stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elohopeatiosyanaatti
Ominaisuudet ja valmistus

Elohopeatiosyanaatti on huoneenlämpötilassa monokliinisiä valkoisia kiteitä. Se liukenee hyvin heikosti kylmään veteen, mutta paremmin kuumaan veteen, tiosyanaatti- tai syanidiliuoksiin, tai ammoniakkiin. Kuumennettaessa se hajoaa lämpötilavälillä 110–165 °C.
Ensimmäisen kerran elohopeatiosyanaattia valmisti Jöns Jacob Berzelius vuonna 1821 elohopea(II)oksidin ja tiosyaanihapon välisellä reaktiolla. Nykyään yhdistettä valmistetaan useimmiten saostamalla elohopea(II)nitraatin tai elohopea(II)kloridin liuoksista kaliumtiosyanaatin avulla.
Käyttö

Elohopeatiosyanaattia on käytetty valokuvauksessa negatiivien valmistuksessa. Sitä voidaan käyttää analytiikassa kloridi-ionipitoisuuden määrittämiseen. Kloridi-ionit aiheuttavat elohopeatiosyanaatin dissosioitumisen liuokseen, jolloin tiosyanaatti-ionit muodostavat Fe3+-ionien kanssa tummanpunaisen kompleksin, jonka pitoisuus voidaan määrittää spektrofotometrillä ja josta voidaan laskea kloridi-ionipitoisuus.
Aiheesta muualla

Elohopeatiosyanaatin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 28.1.2015.
Rauta(III)

| Rauta(III)bromidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  10031-26-2
PubChem CID:  25554 ja 82310
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  FeBr3
Moolimassa:  295,55
Ulkomuoto:  Punaruskea kiteinen aine
Sulamispiste:  200 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,5 g/cm3
Liukoisuus veteen:  455 g/100 g
  
Rauta(III)bromidi eli ferribromidi (FeBr3) on rauta- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden bromauksessa.
Ominaisuudet

Rauta(III)bromidi on kidevedettömänä punaruskea kiteinen aine. Se liukenee hyvin veteen, etanoliin, etikkahappoon ja dietyylieetteriin. Vedestä se kiteytyy tummanvihreänä kidevedellisenä heksahydraattina FeBr3·6H2O, myös muita hydraatteja tunnetaan. Yhdiste ei ole aivan yhtä pysyvä kuin rauta(III)kloridi, koska bromidianioni on voimakkaampi pelkistin kuin kloridianioni. Yli 200 °C:n lämpötilassa rauta(III)bromidi hajoaa bromiksi ja rauta(II)bromidiksi. Rauta(III)bromidi on Lewis-happo.
Valmistus ja käyttö

Rauta(III)bromidia voidaan valmistaa kuumentamalla raudan ja bromin seosta, mutta lämpötila ei saa olla yli 200 °C, jotta tuote ei hajoa rauta(II)bromidiksi. Toinen tapa tuottaa yhdistettä on rauta(II)bromidin ja bromin reaktio 170–200 °C:n lämpötilassa. Muodostunut tuote puhdistetaan sublimoimalla bromi-ilmakehässä.
Rauta(III)bromidia käytetään katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden bromauksessa. Se katalysoi reaktiota tekemällä bromista elektrofiilisemmän ja siten reaktiivisemman.
Rickard Sandler

