stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulujoki (Suomen entinen kunta)
Oulujoen kunta takaisin

Vuonna 2006 eräät vaikuttajat Paavo Vasalan johdolla halusivat irrottaa Oulujoen jälleen omaksi kunnakseen mahdollisesti matalamman veroäyrin toivossa. Maanomistajien ja Oulun kaupungin välillä on myös linjaerimielisyyksiä siitä, millä tavoin kaupunki toteuttaa Oulujoen varteen tonttikaavoitusta asuntoaluekäyttöön.
Taajamat

Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Oulujoen taajamat olivat kirkonkylä (608 asukasta 3,3 neliökilometrillä) ja Oulunlahti (711 asukasta 2,8 neliökilometrillä). Kummastakin taajamasta osa sijaitsi Oulun puolella, ja Oulun keskustan taajamasta osa sijaitsi puolestaan Oulujoen puolella.
Kylät ja alueet

Alla on luettelo Oulujoen kuntaan kuuluvista kylistä ja alueista.
Kylät ja alueet > Alueliitokset

Oulujoesta liitettiin useita kyliä ja alueita kunnan olemassaolon aikana Oulun kaupunkiin. Viimeiset kylät ja alueet liitettiin kunnan lakkautumisen yhteydessä vuoden 1965 alussa. Suurin osa viimeisistä kylistä ja alueista liitettiin Ouluun, ja muut naapurikuntiin, kuten esimerkiksi Juurussuon kylä ja Limingan Tupoksen kylässä sijannut alueosa Kempeleen kuntaan.. Paikan nimen yhteydessä on suluissa mahdollinen tieto milloin se on liitetty Oulun kaupunkiin tai muuhun kuntaan tai muu tärkeä informaatio. Suurin osa listassa olevista paikan nimistä ovat nykyisiä Oulun kaupunginosia tai niiden Oulujoen kunnan aikainen paikan nimi on vakiintunut toiseksi, kuten esimerkiksi Koskelankylä-niminen kylä sijaitsi alueella, joka nykyään tunnetaan Koskelan kaupunginosana.
Kylät ja alueet > Oulujokeen kuuluneita kyliä ja alueita

Alalaanila (liitettiin Ouluun vuonna 1911 )
Erkkola (liitettiin Ouluun vuonna 1947)
Haapalehto (liitettiin Ouluun vuonna 1961)
Hintta (liitettiin Ouluun vuonna 1938)
Juurussuo (liitettiin suurimmalta osin Kempeleen kuntaan vuoden 1965 alussa)
Kastelli (liitettiin Ouluun vuonna 1947)
Kirkonkylä (nykyinen Oulun Kirkkokankaan kaupunginosa)
Kiviniemi
Korpi eli nykyinen Korvenkylä
Koskelankylä (liitettiin Ouluun vuonna 1938)
Kurkela (liitettiin Ouluun vuonna 1924)
Laanila (liitettiin Ouluun vuonna 1938)
Lapinkangas
Maikkula
Madekoski
Myllyoja (liitettiin Ouluun vuonna 1961)
Oulunsuu
Oulunlahti (Kiviniemen kylään kuulunut osa-alue, joka määriteltiin Tilastokeskuksen tilastolliseksi taajamaksi)
Parkkisenkangas (liitettiin Ouluun vuonna 1938)
Pikkarala
Pyykösjärvi (liitettiin Ouluun vuonna 1938)
Sanginjoki (Sankijoki)
Sanginsuu
Toppila (liitettiin Ouluun vuonna 1916)
Tuira (liitettiin Ouluun vuonna 1892)
Kunnassa syntyneitä tai vaikuttaneita

Bjarne Bützow, metsäneuvos
Matti Fält, jääkäri ja puuseppä
Matti Hoikka, poliitikko
Yrjö Kallinen, poliitikko ja kansanvalistaja
Aino Kassinen, selvänäkijä
Yrjö Koivukari, toimittaja, kirjailija ja opettaja
Juhana Kokko, kirjailija ja opettaja
Ilmari Mustonen, diplomi-insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Matti Herman Palomaa, kemian tutkija
Erkki Raappana, jääkärikenraalimajuri
Hilja Riipinen, kansanedustaja
Yrjö Saarela, painija
Tauno Tönning, rakennusyrittäjä
Martti Viitanen, poliitikko ja maaherra
Olavi Voittonen, Oulujoen pitkäaikainen pappi
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Oulu – Suomen suurin kaupunki
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:   v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:   Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:   Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:   1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:   Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki
Typpitetraoksidi

| Typpitetraoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10544-72-6
PubChem CID:  25352
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  N2O4
Moolimassa:  92,02
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  –11,2 °C (261,9 K)
Kiehumispiste:  21,1 °C (294,3)
Tiheys:  1 443 kg/m³ (neste 101,3 hPa paineessa)
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Typpitetraoksidi (eli dityppitetraoksidi) on kemiallinen yhdiste, N2O4.  Se on voimakas hapetin ja myrkyllinen yhdiste. Sitä on käytetty muun muassa rakettien ajoaineessa hapettimena. Rakettipolttoaineena siitä käytetään termiä 'Nitrogen Tetroxide', josta oma lyhenteensä 'NTO'.
Rakettipolttoaineeseen liittyvä onnettomuus on johtanut esimerkiksi Plesetskin kosmodromissa ainakin kahden venäläisen kuolemaan ja kolmen loukkaantumiseen marraskuussa 2013.
Typpidioksidiampullit eri lämpötiloissa: väritöntä typpitetraoksidia −196 °C:ssa (alle -11,2 lämpötilassa), keltaruskeaa typpidioksidinestettä (0 °C), tumman punaruskeaa typpidioksidikaasua, 23 °C, 35 °C ja 50 °C:ssa.
Typpitetraoksidi on kemiallisessa tasapainossa typpidioksidin kanssa.  Tasapainotila riippuu lämpötilasta ja paineesta.
Aiheesta muualla

Typen oksidit – ympäristövaikutuksia (englanniksi)
Typpitektaoksidin vaarallisuus (englanniksi)
Air Liquide Gas Encyclopedia: NO2 / N2O4 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä

| Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka, kopti
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 150–225
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä on hermeettiseen traditioon kuuluva tutkielma, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VI, kirja 6).
Historia

Tutkielma on kirjoitettu alun perin kreikaksi todennäköisesti Egyptissä ja ajoitettu noin vuosiin 150–255. Kirjoituksen opetukset on laitettu Hermes Trismegistoksen nimiin. Kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä keskiplatonistisen Albinoksen, Galenoksen opettajan, ajatteluun.
Sisältö

Tutkielma on kirjoitettu vuoropuheluksi opettajan ja oppilaan välillä. Opettaja, jota oppilas kutsuu nimellä "Isä Trismegistos",  opastaa oppilasta nousemaan korkeampaan henkiseen tietämykseen löytämällä tietämys ja voima sisältä itsestään. Tutkielman nimi viittaa taivaan kahdeksanteen ja yhdeksänteen kehään, jotka opettaja ja oppilas rukoilevat oppilaan saavuttavan seuraavaksi.
Kirjallisuutta > Käännöksiä ja tekstilaitoksia

The Discourse on the Eighth and Ninth. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 3. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Discourse on the Eight and Ninth. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 321–327.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Mahé, Jean-Pierre: ”A Reading of the Discourse on the Ogdoad and the Ennead”. Teoksessa van den Broek, R. & Hanegraaff, Wouter J.: Gnosis and hermeticism from antiquity to modern times, s. 79–86.  (SUNY series in Western esoteric traditions)  SUNY Press, 1997.  ISBN 079143611X  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

The Discourse on the Eighth and Ninth. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
The Discourse on the Eighth and Ninth. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Tyrvännön vaakuna

Tyrvännön vaakuna (1960–1970)
Tyrvännön vaakuna oli Tyrvännön kunnan tunnus. Vaakuna viittaa kunnan järvien rikkaisiin kalavesiin ja ruusu puutarhanhoitoon. Tyrvännön Lepaalla on toiminut Lepaan puutarhaoppilaitos vuodesta 1910.
Vaakunan selitys kuuluu  ”punaisessa kentässä kaksi kultavaruksista hopeakuhaa pystyssä, selätysten, niiden välissä lakioittain hopearuusu.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Tyrvännön kunnanvaltuusto hyväksyi sen 21. tammikuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. maaliskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1971, kun Tyrväntö yhdistyi Hattulan kuntaan.
Tympanon

