stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parkala

Parkalan kunnallishallintoalue Pietarin kartalla.
Parkala (ven. Па́рголово, Pargolovo) on kaupunkimainen taajama ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa kehätien, Viipurin maantien sekä Pietarin ja Viipurin välisen rautatien varrella (Parkalan asema). Etelässä se rajoittuu Suvalan ja pohjoisessa Levassovan kaupunginosiin. Lähin metroasema on sinisen linjan Parnas. Parnas on myös Parkalan naapuritaajaman nimi.
Parkala on entinen inkerinsuomalainen kylä, joka kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan. 1700-luvulla seudulle syntyi Venäjältä siirtyneiden uudisasukkaiden asuttamia kyliä kuten Kaplokka (ven. Кабаловка, Kabalovka) ja Samanilovka (ven. Заманиловка, Zamanilovka). Suomenjärven rannalla sijaitsevassa Vanhassakylässä (ven. Старожиловка, Starožilovka) asui ortodoksisia inkerikkoja. 1800-luvulla Parkalasta tuli pietarilaisten suosimaa huvilaseutua. Siellä sijaitsi Pietarin saksalaiseen ja myöhemmin suomalaiseen seurakuntaan kuulunut luterilainen kirkko.
Vuonna 1938 Parkala sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1963 se liitettiin Leningradiin. Parkalan kaakkoisosassa sijaitsee Šuvalovin kreivisuvun kartano- ja puistoalue.
Sodan aikana Parkalassa koulutettiin desantteja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Parkala Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Park kulturyn metroasema (Sokolnitšeskaja)

Aseman sisäkuvaa
Park kultury (ven. Парк культуры) on Moskovan metron Sokolnitšeskaja-linjan asema. Se sijaitsee asemien Kropotkinskaja ja Frunzenskaja välissä. Asemalta on vaihtomahdollisuus Koltsevaja-linjan asemalle Park kultury. Asema avattiin 15. toukokuuta 1935.
Asemalla tapahtui 29. maaliskuuta 2010 terrori-isku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Park kulturyn metroasema (Sokolnitšeskaja) Wikimedia Commonsissa
Maajärvi (Mänttä-Vilppula)

| Maajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-VilppulaRuovesi
Koordinaatit:  61°57′07″N, 24°22′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ruoveden alue (35.33)
Laskuoja:  Myllyoja 
Järvinumero:  35.337.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,6 m  
Rantaviiva:  3,185 km  
Pinta-ala:  23,08 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMaajärvi 
Maajärvi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa ja Mänttä-VilppulassaSuluslahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Salojärven valuma-alueeseen (35.337) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,6 metriä mpy.
Otto Degerman

Tampereen punaisia päälliköitä. Otto Degerman vasemmalla, Anders Hilden oikealla.
Otto Degerman (20. marraskuuta 1888 – 5. toukokuuta 1918) oli tamperelainen työmies ja punakaartin työpataljoonan päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän syyllistyi valkoisiin kuuluvien henkilöiden pakottamisiin punakaartin työkomppanioihin. Hänen sanotaan olleen kielenkäytöltään hävytön ja raaka mies. Hän osallistui Tampereen taisteluun, jossa jäi valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Kalevankankaalla.
Maibara

| Maibara (米原市) |
| --- | --- |
 Samegai-jukun postiasemaa
 lippu:  Symboli
 Maibaran sijainti Shigan prefektuurissa
 Maibara
 Koordinaatit: 35°18′56″N, 136°17′03″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Shigan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  250,39 km²
Väkiluku (03/2020):  38 876
 – Väestötiheys:  155,3 as./km²
 
