stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
24. maaliskuuta
Kuolleita

1455 – Nikolaus V, ensimmäinen renessanssipaavi (s. 1397)
1603 – Elisabet I, Englannin kuningatar  (s. 1533)
1882 – Henry Wadsworth Longfellow, yhdysvaltalainen kirjailija (Laulu Hiawathasta) (s. 1807)
1905 – Jules Verne, ranskalainen tieteiskirjailija (Matka maan keskipisteeseen) (s. 1828)
1939 – Richard Halliburton, yhdysvaltalainen toimittaja ja maailmankulkuri (s. 1900)
1946 – Aleksandr Alehin, venäläinen šakinpelaaja (maailmanmestari) (s. 1892)
1958 – Anni Swan, suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija (Ollin oppivuodet) (s. 1875)
1960 – Norman A. Fox, yhdysvaltalainen lännenkirjailija (s. 1911)
1962 – Auguste Piccard, sveitsiläinen fyysikko ja tutkimusmatkailija (s. 1884)
1976 – Bernard Montgomery, brittiläinen sotamarsalkka (s. 1887)
1980 – Óscar Romero, El Salvadorin arkkipiispa ja pyhimys (s. 1917)
1990 – An Wang, kiinalaissyntyinen tietojenkäsittelyn uranuurtaja (s. 1920)
1991 – Pekka Järvinen (”Albert Järvinen”), suomalainen kitaristi ("Hurriganes") (s. 1950)
2002 – César Milstein, vuoden 1984 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut argentiinalainen biokemisti (s. 1927)
2011 – Hannu Niittykangas, suomalainen yrittäjyyden professori (s. 1950)
2018 – Lys Assia (oik. Rosa Schärer), sveitsiläinen laulaja (s. 1924)
2020 – Albert Uderzo, ranskalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja (s. 1927)
2022 – Jaakko Nousiainen, suomalainen valtio-opin professori (s. 1931)
2023 − Gordon Moore, yhdysvaltalainen tietotekniikan kehittäjä ja liikemies, Intelin perustaja (s. 1929)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 24. maaliskuuta: |  |
:   Harry Houdini kahleisa 1899. 1494 – Saksalainen tiedemies Georgius Agricola syntyi.  1874 – Italian presidentti Luigi Einaudi syntyi.  1874 – Taikuri ja kahlekuningas Harry Houdini syntyi.  1882 – Robert Koch ilmoitti löytäneensä tuberkuloosia aiheuttavan bakteerin (Mycobacterium tuberculosis).  1980 – Elsalvadorilainen arkkipiispa Óscar Romero salamurhattiin.  1989 – Exxon Valdezin öljyonnettomuus Alaskassa.  
Katso myös: kalenteri ~ 23. maaliskuuta, 25. maaliskuuta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 24. maaliskuuta Wikimedia Commonsissa
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Mont Peléen tulivuorenpurkaus 1902

Mont Pelée ja Saint-Pierre
Mont Peléeltä nousevaa tuhkaa purkauksen jälkeen. Kuvattu 26. toukokuuta 1902.
Mont Pelée ja purkauksen vaikutusalue. Kartta vuodelta 1904.
Mont Peléen tulivuorenpurkaus tapahtui 8. toukokuuta 1902 Ranskaan kuuluvalla Martiniquella. Purkaus tuhosi alueen pääkaupunkina toimineen Saint-Pierren kaupungin, ja siinä sai surmansa noin 30 000 henkeä, eli suurin osa kaupungin asukkaista. Purkaus oli pahimpia Karibialla koettuja luonnonkatastrofeja.
Tausta

