stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pedersen (polkupyörä)
Jälkituotanto

Pedersen-pyörien valmistus lopetettiin, mutta niiden maine säilyi. Jesper Sølling Tanskassa havaitsi mahdollisuuden valmistaa kopioita kuuluisasta pyörästä. Hän selvitti vanhoista Mikael Pedersenin piirustuksista pyörän toimintaperiaatteet ja rungon mitat ja ryhtyi rakentamaan Pedersenin kehittämien runkojen kaltaisia kopioita, osaksi soveltaen niihin nykyaikaista polkupyörätekniikkaa.
Ensimmäinen pyörä valmistui vuonna 1978 Kristianiassa Kööpenhaminassa. Søllingin valmistamat Pedersenit ovat alkuperäisen Dursley Pedersenin mukaan rakennetuista kuuluisimpia. Niitä kutsutaan nimellä Copenhagen Pedersen.
Sølling muutti pieneen pohjoisjyllantilaiseen Ebeltoftin kylään vuonna 1993 ja rakensi sinne polkupyörän runkosepän työpajan. 23 vuoden aikana noin 6 000 runkoa 25 eri maahan rakentanut Sølling valmisti noin 200 runkoa vuodessa ja myi runkoja pääasiassa Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Hänen suurin asiakkaansa saksalainen Kalle Kalkhoff alkoi valmistuttaa runkoja Tšekin tasavallassa ja tuottamaan pyöriä Saksassa, jolloin Sølling ilmoitti lopettavan runkojen tuotannon.
Myös useat muut itse polkupyörän runkoja valmistavat ovat rakentaneet Pedersen-kopioita. Näytä ovat muun muassa Andersen Pedersen, Celtenham Pedersen, Kemper Pedersen ja Sutton Pedersen. Pedersen-ajoja järjestetään muun muassa Tanskassa, Hollannissa ja Saksassa.
Pedersen-polkupyörä mainitaan usein esimerkkinä pohjoismaisesta muotoilusta. Pedersen-mallisen rungon etuja ovat erinomainen rullaavuus, nopeus ja miellyttävä ajoasento sekä kestävyys. Monet selkäsairauksista kärsivät hankkivat Pedersenin, koska sillä voi ajaa selkä suorana ja hieman sivuttain liikkuva satula ei rasita lonkkaa. Pedersen mainitaan joskus myös maailman kauneimpana polkupyöränä.
Jotkut harrastajat kokoavat itse pyöränsä erilaisista osista Pedersen-runkoon, mutta myös valmiita pyöriä eri kokoihin valmistettuna voi ostaa. Valmis Pedersen maksaa varustelusta riippuen Saksassa noin 2 200 - 3 300 euroa (2013). Maalaamaton runko maksaa Saksassa 780 - 950,00 €.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvapooli Pedersen-pyöristä (englanniksi)
Mads Rasmusenin Dursley Pedersen Cycles (englanniksi)
Runkoseppä Jesper Søllingin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mikael Pedersen (1855–1929).
Polkupyörän runko muistuttaa ristikkosiltaa, jonka vahvuutta kuva havainnollistaa.
Pedersen-pyörä vuodelta 2004.
Pedersen-pyörä vuosimallia 2001.
Valintamyymälä

Amerikkalaisen supermarketin hyllyjä.
Valintamyymälä eli itsepalvelumyymälä on myymälä, jossa suurin osa tavaroista on avohyllyissä tai muuten helposti asiakkaiden omatoimisesti eli itsepalveluna kerättävissä. Valintamyymälän kalustoon kuuluvat ostoskärryt ja pienempiin ostoksiin soveltuvat muoviset ostoskorit, joihin asiakas voi kerätä tuotteita. Asiakas vie kärryn tai korin kassalle ja maksaa siellä ostoksensa. Tämän jälkeen hän siirtää tavarat kassapöydältä omiin kasseihinsa tai kaupasta ostettuihin kasseihin.
1950- ja 1960-luvun kaupan murroksessa lanseeratut termit valintamyymälä ja itsepalvelumyymälä ovat jääneet sittemmin paljolti pois käytöstä, koska elintarvikeliikkeet ja muidenkin alojen myymälät ovat jo vuosikymmeniä perustuneet valtaosin itsepalveluun myyntitiskin yli tapahtuvan asioinnin sijasta. Nykysuomeksi päivittäistavaroiden valintamyymälää eli ruokakauppaa kutsutaan usein marketiksi.
Versiot