 https://www.city.maibara.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maibara (jap. 米原市, Maibara-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven rannikolla prefektuurin koillisosassa. Biwajärven alavan rannikkotasangon lisäksi kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoseutuja: pohjoisessa sen alue nousee Ibukivuorelle, etelässä Suzukavuoriin kuuluvalle Ryōzenvuorelle. Idässä se rajautuu Gifun prefektuuriin. Maibarassa on 38 876 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 250,39 neliökilometriä.
Maibara on sijainnut jo vanhastaan tärkeiden liikennereittien yhtymäkohdassa. Edo-kaudella se kehittyi yhtenä Biwajärven satamista. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee myös kolme Nakasendō-tiereitin vanhaa postiasemaa (shukuba): Banba-shuku, Samegai-shuku ja Kashiwabara-shuku. 1800-luvun lopulta lähtien Maibara on kehittynyt rautateiden risteysasemana. Merkittäviä elinkeinoja ovat perinteisesti olleet riisin viljely ja Biwajärvellä kalastus. Ibukin alueella tuotetaan pujoa (mogusa). Sittemmin seudulle on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupunkioikeudet Maibara sai vuonna 2005, kun Ibukin, Maiharan ja Santōn maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Uuteen kaupunkiin liitettiin samana vuonna vielä Ōmin maaseutukaupunki.
Maibaran rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Matsuo-jin ja Kannon-jin buddhalaiset temppelit, jotka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Seigan-jin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Luonnonnähtävyyksiä ovat Biwajärven rannikon, Ibukivuoren ja Ryōzenvuoren luonnonalueet, jotka kuuluvat Biwajärven puolikansallispuistoon, sekä Mishiman lampi, joka tunnetaan lintujen levähdyspaikkana. Kaupungin alueella on myös kaksi suojeltua Luciola cruciata -kiiltomadon esiintymisaluetta. Maibaraa palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen, JR-yhtiöiden Tōkaidō-päälinja ja Hokuriku-päälinja sekä Ōmi-rautateiden päälinja.
Kuvia

Näkymä Maibaraan
Maibaran rautatieasema
Ibukivuori ja Tōkaidō Shinkansen
Kashiwabara-shukun kaupunkikuvaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maibara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Passions

Passionsin logo.
Passions oli yhdysvaltalainen saippuaooppera, jota esitettiin NBC:llä vuodet 1999–2008. Passionsin tapahtumat keskittyivät Harmonyn kylään. Käsikirjoittaja oli James E. Reilly. Sarjaa on esitetty Suomessakin Nelosella.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu NBC:llä (englanniksi)
Passions imdb:ssa
Otto Christman

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Otto Lorne Christman (20. helmikuuta 1880 – 26. syyskuuta 1963) oli kanadalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana vuoden 1904 kesäolympialaisissa St Louisissa kultaa voittaneessa kanadalaisessa Galt FC:ssä.
Patriot Prayer