Kuuluisa romaaninen Autunin katedraalin tympanon noin vuodelta 1130, kuvanveistäjänä Gislabertus.
Tympanon (m.kreik. τύμπανον) on kaaren rajaama puolikaaren tai kolmion muotoinen koristeellinen seinäpinta sisäänkäynnin yllä. Usein se sisältää patsaita tai muita ornamentteja.
Sana tympanon tarkoitti alun perin päätykolmiota antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa. Tympanoneja käytetään monissa arkkitehtuurisissa tyyleissä. Tympanon keksittiin muinaisessa Egyptissä 200-luvun eaa. alkupuolella ja se on myöhemmin ollut esillä paitsi kreikkalaisessa ja roomalaisessa myös kristillisessä ja islamilaisessa arkkitehtuurissa. Kreikkalaisessa ja kristillisessä arkkitehtuurissa tympanoneissa kuvataan usein uskonnollisia kohtauksia.
Kuvia

Kolme tympanonia Notre Damen fasadissa, Pariisi, Ranska
Veistetty tympanon Stralsundissa, Saksa
Uskonnollinen kuva tympanonissa, Clermont-Ferrand, Ranska
Kuvia Pyhän Pietarin ja Neitsyt-Marian elämistä, Vitoria-Gasteiz, Espanja
Pronssinen korkeaa reliefiä oleva tympanon, Thomas Jeffersonin rakennus, Washington
Vézelayn luostarin romaaninen tympanon, Burgundi, Ranska
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tympanon Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tympanum (architecture)
Käännös suomeksi
Turun saaristo

Ilmakuva sisäsaaristosta, Naantalin Lempisaaresta.
Turun Saaristoon luetaan nykyisessä matkailumarkkinoinnissa tavallisesti Saaristomeren Varsinais-Suomeen kuuluva osa Särkisalon ja Kustavin välillä.
Turun saaristo (myös Lounais-Suomen saaristo tai Varsinais-Suomen saaristo) on noin 20 000 saaresta muodostuva, Särkisalosta ja Hiittisistä Kustavin saaristoon ulottuva saaristoalue Saaristomerellä Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaasta Turun saariston erottaa Kihdin selkä. Selkä on tosin sen verran kapea, että voidaan käsittää Turun saariston ja Ahvenanmaan olevan yksi saaristo. Jos ajatellaan siten, on kyseessä maailman monisaarisin saaristo.
Saaria yhdistää Saariston rengastie.
Osa-alueet > Turunmaan saaristo

Turun saaristoa alueellisesti suppeampi käsite on Turunmaan saaristo, joka sijaitsee Paraisten ja Kemiönsaaren kuntien alueella Turunmaan seutukunnassa. Tämän myös Turunmaaksi nimitetyn Turun saariston eteläosan nykyisin Kemiönsaaren ja Paraisten kuntiin kuuluvat saaret sekä nykyisin Saloon kuuluva Särkisalo ovat vanhastaan olleet ruotsinkielistä aluetta. Nykyisin Turunmaan seutukunnan kunnat ovat kaksikielisiä, mutta ruotsi on niissä edelleen enemmistökieli.
Osa-alueet > Pohjoinen saaristo

Turunmaan saariston ja Turunmaan ulkopuolista Turun saaristoa on pohjoinen saaristo Turun, Kaarinan ja Naantalin kaupunkien sekä Maskun, Taivassalon ja Kustavin kuntien alueella. Tämä Pohjoinen saaristo, kuten Rymättylä ja muut nykyisin Naantaliin kuuluvat saaret on suomenkielistä aluetta, joskin Turku on kaksikielinen ruotsinkielisellä vähemmistöllä.
Kunnat > Kokonaan saaristossa sijaitsevat kunnat

Kemiönsaari (aiemmin Dragsfjärd, Hiittinen, Kemiö, Västanfjärd)
Kustavi
Parainen (vuosina 2009–2011 Länsi-Turunmaa, aiemmin Houtskari, Iniö, Korppoo, Nauvo, Parainen, Paraisten maalaiskunta)
Kunnat > Muut kunnat, joihin kuuluu myös saaristoa

