stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chinese imperial dog

| Chinese imperial dog |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Muita nimityksiä:  Chinese Imperail Ch'in, Imperial Chin, Chinese Temple Ch'in, Chinese Temple Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  700 gr – 9 kg
Säkäkorkeus:  8–36 cm
Väritys:  yleensä mustavalkoinen
Aiheesta muualla
  Chinese imperial dog Commonsissa 
Chinese imperial dog  on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Chinese imperial dog muistuttaa japanese chiniä, joskin sillä on pidempi kuono ja hieman pidempi ja matalampi runko. Korvat ovat riippuvat ja häntä hapsuttunut ja selän ylle kiertyvä. Karvapeite on pitkä ja puuvillamainen. Väritys on lähes aina mustavalkoinen – vaikka muitakin värejä esiintyy, ne ovat erittäin harvinaisia.
Chinese imperial dog on kiinteärakenteinen, hyväluustoinen ja lihaksikas koira, jonka rakenne on tasapainossa koon kanssa. Sillä on kurttuiset kasvot ja lyhyt kuono. Sen katse on suloinen, isosilmäinen ja viaton. Karvapeite trimmataan säännöllisesti pentumaisen näköiseksi.[lähde? ]
Rodulla esiintyy neljä eri kokoluokkaa: Giant, Classic, Miniature ja Sleeve. Pienimmät yksilöt saavuttavat vain 8 cm säkäkorkeuden ja painavat vain 700 grammaa. Rodun pienin mahdollinen säkäkorkeus on siis säkäkorkeuden alarajan "maailmanennätys", koska toista 8 cm korkeaa rotua ei ole olemassa. Koska kookkaimmat yksilöt ovat kuitenkin 36 cm korkeita ja painavat 9 kiloa, rodusta tuskin voidaan keskimäärin puhua maailman pienimpänä koirana.
Luonne ja käyttäytyminen

Chinese imperial dogin käyttötarkoitus on toimia perheen lemmikkinä ja seurakoirana. Se on temperamenttinen, iloinen, leikkisä, hellä ja rakastava, ja sen luonne sopii ihanteellisesti sen tehtävään. Se on älykäs, seurallinen, kaikkia kohtaan luottavainen ja energinen pikkukoira, joka on tyytyväinen myös istuessaan hiljaa sylissä niin kauan kuin sen annetaan. Se on vilkas ja yhteistyöhaluinen yhdistettynä pienoiseen itsenäisyyteen. Aktiviteetin tarve on sinänsä vähäinen, vaikka koira rakastaakin leikkimistä. Kouluttaminen on helppoa, sillä se on miellyttämisenhaluinen.[lähde? ]
Alkuperä

Chinese imperial dogin esi-isiä jalostettiin alun perin keisarillisessa palatsissa, missä aatelisto kantoi pienimpiä yksilöitä kaapujensa hihoissa.[lähde? ] Nykyinen rotu syntyi kuitenkin Yhdysvalloissa, missä paikallinen kasvattaja astutti japanese chinin "temppelikoirauroksella". Tästä syntyi alku uuden rodun kehittämiselle.
Aiheesta muualla

(Arkistoitu – Internet Archive) Chinese Imperial Dog Club
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Chinese Imperial Dog
Käännös suomeksi
Delion

Delion (m.kreik. Δήλιον, Dēlion, lat. Delium) on antiikin aikainen pyhäkön- tai paikannimi, joka viittaa Deloksen saareen. Se voi tarkoittaa muun muassa seuraavia paikkoja:
Delion, pyhäkkö ja kaupunki Boiotiassa
Delion eli Deloslaisten jumalten pyhäkkö, pyhäkkö Paroksen saarella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Delion”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
David Galen elämä

