stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mosambikin sisällissota
Sota > Alkuvuodet

Rhodesian lisäksi Renamon tueksi tuli sisällissodan aikana myös Etelä-Afrikka, jonka apartheid-hallinto ei hyväksynyt sitä, että Mosambik tuki Afrikan kansalliskongressia (ANC) ja etenkin sen aseellista siipeä. Rhodesian itsenäistyttyä ja vaihdettua nimensä Zimbabweksi vuonna 1980 Etelä-Afrikasta tuli Renamon merkittävin yhteistyökumppani.
Renamo kärsi pahoja takaiskuja vuonna 1979, kun Mosambikin joukot onnistuivat tuhoamaan sen päämajan Sofalassa ja tappamaan sen johtajan Matsangaissan. Etelä-Afrikan laaja tuki ja tyytymättömien mosambikilaisten liittyminen joukkoon kasvattivat kuitenkin Renamon sotilaiden määrän vuodessa 2 000:sta 8 000:een. Samoihin aikoihin Renamon johtoon nousi nuori Afonso Dhlakama, entinen Frelimon jäsen, jolla oli nyt mahdollisuus käynnistää laajamittaiset hyökkäykset Mosambikin maaseudulle. Renamo hyökkäsi moniin hallituksen kohteisiin, kuten hallintopaikkoihin, kouluihin ja sairaaloihin. Lisäksi Renamo tuhosi monia tie- ja viestintäyhteyksiä.
Sota > Sota laajanee koko Mosambikin alueelle

Mosambikin hallitus joutui vuonna 1980 kansainvälisen painostuksen jälkeen vapauttamaan maatalouttaan ja vähentämään valtion omistusta. Sodan ja vuoden 1982 kuivuuden takia maassa ajauduttiin kuitenkin laajaan nälänhätään. Vuoteen 1984 mennessä kymmeniätuhansia oli kuollut nälkään. Renamon sotilaallisen onnistumisen myötä se pystyi laajentamaan hyökkäyksiään myös Gazan, Inhambanen ja Zambezian maakuntiin. Kominternin jäsenten apu Mosambikille päättyi ja Frelimo joutui pakon edessä kääntämään katseensa länteen. Huhtikuussa 1983 Frelimon neljäs puoluekokous päätti jälleen maatalouden uudistuksista, minkä jälkeen maa alkoi saada apua myös länsimaisilta tahoilta, kuten Yhdysvalloilta.
Yhdysvaltojen painostuksesta Mosambikin hallitus alkoi etsiä sotaan rauhanomaista ratkaisua, mikä johti 16. maaliskuuta 1984 Nkomatin sopimukseen Mosambikin ja Etelä-Afrikan välillä. Mosambikin piti lopettaa ANC:n tukeminen ja Etelä-Afrikan katkaista suhteensa Renamoon. Etelä-Afrikka lupasi myös auttaa Mosambikia maan jälleenrakentamisessa. Etelä-Afrikka jatkoi kuitenkin Renamon tukemista salaisesti. Renamo siirsi jatkossa operaationsa kohdistumaan enemmän siviiliväestöön. Etelä-Afrikan tuen ansiosta Renamo toimi elokuussa 1984 koko Mosambikin alueella ja vuonna 1985 sillä oli maassa jo 10 000 sotilasta.
Maaliskuussa 1985 Mosambik ja Etelä-Afrikka uudistivat sopimuksensa ja perustivat yhteisen elimen tarkkailemaan sopimuksen täyttämistä. Frelimon ja Zimbabwen joukot valtasivat yhden Renamon tukikohdista elokuussa 1985. Tukikohdasta löytyi asiakirjoja, jotka vahvistivat Etelä-Afrikan antaman avun Renamolle. Lokakuuhun mennessä koko Nkomatin sopimus kaatui. Mosambikin sotilaallinen tilanne jatkoi heikkenemistään ja maan keski- sekä länsiosat olivat tukevasti Renamon hallussa. Renamolla oli maassa 1980-luvun puolivälissä 15 000–20 000 sotilasta.
Presidentti Machel tapasi joulukuussa 1986 Malawissa presidentti Hastings Bandan sekä Sambian ja Zimbabwen presidentit. Hän pystyi vakuuttamaan Bandan lopettamaan tukensa Renamolle. Paluumatkalla Machel sai surmansa häntä kuljettaneen lentokoneen pudottua Etelä-Afrikkaan, mikä herätti monia epäilyksiä salaliitosta. Machelin seuraajaksi valittiin Joaquim Chissano.
Vuoden 1987 aikana vaikutti siltä, ettei sisällissotaa saataisi ratkaistua sotilaallisesti. Frelimo saavutti pohjoisessa ratkaisevia voittoja helmikuussa 1987, mutta samalla Renamon operaatiot etelässä lisääntyivät. Renamo pyrki katkaisemaan Mosambikin kahtia hyökkäyksellä Sambesijokea pitkin. Frelimon vuoden 1988 vastahyökkäys, jota Tansania ja Zimbabwe tukivat, onnistui kuitenkin estämään Renamon aikeet. Sisällissota oli tässä vaiheessa jo saattanut sadat tuhannet mosambikilaiset pakolaisiksi naapurimaihin. Renamon iskuissa kuoli vuosina 1986–1988 arvioiden mukaan noin 100 000 siviiliä. Sekä Renamon että Frelimon joukot syyllistyivätkin moniin julmuuksiin. Lisäksi maaseudulla raportoitiin jengeistä, jotka eivät olleet kummankaan liittouman puolella.
Sota > Pitkä rauhanprosessi

