stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alpo Savolainen
Ura > Pikajuoksu

Helsingin Kisa-Tovereita edustanut Savolainen saavutti viisi Työväen Urheiluliiton mestaruutta 100 ja 200 metrillä vuosina 1936–1938. Vuoden 1937 Antwerpenin työläisolympialaisissa hän voitti 100 metrin juoksun ajalla 10,9 ja sijoittui 200 metrillä toiseksi. Alkuvuonna 1939 Savolainen siirtyi Kenttäurheilijoihin ja sieltä vielä saman kevään aikana ruotsinkieliseen Kronohagens IF:n eli Kiffeniin, jotka molemmat olivat porvarillisen SVUL:n seuroja.
Loikkauksena jälkeen hän pystyi osallistumaan Kalevan kisoihin, joissa Savolainen sai hopeaa 100 metrillä vuosina 1939 ja 1944 sekä pronssia 1945. Lisäksi hän saavutti 200 metrillä hopeaa vuonna 1944. SVUL:n urheilijana Savolainen nousi myös Suomen yleisurheilumaajoukkueeseen ja osallistui neljään maaotteluun vuosina 1939–1946.
Kesäkuussa 1939 Savolainen sivusi Helsingin olympiastadionilla Palle Virtasen ja Aki Tammiston aikaisemmin juoksemaa 100 metrin Suomen ennätystä 10,7. Se säilyi SE-tuloksena aina vuoteen 1955, jolloin Voitto Hellstén saavutti ajan 10,6. Savolainen oli tosin juossut 10,6 jo vuonna 1937, mutta koska tulos tehtiin TUL:n kilpailussa, sitä ei noteerattu Suomen ennätykseksi. Aika on edelleen Helsingin Kisa-Toverien seuraennätys. Lisäksi hän juoksi saman ajan jatkosodan aikana vuonna 1944 Karhumäellä käydyissä armeijan kilpailuissa.
Savolainen loukkaantui pahoin liikenneonnettomuudessa 1. marraskuuta 1939 törmättyäään moottoripyörällä yhteen auton kanssa Hyrylän tiellä.
Ura > Pesäpallo

Alpo Savolainen pelasi Helsingin Kisa-Tovereissa myös pesäpalloa ja oli mukana TUL:n mestaruuden 1935 voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin hän edusti vielä Helsingin Pallonlyöjiä pesäpallon SM-sarjassa yhden kauden ajan vuonna 1947.
Sassanidit

Sassanidien dynastia laajimmillaan vuonna 619 jaa. vähän ennen lopullista romahdusta.
Sassanidit tai sasanidit (ساسانیان, Ṣāṣānīyān) olivat persialainen hallitsijasuku, joka hallitsi Persiaa ja suuria alueita Lähi-idässä toisen Persian valtakunnan aikana vuosina 226–651. Sassanidien dynastian perusti Ardašir I, kun hän oli lyönyt viimeisen Parthian arsakidisukuisen kuninkaan Artabanos IV:n. Dynastia päättyi, kun shaahi Yazdegerd III hävisi 14-vuotisen taistelun umaijadien kalifaatille, ensimmäiselle islamilaiselle valtakunnalle.
Valtakunnan alueeseen kuului alueita nykyisestä Iranista, Irakista, Armeniasta, Afganistanista, Turkista, Syyriasta, Pohjois-Intiasta, Pakistanista, Kaukasiasta, Keski-Aasiasta ja Arabiasta, sekä Khosrau II:n aikana Egyptistä, Jordaniasta, Israelista ja Libanonista. Sassanidit kutsuivat valtakuntaansa nimellä Erānshahr ايرانشهر (Iranshaehr), iranilaisten valtakunta.
Myöhäisantiikin käsittävää sassanidikautta on pidetty kulttuurillisesti edistyneenä aikakautena, ja se oli viimeinen merkittävä Persian imperiumi ennen islamin ekspansiota alueelle. Valtakunnan kulttuurillinen vaikutus oli merkittävä myös sen rajojen ulkopuolella, aina Roomaa, Kiinaa, Intiaa ja Afrikkaa myöden. Sassanidikulttuuri vaikutti myös ajallisesti eteenpäin sitä seuranneeseen islamilaiseen kulttuuriin, jolle periytyi muun muassa sassanidien arkkitehtuuria ja kirjallisuutta.
Ensimmäiset kultaiset vuodet (309–379)

