stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talviloma
Alusta nykyhetkeen

Kauniaislaisen koulun, Grankulla Samskolan johdossa oli 1920-luvulla herännyt ajatus lomasta talvella vuoden alkukuukausina, jotta oppilaille tarjoutuisi tilaisuus hiihtourheilun laajamittaiselle harrastamiselle. Kouvolalainen voimistelunopettaja Santeri Hirvonen puolestaan ehdotti Kasvatus ja koulu -lehdessä vuonna 1926 koululaisille sisätiloissa työskentelyn vastapainoksi hiihtolomaa. Hän kirjoitti, että keväthangilla hiihtäessään lapset saisivat raitista ilmaa ja kestävyyttä lopun lukuvuoden puurtamiselle.
Grankulla Samskola järjesti ensimmäisen kerran kuuden päivän mittaisen ”urheiluloman” vuoden 1927 kahdeksannella viikolla. Lauri Pihkala ryhtyi ajamaan asiaa eteenpäin 1930-luvun alussa. Kouluhallitus hyväksyi idean ja vuonna 1933 hiihtoloma otettiin käyttöön kaikissa Suomen kansa- ja oppikouluissa. Suomen liikuntahallintoa tutkineen dosentti Erkki Vasaran mukaan koulujen hiihtolomat olivat yksi näkyvimmistä ja merkittävimmistä liikuntapoliittisista käytännön toimista 1920- ja 1930-luvuilla.
Nykyään hiihdon merkitys talvilomalla on vähentynyt, mutta edelleen monet hiihtävät ja/tai laskettelevat talvilomallaan.
Etninen bioase

Etninen bioase on spekulatiivinen biologinen ase, joka on suunniteltu hyökkäämään valikoivasti vain tiettyä, yleensä geneettisesti rajattua ihmisryhmää vastaan. Etnisiä bioaseita pidetään teoreettisesti mahdollisina, mutta yksikään taho ei tiettävästi ole toistaiseksi onnistunut käyttökelpoisen aseen valmistamisessa.
Etnisistä bioaseista käytetään myös termejä geneettinen ase, biogeneettinen ase ja geneettinen pommi.
Potentiaaliset toimintamekanismit

Ihmisyksilöissä ja -ryhmissä havaittavan geneettisen vaihtelun vuoksi on käytännössä mahdotonta kehittää geeneihin pohjautuvaa bioasetta, joka olisi vaarallinen koko kohteena olevalle etniselle ryhmälle ja vaaraton kaikille asetta käyttävän ryhmän edustajille. Bioaseiden kiellon hyväksi toiminut Sunshine Project -kansalaisjärjestö on esittänyt arvion, jonka mukaan etninen bioase olisi sotilaalliselta kannalta potentiaalinen, mikäli se tartuttaisi kohteena olevasta etnisestä ryhmästä yli 20% ja asetta käyttävästä ryhmästä vain muutamia prosentteja. Etnisellä bioaseella voidaan myös pyrkiä kohteiden tappamisen lisäksi aiheuttamaan esimerkiksi pitkäaikaista sairautta, pysyvää toimintakyvyn alenemista tai hedelmättömyyttä.
Potentiaaliset toimintamekanismit > DNA-laukaisin

Suoraviivaisin tapa luoda etninen bioase olisi käyttää taudinaiheuttajan aktivoitumisen laukaisijana suoranaisesti kohdepopulaatiolle tyypillistä, tarkasti määriteltyä DNA-ketjun osiota. Mikäli DNA-molekyyli toimisi laukaisijana, määritelty geeni voisi olla myös ei-koodaava tai ei-translatoituva. Suoran DNA-laukaisimen mahdollistavaa teknologiaa ei tiettävästi vielä ole olemassa.
Potentiaaliset toimintamekanismit > RNA-interferenssi

