stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Päärynäsammal
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Päärynäsammal (Leptobryum pyriforme)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Leptobryum pyriforme:  Wikidata: Q15251442  Wikispecies: Leptobryum pyriforme  AoFP: 4589  APNI: 127725  BioLib: 90679  CoL: 3TKDG  EoL: 891703  EPPO: LTBPI  EUNIS: 197752  FNA: 200001450  GBIF: 2677444  iNaturalist: 164536  IRMNG: 10342603  ITIS: 16018  NatureServe: 2.123374  NBN: NHMSYS0000310158  NCBI: 41854  NZOR: 5d136685-6b69-4e06-bc54-8a4c8a60632a  Observation.org: 17448  Open Tree of Life: 1003063  Plant List: tro-35138727  PLANTS: LEPY70  Tropicos: 35138727  WoI: 3257  WFO: wfo-0001168563  Laji.fi: MX.43689 
Webera pyriformis:  Wikidata: Q38271718  APNI: 211990  ITIS: 1136121  NZOR: f2385fc4-1296-477e-a2fa-aecc6d7447ba  Tropicos: 35127375  WFO: wfo-0001161542
Väinäjoki

| Väinäjoki |
| --- | --- |
 Väinäjokea Riiassa.
Alkulähde:  Valdain ylänkö, Penon piiri Tverin alueella
Laskupaikka:  Riianlahti, Riika (57°3′43.56″N, 24°1′30.10″E)
Maat:  Venäjä, Valko-Venäjä, Latvia (valuma-alueesta hieman myös Liettuassa ja Virossa)
Pituus:  1 020 km
Alkulähteen korkeus:  221,2 m
Virtaama:  678 lähde? m³/s
Valuma-alue:  87 900 km²
Väinäjoki (latv. Daugava, ven. За́падная Двина́, Zapadnaja Dvina (”Läntinen Dvina”), valkoven. Заходняя Дзвiна, Zah’odnjaja Dzvina, saks. Düna, vir. Daugava, Väina jõgi, liiviksi Vēna) on 1 020 kilometriä pitkä Itämeren Riianlahteen laskeva joki. Se on Latvian tärkein ja Valko-Venäjän toiseksi tärkeinselvennä joki.
Joen nimessä esiintyvä sana väinä merkitsee leveää, hitaasti virtaavaa jokea. Samasta sanasta juontuu myös nimi Väinämöinen.
Reitti

Väinäjoen latva on Venäjän Tverin alueen Penon piirissä, joka sijaitsee Valdain ylänköalueella. Alueella oli varhaisella keskiajalla valtavan suuri Okovin metsä. Lähtöpisteen korkeus on 221,2 metriä merenpinnasta. Väinäjoki virtaa aluksi Venäjän Tverin ja Smolenskin alueiden kautta ja jatkaa sitten Valko-Venäjän pohjoisosissa sijaitsevan Vitsebskin alueen läpi länsiluoteeseen. Kuljettuaan Latvian ja lopuksi sen pääkaupungin Riian läpi Väinäjoki saavuttaa Riianlahden.
Kaupungit ja vesivoima

Väinäjoen pääuoman varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat:
Venäjän Andreapol, Zapadnaja Dvina ja Veliž
Valko-Venäjän Vitsebsk, Polatsk, Navapolatsk, Dzisna ja Verh’njadzvinsk
Latvian Krāslava, Daugavpils (Väinänlinna), Līvāni, Jēkabpils, Pļaviņas, Aizkraukle, Jaunjelgava, Lielvārde,  Ķegums, Ogre, Ikšķile, Salaspils ja Riika.
Väinäjoen alajuoksulla Latviassa on kolme vesivoimalapatoa ja tekojärveä, 35, 70 ja 107 kilometrin päässä joen suulta: Riika (402 MW), Kegums (264 MW) ja Plavinas (869 MW). Voimalaitokset omistaa Latvenergo.
Satamat ja jokiliikenne

