stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hollannin Grand Prix 2021
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 33 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda | 72 | 1:30.05,395 | 1 | 25 |
| 2. | 44 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 72 | +20,932 | 2 | 18+1 |
| 3. | 77 |  Valtteri Bottas | Mercedes | 72 | +56,460 | 3 | 15 |
| 4. | 10 |  Pierre Gasly | AlphaTauri-Honda | 71 | +1 kierros | 4 | 12 |
| 5. | 16 |  Charles Leclerc | Ferrari | 71 | +1 kierros | 5 | 10 |
| 6. | 14 |  Fernando Alonso | Alpine-Renault | 71 | +1 kierros | 9 | 8 |
| 7. | 55 |  Carlos Sainz | Ferrari | 71 | +1 kierros | 6 | 6 |
| 8. | 11 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda | 71 | +1 kierros | Varikko | 4 |
| 9. | 31 |  Esteban Ocon | Alpine-Renault | 71 | +1 kierros | 8 | 2 |
| 10. | 4 |  Lando Norris | McLaren-Mercedes | 71 | +1 kierros | 13 | 1 |
| 11. | 3 |  Daniel Ricciardo | McLaren-Mercedes | 71 | +1 kierros | 10 |  |
| 12. | 18 |  Lance Stroll | Aston Martin-Mercedes | 70 | +2 kierrosta | 12 |  |
| 13. | 5 |  Sebastian Vettel | Aston Martin-Mercedes | 70 | +2 kierrosta | 15 |  |
| 14. | 99 |  Antonio Giovinazzi | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 70 | +2 kierrosta | 7 |  |
| 15. | 88 |  Robert Kubica | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 70 | +2 kierrosta | 16 |  |
| 16. | 6 |  Nicholas Latifi | Williams-Mercedes | 70 | +2 kierrosta | Varikko |  |
| 17.† | 63 |  George Russell | Williams-Mercedes | 69 | Vaihdelaatikko | 11 |  |
| 18. | 47 |  Mick Schumacher | Haas-Ferrari | 69 | +3 kierrosta | 17 |  |
| Kesk. | 22 |  Yuki Tsunoda | AlphaTauri-Honda | 48 | Voimayksikkö | 14 |  |
| Kesk. | 9 |  Nikita Mazepin | Haas-Ferrari | 41 | Hydrauliikka | 18 |  |
Nopein kierros: Lewis Hamilton (Mercedes) 1.11,097 (kierroksella 72).
Lähteet:
George Russell keskeytti mutta ajoi yli 90 % kilpailupituudesta ja sai tuloksen.
Tulokset > Sijoitukset kilpailun jälkeen

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.
Muuta

Kimi Räikkönen ilmoitti ennen osakilpailuviikonlopun alkua lopettavansa F1-uransa kauden 2021 jälkeen.
Räikkönen korvattiin kesken osakilpailuviikonlopun testi- ja varakuljettaja Robert Kubicalla Räikkösen antaman positiivisen koronavirustestituloksen vuoksi.
Osakilpailun aikana huolta herätti radan ahdas varikkosuora, mikä olisi tukossa erityisesti turva-auton aiheuttamien poikkeustilanteiden aikana.
Hollannin osakilpailua seuraamaan tulleita katsojia pyydettiin kuljettajien toimesta vähentämään savumerkkisoihtujen polttamista niiden aiheuttamien näkyvyyttä heikentävien vaaratilanteiden vuoksi.
Françoise Pagis

Françoise Pagis (avioliitossa Railleau; 14. lokakuuta 1732 Gouis, Maine-et-Loire, Ranska – 1. helmikuuta 1794 Avrillé, Maine-et-Loire, Ranska) oli ranskalainen maallikkonainen Ranskan Angersin hiippakunnasta ja yksi Anjoun marttyyreistä Ranskan vallankumouksessa. Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 9. kesäkuuta 1983 ja autuaaksi 19. helmikuuta 1984 ja hänen muistopäiväänsä vietetään 2. tammikuuta yhtenä Anjoun marttyreistä tai 1. helmikuuta.
G. Stanley Hall

| G>  Stanley Hall |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. helmikuuta 1844 Ashfield, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 24. huhtikuuta 1924 (80 vuotta) Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  William James
Oppilaat:  Lewis Terman
   
