stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malla

Malla voi tarkoittaa seuraavia:
Malla, naisen etunimi
Malla, antiikin aikainen kaupunki Kreetalla
Mallan luonnonpuisto, luonnonsuojelualue Käsivarren Lapissa Kilpisjärven pohjoispuolella
Mallatunturit, kaksi tunturihuippua Kilpisjärven rannalla
Mallan kartano, kartano Viru-Nigulan kunnassa Virossa
Malla, Malla Malmivaaran albumi vuodelta 2021
Malla, sukunimenä:
Ramón Malla Call (1922–2014), espanjalainen katolinen piispa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Malla”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Makkarapuu

| Makkarapuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Bignoniakasvit Bignoniaceae
Suku::  Makkarapuut Kigelia
Laji::  africana
Kaksiosainen nimi
 Kigelia africana  (Lam.) Benth. 
Katso myös
   Makkarapuu Wikispeciesissä   Makkarapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Makkarapuu (Kigelia africana) on afrikkalainen puu, joka on sukunsa ainoa laji. Se on saanut nimensä makkaranmuotoisista hedelmistään.
Makkarapuu kasvaa jopa 20 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat punaiset, suuret ja suppilonmuotoiset. Linnut, apinat ja hyönteiset nauttivat kukkien runsaasta medestä. Hedelmä voi painaa 9 kiloa. Malawissa tehdään olutta makkarapuun paahdetuista hedelmistä.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1964

Vuoden 1964 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 12. ja 13. syyskuuta.
Lisätietoa:

lajeissa pisteet: 7,5,4,3,2,1; viestissä pisteet 5,2
maksaneita katsojia oli 1. päivänä 47742 ja 2. päivänä "täysi katsomo"
Kilpailun jury pohti 100 m:n juoksussa pikajuoksioiden maaliintulojärjestystä pitkään epätarkoista maalikamerakuvista. Juryn päätöksellä 2-1 Suomen epäilyttävä kolmoisvoitto säilyi. Norjan Möst ja Suomen Tulikoura äänestivät puolesta ja Ruotsin Carlius vastaan. Seuraavana päivänä ennen kilpailuja asia käsiteltiin Ruotsin joukkueen pyynnöstä uudestaan. Suomen joukkue suostui tähän reilun pelin henkessä. Jury oli saanut eilistä tarkempia maaliintulokuvia haltuunsa, joista oli todettavissa Suomen kolmoisvoiton kutistuminen Suomen urheiluliiton ja Ruotsin urheiluliiton yhteisymmärryksessä esitetyn kaltaiseksi.
kuulantyönnössä Yrjölän toiseksi paras työntö oli 17,34 m ja Axelssonin 17,15 m vastaavasti
Rainer Stenius hyppäsi pituushypyssä maaottelun ulkopuolisena kilpailijana 767 cm
Tasavallan presidentin "Taistelijan Maljan" sai Jorma Kinnunen ja Sven-Olof Larsson
Lähteet:

Helsingin Sanomat 13.9. ja 14.9. v. 1964
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1969

Vuoden 1969 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Tukholmassa Tukholman Olympiastadionilla 6. ja 7. syyskuuta.
Lisätietoa:

lajeissa pisteet: 7,5,4,3,2,1; viestissä pisteet 5,2
maksaneita katsojia oli 1. päivänä 46419 ja 2. päivänä 48266
Kuulan työnnössä Yrjölän voittotulos oli uusi Suomen ennätys. Simola työnsi ennen Yrjölää yli vanhan Suomen ennätyksen.
kolmiloikassa Pousi jäi ilman tulosta
400 m:n aitajuoksussa Ruotsin Vistam reväytti jalkansa ensimmäisellä aidalla
Keihäänheitossa muodostui kina kumimaton käytöstä pehmeän hiilimurskaisen heittopaikan heittoalustana. Kumimaton käyttämisestä oli jo sovittu ennen kilpailua, mutta heittopaikan järjestäjille jäi päätösvalta kumimaton ottamisesta käyttöön. He saivat tukea päätökselleen juryn unkarilaisen jäsenen, Joszef Sir, osalta. Kumimatto jäi heittopaikan viereen rullalle koko kilpailun ajaksi. Suomen Jorma Kinnunen kärsi entinen pehmeästä heittopaikasta ja saikin vain yhden mitatun heiton suoritettua. Kinnusen kunnossa ei liene ollut puutetta, koska hän heitti 18.6. 1969 Ratinan Stadionilla Tampereella uuden keihäänheiton maailmanennätyksen 92,70 m. Tämä oli Suomelle 16 keihään maailmanennätys ajanjaksolla 1907-1969.
Lähteet:

Helsingin Sanomat 7.9. ja 8.9. v. 1969
Maria Suominen

Maria Suominen (s. 21. kesäkuuta 1995) on suomalainen pesäpalloilija. Suominen edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Porin Pesäkarhuja Suominen on saavuttanut urallaan yhden SM-kullan vuonna 2021, kaksi SM-hopeata vuosina 2017 ja 2019 sekä neljä SM-pronssia vuosina 2014, 2016, 2018 ja 2020. Suominen on 3. syyskuuta 2020 mennessä pelannut urallaan 153 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kuusi kunnaria ja 34 tavallista juoksua, tuonut 80 juoksua ja kerännyt 414 kärkilyöntiä. Suominen on pelannut urallaan 63 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt 11 tavallista juoksua, tuonut 20 juoksua ja kerännyt 123 kärkilyöntiä.
Tallinnan Suuren killan rakennus

| Tallinnan Suuren killan rakennus |
| --- | --- |
 220px
Osoite:  Pikk tn 17
Sijainti:  Tallinna, Viro
Koordinaatit:  59°26′18″N, 24°44′42″E
Rakennustyyppi:  kiltarakennus
Valmistumisvuosi:  1410
Rakennuttaja:  Suuri kilta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tallinnan Suuren killan rakennus on vuonna 1410 Pikk-kadun varrelle valmistunut Tallinnan Suuren killan kiltarakennus, joka toimii nykyisin Viron historiallisen museon tilana.
Historia

Tallinnan Suuri kilta oli alun perin kauppiaiden kilta eli saksalaisten kauppiaiden ammattikunnan korporaatio. Suuresta killasta tuli Tallinnan merkittävin kilta 1300-luvun puolivälillä. Sen jäsenistä valittiin esimerkiksi Tallinnan kaupungin raatiherrat. Suuren killan goottilainen kiltarakennus valmistui Tallinnan pääväylän Pikk-kadun varrelle vuonna 1410. Suuri kilta oli huomattavan varakas, mutta kiltatalon rakennuttaminen oli silti kallista. Rakennustöiden rahoittamiseksi kilta lainasi rahaa Pühavaimun kirkolta. Valmis kiltarakennus oli kirkollisia rakennuksia lukuun ottamatta keskiaikaisen Tallinnan suurin rakennus heti Tallinnan raatihuoneen jälkeen. Rakennuksen tiloissa järjestettiin esimerkiksi killan jäsenten juhlatilaisuuksia, teatteriesityksiä ja tuomioistuimen kokouksia. Vuodesta 1872 rakennusta käytti myös pörssiyhdistys. Vuonna 1896 rakennuksessa järjestettiin Viron ensimmäinen elokuvaesitys. Suuren killan toiminta päättyi vuonna 1920. Vuodesta 1952 lähtien rakennuksessa on toiminut Viron historiallinen museo ja sen Viron historiaa käsittelevät näyttelyt.
Rakennus

Kiltarakennuksen päätykolmiolla on korkeutta 20 metriä. Päätykolmiota koristaa Suuren killan vaakuna eli valkoinen risti punaisella pohjalla. Vaakuna on myös Tallinnan kaupungin pieni vaakuna. Rakennuksen suuren salin pituus on 26,5 metriä ja leveys 13,8 metriä. Rakennuksen julkisivulla on pronssilla koristellut tammiset ovet. Rakennuksen sivulla kulkee Pörssikäytävä eli Börsi käik.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tallinnan Suuren killan rakennus Wikimedia Commonsissa
Tallinna Suurgildi hoone ja Börsi käik, 15.-19.saj. Kultuurimälestiste register. Muinsuskaitseamet. (viroksi)
Viron historiallisen museon kotisivut
Kiltarakennuksen ovi.
Rakennuksen sisätiloja.
Suomen Maanviljelijäin Kauppa

