stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puula
Vesistösuhteet > Sijainti Keski-Suomessa

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähialueeseen (14.923) järvi kuuluu. Puulaveden alueen ja sen yläpuolisten vesistöjen valuma-alueen pinta-ala on 3 510 neliökilometriä, ja sen järvisyys on 21,57 % .
Puulan alue saa pääosan vedestänsä kahdesta suuresta valuma-alueesta. Puulaan laskee koillisesta Mikkelin ja Kangasniemen rajaa seuraava Läsäkoski, joka laskee Vuojaselkään kolme kilometriä leveän ja Rauhajärven (1 127 ha) edessä olevan kannaksen yli Kyyveden alueen (14.93) vesiä. Luoteesta laskee etelään Joutsan ja Kangasniemen rajajokena Kälkäjoki, joka laskee Siikaveden lahteen. Se tuo pohjoisesta Kälkäjoen valuma-alueen (14.95) vesiä.
Vesistösuhteet > Pienemmät valuma-alueet

Näiden kahden suuren valuma-alueen lisäksi Puulaan laskee kuusi pienempää valuma-aluetta. Synsiäjärven valuma-alue (14.926) laskee luoteesta Synsiöstä (1 927 ha), Iso-Kaihlasen (153 ha) ja Kolhonjärven (37 ha) kautta Sätkynselkään. Etelämmäksi tulee Haapajärvestä (393 ha) alkuunsa saavan Haapajärven valuma-alueen (14.925) laskujoki Tuhkajoki, joka käyttää reittinään myös Haapalampea (25 ha). Puulan länsipuolella sijaitseva Hirvijärvi (520 ha) muodostaa Hirvijärven valuma-alueen (14.924) ja se laskee Kohovuorenselkään Hirvisalon suojaan. Kangasniemen itäpuolella sijaitsee suuri Mallos (1 016 ha), jonka muodostama Malloksen valuma-alue (14.927) laskee Syväjärven (49 ha) kautta Vuojaselältä pohjoiseen työntyvään pitkään Vuojalahteen. Idän suunnalla sijaitseva Santaranjärvi (170 ha), joka on Santaranjärven valuma-alueen (14.928) keskusjärvi, laskee Santaranjokea pitkin Viljakkalansaaren taakse, ja kaakosta laskee Otavan pohjoispuolelle Korpijoki, joka on Korpijoen valuma-alueen (14.929) ja samalla Korpijärvi-Verijärven (1 195 ha) laskujoki.
Vesistösuhteet > Lasku-uoma

Puulan lasku-uomasta on kaksi tulkintaa. Ensimmäisen tulkinnan mukaan Puula laskee Suonsalmen kautta Ryökäsvesi-Liekuneen. Näiden vesialtaiden vedenpinta on kuitenkin samalla tasolla kuin Puulalla, jolloin niiden voidaan myös katsoa olevan Puulaan kuuluvia järvenosia. Täten toisen tulkinnan mukaan Puula laskee (Liekunen kautta) Kissakosken kanavaa myöten Vahvajärveen, josta vedet jatkavat Vuohijärven alueeseen (14.91).
Vesistösuhteet > Lähialueen muita järviä