Hormizd II:n kuoleman jälkeen etelän arabit alkoivat hyökkäillä ja ryöstellä valtakunnan eteläosan kaupunkeja. He hyökkäsivät myös sassanidisuvun kotiprovinssiin Farsiin. Samaan aikaan Persian ylimystö tappoi Hormizd II:n vanhimman pojan, sokaisivat toisen ja vangitsivat kolmannen. Kolmas pakeni myöhemmin vankeudestaan roomalaisten alueille. Kruunu varattiin Hormmizd II:n erään vaimon syntymättömälle lapselle. Sapor II:n (309–379) sanotaan olevan historian ainoa kohdussa kruunattu – kruunu sijoitettiin hänen äitinsä vatsalle. Pojan synnyttyä valtakuntaa hallitsivat hänen äitinsä ja ylimystö. Saporin vartuttua hän ryhtyi itse hallitsemaan ja osoittautui siinä tehokkaaksi.
Sapor II johti pienen mutta kurinalaisen armeijansa arabeja vastaan. Arabit peitottiin ja eteläisten alueiden turvallisuus taattiin. Sitten hän aloitti ensimmäisen kampanjansa roomalaisia vastaan lännessä ja alku oli menestyksekäs. Singaran piirityksen jälkeen hänen valloitusretkensä kuitenkin pysähtyi, koska imperiumin itälaidalla paimentolaiset hyökkäilivät ja uhkasivat Transoxianan aluetta, joka oli strategisesti tärkeä Silkkitien hallinnan kannalta. Saporin armeija oli lisäksi liian pieni lännestä vallattujen alueiden pitämiseksi hallussa. Hän solmikin rauhan Constantius II:n kanssa. Sopimukseen kuului ajallisesti rajoitettu hyökkäämättömyyssopimus.
Sapor marssi seuraavaksi itään Transoxianaan kohtaamaan nomadeja. Hän murskasi heimot ja liitti näiden alueet valtakuntaansa uutena provinssina. Hän saattoi nykyisin Afganistanina tunnetun aleen valloituksen loppuun. Saporin voiton seurauksena myös sassanidikulttuuri levisi itään, aina Kiinan asti. Sapor ja paimentolaiskuningas Grumbates aloittivat vuonna 359 uuden sotaretken roomalaisia vastaan. Nyt Saporin armeija oli täydessä vahvuudessa ja nomadien tuella hän sai murskavoiton. Yhteensä viisi Rooman provinssia päätyi persialaisille.
Saporin uskontopolitiikka vaihteli uskontokunnittain. Hänen kaudellaan zarathustralaisten Avesta-kirjakokoelma saatiin valmiiksi. Harhaoppisia kuitenkin rangaistiin ja kristittyihin suhtauduttiin nuivasti. Sen sijaan juutalaisilla oli suhteellisen vapaat oltavat. Aikaisempaa ankarampi suhtautuminen kristittyihin oli ilmeisesti reaktio lännessä tapahtuneeseen Rooman kristillistymiseen.
Saporin kuollessa Persian valtakunta oli voimansa tunnossa. Viholliset idässä oli rauhoitettu ja Armenia oli persialaisten vallan alla.
Romahdus (622–651)

Khosrau II:n sotaretki tuotti aluksi tulosta. Kesällä 622 Bysantin keisari Herakleios hyökkäsi Anatoliaan, missä voitti persialaisen armeijan. Bysantin menestys huipentui Niniven taistelussa 627. Herakleios eteni Mesopotamiaan ja läntiseen Persiaan. Persian ylimystö syöksi Khosraun vallasta ja surmasi hänet. Sassanidit menettivät Bysantilta valtaamansa alueet Egyptissä ja Suur-Syyriassa.
Murhaa seurasi sisällissota ja kaaos. Seuraavan neljäntoista vuoden aikana Persiassa oli kaksitoista kuningasta, ja keskushallinto heikkeni. Keväällä 632 Khosrau I:n lapsenlapsi Yazdegerd III nousi valtaistuimelle vain kahdeksanvuotiaana. Vuonna 641 arabikenraalit alkoivat lyödä persialaistyylisiä kolikoita, ja 648 tätä tapahtui myös Darabissa, joka oli yksi sassanidien hallituskaupungeista. Yazdegerd pakeni itään Khorasanin provinssiin, missä tämä viimeinen sassanidikuningas surmattiin Mervissä 651. Persia oli tällöin arabitaustaisten kenraalien hallussa, joiden nimet viittasivat persialaiseen sukutaustaan. Damaskoksessa vaikuttanut Muawija saavutti lopulta myös Persiassa hallitsijan aseman uskovien suojelijana.
Sassanidilainen kolikko 300-luvulta
Sassanidien valtakunta vuonna 632 viimeisen kuninkaan noustessa valtaistuimelle.
Käännös suomeksi
Scala Fenicia