Patriot Prayer on Yhdysvaltain Pacific Northwestin alueelle toimintansa keskittänyt äärioikeistoryhmittymä, jota yhdistävä teema on vasemmiston vastustaminen. Tutkija Joseph E. Lowndes luonnehti Patriot Prayeria "eräänlaiseksi äärioikeistolaiseksi jengiksi", jota liittävät yhteen antifeminismin, antikommunismin ja HimToo-liikkeen kaltaiset asiat. Lowndesin mukaan Patriot Prayer koostuu monien eri etnisyyksien edustajista eikä se edusta valkoista nationalismia. Hän määritteli sen äärioikeistolaiseksi, koska Patriot Prayerin tapahtumissa on muun muassa tuettu Latinalaisen Amerikan äärioikeistojohtajia, käytetty Right Wing Death Squad -slogania (RWDS) ja perusteltu toimintaa kommunismin sekä anarkismin uhilla.
Voxin mukaan Patriot Prayerin tarkoitus on käytännössä tappeleminen vasemmistoa edustavien aktivistien kanssa. Joey Gibson perusti liikkeen vuonna 2016. Gibsonin mukaan perustaminen oli reaktio alueen vasemmistolaisten aktivistiryhmien toimintaan. Hänen mukaansa Donald Trumpin tultua valituksi presidentiksi (2016) muun muassa Portlandissa nousi väkivaltaisia jengejä, jotka hyökkäsivät amerikkalaisia perusarvoja vastaan ja kannattivat "jumalatonta sosialistista tai kommunistista hallintoa". Vuonna 2016 Patriot Prayer alkoi järjestää vapaata aseenkanto-oikeutta puoltaneita ja Trumpia puolustaneita tapahtumia. Vasemmistolaisuus ymmärretään Patriot Prayerin piirissä laajasti, koska vasemmistolaisuutena on pidetty muun muassa kaupunkien tarjoamaa suojelua luvattomasti maassa oleskeleville ja koronatoimia. Osa ryhmän järjestämistä tapahtumista on muuttunut väkivaltaisiksi, ja vastustajat ovat arvostelleet Patriot Prayeria konfliktien hakemisesta. Perustaja Joey Gibsonin mukaan Patriot Prayer pyrkii väkivallattomasti estämään Yhdysvaltain muuttumisen "jumalattomaksi ja sosialistiseksi" maaksi.
Patriot Prayer on kertonut rohkaisevansa kansaa taistelemaan vapautensa puolesta hyödyntäen uskoaan Jumalaan. Järjestö aloitti katutappelut vuonna 2017. Se on pitänyt läheisiä yhteyksiä Proud Boysiin, Oath Keepersiin ja Three Percentersiin, koska näitä toimijoita yhdistää kielteinen suhtautuminen vasemmistolaisuuteen. Lisäksi Patriot Prayerin tapahtumiin on osallistunut Ku Klux Klanin ja Identity Evropan kannattajia. Southern Poverty Law Centerin mukaan Patriot Prayerin johtaja Joey Gibson on kehottanut liikkeen jäseniä ja kannattajia osallistumaan tapahtumiin aseistautuneina.
Vuonna 2020 Oregonissa pidettiin runsaasti rasisminvastaisia mielenosoituksia. Patriot Prayer piti mielenosoittajia "radikaaleina anarkisteina" Trumpin luonnehdinnan mukaisesti ja alkoi järjestää omia vastamielenosoituksiaan. Kuvernööri Kate Brown piti Patriot Prayerin kannattajia aloitteellisina väkivallassa, koska he olivat Yhdysvaltain militialiikkeen edustajien kanssa ajaneet Portlandin keskustaan aseistautuneina hakien tilaisuutta tappeluun. Brown syytti Patriot Prayeria verenvuodatuksen tuomisesta kaduille. Joey Gibson on kuitenkin todennut, että Patriot Prayer ei kannata väkivaltaa, valkoista ylivaltaa eikä ksenofobiaa. Hän on nimennyt esikuvikseen Jeesuksen ja Martin Luther King, Jr.:n.
Patriot Prayeriin liittyneitä tapauksia