| David Galen elämä> The Life Of David Gale |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Parker
Käsikirjoittaja:  Charles Randolph
Tuottaja:   Alan Parker  Nicolas Cage  Nigel Sinclair 
Säveltäjä:   Alex Parker  Jake Parker 
Kuvaaja:  Michael Seresin
Leikkaaja:  Gerry Hambling
Pääosat:   Kevin Spacey  Kate Winslet  Laura Linney 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 21. helmikuuta 2003  Suomi 4. huhtikuuta 2003 
Kesto:  130 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, espanja
Budjetti:  38 000 000 dollaria
Tuotto:  38 955 598 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
David Galen elämä (engl. The Life of David Gale) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Alan Parker. Elokuvan pääosissa esiintyvät Kevin Spacey ja Kate Winslet.
Elokuva kertoo filosofian professori David Galesta, joka on omistanut elämänsä kuolemanrangaistuksen vastustamiselle. Hän saa kuitenkin syytteen raiskauksesta ja murhasta. Nuori toimittaja alkaa haastatatella kuolemaantuomittua Galea viimeistä kertaa ennen teloitusta.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kevin Spacey  | … |  David Gale   |
|  Kate Winslet  | … |  Bitsie Bloom   |
|  Laura Linney  | … |  Constance Harraway   |
|  Lee Ritchey  | … |  Joe Mullarkey   |
|  Gabriel Mann  | … |  Zack Stemmons   |
|  Matt Craven  | … |  Dusty Wright   |
|  Rhona Mitra  | … |  Berlin   |
|  Leon Rippy  | … |  Braxton Belyeu   |
|  Michael Crabtree  | … |  kuvernööri Hardin   |
Kuvauspaikat

Huntsville, Texas
Sam Houston, yliopisto
Texas, Austin, yliopisto
Metro Espresso Bar, 2222 Guadalupe St, Austin, Texas
Detroit Electric

| Detroit Electric |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Anderson Electric Car Company
Valmistusvuodet:  1907–1939
Tuotantomäärä:  13 000
Polttoaine:  sähkö
Detroit Electric oli amerikkalaisen Anderson Electric Car Companyn vuosina 1907–1939 Detroitissa, Michiganin osavaltiossa valmistama sähköauto.
Historia

Aiemmin hevosten vetämiä vaunuja valmistanut Anderson Carriage Company alkoi tuottaa ladattavalla lyijyakulla varustettuja sähköautoja vuonna 1907, ja vaihtoi vuonna 1911 nimensä Anderson Electric Car Companyksi. Mainosten mukaan autoilla oli 130 kilometrin kantama ennen uudelleenlataamista; testissä saavutettiin jopa 340 kilometrin kantama yhdellä latauksella. Huippunopeus oli vain n. 30 km/h, minkä katsottiin riittävän kaupunkiajoon hyvin. Vuosina 1911–1916 oli 600 dollarin lisähinnasta saatavilla Edisonin valmistama nikkeli-rauta-akku, jonka luvattiin kaksinkertaistavan kantaman ja puolittavan latausajan.
Detroit Electricin kohdeyleisönä olivat naisautoilijat ja lääkärit, jotka arvostivat luotettavaa ja nopeaa starttaamista ilman tarvetta käynnistyskammelle. Autossa oli ensimmäinen yhdestä kappaleesta tehty kaareva tuulilasi, joka oli hintava ja vaikeasti valmistettava osa. Raskaiden lyijyakkujen vuoksi korissa käytettiin alumiinia painon säästämiseksi.
Detroit Electric -autojen tuotanto saavutti huippunsa 1910-luvulla, jolloin niitä myytiin vuosittain 1 000-2 000 kappaletta. Vuosikymmenen loppupuolella sen menestystä avitti bensiinin korkea hinta ensimmäisen maailmansodan aikana. 1920 Anderson otti uudeksi nimekseen The Detroit Electric Car Company, kun autonvalmistaja erotti korivalmistuksen (Murray Body) ja moottorituotannon (Elwell-Parker) omiin yhtiöihinsä.
Polttomoottorien kehittyminen ja halventuminen söi sähköautojen markkinoita, ja 1920-luvulla Detroit Electricin myynti laski. Yhtiö jatkoi kuitenkin toimintaansa vuoden 1929 suureen pörssiromahdukseen asti. Konkurssin jälkeen yhtiö jatkoi toimintaansa uudessa omistuksessa, tuottaen autoja harvakseltaan tilauksesta. Viimeinen Detroit Electric myytiin helmikuussa 1939. Kaikkiaan niitä valmistettiin noin 13 000 kappaletta.
Detroit Electricin omistajia

