stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keepers of the Flame
Hopgoodin kuvaamia muutoksia toimintakulttuurissa

Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien ajaminen. Kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja myös suurimmassa maajärjestössä, Yhdysvaltain Amnestyssa, on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.
Bangladeshilainen musliminainen Irene Khan valittiin pääsihteeriksi 2001. Hänen kaudellaan Amnesty on laskelmoidusti luopunut puolueettomuudesta tavoitteena suurempi vaikuttavuus. Khanilla on muistutuksena tästä ollut työhuoneessaan iskulause:"Advocacy, not impartiality" eli "vaikuttaminen, ei puolueettomuus". Osana puolueettomuudesta luopumista on ollut Yhdysvaltojen voimakas arvostelu. Sanén tavoin myös Khan on halunnut heikentää oman maan sääntöä jäsenaktiivisuuden lisäämiseksi.
Kaunissaari (Sipoo)

Kaunissaari
Kaunissaaren etelärantaa.
| --- | --- |
Muut nimet:  Fagerö
Sijainti:  Sipoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kaunissaari (ruots. Fagerö) on noin 2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä saari Suomenlahdella Sipoossa, noin 22 kilometriä itään Helsingistä.  Nykyään saari on Helsingin kaupungin omistama suosittu ulkoilu- ja loma-alue. Saaressa on kallioisia ja kivikkoisia rantoja sekä hietikkoa. Alueella on monipuolinen eläin- ja kasvikunta ja hyvät kalastusvedet. Kaunissaaren ulkoilupuisto on perustettu vuonna 1959. Alueen pinta-ala on 100 ha, ja vesialue noin 790 ha.
Palvelut

Kaunissaaressa on vierasvenesatama, joka sijaitsee eräässä suojaisassa valkamassa saaren itäpuolella. Sataman syvyys on 1,9 metriä ja siinä on 60 venepaikkaa. Kiinnittyminen laituriin on maksullista.
Telttailu saaressa on sallittu yli 100 metrin päässä kiinteistöistä,selvennä mutta ei ollenkaan Saunaniemessä. Kaunissaaressa on 5 keittokatosta, joiden yhteydessä on vesipiste ja käymälä.
Avotulen teko on muualla kielletty. Saaressa onkiminen on aina sallittua. Muuhun kalastukseen tarvitaan kalastuslupa.
Kaunissaaressa on kaksi hoidettua rantaa. Kaunissaaren uimarannan ja lauttasataman lähellä on kioski, jossa myydään monenlaista pientä. Kesäisin saaressa käy Kauppalaiva Christina. Kaunissaaressa sijaitsee myös yksinhuoltajaperheiden lomatalo, jossa he voivat yöpyä ja olla vapaasti. Saaressa on myös useiden helsinkiläisten venekerhojen mökkejä. Saaren eteläisellä puolella sijaitsee kesäisin pieni saaren "vakituisten asukkaiden" asuttama telttayhdyskunta.
Julkinen liikenne saareen

Toukokuun puolivälistä syyskuun puoliväliin Kaunissaareen on laivayhteys Vuosaaresta. Matka kestää noin 60 minuuttia. Vuonna 2021 liikennettä operoi Pörtö Line.
Historia