Puulan lähialueella on 188 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat seuraavat noin 40 järveä. Puulan itäpuolella sijaitsee seuraavia järviä. Heti Santaranjärven pohjoispuolella on järvialue, joista Pesäjärvi (167 ha), Luotijärvi (77 ha), Kolmipohja (29 ha), Käärelampi (17 ha) ja Säynätjärvi (12 ha) ovat suurimmat. Santaranjärven eteläpuolella sijaitsevat muun muassa Osonlampi (47 ha) ja Hiisilampi (17 ha), jotka laskevat yhdessä Vanhosalmeen. Näiden eteläpuolella sijaitsee Valkjärvi (16 ha), joka laskee Pääsysaaren vastapuolella olevaan salmeen. Samaan salmeen laskevat myös Pieni-Montonen (28 ha), Iso-Montonen (61 ha), Kirvesjärvi (24 ha) ja Viitalampi (11 ha). Otavan lounaspuolelle laskevat Myllylampi (19 ha) ja Pitkäjärvi (15 ha) yhdessä Heposelän Vihakkalanlahteen. Hepolahteen laskee myös Säynetlampi (26 ha).
Puulan eteläpuolella sijaitsevat seuraavat järvet. Malvanniemessä sijaitsee Matslampi (14 ha) ja Pöyryn pohjoispuolella erikoisen muotoinen Pitkälampi (12 ha). Lännempänä Kohovuorenselkään laskevat yhdessä Pauninlampi (14 ha) ja Valkealampi (10 ha). Puulansalmesta pohjoiseen työntyvään lahteen laskevat seuraavat järvet. Kuivalampi (23 ha) laskee Lihvanselkään, Kuvasjärvi (103 ha) Lapinselkään sekä Valkeislampi (23 ha) ja Istrualanlampi (35 ha) Puulansalmeen.
Simpiänselän alueelle laskevat seuraavat järvet. Myllylampi (19 ha), Ylemmäistenlampi (19 ha) ja Iso Huuhtlampi (8 ha) laskevat yhdessä Piipanselkään, ja Iso-Hietanen (43 ha) laskee Piipanselän pohjoispuolelle Haapalahteen. Niemessä, missä sijaitsee kylä Hokka, laskevat Pirttilampi (18 ha) ja Vehkolampi (15 ha) erikseen Konnanselälle. Saman niemen kaakkoisosassa sijaitsevat Pitkäjärvi (20 ha) ja Hietajärvi (36 ha), jotka laskevat Vuojaselältä pohjoiseen jatkuvaan Kotkaiseen. Säynätlampi (96 ha) ja Sarkasenlampi (27 ha) laskevat Ruovedenselkään aivan Kangasniemen kirkonkylän eteläpuolella. Kylän pohjoispuolelle laskevat Pujaatsalmea pitkin Emäpaju (109 ha), Kotajärvi (40 ha), Iso Jouhtjärvi (63 ha) ja Kaijanlampi (49 ha). Väisälänsaaren järvistä voidaan mainita Vasaranlampi (15 ha) ja Hietalampi (14 ha).
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Järviwiki – Puula
Puulaa kuvaava Samuli Arkon ja Jukka Rastaan teos Kahdeksas vuodenaika (Arkistoitu – Internet Archive)
Puula (aikakauslehti).
(14.9)
Pyörä

Kuvassa on puolapyörä, jonka pyörivä massa on pieni verrattuna täyspuiseen. Keveys paransi parihevosten vetämien sotavaunujen ominaisuuksia.
Krakovan arkeologisessa museossa on Bronocice:n kaivauksilta löytynyt ruukku, jossa oleva piirros on tulkittu vanhimmaksi nelipyöräisen härkävankkurin kuvaksi 3600–3200 eaa.
Pyörä on ympyrän muotoinen esine, joka voi pyöriä ympyrämuodon keskipisteessä, kohtisuoraan ympyräkehään nähden olevan akselinsa ympäri tai akselin pyörimisliikkeen mukana.
Ensimmäisiä käyttötarkoituksia pyörälle oli tavaroiden siirtämisen helpottaminen rakentamalla rattaita, kärryjä ja vaunuja. Pyörä muuttaa suuren liukukitkan kevyemmäksi vierimisvastukseksi ja siten helpottaa raskaiden taakkojen liikuttelua.
Pyörää hyödynnetään paitsi rattaissa, vaunuissa ja kärryissä myös autoissa, moottoripyörissä ja työkoneissa. Hammaspyörä, hihnapyörä, väkipyörä ja ketjupyörä ovat myös pyörän sovellutuksia. Ajatusta liukukitkan muuttamisesta vierintävastukseksi hyödynnetään myös vierintälaakereissa. Vanhahtava nimitys pyörälle on ”ratas”. Ratas voi tarkoittaa myös hammasratasta, hammaspyörää tai muuta pyörivää koneenosaa.
Nykyisin ajoneuvoissa käytetään pyöriä, jotka muodostuvat renkaasta ja vanteesta. Yleisin rengastyyppi on ilmatäytteinen kumirengas. Vanteet valmistetaan yleensä teräksestä tai alumiinista. Vanne voi olla jäykkä levystä väännetty tai valamalla valmistettu vanne tai jännityksien avulla koossa pysyvä pinnavanne. Kiskoilla liikkuvien kulkuneuvojen kuten junien ja raitiovaunujen pyörät ovat yleensä kokonaan terästä.
Aiemmin pyörät valmistettiin puusta. Myöhemmin keksittiin liittää pyörän vierintäpinnan peittävä teräksinen rengas pyörän kestävyyden parantamiseksi.
Pyörän historia