Ennen vuoden 1902 purkausta Saint-Pierre toimi Martiniquen pääkaupunkina, ja se tunnettiin Karibian Pariisina. Jo viikkoa ennen tuhoisaa purkausta Mont Peléellä oli havaittu sarja pienimuotoisia räjähdysmäisiä purkauksia, ja lisäksi tulivuoresta tuli tuhkaa Saint-Pierre alueelle. Vuorelta kaupunkiin tuli myös suuria määriä hyönteisiä ja käärmeitä, ja ennen purkausta käärmeiden puremiin menehtyikin noin 50 henkilöä. Neljä päivää ennen purkausta vuorella kävi siirtomaavirkailijoita, mutta heidän mielestään kaupungin evakuoiminen ei ollut tarpeellista. Vuoren rinteille syntyi myös kuuman veden täyttämiä lampia, joista yksi mureni. Alas valunut vesi tappoi eräästä tehtaasta 25 työntekijää 5. toukokuuta. Veden saavutettua meren se aiheutti myös suuren aallon.
Tuhkasateiden jälkeen monet Martiniquen pohjoisosien asukkaat hylkäsivät kotinsa ja tulivat Saint-Pierreen. 6. toukokuuta tulivuoresta noussut tuhkapilvi laajeni ja asukkaat huolestuivat entisestään. 7. toukokuuta St. Pierren pormestari pyysi sotilasapua järjestyksen ylläpitoon, mutta ehdotukseen ei suostuttu ennen purkausta. Samana päivänä julkaistiin asiantuntijoiden laatima asukkaita rauhoitteleva tiedotus.
Purkaus

Kaupungin tuhonnut purkaus alkoi aamulla 8. toukokuuta. Tuolloin tulivuoren kraatterin seinämä luhistui, mikä aiheutti tuhatasteisen pyroklastisen tuhkapilven purkautumisen alas vuoren rinnettä kohti Saint-Pierreä yli 200 kilometrin tuntinopeudella. Kaupunkiin se osui noin kello 8. Varsinainen tuho tapahtui vain muutamissa sekunneissa ja useat kuolivat välittömästi. Kuuma kaasu sytytti myös kaupungin suuret rommivarastot, jolloin osa niistä räjähti ja osasta alkoi levitä palavaa nestettä kaupunkiin. Kaupungin satamaan saapuessaan kaasupilvi tuhosi 20 ankkurissa ollutta laivaa. Satamassa tuhoutui muun muassa höyrylaiva Grappler ja amerikkalainen purjealus Roraima. Kaksi Roraiman merimiestä pelastautui hyppäämällä mereen muiden saadessa surmansa. Englantilaisen höyrylaiva Roddamin onnistui ainoana sataman laivana paeta merelle.
Kaupungissa pystyssä säilyivät vain kivitalot, ja nekin kärsivät vahinkoja. Saint-Pierressä ennen purkausta asuneista noin 28 000 henkilöstä vain kahden tiedetään pelastuneen purkaukselta. Louis-Auguste Cyparis -niminen vanki selvisi hengissä sellissään, ja hänet löydettiin elossa neljä päivää purkauksen jälkeen. Hän selvisi hengissä, koska hän oli ikkunattomassa sellissä, jonka ovi oli poispäin purkauksesta ja ilmanvaihto oli pienestä luukusta, jonka hän ehti jotenkuten tukkia. Hänet armahdettiin jälkeenpäin. Toinen selviytyneistä oli suutari Léon Compere-Léandre, jonka talo sijaitsi kaasupilven purkausreitin rajalla. Molemmat selviytyneistä saivat vammoja. Myös Fort-de-France kärsi vahinkoja kaupunkiin purkauksen johdosta lentäneistä pienistä kivistä, ja koko saari peittyi tuhkakerroksen alle.
Purkauksen jälkeen

