stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lintuvesiensuojeluohjelma

Lintuvesiensuojeluohjelma on Suomen valtion luonnonsuojeluohjelma, joka aloitettiin Kalevi Sorsan kolmannen hallituksen maa- ja metsätalousministeri Taisto Tähkämaan aikana 3. kesäkuuta 1982. Periaatepäätös asiasta tehtiin vuotta aikaisemmin
Suojeluala käsittää 287 kohdetta, joilla on vesipinta-alaa 580 neliökilometriä ja maapinta-alaa 250 neliökilometriä, yhteensä 835 neliökilometriä. Lintuvesiensuojeluohjelman alueet sijaitsevat pääasiassa Etelä-Suomessa yksityisillä mailla. Jotkut lintuvesiensuojeluohjelmaan kuuluvat alueet voivat kuulua myös muihin luonnonsuojelualueisiin, kuten Natura 2000 -alueisiin.
Lintuvesien osalta suojelun tarve johtuu siitä, että monet vesilintujen elinalueet on otettu ihmisen käyttöön ja näin lintujen elintila on pienetynyt.
Verrattavissa olevista kansainvälisistä sopimuksista on esimerkki Kansainvälinen Ramsarin vesilintujen suojelusopimus, joka on peräisin vuodelta 1975.
Kuuraparta

Kuuraparta ("Frosty The Snowman") on alun perin yhdysvaltalainen, vuonna 1950 julkaistu, lumiukosta kertova joululaulu. Laulun suomenkieliset sanat on kirjoittanut Sauvo Puhtila.
"Frosty The Snowman" -laulun kirjoittivat yhdysvaltalaiset lauluntekijät Walter Rollins ja Steve Nelson. Tarkoituksena oli tehdä uusi menestyshitti Gene Autrylle ja Cass County Boysille, joiden esittämä joululaulu "Petteri Punakuono" ("Rudolph the Red Nosed Reindeer") nousi listojen kärkeen vuonna 1949. Rollins ja Nelson pyysivät Gene Autrya levyttämään laulun yhdessä Cass Country Boysin kanssa. Gene Autry huomasi mahdollisuuden päästä jälleen listojen kärkeen ja levytti kappaleen. Kuten "Rudolph the Red Nosed Reindeer", myös "Frosty The Snowman" muodostui kansainväliseksi menestyskappaleeksi. Levy julkaistiin lokakuussa vuonna 1950.
Laulu kertoo lumiukosta, joka herää eloon, kun lapset asettavat sen päähän taikurin silinterihatun. Lapset ja lumiukko seikkailevat kaupungilla, mutta lämmin ilma pakottaa Frostyn jättämään lapset. Lumiukko lupaa kuitenkin palata takaisin.
Kappaleen levyttivät 1950-luvulla myös Nat King Cole, Jimmy Durante, Guy Lombardo ja Perry Como. Bing Crosby levytti kappaleen vuonna 1962. "Frosty The Snowman" -laulussa ei mainita joulua tai joululomaa (holiday) lainkaan. Silti kappale on vuosien varrella sisällytetty kymmeniin joulualbumeihin. "Frosty The Snowman" -aiheesta on tehty myös elokuva vuonna 1969 sekä TV-animaatio Frosty's Winter Wonderland vuonna 1976.
Laulun inspiraation lähteenä oletetaan olleen Armonkin pikkukaupungin New Yorkissa. Nykyään kaupungissa järjestetään vuosittain paraati, joka on omistettu Frostylle.
Laulun suomenkielinen versio