Lähikauppa on yleensä suhteellisen pienikokoinen elintarvikekauppa, joka pyrkii tarjoamaan tärkeimmät päivittäiset ruokatarvikkeet ja muut päivittäistavarat pääsääntöisesti kaupan lähellä sijaitseville asiakkaille. Monen lähikaupan yhteydessä toimii lisäksi posti tai jokin muu palvelupiste. Tunnettuja suomalaisia lähikauppaketjuja ovat K-Market, Sale, M-Market ja Alepa sekä sittemmin lakkautetut ketjut Siwa, Tarmo ja Valintatalo.
Supermarketti on suurikokoinen elintarvikeliike, jossa myydään mahdollisesti myös joitakin käyttötavaroita. Tunnettuja suomalaisia supermarketteja ovat muun muassa K-Supermarket ja S-market. Myös halpaketju Lidl on kokoluokaltaan supermarketti.
Hypermarketti on vielä suurempi liike, jossa on laajan elintarvikevalikoiman lisäksi myös laajat valikoimat muun muassa vaatteita sekä kodin ja vapaa-ajan tarvikkeita. Suomessa on tällä hetkellä kaksi valtakunnallista hypermarketketjua: K-Citymarket ja Prisma.
Historiaa

Itsepalveluperiaatteen keksijänä pidetään yhdysvaltalaista ruokakauppias Clarence Saundersia (1881–1953). Hän avasi 1916 Memphisissä itsepalveluun perustuvan valintamyymälän Piggly Wigglyn. Kauppiaan ajatus oli, että henkilöstökuluissa tulee säästöä, kun asiakkaat itse keräävät ostoksensa.
Eurooppaan ensimmäisiä itsepalvelumyymälöitä alkoi tulla vuosien 1947–1948 paikkeilla Ruotsiin, Sveitsiin, Belgiaan, Länsi-Saksaan ja Ranskaan, ja monessa maassa niistä kiinnostuivat ensimmäisinä osuuskaupat. Ruotsalaisilla osuusliikkeillä oli vuonna 1951 jo yli 300 ”pikaostomyymälää” (ruots. snabbköpsbutik).
Kauppias Olli F. Linnainmaa avasi Suomen ensimmäisen valintamyymälän Poriin toukokuussa 1949. Suurista keskusliikkeistä Elanto avasi ensimmäiset pikamyymälänsä vuoden 1951 paikkeilla, mutta vasta 1960-luvulla ne alkoivat Suomessa yleistyä nopeasti erityisesti Keskon toimenpitein. Kehitystä viivästyttivät elintarviketoimittajien heikot valmiudet tuotteidensa pakkaamiseen valintamyymäläkelpoisiksi kuluttajapakkauksiksi. Välivaiheessa oli niin sanottuja yhteismyymälöitä, joissa osa elintarvikkeista ostettiin yhä tiskin yli palvelumyyntinä, osa taas oli sijoitettu asiakkaiden ulottuville. Yhä nykyäänkin monet valintamyymälät ovat eräänlaisia välimuotoisia myymälöitä, joissa osa tuotteista ostetaan tiskiltä.
Kirjallisuutta

Heino, R.: Itsepalvelumyymälä. Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja, 17. Helsinki : Liiketaloustieteellinen tutkimuslaitos, 1954.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valintamyymälä Wikimedia Commonsissa
K-Market Lohjan Saukkolassa.
K-Supermarket Helsingin Kampissa.
Lidlin myymälä Nurmijärven kirkonkylässä.
Koski (ruukki)

Kosken kartanon hereford-lihakarjaa.
Kosken vesivoimala 1900-luvun alusta.
Koski (ruots. Koskis) on kylä ja entinen rautaruukki entisessä Perniön kunnassa nykyisessä Salon kaupungissa.
Alueen postiosoite on 25560 KOSKI AS. Postinumeroalue jatkuu myös viereisen Raaseporin kaupungin puolelle.
Suotuisan ilmaston ja ruukkihistorian vuoksi alueella kasvaa paljon muualla suomessa harvinaisempia kasvi- ja puulajeja. Lintulajisto Kiskonjoen ja Saarijärven ympäristössä on runsas ja myös harvinaisia lajeja on tavattu usein.
Historia

