stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klaus Zerta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Klaus Zerta vuonna 1960  |  Klaus Zerta vuonna 1960  |  Klaus Zerta vuonna 1960  |  |
Maa:  Saksan yhdistynyt joukkue
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | perämiehellinen kaksikko |  |
Klaus Zerta (s. 25. marraskuuta 1946 Gelsenkirchen) on saksalainen uransa päättänyt soudun olympiavoittaja. Zerta oli aktiiviurallaan 165 senttimetriä pitkä ja painoi 48 kilogrammaa.
Zerta oli mukana saavuttamassa olympiakultaa perämiehellisestä kaksikosta vain 13-vuotiaana vuoden 1960 kesäolympialaisista Roomasta. Hän oli noiden olympialaisten nuorin mitalisti ja vielä nykyäänkin nuorin tunnettu miespuolinen olympiavoittaja. Ainoastaan korkeintaan 12-vuotias tuntematon ranskalaispoika, joka toimi vuoden 1900 kesäolympialaisissa alankomaalaisten perämiehenä kaksikkosoudussa, on Zertaa nuorempi miespuolinen olympiavoittaja.
Zerta edusti RV Gelsenkircheniä.
Kimmo Obiora

Kimmo Obiora (s. 17. joulukuuta 1975 Nigeria) on nigerialais-suomalainen karateka. Hän on yhdeksänkertainen suomenmestari ja nuorten EM-pronssimitalisti. Hän voitti hopeaa olympiakisojen ulkopuolisten lajien World Gamesissa. Koulutukseltaan Obiora on turvallisuusalan tradenomi. Sotilasarvoltaan Obiora on luutnantti reservissä ja hän on palvellut KFOR-joukoissa.
Aiheesta muualla

Kimmo Obioran kotisivut
Reserviläinen: Kosovon warrior
Kiinan Nam Việtin valtaus

Kiinan Nam Việtin valtaus oli Kiinan Han-dynastian keisari Wun vuonna 111 eaa. tekemä onnistunut hyökkäys, joka johti Nam Việtin eli Nanyuen valloittamiseen.
Kiinalaiset halusivat Punaisenjoen viljavan suiston haltuunsa tukikohdaksi kiinalaisille laivoille, jotka kuljettivat rahtia Intian ja Indonesian ja Kiinan välillä.
Kimmo Pikkarainen

| Kimmo Pikkarainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. joulukuuta 1976 Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Piki
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2009
Aik. seurat:  Jokerit (SML) KalPa Hyvinkään Ahmat Kiekko-Vantaa Herning IK Nittorps EPS Haukat JYP (SML) Pelicans (SML) Blues (SML) Tappara (SML) HKM Zvolen Ritten-Renon
Kimmo Pikkarainen (s. 19. joulukuuta 1976 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut SM-liigaa KalPan, JYPin, Pelicansin, Bluesin, Tapparan ja Jokereiden riveissä.
Lisäksi hän on pelannut Mestiksessä ja sen edeltäjässä 1-divisioonassa Hyvinkään Ahmoissa, K-Vantaassa ja KJT:ssä. Ulkomailla pääsarjatason pelikokemusta on kertynyt Tanskan Herning IK:sta, Italian Rittenistä ja Slovakian HKM Zvolenista, alemmilla tasoilla Pikkarainen on pelannut Ruotsin Nittorpissa, Italian Milano Rossoblussa ja Suomi-sarjan EPS:ssä.
Saavutukset

Nuorten Suomen mestaruus 1996 (Jokerit)
Mestiksen paras puolustaja 2005 (valmentajien valinta).
Yksityiselämä

Pikkarainen on ollut naimisissa malli Dana Mäkisen kanssa. Pari jätti erohakemukset Helsingin käräjäoikeuteen toukokuussa 2012. Hänellä on myös poika, Oliver Pikkarainen.
Jean-Jacques Dordain

Jean-Jacques Dordain
Jean-Jacques Dordain (s. 14. huhtikuuta 1946) on entinen ESA:n pääjohtaja. Hänen ensimmäinen toimikautensa alkoi heinäkuussa 2003. Pääjohtaja valitaan yleensä kahdeksi kolmivuotiskaudeksi, joten Dordainin pääjohtajuuden ESA:ssa piti päättyä puolivälissä vuotta 2011, mutta kesällä 2010 sitä jatkettiin neljällä vuodella kesäkuuhun 2015 asti.
Insinööriuran alku

