stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekaanipähkinä
Käyttö

Pekaanipähkinöitä syödään sellaisenaan ja käytetään leivonnassa ja ruoanlaitossa. Tunnetuimpia reseptejä ovat amerikkalainen pekaanipiiras ja louisianalaiset praliinit. Pekaanipähkinä muistuttaa sukulaistaan saksanpähkinää, mutta sen kuori on tummempi ja sileämpi, eikä sisuskaan ole yhtä ryppyinen. Pähkinän öljypitoisuus on erittäin suuri, noin 70 prosenttia, ja se sisältää runsaasti hivenaineita.
Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat söivät pähkinöitä jo kauan ennen uudisasukkaiden saapumista Amerikan mantereelle. He käyttivät kasvia myös ihottumien ja tuberkuloosin hoidossa. Kaupallinen kasvatus alkoi Yhdysvalloissa 1800-luvun loppupuolella. Yhdysvallat tuottaa vuosittain noin 140 miljoonaa kiloa pekaanipähkinöitä, mikä on yli 80 prosenttia maailman kokonaistuotannosta. Eniten pähkinöitä viljellään Georgian, Texasin ja New Mexicon osavaltioissa. Kasvi onkin nimetty Texasin tunnuspuuksi. Muita tuottajamaita ovat Meksiko, Australia, Etelä-Afrikka, Israel, Kiina ja Argentiina.
Pekaanipähkinän puuaines ei ole yhtä hyvälaatuista kuin muilla hikkoreilla. Siitä valmistetaan kuitenkin jonkin verran huonekaluja, kaappeja, sisustuspaneeleja, kuormalavoja ja puuviilua, ja sitä käytetään lihan savustamisessa. Pekaanipähkinä on myös yleinen koristekasvi.
Pähkinät ovat tärkeä ravinnonlähde monille linnuille, mustaoravalle, harmaaoravalle, pussirotille, pesukarhulle ja pekareille. Valkohäntäpeura syö mielellään vanhojen pekaanipähkinöiden lehtiä.
Ravintosisältö per 100 g

Energiaa 2 889 kJ/691 kcal
Rasvaa 72 g
josta tyydyttynyttä 6,2 g
kertatyydyttymättömät rasvat 41 g
monityydyttymättömät rasvat 22 g
Hiilihydraattia 4,3 g
josta sokereita 4,0 g
Ravintokuitu 9,6 g
Proteiinia 9,2 g
Aiheesta muualla

Fineli: Pekaanipähkinän ravintosisältö
Pekaanipähkinä.fi Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Carya illinoensis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pekaanipähkinä François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819
Pekaanipähkinän norkkoja.
Kypsiä pekaanipähkinöitä.
Pietro Guarneri I

Pietro Guarneri (1655 Cremona - 1720 Mantova) oli italialainen viulunrakentaja. Hänen isänsä oli viulunrakentaja Andrea Guarneri, jonka nuorin poika ja oppilas hän oli.
Elämänvaiheita

Pietro Guarneri työskenteli aluksi isänsä verstaassa ja lähti sieltä arviolta vuonna 1677. Hän asettui Mantovaan vuonna 1683, missä sai töitä paikallisesta ruhtinashovista viulunrakentajana ja muusikkona. Hän perusti viulunrakennuksen alalla pienen, mutta merkittävän Mantovan koulunkunnan. Häneltä ovat saaneet vaikutteita Tomasso Balestrieri ja Camillo Camilli.
Lisää aiheesta

http://www.theviolinsite.com/violin_making/guarneri.html
Translaatio (biologia)

