyntivoittojen vero on 2–9,4 %.
Talous > Liikenne

Kuljetuskustannukset vaikuttavat Alaskan talouteen suuresti, sillä suurin osa liikenteestä sekä osavaltion eri osien välillä että sieltä ulos hoidetaan lentoteitse. Alaskassa on 412 lentoasemaa,, joista peräti 87:llä oli kaupallista liikennettä vuonna 2015. Vilkkain oli Anchoragen Ted Stevensin kansainvälinen lentoasema, jolta lähti yli 2,5 miljoonaa matkustajaa. Muut suurimmat lentoasemat ovat Fairbanksin kansainvälinen lentoasema (460 000) ja Juneaun kansainvälinen lentoasema (404 000). Nämä kolme lentoasemaa ovat myös Federal Aviation Administrationin määrittämien pääasiallisten kansainvälisten lentoasemien joukossa. Niiden lisäksi yli 100 000 matkustajaa lähti Bethelin lentoasemalta ja Ketchikanin kansainväliseltä lentoasemalta.
Osavaltion omistama Alaskan rautatie yhdistää Sewardin, Anchoragen ja Fairbanksin. Kesäaikaan liikennöi myös yksityinen White Pass and Yukon Route Railway Skagwaystä Yukoniin.
Väestö

| Vuosi | Väestö | ±% |
| --- | --- | --- |
|  1910  | 64 356 | —     |
|  1920  | 55 036 | −14.5% |
|  1930  | 59 278 | +7.7% |
|  1940  | 72 524 | +22.3% |
|  1950  | 128 643 | +77.4% |
|  1960  | 226 167 | +75.8% |
|  1970  | 300 382 | +32.8% |
|  1980  | 401 851 | +33.8% |
|  1990  | 550 043 | +36.9% |
|  2000  | 626 932 | +14.0% |
|  2010  | 710 231 | +13.3% |
|  2020  | 733 391 | +3.3% |
Lähteet: 
Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Alaskassa oli 733 391 asukasta. Se on 3,3 prosenttia enemmän kuin vuoden 2010 väestönlaskennassa, jolloin Alaskassa oli 710 231 asukasta. Alaska on harvimmin asuttu Yhdysvaltain osavaltio, ja sen vestöntiheys on noin 0,5 as./km2.
Väestö > Rodullinen alkuperä

64,1 % valkoiset
15,7 % intiaanit ja Alaskan alkuperäisasukkaat
7,7 % latinot
6,7 % aasialaisperäiset
3,7 % afroamerikkalaiset
8,2 % monirotuiset
Osavaltion suurimmat ryhmät alkuperän mukaan ovat: saksalaiset 16,6 %, Alaskan alkuperäisasukkaat 15,6 %, irlantilaiset 10,8 %, brittiläiset 9,6 %, amerikkalaiset 5,7 % ja norjalaiset 4,2 %. Alaskassa on osavaltioista suurin osuus väestöstä alkuperäisasukkaita.
Pohjois- ja Länsi-Alaskan laajoilla, harvaan asutuilla erämaa-alueilla (engl. Bush regions tai Bush Alaska) asuu pääasiassa alkuperäisasukkaita, joita asuu myös osavaltion kaakkoisosassa. Valkoinen väestö on keskittynyt Anchorageen, Fairbanksiin sekä osavaltion etelä- ja kaakkoisosiin. Aleuteilla elää paljon filippiiniläistaustaisia. Musta väestö on keskittynyt Anchorageen.
Vuonna 2000 85,7 % väestöstä puhui kotioloissa englantia. 5,2 % puhui intiaanikieliä, 2,9 % espanjaa, 1,5 % tagalogia ja 0,8 % koreaa.lähde? Vuosina 2018–2022 väestöstä 15,7 % puhui kotona jotain muuta kieltä kuin englantia.
Alaskan alkuperäisasukkaat elävät monenlaisissa oloissa, suhtautuvat valkoisiin eri tavoin ja osalla on yleisesti vakavia sosiaalisia ongelmia – muun muassa alkoholinkäyttöä, itsemurhia ja rikollisuutta.
Väestö > Uskonnot