Purkauksen jälkeen ongelmaksi muodostuivat ryöstelijät, jotka etsivät raunioista arvoesineitä. Heitä kurissa pitämään tuotiin sotilaita, jotka ampuivat ryöstelijöitä heitä tavatessaan. Surmansa saaneiden ruumiista ei jäänyt paljoa jäljelle. Ruumiita ei pystytty useimmissa tapauksissa tunnistamaan, ja hautaamista varten perustettiin miesjoukkoja, jotka siirsivät kuolleet joukkohautoihin. Purkauksen jälkeen kaupungissa oli myös monia haavoittuneita, mutta suuri osa heistä oli saanut niin pahoja vammoja, että he kuolivat vain vähän myöhemmin. Purkauksen jälkeen alueella kävi monia tutkijoita, jotka olivat kiinnostuneita epätavallisen suuresta uhrien määrästä. Heihin lukeutui muun muassa tunnetuksi tullut amerikkalainen tulivuortentutkija Thomas Jaggar. Purkauksessa syntynyttä pyroklastista tuhkapilveä ei tunnettu ennen Mont Peléen purkausta. Ranskalainen geologi Alfred Lacroix liitti nimityksen nuée ardente pyroklastiseen purkaukseen tapauksen jälkeen. Saint-Pierre tuhouduttua Martiniquen pääkaupunki siirrettiin Fort-de-Franceen, ja nykyisin se on vain pieni kylä.
Vuoden 1902 lokakuussa tulivuoresta purkautuneesta laavasta muodostui laavan jäähtyessä torni. Läpimittaa tornilla oli 100-150 metriä ja sen korkeus oli suurimmillaan noin 300 metriä. Tornin kasvaessa se kasvoi jopa 15 metrin päivävauhtia. Torni tuli myöhemmin tunnetuksi Peléen tornina. Torni kuitenkin romahti maaliskuussa 1903. Kyseessä oli ensimmäinen kerta kun geologit havaitsivat vastaavan muodostelman synnyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mont Peléen tulivuorenpurkaus 1902 Wikimedia Commonsissa
Tuhoutunutta St. Pierren kaupunkia.
Peléen torni.
Passo del San Bernardino

| San Bernardinon sola> Passo del San Bernardino (italiaksi) Bernhardinpass (saksaksi) |
| --- | --- |
 Solan kautta kulkee maantie.
Korkeus:  2 067 m
Sijainti:  Mesocco, Graubünden, Sveitsi
Vuoristo:  Lepontiset Alpit
Koordinaatit:  46°29′50″N, 9°10′16″E
 San Bernardinon sola
Passo del San Bernardino (italiaa, saks. Bernhardinpass) on sola Lepontisilla Alpeilla Kaakkois-Sveitsissä. Sen korkein kohta on 2 067 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola sijaitsee Graubündenin kantonissa, pääosin Mesoccon kunnassa. Sola yhdistää Reinin yhden alkujoen Hinterrheinin ja Ticinojoen sivujoen Moesan laaksot.
Sola on ikivanha kulkureitti Alppien yli ja Valais’sta itään.. Solan eteläpuolella 1 600 metrin korkeudessa on San Bernardinon kylä, jonka alueella on todennäköisesti jo esiroomalaisella ajalla ollut asutusta.
Solatie on suljettu talvisin. Solan alapuolelle avattiin vuonna 1967 San Bernardinon maantietunneli, joka on auki ympäri vuoden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Passo del San Bernardino Wikimedia Commonsissa
Deggendorf

| Deggendorf |
| --- | --- |

 vaakuna
 Deggendorf
 Koordinaatit: 48°50′N, 12°58′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ala-Baijeri
Piirikunta:  Deggendorf
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christian Moser (CSU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  77,20 km²
Korkeus:  314 m
Väkiluku (31.12.2020):  33 750
 – Väestötiheys:  437 as./km²
 
 www.deggendorf.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Deggendorf on kaupunki Baijerin osavaltiossa, kaakkoisessa Saksassa. Se kuuluu Ala-Baijerin hallintopiiriin ja Deggendorfin piirikuntaan. Kaupunki on Deggendorfin piirikunnan keskuskaupunki. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa oli 33 750 asukasta. Tonava virtaa Deggendorfin kautta.
Deggendorfin sijainti Deggendorfin piirikunnassa.
Historia