29. huhtikuuta 2017 Patriot Prayerin sananvapaustapahtumaan osallistui Jeremy Christian, joka teki tapahtumassa natsitervehdyksiä ja esitti rasistisia huudahduksia. Osa liikkeen aktivisteista halusi hänen poistuvan paikalta, mutta osa katsoi sananvapauden suojan koskevan myös Christiania. Toukokuussa 2017 Christian teki kaksoismurhan junassa. Hän ahdisteli kahta nuorta mustaa naista, vaati näitä "palaamaan Saudi-Arabiaan" ja totesi, että värilliset olivat "raunioittaneet" Portlandin. Tällöin kolme miestä tuli väliin. Christian puukotti kaksi näistä hengiltä ja haavoitti kolmatta. Patriot Prayerin perustaja Gibson kiisti Christianin yhteydet Patriot Prayeriin ja väitti Christianin olleen Bernie Sandersin kannattaja. Hän totesi, ettei Christian ollut rasisti.
Tappelu vasemmistoaktivistien kanssa vuonna 2019 johti mellakkasyytteiden asettamiseen perustaja Gibsonia vastaan. Vuonna 2019 Patriot Prayer kampanjoi Portlandin pormestari Ted Wheeleriä vastaan. Ryhmää syytettiin uhkaavasta toiminnasta, mutta sanojensa mukaan Patriot Prayer uhkasi vain tämän työtä. Patriot Prayer alkoi samoihin aikoihin paljastaa vasemmistoradikaalien henkilöllisyyksiä netissä.
Patriot Prayerissa toiminut 39-vuotias Aaron Danielson ammuttiin kuoliaaksi 29. elokuuta 2020. Hän oli osallistunut Trumpin kannattajien pitämiin vastamielenosoituksiin reaktiona Oregonin rasisminvastaisiin mielenosoituksiin. Danielsonia ammuttiin kahdesti. Poliisi yritti pidättää teosta Antifaa tukeneen 48-vuotiaan Michael Reinoehlin, mutta ampui tämän pidätysyrityksen yhteydessä. 5. syyskuuta 2020 Washingtonin Vancouverissa pidettiin muistotapahtuma Danielsonille. Perustaja Gibson vaati kannattajia pidättäytymään väkivallasta Danielsonin muiston verukkeella. Patriot Prayerin sivu poistettiin Facebookista murhan jälkeen samoin kuin Gibsonin Instagram-tili. Gibson kritisoi sosiaalisen median alustoja siitä, että ne kohdistivat toimenpiteet Patriot Prayeriin eivätkä Antifaan, jota Gibson piti syyllisenä murhaan. Vox piti Danielsonin murhaa traagisena esimerkkinä Patriot Prayerin ja vasemmistoradikaalien välisten pitkäaikaisten tappeluiden seurauksista.
Pekka Mäkelä (teollisuusneuvos)

Pekka Mäkelä (27. tammikuuta 1913 Iitti – 23. maaliskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen soitinalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1972.
Mäkelä menetti näkönsä muutaman vuoden ikäisenä. Hän kävi Helsingin sokeainkoulun ja hieromaopiston, ja työskenteli sitten muutaman vuoden hierojana. Mäkelä ja Olavi Martelius ostivat Kallion Kuljetus Oy:n. Sittemmin he perustivat Lahteen autotarvikeliikkeen ja tekivät autokauppaa käytetyillä ja uusilla autoilla. Mäkelä ja Martelius ostivat Hellas-piano Oy:n osakekannan 1949, luopuivat kuljetusliikkeestä ja autokaupasta ja keskittyivät pelkästään pianotuotantoon. Yrityksen tuotanto kasvoi voimakkaasti. Hellas-pianon tehdas Nurmijärvelle valmisti 1970-luvun alussa yli 3 000 pianon vuodessa ja työllisti 140 henkeä. Martelius toimi yrityksen toimitusjohtajana 1950–1977, Mäkelä teknillisenä johtajana 1950–1978 eläkkeelle jäämiseen saakka. Liiketoimintaa jatkoivat Mäkelän lapset.
Mäkelä vaikutti Näkövammaisten Keskusliitossa (aiemmin Sokeain Keskusliitto). Hänet valittiin 1937 liiton johtokuntaan, 1961 liiton varapuheenjohtajaksi, ja hän toimi liiton puheenjohtajana 1976–1983. Hän oli myös Sokeain Henkinen Työ ry:n varapuheenjohtajana 1956–1964 sekä Opaskoirayhdistyksen perustajajäsen 1948 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1969 lähtien.
Otto Cordes

