stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helena Edgren

Helena Edgren (o.s. Hakamies, 22. marraskuuta 1954 Helsinki – 1. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen keskiajan taiteen tutkija, joka teki pitkän uran Museovirastossa. Neljänkymmenen vuoden aikana hän työskenteli lähes kaikilla Museoviraston osastoilla edeten Suomen kansallismuseon kokoelma- ja tutkimusyksikön intendentiksi. Suomen kansallismuseon ylijohtajana hän toimi viisivuotiskauden 2009–2014.
Edgren kirjoitti ylioppilaaksi Meilahden yhteiskoulusta vuonna 1973 ja opiskeli Suomen ja Skandinavian arkeologiaa Helsingin yliopistossa. Hänen lisensiaatintyönsä valmistui 1984 ja käsitteli Ahvenanmaan vanhemman rautakauden asutushistoriaa. 1980-luvun puolivälistä alkaen Edgren syventyi keskiajan tutkimukseen. Hänen väitöskirjansa Mercy and justice – miracles of the Virgin Mary in Finnish medieval wall-paintings tarkastettiin Helsingin yliopistossa 1993 ja julkaistiin Suomen muinaismuistoyhdistyksen sarjassa. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Helsingin yliopiston keskiajan taidehistorian dosentiksi. Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi  2004–2010.
Edgren oli verkostoitunut laajalti pohjoismaiden keskiajantutkijoiden keskuudessa, ja hän välitti usein kansainvälisesti ajankohtaisia teemoja suomalaiseen keskiajan taidehistorian keskusteluun. Edgrenillä oli kulttuurihistoriallinen lähestymistapa keskiajan taiteen tutkimuksessa mukana, joten usein hän kiinnittikin kuvien tekijän sijaan enemmän huomiota niiden tilaajiin, katsojiin ja kulttuuriseen käyttöön. Edgrenin laajaan julkaisutoimintaan sisältyy yli 30 julkaisua ja 70 artikkelia, joista merkittävä osa on laajalle yleisölle suunnattuja yleistajuisia teoksia.
Tasavallan presidentti myönsi Edgrenille 2006 Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin ja Ruotsin kuningas Pohjantähden ritarikunnan komentajan kunniamerkin 2010.
Edgren kuoli pitkälliseen sairauteen 60-vuotiaana 1. joulukuuta 2014.
Suomen jääkiekon sarjajärjestelmä

Suomen jääkiekon sarjajärjestelmä  käsittää miehissä kuusi sarjatasoa.
Sarjajärjestelmät kaudella 2019-2020 > Miehet

|  Taso |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 1:  SM-liiga   (valtakunnallinen sarja)  16 joukkuetta
 2:  Mestis   (valtakunnallinen sarja)   12 joukkuetta
 3:  Suomi-sarja   (valtakunnallinen sarja)   16 joukkuetta
 4:  II-divisioona   (kuusi alueellista sarjaa)   55 joukkuetta
 5:  III-divisioona   (kahdeksan alueellista sarjaa)   99 joukkuetta
 6:  IV-divisioona   -   ≈22 joukkuetta
Sarjajärjestelmät kaudella 2019-2020 > Naiset

|  Taso |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |  Liiga(t)/Divisioona(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 1:  Naisten Liiga   (valtakunnallinen sarja)   ≈10 joukkuetta
 2:  Naisten Mestis   (kolme alueellista sarjaa)   ≈19 joukkuetta
Kari Lahti

| Kari Lahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Erik Lahti
Syntynyt: 7. elokuuta 1946 Pori, Suomi
Kuollut: 12. helmikuuta 1991 (44 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  202 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1964–1965 1965–1977:   Porin Veto  Tapiolan Honka / Playhonka
Maajoukkueet
1965–1972:   Suomi
Ottelut (pisteet):  115 (650)
Aiheesta muualla
FIBA
Kari Erik Lahti (7. elokuuta 1946 Pori – 12. helmikuuta 1991) oli suomalainen koripalloilija.
Porin Vedon kasvatti Lahti edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa kauden 1964–1965. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Tapiolan Honkaan jossa pelasi vuodet 1965–1977 voittaen yhteensä viisi peräkkäistä Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia sekä kaksi Suomen cup-mestaruutta ja yhden cup-hopean.
Suomen maajoukkueessa Lahti pelasi vuosina 1965–1972 115 ottelua 5,7 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös yhden A-nuorten maaottelun. Lahti kuului Suomen joukkueisiin Neuvostoliiton 1965 ja Suomen 1967 EM-kilpailuissa. Vuonna 1967 isäntämaa ylsi historian siihen mennessä parhaaseen arvokisasijoitukseensa, kuudenneksi.
Saavutuksia