Uskonnollinen jakauma oli vuonna 2014 seuraava:
Kristittyjä 61 %
Protestantteja 37 %
Katolisia 16 %
Mormooneja 5 %
Ortodokseja 5 %
Muut uskonnot 4 %
Uskonnottomia 31 %
Kulttuuri

Alaskan kulttuurielämää sävyttää kiinnostus alkuperäiskansojen taiteeseen ja Venäjän vallan aikaan. Osavaltion kansallismuseo ja historiallinen kirjasto sijaitsevat Juneaussa. Fairbanksissa on yliopiston yhteydessä "Pohjoisen museo", joka kertoo tieteestä ja tutkimuksesta ja jossa on pysyvä revontuliaiheinen näyttely. Sitkassa on Sheldonin museo, joka keskittyy osavaltion kaakkoisosan alkuperäiskansohjen perinteisiin.
Koiravaljakoilla ajelu on nykyisin enemmän urheilua ja turistien elämysmatkailua kuin varsinainen liikennemuoto.
Kirjallisuutta

Furuhjelm, Annie: Människor och öden.  Helsingfors:  Schildt, 1932.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alaska Wikimedia Commonsissa
Alaskan osavaltio
| n k  Yhdysvaltain hallinnolliset alueet |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot |  Alabama  Alaska  Arizona  Arkansas  Colorado  Connecticut  Delaware  Etelä-Carolina  Etelä-Dakota  Florida  Georgia  Havaiji  Idaho  Illinois  Indiana  Iowa  Kalifornia  Kansas  Kentucky  Louisiana  Länsi-Virginia  Maine  Maryland  Massachusetts  Michigan  Minnesota  Mississippi  Missouri  Montana  Nebraska  Nevada  New Hampshire  New Jersey  New Mexico  New York  Ohio  Oklahoma  Oregon  Pennsylvania  Pohjois-Carolina  Pohjois-Dakota  Rhode Island  Texas  Tennessee  Utah  Vermont  Virginia  Washington  Wisconsin  Wyoming  |  |
| Liittopiiri |  Washington (DC)  |  |
| Saarialueet |  Amerikan Samoa  Guam  Pohjois-Mariaanit  Puerto Rico  Yhdysvaltain Neitsytsaaret  |  |
| Erillisalueet |  Bajo Nuevo ja Serranilla kiistanalaisia  Bakerinsaari  Howlandinsaari  Jarvis  Johnstonin atolli  Kingmanin riutta  Midwaysaaret  Navassa  Palmyran atolli  Wakensaari  |  |
 luettelo Yhdysvaltain osavaltioista ja territorioista  intiaanireservaatti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kroatia 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Denalin kansallispuisto.
Alaskan kartta (iso kartta)
Ketchikanin kaupunkia Kanadan rajan tuntumassa.
Alaskan parlamenttitalo.
Trans-Alaskan öljyputki.
Ompelevia Alaskan eskimolapsia 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
Neal E. Miller

| Neal E>  Miller.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. elokuuta 1909 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat
Kuollut: 23. maaliskuuta 2002 (92 vuotta) Hamden Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  psykologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Washingtonin yliopisto, (B.Sc., 1931), Stanfordin yliopisto (M.Sc., 1932) ja Yalen yliopisto (Ph.D., 1935)
Instituutti:  Yalen yliopisto, Rockefeller-yliopisto, Cornellin yliopiston lääketieteellinen korkeakoulu
Oppilaat:  Philip Zimbardo
Tutkimusalue:  Psykologia
Palkinnot:  mm. APA Award... 1959 
Neal Elgar Miller (3. elokuuta 1909 – 23. maaliskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen kokeellinen psykologi.
Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) vuonna 2002 tekemän arvion mukaan professori Miller oli kahdeksanneksi tunnetuin yhdysvaltalaiseen psykologiaan vaikuttaneista henkilöistä.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Behavioral Medicine, pp 1241-1243: Miller, Neal (by J. Rick Turner (englanniksi) (springer.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Christy Anderson

