Emmi Fock
Ura, tyyli ja saavutukset

Fockin taiteellisesti kunnianhimoisin kuvauskausi oli 1920- ja 1930-luvulla. Myös Atelier Irmelin menestyi hyvin. Fock ryhtyi Suomessa ensimmäisten joukossa kuvaamaan tuotekuvia mainoksiin. Atelier Irmelin tuli tunnetuksi kaupungin merkkihenkilöiden kuvista, mikä nosti kuvaamon statusta. Kuvauskohteina olivat turkulaiset yksityishenkilöt, varietee-tanssin tähdet, näyttelijät, tanssija Mary Wallén. Hän teki muotikuvauksia turkulaisille muotitaloille ja vaatevalmistamoille kuten Silolle, Neoviukselle, Kestilälle sekä Virkkaus- ja Neuletyöt -lehdelle. Lähinnä eri alojen taiteilijoiden muotokuviin (ja näistä Fockin tärkein malli oli turkulainen tanssija Mary Wallén) ynnä muiden glamourkuvien tekemiseen keskittynyt Fock palveli myös tavallisia turkulaisia.
Hänen kuvausalanaan oli henkilökuvaus, mainoskuvaus, valokuvataide, erikoisalanaan muotokuvaus, muotikuvaus, alastonkuvaus, tanssikuvaus. Hän seurasi alansa kansainvälisiä virtauksia. Hänen muotikuvissaan oli glamouria ja graafisia elementtejä, taidekuvissa alastomuutta ja aistillisuutta. Hän muokkasi kuvia pimiössä värittäen, sävyttäen ja retusoiden. Fock oli opetellut sekä positiivi- että negatiiviretusoinnin taidon ja oli siinä erittäin taitava. Varsinkin kilpailukuviaan hän retusoi itsetarkoituksellisen näkyvästi piirtäen kuvaan aivan uusia osia kuten olkaimen pukuun tai ilmeikkäitä valoalueita kuvan taustaan.
Elokuvien tähdistä julkaistut valokuvat asettivat uusia odotuksia myös muotokuville. Fockin on katsottu tavoitelleen elokuvatähtien kuvien dramaattista tunnelmaa pehmeäpiirtoisten ja intensiivisten lähikuvien avulla.
1920- ja 1930-luvut olivat Fockin tuotannon taiteellisesti antoisimmat vuosikymmenet. Taiteista monipuolisesti kiinnostunut valokuvaaja seurasi aktiivisesti kulttuuriympäristöään, opiskelutaustansa vuoksi erityisesti saksalaisen valokuvan kehitystä. Saksalainen oppi-isä Wasleben olikin Fockille tärkeä. Eniten hänen tuotantoonsa on kuitenkin vaikuttanut hollantilaissyntyinen, Ruotsissa vaikuttanut Jan de Meyere (1879–1950) high-key-kuvineen.
Fockin tyyli ei jäljitellyt puhtaasti vallalla olleita saksalaista ruumiin hallittavuutta taikka pariisilaista "epäsiveellistä" kuvaustapaa. Hänen alastonhahmonsa ovat vapaita ja vahvoja olentoja. Näyttelysalin seinät ovat täynnä toinen toistaan eroottisempia alastomia kehoja, mutta varsinaisen objektin asemaan asettuneita malleja ei löydy (poikkeuksena See back -sarjan makaava nainen vuodelta 1932). Fockin mallit ovatkin aina subjekteja.
Naisen astuminen työelämään ja sen kautta näkyvämmälle paikalle myös julkisuudessa kuvastui aikakauden poikatyttömuodissa, josta Fockin Mira Mar-sarjan kuvatkin (ohessa yksi) käyvät hyvänä esimerkkinä. Sukupuolijakoon tekee poikkeuksen Fockin upea Askner vuodelta 1933.
Fock osallistui ahkerasti koti- ja ulkomaisiin valokuvanäyttelyihin ja sai niistä palkintoja ja kunniamainintoja. Näyttelykuvien joukossa oli myös tuolloin Suomen oloissa harvinaisia alastonaiheita. Vuonna 1930 kuvatun Mira Mar -sarjan kuva, jossa alaston nainen ylväänä kannattelee tamburiinia olallaan osallistui muun muassa Tukholman kansainväliseen valokuvanäyttelyyn 1930 ja Milanon näyttelyyn 1935.
Fock toimi Suomessa Turun kameraseuran jäsenä. Turun kameroiden edustajana hän osallistui useisiin valokuvanäyttelyihin ja kilpailuihin. Taidehallissa 1930 hänellä oli mukana neljä nukvaa Emmi Heldtin nimellä ja kuusi kuvaa Atelier Irmelinin nimellä.
Valokuvaamo Irmeli eli Emmi Fock sai myönteiset arvostelut amatöörien Valokuvaus-lehdessä vuonna 1928. Fock osallistui näyttelyihin Suomen ulkopuolella 1920–1930-luvuilla alastonmallikuvillaan. Hän sai useita palkintoja ja kunniamainintoja valokuvanäyttelyissä ja kilpailuissa muun muassa Japanissa, Yhdysvalloissa ja Saksassa.