Varhaisin maininta Deggendorfista on peräisin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kuninkaan Henrik II:n vuoden 1002 kirjeestä Regensburgin Niedermünsterin luostarille. Deggendorf sai kaupunginoikeudet 1300-luvun alkupuoliskolla. Se oli tuolloin alueensa huomattavia kaupankäynnin solmukohtia.
Deggendorf koki kolmikymmenvuotisessa sodassa väestöllisen katastrofin. Sodan aikana, vuosina 1633–1634, kaksi kolmaosaa kaupungin asukkaista kuoli ruttoon. Espanjan ja Itävallan perimyssotien aikana osia kaupungista poltettiin ja tuhottiin maan tasalle. Deggendorfin keskiaikainen kaupunginkuva katosi 1800-luvulla kaupunginporttien ja -muurien hävityksen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deggendorf Wikimedia Commonsissa
Deggendorfin kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Comenius-Gymnasium Deggendorfissa.
Ripsialpi

| Ripsialpi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Alvet Lysimachia
Laji::  ciliata
Kaksiosainen nimi
 Lysimachia ciliata  L. 
Katso myös
   Ripsialpi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ripsialpi (Lysimachia ciliata) on Lysimachia-sukuun kuuluva monivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa. Lajia käytetään koristekasvina.
Ripsialpi on kuin 30:stä sataan senttimetriä kasvava tarha-alpi (Lysimachia punctata), mutta lähes tai kokonaan kaljuvartinen. Lehdet ovat pitkähköruotisia ja ruoti pitkäripsinen. Lehtilavoissa on kapeneva kärki. Ne ovat kaljuja paitsi laidoilta lyhytripsisiä. Perälliset kukat kasvavat ryhminä lehtihangoissa. Teriö on ratasmainen ja keltainen, sen keskellä on punainen rengas. Terälehdet ovat vastapuikeita, usein nipukkakärkisiä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Ripsialpi (Lysimachia ciliata)
Pohjolan kasvien pauloissa: Lysimachia ciliata - ripsialpi
Puutarha.net: Ripsialpi (Lysimachia ciliata) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2706407  Wikispecies: Lysimachia ciliata  AoFP: 3471  APA: 2996  CoL: 6QQP7  EoL: 583449  EPPO: LYSCI  EUNIS: 178986  FNA: 220007948  GBIF: 3169391  GRIN: 468325  iNaturalist: 62441  IPNI: 148117-2  IRMNG: 10587618  ISC: 115432  ITIS: 23984  IUCN: 64317587  MichiganFlora: 1708  NatureServe: 2.146527  NBN: NBNSYS0000003937  NCBI: 213256  Observation.org: 119682  Open Tree of Life: 937007  Plant List: kew-2493122  PLANTS: LYCI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:148117-2  Tropicos: 26400139  VASCAN: 6685  WisFlora: 4158  WFO: wfo-0000442838  Laji.fi: MX.38672
Kaarle (Belgia)

Kaarle Flanderin kreivi, Belgian prinssi ja sijaishallitsija (10. lokakuuta 1903 – 1. kesäkuuta 1983), oli Belgian sijaishallitsija veljensä Leopold III:n valtakauden lopulla.
Tausta

Kaarle (Charles Théodore Henri Antoine Meinrad / Karel Theodoor Hendrik Anton Meinrad) syntyi Brabantin herttuan ja tulevan kuninkaan Albert I:n ja hänen puolisonsa Elisabethin, syntyjään herttuatar Baijerissa, toisena poikana. Syntymän jälkeen hänestä tuli Belgian prinssi ja 31. tammikuuta 1910 Kuningas Albert I myönsi nuorelle prinssille erään Euroopan vanhimmista arvonimistä, Flanderin kreivin arvon. Tätä titteliä hän käytti koko elämänsä, myös sukunimenään.
Prinssi Kaarle oleskeli Isossa-Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja suoritti siellä perusopintonsa. Tämän jälkeen hän siirtyi Ison-Britannian laivaston palvelukseen ja sai siellä monipuolisen meriupseerin koulutuksen. Sotilasopinnot päättyivät vuonna 1925.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan lähestyessä ja jo osittain riehuessa Kaarle nimitettiin everstiksi 19. syyskuuta 1939. Liikekannallepanon ja sitä seuranneen 18 päivän taistelun aikana hän toimi ratsuväen esikunnassa. Sodan ja saksalaismiehityksen aikana prinssi Kaarle eli hyvin kätkeytyneenä Brysselissä. Vapautusta edeltäneinä kuukausina hän eli väärän nimen turvin eräässä eteläisen Belgian pienessä kylässä.
Sijaishallitsija