Etelä-Afrikka suostui lopulta syys-lokakuussa 1988 lopettamaan Renamon tukemisen ja avustamaan rauhanprosessissa. Marraskuussa Mosambikin hallitus pyysi valtion kirkonmiehiä etsimään mahdollisuutta sodan osapuolten neuvotteluihin. Renamon jäsenille luvattiin myös yleistä armahdusta. Helmikuussa 1989 kirkonmiehet ilmoittivat, että Renamo suostuisi rauhanneuvotteluihin. Kenian hallitus neuvotteli erikseen Frelimon ja Renamon edustajien kanssa Nairobissa joulukuussa 1989. Kumpikin osapuolista menetti kuitenkin kansainvälistä rahoitustaan, kun Etelä-Afrikan presidentti Frederik Willem de Klerk veti loputkin tuista pois Renamolta ja Neuvostoliitto Frelimolta. Osapuolten välille saatiinkin ensimmäistä kertaa suora neuvotteluyhteys heinäkuussa 1990 Roomassa. Joulukuussa saatiin aikaan osittainen tulitauko, mutta molemmat osapuolet rikkoivat sen muutamassa kuukaudessa.
Samaan aikaan Frelimo jätti marxistis-leninistisen ideologiansa, ja Mosambikin kansantasavallasta tuli Mosambikin tasavalta. Lisäksi Frelimo hyväksyi maan uuden perustuslain, laillisti poliittiset puolueet, siirtyi vapaaseen markkinatalouteen ja yksityisti valtion omistuksia. Sota kuitenkin pitkittyi ja samalla vuosien 1990–1992 kuivuus vaikeutti siviiliväestön tilannetta. Renamo hallitsi vuonna 1991 noin kymmentä prosenttia Mosambikista. Se jatkoi myös hyökkäyksiä hallituksen kimppuun ja käytti hallinnoimillaan alueilla orjatyövoimaa.
Syyskuussa 1991 rauhanneuvottelut kariutuivat, kun Renamon edustajat vetäytyivät. Neuvotteluja jatkettiin kuitenkin lokakuussa, ja marraskuussa osapuolet sopivat, että YK:n tuki on tarpeellinen rauhansopimuksen valvomiseksi. Heinäkuussa 1992 maa avattiin nälänhädän takia ulkopuoliselle avulle. Lopulta humanitaarisen katastrofin kynnyksellä Chissano ja Dhlakama tapasivat kasvotusten, ja 4. lokakuuta 1992 he saivat aikaan rauhansopimuksen, joka määräsi tulitauon, YK:n käytön sopimuksen valvomiseen, uuden kansallisen armeijan luomisen ja nykyisten joukkojen demobilisaation. Saman kuun aikana YK:n turvallisuusneuvosto päätti 6 800 miehisen ONUMOZ-joukkojen perustamisen. ONUMOZin tehtävänä oli valvoa rauhansopimuksen toteutumista ja miljoonien pakolaisten paluuta kotimaahansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mosambikin sisällissota Wikimedia Commonsissa
Muhlenberginpurokilpikonna

| Muhlenberginpurokilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Suokilpikonnat Emydidae
Suku::  Glyptemys
Laji::  muhlenbergii
Kaksiosainen nimi
 Glyptemys muhlenbergii  (Schoepff, 1801) 

