stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Autonominen hermosto
Parasympaattinen hermosto

Parasympaattiset hermot kulkevat joko aivohermojen tai ristihermojen mukana kohdesoluihin. Gangliot sijaitsevat lähellä kohde-elintä. Parasympaattisten hermojen pre- ja postganglionaarisen hermosolujen synapsipäätteistä erittyy molemmista asetyylikoliinia. Parasympaattisen hermoston reseptorit ovat joko nikotiini- tai muskariinireseptoreita, jotka ovat G-proteiinivälitteisiä.
Parasympaattiset vasteet ovat mm. pupillin pieneneminen, sydämen sykkeen laskeminen ja ruoansulatuskanavan verenkierron aktivoituminen.
Säätely

Autonomisen hermoston säätely on peräisin keskushermoston alueelta. Autonomisen hermoston toiminnat ovat jakautuneet laajalle alueelle muodostaen autonomisen verkoston. Hypotalamus, mantelitumake, talamus, aivorungon alueet ja aivokuorelta primaari autonominen motorinen ja sensorinen alue ovat osa autonomista verkostoa.
Sensorinen osa

Autonomisen hermoston sensoriset hermosolut kulkevat dorsaalisesta gangliosta sympaattisten hermojen kanssa kohde-elimiinsä. Sensorisia hermoja kulkee esim. sydämen, ruoansulatuskanavan ja rakon seinämiin, jossa ne aistivat venytystilaa, kemosensitiivisiä (happipitoisuuden tarkkailu) karotiskeräsiin. Autonomisen hermoston sensoriset hermot aistivat myös kipua (iskemia). Vain kipuaistimus tulee tietoisuuteen.
Aiheesta muualla

Scholarpedia: Autonomic nervous system (englanniksi)
| n k Hermosto |
| --- | --- |
Keskushermosto:  Aivo- ja selkäydinkalvot  Selkäydin  Aivot Ydinjatke  Aivosilta  Pikkuaivot  Keskiaivot  Väliaivot  Verkkokalvo  Näköhermo  Isoaivot  Limbinen järjestelmä 
Ääreishermosto:  Somaattinen hermosto Tuntohermo  Liikehermo  Aivohermo  Selkäydinhermo  Autonominen hermosto Sympaattinen hermosto  Parasympaattinen hermosto  Enteerinen hermosto
Södertälje

| Södertälje |
| --- | --- |
 Södertäljen keskustaa Saltsjöbronin sillalta kuvattuna.
 Södertälje
 Koordinaatit: 59°11′N, 17°38′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Södertäljen kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  25,84 km²
Väkiluku:  64 619
 – Väestötiheys:  2 500,7 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Södertälje on entinen kaupunki ja Södertäljen kunnan keskustaajama. 1970-luvun kuntauudistukseen asti kaupunkina ollut Södertälje sijaitsee Ruotsissa Tukholman läänin eteläosassa. Kaupunki kuuluu Södermanlandin historialliseen maakuntaan. Södertäljessä on 60 279 asukasta ja se on maakuntansa toiseksi suurin ja koko Ruotsin 15. suurin taajama. Kaupungista luoteeseen päin sijaitsee Strängnäs, koilliseen Tukholma, kaakkoon Nynäshamn ja lounaaseen Nyköping. Södertäljen kanava yhdistää Mälarenin Itämereen.
Historia > Varhaishistoria