Pyörä on maailman merkittävimpiä keksintöjä. Live Sciencen artikkelin mukaan kolme johtavaa teoriaa sen synnystä ovat:
Mesopotamiassa noin 4 000 eaa.;
nykyisen Turkin pohjoisrannikolla noin 3 800 eaa.;
Karpaateilla noin 3 500–4 000 eaa.
Karpaateilta on löytynyt savisia juoma-astioita, jotka näyttävät neljän pyörän vaunuilta. Vanhin löytynyt puinen pyörä on Slovenian alueelta. Tuolloin kuparimalmin saamiseksi piti kaivaa entistä syvemmälle, jolloin tarvittiin myöhäiseltä kuparikaudelta löytyneitä kuparirattaita raskaan malmin liikuttamiseen. Oletetusti ensin malmikärryä työnnettiin pyöreiden puunrunkojen/puurullien päällä, jolloin jatkuvasti piti siirtää puita takaa eteen. Kun keksittiin tehdä lovet rulliin, ne pysyivät puunrungon päällä eikä rullia tarvinnut siirrellä. Kun rullien päitä suurennettiin, oli helpompi kulkea epätasaisten kohtien yli. Lopulta rullien päihin kiinnitettiin pyörät, jolloin rullista tuli akseleita. Erään tutkimuksen mukaan tämä kehityskaari kesti 500 vuotta. Pyörä levisi nopeasti Eurooppaan, Aasiaan ja pohjoiseen Afrikkaan.
Ennen uskottiin, että pyörä keksittiin Mesopotamiassa. Moni tuore tutkimus arvioi, että se on keksitty Itä-Euroopassa tai molemmissa riippumattomasti.
Pyörän synty liitetään yleensä 3000-luvun eaa. Mesopotamiaan, jossa sitä käytettiin savenvalua. Pyörän kanssa samaan tapaan on käytetty myös teloja, mutta alkuun ilman akselia. Esimerkiksi muinaiset egyptiläiset hyödynsivät teloja raskaiden kivien siirtämisessä rakennustyömaillaanlähde?.
Pyörän historia alkoi noin 3500 eaa., jolloin pyörä keksittiin. Tällöin pyörät olivat kiekkomaisia ja puisia. Näihin aikoihin hevonen valjastettiin ihmisen käyttöön. Seuraava edistyaskel oli puolapyörä, joka ilmaantui viimeistään noin 2000 eaa. Pyörä levisi laajalle Lähi-idässä, Euroopassa ja Keski-Aasiassa noin 2500 eaa.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyöräily kesäolympialaisissa 1960

