stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Exeter College
Exeter College fiktiossa

Philip Pullmanin, collegen entisen oppilaan, kirjoittaman Universumien tomu -kirjasarjan kuvitteellisessa rinnakkaismaailmassa Exeter Collegen paikalla on Jordan College, mistä kirjasarja saa alkunsa. Siellä, oppineiden keskellä, tarinan orpo päähenkilö Lyra Belacqua on viettänyt suojattua elämää, kunnes seikkailu vie hänet mukanaan. Exeteristä poiketen Pullmanin Jordan College on Oxfordin sekä vanhin että rikkain opinahjo. Se on todellisten Oxfordin collegejen liioiteltu versio, joka levittäytyy alalleen vuosisatojen mittaan rakennettuna sekalaisena rykelmänä rakennuksia, kellareita ja tunneleita:
»Vain pieni osa kaikista tiloista oli maanpinnan yläpuolella. Joskus keskiajalla Jordan College (huomatessaan kamppailevansa maa-alasta yhdellä puolella olevan St Michael’s Collegen, toisella puolella olevan Gabriel Collegen ja takana olevan yliopiston kirjaston kanssa) oli alkanut levitä maan alle kuin jokin suunnaton sieni, jonka juuristo ulottui eekkerien alueelle. Jordanin alle ja satojen jaardien säteelle sen ympärille oli kaivettu tunneleita, kuiluja, holveja, kellareita ja portaikkoja, niin että ilmaa oli maan alla melkein yhtä paljon kuin sen päälläkin; Jordan College lepäsi eräänlaisen kivivaahdon varassa.» 
(Kultainen kompassi)
Colin Dexterin romaaneihin pohjautuvan Komisario Morse -televisiosarjan viimeisessä jaksossa Morse saa kohtalokkaan sydänkohtauksen Exeter Collegen sisäpihalla, kuoron laulaessa kappelissa Gabriel Faurén In paradisumia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Exeter College Wikimedia Commonsissa
Collegen kotisivu
Oxfordin yliopiston colleget
All Souls
Balliol
Brasenose
Christ Church
Corpus Christi
Exeter
Green Templeton
Harris Manchester
Hertford
Jesus
Keble
Kellogg
Lady Margaret Hall
Linacre
Lincoln
Magdalen
Mansfield
Merton
New
Nuffield
Oriel
Pembroke
Queen’s
St Anne’s
St Antony’s
S Catherine’s
St Cross
St& Edmund Hall
St Hilda’s
St Hugh’s
St John’s
St Peter’s
Somerville
Trinity
University
Wadham
Wolfson
Worcester
Farbelos

| Farbelos> Φάρβελος |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farbelos (m.kreik. Φάρβελος, lat. Pharbelus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä, sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Myöskään Farbeloksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. sekä vielä vuonna 422/421 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Farbelios (Φαρβέλιος).
Faktorianalyysi

Faktorianalyysi on tilastollinen menetelmä, jonka avulla voidaan kuvata tietyssä muuttujajoukossa esiintyvää varianssia pienemmän muuttujajoukon avulla. Tarkoituksena on löytää ja tulkita havaittavissa olevaa muuttujajoukkoa kuvaavat ei-havaittavat, piilevät muuttujat eli faktorit. Faktorianalyysiä on kahta tyyppiä, eksploratiivista ja konfirmatorista. Eksploratiivisessa faktorianalyysissä tavoitteena on löytää ja tulkita piilevät muuttujat, kun taas konfirmatorisessa faktorianalyysissä pyritään saamaan tilastollista vahvistusta ennalta määritellylle hypoteettiselle piilevälle muuttujarakenteelle.
Kirjallisuutta

Leskinen, Esko: Faktorianalyysi: Konfirmatoristen faktorimallien teoria ja rakentaminen.  (Jyväskylän yliopiston tilastotieteen laitoksen julkaisuja 1)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1987.  ISBN 951-679-685-0
Aiheesta muualla

