stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
François Fillon
Poliittinen ura > Alkuvaiheet

1976–1977: Joël Le Theulen, Sarthen kansanedustaja, parlamenttiavustaja.
1977–1978: Kuljetusministeri Joël Le Theulen kabinetin apulaispäällikkö
1980: puolustusministeri Joël Le Theulen kabinetin apulaispäällikkö
1981: teollisuusministeri André Guraudin lainsäädäntö- ja parlamenttisuhteiden päällikkö
Poliittinen ura > Paikallispoliitikkona

1981–1988: Sablé-sur-Sarthen kaupunginvaltuutettu (mairen avustaja talousasioissa)
1983–2001: Sablé-sur-Sarthen kaupungin maire
1981–1998: Sarthen departementin neuvoston jäsen
1985: departementin neuvoston varapuheenjohtaja (taloudelliset kysymykset)
1992–1998 departementin neuvoston puheenjohtaja
1998 ⇒: Loiren alueen alueneuvoston jäsen
1998–2004 Loiren alueen alueneuvoston puheenjohtaja
2001 ⇒:Solesmesin kaupunginvaltuutettu
Poliittinen ura > Ura parlamentaarikkona

1981–2005 RPR-puolueen kansanedustaja, 27-vuotiaana hän oli nuorin ranskalainen edustajantoimessa
2005– UMP:n Sarthen alueen senaattori
Poliittinen ura > Ura ministerinä

1993–1995 korkeakoulu- ja tiedeministeri
1995–1997 informaatioteknologia- ja postiministeri
2002–2004 sosiaali-, työ- ja solidaarisuusministeri
2004–2005 opetus-, korkeakoulu- ja tiedeministeri
Teokset

Les retraites, Michalon, 2007
La France en majuscules, yhteistyössä Olivier Dassault'n kanssa, Plon, 2007
La France peut supporter la vérité, Albin Michel, 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta François Fillon Wikimedia Commonsissa
| n k Ranskan pääministerit ja hallituksen johtajat |
| --- | --- | --- |
| Restauraatio |  Talleyrand  Richelieu  Dessolles  Decazes  Richelieu  Villèle  Martignac  Polignac  |  |
| Heinäkuun monarkia |  V. de Broglie  Laffitte  Perier  Soult  Gérard  Maret  Mortier  V. de Broglie  Thiers  Molé  Soult  Thiers  Soult  Guizot  Molé  |  |
| Toinen tasavalta |  Dupont de l'Eure  Arago  Cavaignac  Barrot  Hautpoul  Faucher  |  |
| Toinen keisarikunta |  Ollivier  Cousin-Montauban  |  |
| Kansallisen turvallisuuden hallitus |  Trochu  |  |
| Kolmas tasavalta |  Dufaure  A. de Broglie  Cissey  Buffet  Dufaure  Simon  A. de Broglie  Rochebouët  Dufaure  Waddington  Freycinet  Ferry  Gambetta  Freycinet  Duclerc  Fallières  Ferry  Brisson  Freycinet  Goblet  Rouvier  Floquet  Tirard  Freycinet  Loubet  Ribot  Dupuy  Casimir-Perier  Dupuy  Ribot  Bourgeois  Méline  Brisson  Dupuy  Waldeck-Rousseau  Combes  Rouvier  Sarrien  Clemenceau  Briand  Monis  Caillaux  Poincaré  Briand  Barthou  Doumergue  Ribot  Viviani  Briand  Ribot  Painlevé  Clemenceau  Millerand  Leygues  Briand  Poincaré  François-Marsal  Herriot  Painlevé  Briand  Herriot  Poincaré  Briand  Tardieu  Chautemps  Tardieu  Steeg  Laval  Tardieu  Herriot  Paul-Boncour  Daladier  Sarraut  Chautemps  Daladier  Doumergue  Flandin  Bouisson  Laval  Sarraut  Blum  Chautemps  Blum  Daladier  Reynaud  Pétain  |  |
| Vichyn Ranska |  Pétain  Laval  Flandin  Darlan  Laval  |  |
| Väliaikaishallitus |  De Gaulle  Gouin  Bidault  Blum  |  |
| Neljäs tasavalta |  Ramadier  Schuman  Marie  Schuman  Queuille  Bidault  Queuille  Pleven  Queuille  Pleven  Faure  Pinay  Mayer  Laniel  Mendès France  Faure  Mollet  Bourgès-Maunoury  Gaillard  Pflimlin  De Gaulle  |  |
| Viides tasavalta |  De Gaulle  Debré  Pompidou  Couve de Murville  Chaban-Delmas  Messmer  Chirac  Barre  Mauroy  Fabius  Chirac  Rocard  Cresson  Bérégovoy  Balladur  Juppé  Jospin  Raffarin  Villepin  Fillon  Ayrault  Valls  Cazeneuve  Philippe  Castex  Borne  Attal  |  |
| n k Ranskan presidentinvaalin ehdokkaat 2017 |
| --- | --- | --- |
| Toinen kierros |  Macron (EM)  Le Pen (FN)  |  |
| Muut ehdokkaat |  Fillon (LR)  Mélenchon (LFI)  Hamon (PS)  Dupont-Aignan (DLF)  Lassalle (RES)  Poutou (NPA)  Asselineau (UPR)  Arthaud (LO)  Cheminade (SP)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Sycomore 
Muut:  IdRef
Panssarihaupitsipatteri