Linnoitusupseeri Magnus Otto Nordenberg perusti vuonna 1728 Fageröhön, nykyiseen Kaunissaareen, tuulivoimalla käyneen sahan, joka oli toiminnassa vuoteen 1742 saakka.  Yhdessä veljensä Carl Fredrik Norden­bergin (myöhemmin Nordenskiöld) kanssa hän ryhtyi suunnittelemaan saareen suurta teollisuus­keskusta ja samalla markkinapaikkaa, jonne olisi rakennettu muun muassa myllyjä, laiva­telakka, kirjansitomo, köydenpunomo ja masuuni sekä suuri satama. Saaresta olisi tullut myös hylkeen­pyynnin keskus, ja hylkeistä saatavaa rasvaa olisi käytetty saippuan valmistukseen. Saarelle suunniteltiin ruutukaava, jonka mukaisesti rakennukset aiottiin sijoittaa. Aikomuksena oli myös hankkia kruunulta erivapauksia ja jopa muodostaa saaresta "ulkopoliittisesti neutraali tasavalta", joka olisi Ruotsin ja Venäjän välisten sotien ulkopuolella. Selvinä esikuvina hankkeelle olivat Zaanin teollisuuskeskus Hollannissa ja Alingsåsin teollisuuskeskus Ruotsissa lähellä Göteborgia. Saarta pidettiin sijaintinsakin  vuoksi edullisena, koska sieltä olisi voitu toimittaa tavaraa myös Haminan ja Loviisan linnoitustöihin. Suunnitelmaa pidettiin kuitenkin täysin epärealistisena. Helsingin porvarit asettuivat sitä suorastaan vastustamaan, varsinkin kun saaren sahalaitoksesta olisi tullut Helsingin sahojen vaarallinen kilpailija ja pidettiin epäoikeudenmukaisena sitä, että se olisi saanut virallisia erioikeuksia. Suunnitelmat jäivätkin toteutumatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaunissaari (Sipoo) Wikimedia Commonsissa
http://kaunissaarenystavat.yhdistysavain.fi
Telttoja metsässä.
Kauppaseuran talo (1905–1956)

| Kauppaseuran talo |
| --- | --- |

Osoite:  Laukontori 4
Sijainti:  Nalkala, Tampere
Koordinaatit:  61°29′45″N, 23°45′40″E
Valmistumisvuosi:  1905
Purkuvuosi:  1956
Suunnittelija:  August Krook
Rakennuttaja:  Tampereen Kauppaseura
Käyttäjä:  Tampereen Kauppaseura
Tyylisuunta:  jugend
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauppaseuran talo oli arkkitehti August Krookin suunnittelema kaksikerroksinen jugendtalo, joka sijaitsi Tampereella Laukontorin ja Kirkkokadun kulmassa (Laukontori 4). Krook suunnitteli rakennuksen Tampereen Kauppaseuran käyttöön, ja se valmistui kesällä 1905. Rakennuksessa sijaitsi seuran kerhohuoneisto ja ravintola. Alakerrassa toimi kauppahalli.
Arkkitehtuuri

Talon alaosa oli tehty graniitilla verhotusta tiilestä. Yläosa oli hirsirakenteinen. Talon huomiota herättävä piirre oli kokoussaliin liittynyt linnamainen torni, jossa on nähty yhtymäkohtia vanhoihin puukirkkoihin. Rakennuksessa oli myös laaja, kevytrakenteinen parveke. Ikkunat ja ovet olivat erikokoisia ja -muotoisia, ja myös katon muodossa oli vaihtelua.
Sisällä oli avara, pirttimäinen sali, jossa oli parvi ja vuolukivestä valmistettu avotakka. Salin kattoa koristi tähtitaivasta kuvannut maalaus. Tähtien kohdalle oli asennettu pienet sähkövalot. Tampereen Sanomien mukaan kyseessä oli ”epäilemättä hauskin seurustelusali kaupungissamme”.
Kauppaseuran talo oli Krookin uniikki luomus; se ei muistuttanut lainkaan hänen toista saman ajanjakson suunnittelutyötään, J. Blomin tukku- ja vähittäiskauppahuonetta (1904).
Korjaukset ja purkaminen

Vuosikymmenien kuluessa erityisesti rakennuksen katto pääsi huonoon kuntoon, ja se vaati jatkuvaa remontointia. Taloa kunnostettiin useaan otteeseen 1930- ja 1940-luvuilla. Korjaustöistä huolimatta osa tiilikatosta romahti alas uudenvuodenyönä 1949. Vauriot korjattiin, mutta talon tulevaisuudesta alettiin käydä kauppaseurassa keskustelua. Osa jäsenistä oli sitä mieltä, että vanha rakennus oli tullut tiensä päähän ja että se tuli purkaa. Toiset taas olivat kiintyneet taloon ja puolsivat sen perusteellista kunnostusta. Lopulta seura päätti hävittää vanhan rakennuksen ja teettää sen tilalle uuden. Krookin rakennus purettiin 1956. Seuraavana vuonna samalle tontille valmistui nykyinen, moderni Kauppaseuran talo, jonka on suunnitellut Jaakko Tähtinen.
Aiheesta muualla

