stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saarijärvi (Kuru, Kallio)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°58′20″N, 23°40′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keihäsjoen valuma-alue (35.35)
Laskuoja:  oja Loukkaanojaan 
Järvinumero:  35.353.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  197,3 m  
Rantaviiva:  1,065 km  
Pinta-ala:  4,279 ha  
Saaria:  1 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kallion kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Kalliojärven alueeseen (35.353) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 197,3 metriä mpy.
Scano di Montiferro

| Scano di Montiferro (Iscànu) |
| --- | --- |

 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Scano di Montiferro
 Koordinaatit: 40.215°0′0″N, 8.587°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  60,47 km²
Korkeus:  385 m
Väkiluku:  1 517
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09078
Suuntanumero(t):    0785
Rekisterikilpi:  OR
 
 https://www.comune.scanodimontiferro.or.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Scano di Montiferro (sardiksi Iscànu) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 517 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 60,47 neliökilometriä. Se sijaitsee 385 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scano di Montiferro Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Saarijärvi (Kuru, Vehmaanperä)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°55′45″N, 23°30′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Liinaslammiin 
Järvinumero:  35.345.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171,4 m  
Rantaviiva:  1,523 km  
Pinta-ala:  5,391 ha  
Saaria:  1 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171,4 metriä mpy.
Saarijärvi (Kuru, Kaidankylä)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°54′32″N, 23°31′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Kettuojaan 
Järvinumero:  35.345.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,9 m  
Rantaviiva:  1,897 km  
Pinta-ala:  7,696 ha  
Saaria:  2 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,7 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,9 metriä mpy.
Semipelagiolaisuus

Semipelagiolaisuus on pelagiolaisuudesta 400-luvulla kehittynyt suuntaus, joka pyrki konsensukseen Pelagiuksen sekä Augustinuksen näkemyksien kanssa. Pelagiolaisuuteen liittyy näkemys ihmisen pelastumisesta omin teoin noudattamalla Jumalan lain käskyjä vapaasta tahdostaan sekä käsitys ihmisen kyvystä omin voimin lähestyä Jumalaa ja hakeutua pelastukseen. Semipelagiolaisuus sen sijaan kyllä myöntää ihmisen kykenevän itse lähestymään Jumalaa ja voivan omilla teoillaan ansaita pelastumisensa alkupuoli, mutta katsoo ihmisen tekojen jäävän vajaaksi, ja siksi Jumala tekee loput ihmisten pelastuksen mitan täyttämiseksi. Uskon alku lähtee ihmisestä, Jumala täydentää loput. Semipelagiolaisen näkemyksen mukaan Jumala herättää ensin ihmisessä halun lähestyä luojaansa, jonka jälkeen ihminen omin toimin tekee työtä pelastuakseen. Pelastus siis riippuu sekä Jumalan että ihmisen toimista eli on synergistä.
Katolisessa kirkossa

Katolinen kirkko julisti semipelagiolaisuuden harhaopiksi Orangen kirkolliskokouksessa 529. Se ei kuitenkaan torjunut semipelagiolaisten kanssa yhteistä perisyntikäsitystä, jonka mukaan perisynti ei ole synti sellaisenaan, vaan syntiä aiheuttava tila; tämä käsitys oli muodollisesti hyväksytty jo vuonna 439 Efeson synodissa. Keskiajalla katolinen kirkko kuitenkin vähitellen omaksui käsityksen pelastuksesta Jumalan ja ihmisen yhteistyönä. Niinpä semipelagiolaisuus nousi uudelleen esiin reformaation myötä luterilaisuuden ja ennen kaikkea kalvinismin omaksuman jyrkän, alun perin Augustinuksen muotoileman predestinaatiokäsityksen takia; katolinen kirkko hylkäsi Trenton kirkolliskokouksen myötä tämän opin.
Scottie Ray

| Scottie Ray> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Scott Ray
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1964 (ikä 60)  Milwaukee, Wisconsin
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Silppuri (Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnien) Zane Truesdale (Yu-Gi-Oh! GX)
Aiheesta muualla
IMDb 
Scott Ray (s. 4. kesäkuuta 1964 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kids Entertainmentilla. Hän on muun muassa ääninäytellyt Silppuria Teini-ikäisissä mutanttininjakilpikonnissa ja dubannut englanniksi Zane Truesdalea Yu-Gi-Oh! GX:ssä.
Ääniroolit