Latvian suurin kauppasatama, Riian vapaasatama, sijaitsee noin 15 kilometrin matkalla Väinäjoen laskukohdasta ylävirtaan. Latvian puolen vesivoimaloiden ohi ei ole kanavayhteyttä, mutta yläjuoksulla jokea käytetään kuljetuksiin jossain määrin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väinäjoki Wikimedia Commonsissa
Unesco.org – Hydrologisia tilastoja 1886–1959: Zapadnaya Dvina at Mouth Goryane (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unesco.org – Hydrologisia tilastoja 1877–1985: Zapadnaya Dvina at Vitebsk (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unesco.org – Hydrologisia tilastoja 1936–1985: Zapadnaya Dvina at Polotck (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unesco.org – Hydrologisia tilastoja 1908–1985: Daugava, Zapadnaya Dvinaat Ekabpils (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unesco.org – Hydrologisia tilastoja 1881–1985: Daugava at Daugavpils (englanniksi)
Poseidon.by – Reka Zapadnaja Dvina (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Eoearth.org – Daugava River (englanniksi)
Väinäjoen valuma-alue.
Joen vartta Latgalliassa.
Päärynäsompasammal

| Päärynäsompasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Splachnales
Heimo::  Splachnaceae
Suku::  Sompasammalet Splachnum
Laji::  ampullaceum
Kaksiosainen nimi
 Splachnum ampullaceum  Hedw. 
Katso myös
   Päärynäsompasammal Wikispeciesissä   Päärynäsompasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päärynäsompasammal (Splachnum ampullaceum) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea vyöhyke ja havumetsävyöhyke. Laji on lyhytikäinen ja kasvaa muun muassa havumetsissä kostealla maalla eläinten lannalla.
Päärynäsompasammalen lehdet ovat leveän soikeat ja kapeatyviset. Niissä on pitkä ja terävä kärki, jossa on tiheästi hampaita. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti ja itiöt ovat pieniä. Itiöpesäkkeen perä on punertava ja viidestä kymmeneen senttimetriä pitkä. Pesäkeperä on laajentunut itiöpesäkkeen tyvellä päärynämäiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Päärynäsompasammal (Splachnum ampullaceum)
ITIS: Splachnum ampullaceum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Splachnum ampullaceum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3198379  Wikispecies: Splachnum ampullaceum  BioLib: 91431  EoL: 928463  EUNIS: 197735  FNA: 200001363  GBIF: 2673719  iNaturalist: 169280  IRMNG: 10915463  ITIS: 15872  NatureServe: 2.124579  NBN: NBNSYS0000036538  NCBI: 108612  Observation.org: 17631  Open Tree of Life: 777051  Plant List: tro-35176372  PLANTS: SPAM5  Tropicos: 35176372  WFO: wfo-0001190467  Laji.fi: MX.44071
Vuoristoaallot

Vuoristoaalto syntyy, kun stabiilia ilmaa poikkeutetaan pystysuunnassa, jolloin ilmamassa jää heilahtelemaan alkuperäisen tasapainotilansa molemmin puolin. Luonnossa vuoristoaaltoja syntyy ilman ylittäessä vuorijonon, mistä tuleekin nimitys vuoristoaalto. Joissain lähteissä käytetään myös nimitystä gravitaatioaalto kuvaamaan täysin samaa ilmiötä. Koska vuoristoaallot aiheuttavat ilman pystysuuntaista liikettä, muodostavat aallot myös pilviä.
Vuoristoaallon aallonpituus, eli myös pilvien etäisyys toisistaan, saadaan ratkaistua laskemalla aallolle Brunt-Väisälän taajuus.
missä τ on heilahdusaika, g painovoimakiihtyvyys,  T_{0} lämpötila aallon syntyessä,  \Gamma _{d} kuivan ilman lämpötilavähete, \gamma  ilmapaketin lämpötilavähete,  \theta  potentiaalilämpötila ja z korkeus. Värähtelyn taajuuden  N yksikkö on rad/s.
Kun aallonpituus  \lambda \approx \tau V , jossa V on tuulen nopeus, saadaan vuoristoaaltoon liittyvä aallonpituus siis laskettua kun tunnetaan tuulen nopeus  V, ilman lämpötila vuoren huipulla  T_{0} ja ilman lämpötilavähete  \gamma  tai vaihtoehtoisesti potentiaalilämpötilan  \theta  paikallinen muutos korkeuden suhteen. Kaavan mukaisesti vuoristoaaltoja ei siis voi syntyä epävakaalle ilmalle  \left({\frac {d\theta }{dz}}<0\right), koska neliöjuuren alle tulisi negatiivinen luku.
Kalevi Pöykkö

