stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syria Coele
Maantiede

Syria Coelen provinssi käsitti antiikin aikaisen Syyrian pohjoisosan. Se sai nimensä hellenistisen kauden Koile-Syyriasta, vaikkakaan niiden alueet eivät vastanneet toisiaan kuin joiltakin osin. Nykyisistä valtioista provinssiin kuului alue Turkin kaakkoisosassa sekä Syyrian pohjoisosa mukaan lukien sen rannikko. Provinssin länsipuolella sijaitsi Cilician provinssi, pohjoispuolella Cappadocian provinssi, itäpuolella Osroenen provinssi ja eteläpuolella Syria Phoenicen provinssi. Syria Coelen hallinnollinen keskus oli Antiokia.
Maantiede > Kaupunkeja

Syria Coelen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Aleksandreia Katisson (Alexandria ad Issum)
Anasartha
Antiokia (Antiochia)
Apameia (Apamea)
Arethusa
Balanea eli Claudia Leucas
Barkusos (Barcusus)
Beroia (Beroea)
Dolikhe (Doliche)
Epifaneia (Epiphania)
Europos
Gabala
Gabula
Germanikeia (Germanicea)
Gindaros (Gindarus)
Hierapolis
Issos (Issus)
Khalkis (Chalcis ad Belum)
Kyrrhos (Cyrrus)
Laodikeia (Laodicea ad Mare)
Larissa
Mariamme
Myriandros (Myriandrus)
Paltos (Paltus)
Rafaneia (Raphanea)
Rhosos (Rhosus)
Salamias
Samosata
Seleukeia eli Seleukobelos (Seleucobelus)
Seleukeia Pieria (Seleucia Pieria)
Historia

Syria Coelen alue oli aiemmin osa Syrian provinssia. Syria Coelen provinssi perustettiin keisari Septimius Severuksen aikana vuonna 194, jolloin Syrian provinssi jaettiin kahteen osaan, joista toinen oli pohjoisosan käsittänyt Syria Coele ja toinen eteläosan käsittänyt Syria Phoenice. Syria Coeleen asetettiin tuolloin kaksi legioonaa. Vuodesta 293 provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria.
Provinssi lakkautettiin Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 tienoilla tai viimeistään vuoteen 400 mennessä, jolloin se oli jaettu kolmeen provinssiin. Nämä olivat Syria prima, Syria secunda (Syria salutaris) ja Euphratensis (Augusta Euphratensis).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria prima | (Syyrian rannikko) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria secunda (Syria salutaris) | (Syyria keskinen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Euphratensis (Augusta Euphratensis) | (Syyria Eufrat-joesta länteen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice prima | (Libanon) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis) | (Syyria eteläinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Żubrówka

Pullo Żubrówkaa
Żubrówka on rukiista valmistettu, lännenmaarianheinällä (Hierochloe odorata) maustettu kuiva puolalainen votka (40 t-%). Votkaa on valmistettu 1500-luvulta. Sitä valmistaa Polmos Białystok. Usein Żubrówkaa juodaan omenamehuun sekoitettuna. Uusia versioita ovat:
Żubrówka Biała: kirkas, maustamaton
Żubrówka Palona: tumma, kypsennetty tynnyrissä, maustettu, 34 %
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Żubrówka Wikimedia Commonsissa
Zurvalaisuus

Uskomukset ja tavat
Ahura Mazda
Zarathustra
Aša
Enkelit ja demonit
Amesha Spentas
Jazatas
Ahuras
Daevat
Ahriman
Tekstit ja palvontamenot
Avesta
Gathas
Vendidad
Ahuna Vairja
Tulitemppeli
Tarinat ja legendat
Dēnkard
Bundahišn
Arda Viraf
Jamasp Namag
Qissa-i Sanjan
Historia ja kulttuuri
Zurvalaisuus
Kalenteri
Juhlapäivät
Avioliitto
Hiljaisuuden torni
Eskatologia
Katso myös
Zarathustralaiset Iranissa
Parsit
Iranit
Zarathustralaisten syrjintä
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Zurvalaisuus oli zarathustralaisuuden muoto, joka oli Persian valtionuskontona Sassanidien dynastian aikaan. Sassanidien dynastia vaikutti 200–600-lukujen aikana muinaisessa Persiassa. Zurvalaisuus vastusti ortodoksista zarathustralaisuutta, joka oli siihen aikaan kehittynyt dualistiseksi. Joidenkin tutkijoiden mukaan zurvalaisuuden alkuperä ei ole zarathustalaisuudessa, vaan jonkin ehkäpä Meedialaisen tai esi-iranilaisen jumalan palvonnassa.
Zurvalaisuuden mukaan vain yksin aika on rajaton, ikuinen, luomaton ja kaiken alkuperä. Zurvalaisuudessa Zurvan eli ajan ja kohtalon jumala vaikutti ihmisten elämään. Zurvanin palvontamenot liitettiin spekulaatioihin astrologiasta ja maailmanvuodesta. Myöhemmissä kirjoituksissa Zurvan nähdään Ormazdin ja Ahrimanin isänä. Tähän on saattanut vaikuttaa kreikkalais-babylonialaiset käsitykset. Zurvanismin keskeinen tukialue oli Länsi-Persiassa Babylonian rajalla. Zurvalaisuus vaikutti sittemmin mithralaisuuteen ja manikealaisuuteen.
Zubtsov