Kosken ruukin perusti vuonna 1679 ruotsalainen Daniel Faxell. Ruukin perustamista edelsivät Faxellin saamat oikeudet Utön kaivoksiin Tukholman ulkosaaristossa. 1790-luvun lopussa Kosken ruukki siirtyi kuparin sulatukseen, joka päättyi 1848. Raudanvalmistus jatkui Kosken uudessa, vuonna 1833 rakennetussa masuunissa vuoteen 1890.
Kosken ruukin omistaja vaihtui moneen kertaan. Vuonna 1822 ruukki siirtyi yhdessä Fiskarsin ruukin kanssa turkulaiselle apteekkarille John Jacob Julinille (myöhemmin von Julin).
Historia > Rautatie

Helsingin–Turun-rautatie eli niin sanottu rantarata linjattiin 1890-luvulla kulkemaan Kosken ruukin kautta. Kosken ensimmäisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm samanlaisena kuin Espoon rautatieaseman ensimmäinen asemarakennus. Kosken asema palveli myös Aijalan kaivoksen kuljetuksia.
Kosken ensimmäinen asemarakennus tuhotui talvisodan pommituksissa. Väliaikaisena asemana toimi tavaramakasiini, kunnes paikalle valmistui arkkitehti Jarl Ungernin suunnittelema uusi rapattu asemarakennus joulukuussa 1940. Kuljetukset Aijalan kaivokselta Kosken asemalle lopetettiin malmivarojen ehdyttyä vuonna 1958, mutta kaivoksille kuljetettiin rikastettavaksi Lappeenrannan nikkelimalmia vielä 1960-luvun ajan. Seudun hiljennyttyä liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1970, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1974 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1988. Kylän läpi kulkenut rautatielinjaus purettiin vuonna 1990. Nykyisin ratalinja ohittaa kylän lännen puolelta kolmen tunnelin läpi.
Käytöstä poistettu asemarakennus (joka muutaman vuoden 1990-luvun alussa oli autio kummitustalo) tuhottiin paloharjoituksessa 1990-luvun loppupuolella. Asema-alue on nykyään yksityisomistuksessa.
Rantaradan oikaisun jälkeen Kosken kylä hiljeni ja palvelut lakkasivat. Vilkkaimpina vuosina kylältä löytyi useampi kauppa, pankki ja jopa oma postitoimisto. Nykyään lähimmät juna-asemat sijaitsevat Karjaalla ja Salossa. Lähimmät palvelut sijaitsevat noin 11 kilometrin päässä Perniön kirkonkylällä.
Nykypäivä

Kosken ruukki kuuluu Suomen huonoimmin tunnettuihin ruukkialueisiin. Osasyy tähän löytyy omistussuhteista; vanha ruukkialue on kokonaisuudessaan sukujen von Julin ja von Limburg Stirum omistuksessa ja pitkälti yksityiskäytössä.
Nykyään Koskella harjoitetaan pääasiassa lihakarjataloutta luonnonmukaisin keinoin. Kosken kartano pitää myös kesäisin auki olevaa kahvilaa ja lihamyymälää. Kyläyhteisön toimintaa ylläpitää Koski as kyläyhdistys.
Rakennukset

Kosken ruukin arvokkain rakennus on vuonna 1666 rakennettu ruukinkirkko, joka sijaitsi alun perin Antskogin (Anskun) ruukissa. Se siirrettiin Koskelle Antskogin ruukinseurakunnan lakkauttamisen jälkeen vuosina 1786–1787. Kosken kirkko on yksi Suomen neljästä yksityisomistuksessa olevasta luterilaisesta kirkosta.
Punamullattu Kosken kartano on rakennettu vuonna 1731. Nykyisen asunsa se on saanut 1920-luvulla.
Koskella on edelleenkin käytössä oleva vuonna 1906 rakennettu vesivoimalaitos.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Kosken ruukinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Katri Vala

| Katri Vala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1901 Muonionniska, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 28. toukokuuta 1944 (42 vuotta) Eksjö, Ruotsi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  opettaja, runoilija, suomentaja
Kirjailija
Salanimi: Pecka
Kirjallinen suuntaus: Tulenkantajat
Esikoisteos:  Kaukainen puutarha (1924)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Katri Vala (oik. Karin (Kati) Alice Heikel o.s. Wadenström, 11. syyskuuta 1901 Muonionniska – 28. toukokuuta 1944 Eksjö, Ruotsi) oli suomalainen opettaja, runoilija ja suomentaja.
Muistaminen