K9FIN Moukari
Suomalainen 122 PsH 74 -panssarihaupitsi moottoriluukku auki.
152 TelaK 91, eli 2S5 ”Giatsint-S”.
MT-LB -miehistönkuljetus-, mittaus- ja tiedusteluvaunu.
Panssarihaupitsipatteri (PSHPTRI) on Jääkäritykistörykmentin yksi kolmesta perusyksiköstä Panssariprikaatissa. Sen päätehtävä on kouluttaa sotaa varten panssarihaupitsipatteriston tulipattereita sekä muita patteriston toimivia osia osaksi mekanisoitujen- ja moottoroitujen taisteluosastojen panssarihaupitsipatteristoja. Aiemmin patterissa on koulutettu myös telakanuunapattereita, 152 TELAK 91-kalustolla, sekä komentovaunujen (MT-LBu) ja kuljetusvaunujen (MT-LBv) johtajia ja miehistöä. Yksikkö oli ainoa panssaritykistön tuliasemakoulutusta antava yksikkö Suomessa kesään 2022 jolloin panssarihaupitsikoulutus alkoi myös Karjalan prikaatissa. Yksikkö vaalii ainoana tykistöyksikkönä valtakunnassa jääkäriperinteitä.
Patterissa koulutetaan panssarihaupitsien (K9FIN Moukari) johtajia ja miehistöä sekä tulipatterin tarvitsemaa muuta henkilöstöä: patterin päällikkö, laskinupseeri, patteriupseeri, patterin vääpeli, jaos-, tuliasema-, mittaus- ja viestialiupseerit sekä viestimiehet, panssariasentajat, taisteluvälinemiehet sekä -aliupseerit ja tulijaosten valmisteluosien tuliasemamiehet.
Sodan ajan panssarihaupitsipatterin vahvuus on 6 panssarihaupitsia ja noin 80 miestä sekä muuta panssarivaunu- ja pyöräkalustoa. Ylempi johtoporras on panssarihaupitsipatteristo  (PSHPSTO), johon kuuluu 3 panssarihaupitsipatteria sekä esikunta- ja huoltopatteri (EHPTRI).
Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Panssarihaupitsipatteri PsPr:n multimediaesityksessä (Arkistoitu – Internet Archive)
Puolustusvoimat: Jääkäritykistörykmentti - tekniikkaa, tietotaitoa ja tulivoimaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Toivo Salonen