Viktor Kapitonov (oik.) voitti 175,38 km maantieajon ja Livio Trapé tuli toiseksi.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1960 Roomassa käsitti kuusi lajia. Neljä lajeista ajettiin radalla ja kaksi maantiellä, ja ne kaikki olivat vain miehille tarkoitettuja.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 km aika-ajo | Sante Gaiardoni  Italia | 1.07,27 | Dieter Gieseler  Saksa | 1.08,75 | Rostislav Vargaškin  Neuvostoliitto | 1.08,86 |
| 1 km eräajo | Sante Gaiardoni  Italia |  | Leo Sterckx  Belgia |  | Valentino Gasparella  Italia |  |
| 2 km tandem-ajo | Giuseppe Beghetto Sergio Bianchetto  Italia |  | Jürgen Simon Lothar Stäber  Saksa |  | Boris Vasiljev Vladimir Leonov  Neuvostoliitto |  |
| 4 km joukkuetakaa-ajo |  Italia Luigi Arienti Franco Testa Mario Vallotto Marino Vigna | 4.30,90 |  Saksa Siegfried Köhler Peter Gröning Manfred Klieme Bernd Barleben | 4.35,78 |  Neuvostoliitto Stanislav Moskvin Viktor Romanov Leonid Kolumbet Arnold Belgardt | 4.34,05 |
| 175,38 km maantieajo | Viktor Kapitonov  Neuvostoliitto | 4.20.37,0 | Livio Trapé  Italia | 4.20.37,0 | Willy Vanden Berghen  Belgia | 4.20.57,0 |
| maantieajon joukkuekilpailu |  Italia Antonio Bailetti Ottavio Cogilati Giacomo Fornoni Livio Trapé | 2.14.33,53 |  Saksa Gustav-Adolf Schur Egon Adler Erich Hagen Günter Lörke | 2.16.56,31 |  Neuvostoliitto Viktor Kapitonov Jevgeni Klevzov Juri Melihov Aleksei Petrov | 2.18.41,67 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Italia | 5 | 1 | 1 | 7 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 1 | 0 | 4 | 5 |
| 3. |  Saksa | 0 | 4 | 0 | 4 |
| 4. |  Belgia | 0 | 1 | 1 | 2 |
Pyökit

| Pyökit |
| --- | --- |
 Euroopanpyökki (Fagus sylvatica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Alaheimo::  Fagoideae
Suku::  Pyökit Fagus  L.
Katso myös
   Pyökit Wikispeciesissä   Pyökit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyökit eli kehtopyökit (Fagus) on pyökkikasvien (Fagaceae) heimoon kuuluva suku, johon kuuluu kymmenen puulajia. Pyökkejä kasvaa Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla alueilla. Kolme lajia on endeemisiä Kiinassa.
Pyökit ovat suurikokoisia lehtipuita, jotka voivat kasvaa jopa 40 metriä korkeiksi. Niiden hedelmä on kolmikulmainen pyökinpähkinä, halkaisijaltaan noin 15 mm.
Lajit

Fagus crenata – japaninpyökki
Fagus engleriana – kiinanpyökki
Fagus grandifolia – amerikanpyökki
Fagus hayatae – taiwaninpyökki
Fagus japonica – sinepyökki
Fagus longipetiolata – vietnaminpyökki
Fagus lucida – kiiltopyökki
Fagus mexicana
Fagus orientalis – idänpyökki
Fagus sylvatica – euroopanpyökki eli pyökki  eli lehtopyökki
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Fagus
Suomen Lajitietokeskus: Pyökit (kehtopyökit) – Fagus
Pyökki: eri lajit, Mustila.fi
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25403  Wikispecies: Fagus  APNI: 60881  CoL: 8VXN4  EoL: 107351  EPPO: 1FAUG  FNA: 112623  FoC: 112623  GBIF: 2874875  GRIN: 4605  iNaturalist: 49203  IPNI: 13497-1  IRMNG: 1306833  ITIS: 19461  NBN: NHMSYS0000458707  NCBI: 21024  NZOR: 613e56f4-3965-4f22-b574-462ef63ed097  Open Tree of Life: 1028998  Paleobiology Database: 55969  PLANTS: FAGUS  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30048723-2  Tropicos: 40008464  VASCAN: 1170  WFO: wfo-4000014560
Pyöräily kesäolympialaisissa 1956