SMK:n pääkonttori Hämeenkatu 7:ssä Tampereella 1940-luvulla.
SMK:n varastoaluetta Helsingissä nykyisen Malmintorin kauppakeskuksen paikalla, kuvattu vuonna 1970 Kirkonkyläntien sillalta pohjoiseen.
Suomen Maanviljelijäin Kauppa Osakeyhtiö (SMK) oli 1900-luvun taitteessa perustettu suomalainen maatalousalan kauppa- ja teollisuusyritys, joka 1980-luvun puolivälissä muuttui kehitysyhtiöksi nimeltä Finvest Oy. SMK:n kanssa kilpailevia valtakunnallisia yrityksiä olivat Hankkija, Labor, Maantuote ja Mylly Oy ja Maanviljelyskauppa sekä kaupan keskusliikkeiden Keskon, SOK:n ja OTK:n maatalousosastot.
Historiaa

Yrityksen perusti vuonna 1897 Gustaf Wilhelm Osonen Tampereelle nimellä Hämeen Maanviljelijäin Kauppa, kunnes nimi vaihdettiin valtakunnalliseksi laajentunutta toimintaa kuvaavaksi vuonna 1925. 1930-luvun taitteessa yritykseen fuusioitiin P. Sidorow Suomalainen Kalustokauppa. Yritys aloitti kauppaliikkeenä, mutta eteni teollisuuteen perustamalla viljamyllyn Hämeenlinnaan 1933, Poriin 1938, Mikkeliin 1939 ja Kuopioon 1943, sitten leipätehtaan Kuopioon 1944 ja myllyn Järvenpäähän 1949. 1950-luvun alussa SMK:lla oli myös rehusekoittamot Helsingin Malmilla ja Järvenpäässä, traktori- ja autokorjaamot Tampereella, Malmilla ja Kuopiossa sekä radiokorjaamo ja sähkötyöpaja Tampereella. Yrityksellä oli tuolloin koneosasto, auto- ja traktoriosasto, saha- ja myllykoneosasto, meijerilaiteosasto, rehu- ja lannoiteosasto, siemenosasto, puutarhaosasto, viljaosasto ja sähköosasto.
1930-luvulla SMK:n pääomistajia olivat Lohjan Kalkkitehdas Oy ja Paraisten Kalkkivuori Oy, kunnes vuonna 1940 SMK:n osti Rosenlew. Vuonna 1943 valmistui uusi pääkonttori SMK:n talo Tampereen Hämeenkatu 7:ään, talvisodan pommituksissa tuhoutuneen entisen paikalle. Läpi 1950-luvun SMK:n henkilöstömäärä oli noin 800.
Osuuskaupparyhmä SOK osti kolmanneksen SMK:n osakkeista 1968 riitaannuttuaan siihenastisen yhteistyökumppaninsa Hankkijan kanssa, ja lisää vuosina 1970 ja 1972 niin, että ostojen ja vuonna 1970 järjestetyn osakeannin jälkeen SOK jäsenosuuskauppoineen omisti SMK:n 90-prosenttisesti. 1970-luvun mittaan SOK siirsi SMK:n liiketoimintaa pala palalta itselleen niin, että SMK:lle jäi lopulta vain pientä vaihtotraktorien kauppaa ja kunnostusta.
Johtohenkilöitä

SMK:n ensimmäinen toimitusjohtaja oli Riku Fagersten. Vuodesta 1925 vuoteen 1953 SMK:n toimitusjohtajana oli kauppaneuvos Werner Oesch. Hallitusta johti yhtiön perustamisesta kuolemaansa 1941 asti kunnallisneuvos Otto Thuneberg. Oeschin jälkeen toimitusjohtajaksi tuli Ilmari Säntti, ja vuosina 1964–1970 toimitusjohtajana toimi Jaakko Meurman.
Finvest Oy

Loppuvuodesta 1984 SOK myi SMK-osakkeensa usealle suuryritykselle, jotka muodostivat SMK:sta kehitysyhtiö Finvestin. Vuonna 1990 sen isoksi omistajaksi tuli Kai Mäkelän Nobiscum Oy ja 1992 edelleen Kalle Isokallion Oy Deltaboni Ab. Vuonna 1995 Ehrnroothit ja Kari Stadigh ostivat enemmistön Finvestistä ja liittivät siihen omistamansa Jaakko Pöyry -yhtiön. Finvest pilkottiin osiin ja lopetettiin vuonna 2000.
Maria Strøm Nakstad