| Rickard Sandler |
| --- | --- |

Ruotsin 20. pääministeri
 24. tammikuuta 1925 – 7. kesäkuuta 1926  
Monarkki:  Kustaa V
Edeltäjä:  Hjalmar Branting
Seuraaja:  Carl Gustaf Ekman
Ruotsin ulkoministeri
 24. syyskuuta 1932 – 19. kesäkuuta 1936 28. syyskuuta 1936 – 19. syyskuuta 1939  
Pääministeri:  Per Albin Hansson
Edeltäjä:  Fredrik Ramel Karl Gustaf Westman
Seuraaja:  Karl Gustaf Westman Christian Günther
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1884 Torsåker
Kuollut: 12. marraskuuta 1964 (80 vuotta) Hägersten
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
 Nimikirjoitus
Rickard Johannes Sandler (29. tammikuuta 1884 Torsåker – 12. marraskuuta 1964 Hägersten) oli ruotsalainen sosialidemokraattinen poliitikko.
Vuonna 1912 Sandler perusti työväen sivistysliiton, jonka puheenjohtajana hän oli 1919–1938. Hän oli salkuttomana ministerinä 1920 ja 1921–1923, finanssiministerinä 1920, kauppaministerinä 1924–1925, pääministerinä 1925–1926 ja Hanssonin toisen hallituksen ulkoministerinä 1932–1939. Sandler pyrki Ruotsin kansainvälisen aseman voimistamiseen varsinkin Kansainliiton piirissä ja pohjoismaisen yhteistyön edistämiseen. Vuonna 1938 hän ehdotti, että Ahvenanmaa linnoitettaisiin ja että Ruotsi ja Suomi puolustaisivat sitä yhdessä. Suunnitelman rauettua muun muassa Neuvostoliiton vastustuksen vuoksi Sandler joutui luopumaan Ruotsin ulkoasiainministerin tehtävistä Hanssonin toisen hallituksen erottua 13. joulukuuta talvisodan vuoksi. Hanssonin kolmas hallitus oli sota-ajan yhteishallitus ilman Ruotsin kommunistista puoluetta. Se istui vuoteen 1945.
Sandleria ei enää valittu Per Albin Hanssonin seuraavaan, Hanssonin kolmanteen hallitukseen. Saksan lehdistö oli talvisodan alkupäivinä arvostellut liittolaiselleen Neuvostoliitolle uskollisena muun muassa Ruotsia Suomen yllyttämisestä sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Vuosina 1941–1950 Sandler toimi Gävleborgin läänin maaherrana. Hän toimi myös Tilastollisen keskustoimiston ylijohtajana ministerivuosiensa välissä 1926–1932.
Sandler toimi Kansainliiton neuvostossa 2. lokakuuta 1936 – 20. tammikuuta 1939.
Gobi

Gobin autiomaan sijainti.
Gobi satelliittikuvassa.
Gobi (mong. Говь, kiin. 戈壁, gē bì) on suuri autiomaa-alue Pohjois-Kiinassa ja eteläisessä Mongoliassa. Sana gobi on mongolin kielen aavikkoa tarkoittava sana. Gobin autiomaan pinta-ala on noin 1 300 000 km², ja se on yksi maailman suurimmista aavikoista. Gobin länsipuolella on Taklimakanin aavikko.
Suurin osa Gobista on kivikkoista ja kallioista aluetta, jossa kasvaa niukasti ruohoa ja pensaita. Hiekka-aavikkoa on varsin vähän. Seutua sanotaankin usein puoliaavikoksi. Gobin autiomaassa elää monia eläimiä, esimerkiksi kameleita ja villihevosia. Kylmä talvi on vähäluminen ja kesä kuuma. Hiekkamyrskyjä esiintyy usein.
Gobin aavikko liittyy erityisesti mongoli-imperiumin historiaan ja moni silkkitien tärkeä kaupunki sijaitsi siellä.
Maantiede

Gobi sijaitsee Mongolian ja Kiinan rajan molemmin puolin enimmäkseen Etelä-Mongoliassa, loppuosa enimmäkseen Kiinan Sisä-Mongoliassa. Gobi kattaa noin kolmanneksen Mongoliasta. Gobin autiomaa on Bagrash Golin ja Lop Norin välinen kaarimainen 1 300 000 neliökilometrin alue, joka on enimmäkseen puoliaavikkoa ja aavikkoa. Alueen pituus on noin 1 600 ja leveys noin 480–970 kilometriä. Gobi sijaitsee 910–1 520 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ilmasto