| Zubtsov Зубцов |
| --- | --- |
 Zubtsovia talvella
 lippu:  vaakuna
 Tverin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Zubtsov
 Koordinaatit: 56.1742°N, 34.5763°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tverin alue
Piiri:  Zubtsov
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8 km²
Korkeus:  170 m
Väkiluku (2015):  6 456
 – Väestötiheys:  875 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.zubcov.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zubtsov (ven. Зубцо́в) on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Vazuzajoen suulla 146 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Zubtsovin piirin keskus. Sen läpi kulkee Rževin ja Istran välinen rautatie (Zubtsovin asema). Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2009).
Zubtsov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1216. 1200-luvun puolivälistä lähtien se kuului Tverin ruhtinaskuntaan. 1200–1300-luvuilla kaupunki joutui liettualaisten hyökkäysten kohteeksi. 1500–1600-lukujen vaihteessa puolalaiset hävittivät sen useaan kertaan. 1600-luvun loppuun saakka Zubtsovissa oli pieni linnoitus. 1700-luvulla se toimi Vyšni Volotšokin vesitien satamana. Vuonna 1776 Zubtsovista tuli Tverin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.
Nähtävyyksiä ovat 1100–1200-lukujen linnoituksen vallien jäänteet, Volgan rannalla sijaitseva Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali (1801), Krymovin kaupunkitalo Vazuzan rantakadulla sekä kotiseutumuseo.
Zubtsovin kaakkoispuolella sijainneessa Pogorelojen kunnassa on elänyt ns.  Djoržan karjalaisryhmä. Vuonna 1926 heitä oli 1 795 henkeä. Kunnan väestöstä he muodostivat tuolloin 7 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zubtsov Wikimedia Commonsissa
Zubtsovin piirin sivusto (venäjäksi)
Kaupunkia Vazuzajoen suulla
Žovkva

| Žovkva Жовква |
| --- | --- |
 Žovkvan keskusaukiota.
 lippu:  vaakuna
 Žovkva
 Koordinaatit: 50.0557°N, 23.9703°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Lvivin piiri
Historiallinen maininta:  1368
Magdeburgin kaupunginoikeudet:  1603
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  6,4 km²
Väkiluku (2022)  ():  13 852
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žovkva (ukr. Жовква), neuvostovuosina 1951–1991 nimellä Nesterov (ukr. Нестеров), on kaupunki Svyniajoen varrella Ukrainan Lvivin alueen Lvivin piirissä. Žovkva sijaitsee 25 kilometriä piiri- ja aluekeskus Lvivistä pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkevat valtatiet Lviv–Rava-Ruska–Varsova (M09, E 372) ja Lviv–Kovel–Brest (R15/M19). Puolan rajalle on 35 kilometriä. Žovkvassa on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 852 asukasta vuoden 2022 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 13 316. Asukkaista 98,4 prosenttia oli tuolloin etnisesti ukrainalaisia, 1 prosentti venäläisiä, 0,3 prosenttia puolalaisia ja 0,1 prosenttia juutalaisia.
Arkeologisten löytöjen perusteella paikkakunnalla on asuttu jo 200- tai 100-luvuilla eaa. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1368 nimellä Vynnyky. Vuodesta 1560 lähtien paikkakunta kuului Żółkiewskin magnaattisuvulle. Puolan suurhetmanni Stanisław Żółkiewski rakennutti sinne linnoitetun asutuksen ja linnan vuosina 1594–1600. Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1603 ja kaupungin nimeksi tuli omistajansa kunniaksi Žovkva. Myöhemmin kaupunki siirtyi Sobieskin (siellä oli muun muassa kuningas Juhana III Sobieskin residenssi) ja Radvilan (eli  Radziwiłłin) magnaattisuvuille.
Žovkva on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lvivin piiriin. Sitä ennen se oli piirikeskus.
Kaupungintalo.
Žovkvan linnan rakennutti suurhetmanni Stanisław Żółkiewski.
Pyhän Laurentiuksen kirkko (1606–1618).
Pyhän Kolminaisuuden kirkko. Osa Unescon maailmanperintökohdetta Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat.
Dominikaanisen luostarin kirkko.
Jumaläidille pyhitetty kirkko.
Juna kaupungin rautatieasemalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žovkva Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Zoe