Maria Strøm Nakstad (s. 17. joulukuuta 1991) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edusti aktiiviurallaan Byåsen Skiklubia.
Maastohiihdon maailmancupissa Nakstad kilpaili ensimmäisen kerran Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2014 päästen heti maailmancupin pisteille oltuaan 21:s. Toisen kerran hän saavutti saman sijoituksen Lillehammerin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa joulukuussa 2015. Parhaimmillaan hän sijoittui 15:nneksi Nové Měston 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2016. Nakstad lopetti uransa kauden päätteeksi.
Suomen Ammattijärjestö (1960)

Suomen Ammattijärjestö (SAJ) oli vuosina 1960–1972 toiminut SAK:sta eronneiden ammattiliittojen muodostama keskusjärjestö, jota johtivat leskisläiset sosiaalidemokraatit.
SAK:n ja SDP:n hajaannus

SAJ:n syntyyn vaikuttaneet ristiriidat saivat alkunsa 1950-luvun puolivälissä SDP:n skogilaisten ja leskisläisten välisistä kiistoista. Vuoden 1956 yleislakko pahensi tilannetta, sillä osa sosiaalidemokraateista vastusti sitä. Vuoden 1957 puoluekokouksessa puolue hajosi kahteen siipeen, mikä käynnisti hajaannuksen myös ay-liikkeessä, koska leskisläisten mielestä skogilaiset yhdessä kommunistien kanssa hallitsivat silloista SAK:ta. Hajaannukseen vaikutti myös monien liittojen tyytymättömyys SAK:n tiukkaan ohjailuun 1950-luvulla hinta- ja palkkasäännöstelyn ollessa voimassa. Vuoden 1951 edustajakokouksessa SAK:n valtaa jäsenliittoihin nähden kasvatettiin ja jäsenjärjestöjä kiellettiin lakkoilemasta ilman keskusliiton lupaa. Toinen hajaannukseen johtanut tekijä oli henkilöiden välinen kilpailu johtopaikoista ja vallasta.
1957 SAK:sta lähtivät auto-, meri- ja sähkömiesten ja kirjaltajien liitot. Nämä liitot sekä SAK:n liittojen rinnalle perustetut uudet liitot muodostivat kattojärjestökseen Ammattiliittojen yhteisjärjestön (AYJ) 1959. SAK:ta johtanut Eero Antikainen siirtyi Lomaliiton johtoon vuoden 1959 alussa. Hänen tilalleen puheenjohtajaksi tuli KTV:n puheenjohtaja Reino Heinonen, joka yritti sovitella liittojen välisiä kiistoja mutta epäonnistui ja joutui eroamaan keväällä 1960. SAK:n vt. johtajaksi nousi kesäkuussa 1960 Paperiliiton entinen puheenjohtaja Vihtori Rantanen ja puheenjohtajan tehtävä julistettiin yleiseen hakuun. SAK:n toimistossa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi niin sanottu sihteerijuntta – johon kuuluivat muun muassa pääsihteeri Jaakko Rantanen, järjestösihteeri Olavi Järvelä ja lakimies Mikko Laaksonen – sai kesällä lähtöpassit SAK:sta.
Poliittinen jakautuminen oli nyt tapahtunut: SAK jäi skogilaisten ja kommunistien hallintaan ja leskisläiset sosiaalidemokraatit perustivat sihteerijuntan johdolla kilpailevan keskusliiton marraskuussa 1960. Kuukautta ennen SAJ:n perustamista alkoi ilmestyä sen samanniminen viikkolehti vastapainona SAK:n Palkkatyöläiselle. Yksittäisistä liitoista Liikeliitto ja KTV jäivät kummankin keskusjärjestön ulkopuolelle.
Toiminta