Solujen toimintaa on mahdollista häiritä estämällä DNA:n sisältämää tietoa proteiinituotantoon siirtävän lähetti-RNA-molekyylin toimintaa solussa. Esimerkiksi viruksen avulla soluun on mahdollista siirtää ulkopuolista DNA- tai RNA-materiaalia. Sopiva DNA-molekyyli sitoo lähetti-RNA-molekyylejä ja estää niiden toimimisen solun aineenvaihdunnassa. Koska luonnossa esiintyvät RNA-virukset pyrkivät muuttamaan solun toimintaa syöttämällä siihen omaa RNA:taan, soluille on puolustusmekanismiksi kehittynyt kyky tunnistaa vierasperäiset RNA-molekyylit ja lopettaa niitä vastaavan geenin koodaaminen. Tämä mekanismi estää kuitenkin myös vastaavan, solussa alun perin olleen geenin toiminnan.
Molempia edellä mainittuja tekniikoita hyödynnetään tällä hetkellä lääketieteessä. Etnisesti valikoivaa bioasetta varten olisi kuitenkin löydettävä elintärkeä geeni, jonka sekvenssi olisi eri populaatioissa erilainen.
Historia > Etelä-Afrikka: Project Coast

Etelä-Afrikan apartheid-hallinto käynnisti vuonna 1981 pääministeri P.W. Bothan totaalisen strategian osana nimellä Project Coast tunnetun biologisten ja kemiallisten aseiden ohjelman. Ohjelma tuotti sekä taisteluaineita käytettäväksi ANC:n sissejä vastaan että mellakantorjunta- ja psykoaktiivisia aineita käytettäviksi mustaihoista siviiliväestöä vastaan. Apartheidin lähestyessä loppuaan projekti ajettiin alas hyvin nopeasti vuonna 1993, ja suuri määrä todistusaineistoa projektin yksityiskohdista tuhottiin.
Projektin tärkeimpiä tarkoituksia oli löytää keinoja maan mustaihoisen populaation pienentämiseen. Tässä tarkoituksessa projekti tutki huomaamattomia ja tehokkaita sterilointikeinoja, kuten esimerkiksi vain mustaihoisiin vaikuttavaa sterilointilääkettä. Lisäksi projektin puitteissa tehtiin myös teoreettista tutkimusta mahdollisuudesta kehittää biologinen ase, joka vahingoittaisi vain mustaihoisia. Etnisesti valikoivia sterilointikeinoja varten ehdittiin tehdä kokeita apinoilla, mutta varsinaisten mikrobiaseiden tutkimus jäi teoreettiselle asteelle.
Historia > Israel

Etelä-Afrikka oli tehnyt Project Coastin puitteissa yhteistyötä Israelin kanssa, ja eräiden lähteiden mukaan projektin loputtua israelilaiset jatkoivat etnisten bioaseiden tutkimusta. Israel ei ole miltei kaikkien maailman muiden valtioiden tavoin (vuonna 2020 sopimuksen piirissä oli 183 valtiota) sitoutunut biologiset aseet kieltävään bioasekonventioon.
Kirjallisuutta

Dando, Malcom R. ja Nathanson, Vivienne: Biotechnology, Weapons and Humanity II. British Medical Association: London, 2004. ISBN 978-0954861506
Artur Lemba

