stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mika Pohjola

Mika Pohjola (s. 1. joulukuuta 1971 Helsinki) on Yhdysvalloissa asuva suomalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Pohjola kasvoi Vantaalla musikaalisessa perheessä. Hänen isänsä Heikki Pohjola (1938–2020) oli jazzkitaristi. Pohjola aloitti pianonsoiton vuonna 1976, mutta kyllästyi ja kokeili viulua ja selloa. Vuosina 1982–1983 Pohjola lauloi poikasopraanona Cantores Minores -poikakuorossa, mutta palasi äänenmurroksen vuoksi pianon pariin. Hän opiskeli klassista musiikkia Vantaan musiikkiopistossa ja muutti Ruotsiin vuonna 1987. Hän opiskeli Tukholmassa Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa jazzmusiikkia ja improvisointia opettajanaan arvostettu espanjalainen pianisti Alvaro Is Rojas. Pohjola valmistui vuonna 1992 musiikkipedagogiksi ja muutti Bostoniin, Yhdysvaltoihin opiskelemaan Berklee College of Musiciin, jossa häntä opettivat muun muassa vibrafonisti Gary Burton ja trumpetisti Herb Pomeroy. Bostonissa hän opiskeli vuoteen 1994 saakka ja muutti sitten New Yorkiin.
Vuonna 1997 Pohjolalle myönnettiin Steinwayn ensimmäisen luokan taiteilija-arvo.selvennä 1990-luvun lopulla Pohjola oli myös aktiivi konsertoija Euroopassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Lyhyen tuottajakautensa jälkeen 2000-luvun alussa Pohjola palasi säveltämiseen. Vuoteen 2009 mennessä Pohjola on julkaissut yhteensä kaksikymmentäneljä albumia. Suurin osa hänen tuotannostaan on jazzia eri kokoonpanoissa, mutta hän on myös uudistanut Tove Janssonin muumilauluja sekä Toivo Kärjen musiikkia. Hän luennoi säännöllisesti yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, aiheinaan sävellys ja johtajuus. Pohjola konsertoi myös Suomessa: Vuonna 2001 hän esiintyi saksofonisti Miguel Zenonin ja kitaristi Ben Monderin kanssa Turussa ja Helsingissä. Vuonna 2006 Pohjola konsertoi argentiinalaisen Grupo Nuevon ryhmässä. Pohjola on myös kirjoittanut taidemusiikkia, muun muassa tilaussävellyksen norjalaisen runoilijan Olav H. Haugen runoihin. Vuonna 2008 hänet kiinnitettiin amerikkalaiseen Blue Music Group levy-yhtiöön.
Diskografia

Das Wörterbuch (2009)
Live Jazz on Broadway (2009)
Two For The Road (2008)
Nu blir sommar (2007) (Johanna Grüssnerin kanssa)
Ballads (2006)
Leivonen lumimyrskyssä: celebrating the music of Toivo Kärki (2006)
Moomin Voices, Muumilauluja (suomeksi)  (2005)
Grandes Éxitos del Tango (2005)
Scandinavian Yuletide Voices (2004)
Moomin Voices, Muminröster (ruotsiksi) (2003) (Johanna Grüssnerin kanssa)
Ball Play (2003)
Landmark (2002)
Still Alive (2001)
Sound of Village (2001)
The Jazz Capital of the World (2000)
English Breakfast (1999)
A First Taste of Honey (1998)
Announcement (1998)
The Secret of the Castle (1997)
Myths & Beliefs (1996)
Reflections in Real Time (1994)
Aiheesta muualla