Kauppaseuran taloa kohennetaan, Aamulehti, 28.06.1934, nro 169, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereen Kauppaseuran talo uudistettu, Aamulehti, 20.10.1934, nro 283, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Galeria

| Galeria> Γαλερία |
| --- | --- |
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  ?, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  n. 400–300-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galeria (m.kreik. Γαλερία, myös Galaria, Γαλαρία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myös Galerian historiasta tiedetään vain vähän. Stefanos Byzantionlaisen mukaan se oli alun perin ei-kreikkalaisten sikulien kaupunki. Noin vuonna 345/344 eaa. Galeria lähetti Entellan avuksi 1 000 hopliittia karthagolaisia vastaan; nämä kaikki saivat surmansa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Galarinos (Γαλαρῖνος).
Galeria on luettu polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä siksi, että Diodoros Sisilialainen mainitsee sen poliksena. Lisäksi sen tiedetään lyöneen omaa kreikkalaistyyppistä rahaa klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kaupungissa oli myös kreikkalainen Zeus Soterin kultti.
Katane

| Katane> Κατάνη |
| --- | --- |
 Roomalaisen teatterin rauniot.
Sijainti
 Katane
Koordinaatit:  37°30′18″N, 15°5′11″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Catania, Catania, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 730/729 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katane (m.kreik. Κατάνη, Katanē, door.kreik. Κατάνα, Katana, lat. Catana) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Catanian kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Katane oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi. Kaupungista säilyneet muinaisjäänteet ovat pääosin peräisin roomalaiselta kaudelta.
Maantiede

Katane sijaitsi Sisilian itärannikolla Aitna-tulivuoren (nyk. Etna) juurella. Rannikolla sen pohjoispuolella sijaitsi alun perin Naksos ja myöhemmin Tauromenion, ja eteläpuolella Megara Hyblaia sekä Syrakusa, johon etäisyys oli suunnilleen saman verran kuin Tauromenioniin toisessa suunnassa. Hieman sisämaassa kaupungista etelään sijaitsi Leontinoi. Lännessä saaren sisemmissä osissa sijaitsivat sikulien asutukset Kentoripa, Hybla Geleatis, Inessa ja Piakos.
Katanen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Katanaia (Καταναία). Sen kooksi on arvioitu noin 400 neliökilometriä. Etnan läheisyys tuotti kaupungille sekä hyötyä että onnettomuuksia. Maaperä kaupunkivaltion alueella oli hedelmällistä ja sopi erityisesti viininviljelyyn, mutta toisaalta tulivuorenpurkaukset hävittivät seutua ja myös itse kaupunkia usein. Katanen lounaispuolinen laaja ja hedelmällinen tasanko, joka nykyisin tunnetaan nimellä Catanian tasanko (Piano di Catania), vaikuttaa kuuluneen antiikin aikana pääosin Leontinoin ja Kentoripan kaupunkivaltioille, mutta ainakin osa siitä Katanen ja Symaithos-joen (nyk. Simeto) välillä kuului Katanelle. Katanen alueen läpi virtasi pieni Amenanos- eli Amenas-joki.
Historia > Arkaainen kausi

Katanen perustivat Sisilian Naksoksen kaupungista tulleet khalkislaiset siirtokuntalaiset, joiden johtajaksi mainitaan Euarkhos. Thukydideen mukaan kaupunki perustettiin pian Leontinoin perustamisen jälkeen, minkä hän puolestaan ajoitti viisi vuotta Syrakusan perustamisesta eli noin vuoteen 730 eaa. Tällöin Katane olisi perustettu noin vuonna 730/729 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Katanaios (Καταναῖος), myöhemmin latinaksi Catanensis tai Catinensis.
Kaupungin varhaishistorista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kharondaan kerrotaan säätäneen kaupungille lait 500-luvulla eaa., mutta tämän ajankohtaa ei tiedetä. Aristoteleen mukaan Kharondaan lait otettiin käyttöön myös muissa khalkislaisissa kaupungeissa paitsi Sisiliassa myös Suur-Kreikassa Manner-Italian puolella. Tästä voidaan päätellä, että Katanella oli näihin sukulaiskaupunkeihin läheiset suhteet.
Historia > Klassinen kausi