Suomen mestaruus 1968, 1969, 1970, 1971 ja 1972
SM-hopeaa 1967 ja 1977
SM-pronssia 1973 ja 1975
Suomen cup 1968 ja 1971
Suomen cupin hopeaa 1976
Kirkko

Kirkko (< m.kreik. κυριακή, kyriakē, ’Herralle kuuluva’) viittaa pääasiassa kristilliseen uskonyhteisöön, joka on järjestynyt yhdeksi organisaatioksi. Se voi tarkoittaa myös erityisesti protestanttisessa terminologiassa yksittäistä uskonyhteisöä (ennemmin seurakunta) sekä laajempaa, uskontunnustuksen tai opinkäsitysten yhdistämää joukkoa (ennemmin kirkkokunta, jos kyseessä ei ole yksittäinen organisaatio). Laajimmassa merkityksessään sanalla kirkko voidaan viitata myös kaikki kristityt kattavaan (hengelliseen) yhteisöön.
Kirkko-sanaa käytti jo Mikael Agricola teksteissään. Hänen raamatunkäännöksissään sillä viitattiin yksinomaan rakennuksiin. Kristittyjen yhteisöä tarkoittava kreikankielisen alkutekstin sana ekklesia (m.kreik. ἐκκλησία, ekklēsia ’seurakunta’, alun perin ’(väen)kokous’)  käännettiin säännönmukaisesti sanalla seurakunta. Nykysanakirjoissa sanalla on myös merkitykset yksityisten seurakuntien muodostama kokonaisuus, kirkkokunta ja joskus koko kristikunta. Uudessa kirkkoraamatussa on kahdessa kohdassa käännetty kreikan sana ekklesia sanalla ’kirkko’, kun vuoden 1938 käännöksessä koko sanaa ei käytetty lainkaan.
Kirkkososiologia tutkii kirkon ja muun yhteiskunnan välisiä yhteyksiä. Käsitystä kirkon hengellisestä merkityksestä kutsutaan teologiassa kirkko-opiksi eli ekklesiologiaksi. Eri kirkkokuntien kirkko-opillisia käsityksiä tutkitaan dogmatiikassa.
Kirkko organisaationa

Kristilliset kirkot jaetaan organisaation perusteella kahteen pääluokkaan: piispallisiin eli episkopaalisiin kirkkoihin sekä kongregationalistisiin kirkkoihin.
Piispallisia kirkkoja ovat katolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko sekä reformaatiossa syntyneistä kirkkokunnista luterilainen kirkko ja anglikaaninen kirkko. Piispallisissa kirkoissa piispan johtama hiippakunta muodostaa järjestön ylärakenteen seurakuntien yläpuolelle. Kirkon hengellisissä asioissa piispoilla ja hiippakunnilla on suurtakin valtaa. Yleensä erityisesti pappisvirkaa johdetaan ja valvotaan piispallisesti.
Kongregationalistisia kirkkoja ovat useat reformaatiossa ja sen jälkeen syntyneet vapaakirkot. Kongregationalistisessa organisaatiossa pidetään oikeana kirkon järjestysmuotoa itsenäistä paikallista seurakuntaa.
Kirkko organisaationa > Katolinen kirkko