Foinikialaisten portaat
Scala Fenicia (Foinikialaisten portaat) ovat Caprin saarella Italiassa sijaitsevan Anacaprin kaupunkiin johtavat kiviset portaat. Ne ovat nimestään huolimatta todennäköisesti saarella asuneiden kreikkalaisten rakentamat. Portaissa on 882 askelmaa, ja ne olivat ennen tien rakentamista ainoa kulkureitti kaupunkiin. Portaat ovat edelleen käyttökuntoiset. Ruotsalainen lääkäri Axel Munthe rakennutti lähelle portaiden ylätasannetta huvilansa Villa San Michelen.
Saunalahti Group

| Saunalahti |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Säästöä joka minuutti.
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1996
Lakkautettu:  Yritys: 31. joulukuuta 2011 Brändi: Lokakuu 2014
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  mobiili- ja teleoperaattori
Liikevaihto:  400,8 milj. € (2010)
Emoyhtiö:  Elisa (vuosina 2005–2011)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saunalahti Group Oyj (aikaisemmin nimillä Jippii Group Oyj ja Saunalahden Serveri) oli suomalainen internet- ja teleoperaattori. Saunalahti aloitti toimintansa vuonna 1996 ja listautui Helsingin pörssiin vuonna 2000. Teleoperaattori Elisa osti yrityksen vuonna 2005.
Saunalahti sulautettiin emoyhtiöönsä Elisaan vuoden 2011 lopussa, Saunalahti toimi erillisenä brändinä lokakuuhun 2014, kunnes Elisa yhdisti kuluttajaoperaattoritoimintansa Elisa Saunalahdeksi.
Historia

Saunalahti koottiin laajasti erilaisista internet-operaattoreista. Runkona oli vuonna 1996 perustettu Nettilinja. Siihen yhdistettiin Jaakko Rytsölän ja Antti Rytsölän omistama DLC Data Link Connections sekä Scifi Communications keväällä 1998. Melkein heti seuraavaksi Nettilinja osti yritysasiakkaisiin erikoistuneen ClariNET Oy:n. Saman vuoden kesällä Nettilinjan nimeksi muutettiin Saunalahden Serveri. Tämän jälkeen yritykseen yhdistettiin seitsemän operaattoria: Atlas Internet, Dystopia, Icenet, Netlife, Nettihansa ja WW NET Finland. Kesällä 1999 Saunalahden Serveri osti Netti Finlandin ja Turun Puhelin sai kymmenen prosenttia yrityksen osakkeista, minkä se myöhemmin kasvatti 20 prosenttiin. Samana vuonna Saunalahden Serveri osti vielä Internet Connections Finlandin ja Q-Netin.
Saunalahti-nimellä ei ole mitään tekemistä Saunalahti-nimisen paikan kanssa. Nimi keksittiin mainostoimistossa. Sen tarkoitus oli tarjota uudenlaisesta asiasta turvallinen mielikuva, sauna veden äärellä.
Helmikuussa 2000 Saunalahden Serveri muutti nimensä Saunalahdeksi. Huhtikuussa 2000 yritys listautui Helsingin Pörssiin IT-kuplan hengessä. Samalla se avasi ensimmäisen Jippii! -portaalin Suomen ulkopuolelle Norjaan. Samana vuonna yritys muutti nimensä Jippii Groupiksi. Nimi muutettiin, koska suomalainen Saunalahti-nimi ei sopinut kansainvälistyvälle konsernille.
Saksaan tehtyjen investointien kulujen seuranta ja integrointi muuhun toimintaan epäonnistui täysin. Yritys osti muun muassa saksalaisen Gigabell -yhtiön konkurssipesältä. Kaupan seurauksena Jippii Group ajautui lähes itse konkurssiin. Yrityksen Saksan liiketoiminnasta luovuttiin loppuvuodesta 2001.
Vuonna 2003 yrityksen nimi muutettiin jälleen Saunalahdeksi, nyt nimelle Saunalahti Group Oyj. Heinäkuussa 2004 myytiin yrityksen Jippii -verkkoportaali brittiläiselle Itouch -yhtiölle. Lopulta suomalainen pörssiyhtiö Elisa osti yrityksen vuonna 2005.
Saunalahti Group Oyj:sta tehtiin Elisan tytäryritys, ja se keskittyi tarjoamaan palveluita kuluttaja-asiakkaille. Vuonna 2009 Elisa ilmoitti, että se tekee Saunalahdesta kuluttajatuotteiden pääbrändin.
Historia > Oikeudenkäynti