Sörnäisten Marjatanmäen puisto nimettiin Katri Valan puistoksi vuonna 1953. Valan uurna on muurattu puiston Hämeentien puoleisen rinteen kivivalliin. 1930-luvulla Vala asui puiston laidalla sijaitsevassa Marjatan talossa, jonka F-rapun vieressä on muistolaatta.
Valan mukaan on nimetty Katri Valan tie ja Katri Valan polku Espoon Lintuvaarassa sekä Katri Valan katu ja Katri Valan kuja Porvoossa.
Katri Valan tie on myös Ilomantsissa, ja Katri Vala Kulttuurikeskus sijaitsee entisessä Ilomantsin kirkonkylän kansakoulussa, jossa Vala toimi opettajana vuosina 1925–1929. Hän myös asui koululla äitinsä ja Niilo-veljensä kanssa vuosina 1927–1929. Kulttuurikeskuksessa on Valan elämää esittelevä näyttely Sininen ovi. Vuonna 2014 keskuksen viereen valmistui 300-paikkainen näyttämö Katri Vala Areena.
Valan vuonna 1971 paljastettu muistokivi sijaitsee Mäen tilan pihapiirissä Muonion keskustassa Lahenrannantiellä. Lapin sodassa palanut Mäen talo oli hänen synnyinkotinsa, jonka taiteilija Eero Järnefelt ikuisti vuonna 1929 akvarelliin Rakennuksia rannalla.lähde?
Teokset

Kaukainen puutarha.  Porvoo:  WSOY, 1924.  – Näköispainos: Helsinki: Kirja kerrallaan, Lasipalatsi. 2007 ISBN 978-952-480-083-9
Sininen ovi: Runoja.  Porvoo:  WSOY, 1926.  –  Näköispainos. Helsinki: Kirja kerrallaan, Lasipalatsi 1999. ISBN 951-9351-13-2
Maan laiturilla: Runoja.  Porvoo:  WSOY, 1930.
Paluu: Runoja.  Porvoo:  WSOY, 1934.
Pesäpuu palaa.  Porvoo:  WSOY, 1942.
Teokset > Postuumit teokset

Kootut runot.  Porvoo:  WSOY, 1945.  – 4. laajennettu painos, Johdannon ja selitykset laatinut Kerttu Saarenheimo. Helsinki: WSOY 1977 ISBN 951-0-08018-7
Henki ja aine eli yksinäisen naisen pölynimuri. Taistelevia pakinoita.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1945.  Verkossa
Valikoima runoja.  (Suomalainen parnasso)  Porvoo:  WSOY, 1958.
Suorasanaista 30-luvulta ja -luvusta.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1981.  ISBN 951-615-304-6
Eikä minussa ollut pelkoa: Runoilijan omakuva kirjeiden, päiväkirjojen ja kirjoitusten valossa.  (Toimittanut Kerttu Saarenheimo)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17481-5
Onnen lupaus: Lempeitä ja kirkkaita säkeitä.  (Koonnut Katarina Yliruusi. Valokuvat: Juhani Yliruusi)  Helsinki:  Katharos, 2006.  ISBN 952-5291-47-2 (valikoima runoja)
Onnen lupauksia, Helsinki: Minerva Kustannus 2018 ISBN 978-952-312-611-4 (valikoima runoja)
Teokset > Mukana antologioissa

Nuoret runoilijat. Runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. WSOY 1924
Hurmioituneet kasvot: Runoja.  Porvoo:  WSOY, 1925.  – Näköispainos: Helsinki: Lasipalatsi 2007 ISBN 978-952-480-079-2
Kolme: Runoantologia.  Porvoo:  WSOY, 1930.  (Elina Vaaran ja Katri Suorannan kanssa)
Kummitushevonen ja muita vanhoja suomalaisia kauhukertomuksia ja kummitusjuttuja.  Helsinki:  Nysalor-kustannus, 2021.  ISBN 978-952-7275-53-5
Suomennoksia Heinrich Heinen, comtesse de Noaillesin ja Ernst Tollerin runoista on kokoelmassa Paluu. Katri Vala käänsi myös klassista kiinalaista runoutta.
Kirjallisuutta