Dordain valmistui insinööriksi École Centralesta vuonna 1968. Dordain aloitti uransa Ranskan ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksessa (ONERA) 1970-luvulla. Hän tutki nesteajoaineita käyttäviä rakettimoottoreita ja mikrogravitaatiota. Vuodet 1976–1981 hän toimi ONERA:n avaruustoiminnan johtajana. Hänet valittiin vuonna 1977 Ranskan astronauttikandidaatiksi NASA:n Sukkulalennolle, joka kuljetti ESA:n toteuttamaa Spacelab-laboratoriomodulia, mutta tämä hanke keskeytyi syystä tai toisesta.
1982 hänestä tuli ONERAn fysiikan tutkimuksen johtaja. Tällöin hän toimi puheenjohtajana Ariane-kantoraketin vaurioanalyysilautakunnissa.
Jean-Jacques Dordain toimi työnsä ohessa koneinsinööriopetuksessa luennoitsijana École Polytechnique-yliopistossa 1977–1993 ja professorina École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace 1973–1987. 1997 hän oli Japanin NASDA-avaruusjärjestön evaluaatiokomitean pääsihteerinä.
Ura ESA:ssa

Hänen uransa ESA:ssa alkoi 1986, jolloin hänestä tuli ESA:n "Microgravity and Space Station Utilisation"-osaston johtaja. Nimensä mukaan osasto toteuttaa mikropainovoimakokeita. Se myös suunnittelee ja toteuttaa ISS-avaruusaseman eurooppalaista käyttöä. Hän siirtyi tämän jälkeen ESA:n strategisen suunnittelun ja kansainvälisten suhteiden johtajaksi. Helmikuussa 2001 hänestä tuli ESA:n kantorakettiosaston johtaja.
Muuta

Jean-Jacques Dordain on jäsenenä Ranskan Académie des Technologies ja Académie Nationale de l’Air et de l’Espacessa. Hän on varapuheenjohtaja International Astronautical Federation-yhteisössä. Hänet on palkittu Kunnialegioonan palkinnolla (Legion d’Honneur ja Ordre National du Mérite).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Spacefacts biography of Jean-Jacques Dordain
Jorge Fonseca

| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten judo. Olympialaiset  | Maa:   Portugali> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 100 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 2019 | 100 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 2021 | 100 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Hopeaa | Minsk 2019 | sekajoukkue |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Praha 2020 | 100 kg |  |
Jorge Ivayr Rodrigues da Fonseca (s. 30. lokakuuta 1992 São Tomé ja Príncipe) on portugalilainen judon maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on pituudeltaan 174 cm.
Fonseca saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen alle 100 kg:n painoluokassa kultaa 2013 ja pronssia 2014. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui hävittyään toisella kierroksella lopulliselle olympiavoittajalle Lukáš Krpálekille. Vuonna 2018 hän oli alle 100-kiloisissa seitsemäs sekä Tel Avivin EM-kilpailuissa että Bakun MM-kilpailuissa.
Fonseca kuului Portugalin joukkueeseen, joka saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Hän voitti samana vuonna alle 100 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Tokiossa kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Nijaz Iljasovin. Hän saavutti alle 100-kiloisissa EM-pronssia Prahassa 2020. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän oli samassa sarjassa seitsemäs. Hän voitti 100 kg:n sarjan maailmanmestaruuden Budapestissa 2021 kukistettuaan loppuottelussa serbialaisen Aleksandar Kukoljin. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Fonseca voitti 100 kg sarjassa olympiapronssia. Hän sijoittui MM-kilpailuissa seitsemänneksi Taškentissa 2022 ja viidenneksi Abu Dhabissa 2024.
Fonseca on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kolme turnausvoittoa sekä sijoittunut viisi kertaa toiseksi ja yksitoista kertaa kolmanneksi. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kolme turnausvoittoa ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla kolme Portugalin-mestaruutta.
Jorge Gustavo Mejía

Jorge Gustavo Mejía
Jorge Gustavo Mejía (s. 22. helmikuuta 1961 La Ceiba) on hondurasilainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli kotimaassaan ja lisäksi Saksassa (Trossingenissä ja Berliinissä), jossa hän asui yli 15 vuoden ajan. Palattuaan Hondurasiin hän perusti Tegucigalpan yliopistollisen kuoron ja yksityisen musiikkikoulun. Vuonna 2005 hän aloitti tällöin perustetun Hondurasin filharmonisen orkesterin johtamisen. Mejían sävellysten joukossa on kamarimusiikkia, oratorio, sinfonisia teoksia ja elokuvamusiikkia hondurasilaisiin elokuviin.
Mejían saamiin palkintoihin lukeutuu Karl-Hofer-Gesellschaftin Boris Blacher -palkinto (1987). Hänen teoksiaan on esitetty Euroopassa, Amerikoissa ja Japanissa.
John Lewis