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Jäsenmäärä
| vuosi | liitot | henkilöt |  |
| 1961 | 14 | 60 343 |  |
| 1962 | 14 | 64 872 |  |
| 1963 | 17 | 96 510 |  |
| 1964 | 17 | 103 176 |  |
| 1965 | 18 | 105 445 |  |
| 1966 | 18 | 107 412 |  |
| 1967 | 17 | 106 744 |  |
| 1968 | 17 | 95 166 |  |
SAK menetti SAJ:lle 12 jäsenliittoa vuosina 1960–1962 ja jäljelle jääneet liitot menettivät jäseniä SAJ:hin kuuluneille rinnakkaisliitoille. Kuitenkin vain osa eronneista liitoista liittyi SAJ:n jäseniksi ja SAK säilytti asemansa maan suurimpana ammatillisena keskusjärjestönä. Vuonna 1966 SAK:ssa oli 25 jäsenliittoa ja 260 000 jäsentä, SAJ:ssä 18 liittoa ja 107 000 jäsentä. Keskusjärjestöjen ulkopuolelle jääneissä kolmessa liitossa oli tuolloin 94 000 jäsentä.
Eheytysneuvottelut

Ensimmäiset yritykset sekä SDP:n että ay-liikkeen eheyttämiseksi alkoivat syksyllä 1964. Silloin sosiaalipolitiikan professori Heikki Wariksen johdolla alkoi kokoontua 18 ay-johtajan ryhmä, joka noin sadan istuntokerran jälkeen sai valmiiksi eheytyssäännöt vuoden 1965 lopulla. SAJ:n hallituksen enemmistö paheksui sitä että SAJ:n puheenjohtaja Veikko Oksanen oli osallistunut neuvotteluihin. Oksanen erosi puheenjohtajan paikalta ja hänen tilalleen valittiin SAJ:n pääsihteeri Jaakko Rantanen. Eheytystä ajettiin liittotasolla, koska keskusjärjestöjen johtotasolla kontaktit olivat mahdottomia luottamuspulan takia. Wariksen johtamiin keskusteluihin osallistuneet ammattiyhdistysjohtajat antoivat maaliskuussa 1966 julkilausuman, jossa vaadittiin voimien kokoamista, esitettiin eheytymiselle periaatteellinen pohja ja sääntöluonnos Suomen ammattiyhdistysliikkeen yhteiselle keskusjärjestölle.
Wariksen komitean eheytyspaperin kanssa mentiin SAK:n 9. edustajakokoukseen kesäkuussa 1966. Tässä kokouksessa SDP:n Väinö Leskisen ja SKP:n puheenjohtajan Aarne Saarisen johtama ryhmittymä syrjäytti yhdistymisen esteenä pidetyn puheenjohtaja Vihtori Rantasen ja TPSL:n SAK:n johtoelimistä ja tilalle SAK:n johtoon nousivat SDP:n Niilo Hämäläinen ja kommunistien Arvo Hautala. Varsinaiset eheytysneuvottelut alkoivat SAK:n edustajakokouksen jälkeen. Lokakuussa 1967 syntyi niin sanottu Tyrvännön sopimus, jossa SAK, SAJ ja niiden ulkopuoliset liitot hyväksyivät tavoitteeksi uuden ja yhtenäisen keskusjärjestön. SAJ:n toiveiden mukaisesti eheytys jätettiin sopimuksessa kuitenkin vain keskusjärjestötasolle ja rinnakkaisliittojen yhdistäminen lykättiin edemmäs tulevaisuuteen.
Pian Tyrvännön sopimuksen jälkeen eheytymisprosessi kuitenkin pysähtyi kun SAJ:n tutkimussihteeri Niilo Koljonen paljasti, että SAJ oli saanut rahoitusta Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIAlta. CIA-jupakka heikensi SAJ:n asemaa ja Suomen Kirjatyöntekijäin Liitto erosi sen vuoksi.
Uusi SAK