Koskimies, Satu: Hurmion tyttäret: Romaani.  Helsinki:  Tammi, 2009.
Kosunen, Janne: Kantele vai puukko? Isänmaallisuusretoriikka Katri Valan kritiikin kohteena 1930-luvulla. Lähde: Historiatieteellinen aikakauskirja, 2013, 10. vsk.  Labyrintti ry. ISSN 1795-035X
Minna Maijala, Katri Vala: Kulkuri ja näkijä, Helsinki: Otava 2021 ISBN 978-951-1-38243-0
Mikkanen, Raili: Runokirje. Kertomus nuoresta Katri Valasta.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3433-4
Paavolainen, Olavi (toim.): Katri Vala – tulipatsas: Muistojulkaisu.  Porvoo:  WSOY, 1946.
Saarenheimo, Kerttu: Katri Vala: Aikansa kapinallinen.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12181-9
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Katri Vala on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Katri Vala Wikisitaateissa
Katri Valan puisto. Lasipalatsi.fi
Vapaasti ladattavia Katri Valan e-kirjoja Projekti Lönnrotissa.
Petri Liukkonen, Katri Vala. Authors' Calendar (englanniksi)
Grönlund, Matti: Suuri suomalainen taisteleva humanisti. 8.10.2007.
Erkki Susi, Taistelija, aamunsarastuksen runoilija.[vanhentunut linkki] Tiedonantaja 14.9.2011.
Vala, Katri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Katri Valan hautapaikka.
Peltohiekkasammal

| Peltohiekkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Puutteellisesti tunnettu
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Karhunsammalet Polytrichopsida
Lahko::  Karhunsammalten lahko Polytrichales
Heimo::  Karhunsammalten heimo Polytrichaceae
Suku::  Hiekkasammalet Pogonatum
Laji::  aloides
Kaksiosainen nimi
 Pogonatum aloides  (Hedw.) P. Beauv. 
Katso myös
   Peltohiekkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltohiekkasammal (Pogonatum aloides) on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sitä esiintyy lähes koko maailmassa lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella peltohiekkasammal on harvinainen ja sen levinneisyys on eteläinen, lajia on tavattu Ahvenanmaalta Uudellemaalle. Uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Peltohiekkasammalen versot ovat pystyjä, enimmäkseen haarattomia ja yhdestä kahteen senttimetriä pitkiä. Se muodostaa löyhiä tummanvihreitä kasvustoja. Lehdet kasvavat neljästä seitsemään millimetriä pitkiksi. Kosteina ne siirottavat, kuivina ovat käyristyneet. Lehtien kärki on neulasmainen ja sahalaitainen. Itiöpesäkkeen perä kasvaa kahdesta neljään senttimetriä pitkäksi. Pesäke on lieriömäinen, usein sivulle taipunut ja karvaisen hunnun peitossa.
Paavali Pelkonen

Paavali Pelkosen muistomerkki Pelkosenniemellä
Paavali Pelkonen (n. 1624 – 8. kesäkuuta 1715) oli Pelkosenniemen ja koko Suur-Sodankylän alueen ensimmäinen suomalainen uudisasukas. Hänen mukaansa ovat saaneet nimensä Pelkosenniemen kunta ja seurakunta.
Pelkonen oli lähtöisin Lumijoelta ja Kemijärvelle hän saapui 1660-luvun alussa. 1660-luvun puolivälin maissa hän muutti pari peninkulmaa pohjoisemmaksi Lapin rajan sisäpuolelle. Saamelaiset valittivat oikeuksiensa loukkauksesta esimerkiksi majavanpyynnissä ja kalastuksessa, ja Pelkonen joutui useasti käräjille. Vuonna 1671 hänen Lapissa sijaitseva asumuksensa määrättiin hävitettäväksi. Pelkonen asettui kuitenkin uudelleen asumaan Lappiin, ja vetoamalla niin sanottuun Kalmarin plakaattiin hän sai lopulta maaherralta luvan jäädä.
Pelkonen kuoli 89-vuotiaana vuonna 1715, ja hänet haudattiin Kemijärvelle. Ainakin Pelkosen, Mutenian, Korvan, Rieston, Mäkitalon, Keskitalon, Alatalon, Suopangin, Pulskan, Karppisen, Kuoskun, Vitikan, Mikkolan, Kilpimaan, Kilpelän, Jaakkolan, Iisakan, Tervon ja Portin suvut polveutuvat hänestä mieskantaisesti.
Taiteilija Andreas Alariesto on maalannut Pelkosesta taulun liittyen tarinaan, jonka hän on tallentanut kirjaansa "Andreas Alarieston lapinkuvat". Tuomo Itkonen kuvaa Pelkosta yhden luvun verran historiallisessa romaanissaan "Tuderus, tuo Herran pappi". Pelkosenniemen 350-vuotisjuhlassa 2014 julkistettiin "Pelekola"-niminen humoristinen historiikki, joka kertoo Paavali Pelkosen vaiheista sarjakuvamuodossa. Samoissa juhlissa paljastettiin lisäksi Paavali Pelkosen muistomerkki.
Aiheesta muualla

