stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humusjärvi
Biodiversiteetti pienenee

Ruskeavetiset humusjärvet ovat karuja, sillä humuksen syntyalueilla on ravinteita vähän. Ruskeavetisten vesien eliöstö on sopeutunut tähän ympäristöön, jossa on tarjolla runsaasti vaikeasti hyödynnettäviä hiilipohjaisia aineita, mutta niukasti helposti käytettäviä ravinteita. Vaikeat olosuhteet karsivat menestyvien lajien kirjoa ja eksosysteemi köyhtyy. Erityisesti suojärvet ovat yleisen käsityksen mukaan elinkaarensa loppupäässä, sillä se on hiljalleen soistumassa umpeen ja se on muuttumassa suoksi.
Lauryn Hill

| Lauryn Hill |
| --- | --- |
 Lauryn Hill vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lauryn Noelle Hill
Syntynyt: 26. toukokuuta 1975 (ikä 49) East Orange, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, levytuottaja, näyttelijä
Lapset:  6
Muusikko
Taiteilijanimi:  L. Boogie
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  hip hop, soul, R&B, reggae
Soittimet:  laulu, kitara, piano
Yhtyeet:  The Fugees
Levy-yhtiöt:  Columbia Records Ruffhouse Records
Aiheesta muualla
mslaurynhill.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lauryn Noelle Hill (s. 26. toukokuuta 1975 East Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen kahdeksalla Grammylla palkittu muusikko ja tuottaja. Hän tuli tunnetuksi 1990-luvulla The Fugees -yhtyeen päävokalistina ja keulakuvana. Vuosikymmenen lopulla hän siirtyi menestyksekkäälle soolouralle. Soolomusiikissaan hän yhdistelee rappia, soulia, reggaeta ja R&B:tä.
Hill aloitti uransa televisiossa ja siirtyi musiikin pariin vuonna 1994. Hän perusti The Fugees -yhtyeen Prasin ja Wyclef Jeanin kanssa, ja kolmikko saavutti laajaa menestystä toisella studioalbumillaan. Hillin ainoa sooloalbumi The Miseducation of Lauryn Hill (1998) oli maailmanlaajuinen myyntimenestys ja sai tunnustusta musiikkiarvostelijoilta. Vuosituhannen vaihteessa hän vetäytyi julkisuudesta, mutta on jatkanut musiikin tekoa ja esiintyy edelleen silloin tällöin.
Hilliä pidetään hip hop- ja rapmusiikin uranuurtajana, sillä hän avasi tien useille naisräppäreille uransa alussa 1990-luvulla, jolloin tunnetut rap-muusikot olivat enimmäkseen miehiä. Myöhemmin hän toi 1990-luvun lopun uudet genret pop-rapin ja neo soulin suuren yleisön tietoisuuteen. Hän on monen 2000-luvun pop- ja hip hop -artistin esikuva.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Lauryn Hill syntyi baptistiperheeseen New Jerseyn East Orangessa 1975 ja varttui läheisessä South Orangessa. Hänen äitinsä Valerie oli englannin kielen opettaja, ja isä Mal työskenteli tietokonekonsulttina. Hillillä on vuonna 1972 syntynyt veli Malaney. Lapsuudenkoti oli musikaalinen: kotona soitettiin paljon levyjä, äiti harrasti pianonsoittoa ja isä lauloi paikallisissa yökerhoissa ja hääjuhlissa. Hill kasvoi kuunnellen muun muassa Curtis Mayfieldin, Stevie Wonderin, Aretha Franklinin ja Marvin Gayen musiikkia.
Kouluvuosinaan Hill lauloi Yhdysvaltain kansallislaulun koripallopelin avauksessa ja esiintyi 13-vuotiaana Apollo-teatterissa. Hän opiskeli Columbia High Schoolissa ja valmistui 1993. Hän menestyi koulussa, ja hän oli mukana muun muassa cheerleading-ryhmässä ja perusti koulun gospel-kuoron. Hill kävi myös Manhattanilla teatterikursseilla ja debytoi näyttämöllä vuonna 1991 off-Broadway-tuotannossa Club XII, joka oli hip hop -sovitus William Shakespearen Loppiaisaatosta. Näytelmä ei menestynyt, mutta se innoitti Hilliä kokeilemaan näyttelijänuraa.
Elämä ja ura > Alku näyttelijänä ja Fugees-yhtyeessä