Tunnetuista henkilöistä mm. Thomas Edison, Lizzie Borden[lähde? ], Mamie Eisenhower[lähde? ] ja John D. Rockefeller, Jr. omistivat Detroit Electric -sähköauton.
Fordin ja Packardin autotehtaiden johtajien vaimot Clara Ford ja Helen Joy käyttivät Detroit Electric -autoja.
Aku Ankka-sarjakuvissa Mummo Ankka ajaa punaista Detroit Electric -autoa, jonka rekisterinumero on 1902.
Kuvia

Auton sisustusta.
Autossa on ohjauspyörän sijaan ohjausaisa.
Vuoden 1932 mallin mittaristo.
6 V ja 145 Ah akuista puolet sijaitsee edessä.
Puolet akuista sijaitsee takana.
Thomas Edison poseeraa Detroit Electricin kanssa. (1913)
Vuoden 1910 malli.
Thomas Edison ajelulla avomallisella Detroit Electricillä. (1911)
Detroit Electricin mainos vuodelta 1920
Carl Th. Dreyer

| Carl Th>  Dreyer |
| --- | --- |
 Carl Theodor Dreyer vuonna 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Theodor Dreyer
Syntynyt: 3. helmikuuta 1889 Kööpenhamina
Kuollut: 20. maaliskuuta 1968 (79 vuotta) Kööpenhamina
Aiheesta muualla
www.carlthdreyer.dk
IMDb
Elonet
Carl Theodor Dreyer (3. helmikuuta 1889 Kööpenhamina – 20. maaliskuuta 1968 Kööpenhamina) oli tanskalainen elokuvaohjaaja. Hän aloitti uransa Tanskassa, mutta hän teki elokuvia myös Norjassa, Ruotsissa, Saksassa ja Ranskassa. Hänet tunnetaan pelkistetystä tyylistään, ja hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Jeanne d’Arcin kärsimys ja Sana.
Nuoruus

Carl Theodor Dreyerin äiti oli ruotsalainen piika Josefin Bernhardin Nilsson ja isä eteläruotsalainen maatalon isäntä Jens Torp. Josefin Nilsson synnytti poikansa Kööpenhaminassa helmikuussa 1889. Jens Torp oli järjestänyt Nielsenin Kööpenhaminaan. Lapsi sai ensin nimekseen Karl Nielsen, mutta hänet lopulta nimettiin kasvatti-isänsä, tanskalaisen kirjatyöntekijän Carl Theodor Dreyerin mukaan. Dreyer sai ottoperheessään ankaran luterilaisen kasvatuksen.
Ura > Toimittajasta elokuva-alalle

Dreyer lähti kotoaan vuonna 1906. Hän työskenteli monissa epäkiinnostavissa tehtävissä, kunnes löysi paikkansa toimittajana. Dreyer oli toimittajana useassa sanomalehdessä, muun muassa Berlingske Tindendessä ja Politikenissä, kunnes hän oli mukana nuoressa ja idealistisessa toimittajaryhmässä, joka perusti 1910 lyhytaikaisen Riget-nimisen lehden.
Rigetin kaaduttua Dreyer sai paikan Politikenin iltapäivälehdessä Ekstra Bladetissa. Hän oli jo aiemmin ollut yhteistyössä Nordisk Film -yrityksen kanssa, mutta Ekstra Bladetin yhteyksiensä ansiosta hän sai joitakin käsikirjoitustehtäviä. Dreyer teki 1913 sopimuksen Nordisk Filmin kanssa, ja päätoimisesti hän siirtyi elokuva-alalle 1915.
Ura > Ensimmäiset ohjaukset Tanskassa