Pyöräily kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa käsitti kuusi lajia. Kaikki lajit olivat vain miehille tarkoitettuja.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 km aika-ajo | Leandro Faggin  Italia | 1.09,8 | Ladislav Fouček  Tšekkoslovakia | 1.11,4 | Alfred Swift  Etelä-Afrikka | 1.11,6 |
| 1 km eräajo | Michel Rousseau  Ranska |  | Guglielmo Presenti  Italia |  | Richard Ploog  Australia |  |
| 2 km tandem-ajo | Ian Browne Anthony Marchant  Australia |  | Ladislav Fouček Václav Machek  Tšekkoslovakia |  | Giuseppe Ogna Cesare Pinarello  Italia |  |
| 4 km joukkuetakaa-ajo |  Italia Leandro Faggin Valentino Gasparella Antonio Domenicali Franco Gandini | 4.37,4 |  Ranska Michel Vermeulin Jean-Claude Lecante René Bianchi Jean Graczyk | 4.39,4 |  Yhdistynyt kuningaskunta Donald Burgess Michael Gambrill John Geddes Thomas Simpson | 4.42,4 |
| 187,73 km maantieajo | Ercole Baldini  Italia | 5.21.17,0 | Arnaud Geyre  Ranska | 5.23.16,0 | Alan Jackson  Yhdistynyt kuningaskunta | 5.23.16,0 |
| maantieajon joukkuekilpailu |  Ranska Arnaud Geyre Maurice Moucheraud Michel Vermeulin | 22 p. |  Yhdistynyt kuningaskunta Alan Jackson Arthur Stanley Brittain William Holmes | 23 p. |  Saksa Horst Tüller Gustav-Adolf Schur Reinhold Pommer | 27 p. |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Italia | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2. |  Ranska | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3. |  Australia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4. |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6. |  Etelä-Afrikka | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6. |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
Tatra T81

| Tatra T81 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Ringhoffer Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1939–1942
Tuotantomäärä:  220 kappaletta
Seuraaja:  Tatra T111
Mitat ja massat
Kantavuus:  6 500 kg
Kuormatila:  5 900 × 2 350 × 500 mm
Omamassa:  7 800 kg
Pituus:  8 900 mm
Leveys:  2 500 mm
Korkeus:  2 800 mm
Akseliväli:  3 950 + 1 220 mm
Maavara:  260 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  T81: 12 465 cm³ T81H: 14 726 cm³
Teho:  T81: 117,8 kW T81H: 110,4 kW; tasakierroksilla 88,3 kW
Polttoaine:  T81: dieselöljy T81H: puukaasu
Kulutus:  45 l /100 km
Vetotapa:  6×4
Vaihteisto:  4+1 sekä kaksiportainen alennusvaihde
Jarrut:  paineilmakäyttöiset Tatra-Knorr-rumpujarrut
Tatra T81 oli Tatran vuosina 1939–1942 valmistama kolmiakselinen, raskas maastokuorma-auto, jonka kantavuus oli 6 500 kg. Auto oli varustettu vetävällä telillä.
Auto suunniteltiin toisen maailmansodan aikana Saksan asevoimien tarpeisiin taistelujoukkojen huoltoa varten. T81:n seuraaja oli T111.
Suunnittelu

Toisen maailmansodan aikana nopeasti edennyt Wehrmacht tarvitsi raskaita kuorma-autoja tavaroiden kuljettamiseen eturintaman joukoille. Tatralle annettiin tehtäväksi suunnitella tarpeeseen sopiva kuorma-auto. Suunnittelutyö aloitettiin 1939 ja valmistui samana vuonna. Auton sarjatuotanto alkoi vuonna 1940.
Teknisiä tietoja > Moottori