Mika Pohjolan viralliset sivut (englanniksi)
All About Jazz[vanhentunut linkki]
Mika Pohjola AllMusicGuide
Mayawati

| Mayawati |
| --- | --- |

Bahujan Samaj Party:n puheenjohtaja
 18.9.2003–  
Edeltäjä:  Kanshi Ram
Kansanedustaja Rajya Sabhassa
 3.4.2012 – 20.7.2017  
Edeltäjä:  Anil Agrawal
Uttar Pradeshin pääministeri
 3.6.1995 – 18.10.1995 (1. kausi) 21.3.1997 – 21.9.1997 (2. kausi) 3.5.2002 – 29.8.2003 (3. kausi) 13.5.2007 – 15.3.2012 (4. kausi)  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1956 (ikä 68)  New Delhi, Intia
Ammatti:  poliitikko
Mayawati (hindiksi मायावती, s. 15. tammikuuta 1956, Delhi, Intia) on intialainen poliitikko ja entinen Uttar Pradeshin pääministeri. Hän on toiminut osavaltion pääministerinä neljästi. Hänen kolme ensimmäistä kauttaan vuosina 1995, 1997 ja 2002–2003 jäivät lyhyiksi. Ensimmäinen täysi viiden vuoden mittainen pääministerikausi oli vuosina 2007–2012. Hän on ollut suurin veronmaksaja niistä intialaisista poliitikoista, jotka maksavat veronsa rupioissa, 26 crorea vuosina 2007–2008..
Mayawati syntyi Delhissä vuonna 1956. Hänen isänsä työskenteli postitoimistossa. Vuonna hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Delhin yliopistosta vuonna 1983..
Mayawati nousi kastittomana dalitina Intian väkirikkaimman osavaltion Uttar Pradeshin pääministeriksi. Hän on opiskellut oikeustiedettä ja kasvatustieteitä yliopistotasolla kastittomien kiintiöpaikalla. Hän oli ensin opettajana mutta pyrki politiikkaan ja ryhtyi 1980-luvun puolivälissä täysipäiväiseksi poliitikoksi.
Mayawati tunnetaan kutsumanimellä "kastittomien kuningatar". Ensimmäisenä alhaiskastisena naisena, joka pääsi Uttar Pradeshin pääministeriksi, hän on kerännyt valtavaa suosiota. Hänen kannattajansa ovat juhlistaneet hänen syntymäpäiviään laajasti. Pääministeri P. V. Narasimha Rao kutsui Mayawatia demokratian ihmeeksi vuonna 1995, kun hänet valittiin ensimmäisen kerran Uttar Pradeshin pääministeriksi.
Aiheesta muualla

Virallinen elämäkerta
Bahujan Samaj Party
"Untouchable" seeks power in Indian election
Maurice Leblanc

Maurice Leblanc
Maurice Leblanc (11. joulukuuta 1864 Rouen, Ranska – 6. marraskuuta 1941 Perpignan, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hänen maineensa perustuu erityisesti herrasmiesvaras Arsène Lupinista kertoviin rikostarinoihin.
Oopperalaulaja, kirjailija Georgette Leblancin oli Leblancin sisko.[lähde? ]
Leblancin ensimmäinen Arsène Lupin -tarina ilmestyi vuonna 1905 Je sais tout -lehdessä. Lehti pyysi Leblancia kehittämään ranskalaisen vastineen Sherlock Holmesille, josta oli tullut englantilaisen The Strand Magazinen vetonaula.[lähde? ]
Leblancin luomasta herrasmiesvarkaasta tuli pian suosittu. Kirjailija oli alun perin haaveillut urasta psykologisten romaanien kirjoittajana, mutta hän päätyi kuitenkin kirjoittamaan Lupin-seikkailuja kuolemaansa asti. Leblanc totesi luomastaan hahmosta: "Hän seuraa minua kaikkialle. Ei hän ole minun varjoni, vaan minä olen hänen varjonsa. Hän se istuu pöytäni ääressä kun kirjoitan." Hän on luonnehtinut sankariaan myös "urheaksi sieluksi vahingoittumattomassa ruumiissa". Arsène Lupinilla oli esikuva todellisuudessa. Aloittaessaan Lupin-sarjaa Leblanc nimittäin seurasi kiinnostuneena ranskalaisen anarkistin Marius Jacobin oikeudenkäyntiä Marseillessa.[lähde? ]
Teokset > Muut teokset

Neljä naista ristillä (L'Île aux Trente Cercueils, 1920)
Kolme silmää (Les Trois yeux, 1921).
Pelottava tapahtuma (Le Formidable Événement, 1921).
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Maurice Leblancin e-kirjoja Project Gutenbergissa ja Projekti Lönnrotissa
Maurice Leblancin teoksia (www.ebooksgratuits.com) (ranskaksi)
Mikko Majanlahti