Katso myös
   Muhlenberginpurokilpikonna Wikispeciesissä   Muhlenberginpurokilpikonna Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Muhlenberginpurokilpikonna (Glyptemys muhlenbergii) on suokilpikonniin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Yhdysvalloista.
Koko ja ulkonäkö

Muhlenberginpurokilpikonna on hyvin pienikokoinen kilpikonna ja sen kilpi voi kasvaa suurimmillaan 8–11 cm pitkäksi. Laji on Pohjois-Amerikan kilpikonnista pienin ja koiraat ovat hieman naaraita kookkaampia. Muhlenberginpurokilpikonnan kilpi on väriltään tummanpunaruskea ja erityisesti nuorilla yksilöillä on kilvessä keltaisia täpliä. Lajin pää ja raajat ovat tummanruskeat ja pään sivulla on oranssit täplät.
Levinneisyys ja elinympäristö

Muhlenberginpurokilpikonnaa tavataan Yhdysvalloista hyvin laikuittaisesti New Yorkista Georgiaan. Lajin elinympäristöä ovat suot, marskimaat, kosteat pensaikot, suoniityt ja suopurot. Se viettää suuren osan ajastaan kaivautuneena paksuun sammalikkoon tai mutaan. Ne myös kaivavat käytäviä tai käyttävät myyrien käytäviä. Muhlenberginpurokilpikonnat ovat kaikkiruokaisia ja syövät muun muassa kotiloita, matoja, hyönteisiä, pieniä selkärankaisia, siemeniä, hedelmiä ja toisinaan myös ruohoja tai muita vihreitä kasvinosia. Lajin parittelu tapahtuu maalis-toukokuussa ja naaras munii yhdestä kuuteen munaa toukokuun lopulta heinäkuun alkuun ulottuvalla jaksolla. Munien kuoriutumiseen menee tyypillisesti yhdestä kahteen kuukautta. Luonnossa muhlenberginpurokilpikonnat elävät noin 30–40-vuotiaiksi.
Muhlenberginpurokilpikonna luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Tärkein uhka kannalle on elinympäristön häviäminen sopivien soiden kuivattamisen vuoksi. Paikoitellen alkuperäisestä ympäristöstä on jäljellä enää muutama prosentti. Lisäksi lajia uhkaa pyydystäminen lemmikiksi, poikasia pyydystävät pesukarhut sekä paikoitellen bakteeritaudit. Muhlenberginpurokilpikonnan kantaa pyritään ylläpitämään suojelemalla sen elinympäristöjä.
Husein Muhammed

