stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sofia Ennaoui

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sofia Ennaoui vuonna 2019. |  Sofia Ennaoui vuonna 2019. |  Sofia Ennaoui vuonna 2019. |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Berliini 2018 | 1500 m |  |
|  Pronssia | München 2022 | 1500 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2019 | 1500 m |  |
|  Pronssia | Belgrad 2017 | 1500 m |  |
|  Pronssia | Istanbul 2023 | 1500 m |  |
Sofia Ennaoui (s. 30. elokuuta 1995) on puolalainen keskimatkojen juoksija. Hän on menestynyt parhaiten 1 500 metrin juoksussa.
Ennaoui sijoittui vuonna 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa seitsemänneksi ja Rio de Janeiron kesäolympialaisissa kymmenenneksi 1 500 metrin juoksussa. Hän ylsi yleisessä sarjassa arvokisamitaleille ensimmäisen kerran vuonna 2017, kun hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 1 500 metrillä pronssia ajalla 4.06,59. Ulkoratojen EM-kilpailuissa Berliinissä 2018 hän saavutti hopeaa ajalla 4.03,08. Vuonna 2019 hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa hopeaa ajalla 4.09,30. Vuonna 2022 Ennaoui ylsi ulkoratojen MM-kilpailuissa ensi kertaa loppukilpailuun ja sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 4.01,43. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia ajalla 4.03,59. Vuonna 2023 hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa pronssia ajalla 4.04,06.
Ennaouin ennätys 1 500 metrin juoksussa on 3.59,70, jonka hän juoksi Chorzówissa syyskuussa 2020. Se on maaliskuun 2023 loppuun mennessä hänen ainoa neljän minuutin alituksensa. Sisäradoilla hän on parhaimmillaan juossut ajan 4.04,06 Istanbulin EM-kilpailuissa 2023
Sinua varten

| Sinua varten Berit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1975
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: vinyyli
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 32.04
 Levy-yhtiö: PSO
 Levymerkki: Blue Master
Beritin muut studioalbumit
| Sattuma kuljettaa 1974 | Sinua varten 1975 | Keltaruusu 1976 |
Sinua varten on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1975. Se on esittäjänsä neljäs. Julkaisu sisältää kaksi Kari Kuuvan sävellystä, yhden Kaj Westerlundin sävellyksen ja kahdeksan käännöskappaletta.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Alkuperäissävellyksen nimi | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Vereni vaatii | Massimo Guantini, Saukki | Desiderare | 3.26 |  |  |  |  |  |
| 2. | Kulmakunnan kuppilaan | Tony Macauley, Barry Mason, Chrisse Johansson | Meet Me On The Corner At Joe's Cafe | 2.47 |  |  |  |  |  |
| 3. | Honolulu | Torgny Söderberg, Tuula Valkama | Honolulu väntar på dej | 2.28 |  |  |  |  |  |
| 4. | Toukokuun appasionata | Valto Laitinen, Saukki | Moi appassionata | 2.16 |  |  |  |  |  |
| 5. | Niin tää maailma kulkee | Enzo Jannacci, Tuula Valkama | E la vita la vita | 3.25 |  |  |  |  |  |
| 6. | Kaikkiin suuntiin mä kuljin | Kari Kuuva |  | 2.32 |  |  |  |  |  |
| 7. | Kiitos rakkain | Ralph Siegel, Saukki | Thank you | 2.48 |  |  |  |  |  |
| 8. | Jos mua jälleen rakastat | John Rostill, Tuula Valkama | If You Love Me | 3.02 |  |  |  |  |  |
| 9. | Taivaan suuren alla | Pablo Herrero, Jose Luis Armenteros, Pertti Reponen | Libre | 3.38 |  |  |  |  |  |
| 10. | Kun hänet vihdoin omaks saan | Kari Kuuva |  | 3.05 |  |  |  |  |  |
| 11. | Kertakäyttömies | Kaj Westerlund, Eino Leino (Nuor) |  | 3.26 |  |  |  |  |  |
Muuta