Hill sai vuonna 1991 roolin As the World Turns -saippuasarjasta, jossa hän esiintyi muutamassa jaksossa Kira Johnsonin roolissa. Pian sen jälkeen Hill näytteli elokuvassa Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää (1993). Hänen roolinsa oli kapinallinen teinityttö Rita Watson, ja hän lauloi elokuvan soundtrackille kappaleet ”His Eye Is on the Sparrow” ja ”Joyful, Joyful”.
Hill tutustui ensimmäisenä high school -vuotenaan yhteisten ystävien kautta muusikko Prakazrel Micheliin ja tämän serkkuun Wyclef Jeaniin. He perustivat yhtyeen nimeltä Tranzlator Crew, joka teki hip hop-, soul- ja rhythm and blues -painotteista musiikkia. Kolmikko esiintyi paikallisilla klubeilla Hill laulajanaan, ja hän opetteli samalla räppäämään. Hill opiskeli vuoden verran Columbian yliopistossa mutta keskeytti opinnot vuonna 1994 voidakseen keskittyä musiikkiuraan.
Hill, Pras ja Jean nimesivät yhtyeensä uudelleen The Fugeesiksi. Nimi oli lyhenne englannin sanasta ”refugee” (suom. pakolainen). Yhtye sai 1993 levytyssopimuksen Ruffhouse Recordsilta ja oli tunnettu lajisekoituksestaan, johon kuului pääasiassa reggae-sävytteistä hip hopia. Hill oli yhtyeen keulakuva, ja häntä kutsuttiin jäsenten kesken nimellä L. Boogie. Yhtyeen esikoisalbumi Blunted on Reality julkaistiin 1994. Albumin sisällön määräsivät pääasiassa tuottajat, eikä se tehnyt suurta vaikutusta kuulijoihin eikä arvostelijoihin ja myi heikosti. Hillin täyteläinen alttoääni sai kuitenkin tunnustusta jo ensimmäisellä levyllä.
Fugeesin toinen albumi The Score tuli markkinoille vuonna 1996. Yhtyeen soundia muutettiin urbaanimpaan ja samastuttavampaan suuntaan laajemman kuulijakunnan saavuttamiseksi. Hillin laulama versio vanhasta kappaleesta ”Killing Me Softly” oli läpimurtohitti ja nosti Fugeesin Billboard 200 -albumilistan kärkeen. Hillin laulu- ja rap-osuudet tulivat esille myös singleillä ”Fu-Gee-La”, ”Ready or Not” ja Bob Marley -coverilla ”No Woman, No Cry”. The Score myi maailmanlaajuisesti 17 miljoonaa kappaletta ja teki The Fugeesista siihen asti myydyimmän rap-kokoonpanon. Yhtye sai Grammy-palkinnot parhaasta rap-albumista ja parhaasta R&B-esityksestä.
The Fugees hajosi vuonna 1997. Hill ja Jean olivat alkaneet seurustella yhtyeen alkuaikoina, ja suhteen päättyessä molemmilla oli jo uudet kumppanit. Tilanne vaikutti The Fugeesin jäsenten väleihin ja yhteistyön päättymiseen. Hill synnytti samana vuonna ensimmäisen lapsensa, Zion-pojan. Tytär Selah syntyi seuraavana vuonna.
The Fugees käsitteli musiikissaan paljon sosiaalisia ongelmia ja kulttuuri-identiteettiä. Yhtye on esiintynyt satunnaisesti myös hajoamisen jälkeen, muun muassa New Yorkin Global Citizen Festival -tapahtumassa syyskuussa 2023 ja Coachellassa 2024. Pysyvämmät paluuyritykset ovat kuitenkin epäonnistuneet.
Elämä ja ura > Sooloura