17.–18. kesäkuuta 1969 pidettiin SAK:n ylimääräinen edustajakokous, jossa syntyi 34 liiton Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö, jonka puheenjohtajaksi tuli Niilo Hämäläinen. Eheytyskokoukseen osallistui 222 SAK:n liittojen, 27 SAJ:n liittojen ja 90 keskusjärjestöjen ulkopuolisten liittojen (muun muassa KTV, valtion VY ja Liiketyöntekijät) valtuutettua. Keskusjärjestö SAJ ei osallistunut kokoukseen lainkaan. Lokakuussa 1969 tehdyllä SAK-SAJ -sopimuksella SAJ:n 12 jäsenliittoa siirtyi uuteen keskusjärjestöön ja SAJ:n toiminta päättyi.
Kesäkuun eheytyskokouksessa sovittiin myös jäsenliittojen yhdistämisestä teollisuusliittoperiaatteella niin, että kullekin toimialalle tuli vain yksi elinkelpoinen liitto, jonka rungon muodosti alan suurin järjestö. SAJ ei keskusjärjestönä osallistunut eheytyskokoukseen juuri tämän yhdistämisohjelman takia - SAJ olisi halunnut, että vain keskusjärjestöt yhdistetään ja että yhdistäminen tapahtuu vapaaehtoiselta pohjalta.
Yhdistämisellä jäsenliittojen määrä putosi 46:sta 24:ään. Yhdistyneet liitot muodostettiin yleensä SAK:n jäsenliittojen pohjalta, poikkeuksena olivat SAJ:läiset AKT ja Sähköliitto. Eheytys saatiin pääosin valmiiksi tammikuuhun 1970 mennessä; poikkeuksen muodostivat puuala, jolla jäsenmäärältään lähes tasavahvat SAK:lainen Puutyöväenliitto ja SAJ:läinen Suomen puunjalostusteollisuuden työntekijäliitto neuvottelivat yhdistymisestä syksyyn 1973 saakka, sekä kumi- ja nahka-ala jolla liittojen eheytys saatiin tehtyä vasta 1974.
Eheytyminen merkitsi myös jäsenliittojen vallan kasvua verrattuna uuteen keskusjärjestöön. Lakon aloittamisesta tai sopimuksen irtisanomisesta riitti jatkossa pelkkä jäsenliiton ilmoitus keskusjärjestölle eikä keskusjärjestön lupaa tarvittu enää lakon aloittamiseen. SAK:n sääntöihin tuli myös maininta että järjestö on puolueista riippumaton.
SAJ poistettiin yhdistysrekisteristä 1972 mutta sen omaisuutta kanavoitiin sitä ennen erilaisille säätiöille.
Jäsenliitot

| --- | --- |
 Suomen Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto  Suomen Jalometallityöntekijäin Liitto  Ilmakuljetusalan Ammattiliitto  Järjestötoimitsijain Liitto (–1972)  Suomen Kaivostyöväen Liitto  Kutoma- ja Neuletyöväen Liitto  Suomen Kirjatyöntekijäin Liitto  Suomen Merimies-Unioni  Nahka- ja kumialojen ammattiliitto (–1972)  Suomen Paperikoneenhoitajien Liitto :  Suomen Puunjalostusteollisuustyöntekijäin Liitto  Rautatieläisten Ammattiyhdistysten Liitto  Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto (–1972)  Sähköalantyöntekijäin Liitto  Teräs-, kaivos- ja konepajatyöväen ammattiliitto (–1972)  Teollisuuden Korjaamo- ja Voimalaitostyöväen Liitto (–1972) aiemmin Korjaamotyöväen ammattiliitto  Tiemiesten Liitto  Suomen Vaatetustyöläisten Liitto (–1972)  Yleis- ja Erikoisalojen Liitto
Suomen ralli 2021

|  Suomen ralli 2021 |
| --- | --- |
 10. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 2021. 
Ajankohta:  1.–3. lokakuuta 2021
Sijainti:  Jyväskylä, Suomi
Pituus:  19 erikoiskoetta, 287,11 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Elfyn Evans  Scott Martin  (Toyota Gazoo Racing)
Toinen:   Ott Tänak  Martin Järveoja  (Hyundai Motorsport)
Kolmas:   Craig Breen  Paul Nagle  (Hyundai Motorsport)
Elfyn Evans Vesalan testierikoiskokeella
Suomen ralli 2021 (virallisesti 70. Secto Rally Finland) oli rallin MM-sarjan kauden 2021 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 1.–3. lokakuuta 2021. Kilpailussa oli 19 erikoiskoetta. Kilpailu ajettiin poikkeuksellisesti vasta lokakuussa koronaviruspandemiarajoitteiden vuoksi.
Reitti