Aminohappoketjun rakentuminen.
Biologiassa translaatiolla tarkoitetaan geenin ilmentämisen vaihetta, jossa lähetti-RNA tulkitaan ja rakennetaan sitä vastaava aminohappoketju, proteiini. Translaatio ei useimmiten riitä sellaisenaan tuottamaan toiminnallista proteiinia. Translaatiossa on kolme vaihetta: aloitus-, pitenemis- ja lopetusvaihe.
Translaatiossa lähetti-RNA:n nukleotidien järjestys käännetään geneettisen koodin mukaisesti polypeptidiketjun aminohappojärjestykseksi. Tätä varten lähetti-RNA kuljetetaan solulimassa sijaitsevan ribosomin luo. Jos tuotettava proteiini on kalvoproteiini, solun sisäisen kalvojärjestelmän osa tai solusta ulos eritettävä proteiini kuten hormoni, ribosomi kiinnittyy solulimakalvostoon tai tumakotelon ulkoseinään. Muuten proteiinisynteesi jatkuu vapaana solulimassa olevassa ribosomissa.
Ribosomin pinnalla siirtäjä-RNA-molekyylien paikalle kuljettamat aminohapot liitetään toisiinsa peptidisidoksilla pitkäksi ketjuksi, jonka järjestyksen määrää lähetti-RNA:n emäsjärjestys. Tämä perustuu kolmen peräkkäisen emäksen ryhmiin, kodoneihin, joita kutakin vastaa tietty aminohappo. Proteiinisynteesin aloituskohtaa merkitsee oma kodoni, joka koodaa myös metioniini-aminohapon liittämistä ketjuun. Ribosomi lopettaa polypeptidiketjun muodostamisen kohdattuaan yhden kolmesta lopetuskodonista.
Tohtori Kiminkinen

| Tohtori Kiminkinen |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Tapani Kiminkinen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  9. tammikuuta 2009 –
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  45
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jenni Säntti-Barbieri
Vastaava(t) tuottaja(t):  Olli Haikka
Ohjaaja(t):  Ria Karhila
Käsikirjoittaja(t):  Tapani Kiminkinen Ria Karhila
Leikkaaja(t):  Jenni Saaristo
Tuotantoyhtiö(t):  Filmiteollisuus Fine
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Tohtori Kiminkinen on tammikuussa 2009 Yle TV1-kanavalla alkanut televisio-ohjelma, jossa seurataan lääkäri Tapani Kiminkisen työtä terveysasemalla.
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Masentaa | 9. tammikuuta 2009 |
| 2. | Muista elää | 16. tammikuuta 2009 |
| 3. | Sataprosenttisesti palvelualalla | 23. tammikuuta 2009 |
| 4. | Avioeroa ja outoja oireita | 30. tammikuuta 2009 |
| 5. | Onko potilaiden pompottelu oikein? | 6. helmikuuta 2009 |
| 6. | Olet mitä syöt ja juot | 13. helmikuuta 2009 |
| 7. | Iloista vanhuutta ja sydämen asialla | 20. helmikuuta 2009 |
| 8. | Kiusaamista ja kiputiloja | 27. helmikuuta 2009 |
| 9. | Uupuneita ja virkeitä vanhuksia | 6. maaliskuuta 2009 |
| 10. | Rajatusti ruutuaikaa | 13. maaliskuuta 2009 |
| 11. | Lääkäri ei ole virkamies | 20. maaliskuuta 2009 |
| 12. | Suru on kovaa työtä! | 27. maaliskuuta 2009 |
| 13. | Mitä kuuluu? | 3. huhtikuuta 2009 |
| 14. | Koostejakso osa 1 | 10. huhtikuuta 2009 |
| 15. | Koostejakso osa 2 | 17. huhtikuuta 2009 |
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kansanterveys ei kohene, jos kiinnitetään huomiota vain hyväosaisiin | 10. tammikuuta 2010 |
| 2. | Synnytyksen jälkeiseen masennukseen löytyy apua! | 17. tammikuuta 2010 |
| 3. | Ihmisten palvelua ei voi ulkoistaa tietokoneille | 24. tammikuuta 2010 |
| 4. | Taudit eivät muutu sen mukaan, onko tulossa jokin tärkeä tapahtuma tai ei | 31. tammikuuta 2010 |
| 5. | Tapsaa mietityttävät liiallinen hygienia ja allergiat | 7. helmikuuta 2010 |
| 6. |  | 14. helmikuuta 2010 |
| 7. |  | 21. helmikuuta 2010 |
| 8. |  | 28. helmikuuta 2010 |
| 9. |  | 7. maaliskuuta 2010 |
| 10. |  | 14. maaliskuuta 2010 |
| 11. |  | 21. maaliskuuta 2010 |
| 12. |  | 28. maaliskuuta 2010 |
| 13. |  | 4. huhtikuuta 2010 |
| 14. | Koostejakso osa 1 | 11. huhtikuuta 2010 |
| 15. | Koostejakso osa 2 | 18. huhtikuuta 2010 |
Jaksot > Kolmas tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Lääkäri työssään | 23. tammikuuta 2011 |
| 2. | Tärkeä painonhallinta | 30. tammikuuta 2011 |
| 3. | Ikääntyvän näkö | 6. helmikuuta 2011 |
| 4. | Raha sanelee päätöksiä | 13. helmikuuta 2011 |
| 5. | Elämä MS-taudin kanssa | 20. helmikuuta 2011 |
| 6. | Sijoitettujen lasten asema | 27. helmikuuta 2011 |
| 7. | Elinsiirron hyödyt | 6. maaliskuuta 2011 |
| 8. | Taistelu eläkkeen puolesta | 13. maaliskuuta 2011 |
| 9. | Terapoiva ratsastus | 20. maaliskuuta 2011 |
| 10. | Hoitokodissa avoimet ovet | 27. maaliskuuta 2011 |
| 11. | Ystävyydestä voimaa | 3. huhtikuuta 2011 |
| 12. | Senioreita kannattaa kuunnella | 10. huhtikuuta 2011 |
| 13. | Aivohalvauksen jälkeen | 17. huhtikuuta 2011 |
| 14. | Koostejakso osa 1 | 1. toukokuuta 2011 |
| 15. | Koostejakso osa 2 | 8. toukokuuta 2011 |
Pedoulás