 Nimikirjoitus
Granville Stanley Hall (1. helmikuuta 1844 Ashfield, Massachusetts, Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 1924 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hall oli Yhdysvaltojen ensimmäinen psykologian alan tohtorin tutkinnon suorittanut ja ensimmäinen psykologian professori. Häntä pidetään yhtenä lapsipsykologian ja kasvatuspsykologian perustajista.
Elämä ja ura

Hall syntyi vanhempiensa maatilalla. Hänen isänsä Granville Bascom Hall toimi Massachusettsin osavaltion eduskunnan jäsenenä, ja hänen äitinsä Abigail Beals oli opettaja. Hall valmistui Williams Collegesta vuonna 1867 ja suoritti teologian opintoja Union Theological Seminaryssa tavoitteenaan papinvirka. Vuosina 1872–1876 Hall opetti kirjallisuutta ja filosofiaa Antioch Collegessa. Hän suoritti Saksassa jatko-opintoja ja tutustui Wilhelm Wundtiin ja Hermann von Helmholtziin. Hän opiskeli sitten Harvardin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa, ja vuonna 1878 hänelle myönnettiin Yhdysvaltojen ensimmäinen psykologian tohtorin tutkinto. Vuonna 1880 Harvard pyysi häntä pitämään julkisia luentoja kasvatuksesta. Hänet kutsuttiin pitämään samanlainen luentosarja Johns Hopkinsin yliopistoon vuotta myöhemmin. Vuonna 1882 Hall nimitettiin Johns Hopkinsin yliopiston psykologian ja pedagogiikan lehtoriksi, ja hänestä tuli siellä Yhdysvaltojen ensimmäinen psykologian alan professori vuonna 1884. Hän perusti vuonna 1883 yliopistoon psykologian laboratorion, vuonna 1887 American Journal of Psychology -lehden, ja vuonna 1892 hän kutsui koolle American Psychological Associationin ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1888 Hallista tuli Worcesterissa, Massachusettsissa sijaitsevan Clarkin yliopiston ensimmäinen presidentti. Hän julkaisi 489 teosta ja artikkelia, jotka kattavat useimmat psykologian keskeiset osa-alueet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta G. Stanley Hall Wikimedia Commonsissa
Ryhmäkuva 1909 Clark Universityn edessä. Eturivissä: Sigmund Freud, Granville Stanley Hall, C. G. Jung; takarivissä: Abraham Brill, Ernest Jones, Sándor Ferenczi.
Hydroterminen aukko

Hydroterminen aukko on merenpohjassa oleva purkaushalkeama, josta pulppuaa vulkaanisen toiminnan lämmittämää vettä. Veden lämpötila voi olla jopa yli 350 astetta. Korkeasta lämpötilasta huolimatta aukosta pursuava vesi ei kiehu, koska valtameren pohjalla kiehumapiste on noussut suuren hydrostaattisen paineen takia.
Hydrotermisestä aukosta tulevassa vedessä on mineraaleja, joiden varassa elää mikrobeja, jotka ovat ainutlaatuisten ravintoketjujen perusta. Aukkojen ympäriltä on tavattu yli 300 eliölajia, joista 95% ei elä missään muussa ympäristössä. Joillakin niistä, kuten eräillä putkimadoilla, ei ole edes lähisukulaisia. Galapagoksenpartamato on esimerkki näistä lajeista joilla ei ole edes suuta tai suolistoa vaan kaikki madon tarvitsema ravinto syntyy sen sisällä, trofosomiksi kutsutussa kudoksessa elävien rikkibakteerien tuottamana. Näiden bakteerien energianlähteenä toimii rikkivedyn hapettaminen ja hiilen lähteenä madon keräämä hiilidioksidi.
Garry O’Connor

Gary O'Connor
Garry Lawrence O'Connor (s. 7. toukokuuta 1983 Edinburghissa, Skotlannissa) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa Englannin valioliigan Birminghamissa.
O'Connor aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 kotikaupunkinsa seurassa Hibernianissa. Läpimurtonsa hän teki vuonna 2001 Bobby Williamsonin toimiessa seuran valmentajana, ja hyvien otteittensa ansiosta hänet valittiin vuonna 2002 myös Skotlannin maajoukkueeseen. Helmikuussa vuonna 2006 O'Connor siirtyi Venäjälle
Moskovan Lokomotiviin 1,6 miljoonalla punnalla. Lokomotivissa O'Connorin ikimuistoisimmaksi hetkeksi jäi vuoden 2007 Venäjän Cupin loppuottelu, missä hän tuli vaihtopelaajana kentälle ja lopulta jatkoaikamaalillaan ratkaisi voiton joukkueelleen. Saman vuoden kesäkuussa hän siirtyi nykyiseen seuraansa 2,65 miljoonalla punnalla.
Aiheesta muualla