Artur Lemban kuva neuvostoliittolaisessa kirjekuoressa.
Artur Lemba (24. syyskuuta 1885 Tallinna – 21. marraskuuta 1963 Tallinna) oli virolainen pianisti ja säveltäjä.
Lemba opiskeli Pietarin konservatorissa pianonsoittoa Van-Arkin, Rimskij-Korsakovin ja sävellystä Aleksandr Glazunovin johdolla. Hän suoritti konservatoriokurssin 1908 ja toimi saman konservatorion opettajana vuodesta 1903 ja vakinaisena professorina vuodesta 1915. Lemba palasi Viroon 1920. Hän piti konsertteja Venäjällä ja
ulkomailla, muun muassa Helsingissä 1921. Hänen sävellyksiään ovat sinfonia, pianokonsertto, ooppera Lembitu tütar, lauluja, alkusoittoja, kuoroja ja pianokappaleita.
Lemba opiskeli Pietarin konservatoriossa ja opetti siellä vuoteen 1920. Sen jälkeen hän opetti 1920–1921 Helsingin konservatoriossa ja toimi Tallinnan konservatorion pianoluokan professorina vuodesta 1922.
Serbia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 37. | 1 | 4 | 2 | 7 |
Serbia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994 eli Jugoslavian hajoamisesta saakka. Mukaan lasketaan myös osallistumiset tynkä-Jugoslavian sekä Serbia ja Montenegron nimillä. Vuoteen 1990 saakka serbialaisurheilijat edustivat Jugoslaviaa. Omana joukkueenaan Serbia on saavuttanut EM-kilpailuissa seitsemän mitalia. Göteborgissa 2006 Olivera Jevtić saavutti maratonilla hopeaa. Helsingissä 2012 Emir Bekrić saavutti 400 metrin aitajuoksussa hopeaa ja Asmir Kolašinac kuulantyönnössä pronssia. Zürichissä 2014 hopeaa saavuttivat Tatjana Jelača keihäänheitossa ja Ivana Španović pituushypyssä. Amsterdamissa 2016 Ivana Španović saavutti Serbialle ensimmäisen kultamitalin ja Mihail Dudaš saavutti kymmenottelussa pronssia.
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Serbia saavutti neljä pistesijaa: Jevtić sijoittui maratonilla neljänneksi, Dragana Tomasević kiekonheitossa kuudenneksi, Ivana Španović pituushypyssä kahdeksanneksi ja Asmir Kolašinac kuulantyönnössä kahdeksanneksi.
Serbian EM-mitalit kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1998 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2002 München | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2006 Göteborg | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 2010 Barcelona | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2012 Helsinki | 0 | 1 | 1 | 2 | 20. |
| 2014 Zürich | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
| 2016 Amsterdam | 1 | 0 | 1 | 2 | 14. |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 1 | 4 | 2 | 7 | 37. |
Serbian EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ivana Španović | 1 | 1 | 0 | 2 | 2014–2016 | pituushyppy |
| Olivera Jevtić | 0 | 1 | 0 | 1 | 2006 | maraton |
| Emir Bekrić | 0 | 1 | 0 | 1 | 2012 | 400 metrin aitajuoksu |
| Tatjana Jelača | 0 | 1 | 0 | 1 | 2014 | keihäänheitto |
| Asmir Kolašinac | 0 | 0 | 1 | 1 | 2012 | kuulantyöntö |
| Mihail Dudaš | 0 | 0 | 1 | 1 | 2016 | kymmenottelu |
Luxemburg yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 40. | 0 | 1 | 0 | 1 |
Luxemburg on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa yhden mitalin. EM-kisojen mitalitilastossa se on 40. sijalla. Lisäksi kuusi luxemburgilaisurheilijaa on yltänyt pistesijoille.
Luxemburgin ainoa EM-mitalisti on Göteborgissa 2006 hopeaa 800 metrin juoksussa saavuttanut David Fiegen. Ensimmäiset pistesijansa maa sai Oslossa 1946, kun Charles Heirendt sijoittui 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi ja Triny Bourkel saavutti korkeushypyssä saman sijan. Brysselissä 1950 Fred Hammer sijoittui pituushypyssä kuudenneksi. Bernissä 1954 Gérard Rasquin oli 800 metrin juoksussa kuudes, Ateenassa 1969 Charles Sowa 50 kilometrin kävelyssä seitsemäs ja Berliinissä 2018 Bob Bertemes kuulantyönnössä kuudes.
Luxemburgin menestys kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 Göteborg | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| Yhteensä | 0 | 1 | 0 | 1 | 40. |
Kreikka yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22. | 11 | 7 | 11 | 29 |
Kreikka on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista, vuodesta 1934 lähtien. Se on saavuttanut yhteensä 29 mitalia, joista 11 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 22. sijalla. Kreikan pääkaupunki Ateena toimi EM-kilpailujen isäntäkaupunkina vuosina 1969 ja 1982.
Kreikalle Euroopan-mestaruuden ovat voittaneet Ateenassa 1982 keihäänheittäjä Anna Veruli, Budapestissa 1998 kolmiloikkaaja Olga Vasdeki, Münchenissä 2002 Konstantinos Kenteris 200 metrin juoksussa, Ekaterini Thanu 100 metrin juoksussa, Ekateríni Vóggoli kiekonheitossa ja albanialaissyntyinen Mirela Maniani keihäänheitossa, Göteborgissa 2006 Periklis Iakovakis 400 metrin aitajuoksussa, Amsterdamissa 2016 Aikateríni Stefanídi seiväshypyssä sekä Berliinissä 2018 Miltiádis Tentóglou pituushypyssä, Aikateríni Stefanídi seiväshypyssä ja Paraskeví Papahrístou kolmiloikassa. Maan ensimmäinen EM-kisamitalisti oli Torinossa 1934 pronssia 400 metrin aitajuoksussa saavuttanut Hristos Mantikas.
Kreikan menestys kisoittain