| Toivo Salonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Toivo Kostia Salonen
Syntynyt: 21. toukokuuta 1933 Pälkäne
Kuollut: 28. lokakuuta 2019 (86 vuotta) Muhos
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Topi
Pituus:  175 cm
Paino:  72-74 kg
Laji:  pikaluistelu
Seura:  Pälkäneen Pyry Pälkäneen Lukko Valkeakosken Haka Oulun Luistelukerho
Valmentaja:  Reino Evävaara
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1956 | 1 500 metriä |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1959 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Göteborg 1959 | yhteispisteet |  |
Toivo Kostia Salonen (21. toukokuuta 1933 Pälkäne – 28. lokakuuta 2019 Muhos) oli suomalainen pikaluistelun olympiamitalisti. Hän voitti mitaleita myös MM- ja EM-kisoissa.
Salosen ensimmäiset arvokisat olivat Oslon talviolympialaiset 1952. Siellä parhaaksi saavutukseksi jäi 500 metrin kahdeksas sija. Vuoden 1955 yleisluistelun EM-kisoissa hän oli 500 metrillä toinen, mutta ei osallistunut lopuille matkoille. Cortina d'Ampezzossa 1956 Salonen voitti olympiapronssia 1 500 metrillä ja oli 500 metrillä viides. Seuraava arvokisamitali tuli Göteborgin EM-kisoista 1959, jolloin hän luisteli pronssia. Vain kaksi viikkoa myöhemmin Salonen otti hopeaa MM-kisoissa Oslossa.
Salonen osallistui vielä kaksiin olympialaisiin: Squaw Valleyssa 1960 hän oli kahdella matkalla seitsemäs (500 metriä ja 1 500 metriä) ja ”jäähdytteli” vielä Innsbruckissa 1964 (500 m 23. ja 5 000 m 21.).
SM-kisoissa Salonen voitti 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1961, oli toinen 1953, 1955 (500 metrin voitto), 1962 sekä kolmas 1963, 1964.
Vuodet 1950–1956

Salonen alitti 500 metrillä 50 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1950 ja pääsi seuraavana vuonna TUL:n olympiavalmennettaviin. Oslon talviolympialaisissa 1952 hän kilpaili 18-vuotiaana ja luisteli pikamatkalla kahdeksannen sijan ennätysajallaan 44,2, minkä lisäksi hän oli 1 500 metrillä 25:s ajalla 2.27,4. Talvella 1953 Salonen voitti 500 metriä Hamarin EM-kilpailuissa ajalla 44,4 ja Helsingin MM-kilpailuissa kotimaan ratojen Suomen-ennätyksellä 43,1. Kokonaistuloksissa hän ei menestynyt, sillä hänen kestävyytensä ei riittänyt huippusuorituksiin 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla.
Vuonna 1954 Salonen sijoittui Sapporon MM-kilpailuissa 500 metrillä neljänneksi ajalla 45,5 mutta pääsi ensi kertaa arvokisoissa mukaan 10 000 metrille ja sijoittui yhteispisteissä 11:nneksi. Davosin EM-kilpailujen 500 metrillä hän sijoittui toiseksi ajalla 42,8. Tammikuussa 1955 Salonen luisteli Tampereella 500 metrin kotimaan ratojen Suomen ennätyksen 42,9. Falunin EM-kilpailuissa hän oli 500 metrillä toinen ajalla 45,3 ja Moskovan MM-kilpailuissa nopein ajalla 42,6.
Tammikuussa 1956 ennen olympialaisia Salonen kilpaili Davosissa ja paransi Suomen-ennätykseksi 500 metrillä 42,5 ja 1 000 metrillä 2.10,5. Hänen edellään oli lyhyemmällä matkalla kolme neuvostoliittolaista ja pidemmällä matkalla maailmanennätyksen alittanut Juri Mihailov. Cortina d’Ampezzon olympialaisissa Salonen sijoittui 500 metrillä viidenneksi ajalla 41,7 hipaistuaan lähtösuoralla luistimellaan lumivallia ja oltuaan lähellä kaatumista. Hän luisteli 1 500 metrillä ensimmäisessä parissa ja teki Suomen-ennätyksen 2.09,4, mikä riitti pronssiin kahden neuvostoliittolaisen luisteltua maailmanennätyksen 2.08,6. Salosen väliaika 300 metrin kohdalla oli 26,5, 700 metrissä 59,2 ja 1 100 metrissä 1.33,6. Saman talven MM-kilpailuissa Oslossa Salonen oli 500 metrillä kolmas ajalla 42,4 mutta kaatui 1 500 metrillä. Helsingin EM-kilpailuissa hän luisteli 500 metrillä ajan 43,2 ja 1 500 metrillä kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 2.15,8 ja oli molemmilla matkoilla kolmas sekä yhteispisteissä kahdeksas.
Vuodet 1957–1964