Sauvo Puhtilan sanoittaman, suomenkielisen laulun "Kuuraparta" levyttivät ensimmäisenä Brita Koivunen ja lauluyhtye Four Cats vuonna 1964. Vuonna 1965 sen levyttivät Saukki ja pikkuoravat. Laulu sisältyi Pikkuoravien joulupotkuriin 1. Laulun ovat levyttäneet myös muun Markku Aro (1975), Mikko Alatalo (1999) ja Joel Hallikainen (2002).
Suomenkielinen laulu vastaa sisällöltään varsin tarkasti alkuperäistä englanninkielistä. Myös suomalaisessa laulussa lauletaan silinterihatusta: Saat tästä vanhan silinterin, päähän paljaaseen. Se on kai hattu taikurin, pois täältä muuttaneen. Hei, Kuuraparta, nytpä jotain tapahtuu! Täynnä elämää aivan onkin jää, - lumiukko naurusuu!
Eläkekassa Verso

Eläkekassa Verso on suomalainen metsäalalla toimivien työnantajien ja yrittäjien työeläkelaitos. Verso hoitaa lakisääteistä työntekijöiden työeläkevakuutusta (TyEL) ja yrittäjien eläkevakuutusta (YEL) tarjoten asiakkailleen samat palvelut ja vakuutukset kuin työeläkevakuutusyhtiöt. Eläkekassa Verso on perustettu vuonna 1964 nimellä Eläkekassa Tapio.
Verson omistajina ja asiakkaina on noin 130 metsäalan yritystä ja organisaatiota, joista suurimpia ovat Suomen Metsäkeskus, metsänhoitoyhdistykset, yhteismetsät, taimiyhtiöt ja metsäpalveluyrittäjät.
Eläkekassa Versossa työskentelee seitsemän työeläkealan asiantuntijaa. Kassan toimitusjohtajana on toiminut vuodesta 2014 alkaen filosofian maisteri Pasi Strömberg. Eläkekassa Verson kahdeksanjäsenisen hallituksen puheenjohtajana toimii metsänhoitoyhdistyksiä edustava metsätalousyrittäjä Annukka Kimmo Lappeenrannasta.
Verso tekee työeläkkeiden hallinnoinnissa, riskienhallinnassa, raportoinnissa ja tietojärjestelmien kehittämisessä tiivistä yhteistyötä Porasto Oy:n kanssa. Porasto on lähes kokonaan asiakkaidensa omistama palveluyhtiö. Eläkekassa Verso on eläkesäätiöiden ja -kassojen yhteisjärjestön Eläkesäätiöyhdistyksen jäsen.
Eläkekassa Verso sijoitusomaisuuden arvo on noin 340 miljoonaa euroa. Sijoitusstrategiasta päättää eläkekassan hallitus Finanssivalvonnan työeläkevakuutuslaitoksille antamissa puitteissa.
Kampen (Saksa)

| Kampen |
| --- | --- |
 Kampen sijaitsee Syltin saaren pohjoisosassa dyynien keskellä.
 lippu:  vaakuna
 Kampen sijaitsee Pohjois-Saksassa, Pohjanmeren rannikolla.
 Kampen
 Koordinaatit: 54°57′19″N, 8°20′32″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Nordfriesland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,42 km²
Väkiluku (2014):  475
 – Väestötiheys:  56 as./km²
Postinumero:  25999
 
 www.kampen.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kampen on kunta Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Nordfrieslandin piirikunnassa. Kunta sijaitsee Syltin saaren pohjoisosassa.
Asukkaita Kampenissa oli vuoden 2014 lopulla 475. Kunnan pinta-ala on 8,42 km².
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kampen (Saksa) Wikimedia Commonsissa
Tajo

| Tajo |
| --- | --- |
 Tajo kuvattuna Almourolin linnasta Portugalissa
Alkulähde:  Albarracín
Laskupaikka:  Atlantti
Maat:  Espanja, Portugali
Pituus:  1 038 km
Valuma-alue:  80 000 km²