Suomessa katolisen kirkon toiminta oli kielletty reformaation jälkeen vuodesta 1520. Viimeinen katolinen piispa ennen reformaatiota oli Arvid Kurki (1464–1522).
Ensimmäinen katoliset messut Suomessa reformaation jälkeen pidettiin vuonna 1796. Kolme vuotta myöhemmin perustettiin Viipurin katolinen seurakunta. Vuonna 1860 katolinen kirkko sai ensimmäisen kirkkonsa Helsingissä. Vuonna 1911 sai vihkimyksen Adolf Carling, ensimmäinen suomalaissyntyinen pappi reformaation jälkeen. Vuonna 1977 vihittiin nykyinen katolinen piispa, Teemu Sippo, papiksi. 1980-luvulla saapuivat Suomeen ensimmäiset neokatekumenaaliyhteisön ja Opus Dein jäsenet.
Vuonna 2009 Teemu Sippo sai piispavihkimyksen. Hän on ensimmäinen suomalaissyntyinen katolinen piispa 1500-luvun jälkeen. Hän on tällä hetkellä Suomen katolisen kirkon pää. Hänen valtaistuimensa on helsinkiläisessä Pyhän Henrikin katedraalissa. Pyhän Henrikin seurakunta oli vuonna 2016 Suomen suurin katolinen seurakunta 4379 jäsenellä, mikä oli 30 prosenttia hiippakunnan jäsenmäärästä.
Vuoden 2016 lopussa Suomessa oli 14 447 katolisen kirkon jäsentä 8 seurakunnassa.
Kirkko organisaationa > Ortodoksinen kirkko

Suomen ortodoksinen kirkko muodostuu piispojen johtamista hiippakunnista, joita on kolme: Karjalan, Helsingin ja Oulun. Karjalan hiippakuntaa johtaa Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa.
Kirkko organisaationa > Protestanttisia kirkkoja > Suomen evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilainen kirkko koostuu hiippakunnista, jotka ovat piispan johtamia kirkollisia hallintoalueita. Hiippakunta koostuu rovastikunnista, jotka koostuvat seurakunnista. Hiippakunnan keskuskirkko on tuomiokirkko, jonka kirkkoherraa nimitetään tuomiorovastiksi.
Arkkipiispa on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa puheenjohtaja piispojen kokoontuessa, mutta valvonta- tai johtotehtäviä hänellä ei ole. Arkkipiispa hoitaa kuitenkin kirkon suhteita toisiin kirkkoihin koti- ja ulkomaille. Arkkipiispan arvonimi on käytössä Suomen lisäksi Ruotsin, Latvian ja Viron luterilaisissa kirkoissa. Suomen kirkon arkkipiispa on Turun arkkipiispa (Turulla on kaksi piispaa: piispa ja arkkipiispa).
Kirkko organisaationa > Protestanttisia kirkkoja > Helluntaikirkot

Helluntaiherätys on suurin kristinuskon protestanttisista suunnista maailmassa. Se koostuu kulloisessakin maassa eri tavalla ja sillä on vahva paikallisseurakunta identiteetti, joka Suomessa ilmenee pastorin ja seurakunnan vanhempien merkittävällä roolilla. Helluntaiherätyksen syntymiseen ja sen omaksumiin opillisiin näkemyksiin vaikuttivat merkittävästi metodistit ja pyhitysliike. Vuonna 1914 perustettu Assemblies of God on kansainvälisesti merkittävin helluntaikirkko. Suomessa on nykyisin oma Helluntaikirkko. Helluntaikirkolla on myös jäsenseurakuntia, jonka jäsenillä on mahdollisuus kuulua tai olla kuulumatta Helluntaikirkkoon. Perinteisesti helluntaiseurakunnat ovat toimineet itsenäisesti yhdistyspohjalta.
Mäntän paperitehdas

Mäntän paperitehdas
Mäntän paperitehdas on Metsäliitto-konserniin kuuluvan Metsä Tissue Oyj -yrityksen pehmopaperitehdas Mänttä-Vilppulassa, Pirkanmaalla. Tehdas on Nokian Paperin ohella toinen Suomessa toimivista pehmopaperitehtaista ja Metsä Tissuen ainoa tehdas Suomessa. Se valmistaa noin puolet Suomessa myytävistä pehmopapereista, kuten wc- ja talouspaperit sekä paperiset käsipyyhkeet. Mäntän tehtaalla tehdään pehmopaperin lisäksi tiivispaperia ruoanlaittoon ja leivontaan. Raaka-aineena käytetään keräyspaperia ja sellua. Painomusteen poistamiseksi tehtaalla on siistaamo. Tehtaalla työskentelee noin 400 työntekijää. Tehtaan paperintuotantokapasiteetti on noin 122 000 tonnia vuodessa. Tuotemerkkejä ovat muun muassa Serla, Lambi, Katrin ja Saga.
Vuonna 2022 tehtaalla otettiin käyttöön uusittu pehmopaperikone PK10.  Keväällä 2024 uutisoitiin Mäntän tehtaalle suunnitellusta sadan miljoonan euron investointiohjelmasta, jonka tarkoituksena on pidentää tehtaan elinkaarta ja modernisoida tuotantoa sekä parantaa tuotannon energia- ja vesitehokkuutta. Investointiin sisältyy uuden käsipyyhelinjan rakentaminen.
Historia