Gobin ilmasto on kesällä kuuma, talvella kylmä mannerilmasto, ja talvi kestää pitkään. Kevätkin on kylmä ja kesä kuiva. Gobi on tyypillinen lauhkean vyöhykkeen ”kylmä aavikko”. Talvella Gobissa sataa monesti lunta. Kuukauden keskilämpötila on talvella −15...−6 °C, kesällä +22...+26 °C. Lämpötilan vaihtelut ovat lyhyessäkin ajassa suuria; vuorokauden sisällä lämpötila voi nousta tai laskea 35 asteella.
Vuoret ja laaja manner estävät sadepilvien saapumisen mereltä. Himalaja estää eteläisten sateiden tulon Gobiin. Tyyneltämereltä ja pohjoisen taigalta saapuvatkaan sateet eivät ylety Gobiin. Gobissa sataa keskimäärin 194 mm vuodessa, pääosin kesällä. Itäinen osa Gobista on hieman läntistä osaa kosteampi. Lännessä sataa 69 mm, koillisessa 200 mm. Alue on erittäin kuiva varsinkin talvella. Kaakkoismonsuuni ulottuu Gobin kaakkoisosaan. Varhain tammikuussa, kesällä ja varhain kesällä esiintyy jäisiä hiekka- ja lumimyrskyjä.
Luonto > Kasvillisuus

Gobi on enimmäkseen puoliaavikkoa, jonka keskellä on monia pieniä aavikoita ja keitaitakin. Gobi on enimmäkseen kivikkoista, soraista ja kallioista. Hiekkadyynit kattavat vain kolme prosenttia Gobista. Gobissa on runsaasti pohjavettä. Maannos on ruskeaa tai harmaanruskeaa. Tasangoilla kasvaa pensaita, suola-alueilla suolaa sietävää kasvillisuutta ja aavikkoruohoa altaissa ja vuorten alarinteillä.
Gobin kasvillisuus on melko niukkaa. Gobissa elää vain 600 pääosin kuivuuteen sopeutunutta kasvilajia. Gobin kasveissa on kylmien vyöhykkeiden ja kuivien alueiden kasvien piirteitä, mikä näkyy varsinkin Lounais-Gobin Trans-Altain kasveissa. Gobin kasvillisuutta luonnehtivat kasviheimot revonhäntäkasvit, savikkakasvit (41 lajia), tyräkkikasvit, heinäkasvit (25 lajia), tatarkasvit ja portulakkakasvit.
Kasvien biomassan tuotanto on alempi kuin kuumilla aavikoilla. Talvet ovat hyvin kylmiä, ja lämpötilat laskevat kasvien sietokyvyn rajoille. Lounais-Gobi on hiekka-aavikkoa, jossa kasvaa sklerofyllejä ja mehikasveja. Gobin sklerofyllit ovat joko ruohoja tai puumaisia kasveja. Gobissa kasvaa villiä raparperia, rautayrttejä, kurjenherneitä, mykerökukkaiskasveja ja marunaa. Gobin mehikasvit käyttävät joko CAM-yhteyttämistä tai C4-fotosynteesiä. Erittäin hyvin kuivuuteen sopeutuneet kasvit käyttäjät C4-yhteyttämistä.
Luonto > Eläimistö

Gobin eläimistö on alueen kuivuudesta huolimatta rikas. Suurelta osin uhanalaiseen eläimistöön kuuluu villinä elävä kameli, aasianvilliaasi, przewalskinhevonen, argaalin alalaji, kuhertajagaselli, mongoliangaselli ja gobinkarhu.
Väestö

Alueella harvassa asuvien ihmisten pääelinkeino on paimentolaisuus, maanviljelyä harjoitetaan vain jokilaaksoissa.
Talous

Mongolian puolella maaperässä on runsaat varat kuparia, jota kaivosyhtiö Rio Tinto louhii. Kaivostoiminta on ollut Mongoliassa kiisteltyä, koska alueen ihmiset eivät ole juurikaan hyötyneet siitä. Rahan on sanottu valuvan ulkomaille ja Rio Tintoa on syytetty sopimusrikkomuksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gobi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Gobin länsipuolella sijaitsevan Hamin ilmastodiagrammi.
Gobin autiomaata.
Vesikioski