Tajo (esp. Tajo, port. Tejo, lat. Tagus) on Iberian niemimaan pisin joki. Sen pituus on 1 038 kilometriä, josta 716 kilometriä on Espanjassa, 47 kilometriä Espanjan ja Portugalin välisellä rajalla ja loput 275 kilometriä Portugalissa.
Tajon alkulähde on 1 600 metrin korkeudessa Albarracínin vuoristossa Teruelin maakunnassa Aragoniassa, ja se laskee Atlanttiin Lissabonin kohdalla. Lähellä jokisuuta joen ylittää 12,3 kilometriä pitkä Vasco da Gama -silta, joka on Euroopan toiseksi suurin Krimin-sillan jälkeen.lähde?
Suurimmat joenrantakaupungit ovat Aranjuez, Toledo, Talavera de la Reina ja Alcántara Espanjassa sekä Santarém ja Lissabon Portugalissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tajo Wikimedia Commonsissa
The Satanic Temple

| The Satanic Temple |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  aktivismi, perusoikeudet
Teologia:  satanismi
Toiminta-alue:  Australia, Eurooppa, Pohjois-Amerikka
Päätoimipaikka:  Salem, Massachusetts, Yhdysvallat
Perustaja:  Lucien Greaves, Malcolm Jarry
Perustettu:  2013
Aiheesta muualla
thesatanictemple.com thesatanictemple.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Satanic Temple (suom. Saatanallinen temppeli, lyh. TST) on ei-teistinen uskonnollinen ja poliittinen aktivistiryhmä, jonka päämaja on Salemissa, Massachusettsissa. Temppeli on hyväksytty kirkoksi verovapautusta varten, ja sillä on jaostoja 13 Yhdysvaltojen osavaltiossa sekä Kanadassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa ja Suomessa. Ryhmä käyttää saatanallista kuvastoa edistääkseen egalitarismia, sosiaalista oikeudenmukaisuutta sekä kirkon ja valtion erottamista. Heidän tavoitteensa on ”kannustaa hyväntahtoisuuteen ja empatiaan kaikkien ihmisten keskuudessa”.
Ryhmän perustivat organisaation puhemies Lucien Greaves ja Malcolm Jarry. The Satanic Temple on hyödyntänyt satiiria, teatteria, huumoria ja suoraa oikeudellista toimintaa julkisissa kampanjoissaan ”herättämään huomiota ja kehottamaan ihmisiä uudelleenarvioimaan pelkojaan ja käsityksiään” sekä ”huomauttamaan uskonnollisesta tekopyhyydestä ja uskonnonvapauden loukkaamisesta”.
Organisaatio osallistuu aktiivisesti julkisiin asioihin, mikä on ilmennyt useissa julkisissa poliittisissa toimissa ja pyrkimyksissä harjoittaa lobbausta, keskittyen kirkon ja valtion erottamiseen ja käyttämällä satiiria kristillistä etuoikeutta vastaan, jonka ryhmä sanoo häiritsevän henkilökohtaista uskonnonvapautta. Se pitää avioliittoa uskonnollisena sakramenttina, jota tulisi hallita Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisen lisäyksen mukaisesti uskonnonvapauden suojelun alaisesti, ja jota tulisi pitää osavaltioiden lakeja tärkeämpänä. Koska ryhmä pitää kehon loukkaamattomuutta keskeisenä oppina, se pitää myös kaikkia abortin rajoituksia, mukaan lukien pakollisia odotusaikoja, satanistien uskonnon harjoittamisen rajoittamisena.
The Satanic Temple ei usko yliluonnolliseen Saatanaan. Temppeli käyttää kirjallista Saatanaa metaforana käytännöllisen skeptisyyden, rationaalisen vastavuoroisuuden, henkilökohtaisen autonomian ja uteliaisuuden edistämiseksi. Saatanaa käytetään siis symbolina, joka edustaa ”ikuista kapinaa” mielivaltaista viranomaista ja sosiaalisia normeja vastaan.
Historia