| Pedoulás Πεδουλάς |
| --- | --- |
 Pedouláksen kylää.
 Pedoulás
 Koordinaatit: 34°57′49″N, 32°49′55″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Korkeus:  1 100 m
Väkiluku (2011):  132
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pedoulás (kreik. Πεδουλάς) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 132 (2011).
Pedouláksen kylää.
Pedouláksen kylä sijaitsee Tróodos-vuoristossa Kyproksen läntisissä sisäosissa noin 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna, linnuntietä noin 56 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu Arkkienkeli Mikaelin kirkko (Archángelos Michaíl), joka on yksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista Tróodoksen maalatuista kirkoista. Sen yhteydessä toimii bysanttilainen museo. Saaren merkittävin luostari Kýkkoksen luostari sijaitsee noin 15 kilometriä kylästä länteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedoulás Wikimedia Commonsissa
Nikosian alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Ágios Dométios · Aglantziá · Dáli · Égkomi · Géri · Kythréa · Lakatámeia · Latsiá · Mórfou · Nikosia (Lefkosía) · Stróvolos · Tséri
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Eiríni · Agiá Kepír · Agía Marína Skylloúras · Agía Marína Xyliátou · Agía Varvára · Ágios Vasíleios · Ágioi Iliófotoi · Ágioi Trimithiás · Ágios Epifánios Oreinís · Ágios Geórgios Kafkállou · Ágios Geórgios Soléas · Ágios Ioánnis Maloúntas · Ágios Ioánnis Tillyrías · Ágios Nikólaos Léfkas · Ágios Sozómenos · Ágios Theódoros Soléas · Ágios Theódoros Tillyrías · Agrokipiá · Akáki · Alámpra · Alévga · Alithinoú · Álona · Ammadiés · Ampelikoú · Anágeia · Analióntas · Angolémi · Anthoúpoli · Aplíki · Aredioú · Argáki · Askás · Astromerítis · Avlóna · Béïkioï · Déneia · Dýo Potamoí · Eliá · Epichó · Episkopeió · Ergátes · Evrýchou · Éxo Metóchi · Farmakás · Fikárdou · Flásou · Fterikoúdi · Fylliá · Galáta · Galiní · Gerakiés · Gerólakkos · Goúrri · Kakopetriá · Kaliána · Kaló Chorió Léfkas · Kaló Chorío Mórfou · Kaló Chorió Oreinís · Kalopanagiótis · Kalyvákia · Kampí · Kampiá · Kámpos · Kanlí · Kannávia · Kapédes · Karavostási · Katalióntas · Káto Defterá · Káto Koutrafás · Káto Moní · Káto Pýrgos · Katokopiá · Katýdata · Kaziverá · Kióneli · Klírou · Kókkina · Kokkinotrimithiá · Korákou · Kotsiátis · Kouroú Monastíri · Kyrá · Lagouderá · Lazaniás · Léfka · Linoú · Livádia · Louroukína · Loutrós · Lýmpia · Lythrodóntas · Maloúnta · Mámmari · Mansoúra · Mántres · Margó · Markí · Másari · Mathiátis · Méniko · Mia Miliá · Mitseró · Móra · Mosfíli · Moutoullás · Mylikoúri · Néo Chorió · Nikitári · Nikítas · Nísou · Oíkos · Oroúnta · Ortákioi · Pachýammos · Palaichóri Mórfou · Palaichóri Oreinís · Palaíkythro · Palaiométocho · Páno Defterá · Páno Koutrafás · Páno Pýrgos · Páno Zódeia · Pedoulás · Pentágeia · Péra · Péra Chorió · Peristeróna · Peristeronári · Pétra · Pétra tou Digení · Pigénia · Platanistása · Politikó · Polýstypos · Potámi · Potamiá · Prasteió · Psimolófou · Pyróï · Saránti · Selládi tou Áppi · Siá · Sinaóros · Skouriótissa · Skylloúra · Spília · Syrianochóri · Temvriá · Tráchonas · Trachóni · Tsakístra · Týmvou · Varíseia · Vóni · Vroḯsia · Vyzakiá · Xeróvounos · Xyliátos · Zódeia
Timo Kettunen