Gustaf Adolf Serlachius perusti Mäntänkoskelle vuonna 1869 toimintansa aloittaneen puuhiomon, jonka ympärille Mäntän nykyinen teollisuustoiminta on kehittynyt. Ensimmäiset kaksi paperikonetta hankittiin vuosina 1881 ja 1882.
Mäntän paperitehtaan yhteydessä toimi sulfiittiselluloosatehdas vuosina 1913–1991. Sellutehdas lopetettiin kannattamattomana, kun merkittävä markkina-alue hävisi Neuvostoliiton romahtamisen takia.
G. A. Serlachius osakeyhtiön alaisuuteen kuului vuosina 1923–1988 myös Laukaassa sijaitseva Kuhankosken voimalaitos. Voimalaitos tuotti sähköä Kankaan paperitehtaan sekä Mäntän tehtaiden tarpeisiin, joiden välillä oli oma 45 kV:n voimansiirtoverkko Kuhankoski–Kangas–Mänttä–Kolhon saha. Kuhankoski–Kankaan muuntamon välin linja purettiin 1990-luvun alussa. Kankaan muuntoasema–Mänttä-välin purkamisesta ei ole tietoa. Linjaa on osin vielä olemassa osin pystyssä tehtaan lähistöllä.
Tehtaan paperikoneet