John Lewis tarkoittaa muun muassa seuraavia:
John Lewis (1940–2020), yhdysvaltalainen ihmisoikeustaistelija
John Lewis & Partners, brittiläinen tavarataloketju
John Lewis and Sons Limited, brittiläinen telakkayhtiö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Lewis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Keulainjärvi

| Keulainjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°28′59″N, 25°11′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Päijänteeseen 
Järvinumero:  14.221.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,8 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,673 km  
Pinta-ala:  2,055 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKeulainjärvi 
Keulainjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harmoisten kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen itäpuolinen Pussivuori nousee noin 70 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 650 metriä. Rannat ovat suurimmaksi osaksi metsämaata, mutta länsirannalla on niitty. Järven länsipuolella on talo, jolle tulee tie lounaasta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,8 metriä mpy. Laskuoja lähtee järven lounaispäästä ja laskee 1,4 kilometrin päässä Päijänteen Harmoistenlahteen. Laskuojan pudotus on 20,6 metriä.
Historiaa

Vuosien 1965 ja 1985 peruskartoissa järven länsipuolella oli talo ja järven rannat olivat kauttaaltaan peltoa.
Kira Miró

Kira Miró vuonna 2015.
Kira Miró (s. 13. maaliskuuta 1980 Las Palmas) on espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Serranon perhe, jossa hän näytteli Lola-nimistä tyttöä vuosina 2004 ja 2006.
Aiheesta muualla

Kira Miró Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jean-Jacques Henner

Jean-Jacques Henner ,Antoine Meyerin valokuva, vuodelta 1883.
Jean-Jacques Henner (15. maaliskuuta 1829 Bernwiller – 23. heinäkuuta 1905 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi uskonnollisia aiheita, muotokuvia ja alastontutkielmia.
Elämänvaiheita

Henner syntyi Elsassissa maanviljelijäperheeseen. Hänen taiteelliset lahjansa huomattiin jo varhain  ja hän sai taiteellisen esiopetuksensa Altkirchissä, opettajanaan Charles Goutzwiller. Opetuksen alkaessa hän oli 12- vuotias. Hän jatkoi opintojaan Strasbourgissa opettajanaan Gabriel Guérin. Kun Elsass liitettiin Saksaan vuonna 1871, Henner päätti valita Ranskan kansalaisuuden, mutta säilytti läheiset siteet kotiseutuunsa. Hän vieraili siellä vuosittain ja maalasi aiheesta maalauksia, kuten "L’Alsace. Elle attend" (Elsass odottaa).
Henner opiskeli Ecole des Beaux-Artsissa Pariisissa ja kävi aktiivisesti taidemuseoissa saamassa vaikutteita. Hän ihaili erityisesti italialaisia renessassitaiteilijoita kuten Rafaelia, Tiziania ja Antonia da Correggiota. Vieraillessaan Baselissa hän näki Hans Holbein nuoremman maalauksen Kristuksesta ja vaikuttui. Ranskalaisista taiteilijoista hän arvosti Corot´a ja Ingresiä.
Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen, vuonna 1858, Henner sai arvostetun Prix de Romen, joka mahdollisti oleskelun ja työskentelyn Roomassa. Italian maisemat ja kuvauksellinen arki innosti häntä. Ennen Italian matkaa häntä oli pidetty historiamaalarina, mutta nyt hän maalasi myös maisemia. Villa de Medicissä Roomassa hän ystävystyi säveltäjä Bizet´n kanssa joka edisti Hennerin uraa.Samaan aikaan Roomassa oleskelleesta taidemaalari Louis Hector Leroux´sta tuli läheinen ystävä loppuelämäksi. Henner auttoi ystävänsä tytärtä Laura Leroux-Revaultia kohti taiteilijan uraa. Italiassa Henner vieraili Venetsiassa, Firenzessä ja Napolissa. Enimmän osan ajasta hän oli Roomassa.
Italiassa vietetyn ajan jälkeen Hennerin ura lähti Ranskassa nousuun. Hän maalasi nyt naturalistisesti ja hänen alastontutkielmansa, Nainen mustalla sohvalla,herätti vuonna 1869 huomiota. Vähitellen hänen tyylinsä kääntyi pois naturalismista kohti idealisoitua antiikkia ja pastoraali-idylliä. Hän käsitteli myös klassisen kirjallisuuden ja mytologian aiheita. Hänen työnsä saavuttivat suuren yleisön suosion ja häneltä tilattiin monia muotokuvia. Myös julkista tunnustusta tuli: vuonna 1903 hän sai Ranskan kunnialegioonan mitalin. Ranskan valtio osti hänen töitään ja niitä ostettiin myös maakunnallisiin taidemuseoihin. Myös varakkaat taidekeräilijät ostivat hänen töitään. Elämänsä loppupuolella hän olikin varakas mies.
Arvioita elämäntyöstä