Keväällä 2001 yhtiö antoi positiivisia pörssitiedotteita tulevaisuuden näkymistään. Kuitenkin loppukesästä sijoittajille ilmeni yhtiön vaikea tilanne ja pörssikurssi romahti murto-osaan vuoden alkuun verrattuna. Samalla heräsi epäilyjä, että yritysjohto tiesi jo vuoden alussa yrityksen kehnosta taloustilanteesta. Saataviaan oli perimässä mm. Turkulainen Netello Systems ja oikeudenkäynti oli tuolloin jo käynnissä.
Toukokuussa 2006 Jippiin entistä johtoa vastaan nostettiin syytteitä useista raskaista pörssirikoksista. Jippiille vaadittiin myös yhteisösakkoa.  Käräjäoikeus hylkäsi kaikki syytteet lokakuussa 2007, mutta syyttäjä valitti tuomiosta hovioikeuteen.
Jippiitä ja syytettyjä puolustaneet asianajajat esittivät käräjäoikeudelle 4,4 miljoonan euron laskun töistään. Kai Kotiranta (Borenius & Kemppinen) laskutti 621 000 € Jippiin hallituksen jäsenen puolustamisesta. Mika Taberman (Juridia) laskutti 585 000 €. Valtakunnansyyttäjä teki perusteettomista palkkioista kantelun Asianajajaliittoon. Käräjäoikeuden päätöksen mukaan valtio korvaa vaatimuksista yhteensä 1,2 miljoonaa euroa.
Toukokuussa 2009 Helsingin hovioikeus tuomitsi Jippiin entisen toimitusjohtajan Harri Johannesdahlin ja hallituksen entisen puheenjohtajan Ilpo Kuokkasen liiketoimintakieltoon ja ehdottomaan vankeuteen kirjanpito- ja tiedottamisrikoksista, sekä toisen myös törkeästä sisäpiiritiedon väärinkäyttämisestä. Sen lisäksi hovioikeus langetti muille entisille Jippiin avainhenkilöille lukuisia ehdollisia vankeustuomioita, sakkorangaistuksia sekä liiketoimintakieltoja. Myös päävastuullinen tilintarkastaja sai ehdollisen vankeustuomion avunannosta kirjanpitorikokseen. Elisan maksettavaksi lankesi 200 000 euron yhteisösakko ja sisäpiirintiedon väärinkäytöstä tuomitut määrättiin menettämään valtiolle rikoksen tuottama taloudellinen hyöty, yhteensä noin 770 000 euroa. Korkein oikeus hylkäsi lähes kaikki juttuun liittyvät valitusluvat.
Huhtikuussa 2010 Kuokkanen kanteli Korkeimmalle oikeudelle hovioikeuden tuomarin esteellisyydestä, ja oikeus määräsi vankeustuomiot keskeytettäviksi kesäkuussa 2010. Marraskuussa 2010 oikeus poisti aikaisemman tuomion ja palautti asian käsittelyyn Helsingin hovioikeuteen koska Korkeimman oikeuden mielestä hovioikeudenneuvos Riitta Rajala oli ollut asian käsittelyssä esteellinen. Joulukuussa 2012 hovioikeus päätyi samalle kannalle kuin käräjäoikeus vuonna 2007, ja hylkäsi kaikki jutussa esitetyt rikossyytteet yksimielisellä päätöksellä. Hovioikeus kritisoi päätöksessään avoimesti syyttäjän toiminnan objektiivisuutta ja oikeudenmukaisuutta. Korkein oikeus ei myöntänyt valituslupaa, joten hovioikeuden ratkaisu jäi voimaan.
Kirjallisuutta

