stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johann Walter-Kurau
Elämänvaiheita

Walter-Kurau opiskeli taidetta Pietarin taideakatemiassa, missä hän ystävystyi latvialaisten taideopiskelijoiden Janis Rozentālsin ja Vilhelms Purvitisin kanssa. Taideakatemiassa Walter-Kurau omaksui akateemisen realismin, mutta saatuaan vaikutteita Keski-Euroopasta hänen tyylinsä muuttui ensin impressionismiksi ja vähän myöhemmin kohti ekspressionismia.
1900-luvun alussa Walter-Kurauta pidettiin yhtenä lupaavimmista latvialaisista taidemaalareista. Hän muutti vuonna 1906 Dresdeniin eikä enää palannut synnyinmaahansa. Saksassa hän otti käyttöön sukunimen Walter-Kurau ja Berliiniin hän asettui asumaan vuodenvaihteessa 1916–1917. Berliinistä tuli hänelle kotikaupunki loppuelämän ajaksi. Hän teki tuolloin myös monia maalausmatkoja.
Asetuttaan Berliiniin Walter-Kurau työskenteli taideopettajana. Hänen poismenonsa jälkeen muutama hänen oppilaistaan järjesti hänelle Berliinissä muistonäyttelyn. Hänen taiteensa sai lehdissä vaihtelevia arvioita, mutta hänen merkitystään taideopettajana ei kiistetty.
Latvian kansallisen taidemuseon kokoelmissa on 120 Walter-Kuraun teosta.
Aiheesta muualla

Walter-Kurau in Leicesters Collection
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Walter-Kurau: Pojat uimassa - Google Art Project
Käännös suomeksi
Mswati II

Mswati II (voidaan kirjoittaa myös Mswazi II) oli eteläisen Afrikan kuningas ja nykyisin swazeina tunnettu kansa on nimetty hänen mukaansa.
Mswati II oli Sobhuza I:n ja tämän vaimon Thandilen poika. Hän syntyi noin vuonna 1825 lähellä Manzinia nykyisen Swazimaan alueella. Hän peri kuninkuuden isältään 1830- ja 1840-lukujen taitteessa, mutta virallisesti hänestä tuli kuningas ympärileikkauksen jälkeen vuonna 1845.
Kuninkaana Mswati II joutui vastaamaan buurien invaasioon itäisen Transvaalin alueella sekä kilpailemaan Mpanden johtamien zulujen kanssa maa-alueista Ingwavuma-joen ympäristössä. Mswati II ulotti valtakuntansa kattamaan isänsä hallinnoimien alueiden ohella nykyisen Swazimaan alankoalueille ja loi hallinnoimistaan alueista voimakkaan kuningaskunnan. Gazan kuningaskunnan hallitsijan Soshanganen kuoltua noin vuonna 1858 tai 1859 Mswati II pyrki liittämään Gazan alueita omaan valtakuntaansa. Tästä seurasi kuitenkin pitkä sarja sotia ja yhteenottoja. Vuoteen 1865 mennessä swazit kuitenkin hallitsivat alueita nykyisen Swazimaan alangoilta itään Maputonlahdelle (nykyisin Mosambikia) saakka. Elokuussa 1865 Mswati II kuitenkin kuoli hänen menestyksensä ollessa huipussaan. Mswati II:n seuraajat Ludvongo ja vuodesta 1874 eteenpäin hallinnut Mbandzeni eivät kuitenkaan onnistuneet säilyttämään valtakuntaa yhtä laajana ja voimakkaana buurien maa-alueiden valloituksia vastaan sekä kilpailussa alueen luonnonvaroista.
John Ellerton