Mikko Erkki Arvo Einari Majanlahti (vuoteen 1948 Mansikka, 29. elokuuta 1933 Jääski – 14. toukokuuta 2023 Tampere) oli suomalainen teatterinjohtaja, -ohjaaja ja näyttelijä.
Evakkomatkallaan sotien aikana Mikko Majanlahti päätyi Kokemäen ja Pirkkalan kautta Tampereelle. Majanlahti sai ensimmäiset näyttämökokemuksensa Tampereen työväenopiston näytelmäpiirissä ja raittiusseuran näytelmäkerhossa 1950-luvun alkuvuosina. Teatterikoulun jälkeen hänen ensimmäinen kiinnityksensä oli Lappeenrannan kaupunginteatterissa, jossa hän toimi vähän aikaa myös virkaatekevänä johtajana. Vuonna 1961 hän siirtyi näyttelijäksi Tampereen teatteriin ja sieltä vuonna 1965 Tampereen Työväen Teatteriin. Samalla Teatterikoulun kurssilla Majanlahden kanssa opiskelivat muiden muassa Jarno Hiilloskorpi, Liisa Roine, Seppo Mäki ja Esko Salminen.
Majanlahti johti Tampereen Työväen Teatteria vuosina 1981–1986 ja Turun kaupunginteatteria vuosina 1986–1990. Tämän lisäksi hän toimi näyttelijänä useissa näytelmissä, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet muistetaan muun muassa rooleista Mika Kaurismäen elokuvasta Klaani (1984) sekä Erkko Kivikosken elokuvasta Kesyttömät veljekset (1969). Hän teki päärooleja muun muassa televisionäytelmässä Taide pitkä, elämä lyhyt (1967) ja Seppo Huunosen elokuvassa Karvat (1974).
Majanlahti muisteli, että 1970-luvun taistolaisuus näkyi selvästi Tampereen teattereissa. Teatterikorkeakoulun opettajana ja rehtorina 1980-luvulla toimineen Jouko Turkan opetusmenetelmät herättivät runsaasti huomiota julkisuudessa, mutta Majanlahden mukaan ne eivät näkyneet teatterien näyttämöillä.
Majanlahden puoliso oli näyttelijä Maija-Liisa Majanlahti (1939–2017) ja poika näyttelijä Antti Majanlahti (1966–2017). Myös tytär Sanna Majanlahti (s. 1962) on näyttelijä.
Majanlahti menehtyi 89-vuotiaana äkilliseen sairauskohtauksen Kuuselan palvelutalossa Tampereella. Hänet on haudattu vaimonsa Maija-Liisan ja poikansa Antin viereen Vatialan hautausmaalle Kangasalle.
Maybe (Valentina Monettan kappale)

| ”Maybe” Valentina Monetta |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 14. maaliskuuta 2014
 Formaatti: digitaalinen
 Tuottaja(t): Ralph Siegel
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.07
Valentina Monettan muut singlet
| ”A Kiss” 2013 | ”Maybe” 2014 | ”Sensibilità (Sensibility)/Hotel” 2014 |
| Maybe |
| --- | --- |
 Monetta esittämässä kappaletta ensimmäisen semifinaalin pukuharjoituksissa
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Valentina Monetta
Säveltäjä(t):  Ralph Siegel
Sanoittaja(t):  Mauro Balestri
Euroviisutiedot
Vuosi:  2014
Maa:  San Marino
Kieli:  englanti
Sijoitus:  24.
Pisteet:  14
Sijoitus semifinaalissa:  10.
Pisteet semifinaalissa:  40
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
"Maybe" on Valentina Monettan kappale. Se julkaistiin 14. maaliskuuta 2014. Se valittiin edustamaan San Marinoa Eurovision laulukilpailussa 2014, Tanskassa. Tämä oli Monettan kolmas osallistumisvuosi peräkkäin Eurovision laulukilpailussa. Italiaksi kappaleen nimi on 'Forse'.
Kappale sijoittui ensimmäisessä semifinaalissa kymmenenneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa se tuli sijalle 24.
Raitalista