Kalevi Seppo Juhani Pöykkö (9. lokakuuta 1933 Rovaniemen maalaiskunta – 30. marraskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen taidehistorioitsija ja professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen professori 1976–1996 ja tutki erityisesti uusklassismia ja Carl Ludvig Engeliä. Väitöskirjassaan Das Hauptgebäude der Kaiserlichen Alexander-Universität von Finnland (1972) hän käsitteli Helsingin yliopiston päärakennusta.
Julkaisut

Kalevi Pöykkö ym.: Helsingin tuomiokirkko, Kristillis-yhteiskunnallinen työkeskusliitto, 1971
Kalevi Pöykkö: Das Hauptgebäude der Kaiserlichen Alexander-Universität von Finnland : eine Untersuchung der Entwurfsstadien und Baugeschichte des Gebäudes von Carl Ludwig Engel mit Klärung des stil- und ideengeschichtlichen Hintergrunds und Erläuterung der Kompositionsmittel, käännös: Justa H. Mänttäri. Suomen muinaismuistoyhdistys, 1972 - (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, ISSN 0355-1822; 74). ISBN 951-9056-04-1. Väitöskirja
Leena Arkio & Kalevi Pöykkö (toim.) Taidehistoria ja ympäristöntutkimus. Gaudeamus, 1975 ISBN 951-662-149-X.
Kalevi Pöykkö: Valtioneuvoston juhlahuoneisto; julk. Valtioneuvoston kanslia, 1980 ISBN 951-46-4987-7.
Kalevi Pöykkö: Reino Viirilä, Tampereen taideyhdistys, 1981 (Tampereen taidetta ja taiteilijoita, ISSN 0358-7649; n:o 1). - (Tampereen taideyhdistys ry:n julkaisuja). ISBN 951-95718-0-9.
Kalevi Pöykkö: Lennu Juvela, Tampereen taideyhdistys, 1984 (Tampereen taidetta ja taiteilijoita, ISSN 0358-7649; 2). Tampereen taideyhdistys ry:n julkaisuja. ISBN 951-95718-3-3.
Kalevi Pöykkö: Carl Ludvig Engel 1778-1840 : pääkaupungin arkkitehti, Helsingin kaupunginmuseo, 1990 Memoria, ISSN 0786-3454; 6. ISBN 951-772-031-9.
Kaarina Pöykkö ja Kalevi Pöykkö: Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi : Jeesuksen syntymä ja lapsuus taiteessa, Atena, 1998 ISBN 951-796-120-0.
Kalevi Pöykkö: Pyhän Henrikin katedraali, Pyhän Henrikin katedraaliseurakunta, 2000 ISBN 952-91-2482-1.
Konstantin Päts

| Konstantin Päts |
| --- | --- |
 Konstantin Päts 1920-luvun alussa.
Viron 1. presidentti
 24. huhtikuuta 1938 − 21. kesäkuuta 1940  
Pääministeri:  Kaarel Eenpalu Jüri Uluots
Seuraaja:  Johannes Vares-Barbarus (neuvostomiehittäjien edustaja) Jüri Uluots (virallinen seuraaja)
Viron valtionhoitaja
 3. syyskuuta 1937 – 24. huhtikuuta 1938  
Viron riigivanem
 25. tammikuuta 1921 – 21. marraskuuta 1922 2. elokuuta 1923 – 26. maaliskuuta 1924 12. helmikuuta 1931 – 19. helmikuuta 1932 1. marraskuuta 1932 – 18. toukokuuta 1933 21. lokakuuta 1933 – 24. tammikuuta 1934 24. tammikuuta 1934 – 3. syyskuuta 1937 (vt.)  
Edeltäjä:  Ants Piip Juhan Kukk Otto Strandman Karl Einbund Jaan Tõnisson
Seuraaja:  Otto Strandman Friedrich Akel Jaan Teemant Jaan Tõnisson
Viron pääministeri
 24. helmikuuta 1918 – 9. toukokuuta 1919  
Seuraaja:  Otto Strandman
Viron maahallituksen johtaja
 25. lokakuuta 1917 – 24. helmikuuta 1918  
Edeltäjä:  Jaan Raamot
Viron puolustusministeri
 27. marraskuuta 1918 – 8. toukokuuta 1919  
Edeltäjä:  Andres Larka
Seuraaja:  Otto Strandman
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1874 Tahkuranna, Pärnumaa, Venäjä
Kuollut: 18. tammikuuta 1956 (81 vuotta) Buraševo, Tverin alue, Neuvostoliitto
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Helma Peedi
Tiedot
Puolue:  Maaliit Põllumeeste Kogud Isänmaan liitto
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Konstantin Päts (23. helmikuuta 1874 Tahkuranna, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 18. tammikuuta 1956 Buraševo, Tverin alue, Neuvostoliitto) oli virolainen valtiomies ja Viron ensimmäinen presidentti. Päts oli vuonna 1917 Viron kuvernementin hallituksen johtajana, kuului Viron itsenäiseksi julistaneeseen pelastuskomiteaan ja toimi Viron väliaikaisen hallituksen johtajana vuosina 1918–1919 sekä riigivanemina eli pääministerinä ja valtionpäämiehenä viidesti vuosien 1921 ja 1934 välisenä aikana. Kaapattuaan vallan hän hallitsi vuosina 1934–1940 itsevaltaisesti, ensin virkaatekevänä riigivanemina, 1937–1938 valtionhoitajana ja vuodesta 1938 presidenttinä säädettyään uuden perustuslain. Pätsin valta päättyi vuoden 1940 Viron neuvostomiehitykseen. Hän vietti loppuikänsä vankeudessa ja karkotuksessa Neuvostoliitossa.
Lapsuus ja koulutus