Keisari Konstantinos IX, Kristus ja keisarinna Zoe
Zoe (kreikaksi Ζωή, n. 978 – 1050) oli Bysantin keisarinna 15. marraskuuta 1028 – 1050.
Zoen isän Konstantinos VIII:n kuoleman jälkeen Zoe hallitsi miehensä Romanos III:n kanssa. Romanoksen kuoltua vuonna 1034 Zoe meni naimisiin Mikael IV:n kanssa. Mikael kuoli vuonna 1041. Seuraava kanssahallitsija oli Zoen ottopoika Mikael V, mutta hän kuoli jo seuraavana vuonna.
Kahden kuukauden ajan vuonna 1042 Zoe hallitsi siskonsa Theodoran kanssa. Zoen kolmas ja viimeinen mies Konstantinos IX hallitsi vielä Zoen kuoleman jälkeen vuonna 1050.
Paavo Haavikko on esseessään ”Sampo, Bysantin rahamylly” Mitä-Missä-Milloin 1975 -kirjassa ja runoelmassaan Kaksikymmentä ja yksi (1974) esittänyt, että keisarinna Zoe olisi ollut Kalevalan Pohjan akan esikuva.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Aiheesta muualla

Roman Emperors - Zoe Porphyrogenita (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Konstantinos VIII | Bysantin keisarinna Kanssahallitsijat: Romanos III (1028–1034) Mikael IV (1034–1041) Mikael V (1041–1042) Theodora (1042) Konstantinos IX (1042–1050) | Seuraaja: Konstantinos IX |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Ilona Zrínyi

| Ilona Zrínyi |
| --- | --- |
 Ilona Zrínyi maalauksessa 1600-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1643 Ozalj
Kuollut: 18. helmikuuta 1703 İzmit
Vanhemmat:  Péter Zrínyi Katalin Frangepán
Puoliso:  Ferenc I Rákóczi Imre Thököly
Lapset:  Ferenc II Rákóczi
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Ilona Zrínyi (1643 – 18. helmikuuta 1703) oli kroatialaisen Zrínyin aatelissuvun jäsen sekä unkarilaisten Habsburgien vastaisten kapinajohtajien Ferenc I Rákóczin ja Imre Thökölyn vaimo. Ilona johti Thökölyn kapinan aikana Munkácsin linnan puolustusta sen kaksi vuotta kestäneen piirityksen aikana. Lopulta pari päätyi maanpakoon Osmanien valtakuntaan. Ilonan pojasta hänen ensimmäisestä avioliitostaan Ferenc II Rákóczista tuli myös merkittävä kapinajohtaja.
Elämäkerta