Liittoriitojen kyllästyttämänä Salonen vaihtoi seuraa SVUL:n alaiseen Pälkäneen Lukkoon. Helsingin MM-kilpailuissa 1958 Salonen otti 500 metrillä varaslähdön, mutta ei yleisön huudossa kuullut takaisinkutsua vaan luisteli matkan kokonaan ja sai ajan 44,0. Hän luisteli vajaa tunti myöhemmin matkan uudelleen ajassa 44,3, millä hän sijoittui toiseksi 0,1 sekuntia Neuvostoliiton Robert Merkuloville hävinneenä. Vuoden 1959 SM-kilpailuissa Salonen oli yhteispisteissä Juhani Järvisen edellä mutta Suomen voittaessa maaottelussa Norjan oli Järvinen parempi. Göteborgin EM-kilpailuissa Salonen oli 500 metrillä nopein ja Järvinen toinen, ja ensimmäisen päivän jälkeen Suomella oli kaksoisjohto. Lopputuloksissa Norjan Knut Johannesen pudotti Järvisen hopealle ja Salosen pronssille. Neljä päivää myöhemmin Salonen luisteli Valkeakoskella 5 000 metrin kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 8.13,2 mutta joutui ennen MM-kilpailuja korvatulehduksen vuoksi penisilliinikuurille. Oslon Bislettillä käydyissä MM-kilpailuissa Salonen oli ensimmäisenä päivänä 500 metrillä neljäs ajalla 42,9 mutta jäi sairastelun heikentämänä 5 000 metrillä kauas tavoitteestaan. Pistetilanteessa hän oli vielä kolmantena. Toisena päivänä Salonen oli 1 500 metrin nopein ajalla 2.15,8 mutta Järvinen hävisi hänelle vain 0,4 sekuntia. Kilpailut päättäneellä 10 000 metrillä Salonen oli yhdeksäs ja saavutti yhteispisteissä Järvisen takana hopeaa.
Vuoden 1960 alussa Salonen sijoittui Oslon EM-kilpailuissa yhteistuloksissa viidenneksi mutta jäi Davosin MM-kilpailuissa kauas kärjestä. Harjoittelun keventäminen paransi Salosen oloa, ja Squaw Valleyn olympialaisissa hän sijoittui 500 metrillä seitsemänneksi uransa parhaalla ajalla 40,9 ja 1 500 metrillä samoin seitsemänneksi ajalla 2.13,1. Salonen voitti vuonna 1961 viimeisen Suomen-mestaruutensa ja kilpaili MM-kilpailuissa viimeisen kerran Moskovassa 1962 sekä EM-kilpailuissa Oslossa 1964. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän oli 500 metrillä 23:s ajalla 42,2 ja 5 000 metrillä 21:s uransa parhaalla ajalla 8.10,2.
Muuta

Saloselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2008.
Salonen saavutti 1950-luvulla soudun kahdeksikkoluokassa SM-hopeaa Valkeakosken Vesiveikkojen joukkueessa. Uinnissa hän voitti TUL:n piirinmestaruuden.
Aiheesta muualla

