stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mali
Kulttuuri

Itsenäistymisestä alkaen Malin poliittinen johto on pyrkinyt luomaan yhtenäistä malilaista kulttuuria yli heimo- ja kielirajojen. Politiikkaa on kuitenkin arvosteltu mandejen perinteen korostamisesta muiden etnisten ryhmien kustannuksella. Kulttuuria on määritellyt maan pieni koulutettu eliitti, joka on pyrkinyt arvioimaan suuren, osaksi lukutaidottoman kansan tarpeita. Eliitti ei kuitenkaan ole vieraantunut taustastaan, ja esimerkiksi aloite moniavioisuuden hylkäämisestä kaatui juuri maaseudulta tulleeseen vastustukseen. Kansallista kulttuuria on edistetty joka toinen vuosi vuosina 1962–1988 järjestetyillä festivaaleilla, joille eri alueiden kansantanssi- ja musiikkiryhmät kokoontuivat kilpailemaan ja esiintymään pääkaupungissa. Esiintymistilaisuuksia on järjestetty myös teattereissa, festivaaleilla, valtiovierailujen yhteydessä sekä radio- ja televisio-ohjelmissa.
Useimmat malilaiset perheet käyttävät yli puolet tuloistaan ruokaan. Kaupungeissa riisi on tärkein perusruoka-aine, joka muodostaa 40 prosenttia ravinnosta. Sen lisäksi syödään muita viljoja (durraa ja hirssiä), maapähkinöitä, sokeria ja öljyä. Maaseudulla riisi on juhlaruokaa, ja arkena syödään hirssiä, durraa ja foniota. Viljasta tehdään joko makeaa, maitoon keitettyä puuroa tai se syödään kala-, liha- tai kasviskastikkeen kanssa.
Kulttuuri > Musiikki

Malilaisia muusikoita ja yhtyeitä:
Toumani Diabaté
Ballaké Sissoko
Ali Farka Touré
Salif Keita
Amadou & Mariam
Rokia Traoré
Habib Koité
Oumou Sangare
Songhoy Blues
Aya Nakamura
Kulttuuri > Maailmanperintökohteet

Unescon maailmanperintöluetteloon on valittu neljä kohdetta Malista:
Djennén vanhat kaupungit (pääsi luetteloon 1988)
Timbuktu (pääsi luetteloon 1988)
Askian hauta (pääsi luetteloon 2004)
Bandiagaran kallio (pääsi luetteloon 1989)
Kulttuuri > Kirjallisuus

Malin kansoilla on rikas suullinen perinne, joka käsittää sananlaskuja, satuja, lauluja, historiallisia kertomuksia ja sankarirunoja. Varsinkin jälkimmäisiin ovat erikoistuneet suullisen perinteen ammattilaiset, joista käytetään bambarankielistä nimitystä jeliw. Maan pohjoisosassa on kukoistanut arabiankielinen kirjallisuus, jota edustavat muun muassa paikalliset historioitsijat Mahmud Kati ja Abdherramane es Sadi. Varsinkin 1800-luvulla laadittiin uskonnollista kirjallisuutta myös tuaregin ja fulanin kielillä. Siirtomaa-aikana syntyneen nykyaikaisen kaunokirjallisuuden kieli on ranska, mutta malilaiset kirjailijat ovat pyrkineet yhdistämään länsimaisiin malleihin myös omaa suullista perinnettään. Kansainvälisesti tunnettuja kirjailijoita ovat 1950-luvulla vaikuttanut Fily Dabo Sissoko, samoihin aikoihin aloittanut Amadou Hampâté Bâ sekä itsenäisyyden ajan Yambo Ouologuem, Seydou Badian Kouyaté, Massa Makan Diabaté, Moussa Konaté, Aoua Kéita ja Aïcha Fofana. Malilaisen kirjallisuuden teemoja ovat kolonialismin perintö, sosiaaliset ongelmat, naisen asema, perinteen ja nykyajan sekä maaseudun ja kaupungin väliset ristiriidat.
Kulttuuri > Media