Ilona Zrínyi syntyi vuonna 1643 Kroatian Ozaljissa. Hänen isänsä oli Kroatian baani Péter Zrínyi ja äiti Katalin Frangepán. Vuonna 1666 hän meni naimisiin yläunkarilaisen aatelismiehen ja maanomistajan Ferenc I Rákóczin kanssa. Ilonan aviomies sekä isä Péter ottivat osaa Habsburgien vastaiseen salaliittoon. Salaliittolaiset nostattivat vuonna 1670 Ylä-Unkarissa kapinan, jolle odotettiin tukea Turkista ja Ranskasta. Apua ei kuitenkaan lopulta tullut ja keisarilliset joukot kukistivat kapinan helposti. Vangiksi jäänyt Péter Zrínyi mestattiin varoittavana esimerkkinä muiden kapinajohtajien ohella Wienissä vuonna 1671. Ilonan aviomies Ferenc säilyi hengissä vain vaikutusvaltaisen äitinsä Zsófia Báthorin ansiosta. Unkarilainen kapinaliike ei sammunut, vaan niin sanotut kurutsit alkoivat tehdä vuodesta 1672 lähtien hyökkäyksiä Ylä-Unkariin Transsilvanian puolelta. Ilonassa tapahtumat olivat herättäneet katkeran vihan Habsburgeja kohtaan. Ferenc kuoli vuonna 1676 ja Ilona Zrínyi peri Rákóczien suuren maaomaisuuden.
Vuonna 1682 Ilona meni uudestaan naimisiin, tällä kertaa Imre Thökölyn kanssa. Thököly oli noussut kurutsien johtoon vuonna 1678, ja hänen johdollaan kurutsien oli onnistunut karkottaa keisarille uskolliset joukot eli labantsit Ylä-Unkarista. Hänen asemansa vahvistui entisestään Ilonan kanssa solmitun avioliiton mukanaan tuomasta maaomaisuudesta. Ulkoista tukea Thököly sai Turkista, ja lopulta hän otti vastaan myös sulttaanin tarjoaman Unkarin kuninkaan arvonimen. Turkkilaisten suuri armeija eteni suurvisiiri Merzifonlu Kara Mustafa paššan johdolla kohti Wieniä keväällä 1683, mutta turkkilaiset kärsivät kuitenkin huomattavan tappion Wienin taistelussa vasta perustetulle Pyhälle Liitolle. Thököly menetti kannatustaan, ja keisarilliset joukot etenivät Ylä-Unkariin, jossa he piirittivät Munkácsin linnan, jonka puolustusta Ilona Zrínyi johti. Linnaa piiritettiin kaksi vuotta ennen sen kukistumista tammikuussa 1688.
Lopulta antautunut Ilona Zrínyi vietiin Wieniin. Linnan antautumisen jälkeen hänet oli erotettu ensimmäisestä avioliitosta syntyneestä pojastaan Ferenc II Rákóczista. Ferenc kasvoi jesuiittaluostarissa, ja myöhemmin hänestäkin tuli merkittävä unkarilainen kapinajohtaja. Ilona vapautettiin Thökölyn joukkojen ottamia vankeja vastaan neljän vuoden vankeuden jälkeen. Ilona ja Thököly siirtyivät maanpakoon Turkkiin. Ilona kuoli sairauteen Turkin İzmitissä 18. helmikuuta 1703.
Ilona Zrínyi Munkácsin linnassa. Viktor Madarászin maalaus vuodelta 1859.
Erika Zuchold

Erika Zuchold
Erika Zuchold vuonna 1972
| --- | --- |
Syntynyt:  19. maaliskuuta 1947  
Syntymänimi:  Erika Barth 
| --- | --- |
Palkinnot:  Isänmaallisen ansioritarikunnan kultainen kunniamerkki Saksan demokraattisen tasavallan vuoden urheilija (1970) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Erika Zuchold (o.s. Barth, 19. maaliskuuta 1947 Lucka, Thüringen, Saksa – 22. elokuuta 2015 Asunción, Paraguay) oli itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Zuchold voitti Saksan karsinnat Tokion 1964 olympialaisiin mutta loukkaantui ennen kisoja eikä päässyt kilpailemaan. Méxicon 1968 olympialaisissa hän oli paras itäsaksalaisvoimistelija ja saavutti hopeaa hypyssä pistein 19,625 sekä pronssia joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui moniottelussa neljänneksi (76,70 p), nojapuilla viidenneksi (19,325 p) ja puomilla kuudenneksi (19,150 p). Münchenin 1972 olympialaisissa Zuchold saavutti hopeaa joukkuekilpailussa, hypyssä (19,275 p) ja nojapuilla (19,450 p). Moniottelussa hän oli neljäs pistein 76,450 häviten pronssimitalisti Tamara Lazakovitšille 0,4 pisteellä. Puomilla hän sijoittui kuudenneksi (18,700 p).
Zuchold saavutti Dortmundin MM-kilpailuissa 1966 hopeaa hypyssä. Muutama kuukausi nivelkierukkaleikkauksen jälkeen hän Ljubljanan MM-kilpailuissa 1970 voitti kultaa hypyssä ja puomilla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa. Amsterdamin EM-kilpailuissa 1967 hän saavutti hopeaa hypyssä. Landskronan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti hopeaa hypyssä ja pronssia moniottelussa. Minskin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti pronssia moniottelussa, permannolla, puomilla ja hypyssä.
Zuchold lopetti voimistelu-uransa vuonna 1972. Hän on sittemmin toiminut esiintyvänä taiteilijana ja taidemaalarina.. Hänen puolisonsa oli ratapyöräilijä Dieter Zuchold.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erika Zuchold Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Zvenigorod