Yksittäisistä EM-kisoista Kreikka on menestynyt parhaiten Münchenissä 2002 ja Berliinissä 2018. Molemmilla kerroilla se sijoittui maiden välisessä mitalitaulukossa viidenneksi. Ensimmäisissä kotikisoissaan vuonna 1969 Kreikka jäi ilman mitaleja; parhaana isäntämaan edustajana seiväshyppääjä Hristos Papanikolau sijoittui neljänneksi. Toisissa kotikisoissaan vuonna 1982 maa sai kaksi mitalia, molemmat naisten keihäänheitosta.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Kreikan ainoa mitalisti oli pronssia saavuttanut seiväshyppääjä Nikolía Kiriakopoúlou. Lisäksi maa saavutti viisi pistesijaa. Zürichissä 2014 hopeamitalin saavuttivat pituushyppääjä Loúis Tsátoumas ja seiväshyppääjä Aikateríni Stefanídi. Amsterdamissa 2016 Aikateríni Stefanídi hyppäsi seiväshypyssä kultaa ja Paraskeví Papachrístou kolmiloikassa pronssia. Berliinissä 2018 kultaa voittivat Miltiádis Tentóglou pituushypyssä, Ekateríni Stefanídi seiväshypyssä ja Paraskeví Papahrístou kolmiloikassa, hopeaa saavuttivat María Belibasáki 400 metrin juoksussa ja Nikoléta Kyriakopoúlou seiväshypyssä ja pronssille ylti Dimítros Tsiámis kolmiloikassa.
| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 0 | 0 | 1 | 1 | 13. |
| 1938 Pariisi / Wien | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1946 Oslo | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1950 Bryssel | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1954 Bern | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1958 Tukholma | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1962 Belgrad | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1966 Budapest | 0 | 1 | 0 | 1 | 13. |
| 1969 Ateena | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1971 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 1 | 17. |
| 1974 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1978 Praha | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1982 Ateena | 1 | 0 | 1 | 2 | 12. |
| 1986 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1990 Split | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 1 | 22. |
| 1998 Budapest | 1 | 0 | 2 | 3 | 14. |
| 2002 München | 4 | 0 | 2 | 6 | 5. |
| 2006 Göteborg | 1 | 2 | 0 | 3 | 13. |
| 2010 Barcelona | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2012 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 1 | 26. |
| 2014 Zürich | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
| 2016 Amsterdam | 1 | 0 | 1 | 2 | 14. |
| 2018 Berliini | 3 | 2 | 1 | 6 | 5. |
| Yhteensä | 11 | 7 | 11 | 29 | 22. |
Luettelo sarjan Puhtaat valkeat lakanat henkilöistä

Tämä on luettelo sarjan Puhtaat valkeat lakanat henkilöistä.
Raikkaat > Ensio Raikas

Ensio Raikas (Juhani Laitala), (jaksot 1–44) on Raikas-yhtymän pukutehtaan omistaja ja perustaja. Ensio on toiminut aikaisemmin itsekin ompelijana Kärnän vaatehtimossa. Vanhan vaatturimestari Kärnän myydessä liikettään Ensio ostaa sen. Syntyy Raikas Oy. Tehdasta laajennetaan, kun idänvienti alkaa sujua. Ensio saa myös teollisuusneuvoksen arvonimen. 1990-luvun lamassa tehdas päätyy pankin haltuun. Ensio on ollut mukana toisessa maailmansodassa, ja puolustaa maataan edelleen puheissaan ja teoissaan. Perhe on Ensiolle kaikki kaikessa, ja siksi kaikki hänen kolme lastaan Katariina, Irene ja Heikki omistavat kukin 10 prosenttia pukutehtaasta. Ension toiveena on joskus saada kaikki lapset mukaan pukutehtaan toimintaan. Ension vanha ja hyvä ystävä on Voitto Nuutinen (jaksot 1–37, 41–44), joka toimii tehtaan tuotantopäällikkönä.
Ension tärkein liikekumppani on hänen vävynsä Eero, joka tekee liiketoimissaan usein kyseenalaisia ratkaisuja. Kunnian miehenä Ensio paheksuu Eeron toimia, mutta toisaalta hän ymmärtää, että ilman Eeron kyynärpäätaktiikkaa tehdas ei menestyisi.
Ensio on vahvasti asiaihminen, ja hän hallitsee tehdastaan ja perhettään patriarkaalisin ottein. Eriävät mielipiteensä hän tuo yleensä esiin rauhallisesti neuvotellen, paitsi silloin kun hänen kuopuksensa Heikki nousee isäkapinaan ja ryhtyy vasemmistolaiseksi. Täysin paheeton Ensio ei ole, vaan hän tekee aviorikoksen kotiapulaisensa Sylvin kanssa. Ensio jää leskeksi sarjan toiseksi viimeisessä jaksossa. Raikkaan perheen tarinaa jatkavassa romaanissa Ensio rakastuu laulajattareen, mutta suhde kaatuu.
Raikkaat > Maire Raikas