Hennerin taiteilijanura oli menestyksekäs, vaikka hänen työnsä eivät olleet täysin vallinneen akateemisen suuntauksen mukaisia. Niitä kritisoitiin siitä, että hän ei maalaa kunnollisia historiamaalauksia, joissa on hienoja pukuja sekä upeita ympäristöjä. Hänen työnsä eivät ole oikein minkään aikansa taidesuuntauksen mukaisia.
Töissään Henner sekoitti realismia idealismiin ja otti aineksia italialaisesta renessanssista. Historiaa hän ei halunnut rekonstruoida. Näin ne muistuttavat hänet ystäviensä Paul Duboisin ja Alexandre Falguièren töitä. Hennerin työt olivat omaana aikanaa suosittuja; ne levisivät yleisön parissa kaiverrustöinä ja valokuvina.
Teoksia

Nainen mustalla sohvalla,
Musée des Beaux-Arts, Mulhouse
Tyttö Elsassista,
National Gallery of Art, Washington, D.C.
Pyhä Fabiola 
 kopio, alkuperäinen teos on kadonnut
Punatukkainen kaunotar
yksityiskokoelma
Idylli
Musée d'Orsay,
Paris
Aiheesta muualla

http://www.artrenewal.org/artists/jean-jacques-henner/878
Jean-JaquesHenner: Laura Leroux-Reavault`n muotokuva, vuodelta 1898, Musée d'Orsayn kokoelmat.
John Snellman

John Snellman (13. toukokuuta 1815 Oulu – 27. elokuuta 1883 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka eteni urallaan senaattoriksi ja Viipurin hovioikeuden presidentiksi.
Elämäkerta

John Snellman kirjoitti ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836. Hän pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen 1836 ja ylimääräiseksi kopistiksi korkeimman oikeuden edeltäjään senaatin oikeusosastoon 1837. Samana vuonna hän sai hovioikeuden ylimääräisen notaarin arvon ja seuraavana vuonna varatuomarin arvon. Hänet nimitettiin kanslistiksi perustettavaan Viipurin hovioikeuteen 1839 ja hän sai ylennyksen reistraattoriksi 1841, ylimääräiseksi viskaaliksi 1843, notaariksi 1845, varakanneviskaaliksi 1850 ja sihteeriksi 1851. Snellman oli hovioikeuden apujäsenenä 1850–1857 ja viimeksi mainittuna vuonna hänet nimitettiin asessoriksi. Viipurin läänin lääninsihteeri hänestä tuli 1858 ja senaatin yleinen esittelijäsihteeri 1863. Snellman muun muassa esitteli ja varmensi vuoden 1863 kieliasetuksen. Hän hoiti ajoittain 1864–1865 prokuraattorinapulaisen virkaa ja toimi 1863–1867 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen hallituksen asiamiehenä. Vuonna 1865 Snellman määrättiin painoasiain ylihallituksen jäseneksi.
Snellman kutsuttiin senaattoriksi ja senaatin oikeusosaston jäseneksi 1867. Etevänä lakimiehenä hänestä tehtiin puheenjohtaja komiteaan, jonka tehtävänä oli toimittaa nimismiesten virkatoimia koskevien lakien ja asetusten kokoelma. Vuonna 1872 hänet valittiin siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan hallitukseen edustamaan kassan osakkaita. Snellman luopui senaattorin toimestaan ja sai  nimityksen Viipurin hovioikeuden presidentiksi vuosiksi 1875–1879. Hovioikeuden presidentin virkaa pidettiin tuohon aikaan arvokkaampana kuin rivisenaattorin tehtävää. Snellman sai omasta pyynnöstään eron virastaan 1879.
Perhe