| Zvenigorod Звенигород |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Zvenigorod
 Koordinaatit: 55.7304°N, 36.8553°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  48,1 km²
Väkiluku (2010)  ():  16 395
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.zvenigorod.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zvenigorod (ven. Звени́город) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskvajoen rannalla 46 kilometriä Moskovan kaupungista länteen. Golitsynon asemalta haarautuva sivurata yhdistää sen Moskovan ja Smolenskin väliseen rautatiehen. Asukkaita on 16 395 henkeä (vuonna 2010).
Zvenigorod on yksi Moskovan alueen vanhimmista kaupungeista. Juri Dolgorukin arvellaan perustaneen sen vuonna 1152. Ensimmäisen kerran se mainitaan Iivana Kalitan testamentissa vuosina 1328 ja 1339. 1300-luvulla Moskvajoen pohjoisrannan korkealla mäellä sijaitsi ns. Gorodok, maavalleilla vahvistettu puinen linnoitus. 1500-luvulle saakka se toimi Moskovan läntisenä vartiopaikkana. Vuosina 1339–1492 kaupunki oli Zvenigorodin lääniruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1382 sen hävittivät tataarit.
Dmitri Donskoin pojan Juri Dmitrovitšin aikana 1300–1400-lukujen vaihteessa rakennetusta linnoituksesta on säilynyt maavalleja ja Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali vuodelta 1399. Sen sisällä on jäänteitä freskomaalauksista, joiden tekijänä pidetään Andrei Rubljovia.
Moskvajokea Zvenigorodin kohdalla.
Gorodokin itäpuolelle Moskvajoen rannalle muodostui kaksi esikaupunkia. Linnoituksen länsipuolella sijaitsevalle Storoževaja-mäelle perustettiin vuosina 1398–1399 Savvino-Storoževskin luostari, jossa on vuonna 1405 rakennettu Neitsyt Marian syntymän katedraali. Tsaari Aleksei Mihailovitš käytti luostaria maaseutuasuntonaan. Vuosina 1650–1654 luostariin rakennettiin linnoitusmainen muuri torneineen, Pyhän kolminaisuuden kirkko, tsaarin ja tsaarittaren palatsit ym.
Vuodesta 1781 lähtien Zvenigorod oli samannimisen Moskovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Sen taloudellinen merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi. Kauniin maisemansa ansiosta kaupungin ympäristöstä tuli 1800-luvulla suosittua huvilaseutua. Zvenigorodissa ja sen lähiseudulla ovat asuneet ja työskennelleet mm. taiteilijat Isaak Levitan, Aleksei Savrasov, Ilja Repin, kirjailijat Nikolai Karamzin, Anton Tšehov, Maksim Gorki, säveltäjät Pjotr Tšaikovski ja Sergei Tanejev.
Zvenigorodissa on käsityöammattien pohjalta syntynyttä pienteollisuutta sekä elintarviketeollisuutta. Kaupunki on suosittu matkailukohde. Savvino-Storoževskin luostarissa toimii historiallis-arkkitehtoninen museo.
Sweet Dreams

| Sweet Dreams |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Karel Reisz
Käsikirjoittaja:  Robert Getchell
Tuottaja:  Bernard Schwartz
Säveltäjä:  Charles Gross
Leikkaaja:  Malcolm Cooke
Tuotantosuunnittelija:  Albert Brenner
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Pääosat:  Jessica Lange Ed Harris
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  HBO Films
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:   2. lokakuuta 1985  5. syyskuuta 1986
Kesto:  115 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sweet Dreams on Karel Reiszin ohjaama ja Robert Getchellin käsikirjoittama yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1985.
Sweet Dreams kertoo country-laulaja Patsy Clinen elämästä, hänen pyrkimyksestään huipulle ja hänen perheestään sekä intohimoisesta suhteestaan. Elokuvan pääosia tähdittävät Jessica Lange Patsy Clinena ja Ed Harris Charlie Dickinä. Muissa rooleissa ovat muun muassa Ann Wedgeworth, David Clennon, James Staley, Gary Basaraba ja John Goodman. Lange sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden.
Juoni