Salosen arvokisastartit (Arkistoitu – Internet Archive)
Salosen haastattelu 21.02.2006[vanhentunut linkki]
Ylen Elävä arkisto: Toivo Saloselle luistelun olympiapronssi
Kirjallisuutta

Rinne, Pekka (toim.): Kultaa, kunniaa, kyyneleitä, III osa, s. 578–588.  (Hannus, Matti: Kymmentä vaille kaksi)  Pohjanlahden Kustannus Oy.  ISBN 951-95416-5-9
Järvinen, Lauri: Toivo Salonen. Määritä julkaisija! ISBN 978-951-98854-2-1
Cahiers du cinéma

Cahiers du cinéma [kaje dy sinema] on vaikutusvaltainen ranskalainen elokuva-alan lehti, jonka perustivat vuonna 1951 André Bazin, Jacques Doniol-Valcroze ja Joseph-Marie Lo Duca. Sen taustalla on vanhempi alan lehti Revue du Cinéma, ja mukana oli myös jäseniä kahdesta pariisilaisesta elokuvakerhosta Objectif 49 (muun muassa Robert Bresson, Jean Cocteau ja Alexandre Astruc) ja Ciné-Club du Quartier Latin. Alkujaan toimittajana oli Éric Rohmer (eli Maurice Scherer), ja muita sen kirjoittajia olivat Jacques Rivette, Jean-Luc Godard, Claude Chabrol ja François Truffaut.
Kultakaudellaan lehti vaikutti voimakkaasti ranskalaiseen elokuvamakuun, niin sanotun uuden aallon syntyyn, sekä auteur-teorian leviämiseen. Cahiers du cinéman kirjoit­tajat löysivät muiden kaupal­lisena pitämästä amerikka­laisesta elokuvasta suuria ohjaajaneroja, joita lehti ryhtyi nostamaan: näitä olivat esimerkiksi Alfred Hitchcock ja Howard Hawks.
Aiheesta muualla

Lehden internetsivut
Arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Johannes Paavali I

| Johannes Paavali I |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Albino Luciani
Syntynyt: 17. lokakuuta 1912 Canale d'Agordo, Italian kuningaskunta
Kuollut: 28. syyskuuta 1978 (65 vuotta) Apostolinen palatsi, Vatikaanivaltio
Arvonimi: Hänen pyhyytensä
Paavi
Paavius alkoi:  26. elokuuta 1978
Paavius päättyi:  28. syyskuuta 1978
Edeltäjä:  Paavali VI
Seuraaja:  Johannes Paavali II
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.fondazionepapaluciani.it/it
Albino Luciani vuonna 1932.
Johannes Paavali I (alkuperäinen nimi Albino Luciani, 17. lokakuuta 1912 Forno d' Canale (nyk. Canale d'Agordo), Italian kuningaskunta – 28. syyskuuta 1978 Apostolinen palatsi, Vatikaanivaltio) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi 33 päivän ajan vuonna 1978. Vatikaanin julkaiseman virallisen paaviluettelon mukaan hän oli järjestyksessä 263. paavi.
Nykyään Johannes Paavali I muistetaan lähinnä lyhyestä pontifikaatistaan ja yllättävästä kuolemastaan, joka synnytti kasan salaliittoteorioita. Useiden teorioiden mukaan paavi olisi murhattu. Johannes Paavali I:n paavikausi oli paaviuden historian lyhin sitten vuonna 1605 paavina olleen Leo XI:n.
Johannes Paavali I:stä käytettiin usein nimeä "hymyilevä paavi". Yllättävän ja pikaisen kuolemansa takia hän jäi suuren yleisön muistiin vain inhimillisenä ja ystävällisenä miehenä, mitä hänelle annettu lempinimi kuvastaa. Johannes Paavali I on viimeisin italialaissyntyinen paavi.
Valinta paaviksi > Ennakkotunnelmat