Sinua varten -albumilta ei ole juurikaan valikoitu kappaleita Beritin kokoelma-albumeille. Levyn kannen suunnitteli Erik Uddström.
Aiheesta muualla

Fenno-levytietokanta (Teoshaku)
Fono.fi: Äänitteen tiedot : Sinua varten
Pomus : Berit
Satakuntaliitto

| Satakuntaliitto |
| --- | --- |
Tyyppi:  kuntayhtymä
Toimiala:  aluekehitys ja maakuntakaavoitus
Päämaja:  Pohjoisranta 11 D, Pori
Toiminta-alue:  Satakunnan maakunta
Maakuntajohtaja:  Asko Aro-Heinilä
Päätöksentekoelin:  Satakunnan maakuntavaltuusto
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Satakuntaliitto on yksi Suomen kahdeksastatoista maakunnan liitosta. Hallinnollisesti se on lakisääteinen, maakunnan kuntien muodostama kuntayhtymä, joka aluekehitysviranomaisena vastaa Satakunnan yleisestä kehittämisestä ja maakuntakaavoituksesta.
Satakuntaliiton toiminnasta ja taloudesta päättää jäsenkuntien valitsema Satakunnan maakuntavaltuusto. Liiton operatiivista toimintaa johtaa maakuntajohtaja Asko Aro-Heinilä. Maakuntaliiton virasto sijaitsee Porissa Kokemäenjoen äärellä (Pohjoisranta 11 D).
Aiheesta muualla

Satakunnassa on 17 kuntaa (Arkistoitu – Internet Archive) (satakuntaliitto.fi)
Satakunta lukuina - Perustietoa Satakunnasta (Arkistoitu – Internet Archive) (satakuntaliitto.fi)
Satakunnan maakuntatunnukset (Arkistoitu – Internet Archive) (satakuntaliitto.fi)
Skutarijärvi

| Skutarijärvi (Shkodër, Skadar) |
| --- | --- |

Valtiot:  Albania, Montenegro 
Paikkakunta:  Montenegro 
Koordinaatit:  42°10′53″N, 19°18′32″E
Laskujoki:  Buna (en) (käännä suomeksi) 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  6 m
Pituus:  48  km
Leveys:  14  km 
Rantaviiva:  168 km
Pinta-ala:  370 – 530 km²
Tilavuus:  1,93 km³
Keskisyvyys:  5  m 
Suurin syvyys:  44  m tai 5  m 
Valuma-alue:  549 km2 
 fiSkutarijärvi 
Skutarijärvi (alb. Liqeni i Shkodrës, montenegroksi Скадарско језеро, Skadarsko jezero), on Balkanin suurin järvi. Montenegron ja Albanian rajalla sijaitseva järvi on nimetty Pohjois-Albaniassa järven rannalla sijaitsevan Skutarin kaupungin (alb. Shkodër) mukaan. Historiallisesti järvi oli osa Adrianmerta.
Skutarijärven pinta on vain kuusi metriä merenpinnan yläpuolella ja sen pinta-ala vaihtelee 390 km² ja 530 km² välillä. Syvimmillään järvi on 44 metriä syvä. Järven länsi- ja lounaispuolella on jyrkkiä vuoria. Sen itäpuolella puolestaan on tasankoja ja soita. Järvestä kaksi kolmannesta sijaitsee Montenegron puolella. Järven laskujoki on Albanian ja Montenegron rajajoki Bojana, joka on 41 kilometrin pituinen ja virtaa Skutarijärven eteläosista Adrianmereen.
Montenegron puoleisesta osasta tehtiin vuonna 1983 kansallispuisto, jossa tavataan muun muassa Euroopassa harvinaisia pelikaaneja. Alue on myös Ramsarin sopimuksen piirissä. Järven pohjoispuolella oleva suo on lintujen suosima alue. Yleensäkin kansallispuiston alue on suurimpia lintujen pesimäalueita Euroopassa ja alueella esiintyy 270 lintulajia. Järvessä elää monenlaisia nilviäisiä, kuten useita kotoperäisiä kotilolajeja. Skutarijärven pohjan alla on karstilähteitä, joista järveen pulppuaa vettä. Tämä veden pulppuaminen lähteistä tapahtuu toisinaan vesisuihkuina ja lähteiden ympärillä esiintyy joskus kylmiä vesipyörteitä.
Järven sijainti kartalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skutarijärvi Wikimedia Commonsissa
Skadar Lake (Skadar/Scadar/Scutari Lake) (Arkistoitu – Internet Archive) Montenegro tourist info pages. (englanniksi)
Skadarsko jezero (Arkistoitu – Internet Archive) (mm. paljon kuvia) (serbiaksi)
Skadar/Skhorda Lake (Arkistoitu – Internet Archive) Transboundary cooperation Through the Management of Sahred Natural Resources.
Dragan Simic: A Report from birdtours.co.uk. (Lintubongausmahdollisuuksista järvellä) (englanniksi)
Järvi Montenegron puolelta luoteesta nähtynä.
Sinikka Kuula