| Timo Kettunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979 Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Timo Kettunen (s. 1979) on suomalainen terveystieteilijä, luennoitsija, tietokirjailija ja bloggaaja. Kettunen on keskittynyt popularisoimaan terveyteen liittyvää tiedettä ja kyseenalaistamaan terveydellä rahastavat ja tiedettä väärin käyttävät ihmiset. Usein hän tekee sen huumorin keinoin. Kettunen on koulutukseltaan terveystieteiden maisteri (liikuntalääketiede), farmaseutti ja koulutettu hieroja.
Teokset

Miksi syömisestä tuli niin hankalaa?.  Helsinki:  Fitra, 2017.  ISBN 978-952-7196-34-2.  (suomeksi)
Miksi elämisestä tuli niin hankalaa?.  Helsinki:  Fitra, 2018.  ISBN 978-952-350-066-2.  (suomeksi)
Sosiaalinen media

Kettunen on blogannut useilla eri alustoilla  ja pitänyt Terveysmyrskyn Facebook-sivustoa useamman vuoden ajan. Lisäksi hän on haastanut muun muassa Olli Postin videoituun debattiin, jonka juonsi Mari Sainio.
Ura

Kettunen on Diske Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Aiheesta muualla

Terveysmyrskyn Facebook-sivu
Timo Kettusen LinkedIn-sivu
Pedro Aibéo

Pedro Aibéo (s. 1979, Portugali) on portugalilaissyntyinen arkkitehti, joka asuu Suomessa. Hän on kotoisin Portosta. Hän toimii vierailevana professorina Meksikon UNAM-yliopistossa ja tutkijana Wuhanin teknillisessä yliopistossa Kiinassa.
Aibéo tuli Suomeen ensimmäisen kerran Erasmus-ohjelman avulla vuonna 2001, jolloin hän opiskeli puoli vuotta Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. Sen jälkeen hän valmistui rakennusinsinööriksi vuonna 2002, minkä jälkeen hän muutti Saksaan ja opiskeli Darmastadtin yliopistossa arkkitehdiksi.
Aibéo on osallistunut moniin projekteihin Lähi-idässä, Saksassa, Sveitsissä ja Venäjällä ja suunnitellut yli 50 rakennusta 15 maassa, mm. tiedekeskuksen Omanin pääkaupunkiin Masqatiin. Hän on asunut ja työskennellyt yli kymmenessä maassa.
Suomessa hän tekee väitöskirjaa Aalto-yliopistossa arkkitehtuurin ja demokratian välisestä suhteesta ja remontoi vanhaa Nummen Hyrsylän vanhaa ala-astetta asunnoiksi ja työtiloiksi.
Aibéo oli sitoutumattomana ehdokkaana vasemmistoliiton listalla vuoden 2017 kuntavaaleissa Helsingissä.
Aiheesta muualla