| Ilmestymisvuosi | TV-Sarja/elokuva | Rooli | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Pokémon-elokuva: Volcanion ja mekaaninen ihme | Nikola | Dub |
| 2013 | Pokémon-elokuva: Genesect ja legenda herää | Punainen Genesect | Dub |
| 2009 | Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles Forever | Silppuri |  |
| 2007 | Ah! My Goddess: Flights of Fancy | Hikozaemon Otaki, sivuäänet | Dub |
| 2006–2008 | Chaotic | sivuäänet |  |
| 2005–2008 | Yu-Gi-Oh! GX | Zane Truesdale | Dub |
| 2005–2006  | G.I. Joe: Sigma 6 | Long Range |  |
| 2005–2007 | One Piece | Chaka | Dub |
| 2005 | Paljon melua Maggiesta | Stink bugin isä |  |
| 2005 | Tokyo Mew Mew  | Mark, Deep Blue | Dub |
| 2004 | Yu-Gi-Oh! – elokuva | Anubis |  |
| 2003–2009 | Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat | Silppuri |  |
| 2000–2018 | Pokémon | Drake, Alder, sivuäänet | Dub |
| 2000 | Celebrity Deathmatch | sivuäänet |  |
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
AOL television[vanhentunut linkki]
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
CrystalAcids
Scarlatti

Scarlatti on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alessandro Scarlatti (1660–1725), italialainen säveltäjä
Domenico Scarlatti (1685–1757), italialainen säveltäjä, Alessandro Scarlattin poika
Francesco Scarlatti (1666–1741), italialainen säveltäjä, Alessanndro Scarlattin veli
Giorgio Scarlatti (1921–1990), italialainen Formula 1 -kuljettaja
Pietro Filippo Scarlatti (1679–1750), italialainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja
On olemassa myös asteroidi 6480 Scarlatti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Scarlatti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Serhi Lubnin

Serhi Mykolajovytš Lubnin (ukr. Сергій Миколайович Лубнін, ven. Сергей Николаевич Лубнин, Сергеи Николаевич Лубнин; s. 9. syyskuuta 1959, Glazov, Udmurtiаn ASSR [lähde? ]) on neuvostoliittolainen ja ukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, ja jääkiekkovalmentaja. Hänellä on Neuvostoliiton urheilun mestarin arvonimi.
Hän aloitti pelaamisen Glazov Progress -joukkueessa liigakaudella 1976–1977. Hän pelasi myös SKA MVO -joukkueessa. Kaudella 1979–1980 hän aloitti pelaamisen Iževskin Ižstalissa. Hän pelasi joukkueessa vuoden 1986 loppuun asti. Ižstal-seurassa hänellä on pisteiden, maalien ja syöttöjen ennätys Ižstalin puolustajien keskuudessa koko siltä ajalta, kun seura pelasi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa. Lubnin kuuluu viiden parhaan seuran pelaajan joukkoon.
Ennen seuraavaa kautta hän siirtyi Kiovan Sokiliin.
Kaudella 1991–1992 hän siirtyi unkarilaiseen Újpestiin.
Hän oli valmentajana suomalaisessa SuPS-seurassa (1995–1996). Lubnin päätti pelaajauransa Kiovan Berkutissa (1997–1998). Uran aikana hän pelasi myös Britanniassa.
Serhi Kovalenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 |  |  |
|  Pronssia | México 1968 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1970 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1969 |  |  |
|  Pronssia | Espanja 1973 |  |  |
Serhi Ivаnovytš Kovаlenko (ukr. Сергій Іванович Коваленко, ven. Сергей Иванович Коваленко, Sergei Ivanovitš Kovаlenko, 11. elokuuta 1947 Lüshunkou, Neuvostoliiton miehittämä Kiina – 18. marraskuuta 2004 Kiova, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija.
Kovalenko voitti Neuvostoliiton joukkueessa kesäolympialaisista kultaa Münchenissä 1972 ja pronssia Méxicossa 1968, MM-kilpailuista pronssia vuonna 1970 ja EM-kilpailuista kultaa 1969 sekä pronssia 1973.
Serhi Kuliš