The Fugeesin hajottua Hill siirtyi soolouralle. Vuonna 1998 julkaistiin hänen ainoaksi jäänyt sooloalbuminsa The Miseducation of Lauryn Hill. Jamaikalla levytetty albumi oli menestys: se myi viikossa yli 423 000 kappaletta ja piti Billboardin R&B Album -listan kärkisijaa kuusi viikkoa. Maailmanlaajuinen kokonaismyynti oli noin 20 miljoonaa kappaletta. Levyn tekoon osallistuivat esimerkiksi D’Angelo, Carlos Santana, Mary J. Blige ja tuolloin vielä tuntematon John Legend. Albumin menestynein single oli voimaantumista juhlistava ”Doo-Wop (That Thing)”. Muita listoille nousseita singlejä olivat muun muassa ”Lost Ones”, ”Ex-Factor” ja ”Everything Is Everything”. Hill oli ensimmäisiä artisteja, joka kappaleillaan nosti neo soulin suuren yleisön tietoisuuteen.
Vuoden 1999 Grammy-gaalassa Hill oli ensimmäisenä naisena ehdolla kymmenessä sarjassa. Hänet palkittiin niistä viidessä (Vuoden albumi, Paras uusi artisti, Paras naisartistin R&B-esitys, Paras R&B-kappale ja Paras R&B-albumi), mikä oli uusi naisartistien ennätys. Albumi sai myös muita palkintoja, muun muassa kolme American Music Awardia. Vuonna 2000 Hill palkittiin jälleen Grammylla tuottajan ominaisuudessa Santanan albumista Supernatural. Lisäksi hän oli ehdokkaana parhaasta R&B-laulusta kappaleella ”All That I Can Say”, jonka oli kirjoittanut ja tuottanut Mary J. Bligelle.
Hill piti urallaan pitkän tauon esikoisalbuminsa jälkeen. Toukokuussa 2002 julkaistiin akustinen MTV Unplugged No. 2.0 -livealbumi, jolla Hill keskittyi enemmän kappaleiden sanoituksiin ja sanomaan kuin musiikillisiin sovituksiin. Livealbumilla Hill luopui räppäämisestä ja lauloi pienelle yleisölle säestäen samalla itseään kitaralla. Albumin arviot olivat kaksijakoisia, eivätkä monet pitäneet Hillin tyylinvaihdoksesta, mutta albumi ylsi Billboard 200 -listan kolmannelle sijalle. Myöhemmin sille myönnettiin platinalevy.
Elämä ja ura > Vetäytyminen julkisuudesta

Hill vetäytyi julkisuudesta suosionsa huipulla vuonna 2000. Kuuluisuuden paineet alkoivat saada hänestä yliotteen, eikä hän omien sanojensa mukaan voinut lähteä kotoaan edes kauppaan ilman, että hänen olisi tarvinnut huolehtia ulkonäöstään. Hill erotti manageritiiminsä, alkoi lukea Raamattua ja eli yksityistä perhe-elämää New Jerseyssä. Perheeseen syntyivät pojat Joshua Omaru vuonna 2001 ja John Nesta 2003.
Hillin myöhemmät julkiset esiintymiset ovat rajoittuneet pääasiassa erilaisiin musiikkifestivaaleihin, joilla hän on esittänyt vanhoja kappaleitaan. Vuonna 2003 hän esiintyi Vatikaanissa ja arvosteli samalla katolista kirkkoa. Hän on myös palannut muutamaan otteeseen esiintymislavalle Fugeesin kanssa. Hillin kesäkiertue vuonna 2007 kattoi 14 maata. Samana vuonna hän julkaisi kokoelmalevyn Ms. Hill, joka sisälsi muun muassa hänen debyyttialbumiltaan pois jätettyä musiikkia sekä elokuvien soundtrack-kappaleita. Vuonna 2008 syntyi Hillin viides lapsi Sara.
Hill aikoi vuonna 2009 järjestää kymmenen päivää kestävän Euroopan-kiertueen mutta joutui terveysongelmien vuoksi keskeyttämään sen vain kahden esiintymisen jälkeen. Tammikuussa 2010 hän konsertoi Yhdysvaltojen lisäksi Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Brasiliassa. Hän on jatkanut musiikin tekoa kirjoittamalla ja levyttämällä pääasiassa soundtrackeja, muun muassa Nina Simonesta kertovaan dokumenttiin What Happened to Nina Simone? (2015) sekä elokuvaan Queen & Slim (2019).
Hill nousi uudestaan otsikoihin vuonna 2012, kun hän sai syytteen veronkierrosta. Hill myönsi syyllisyytensä ja sai kesällä 2013 kolmen kuukauden vankeustuomion. Hänet määrättiin maksamaan valtiolle noin 1,5 miljoonan dollarin verorästit. Hyvän käytöksen ansiosta hän vapautui vankilasta muutamaa päivää etuajassa.
Hyväntekeväisyys