aibeo.com
Tom Saintfiet

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1973
Syntymäpaikka:  Mol, Flanderi, Belgia
Seura
Seura:  Gambia
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|    ?–1997 |  Westerlo  Lommel  Geel |  ? (?) ? (?) ? (?) |
Valmennusura
1997–2000 2000 2002–2003 2002–2003 2003–2004 2004 2005–2006 2006–2007 2008 2008–2010 2010 2011 2011 2012 2013 2015–2016 2016 2016–2017 2017–2018 2018–2024:  ?  Satellite Abidjan  B71 Sandur  Telstar  Al-Gharafa  Qatar U17  Cloppenburg  Emmen (urh.toimenjohtaja)  RoPS  Namibia  Zimbabwe  Jordan Youth Club  Etiopia  Young Africans SC  Malawi  Togo  Bangladesh  Trinidad ja Tobago  Malta  Gambia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tom Saintfiet (s. 29. maaliskuuta 1973 Mol, Flanderi, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Patlabor

| Mobile Police Patlabor |
| --- | --- |
機動警察パトレイバー   (Kidō keisatsu Patlabor')
Genre: mecha 
Manga
Tekijä: Masami Yūki
Julkaisija:  Shogakukan
Sarjajulkaisulehti: Shōnen Sunday
Ensimmäinen painatus: 1988 – 1994
Kirjojen lukumäärä: 22 
OVA: Patlabor the Original Series
Ohjaaja: Mamoru Oshii
Studio: Studio Deen
Jaksojen määrä: 7
Julkaisupäivät: 25. huhtikuuta 1988 - 25. kesäkuuta 1989 
Elokuva: Patlabor the Movie
Ohjaaja: Mamoru Oshii
Studio: Production I.G
Julkaisupäivämäärä: 15. heinäkuuta 1989
Kesto: 100 min 
TV-anime: Mobile Police Patlabor
Ohjaaja: Naoyuki Yoshinaga
Studio: Sunrise
Lähetyskanavat:  NTV
Alkuperäinen lähetyskierros: 11. lokakuuta 1989 – 26. syyskuuta 1990
Jaksojen määrä: 47 
Kirja
Kirjailija: Kazunori Itǒ (1) Michiko Yokote (2-5)
Taiteilija: 
Julkaisija: Fujimi Shobō
Alkuperäinen painatus: lokakuu 1990 – lokakuu 1993
Kirjojen lukumäärä: 5 
OVA: P Series
Ohjaaja: Mamoru Oshii
Studio: Studio Deen
Jaksojen määrä: 16
Julkaisupäivät: 22. marraskuuta 1990 – 23. huhtikuuta 1992 
Elokuva: Patlabor 2 the Movie
Ohjaaja: Mamoru Oshii
Studio: Production I.G
Julkaisupäivämäärä: 27. elokuuta 1993
Kesto: 113 min 
Kirja: Tokyo War
Kirjailija: Mamoru Oshii
Taiteilija: 
Julkaisija: Fujimi Shobō
Alkuperäinen painatus: huhtikuu – toukokuu 1994
Kirjojen lukumäärä: 2 
Elokuva: WXIII: Patlabor the Movie 3
Ohjaaja: Takuji Endo, Fumihiko Takayama
Studio: Triangle Staff → Madhouse
Julkaisupäivämäärä: 30. maaliskuuta 2002
Kesto: 102 min 
Elokuva: Mobile Police Patlabor Minimum
Ohjaaja: Kenji Kamiyama
Studio: Production I.G
Julkaisupäivämäärä: 30. maaliskuuta 2002
Kesto: 14 min (#1) 12 min (#2) 12 min (#3) 
Näytelty: The Next Generation -Patlabor-
 12-osainen sarja 2014-2015 Elokuva 2015 
Patlabor (tulee sanoista "patrol" ja "labor") viittaa Mobile Police Patlabor (機動警察パトレイバー Kidō keisatsu Patlabor) -anime- ja -mangateoksiin. Sen loi ryhmä nimeltä Headgear, jonka jäseniä ovat ohjaaja Mamoru Oshii, kirjoittaja Kazunori Ito, mecha-suunnittelija Yutaka Izubuchi, hahmosuunnittelija Akemi Takada, ja manga artisti Masami Yūki. Manga sai Shogakukan manga award -palkinnon vuonna 1991.
Patlabor koostuu mangasta, TV-sarjasta, kahdesta OVA-sarjasta, kolmesta elokuvasta ja lyhytfilmistä. Sarjan pohjalta on luotu videopelejä ja lisenssituotteita OST:stä leluihin.
Uusi näytelty sarja ja elokuva ilmestyy vuosina 2014 ja 2015 nimeltään The Next Generation -Patlabor-. Sarja koostuu 12-jaksosta, jotka näytetään 7:ssä osassa alkaen huhtikuun 5. 2014 ja elokuva ilmestyy keväällä 2015. Sarjan pääohjaajana ja elokuvan ohjaajana toimii Mamoru Oshii.
Tarina