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Serhi Kuliš. |  Serhi Kuliš. |  Serhi Kuliš. |  |
Maa:  Ukraina
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | 10 m ilmakivääri |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | 50 metrin kiväärin asentokilpailu |  |
| Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut  | Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut  | Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Kairo 2022 | 50 metrin kiväärin asentokilpailu |  |
|  Hopeaa | Kairo 2022 | 50 metrin kiväärin joukkuekilpailu makuulta |  |
Serhi Volodymyrovytš Kuliš (ukr. Сергій Володимирович Куліш; s. 17. huhtikuuta 1993 Tšerkasy) on ukrainalainen ampuja.
Kesäolympialaisissa 2012 Kuliš sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä 18:nneksi, 50 metrin pienoiskiväärin makuuammunnassa 49:nneksi ja moniasentokilpailussa 14:nneksi. Kesäolympialaisissa 2016 hän voitti 10 metrin ilmakiväärissä hopeamitalin sekä sijoittui 50 metrin pienoiskiväärin makuuammunnassa 32:seksi ja moniasentokilpailussa 14:nneksi. Kesäolympialaisissa 2020 hän sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä 29:nneksi ja 50 metrin pienoiskiväärin moniasentokilpailussa kahdeksanneksi.
Kuliš voitti Kairon MM-kilpailuissa kultaa 50 metrin kiväärin asentokilpailusta. Hän voitti finaalissa puolalaisen Tomasz Bartnik 16–6. Kuliš oli myös mukana Ukrainan hopea saaneessa 50 metrin joukkueessa makuulta. Kulišin kullan ansiosta Ukraina sai myös kiintiöpaikan Pariisin olympialaisiin 2024.
Kuliš sijottui Pariisin olympialaisten 50 metrin ilmakiväärin asentokilpailussa toiseksi. Hänen tuloksensa oli 461,3, kun kilpailun voittanut kiinalainen Liu Yukunin tulos oli 463,6.
Olympiahopean myötä Kulišille myönnettiin vuonna 2016 Ansioritarikunnan III luokan mitali.
Scareware

Scareware on uudenlainen ja nopeasti leviävä haittaohjelman luokka, jonka tarkoituksena on pelotella uhriaan ja saada hänet pelko-, ahdistus- tai šokinomaiseen tilaan, esimerkiksi väärillä virustartuntahälytyksillä. Tyypillisimmät scareware-ohjelmat ovat rogueware-ohjelmia, eli valevirustorjuntaohjelmia jotka lähettävät ponnahdusikkunoilla jatkuvasti uusia valheellisia virusvaroituksia ja painostaen uhriaan ostamaan ohjelman täyden version, jotta hän saisi poistettua virukset, mutta vaikka maksaisikin ohjelmasta, on hyvin epätodennäköistä, että ostosta saa mitään vastinetta.
Seth Wähä

Seth Joel Wähä (6. toukokuuta 1888 Turku – 30. elokuuta 1958) oli suomalainen kuvataiteilija, joka kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua vuosina 1913–1916 ja sen jälkeen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1916–1918. Hän debytoi vuonna 1918.
Seth Wähän vanhemmat olivat maalarimestari Johan Petter Wähä ja Vilhelmiina Juhanintytär. Hän oli aviossa Saima Elvira o.s. Granbom-Lahtosen kanssa. Wähä kuten useimmat taiteilijat hankki taiteen ohella elantonsa muusta työstä. Hän toimi kirjanpitäjänä vuosina 1918–1955.
Rock and Roll All Night Long