Malissa ilmestyy useita ranskankielisiä sanomalehtiä kuten vuonna 1949 perustettu valtiollinen L’Essor. Lehdistön merkitys on kuitenkin melko vähäinen. Yleisradiotoiminnasta huolehtivat vuonna 1957 alkunsa saanut valtiollinen Office de Radiodiffusion Télévision du Mali sekä vuoden 1992 jälkeen perustetut lukuisat paikallisradiot. Televisiolähetykset alkoivat maassa vuonna 1983.
Kulttuuri > Urheilu

Mali on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1964 alkaen. Se ei ole saanut koskaan mitaleita. Vuonna 2004 se osallistui jalkapalloon ja vuonna 2008 koripalloon, muina vuosina joukkueessa on ollut alle kymmenen urheilijaa. Malin jalkapallomaajoukkue oli syyskuussa 2021 FIFAn rankingissa sijalla 60, ja on korkeimmillaan ollut sijalla 23.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mali Wikimedia Commonsissa
Malin Uutiset: valikoituja aiheita Länsi-Afrikan maasta, johon Suomi on lähettänyt sotilaitaan
Globalis.fi - Malin maaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Malin kartta
Mansa Musa vuoden 1375 maailmankartassa.
Malin hallitusta vastaan taistelevia islamistitaistelijoita vuonna 2012 alkaneessa sisällissodassa.
Eversti Massimi Goita on hallinnut Malia vuodesta 2021 alkaen ja vahvistanut maan suhteita Venäjään.
Hirssinviljelijä Malissa.
Koristeltu ikkuna ja paikallinen asukas Timbuktussa.
Bamakolaissyntyinen kaksikko Amadou & Mariam on Malin musiikin maailmantähti.
Jorma Ollila

| Jorma Ollila |
| --- | --- |
 Jorma Ollila Helsingin kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1950 (ikä 74) Seinäjoki
Muut tiedot
Yritys:  Nokia, Shell
Hallitusjäsenyydet:  Alma Media, Shell, Fruugo, UPM-Kymmene Oyj, Otava Kuvalehdet Oy:n ja Helsingin yliopisto
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Liisa Ollila
Jorma Jaakko Ollila (s. 15. elokuuta 1950 Seinäjoki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi Shellin hallituksen puheenjohtajana 2006–2014 ja Nokian toimitusjohtajana 1992–1999, pääjohtajana 1999–2006 sekä hallituksen puheenjohtajana 1999–2012. Ollila toimi Alma Median hallituksen puheenjohtajana 2019–2022.
Ollilan aikakaudella Nokia nousi maailman suurimmaksi matkapuhelinten valmistajaksi, mutta hänen viimeisinä vuosinaan Nokian johdossa yrityksen matkapuhelintoiminta joutui pahoihin vaikeuksiin. 2010 Nokia valitsi toimitusjohtajakseen  yhdysvaltalaisen IT-jätin Microsoftin Stephen Elopin, jonka toimitusjohtajakautena yritys loppuvuodesta 2013 myi matkapuhelintoimintansa Elopin edelliselle työnantajalle eli Microsoftille. Ollila oli jo luopunut vaikeuksissa olevan yrityksen hallituksen puheenjohtajuudesta 2012, ja kaupan teki Ollilan seuraaja Risto Siilasmaa.lähde?
Ollila toimi Outokummun hallituksen puheenjohtajana 2013–2018. Lisäksi hän on elinkeinoelämää edistävän EVA:n hallituksen puheenjohtaja ja Perella Weinberg Partnersin konsultti. Sixten Korkmanin mukaan Jorma Ollila on Suomen parhaiten verkostoitunut henkilö. Ollila on kuulunut Bilderberg-ryhmän ohjausryhmään ja on ahkerin kokouksiin osallistunut suomalainen. Vuosina 2005–2009 Ollila oli European Round Table of Industrialistsin puheenjohtaja.lähde?
Koulutus