Sodan päättyessä vuonna 1944 Belgian kuningas ei ollut maassa, vaan saksalaisten hallussa Saksassa ja Itävallassa. Kun kuitenkin perustuslaissa oli mahdollisuus määrätä sijaishallitsija, niin parlamentti ja senaatti yhteisistunnossaan nimittivät Flanderin Kaarlen veljensä Leopold III:n sijaishallitsijaksi. Sijaishallitsija vannoi virkavalansa perustuslaille 20. syyskuuta 1944. Kaarle hoiti sijaishallitsijan tehtäviä 20. heinäkuuta 1950 saakka, jonka jälkeen valta palasi hyvin pieneksi hetkeksi Leopold III:lle ennen siirtymistä Baudouin I:lle.
Sijaishallitsija > Sisäpolitiikka

Kaarlen sijaishallitsijakauden politiikkaa väritti pääsääntöisesti kysymys kuninkaan asemasta ja Belgian monarkiasta ja sen kohtalosta. Tätä nimetään kansallisessa historiassa "kuninkaalliseksi ongelmaksi". Kysymys suhtautumisesta kuninkaan paluuseen ja monarkiaan jakoi kansan lähes kaikissa muissakin asioissa.
Epävakaudesta kertoo myös se, että sijaishallituskauden aikana maassa oli yhdeksän eri hallitusta. Kuitenkin sisäpoliittisesti merkittävä oli 19. helmikuuta 1948 hyväksytty laki, joka antoi äänioikeuden myös naisille. Tällä oli merkittäviä vaikutuksia ns. "kuninkaallisessa ongelmassa".
Sota oli rauhoittanut maan kahden kieliryhmän välistä taistelua, mutta ei suinkaan haudannut sitä.  Lisäksi flaaminkieliset suhtautuivat huomattavasti myönteisemmin kuninkaan paluuseen ja monarkiaan kuin ranskankieliset vallonit. Näin eri politiikan aspektit sulautuivat yhdeksi sekasotkuksi, jossa sijaishallitsija Kaarle yritti parhaansa mukaan pysyä koko maan hallitsijana ja jokaisen belgialaisen edustajana.
Sijaishallitsija > Ulkosuhteet

Ulkopolitiikan hoito oli paljon sisäpolitiikka helpompaa. Belgia teki heti sodan jälkeen suuria ratkaisuja, jotka vaikuttavat maan politiikassa vielä tänäänkin:
1944 Belgia liittyi jäseneksi Benelux-maiden talousliittoon,
1945 Belgia liittyi jäseneksi Yhdistyneisiin kansakuntiin,
1948 Belgia liittyi Pohjois-Atlantin Puolustussopimukseen (NATO/OTAN),
1949 Belgia liittyi Euroopan neuvoston jäseneksi.
Lisäksi maa otti vastaan Yhdysvaltojen tarjoamaa Marshall-apua ja oli valmistelemassa Euroopan unionin esiastetta Euroopan Hiili- ja Teräsyhteisön perustamista.
Yksityiselämä

Kun sijaishallitsijan tehtävät vuonna 1950 päättyivät, niin Kaarle vetäytyi yksityisyyteen. Hän asui pääsääntöisesti Ostendessä, kuninkaallisen perheen omistaman Raversijden alueelle rakennetussa huvilassa.
Aikansa hän omisti taiteille. Hänellä oli hyvin läheiset suhteet maansa taiteilijoihin. Lisäksi hän piirsi ja maalasi myös itse. Hän järjesti lukuisia töittensä näyttelyitä. Työnsä hän signeerasi joko "Charle de Flandre" tai flaaminkielisesti "Karel van Vlaanderen".
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  NARA  IdRef 
Kaarlen lapsuuskuva.
Watson
Kuvitteellisia henkilöitä