Vesikioski on kesäaikaan toimiva pullavohveleihin erikoistunut kahvila Joensuussa. Kahvila on ulkokahvila, joka on perinteisesti auennut vapuksi ja on auki säävarauksella elo-syyskuun vaihteeseen. Vesikioskin perustivat vuonna 2015 Pakkopulla Oy:n yrittäjät Pirkko Burman ja Jari Puruskainen. Burman ja Puruskainen pyörittivät myös Houkutus-kahvilaketjua Joensuussa ja Kuopiossa vuoteen 2021 asti. Vesikioskin liiketoiminnot myytiin vuonna 2019 sen nykyisille omistajille Unkaricum Oy:n Erika Megyesille ja Xénia Tarlósille.
Vesikioski on osa Joensuun Kaupunkikeskustayhdistys ry:n kaupungin suunnitelmaa vuodelta 2014. Suunnitelmana oli elävöittää torin ja taidemuseon ympäristöä. Kahvila sijaitsee keskuspuiston laidalla, joka tunnetaan Joensuussa myös maata pitkin kulkevan taideteoksen nimellä Sininen virta. Kahvilaan voi tuoda myös lemmikkejä. Asiakkaiden lemmikit huomioidaan koirankekseillä ja terassille on tehty koirille ja/tai kissoille tarkoitettu juomapiste.
Vesikioski (rakennus)

Vesikioski on klassisen 1900-luvun alun koristeellisen vesikioskin mukainen rakennus. Vesikioskit olivat pieniä aumakattoisia, neliön muotoisia, huvilatyylisiä puurakennuksia. Rakennuksen nimi on peräisin 1800-luvun lopulta, kun ennen vesijohtoverkostoja janoisille kaupungilla liikkuville ihmisille myytiin juomavettä vesimyymälöistä, joita kutsuttiin vesikioskeiksi. Vesikioskit ovat perinteisesti perustettu keskeisille kauppapaikoille kuten satamien lähistöille tai torialueille.
Kahvilan viihtyisyyttä lisää suuri aidattu terassialue, josta voi tarkkailla ohi kulkevia ihmisiä. Vesikioskin sisäänkäynnillä penkillä istuvat ”Ulla” ja ”Seppo”, jotka on tehty vaatteista, kengistä ja kesäkukista istuvien hahmojen näköisiksi.
Pullavohveli

Pullavohveli on Vesikioskin perustajan Pirkko Burmanin ja Vesikioskin entisen ravintolapäällikkö Pekka Koivulan vuonna 2015 kehittämä jälkiruoka, jossa pullasiivu kypsennetään kullanruskeaksi vohveliraudan välissä. Keväällä 2015 hakukone Google ei vielä tuntenut termiä pullavohveli. Pullavohveli voidaan tarjoilla makeiden tai suolaisten lisukkeiden kanssa. Vesikioskin pullavohveliannokseen kuuluu pullavohvelia jäätelön ja erilaisten lisukkeiden kuten mansikoiden tai suolapähkinöiden kera. Pullavohvelin voi ottaa kahdella, kolmella tai neljällä lisukkeella. Pullavohvelit ovat saatavana myös gluteenittomana ja vegaanisena.
Vuonna 2016 pullavohveli alkoi kasvattaa tunnettavuuttaan Vesikioskin lisäksi muuallakin, kun reseptit alkoivat nousemaan esiin ruokablogeissa ja ruokalehdissä. Pullavohveleita alettiin valmistamaan pullasiivujen lisäksi pullataikinasta, valmispakastepullista sekä korvapuusteista. Pullavohveli sai suosiota kerätessään myös lyhenteen puhveli.
Pullavohveli nousi ilmiöksi sosiaalisessa mediassa ja Vesikioski keräsi tunnettavuutta aihetunnisteen #pullavohveli ansiosta. Useat vierailijat ovat ottaneet kuvia pullavohveleista ja lisänneet niitä omiin sosiaalisen median kanaviinsa. Aihetunnisteella pullavohveli on julkaistu esimerkiksi yhteisö- ja kuvapalvelu Instagramissa jo 2501 julkaisua huhtikuuhun 2022 mennessä.
Muuta menua