Patsy Cline (Jessica Lange) on rakkaudettomassa avioliitossa ja tekee pienen luokan keikkoja Virginiassa, Länsi-Virginiassa ja Marylandissa. Patsy tapaa Charlie Dickin (Ed Harris), jonka viehätysvoima ja aggressiivinen itsevarmuus kiinnittää Patsyn huomion. Aikanaan Patsy jättää hänen aviomiehensä mennäkseen vihille Charlien kanssa ja luopuu musiikista keskittyessään kasvattamaan lapsensa. Mutta kun Charlie kutsutaan Yhdysvaltain armeijaan palvelukseen, Patsy alkaa laulaa uudelleen. Patsy yhdistää voimansa manageri Randy Hughesin (David Clennon) kanssa, ja hänestä tulee country-musiikin alalla nouseva tähti.
Patsyn menestyminen antaa hänelle itselleen itseluottamusta, mutta Charlielle ärtymystä. Charliesta tulee yhä enemmän fyysisesti että henkisesti pahoinpitelevä vaimoaan kohtaan, kun Patsy yrittää tulla itsenäisemmäksi. Patsy on nyt suosionsa huipulla ja yksi ensimmäisistä suurista country-naistähdistä. Suuresta konsertista palatessaan Patsy kuolee lento-onnettomuudessa 5. maaliskuuta vuonna 1963 vain 30-vuotiaana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jessica Lange  | … |  Patsy Cline   |
|  Ed Harris  | … |  Charlie Dick   |
|  Ann Wedgeworth  | … |  Hilda Hensley   |
|  David Clennon  | … |  Randy Hughes   |
|  James Staley  | … |  Gerald Cline   |
|  Gary Basaraba  | … |  Woodhouse   |
|  John Goodman  | … |  Otis   |
|  P. J. Soles  | … |  Wanda   |
|  Caitlin Kelch  | … |  Sylvia   |
|  Robert L. Dasch  | … |  John   |
|  Holly Filler  | … |  Madrine   |
|  Bruce Kirby  | … |  Arthur Godfrey   |
|  Jerry Haynes  | … |  Owen Bradley   |
Tuotanto

Useissa haastatteluissa Meryl Streep on sanonut, että hän "kerjäsi" ohjaaja Reisziltä Patsy Clinen roolia. Karel Reisz oli ohjannut Streepiä vuoden 1981 elokuvassa Ranskalaisen luutnantin nainen. Reiszin ykkösvalinta oli kuitenkin aina ollut Jessica Lange Clinen rooliin. Myöhemmin Streep ylisti Langen roolisuoritusta kutsuen häntä "yli-ihanaksi" elokuvassa ja sanoi: "En voisi kuvitella tekeväni roolia yhtä hyvin tai edes lähellekkään sitä, mitä Jessica teki, koska hän oli siinä niin ihmeellinen."
Sweet Dreamsin alkuperäiseksi nimeksi suunniteltiin I Fall to Pieces -nimikettä Clinen suurimman hitin mukaan. Sweet Dreams kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Marylandin Hagerstownissa, Länsi-Virginian Martinsburgissa, Tennesseen Nashvillessa ja Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevilla studioilla noin 13,5 miljoonan dollarin budjetilla. HBO Films toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
Patsy Clinen ja Loretta Lynnin välinen ystävyys jätettiin pois käsikirjoituksesta, koska tuottajista tuntui siltä, että heidän ystävyytensä käsiteltiin jo elokuvassa Kaivosmiehen tytär (1980).
Soundtrack

Sweet Dreamsin soundtrack-albumi julkaistiin 16. syyskuuta vuonna 1985. Soundtrack pääsi ilmestymisvuonnaan Billboardin myydyimpien country-albumien listan sijalle 6.
| Raita | Kappale | Kesto | Säveltäjä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "San Antonio Rose" | 2:20 | Bob Wills |
| 2. | "Seven Lonely Days" | 2:14 | Marshall Brown, Alden Shuman ja Earl Shuman |
| 3. | "Your Cheatin’ Heart" | 2:21 | Hank Williams |
| 4. | "Lovesick Blues" | 2:18 | Hank Williams |
| 5. | "Walkin’ After Midnight" | 2:01 | Alan Block ja Don Hecht |
| 6. | "Foolin’ ’Round" | 2:11 | Harlan Howard ja Buck Owens |
| 7. | "Half as Much" | 2:48 | Curley Williams |
| 8. | "I Fall to Pieces" | 2:46 | Hank Cochran ja Harlan Howard |
| 9. | "Crazy" | 2:41 | Willie Nelson |
| 10. | "Blue Moon of Kentucky" | 2:02 | Bill Monroe |
| 11. | "She’s Got You" | 2:58 | Hank Cochran |
| 12. | "Sweet Dreams (Of You)" | 2:33 | Don Gibson |