Maybe (ESC Version) - EP
Maybe (ESC Version) – 3:07
Maybe (Radio Version) – 3:57
Forse (ESC Version) – 3:07
Forse (Radio Version) – 3:57
Maybe (Dance Version) – 5:17
Mike Liut

Mike Liut (1981)
Michael Dennis Liut (s. 7. tammikuuta 1956 Weston, Ontario, Kanada) on ammattilaisuransa lopettanut kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Mike Liut pelasi National Hockey Leaguessa 1979 - 1992 seuroinaan Hartford Whalers, Washington Capitals ja St. Louis Blues. Hän pelasi kaksi vuotta World Hockey Associationin Cincinnati Stingersissä.
Liutin ura kohti ammattiliasuutta sai vauhtia hänen mentyään Bowling Green University -yliopistoon 1973. Päästyään kahdesti CCHA-sarjan tähtikentälliseen värvääjät kiinnittivät häneen huomionsa.  St. Louis Blues varasi hänet sijalla 56 vuonna 1976, mutta NHL:n sijaan Mike Liut menikin kilpailevan WHA-liigan Cincinnati Stingersiin, jota edusti kaksi kautta. WHA:n alasajon jälkeen 1979 Blues lopulta hyödynsi varauksensa.
Pelaajauran jälkeen Liut toimi Michiganin yliopiston joukkueen apulaisvalmentajana 1995–1998.
Saavutuksia

Lester B. Pearson Award 1981 (paras pelaaja pelaajien äänestyksessä)
NHL:n ykköstähdistössä 1981
Kanada-cupissa 1981
NHL:n kakkostähdistössä 1987
Aiheesta muualla

Mike Liut hockeygoalies.org-tietokannassa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Marcel Dionne | Lester B. Pearson Awardin voittaja 1981 | Seuraaja: Wayne Gretzky |
Mike MacDowel

| Mike MacDowel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Britannia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1957
Talli(t):  Cooper
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Ranskan Grand Prix 1957
Viimeinen kilpailu:  Ranskan Grand Prix 1957
Michael George Hartwell MacDowel (13. syyskuuta 1932 Great Yarmouth, Norfolk, Englanti – 18. tammikuuta 2016) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Ura > Formula 1

MacDowel osallistui ainoastaan vuoden 1957 Ranskan GP:hen, jossa hän ajoi seitsemänneksi, mutta ei saavuttanut pisteitä. Hän jakoi sijoituksensa Jack Brabhamin kanssa. MacDowel ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 | Cooper Car Company | Cooper T43 | Climax S4 | ARG | MON | 500 | FRA 7 | GBR | GER | PES | ITA | - | 0 |
↑  Jaettu sija Jack Brabhamin kanssa
1957 French Grand Prix motorsportmagazine.com. Viitattu 21.10.2021. (englanniksi)
Ura > Hillclimbing (mäkiajot)

MacDowel voitti Britannian Hillclimbing -sarjan mestaruuden vuosina 1973–1974. Hän ajoi myös kierrosennätyksen Shelsley Walshin kilpailussa 1973, 1 000 jaardia 28,21 sekunnissa.
Merv Pregulman

Merv Pregulman
Mervin ”Merv” Pregulman (10. lokakuuta 1922 – 29. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi Michiganin yliopiston joukkueessa Wolverinesissa vuosina 1941–1943 ja NFL:ssä Green Bay Packersissa (1946), Detroit Lionsissa (1947–1948) ja New York Bulldogsissa (1949).
Pregulman syntyi Lansingissa, Michiganissa.
Vuonna 1982 College Football Hall of Fameen päässeestä Pregulmanista tuli ammattilaisuransa jälkeen menestyvä liikemies. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Meritaistelu

Abukirin taistelu Ranskan ja Ison-Britannian välillä vuonna 1798.
Meritaistelu tarkoittaa merisodankäyntiin kuuluvaa sotilaallista yhteenottoa, jossa käytetään nykyään yleensä tykeillä tai muilla aseilla varustettuja aluksia, ja antiikin aikana muun muassa kreikkalaisen tulen avulla. Useimmat meritaistelut tapahtuvat suurilla merialueilla, mutta toisinaan niitä on ollut myös järvillä tai joissa. Varhaisin tunnettu meritaistelu käytiin vuonna 1210 eaa. Kyproksen edustalla. Suuria meritaisteluita ei ole juurikaan ollut enää toisen maailmansodan jälkeen, koska laivoille on annettu sittemmin toisenlainen rooli.
Mel Tormé