Christy Anderson on yhdysvaltalainen historioitsija ja professori. Anderson on erityisesti renessanssiin ja barokin aikakauden rakennuksiin perehtynyt arkkitehtuurin historioitsija. Parhaillaan hän työskentelee taiteen ja arkkitehtuurin professorina Toronton yliopistossa.
Anderson valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta taiteen, arkkitehtuurin ja urbanismin historian, teorian ja arvostelun kandidaatiksi, Massachusettsin yliopistosta Amherstista taidehistorian maisteriksi ja Massachusetts Institute of Technologysta taiteen, arkkitehtuurin ja urbanismin historian, teorian ja arvostelun tohtoriksi. Hän opetti Yalen yliopistossa vuosina 1995–2004 ja hän on luennoinut Lontoon yliopiston Courtauld Institute of Artissa sekä Harvardin yliopistossa.
Andersonin ollessa töissä Yalen yliopistossa hänet palkittiin Morse Faculty Fellowshipin stipendillä sekä lukuisilla opetuspalkinnoilla. Courtauld Institute of Artissa ja myöhemmin myös Oxfordin yliopistossa hän tutki englantilaisen arkkitehti Inigo Jonesin muistiinpanoja tämän laatimasta kokoelmasta tutkielmia ja humanistista kirjallisuutta. Tämä kirjallisuuteen, arkkitehtuuriseen kieleen sekä Jonesin rakennustyöhön pohjautuva tutkimustyö julkaistiin Andersonin kirjassa Inigo Jones and the Classical Tradition (Cambridge, 2006).
Christy Anderson asuu Ontariossa, Kanadassa sekä läntisessä Massachusettsissa, Yhdysvalloissa aviomiehen ja poikansa kanssa.
Palkinnot

1992–1994 Worcester College, Oxfordin yliopisto, tutkimusstipendiaatti
1992–1993 Samuel H. Kressin kaksivuotinen stipendi taidehistoriaa varten ulkomaalaisessa laitoksessa, Courtauld Institute of Art, Lontoon yliopisto
2007 Canadian Centre for Architecture Vieraileva tutkimusstipendiaatti
2010 Guggenheim Fellowship
Teokset

"Letter to an Undergraduate" (Arkistoitu – Internet Archive), Yale Review of Books, kevät 2004
British architectural theory, 1540-1750: an anthology of texts, Editors Caroline van Eck, Christy Anderson, Ashgate Publishing, Ltd., 2003, ISBN 9780754603153
The Built Surface: Architecture and the pictorial arts from antiquity to the Enlightenment, Editors Christy Anderson, Karen Koehler, Ashgate, 2002, ISBN 9780754600220
Inigo Jones and the classical tradition, Cambridge University Press, 2007, ISBN 9780521820271
Lukšiai

| Lukšiai |
| --- | --- |
 Lukšiain kirkko.
 vaakuna
 Lukšiai
 Koordinaatit: 54°57′00″N, 23°10′30″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Marijampolė
Kunnallispiiri:  Šakiain kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 651
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lukšiai on kauppala Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 651 asukasta.
Askar Akajev