Ilkka Mellin: Faktorianalyysi[vanhentunut linkki]. (PDF)
Farinata

Farinata edessä, focaccia takana.
Farinata on italialainen ohut, rieskamainen leipä tai pannukakku, joka valmistetaan kikhernejauhoista. Se on tyypillinen Ligurian alueella. Jauhot tehdään kuivatuista kikherneistä, ja ne sekoitetaan veden kanssa tasaiseksi taikinaksi, jonka annetaan vetäytyä ennen paistamista. Leivät paistetaan öljytyllä pellillä kuumassa uunissa ja syödään heti.
Farinata on ollut Ligurian rannikolla perinteinen kojuista ja katukauppiailta ostettava välipala, mutta sen myynti on vähentynyt. Monet pienistä farinata-puodeista, joilla on puulla lämmitettävä uuni, ovat toimineet yli sadan vuoden ajan.
Everybody Needs Dancemusic Sometimes

| Everybody Needs Dancemusic Sometimes Rock’n’Roll Band |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 9. toukokuuta, Finnlevy, Alppi-studio  ja 17. heinäkuuta, syyskuu, Finnvox-studio, 1975
 Julkaistu: joulukuu 1975
 Tuottaja(t): Paavo Maijanen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 36.32
 Levy-yhtiö: Love Records
Rock’n’Roll Bandin muut julkaisut
|   | Everybody Needs Dancemusic Sometimes 1975 | New Memories 2005 |
Everybody Needs Dancemusic Sometimes on lyhytikäisen suomalaisen rock-yhtyeen Rock’n’Roll Bandin debyyttialbumi ja jäi yhtyeen ainoaksi studioalbumiksi. Yhtye oli jo hajonnut levyn julkaisuaikana. Albumin tutuin kappale lienee "I’m Gonna Roll", joka nauhoitettiin 9. toukokuuta 1975 kuten myös kappale "Come 'Round Betty", jotka julkaistiin singlellä.
Albumista on julkaistu 2004 remasteroitu CD-painos, joka sisältää kolme bonusraitaa albumin lisäksi. Bonusraidat "Fever" ja "Seventh Son" on nauhoitettu 1974 keväällä ennen varsinaista Rock'n'Roll Band -kokoonpanoa. Mukana kyseisissä raidoissa olivat mm. Janne Ödner (kitara, laulu kappaleessa "Seventh Son"), Affe Forsman (rummut), Esa Kotilainen (mellotron kappaleessa "Fever") ja Pave Maijanen (basso, laulu kappaleessa "Fever").
Kappaleet

I’m Gonna Roll – 4.05 (Pave Maijanen laulaa)
Don’t Want Your Recco-Player – 2.04
You Can Do the Jingle – 3.18
88 Dance Halls – 3.31
Love Me/Come Back Home – 3.25
California Rag – 3.25 (instrumentaali)
I Know What You Want, Sister – 2.10 (Pave Maijanen laulaa)
Downhill Blues – 4.16
Come ’Round Betty – 3.10
Hard Grown Boys – 3.30
Catfish Blues – 2.52
Kappaleet > Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Gotta Go Downtown – 3.34
Fever – 3.33
Seventh Son – 2.51
Kokoonpano

Dave Lindholm – laulu, kitara
Pave Maijanen – bassokitara
Affe Forsman – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Antti Joki – äänittäjä
Erkki Hyvönen – äänittäjä
Paul Jyrälä – äänittäjä
Singlet

I'm Gonna Roll / Come 'Round Betty (1975)
I Know What You Want, Sister / Gotta Go Downtown (1976)
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Famoksadoni

| Famoksadoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-anilino-5-metyyli-5-(4-fenoksifenyyli)-1,3-oksatsolidiini-2,4-dioni
CAS-numero:  131807-57-3
PubChem CID:  213032
SMILES:  CC1(C(=O)N(C(=O)O1)NC2=CC=CC=C2) C3=CC=C(C=C3)OC4=CC=CC=C4
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C22H18N2O4
Moolimassa:  374,384 g/mol
Sulamispiste:  140,3-141,8 °C
Tiheys:  1,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Famoksadoni (C22H18N2O4) on oksatsolidinonijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa famoksadoni on kellertävää kiteistä ainetta. Se on polymorfista, ja sillä on kuusi kidemuotoa, joista stabiilein on ortorombinen. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, asetonitriiliin ja dikloorimetaaniin. Famoksadoni on kiraalista. Yhdisteen (S)-enantiomeeri on fungisidina tehokkaampi eikä yhtä myrkyllinen kuin (R)-enantiomeeri. Aineen fungisidiset ominaisuudet perustuvat soluhengityksen estoon, koska famoksadoni estää tärkeitä hapetus- ja pelkistysreaktioita.
Famoksadonin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa metyyli-2-(4-fenoksifenyyli)laktaatti reagoi karbonyylidi-imidatsolin kanssa. Seuraava vaihe on reaktio fenyylihydratsiinin kanssa.
Famoksadonia käytetään muun muassa perunan, tomaatin ja viiniköynnösten sienitautien torjuntaan. Euroopan unionin alueella sen myyntilupa päättyi vuonna 2021.
Farim