Järvinen, Petteri: Jippii! Huikea tarina IT-kuplasta ja vuosien oikeuspiinasta.  Jyväskylä:  Docendo, 2013.  ISBN 9789522910196
Aiheesta muualla

Saunalahden verkkosivut vuonna 2011 (arkistoitu sivu Wayback Machinessa)
Yhtiön osakenoteerauksen historiaa Pörssitiedon verkkosivuilla
Saunalahden vanha logo.
Savia (provinssi)

| Savia Provincia Savia> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Pannonia (n. 295–395) Illyricum (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Kroatia
Perustettu:  n. 295
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Siscia
Savia (myös Savensis, Pannonia Savia; lat. Provincia Savia) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Pannoniassa pääosin nykyisen Kroatian alueella.
Maantiede

Savian provinssi käsitti aikaisemman Pannonia superiorin provinssin eteläosan, siinä missä Pannonia prima käsitti pohjoisosan. Provinssien välinen raja kulki Drave-joessa. Savian pohjoispuolella sijaitsi Pannonia prima, koillispuolella Valeria, itäpuolella Pannonia secunda, eteläpuolella Dalmatia ja länsipuolella Noricum mediterraneum. Savian provinssin hallinnollinen keskus oli Siscia.
Maantiede > Kaupunkeja

Savian provinssin kaupunkeja olivat muun muassa:
Poetovio (myöhemmin osaksi Noricumia)
Siscia
Saunionoidanlukko

| Saunionoidanlukko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Ophioglossopsida
Lahko::  Ophioglossales
Heimo::  Käärmeenkielikasvit Ophioglossaceae
Suku::  Niittynoidanlukot Botrychium
Laji::  matricariifolium
Kaksiosainen nimi
 Botrychium matricariifolium  (Retz.) A.Braun ex W.D.J.Koch 
Katso myös
   Saunionoidanlukko Wikispeciesissä   Saunionoidanlukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saunionoidanlukko (Botrychium matricariifolium) on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tavattava harvinainen saniaislaji. Suomessa se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, aiemmin vaarantuneeksi. Sitä kasvaa kansallispuistoissa Kanadassa, Puolassa ja Yhdysvalloissa ja rauhoitusalueella (IUCN kategoria Ia) Venäjällä.
Ulkonäkö ja koko

Saunionoidanlukolla on mehevä juurakko ja siitä nousee usein paksutyvinen, 5–20 senttimetriä korkeaksi kasvava lehti. Lehti on yläosastaan jakautunut lehteen ja itiöpesäkkeistöön. Harmaanvihreän lehden lapa on lyhytruotinen, kapean kolmiomainen ja noin kaksi kertaa leveytensä pituinen. Lehdessä on 2–5 paria lehdyköitä, jotka ovat kapeanpuikeita tai pitkulaisia, keskisuonellisia ja tuskin lavan kärkeä kohti pieneneviä. Alimmat lehdykät ovat hammaslaitaisia tai pariliuskaisia, hampaat ja liuskat ovat ulospäin suuntautuneita. Itiöpesäkkeistö on haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja sijaitsevat ryhminä. Kypsinä ne ovat väriltään ruosteenruskeita. Saunionoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-heinäkuussa. Alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen. Muiden noidanlukkojen tapaan myös saunionoidanlukko on riippuvainen sienijuuresta.
Isokokoiset saunionoidanlukot muistuttavat paljon lähisukulaista suikeanoidanlukkoa (B. lanceolatum). Saunionoidanlukon erottamista muista noidanlukoista hankaloittaa, että laji on ulkomuodoltaan hyvin muunteleva.
Levinneisyys

Saunionoidanlukkoa tavataan Euroopassa Alpeilta pohjoiseen Norjaan, Ruotsiin, Suomeen ja Baltiaan saakka, Länsi-Venäjällä sekä Isossa-Britanniassa. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan samoilla leveysasteilla mantereen itä- ja keskiosissa. Lajia tavataan myös muutamin paikoin Itä-Aasiasta ja Etelä-Amerikasta Patagoniasta. Suomessa saunionoidanlukkoa on tavattu reilulta sadalta kasvupaikalta Etelä- ja Keski-Suomesta, toisten tietojen mukaan enää pariltakymmeneltä paikalta. Pääosa esiintymistä on Ahvenanmaalta, Lounais-Suomen saaristosta ja Uudeltamaalta. Pohjoisin tunnettu esiintymä on Hyrynsalmelta. Laji on hävinnyt laajoilta alueilta maan keski- ja eteläosista.
Elinympäristö