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | Vesipallo |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | Vesipallo |  |
Otto Cordes (31. elokuuta 1905 Magdeburg – 24. joulukuuta 1970 São Paulo, Brasilia) oli saksalainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla SC Hellas Magdeburgia. Cordes oli mukana olympialaisissa vuosina 1928 ja 1932. Hän pelasi vuoden 1928 turnauksessa kolme ottelua ja teki yhden maalin ja vuoden 1932 olympialaisissa neljä ottelu tehden yhden maalin.
Oton poika Burkhard oli Brasiliaa edustanut kilpapurjehtija.
Passionate Kemp

| Passionate Kemp |
| --- | --- |
 7-vuotias Passionate Kemp Vermossa
Syntynyt:  2001
Sukupuoli:  tamma
Väri:  tummaruunikko
Rotu:  amerikkalainen
Synnyinmaa:   Suomi
Rekisteröintimaa:  Suomi
Isä:  Lindy Lane
Emä:  Sonata Lobell
Kasvattaja:  Ravitalli Kemppi
Autoennätys:  10,4aly
Tasoitusennätys:  17,0kp
Voittosumma:  1 677 957,00 €
Päivitetty:  4. helmikuuta 2009
Passionate Kemp (s. 30. maaliskuuta 2001) on suomalainen lämminveriravuri. Sen omistaa Talli Hietsut ja sitä valmensi Markku Nieminen 2007 syksyyn asti, jonka jälkeen se siirtyi Ruotsiin Stig H. Johanssonin valmennukseen. Passionate Kemp valittiin Suomessa vuoden hevoseksi vuosina 2004, 2005 ja 2006.
Hevonen juoksi kolmivuotiaiden tammojen yli 2000 metrin matkan SE-tuloksen (13,9) heinäkuussa 2004. Passionate Kemp on juossut kolmivuotiaiden lämminveritammojen kilometrin ratojen mailin matkan maailmanennätyksen, joka on 11,6aly. Passionate Kemp on kolmas Suomessa syntynyt lämminverihevonen, joka on voittanut yli miljoona euroa.
Kaudella 2004 Passionate Kemp voitti monia suuria kilpailuja, mm. Italiassa ajettavan Orsi Mangellin. Kaudella 2005 tamma voitti muun muassa Suuren Suomalaisen Derbyn (100 000 euroa) ja Roomassa Gran Premio Tino Triossi -kilpailun (138 000 euroa). Kaudella 2006 Passionate ravasi kolmanneksi Kymi GP -kisassa huippuajalla 11,7ake, joka alittaa tammojen täyden matkan maailmanennätyksen, mutta tappioaikana se ei kelpaa maailmanennätykseksi. Suur-Hollola-ajon se voitti ajalla 13,2 ja ansaitsi lähdöstä (karsinta & loppukilpailu) runsaat 100 000 euroa. Kausi 2007 ei sujunut toivotulla tavalla ja hevonen jäi lukemiin 42 000€ ja 13.7ake. Kauden alkua viivästytti julkista keskusteluakin herättänyt loukkaantuminen. Kaudella 2008 se keräsi suomalaishevosista eniten palkintorahoja, yli 230 000 euroa.
Passionate Kemp varsoi ensimmäisen jälkeläisensä kesäkuussa 2010. Ruotsin rekisteriin merkityn orivarsa Rock On Roofin isä on Going Kronos.
Aiheesta muualla

Passionate Kempin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Passionate Kemp Sukupostissa
Maajärvi (Kouvola, Hartola)

| Maajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°09′28″N, 26°28′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  Mutaoja Karijärveen
Järvinumero:  14.948.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,6 m  
Pituus:  2,424 km  
Leveys:  976 m  
Rantaviiva:  7,985 km  
Pinta-ala:  106,027 ha   
Tilavuus:  0,0053078 km³  
Keskisyvyys:  5,01 m  
Suurin syvyys:  16,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiMaajärvi 
Maajärvi on saareton järvi Kouvolan Jaalassa Kymenlaakson luoteisosassa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 34 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa

Maajärvi on 2,4 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 106 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Viitainenniemi erottaa järven pohjoisosan Mutalahtea pääaltaasta. Järvi on rannoiltaan polveileva ja syvyyssuhteiltaan vaihteleva.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,31 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00531 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 5,0 metriä. Syvin kohta, 16,6 metriä, sijaitsee järven keskivaiheilla . Noin kahdeksasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Järven rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä. Sen rannoilla on viljelysmaata, metsämaata ja pientaloja.
Vesistösuhteita