Kaarina (aiemmin Kuusiston ja Piikkiön kuntiin kuuluneita alueita)
Masku (aiemmin Askaisten, Lemun ja Maskun kuntiin kuuluneita alueita)
Naantali (aiemmin Naantaliin, Naantalin maalaiskuntaan, Merimaskuun, Velkuaan ja Rymättylään kuuluneita alueita)
Salo (aiemmin Angelniemeen ja Särkisaloon kuuluneita alueita)
Taivassalo
Turku (aiemmin Turkuun, Maariaan ja Kakskertaan kuuluneita alueita)
Muita määrittelyjä

Aluepoliittisissa määrittelyissä Turun, Naantalin ja Kaarinan kaupunkien saaret eivät kuulu saaristoon. Joskus käytetään myös käsitettä Lounaissaaristo tai Saaristomeren saaristo, ja tällöin toisinaan luetaan mukaan Saaristomeren ohella myös Ahvenanmaa. Joissain yhteyksissä Turun saaristolla voidaan tarkoittaa myös Turun saaria eli Turun kaupungin nykyiselle alueelle jäävää osaa Turun saaristosta.
Kirjallisuutta

Helle, Reijo: Turun saariston väestönkehitys 1910–1959, s. 164–194.  (Turun ylioppilas VIII, eripainos)  Turku. Määritä julkaisija!
Lahti, Johannes: Elämää meren sylissä: Turunmaan saaristo. Määritä julkaisija! ISBN 952-99349-0-4
Martimo, Pentti, Timo Tarkka & Risto Pekkanen (toim.): SaaristoAtlas. Saaristomeri.  Helsinki:  AtlasArt, 2009.  ISBN 978-952-5671-12-4
Pitkänen, Ritva Liisa: Turunmaan saariston suomalainen lainanimistö.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1985.  ISBN 951-717-399-7
Smeds, Helmer et al. (toim.): Saaristo-Suomen kartasto.  Helsinki:  Nordenskiöld-samfundet i Finland, 1960.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun saaristo Länsi-Turunmaan kaupunki. Arkistoitu 26.4.2020. Viitattu 20.10.2009.
Turun saaristo VeneWiki. Venesatama.com. Arkistoitu 30.4.2009. Viitattu 20.10.2009.
Eklund, Olav: Miksi Lounais-Suomessa on saaristo? Geologia.fi.  24.5.2018. Suomen Kansallinen Geologinen Komitea. Viitattu 2.9.2020.
Siivonen, Katriina: Kansatiede ja murrosten tutkimus. Varsinais-Suomen saaristo informaatioajan murroksessa. (pdf) (Lectio praecursoria Turun yliopistossa 10.6.2008) Elore.  vol. 15 – 2/2008. Joensuu:  Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura ry. Viitattu 20.10.2009.
Wiik, Kalevi: Merkillisiä paikannimiä (Kolumni)  6.7.2003. Turun Sanomat. Arkistoitu 4.9.2014. Viitattu 1.7.2013.
Typpioksidisyntaasi

Malli ihmisen indusoituvan typpioksidisyntaasin rakenteesta
Typpioksidisyntaasi eli NOS on entsyymi, joka katalysoi typpioksidin muodostumista arginiinista. Typpioksidin lisäksi reaktiossa muodostuu sitrulliinia. Typpioksidi on tärkeä aine soluissa signaalienvälitysprosesseissa, minkä vuoksi myös typpioksidisyntaasilla on suuri merkitys tässä tehtävässä. Lisäksi entsyymillä on osuus tulehdusreaktioissa. Typpioksidisyntaasin EC-numero on EC 1.14.13.39 ja entsyymiä esiintyy sekä eukaryootti- että bakteerisoluissa.
Rakenne ja toiminta

