stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mooseksen laki
Lain sisältö > Rikoslaki > Raiskaus

Mooseksen lain mukaan raiskaaja piti surmata, jos uhri oli kihlattu toiselle. Israelilaissotilaat eivät saaneet myöskään raiskata sotavankejaan.lähde?
Mooseksen laki tekee kuitenkin poikkeuksen koskemattomien, kihlaamattomien tyttöjen osalta. Raiskaaja pystyi sovittamaan tekonsa maksamalla sakot tytön isälle ja ottamalla tytön vaimokseen.
Lain sisältö > Rikoslaki > Sieppaus

Lain alaisuudessa sieppaus oli rikos, josta seurauksena oli kuolemanrangaistus. Jos joku sieppasi ihmisen orjakseen tai myi hänet eteenpäin, oli sieppaaja surmattava. Neitsyitä tyttöjä sai kuitenkin ottaa orjaksi sotasaaliina.
Lain sisältö > Rikoslaki > Orjuus

Mooseksen laki ei sallinut israelilaisten ottamista orjiksi. Orjat piti ostaa muilta, ympärillä asuvilta kansoilta. Orjat olivat pysyvää omaisuutta, jotka sai antaa lapsille perintönä. Heprealaiset orjat piti kuitenkin päästää vapaaksi seitsemän vuoden päästä. Orjia sai hakata, mutta ei pahoinpidellä kuoliaaksi.
Lain sisältö > Rikoslaki > Varkaus

Laki kielsi varastamisen. Riippuen siitä mitä oli varastettu, varkaan piti antaa uhrilleen kaksin-, nelin- tai viisinkertainen korvaus. Jos varkaaksi tuomittu ei kyennyt maksamaan korvausta, hänet myytiin orjaksi ja hän pääsi vapaaksi suoritettuaan täyden korvauksen. Laki suojeli uhria ja takasi sen, että hän sai kokemastaan menetyksestään korvauksen.
Lain sisältö > Rikoslaki > Lahjonta

Laki kielsi suoraan lahjusten ottamisen. Laissa varoitettiin, että lahjus sokaisisi tuomarit. Tämä estäisi puolueettoman oikeudenkäynnin. Laki vaati tuomareita olemaan puolueettomia ja kohtelemaan ihmisiä tasa-arvoisesti.
Lain sisältö > Sotalait

Luvatun maan valloittaminen edellytti sotien käymistä, mutta sodankäyntiä ohjasivat sotalait. Joidenkin nimeltä mainittujen Kanaaninmaan kansakuntien jumalattomuus oli tullut täyteen mittaansa, ja niiden kaupungit piti ehdottomasti tuhota, mutta niille kaupungeille, jotka eivät kuuluneet näille kansakunnille, tuli tarjota vaihtoehdoiksi antautuminen tai tuho. Jos kaupunki antautui, asukkaat pantiin pakkotyöhön. Laki kuitenkin vaati että orjiakin tuli kohdella huomaavaisesti. Laki suojeli sodassa vallattujen kaupunkien naisia ahdistelulta. Jumalan vaati sotilailta puhtautta. Sukupuoliyhteys teki miehen Lain mukaan epäpuhtaaksi seuraavaan päivään asti. Esimerkiksi sekä Daavid että Uuria välttivät huolellisesti olemasta sukupuolisuhteissa ollessaan sotapalveluksessa  . Israelilaismiehet eivät siis saaneet raiskata valloittamiensa kaupunkien naisia. Jos israelilaissotilas halusi vaimokseen naisvangin, hänen piti odottaa kuukausi, ennen kuin hän sai tehdä niin. Jos kaupungit kieltäytyivät antautumasta, kaikki miehet tuli surmata ja ainoastaan pikkulapset ja naiset, jotka eivät olleet olleet sukupuolisuhteissa miesten kanssa, säästettiin.
Lain sisältö > Sotalait > Asevelvollisuus