Saunionoidanlukko kasvaa laidunniityillä, kallioisilla merenrantaniityillä, kalliokedoilla ja joskus lehtokallioilla. Kasvupaikat ovat usein hyvin karuja ja niukkakalkkisia. Kasvustot ovat tavallisesti hyvin pieniä ja vaihtelevat vuosittain suuresti. Laji on harvinaistunut kaikkialla maailmassa. Pääsyynä tähän on kasvupaikkojen umpeenkasvu ja metsittyminen perinteisen laidunnuksen vähennyttyä. Myös keinolannoitteet ja ilmeisesti myös ilmansaasteet ovat olleet lajille haitallisia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Saunionoidanlukon (Botrychium matricariifolium levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Saunionoidanlukko (Botrychium matricariifolium)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Botrychium matricariifolium:  Wikidata: Q2247460  Wikispecies: Botrychium matricariifolium  BioLib: 3085  CoL: MPJD  EoL: 596168  EPPO: BOYMA  EUNIS: 150271  Euro+Med PlantBase: 3e9c7445-9aa9-425f-8094-9e50846ca043  FNA: 233500282  GBIF: 2650198  GRIN: 412278  iNaturalist: 82557  IPNI: 17061300-1  IRMNG: 10190979  ITIS: 17184  MichiganFlora: 1781  NatureServe: 2.982011  NBN: NHMSYS0000494653  NCBI: 41915  Observation.org: 6475  Open Tree of Life: 178165  PFI: 37  Plant List: tro-26602180  PLANTS: BOMA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30353764-2  Tropicos: 26602180  uBio: 5948964  VASCAN: 3857  WisFlora: 2765  WFO: wfo-0001109056  Laji.fi: MX.37731 
Osmunda lunaria var. matricariifolia:  Wikidata: Q50910092  GBIF: 7641171  GRIN: 474545  IPNI: 60468219-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60468219-2  WFO: wfo-0001381543 
Saunionoidanlukon itiöpesäkkeistö.
Yrjö Sariola

| Yrjö Sariola |
| --- | --- |
 Yrjö Sariola, 2006
Lapuan hiippakunnan piispa
 1974–1995 
Edeltäjä:  Eero Lehtinen
Seuraaja:  Jorma Laulaja
Henkilötiedot
Koko nimi:  Yrjö Veikko Sariola
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1932 Laukaa, Suomi
Kuollut: 10. syyskuuta 2016 (84 vuotta) Jyväskylä, Suomi
Vanhemmat:  Veikko Sariola Elsa Salmenkivi
Puoliso:  Anna-Maija Ahva (vih. 1957)
Lapset:  Heikki, Olavi, Jukka, Ilkka
Muut tiedot
Koulutus:  Teologian tohtori (1967)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilainen
Yrjö Veikko Sariola (1. kesäkuuta 1932 Laukaa – 10. syyskuuta 2016 Jyväskylä) oli Lapuan hiippakunnan piispa vuosina 1974–1995. Hän oli koulutukseltaan teologian tohtori.
Yrjö Sariola oli evankelis-luterilaisen kirkon sisäistä ja ulkoista yhteyttä luonut piispa, jolle oli tärkeätä jumalanpalveluselämän kehittäminen.
Lapsuus ja nuoruus

Yrjö Sariola syntyi 1. kesäkuuta 1932 pankinjohtaja Veikko Alfred Sariolan ja kansakoulunopettaja Elsa Sariolan o.s. Stenroth viidenneksi lapseksi Laukaan Pellosniemen pappilassa, jossa asui Elsa-äidin isä, kirkkoherra Oswald Stenroth.
Sariola kävi Cygnaeuksen koulussa kansakoulun ja jatkoi Jyväskylän lyseoon. Sota-aikana hän vietti paljon aikaa isovanhempien luona Laukaassa.
Sariola oli mukana jatkosodan jälkeen 1945 Jyväskylässä alkaneessa hengellisessä herätyksessä, jonka johtohahmo oli Martta Oesch. Vaihe vaikutti merkittävästi ammatin valintaan.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1951. Hän opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja valmistui 1957 teologian kandidaatiksi. Opiskeluajan hän asui Domuksen ylioppilaskodissa Malminkadulla ja osallistui opiskeluajan hengelliseksi kodikseen tulleen evankelisen ylioppilasliiton toimintaan.
Pappisura ennen piispaksi valitsemista