Tarina sijoittuu julkaisun aikaiseen lähitulevaisuuteen 1998-2002. Robotit, joita kutsutaan nimellä "Labor", käytetään raskaissa rakennustöissä. Tokyo Metropolitan Police käyttää Patlabor-robotteja taistellakseen laboreilla käytävää rikollisuutta vastaan.
Teokset

Mobile Police Patlabor (1988-1989, OVA, 7 jaksoa)
Patlabor the Movie (1989)
Patlabor: The TV Series/Mobile Police Patlabor (1989-1990, TV, 47 jaksoa)
Mobile Police Patlabor P-Series (1990-1992, OVA, 16 jaksoa)
Patlabor 2 the Movie (1993)
WXIII: Patlabor the Movie 3 (Wasted 13) (2001)
Mobile Police Patlabor Minimum: Minipato (2002, 3 lyhytfilmiä)
The Next Generation -Patlabor- (12-osainen sarja 2014-5, elokuva 2015)
Aiheesta muualla

Patlabor AnimeNewsNetwork:ssä
Mecha profiles MAHQ
Patlabor technical site
Tulienkeli

Photo Paolo Monti, 1973
Tulienkeli (ven. Огненный ангел, Ognennyi angel) on Sergei Prokofjevin viisinäytöksinen ooppera (op. 37). Se on sävelletty vuosina 1919–1927 ja esitetty ensimmäistä kertaa 25. marraskuuta 1954 Pariisin Théâtre des Champs-Elysées'ssa Charles Bruckin johdolla. Libreton oopperaansa teki säveltäjä itse Valeri Brjusovin romaanin pohjalta.
Prokofjev sävelsi kolmannen sinfoniansa (1928) Tulienkelin musiikin pohjalta.
Orkesterikokoonpano

3 huilua
2 piccoloa
2 oboeta
englannintorvi
2 klarinettia
bassoklarinetti
3 fagottia
kontrafagotti
4 käyrätorvea
3 trumpettia
3 pasuunaa
tuuba
patarummut
lyömäsoittimia (bassorumpu, symbaalit, sotilasrumpu, tamtam, kastanjetit, tamburiini, triangeli, kello)
2 harppua
jouset
Pentti H. Tikkanen