| Husein Muhammed> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. joulukuuta 1980 (ikä 43) Zakho, Irakin Kurdistan, Irak
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Husein Muhammed (s. 1. joulukuuta 1980 Zakho, Irakin Kurdistan, Irak) on  juristi ja vihreä poliitikko Helsingissä. Hän on etniseltä taustaltaan kurdi ja asunut Suomessa vuodesta 1994.
Muhammed on osallistunut julkisuudessa keskusteluihin maahanmuutosta ja kotoutumisesta. Hän vastustaa erivapauksien myöntämistä muslimeille tai maahanmuuttajille ja šarian käyttöönottoa länsimaissa.
Husein Muhammed on kirjoittanut kirjan Yhtä erilaiset. Islam ja suomalainen kulttuuri (Teos, 2011) sekä artikkelin teoksiin En ole rasisti, mutta... (Vastapaino, 2009), Me muut: kirjoituksia yhteiskuntaluokista (Teos, 2009) ja Mitä Halla-aho tarkoittaa? (Savukeidas, 2010).
Muhammed on valmistunut oikeustieteen maisteriksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2006. Hän on tai on ollut lähde? muun muassa Länsi-Helsingin Vihreiden hallituksen jäsen, Oikeuspoliittisen yhdistyksen (Demlan) hallituksen jäsen, Helsingin kaupungin maahanmuutto- ja kotouttamisasioiden neuvottelukunnan jäsen, Helsingin kaupungin opetuslautakunnan varajäsen, Maahanmuuttoviraston neuvottelukunnan varajäsen ja Amnesty Internationalin aktiivi. Muhammed on myös Humanisti-lehden kolumnisti, ja on kääntänyt kirjoja kurdin kielelle, muun muassa Kahlil Gibrania.
Husein Muhammed oli vihreiden ehdokkaana Helsingissä vuoden 2012 kuntavaaleissa ja pääsi varavaltuutetuksi 492 äänellä. Eduskuntavaaleissa 2011 Helsingin vaalipiirissä hän sai 1 163 ääntä. Muhammed työskenteli vuonna 2011 Vähemmistövaltuutetun ylitarkastajana ja vuonna 2013–2014 Uudenmaan ely-keskuksen maahanmuuttopäällikkönä. Hän on Arffman Consultingin kehittämispäällikkö toukokuusta 2015 lähtien.päivitettävä
Teokset

Yhtä erilaiset. Islam ja suomalainen kulttuuri.  (256 sivua)  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-290-8
Aiheesta muualla

Husein Muhammedin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Husein Muhammedin blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Jan Mukařovský

Jan Mukařovský
Jan Mukařovský (1891–1975) oli tšekkiläinen lingvistiikan ja esteettisen filosofian tutkija. Hän toimi vuodesta 1934 alkaen Bratislavan yliopiston professorina ja 1940–1950-luvulla Prahan yliopiston rehtorina. Mukařovský kuului 1920–1930-luvulla toimineeseen Prahan kielitieteelliseen piiriin. Hän oli humanistisen strukturalismin ja semiotiikan teorioiden keskeinen kehittelijä.
Prahan koulukunta katsoi kielen olevan tiettyyn päämäärään tähtäävien ilmaisukeinojen funktionaalinen järjestelmä ja korostivat muutenkin erilaisten merkkijärjestelmien funktionaalisuutta. Mukařovský sovelsi ideaa estetiikkaan, ja hänestä tuli semioottisen estetiikan uranuurtaja. Hänen mielestään taide ei ollut kausaalisuhteessa yhteiskuntaan, vaan kyse oli monimutkaisesta merkkisuhteesta. Tärkeänä metodisena käsitteenään Mukařovský käytti semanttista elettä, jonka mukaan teos muodostuu dynaamisesti alkaen yksinkertaisista aineksista ja laajentumalla laajimpiin kokonaisuuksiin saakka. Hän pohti myös taiteen arvo-ongelmia.
Muinaistulokas

Muinaistulokas eli arkeofyytti on kasvilaji, joka on levinnyt ihmisen myötävaikutuksella uudelle maantieteelliselle alueelle niin varhain, että saapumisesta ei ole muistiinpanoja ja jonka kulkeutumista ei voi päätellä muutenkaan suhteellisen äskettäiseksi.
Suomessa muinaistulokkaana pidetään kasvilajia, joka on kulkeutunut maahan ihmisen myötävaikutuksella 1600-luvun alkupuolella tai sitä ennen. Rajaa on pidetty Pohjoismaihin soveltuvana muinais- ja uustulokkaan karkeana aikarajana. Britteinsaarilla rajana pidetään vuotta 1500. Sekä uus- että muinaistulokkaat ovat vieraslajeja.
Muinaistulokkaiden ja alkuperäiskasvien erittely on usein vaikeata. Samassa maassakin kasvilaji saattaa olla sekä luontaisesti levinnyt että muinaistulokas. Muinaistulokkuus tai uustulokkuus ei riipu maasta, vaan alueesta. Näin ollen esimerkiksi Ahvenanmaalla alkuperäinen kasvi voi olla Manner-Suomessa muinaistulokas tai Pohjois-Suomessa uustulokas.
Muinaistulokas voi olla myös kasvi, joka ei enää kasva alueella ilmaston muuttumisen vuoksi, mutta josta voi olla arkeologisia jäännöksiä. Suomessa vesipähkinä on muinaistulokas, jota ei enää esiinny luonnossa ja joka hävisi Etelä-Ruotsin Skånestakin vuonna 1918. Sitä esiintyy kuitenkin muun muassa Latvian eteläosissa.
Muinaistulokkaiden avulla voidaan paikantaa esihistoriallisia ja historiallisia asuinpaikkoja.
Aiheesta muualla