Maajärvi (14.948.1.001) kuuluu Maajärven valuma-alueeseen (14.948), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Maajärvi on Maajärven valuma-alueen laajin vakavesi. Valuma-alueen muut vähintään hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Lahnajärvi, Markkinajärvi, Ahdinpuulampi ja Pohjaslampi.
Maajärven luusua on lounaassa, josta lähtee Mutaoja etelään ja laskee Karijärven (77,3 metriä mpy) itärantaan.
Maakunta-arkisto

Maakunta-arkistot ja niitä johtava Kansallisarkisto muodostivat arkistolaitoksen vuoden 2016 loppuun asti. Vuonna 2017 maakunta-arkistot sulautettiin osaksi Kansallisarkistoa ja vanhan arkistolaitoksen rakenteet purettiin. Entiset maakunta-arkistot sijaitsevat Hämeenlinnassa, Joensuussa, Jyväskylässä, Mikkelissä, Oulussa, Turussa ja Vaasassa, ja ne ovat nykyään Kansallisarkiston toimipaikkoja.
Maakunta-arkistot olivat piirihallintoviranomaisia ja alueellisia keskusarkistoja. Ne vastaanottivat ja säilyttivät keskushallintotasoa alempien valtion virastojen ja laitosten pysyvästi säilytettävät asiakirjat. Lisäksi maakunta-arkistoissa säilytettiin kirkollisia arkistoja sekä alueellisesti merkittäviä yksityisarkistoja ja asiakirjajäljennöksiä (mikrofilmejä).
Maakunta-arkistot hoitivat arkistolaitokselle kuuluneet viranomaisten asiakirjahallinnon ja arkistotoimen ohjaustehtävät piirissään toimivien valtion alue-, piiri- ja paikallishallinnon viranomaisten sekä kunnallisten viranomaisten osalta.
Historia

Ensimmäinen virallinen kannanotto maakunta-arkistojen perustamiseksi tuotiin julki vuoden 1888 valtiopäivillä, jolloin senaatin prokuraattorin esityksestä pohdittiin keinoja kihlakunnanoikeuksien arkistojen turvattoman säilyttämisen korjaamiseksi. Vuotta 1809 vanhemmat tuomiokirjat päätettiin siirtää Valtionarkistoon. Pappissäädyssä historian professori J. R. Danielson vastusti asiakirjojen keskittämistä Valtionarkistoon ja ehdotti maakunta-arkistojen perustamista. Näihin olisi koottu aineistoa etenkin kaupunkien, kuntien ja lääninhallitusten arkistoista. Danielson suositteli maakunta-arkiston sijoittamista Turkuun.[lähde? ]
Maakunta-arkistojen monivaiheinen perustamisvaihe kesti neljäkymmentä vuotta, sillä ensimmäisenä perustettu Hämeenlinnan maakunta-arkisto aloitti toimintansa vuonna 1927. Vuonna 1932 perustettiin Oulun ja Turun maakunta-arkistot, 1934 Viipurin ja 1936 Vaasan maakunta-arkisto. Sodan jälkeen 1945 Viipurin maakunta-arkiston nimi muutettiin Savo-Karjalan maakunta-arkistoksi, ja sen sijaintipaikaksi tuli vuonna 1953 Mikkeli. Kaksi uusinta maakunta-arkistoa syntyivät paikallisten korkeakoulujen historianopetuksen tarpeiden tyydyttämiseksi: vuonna 1967 Jyväskylän ja vuonna 1974 Joensuun maakunta-arkisto. Kun viimeksi mainittu perustettiin, Savo-Karjalan maakunta-arkiston nimi muutettiin Mikkelin maakunta-arkistoksi.
Aineistot