| Rock and Roll All Night Long Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Äänitetty : Live: maalis- & kesäkuu 1973  Studio: kesä 1973
 Studio : Finnlevy-studio, Helsinki
 Julkaistu: elokuu 1973
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Måns Groundstroem
 Tyylilaji: rock and roll, rhythm and blues
 Kesto: 39.26
 Levy-yhtiö: Love Records
Muut kannet
   Vinyylipainoksen takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 9. (Mitä Suomi soittaa)  (Lisää listasijoituksia)
Hurriganesin muut julkaisut
|   | Rock and Roll All Night Long 1973 | Roadrunner 1974 |
Singlet albumilta Rock and Roll All Night Long
 ”Say Mama" / "My Sweet Lily” Julkaistu: 1992
Rock and Roll All Night Long on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen elokuussa 1973 julkaistu esikoisalbumi, joka sisältää sekä live- että studiomateriaalia. Albumin musiikki on pääasiassa suoraviivaista rockia, mutta mukana on myös rhythm and bluesia, ja pienemmissä määrin sillä kuuluu yhtyeen alkuajoille tyypillinen blues rockin ja progressiivisen rockin vaikutus. Hurriganesin kokoonpano albumilla on Remu Aaltonen (laulu, rummut), Cisse Häkkinen (bassokitara, laulu) ja Albert Järvinen (kitara).
Levyn raidat 1–4 äänitti Måns Groundstroem yhtyeen esiintymisissä maalis- ja kesäkuussa ja raidat 6–11 Jukka Teittinen Finnlevyn studiossa kesällä 1973. Viides kappale ”Sweet Sue” äänitettiin osittain livenä ja osittain studiossa. Levy-yhtiö Love Recordsin tavoitteena oli taltioida yhtyeen keikkojen tunnelma levylle. Samoissa esiintymisissä äänitettiin myös kappaleet ”Hey Mr. Fancy” ja ”Hear Me Calling”. Ne jäivät pois albumilta, mutta ne julkaistiin myöhemmin samana vuonna kokoelmalla Rock & Roll Juhlaa 3 ja vuonna 1997 kokoelmalla 25 Golden Greats.
Rock and Roll All Night Long nousi Mitä Suomi soittaa -listalla korkeimmillaan yhdeksänneksi. Vuoden 1974 loppuun mennessä albumin myynti oli ylittänyt 15 000 kappaleen kultalevyrajan. Kultalevy oli Love Recordsin ensimmäinen.
Tausta

Vuonna 1971 perustettu Hurriganes työskenteli ahkerasti jo kolmatta vuotta, ja yhtye oli tanssipaikoilla hyvin suosittu. Suosion kasvaessa kuulijat olivat yhä useammin alkaneet tiedustella yhtyeeltä levyä. Rumpali-laulaja Remu Aaltonen totesi yhtyeen julkaisevan levyn sitten, kun joku pyytää sellaisen tekemään.
Levy-yhtiö Love Recordsin Atte Blom kiinnostui Hurriganesista nähtyään sen esiintymässä Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla. Ensimmäisenä Hurriganesin musiikilliset ja kaupalliset mahdollisuudet oli kuitenkin huomannut Loven vakiotuottaja, Blues Sectionissa ja Tasavallan Presidentissä bassokitaraa soittanut Måns Groundstroem. Loven lisäksi Jukka Kuoppamäen pieni Satsanga Records oli kiinnostunut julkaisemaan Hurriganesin musiikkia. Vanhojen ystävyyssuhteiden ansiosta Groundstroem sai kuitenkin yhtyeen tekemään sopimuksen Loven kanssa. Kyseessä oli Loven ensimmäinen huolellisesti suunniteltu kirjallinen levytyssopimus, kun aiemmat sopimukset olivat olleet enimmäkseen suullisia. Love teki lisäksi erillisen levytyssopimuksen yhtyeen kitaristin Albert Järvisen kanssa soololevyä varten.
Työstö > Valmistautuminen