Maire Raikas (o.s. Manninen) (Miitta Sorvali), (jaksot 1–42, 44) on syntynyt Karjalassa, ja menettänyt sodassa koko perheensä. Nuoruudessaan hän tapasi sotilaan ja myöhemmin ompelijana Kärnän vaatehtimossa toimivan Ensio Raikkaan. Heillä on kolme yhteistä lasta, ja Ension ostaessa ja myöhemmin laajentaessa ompelimon tehtaaksi, he muuttavat asumaan suureen kauniiseen taloon, jota kutsutaan nimellä Onnela. Maire on toiminut itsekin ompelijana, mutta lasten ollessa pieniä hän on työskennellyt kotiäitinä apunaan Sylvi (jaksot 1–16, 40). Kun lapset eivät tarvitse enää jatkuvaa kaitsemista, Maire perustaa vanhan ompelimon tiloihin naisten ja lasten muotivaatteiden myymälän.
Myöhemmin Mairen ollessa Irenen liikeketjujen kanssa tekemisissä hän tapaa Ahti Haapalan. Mies on Mairen ensimmäinen ja ainoa syrjähyppy. Mairen palatessa Helsingistä Ahdin kanssa vietetyn hotelliyön jälkeen hän ajaa kolarin ja menettää lähimuistinsa. Maire ei muista suhdettaan Ahtiin, ja niin suhde päättyy. Myöhemmin Maire kärsii myös muista muistihäiriöistä, mutta ne korjaantuvat uuden leikkauksen avulla. Maire kuolee kaaduttuaan Onnelan portaikossa kevättalvella 1991. Mairen kaatuminen jakson 42 lopussa on sarjan harvoja cliffhangereitä eli juonikoukkuja, sillä onnettomuuden seuraus selviää katsojalle vasta jakson 43 alussa.
Raikkaat > Katariina Raikas

Katariina Raikas (myöh. Kurppa) (Sari Havas), (jaksot 1–30, 36–44) on Ensio ja Maire Raikkaan esikoinen, sarjan alussa noin kuudentoista. Hän on naimisissa Ension yhtiökumppanin Eero Kurpan kanssa. Katariina ihastuu Eeroon jo teini-iässä, mutta heidän suhteensa saa virallisen alkunsa vasta Katariinan ollessa 19-vuotias. Kun Katariinan ylioppilaskirjoitukset eivät onnistu ja Katariina murtuu, Eero kosii tätä. Seuraavana kesänä heidät vihitään, ja muutamaa vuotta myöhemmin Katariina synnyttää kaksospojat Akin ja Ekin. Myöhemmin Katariina kirjoittaa itsensä ylioppilaaksi ja kouluttautuu markkinointipuolelle. Samaan aikaan hän odottaa Eerolle heidän kolmatta lastaan Riikaa. Katariina päätyy työskentelemään tehtaalle ensin sihteeriksi ja sitten vaativampiin tehtäviin päätyen lopulta henkilöstöpäälliköksi. Katariina kasvattaa lapsiaan kymmenen vuotta yksin Eeron piilotellessa ulkomailla talousrikostensa takia. 1990-luvun alussa Eero ja Katariina palaavat yhteen ja muuttavat lapsineen Sveitsiin.
Raikkaat > Irene Raikas