Vesikioskilla tarjoillaan pullavohveleiden lisäksi myös täytettyjä bagelin kaltaisia vesirinkeleitä, lohikeittoa, erilaisia ruokaisia salaatteja ja muuta pientä naposteltavaa. Juomapuolelta löytyy mm. erilaisia kahveja, teetä, talon omaa jääteetä ja virvoitusjuomia. Vesikioskilla on myös anniskeluoikeudet.
Arvostelut

Vesikioski on arvostettu kahvila Joensuussa. Sen arvosana esimerkiksi TripAdvisorissa on huhtikuussa 2022 4.5/5 ja tämän arvion perusteella se on 14. paras ravintola Joensuussa. Vesikioskille on tehty viimeksi vuonna 2019 Ruokaviraston Oiva-tarkastus, josta kahvila on saanut arvosanakseen korkeimman mahdollisen eli oivallisen.
Carl Gustaf Ekman

| Carl Gustaf Ekman |
| --- | --- |

Ruotsin pääministeri
 7. kesäkuuta 1926 – 2. lokakuuta 1928  
Monarkki:  Kustaa V
Edeltäjä:  Rickard Sandler
Seuraaja:  Arvid Lindman
 7. kesäkuuta 1930 – 6. elokuuta 1932  
Monarkki:  Kustaa V
Edeltäjä:  Arvid Lindman
Seuraaja:  Felix Hamrin
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1872 Munktorp, Ruotsi
Kuollut: 15. kesäkuuta 1945 (72 vuotta) Tukholma
Puoliso:  Laura Ekman
Tiedot
Puolue:  Vapaamielinen kansanpuolue
 Nimikirjoitus
Carl Gustaf Ekman (5. lokakuuta 1872 Munktorp – 15. kesäkuuta 1945 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja raittiusmies.
Ekmanin isä K. E. Ekman-Kraft oli sotilas. 12-vuotiaana Ekman joutui itse tienaamaan leipänsä, ensiksi renkinä. Sivutoimenaan hän teki kauppoja ja luki paljon. Hän opiskeli kauppakoulussa Köpingissä ja kävi ammattikoulun Kristinehamnissa.
Vuonna 1888 Ekman liittyi Templarorden-raittiusjärjestöön, ja 21-vuotiaana hänestä tuli järjestön Västmanland-Närken piirin päällikkö. Vuosina 1899–1908 hän oli koko järjestön päällikkö. Hän teki töitä myös toimittajana monissa lehdissä, vuodesta 1897 lähtien Eskilstunassa toimittajana ja poliitikkona.
Vuonna 1911 Ekman valittiin parlamentin ensimmäisen kamarin jäseneksi ja 1913 hän muutti Tukholmaan. Hän kuului vapaamieliseen puolueeseen, jonka hajottua hän nousi toukokuussa 1923 vapaamielisen kansanpuolueen, Frisinnade folkpartietin, johtajaksi. Ekman toimi Ruotsin pääministerinä vuosina 1926–1928 ja 1930–1932, jolloin hän harjoitti taitavaa tasapainopolitiikkaa (ruots. vågmästarpolitik), liittoutumalla vuoroin oikeiston, vuoroin vasemmiston kanssa. Sen avulla hän piti hallituksen pystyssä, vaikka sen parlamentaarinen pohja oli huomattavan kapea. Hallituspuolueilla oli toisessa kamarissa vain 20–50 paikkaa yli 300:sta.
Ekman joutui jättämään politiikan sekaannuttuaan Ivar Kreugerin juttuun.
Fulgencio Batista

| Fulgencio Batista |
| --- | --- |
 Fulgencio Batista vuonna 1952.
Kuuban presidentti
 (1933–) 1940–1944ja  10. maaliskuuta 1952 – 1. tammikuuta 1959  
Edeltäjä:  Federico Laredo Brú Carlos Prío Socarrás
Seuraaja:  Ramón Grau Carlos Manuel Piedra
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1901 Banes, Kuuba
Kuollut: 6. elokuuta 1973 (72 vuotta) Marbella, Espanja
Puoliso:  1. Elisa Godinez-Gómez 2. Marta Fernandez Miranda de Batista
Batistan kultainen pistooli Havannan museossa.
Fulgencio Batista y Zaldívar (16. tammikuuta 1901 Banes, Kuuba – 6. elokuuta 1973 Marbella, Espanja) oli Kuuban presidentti vuosina 
1933–1944 ja 1952–1959.
Elämä