Katane vaikuttaa säilyttäneen itsenäisyytensä Syrakusan tyranni Hieronin aikaan saakka. Tämä valtasi kaupungin vuonna 476/475 eaa., karkotti kaikki sen alkuperäiset asukkaat ja asutti nämä Leontinoihin. Kataneen hän asutti uusia siirtokuntalaisia Syrakusasta ja Peloponnesokselta. Näiden määräksi mainitaan jopa 10 000. Samalla Hieron nimesi kaupungin uudelleen Aitnaksi (tutkimuksessa Aitna I) ja julisti itsensä kaupungin perustajaksi (oikistēs). Myös Pindaros ylistää Hieronia sellaisena, ja tyrannin kuoleman jälkeen kaupunkilaiset kunnioittivat häntä heeroksena.
Tämä tila ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä vuonna 461 eaa. eli joitakin vuosia Hieronin kuoleman ja Thrasybuloksen karkottamisen jälkeen syrakusalaiset liittoutuivat yhteen sikulien kuninkaan Duketioksen kanssa ja karkottivat Katanen uudet asukkaat. Nämä joutuivat siirtymään Inessan linnoitukselle, joka sai nyt nimen Aitna (tutkimuksessa Aitna II), kun taas Kataneen palasivat sen vanhat khalkistaustaiset asukkaat.
Seuranneella kaudella Katane vaikuttaa kukoistaneen Sisilian muiden kaupunkien tavoin. Kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Muutoin sen vaiheista ei kuitenkaan tiedetä mitään ennen Ateenan Sisilian sotaretken alkua vuonna 415 eaa. Tuolloin katanelaiset kieltäytyivät ensin ottamasta ateenalaisia vastaan kaupunkiinsa, mutta joutuivat lopulta taipumaan liittoon näiden kanssa. Tämän jälkeen Katane toimi ateenalaisten päätukikohtana Syrakusaa vastaan sotaretken ensimmäisen vuoden ajan. Katanen kohtalosta epäonnistuneen sotaretken jälkeen ei ole tietoa.
Katane mainitaan seuraavan kerran vuonna 403 eaa., jolloin se joutui Syrakusan tyranniksi nousseen Dionysioksen valtaan. Hän myi kaupungin asukkaat orjiksi ja antoi ryöstää kaupungin. Tämän jälkeen hän asutti sinne kampanialaisia palkkasotureita. Nämä siirtyivät kuitenkin karthagolaisten sotajoukon lähestyessä vuonna 396 eaa. Aitnaan. Katanen edustalla käytiin suuri meritaistelu, jossa karthagolaiset voittivat Dionysioksen veljen Leptineen. Sen seurauksena kaupunki jäi karthagolaisten valtaan. Tämän jälkeen kaupungin kohtaloista tiedetään jälleen vain vähän. Ei myöskään ole tietoa, keitä kaupungissa asui, mutta sen tiedetään varmuudella säilyneen olemassa. Dionin murhauttanut Kallippos piti Katanea hallussaan jonkin aikaa sen jälkeen kun hänet oli karkotettu Syrakusasta.
Timoleonin Sisilian sotaretken aikaan vuonna 344 eaa. Katane oli Mamerkos-nimisen tyrannin hallussa. Tämä oli aluksi liitossa Timoleonin kanssa, mutta siirtyi myöhemmin karthagolaisten puolelle. Timoleon valtasi kaupungin ja karkotti tyrannin. Katane sai nyt vapautensa ja itsenäisyytensä takaisin.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Agathokleen sodassa Karthagoa vastaan kaupunki oli välillä tämän ja välillä karthagolaisten puolella. Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Sisilian sotaretken aikaan Katane otti tämän vastaan ensimmäisenä ja suurin kunnianosoituksin.
Ensimmäisessä puunilaissodassa Katane oli ensimmäinen, joka antautui roomalaisille heti näiden ensimmäisten sotavoittojen jälkeen vuonna 263 eaa. Plinius sanoo kuitenkin ilmeisen virheellisesti, että Valerius Messala olisi vallannut kaupungin. Sodan jälkeen Katane säilytti hyvät suhteet roomalaisiin.
Katane kukoisti roomalaisella kaudella, vaikka sillä ei ollutkaan 100-luvulla eaa. liittolaiskaupungin asemaa (foederata civitas) Tauromenionin ja Messenen tavoin, vaan se oli asemaltaan civitas decumana. Cicero mainitsee Katanen usein vauraana ja kukoistavana kaupunkina, ja se toimi tärkeänä viljan vientisatamana saaren toimiessa Rooman vilja-aittana.
Kaupunki kohtasi yhden historiansa suurimmista Etnan purkauksista vuonna 121 eaa. Tuolloin suuri osa kaupunkivaltion alueesta peittyi laavaan, ja kaupunkiin itseensä lensi laavakiveä, joka rikkoi talojen kattoja. Tapahtuman vuoksi kaupunki vapautettiin kymmeneksi vuodeksi tavanomaisista veroista Roomalle. Katane kärsi huomattavasti myös Sextus Pompeiuksen sodasta. Octavianus pyrki elvyttämään kaupungin tekemällä siitä roomalaisen colonian nimellä Colonia Julia Augusta Pietas Catana. Tämä vaikuttaakin palauttaneen kaupungin uuteen kukoistukseen, ja Strabon kuvaa sen olleen hänen aikanaan saaren harvoja kaupunkeja, jossa oli enemmän asukkaita. Katane oli saaren varhaiskristillisiä keskuksia.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Kaupunki säilyi merkittävänä läpi roomalaisen kauden aina varhaisbysanttilaiselle ajalle saakka. 300-luvulla jaa. Ausonius mainitsee Syrakusan ja Katanen ainoana saaren kaupungeista. Belisarius valtasi Katanen takaisin goottisotien alussa vuonna 535. Itä-Rooman eli Bysantin keisari Maurikios perusti kaupunkiin rahapajan, joka toimi noin 50 vuotta 500- ja 600-lukujen taitteessa.
Kaupungin antiikin ajalta säilyneet jäänteet kärsivät suuria tuhoja ja hautautuivat ennen kaikkea vuoden 1669 tulivuorenpurkauksessa sekä vuoden 1693 maanjäristyksessä. Nykyinen Catania on edelleen saaren merkittävimpi kaupunkeja.
Kulttuuri