Södertälje mainitaan historiallissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1070. Tuolloin Adam Bremeniläinen nimeää paikan kuvauksessaan tiestä Skaran ja Birkan välillä teoksessaan Gesta Hammaburgensis Ecclesiae pontificum. Alue oli kuitenkin asutettu jo paljon aikaisemmin. Ensimmäisten ihmisten arvellaan tulleen seudulle kivikaudella noin 4 000 vuotta eaa. Maanviljelyskulttuuri oli todennäköisesti saavuttanut alueen noin vuonna 3000 eaa., jolloin kiinteä asutus oli syntynyt. Yhdyskunta kasvoi 600-luvulla, jolloin maankohoaminen oli tehnyt kulkureitin Mälarenin ja Itämeren välillä käyttökelvottomaksi, mutta alue oli silti nopein reitti Mälarenille.
Ei ole täysin selvää, milloin Södertäljen kaupunki (tuolloin nimellä Telge) sai kaupunginoikeutensa. Nykyään useimmat ovat sitä mieltä, että niitä ei ole saatu vuoden 1386 jälkeen. Jotkut historioitsijat taas ovat sitä mieltä, että kaupunginoikeudet on saatettu myöntään niinkin varhain kuin vuonna 1000. Ensimmäinen vuosiluku, jolloin kaupunki mainitaan on vuodelta 829, jolloin lähetyssaarnaaja Ansgar kävi Birkassa.
Mörkön pohjoinen niemi linnoitettiin jo 1200-luvulla, jotta voitaisiin vartioida kulkua Södertäljeen ja Mälareniin mereltä. 1400-luvulla sinne rakennettiin linna, jonka venäläiset hävittivät 1700-luvulla. Hörningsholmin linna rakennettiin samalle paikalle 1700-luvun puolivälissä ja on nykyään yksityisessä omistuksessa.
Keskiajalla Telgen lääniä hallittiin Telge Husista, joka sijaitsi Slottsholmenilla aivan nykyisen Brunnsängin kaupunginosan ulkopuolella Södertäljen pohjoisosassa. Lääniin kuuluivat Öknebon ja Hölebon kihlakunnat sekä osia Svartlösan kihlakunnasta. Myöhemmin Telgen lääni jaettiin Södermanlandin ja Tukholman läänien kesken. 1400-luvun lopulla Telge Hus menetti suuren osan merkityksestään ja se hylättiin.
Södertäljen ensimmäinen tunnettu nimi oli Tælgia tai Tælga (muut kirjoitusmuodot: Tcelghia, Tcelge). Joidenkin mielestä nimi periytyy muinaissaamelaisesta sanasta, joka tarkoittaa kahden vesistön välistä kannasta. Toisten mielestä selitys löytyy sanasta tälja (suom. vuolla). Södertäljen tapauksessa tarkoitetaan sitä, että kapeat lahdet Mälarenista ja Itämerestä ikään kuin vuolevat varsinaista kaupunkia. Nimen kirjoitusasu uudistettiin myöhemmin ja kaupunkia alettiin kutsua nimellä Telge. Tätä nimeä käytettiin vuoteen 1622, jolloin siihen laitettiin etuliite söder erotukseksi 110 kilometrin päähän koilliseen perustetusta Norrtäljen kaupungista. 1900-luvun alussa toteutetussa oikeinkirjoitusuudistuksessa nimen kirjoitusasu muutettiin Södertelgestä muotoon Södertälje. Nimi Telge tai Tälje elää kaupungissa vielä useiden paikkojen ja yritysten nimenä; esimerkiksi Telgekoncernen, Täljen kaupunginosa ja entinen lukio Tälgegymnasiet.
Södertälje käytti aluksi Pyhää Olavia sinetissään. 1600-luvun alussa Pyhää Olavia alettiin kuitenkin pitää vanhanaikaisena ja alettiin etsiä muita mahdollisia ehdokkaita kaupungin suojeluspyhimykseksi. Valituksi tuli Pyhä Ragnhild luultavasti kaupungissa Stortorgetin reunalla sijaitsevan Pyhän Ragnhildin kirkon vuoksi.
Historia > 1700- ja 1800-luvut