Konstantin Pätsin isä oli rakennusmestari Jakob ”Jaagup” Päts (1842–1909) ja äiti vironvenäläinen Olga Tumanova (1847–1914). Konstantin oli avioparin toinen poika. Vanhemmat olivat ortodokseja. Konstantin Päts kävi ensimmäisen kouluvuotensa Tahkurannassa, mutta tämän jälkeen perhe muutti Pärnuun. Kansakoulun jälkeen Päts lähetettiin Riikaan, venäjänkieliseen, ortodoksiseen hengelliseen seminaariin. Hän opiskeli seminaarissa neljä vuotta. Yleissivistävien opintojen jälkeen Päts erosi seminaarista vuonna 1892, koska hengellinen ura ei houkutellut häntä. Samana vuonna hän aloitti opinnot Tarton yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Päts valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1898. Valmistumisensa jälkeen Päts ilmoittautui vapaaehtoisena Venäjän keisarilliseen armeijaan. Palveluspaikka oli Pihkova. Päts pääsi asepalveluksesta siviiliin reservin vänrikkinä 1899. Päts palveli myöhemmin Venäjän armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa. Hänelle oli hyötyä sotilaskoulutuksesta Viron vapaussodan aikana, ja myöhemmin kun hän toimi maan puolustusministerinä.
Viron itsenäistyminen > Itsenäistyminen ja vapaussota

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus myönsi Viron kuvernementille paikallisen itsehallinnon. Keväällä 1917 järjestettiin vaalit, joissa valittiin Viron maapäivät. Päts edusti porvarillista kansallismielistä puolta Viron sotilaiden kongressissa, ja hänet valittiin sotilaiden ylimmän komitean esimieheksi. Maapäivät asettivat keskikesällä maahallituksen, ja sen johtoon nimitettiin lokakuussa Päts. Hän sai syksyllä myös Viron kansallisjoukkojen (rahvusvägi) ylipäällikkyyden. Lokakuun vallankumouksessa valtaan nousivat Venäjällä bolševikit. Vähän myöhemmin Viroonkin perustettiin virolaisen bolševikin Viktor Kingisseppin johdolla vallankumouskomitea, joka kaappasi vallan itselleen. Bolševikit veivät Pätsin kolmesti tuomioistuimeen loppuvuonna 1917, ja kolmannella kerralla hänet tuomittiin kuukaudeksi vankeuteen.
Vapauduttuaan Päts hävisi maan alle. Bolševikit pitivät maassa venäläisten tukemana aseellista valtaa 24. helmikuuta 1918 asti, jolloin he vetäytyivät maasta etenevän Saksan armeijan edeltä. Bolševikkien vetäydyttyä Tallinnasta valta palasi aikaisemmin asetetulle vanhempainneuvostolle. Se oli asettanut itsenäisyyttä toteuttamaan Viron pelastuskomitean (Päästekomitee), jonka jäseniksi tulivat Päts, Jüri Vilms ja Konstantin Konik. Pelastuskomitea julisti samana päivänä Viron itsenäiseksi demokraattiseksi tasavallaksi. Pätsistä tuli pikaisesti perustetun hallituksen pääministeri, sisäministeri sekä kauppa- ja teollisuusministeri. Saksalaiset valtasivat Tallinnan 25. helmikuuta ja itsenäisyysjulistus jäi käytännössä merkityksettömäksi. Saksalaiset hallitsivat miehittämäänsä Viroa kovaotteisesti. Myös Päts vangittiin kesäkuussa, ja hänet vietiin Friedrichshofin keskitysleirille, josta hänet marraskuussa vapautettiin Saksan hävittyä sodan.
Päts muodosti uuden väliaikaisen hallituksen 27. marraskuuta 1918 ja hänestä tuli sen pää- ja puolustusministeri. Samaan aikaan venäläiset ryhtyivät hyökkäykseen Viroa vastaan ja Viron vapaussota alkoi. Virolaiset torjuivat Neuvosto-Venäjän hyökkäyksen keväällä 1919 ja rauhanneuvottelut käynnistyivät loppuvuodesta 1919. Maat solmivat Virolle edullisen Tarton rauhansopimuksen 2. helmikuuta 1920. Vuonna 1919 tapahtui hallituksenvaihdos ja Pätsin edustama Maaliit-puolue joutui pois hallituksesta. Reformihengessä Viron itsenäisyyden alkuvuosien politiikka oli vasemmistohenkistä, mikä päättyi 1. joulukuuta 1924 kommunistien epäonnistuneeseen vallankaappausyritykseen, jota Neuvostoliitto tuki. Kaappauksen jälkeen kaappaajia rankaistiin ankarasti ja kommunistinen puolue kiellettiin ja äärivasemmisto poistettiin parlamentaarisen päätöksenteon piiristä. Päts toimi Viron valtionpäämiehenä, riigivanemana, viisi kertaa vuosina 1920–1934.
Viron itsenäistyminen > Ura liikemiehenä