Vuoden 1978 ensimmäisessä konklaavissa Sikstuksen kappeliin kokoontui tuolloin ennätysmäärä kardinaaleja, joita oli 111. Edellinen paavi Paavali VI oli kieltänyt kaikkia yli 80-vuotiaita kardinaaleja osallistumasta paavinvaaliin, joten viisitoista kardinaalia joutui jäämään äänestyksen ulkopuolelle.
Konklaavin tarkoituksena oli valita seuraaja kuolleelle paavi Paavali VI:lle, joka oli johtanut katolista kirkkoa noin viidentoista vuoden ajan. Ennen konklaavia pääkysymys oli tulevan paavin lisäksi myös se, valitsisiko konklaavi poliittisen vai hurskaan miehen piispanistuimelle.
Konservatiivien pääehdokkaana konklaavissa oli Genovan arkkipiispa, kardinaali Giuseppe Siri. Hänen vastaehdokkaikseen ilmaantuivat ensimmäisellä äänestyskierroksella kardinaalit Albino Luciani, Sergio Pignedoli, Sebastiano Baggio ja Franz König. Heistä Luciani tunnettiin seurakuntatyön, hiippakuntahallinnon ja kirkollisen kasvatuksen tuntijana, minkä lisäksi häntä pidettiin myös huumorintajuisena. Kun Lucianilta itseltään kysyttiin hänen mahdollisuuksistaan paaviksi, vastasi hän huumorintajuisesti olevansa paaviehdokkaista "C-listalla".
Valinta paaviksi > Äänestyksen kulku

Ensimmäinen äänestyskierros osoitti, että konservatiivien ehdokas kardinaali Siri johti äänestystä kahdellakymmenelläviidellä äänellä, mutta Lucianin äänisaalis oli vain kahta ääntä pienempi. Muiden ehdokkaiden väliset erot kärkikaksikkoon olivat suurempia, ja kolmantena ollut Sergio Pignedoli sai ääniä kahdeksantoista, Sebastiano Baggio yhdeksän ja Franz König kahdeksan. Toisessa äänestyksessä Albino Luciani siirtyi selvään johtoon keräten taakseen viisikymmentäkolme ääntä. Giuseppe Sirin äänisaalis ei kasvanut toisella kierroksella, vaan putosi yhdellä. Toisella äänestyskerralla jälkeen vaalissa annettiin myös muutama ääni Karol Wojtyłalle, josta tuli vain hiukan yli kuukauden kuluttua uusi paavi Johannes Paavali II.
Luciani valittiin paaviksi 26. elokuuta neljännen äänestyskerran jälkeen. Hän itse totesi valinnan tehneille kardinaaleille:
»Jumala antakoon teille anteeksi sen minkä olette tehneet minulle.»
Lausahduksen syy ei ollut konklaavin kardinaaleille täysin selvä, sillä vielä paavinvaalin aikaan Lucianin terveydentila ei ollut yleisessä tiedossa.
Konklaavin lyhyt kesto yllätti monet. Jo neljännellä äänestyskerralla kardinaalit pääsivät sopuun tulevasta paavista. Luciani oli selvä kompromissiehdokas, mutta vielä ennen konklaavia hänet oli mainittu vaihtoehtona vain siinä tapauksessa, että konklaavi lukkiutuisi eikä minkäänlaista sopua liberaalien ja konservatiivien välillä syntyisi. Toisaalta heti konklaavin jälkeen esimerkiksi kardinaali Basil Hume Westministeristä totesi, ettei hänellä ollut epäilystäkään siitä, etteikö juuri Luciani olisi ollut oikea valinta paaviksi. Kardinaali Hume totesikin Lucianin olleen "Jumalan ehdokas" ("The God's candidate") konklaavissa.
Lucianin valinta oli kuitenkin vähintään pienoinen yllätys monille, eikä häntä ollut ennustettu konklaavin pääehdokkaiden joukkoon. Lontoon The Sunday Times otsikoikin uutisensa tekstillä "Tuntematon paavi" (The Unknown Pope). Paavin tuntemattomuutta maailmalla kommentoi myös Filippiineillä toimiva jesuiittajohtaja, joka totesi: "Emme ole koskaan kuulleet hänestä täällä. Olemme kuitenkin kiitollisia, ettei se [uusi paavi] ollut joku muista [konklaavin ehdokkaista]."
Luciani valitsi itselleen paavilliseksi nimekseen Johannes Paavali I:n. Nimivalinta oli harvinaisuus katolisen kirkon historiassa, sillä yksikään paavi ei ollut ennen häntä ottanut kaksiosaista nimeä. Lisäksi kukaan muu paaveista ei koskaan ollut käyttänyt järjestyslukua I. Nimivalinnallaan Luciani heijasteli tulevaa linjaansa, joka jatkaisi hänen edeltäjiensä Johannes XXIII:n ja Paavali VI:n aloittamaa tietä.
Paavina 33 päivää > Virkaanastujaiset ja vastaanotto maailmalla