Typpioksidisyntaasi on suurikokoinen proteiini ja molekyylimassaltaan noin 130–150 kDa. Ihmisellä esiintyy kolme typpioksidisyntaasin isoentsyymiä, jotka ovat neuronaalinen typpioksidisyntaasi (nNOS), joka esiintyy aivoissa ja hermosoluissa, endoteelisoluissa esiintyvä endoteelinen typpioksidisyntaasi (eNOS) ja ihmisen elimistön puolustusreaktioissa bakteereita vastaan, haavan parantumisessa ja tulehduksissa esiintyvä indusoituva typpioksidisyntaasi (iNOS). Indusoituvaa typpioksidisyntaasia esiintyy useissa soluissa kuten hepatosyyteissä, makrofageissa, monosyyteissä ja neutrofiileissä. Näistä nNOS ja iNOS ovat rakenteeltaan dimeerejä, jotka koostuvat reduktaasi- ja oksidaasialayksiköistä, joita yhdistää kalmoduliiniin sitoutuva yksikkö, Kun kalmoduliini sioutuu proteiiniin, muuttuu entsyymin rakenne siten, että hapetus-pelkistysreaktiohin osallistuvat alayksiköt tulevat lähemmäksi toisiaan. Endoteelinen typpioksidisyntetaasi on sitoutunut solukalvoon myristoylaation seurauksena.
Typpioksidisyntaasin kaikki isoentsyymimuodot ovat sikäli poikkeuksellisia entsyymejä, että ne tarvitsevat peräti viisi koentsyymiä, kalmoduliinin, NADPH-molekyylin, FAD-molekyylin, FMN-molekyylin, hemiryhmän ja tetrahydrobiopteriinin. Kalmoduliini osallistuu entsyymin toiminann säätelyyn ja NADPH, FAD, FMN ja hemiryhmä osallistuvat elektroninsiirtoreaktioihin. Lisäksi typpioksidisyntaasin nNOS- ja eNOS-isoentsyymit tarvitsevat toimiakseen kalsiumioneja, jotka sitoutuvat kalmoduliiniin.
Typpioksidisyntaasin katalysoiman reaktion ensimmäisessä vaiheessa elektronit siirtyvät NADPH:lta arginiinille, josta muodostuu N-ω-hydroksiarginiinia. Tämä yhdiste hapettuu edelleen NADPH:n avulla hapen läsnä ollessa sitrulliiniksi ja samalla vapautuu typpioksidia. Reaktion sivutuotteena voi muodostua superoksideita.
Typpioksidisyntaasia inhiboivat arginiinia rakenteellisesti muistuttavat yhdisteet kuten agmatiini, kanavaniini ja metyyliarginiini. Lisäksi entsyymiä iniboivat kalmoduliinin antagonistit. Entsyymin inhibiittoreita on tutkittu aivojen iskemian ehkäisyssä ja metyyliarginiinia on tutkittu verenmyrkytysten hoitoon, mutta tutkimukset keskeytettiin kolmanteen faasiin.
Eukalyptuskiipijä

| Eukalyptuskiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Australiankiipijät Climacteridae
Suku::  Kiipijät Climacteris
Laji::  picumnus 
Kaksiosainen nimi
 Climacteris picumnus  Temminck, 1824 

Alalajit
 C. p. melanotus  C. p. picumnus  C. p. victoriae 
Katso myös
   Eukalyptuskiipijä Wikispeciesissä   Eukalyptuskiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Eukalyptuskiipijä (Climacteris picumnus) on Australiassa elävä australiankiipijöihin kuuluva varpuslintu. Lajista tavataan kolmea alalajia, jotka ovat Climacteris picumnus melanotus, Climacteris picumnus picumnus ja Climacteris picumnus victoriae.
Ulkonäkö

Eukalyptuskiipijä on suurikokoisin australiankiipijöistä. Lajin pää, kurkku ja kaulan yläosa ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Vatsa on raidallinen. Siivet ovat väriltään tummemman ruskeat. Sukupuolet ovat hyvin samannäköiset, mutta naaraan erottaa ruosteenruskeareunaisista kaulahöyhenistä.
Elinympäristö

Eukalyptuskiipijät elävät pääasiassa eukalyptusmetsissä, joilta puuttuu tiheä aluskasvillisuus. Linnut viettävät koko vuoden samoilla alueilla.
IUCN luokittelee eukalyptuskiipijän elinvoimaiseksi lajiksi. Kuitenkin metsien kaataminen ja sitä kautta sopivan elinympäristön vähentyminen ovat aiheuttaneet, että paikalliset viranomaiset luokittelevat eukalyptuskiipijän picumnus- ja victoriae-alalajit vaarantuneiksi.
Ravinto ja pesiminen