Tilastoja soccerbase-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Garry O'Connor Skotlannin jalkapalloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
BBC:n uutinen O'Connorin siirrosta Lokomotiviin
Fanni Luukkonen

Fanni Luukkonen.
Fanni Luukkosen hauta Iin Kruununsaaren hautausmaalla.
Fanni Luukkonen (13. maaliskuuta 1882 Helsinki – 27. lokakuuta 1947 Helsinki) oli Lotta Svärd -järjestön pitkäaikainen johtaja. Luukkosesta tuli ennen sotaa ja sen aikana yksi suomalaisen yhteiskunnan merkittävimmistä naisjohtajista, koska Lotta Svärdissä toimiminen näytti sen toimintaan osallistuneille myös yhteiskunnallisen vaikuttamisen merkityksen. Fanni Luukkosen merkitys ja asema merkittävänä suomalaisena johtajana onkin palautunut vasta viime vuosikymmenten aikana, kun Suomessa on jälleen voitu puhua suojeluskunnista ja Lotta Svärdistä avoimesti.
Fanni Luukkosen työtä arvostettiin niin kotimaassa kuin ulkomaillakin, ja hänen johtamansa Lotta Svärd toimi myös esimerkkinä, kun esimerkiksi muissa pohjoismaissa järjestettiin naisten vapaaehtoista maanpuolustustyötä. Ruotsissa toimii edelleen naisten maanpuolustusjärjestö Svenska Lottakåren.
Nuoruus

Fanni Luukkonen syntyi Helsingissä koneenkäyttäjä Olli Luukkosen ja vaimonsa Katariina Sofian (o.s. Palmgren) keskimmäisenä lapsena. Hänen syntymänsä aikoihin perhe oli kuitenkin muuttamassa uuden tulokkaan ja tämän paria vuotta vanhemman isoveljen Mauritz Emilin kanssa Ouluun.
Perhe asui Oulun edustalla sijaitsevalla Kiikelin saarella. Luukkonen opiskeli Oulun tyttökoulussa ja myöhemmin Helsingin Suomalaisessa Jatko-opistossa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1902 ja kansakoulunopettajaksi 1906. Aluksi hän työskenteli Oulussa vuosina 1906–1913 ja vuodesta 1913–1931 lähtien Sortavalassa. Sortavalassa Fanni Luukkosen isänmaantunne voimistui kaupungin kärsiessä venäläisten sorrosta.
Sisällissota

Sisällissodan aikaan Sortavalassa toimi suojeluskunta, jonka toimintaa Fanni Luukkonen pääsi seuraamaan läheltä ja hän sai käsityksen siitä, millaisia tehtäviä puolustusvoimat voisivat tarjota naisille.
Sisällissodan jälkeen Fanni Luukkonen liittyi Lotta Svärd -järjestöön, jonka piirisihteeriksi hänet valittiin vuonna 1921. Hänet tunnettiin ahkerana asioiden hoitajana ja niinpä 1925 hänestä tuli Lotta Svärdin keskusjohtokunnan jäsen. Vuonna 1929 hänet valittiin yksimielisesti järjestön puheenjohtajaksi Helmi Arneberg-Pentin seuraajaksi. Luukkosen tullessa järjestön puheenjohtajaksi jäseniä oli noin 60 000. Jäsenmäärä kasvoi niin, että järjestöä lakkautettaessa lottia oli jo yli 240 000. Toisen maailmansodan aikana Suomen puolustusvoimissa työskenteli noin 90 000 lottaa.
Talvisota

Talvisodan jälkeen kesäkuussa 1940 marsalkka Mannerheim myönsi Lottaopiston silloisen kurssin päättäjäisjuhlassa Fanni Luukkoselle ensimmäisen luokan Vapaudenristin miekkoineen. Luukkonen oli ensimmäinen tämän kunniamerkin saanut nainen. Lisäksi hän sai sen punaisella eli sota-ajan nauhalla ja kaulan ympäri kannettavana kuten sotilaat. Tämän kunniamerkin on naisista hänen lisäkseen saanut vain entinen ministeri ja YK-valtuutettu Elisabeth Rehn, joka sai sen ilman miekkoja sekä keltaisella eli rauhanajan nauhalla kannettavaksi vasemmassa olkapäässä niin sanotussa naisten nauhassa eli mitalinauhasta tehdyssä ruusukkeessa.
Jatkosota