Sotapalvelukseen otettiin miehiä 20-vuotiaista alkaen. Josephuksen mukaan he palvelivat 50-vuotiaiksi asti. Pelokkaat ja arat hylättiin, koska he olisivat heikentäneet armeijan moraalia. Palveluksesta vapautettiin miehet, jotka olivat juuri saaneet valmiiksi uuden talon. Myös ne, jotka olivat istuttaneet viinitarhan, mutta eivät olleet vielä nauttineet sen hedelmiä, vapautettiin sotapalveluksesta. Perusteena oli se, että ihmisellä oli oikeus nauttia työnsä hedelmistä. Juuri naimisiin mennyt mies vapautettiin vuodeksi. Syy vapautukseen oli se, että vuoden aikana mies saattoi saada jälkeläisen ja nähdä hänet. Näin Jumala osoitti pitävänsä huolta perheestä ja kiinnittävänsä siihen huomiota. Leeviläiset, jotka huolehtivat temppelistä, vapautettiin sotaponnisteluista, mikä osoitti Jumalan pitävän ihmisten hengellistä hyvinvointia tärkeämpänä kuin sotilaallista puolustusta.
Lain sisältö > Sotalait > Kaupunkeihin hyökkäämistä koskevia lakeja

Kun Israel lähti valloittamaan luvattua maata, Jumala antoi hyökkäämistä ja piirittämistä koskevia lakeja. Kanaanin seitsemän kansakuntaa tuli hävittää perin pohjin. Niille ei esitetty rauhan ehtoja. Syy oli heidän turmeltunut kulttuurinsa. Henry H. Halleyn Raamatun käsikirjassa sanotaan, että arkeologit löysivät Megiddossa Astoretin, Baalin jumalatarpuolison, temppelin rauniot. Hän kirjoittaa: ”Vain muutaman askeleen päässä tästä temppelistä oli hautausmaa, josta löytyi useita ruukkuja, jotka sisälsivät tässä temppelissä uhrattujen pikkulasten jäännöksiä. – – Baalin ja Astoretin profeetat olivat virallisia pikkulasten murhaajia.” ”Toinen pöyristyttävä tapa olivat niin sanotut ’perustusuhrit’. Kun oli määrä rakentaa talo, uhrattiin lapsi, ja sen ruumis muurattiin seinään.””Palestiinassa tehdyissä kaivauksissa on löydetty tuhkakasoja ja pienokaisten luurankojen jäännöksiä pakana-alttarien ympärillä olleilta hautausmailta, mikä osoittaa, että tätä julmaa inhottavuutta harjoitettiin laajalti.”
Toisessa historian teoksessa kerrotaan: ”Kanaanilaiset palvoivat antautumalla moraalittomiin nautintoihin jumaliensa edessä – mikä heillä oli uskonnollinen rituaali – ja sitten murhaamalla esikoislapsensa uhriksi näille samoille jumalille. Näyttää siltä, että Kanaanin maa oli suuressa määrin tullut eräänlaiseksi Sodomaksi ja Gomorraksi kansallisessa mitassa. – – Oliko näin inhottavan saastaisella ja raa’alla kulttuurilla enää mitään oikeutta olla olemassa? – – Arkeologit, jotka suorittavat kaivauksia kanaanilaisten kaupunkien raunioilla, ihmettelevät, ettei Jumala tuhonnut niitä aikaisemmin.”
Muita kansoja varoitettiin ensin ja sitten heille esitettiin rauhanehdot. Jos kaupunki antautui, sen asukkaat säästettiin ja heidät pantiin pakkotyöhön. Mahdollisuus antautua ja tieto siitä, ettei naisia raiskattaisi, kannusti kaupunkeja antautumaan ja välttämään paljon verenvuodatusta. Jos kaupunki ei kuitenkaan antautunut, Israel ryhtyi sotaan. Kaupungin miehet piti surmata sodassa. Syynä oli se, ettei kaupunki näin enää voinut nousta kapinaan tai kostaa israelilaisille.
Lain sisältö > Sotalait > Ei hyökkäyksiä Jumalan asettamien rajojen ulkopuolelle

Israelilaisia kiellettiin hyökkäämästä sen alueen ulkopuolella, jonka Jumala oli heille antanut, ja taistelemasta muita kansakuntia vastaan kuin niitä, joita vastaan hän käski heidän taistella. Israel ei saanut sotia Edomia, Moabia tai Ammonia vastaan. Nämä kansakunnat kävivät kuitenkin myöhemmin heidän kimppuunsa, ja heidän oli pakko puolustautua sotimalla niitä vastaan .
Mooseksen laki ja kristinusko