Irene Raikas (myöh. Raikas-Salmi) (Emilia Pokkinen), (jaksot 1–44) on Ensio ja Maire Raikkaan toinen lapsi. Hän on syntynyt samana vuonna kuin käsikirjoittaja Oranen, eli 1948. Oranen kutsuu Ireneä tarinan ankkurihahmoksi. Kunnianhimoinen Irene on nuoruudessaan sisaruksiaan villimpi ja kokeilee rajojaan. Irene on älykäs ja Ension mielestä lapsistaan pätevin tehtaanjohtoon hänen jälkeensä. Ireneä kiinnostavat kuitenkin enemmän muoti ja naistenvaatteiden suunnittelu. Irenen on lukion jälkeen tarkoitus opiskella vaatesuunnittelua, mutta aie kariutuu Irenen huomatessa haaveidensa olevan taitojaan korkeammalla. Niinpä ällän ylioppilas päätyy Helsinkiin opiskelemaan kauppatieteitä.
Irene valmistuu ekonomiksi ja auttaa samalla äitiään muotiliike Raikkaan toiminnassa. Irene on kihloissa jonkin aikaa tehtaan talousjohtajan Risto Raivion (jaksot 8–13, 15–21, 23, 27–36) kanssa, mutta kihlaus purkautuu Irenen aloitteesta. Myöhemmin Irene päätyy naimisiin kansanedustaja Veijo Salmen (jaksot 3, 7, 9–10, 12–16,19–44) kanssa. Irenen ja Veijon muuttaessa Helsinkiin Irene alkaa kaavailla Suomen suurimmat kaupungit kattavaa liikeketjua. Suunnitelma toteutuu. Tärkeänä apuna on muotiguru Lasse Holm, jonka kanssa Irenellä menevät kuitenkin sukset ristiin 1970-luvun lopulla. 1990-luvun alun laman aikaan Irene myy ketjunsa hyvään hintaan ja keskittyy tehtaan asioihin. Irenellä ja Veijolla on yksi yhteinen poika Nuutti Salmi.
Irene on liiketoimissaan yhtä määrätietoinen kuin lankomiehensä Eero, mutta hän ei sorru laittomuuksiin. Toiselta puolen Irene hyväksyy Eeron kyseenalaiset, jopa rikolliset toimet, mikäli hän itse hyötyy niistä. Irene on myös ainoa Raikkaan klaanista, joka pitää yhteyttä Eeroon tämän ollessa Suomen viranomaisia paossa ulkomailla 1980-luvulla. Tehtaan konkurssissa Irenen varat siirretään turvaan velkojilta. Sarjaa jatkavissa kertomuksissa Irene nousee jälleen jaloilleen.
Raikkaat > Heikki Raikas

Heikki Raikas (Perttu Pesä), (jaksot 1–16, 18–19, 25–26, 30–32, 34, 36–44) on Ensio ja Maire Raikkaan kolmas lapsi, ja ainut poika. Hän on syntynyt kesällä 1950, eli hän kuuluu suurten ikäluokkien nuorimpiin. Heikki on fiksu nuorimies ja suorittaa ylioppilastutkintonsa lopputuloksenaan kuusi laudaturia. Heikillä on vahvat mielipiteet, jotka joskus aiheuttavat riitoja ja kränää perheen kanssa. Heikki käy armeijan pienen empimisen jälkeen. Hän vasemmistoradikalisoituu 1960-luvun loppupuoliskolla ja päätyy kommunistipuolueen jäseneksi. Heikin ja Ension välit menevät vuosiksi poikki. Maire, jonka lapsuudenperheen kommunistit ovat tappaneet, menee tolaltaan kuultuaan kuopuksensa päätöksestä. Heikki työskentelee vuosikausia kommunistipuolueen lehdessä, kunnes saa kenkää arvosteltuaan lehden epäammattimaista linjaa. Hän palaa Onnelaan, eroaa kommunistipuolueesta ja pääsee tehtaalle töihin.
Heikki kihlautuu mallin töitä tekevän Sari Kuusen kanssa, mutta kihlaus purkautuu kun Heikki kiinnostuu tehtaan uudesta tuotantopääliköstä, Sinikka Kiljusesta. Myöhemmin Heikki ja Sari palaavat yhteen, ja ovat naimisissa ne vuodet, jotka televisiosarjassa hypätään yli. Liitto jää lapsettomaksi. 1990-luvun alussa Heikillä on Portugalissa hotellihanke ulkomaalaisen liiketuttavansa kanssa. Hanke osoittautuu petokseksi. Heikki menettää kaiken henkilökohtaisen varallisuutensa ja samaan saumaan osuu vielä tehtaan konkurssi ja Onnelan menettäminen velkojille. Heikki Raikas ampuu itsensä Onnelassa, hän jättää jäähyväiskirjeen Irenelle.
Raikkaan perheen lähipiiri > Eero Kurppa