The New York Timesin haastattelussa perustaja Malcolm Jarry totesi, että ajatus aloittaa saatanalliseen uskoon perustuva organisaatio on alun perin suunniteltu sellaiseksi, joka ”täytti kaikki Bushin hallinnon kriteerit rahoituksen saamiseksi, mutta jota vastaan se oli”. The Satanic Temple perustettiin vuonna 2013. 25. huhtikuuta 2019 temppeli ilmoitti saaneensa verovapaan aseman sen jälkeen, kun Internal Revenue Service on virallisesti tunnustanut sen kirkoksi.
Tavoitteet

The Satanic Temple kuvaa tavoitteitaan seuraavasti:
»The Satanic Templen tavoite on kannustaa hyväntahtoisuuteen ja empatiaan kaikkien ihmisten keskuudessa, vastustaa tyrannimaista auktoriteettia, puhua käytännön maalaisjärjen ja oikeuden puolesta, sekä omantunnon ohjaamana pyrkiä yleviin tavoitteisiin oman tahdon mukaisesti. Poliittisesti tietoiset, yhteiskunnallisesti aktiiviset satanistit ja Saatanan Temppelin tukijat ovat julkisesti vastustaneet Westboron baptistikirkkoa, pitäneet lasten puolia julkisissa kouluissa poistaakseen ruumiinrangaistuksen, hakeneet tasapuolista edustusta uskonnollisten monumenttien asettamisesta julkiselle alueelle, tarjonneet uskonnollista vapautusta ja oikeusturvaa naisten lisääntymistä koskevan autonomian epätieteellistä rajoittamista vastaan, paljastaneet vilpillisiä ja vahingollisia näennäistieteellisiä mielenterveystyön harjoittajia sekä mielenterveydellisiä väitteitä, ja hakenut kerhotoiminnan järjestämistä uskonnollisen, käännytysorganisaatioiden piirittämän iltapäiväkerhotoiminnan vaihtoehtona.»
Tavoitteet > Opinkappaleet

Saatanan temppelillä on seitsemän perusopinkappaletta:
Kaikkia olentoja kohtaan tulisi käyttäytyä myötätunnolla järjen ja kohtuuden mukaisesti.
Jatkuva taistelu oikeudesta on välttämätön asia. Oikeudenmukaisuuden pitäisi vallita lakien ja instituutioiden yläpuolella.
Ihmisen vartalo on loukkaamaton, vain ja ainoastaan hänen oman tahtonsa alainen.
Toisten vapauksia tulee kunnioittaa, mukaan lukien vapautta loukata. Jos tieten tahtoen ja epäoikeudenmukaisesti kajoaa muiden vapauksiin, joutuu luopumaan omistaan.
Uskomusten tulee noudattaa parasta tieteellistä ymmärrystä maailmasta. Emme saisi koskaan vääristää tieteellisiä tosiasioita uskomuksiimme sopiviksi.
Ihmiset ovat erehtyväisiä. Jos virhe tehdään, on tehtävä parhaansa korjatakseen sen ja poistamaan mahdolliset vahingot.
Jokainen opinkappale on ohjaava periaate, jonka tarkoitus on innoittaa ylevyyttä tekemisessä ja ajattelussa. Myötätunnon, viisauden ja oikeudenmukaisuuden tulee aina vallita kirjoitetun ja puhutun sanan yläpuolella.
Jäsenyys

TST:n jäsenyys on ilmainen ja avoin kaikille, ja se voidaan hankkia viralliselta verkkosivustolta. Jäsenkortteja voi ostaa 25 dollarilla. Lisäksi jäsenet voivat hakea liittymistä paikallisiin jaostoihin, vaikkakin New Yorkin jaoston Draco Ignisin ja Hofman A Turingin mukaan kuhunkin jaostoon asetetut vaatimukset voivat vaihdella. ”Jos liittyvän henkilön asuinpaikkakunnalla on paikallinen jaosto, liittyäkseen hänet tulee hyväksyä jäseneksi, vaikkei mitään initiaatiota olekaan. Hänen ei tarvitse edes olla satanisti, hän voi olla vain vahva tukija, joka uskoo poliittisiin ja sekulaareihin toimiin ilman suurta innostusta esteettisiin puoliin.” Jäsenyyden uusiminen, peruuttaminen tai lopettaminen edellyttää, että jäsen ei pysty johtamaan itseään Saatanan temppelin hengen ja periaatteiden mukaisesti.
Jaostot