Kristinuskon käsitys on, että laki päättyi Kristukseen. Jeesuksen kuoleman jälkeen Laki ei ollut enää lainvoimainen. Lakiliiton tilalle tuli Kristuksen laki. Paavali selitti miksi Lakia tarvittiin. Hän mainitsi sen ollen kasvattaja joka johti Kristukseen. Laki myös osoitti että, ihminen on syntinen eli epätäydellinen, ja tarvitsee Jumalalta tulevaa lunastusta. Laki osoitti myös että, pelkillä Lain teoilla ihminen ei voi hankkia itselleen pysyvää elämää . Ainoastaan Jeesus Kristus noudatti Lakia täydellisesti .
Heprealaiskirjeessä sanotaan erityisesti, että Mooseksen lain mukaisia uhreja ei tarvita enää Kristuksen täydellisen uhrin jälkeen. Näin ollen niitä, samoin kuin ruokavaliota ja eri tilanteissa suoritettavia pesuja koskevat säännökset oli tarkoitettu vain rajoitetuksi määräajaksi, joka päättyi Kristuksen aikana.
Apostoli Paavali osoitti, että kristittyjen on tärkeää tuntea Laki. Syyksi hän selitti että, laissa oli varjo paremmasta ja siihen liittyvät asiat olivat esikuvia, minkä vuoksi Jeesus ja apostolit viittasivat lakiin usein selittäessään taivaallisia asioita, kristillistä oppia ja kristillistä käytöstä . Jeesus tiivisti lain kahteen käskyyn; Jumalan ja lähimmäisen rakastamiseen.
Nykyisten tutkijoiden käsityksiä

Useat nykyiset tutkijat otaksuvat, että Mooseksen kirjat ja niihin sisältyvä laki ovat syntyneet pitkän kehityksen tuloksena ja koottu lopulliseen muotoonsa vasta persialaisvallan aikana. Erään teorian mukaan se vahvistettiin lopullisesti nykyisessä muodossaan vuonna 458 eaa. pidetyssä kokouksessa, jossa Esra luki julkisesti Mooseksen lain kirjan ja kansa sitoutui noudattamaan sitä. Laajat osat lakia ovat kuitenkin varmuudella olleet tunnettuja jo kauan aikaisemmin.
Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, mikä oli Hilkian löytämä "Herran lain kirja", mutta todennäköisesti se sisältyy nykyisiin Mooseksen kirjoihin. Yleisimmän käsityksen mukaan kyseessä oli Deuteronomium (Viides Mooseksen kirja), jonka loppuun kuitenkin on myöhemmin lisätty muista lähteistä saatu kertomus Mooseksen kuolemasta.
Mantšut

Mantšut (mantšuksi ᠮᠠᠨᠵᡠ, Manju; perint.: 滿族; yksink.: 满族; pinyin: Mǎnzú) ovat kansa, jonka perinteinen kotialue on Mantšuria, joka sijaitsee nykyisin Kiinassa. Mantšujen oma kieli, mantšun kieli, on uhanalainen kieli, sillä nykyiset mantšut puhuvat pääosin äidinkielenään kiinaa. Kiinan vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan heitä asui maassa yhteensä 10 387 958. Mantšut ovat yksi Kiinan kansantasavallan 55 virallisesti rekisteröidystä vähemmistökansallisuudesta, mikä takaa heille tiettyjä etuuksia. Esimerkiksi yhden lapsen politiikka ei koskenut vähemmistökansallisuuksia.
Historia