Jatkosodan jälkeen Luukkonen sai vielä Vapaudenristiin liittyvän rintatähden. Se oli varustettu miekoilla eli ritarikuntasääntöjen mukaan kaksinkertaisena kuten alkuperäisen ristinkin. Presidentti Mannerheim myönsi virallisten ritarikuntien suurmestarina rintatähden välittömästi Lottajärjestön lakkautusilmoituksen julkistamisen jälkeen.
Luukkonen vieraili natsi-Saksan diktaattori Adolf Hitlerin päämajassa 19. toukokuuta 1943 ja sai Hitleriltä Kotka-ritarikunnan ristin bolsevismia vastaan käydystä taistelusta. Luukkonen oli ainoa nainen, joka ei ole saksalainen, jolle tämä merkki annettiin.
Sotien jälkeen

Välirauhansopimuksessa Neuvostoliiton kanssa päätettiin Lotta Svärd-järjestön lakkauttamisesta. Fanni Luukkoselle tämä merkitsi suurta elämänmuutosta: hän eli Helsingissä pienen eläkkeensä turvin tehden tilapäisiä kirjallisia töitä. Sodan jälkeen häntä solvattiin hän sai nimettömiä herjauskirjeitä. Ajan henkinen paine heikensi Fanni Luukkosen terveyttä, joka oli jo ennestään ollut huono. Sodan jälkeen lottatyö ja Luukkonen leimattiin neuvostovastaiseksi. Hän oli persona non grata, josta ei voitu puhua. Häntä myös mahdollisesti tarkkailtiin, hänen matkustamistaan pohjoismaihin vaikeutettiin ja hänen elämänsä oli hyvin vaikeaa.
Fanni Luukkonen kuoli sydäninfarktiin lokakuussa 1947 ja hänet haudattiin Iihin sukuhautaan. Hänen haudallaan olevassa kivessä lukee ”Isänmaa on Jumalan ajatus”. Helsingissä on Tehtaankatu 21:ssä Fanni Luukkosen muistolaatta, ja toinen laatta on Oulussa Heinätorin koululla.
Elokuva

Lottajohtajan Fanni Luukkosen elämästä on valmistunut dokumenttielokuva Sotalotta, jonka tekijä on Raimo Salo. Elokuvan haastatteluissa ilmeni, miten raskasta järjestön lakkauttaminen oli Luukkoselle ja miten lotat kokivat, että heidän johtajaansa kohdeltiin rankasti.
Kirjallisuus

Marjo-Riitta Antikainen: Velvollisuuden kutsu. Fanni Luukkonen johtajana. Otava, 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fanni Luukkonen Wikimedia Commonsissa
Muistolaatta Tehtaankatu 21 seinässä
Ilmārs Bricis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ilmārs Bricis |  Ilmārs Bricis |  Ilmārs Bricis |  |
Maa:   Latvia
Miesten ampumahiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pokljuka 2001 | normaalimatka |  |
|  Pronssia | Hochfilzen 2005 | sprintti |  |
Ilmārs Bricis (s. 9. heinäkuuta 1970 Riika) on latvialainen ampumahiihtäjä, kaksinkertainen MM-kisojen pronssimitalisti.
Bricis sijoittui nolla-ammunnalla kolmanneksi 20 kilometrin kilpailussa Pokljukan MM-kisoissa 2001. Hän hävisi kilpailun voittaneelle, yhden sakkominuutin ampuneelle Paavo Puuruselle 29,5 sekuntia. Hopeamitalisti Vadim Sashurin voitti Bricisin vain 1,3 sekunnilla.
Bricis sai toisen MM-pronssinsa Hochfilzenin MM-kisojen 2005 10 kilometrin kilpailussa. Hän selvisi tälläkin kertaa sakoitta, kun puolestaan kärkikaksikko Ole Einar Bjørndalen ja Sven Fischer kiersivät yhden sakkokierroksen – ero kultamitaliin oli 24 sekuntia. Hanti Mansijskin MM-kilpailuissa 2003 Bricis oli yhteislähtökilpailussa neljäs vajaat kuusi sekuntia pronssista jääneenä.
Olympiakisoissa Bricis on ollut parhaimmillaan neljäs Torinon 2006 kisojen takaa-ajokilpailussa; ero pronssimitalisti Sven Fischeriin oli 11,1 sekuntia. Naganon kisoissa 1998 hän oli 20 kilometrillä viides. Maailmancupin osakilpailuissa hän on ollut kolme kertaa toinen ja neljästi kolmas sekä cupin kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdestoista kaudella 1997–1998.
Saavutuksia