Hill on ollut mukana myös aktivismissa. Vuonna 1996 hän perusti voittoa tavoittelemattoman Refugee Projectin, joka keräsi varoja riskinuorten kesäleiriä varten. Se järjesti myös lukupiirejä, stipendejä ja koulunjälkeistä kerhotoimintaa nuorille. Hill sai työstään Essence Award -palkinnon, ja vuonna 1999 hänet palkittiin neljästi NAACP Image Awards -gaalassa. Samana vuonna Ebony-lehti nimitti hänet historian sadan vaikutusvaltaisimman afroamerikkalaisen joukkoon luettelon nuorimpana naisena. Hill lakkautti Refugee Projectin vuonna 2002.
Yksityiselämä

Hillillä on kuusi lasta, joista viisi vanhinta pitkäaikaisen miesystävänsä, Bob Marleyn pojan Rohan Marleyn kanssa. Pari erosi vuonna 2009. Vuonna 2011 Hill synnytti kuudennen lapsensa Micahin. Pojan isän henkilöllisyyttä ei ole kerrottu julkisuuteen, mutta Hill on vahvistanut, että Rohan Marley ei ole lapsen isä.
Hill asuu pääasiassa Floridassa ja Karibialla. Hän elää perhekeskeistä elämää ja on aktiivinen sosiaalisessa mediassa mutta pitää tarkasti huolta yksityisyydestään.
Tyyli ja imago

Hillin soolomusiikki yhdistelee rappia, soulia, reggaeta ja R&B:tä. Hänet tunnetaan tummankäheästä lauluäänestään, maksimalistisesta pukeutumistyylistään ja lavaenergiastaan. Hill on tunnustettu muotivaikuttaja ja käyttää usein värikkäitä asusteita ja suurikokoisia korvakoruja. Hill on inspiroinut myös hiustyylillään, johon kuuluu afrokampauksia ja -lettejä sekä rastoja. Hänen on sanottu tuoneen afrikkalaisen tyylin osaksi populaarikulttuuria ja mustien naisten kauneusihannetta.
Hill on saanut laajaa kritiikkiä siitä, että hän on usein myöhästynyt konserteistaan tai perunut ne viime hetkellä.
Merkitys

Hilliä pidetään hip hop -musiikin uranuurtajana ja suunnannäyttäjänä, sillä hän oli ensimmäinen naisartisti, joka sooloalbumillaan yhdisti rap-soundin laulumelodiaan, jolloin syntyi niin kutsuttu ”pop-rap”. Samalla hän avasi tien kokonaiselle artistisukupolvelle, joka hänen innoittamanaan on ottanut melodisen rapin käyttöön omassa musiikissaan. Heihin kuuluvat esimerkiksi Beyoncé, Drake, Nicki Minaj ja Kanye West. Billboard valitsi vuonna 2015 Hillin ainoana naisena kymmenen suurimman rap-artistin listan seitsemännelle sijalle.
Hillin esikoissooloalbumi The Miseducation of Lauryn Hill valittiin vuonna 2011 mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä levyjä. Albumi pääsi vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Heinäkuussa 2017 Yhdysvaltojen julkisen palvelun radioyhtiö NPR nimesi albumin kaikkien aikojen toiseksi merkittävimmäksi naispuolisen artistin tekemäksi musiikkialbumiksi, edellään vain Joni Mitchellin Blue.
Hill on ollut lukuisien myöhemmän sukupolven artistien esikuva. Hänen inspiroimiinsa artisteihin lukeutuvat muun muassa Adele, Bebe Rexha, Dua Lipa, Lizzo ja Saweetie.
Diskografia