| Askar Akajev> Аскар Акаевич Акаев |
| --- | --- |
 Askar Akajev vuonna 2016.
Kirgisian presidentti
 27. lokakuuta 1990 – 24. maaliskuuta 2005  
Seuraaja:  Kurmanbek Bakijev
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1944 (ikä 80)
Asuinpaikka:  Moskova (2005– )
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Koulutus:  tekniikan tohtori
Tutkinnot:  Leningradin tarkkuusmekaniikan ja optiikan instituutti
 Nimikirjoitus
Askar Akajevitš Akajev (kirg. Аскар Акаевич Акаев, s. 10. marraskuuta 1944 Kyzyl-Bairak) oli Kirgisian presidentti maan itsenäistymisestä aina maaliskuuhun 2005 asti, jolloin hänet syöstiin vallasta niin sanotussa tulppaanivallankumouksessa.
Akajev opiskeli Leningradin tarkkuusmekaniikan ja optiikan instituutissa, josta väitteli tohtoriksi. Hän palasi Kirgistaniin 1972 ja opetti Frunzen polyteknillisessä instituutissa. Hänellä on satoja akateemisia julkaisuja. Akajev kohosi 1989 tasavallan tiedeakatemian johtoon. Hän työskenteli myös keskuskomitean osaston johdossa.
Akajev valittiin vuonna 1990 kompromissiehdokkaana maan presidentiksi korkeimman neuvoston vaalissa. Vuonna 1991 hänet valittiin uudelleen maan itsenäistymisen jälkeisissä vaaleissa. Akajev sai kansainvälistä tunnustusta poliittisista ja taloudellisista uudistuksistaan. Hänen tavoitteenaan oli tehdä maasta "Keski-Aasian Sveitsi". Akajev valittiin uudelleen presidentiksi 1995 (72 % äänistä) ja 2000 vaaleissa, joita syytettiin epärehellisyydestä. Aluksi häntä pidettiin vapaamielisenä, demokraattisena uudistajana, mutta myöhemmin hänen valtansa sai autoritaarisia piirteitä. Hän piti yllä hyviä suhteita Venäjään ja tarjosi Yhdysvalloille tukikohtia maasta syyskuun 2001 iskujen jälkeen.
Vuoden 2002 lopulla Akajevia vaadittiin eroamaan joukkomielenosoituksissa. Hän oli luvannut luopua vallasta kautensa loppuessa 2005 ja sai 2003 elinikäisen syytesuojan parlamentilta. 24. maaliskuuta 2005 oppositio valtasi presidentin palatsin Biškekissä.
Akajev pakeni aluksi Kazakstaniin myöhemmin Venäjälle, ja Kurmanbek Bakijev nimitettiin väliaikaiseksi presidentiksi. Aluksi Akajev kiisti eronneensa presidentin tehtävistä mutta suostui lopulta eroamaan 3. huhtikuuta käydyissä neuvotteluissa, joissa hänelle luvattiin turvatakuut.
Venäjän presidentti Vladimir Putin ilmoitti Venäjän antavan Akajeville poliittisen turvapaikan, minkä jälkeen Akajev matkusti Moskovaan josta Akajev sai paikan Moskovan valtionyliopistosta  matematiikan  professorina ja vanhempana tutkijana
Heinäkuussa 2021 Akajeville annettiin etsintäkuulutus hänen osallistumisestaan Kumtorin kultakaivoksen operaatioihin. Seuraavassa kuussa Akajev palasi Biškekiin ensimmäistä kertaa 16 vuoteen tehdäkseen yhteistyötä tutkimuksessa ja ilmaisi kiitoksensa presidentti Sadyr Japaroville hänen palaamisestaan kotimaahansa..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Askar Akajev Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Publons  ResearcherID  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Bo Andersson

Bo Frans Elnes Andersson (12. joulukuuta 1937 Helsinki – 7. toukokuuta 2020) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja, jonka suuri yleisö tuntee parhaiten Erna Tauron ja Tove Janssonin kirjoittaman ”Syyslaulun” sekä ruotsin- että suomenkielisistä levytyksistä 1960-luvun lopulta. Pitkän teatteriuransa ohella hän on levyttänyt kuutisenkymmentä muutakin laulua, enimmäkseen ruotsiksi.
Bo Andersson syntyi helsinkiläisen liikemiehen pojaksi, pääsi ylioppilaaksi Brändö samskolanista ja opiskeli teatterialaa muun muassa Tukholmassa ja jazzmusiikkia New Yorkissa. Hän on näytellyt 1960-luvun alkupuolelta lähtien Lilla Teaternissa, Wasa Teaterissa ja Åbo Svenska Teaterissa sekä pisimpään Helsingin Svenska Teaternissa vuosina 1967–1979 ja 1983–2000. Hänet on haudattu Östersundomin hautausmaalle Helsinkiin.
Näyttämörooleja