Hurriganesin suosion yhä kasvaessa Love Records ehdotti yhtyeelle kokonaisen albumin tekemistä. Tarjous oli poikkeuksellinen, sillä levytysura oli tuolloin tapana aloittaa singlellä. Englanninkielinen rocklevy oli myös taloudellinen riski, vaikka Love olikin julkaissut sellaisia arvostetuilta Wigwam- ja Tasavallan Presidentti -yhtyeiltä. Ne ja muut rockyhtyeet levyttivät kuitenkin harvakseltaan, eivätkä myyntiluvut olleet suuria. Rockia kuuntelevat suosivat pääasiassa ulkomaisia esiintyjiä, ja myös suomeksi laulettu iskelmä myi hyvin. Toisaalta Hurriganesin albumin tekemistä puolsivat yhtyeen suuri keikkasuosio ja yhtyeen tuttuus rockyleisölle.
Albumi päätettiin jakaa puoliksi live- ja studiomateriaalin kesken. Syitä oli useita, mutta ennen kaikkea kyse oli Hurriganesin vahvuudesta livetilanteissa: Atte Blomin mukaan ajatuksena oli, että yhtyeen ”keikoilla ollut taika” pitäisi saada taltioitua livenä sen sijaan, että äänityksiä tehtäisiin ensisijaisesti studiossa. Lisäksi ratkaisulla saatiin pienennettyä taloudellista riskiä, koska liveäänitykset tulivat halvemmiksi kuin kallis studiotyöskentely.
Albumin tuottajaksi ja liveosuuden äänittäjäksi valittiin Måns Groundstroem. Hän oli maininnut suunnitelmistaan nauhoittaa livelevy jo talvella 1973 Musa-lehden haastattelussa, vaikka levytyssopimuksesta ei ollut vielä päätöstä.
Työstö > Livemateriaali

Måns Groundstroem oli valmis Hurriganesin esikoisalbumin liveäänitysten tekoon heti, kun Love Recordsin Atte Blom oli antanut siihen suostumuksensa. Loven työntekijä ja yksi sen perustajista, Christian Schwindt, myönsi Groundstroemille viisi tuhatta markkaa sekä äänityslaitteiston, joka löydettiin Matti Sarapaltion MS-Audiotronilta. Laitteistoon kuului Revoxin kaksiraitanauhuri, jolla pystyi äänittämään erikseen myös kaksi monoraitaa. Lisäksi hankittiin Sarapaltion rakentama kuusikanavainen stereomikseri sekä vanhanmallisia Shuren mikrofoneja, kuusi mikrofonitelinettä, piuhat ja kuulokkeet. Groundstroem kertoi jälkeenpäin, että äänityslaitteisto oli hyvin alkeellinen, koska hän osti halvimman mahdollisen kaluston, jonka määrärahalla sai.
Love Recordsin suunnitelma ei vakuuttanut kaikkia. Livenauhoitukset eivät olleet Suomessa onnistuneet aina edes tyydyttävästi, ja yhtye itsekin epäili lopputulosta. Remu Aaltonen oli kunnianhimoinen eikä ymmärtänyt, miksei Hurriganesin ensimmäistä levyä pyrittäisi tekemään niin hyvin kuin mahdollista. Hän kutsuikin albumin tuottamista ”alennusmyyntilinjaksi”. Basisti Cisse Häkkinen ajatteli myönteisemmin, sillä hänen mielestään livelevy olisi totuudenmukainen eivätkä sitä kuunnelleet pettyisi nähdessään yhtyeen keikalla.
Groundstroem ryhtyi äänittämään livemateriaalia kevättalvella 1973. Haminan työväentalolla äänitettiin 21. maaliskuuta, Helsingin työväentalolla 24. maaliskuuta ja Klaukkalan Ultra Discossa 1. kesäkuuta. Korkeatasoisimpana pidettiin Klaukkalan äänityksiä, joten niistä rakentui albumin liveosuus. Groundstroem itse ei enää myöhemmin muistanut, missä mikin kappale on nauhoitettu, mutta hänen mukaansa levylle kuitenkin valittiin onnistuneimmat äänitykset. Alkeellisen tekniikan vuoksi materiaali ei kuitenkaan ollut teknisesti kovinkaan laadukasta. Lisäksi Groundstroemin oli miksattava kappaleet heti paikan päällä eikä jälkeä voinut enää juurikaan hioa myöhemmin studiossa. Haasteellista oli myös laitteiston kuljettaminen, mikitykset ja piuhoitukset, mikä oli työlästä ja aikaa vievää. Lisäksi keikkapaikat olivat äänityksen kannalta keskenään hieman erilaisia. Groundstroemin mukaan valmiita äänityksiä kuunnellessa huomattiin, ettei nauhalle ollut kertynyt riittävästi käyttökelposta materiaalia. Osa kappaleista ei toiminut eikä osaa yhtye halunnut albumille.
Mikrofonit nauhoitettiin seuraavasti:
1. kanava: Remu Aaltosen laulu
2. kanava: bassorumpu
3. kanava: virvelirumpu
4. kanava: rumpujen lautaset
5. kanava: kitara
6. kanava: bassokitara
Klaukkalassa Cisse Häkkisen laulua ei mikitetty, koska kanavat eivät riittäneet. Lisäksi oli sovittu, että hän laulaisi kappaleen ”Sweet Sue” lauluosuuden studiossa, vaikka kappale muuten äänitettiinkin livenä. Haminan ja Helsingin työväentalolla Häkkisen laulu oli mikitetty, toisin kuin Remu Aaltosen virvelirumpu.
Keikoilla äänitettiin myös kappaleet ”Hear Me Calling” ja ”Hey Mr. Fancy”. Niitä ei kuitenkaan valittu Hurriganesin albumille, vaan ne julkaistiin samana vuonna Love Recordsin kokoelmalla Rock & Roll Juhlaa 3. Haminan työväentalon esiintymisestä julkaistiin vuonna 2011 albumi Live in Hamina 1973.
Työstö > Studiomateriaali