Tohtori Watson, Sherlock Holmesin avustaja Arthur Conan Doylen kirjasarjassa
Anna Watson, Marvelin sarjakuvien henkilö
Mary Jane Watson, Marvelin sarjakuvien henkilö
Muuta

Watson, IBM:n tekoäly
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sega Game Gear

| Sega Game Gear |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Sega
Sukupolvi:  4. sukupolvi
Julkaisu:  JP 6. lokakuuta 1990NA 26. huhtikuuta 1991EU 26. huhtikuuta 1991AUS 1992
Laitteisto:  8-bittinen Zilog Z80 -suoritin
Lisälaitteet:  TV Tuner, PowerPack-lisäakku, Wide Gear -suurennuslasi, Gear-to-Gear -linkkikaapeli
Pelit:  Luettelo Sega Game Gear -peleistä
Seuraaja:  Sega Nomad
Kotisivut:  sega-europe.com
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Sega Game Gear oli Segan 1990-luvun alussa lanseeraama kannettava pelikonsoli, josta oli tarkoitus tulla Nintendon Game Boyn haastaja.
Game Gear oli värillinen käsikonsoli samaan tapaan kuin Atari Lynx. Tämän uskottiin antavan sille etulyöntiaseman Game Boyhin verrattuna – Game Boy muuttui värilliseksi vasta vuonna 1998. Lisäksi Game Geariin oli saatavilla Master Gear -niminen lisälaite, jonka avulla Game Gearilla saattoi pelata kaikkia Sega Master Systemin pelejä.
Game Gear ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan markkinoita Game Boylta, sillä se kulutti värillisen ja taustavalollisen näyttönsä vuoksi huomattavasti enemmän paristoja, eikä Sega onnistunut saamaan sille riittävän laajaa pelivalikoimaa. Sega lopettikin Game Gearin tukemisen vuonna 1997, joskin Majesco uudelleenjulkaisi Game Gearin ja valikoiman pelejä vuonna 2000.
Loppuvuodesta 2006 Playpal julkaisi uuden, pienemmän version Game Gearista, joka sisältää 20 Game Gearin ja Sega Master Systemin peliä.
Tekniset tiedot

suoritin: 8-bittinen Zilog Z80, 3,5 MHz
keskusmuisti: 8 kt
näyttömuisti: 16 kt
näyttö: LCD, 3,2 tuumaa, 160×144 pikseliä
grafiikka: 4 096 väriä, 64 spriteä
ääni: 4 kanavaa, stereo
tallennusväline: pelimoduuli
koko: 209×111×37 mm
Lisälaitteita

Gear-to-Gear (linkkikaapeli)
Master Gear (sovitin Master System -peleille)
PowerBack (lisäakku)
TV Tuner (TV-viritin)
Wide Gear (suurennuslasi)
Pelejä > Julkaisupelit Euroopassa

Castle of Illusion Starring Mickey Mouse
Columns
Dragon Crystal
G-LOC: Air Battle
Psychic World
Super Monaco GP
Wonder Boy
Pelejä > Muita pelejä

Land of Illusion Starring Mickey Mouse
Ristar
Sonic the Hedgehog
Streets of Rage II
Vastaanotto