Varhaisella 1700-luvulla Södertäljeä ympäröivää aluetta koettelivat rutto ja Suuri Pohjan sota. Venäläiset sotilaat perustivat leirin Igelstavikenin äärelle ja polttivat kolmanneksen kaupungista. Näin tapahtui myös muualla Ruotsin itärannikolla ja tilanne kosketti monia pienempiäkin alueita, jotka nykyään on liitetty Södertäljeen.
Kaarle (kuninkaana Kaarle IX) sijoitti aktiivisesti kauppa- ja merenkulkukaupunkiin ollessaan Södermanlandin herttuana. Tällöin rakentaminen kaupungissa lisääntyi ja esimerkiksi Södertäljen raatihuone on vuodelta 1735. Lisäksi kaupungin eteläpuolelle rakennettiin satama. Teollisuutta kaupunkiin alkoi syntyä 1740-luvulla.
Södertäljen kanava vihittiin käyttöön 1809 ja ensimmäistä kertaa yli tuhanteen vuoteen kyettiin purjehtimaan Itämeren ja Mälarenin välillä. Jo viikinkiajalta lähtien oli tehty useita yrityksiä avata tämä vesitie. 1400-luvulla Engelbrekt Engelbrektinpoika antoi tehdä tiettyjä töitä kanavan kaivamiseksi, mutta työtä ei saatu valmiiksi. Kaarle XI käynnisti työt uudelleen ja rakennutti kanavan keskisen Södertäljen Maren-järven ja Igelstavikenin välille. Tätä kanavaa ylläpidettiin kuitenkin huonosti ja se rappeutui ajan myötä. Jäänteitä kanavasta on edelleen nähtävissä maastossa etenkin Scanian pääkonttorin ja Pershagenin alueen välillä, jossa vesitie on edelleen enimmäkseen avoinna.
Viimein Erik Nordewallin johdolla vuosina 1806–1809 kanava sai sulun ja tuli kuljettavaksi koko matkalta Mälarenista Itämereen. Tämä oli erityisen tärkeää pienemmille alueille Södertäljen ympärillä, koska nykyisellä kunnalla on "rannikkoa" nyt myös Mälarenin puolella. 1900-luvun alussa kanavasta oli tullut liian kapea ja kiemurainen uudenaikaisille aluksille. 1920-luvulla kanava kaivettiin uudelleen ja varustettiin uudella sululla. Tämä edelleen käytössä oleva sulku on Pohjoismaiden suurin. 1970-luvulla kanavassa toteutettiin lisää levennys- ja pohjatöitä.
Vuonna 1860 avattiin rautatie Södertäljen ja Tukholman välille ja kaksi vuotta myöhemmin Västra stambanan -rautatie, joka yhdistää Södertäljen Göteborgiin. Kaupunki tuli tunnetuksi myös kylpyläalueena.
Väestönkehitys

| Södertäljen taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 33 721 | 33 721 |
| 1965 | 1965 |    | 44 362 | 44 362 |
| 1970 | 1970 |    | 57 494 | 57 494 |
| 1975 | 1975 |    | 58 408 | 58 408 |
| 1980 | 1980 |    | 58 711 | 58 711 |
| 1990 | 1990 |    | 58 097 | 58 097 |
| 1995 | 1995 |    | 57 327 | 57 327 |
| 2000 | 2000 |    | 59 342 | 59 342 |
| 2005 | 2005 |    | 60 279 | 60 279 |
| 2010 | 2010 |    | 64 619 | 64 619 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kaupunginosat

Hovsjö
Saltskog
Mariekäll
Västergård
Blombacka
Geneta
Ronna
Lina Hage
Bårsta
Brunnsäng
Ritorp
Viksberg
Grusåsen
Rosenlund
Fornhöjden
Pershagen
Enhörna
Södertäljessa on Ruotsin keskusrikospoliisin lokakuussa 2014 julkaistun raportin mukaan neljä lähiötä, jonka paikalliset rikolliset ovat ottaneet hallintaansa ja alueilla tapahtuu avoimia välienselvittelyitä, huumekauppaa ja kiristystä. Paikallisia asukkaita ei saada uhkausten vuoksi mukaan oikeuslaitoksen toimintaan eikä poliisi voi toimia hyökkäysten vuoksi. Alueet ovat: Hovsjö, Ronna, Fornhöjden ja Salem.
Elinkeinot