Päts toimi Viron itsenäistymisen jälkeen liike-elämässä. Hän oli vuonna 1919 mukana perustamassa Harju Pankia, ja hän oli vuosina 1919–1933 Eesti Lloydin esimies. Vuosina 1920–1921 ja vuodesta 1924 eteenpäin hän oli Tallinnan pörssikomitean esimies. Päts oli mukana perustamassa virolais-neuvostoliittolaista kauppakamaria 1924 ja toimi sen esimiehenä vuoteen 1931 asti. Hän oli kauppa- ja teollisuuskamarin esimies vuosina 1925–1929.
Viron itsenäistyminen > Yhteistyö Neuvostoliiton kanssa

Päts pyrki edistämään Viron ja Neuvosto-Venäjän välistä kauppaa. Neuvostoliiton tuella perustettiin neuvostoliittolais-virolainen kauppakamari 1924, johon Päts osallistui. Magnus Ilmjärvin löytämien lähteiden perusteella Pätsille maksettiin – ainakin aluksi salaisesti – neuvostohallitukselta neuvostoliittolais-virolaisen naftan maahantuontiyrityksen kautta 4 000 Yhdysvaltain dollaria vuosittain 1924–1934. Summa oli huomattava ja vastasi Viron Berliinin lähettilään vuosipalkkaa. Päts raportoi Neuvostoliiton suurlähetystöön Viron poliittisesta tilanteesta. Pätsin yhteistyön julkistaminen käynnisti Virossa keskustelun Pätsin roolista Viron itsenäisyyden hankkimisen lisäksi myös sen menettämisessä.
Pätsin yhteistyön Neuvostoliiton kanssa on arveltu vaikuttaneen Pätsin ja Johan Laidonerin Neuvostoliitto-politiikkaan 1939–1940.lähde?
Vallankaappaus ja ura yksinvaltiaana