| Farim |
| --- | --- |
 Jokilautta Farimissa.
 Oion osa-alueet.
 Farim
 Koordinaatit: 12°28′59″N, 15°13′8″W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Oion alue
Perustettu:  1641
Kaupungiksi:  1918
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  osa-alue
Väkiluku (2009):  8 661 (kaupunki) 48 264 (osa-alue)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Farim on kaupunki sekä osa-alue eli sektori Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Farim- eli Cacheujoen varrella 110 kilometriä Bissausta koilliseen. Kaupunki on Oion alueen hallinnollinen keskus. Kaupungissa on 8 661 ja osa-alueella 48 264 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta). Osa-alueen pinta-ala on 1 531,5 neliökilometriä.
Portugalilainen Cacheun sotilaskomentaja perusti Farimin vuonna 1641 Gebasta muuttaneita lançadoja varten. Sen nimi perustuu Kaabun valtakunnan alaisten mandinkapäälliköiden nimitykseen. Vuonna 1696 portugalilaiset rakensivat Farimiin Cacheun alaisen linnakkeen. Sen kautta myytiin orjia, kolapähkinöitä, vahaa, norsunluuta sekä Buren ja Bambukin kultaa. Rappeutunutta linnaketta vahvistettiin 1800-luvulla, ja 1900-luvun vaihteessa se toimi portugalilaisten valloitusretkien tukikohtana.
Paikkakunnan kaupallinen merkitys lisääntyi portugalilaisten saatua alueen hallintaansa vuonna 1913. Farimiin pystytettiin julkisia rakennuksia ja kauppahuoneita ja vuonna 1918 se sai kaupungin statuksen. Tärkeimmät vientiartikkelit olivat maapähkinät ja puutavara, joiden kauppaa hallitsivat libanonilaiset ja syyrialaiset yrittäjät.
1960-luvulla alkanut itsenäisyystaistelu lamaannutti kaupankäynnin ja sai osan asukkaista pakenemaan kaupungista. Guinea-Bissaun itsenäistyttyä Farim oli maan köyhimmän alueen pääkaupunki. Sen kehitysnäkymät perustuvat kaupungin lähellä sijaitsevan suuren fosfaattiesiintymän hyödyntämiseen, jonka oli määrä alkaa vuonna 2015. Hankkeen etenemistä vaikeuttavat Guinea-Bissaun poliittinen epävakaisuus sekä Senegalin Casamancen alueen levottomuudet. Myös ympäristöjärjestöt ovat ilmaisseet huolensa suunnitellun avolouhoksen vaaroista.
Antiikin Elis

Elis ja muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla.
Elis (m.kreik. Ἦλις, Ēlis, door.kreik. Ἆλις, Ālis < Ϝᾶλις, Wālis) eli Eleia (Ἠλεία, Ēleia, Ἠλείων χώρα, Ēleiōn khōra) (lat. Elin, Elidem, Eliorum ager, Alis) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan länsiosissa ja käsitti suunnilleen nykyisen Eliin alueyksikön alueen.
Eliin tärkeimmät kaupungit olivat Elis ja varhaisina aikoina myös Pisa. Seutu tunnettiin Olympian kisoista. Eliin asukkaasta eli elisläisestä käytettiin etnonyymejä Eleios (Ἠλεῖος, Ēleios), Aleios (Ἀλεῖος) ja Eliades (Ἠλιάδης, Ēliadēs), myöhemmin latinaksi Elius, Eleus ja Alius.
Maantiede