Rallissa oli nyt vain 19 erikoiskoetta. Niiden yhteispituus oli 287,11 km.  Kilpailu oli tiivistetty kolmeen päivään, koska se ei ollut lomakauden aikana. Syksyisemmän ajankohdan myötä iltojen viimeiset erikoiskokeet ajettiin pimeässä, ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1994.
Testierikoiskoe ajettiin nyt torstaiaamun sijasta päivää myöhemmin, kun taas itse ralli alkoi torstai-illan sijasta perjantai-iltapäivänä Harjun kaupunkierikoiskokeella ja sitä seuranneilla viidellä metsäerikoiskokeella.
Arvajan erikoiskoetta ei oltu ajettu sitten vuoden 1987, mutta sen tiestöä oli ajettu Hassin ja Ouninpohjan erikoiskokeella 90-luvun alussa sekä myöhempinä vuosikymmeniä tehdastallien testeissä.
Ässämäki, Oittila ja Päijälä ajettiin nyt eri suuntaan kuin aiemmin. Sahloinen - Moksi ajettiin myös eri suuntaan kuin 2019, mutta alkuosassa oli teitä 90-luvun Sahloisista ja Surkeesta sekä vuoden 2010 Surkeesta.
Rallin tapahtumia

Kalle Rovanperä keskeytti ulosajoon Patajoen erikoiskokeella lauantaina. Auton jäähdytin vaurioitui osumassa hiekkakasaan.
Tulokset

| Merkintä | Luokka |
| --- | --- |
WRC: Rallin MM-sarjaan osallistuja, oikeutettu valmistajien pisteisiin.
WRC: Osallistuja MM-sarjaan, ei valmistajan pisteille.
WRC2: Rekisteröitynyt osallistuja WRC-2 -mestaruuteen
WRC3: Rekisteröitynyt osallistuja WRC-3 -mestaruuteen

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Luokka | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Elfyn Evans |  Scott Martin | Toyota Yaris WRC | 2:24.04,6 |  | WRC | 25+5 |
| 2. |  Ott Tänak |  Martin Järveoja | Hyundai i20 Coupe WRC | 2:24.11,4 | +6,8 | WRC | 18+4 |
| 3. |  Craig Breen |  Paul Nagle | Hyundai i20 Coupe WRC | 2:25.25,3 | +1.20,7 | WRC | 15+1 |
| 4. |  Esapekka Lappi |  Janne Ferm | Toyota Yaris WRC | 2:25.42,2 | +1.37,6 | WRC | 12+3 |
| 5. |  Sebastien Ogier |  Julien Ingrassia | Toyota Yaris WRC | 2:26.22,6 | +2.18,0 | WRC | 10 |
| 6. |  Gus Greensmith |  Chris Patterson | Ford Fiesta WRC | 2:27.13,6 | +3.09,0 | WRC | 8 |
| 7. |  Adrien Fourmaux |  Alexandre Coria | Ford Fiesta WRC | 2:28.01,6 | +3.57,0 | WRC | 6 |
| 8. |  Teemu Suninen |  Mikko Markkula | Volkswagen Polo GTI R5 | 2:33.43,6 | +9.39,0 | WRC2 | 4 |
| 9. |  Mads Østberg |  Torstein Eriksen | Citroen C3 Rally2 | 2:34.36,2 | +10.31,6 | WRC2 | 2 |
| 10. |  Emil Lindholm |  Reeta Hämäläinen | Škoda Fabia Rally2 evo | 2:35.36,7 | +11.32,1 | WRC3 | 1 |
Lähde:
WRC2:n voitti Teemu Suninen.
WRC3:n voitti Emil Lindholm.
Tulokset > Power Stage -sijoitukset

| Sija | Kuljettaja | Aika | Luokka | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Elfyn Evans | 5.18,9 | WRC | 5 |
| 2. |  Ott Tänak | +1,7 | WRC | 4 |
| 3. |  Esapekka Lappi | +2,9 | WRC | 3 |
| 4. |  Takamoto Katsuta | +5,7 | WRC | 2 |
| 5. |  Craig Breen | +6,7 | WRC | 1 |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 2021
Monte Carlo
Arctic Rally
Kroatia
Portugali
Sardinia
Kenia
Viro
Belgia
Kreikka
Suomi
Monza
Rallin maailmanmestaruussarjan Suomen rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:   1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:   2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:   2020  2021  2022  2023  2024
Manga Café

Manga Café on Helsingin Kaisaniemessä sijaitseva mangakahvila.  Kahvila avattiin huhtikuussa 2009.
Kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallin on palkinnut kahvilayrittäjä Milla Sainion, koska hän "on tuonut japanilaisen kulttuurin lähelle suomalaisia sekä edesauttanut nuorisokulttuurin etenemistä ja kasvua".
Aiheesta muualla

Manga Cafén kotisivut