Temppelillä on jaostoja eri puolilla Yhdysvaltoja sekä yksi Kanadassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa että Suomessa. Jaostot toimivat osittain itsenäisinä ruohonjuuritason ryhminä, joita valvoo The Satanic Temple National Council. Suomen jaosto sai virallisen statuksensa kesäkuussa 2022. The Satanic Templellä ja jaostoilla on myös omat sosiaalisen median ryhmät, ja etenkin jaostot toimivat aktiivisesti esimerkiksi Facebookissa.
Vertailu LaVeyn satanismin kanssa

Lucien Greaves on kuvannut temppelin olevan edistyksellinen ja päivitetty versio LaVeyn satanismista. Temppeli näkee itsensä erillisenä LaVeyn satanisteista. Greaves on arvostellut Saatanan kirkkoa poliittisen vaikuttamisen puutteesta ja kutsunut sitä autokraattiseksi ja hierarkkiseksi, ja sanonut, että kirkko fetisisoi autoritaarisuutta. Saatanan kirkko on vastavuoroisesti sanonut, että The Satanic Temple vain ”leikkii satanistiryhmää” eikä edusta oikeaa satanismia.
Vastaanotto

Sekä Greaves että Blackmore ovat ilmoittaneet saaneensa tappouhkauksia vastauksena TST:n toimintaan.
Aiheesta muualla

Kotisivut. (englanniksi)
The Satanic Temple Finland.
The Satanic Temple gets religion. PRX’s The World 6.5.2019. (englanniksi)
The Satanic Templen puhemies Lucien Greaves.
Heide

| Heide |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Heide
 Koordinaatit: 54°12′N, 9°6′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Dithmarschen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,97 km²
Väkiluku (31.12.2016):  21 529
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.heide.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heide on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee lähellä Pohjanmeren rannikkoa noin 30 kilometriä Husumista etelään ja 30 kilometriä Sankt Peter-Ordingista kaakkoon. Heide on Dithmarschenin piirikunnan pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 31,97 neliökilometriä ja asukasluku 21 529 vuoden 2016 lopussa.
Galleria

Friedrichstraße
St. Jürgenin kirkko
Vesitorni
Ystävyyskaupungit

Restormel, Iso-Britannia
Nowogard, Puola
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heide Wikimedia Commonsissa
Harjujensuojeluohjelma

Harjujensuojeluohjelma on Suomen valtion luonnonsuojeluohjelma, joka toteutettiin Kalevi Sorsan IV hallituksen aikana Matti Ahteen toimiessa ympäristöministerinä valtioneuvoston periaatepäätöksellä 3. toukokuuta 1984.
Tätä ennen oli suoritettu tutkimuksia harjujensuojeluohjelman suunnittelua varten. Tällaiset tutkimukset aloitettiin 1972. Näitä tutkimuksia rahoitettiin ensin Metsäntutkimuslaitoksen luonnonsuojelutoimistosta käsin. Myöhemmin Suomen akatemian luonnontieteellinen toimikunta tuki merkittävästi projektia. Projektia rahoittivat myös seutukaavaliitot, maakuntarahastot, sisäasiainministeriön kaavoitus- ja rakennusosasto sekä Nesslingin säätiö. Tutkimusprojektin tarkoituksena oli selvittää, mitkä harjut ovat sekä monenlaiseen käyttöön soveltuvia että suojelun arvoisia. Pääpainotus kohdistui geologisiin ja maisemallisiin arvoihin. Tutkimus toteutettiin Etelä-Suomessa maastotutkimuksilla, ja muualla Suomessa maastoa tutkittiin pienkoneita käyttäen.
Aiheesta muualla