Pentti Henrik Tikkanen (myös nimimerkki Närästyksiä; 9. maaliskuuta 1927 Kajaanin maalaiskunta – 13. joulukuuta 2006 Turku) oli suomalainen majuri evp. ja kirjailija. Hän palveli sekä Puolustusvoimissa että rajavartiolaitoksessa.
Tikkanen asui lapsuus- ja nuoruusvuotensa Kajaanissa. Sotilasuralle hän suuntautui jatkosodan jälkeisinä vuosina. Hän palveli upseerina puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa useissa eri tehtävissä ja eri puolilla Suomea, erityisesti Lapissa. Näinä vuosina hän kiintyi pohjoisen luontoon ja alkoi kirjoittaa eri julkaisuihin eräaiheisia kertomuksia. Hän julkaisi ensimmäisen eräkirjansa vuonna 1968. Kolme vuotta myöhemmin hän kirjoitti kuvauksen jatkosodan aikaisista partisaani-iskuista Pohjois-Suomen siviilikyliin, ja tästä alkoi hänen laaja sotakirjatuotantonsa.
Tikkanen jäi eläkkeelle kapteenina ja hän asettui asumaan Pelloon, missä hän vietti suurimman osan kirjailijanurastaan. Viimeiset elinvuotensa hän asui Turussa omaistensa lähellä. Tikkanen kirjoitti urallaan yli 60 teosta ja jatkoi kirjallista työtään elämänsä viimeisiin päiviin saakka.
Tikkanen tunnettiin sotakirjailijana, mutta myös eräkirjat ovat merkittävä osa hänen tuotantoaan. Hänen kirjailijanuransa alkoi lehtien eräpalstojen avustajana. Esikoisteos Suuntana erämaat ilmestyi vuonna 1968. Varhaisessa tuotannossa vuorottelivat tasaisesti erä- ja sotateemat. Tikkanen itse piti Marskin kaukopartioritareita pääteoksenaan. Hän käytti kaukopartiokirjoissa lähteinään kaukopartiomiesten kätkemiä asiakirjoja. Asiakirjat hän sai veteraaneilta.
Tikkanen pakinoi Tornionlaakso-lehdessä nimellä Närästyksiä. Hän toimi Kirjallinen yhdistys Vestäjien ja Pohjoisten kirjailijoiden puheenjohtajana.
Teokset > Eräkirjoja

Suuntana erämaat (1968)
Runneltu Sompio (1972)
Erätulilla (1975)
Naakimakoppelo (1976)
Jängänpolkijat (1978)
Erämaan kaipaus (1980)
Eräretkiä (1982)
Suuntana Sompio (1983)
Eräkaarre (1987)
Nuuskakairassa (1989)
Muuttunut kaira (1992)
Karhunkaatajia ja erämiehiä (1993)
Aitiopaikkametso (1995)
Erämiehiä hirvijahdissa (1996)
Eräpoluilla ja lohivesillä (1997)
Eräelämyksiä Lapista (1998)
Tapion ja Ahdin antimia (1999)
Kairojen taivaltajia (2000)
Muistojen eräretket (2002)
Myrskyn silmässä (2003) (kirjoituksia aikaisemmista kokoelmista)
Erä- ja rajamiehiä (2003) (kirjoituksia aikaisemmista kokoelmista)
Teokset > Sotakirjoja

Partisaanit hyökkäävät (1971) 4. painos 1997
Sissiprikaatin tuho (1973)
Kanoottisissit (1974)
Sissipartio saarroksissa (1975)
Salamapartio Kantalahteen (1976)
Tuhoojapartio (1977)
Marskin konepistoolimiehet (1978)
Marttinan sissit (1979)
Saksalaisten vankeina (1979)
Summan tulihelvetti (1980)
Lapin kaukopartiot (1981)
Sissi-isku huoltokeskukseen (1981) 3. painos 1998
Kanavapartio (1982)
Kotikontujen sotaa (1983)
Kannaksen sissit (1983)
Kalpa ja teräs (1984)
Yli Syvärin ja Äänisen (1984)
Tavoitteena Tankavaara (1984)
Sissinä selustassa (1985)
Unohtumaton partioretki (1986)
Hyppy helvettiin (1986)
Kannakselta Jäämerelle (1987)
Suurhyökkäyksen selustassa (1988)
Tiedustelijat (1988)
Viimeiset kaukopartiot (1989)
Lapin kuolemankolonnat (1990)
Rautasaappaissa kohti Murmanskia (1991)
Armoa ei tunnettu (1992)
Taistelulähetin sota (1993)
Partioita Lapin sodassa (1994)
Marskin kaukopartioritarit (1995)
Tappajan painajainen (1995)
Päämajan sissit (1996)
Sissiprikaatin tuho (1997)
Kaukopartiosissit rautateillä (2001)
Sotavangit (2002)
Taistojen tie (2003)
Valiosissit kaukopartiossa (2004)
Teokset > Romaaneja