Suomen ja Viron ulkopoliittisesta eroavaisuudesta huolimatta maat pyrkivät 1930-luvulla yhteistyöhön Suomenlahden sulkemiseksi tarvittaessa rannikkotykistön koordinoidulla tulituella. Ulkopoliittisesti Viro ylläpiti Liettuan, Latvian, Suomen ja Puolan kanssa reunavaltiopolitiikkaa, mistä Suomi luopui hyvin nopeasti ulkoasiainministeri Rudolf Holstin jälkeen liittyen pohjoismaiseen suuntaukseen.lähde?
Viron perustuslakia säätävän kokouksen 16. kesäkuuta hyväksymä ja 2. heinäkuuta 1920 voimaanastunut perustuslaki oli vahvasti parlamentaarinen. Riigivanemalta puuttui presidentin toimeenpanovalta ja asema oli lähinnä eduskunnan palvelija. Virossa pidettiin elokuun 1932 ja lokakuun 1933 välisenä aikana kolme kansanäänestystä. Kaikki ehdotukset ajoivat vahvaa toimeenpanovaltaa, ja ne erosivat toisistaan vain hieman. Kahta ensimmäistä ehdotti eduskunta ja kolmatta äärioikeistolaiset vapsit. Vapsien ehdotus sai lähes 73 % kannatuksen. Hyväksytyssä ehdotuksessa oli uudella valtionpäämiehellä oikeus antaa itsenäisesti lakeja asetuksiaselvennä ”valtion pakottavissa hätätilanteissa”. Käytännössä valtionpäämies siis saattoi hallita maata myös ilman eduskuntaa.
Uusi perustuslaki tuli voimaan 24. tammikuuta 1934. Samaan aikaan Päts toimi riigivanemana. Seuraavaksi oli edessä presidentin- ja eduskuntavaalit. Vapsit saavuttivat vaalivoiton kunnallisvaaleissa. Osassa suurista kaupungeista he saivat yli puolet annetuista äänistä. Presidenttiehdokkaiden asettamisen yhteydessä vapsien ehdokas Andres Larka otti pitkän etumatkan muihin ehdokkaisiin, Johan Laidoneriin, Pätsiin ja August Reihin.
Päts teki vallankaappauksen yhdessä kenraali Laidonerin kanssa 12. maaliskuuta 1934. Perusteluna Päts käytti uhkaavaa vapsien valtaannousua. Omien sanojensa mukaan hän pelasti Viron fasismilta. Päts hallitsi Viroa autoritäärisesti ja julisti maahan poikkeustilan, joka jatkui vuoteen 1938 asti, jolloin maalle saatiin uusi perustuslaki. Pätsin valtakaudesta vuosina 1934–1940 käytetään nimitystä vaikeneva aika. Puolueet kiellettiin ja poliitikkoja vangittiin.
Päts tunnettiin Suomen presidentin P. E. Svinhufvudin läheisenä ystävänä, mikä näkyi vastavuoroisilla vierailuilla sekä reaktiossa heti vallankaappauksen jälkeen. Kun IKL:n Ajan Suunnan päätoimittaja Arne Somersalo tuomitsi lehdessään Pätsin toimet jyrkästi ja käytti hänestä "loukkaavia lausumia", presidentti määräsi valtioneuvoston istunnossa nostettavaksi rikossyytteen. Somersalon sovitettavaksi jäi korkeimmassa oikeudessa 4 kuukautta vankeutta.
Niin kutsutun Pätsin perustuslain tultua voimaan Konstantin Pätsistä tuli Viron presidentti 24. huhtikuuta 1938. Muut puolueet eivät saaneet osallistua vaaleihin. Päts oli virassa 23. heinäkuuta 1940 saakka, jolloin tehtävä jäi pääministeri Johannes Vareksen hoidettavaksi.lähde?
Perhe

Päts meni vuonna 1902 naimisiin Wilhelmine ”Helma” Peedin kanssa. He saivat kaksi poikaa, Leon (s. 1903) ja Viktorin (eli ”Matin”, s. 1906). Päts oli erossa perheestään maanpakovuosinaan 1906–1908, mutta Ollilaan perhe muutti Pätsin luo. Helma kuoli elokuussa 1910, minkä jälkeen pojat kasvatti hänen siskonsa Johanna Peed. Päts ei avioitunut toista kertaa vaan vietti suhteellisen yksinäistä elämää.
Ura

Väliaikaisen ministerineuvoston puheenjohtaja (pääministeri)
24. helmikuuta 1918 – 9. toukokuuta 1919 (Pätsin ollessa saksalaisten vangitsemana Puolassa hoiti tehtäviä Jaan Poska.)
Valtionvanhin (riigivanem)
25. tammikuuta 1921 – 21. marraskuuta 1922
2. elokuuta 1923 – 26. maaliskuuta 1924
12. helmikuuta 1931 – 19. helmikuuta 1932
1. marraskuuta 1932 – 18. toukokuuta 1933
21. lokakuuta 1933 – 24. tammikuuta 1934
Virkaa tekevä pääministeri valtionvanhimpana
24. tammikuuta 1934 – 3. syyskuuta 1937
Valtionhoitaja
3. syyskuuta 1937 – 24. huhtikuuta 1938
Presidentti
24. huhtikuuta 1938 – 17. heinäkuuta 1940
Kunnianosoitukset