Suomen luonnonvaraisten kasvien etäsuojeluhanke
Muinaispersian kieli

| Muinaispersia> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Persia
Ajoitus:  Muuntui keskipersiaksi n. 350 eaa.
Kirjaimisto:  nuolenpääkirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indo-eurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet iranilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  peo
ISO 639-3:  peo
 Ohje 
Osa muinaispersialaisesta Behistunin kirjoituksesta.
Muinaispersian kieli on muinaista Persiaa 500–300-luvuilla eaa. hallinneiden akemenidien aikana puhutusta iranilaisesta kielestä käytetty nimitys. Sitä puhuttiin ilmeisesti valtakunnan ydinalueella nykyisen Iranin lounaisosassa. Muinaispersian historiallisia jatkajia ovat keskipersia, klassinen uuspersia sekä nykypersia, tadžikki ja dari.
Kieli tunnetaan nuolenpääkirjoituksella mm. kallioon, kivipaasiin, maljakoihin, sinetteihin, savi-, kulta- ja marmoritauluihin tehdyistä akemenidikuninkaiden piirtokirjoituksista. Niitä on löydetty laajan valtakunnan eri puolilta Iranista, Turkista ja Egyptistä. Muinaispersialaisia ovat ilmeisesti myös eräät aramealaisella kirjaimistolla laaditut piirtokirjoitukset. Lisäaineistoa tarjoavat aramealaisissa, elamilaisissa, akkadilaisissa ja kreikkalaisissa teksteissä esiintyvät muinaispersialaiset erisnimet ja lainasanat.
Muinaispersia kuuluu iranilaisten kielten lounaisryhmään. Vaikka se oli akemenidien äidinkieli, valtakunnan yleiskielenä toimi aramea, ja virkakielinä käytettiin myös akkadia ja elamia. Kirjoituksissa ei ole havaittu murre-eroja. Niissä esiintyy mm. meedialaisia ja aramealaisia lainasanoja. Aramea on vaikuttanut myös tekstien syntaksiin. Mitään todisteita laajemman muinaispersialaisen kirjallisuuden olemassaolosta ei ole säilynyt.
Muinaispersia on nuolenpääkirjoitukseen perustuvista kirjoitustavoista nuorin, mutta sillä ei ole suoraa historiallista yhteyttä muihin vastaaviin järjestelmiin. Sen merkit ovat muodoltaan omaperäisiä ja yksinkertaisia. Kirjaimisto sisältää 36 aakkos- ja tavumerkkiä, viisi ideogrammia, yhden ligatuurin, numerot ja sananrajaa osoittavan merkin. Kirjoitusjärjestelmän tulkinnan aloitti saksalainen filologi Georg Friedrich Grotefend vuonna 1802.
Aiheesta muualla

Muinaispersialaisia tekstejä (englanniksi)
Johdanto muinaispersiaan (englanniksi)
Muessin

Jean-Léon Gérôme: Muessin kutsuu uskovaisia rukoukseen minareetin huipulta. Öljymaalaus, 1879.
Muessin, myös muezzin (turk. müezzin, arab. مؤذن‎, muʾaḏḏin) on moskeijan rukouskutsun kuuluttaja. Hänen tehtävänsä on kutsua muslimeja mukaan rukoukseen minareetista käsin. Laulaessaan rukouskutsua (adhaan) muezzin katsoo kohti Mekkaa.
Nykyisin muezzinit käyttävät sähköisiä äänentoistojärjestelmiä ja kovaäänisiä. Aikaisemmin muezzin esitti kutsun huutamalla. Oikean ajoituksen varmistamiseksi muezzin ei saanut olla sokea, tai hänellä täytyi olla näkevä seuralainen, joka pystyi tarkistamaan rukouskutsun oikean ajankohdan.
Rukouskutsun syntykertomus