Katanesta oli kotoisin aiemmin mainittu filosofi ja lainsäätäjä Kharondas. Siellä asui myös runoilija Stesikhoros, joka myös kuoli kaupungissa ja haudattiin suureen hautaan erään kaupungin porteista ulkopuolelle. Portti sai tästä myöhemmän roomalaisaikaisen nimensä Porta Stesichoreia. Myös elealainen filosofi Ksenofanes vietti kaupungissa viime vuotensa. Kaikesta tästä voi päätellä, että kaupunki oli jo varhain ainakin jonkinlainen kulttuurin ja oppineisuuden keskus. Katanelaisen Andronin nimiin laitettiin huilun säestyksellä tanssimisen kehittäminen. Ensimmäinen Rooman forumille asetettu aurinkokello vietiin Katanesta vuonna 263 eaa.
Parhaiten Katane tunnettiin veljeksiä Amfinomos ja Anapias koskevasta kertomuksesta. Etnan kerran purkauduttua ja kaikkien kantaessa omaisuuttaan turvaan, veljekset hylkäsivät kaiken omaisuutensa ja kantoivat iäkkäät vanhempansa turvaan olallaan. Legendan mukaan hurskaat veljekset saavuttamassa ollut laavavirta jakaantui näiden kohdalla, niin etteivät nämä vahingoittuneet. Katanelaiset pystyttivät veljesten kunniaksi patsaita, löivät näiden kuvan rahoihinsa ja kunnioittivat näiden hautapaikkaa, joka tunnettiin roomalaisella kaudella nimellä Campus Piorum. Kertomuksesta tuli suosittu etenkin roomalaisilla kirjailijoilla. Tapahtuma sijoitettiin Etnan ensimmäisen purkauksen aikaan sen jälkeen, kun Katane oli perustettu.
Gunnar Galin