Sinikka Kuula-Marttinen (4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 18. elokuuta 1981) oli suomalainen pianotaiteilija.
Kuula opiskeli Helsingin Konservatoriossa, ohjaajinaan muiden muassa Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä. Diplomin hän suoritti 1943.
Kuulan vanhemmat olivat säveltäjä Toivo Kuula ja laulaja Alma Silventoinen (1884–1941). Vuonna 1942 hänet vihittiin avioliittoon Lassi Marttisen (1913–1999) kanssa. Avioliitosta syntyi kaksi lasta. Kuula julkaisi vuonna 1968 äitinsä Alman päiväkirjamerkinnöistä valikoiman nimellä Virta venhettä vie : päiväkirja vuosilta 1901–1919.
Kuulalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1968.
Southland (televisiosarja)

Southland on yhdysvaltalainen rikossarja, joka kertoo Los Angelesin poliisivoimista (LAPD). Sarjaa tehtiin vuosina 2009–2013 yhteensä viisi tuotantokautta ja 43 jaksoa. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.
Sarja kuuluu tyylilajiltaan karun realistisiin poliisisarjoihin, kuten esimerkiksi myös Hill Street Blues ja NYPD Blue. Sarjassa käsitellään muun muassa Los Angelesin jengiväkivaltaa, erilaisia julmia väkivaltarikoksia sekä poliisin vaikeuksia saada kostoa pelkääviä silminnäkijöitä todistajiksi oikeuteen ja epäonnisia yrityksiä suojella todistajia. Sarjan päähenkilöitä ovat muun muassa juuri poliisikoulusta valmistunut järjestyspoliisi Ben Sherman (Benjamin McKenzie), hänen ohjaajanaan toimiva selkäkivuista ja lääkeriippuvuudesta kärsivä John Cooper (Michael Cudlitz) ja rikosetsivä Sammy Bryant (Shawn Hatosy), jonka kotihuolet häiritsevät hänen työntekoaan.
Southlandin alkuperäinen esityskanava NBC hyllytti sarjan ensimmäisen tuotantokauden jälkeen, kun toisen tuotantokauden jaksoista oli kuvattu kuusi, mutta ei vielä esitetty yhtäkään. TNT kuitenkin osti sarjan oikeudet NBC:ltä ja jatkoi sen esittämistä. Huhtikuussa 2010 TNT ilmoitti tilanneensa sarjasta kymmenjaksoisen kolmannen tuotantokauden. Tuotantobudjettia supistettiin samalla yli kolmanneksella, mikä tarkoitti muun muassa, että sarjan päärooleja karsittiin. Kaikkiaan viiden tuotantokauden jälkeen TNT ilmoitti toukokuussa 2013, ettei se uusi sarjaa enää kuudennelle kaudelle.
Aiheesta muualla