Nuoruudessaan Ollila asui Kurikassa, missä kävi kansakoulun. Hän oli varhaisnuoruudessaan partiolainen ja Luonto-Liiton jäsen. Lukion hän aloitti Vaasan lyseon lukiossa, mutta suoritti lopulta Kulttuurirahaston apurahan turvin kansainvälisen ylioppilastutkinnon walesilaisessa United World Collegessa, Atlantic Collegessa. Hän oli suvussaan ensimmäinen, joka hankki yliopistokoulutuksen.
Ollila jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa valmistuen vuonna 1976 valtiotieteen maisteriksi pääaineenaan kansantaloustiede. Vuonna 1978 hän suoritti London School of Economicsissa (LSE) MSc-tutkinnon taloustieteessä. Vuonna 1981 Ollila valmistui vielä diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan koulutusohjelmasta.
Politiikka

Opiskeluaikanaan Ollila oli mukana opiskelijapolitiikassa ja toimi vuosina 1973–1974 Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana. Hän oli opiskelujensa välissä myös Suomen Keskustan kansainvälisten asioiden sihteerinä.
Antti-Pekka Pietilä kirjan Maatalousmafia syö rahamme (Helsinki: Gummerus, 1994. ISBN 951-20-4673-3) mukaan Ollila kuului aiemmin keskustapuolueen Paavo Väyrysen tukiryhmään.lähde tarkemmin?selvennä
Ollila harkitsi presidenttiehdokkuutta vuonna 1999 silloisen kokoomuslaisen valtiovarainministerin Sauli Niinistön pyynnöstä. Ollila oli esillä myös vuoden 2012 presidentinvaalien yhteydessä, mutta hän kieltäytyi keskustan kosiskelusta.
Alkuvuodesta 2012 liikenneministeri Merja Kyllönen kutsui Jorma Ollilan asettamansa tiemaksutyöryhmän puheenjohtajaksi.
Ura

Valmistuttuaan LSE:sta Ollila työskenteli rahoitusalalla amerikkalaisessa Citibankissa, ensin Lontoossa ja sitten Helsingissä.
Vuonna 1985 Ollila siirtyi Nokian palvelukseen hoitamaan kansainvälisiä rahoitusoperaatioita. Ollilan näytöt vakuuttivat, ja pääjohtaja Kari Kairamon organisaatiouudistus nosti hänet rahoitusjohtajaksi ja Nokian johtokuntaan vuonna 1986. Matkapuhelinliiketoimintoja (myöh. Nokia Mobile Phones) Ollila nimettiin vetämään vuonna 1990. Nokian hallitus nimitti Ollilan toimitusjohtajaksi vuonna 1992, ja samalla yhtiössä luovuttiin kahden johtajan (pääjohtaja ja toimitusjohtaja) järjestelmästä. Tämä tehtiin pääosin Ollilan aloitteesta.lähde? Ollila toimi pääjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuodet 1999–2006, minkä jälkeen hän jatkoi hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2012. Ollila jätti Nokian pääjohtajan tehtävät 1. kesäkuuta 2006, ja hänen seuraajakseen Nokian pääjohtajaksi nimitettiin Olli-Pekka Kallasvuo. Ollila vaikutti hallituksen puheenjohtajana nimityksen taustalla.lähde?
Ollilan kaudella Nokia keskittyi telekommunikaatioon ja karsi ja myi muut liiketoiminnot. Voimakkaassa keskittymisessä oli suuria riskejä, mutta GSM-standardin läpilyönti maailmalla yhdessä Nokian onnistumisen ja muutamien hyvien lippulaivatuotteiden (esimerkiksi 2110-puhelin) kanssa veivät Nokian 1990-luvulla kasvuun, ja siitä tuli maailman mittakaavassakin iso yhtiö.lähde?
Ollila on tullut esiin autojen satelliittivalvonta- ja kilometrivero-ehdotuksessa ”Oikeudenmukaista ja älykästä liikennettä” selvittävässä työryhmässä. Ollilalle läheinen Nokia-yhtiö kehittelee autonpaikannus-menetelmiä, jotka saattaisivat sopia ehdotuksen käytännön toteutukseen.
Historioitsija Martti Häikiö on verrannut Ollilan johtamistyyliä sinfoniaorkesterin kapellimestariin, joka samalla on kuin sooloviulisti.lähde? Ollila piti yllä tasapainoa ja veti yhtiötä kohti olennaisia tavoitteita. Hän ei panostanut edeltäjänsä tapaan karismaattiseen johtajuuteen, vaan käytti valtaansa harkitusti, analyyttisesti ja laajoja sosiaalisia verkostoja hyödyntäen. Syvällisen rahoitusmarkkinaymmärryksensä vuoksi hän osasi käsitellä sijoittajasuhteita.lähde?kenen mukaan?
Vuonna 2014 Ollila sai Finanssivalvonnalta rikemaksun arvopaperimarkkinalain rikkomisesta. Rikkeen syynä oli, että hän jätti ilmoittamatta sisäpiirirekisteriin Luxemburgiin rekisteröidyn Kestrel-sijoitusyhtiön. Yhtiön arvo vuoden 2012 lopussa oli 8,2 miljoonaa euroa. Myös YIT:n, Pöyryn ja EQ-pankin Georg Ehrnrooth sai samasta syystä rikesakon liittyen sijoitusyhtiö Partumiin.
Luottamustehtävät