John Snellmanin isä oli Uudenmaan läänin varamaaherra, esittelijäsihteeri Jakob Snellman (1784–1832) ja äiti Albertina Julin (1785–1866). Äiti oli apteekkari ja asessori Johan Julinin ja Albertina Karbergin tytär Turusta. John Snellmanin ensimmäinen puoliso (vuodesta 1842) oli Sofia Alfthan (1823–1849). Hän oli tukkukauppias Anton Alfthanin ja Helena Schröderin tytär Viipurista. John Snellmanin toinen puoliso (vuodesta 1851) oli Wilhelmina Trapp (1828–1906). Hänen isänsä oli senaattori, salaneuvos Robert Trapp, joka aateloitiin 1868 ja kirjoitettiin Suomen ritarihuoneeseen nimellä von Trapp. Wilhelmina Trappin äiti oli Christina Charlotta Wilhelmina Råbergh.
John Snellmania ei pidä sekoittaa toiseen senaattoriin, joka on lähes kaima eli valtiomies Johan Vilhelm Snellmaniin (J. V. Snellman), joka käytti nimikirjoituksessaan muotoa Joh. Vilh. Snellman. John Snellman allekirjoitti pöytäkirjat nimellä J. Snellman. Senaattorit olivat kaukaista sukua keskenään ja tämäkin yhteinen esi-isä oli kaima eli Oulun tullinhoitaja Johan Snellman (1688–1759).
Jukka Salminen (muusikko)

Jukka Salminen
Jukka Kalevi Salminen (s. 1956, Hämeenlinna) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on julkaissut yli 800 laulua, yli 20 äänitettä, nuottikirjoja ja musiikkinäytelmiä.
Salminen säveltää ja sanoittaa, esiintyy päiväkodeissa, kouluissa, perhetapahtumissa ja seurakunnissa eri ohjelmistojen kanssa.
Vuonna 2002 Salminen voitti Salon Vuoden lastenlaulukilpailun sävelmällä Kirje kuulle (san. Pirkko Arola). Kirkkohallitus palkitsi hänet elämäntyöstään lauluntekijänä vuonna 2009.
Jukka Salmisen lauluja on julkaistu useissa laulukirjoissa, esimerkiksi Suuri toivelaulukirja -sarja, Lasten Virsi, Nuoren seurakunnan veisukirjat, Laulutuuli-kirjat) ja erityisesti koululaulukirjoissa. Niitä on käännetty ainakin ruotsiksi, viroksi, norjaksi, englanniksi ja unkariksi.
Tuotanto > Äänitteet

Purppuraa, CD (POYCD 337), 2013
Lorulaari, runokirja/CD (POYCD 336), runot Merja Salonen, 2013
Lailla enkelin 2CD (POYCD 322 ja 323), 2012
Syötävän suloinen (POYCD 321), 2012
Hiljaisuuteen vie – pyhiinvaeltajan lauluja (POYCD 328), 2012
Ipanakerä Runokirja/CD (POYCD316), runot Sirpa Sironen-Hänninen, 2011
Liian suuret hampaat 2CD (POYCD 311 ja 312), 2011
Gibu gibu (SLSCD 50254), 2010
Laulureppu  (POYCD 243), 2006
Syötävän suloinen (LKCD 12), 2006
Piparintuoksua (POYCD 218), 2004
Kiinalainen Juttu (SLSCD 50230), 2002
Kapernaumin Kaverit (SPSCD 00101), 2001
ZOOPPERA-video  (Rainmaker/SLS), 2001
Silmiisi katson (SLSCD 50224), 2000
Lasten romppuraamattu (Suomen Pipliaseura), 1999
Ihmeellinen palapeli (SPSCD), 1998
ZOOPPERA (SLSCD 50211), 1997
Lastenmaa 3 (LMC 003), 1997
Aamujen aamu (SPSMC 00297), 1997
Lailla enkelin (SPSCD 00196), 1995
Lastenmaa 2 (LMC 002)1995
Naapurin lapset (FGCD 5097), 1994
Lastenmaa-lauluja (LMC 001), 1993
Sessa-satukasetti (KRC 249), 1991
Kavereita kaikkialla (SLSC 50112), 1989
Ilonhiutaleita (KRC 056), 1987
Tuhkasta tuli nousee (KRC 053), 1986
Tuhkamessu (KRC 055)
Liian suuret hampaat (KRC 049), 1985
Jalanjäljet (KRLP 20 ja KRC 042), 1984
Hyvä ystävä (KRC 242), 1982
(Lyhenteet: PO = Päivä Oy, LK = Lasten Keskus Oy, SLS = Rainmaker / Suomen Lähetysseura, SPS = Suomen Pipliaseura r.y., LM = Lastenmaa-lehti, FG = Fg-Naxos Oy, KRC = Karas-Sana Oy)
Tuotanto > Laulukirjat