Eero Kurppa (Carl-Kristian Rundman), (jaksot 1–16, 18–21, 24–44) on Ensio Raikkaan yhtiökumppani ja Raikas-yhtymän kaupallinen johtaja. Eero hoitaa tehtaan kaupallista puolta ja juoksee ympäri maailmaa myymässä ja ostamassa tuotteita. Eero on koulutukseltaan juristi, joten hänen puoleensa yleensä käännytään vaikean tilanteen tullen. Hän on taitava puhuja ja hän osaa ideoida tilanteessa kuin tilanteessa. Eero avioituu Ensio ja Maire Raikkaan tyttären Katariinan kanssa ja heille syntyy 1970-luvun alussa kaksospojat ja muutamaa vuotta myöhemmin tytär. Eero ja Irene ovat osin samaa maata, ja he vetävät usein yhtä köyttä. Eero sotkee raha-asiansa niin, että hänen on paettava kymmeneksi vuodeksi ulkomaille ja oltava sen ajan erossa perheestään. Eero palaa Suomeen alkuvuodesta 1991, kun hänen rikoksensa ovat jo vanhentuneet. Ireneen Eero on pitänyt yhteyttä halki 1980-luvun. Appivanhemmat toivottavat vävypoikansa tervetulleeksi, mutta lankomies Veijo karsastaa Eeroa, joka on toimillaan vaarantanut hänen poliittisen uransa. Katariina ja Eero selvittävät asiansa, palaavat yhteen ja muuttavat Sveitsiin.
1990-luvulla Eero on kasvanut auttamatta ulos Lappeenkosken pienistä ympyröistä. Raikkaan tehtaan hän näkee järkevimmäksi antaa pankille. Pankinjohtaja Markkasella Eero pyyhkii pöytää, vaikka tämä kuuluu kaupungin mahtimiehiin.
Raikkaan perheen lähipiiri > Veijo Salmi

Veijo Salmi on suuren maatalon nuorempi poika. Hänellä on vahvat poliittiset intohimot, ja hän etenee urallaan ensin kummisetänsä Kauko Sepän avulla ja sittemmin omalla painollaan. Veijo kuuluu poliittiseen keskustaan, ja hänellä on suorat suhteet Tamminiemeen, joka oli 1970-luvun Suomen todellinen poliittisen vallan keskus. Veijo tapaa Irenen ensi kerran jo teini-ikäisenä Meijerin baarissa. Hän on Ireneä kolme vuotta vanhempi, eli syntynyt noin 1945. Saatuaan osansa kotitilastaan ennakkoperintönä Veijo osallistuu myös liike-elämään. Suhteillaan Veijo avaa Raikkaan tehtaalle ovia Neuvostoliiton-vientiin ja junailee asemakaavoja, jotka mahdollistavat tehtaan laajentamisen. Veijo ja Irene päätyvät naimisiin vuosikausia kestävän jahkailun jälkeen. He muuttavat Helsinkiin. Liiketoimet ja perhesiteet vievät kuitenkin tuon tuosta Onnelan suuntaan. Veijo ei saavuta suurimpia poliittisia tavoitteitaan, mutta etenee urallaan mallikkaasti. 1990-luvulla Salmen kolmihenkinen perhe elää mukavasti pääkaupunkiseudulla rivitalossa. Viina vie Veijoa toisinaan liiaksikin, mutta ei turmioon asti. Veijolla oli 1940-luvulla pikkuveli, jonka kuolemaan liittyvät epäselvyydet varjostavat hänen elämäänsä. Hänellä on myös vanhempi veli, mutta muutoin hänen sukutaustaansa ei valoteta. Veijolla on lehtolapsi 1960-luvulta.