MM-kilpailut
Ruhpolding 1996: 10 km:llä kolmastoista
Pokljuka 1998: takaa-ajossa yhdeksäs
Kontiolahti 1999: viestissä viides, takaa-ajossa kuudes, 10 km:llä kahdestoista
Oslo 1999: 20 km:llä kymmenes, yhteislähdössä viidestoista
Oslo 2000: yhteislähdössä neljästoista
Lahti 2000: viestissä kuudes
Pokljuka 2001: 10 km:llä pronssia, yhteislähdössä kahdeksas
Hanti-Mansijsk: yhteislähdössä neljäs, takaa-ajossa kahdestoista
Hochfilzen 2005: 10 km:llä pronssia, yhteislähdössä kolmastoista, takaa-ajossa neljästoista
Östersund 2008: yhteislähdössä kahdestoista, takaa-ajossa kolmastoista, normaalimatkalla viidestoista
Olympialaiset
Nagano 1998: 20 km:llä viides, viestissä kuudes
Torino 2006: takaa-ajossa neljäs, 10 km:llä kahdestoista
Vancouver 2010: 10 km:llä neljästoista
Hymyhuulet

| Hymyhuulet |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansikuva.
Tyyli:  sketsi
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Seppo Ahti Kari Kyrönseppä Jukka Mäkinen Pirkka-Pekka Petelius Antti Raivio Ville Virtanen Pertti Melasniemi
Pääosissa:  Billy Carson Aake Kalliala Pham Tan Kiet Pirjo Luoma-aho Pirkka-Pekka Petelius Tiina Pirhonen Antti Raivio Ville Virtanen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1, Yle Teema
Esitetty:  26. syyskuuta 1987 – 23. huhtikuuta 1988
Jaksoja:  16
Aiheesta muualla
IMDb 
Hymyhuulet on Yleisradion vuosina 1987–1988 tuottama 16-osainen sketsiviihdesarja. Sarjan ensiesitys tapahtui 26. syyskuuta 1987 Yle TV1-kanavalla ja viimeinen jakso esitettiin 23. huhtikuuta 1988. Sarja julkaistiin DVD-tallenteena 2007.
Ohjelman käsikirjoittajina toimivat Seppo Ahti, Kari Kyrönseppä, Jukka Mäkinen, Pirkka-Pekka Petelius, Antti Raivio, Ville Virtanen, Kaisa Rastimo, Pirjo Luoma-aho ja Tiina Pirhonen. Ohjaajina toimivat Kari Kyrönseppä, Taru Mäkelä, Kari Franck ja Pertti Melasniemi. Ohjelman yhtyeenä oli Bullworkers-orkesteri, kapellimestarinaan Pave Maijanen.
Sarjaa on esittänyt uusintana viimeksi Yle Teema syyskuun 2008 alusta alkaen. Yle Areenassa sarja oli katsottavissa huhtikuuhun 2018 asti. Yle kuvailee Hymyhuulia rasistiseksi ja sen mukaan sarjaa ei nykypäivänä tehtäisi ollenkaan.
Sarjan näyttelijät

Ohjelman juonsivat Pirkka-Pekka Petelius ja Aake Kalliala, joka peri paikan Peteliuksen vastaparina Kari Heiskaselta, joka ei enää Velipuolikuun (1983–84), Mutapainin ystävien (1984–85) ja Tabun (1986) jälkeen ollut kiinnostunut sketsisarjojen tekemisestä. Petelius ja Kalliala esiintyvätkin valtaosassa ohjelman sketseistä. Heidän lisäkseen ohjelma sisälsi muitakin näyttelijäparivaljakoita, jotka olivat Antti Raivio ja Ville Virtanen, Tiina Pirhonen ja Pirjo Luoma-aho sekä Billy Carson ja Pham Tan Kiet.
Sketsit