Dreyer aloitti käsikirjoittajana ja leikkaajana, mutta Nordisk Filmin teknisen johtajan Wilhelm Stæhrin innoittama hän siirtyi myös ohjaajaksi. Dreyer valitsi ensimmäiseksi ohjaustyökseen Presidentin. Hän käytti sen tekemiseen taiteellista vapautta ja valitsi näyttelijät ammattilaisista ja amatööreistä elokuvan hahmojen psykologisten profiilien perusteella.
Ura > Elokuvia monissa Euroopan maissa

Toisessa elokuvassaan Lehtiä paholaisen kirjasta (1919) Dreyer matki D. W. Griffithin Suvaitsemattomuuden episodimaista rakennetta. Sen jälkeen Dreyer jätti Tanskan sen elokuva-alan epävakaan taloustilanteen takia ja teki elokuvia Norjassa, Ruotsissa, Ranskassa ja Saksassa. Hän ei kuitenkaan päässyt missään vaiheessa uraansa pakoon taloudellisia vaikeuksia, sillä monet tuottajat ja rahoittajat pitivät häntä erittäin itsepäisenä taiteilijana.
Dreyerin ensimmäisenä merkittävänä elokuvana pidetään vuonna 1920 valmistunutta Papinleskeä. Se kuvattiin Norjassa ruotsalaisen Svensk filmindustrin rahoittamana. Sen jälkeen Dreyer teki juutalaisia pogromeita kuvanneen elokuvan Rakastakaa toisianne ja parodiseen satuun perustuvan elokuvan Olipa kerran.
Dreyerin vuoden 1924 elokuva Naisen orja oli elokuva-alan varhainen homoseksuaalisen rakkauden kuvaus. Siinä Dreyerin elokuvaan tuli saksalaisesta Ufasta kamarielokuvavaikutteita. Nämä vaikutteet näkyivät myös näytelmään perustuneessa elokuvassa Kunnioita vaimoasi (1925). Ranskassa Dreyerin elokuvaa kehuttiin, ja sitä verrattiin Molièren ja Honoré de Balzacin teoksiin. Sitä seurasi Glomdalin morsian (1925).
Ura > Jeanne d'Arcin kärsimys

Ranskassa syntyi Jeanne d’Arcin kärsimys (La Passion de Jeanne d'Arc) vuonna 1927. Se oli ensimmäinen osoitus Dreyerin mestarillisuudesta, taidokas sekoitus Eisensteinin montaasitekniikkaa ja saksalaista ekspressionismia. Elokuva oli myös aikanaan äärimmäisen innovatiivinen näyttelijänohjauksen ja kuvasommittelun saralla, minkä takia Jeanne d'Arcin kärsimyksen vaikutuksen voidaan sanoa näkyvän muun muassa Ingmar Bergmanin ja Stanley Kubrickin elokuvissa. Elokuva kertoo Jeanne d'Arcin viimeisistä hetkistä – hänen oikeudenkäynnistään ja kuolemastaan polttoroviolla – käyttämällä lähes ainoastaan lähikuvia Jeannesta ja hänen kuulustelijoistaan.
Jeanne d'Arcin kärsimys kohtasi kuitenkin vaikeuksia, jotka saavuttivat lähes legendaariset mittasuhteet: Dreyerin saatua oman leikkauksensa valmiiksi alkuperäinen negatiivi ja lähes kaikki esityskopiot tuhoutuivat tulipalossa. Saman kohtalon sai toinen leikkausversio, joka koottiin hylätyistä otoksista. Elokuvaa nähtiin tämän jälkeen vain taiteellisesti ja teknisesti huonotasoisina luvattomina kopioina, jotka nekin oli leikattu ylijäämämateriaaleista. Vuonna 1981 elokuvan alkuperäisestä leikkauksesta löydettiin kuitenkin erinomaisessa kunnossa oleva esityskopio.
Ura > Äänielokuvat