Batista syntyi Banesissa vuonna 1901. Hän jätti koulunsa kesken ja työskenteli sen jälkeen muun muassa automekaanikkona ja vaatturin oppilaana. Hän liittyi armeijaan 1921 mutta toimi vähäpätöisissä tehtävissä vuoteen 1931 asti, jolloin liittyi Gerardo Machadon kukistamiseen pyrkiviin kapinallisiin.
Valtaannousu 1933

Batista nousi Kuuban johtajaksi, kun hän johti vuoden 1933 kersanttien kapinaa, joka korvasi Carlos Manuel de Céspedesin tilapäisen hallituksen, joka oli aikaisemmin syössyt Machadon vallasta. Ramón Grausta tehtiin presidentti ja Batistasta tuli asevoimien komentaja, joka käytti todellista valtaa presidentin takana. Grau toimi presidenttinä vain vähän yli sata päivää ennen kuin hänet korvattiin Carlos Mendietalla (11 kuukautta vallassa), sitten José Agripino Barnetilla (5 kuukautta vallassa) ja sitten Miguel Mariano Gómezilla (7 kuukautta). Viimein presidentti Federico Laredo Brú onnistui pysymään virassa joulukuusta 1936 aina lokakuuhun 1940.
Lokakuussa 1940 Batista valittiin Kuuban presidentiksi. Vuonna 1944 Batistaa estettiin lailla osallistumasta presidentinvaaliin, ja häntä seurasi jälleen Ramon Grau. Batista siirtyi vapaaehtoiseen maanpakoon Floridaan, kunnes palasi vuonna 1948 ja valittiin senaattiin.
Uusi diktaattorikausi 1952–1959

Batista järjesti 10. maaliskuuta 1952 sotilasvallankaappauksen ja syöksi vallasta vuonna 1948 valitun presidentti Carlos Prío Socarrásin nousten diktaattoriksi. Batista hallitsi itsevaltaisesti, vangitutti vastustajiaan ja keräsi suuren henkilökohtaisen omaisuuden. Hän oli hyvissä väleissä Yhdysvaltojen hallituksen ja myös mafian kanssa. Yhdysvaltalaiset yritykset menestyivät hyvin Kuubassa ja maasta tuli suosittu turistikohde. Talouden taantuma lisäsi 1950-luvulla kuubalaisten vastarintaa Batistaa kohtaan, koska he kokivat itsensä omassa maassaan marginalisoiduiksi Yhdysvaltojen taloudellisen vallan ja turistien takia.
Vastarinta ja kukistuminen

Yksi Batistan vastustajista oli Fidel Castro, joka oli tuloksetta yrittänyt haastaa vuoden 1952 sotilasvallankaappauksen laillisuutta oikeusteitse. Castro vangittiin, kun hän oli heinäkuussa 1953 johtanut epäonnistuneen iskun armeijan Moncadan parakeille, jolloin 60 kapinallista 135:stä sai surmansa. Castro vapautettiin yleisen armahduksen kautta toukokuussa 1955 ja hän siirtyi maanpakoon Meksikoon ja Yhdysvaltoihin. Castron paluuta Kuubaan 26. heinäkuuta -liikkeen johdossa leimasi uusi epätoivoinen taistelu, jossa vain 11 Castron miestä jäi henkiin hänen itsensä lisäksi. Selviytyneet joukot pakenivat vuorille ja aloittivat sieltä sissisodan hallitusta vastaan.
Vuoden 1958 toukokuussa Batista käynnisti massiivisen hyökkäyksen Castroa vastaan. Alivoimastaan huolimatta Castron joukot saavuttivat sarjan voittoja. Heitä auttoi suuri karkuruuden määrä Batistan taistelumoraaliltaan alhaisessa armeijassa.
Uudenvuodenaattona 31. joulukuuta 1958 Batista ilmoitti hallitukselle että hän lähtee maasta. Seuraavana päivänä klo 3:00 aamulla hän lähti lentokoneella Camp Columbiassa mukanaan 40 kannattajaansa ja perheenjäsentään. He lensivät Ciudad Trujilloon, Dominikaaniseen tasavaltaan. Toinen lentokone toi Havannasta mukanaan hallituksen ministereitä ja hallinnon virkamiehiä. Batista otti henkilökohtaisesti mukaansa noin 300 miljoonaa dollaria.
Castron johtamat sissit saivat Havannan haltuunsa 8. tammikuuta 1959.
Maanpako

