Luettelo jääkäreistä J
J > Vihtori Jokela

(27. maaliskuuta 1892 Pälkäne – 17. kesäkuuta 1954 Muonio) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Juho Fredrik Jokela ja Eufrosyne Hakala. Hänet vihittiin ensimmäiseen avioliittoon vuonna 1923 Anna Vilhelmiina Lintumäen kanssa, josta hän erosi vuonna 1931, jonka jälkeen hän avioitui uudelleen Elli Elisabet Malmlundin kanssa.
Tämä kansakoulun käynyt työnjohtaja Imatralta liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Jääkäriaikaisiin saavutuksiin luettakoon Kuurinmaalla toimivien joukko-osastojen välisten painikilpailujen keskisarjan mestaruus 29. heinäkuuta 1917. Jokela saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kelhossa sekä Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Kelhossa 7. huhtikuuta 1918. Jokela palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana ja komppanianvääpelinä Kaartin jääkäripataljoonan 2. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919 joukkueenjohtajaksi Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:n 2. komppaniaan.
Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi paikallispäälliköksi Kosken suojeluskuntaan, josta hän siirtyi paikallispäälliköksi Kiuruveden suojeluskuntaan 1. heinäkuuta 1919. Edelleen hän siirtyi aluksi harjoitus- ja myöhemmin paikallispäälliköksi Tuusulan suojeluskuntaan 1. tammikuuta 1920, missä tehtävässä hän toimi 1. huhtikuuta 1921 saakka. Vuosina 1921 ja 1922 hän toimi voimistelu- ja urheiluliiton edustajana, ja 1. lokakuuta 1922 alkaen hän siirtyi Savonlinnan suojeluskuntaan paikallispäälliköksi, missä tehtävässä hän toimi 31. toukokuuta 1930 saakka. Suojeluskuntatyön jälkeen hän työskenteli lähinnä rakennuksilla muun muassa Petsamossa. Hän suoritti Suojeluskuntain yliesikunnan voimistelu- ja urheiluohjaajakurssin vuonna 1921 ja alue- ja paikallispäällikkökurssin vuonna 1922 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927. Talvisotaan Jokela osallistui Rakennuspataljoona 4:ssä Lahdensuussa ja työpäällikön apulaisena Salmissa sekä samassa tehtävässä Päämajan Linnoitus osaston työryhmä 113:ssa. Jatkosotaan hän osallistui työpäällikkönä Linnoitusrakennuspataljoona 251:ssä, josta hänet siirrettiin myöhemmin linnoitusrakennuspataljoona 500:aan, mistä hänet kotiutettiin vuonna 1943 ja hän siirtyi rakennusalalle ja viimein sai viran Enontekiön kunnan rakennusmestarina, missä toimessa hän toimi vuodet 1949–1951. Jokela kuoli äkilliseen sairaskohtaukseen koulun työmaalla kesällä 1954 toimiessaan rakennusmestarina Muoniossa. Hänet on haudattu paikalliselle Reuhalanmaan hautausmaalle. Ylennykset: varavääpeli 11. helmikuuta 1918, vääpeli 3. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenristi 4. lk. (1918 miekan kera ja 1940),  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali
Frans Jokelainen
Otto Harald Johannes Joki
Anton Vilhelm Jokinen