Luonnonsuojeluohjelmat turvaavat valtakunnallisesti merkittäviä luontoarvoja Ympäristöministeriö.  13.5.2013. Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
Saksan markka

| Saksan markka |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  DEM
Keskuspankki:  Saksan keskuspankki
Symboli:  DM
Käyttäjät:   Saksa
Jaettava yksikkö:  penni
10 markan seteli vuodelta 1949.
Saksan markka eli D-markka (saks. die Deutsche Mark, D-Mark, Mark), lyhenteenä DM, valuuttatunnuksena DEM, oli Saksan liittotasavallan rahayksikkö vuosina 1949–2001. Sen jälkeen Saksan rahayksikkönä on ollut euro. Saksan markan laskennallinen suhde euroon 1 € = 1,95583 DM asetettiin jo 31. joulukuuta 1998, ja euron käyttö tilivaluuttana alkoi 1. tammikuuta 1999.
Markka jakautui 100 penniin (Pfennig).
Historia > Markka vuodesta 1873

Nykyisin Saksan markalla tarkoitetaan tavallisimmin vuosina 1948–2001 käytössä ollutta rahayksikköä. Saksan rahayksikön nimi oli kuitenkin ollut markka (Mark) jo vuodesta 1873 lähtien.
Ennen Saksan yhdistymistä vuonna 1871 oli Saksan eri ruhtinaskunnilla ollut omat valuuttansa, joilla oli eri nimiä. Suurin osa niistä oli kuitenkin ollut sidoksissa Vereinsthaler-nimiseen rahayksikköön ("liittotaaleri"). Se perustui hopeakantaan, ja yhden Vereinsthalerin rahassa oli 16 2/3 grammaa puhdasta hopeaa.
Vuonna 1873 tuli koko Saksassa käyttöön yhteinen rahayksikkö, kultamarkka. Vaikka se edeltäjästään poiketen perustui alkujaan kultakantaan, siirtymävaiheessa oli voimassa kiinteä kurssi, jonka mukaan kolme markkaa vastasi yhtä Vereinsthaleria.
Historia > Hyperinflaatio 1923 ja valuuttauudistus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Saksan markka erotettiin kultakannasta. Valuuttaa alettiinkin nimittää paperi­markaksi varsinkin sen jälkeen, kun voimakas inflaatio pääsi vallitsemaan. Inflaatio jatkui sodan päätyttyäkin, ja vuonna 1923 se yltyi katastrofaaliseksi hyperinflaatioksi, joka vuoden kuluessa pienensi markan arvon miljardisosaan entisestään. Loppuvuonna yksi Yhdysvaltain dollari vastasi 4,4 triljoonaa markkaa. Marraskuussa inflaatio saatiin lopetetuksi valuuttauudistuksella, jossa uudeksi rahayksiköksi tuli Rentenmark, jonka tilalle seuraavan vuoden alussa tuli Reichsmark (ℛℳ) eli valtakunnanmarkka. Yksi Rentenmark ja Reichsmark vastasivat biljoonaa (1012) hyperinflaation aikaista markkaa.
Reichsmark pysyi käytössä myös natsien valtakaudella ja vielä toisen maailmansodan jälkeenkin. Sodan aikana ja sen jälkeen vallitsi kuitenkin jälleen kova inflaatio.
Historia > Saksan markka 1948–2001