Mantšut polveutuvat tunguusikansoista, jotka ovat asuttaneet Mantšuriaa ainakin 300-luvulta eaa. Tunguusit taas olivat jakautuneet useisiin eri pienempiin heimoihin. Mantšut muodostuivat omaksi ryhmäkseen varsinaisesti vasta 1600-luvun paikkeilla. Tuolloin džurtšenien hallitsija Nurhaci muodosti oman valtakuntansa, jonka pääkaupunki oli Mukdenissa. Mantšu-nimitystä käytettiin alun perin tämän valtakunnan asukkaista. Myöhemmin 1600-luvulla mantšut valloittivat valtakunnastaan käsin koko Kiinan alueen muodostaen mantšujen hallitseman Qing-dynastian. Koska mantšuja toimi valtakunnan eri hallinnollisissa tehtävissä, heitä levisi eri puolille Kiinaa.
Mantšujen päästyä vallankahvaan heidän oma kulttuuriinsa alkoi hävitä kiinan alkaessa korvata mantšua. Mantšutaustainen Qing-dynastia pysyi vallassa vuoteen 1911 saakka, jolloin valtaan nousivat tasavaltalaiset. Väliaikainen kulttuurillinen nousukausi koettiin jälleen vuonna 1931 kun Japani valloitti Mantšurian ja perusti alueelle Mantšukuon nimellisesti itsenäisen alueen. Maata hallitsi Pu Yi, Qing-dynastian keisareista viimeinen. Mantšukuon loppu tuli toisen maailmansodan päättymisen myötä 1945, kun Kiina sai alueen takaisin.
Nykypäivänä mantšut ovat pitkälti sulautuneet ympäröivään han-kiinalaiseen kulttuuriin. Jotkut tutkijat ovatkin sitä mieltä, että heitä ei edes pitäisi laskea enää erilliseksi etniseksi ryhmäkseen. Mantšut ovat keskittyneet Liaoningin alueelle ja merkittäviä määriä on myös Jilinin ja Heilongjiangin alueilla. Hajanaisia yhteisöjä löytyy myös eri puolilta Kiinaa Hebein, Gansun, Shandongin, Ningxian ja Sisä-Mongolian alueilta, sekä suurissa kaupungeissa kuten Pekingstä, Chengdusta, Xianista ja Guangzhousta. Varsinaista enemmistöä he eivät muodosta mistään. Mantšun kieli on jo lähes hävinnyt ja sitä puhuu enää muutama henkilö vanhemmasta ikäpolvesta. Kielen viimeiset saarekkeet ovat Sanjiazin kaupungissa Heilongjiangissa, sekä Dawujian kaupungissa Anhuissa.
Kulttuuri

Merkittävä elinkeino mantšuille jo vuosisatojen ajan on ollut maanviljelys. Aikanaan sen ohella on harjoitettu merkittävissä määrin myös metsästystä ja keräilyä. Maanviljelystä harjoittaa yli 80 % Liaoningin, Heilongjiangin, Jilinin ja Hebein mantšuista. Viime aikoina myös puuteollisuus on kasvattanut merkitystään. Mantšut eivät vielä Qing-dynastian aikana saaneet toimia kauppiaina, mutta tämäkin ala on kasvattanut sittemmin suosiotaan. Aikanaan tärkeän sosiaalisen järjestelmän muodostivat isälinjaiset klaanit. Klaanit säilyivät olemassa Qing-dynastian loppuun saakka. Mantšujen perinteinen usko oli šamanismi.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mantšusoturi.
Manšumies perinteisessä asussa.
Ai (kaupunki)

Ai on Raamatussa mainittu kaupunki, joka sijaitsi muinaisessa Kanaaninmaassa (nykyisessä Palestiinassa) Betelistä kaksi kilometriä itään. Israelilaisten johtajan Joosuan johdolla kaupunki hävitettiin, eikä sitä rakennettu uudelleen. Ain rauniot sijaitsevat Deir Dibwanin kaupungista luoteeseen olevassa et-Tellissä sen tien varrella, joka johtaa muinaisesta Mikmaasta Beteliin.
Toinen samanniminen kaupunki, jota monet pitävät samana kaupunkina kuin edellistä, sijaitsi Deir Dibwanin luona. Nykyisin sitä nimitetään Israelin kaupungiksi nimeltään Khirbet Haiyan. Siellä tehdyissä kaivauksissa on löydetty roomalaisajalle ajoitettuja jäänteitä.
Kolmas Aiksi nimetty paikkakunta sijaitsi Jordanjoen itäpuolella lähellä Hesbon-nimistä vanhaa moabilaista kuninkaankaupunkia eli kuningaskunnan pääkaupunkia. Tämä kaupunki oli ammonilaisten asuttama.
Baoanit

Baoanit (kiin.: 保安族; pinyin: Bǎo'ānzú; myös bonanit) ovat Kiinassa asuva etelämongolilaista baoanin kieltä puhuva kansa. Vuonna 1990 heitä laskettiin olevan 11 700 henkeä.
Baoanit asuvat Gansun ja Qinghain maakunnissa. Heidän esi-isiään ovat Mongolivaltakunnan rajoille sotapalvelusta varten 1200–1300-luvuilla siirretyt mongolit. Pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Kulttuuriin ovat vaikuttaneet tiibetiläiset ja hui-kiinalaiset. Uskonnoltaan baoanit ovat Gansussa muslimeja ja Qinghaissa lamalaisia buddhalaisia.
Historia