Tuotanto kolmella vanhimmalla koneella oli yhteensä noin 5 000 tonnia kääre-, pingotus- ja pussipaperia vuodessa.
Tehtaalla on neljä tuotantokäytössä olevaa paperikonetta, joista kolme konetta valmistaa pehmopapereita ja yksi kone tiivispaperia. Tuotantolinjoja on 11.
Tehtaan paperikoneet > Nykyiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Paperikone PK7 | J. M. Voith | 27.5.1952- |  ? | (4 560 mm) 5 500 mm |  ? | 14 000 t/a, tiivispaperi/pergamiinipaperi | Valmistuessaan maailman suurin pergamiinipaperikone. |
| Paperikone PK1 (ex. PK8) | Beloit Iron Works | 1961– (uusittu vuonna 1989) |  ? | 3 556 mm | 762 m/min | 30 000 t/a (alkuper. 12 000 t/a), pehmeä kreppipaperi | Valmistuessaan Euroopan nopein paperikone ja ensimmäinen nykyaikainen pehmopaperikone Suomessa. Tehdassalin suunnitellut Heimo Kautonen. |
| Paperikone PK9 | Beloit | 1965– (uusittu 1996) |  ? | 3 556 mm | 914 m/min | 18 000 t/a, pehmopaperi | Tehdassalin suunnitellut Heimo Kautonen. |
| Paperikone PK10 | Beloit Walmsley (Vaahto uusi vuonna 2010) | 1968– (uusittu vuonna 2000, 2010 ja 2022) | (vuoden 2010 uusinnan jälkeen Vaahto Crescent-former) | 5120 mm |  ? | 45 000 t/a (aik. 37 000 t/a), pehmopaperi | Toiseksi suurin pehmopaperikone Suomessa. |
Tehtaan paperikoneet > Vanhat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti/tuotteet | Muuta |
| Paperikone PK I (vanha) | Englantilainen | 18.5.1881-1890 | Tasoviira | 66" (1 676 mm) |  ? |  ? | n. 900 t/a | Tulipalo tuhosi koneen vuonna 1890. |
| Paperikone PK II (vanha) | Venäläinen (Pietari) | 1882-1890 | Tasoviira |  ? |  ? |  ? | n. 900 t/a | Tulipalo tuhosi koneen vuonna 1890. |
| Paperikone PK I | Karlstads Mekaniska Werkstad | 1890/2-1913 | Tasoviira | 84" (2 134 mm) |  ? |  ? | 1 600 t/a, ruskea käärepaperi | Ensimmäinen KMW:n valmistama paperikone. Osia käytetty paperikoneeseen PK IV. |
| Paperikone PK II | Escher Wyss & Co | 1891/2-1923 (Uusittu vuonna 1913) | Tasoviira | 84" (2 134 mm) |  ? |  ? | n. 1 600 t/a | Poistettu käytöstä vuonna 1923. Tehdassalin suunnitteli Valter Thomé. |
| Paperikone PK III | Bell & Co | 1891/2-1979 (uusittu vuonna 1934) | Tasoviira | 84" ( 2134 mm) |  ? |  ? | n. 1 600 t/a | Poistettu. Kuva koneesta 1950–1960-luvuilla[vanhentunut linkki] |
| Paperikone PK I | Voith | 1912–1979 (uusittu 1930, 1935) | Tasoviira | 92" (2 340 mm) |  ? |  ? | Kirjoituspaperi, sanomalehtipaperi, pergamiini (vuodesta 1925), kuivattu selluloosa | Poistettu. Tehdassalin suunnitteli Valter Thomé. |
| Paperikone PKIV |  ? | 1914-1972 (uusittu vuonna 1937, romutettu vuonna 1978) | Tasoviira |  ? |  ? |  ? | selluloosavanu | Koottu kahden vanhan koneen PKI ja PK?) osista. Poistettu. Tehdassalin suunnitellut W. G. Palmqvist |
| Paperikone PK5 | J.M. Voith | 1930–talvella 2011 (uusittu 1935, purettu kesällä 2012) | Tasoviira | 120" (3 048 mm) |  ? |  ? | 7 300 t/a, tiivispaperi, pergamiinipaperi | Purettu ja romutettu kesällä 2012, purkaja Purkupiha Oy. Tehdassalin suunnitellut W. G. Palmqvist |
| Paperikone PK6 |  ? | 1940-luvulta vuoteen 1972 | Tasoviira |  ? |  ? |  ? |  ? | Poistettu. |
Tuotteet vuoden 1911 jälkeen: kirjoitus-, paino-, ja käärepaperi sekä tapettipaperi. Vuosina 1919–1920 PK1:llä valmistettiin sanomalehtipaperia. Vuonna 1925 PK1:llä aloitettiin pergamiinipaperin valmistus.
Pergamiinin lisäksi Mäntän paperitehtaalla tuotettiin 1950-luvulla kattohuopaa, raakapahvia, käärepaperia, silkkipaperia, konekrepattua paperia, selluloosavanua sekä erilaisia talouspapereita (mm. wc-paperia, lautasliinoja ja nenäliinoja).
Tuotteet 1970-luvulla: rasvatiiviit paperit, leivinpaperit ja muut leipomoteollisuuden tarvitsemat paperilaadut sekä niistä tehdyt jalosteet kotitalouksia varten.
Voima-asema

Tehtaan yhteydessä oleva voima-asema koostuu höyry- ja vesivoimalasta sekä muuntoasemasta. Molemmat ovat Mäntän Energia Oy:n omistuksessa
Mäntän vesivoima-aseman teho on 1,5 MW (1 turbiini). Höyryvoima-asemalla on 1 höyryturbiini.
Aikoinaan tehtaiden välillä oli oma verkosto  Kuhankosken voimalaitos–Kankaan muuntoasema–Mäntän tehtaat. Linja valmistui  22.2.1925 Kytkettiin 45kV  Kuhankoski-Kangas -mäntän linjaa korkeajännite. ( Linja on  nykyään purettu) Lisäksi mäntästä jatkettiin 45kV linjaa yhtymän Kolhon sahalle asti.
Kuhankosken teho on 3,4 MW. Laitoksen omistaa nykyisin Koskienergia Oy.
Voima-asema > Höyryvoima-aseman kattilat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kattila | Valmistaja | Tyyppi | Toiminnassa vuosina | Teho | Polttoaineet |
| Kattila 1 |  |  | poistettu käytöstä ja purettu |  |  |
| Kattila 2 | Steinmüller | (ketjuarina-varakattila) | poistettu käytöstä ja purettu | 33 MW | kivihiili |
| Kattila 3 | Steinmüller | (porrasarina-varakattila) | poistettu käytöstä | 124 MW | hiilipöly, puu, raskas polttoaine |
| Kattila 4 | Göteverken/Rantotek | (kerrosleijupetikattila) | 1974- (uusittu 1993) | 105 MW | turve, puupolttoaine, mekaanisesti kuivattu puhdistamoliete, kiinteät jätteet, raskas polttoöljy |
| Kattila 5 |  |  | Kattila siirretty M-Real Lielahden tehdasalueelta Tampereelta (K4) Mänttään vuonna 2010. Alun perin maakaasua polttanut kattila muutettiin siirtotyön yhteydessä käyttämään maakaasun sijaan raskasta polttoöljyä. | 48 MW, 60 t/h. | Raskas polttoöljy. |
Tehtaan rautatiekalusto