Myös Dreyerin seuraava elokuva ja hänen ensimmäinen äänielokuvansa Vampyr (1931) oli taiteellisesti onnistunut elokuva. Se on paikoin surrealistinen kuvaus vampyyrin valtaan joutuvista ihmisistä, jossa ei ole käytetty käytännössä ollenkaan trikkikuvia tai maskeerausta. Vampyr vahvisti Dreyerin mainetta tinkimättömänä perfektionistina, minkä takia hänellä oli jatkuvasti vaikeuksia löytää rahoitusta elokuvilleen.
Vaikka Jeanne d’Arcin kärsimystä ja Vampyriä pidetään nykyään klasikkoelokuvina, ne eivät menestyneet taloudellisesti. Jeanne d’Arcin kärsimys oli jo aikaan kriitikoiden kehuma, mutta Vampyr sai myös kriitikoilta nuivan vastaanoton. Dreyer jätti pettymysten jälkeen pitkät elokuvat noin kymmeneksi vuodeksi.
Dreyer palasi toimittajaksi ja teki lyhytelokuvia. Dreyerin seuraava kokopitkä elokuva oli Natsi-Saksan Tanskan-miehityksen aikana valmistunut Vihan päivä. Vaikka se käsittelikin uskonnollisia noitavainoja, siinä oli selviä viittauksia natsien toimintaan. Dreyer pakenikin tämän jälkeen Ruotsiin, missä asui toisen maailmansodan loppuun asti. Ruotsissa hän teki elokuvan Kaksi ihmistä (1944). Tanskaan palattuaan Dreyer ei löytänyt rahoittajaa ja alkoi siksi tehdä hallituksen sponsoroimia valistuselokuvia.
Ura > Viimeiset vuodet: teatterissa ja kaksi elokuva

Dreyer sai 1952 paikan kööpenhaminalaisen Dagmar-elokuvateatterin johtajana. Hän sai näin taloudellisen vapauden elokuvan tuotannossa ja hahmotteli useita elokuvia. Elokuvasovituksen Euripideen Medeiasta kuvasi televisioon Lars von Trier vuonna 1987. Useista ideoistaan huolimatta Dreyer teki 1950- ja 1960-luvuilla yhteensä vain kaksi elokuvaa.
Kaj Munkin näytelmään perustunut Sana (1955) kuvasi Jyllannin maaseudun uskovaisia, ja Gertrudissa (1964) Dreyer palasi nuoruutensa teemoihin. Sana on erityisen kuuluisa loppukohtauksestaan, jossa Jeesuksena itseään pitänyt, mieleltään järkkynyt Johannes herättää henkiin synnytyksessä kuolleen veljensä vaimon. Toisin kuin Munk, Dreyer ei pyri antamaan tapahtumalle tieteellistä selitystä. Katsojan täytyy uskoa Johanneksen lailla – vähintään elokuvan voimaan.
Dreyer kuoli keuhkokuumeeseen maaliskuussa 1968, ja hänet haudattiin Frederiksbergin hautausmaalle.
Maine

Dreyerin kuollessa vuonna 1968 häntä arvostettiin yhtenä elokuvahistorian suurista mestareista. Hänen arvostuksensa ei vähentynyt sen jälkeenkään. Dreyerin tunteikas formalismi on saanut aina uusia ihailijoita. Hänen tuotantonsa on tällä hetkellä poikkeuksellisen hyvin saatavilla DVD-muodossa. Tanskan filmi-instituutti on jopa julkaissut Dreyerin varhaiset tanskalaisfilmit.
Filmografia (ohjaajana, pitkät elokuvat)