Ollilalla on ollut useita luottamustehtäviä. Hän on ollut Bilderberg-ryhmän ohjausryhmän jäsen ja on osallistunut vuoteen 2013 mennessä ryhmän kokouksiin ainakin 18 kertaa (1994, 1997–2012).
Ollila on toiminut Fruugo Oy:n hallituksen jäsenenä ja UPM-Kymmene Oyj:n sekä Otava Kuvalehdet Oy:n hallituksen varapuheenjohtajana. Vuosina 2005–2009 Ollila oli European Round Table of Industrialistsin puheenjohtaja.
Ollila toimi Fordin hallituksessa vuosina 2000–2008. Lokakuussa 2008 Ford valitteli markkinavalvoja SEC:lle lähetetyssä tiedotteessa, ettei Ollila pysty käyttämään riittävästi aikaa yhtiöönlähde?.
Kesäkuun 2006 alussa Ollila aloitti kansainvälisen öljy-yhtiö Shellin hallituksen puheenjohtajana. Ollila oli ensimmäinen Alankomaiden ja Britannian ulkopuolelta tullut henkilö Shellin yrityksen johdossa.lähde? Ollilan mukaan Shellin hallituksen puheenjohtajuus vie hänen aikaansa noin puolet viikosta. Financial Timesin mukaan Ollila suunnittelee puheenjohtajuudesta luopumista hyvää hallintotapaa koskevien sääntöjen vuoksi. Lokakuussa 2014 Ollilan kerrottiin siirtyvän pois hallituksen johdosta seuraavana vuonna.
Vuonna 2013 Ollila aloitti Outokummun hallituksen puheenjohtajana. Ollila toimii myös Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) ja Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) hallitusten ja valtuuskuntien puheenjohtajana. Näissä tehtävissä hän toimii osaksi yhteiskunnallisen keskustelun herättelijänä. Ollila on myös Helsingin yliopiston hallituksen jäsen.lähde?
Ollila oli pitkäikainen vaikuttaja Nokiassa, ja toimi yhtiön toimitusjohtajana ja myöhemmin hallituksen puheenjohtajana, mutta luopui sittemmin toimistaan yhtiössä 3. toukokuuta 2012.
Vuonna 2014 Ollilan uutisoitiin aloittavan konsulttifirma Perella Weinberg Partnersin vanhempana neuvonantajana Euroopassa.
Kunnianosoituksia