Entisten maakunta-arkistojen asiakirja-aineistot olivat yleisesti jonkin verran nuorempia kuin Kansallisarkistossa. Tämä johtui maaseudun hallintokoneiston myöhäsyntyisyydestä ja kehittymättömyydestä sekä pitkään jatkuneesta piittaamattomuudesta piiri- ja paikallishallinnon arkistoja kohtaan. Kun tutkimus oivalsi niiden merkityksen vasta 1800-luvun lopulla, olivat sodat, tulipalot ja huono säilytys ehtineet tehdä korvaamatonta tuhoa.
Yhtenäiset asiakirjasarjat alkavat eräiden virastojen arkistoissa jo 1600-luvulla. Isoviha ja pikkuviha 1700-luvun alkupuolella voidaan kuitenkin todeta yleisesti niiksi rajoiksi, joiden taakse Suomessa toimineiden viranomaisten omissa arkistoissa säilytetyt asiakirjat eivät juuri ulotu.
Valtion viranomaiset siirsivät lainsäädännön velvoittamina maakunta-arkistoihin yleensä 40 vuotta vanhemmat pysyvästi säilytettäviksi tarkoitetut asiakirjat. Lakkautetun viranomaisen arkisto voitiin siirtää maakunta-arkistoon aiemminkin.
Pääosa luterilaisista seurakunnista on käyttänyt hyväksi kirkkolain tarjoamaa mahdollisuutta tallettaa sata vuotta vanhemmat kirkonkirjansa maakunta-arkistoon. Myös ortodoksiset seurakunnat siirsivät asiakirjojaan maakunta-arkistoihin. Seurakuntien kirkonkirjoja ovat käyttäneet erityisesti sukututkijat.
Kunnilla ja kuntainliitoilla on yleensä omat keskusarkistot, joissa ne säilyttävät myös vanhimpia asiakirjojaan. Poikkeuksena ovat niin sanotun luovutetun alueen kunnallisten viranomaisten arkistot, joita säilytetään entisessä Mikkelin maakunta-arkistossa (nyk. Kansallisarkiston Mikkelin toimipaikassa).
Maakunta-arkistot ottivat arkiston omistajan kanssa tehtävän sopimuksen nojalla hoidettavaksi ja säilytettäväksi myös tutkimuksen kannalta merkittäviä yksityisiä arkistoja.
Entisissä maakunta-arkistoissa on myös runsaasti mikrofilmijäljennöksiä muissa arkistoissa säilytettävistä asiakirjoista. Mikrofilmaus on kuitenkin jäämässä taka-alalle ja sen korvaa asiakirjojen digitointi. Suuri osa mikrofilmeistä onkin jo digitoitu. Digitoidu aineisto on käytettävissä verkkopalveluna Kansallisarkiston Digitaaliarkistossa.
Maakunta-arkistojen kirjastoihin hankittiin erityisesti Suomen, ennen kaikkea omien maakuntien historiaa käsittelevää sekä historian aputieteitä koskevaa kirjallisuutta.
Tutkijasalipalvelut, tietokannat ja hakemistot

Entisten maakunta-arkistojen, nykyisten Kansallisarkiston toimipaikkojen, asiakkaan keskeinen paikka on tutkijasali, jossa säilytetään arkistoluetteloita, painettuja oppaita ja yleisluetteloita. Tutkijasalissa hoidetaan myös selvitysten, todistusten ja jäljenteiden tilaus sekä asiakirjojen kaukolainaus. Vuonna 2011 koko entisessä arkistolaitoksessa otettiin käyttöön Astia-verkkopalvelu, jonka avulla aineistoa voi edelleen tilata käyttöön Kansallisarkiston toimipaikkojen tutkijasaleissa. Astian kautta voi tehdä sähköisesti myös selvitys- ja käyttölupatilauksia.
Portti-käyttäjäpalvelusta löytyy neuvoja ja vinkkejä aineistojen käyttöön.