John Ellerton
John Ellerton (16. joulukuuta 1826 Clerkenwell, Middlesex, Englanti – 15. kesäkuuta 1893 Torquay, Devon, Englanti) englantilainen anglikaaninen pappi, virsirunoilija ja hymnologi.
Ellerton opiskeli Trinity Collegessa, Cambridgessa ja suoritti tutkintonsa 1854. Pappisvihkimyksensä jälkeen 1850 hän toimi pappina useissa eri seurakunnissa eri puolilla Englantia ja parin vuoden ajan Italiassa. Lopulta hän toimi Essexissä pienen seurakunnan kirkkoherrana ja aivan elämänsä lopulla hän sai arvonimen St. Albanin tuomiokirkon kaniikki (canon of St. Albans Cathedral)
The day Thou gavest, Lord. Kirjassa Church hymns with tunes (1874)
Ellerton tunnetaan hymnologina, virsitutkijana ja virsirunoilijana. Hän on kirjoittanut yli 80 virttä, kääntänyt virsiä erityisesti latinasta englanniksi ja toimittanut virsikirjoja. Tärkeimpiä hänen toimittamiaan ja julkaisemiaan virsikirjoja ovat Hymns for Schools and Bible Classes (1859), Church Hymns (1871), The Children’s Hymn Book, Hymns, Original and Translated (1888). Hänen panoksensa oli merkittävä Hymns Ancient and Modern -kirjan uudistamisessa 1875. Hänen virtensä ovat edelleen suosittuja. Niistä tunnetuin on iltavirsi "The Day Thou Gavest, Lord, is Ended". Sitä on laulettu muun muassa kuningatar Viktorian 60-vuotishallitsijajuhlassa 1897 ja juhlatilaisuudessa, kun Hongkong siirtyi Kiinan hallintaan 1997.
Ellertonin virsiä on suomeksi vain muutama.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa
virsi 829 "Oi Herra, ei voi tavoittaa" (God of the living, in Whose eyes, suom. Pekka Kivekäs 1997).
Ruotsin kirkon virsikirjassa
virsi 91 "On päivä mennyt, Jumalamme" (The day Thou gavest, Lord, suom. William Snell 1967, uud. suom. Niilo Rauhala 1994)
virsi 486 "Oi Herra, ei voi tavoittaa" (God of the living, in Whose eyes, suom. Pekka Kivekäs 1997).
Adventtikirkon laulukirjassa Seurakunta laulaa
laulu 71 "Tää levon päivä on" (suom. Maria Louesola).
Hengellisiä lauluja ja virsiä
laulu 508 "Sun päiväs, Herra, pois jo kulki" (The day Thou gavest, Lord).
Naskuttajanlampi

| Naskuttajanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°08′49″N, 25°21′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  oja Heinäojaan 
Järvinumero:  14.284.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  165,4 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,505 km  
Pinta-ala:  1,044 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNaskuttajanlampi 
Naskuttajanlampi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Parkkolan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,4 metriä mpy.
Monni

| Monni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Hävinnyt  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Monnit Siluridae
Suku::  Silurus
Laji::  glanis
Kaksiosainen nimi
 Silurus glanis  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Monni Wikispeciesissä   Monni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Monnin päässä on pitkiä viiksisäikeitä.
Monnin pituus tässä 124 cm.
Monni eli säkiä (Silurus glanis) on monnikaloihin kuuluva kookas makean veden petokala.
Ulkonäkö ja koko

Monni muistuttaa jonkin verran madetta, muttei ole sille mitään sukua. Ruumis on edestä liereä mutta takaa kalamaisesti litistynyt. Pää on kookas ja kuono pyöreä. Suu on huomattavan suuri, pienten piikkihampaiden täyttämä, ja sitä ympäröi kuusi viiksisäiettä. Silmät taas ovat kovin pienet. Selkäevä ja vatsaevät ovat pienet, mutta peräevä on pitkä ja leveä ja ulottuu pyrstöevään asti.
Monni voi kasvaa usean metrin mittaan, mutta yleensä saaliiksi saadaan puolen-puolentoista metrin mittaisia alle 40-kiloisia kaloja. Yli kolmimetrisistä ja 150-kiloisia suurmonneja on pyydystetty niin Ruotsista, Virosta kuin muualtakin, ja Venäjällä on saatu pyydystettyä neljämetrisiäkin. Suurimpien ja vanhimpien monnien arvellaan olevan 5–6-metrisiä. Ne voivat painaa jopa 300 kilogrammaa. Monni kasvaa nopeasti ja voi elää kymmeniä vuosia. Kaksivuotiaat monnit ovat toistakiloisia ja kymmenessä vuodessa kalojen pituus on yli metrin. Monni on sukukypsä 3–5-vuotiaana, alle 2-kiloisena.
Levinneisyys