800-luvun alussa kirjoitettu lajissaan ensimmäinen profeetta Muhammedin elämäkerta (Ibn Hisham) kertoo rukouskutsun taustasta seuraavaa:
Medinassa ihmiset kokoontuivat rukoilemaan itsekseen ilman rukouskutsua, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt ratkaisusta. Hän määräsi sen takia pasuunan kutsumaan heitä rukoukseen juutalaisten tavoin. Muhammed ei kuitenkaan pitänyt tuloksesta. Sitten hän käski käyttää puista läppäintä kristittyjen tapaan. Sellainen veistettiinkin, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt siitäkään. Lopulta muuan muslimi tuli profeetan puheille ja kertoi nähneensä unessa vihreäpukuisen miehen, joka sanoi: ”Entä jos näytän sinulle paremman tavan?” Parempi tapa oli huutaa rukouskutsu. Toisen tarinan mukaan (jonka Ibn Hisham myös kertoo) profeetta itse olisi nähnyt saman unen.
Kertomus havainnollistaa uskontotieteen tuntemaa ilmiötä, jossa uskonnot eivät pelkästään omaksu toisiltaan asioita, vaan toisinaan pyrkivät vastavaikutuksena luomaan eroja muihin uskontoihin.
Muezzinin pätevyysvaatimukset

Muezzin ei ole pappi, vaan hänen virkansa vastaa paremmin kristittyjen suntiota. Ammattimainen muezzin valitaan tehtäväänsä maineensa, äänensä ja kykyjensä perusteella. Keskiajalta peräisin oleva šaria-käsikirja Umdat al-Salik antaa muezzinille seuraavat pakolliset pätevyysvaatimukset: a) hänen pitää olla muslimi, b) omatoimisuustaidot ovat vähintään 7-vuotiaan tasolla eli osaa syödä, juoda ja käydä wc:ssä, c) on mieleltään terve, d) on mies, jos kutsu koskee miehiä. Suositeltavaa on lisäksi, että hän on suoraselkäinen, eli ei ole syyllistynyt vakaviin synteihin, ja että hänellä on voimakas, miellyttävä ääni.
Adhaanin eli rukouskutsun melodista laulamista pidetään myös taidemuotona. Itävaltalaisen Sebastian Brameshuberin dokumenttielokuva Muezzin näyttää turkkilaisia muezzineja kilpailemassa maanlaajuisessa ja vuotuisessa rukouskutsukilpailussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muessin Wikimedia Commonsissa
Mugai-ryū

Niina Gyokudo, 
Mugairyu Iaihyodo japanilaisen miekkakoulukunnan, eli ryūn, Meishi-ha tyylisuunnan, eli ryū-han, Soke 
Kuva: Renfield Kuroda.
Mugai-ryū  (jap. 無外流) on klassinen japanilainen miekkailukoulukunta. Tyylin perusti Tsuji Gettan Sukemochi (jap. 辻月丹, つじ げったん) (1648–1727) vuonna 1695. Mugai-ryūssa harjoitellaan sekä miekkailua että miekan vetoa josta se on tunnettu. Tyylillä on Gettanin perintönä hyvin vahva yhteys zen-buddhalaisuuteen. Mugai-ryū on nykypäivänä haarautunut useaan haaraan.
Tsuji Gettan Sukemochi