Kun Yhdysvallat ja Meksiko kieltäytyivät myöntämästä Batistalle turvapaikkaa, antoi Portugalin pääministeri António de Oliveira Salazar Batistalle luvan saapua maahan sillä ehdolla, ettei Batista yrittäisi paluuta takaisin Kuuban politiikkaan. Batista asettui asumaan ensin Madeiralle ja lopuksi Estoriliin.  Batista kuoli sydänkohtaukseen Guadalminassa Marbellan lähellä, Espanjassa, elokuussa 1973, väitetysti kaksi päivää ennen kuin ryhmä Castron agentteja olisi toteuttanut suunnitelman hänen murhaamisekseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuuba ennen ja jälkeen vallankumouksen YLE Elävässä arkistossa. Viitattu 14.5.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Granaattiomenahappo

| Trikosaanihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  9Z,11E,13Z-oktadeka-9,11,13-trieenihappo
CAS-numero:  544-72-9
PubChem CID:  5281126
SMILES:  CCCC\C=C/C=C/C=C\CCCCCCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H30O2
Moolimassa:  278,43 g/mol g/mol
Sulamispiste:  44–45
Granaattiomenahappo (tunnetaan myös nimellä trikosaanihappo) on monityydyttymätön rasvahappo, joka kuuluu konjugoituihin linoleenihappoihin. Yhdiste sisältää kolme konjugoitunutta kaksoissidosta. Yhdistettä esiintyy runsaasti granaattiomenoiden (Punica granatum) siementen öljyssä ja käärmekurkku (Trichosanthes cucumerina) kasvin siementen öljyssä. Granaattiomenahapon on havaittu ehkäisevän syöpäsolujen muodostumista rottakokeissa.
Aiheesta muualla

Punicic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Punicic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Punicic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Punicic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Punicic acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Lauriinihappo

| Lauriinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dodekaanihappo
CAS-numero:  143-07-7
PubChem CID:  3893
SMILES:  O=C(O)CCCCCCCCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H24O2
Moolimassa:  200,31776 g/mol g/mol
Sulamispiste:  43,2 °C
Kiehumispiste:  298,9 °C
Tiheys:  0,880 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,006 g/100 ml
Lauriinihappo (eng. Lauric acid) (tunnetaan myös nimellä Dodekaanihappo) on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä esiintyy kookosöljyssä, öljypalmun öljyssä, laakeripuun öljyssä, ihmisen maidossa, vuohenmaidossa ja lehmänmaidossa. Lauriinihappoa käytetään saippuan ja kosmetiikkatuotteiden valmistamiseen sekä laboratoriotutkimuksessa tuntemattoman yhdisteen moolimassan selvittämiseen.
Terveysvaikutukset

Vaikka lauriinihappo onkin tyydyttynyt rasva, se nostaa hyvää HDL-kolesterolia. Lauriinihapolla on myös havaittu olevan antimikrobisia ominaisuuksia sekä syöpäsolujen lisääntymistä hillitseviä vaikutuksia esimerkiksi paksusuolen syövän, rintasyövän ja kohdun limakalvon syövän kohdalla.
Lauriinihappoa esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.