Southland (televisiosarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Southland MTV:n verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
San Marino (kaupunki)

| San Marino Città di San Marino |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 San Marino
 Koordinaatit: 43°56′N, 12°26′E 
Valtio:   San Marino
Hallinto:  
 – Capitano di castello:  Tommaso Rossini
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,09 km²
Korkeus:  675 m
Väkiluku (2018):  4 044
 – Väestötiheys:  633,71 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Lempinimi::  Città
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Marino (ital. Città di San Marino), joskus vain Città, on San Marinon valtion pääkaupunki ja yksi maan yhdeksästä kunnasta eli castellista. Kaupungin pinta-ala on 7,09 neliökilometriä ja siellä on 4 044 asukasta (2018), joten väkiluvultaan se on maan kunnista vasta kolmanneksi suurin. Se sijaitsee maan keskiosassa ja rajautuu Acquavivan, Borgo Maggioren, Fiorentinon ja Chiesanuovan kuntiin San Marinossa sekä San Leon kaupunkiin Italiassa.
Kaupungin historiallinen keskusta sijaitsee Monte Titano -vuorella, joka on maan korkein kohta (yli 700 metriä). Sen nähtävyyksiin kuuluvat kolme keskiaikaista tornia, Palazzo pubblico ja Pyhän Marinuksen basilika, jossa säilytetään kaupungin perustajan Pyhän Marinuksen pyhäinjäännöksiä.
Historia

Ensimmäiset maininnat San Marinon kaupungista ovat yhtä vanhoja kuin itse maakin: 300-luvun alussa Pyhä Marinus perusti kaupungin paettuaan uskonnollisia vainoja Riministä.
Palazzo Pubblico rakennettiin 1800-luvun lopussa ja remontoitiin 1996. Vuonna 1985 kaupunkiin avattiin San Marinon tasavallan yliopisto, joka on koko maan ainoa..
Kulttuuri

Historiallinen keskusta ja Monte Titano listattiin Unescon maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 2008. Autoilu on kielletty kokonaan historiallisen keskustan alueella.
Muratan alueelta löytyy puistoja ja Fosso di Canepasta vanhoja kaupungin käyttämiä myllyjä. Kolmen tornin yhteydessä toimii useita museoita, joihin kuuluvat mm. vampyyrien ja ihmissusien museo sekä keskiaikaisten aseiden museo. Muita paikallisia museoita ovat mm.:
Maastamuuton museo (julkinen)
Kidutusmuseo (yksityinen)
Nykyaikaisten aseiden museo (yksityinen)
Paikallisia jalkapallojoukkueita ovat Società Polisportiva Tre Penne (tai lyhyemmin Tre Penne, perustettu 1956) ja Società Sportiva Murata (perustettu 1966). Kaupungissa on yksi jalkapallostadion Campo sportivo di Fonte dell'Ovo. Olympiasoihtu kävi San Marinossa 12. tammikuuta 2006.
Elinkeinot ja hallinto

Kaupungissa ei juurikaan ole teollisuutta, vaan sen tärkein elinkeino on turismi. Pieniä yrityksiä San Marinossa on hieman yli 400, mutta niitä on jouduttu sulkemaan turistien määrän vähentyessä. San Marinon yleisradioyhtiön San Marino RTV:n pääkonttori sijaitsee San Marinon kaupungissa. San Marinon tasavallan yliopiston päärakennus sijaitsee kaupungissa. Lisäksi esperantonkielinen tieteellinen seura AIS on rekisteröitynyt San Marinon kaupunkiin.
Kuntaan kuuluvat Cà Berlonen, Canepan, Casolen, Castellaron, Montalbon, Muratan ja Santa Mustiolan curaziat. Kaupungin pormestaria vastaava viranhaltija, italiaksi capitano di castello, on Tommaso Rossini. Kaupungissa päätösvaltaa käyttää kaupunginvaltuusto (italiaksi giunta di castello), johon kuuluu yhdeksän edustajaa sekä capitano. Paikallisvaalit pidetään joka viides vuosi..
Kuvia