Tehtaalla oli aiemmin oma kuljetusosasto ja  veturikalusto (GAS Kuljetusosasto), joka hoiti tehtaan sisäisen liikennöinnin. Nykyään tehtaan raideliikennettä hoitaa VR Osakeyhtiö. Tehtaalta lähtee päivässä noin 40 junanvaunun ja 50 rekan verran pehmopaperia.
Move51h Valmet 40/1955, poistettu
Otso2 Saalasti 52/1963, myyty 6.5.1988 (käytössä FinnGas GmbH:n varastolla Haminassa)
Tehtaalla oli vuoteen 1955 asti myös oma 600 mm:n kapearaideverkosto.
Rakennettu ympäristö

Mänttä tunnetaan korkeatasoisesta teollisuusarkkitehtuuristaan, joka on rakentunut paperitehtaan ja ympäröivän yhdyskunnan kiinteässä suhteessa. Tehdasyhdyskunta alkoi rakentua 1860-luvulla apteekkari G. A. Serlachiuksen perustettua Mäntänkoskeen puuhiomon. Valtaosa tehdasalueen nykyisestä rakennuskannasta on 1920- ja 1930-luvuilta. Tehdasalue käsittää paperitehtaan ja entisen sulfiittisellutehtaan rakennukset, ja kokonaisuuteen liittyvät vanha spriitehdas ja voimalaitos sekä pääkonttori, johtajien asuntoja, Asemankulman asuinalue sekä Mäntän klubin kerhorakennus. Gösta Serlachiuksen kodikseen rakennuttamassa Joenniemen kartanossa toimii nykyisin taidemuseo Serlachius Kartano. Paperitehdasyhtiö on rakennuttanut myös Mäntän kirkon.  Tehtaan entisessä pääkonttorissa Valkoisessa talossa toimii nykyisin Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ylläpitämä kulttuurihistoriallinen museo Serlachius Pääkonttori.
Mäntän tehtaat ja yhdyskunta kuuluvat valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Mäntän maamerkkinä on tehtaan höyryvoimalaitoksen savupiippu, Pitkä piippu. Pitkä piippu on valmistunut vuonna 1935 ja poistettu käytöstä vuonna 2017. Sen suojelusta on käyty Mänttä-Vilppulassa vuosien ajan keskustelua. Piipun suojelukysymys on tarkoitus ratkaista vireillä olevan asemakaavamuutoksen yhteydessä.
Galleria

Mäntän paperitehdas, 2018
Oikealla pääkonttori, taustalla paperitehdas, 2018
Tehdasalue ilmasta vuonna 1935
Mäntän paperitehdas
Spriitehdas
Työntekoa Mäntän tehtaalla 1953
Pääkonttori
Tehtaan perustaja G. A. Serlachius, Akseli Gallen-Kallelan maalaama muotokuva vuodelta 1887
Lauri Seppänen

Lauri Veikko Seppänen (2. helmikuuta 1924 Muolaa – 11. kesäkuuta 2009 Pirkkala) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli 1968–1991 Tampereen yliopiston germaanisen filologian professori ja 1972–1978 ensimmäinen vararehtori. Hänen tutkimusalaansa olivat keskiajan saksalaisen mystiikan kieli ja synkroninen sananjohto-oppi.
Seppäsen serkku oli professori Aimo Seppänen ja eno ministeri Onni Närvänen.lähde?
Maksukyky