Pulputinpannu – satulaulukirja, Amino - Kustannus (Merja Salonen - Jukka Salminen - Satu Laaninen), 2005
Jalanjäljissä – lauluja aikuisille, Suomen Lähetysseura, 2001
Pieni Enkeli – lauluja lapsille, Kirjapaja Oy, 2001
Tule ystäväksi, Warner/Chappell Music Finland Oy, 1999
Tänä aamuna aurinko nousi, 50 laulua Pirkko Arolan teksteihin, 1994
Tuotanto > Kirjat

Kaikessa Hän tulee vastaan, Päivä Oy, 2013
Tie, mies ja tähtitaivas, Päivä Oy, 2012
Aiheesta muualla

Jukka Salmisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jukka Salmisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jukka Salminen (muusikko) Wikimedia Commonsissa
Jethro Tull (henkilö)

Brittiläinen maanviljelyksen tekniikan kehittäjä Jethro Tull.
Jethro Tull (30. maaliskuuta 1674 – 21. helmikuuta 1741) oli brittiläinen maanviljelystieteen pioneeri, jota pidetään brittiläisen maanviljelyksen suurena mullistajana. Tull kehitti rivikylvökoneen.
Brittiläinen rockyhtye Jethro Tull nimesi itsensä tämän henkilön mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jethro Tull (henkilö) Wikimedia Commonsissa
Jesús Bonilla

| Jesús Bonilla |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1955 (ikä 69)  Madrid, Espanja
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Santiago Serrano   (Serranon perhe)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jesús Bonilla (s. 1. syyskuuta 1955 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Bonilla valmistui nuoruudessaan näyttelijäksi Madridin teatterikorkeakoulusta. Hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, joissa hänellä on usein ollut komediallisia rooleja. Hän on ollut kaksi kertaa ehdolla Espanjan näyttelijöiden liiton myöntämän "Paras miessivuosa televisiosarjassa" -palkinnon saajaksi. Suomessa Bonilla tunnetaan Santiago Serranon roolistaan espanjalaisessa televisiosarjassa Serranon perhe (2003–2008).
Filmografia > Elokuvat

Dos mejor que uno (1984)
Makinavaja (1990)
No me compliques la vida (1991)
Belle Époque – muutosten aika (1992)
Makinavaja, el último choriso (1992)
La reina anónima (1992)
Kika (1993)
Los peores años de nuestra vida (1993)
¡¡Semos Peligrosos!! (1993)
Todos los hombres sois iguales (1994)
Así en el Cielo como en la Tierra (1994)
¡Oh cielos! (1994)
Belmonte (1995)
La niña de tus sueños (1995)
Sólo se muere dos veces (1996)
La buena vida (1996)
Gracias por la propina (1997)
Carreteras secundarias (1997)
Mátame mucho (1997)
Unelmiesi tyttö (1998)
Muertos de risa (1999)
Pídele cuentas al rey (1999)
Pepe Guindo (1999)
Adiós con el corazón (1999)
Pleno al quince (1999)
La Comunidad (2000)
Usted puede ser un asesino (2000)
Obra Maestra (2000)
Misión en Marbella (2001)
El oro de Moscú (2002)
Lisístrata (2002)
El chocolate del loro (2004)
Mala uva (2004)
R2 y El Caso del cadáver sin cabeza (2005)
El mundo alrededor (2005)
La Daga de Rasputín (2007)
Filmografia > Lyhytelokuvat

Pásala! (1994)
Robo en el cine Capitol (1996)
Filmografia > Televisio

Platos Rotos (1985)
La mujer de tu vida: Mujer perdida (1988)
Bajarse al moro (1988),
El peor programa de la semana (1993)
¡Ay, Señor, Señor! (1994)
Querido maestro (1996)
Pérezin soittokunta (La banda de Pérez, 1997)
Mediterráneo (1999)
Periodistas (2000)
7 Vidas (2002)
Serranon perhe (Los Serrano, 2003–2008)
"Chiringuito de Pepe" (2014)
Filmografia > Ohjaustyöt

El oro de Moscú (2002)
La Daga de Rasputín (2007)
Aiheesta muualla

Jesús Bonilla Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jesús Bonilla Elonetissä.