Piispa Martti Simojoki vihki Sariolan papiksi 1957 Mikkelissä. Virkaura alkoi nuorisopastorina Juvalla 1957 ja jatkui Kuusankoskella 1957–1958, Jaalan vt. kirkkoherrana 1958–1959 sekä Anjalan nuorisopappina 1959. Virtain seurakunnassa hän toimi vt. kappalaisena ja virallisena apulaisena 1959—1963. Työn ohessa hän suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon 1961. Jyväskylän kaupunkiseurakunnan I virallinen apulainen ja IV kappalainen hän oli 1963—1969. Sinä aikana kirjoitti väitöskirjan Saarna ja teksti saksalaisten saarnateorioitten valossa ja hänestä tuli teologian tohtori 1968. Jyväskylästä hänet valittiin synnyinseurakunnansa Laukaan kirkkoherraksi 1969. Hän oli kirkkoherran virasta virkavapaalla toimiessaan kirkon koulutuskeskuksen vt. johtajana 1972.
Piispa

Presidentti Urho Kekkonen nimitti Sariolan Lapuan hiippakunnan piispaksi, kun hän oli saanut ensimmäisen vaalisijan piispanvaalissa. Työ alkoi joulukuussa 1974, ja piispaksi hänet vihki helmikuussa 1975 Martti Simojoki Lapuan tuomiokirkossa.
Työn alkuvaihetta värittivät kaksi hiippakunnan alueella tapahtunutta kymmeniä ihmishenkiä vaatinutta onnettomuutta: Lapuan patruunatehtaan räjähdys 1976 ja Virtain vanhainkodin palo 1979. Molemmissa tapauksissa piispa Sariola oli mukana surutyössä ja siunaamisissa.
Piispa > Yhteyksien luoja vapaisiin suuntiin

Sariolan Suomen Vapaakirkon 100-vuotisjuhlissa 1979 pitämä tervehdys oli lähtölaukaus evankelis-luterilaisen kirkon ja vapaiden suuntien välisiin oppikeskusteluihin. Piispainkokous hyväksyi samana syksynä Sariolan tekemän aloitteen neuvotteluista Vapaakirkon kanssa. Hän johti kirkon neuvotteluvaltuuskuntaa. Neuvotteluja käytiin 1983–1984, ja niiden lopputuloksena julkaistiin päätösasiakirja: "Loppukommunikea Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja Suomen Vapaakirkon virallisista neuvotteluista 1983 – 1984”. Vastaavat neuvottelut käytiin kirkon puolelta Sariolan johdossa myös helluntaiherätyksen kanssa, joista syntyi asiakirja: "Päätösasiakirja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja Suomen helluntaiherätyksen virallisista neuvotteluista 1987-1989".
Piispa > Jumalanpalveluselämän kehittäjä

Merkittävän kokonaiskirkollisen työn Sariola teki jumalanpalveluksen uudistamisessa. Hän oli käsikirjakomitean jäsen 1973–1980 ja puheenjohtaja 1988–1997, jona aikana valmisteltiin laaja uudistus jumalanpalveluksen kaavaan ja muihin kirkollisiin toimituksiin. Kirkolliskokous hyväksyi evankeliumikirjan 1999, Jumalanpalvelusten kirja 2000 ja Kirkollisten toimitusten kirja 1–3 2003. Työskentelyyn osallistuminen antoi aiheen kirjoittaa eläkepäivinään kirjan Jumalanpalveluksen käsikirja..
Jumalanpalvelusuudistuksen myötä otettiin messu-termi takaisin käyttöön tarkoittaen ehtoollisjumalanpalvelusta. Sariola näki, että saarna ja ehtoollinen ovat messun keskipisteitä. Messu on seurakunnan elämän keskus, josta seurakunta on kutsuttu kantamaan yhteisesti vastuuta.