Gettan opiskeli nuorena miehenä Kiotossa Yamaguchi-ryū kenjutsua Yamaguchi Bokushinsei-sensein johdolla. Päätettyään opintonsa perusti Edoon 1676 (nykyiseen Tokioon) oman dōjōn, jossa opetti Yamaguchi-ryūta harvoille oppilaille. Gettan opiskeli kuitenkin oman opetuksensa ohella zeniä ja klassista kiinalaista filosofiaa zen-buddhalaisen munkin, Sekita Zenshin, johdolla. Saavutettuaan pitkällisen opiskelun jälkeen valaistumisen, Gettan perusti oman kenjutsu-tyylinsä Mugai-ryūn.
Mugai-ryūn opetuksessa Gettan painotti zenin olennaista osuutta miekkataitojen opetuksessa. Kuuluisuutta Gettan sai sivistyksestään ja klassikoksi muodostuneesta kirjastaan Mugai Shinden kenpō. Kasvaneen kuuluisuuden myötä Gettan sai paljon lisää oppilaita, joista osa tuli hyvin korkea-arvoisten samuraiden joukosta. Gettanin oppilaana oli kaikkiaan yli 1000 miekkamiestä, joiden joukossa oli useita daimiota. Mugai-ryūn iaijutsu on peräisin Gettanin kouluun liittyneeltä Jigyō-ryūn päämieheltä Taga Jigyōsailta.
Nimi

Koulukunnan nimi, Mugai, tulee seuraavasta runosta:
»一方実無外
乾坤得一貞

吸毛方納密
動着則光精»
»Ippō jitsu mugai
Kenkon toku ittei

Suimo hō nomitsu
Dōchaku soku kōsei»
»Ei ole muuta kuin Yksi Tosi Tie
Taivas ja Maa hyötyvät tästä ainoasta Hyveestä

Lepattava höyhen tuntee tämän salaisuuden
Olla vakaa sekasorrossa on olla valaistunut ja puhdas»
Mugai-ryū mediassa

Tunnettu japanilainen näyttelijä Tatsuya Nakadai esittää Tsuji Gettan Sukemochia elokuvassa Sateen jälkeen.
Muistiinpanot

| Muistiinpanot> Υπομνήματα.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aristoteles
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  300-luku eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Muistiinpanot (m.kreik. Υπομνήματα, Hypomnēmata) oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelma myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teoksen katkelma tunnetaan kahta kautta, toisaalta Simplikioksen kirjoittamasta Aristoteleen Kategorioiden kommentaarista ja toisaalta Deksippoksen vastaavasta teoksesta. Lisäksi Johannes Filoponos viittaa teokseen.
Kirjallisuutta

Rose, Valentinus: Aristotelis qui ferebantur librorum Fragmenta ed. 2.  Berlin:  Teubner, 1870; kolmas painos Leipzig 1886.  Teoksen verkkoversio.
Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Teoksen verkkoversio.
Tarja Mulari

| Tarja Mulari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1965 (ikä 59) Kuopio
Uran tiedot
Laji:  nopeuslasku
Saavutukset
Ennätykset:  219,245 km/h
Tarja Annikki Mulari (s. 3. toukokuuta 1965 Kuopio) on suomalainen nopeuslaskija. Hän voitti näytöslajina olleen nopeuslaskun Albertvillen olympialaisissa 1992. Hän voitti lajin MM-hopeaa 1987 ja maailmancupin 1987, 1988 ja 1991.
Mulari laski vuonna 1988 maailmanennätyksen nopeudella 214,413 km/h. Albertvillen olympialaisissa Mularin voittoon oikeuttanut nopeus oli 219,245 km/h, joka oli myös maailmanennätys. Tulos pysyi ennätyksenä vuoteen 1995 asti, jolloin ranskalainen Karine Dubouchet kellotti nopeuden 225,000 km/h. Mulari lopetti uransa Albertvillen voittoon, jonka jälkeen lähti tekemään PR-työtä nopeuslaskun hyväksi. Nopeuslaskun Mulari lopetti siinä vaiheessa, kun selvisi että FIS ja KOK eivät huolineet lajia mukaan Lillehammerin olympialaisiin. Myöhemmin hän siirtyi mainostoimistoon töihin.
Ennen nopeuslasku-uraansa Mulari kilpaili alppihiihdossa. Suomen-mestaruuden hän voitti syöksylaskussa vuosina 1985 ja 1987.
Nykyisin Mulari asuu Ranskan Chamonix'ssa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Mulda

Mulda (komiksi ja venäjäksi Му́льда) on autioituva kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 48 kilometriä Vorkutasta länteen. Asukkaita on 85 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1940-luvulla rakennetun rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1954 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Sen väkiluku oli 1 700 vuonna 1970 ja 1 100 vuonna 1999.