Jorma Ollila on nimitetty Pekingin kunniakansalaiseksi 2002, ja hän on vastaanottanut Suomen lisäksi kunniamerkkejä Britanniasta (CBE), Puolasta, Saksasta, Unkarista ja Virosta.lähde?
Hän on valtio-opin kunniatohtori Helsingin yliopistossa, tekniikan kunniatohtori Teknillisessä korkeakoulussa ja kauppatieteiden kunniatohtori Vaasan yliopistossa sekä kunniatohtori LSE:n Political Sciencessa. Lisäksi hän on kunniajäsen IEEE:ssä.lähde?
Ollilalle on myönnetty Suomen Leijonan suurristi vuonna 2005 ja Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan komentajamerkki vuonna 1996.
Ollila ei ole halunnut, että hänelle haetaan vuorineuvoksen arvonimeä.
Ollila on sijalla 51. Suuret suomalaiset -listalla.lähde?
Ritarikunnat

Brittiläisen imperiumin ritarikunta komentaja (2008)
Suomen Leijonan ritarikunta suurristi (2005)
Valkoisen Ruusun ritarikunta 1. luokan komentaja (1996)
Yksityiselämä

Vuodesta 1972 Ollila on ollut naimisissa valtiotieteen maisteri Liisa Ollilan (o.s. Metsola) kanssa. Liisa Ollila on työskennellyt sosiaali- ja terveysministeriön virkamiehenä. Toukokuussa 2007 hänet ylennettiin sosiaali- ja terveysministeriön kansainvälisten asioiden toimiston päälliköksi. Heillä on kolme lasta.
Ollilat asuvat Espoon Westendissä. He ostivat vuonna 2000 Nastolan Uudestakylästä Toivonojan kartanon.
Kirjallisuutta

Ollila, Jorma & Saukkomaa, Harri: Mahdoton menestys. Kasvun paikkana Nokia.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-18117-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jorma Ollila Wikimedia Commonsissa
Helsingin Sanomien hakukone tuloista ja varallisuudesta Jorma Ollila 1999–2006
Ylen Elävä arkisto – Punainen lanka: Jorma Ollila (15.12.1999)
Martti Häikiö: / Ollila, Jorma (1950–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 11.8.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kalle Isokallio | Nokian toimitusjohtaja 1992–2006 | Seuraaja: Olli-Pekka Kallasvuo |
| n k Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
Liiton puheenjohtajat (1927–1964):  Eino B. Lehtinen (1927–1929)  Antti Soini (1930)  Jussi Teljo (1931)  Einar Inkeroinen (1931)  Lauri Aho (1932)  Antti Soini (1933)  Paavo Turtola (1934–1935)  Keijo Loimu (1936)  Niilo Elo (1937)  Eino Saari (1938–1951)  Erkki Laurila (1952–1953)  Eero Manner (1954–1956)  Erkki Kangasaho (1957–195)  Mikko Juva (1960–1962)  Yrjö Blomstedt (1963–1964) 
Hallituksen puheenjohtajat (1938–1964):  Eero Manner (1938–1939)  Olavi Rytkönen (1940–1941)  Eero Manner (1941–1945)  Tauno Nurmela (1945–1947)  Urpo Ratia (1947–1948)  Esko Similä (1948–1950)  Erkki Tynkkynen (1951–1952)  Pauli Leiwo (1953)  Martti Mutru (1954–1955)  Lauri Kärävä (1956–1957)  Hannu Kärkkäinen (1958–1959)  Pentti Mahlamäki (1960–1961)  Timo S. Kylliäinen (1962–1963)  Matti Niemistö (1964) 
Liiton puheenjohtajat (1965–):  Carl-Olaf Homén (1965)  Veikko Löyttyniemi (1966)  Jussi Tuori (1967)  Ulf Sundqvist (1968)  Kimmo Eskola (1969)  Pekka Puska (1970)  Seppo Härkönen (1971–1972)  Jorma Ollila (1973–1974)  Hannu Kemppainen (1975)  Kari Sulkko (1976–1977)  Jarmo Heimo (1978–1979)  Marjo Timonen (1980–1981)  Tapani Mäkinen (1982–1983)  Vesa Jussila (1984–1985)  Hilkka Mattila (1986–1987)  Ebba Dåhli (1988)  Katariina Poskiparta (1989)  Kristiina Hartikainen (1990)  Erja Salo (1991)  Ossi Leikola (1992)  Ari Mäkelä (1993)  Arto Hakkarainen (1994)  Aino Järvi (1995)  Janne Laine (1996)  Esa Iivonen (1997)  Jarkko Kotamäki (1998)  Heli Lantta (1999)  Tommi Himberg (2000)  Esa Perkiö (2001)  Elina Moisio (2002)  Tommi Laitio (2003)  Oskari Nokso-Koivisto (2004)  Arttu Laasonen (2005)  Ilkka Wennberg (2006)  Lasse Männistö (2007)  Tuomas Telkkä (2008)  Jussi Rauvola (2009)  Matti Parpala (2010)  Katri Korolainen-Virkajärvi (2011)  Jarno Lappalainen (2012)  Marina Lampinen (2013)  Piia Kuosmanen (2014)  Jari Järvenpää (2015)  Heikki Koponen (2016)  Riina Lumme (2017)  Miika Tiainen (2018)  Sanni Lehtinen (2019)  Tapio Hautamäki (2020)  Annika Nevanpää (2021)  Konstantin Kouzmitchev (2022)  Lotta Leinonen (2023) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Jorma Ollila opiskeluaikoinaan.
Operaatio Midnight Climax