Södertäljen kaksi suurinta yritystä ovat vuonna 1891 perustettu kuorma-autovalmistaja Scania sekä vuonna 1913 perustettu lääkekonserni Astra, myöhemmin Astra Zeneca.
Harrastusmahdollisuudet

Kaupungissa on useita urheilumahdollisuuksia. Paikallisia seuroja ovat jalkapalloseurat Assyriska FF sekä Syrianska FC, jääkiekkoseura Södertälje SK, ja Södertälje BBK -koripalloseura, jonka miesjoukkue kantaa nimeä Södertälje Kings ja naisjoukkue nimeä Telge Energi.
Tunnettuja södertäljeläisiä

Björn Borg, tennispelaaja
Anders Eldebrink, jääkiekkoilija
Malin Ewerlöf, yleisurheilija
Peter Haber, näyttelijä
Media

Sanomalehti Länstidningen Södertälje ilmestyy kuudesti viikossa.
Ystävyyskaupungit

Södertäljen suomalainen ystävyyskaupunki on Forssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Södertälje Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut
Matkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Södertälje
Tukholman läänin kuntien keskustaajamat
Käännös suomeksi
Rendsburg

| Rendsburg |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rendsburg
 Koordinaatit: 54°18′N, 9°40′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Rendsburg-Eckernförde
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,72 km²
Korkeus:  5–10 m
Väkiluku:  28 476 (2 006)
 – Väestötiheys:  1 201 as./km²
 
 www.rendsburg.de Kotisivut  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rendsburg (tansk. Rendsborg) on kaupunki Eiderjoen ja Kielin kanavan varrella, Jyllannin niemimaalla, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Kielistä länteen, 90 kilometriä Lyypekistä luoteeseen ja sata kilometriä Hampurista pohjoiseen.
Rendsburg on Rendsburg-Eckernförden piirikunnan hallinnollinen keskus ja myös alueen suurin kaupunki. Vuonna 2007 piirikunnan väkiluku oli 272 639 asukasta ja pinta-ala 2 185,9 km². Rendsburgin naapurikunnat ovat Fockbek, Alt Duvenstedt, Rickert, Büdelsdorf, Nübbel, Schacht-Audorf, Osterrönfeld ja Westerrönfeld.
Rendsburgin rautatiesilta
Schiffbrückenplatz (1895)
Rendsburgin sijainti Rendsburg-Eckernförden piirikunnassa. Pienessä kuvassa piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinissa
Rendsburgin kartta
Kaupungin rakenne

Rendsburg muodostuu Altstadtista, Neuwerkistä ja Kronwerkistä. Vanhakaupunki, Die Altstadt, sijaitsee Eiderjoen saarella. Sen keskusta on Marienkirchen, Altstädter Markt -torin ja Schiffbrückenplatz-aukion ympärillä. Kaupungin uudempi osa, Die Neustadt, eli niin kutsuttu Neuwerk sijaitsee Eiderin etelärannalla Holsteinin puolella. Se käsittää barokkityylisen kaupunginosan, jossa sijaitsee muun muassa Paradeplatz sekä Garnisonskirche eli Christkirche. Kronwerk sijaitsee puolestaan Eiderin pohjoispuolella Schleswigissä.
Historia