Eukalyptuskiipijän ravinto koostuu pääasiassa muurahaisista, joita se kaivaa kuoren alta hieman kaarevalla nokallaan. Laji syö myös kovakuoriaisia ja toukkia.
Pesänsä lintu tekee onttoon puunkoloon ja pehmustaa sen höyhenillään ja heinillä. Vain naaras huolehtii munien hautomisesta. Eukalyptuskiipjäille on tyypillistä, että hautovalla naaraalla on apulaisia, jotka usein ovat koiraspuolisia lintuja. Tämä auttaa pesinnän onnistumisessa.
Tyrifjorden

| Tyrifjorden |
| --- | --- |
 Tyrifjorden heinäkuussa 2005.
Valtiot:  Norja
Paikkakunta:  Ringerike, Hole, Modum ja Lier 
Koordinaatit:  60°02′00″N, 10°08′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Drammenselva
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  62 m
Rantaviiva:  171,81  km 
Pinta-ala:  136 km²
Tilavuus:  13,1 km³
Keskisyvyys:  97 m
Suurin syvyys:  295 m
 fiTyrifjorden 
Tyrifjorden on Norjan neljänneksi suurin luonnonjärvi. Se sijaitsee Buskerudin läänissä, noin 40 km Oslon luoteispuolella. Järven pinta-ala on 136 neliökilometriä, tilavuus 13,1 kuutiokilometriä, keskisyvyys 97 metriä ja suurin syvyys 295 metriä. Tilavuudeltaan se on Norjan toiseksi suurin luonnonjärvi. Järvi laskee 48 kilometrin pituisen Drammenselvan kautta Oslonvuonon sivuvuonoon Drammeninvuonoon.
Järven nimen jälkiosa fjorden tarkoittaa vuonoa, vaikka järvi on sisämaassa. Heti jääkauden jälkeen järvi onkin ollut jonkin aikaa vuonona yhteydessä mereen.
Tyrifjordenissa sijaitsevalla Utøyan saarella tapahtui 22. heinäkuuta 2011 terrori-isku, jossa kuoli 69 ihmistä sekä useita loukkaantui vakavasti. Tapahtuma-aikaan saarella oli menossa sosiaalidemokraattien nuorisoleiri.
Tyrifjordenin kartta. Utøyan saari merkitty punaisella ympyrällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyrifjorden Wikimedia Commonsissa
Tymidiinikinaasi

Malli Ureaplasma urealyticum -bakteerin tymidiinikinaasin rakenteesta
Tymidiinikinaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi fosfaattiryhmän siirtoa ATP-molekyyliltä tymidiinille ja tuotteina muodostuu tymidiinimonofosfaattia ja ADP:tä. Tymidiinikinaasia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissa soluissa sekä eräissä viruksissa. Se on osa DNA:n synteesiä näissä eliöissä. Tymidiinikinaasin EC-numero on EC 2.7.1.21.
Rakenne ja toiminta

Tymidiinikinaasi on rakenteeltaan tyypillisesti dimeeri tai tetrameeri. Ihmisen entsyymi on tetrameeri ja yhden alayksikön molekyylimassa on noin 25 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen magnesiumioneja, jotka sitoutuvat ATP:hen. Rauta- ja mangaani-ionit voivat osittain korvata magnesiumionit. Nisäkkäillä tymidiinikinaasista tavataan kaksi isoentsyymiä. Näistä TK 1 esiintyy solulimassa ja TK2 mitokondrioissa. TK1-isoentsyymin aktiivisuus riippuu solunkierron vaiheesta ja se on aktiivisimmillaan G1- ja S-vaiheissa. TK2:n aktiivisuus ei riipu solukierron vaiheesta. Tymidiinikinaasi kykenee fosforyloimaan myös eräitä muita yhdisteitä, jotka ovat rakenteeltaan samankaltaisia tymidiinin kanssa. Tymidiinitrifosfaatti on tymidiinikinaasin allosteerinen inhibiittori.
Lääketieteellinen merkitys

Tymidiinikinaasin isoentsyymin TK1:n aktiivisuus kasvaa eräissä taudeissa kuten lymfoomissa, myeloomissa, herpesinfektioiden yhteydessä sekä eräissä muissa sairauksissa. Tymidiinikinaasin aktiivisuutta voidaan käyttää lymfooma- ja myeloomatpotilaiden taudinkulun seurannassa. Tymidiinikinaasi aktivoi eräitä viruslääkkeitä kuten asikloviiriä, famsikloviiriä ja valasikloviiriä ja nämä fosforyloidut johdannaiset estävät viruksen DNA-polymeraasin toimintaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tymidiinikinaasi Wikimedia Commonsissa