Monni on Keski- ja Itä-Euroopan ja Keski-Aasian kala, jonka levinneisyys lännessä ulottuu Ranskaan ja Reinin alueelle. Esiintymisen painopiste on kuitenkin Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa joissa. Pohjoisimpana se esiintyy Karjalan tasavallassa Äänisen vesistöalueella, kuten Suojoessa. Nykyisin Suomea lähimmät monnit elävät Leningradin alueella Taipaleenjoen suun hitaasti virtaavissa osissa. Laji on siellä kuitenkin hyvin harvinainen ja mahdollisesti jo hävinnyt. Monneja elää myös muutamissa Laatokan Karjalan itäosan joissa sekä eteläiseen Laatokkaan laskevissa joissa, kuten Olhavanjoessa. Lähes kaikki Karjalan monnipopulaatiot ovat pienentyneet, syynä siihen pidetään vesien saastumista. Myös Keski-Ruotsissa ja Virossa Peipsijärven-Võrtsjärven alueella on yhä jonkin verran monneja.
Levinneisyys > Suomen monnin häviäminen

Suomessa monni ei liene koskaan ollut kovin yleinen ja laajalle levinnyt laji. 1800-luvun alkupuolella monnia esiintyi Suomessa Vanajaveden vesistön alueella ainakin Janakkalassa, Hattulassa, Lammilla ja Kalvolassa, sekä Karjalankannaksen vesistöissä. Melko varmoja havaintoja monnista tunnetaan samalta ajalta myös Ähtäristä, Puulavedeltä ja Ruokolahdelta. Nyky-Suomen alueen viimeiset sisävesien monnit pyydettiin Janakkalan Kernaalanjärvestä vuonna 1866. Kaksi vuotta aiemmin samasta järvestä oli noussut 171 cm:n mittainen yksilö. Suomen vakituisesta kalastosta monni poistui Pariisin rauhassa, kun monnin esiintymisalueet Karjalankannaksella siirtyivät Neuvostoliitolle. Suomenlahdesta monneja saatiin satunnaisesti 1960-luvulle asti. Tiettävästi monni on havaittu tuolla vuosikymmenellä Pernajan edustalla. Sitä edellinen havainto on vuodelta 1953 Kotkan Kymijoen itähaaran edustalta.
Lämpimiä vesiä suosivana kalana monni oli Suomessa levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla. Tämä lienee yksi syy lajin katoamiseen Hämeestä: vähenemisen arvellaan alkaneen jo parituhatta vuotta sitten ilmaston kylmenemisen myötä. Monnin lopullisen häviämisen syynä lienee kuitenkin ollut ihmisen tekemät toimenpiteet vesistöissä. Esimerkiksi Kernaalanjärvestä laji hävisi vedenpinnan laskun ja puunjalostustehtaan jätevesien vuoksi.
Syyskuussa 2024 Kotkan tienoilla tehtiin reilun puolivuosisadan jälkeen uusi monnihavainto, kun 63 cm pitkä yksilö jäi kotkalaisen kalastajan Antero Halosen rysään. Hänen rysäänsä oli pari vuotta aiemmin jäänyt myös Haminan mursu. On vielä epäselvää merkitseekö tämä monnien palaamista Suomenlahteen, vai onko kyseessä Laatokan vesistöistä tullut yksittäistapaus.
Monni toimitettiin  Kotkan akvaariokeskus Maretariumiin, missä se on aluksi kaksi viikkoa karanteenissa ja sen jälkeen pääsee yleisön nähtäville. Kun se on tarpeeksi iso, kenties 20 vuoden kuluttua, se siirretään akvaariokeskuksen Itämeri-altaaseen.
Elintavat

Monnit saalistavat pääasiassa öisin. Päiväsaikaan ne lepäilevät pohjalla. Saaliiksi niille kelpaavat lähes kaikki vesieläimet, kuten erilaiset kalat, sammakot ja nuoret vesilinnut. Suurten yksilöiden kerrotaan syöneen Keski-Euroopassa jopa jokea ylittäneitä kulkukissoja. Ihmiselle monneista ei kuitenkaan ole vaaraa.
Monni kutee veden lämmettyä kesä-elokuussa. Naaras laskee munat koiraan kaivamaan pesäkuoppaan, joka sijaitsee matalassa vedessä kasvillisuuden joukossa. Kutukertoja on useita. Koiras vartioi ja puolustaa sekä kehittyviä mätimunia että pieniä poikasia.
Poikaset syövät aluksi planktonia ja pieniä pohjaeläimiä, mutta kasvun myötä ne siirtyvät suurempiin saaliisiin.
Kalastus