Auton voimanlähteenä oli nelitahtinen, vesijäähdytteinen V8-diesel, jonka iskutilavuus oli 12,5 litraa. Nokka-akseli oli sijoitettu moottorinlohkoon ja moottorissa oli kuivapohjavoitelu. Polttoaineensyöttöjärjestelmänä oli Bosch PE 8 B 75 D. Magneetto oli 12-volttinen ja sen teho oli 300 W. Käynnistysmoottori oli 24-volttinen.
Sodan edetessä ja polttoaineen saannin vaikeutuessa moottorista suunniteltiin myös puukaasulla käyvä, 14,7-litrainen muunnelma, jonka mallinimi oli T81H. Tässä mallissa iskutilavuutta oli muutettu kasvattamalla sylinterin halkaisijaa 10 mm:llä. Puukaasujärjestelmä oli Imbertin valmistama.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli mekaanisesti toimiva kaksilevyinen kuiva kytkin, josta voima välittyi neliportaiseen synkronoimattomaan vaihteistoon, joka oli osa auton kantavaa rakennetta. Vaihteistoon oli integroitu myös kaksiportainen alennusvaihde. Vaihteiston takapää oli kytketty runkorakenteena toimineeseen keskusputkirunkoon, jonka sisällä kulki voimansiirtoakseli takana olleelle telille. Telin molemmat akselit olivat vetäviä. Taka-akseleilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja ne oli jousitettu pitkittäisin puolielliptisin lehtijousin, joiden etupäät oli kytketty etummaiseen ja takapäät taimmaiseen akseliin. Lehtijouset oli kiinnitetty keskeltä runkorakenteeseen ja toimivat samalla telin keinuvipuina. Etuakselilla oli päällekkäinen kolmiotuenta ja kierrejouset.
Käyttöjarruina oli jokaisella pyörällä paineilmatoimiset rumpujarrut. Seisontajarrua varten oli runkoputken takapäässä erillinen voimansiirtoon kytketty jarrurumpu, johon vaikutti kaksi mekaanisesti toimivaa jarrukenkää. Taka-akseleilla oli paripyörät.
Teknisiä tietoja > Ohjaamo ja varusteet

Auton sähköjärjestelmä oli 12-volttinen, mutta sen voi kääntää 24-volttiseksi katkaisimen kautta. Akut olivat 12-volttisia ja niitä oli kaksi kappaletta.
Puukaasukäyttöisen muunnelman häkäpönttö oli sijoitettu ohjaamon taakse.
Käyttö

Autoja valmistettiin yhteensä 220 kappaletta kolmessa toimituserässä. Suurin osa, ja mahdollisesti kaikki, toimitettiin Ordnungspolizein Berliinin yksikön käyttöön. Joitain yksilöitä tiedetään tosin kulkeutuneen Wehrmachtillekin.
Seuraaja

Mallin seuraaja oli kantavuudeltaan 6,5-tonninen T111. T81:n valmistus päättyi 1942.
Aiheesta muualla

Teknisiä tietoja ja kuvia T81-mallista (slovakiksi), (englanniksi)
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855 
Tatra T81H, puukaasutoiminen V8-moottori.
Teatterigymnasion