Sarja tuli tunnetuksi erityisesti Antti Raivion ja Ville Virtasen parivaljakosta Aki ja Turo, joka myöhemmin levytti oman albuminsa Lievä kantrihuijaus (1988) ja teki parinkymmenen esiintymisen mittaisen kiertueen sekä konserttivideon No Sleep Till Forssa (1988). Raivio ja Virtanen laativat itse omien sketsiensä käsikirjoitukset. Erään aikalaisarvion mukaan Aki ja Turo ”eivät antaneet katsojille vaihtoehtoja: heistä joko piti tai sitten ei” ja jättivät Kallialan ja Peteliuksen varjoonsa.
Suuri osa Peteliuksen ja Kallialan sarjassa esittämistä hahmoista esiintyivät myös heidän myöhemmissä sketsisarjoissaan Pulttibois (1989–1991) ja Manitbois (1992).
Sarjan sketsejä:
Aki (Aki Typpö) ja Turo, Leena Rehumäki ja Turon vanhemmat
Saamelaiset Naima-Aslak ja Soikiapää
Romanimiehet Arvid ja Valde
Ryydman ja Chydenius (Batman ja Robin -parodia)
Meteorologi Erkki Nysten
Johannes ja Kyllikki Virolainen
Maahanmuuttajat puhelimessa ("Kerro mulle Len")
Vauraiden vanhempien juppityttäret
Lihava nainen menossa hissiin
Listapoppissuosikkijulkkis
Kantri-Jyri ja Teukka
Puhuvat lehmät
Pohdiskelevat erämiehet
Nuorisopastori Leo ja ystävänsä Marko
Huutavat upseerit
Pilailevat herrasmiehet
Tee se itse
Viinaruutu
Einstein
Tommy Tabermann ja Edvin Laine poliisilaitoksella
Turkki tutuksi
Miss Iran
Exotic Romania
Savolainen sekaantuja lääkärin vastaanotolla
Harri ja Marja-Liisa Kirvesniemi
Spede ja Simppa
Pitsantekijät
Pelle Svinrik
Sketsien esittelyjä > Pohdiskelevat erämiehet

Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan esittämät erämiehet ovat eräretkellään, ja Peteliuksen esittämä mies esittää aina jonkin hankalan kysymyksen toiselle. Esimerkiksi kerran oli kysymys "Kumman tekisit mieluummin: Joisitko litran liimaa vai söisitkö sanomalehden?".
Sketsien esittelyjä > Ryydman ja Chydenius

Ryydman ja Chydenius oli Aake Kallialan (Chydenius) ja Pirkka-Pekka Peteliuksen (Ryydman) esittämä supersankarikaksikko. Sketsi oli parodia samaan aikaan Suomen televisiossa näytetystä Batman-televisiosarjasta. Ryydmanin ja Chydeniuksen asut olivat täysin samanlaiset kuin Batmanin ja Robinin. Ainoa näkyvä ero oli kummankin hahmon muhkea parta. Lisäksi kumpikin puhui supersankariasussaan kimittäen (ääni muokattu), mutta ilman asua äänet olivat hyvinkin matalia ja vakavia. Ryydmanin ja Chydeniuksen nimet on otettu säveltäjiltä Kari Rydmanilta ja Kaj Chydeniukselta.
Sankarien tehtävänä oli esimerkiksi matkustaa Göteborgiin estämään Kissanaista eli Arja Saijonmaata voittamasta Eurovision laulukilpailuja. Sketseissä oli myös tyypillistä, että kaikki ideantapaisetkin tulivat aina Ryydmanilta, mutta Chydenius joutui aina toteuttamaan kaikki fyysisesti raskaat osat, kuten soutamaan Ryyd-paatilla (kahden hengen kumiveneellä) Helsingistä Göteborgiin. Sketsit olivat aina kaksiosaisia, jotta Batman-televisiosarjan hengen mukaisesti sankarit saatettiin jättää pinteeseen, kuten juoksemaan kohti päämäärää Ryyd-auton renkaan puhjettua ja kertoa ratkaisu vasta seuraavassa jaksossa.
Sketsien esittelyjä > Saamelaiset Naima-Aslak ja Soikiapää