Presidentti (Præsidenten, 1918)
Lehtiä paholaisen kirjasta (Blade af Satans Bog, 1919)
Rakastakaa toisianne (Die Gezeichneten, 1921)
Olipa kerran (Der var engang, 1922)
Michael (Mikaël, 1924)
Kunnioita vaimoasi (Du skal ære din hustru, 1925)
Glomdalin morsian (Glomdalsbruden, 1926)
Jeanne d'Arcin kärsimys (La Passion de Jeanne d'Arc, 1927)
Vampyr (1932)
Vihan päivä (Vredens dag, 1943)
Sana (Ordet, 1954)
Gertrud (1964)
Kirjallisuutta

Jean Sémolué, Carl Th. Dreyer. Helsinki 1984.
Straub, Jean-Marie, ”Dreyerin raivo”, Filmihullu 5–6/2008.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carl Dreyer
Delilah (Tom Jonesin kappale)

"Delilah" on Tom Jonesin kappale vuodelta 1968. Dramaattisen, mustasukkaisuusmurhasta kertovan kappaleen on sanoittanut Barry ja Sylvan Whittingham Mason sekä säveltänyt Les Reed. Kappale saavutti ykkössijan monilla listoilla, muun muassa Saksassa, Sveitsissä, Irlannissa ja Suomessa. Kakkostilalle se nousi Britanniassa ja Norjassa, kolmoseksi Itävallassa ja Kanadassa.
Suomessa myös Pertti Reposen kääntämä ja Tapani Kansan esittämä versio nousi ykköseksi. Kappale oli 19-vuotiaan Kansan läpimurtohitti Suomen iskelmämarkkinoilla.
Cirice

| ”Cirice” Ghost |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Meliora
 Julkaistu: 31. toukokuuta 2015
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tyylilaji: heavy metal, doom metal
 Kesto: 06.02
 Levy-yhtiö: Spinefarm, Loma Vista
Ghostin muut singlet
| ”Year Zero” 2013 | ”Cirice” 2015 | ”From the Pinnacle to the Pit” 2015 |
Cirice on ruotsalaisen heavy metal -yhtye Ghostin single yhtyeen albumilta Meliora. Se on yhtyeen ensimmäinen julkaisu laulaja Papa Emeritus III:n kanssa. Kappale julkaistiin ensin yhtyeen Children of Ghost -fanisivustolla ja myöhemmin Ghostin kotisivulla ilmaislatauksena uutiskirjeen tilaajille. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo.
Ghost palkittiin kappaleesta parhaan metalliesityksen Grammy-palkinnolla helmikuussa 2016.
Singlen kansikuvan on toteuttanut David Brinley.
Kappaleet

Cirice – 6.02
Aiheesta muualla

Cirice Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Cirice Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Dhuusamarreeb

Dhuusamarreeb (myös Dusa Marreb) on Keski-Somaliassa sijaitsevan Galguduudin alueen eli gobolin pääkaupunki. Vuonna 2006 siellä  arvioitiin olevan noin 9 000 vakinaista asukasta.
Se sijaitsee lähellä Etiopian Ogadenin rajaa, noin 500 kilometriä pääkaupunki Mogadishusta pohjoiseen. Mogadishun levottomuudet ovat saaneet aikaan pakolaistulvan Dhuusamarreebissa ja lähikaupungeissa- syksyllä 2007 väkivaltaisuuksia pakeni noin 50 000 henkeä, joista yli puolet tuli Dhuusamarreebiin.
1. toukokuuta 2008 Yhdysvaltain laivat tai lentokoneet tekivät ohjusiskun kaupunkiin, jossa kuolivat al-Shabaab-ryhmittymän islamistijohtajat Aden Hashi Ayro ja Sheikh Muhyadin Omar.
Tammikuun 2009 viimeisellä viikolla toinen islamistiryhmä ajoi al-Shabaabin taistelijat kaupungista.
Dhouha Ben Othman

| Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan mestaruuskilpailut  | Maa:   Tunisia> Naisten karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kapkaupunki 2010 | -55 kg |  |
|  Pronssia | Rabat 2012 | -55 kg |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2007 | -53 kg |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2009 | -55 kg |  |
|  Pronssia | Aschaffenburg 2007 | alle 53 kg |  |
Dhouha Ben Othman (s. 4. heinäkuuta 1987) on tunisialainen karateka, joka on voittanut Alankomaiden avoimet kahdesti vuosina 2007 ja 2009. Hän saavutti kaksi mitalia Afrikan mestaruuskilpailuissa.
Dihomo-gammalinoleenihappo

| Dihomo-gammalinoleenihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  cis,cis,cis-8,11,14-eikosatrieenihappo
CAS-numero:  1783-84-2
PubChem CID:  5280581
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H34O2
Moolimassa:  306,48 g/mol
Dihomo-gammalinoleenihappo (DGLA, 20:3(n-6), C20H34O2) on omega-6-rasvahappo ja monityydyttymätön rasvahappo. Dihomo-gammalinoleenihappo on erittäin harvinainen rasvahappo ja sitä on vain pieniä määriä eläinkunnan tuotteissa.
Aiheesta muualla

PubChem: 8,11,14-Eicosatrienoic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): 8,11,14-Eicosatrienoic acid (englanniksi)
DrugBank: gamma-Homolinolenic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dihomo-gamma-linolenic acid (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dihomo-gamma-linolenic acid
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:   Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1:  Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:   Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:   Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:   Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:   Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:   Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12:  Petroseliinihappo (18:1)
Käännös suomeksi
Dhow

Dhow lähellä Dar es Salaamia Tansaniassa.
Dhow eli dau (arab. دهو‎) on perinteinen arabien purjealus, jossa on yksi tai useampi latinalaispurje. Sitä käytetään lähinnä Arabian niemimaan, Intian ja Itä-Afrikan rannikolla. Isossa dhow'ssa voi olla noin 30 hengen miehistö, kun taas pienempien miehistön suuruus on yleensä suunnilleen kaksitoista.
Adenin postimerkissä vuodelta 1937 on dhow.
Tähtinavigoinnissa dhow-purjehtijat ovat perinteisesti käyttäneet kamalia. Sen havainnointilaatteen avulla määritetään leveyspiiri etsimälle napatähden kulma taivaanrannan yläpuolelta.
1960-luvulle saakka dhow-aluksilla harjoitettiin kaupallista liikennettä Persianlahden ja Itä-Afrikan välillä käyttövoimanaan ainoastaan purjeet. Rahtina oli lähinnä taateleita ja kalaa Itä-Afrikkaan ja mangrovepuuta Persianlahden valtioihin. Ne purjehtivat etelään monsuunien mukana talvella ja alkukeväästä, ja takaisin Arabiaan loppukeväästä ja alkukesästä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dhow
Civilization IV: Beyond the Sword

| Sid Meier's Civilization IV: Beyond The Sword |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Firaxis Games
Julkaisija:  Take-Two Interactive
Jakelija:  2K Games ja Steam
Suunnittelija:  Soren Johnson
Pelisarja:  Civilization
Pelimoottori:  Gamebryo
Julkaistu:   20. heinäkuuta 2007    23. heinäkuuta 2007
Lajityyppi:  Vuoropohjainen strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E10+   OFLC: PG   PEGI: 12+
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  CD, DVD, Steam
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Civilization IV: Beyond the Sword on strategiapeli Civilization IV:lle  20. heinäkuuta 2007 julkaistu toinen virallinen lisälevy. Se lisää peliin kymmenen uutta sivilisaatiota johtajineen ja erikoisuuksineen. Mukana tulee myös uusia yksiköitä ja rakennuksia vanhoillekin kansakunnille. Erityisesti pelin myöhempiä aikakausia on pyritty uudistamaan. Uusiin kansoihin kuuluvat muun muassa Babylonia, Portugali ja Alankomaat. Beyond the Sword- lisäosa sisältää myös edellisen lisäosan (Warlords) kaikki uudistukset, lukuun ottamatta skenaarioita.