Fugees-albumit
Blunted on Reality (1994)
The Score (1996)
Remix-albumit
Bootleg Versions (1996)
Fugees-singlet
”Boof Bar” (1994)
”Vocab” (1994)
”Nappy Heads” (1994)
”Fu-Gee-La” (1995)
”Killing Me Softly with His Song” (1996)
”Ready or Not” (1996)
”No Woman, No Cry” (1996)
”Rumble in the Jungle” (elokuvasta Kehäkuninkaat, 1997)
Sooloalbumit
The Miseducation of Lauryn Hill (1998)
MTV Unplugged No. 2.0 (2002)
Soolosinglet
”Lost Ones” (1998)
”Doo-Wop (That Thing)” (1998)
”Ex-Factor” (1998)
”Everything Is Everything” (1999)
”Turn Your Lights Down Low” (1999)
”Lose Myself” (elokuvasta Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat, 2007)
”Repercussions” (2010)
”Neurotic Society (Compulsory Mix)” (2013)
”Consumerism” (2013)
”Guarding the Gates” (elokuvasta Queen & Slim, 2019)
”Save the Day” (Mariah Careyn kanssa, 2020)
Vierailevana artistina
”If I Ruled the World (Imagine That)” (Nas, 1996)
”Guantanamera” (Wyclef Jean, 1997)
”Retrospect for Life” (Common, 1997)
”All That I Can Say” (Mary J. Blige, 1999)
”So High” (John Legend, 2005)
”Coming Home” (Pusha T, 2019)
”We Got Love” (Teyana Taylor, 2020)
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Kukkulan kuningas | King of the Hill | hissioperaattori |
| 1993 | Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää | Sister Act II: Back in the Habit | Rita Watson |
| 1998 | Restaurant | Restaurant | Leslie |
| 1998 | Hav Plenty | Hav Plenty | Debra |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | As the World Turns | As the World Turns | Kira Johnson | tuntemattomat jaksot |
| 1996 | ABC Afterschool Specials | ABC Afterschool Specials | Malika | ”Daddy’s Girl” |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauryn Hill Wikimedia Commonsissa
Kotisivut. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef 
Hill esiintymässä 2012.
Mika Huovila

Mika Kalervo Huovila (s. 13. marraskuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen juristi ja 1. huhtikuuta 2013 alkaen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos.
Huovila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1999. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 2003. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1984.
Huovila on toiminut Itä-Suomen hovioikeuden viskaalina vuosina 1985–1990 ja Iisalmen raastuvanoikeuden ja maistraatin sivutoimisena oikeusneuvosmiehenä vuosina 1985–1990. Rantasalmen tuomiokunnan käräjätuomarina hän on toiminut vuosina 1991–1993 ja Savonlinnan käräjäoikeuden käräjätuomarina 1993–2010. Korkeimman oikeuden esittelijäneuvoksena hän toimi vuosina 2006–2010.
Korkeimman oikeuden jäseneksi hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenlaamannin virasta, jossa hän on toiminut vuosina 2010–2013.
Julkaisuja

Periaatteet ja perustelut. (Väitöskirja.) Suomalainen lakimiesyhdistys, 2003. ISBN 951-855-211-8
Aiheesta muualla