Sukuseura Tervo, Paavali Pelkosen jälkeläiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Ahti Pekkala
Kirjallisuutta

Turunen, Martti: Ahti Pekkala: Ihmisten asialla.  Oulu:  Pohjoinen, 1989.  ISBN 951-749-099-2
Pikku G

| Pikku G |
| --- | --- |
 Pikku G vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Henri Vähäkainu
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Nurmijärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Pikku G (2002–2005, 2017–) Gee (2008–2010)
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2002–2010, 2017–
Tyylilajit:  hip hop ja rap
Yhtyeet:  Coach Beats Neon Tracks Rockin' Da North Royal Family
Levy-yhtiöt:  Warner
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Henri Vähäkainu (s. 9. maaliskuuta 1987 Nurmijärvi) on suomalainen rap-artisti ja yrittäjä, joka tuli julkisuuteen vuonna 2003 taiteilijanimellä Pikku G. Hänen esikoisalbuminsa Räjähdysvaara on ensimmäinen suomenkielinen platinaa myynyt hip hop -levy, ja se oli vuoden 2003 myydyin äänite Suomessa. Myös seuraavana vuonna ilmestynyt toinen albumi Suora lähetys myi platinaa. Vuonna 2008 hän julkaisi kaksi singleä taiteilijanimellä Gee, mutta vuodesta 2017 lähtien hän keikkailee vuosien tauon jälkeen taas nimellä Pikku G. Vuonna 2019 hän julkaisi albumin nimeltä Kilometrit.
Vähäkainu on tuottanut muita hip hop -artisteja Coach Beats -tuottajaryhmässä. Hänellä on myös yhtiökumppaninsa kanssa AppGyver-niminen teknologiayritys.
Musiikillinen ura

Henri Vähäkainu voitti 15-vuotiaana eli vuonna 2002 silloisen Radiomafian, nykyisen YleX:n, järjestämän Rockin’ Da North -demokilpailun, jonka palkintona hän pääsi studioon Rockin da North -ryhmän kanssa. RDN-ryhmä nimitti häntä Pikkujäbäksi, mistä muodostui taiteilijanimi Pikku G (G tulee hänen breakdance-/dj-nimestään Genetic).
Hänestä julkaistiin kirja Pikku G (Tammi, 2004), jonka kirjoitti toimittaja Carla Ahonius. Vuonna 2004 Pikku G valittiin vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi.
Henri Vähäkainu tuottaa muita artisteja Coach Beats -nimisessä tuottajaryhmässään. Ryhmä perustettiin vuonna 2005 ja se on tehnyt kappaleita joillekin kotimaisille rap-yhtyeille ja -artisteille kuten Kapasiteettiyksikölle ja Travis Biclelle. Toukokuussa 2008 Vähäkainu ilmoitti tekevänsä paluun musiikkimarkkinoille käyttäen taiteilijanimeä Gee.
29. maaliskuuta 2017 Vähäkainu konsertoi vuosien tauon jälkeen turkulaisessa opiskelijatapahtumassa, jälleen Pikku G -nimellä. Sen innoittamana hän on esiintymässä myös kolmilla kesäfestivaaleilla. Kesällä 2017 Pikku G solmi jälleen myös levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa. Häneltä ilmestyi uusi kappale ”Solmussa” 1. joulukuuta 2017, jossa on mukana tuore laulaja Behm.
Yksityiselämä ja yhteiskunnallinen toiminta