Monni on lähes ainoa kalalaji, jolle kalastettaessa syötin hajulla on merkitystä ja voimakashajuisia syöttejä käytetään usein monnin kalastuksessa.
Aiheesta muualla

Silurus glanis (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Maa- ja metsätalousministeriö 2005: Monnin palauttaminen Hämeeseen (pdf-tiedosto)
Kaarlo Castrén : Monnia vaanimassa, Suomen Kuvalehti, 20.08.1927, nro 34, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159323  Wikispecies: Silurus glanis  ADW: Silurus_glanis  BioLib: 15715  BOLD: 278848  CoL: 6YPTG  EPPO: SILUGL  Fauna Europaea: 304648  Fauna Europaea (new): 9d9793a1-b50d-4081-b1d0-d442844f9ced  FishBase: 289  GBIF: 2337607  iNaturalist: 112581  IRMNG: 10715940  ISC: 64279  ITIS: 164068  IUCN: 40713  NBN: NHMSYS0000544758  NCBI: 94993  Observation.org: 2210  OBIS: 154677  Open Tree of Life: 272344  Plazi: 9D2BB9BC-9F33-4B05-48B0-BC91DFB71BC5  WoRMS: 154677  ZooBank: E32024FD-F373-471A-B6D6-9954F441A7F0  Laji.fi: MX.53178
Pyssyjärvi (Jyväskylä)

| Pyssyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°11′25″N, 25°23′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  oja Naulapuroon 
Järvinumero:  14.284.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,1 m  
Pituus:  680 m  
Leveys:  400 m  
Rantaviiva:  1,913 km  
Pinta-ala:  18,754 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPyssyjärvi 
Pyssyjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Ylä-Muuratjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,8 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä mpy.
Tyryjärvi

| Tyryjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°21′44″N, 25°04′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskuoja:  Tyrynoja Vesijakoon 
Järvinumero:  14.252.1.041
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,6 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,407 km  
Pinta-ala:  1,062 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTyryjärvi 
Tyryjärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella Vesijaon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,6 metriä mpy.
Zülpich

| Zülpich |
| --- | --- |

 vaakuna
 Zülpich
 Koordinaatit: 50°42′N, 6°39′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Euskirchenin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  101,0 km²
Korkeus:  180 m
Väkiluku (2023)  (31.12.2023):  21 375
 – Väestötiheys:  212 as./km²
Postinumero:  53909
Suuntanumero(t):  02252, 02251, 02256, 02425
 
 www.zuelpich.de 
Zülpichin sijainti Euskirchenin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Zülpich on kaupunki Nordrhein-Westfalenissa läntisessä Saksassa. Siellä harjoitetaan muun muassa kemian teollisuutta ja autoalan alihankintaa. Kaupungin väkiluku on noin 21 000. Noin kolmasosa Zülpichin väestöstä asuu kantakaupunki Zülpichissä.
Maantiede

Zülpich sijaitsee noin 35 kilometriä Kölnistä etelälounaaseen. Maanteitse etäisyys on noin 52 kilometriä.
Historia

Varhaisin kirjallinen maininta Zülpichistä on vuodelta 70 jaa. latinalaisittain nimellä Tolbiacum. Keskiaikana sitä suojaamaan rakennettiin linnoitus ja kaupunkioikeudet se sai 1200-luvun alkupuoliskolla. Lokakuussa 1864 Zülpich liitettiin rautatieverkkoon (Bördebahn). Sen alue moninkertaistui vuoden 1969 kuntaliitosten seurauksena. Nykyinen Zülpich koostuu kantakaupungista ja 24 siihen liitetystä osa-alueesta.
Zülpichin historiaan liittyy Tolbiacin taistelu, joka lienee käyty Zülpichin liepeillä vuonna 496. Frankit ja alemannit taistelivat toisiaan vastaan.
Zülpichin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa kirkko St. Peter, joka mainitaan ensi kerran vuonna 848.
Talous ja liikenne