Henkilötiedot korkeimman oikeuden sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Korkeimman oikeuden jäsenet |
| --- | --- |
Presidentti: Leppänen
 Sippo (2008–)  Kantor (2010–)  Pynnä (2012–)  Huovila (2013–)  Antila (2015–)  Uusitalo (2017–)  Engstrand (2017–)  Ilveskero (2017–)  Mäkelä (2018–)  Välimaa (2018–)  Tammi-Salminen (2018–)  Tapani (2018–)  Ojala (2019–)  Guimaraes-Purokoski (2019–)  Turpeinen (2022–)  Pulkkinen (2023–)  Pölönen (2024–)  Hakamies (2024–)  Melander (2024–)
L. Ron Hubbard

| L>  Ron Hubbard |
| --- | --- |
 L. Ron Hubbard. Kuva julkaistu vuonna 1950.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lafayette Ronald Hubbard
Syntynyt: Tilden, Nebraska, Yhdysvallat 13. maaliskuuta 1911
Kuollut: 24. tammikuuta 1986 (74 vuotta) Creston, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Science fiction -kirjailija ja uskonnon perustaja
Kirjailija
Salanimi: Barry Randolph 
Esikoisteos:  Dianetiikka: nykyajan tiede mielen terveydestä (1950)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.lronhubbard.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lafayette Ronald Hubbard (13. maaliskuuta 1911 – 24. tammikuuta 1986), yleensä tunnettu nimellä L. Ron Hubbard, oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä dianetiikan ja skientologian perustaja. Hän kirjoitti mystis-filosofista kirjallisuutta, fiktiota, itsehoitokirjoja, runoja ja muita tekstejä. Guinnessin ennätysten kirja julisti lokakuussa 2005 hänet maailman käännetyimmäksi kirjailijaksi. Vuoteen 2006 mennessä Hubbardin teoksia oli käännetty 71 kielelle.
Elämäkerta > Elämä skientologian jälkeen

Muodollisesta vetäytymisestä huolimatta Hubbardin vaikutusvalta skientologiassa säilyi, ja kulissien takana hän pysyi sen ylimpänä auktoriteettina. Hänen kirjallinen tuotantonsa koostui noihin aikoihin lähinnä skientologian oppimateriaalista, jolla hän loi perustan Xenu-mytologialle ja ”Operating Thetan” -kehitystasoille.
Operating Thetan eli OT laajentaa teorian ihmismielen muistijäljistä kattamaan kaikkeuden koko historian. Ihmisen perimmäisestä olemuksesta käytetään nimitystä ”thetan”, ja skientologian päämäärä näiden Hubbardin ”tutkimusten” valossa on vapauttaa ihmisruumiiseen kahlittu thetan.
Vuosikymmenien tauon jälkeen Hubbard palasi kaunokirjallisuuden ja science fictionin pariin kirjalla Battlefield Earth (1982). Tarina kertoo vihamielisen psychlos-nimisen muukalaisrodun valtaamasta Maa-planeetasta. Sen on helppo nähdä heijastavan Hubbardin kielteistä käsitystä psykiatrian alasta. Muukalaisista ilkeimpiä ovatkin puoskareiksi kuvatut ”katristit”, jotka kohtelevat ihmisiä tavalla, josta Hubbard syytti psykiatreja: eläiminä. Vuonna 2000 Battlefield Earthistä ilmestyi elokuvasovitus Taistelukenttä Maa.
Hubbard jatkoi suurellisella, kymmenessä osassa julkaistulla Mission Earth -romaanilla. Sen ensimmäinen kirja ilmestyi 1985, viimeiset osat kirjailijan jo kuoltua. Kaikkiaan 1,2 miljoonaa sanaa sisältävä teos on pisimpiä koskaan kirjoitettuja kirjasarjoja. Mission Earth on lajityypiltään satiirista science fictionia, joka kommentoi ja arvostelee vallitsevaa yhteiskuntaa paljolti Jonathan Swiftin Gulliverin retkien hengessä.
Elämäkerta > Maine kuoleman jälkeen