Rendsburg perustettiin vuoden 1150 tienoilla; ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1199 muodossa Reinoldesburch Arnold von Lübeckin Chronica Slavorumissa. Paikkakunnasta tuli osa Holsteinia 1200-luvulla. Vuonna 1460 se siirtyi vuorostaan Schleswigin haltuun. Kaupunkioikeudet Rendsburgille myönnettiin vuonna 1253, mahdollisesti jo neljätoista vuotta aiemmin. Vuonna 1286 kaupunki paloi ja seuraavana vuonna jälleenrakentamisen yhteydessä kohosi myös Marienkirche. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuosina 1627–1629 Rendsburg oli Saksan keisarillisten joukkojen hallussa. Ruotsin joukot miehittivät kaupunkia 1644 ja 1645. Ensimmäiset suuret linnoitukset nousivat vuosina 1669–1673 tanskalaisen kenraalimajuri Henrik Rusen johdolla. Rendsburg sai vesiliikenneyhteyden Itämereen, kun 43-kilometrinen Schleswig-Holsteinischer Canal eli Eiderin kanava rakennettiin 1777–1784. Seuraavan vuosisadan puolivälissä kanava sai nimekseen Eiderkanal (tansk. Ejderkanalen).
Toisen Saksan-Tanskan sodan tuloksena vuonna 1864 Rendsburg siirtyi Schleswig-Holsteinin mukana Saksan keisarikunnalle. Rautatielinja Rendsburg–Neumünster avattiin vuonna 1845. Kielin kanava (saks. Nord-Ostsee-Kanal, vuoteen 1948 Kaiser-Wilhelm-Kanal) otettiin käyttöön 1895 kahdeksanvuotisen rakennusajan jälkeen. Eiderkanalista tuli tuolloin osa uutta vesitietä. Vuonna 1913 avattiin kanavan yli massiivinen teräksinen rautatiesilta, Rendsburger Hochbrücke, josta tuli kaupungin tunnusmerkki. Toisessa maailmansodassa Rendsburg välttyi laajamittaisilta sotatoimilta, 8. toukokuuta 1945 kaupungissa alkoi kymmenisen vuotta kestänyt brittimiehitys. Vuonna 1952 avattiin tanskalainen koulu, Ejderskolen. Rendsburg-Eckernförden piirikunta perustettiin 1970.
Liikenne

Rendsburgistä on rautatieyhteys kolmeen suuntaan: etelään, Neumünsterin kautta Hampuriin, itään Kieliin sekä pohjoiseen, Flensburgin kautta Tanskaan. Bundesautobahn 7, Tanskan rajalta etelään, kulkee Rendsburgin itäpuolitse.
Kulttuurielämä

Rendsburgin vuosittaisia tapahtumia on muun muassa elokuun lopulla järjestettävät syysmarkkinat, Rendsburger Herbst, joilla vierailee noin 200 000 kävijää. Vuosittain järjestetään niin ikään Norla-maatalousmessut, Flora-puutarhanäyttely ja joulumarkkinat.
Matkailu ja luonto

Rendsburgin läheisyydessä sijaitsee useita luonnonpuistoja: Hüttener Berge (10 km), Westensee (20 km) sekä Aukrug (15 km). Rendsburg on vuonna 2004 avatun, Bremervördestä Kieliin johtavan vesiliikenteeseen liittyvän Die Deutsche Fährstraße -matkailureitin varrella. Reitillä on kaikkiaan viitisenkymmentä lauttaa, lossia, siltaa, kanavasulkua, patolaitetta sekä meriaiheista museota.
Kuuluisuuksia

Tunnettuja rendsburgilaisia ovat muun muassa alkemisti Michael Maier (1569 – 1622), luterilainen pappi Christian Scriver (1629 – 1693), runoilija ja kirjailija Ludwig Fahrenkrog (1867 – 1952) ja iskelmätaiteilija Hanne Haller (1950 – 2005).
Ystävyyskaupungit