Konstantin Pätsille on omistettu Virossa seuraavat muistomerkit.
A. Soans ja F. Sannamees, Monumentti Konstantin Pätsille, 1939-1940, A. Mänd ja M. Karmin, 1989, Tahkuranna.
Ajan hetki, Konstantin Pätsin, Jüri Vilmsin ja Konstantin Konikin muistomerkki, 2018, Pärnu.
Vergo Vernik ja Toivo Tammik, Valtionpää, 2022, Tallinna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Päts Wikimedia Commonsissa
Konstantin Päts Viron Ukko-Pekka, Hakkapeliitta, 04.10.1932, nro 40, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen Kuvalehti haastattelee Viron riigivanemaa Konstantin Pätsiä, Suomen Kuvalehti, 24.02.1934, nro 9, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Konstantin Päts Eestin ensimmäinen presidentti. "Oikea mies oikealla paikalla", Kuva, 11.05.1938, nro 10, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Konstantin Päts riigivanemina | Viron presidentti 1938–1940 | Seuraaja: Johannes Vares |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Konstantin Päts valtionhoitajana: riigivanem ja pääministeri | Viron riigivanem 1937–1938 | Seuraaja: Konstantin Päts presidenttinä |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Konstantin Päts : virkaa tekevä pääministeri ja poikkeustilariigivanem | Viron riigivanem 1934–1937 | Seuraaja: Konstantin Päts valtionhoitajana ja riigivanemina |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Konstantin Päts : Viron riigivanem | Viron riigivanem 1933–1934 | Seuraaja: Konstantin Päts virkaa tekevä pääministerinä ja poikkeustilariigivanem |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Juhan Kukk: Viron riigivanem Jaan Tõnisson : Viron riigivanem Konstantin Päts : Viron riigivanem | Viron riigivanem 1921–1922, 1923–1924, 1931–1932, 1932–1933, 1933–1934 | Seuraaja: Friedrich Akel: Viron riigivanem Konstantin Päts valtionhoitajana ja riigivanemina |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Pätsin muistolaatta Vantaan Hämeenkylässä.
Päts venäläisen upseerin univormussa vuonna 1917.
Suomen presidentti P. E. Svinhufvud (vas.) ja Päts Narvassa 1936. Tärkeimpänä puheenaiheena oli merisotilaallisen yhteistyön vahvistaminen.
Viimeinen itsenäisyyspäivän ohimarssin vastaanotto 24. helmikuuta 1940. Vasemmalta kenraali Johan Laidoner, Päts ja pääministeri Jüri Uluots.
Pätsin NKVD:n pidätyskuva vuodelta 1941.
Laura Voutilainen

| Laura Voutilainen |
| --- | --- |
 Laura Voutilainen vuonna 2008
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sanna Laura Voutilainen
Syntynyt: 17. toukokuuta 1975 (ikä 49) Jyväskylä
Ammatti:  laulaja, viihdetaiteilija
Puoliso:  Juha Heikkilä (vih. 1998; ero 2016)
Sukulaiset:  Yasmine Yamajako
Muusikko
Taiteilijanimi:  Laura
Laulukielet:  suomi, englanti
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  iskelmä, pop
Soittimet:  sello
Levy-yhtiöt:   Kaiku  Warner  BAM  HMC  Universal 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Laura Voutilainen (oikealta nimeltään Sanna Laura Voutilainen, s. 17. toukokuuta 1975 Jyväskylä) on suomalainen laulaja ja viihdetaiteilija. Hänen ensimmäinen albuminsa Laura Voutilainen julkaistiin vuonna 1994. Hän oli Suomen edustaja Eurovision laulukilpailussa vuonna 2002 kappaleella ”Addicted to You”. Hän julkaisi vuonna 2017 studioalbuminsa Miks ei.
Ura

Voutilainen aloitti musiikkiopinnot viisivuotiaana Voutilaisen perheen muutettua Jyväskylästä Hollolaan. Aluksi hän oli musiikkileikkikoulussa ja aloitti myöhemmin Lahdessa Päijät-Hämeen konservatorion muusikon opintolinjalla. Soittimenaan Voutilaisella oli sello. 15-vuotiaana hän perusti ensimmäisen yhtyeensä Kevytlinjan. lähde?