Mel Tormé vuonna 1979.
Melvin Howard Tormé (13. syyskuuta 1925 – 5. kesäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti pehmeä-äänisenä jazzlaulajana. Hän kirjoitti klassisen joululaulun The Christmas Song (”Chestnuts roasting on an open fire...”) yhdessä Bob Wellsin kanssa.
Elämä ja ura

Monipuolinen muusikko ja kirjailijanakin toiminut Mel Tormé tunnettiin erityisesti pehmeästä crooner-tyylin lauluäänestään, jonka ansiosta hän sai lempinimen ”The Velvet Fog” (suom. samettisumu). Sen lisäksi hän oli säveltäjä ja sovittaja, rumpali ja näyttelijä monissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. 67 vuoden uran jälkeen vuonna 1996 hän rikkoi ennätyksiä esiinnyttyään sekä New Yorkin Carnegie Hallissa että Los Angelesin Hollywood Bowlissa 20 peräkkäisenä vuonna.
Tormé aloitti uransa chicagolaisilla radioasemilla jo nelivuotiaana 1929 Coon-Sanders Nighthawk Bandin viikoittaisena solistina. Kuusivuotiaana hän oli mukana vaudevillenäytöksissä eri puolilla kaupunkia, ja 9-vuotiaana hänet valittiin lehdenmyyjäpojan rooliin NBC:n radiokuunnelmasarjaan Song of the City vuosiksi 1934–40. Samaan aikaan Tormé opiskeli rumpujensoittoa ja laulujen kirjoittamista ja sai 15-vuotiaana aikaan ensimmäisen hittinsä, Harry Jamesin vuonna 1941 levyttämän ”Lament to Love”. 
Pian sen jälkeen hän muutti Kaliforniaan ja ryhtyi Chico Marxin yhtyeen rumpaliksi, sovittajaksi ja laulajaksi.
Vuodesta 1943 alkoi Mel Tormén soolo- ja elokuvaura nopeasti nousta. Hänen esikoisroolinsa oli elokuvassa Sano se iskusävelin, joka oli myös Frank Sinatran elokuvadebyytti. Sitä seurasivat Pardon My Rhythm (1944) ja Let's Go Steady (1945), kaksi kouluaiheista musiikkielokuvaa. Elokuvissa Tormén taustalla lauloi Los Angeles City Collegen oppilaista koottu Mel-Tones-niminen yhtye, jonka sovitukset teki Tormé.
Palveltuaan toisessa maailmansodassa Mel Tormé kiinnitettiin MGM-yhtiöön, jossa hän näytteli elokuvissa Good News(1947) ja Words and Music (Laulan ja nauran, 1948) 1950-luvulla hän sarjan hittejä ja esiintyi konserttisaleissa ympäri Yhdysvaltoja uuden ”cool school” -tyylin jazzsolistina.
Hän aloitti televisioesiintymiset vuonna 1951 Peggy Leen kanssa ohjelmassa Top Tunes, isännöi sitten päivittäistä talk showta CBS-verkossa ja vieraili monissa muissakin tv-ohjelmissa. Vuonna 1957 hän oli Emmy-palkintoehdokkaana sivuosastaan televisionäytelmässä The Comedian.
Vuonna 1963 Mel Tormé pääsi yhdeksi käsikirjoittajaksi CBS:n Judy Garland Show’hun ja kirjoitti sitten menestyskirjan The Other Side of the Rainbow (1970), jossa hän hyödynsi kokemuksiaan arvaamattoman tähden kanssa toimimisesta. Hänen muita kirjojaan ovat omaelämäkerta It Wasn’t All Velvet (1988), romaani Wynner (1978), laulajamuistelmat My Singing Teachers: Reflections on Singing Popular Music (1994) sekä rumpalielämäkerta Traps — The Drum Wonder: The Life of Buddy Rich (1987).
Mel Tormé konsertoi useimpien Yhdysvaltojen tunnetuimpien sinfoniaorkestereiden kanssa. Hänet palkittiin Grammyllä 1980-luvun albumeista An Evening with George Shearing and Mel Tormé ja Top Drawer.
Tormé kuoli aivoinfarktiin kesäkuussa 1999.
Käännös suomeksi
Malleus Maleficarum