Maksukyky tarkoittaa yrityksen kykyä selviytyä sen hetkisistä maksuvelvoitteistaan käytettävissä ja sillä hetkellä saatavissa olevan rahoituksen avulla. Maksukykyinen yritys pystyy hoitamaan maksuvelvoitteensa ajallaan, jos haluaa. Maksukykyinen yritys on maksuhaluton, jos se pystyisi hoitamaan maksuvelvoitteensa ajallaan mutta ei tee niin. Maksukyvytön yritys puolestaan ei pysty selviämään maksuvelvoitteistaan tiettynä ajanjaksona. Rahoitustarve ylittää sillä hetkellä käytettävissä olevan rahoituksen eikä lisärahoitusta saada ajoissa järjestymään. Käytännössä maksukyvyttömyys ilmenee maksuviiveinä ja -häiriöinä. Pitkittyessään maksukyvyttömyys voi johtaa saneeraukseen tai konkurssiin.
Maksukykyyn liittyviä ongelmia ovat muun muassa:
Maksuviive – yritys hoitaa maksuvelvoitteensa, muttei täysin ajallaan. Monilla yrityksillä esiintyy maksuviiveitä, vaikka ne eivät olisikaan maksukyvyttömiä. Maksuviive saattaa olla merkki lyhytaikaisesta ja ohimenevästä maksukyvyttömyydestä.
Maksuhäiriö – tarkoittaa yleensä viranomaisen vahvistamaa julkista häiriötä maksusitoumusten hoitamisessa. Maksuhäiriöt ovat vakavia oireita vaarantaen yrityksen maineen ja toiminnan jatkuvuuden.
Maksuvalmius – tarkoittaa rahan riittämistä maksuvelvoitteiden maksamiseen joka hetki. Maksuvalmius merkitsee, että yritys pystyy suoriutumaan maksuvelvoitteistaan näiden tullessa maksuun. Jos yritys ei ole maksuvalmis mutta saa lisärahoitusta, sille voi tulla maksuviiveitä tai maksuhäiriöitä, mutta ei pysyvää maksukyvyttömyyttä. Pysyvän maksukyvyttömyyden edellytys on, ettei yritys pysty hankkimaan lisärahoitusta selvitäkseen rästiintyneistä maksuvelvoitteistaan.
Kurki-Suonio

Kurki-Suonio on sukunimi, jonka osa Krohn-suvun jäsenistä otti käyttöön suomentaessaan nimensä. Tunnettuja Kurki-Suonioita ovat:
Aino Kurki-Suonio (o.s. Vartia, ent. Krohn, 1900–1975), pianisti, musiikkipedagogi ja kirjailija, Ensio Kurki-Suonion puoliso
Ensio Kurki-Suonio (vuoteen 1927 Krohn, 1896–1993), lääkäri ja runoilija
Erkki Kurki-Suonio ( vuoteen 1928 Krohn, 1901–1985), pappi, kirjailija ja virsientutkija
Kaarle Kurki-Suonio (s. 1933), fysiikan emeritusprofessori, Aino ja Ensio Kurki-Suonion poika
Reino Kurki-Suonio (s. 1937), tietojenkäsittelytieteen emeritusprofessori, Aino ja Ensio Kurki-Suonion poika
Sanna Kurki-Suonio (s. 1966), laulaja, kanteleensoittaja ja säveltäjä
Sirkka Kurki-Suonio (1939–2018), kustannustoimittaja ja suomentaja, Erkki Kurki-Suonion tytär
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Moisio

Moisio tarkoittaa seuraavia asioita:
moisio, aidattu viljelysalue, uudispelto tai raivio
moisio, muinaissuomalainen suurtila
moisio, kartano tai suurtila Virossa, Latviassa tai Varsinais-Suomessa; herraskartano tai hieno huvila Etelä-Karjalassa
Paikannimi

Moisio, kylä Elimäellä
Moisio, kylä Hattulassa
Moisio, kylä Lappeenrannassa
Moisio, kylä Liedossa
Moisio, kaupunginosa Lohjalla
Moisio (Moisionkylä), kylä Punkalaitumella
Moisio, kaupunginosa Turussa
Moisio, kaupunginosa Salossa
Moisionkylä, kylä Laukaassa
Moisiovaara, kylä Hyrynsalmella
Moision kartano, Moision taide- ja pitokartano, kokouspaikka Elimäellä.
Moision koulu, täsmennyssivu samannimisistä kouluista
Moision sairaala, psykiatrinen sairaala Mikkelissä
Moision seisake, entinen rautatieliikennepaikka Lempäälässä