Operaatio Midnight Climax oli Yhdysvaltain tiedustelupalvelun (CIA) 1950- ja 1960-luvuilla suorittama LSD:n vaikutuksia ihmiseen selvittävä tutkimus, jossa bordellin asiakkaille tarjottiin juoma, johon oli sekoitettu asiakkaiden tietämättä LSD:tä. Tämän jälkeen koehenkilöitä tarkkailtiin salaa peili-ikkunan takaa. Tutkimusta pidetään eräänä standarditapauksena epäeettisesti toteutetusta tutkimuksesta.
Koejärjestely perustui kokonaisuudessaan tutkimusvilppiin ja siinä vaarannettiin kohdehenkilöiden terveys ja samalla tallennettiin henkilöiden tietämättä heitä koskevia hyvin arkaluonteisia tietoja. Koehenkilöille ei koskaan kerrottu siitä, että he olivat nauttineet tietämättään LSD:tä, eikä koehenkilöille järjestetty jälkihoitoa, huolimatta siitä, että heillä oli kokeen jälkeen usein harha-aistimuksia ja ahdistusta. Yksi tutkittavista teki itsemurhan.
Kirjallisuutta

Sieber, Joan E, Iannuzzo, Rebecca & Rodriguez, Beverly. (1995). Deception Methods in Psychology: Have they Changed in 23 Years? Ethics and Behavior 5 (1), 67–85.
Oppidum

Tietokoneella luotu kuva kelttiläisestä oppidumista ensimmäiseltä vuosisadalta ennen ajanlaskun alkua.
Oppidum merkitsi alun perin itaalisen asutuskeskuksen linnoitettua osaa. Useimmat oppidumit olivat entisiä linnavuoria. Nimitys yleistyi myöhemmin merkitsemään pienehköjä kaupunkimaisia asutuskeskuksia, jotka olivat vaatimattomampia kuin urbs. Rooman valtakunnassa nimitystä käytettiin yleensä Italian ulkopuolella sijainneista läntisen maailman kaupunkikeskuksista. Oppidumeja oli etenkin Galliassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oppidum Wikimedia Commonsissa
Oppivelvollisuuslaki