Gunnar Galin (1902 – 1997) oli ruotsalainen jääpalloilija ja jääkiekkoilija, joka oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Hän pelasi jääpallossa Ruotsin maajoukkueessa yhdeksän kertaa Suomea vastaan. Jääkiekossa hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1921 sekä saavutti EM-hopeaa vuosina 1922 ja 1924. Vuosina 1955–1963 Galin toimi Kansainvälisen jääpalloliiton puheenjohtajana.
Galician kuningaskunta

Iberian niemimaan valtiot vuonna 1065:
  Garcia II:n valtakunta (Galicia)
  Alfonso VI:n valtakunta (León)
  Sancho II:n valtakunta (Kastilia)
Galician kuningaskunta oli Iberian niemimaan luoteiskolkassa sijainnut valtio, jonka sveevien germaaniheimo perusti vuoden 410 paikkeilla. Visigootit tuhosivat sen vuonna 585, kun viimeinen kuningas Miro oli kuollut. Myöhemmin Galicia perustettiin uudelleen, kun Ferdinand I jakoi valtakuntansa pojilleen. Lopulta Galicia joutui Leónin ja Kastilian kuningaskuntien alaisuuteen, ja nykyään se on Espanjaan kuuluva Galician itsehallintoalue.
Galician suuri Irmandiños-sota

Galician suuri Irmandiños-sota käytiin Galician kuningaskunnassa vuosina 1467–1469. Siinä olivat keskeisessä roolissa  Irmandiños-veljeskunnat jotka kapinoivat paikallista aatelia vastaan, samoin kuin pienemmässä vuosien 1431–1435 kapinassa. Molemmat kapinat kukistettiin, mutta ne vaikuttivat Galician tiiviimpään liittymiseen Kastilian alaisuuteen.
Sanaa irmandiños on käytetty Galiciassa monissa historiallisissa yhteyksissä. Se viittaa sananmukaisesti pikkuveljiin tai "veikkosiin", ja sillä on yhteys espanjassa keskiaikaisista killoista käytettyyn ilmaisuun.
Tuohon aikaan Galicia oli jo liitetty  Leónin ja Kastilian kuningaskuntien alaisuuteen, mutta keskusjohto oli heikkoa koska alue oli eristyksissä vuorten takana. Kastilian valtaa heikensi myös siellä käyty sisällissota  Henrik IV:n ja hänen nuoremman veljensä Alfonson ja tämän johtamien aatelisten joukkojen välillä.
Galiciassa feodaalivaltaa käyttivät sekä kirkkoruhtinaat että maallinen aateli.
Sotatoimet alkoivat vuonna 1467, mutta irmandiños-veljeskuntia oli perustettu jo muutamia vuosia aikaisemmin alueen kaupunkeihin Kastilian kuninkaan  Henrik IV:n tuella. Alue oli kokenut kovia katovuosien ja ruttoepidemioiden takia. Veljeskuntiin liittyi sekä talonpoikia että kaupunkilaisia, ja jopa alempiarvoista aatelia ja papistoa. Veljeskuntiin liittyi kaikkiaan noin 80 000 taistelijaa. Vastustajiksi koettiin suuret maanomistajat, joilla oli linnoja ja linnoituksia, sekä linnaluostarit. Kahden vuoden sodan aikana veljeskunnat tuhosivat noin 130 linnoitusta.
Sodan alussa aatelisto pakeni Portugaliin tai Kastiliaan, mutta vuonna 1469 Pedro Madruga kokosi aatelisten joukot ja aloitti vastahyökkäyksen Portugalista käsin. Aatelisjoukoilla oli ylivertaiset aseet, kuten hakapyssyjä, ja kapina tukahdutettiin ja sen johtajat pidätettiin ja  teloitettiin.
Käännös suomeksi
Sisu KB-46