Johannes Paavali I astui vaatimattomin seremonioin paavinvirkaansa. Hän oli silloin myös 1900-luvun ainoa paavi, joka asetettiin piispanistuimelle ilman aiemmin tavanomaista paavin kolmikerroksista tiaaraa eli paavinkruunua. Samoin Johannes Paavali I oli ensimmäinen paavi, joka ei puheissaan käyttänyt itsestään monikon ensimmäistä persoonaa, vaan siirtyi "me" -muodosta "minä" -muotoon. Paavin julistus tulevasta ohjelmastaan ei sisältänyt yllätyksiä, ja siinä hän lupasikin jatkaa Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen työtä. Tarkoituksena oli estää kirkolliskokouksen uudistusten jarruttaminen, varmistaa järjestys Paavali VI:n aikana riitautuneessa kirkossa ja edistää kirkkojen välistä yhteyttä. Itseään paavi luonnehti seitsemän minuutin puheessaan seuraavanlaisesti:
»Minulla ei ole paavi Johanneksen sydämen viisautta, eikä paavi Paavalin valmistautumista ja sivistystä. Joka tapauksessa olen nyt heidän paikallaan ja minun täytyy yrittää auttaa kirkkoa. Toivon, että autatte minua rukouksillanne.»
Johannes Paavali I antoi itsestään hyvän ensivaikutelman paavina. Hän sai hyvän vastaanoton Pietarinaukiolle kokoontuneelta ihmisjoukolta, joka käsitti noin 200 000 ihmistä. Häntä kommentoitiin esimerkiksi seuraavasti:
»Kirkkoon ja julkisuuteen on tehnyt vaikutuksen ennen kaikkea se ilmapiiri, jonka on luonut uuden paavin vaatimattomuus, konstailematon hurskaus ja spontaani sydämellisyys, huumori ja tervejärkisyys. Ehkä tärkein asia hänen ensimmäisen viikkonsa aikana on se, että paavi ei ole lukenut hänelle kuuriassa muotoiltuja papereita, vaan on puhunut vapaasti kuulijoittensa kanssa.»
Heti paavin valinnan jälkeen media alkoi ottaa selvää uudesta Rooman piispasta. Paavin veli Edoardo Luciani, eläkkeellä oleva opettaja, kertoi, kuinka Johannes Paavali I oli kasvanut "riuhdonnassa paholaisen ja pyhän veden välillä". Tällä hän viittasi paavin vanhempiin, joista äiti oli ollut harras katolilainen ja isä sosialisti. Median haastatellessa erästä vanhaa 80-vuotiasta miestä paavin entisessä kotikylässä tämä kommentoi Albino Lucianin valintaa paaviksi seuraavasti: "Se on skandaali, tämän paavin tämä valinta. Hän on hyvin hyvä mies, mutta hänen isänsä poltti krusifikseja kaminassaan."
Paavina 33 päivää > Uusi paavi, uusi tilanne kirkossa