Elis tarkoitti laajimmassa merkityksessään koko Peloponnesoksen länsirannikkoa, joka ulottui pohjoisesta Akhaian rajalta etelään Messenian rajalle. Pohjoisessa Akhaian ja Eliin rajana toimivat Araksoksen niemi ja Larissos-joki, ja etelässä Eliin ja Messenian rajana Neda-joki. Eliin itäpuolella sijaitsi Arkadia, josta sen erottivat Erymanthos-vuori ja muut vuoret sekä Erymanthos-joki. Lännessä Elis rajautui Joonianmereen.
Elis koostui kolmesta alueesta, jotka olivat pohjoisosan käsittänyt varsinainen Elis eli ”Kovera Elis”, joka ulottui Araksoksen niemeltä Ikhthyksen niemelle; Pisatis, joka käsitti keskiosan ulottuen Ikhthyksen niemeltä Alfeios-joelle; ja Trifylia, joka käsitti eteläosan ulottuen Alfeiokselta Neda-joelle. Varsinainen eli Kovera Elis jakautui kahteen osaan, jotka olivat Peneios-joen laakso ja sisämaan vuoristoinen alue, joka tunnettiin nimellä Akroreia. Nimitys ”Kovera Elis” vaikuttaa viitanneen alun perin lähinnä Peneioksen laaksoon erotuksena Akroreiasta, mutta koska se oli pohjoisosan suurin ja hedelmällisin alue, nimitys alkoi viitata ajan kuluessa koko pohjoisosaan erotuksena sen perioikkialueista (αἱ περιοικίδες πόλεις, hai perioikides poleis) Pisatiksesta ja Trifyliasta.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Jotkut antiikin ajan maantieteilijät katsoivat Peloponnesoksen koostuneen vain viidestä maakunnasta, ja lukivat Eliin ja Arkadian yhdeksi maakunnaksi. Maantieteellisesti Elis voidaankin nähdä eräänlaisena Arkadian jatkeena, sillä se käsittää Erymanthos-vuoren alarinteet, Foloin ylätasangon ja Lykaion-vuoren, jotka laskevat vähitellen kohti Joonianmerta. Eliin alueella ei ole merkittäviä omia vuorijonoja, pelkästään kukkuloita ja tasankoja. Siihen kuuluu enemmän viljelymaaksi sopivaa aluetta kuin Peloponnesoksen muihin maakuntiin. Peneioksen hedelmälliset niityt mainitaan antiikin lähteissä usein, ja jopa sen tasankoja erottaneet hiekkaiset kukkulat olivat vehreitä, sillä ne saivat kosteutta mereltä länsituulten myötä. Näin Eliin kukkuloiden ja tasankojen vehreys muodosti jyrkän kontrastin verrattaessa sitä niemimaan itärannikon karuihin ja kuiviin kallioihin.
Eliin rannikko on pitkää hiekkaista tasankoa, ja näin se olisi ollut kokonaan vailla hyviä luonnonsatamia, elleivät alluviaalit olisi yhdistäneet rannikon läheisiä kallioita mantereeseen muutamissa kohdissa. Näin oli syntynyt kolme niemeä, Araksos, Khelonatas ja Ikhthys, jotka rikkoivat rannikon suoraviivaisuuden ja tarjosivat samalla suojaa laivoille. Näistä niemistä suurin oli Khelonatas, joka työntyi pitkälle mereen ja muodosti koko Peloponnesoksen läntisimmän kärjen, ja jonka kummallekin rannalle muodostui lahti. Pohjoispuolelle muodostunut oli Kyllenen lahti, ja se päättyi pohjoispäässään Araksoksen niemelle. Eteläisempi oli Khelonatiin lahti, ja se päättyi eteläpäässään Ikhthyksen niemelle, joka puolestaan toimi Kyparissianlahden alkupisteenä.
Eliin hiekkainen rannikko imee monien vuorilta tulevien pienempien virtojen vedet jo ennen kuin ne ehtivät laskea mereen. Meri myös työntyy useissa kohdissa rantaviivan yli muodostaen laguuneja, jotka vain kapeat hiekkakannakset erottavat merestä. Näitä laguuneja oli antiikin aikana nykyistäkin laajemmin. Ne ovat vielä 1800-luvulle saakka tehneet seudusta soisen ja hyönteisten vaivaaman, ja jo antiikin aikana tämä näkyy siinä, että elisläiset rukoilivat Zeukselta ja Herakleelta suojaa tätä vitsausta vastaan. Toisaalta laguunit ovat tarjonneet seudun asukkaille paljon kalaa, ja näin oli ilmeisesti jo antiikin aikana, sillä mainitaan, että elisläiset palvoivat Apollonia epiteetillä Opsofagos, ”Kalansyöjä”.
Luontonsa puolesta Elis oli Kreikan haavoittuvimpia alueita ulkopuolelta tuleville hyökkäyksille. Alfeioksen leveä laakso johtaa suoraan Eliin keskelle, eivätkä Eliin itärajalla olleet vuoret muodostaneet kunnollista suojaa, koska ne olivat vain korkeampien vuorten sivuhaaroja. Tasaisella rannikolla sijainneet kaupungit olivat puolestaan suoraan alttiita mereltä tuleville hyökkäyksille. Tätä korvasi jonkin verran se, että Elistä pidettiin pyhänä alueena sen Olympian pyhäkköalueen vuoksi. Sen aluetta pidettiin koskemattomana, ja vaikka tätä ei aina kunnioitettukaan, Elis pysyi silti suhteellisen pitkään sotien ja hävityksen ulkopuolella. Tästä syystä Eliin kaupungit olivat pitkään linnoittamattomia. Erityisesti Alfeioksen laaksossa oli lukuisia pyhäkköjä, jotka lisäsivät maan pyhitettyä vaikutelmaa.
Maantiede > Alueet > Varsinainen Elis