Palazzo Pubblico
Vapauden patsas Palazzo Pubblicon edustalla.
Giuseppe Garibaldin aukio.
Pyhän Marinuksen basilika
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Marino (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
San Marinon kunnat
Acquaviva
Borgo Maggiore
Chiesanuova
Domagnano
Faetano
Fiorentino
Montegiardino
San Marino
Serravalle
Sirikári

| Sirikári Σηρικάρι |
| --- | --- |
 Sirikárin Pyhän Konstantinuksen (Ágios Konstántinos) kirkko.
 Sirikári
 Koordinaatit: 35°25′00″N, 23°38′32″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Kunta:  Kíssamos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7405010901
Korkeus:  509 m
Väkiluku (2011):  19
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sirikári (kreik. Σηρικάρι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 19 (vuonna 2011).
Hautausmaa Sirikárin kylässä.
Sirikárin pieni kylä sijaitsee Kreetan länsipäässä noin 17 kilometriä etelään Kíssamoksen kaupungista eli Kastélli Kissámousta ja noin 55 kilometriä lounaaseen Chaniásta. Kylä on rakennettu Lefká Óri -vuoriston pohjoisrinteeseen noin 509 metrin korkeuteen merenpinnasta. Sirikárin läheltä saa alkunsa Sirikárin rotko (myös Polyrrinían rotko), joka päättyy Polyrrinían kylään. Sirikárin alueen lukuisiin kirkkoihin kuuluu muun muassa bysanttilaisaikainen Pyhien apostolien kirkko 1400-luvulta.
Sirikári muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σηρικαρίου, Topikí Koinótita Sirikaríou), johon kuuluvat varsinaisen Sirikárin kylän lisäksi kylät Kiolianá, Kostogiánnides ja Sinenianá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 110.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sirikári Wikimedia Commonsissa
Sigfrid Karg-Elert

Sigfrid Karg-Elert
Sigfrid Karg-Elert (vuoteen 1902 Siegfried Theodor Karg, 21. marraskuuta 1877 Oberndorf am Neckar – 9. huhtikuuta 1933 Leipzig) oli saksalainen pianisti ja urkuri sekä myöhäisromanttisen tyylin säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten teoksistaan uruille ja taideharmonille (saks. Kunstharmonium).
Elämä ja ura

Karg-Elert syntyi nuorimpana kirjakauppias Johann Jacob Kargin 12 lapsesta. Perhe asettui vuonna 1882 Leipzigiin, jossa viisivuotias Siegfried alkoi saada piano-opetusta. Vuosia myöhemmin kaupungissa toimivien säveltäjien tapaamisessa nuori Karg esitti sävellyksiään Emil Nikolaus von Reznicekille, joka järjesti Kargille kolmen vuoden vapaaoppilaspaikan Leipzigin konservatorioon. Siellä hänen opettajiaan olivat Salomon Jadassohn, Carl Reinecke, Alfred Reisenauer ja Robert Teichmüller.
Elokuusta 1901 syyskuuhun 1902 Karg työskenteli Magdeburgin konservatorion piano-osaston johtajana. Tuolloin hän muutti nimensä muotoon Sigfrid Karg-Elert, jossa etunimi noudattaa ruotsalaista kirjoitusasua ja Elert on muunnelma hänen äitinsä tyttönimestä Ehlert.
Sigfrid Karg-Elert palasi Leipzigiin ja alkoi keskittyä pianomusiikin säveltämiseen ihailemansa Edvard Griegin rohkaisemana. Karg-Elertin keskeisiä pianoteoksia on Skrjabin-vaikutteinen yksiosainen pianosonaatti nro 3 Patetica cis-molli, op. 105 (1914–1920).
Vuonna 1904 Karg-Elert tapasi berliiniläisen musiikkikustantaja Carl Simonin, joka tutustutti hänet taideharmoniin. Sen seurauksena Karg-Elert kirjoitti loppuelämänsä aikana merkittävän määrän teoksia tälle soittimelle. Urkuri Paul Homeyerin innostamana hän muokkasi useita näistä sävellyksistä uruille ja alkoi sen myötä säveltää myös suoraan uruille. Alun perin harmonille tehtyjä Karg-Elertin sävellyksiä ovat muun muassa Passacaglia es-molli op. 25 (1903–1905, urkuversio op. 25b 1905–1907) sekä Fantasia ja fuuga D, op. 39 (1905).
Vuonna 1910 Karg-Elert avioitui Luise Kretzschmarin (1890-1971) kanssa; neljä vuotta myöhemmin syntyi tytär Katharina. Ensimmäisessä maailmansodassa Karg-Elert toimi sotilasmuusikkona, ja sodan jälkeen 1919 hänet nimitettiin musiikinteorian ja sävellyksen opettajaksi Leipzigin konservatorioon.
Kulttuuri-ilmasto Saksassa 1920- ja 1930-luvuilla oli hyvin kansallismielinen, ja kansainvälisesti suuntautunut, ranskalaisvaikutteita omaksunut Karg-Elert saikin suurempaa suosiota kotimaansa ulkopuolella, erityisesti Britanniassa ja Yhdysvalloissa. The Organ Music Society of London järjesti vuonna 1930 kymmenpäiväisen festivaalin hänen kunniakseen. Keväällä 1932, kärsiessään jo vakavasta diabeteksestä, Karg-Elert teki laajan konserttikiertueen Yhdysvaltoihin, mutta sai murskaavan huonot arvostelut toinen toistaan huikeampiin virtuoosiurkureihin tottuneilta amerikkalaisilta.
Sigfrid Karg-Elert kuoli vain 55 vuoden iässä pian palattuaan Yhdysvalloista Leipzigiin. Hänen sävellyksensä unohtuivat toisen maailmansodan jälkeen, kunnes 1970-luvulta alkaen hänet alettiin löytää uudestaan.
Urkumusiikki