Naima-Aslak ja Soikiapää on Aake Kallialan ja Pirkka-Pekka Peteliuksen esittämä saamelaisparivaljakko. Miehillä on usein jokin tehtävä, esimerkkinä naisen iskeminen, mutta tämä ei oikein tahdo onnistua. Parivaljakko tunnetaan ainakin sitaateista Nunnuka-nunnuka-lai-lai ja melkein joka sketsin lopussa sanotusta lauseesta Luostholle lysthinpittoon. Kaksikolla on useimmiten kilisevät muovipussit mukanaan ja he herättivät kiistelyä esittämistään stereotyyppisistä juopoista saamelaisista.
Petelius esitti vuonna 2019 julkisen anteeksipyynnön kaikille saamelaisille Hymyhuulten, Pulttiboisin ja Manitboisin saamelaissketsien haitallisesta vaikutuksesta. Peteliuksen mukaan sketsien oli tekoaikanaan tarkoitus parodioida valtaväestön ennakkoluuloja, mutta nyt hän pitää niitä syrjivinä.
Aiheesta muualla

Hymyhuulet Yle Areenassa
Imatran veturipalvelu

| Imatran Veturipalvelu Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1993
Toimitusjohtaja:  Timo Rinkinen
Puheenjohtaja:  Heikki Laakkonen
Kotipaikka:  Imatra
Toimiala:  rautatieliikenne
Liikevaihto:  979 000 euroa (2007)
Liikevoitto:  291 000 euroa (2007)
Henkilöstö:  4 (2007)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Imatran veturipalvelu Oy on suomalainen, Imatralla toimiva rautatieyritys. Se perustettiin 1993, kun silloinen Enso-Gutzeit halusi luopua Imatran tehtaidensa rautatieliikenteen hoitamisesta. Imatran tehtaiden lisäksi Veturipalvelu hoitaa nykyään myös Anjalan paperitehtaan ja Inkeroisten kartonkitehtaan vaihtotyöt.
Imatran veturipalvelun tehtäviin kuuluu ainoastaan omistamansa kaluston kunnossapidosta huolehtiminen. Veturipalvelulla onkin vain kaksi työntekijää, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Stora Enso huolehtii tehtaiden rataverkon kunnossapidosta, ja sillä on Imatralla yhteensä 24 veturinkuljettajaa ja junamiestä.
Kalusto

Veturipalvelun kalusto on varsin iäkästä. Vanhimmat veturit ovat 1960-luvun alusta ja silti päivittäisessä käytössä. Veturipalvelulla on kuitenkin toistaiseksi laaja varaosavarasto näitä vetureita varten. Erikoisuutena yrityksellä on Dv15:n teollisuusversio (Valmet 1501/1960), joka on säilyttänyt alkuperäisen Vv15-sarjamerkintänsä. Kaikille Vv15-/Dv15 -veturille on annettu lempimi (Diesel, Masi ja Jussi). Veturipalvelu on tehnyt runsaasti kalustohankintoja 2000-luvulla ostamalla muun muassa kaksi täysin uutta Otso100 robot -robottiveturia sekä UPM:n Move90-veturin.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Veturi | Hankintavuosi | Sijoitus | Huomautukset |
| Move90 (Valmet 902/1960) | 2009 | Stora Enson Imatran tehtaat | Hankittu UPM:ltä Kuusankoskelta(UPM:n veturi nro. 14) |
| Vv15 2000 (Valmet 2000/1961) | 2009 | Stora Enson Imatran tehtaat | Hankittu UPM:ltä Kuusankoskelta |
| Vv15 1994 (Valmet 1501/1960) | 1994 | Stora Enson Imatran tehtaat | Lempinimi Diesel, numeroitu veturipalvelulle tulovuotensa mukaan. Alun perinkin Dv15-veturin teollisuusversio. |
| Dv15 2001 (Lokomo 517/1961) | 1994 | Stora Enson Imatran tehtaat | Lempinimi Masi, hankittu VR:ltä vuonna 1994 |
| Dv15 1993 (Lokomo 513/1961) | 1994 | Stora Enson Imatran tehtaat | Lempinimi Jussi, hankittu VR:ltä vuonna 1994 |
| Otso2 (Saalasti 47/1962) | 1994 | Stora Enson Imatran tehtaat | Ajokuntoisena, mutta ei käytössä |
| 2 kpl Otso100 robot | 2000 | Stora Enson Imatran tehtaat |  |
| C600 (Lokomo 637/1969) | 2008 | Stora Enson Imatran tehtaat | Ostettu Kaukas Oy:ltä |
| Move66 (Valmet 13/1973) | 200x | Anjalan paperitehdas | Ostettu UPM-Kymmene Oyj:ltä Kuusankoskelta |
| Move67 (Valmet 01/1975) | 200x | Inkeroisten kartonkitehdas | Kuusankoskelta |