| Malleus Maleficarum |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  black metal
Kotipaikka:  La Rochelle, Ranska
Laulukieli:  ranska, englanti
Jäsenet:  Tamas   Ahriman   Seigneur Nergal  
Entiset jäsenet:  Cthulhu   Mastêma  
Levy-yhtiö:  Aura Mystique
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malleus Maleficarum on ranskalainen, vuonna 1997 perustettu black metalia soittava yhtye. Yhtyeen nimi on latinaa ja tarkoittaa Noitavasaraa. Nimi tulee keskiajalla julkaistusta samannimisestä kirjasta. Yhtye käsittelee sanoituksissaan muun muassa pimeyttä, sotaa, nihilismiä, masennusta ja itsemurhaa.
Historia

Malleus Maleficarum äänitti vuonna 1999 ensimmäisen demonsa, mutta sitä ei julkaistu koskaan virallisesti. Ensimmäinen varsinainen julkaisu oli 300 kpl:n painokseen rajattu Heic Noemun Pax. Yhtyeen toinen virallinen demo julkaistiin vuonna 2000 otsikolla Zarach' Baal' Tharagh. Toisessa demossa yhtye vaihtoi tyyliään vanhan koulukunnan black/thrash metalista brutaalimmaksi.
Vuonna 2001 yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän albuminsa Taedium Vitae, joka julkaistiin vuoden 2002 huhtikuussa ranskalaisen levy-yhtiön Oaken Shieldin kustantamana.
Syyskuussa 2003 laulaja ja alkuperäisjäsen Mastêma lähti yhtyeestä, ja Tamas ja Ahriman ottivat kontolleen vokaalien nauhoituksen. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye alkoi äänittää toista kokopitkää albumiaan Des Bibles, des Hymnes, des Icônes... Tuo albumi julkaistiin vuoden 2004 toukokuussa, ja sen digipak-version painosmäärä oli rajattu 999 kappaleeseen. Albumi avasi yhtyeen tien maailmalle. Vuoden 2004 yhtye aloitti jo kolmannen kokopitkän albuminsa valmistelun.
Albumi Nothing Left to Fight for sävellettiin ja äänitettiin joulukuussa 2005, ja se julkaistiin syyskuussa 2006 Aura Mystiquen kustantamana.
Levytykset > Demot

Demo 99 (1999)
Heic Noenum Pax (1999)
Zarach' Baal' Tharagh (2000)
Levytykset > Albumit

Taedium Vitae (2002)
Des Bibles, des Hymnes, des Icônes... (2004)
Nothing Left to Fight for (2006)
Aiheesta muualta

Yhtyeen viralliset kotisivut (englanniksi)
Malleus Maleficarum Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Malleus Maleficarum Last.fm:ssä (englanniksi)
Malleus Maleficarum Myspacessa (englanniksi)
Marco Amelia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marco Amelia
Syntymäaika: 2. huhtikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka:  Frascati, Italia
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 190 cm
Junioriseurat
1987–1991 1991–2001: Lupa Frascati Roma
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2002 2001–2008 2003–2004 2004 2008–2009 2009–2011  2010–2011 2011–2014 2014–2015 2015 2015 2015–2016 2017 | Roma Livorno → Lecce → Parma Palermo Genoa → Milan Milan Rocca Priora Perugia Lupa Castelli Romani Chelse Vicenza | 0 (0) 166 (0) 13 (0) 0 (0) 34 (0) 30 (0) 4 (0) 25 (0)  1 (0)  0 (0) 4 (0) |
Maajoukkue
| 1998 1998-1999 2000-2001 2002-2004 2005–2009 |  Italia U-15  Italia U-16  Italia U-18  Italia U-21  Italia | 12 (0) 5 (0) 3 (0) 19 (0) 9 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. heinäkuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | jalkapallo |  |
Marco Amelia (s. 2. huhtikuuta 1982 Frascati) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi Serie A:ssa yli 200 ottelua vuosina 2003–2014 ja Italian A-maajoukkueessa yhdeksän ottelua vuosina 2005–2009.
Seurajoukkueura