Karg-Elertin tuotannon kestävimpänä osana pidetään yli 200 urkusävellystä. Niille on ominaista urkujen teknisten ja väritysmahdollisuuksien mielikuvituksellinen käyttö ja harmonian edistyksellisyys.
Ensimmäinen varsinainen urkuopus on 66 Choral-Improvisationen op. 65 (1908–1910), joista tunnetuin on ”Nun danket alle Gott” (”Jumalaa kaikki kiittäkää”). Lajinsa huippuina pidetään kolmea sinfonista koraalia op. 87/1–2 ”Ach bleib mit deiner Gnade” (”Oi pysy armossasi”), ”Jesu, meine Freude” (”Jeesus aarteheni”) ja ”Nun ruhen alle Wälder” (”Kaikki metsät lepäävät”). Ranskalaisesta impressionismista vaikutteita ovat saaneet urkuteokset Trois impressions op. 72 (1909), Seven Pastels from the Lake of Constance op. 96 (1921) ja Cathedral Windows, Six Pieces on Gregorian Tunes op. 106 (1923).
Karg-Elertin myöhäisimpiä urkuteoksia leimaa yhä suurempi dissonanttisuuden käyttö sekä lineaarisuus. Näihin kuuluvat jazzvaikutteinen sinfonia fis-molli op. 143 (1930), Music for Organ op. 145 (1931) ja Passacaglia über BACH op. 150 (1931).
Sävellyksiä muille soittimille

Karg-Elertin 30 kapriisista huilulle on tullut huiluopiskelijoiden suosittua harjoitusmateriaalia.
Kirjallisia teoksia

Akustische Ton-, Klang- und Funktionsbestimmung (1930)
Polaristiche Klang- und Tonalitätslehre (1931)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigfrid Karg-Elert Wikimedia Commonsissa
(mm. ääninäytteitä huilukapriiseista)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sigfrid Karg-Elert
Käännös suomeksi
Sirikárin rotko

Sirikárin rotko
Sirikárin rotkoa.
| --- | --- |
Sijainti:  Kíssamos, Chaniá, Kreeta, Kreikka
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Φαράγγι Σηρικαρίου
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sirikárin rotko (kreik. Φαράγγι Σηρικαρίου, Farángi Sirikaríou), joskus myös Polyrrinían rotko (Φαράγγι Πολυρρήνιας, Farángi Polyrrínias), on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Kíssamoksen kunnassa saaren länsiosassa 55 kilometriä Chaniásta länsilounaaseen.
Sirikárin rotko saa alkunsa Sirikárin kylän läheltä ja kulkee Polyrrinían kylän lähelle. Rotkon pituus on noin 11 kilometriä. Rotkovaellus on suhteellisen helppo. Reitti alkaa Sirikárin Pyhän Konstantinuksen (Ágios Konstántinos) kirkolta. Myös reitin varrella on pieniä kirkkoja. Niihin lukeutuu muun muassa bysanttilaisaikainen Pyhien apostolien kirkko 1400-luvulta. Polyrrinían kylässä on antiikin aikaisen Polyrrhenian kaupungin raunioita.
Sirikárin rotko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sirikárin rotko Wikimedia Commonsissa
Sinikka Leminen