| Sisu KB-46 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Valmistaja:  Oy Suomen Autoteollisuus Ab
Valmistusvuodet:  1968
Tuotantomäärä:  1 prototyyppi
Mitat ja massat
Kantavuus:  noin 3 000 kg
Omamassa:  8 000 kg
Suurin sallittu perävaunun massa:  ei-vetävä perävaunu: 5 000–7 000 kg; vetävä perävaunu: 7 000–10 000 kg
Iskutilavuus:  13,12 l
Teho:  275 hv
Polttoaine:  dieselöljy
Vetotapa:  6×6
Sisu KB-46 oli Sisun vuonna 1968 valmistama raskaan maastokuorma-auton prototyyppi. Se oli varustettu kolmella vetävällä akselilla ja sen kantavuus oli noin kolme tonnia. Auto oli suunniteltu puolustusvoimien käyttöön raskaiden tykkien vetäjäksi.
Teknisiä tietoja

Voimanlähteenä oli Leylandin valmistama V8-diesel tyypiltään O.801, josta Sisu käytti mallinimeä BY. KB-46 oli ensimmäinen Sisu, jossa sitä käytettiin.
Kantavana rakenteena oli jäykkä putkirunko, joka toimi samalla myös polttoainesäiliönä. Autossa oli Sisun nestemoottorijärjestelmä, jonka avulla siihen voi kytkeä hydraulivetoisen perävaunun.
Akseleissa oli neuvostoliittolaisista kuorma-autoista tuttu renkaiden keskustäyttöjärjestelmä. Tätä varten renkaina oli Goodyearin valmistamat leveät, matalailmatilaiset erikoisrenkaat.
Auton omamassa oli vain 8 000 kg ja kantavuuskin vaatimattomat kolme tonnia.
Ominaisuuksia

Kuljetusvälinevarikolla rakennetulla miehistönkuljetuskopilla varustettu KB-46 -prototyyppi sekä sen taakse kytketty nestemoottorilla varustettu Tampellan 122 K 60 -kanuuna kiertelivät esiintymässä maatalousnäyttelyissä puolustusvoimien osastolla. Sen enempää kanuuna kuin autokaan eivät päätyneet sarjavalmistukseen; KB-46 oli suunniteltu lyhyessä ajassa ja siinä oli käytetty useita teknisiä ratkaisuja, joiden toimivuudesta ei ollut aikaisempaa kokemusta. Tämän takia siinä esiintyi lukuisia vikoja. Myös moottori osoittautui teknisesti epäonnistuneeksi.
KB-46:a ei koskaan tyypitetty, mutta maatalousnäyttelyjä kiertänyt prototyyppi jäi Kuljetusvälinevarikon käyttöön. Toistuvasti rikkoutuneen auton kunnostamiseen kyllästynyt armeijan kantahenkilökunta päätti 1970-luvun alussa viivytellä auton korjausta, kunnes se muutaman vuoden varikolla seistyään museoitiin.
József Galamb

József Galambin patsas Makóssa, Unkarissa
József Galamb (3. helmikuuta 1881 Makó, Itävalta-Unkari – 4. joulukuuta 1955 Detroit, Yhdysvallat) oli koneinsinööri ja Fordin ensimmäinen pääsuunnittelija.
Opiskelu

Käytyään koulunsa Makóssa ja Szegedissä Galamb opiskeli Budapestissä insinööriksi. Hän valmistui 1901. Tämän jälkeen hän suoritti asepalveluksensa laivastossa konemiehenä.
Uran alkuvaiheet

Galamb sai työpaikan Diósgyőrissä teknisenä piirtäjänä. Sen jälkeen hän siirtyi Magyar Automobil Rt.:lle Aradiin, josta sai 300 kruunun apurahan matkustaakseen Saksaan ja hankkimaan työkokemusta. Vuonna 1903 hän työskenteli usealla paikkakunnalla ja yrityksellä; Galamb oli muutaman kuukauden Federracht-telakalla Bremenissä, sitten Düsseldorfissa kaksi viikkoa, kunnes päätyi Frankfurt am Mainiin, joka oli siihen aikaan Saksan autoteollisuuden keskus. Hän kokosi Adlerilla yrityksen uutta, nelisylinteristä moottorimallia. Tehtaalla oli käytäntönä, että sama henkilö kokosi moottorit alusta loppuun. Siellä Galamb katsoi saaneen parhaan oppinsa.