Horst (Bent)
Dysart (Equus)
Zorba (Zorba)
Huovinen (Cell 21)
Harpagon (Saituri)
Herr Schulz (Cabaret)
Levyalbumeja

1977: Höstvisa, Love Records LRLP-246, yhdessä Erna Tauron kanssa.
1978: Syyslaulu, Love Records LRLP-295, yhdessä Erna Tauron kanssa.
1980: Tillsammans med Bo Andersson & Kalevi Rothberg, Fifty-Fifty Records FFLP-66.
1993: Eino Leino / Bo Andersson ‎– Nocturne, Finnlevy ‎200272.
2003: Muistatkos? Minns Du? yhdessä Pirjo Bergströmin kanssa, BOCD-3.
Tony Jackson

Tony Jackson 1910-luvun alussa
Antonio Junius Jackson, joka tunnetaan paremmin nimellä Tony Jackson (25. lokakuuta 1882 – 20. huhtikuuta 1921)  oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä.
Syntymäaika

Jacksonin syntymäajaksi on perinteisesti annettu 5. kesäkuuta 1876, mutta tieto on osoittautunut vääräksi. Tosiasiassa 5. kesäkuuta 1876 syntyi hänen vanhempi sisarensa Ida . Yhdysvaltain väestönlaskennan tiedot vuodelta 1900 ilmoittavat Tony Jacksonin syntymän ajankohdaksi lokakuun 1882. Jacksonin veli Prince Albert kuoli 14 kuukauden iässä tammikuussa 1884, minkä perusteella ragtime-asiantuntija Bill Edwards on esittänyt Tony Jacksonin syntyneen kaksosena.
Sävellyksiä

"Pretty Baby" (1916) yhdessä Egbert Van Alstynen ja Gus Kahnin kanssa
"I’ve Been Fiddle-ing" (1917) yhdessä Egbert Van Alstynen ja Gus Kahnin kanssa
"Some Sweet Day" (1917)
"Why Keep Me Waiting So Long?" (1917)
"(Don't Leave Me in the) Ice and Snow" (1917)
"Take Me Into Your Heart" (1918) Bill Haskinsin kanssa
"I'm Cert'n'y Gonna See 'Bout That" (1921)
Azara-hermi

| Azara-hermi |
| --- | --- |
 Azara-hermi Louvressa.
Nimi:  Azara-hermi
Valmistumisvuosi:  1. vuosisata tai 100-luku jaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  hermi
Materiaali:  marmori
Korkeus:  68 cm
Leveys:  32  cm
Sijainti:  Louvre, Pariisi, Ranska
Azara-hermi on roomalainen marmorista tehty Aleksanteri Suurta esittävä veistos ensimmäiseltä tai toiselta vuosisadalta jaa. Se löydettiin vuonna 1779 Tivolin kaupungista ja sai nimensä löytäjänsä José Nicolás de Azaran mukaan. Nykyisin teosta säilytetään Louvressa Ranskassa.
Azara-hermi oli pitkään ainut tunnettu varmuudella Aleksanteria esittävä antiikin veistos. Sen perusteella on sittemmin tunnistettu myös muita veistoksia. Roomalainen veistos perustuu todennäköisesti Aleksanterin kreikkalaisen hovitaiteilija Lysippoksen pronssiseen alkuperäisteokseen, joka ei kuitenkaan ole nykypäiviin saakka säilynyt. Aleksanterin veistoksista ylipäätään tunnetaan yksinomaan roomalaisia kopioita. Tyyliltään Azara-hermiä pidetään parhaana eli vähiten idealisoituna.
Tyyli ja piirteet