Sinikka Tuulia Leminen (s. 27. maaliskuuta 1981 Helsinki) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Simpeleen Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Ari Nummela. Kalevan kisoista Leminen saavutti pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 2005.
Sinikka Langeland

Sinikka Langeland, 2016
Anne Sinikka Langeland (s. 13. tammikuuta 1961) on norjalainen muusikko, jonka soitin on kantele. Hänet on palkittu muun muassa vuonna 1996 Finnskogpris-palkinnolla suomalaismetsien kulttuuriperinteen vaalimisesta ja vuonna 2012 Norjan Sibelius-seuran Sibelius-palkinnolla. Hän asuu Gruen kunnassa Hedmarkin läänissä.
Käännös suomeksi
Seppo Paarma

| Seppo Salmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  reggaeartisti, kitaristi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Paarma, Seppo Paarma
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  reggae
Soittimet:  laulu, kitara, lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Chisu Soul Captain Band Kompostikopla Jenkkarekka RePekka Salamaryhmä Sound Explosion Band Aiyekooto & His Afrobeat International Paukkumaissi Hiskias Möttö & Mojakka Reino & The Rhinos
Levy-yhtiöt:  Ylivoima
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paarma (oikealta nimeltään Seppo Salmi) on suomalainen reggaeartisti ja useista rytmimusiikkiyhtyeistä tunnettu kitaristi. Hänestä käytetään epävirallisissa yhteyksissä toisinaan myös artistinimeä Seppo Paarma.
Paarma julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Pidä liekkis syksyllä 2005. Hän on lisäksi ollut mukana vokalistina muun muassa Salamaryhmässä ja Komposti Soundin mikkimiehenä. Vuonna 2002 Paarma esiintyi Nopsajalan kanssa Pelle Miljoonan ja Ylivoiman yhteisalbumilla kappaleessa ”Tahmea ansa”. Hänet tunnetaan myös muusikkona ja vokalistina lastenmusiikkiyhtyeestä Paukkumaissi. Kitaristina ja säveltäjänä Seppo Salmella on lukuisia levytyksiä, mm. Soul Captain Bandin, Jukka Pojan, Raappanan, Reino & The Rhinosin, Paukkumaissin ja Nopsajalan albumit. Hän soittaa kitaraa myös Chisun yhtyeessä.
Diskografia > Albumit

Pidä liekkis (CD 2005, Ylivoima)
Diskografia > Singlet

Paarma & Nopsajalka: ”Lyömätön tyyli” (Asfaltti cds 2003)
Lord Est feat. Paarma & Nopsajalka: ”Heristä nyrkkii RMX” (Heristä nyrkkii -single, 2004)
Toiset soundit / Nojoko? (promosingle)
Seppo Paarma: Pidä liekkis (promosingle 2005, Ylivoima)
Shangri-La

Shangri-La on englantilaisen James Hiltonin romaanin Sininen kuu (Lost Horizon, 1933) fiktiivinen paikka. Frank Capran ohjaamassa elokuvassa Sininen kuu Shangri-La on läntisellä Himalajalla sijaitseva harmoninen ja eteerinen laakso, jossa sijaitsee buddhalainen luostari. Shangri-La on eräs esimerkki utopiasta, ja se on osaltaan ollut luomassa myyttiä onnellisesta ja harmonisesta elämästä Himalajalla.
Useat paikat Kiinassa, Tiibetissä ja Intiassa ovat julistautuneet Shangri-Lan esikuviksi. Kiinassa, Yunnanin maakunnassa, on jopa Shangri-Laksi nimetty piirikunta. Myös myyttinen Shambhala on saattanut olla Shangri-Lan mallinakenen mukaan?.