Varsinainen Elis tai ”Kovera Elis” (ἡ κοίλη Ἦλις, hē Koilē Ēlis) oli laajempi ja hedelmällisempi alue kuin sen perioikkialueet Pisatis ja Trifylia. Se koostui hedelmällisestä tasangosta, jolla virtasivat Peneios (Πηνειός, nyk. Pineiós) ja sen sivujoki Ladon (Λάδων, nyk. Ládonas). Peneios sai alkunsa Erymanthos-vuorelta kahden huipun välistä, virtasi sen jälkeen rotkossa ja myöhemmin lounaaseen päin kunnes pääsi avoimempaan laaksoon. Ladon, josta Homeros käyttää nimitystä Selleeis, sai alkunsa hieman etelämpää. Myös se virtasi rotkossa ja laski sitten Peneiokseen hieman ennen sen saapumista laaksoon.
Yhdistynyt virta kulki sen jälkeen laakson läpi, kunnes Eliin kaupungin kohdalla saapui laajalle tasangolle. Nykyisin joki laskee mereen Khelonataksen niemenkärjen eteläpuolella, mutta antiikin aikana sen päähaara on ilmeisesti laskenut mereen niemenkärjen pohjoispuolella. Tämä tulee ilmi Klaudios Ptolemaiokselta, jonka mukaan pohjoisesta päin lueteltuna järjestyksessä olivat Araksoksen niemi, Kyllene, Peneioksen suut ja Khelonatas; sekä Strabonilta, jonka mukaan Peneios laski mereen Khelonataksen ja Kyllenen välillä. On arveltu, että myytti Herakleesta, joka siivosi Augeiaan tallit kääntämällä Peneioksen uoman, saattaisi kertoa myyttikielellä siitä, että joki olisi vaihtanut uomaansa jo antiikin aikana joko keinotekoisesti tai luonnollisesti. Kyllenen lahden lähellä on edelleen jäänteitä antiikin aikaisista kanavoinneista.
Pausaniaan mukaan Eliin tasanko oli ainoa paikka Kreikassa, jossa kasvoi byssos, eräs hienon pellavan lajike. Hänen mukaansa se oli yhtä hienoa kuin heprealaisten pellava, mutta ei yhtä keltaista. Alueella kasvatettiin menestyksellisesti viiniä, mikä näkyy myös siinä, että Eliin kaupungin asukkaat kunnioittivat suuresti Dionysosta, sekä viiniin liittyneestä Thyia-juhlasta. Peneioksen laakso oli myös hyvää laidunaluetta hevosille ja karjalle.
Maantiede > Alueet > Pisatis