Hubbard vietti viimeiset vuotensa vältellen julkisuutta ja veroviranomaisia, jotka epäilivät, että osa skientologiakirkon taloudellisesta tuotosta virtasi sen perustajalle. Hubbard kuoli 24. tammikuuta 1986. Skientologiakirkko tiedotti pian, että olemassaolo ruumiillisena olentona oli käynyt Hubbardille hyödyttömäksi ja tämä oli siirtynyt jatkamaan skientologisia tutkimuksiaan vapaana sen rajoituksista.
Virallinen kuolinsyy oli aivohalvaus. Vainajan ruumiinavaus kiellettiin uskonnollisiin syihin vedoten, mutta verinäytteestä ilmennyt psyykelääke on antanut pontta Hubbardin vastaiselle arvostelulle. Hubbardin opetukset kieltävät jyrkästi psyykelääkkeet. Tämä on arvostelijoiden mukaan vain yksi esimerkki ristiriidoista Hubbardin tekojen ja opetusten välillä.
Yksi Hubbardin kärkkäimmistä arvostelijoista oli hänen oma poikansa, Ron DeWolf (1934–1991, syntyjään Lafayette Ronald Hubbard, Jr.). DeWolf kuvasi isäänsä huijariksi, satanistiksi, huumeiden käyttäjäksi ja salakuljettajaksi. DeWolf, joka oli mukana skientologialiikkeessä vuoteen 1959 asti, sanoi myös: ”99 prosenttia kaikesta, mitä isäni on ikinä sanonut tai kirjoittanut itsestään on täyttä valhetta.”
Hubbardin seuraajille, skientologeille, Hubbardin kirjoitukset ja luennot, joiden lasketaan sisältävän kaikkiaan 40 miljoonaa sanaa, ovat tärkeitä, pyhiä kirjoituksia. Hubbardin kirjallisen perinnön vaalimiseksi on jopa perustettu aseistettujen vartijoiden valvoma maanalainen arkisto Uuden Meksikon erämaahan. Jotkut skientologit näkevät Hubbardin yleisnerona, joka toimi kirjailijuuden ohella yhtä lailla muun muassa muusikkona, tutkimusmatkailijana, tiedemiehenä,  hyväntekijänä ja sotasankarina. Kuten monet Hubbardin ja hänen kannattajiensa ylläpitämät tarinat, on hänen väitetyt mainetekonsa toisessa maailmansodassa, jossa hän osallistui sukellusveneiden torjuntaan, laajalti kyseenalaistettu.
Hubbardille myönnettiin kirjallisuuden Ig Nobel -palkinto vuonna 1994.
Filmografia

The Case He Couldn’t Crack (1981): Hubbardin ohjaama 70 minuutin elokuva
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The L. Ron Hubbard Site - skientologiakirkon ylläpitämä sivusto
Operation Clambake - Hubbardiin ja skientologiaan kohdistuvaa arvostelua
L. Ron Hubbard and his works of fiction - täydellinen luettelo Hubbardin fiktiokirjallisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Skientologia-aiheisia asiakirjoja Wikileaks.orgissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  3  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Hubbard huhtikuussa 1943 Albina Engine and Machine Worksissa Portlandissa, Oregonissa.
Masters of Sleep -teoksen kansi
Emil Huikkonen

Emil Huikkonen (14. syyskuuta 1890 Toivakka – 20. elokuuta 1962) oli suomalainen jääkärivänrikki.
Perhe ja koulutus

Huikkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aleksi Huikkonen ja Vilhelmiina Ilmonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Tyyne Vanhasen kanssa. Huikkonen kävi yhden luokan kansakoulua.
Jääkärikausi

Huikkonen työskenteli koneasentajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän kumminkin pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä . Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Huikkonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan tähysaliupseeriksi (tulenjohtoaliupseeri) Jääkäritykistön 1. patteriin ja osallistui taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn seurauksena Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 1. patteriin ja otti sen joukoissa osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa, missä haavoittui 27. huhtikuuta 1918.