Median Vatikaanista tavoittaman kommentaattorin mukaan konklaavin tekemä paavinvalinta oli "kuin todistus kuurialle reputtavalla arvosanalla". Kardinaalikollegio oli konklaavissa hylännyt kuurian ehdokkaan ja valinnut uudeksi paaviksi hiippakuntapiispan.
Henkilönä Johannes Paavali I tunsi hyvin kirkollisen kasvatuksen. Hän ei pitänyt kirkollisesta koreilusta, minkä vuoksi hänen virkaanastujaisseremoniansa oli poikkeuksellisen vaatimaton. Paavinkruunua ei käytetty, ja paavi itse liikkui jalan seremonian aikana. Paavillisista tunnuksista hänen virkaanastujaisissaan käytettiin palliumia, valkoista nauhaa, joka symboloi paavin asemaa "lännen patriarkkana."
Pontifikaatin alkuhetkillä selvä linja paavilliselle politiikalle ei ollut vielä täysin selvillä. Eräs belgialainen kardinaali kiteyttikin ihmisten ajatuksia todetessaan: "Ihmiset tulevat kysymään 'Onko hän Johannes vai onko hän Paavali?' Hän tulee omalla tavallaan olemaan molempia. Hänen tapansa ovat enemmän Johannesta, mutta silti se on kuin sekoittaisi happea ja vetyä – saat aikaan vettä, kaksi erilaista elementtiä tuottavat kolmatta."
Paavina 33 päivää > Teoriat uudistuksista

Johannes Paavali I ei ehtinyt toteuttaa lyhyen paavikautensa aikana merkittäviä uudistuksia kirkossa. Myöskään hänen suunnitelmansa kirkon johtamiseksi eivät ole kunnolla tiedossa, ja luotettavin lähde hänen suunnitellulle linjalleen on paavin virkaanastujaispuhe. Monet tutkijat ja salaliittoteoreetikot ovat lähteiden vähyydestä huolimatta pohtineet, millainen Johannes Paavali I:n linja olisi ollut ilman äkillistä kuolemaa.
Yksi tunnetuimmista Johannes Paavali I:tä käsittelevistä salaliittoteorioista esitetään David Yallopin kirjassa In God's Name. Kyseinen kirja nousi maailmalla bestselleriksi ja tuli erittäin tunnetuksi, mutta se ei ole saavuttanut tutkijoiden yleistä hyväksyntää. Lisäksi kirja on kirjoitettu pikemminkin romaanin kuin tieteellisen tutkimuksen muotoon. Kirjassaan Yallop esimerkiksi esittää, että Johannes Paavali I:n oli tarkoitus suostua hyväksymään ehkäisyvälineiden käyttö Amerikan Vatikaanissa vierailevalle delegaatiolle pitämässään puheessa. Muun muassa uskonnollisen Crisis Magazine -lehden mukaan Yallopin väitteet ovat "yksinkertaisesti naurettavia".
Yallop väittää myös, että paavi aikoi puuttua Vatikaanin pankin sisäisiin väärinkäytöksiin. Tähän on vastattu vasta-argumenttina, että vain päälle kuukauden pontifikaattinsa aikana Johannes Paavali I:llä ei olisi voinut olla mitään mahdollisuutta tutustua Vatikaanin pankin monimutkaiseen ja labyrinttimaiseen pankkijärjestelmään ja sen toimintamalleihin. Lisäksi on huomautettu, että ainakin paavin virallisen elämäkerran kirjoittajan Guilio Nicolinin mukaan Johannes Paavali I oli hidas tekemään päätöksiä, eikä siten kuulosta todennäköiseltä, että hän olisi ryhtynyt heti paavikautensa alussa tekemään radikaaleja uudistuksia.