Koska esityksistä ei saatu tallennettua tarpeeksi äänentoiston kannalta riittävän hyvälaatuista materiaalia, äänityksiä piti tehdä myös studiossa. Studio-osuuden äänitti saman vuoden kesällä Jukka Teittinen Helsingin Kulttuuritalolla sijainneessa Finnlevyn studiossa. Cisse Häkkisen mukaan studioäänitykset tehtiin pienellä budjetilla parissa päivässä.
Vaikka Hurriganes ei ollut aikaisemmin työskennellyt studiossa, ilmapiiri ei ollut Groundstroemin mukaan vaivautunut ja yhtyeen soittorutiini ja kunnianhimo olivat korkealla. Remu Aaltonen, joka ei ollut tottunut kuulemaan omaa lauluaan, ei pitänyt siitä, miltä hänen laulunsa kuulosti nauhalla. Siksi hän vaati jatkuvasti lauluraidan miksaamista hiljaisemmaksi. Hän on kuitenkin kehunut äänittäjä Teittisen työskentelyä:
»Se kundi oli normaali äänittäjä eikä se ollu tehny tommosta kamaa – mä en muista kuka se oli, oisko Teittinen. Mulla on semmonen kuva, että se oli joku ihme kuikelo mikä veti piippua, ja kokoajan rassas sitä eikä paljon puhunut, tuhisi vaan. Mutta se vääns aika hyvin niitä nappuloita kumminki. Aina kun mä jostain sanoin sille, jostain kaiustakin, se ei hakenu, se laitto sen heti.» 
(Remu Aaltonen)
Studiokappaleissa ei juurikaan tehty päällekkäisäänityksiä tai käytetty muita tehosteita. Lauluja tuplattiin hieman, ja Albert Järvinen soitti komppi- ja soolokitarat erikseen. Aaltonen piti kuria ja Atte Blomin mukaan kielsi monesti Järvistä ”soittamasta jazzia”, koska Järvinen kuunteli ja osasi soittaa musiikkia, joka erosi Hurriganesin perusrockista. Studiokappaleista osan miksasi Finnlevyn studiossa Ronnie Kranck ja osan Finnvox-studiossa Paul Jyrälä ja Antti Joki.
Atte Blom on jälkeenpäin kehunut Hurriganesin studiotyöskentelyä vakuuttavaksi. Hänen mielestään studiopuolen suoraviivaisemmat kappaleet olivat onnistuneimpia ja kitaristi Järvinen niissä parhaimmilaan. Hän on muistellut studioäänitysten jälkeen yleisen mielipiteen olleen se, että albumi olisi sittenkin pitänyt tehdä kokonaan studiossa, mutta levy-yhtiössä ei ollut uskottu yhtyeen onnistuvan luomaan keikoiltaan tuttua tunnelmaa.