Oppivelvollisuuslaki oli Suomen oppivelvollisuutta koskeva laki, joka vahvistettiin 15. huhtikuuta vuonna 1921. Suomeen laki oppivelvollisuudesta tuli eurooppalaisessa lainsäätämisympäristössä varsin myöhään, ja vain Belgiassa saatiin asiaa käsittelevä laki vielä Suomenkin jälkeen. Suomessa ei oppivelvollisuuslaki, toisin kuin melkein kaikissa muissa länsimaissa, aseta koulupakkoa, vaan säätää opittavaksi määrätyt muulla lainsäädännöillä ja asetuksilla määriteltävät asiat.
Nykyään Suomessa perusopetuksesta ja oppivelvollisuudesta säädetään perusopetuslaissa.
Taustaa

Suomen teollinen nousu 1860-luvulta lähtien vaikutti suuresti myös maan sivistyksellisiin pyrkimyksiin ja kansan elinolosuhteisiin. Näin tulivat voimaan kieliasetukset, maakaupan vapauttaminen, kansakoulu sekä tietenkin maapäivien (valtiopäivien) säännöllinen toiminta. Uutta suomalaisessa yhteiskunnassa oli liikkuvuus, sillä palkollissäännöt olivat poistuneet ja ihmiset saivat vapaasti muuttaa niin maan sisällä kuin myös lähteä siirtolaisiksi.  Koko kansakunta alkoi hitaasti mutta selkeästi kaupungistua.
Myös kansakoulujärjestelmä syntyi. Ensimmäisenä perustettiin Hausjärvelle Erkylän kartanoon kansakoulu vuonna 1856 ja ensimmäinen kunnallinen kansakoulu perustettiin Janakkalan Hamppulaan vuonna 1861 ja ensimmäinen sekä poikia ja tyttöjä samanaikaisesti opettava kansakoulu perustettiin Elimäen Mustilaan vuonna 1864. Yleensä kansakouluja, varsinkin yhteiskunnan ylläpitämiä, vastustetiin voimakkaasti. Talonpojat eivät halunneet tehdä lapsistaan herroja ja kauhistelivat silloisen koulutuksen vaatimattomiakin kuluja.
Hugo Turunen

| Hugo Turunen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Hugo Henrik Turunen
Syntynyt: 28. syyskuuta 1894 Kerimäki
Kuollut: 2. syyskuuta 1984 (89 vuotta) Lappeenranta
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärieverstiluutnantti
Hugo Henrik Turunen (28. syyskuuta 1894 Kerimäki – 2. syyskuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä.
Perhe ja opinnot

Turusen vanhemmat olivat maanviljelijä Niilo Turunen ja Emilia Juuti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Alli Edla Maria Anderssonin kanssa, josta hän erosi vuonna 1932 ja avioitui toisen kerran vuonna 1938 Hely Lampisen kanssa.
Turunen kävi kansakoulun ja Joensuun kauppakoulun vuosina 1912–1914 sekä suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan (pois lukien vieraat kielet) Kouvolan yhteiskoulussa vuonna 1923. Hän teki opintomatkan vuonna 1926 Ruotsin armeijan ampumakouluun ja suoritti huoltokurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1931 ja kävi suojeluskuntain sotilashallinnollisten kurssien ensimmäisen jakson vuonna 1934. Turunen toimi opettajana Markovillan upseerikokelaskursseilla vuonna 1918 ja Kadettikoulussa vuosina 1919–1920.
Jääkärikausi

Turunen työskenteli isänsä puutavaraliikkeessä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän haavoittui käymissään taisteluissa vain Riianlahdella 22. syyskuuta 1916.
Suomen sisällissota

Turunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Edellä mainitun komppanian päälliköksi hänet nimitettiin 23. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 komppanioineen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonaan, missä hänen komppaniastaan tuli pataljonan 2. komppania. Hänet siirrettiin komppanianpäällikön tehtävästä joukkueenjohtajaksi 1. huhtikuuta 1918. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Viipurissa.