Joonas Kontion hiilivalkea (1977)
Raja-asema (1979)
Kasarmin varjossa (1980)
Revontulten rakkaus (1993)
Mehtäläiset (2005)
Teokset > Nuortenkirjoja

Venevaellus (1978)
Teokset > Muu tuotanto

Partioita Lapin sodassa (1995) äänikirja
Aitiopaikkametso (1996) äänikirja
Lapin sodan syyt ja länsirajan sotatoimet syksyllä 1944-keväällä 1945 (teoksessa: Sota ja evakuointi Pohjoiskalotilla 1944–1945 (1996))
Sissit erikoistehtävissä (1997)
Sissejä ja partisaaneja (1998)
Lappi sodissamme (1999)
Kohtaloita sodissamme (2000)
Lapin vuoden kierto: perukkalaisen ajatuksia 1980-luvulla (2004)
Raja ja kasarmi: muisteluksia sotilaan elämästä (2005, kirjoituksia aikaisemmista kokoelmista)
Aiheesta muualla

Pentti H. Tikkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Lapinkirjailijat
Karisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Transkriptiotekijä

Transkriptiotekijät eli transkriptiofaktorit ovat eukaryoottisolujen proteiineja, jotka tunnistavat DNA:ssa promoottoreita ja tehostajia ja säätelevät siten geenin transkriptiota. Muut proteiinit voivat säädellä transkriptiofaktoreiden aktiivisuutta.
Transkriptiotekijöiden on tunnistettava ja liityttävä DNA:n aloituskohtaan, ennen kuin RNA-polymeraasi voi liittyä siihen. Transkriptiotekijöissä on erilliset domeenit DNA-sekvenssien ja RNA-polymeraasin tunnistamiseen.
Transkriptiotekijät jakaantuvat kolmeen luokkaan.
Yleiset transkriptiotekijät ovat transkriptiolle välttämättömiä proteiineja. Yhdessä RNA-polymeraasin kanssa ne muodostavat perustranskriptiokoneiston.
Ylävirran transkriptiotekijät ovat säätelyn ulkopuolisia proteiineja, jotka kiinnittyvät DNA:han geenin aloituskohdasta ylävirtaan ja säätelevät transkriptiota.
Indusoitavat transkriptiotekijät ovat ylävirran transkriptiofaktoreiden kaltaisia, mutta ne vaativat aktivointia tai inhibointia.
Pimeyttä, pahuutta, kylmyyttä

Pimeyttä, pahuutta, kylmyyttä (Det Svarte Alvor) on norjalainen dokumentti vuodelta 1994. Sen tuotti NRK ja ohjasi Gunnar Grøndahl. Dokumentin kesto on 35 minuuttia.
Dokumentti kertoo black metal-musiikista, sen yhteydestä satanismiin, kirkonpoltoista Norjassa 1990-luvulla, sekä Øystein Aarsethin murhasta. Dokumentti koostuu muun muassa black metal -muusikoiden haastatteluista. Haastateltavana ovat Ihshan yhtyeestä Emperor, Garm yhtyeestä Ulver, Hellhammer yhtyeestä Mayhem, sekä Satyr Satyriconista. Haastattelujen lisäksi dokumentissa on pätkiä Immortalin konsertista. Dokumentti on saavuttanut julkaisunsa jälkeen paljon mainetta black metal -fanipiireissä.