Zülpichin yrityksiä ovat muiden muassa Takasago Europe GmbH (kemikaalit, aromit), Autohaus Anton Gotzen GmbH & Co. KG (autokauppa) ja Vetter GmbH (autoteollisuus). Zülpichin rautatieasema, Bahnhof Zülpich, sijaitsee niin kutsutun Bördebahnin varrella. Maantieliikenteen yhteyksiä ovat Bundesstraße 56, Bundesstraße 265 ja Bundesstraße 477.
Aiheesta muualla

Zülpich, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Zülpich
Käännös suomeksi
Mathurin Jacques Brisson

Mathurin Jacques Brisson (30. huhtikuuta 1723 Fontenay-le-Comte – 23. kesäkuuta 1806 Croissy) oli ranskalainen eläintieteilijä ja luonnonfilosofi.
Nuorena Brisson keskittyi luonnonhistorian tutkimiseen. Hän julkaisi kaksi merkittävää teosta: Le Règne animal (1756) ja Ornithologie (1760). Vuonna 1759 hänestä tuli Ranskan tiedeakatemian jäsen.
René Antoine Ferchault de Réaumurin kuoleman jälkeen, jonka apulaisena Brisson toimi, hän luopui luonnonhistoriasta ja sai luonnonfilosofian professuurin Collège de Navarresta ja myöhemmin Pariisista. Hänen merkittävin julkaisunsa tältä alalta oli Pesanteur Spécifique des Corps (1787), mutta hän julkaisi fysikaalisista ominaisuuksista myös useita muita kirjoja, jotka olivat aikanaan huonomaineisia.
Brisson nimesi linnuista varpusten suvun Passer. Hänen kunniakseen on nimetty samettikardinaali (Cyanocompsa brissonii).
Teokset

Regnum animale in classes IX distributum sive Synopsis methodica. Haak, Paris, Leiden 1756–62.
Ornithologia sive Synopsis methodica sistens avium divisionem in ordines, sectiones, genera, species, ipsarumque varietates. Bauche, Paris, Leiden 1760–63.
Supplementum Ornithologiæ sive Citationes, descriptionesque antea omissæ & species de novo adjectæ, ad suaquaque genera redactæ. Paris 1760.
Lettres de deux Espagnols sur les manufactures. Vergera 1769.
Dictionnaire raisonné de physique. Thou, Paris 1781–1800.
Observations sur les nouvelles découvertes aërostatiques. Lamy, Paris 1784.
Pesanteur spécifique des corps. Paris 1787.
Traité élémentaire ou Principes de physique. Moutard & Bossange, Paris 1789–1803.
Trattato elementare ovvero Principi di fisica. Grazioli, Florenz 1791.
Die spezifischen Gewichte der Körper. Leipzig 1795.
Suplemento al Diccionario universal de física. Cano, Madrid 1796–1802.
Principes élémentaires de l'histoire naturelle et chymique des substances minérales. Paris 1797.
Anfangsgründe der Naturgeschichte und Chemie der Mineralien. Mainz 1799.
Instruction sur les nouveaux poids et mesures. Paris 1799.
Elémens ou Principes physico-chymiques. Bossange, Paris 1800.
Elements of the natural history and chymical analysis of mineral substances. Ritchie, Walker, Vernor & Hood, London 1800.
Tratado elemental ó principios de física. Madrid 1803/04.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Oi herää, pikku Betlehem