Pisatis (Πισάτις) muodostui Alfeios-joen alemmasta laaksosta. Kyseinen joki saapui pitkään Arkadian läpi virrattuaan Pisatiksessa hedelmälliseen laaksoon, jota rajasivat kummallakin puolella vehrät kukkulat. Lopulta se laski mereen hiekkaisella tasangolla kahden laguunin välissä. Foloe (Φολόη) -vuori, joka oli Erymanthoksen sivuhaara, kulki Pisatiin läpi itä-länsisuunnassa Alfeioksen pohjoispuolella, ja erotti Peneioksen ja Ladonin vedet Alfeioksen vesistä. Alfeios päättyi Ikhthys (Ἰχθύς) -niemeen, joka työntyi Joonianmereen vastapäätä Zakynthoksen saarta. Niemi sai kalaa tarkoittavan nimensä muodostaan. Se toimi Pisatiin luonnollisena rajana, ja siksi Strabon sanoo joidenkin pitäneen Pisatiin rajana Ikhthyksellä sijainnutta Feian kaupunkia, vaikka hän itse ulottikin alueen aina Khelonataksen niemelle saakka. Foloe-vuori nousi Peneioksen puoleisella pohjoispuolellaan varsin jyrkästi, mutta avautui etelärinteellään lukuisiksi laaksoiksi, joiden virrat laskivat Alfeiokseen.
Maantiede > Alueet > Trifylia

Trifylia (Τριφυλία) oli pienin Eliin osista ja käsitti vain vähän tasaisempaa maata, sillä Arkadian vuoret ulottuivat sen alueella lähelle merta. Trifylian rannikolla oli useita jo aiemmin mainituista laguuneista. Myöhempinä aikoina Alfeios muodosti Trifylian pohjoisrajan, mutta varhaisempina aikoina Pisatiin alue ulottui Alfeioksen eteläpuolelle, vaikkakin kaikki sen tärkeimmät kaupungit sijaitsivat joen pohjoispuolella. Alfeioksen eteläpuolella ollut vuori suoraan vastapäätä Olympiaa tunnettiin alun perin nimellä Ossa ja myöhemmin nimellä Fellon. Vielä etelämpänä sijaitsi kaksi vuorijonoa, joiden välistä Anigros-joki virtasi mereen. Näistä pohjoisempi tunnettiin nimellä Lapithas (Λαπίθας, nyk. Lapíthas) ja eteläisempi nimellä Minthe (Μίνθη, nyk. Mínthi). Minthe oli koko Eliin korkein vuori ja yksi Haadeen kulttipaikoista. Minttu, josta vuori sai nimensä, oli puolestaan pyhitetty Persefonelle. Neda-joki erotti Trifylian Messeniasta.
Maantiede > Kaupungit > Polikset

Eliin polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Alasyaion
Alion
Amfidolia
Anaitoi
Dyspontion
Elis
Epeion
Epitalion
Eupagion
Ewaoioi
Friksai
Khaladrioi
Kyllene
Larissa
Lasion
Lenos
Lepreon
Letrinoi
Makiston
Marganeis
Metapioi
Nudion
Opus
Pisa
Pylos
Pyrgos
Skillus
Thraistos
Maantiede > Kaupungit > Muut kaupungit

Eliin muita kaupunkeja (tai kyliä) olivat:
Agriades
Andria
Feia
Harpina
Herakleia
Hyrmine
Myrtuntion
Salmone
Samikon
Historia > Arkaainen kausi