Lancaster (Yhdistynyt kuningaskunta), vuodesta 1950
Vierzon (Ranska), vuodesta 1954
Aalborg (Tanska), vuodesta 1967
Haapsalu (Viro), vuodesta 1989
Kristianstad (Ruotsi), vuodesta 1992
Skien (Norja), vuodesta 1995
Rathenow (Saksa, Brandenburg), vuodesta 1989
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rendsburg Wikimedia Commonsissa
Murattivillakko

| Murattivillakko |
| --- | --- |
 Murattivillakon lehdet muistuttavat euroopanmurattia.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Senecioneae
Suku::  Murattivillakot Delairea  Lem.
Laji::  odorata
Kaksiosainen nimi
 Delairea odorata  Lem. 
Synonyymit
 Senecio mikanioides Otto ex Walp.  Senecio scandens Juss. ex DC. 
Katso myös
   Murattivillakko Wikispeciesissä   Murattivillakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Murattivillakko eli murattimikania (Delairea odorata) on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva asterikasvilaji. Se on ainoa laji villakoille (Senecio) läheistä sukua olevassa Delairea-suvussa.
Murattivillakko on enimmillään yli viisimetriksi kasvava vihreälehtinen, ainavihanta köynnös. Sen lehtien muoto ja myös kasvutapa muistuttaa paljon euroopanmurattia (Hedera helix). Kukinnot ovat keltakukkaisia.
Levinneisyys

Murattivillakko esiintyy alkuperäisenä Etelä-Afrikassa. Sitä kasvatetaan koristekasvina. Laji esiintyy tulokkaana muun muassa muutamassa läntisen Euroopan maassa, Australiassa, Etelä-Amerikassa ja Yhdysvaltojen länsirannikolla. Yhdysvalloissa murattivillakko on villiintynyt ainakin Kaliforniassa, missä sitä pidetään hyvin haitallisena vieraslajina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Murattivillakko (kapinmurattivillakko) – Delairea odorata
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Murattivillakko (Delairea odorata)
ITIS: Delairea odorata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Delairea odorata Lem. – Cape-ivy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2702202  Wikispecies: Delairea odorata  APDB: 97574  APNI: 116551  Calflora: 9623  Cal-IPC: delairea-odorata  CoL: 34FHY  EoL: 595251  EPPO: SENMI  FloraBase: 10894  FNA: 220003925  FoAO2: Delairea odorata  GBIF: 3134183  GISD: 1187  GRIN: 410179  iNaturalist: 53208  IPA: 5529  IPNI: 201136-1  IRMNG: 11226767  ISC: 18265  ITIS: 565124  NatureServe: 2.131198  NBN: NHMSYS0000458028  NCBI: 18795  NZOR: cbcb7a1d-e8f6-4363-bd10-340aeb4964cf  NZPCN: 2749  Observation.org: 136338  Open Tree of Life: 304648  PFI: 5754  Plant List: gcc-26037  PLANTS: DEOD  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:201136-1  SANBI: 3125-1  Tropicos: 50154312  uBio: 485508  VicFlora: dc2ea7d1-95e8-4c6f-965d-f616ab9cd903  WFO: wfo-0000069201  WoRMS: 1089100  Laji.fi: MX.42507 
Murattivillakon lehtiä
Werner Hacklin

Otto Werner Hacklin (5. elokuuta 1880 Pori – 5. marraskuuta 1958 Cardiff, Iso-Britannia) oli suomalainen kauppaneuvos, ahtausliikkeen omistaja ja laivanvarustaja.
Porin Reposaaressa syntyneen Hacklinin vanhemmat olivat majakanvartija Anton Hacklin ja Flora Törnqvist. Hän oli siirtolaisena Yhdysvalloissa 1902–1905 ja palattuaan Suomeen hän perusti veljensä Emilin kanssa Reposaareen Laivantäyttämisliike Veljekset Hacklin (Stufverifirma Bröder Johan Emil och Otto Werner Hacklin) -nimisen huolinta-alan yrityksen. Tästä yrityksestä kehittyi yksi Suomen suurimpia alan yrityksiä joka toimii nykyään Oy Hacklin Ltd-nimisenä.
Laivanvarustajana