Uusi Saksan markka otettiin länsiliittoutuneiden (Yhdysvaltojen, Ison-Britannian ja Ranskan) miehitysvyöhykkeellä käyttöön kesäkuun 21. päivästä 1948. Aikaisemmat valtakunnan markan painokoneet jäivät Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Vanhat Reichsmark- ja Rentenmark -markat vaihdettiin uuteen valuuttaan suhteessa 1 DM = 1 RM, kun oli kysymys esimerkiksi palkoista tai vuokranmaksusta, ja suhteessa 1 DM = 10 RM muiden yksityisten hallussa olleiden rahojen osalta. Suuret rahasummat sitä vaihdettiin suhteessa 10 RM = 0,65 DM. Lisäksi jokainen henkilö sai hyvitystä 60 DM kahdessa erässä, joista ensimmäinen erä oli 40 ja jälkimmäinen 20 markan suuruinen.
Valuuttauudistuksen tarkoituksena oli torjua Saksassa uudelleen uhkaava hyperinflaatio ja tehdä loppu maassa laajalle levinneestä mustan pörssin kaupasta sekä vaihtokaupasta, jossa maksuvälineenä käytettiin rahan asemesta yhdysvaltalaisia savukkeita. Neuvostoliitto piti valuuttauudistusta uhkana omalle asemalleen maassa. Kun uusi valuutta tuli käyttöön myös Länsi-Berliinissä, Neuvostoliitto sulki vastatoimenpiteenään kaikki sinne johtaneet maa- ja vesitieyhteydet ja käynnisti täten useita kuukausia kestäneen Berliinin saarron.
Saksan markka oli alusta pitäen erittäin vakaa valuutta ja olikin luomassa Saksan talousihmettä. Saksassa ostovoimainen valuutta sai lähes mystisen maineen, siitä tuli jopa melkein osa saksalaisten identiteettiä. Saksan markasta tulikin yksi maailmantalouden mahtivaluutoista.
Myös Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä eli myöhemmässä DDR:ssä tehtiin pari päivää myöhemmin oma valuuttauudistus: käyttöön otettiin Itä-Saksan markka, jonka virallisena nimenä vuoteen 1964 asti oli myös Saksan markka. Heinäkuussa 1948 laskettiin liikkeelle Itä-Saksan markan setelisarja. Vuodesta 1968 DDR:n markka. Ennen Saksojen yhdistymistä, myös DDR:ssä otettiin 1. heinäkuuta 1990 käyttöön Saksan markka maksuvälineenä. Tällöin rahoja vaihdettaessa käytettiin kahta vaihtokurssia. Yksityishenkilöiden rahavarat tiettyihin henkilön iästä riippuviin enimmäismääriin asti sekä palkat, vuokrat, sähkön hinta ym. juoksevat rahamäärät vaihdettiin suhteessa yksi länsimarkka yhdestä itämarkasta. Muutoin vaihtosuhteena oli yksi länsimarkka kahdesta itämarkasta.   Todellisuudessa itämarkan ostovoima oli jo pitkään ollut selvästi pienempi kuin näiden vaihtosuhteiden mukainen.
Vuoden 2002 alusta Saksan markka korvattiin myös käteismaksuvälineenä eurolla. Koska Saksan markka oli saksalaisille rakas, rahaliiton vastustus oli Saksassa yksi euromaiden suurimmista. Kansalaiset kokivat euron tulon nostaneen hintoja, minkä vuoksi euro sai haukkumanimen Teuro (euron nimestä ja saksan kielen adjektiivista teuer ’kallis’). Vuonna 2010 tehdyn kyselyn mukaan 51 prosenttia saksalaisista halusi markan takaisin.
Saksan markkaa käytettiin 1990-luvun loppupuolelta euron tuloon asti virallisena valuuttana myös Jugoslavian liittotasavaltaan kuuluneissa Kosovossa ja Montenegrossa. Serbiassa käytössä oli ja on edelleen Serbian dinaari.
Kolikot