Henri Vähäkainu valmistui LinkedIn-profiilinsa mukaan vuonna 2008 Helsingin tekniikan alan oppilaitoksen Heltechin audiovisuaalisesta koulutusohjelmasta. Opintoihin sisältyi muun muassa animaatiota ja graafista suunnittelua.
Valmistuttuaan Vähäkainu hankki alan työkokemusta kotimaassa, minkä jälkeen hän muutti puoleksi vuodeksi Yhdysvaltoihin. Siellä hän tuotti musiikkia paikallisille artisteille.
Henri Vähäkainu oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Keskustan listoilla. Eduskuntavaalien alla järjestetyissä nuorisovaaleissa Vähäkainu oli koko Suomen toiseksi suosituin ehdokas heti Juha Miedon jälkeen. Itse eduskuntavaaleissa hän sai 691 ääntä ja jäi valitsematta eduskuntaan. Sittemmin sitoutumaton Vähäkainu ei ole ollut poliittisesti aktiivinen.
Vuonna 2009 Vähäkainu syyllistyi törkeään rattijuopumukseen, josta hänet tuomittiin 45 päivän ehdolliseen vankeuteen. Vuonna 2010 hänet tuomittiin huumausainerikoksesta sakkoihin, koska hän oli saattanut kokaiinin myyjän ja joukon käytöstä kiinnostuneita yhteen.
Vähäkainu on helluntailaisesta perheestä.
Vähäkainu on sittemmin perustanut yhtiökumppaninsa kanssa AppGyver-nimisen teknologiayrityksen, joka auttaa yrityksiä kehittämään toimintaansa digitalisoituvassa maailmassa.
Yrittäjyyden tuoma käänne elämässä on innostanut Vähäkainun hyväntekeväisyyteen. Hän on muun muassa puhunut oppilaitoksissa yrittäjyydestä ja järjestänyt entisellä koulullaan Nurmijärvellä hyväntekeväisyystapahtumia. Vähäkainu oli mukana myös 150 muusikon hyväntekeväisyyslevytyksessä, joka keräsi varoja Punaiselle Ristille.
Vähäkainu nimettiin keväällä 2020 ehdolle Nurmijärven positiivisimmaksi ilmiöksi.
Yrittäjänura

Palattuaan Yhdysvalloista Suomeen Vähäkainu aloitti yritystoiminnan yhtiökumppaninsa Marko Lehtimäen kanssa  . Ensimmäinen yhteinen yritys kehitti mobiilisovelluksia mm. artisteille ja urheilijoille. Yritys ei kuitenkaan lähtenyt lentoon. Mobiilisovellusten kehittämiseen ei ollut nopeasti skaalattavaa ratkaisua, mikä teki yksittäisen sovelluksen räätälöinnistä työlästä ja kannattamatonta.
Tämän jälkeen kumppanukset Marko Lehtimäki ja Antti Hannula käynnistivät AppGyver Oy:n, johon Henri Vähäkainu liittyi osakkaaksi toukokuussa 2011. Hän toimii yhtiön operatiivisena johtajana (COO).
AppGyver kehittää digitaalisia työkaluja, valmiita moduleja liiketoimintaa tehostavien mobiilisovellusten luomiseen. Amerikkalainen verkkojulkaisu TechCrunch on nostanut yhtiön tuotekehityksen seurantaansa
AppGyverin toimipisteet sijaitsevat Helsingissä ja San Franciscossa. Vuonna 2019 yrityksen liikevaihto oli 1,2 miljoonaa euroa ja sillä oli 14 työntekijää.  Vuonna 2019 AppGyver nousi Deloitte Finland Technology Fast 50 -listalle . Ohjelma listaa 50 nopeimmin kasvanutta teknologiayhtiötä Suomessa.
Diskografia > Albumit

Räjähdysvaara (2003) (4 × platinaa) myyty 121 204 kpl
Suora lähetys (2004) (platinaa) myyty  36 050 kpl
Kilometrit  (2019)
Diskografia > Singlet

”Shala la la” (2003) #8
”Romeo ja Julia” (mukana Sophie, 2003)
”Me ollaan nuoriso” (2003) #4
”Kylki kyljessä” (2004) #4
”Valta lapsille” (2004)
”Stara” (2004)
”Mr. Coolness” (mukana Roni, 2008)
”Mestari on takas” (2008)
”Solmussa” (mukana Behm, 2017) #1
”Paratiisiin” (mukana Ilta, 2018)
”Mitä sulle jää” (mukana Ilta, 2019)
”Kaukana” (feat. ANI, 2022)
"Nuorgam" (feat. TIPPA, 2022)
"Minne me mennään" (feat. Juha Tapio, 2023)
Sateenkaaret on pyöreitä (2025)
Diskografia > Musiikkivideot

Shala la la (2003)
Me ollaan nuoriso (2003)
Kylki kyljessä (2004)
Valta lapsille (2004)
Paratiisiin (2018)