O little town of Betlehem
Oi herää, pikku Betlehem on suomenkielinen käännös englanninkielisestä joululaulusta O little town of Bethlehem. Laulu on tunnettu eri puolilla maailmaa erikielisinä käännöksinä.
Laulun sanat runoili 1868 pyhäkoulua varten yhdysvaltalainen Phillips Brooks (1835–1893), episkopaalisen kirkon piispa Massachusettsissa. Innoituksen virteen hän sai käynnistään Betlehemissä jouluna 1865. Englanninkielisen tekstin painopisteitä ovat joulun tapahtumapaikan, Betlehemin kuvailu ja joulun tapahtumien sisällön tulkinta. Hän on kertonut kokemuksestaanː ”Muistan, miten seisoin vanhassa kirkossa Betlehemissä, lähellä sitä paikkaa, jossa Jeesus syntyi. Muistan miten koko kirkko kaikui tuntikausia loistavia ylistyshymnejä Jumalalle; jälkeen päin minusta on aina uudelleen tuntunut kun kuulisin nuo äänet ja soinnut, jotka tunsin niin hyvin ja jotka kertovat toinen toisilleen Vapahtajan ihmeellisestä syntymäyöstä"
Forest Green sävelmä
Amerikassa tekstiin liittyi Brooksin seurakunnan urkuri Lewis H. Rednerin kirjoittama sävelmä. Kun teksti tuli 1906 The English Hymnal-kokoelmaan, sen toimittaja, säveltäjä Ralph Vaughan Williams halusi siihen toisen sävelmän, joka pohjautuu englantilaiseen balladiperinteeseen. Sävelmä on vanha englantilainen kansanlaulu, joka tunnetaan nimellä "Forest Green". Sen Williams oli itse merkinnyt muistiin 1903.  Myös Suomessa lauluun on liitetty molemmat sävelmät. Rednerin sävelmä on käytössä muun muassa Siionin kanteleessa ja Hengellisessä laulukirjassa.
Brooksin laulussa  oli alkuaan viisi säkeistöä, mutta siitä on olemassa säkeistömäärältään erilaisia versioita.
Laulusta on tehty useita suomennoksia, muun muassaː
Oi herää, pikku Betlehem, et nukkua nyt saa (Suom. tuntem. Uud. suom. Anna-Maija Raittila 1995)
Ruotsin kirkon virsikirja 115
Seurakunta laulaa 130:
Cantemus 68
Beetlehem, pieni kaupunki, nyt yössä levähdät
Siionin Kannel:28
Laula, kaikki maa 9
Nyt Beetlehemin seimehen On Jeesus syntynyt.
Hengellinen laulukirja 41
Oi Beetlehem, sä pienoinen, min peittää tyyni yö (Suom. V. Arti)
Suuri joululaulukirja
Matala Kotajärvi

| Matala Kotajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°11′43″N, 25°22′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  oja Pyssyjärveen 
Järvinumero:  14.284.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,4 m  
Pituus:  470 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  1,671 km  
Pinta-ala:  8,31 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMatala Kotajärvi 
Matala Kotajärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Kalliokylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,4 metriä mpy.
Luettelo joista pituuden mukaan

Tämä on luettelo maailman pisimmistä joista. Pituus on laskettu sivujoen lähteestä, mikäli näin saatu pituus on varsinaista jokea suurempi. Jokien ilmoitettu pituus vaihtelee jonkin verran tietolähteestä ja mittaustavasta riippuen, eikä jokien keskinäinen sijoitus ole yksiselitteinen. Virtaama on laskettu kuutiometreinä sekunnissa joen suuaukolta tai sen läheisyydestä.
Luettelossa otettu huomioon sivujoet, joiden pituus tai virtaama on otettu huomioon kokonaisluvussa.
Jokien pituuden mittaaminen on vaikeaa, sillä niillä on fraktaalinen luonne – mitä tarkemmin mitataan, sitä pidemmältä joki vaikuttaa. On myös vaikea määritellä joen alku- ja loppupiste, koska monet yläjuoksun haarat voivat olla kuivina osan vuodesta. Laajoilla suistoalueilla on useita haaroja, joiden pituus vaihtelee. Eräät suuret joet laajenevat vähitellen lahdiksi saavuttaessaan rannikon.
Myllyjärvi (Jyväskylä, Saukkola)

| Myllyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°12′17″N, 25°24′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  Likaoja Hangasjärveen 
Järvinumero:  14.284.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,7 m  
Pituus:  400 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,926 km  
Pinta-ala:  4,125 ha  
Tilavuus:  0.000053 km³ 
Keskisyvyys:  1,28 m  
Suurin syvyys:  2,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiMyllyjärvi 
Myllyjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Saukkolan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven tilavuudeksi on saatu 52 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,7 metriä mpy.