| Nimellisarvo | Kuva | Suunnittelija | Metalli | Läpimitta | Paksuus | Massa | Käyttövuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 penni |  | Adolf Jäger, Frankfurt am Main | Kuparilla päällystetty teräs | 16,5 mm | 1,38 mm | 2 g | 1948–2001 |
| 2 penniä |  | Adolf Jäger, Frankfurt am Main | 95-prosenttinen kuparilejeerinki | 19,25 mm | 1,52 mm | 3,25 g | 1950–1968 |
| 2 penniä |  | Adolf Jäger, Frankfurt am Main | Kuparilla päällystetty teräs | 19,25 mm | 1,52 mm | 2,9 g | 1968–2001 |
| 5 penniä |  | Adolf Jäger, Frankfurt am Main | Messingillä päällystetty teräs | 18,5 mm | 1,7 mm | 3 g | 1949–2001 |
| 10 penniä |  | Adolf Jäger, Frankfurt am Main | Messingillä päällystetty teräs | 21,5 mm | 1,7 mm | 4 g | 1949–2001 |
| 50 penniä |  | Richard M. Werner, Oberursel (Taunus) | Kuparinikkeli | 20 mm | 1,58 mm | 3,5 g | 1949–2001 |
| 1 markka |  | Josef Bernhart, München | Kuparinikkeli | 23,5 mm | 1,75 mm | 5,5 g | 1950–2001 |
| 2 markkaa |  | Useita | Kuparinikkeli | 25,50 mm | 1,79 mm | 7 g | 1951 |
| 2 markkaa |  | Useita | Kuparinikkeli | 26,75 mm | 1,79 mm | 7 g | 1957–1973 |
| 2 markkaa |  | Useita | Magnimat (eräs magneettinen rahametalliseos) | 26,75 mm | 1,79 mm | 7 g | 1970–2001 |
| 5 markkaa |  | Albert Holl, Schwäbisch Gmünd | Hopea-kuparilejeerinki | 29 mm | 2,07 mm | 11,2 g | 1951–1975 |
| 5 markkaa |  | Wolfgang Doehm, Stuttgart | Magnimat | 29 mm | 2,07 mm | 10 g | 1975–2001 |
Saksan markan muistoksi lyötiin vuonna 2001 kultainen 1 markan kolikko.
Setelit

Seteleitä julkaistiin kaikkiaan kolme sarjaa, joista viimeiseksi jäänyt on vuodelta 1989. Setelisarjan kuvitukseen on käytetty historiallisia henkilöitä ja kääntöpuolella heidän elinympäristöönsä liittyviä esineitä ja maisemia. Esimerkiksi 100 markan setelissä on Clara Schumann ja Leipzigin kaupungin historiallisia rakennuksia.
Viimeksi käytössä olivat seuraavat setelit :
| Nimellisarvo (DM) | Kuvat viimeksi käytössä olleesta mallista> Etupuoli | Kuvat viimeksi käytössä olleesta mallista> Kääntöpuoli | Mitat [mm] | Kuva-aiheet> Etupuoli | Kuva-aiheet> Kääntöpuoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 DM (harvoin käytetty) |  |  | 122 x 62 | Bettina von Arnim | Brandenburgin portti, Berliini. |
| 10 DM |  |  | 130 x 65 | Carl Friedrich Gauss | Sekstantti |
| 20 DM |  |  | 138 x 68 | Annette von Droste-Hülshoff | Sulkakynä |
| 50 DM |  |  | 146 x 71 | Balthasar Neumann | Neumannin arkkitehtuuria |
| 100 DM |  |  | 154 x 74 | Clara Schumann ja rakennuksia Leipzigissa | Flyygeli |
| 200 DM (harvoin käytetty) |  |  | 162 x 77 | Paul Ehrlich | Mikroskooppi |
| 500 DM (harvoin käytetty) |  |  | 170 x 80 | Maria Sibylla Merian | Voikukka, toukka ja perhonen |
| 1000 DM (harvoin käytetty) |  |  | 178 x 83 | Grimmin veljekset | Saksan sanakirja ja Berliinin kuninkaallinen kirjasto |
1 markan kultainen muistoraha vuodelta 2001.