Mikrobitti kehui arvostelussaan Game Gearin grafiikkaa ja Castle of Illusion Starring Mickey Mouse -peliä. Moitteita arvostelija antoi konsolin persoonattomasta ulkonäöstä, häiritsevästi sijoitetusta ja liian kirkkaasta virtavalosta, nappituntumasta, näytön katselukulman kapeudesta, keskinkertaisista äänistä ja pelivalikoiman yleisestä keskinkertaisuudesta.
Game Gear TV-virittimellä
Faber-Castell

| Faber-Castell AG |
| --- | --- |

ISIN:  DE0006286537
Perustettu:  1761
Perustaja:  Kaspar Faber
Liikevaihto:  887 miljoonaa € (2005)
Henkilöstö:  6 500 (2006)
Kotisivu:  www.faber-castell.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Faber-Castell on yksi maailman suurimmista ja vanhimmista valmistajista toimistotarvikkeiden osalta. Se tuottaa kyniä, kumeja, nitojia, viivaimia, tusseja jne. Pääkonttori sijaitsee Steinissä, Saksassa, ja sillä toimii 14 tehdasta ja 20 myyntiyksikköä ympäri maailmaa. Faber-Castell-Konsernin palveluksessa työskentelee noin 7 000 ihmistä ja se harjoittaa liiketoimintaa yli 100 maassa.
Faber-Castell 1/54 Darmstadt laskutikku (1967)
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Faber-Castell
Martin Ødegaard

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Martin Ødegaard
Syntymäaika: 17. joulukuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Drammen, Norja
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Arsenal
Pelinumero: 8
Junioriseurat
: Drammen Strong
2009–2014: Strømsgodset
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2015 | Strømsgodset | 23 | (5) |
| 2015–2017 | Real Madrid Castilla | 62 | (5) |
| 2015–2021 | Real Madrid | 8 | (0) |
| 2017–2018 | → Heerenveen | 38 | (2) |
| 2018–2019 | → Vitesse | 31 | (8) |
| 2019–2020 | → Real Sociedad | 31 | (4) |
| 2021 | → Arsenal | 14 | (1) |
| 2021– | Arsenal | 122 | (31) |
Maajoukkue
| 2013 | Norja U15 | 2 | (0) |
| 2013 | Norja U16 | 6 | (0) |
| 2014 | Norja U17 | 4 | (0) |
| 2014–2018 | Norja U21 | 18 | (5) |
| 2014– | Norja | 57 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. kesäkuuta 2024.
Martin Ødegaard (s. 17. joulukuuta 1998 Drammen, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Ødegaard pelaa myös Norjan jalkapallomaajoukkueessa. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ødegaard teki debyyttinsä ammattilaisena kasvattajaseuransa Strømsgodset IF:n paidassa 13. huhtikuuta 2014. Hänestä tuli Tippeligaenin kaikkien aikojen nuorin pelaaja 15 vuoden ikäisenä. Ødegaard pelasi Strømsgodsetin edustusjoukkueessa ja osallistui ulkomaalaisseurojen harjoituksiin ennen siirtymistään espanjalaiseen Real Madridiin tammikuussa 2015. Hän pelasi aluksi vain seuran reservijoukkueessa Real Madrid Castillassa, mutta harjoitteli edustusjoukkueen kanssa. Useiden lainasiirtojen ja kahdeksan Real Madridissa pelatun Primera División -ottelun jälkeen hän siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin vuonna 2021.
Ødegaard esiintyi ensimmäisen kerran Norjan maajoukkueessa Arabiemiirikuntia vastaan 27. elokuuta 2014, jolloin hänestä tuli maajoukkueen nuorin pelaaja 15 vuoden ja 253 päivän ikäisenä.
Seurajoukkueura > Nuorisoseurat

Ødegaard vietti ensimmäiset vuotensa paikallisessa Drammen Strong -jalkapalloseurassa. Hänen isänsä, Hans Erik Ødegaard, perusti seuran ja aloitti poikansa joukkueen päävalmentajana. Vuonna 2005 Ødegaardin ollessa kuusivuotias, hänen vanhempansa muiden muassa sijoittivat kukin 50 000 kruunua seuraan, jotta sen omistama hiekkakenttä muutettaisiin tekonurmeksi. Tätä on sanottu välttämättömäksi Ødegaardin kehitykselle, sillä hän vietti lukemattomia tunteja kentällä.