Olympian kisat olivat alun perin kuuluneet pisalaisille, joiden naapurustossa Olympia sijaitsi. Eliin valloitettua Pisan kisojen järjestäminen siirtyi elisläisille. Pisalaiset eivät kuitenkaan koskaan unohtaneet muinaista oikeuttaan, vaan tekivät useita yrityksiä kisojen saamiseksi takaisin. Kahdeksannen olympiadin aikaan vuonna 747 eaa. pisalaiset onnistuivat saamaan Olympian takaisin elisläisiltä Argoksen tyrannin Feidonin avulla. Spartalaiset kuitenkin kukistivat Feidonin hyvin pian tämän jälkeen, ja paitsi palauttivat kisat elisläisille myös antoivat näille Pisatiin ja Trifylian.
Toisessa messenialaissodassa pisalaiset ja trifylialaiset kapinoivat Elistä vastaan ja auttoivat messenialaisia, kun taas elisläiset olivat spartalaisten puolella. Tässä sodassa pisalaisia johti heidän kuninkaansa Pantaleon, joka onnistui saamaan myös Olympian haltuunsa 34. olympiadin aikaan eli vuonna 644 eaa. Kerrotaan, että Olympian kisat vietettiin tuolloin niin, että elisläiset oli suljettu pois. Kun spartalaiset voittivat messenialaiset, myös pisalaisten täytyi alistua uudelleen elisläisten valtaan.
48. olympiadin aikaan eli vuonna 588 eaa. elisläiset epäilivät Panteleonin pojan Damofonin uskollisuutta ja hyökkäsivät Pisaan, mutta Damofon sai puhuttua heidät palaamaan kotiin ilman enempiä vihollisuuksia. 52. olympiadin aikaan eli vuonna 572 eaa. Pyrrhos, joka oli seurannut veljeään Damofonia valtaan, valtasi Eliin. Häntä avustivat Pisatiksessa dyspontionlaiset ja Trifyliassa makistonlaiset ja skilluslaiset. Tämä yritys päättyi siihen, että elisläiset tuhosivat kaikki nämä kaupungit. Tämän jälkeen Pisan kaupunki katoaa historiasta, ja sen tuho oli niinkin täydellinen, että myöhempinä aikoina oli jopa erimielisyyttä siitä, oliko sitä koskaan ollut olemassa. Mainittujen kaupunkien tuhon jälkeen Eliissä ei mainita muita kapinayrityksiä ennen 400-luvun eaa. jälkimmäisen puolen peloponnesolaissotaa. Samalla tämä tarkoitti sitä, että elisläiset saivat nauttia pitkästä rauhan ja kukoistuksen kaudesta.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen elisläiset irtautuivat liitosta Makedonian kanssa ja taistelivat yhdessä Kreikan muiden kaupunkien kanssa Antipatrosta vastaan vuosien 323–322 eaa. Lamian sodassa. Vuonna 312 eaa. Telesforos, eräs Antigonoksen sotapäälliköistä, valtasi Eliin kaupungin ja linnoitti sen akropoliin tavoitteena perustaa Peloponnesokselle itsenäinen valtakunta. Ptolemaios valtasi kaupungin kuitenkin Antigonokselle jo pian tämän jälkeen ja tuhosi sen linnoitteet.
Elisläiset liittoutuivat aitolialaisten kanssa ja liittyivät Aitolian liittoon. Heistä tuli liiton uskollisimpia tukijoita Peloponnesoksella. He kieltäytyivät eroamasta tästä liitosta ja liittymästä Akhaian liittoon, ja siksi akhaialaiset tuhosivat Eliin aluetta usein. Trifylialaiset, jotka vastustivat koko historiansa ajan elisläisten ylivaltaa, liittyivät Akhaian liittoon. Elisläisiä ei mainita Rooman ja Akhaian liiton viimeisen sodan yhteydessä, mutta vuonna 146 eaa. tapahtuneen Korintin valtauksen ja tuhon jälkeen Eliistä samoin kuin muustakin Peloponnesoksesta tuli Rooman alaisia. Vuodesta 27 eaa. se kuului muun Peloponnesoksen tavoin Rooman Achaean provinssiin.
Olympian kisat takasivat elisläisille merkittävän aseman ja vaurautta myös roomalaisella kaudella. Keisari Julianus vapautti koko Eliin veroista. Theodosius I lakkautti Olympian kisat vuonna 394. Kaksi vuotta myöhemmin Alarikin johtamat visigootit hävittivät Elistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Elis Wikimedia Commonsissa
Antiikin Eliin kartta.
Erymanthos-vuorta Eliin alueella.
Olympian arkeologinen alue ilmasta.
Augeias. Reliefi 200-luvulta, Musée Saint-Raymond.
Samikonin akropoliin raunioita.
Eliin kaupungin raunioita.