Azara-hermi on tehty marmorista, ja se sisältää kreikankielisen piirtokirjoituksen ”Aleksanteri makedonialainen Filippoksen poika”. Tekstin perusteella veistoksen tiedetään varmuudella esittävän Aleksanteri Suurta, ja se oli pitkään ainoa tunnettu Aleksanterin muotokuva. Siinä on Aleksanterin kuvauksille tyypilliset piirteet, kuten harjamaiset hulmuavat hiukset, kallistunut pää ja ylöspäin suuntautunut katse. Sen perusteella Aleksanteriksi on sittemmin tunnistettu useita muita muotokuvia. Azara-hermiä pidetään kuitenkin vähiten idealisoituna. Veistos oli maahan hautautuneena ennen sen ylös kaivamista kärsinyt suuria vahinkoja ja sittemmin sitä on restauroitu.
Azara-hermi on tehty antiikin Roomassa. Roomassa valmistettiin kopioita alkuperäisistä kreikkalaisista muotokuvista, joita ei ole nykypäiviin säilynyt. Roomalainen veistos on tehty ehkä ensimmäisellä tai toisella vuosisadalla jälkeen ajanlaskun alun ja sen korkeus on 68 cm.
Teos muistuttaa tyyliltään lähinnä kuuluisan 300-luvulla eaa. eläneen kreikkalaisen Lysippoksen tyyliä. Lysippos tunnettiin pronssiveistoksistansa, ja hän oli Aleksanterin virallinen henkilökohtainen hovitaiteilija. Aleksanterilla tiedetään antiikin lähteiden mukaan olleen kolme virallista hovitaiteilijaa, kuvanveistäjä Lysippos, jalokiviveistäjä Pyrgoteles ja taidemaalari Apelles. Tiettävästi Aleksanteri oli määrännyt, että vain Lysippos sai tehdä häntä esittäviä veistoksia. Mahdollisesti Lysippoksen alkuperäinen veistos ja Azara-hermin esikuva oli Plutarkhoksen mainitsema Aleksanteria keihään kanssa esittävä vuoden 330 eaa. paikkeilta peräisin oleva pronssiveistos, joka tunnetaan myös pienenä roomalaisena pronssikopiona (Br 370) Louvren kokoelmissa. Plutarkhos kertoo patsaasta Aleksanteri Suuren elämäkerrassa.
Teoksen löytyminen

Azara-hermi löydettiin 1779 kaivauksissa italialaisesta Tivolin kaupungista. Kaivauksia johti espanjalainen diplomaatti ja taiteen keräilijä José Nicolás de Azara, jonka mukaan teos sai nimensä. Hermi viittaa puolestaan Hermeen kulttikuvaan, jollaisia oli kaduilla ja teiden risteyksillä. Azara-hermi oli alun perin osa hermien galleriaa, johon kuului useiden eri aikansa tunnettuja henkilöitä esittäviä veistoksia. Sittemmin teos päätyi lahjana Pyhältä istuimelta Ranskan hallitsija Napoleon I:lle. Lahjan antovuosi ei ole kuitenkaan täysin selvä. Joidenkin tekstien mukaan se annettiin Bolognan rauhanneuvottelujen yhteydessä vuonna 1796. Teoksessa on kaiverrus, jossa kerrotaan Napoleonin saaneen sen kaudellaan ensimmäisenä konsulina eli aikaisintaan vuonna 1803. Samana vuonna Napoleon antoi sen Louvren kokoelmiin. Kaiverrus ja muita keisarillisia merkkejä tosin lienee tehty vasta Napoleonin kukistumisen jälkeen vuonna 1815.