Amelia pelasi AS Roman junioreissa mutta ei päässyt edustusjoukkueessa pelaamaan. Hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa Serie C1:ssä ja Serie B:ssä Livornon joukkueessa. Hän pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa, 13 kappaletta, syksyllä 2003 lainasopimuksella Leccessä. Kevätkauden 2004 hän oli lainalla Serie A -joukkue Parmassa mutta jäi ranskalaisen Sébastien Freyn varamaalivahdiksi. Maaliskuussa hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä UEFA-cupin ottelussa  Freyn tultua ajetuksi ulos kentältä rikkeen vuoksi. Kausina 2004–2008 Amelia pelasi Serie A:han nousseen Livornon ykkösmaalivahtina 130 liigaottelua. Kaudella 2006–2007 hän pelasi UEFA-cupissa kahdeksan ottelua ja teki vierasottelussa Belgradissa Partizania vastaan viime minuuttien 1–1-tasoitusmaalin. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Palermossa 34 ja kaudella 2009–2010 Genoassa 30 Serie A -ottelua. Hän pelasi Genoassa kolme Eurooppa-liigan ottelua.
Amelia edusti kausina 2010–2014 AC Milania mutta ei saavuttanut ykkösmaalivahdin asemaa. Hän pelasi Serie A:ssa kausittain neljä, yhdeksän, yksitoista ja viisi ottelua. Kaudella 2010–2011 Milan voitti liigamestaruuden. Mestarien liigassa Amelia pelasi yhteensä kuusi ottelua. Uransa viime vuodet hän vietti alemmilla sarjatasoilla Rocca Priorassa, Perugiassa, Lupa Castelli Romanissa ja Vicenzassa sekä kaudella 2015–2016 varamaalivahtina Englannin Valioliigan Chelseassa. Amelia pelasi viimeiset ottelunsa vuonna 2017.
Maajoukkueura

Amelia voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Italian joukkueen ykkäsmaalivahtina vuonna 2004. Hän oli kesäolympialaisissa 2004 Italian pronssia saavuttaneen joukkueen varamaalivahti. Hän pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Marcello Lippin valmentamassa Italian maajoukkueessa marraskuussa 2005 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Amelia oli MM-kilpailuissa 2006 maailmanmestaruuden voittaneessa Italian joukkueessa varamaalivahtina. Myös EM-kilpailuissa 2008 ja Maanosaliittojen cupissa 2009 hän oli varamaalivahtina. Hän pelasi kaikkiaan yhdeksän A-maaottelua, joista kaksi kuului MM-karsintaan ja yksi EM-karsintaan ja kuusi oli ystävyysotteluita.
Saavutukset

2004 Alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruus
2004 Jalkapallopronssia Ateenan kesäolympialaisissa
2006 Maailmanmestaruus
2011 Serie A:n mestaruus
Mikko Karmila

Mikko Santeri Karmila (s. 3. helmikuuta 1964 Lohja)  on suomalainen tuottaja, miksaaja ja äänittäjä, joka on työskennellyt erityisesti rock- ja metalliyhtyeiden kanssa.
Karmilan yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa yhtyeet ja artistit Road Crew, Stone, Kotiteollisuus, Norther, Nightwish, Lullacry, Sonata Arctica, Amorphis, Waltari, Tarot, Peer Günt, Timo Kotipelto, Timo Tolkki, Timo Rautiainen, Stratovarius, Moon Cakes, Don Huonot, Charon, Children of Bodom, Tracedawn, Popeda, Lordi ja Impaled Nazarene.
Karmila soitti Itä-Saksa- ja Moon Cakes -yhtyeissä.
Hänet palkittiin vuoden 1991 Emma-gaalassa Vuoden tuottaja -palkinnolla.
Aiheesta muualla

Mikko Karmila lauluntekijänä - Fono.fi