| Teatterigymnasion |
| --- | --- |
 Teatterigymnasionin raunioita.
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′31″N, 27°20′30″E
Rakennustyyppi:  gymnasion ja kylpylä
Valmistumisvuosi:  1. vuosisata tai 100-luku jaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teatterigymnasion on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta gymnasionista ja kylpylästä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Gymnasion rakennettiin roomalaisella kaudella. Se sijaitsi Arkadiane-kadun pohjoispuolella lähellä Efesoksen teatteria, mistä se on saanut nykyisen nimensä. Rakennuksen eteläosassa oli palaistra, jonka koko oli noin 70 × 30 metriä. Se oli reunustettu etelä-, länsi- ja itäsivulta pylväiköin, joissa oli mosaiikkilattiat. Rakennuksen pohjoisosassa olleen kylpylän puolella palaistran laidalla oli katsomoporrastus. Kylpylän eteläosassa oli rivi huoneita, joista suurempi keskimmäinen sali oli lämpimille altaille. Sen sivuilla oli apodyterium-huoneet vaatteiden vaihtamista varten. Kylpylän keskiosassa oli frigidariumiksi tulkittu huone. Pohjoisosassa oli rivi huoneita, joista keskimmäinen on tulkittu keisarikultille omistetuksi.
Rakennuksen länsipuolella sijaitsivat niin kutsutun Sataman gymnasionin rakennuskokonaisuuteen kuuluneet Verulanuksen hallit, jotka toimivat urheilupaikkoina.
Pyöröpäät

| Pyöröpäät |
| --- | --- |
 Seeprapyöröpää (Paraplesiops bleekeri)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Pyöröpäät  Plesiopidae  Günther, 1861
Suvut
 Acanthoclinus  Acanthoplesiops  Assessor  Beliops  Belonepterygion  Calloplesiops  Fraudella  Notograptus  Paraplesiops  Plesiops  Steeneichthys  Trachinops 
Katso myös
   Pyöröpäät Wikispeciesissä   Pyöröpäät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyöröpäät (Plesiopidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta. Monet pyöröpäälajit ovat suosittuja riutta-akvaariooissa.
Lajit ja anatomia

Pyöröpäiden heimoon kuuluu 11–12 sukua ja noin 49 lajia. Aikaisemmin Notograptus-suvun lajit luettiin kuuluvaksi omaan heimoonsa nauha-ahvenet (Notograptidae). Kalat ovat ruumiinrakenteeltaan pitkänomaisia ja suuripäisiä. Kooltaan ne kasvavat 3–30 cm:n pituisiksi. Pyöröpäillä on yksi pitkä selkäevä ja pyrstöevä on pyöreäpäinen. Lajien suu ja silmät ovat kookkaat. Pyöröpäiden kylkiviiva-aisti on usein epätäydellinen. Ne ovat värikkäitä kaloja, joiden ruumis on usein pohjaväriltään tumma ja siinä on pilkkuja tai raitoja.
Levinneisyys ja elintavat

Pyöröpäälajeja tavataan trooppisista vesistä indopasifiselta merialueelta. Ne elävät matalissa vesissä, aina noin 30 metrin syvyyteen asti, koralliriuttojen lähettyvillä ja vuorovesilammikoissa. Monet lajeista ovat hämäräaktiivisia ja viettävät päivät luolissa. Pyöröpäiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienet kalat. Kalat kutevat luoliin tai halkeamiin pallomaisen rykelmän ja koiras vartioi kutua. Eräät lajit hautovat munia suussaan. Lajeista erityisesti komeettakala (Calloplesiops altivelis) ja tähtikomeettakala (Calloplesiops argus) ovat suosittuja merivesiakvaarion kaloja. Muita akvaarioissa pidettäviä lajeja ovat muun muassa keltapyöröpää (Assessor flavissimus) ja kobolttipyöröpää (Assessor macneilli).
Tb 82F -luokka

| Tb 28F-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  244 t (suunniteltu) 267 t (kuormattu)
Pituus:  58,8 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  2-akselinen AEG-Curtiss -turbiinimoottorit, 2 x Yarrow-vesiputkikattilaa 5 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  38
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 6,6 cm/30 tykkiä 1 x 8 mm konekivääri 4 x 45 cm torpedoputkea
Tb 82F -luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kuudentoista aluksen muodostama torpedoveneluokka. Luokka tunnetaan myös nimellä 250 tonnin torpedoveneiden F-ryhmänä eli alaluokkana.