Hacklin ryhtyi laivanvarustajaksi vuonna 1915, kun hän hankki Carrie-nimisen höyrylaivan Tukholmasta. Laiva kuljetti Birgit-nimisenä vehnää Mäntyluodon satamasta Tukholmaan ja paluulastina kappaletavaralastia. Birgit joutui kuitenkin saksalaisen sukellusveneen upottamaksi Pohjanlahdella 6. marraskuuta 1915. Seuraavan aluksensa Hacklin hankki vasta syksyllä 1916. Vuosien 1916–1932 aikana Hacklin omisti yhteensä 13 purjealusta, jotka olivat pääosin kaljaaseja. Laivat veivät puutavaraa Suomesta Itämeren alueen maihin ja Englantiin sekä toivat paluulastina kappaletavaraa.
1930-luvulla Hacklin osti Pohjanmeren rannikkovaltioista vanhoja höyryrahtilaivoja joita sai silloin ostaa edullisesti. Nämä laivat nimettiin Suomessa Hacklinin perheenjäsenten mukaan ja nimen perään lisättiin h-kirjain esim. Otto H, Betty H ja Verna H. Laivoja oli kaikkiaan 13 ja viimeinen niistä Verna H myytiin romutettavaksi 1959. Laivat veivät Suomesta puutavaraa, selluloosaa ja paperia sekä toivat maahan etenkin kivihiililasteja.
Hacklin omisti myös Santtu, Hansu ja Jurkka-nimiset satamahinaajat jotka toimivat Mäntyluodon ja Reposaaren satamissa.
Reposaaren Konepaja Oy

Hacklin osti 1925 konkurssiin menneen vuonna 1916 perustetun Reposaaren Moottoritehdas Oy:n konepajan ja telakan. Telakalla korjattiin aluksi pääasiassa Hacklinin omia laivoja mutta 1941 siellä rakennettiin myös Werner H -niminen rahtilaiva Hacklinin varustamolle. Sodan jälkeen joulukuussa 1945 Hacklinin konepaja sai rakennettavakseen 25 1 000 tonnin komposiittiproomua jotka menivät sotakorvauksina Neuvostoliittoon. Ensimmäinen näistä proomuista valmistui lokakuussa 1946 ja niiden toimitukset jatkuivat vuoteen 1952 saakka. Konepaja teki lisäksi laivakorjauksia ja alihankintatöitä muille telakoille. Sotakorvausteollisuuden valtuuskunta SOTEVA tilasi konepajalta myös useita kalastustroolareita. Konepajan työntekijämäärä kohosi sotakorvaustöiden ansiosta noin 60:stä parhaimmillaan 300:aan.
Sotakorvaustöiden päätyttyä Reposaaren Konepaja Oy:ksi vuonna 1950 muutettu telakka toimitti Neuvostoliittoon 25 teräsproomua ja suoritti laivakorjauksia. Työntekijämäärä vakiintui noin 200 tienoille. Vuonna 1957 konepaja sai uuden 14 aluksen tilausken Neuvostoliitosta, näistä 13 oli proomuja. Hacklinin kuoleman jälkeen Reposaaren konepaja jatkoi laivojen rakentamista aina vuoteen 1975 jolloin konepajan 1973 ostanut Rauma-Repola Oy keskitti toimintonsa Mäntyluotoon ja lopetti Reposaaren telakan. Santtu on nykyään museolaivana Porin Reposaaressa.
Muuta

Hacklin harjoitti myös puutavara- ja polttoainekauppaa, lentorahtihuolintaa ja maantiekuljetuksia. Yritykseen kuului myös Hacklinin Matkakulma -niminen matkatoimisto. Werner Hacklin oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1921 ja hän toimi Tanskan varakonsulina vuosina 1926–1958. Kauppaneuvoksen arvon Hacklin sai 1931. Vuonna 1956 Hacklin perusti Werner Hacklinin säätiön, joka jakaa apurahoja kotimaisiin kohteisiin.
Werner Hacklin on haudattu Poriin Reposaaren hautausmaalle. Hänen Nuorukainen ja ankkuri -nimisen hautamuistomerkkinsä on tehnyt kuvanveistäjä Kalervo Kallio.