Baoanien alkuperästä tiedetään vain vähän. Heidän suullisen perinteensä mukaan he polveutuvat Tšingis-kaanin armeijan sotilaista. Mongolien Yuan-dynastian hajotessa suuri osa mongolisotilaista ja virkamiehistä palasi Mongoliaan pienemmän osan jäädessä aloilleen, näiden joukossa baoanit. Nimitys baoanit tulee Qinghain Tongrenissa sijainneesta Ming-dynastian aikaisesta Baoanin linnoituksesta, jonka lähistöllä he alun perin asuivat. Oma etninen identiteetti heille syntyi tulevina vuosisatoina heidän sekoittuessaan tiibetiläisten, han- ja hui-kiinalaisten ja tuiden kanssa. Kiinalaiset etnologit pitävät heitä huiden sukulaiskansana. Osa taas pitää heitä yksinkertaisesti islamin uskoon kääntyneinä tuina. Suufilaisen Ma Laichin tiedetään käännyttäneen ainakin paikallisia tiibetiläisiä islamiin 1700-luvun alkupuolella.
Vuonna 1862 buddhalaiset tiibetiläiset ja tut hyökkäsivät baoaneja vastaan Rong-Lon luostarin yllyttäminä vaatien näitä kääntymään buddhalaisuuteen. Hyökkäyksistä selvinneet baoanit muuttivat ensin salaarien asuttamaan Xunhuaan ja ottivat sitten osaa hui-kapinaan vuonna 1862. Kapinan epäonnistuttua he muuttivat edelleen Jishishaniin Gansun alueen puolelle. Baoaneista tuli yksi Kiinan virallisista vähemmistöistä vuonna 1952. Erottelu muihin ryhmiin tehtiin pitkälti uskonnon perusteella. Suuri valtaosa rekisteröityneistä baoaneista asui Jishishanissa, kun taas Tongrenissa heitä oli vuonna 1982 vain 170. Tongrenissa on kuitenkin 2 000–3 000 baoanin kielen puhujaa, mutta koska he ovat buddhalaisia, heidät lasketaan tuiksi. Jishishanista tuli vuonna 1981 dongxiangien, salaarien ja baoanien autonominen kunta. Se on yksi Kiinan köyhimmistä kunnista.
Kulttuuri

Gansun baoanit ovat sunnalaisia ja šiialaisia muslimeja. Suuri osa heistä kuuluu jompaankumpaan kahdesta suuresta suufilaisesta menhuanista, jotka ovat Yatou ja Gaozhaojia. Yatoulla on noin 5 000 seuraajaa ja Gaozhaojialla 3 000. Qinghain puolella baoanit ovat buddhalaisia. Baoanit ovat pääasiassa maanviljelijöitä ja he kasvattavat vehnää ja ruista. Paikallisesti he ovat tunnettuja myös käsitöinä tekemistään puukoista.
Aiheesta muualla

The Bonan ethnic minority (englanniksi)
Pumit

Pumit, muilta nimiltään premit, primit tai xifanit,ovat etninen ryhmä Kiinan Yunnanin ja Sichuanin provinsseissa suurimman osan asuessa edellisessä. Heitä on noin 32 000. Pumit ovat läheistä sukua tiibetiläisille ja he puhuvat pumin kieltä.
Historia

Pumeja pidetään historiallisten qiangien jälkeläisinä, jotka muuttivat tiibetin ylängöltä etelään 600-luvulta lähtien. Song-dynastian aikana pumit ja muut tiibetiläisten ja kiinalaisten välillä asuneet kansat tunnettiin nimellä xifan. Nämä kansat yhdistivät paimentolaisuutta ja maanviljelyä, ottaen voimakkaita vaikutteita tiibetiläisiltä naapureiltaan. Mongolien Kublai-kaanin hyökätessä Yunnanissa sijainnutta Dalin kuningaskuntaa vastaan monet pumit palvelivat hänen armeijassaan ja asettuivat tätä kautta Yunnaniin. Tullen alueelle verrattain myöhään he asettuivat asumaan korkealle vuoristoseudulle pieniin kyliin muiden etnisten ryhmien, kuten naxien, baiden ja mosojen alueille. Alueita hallitsi useimmiten tusi eli paikallinen heimopäällikkö, jonka asetti virkaansa Kiinan hovi. Joillakin alueilla tuseina toimi pumeja. Sichuanin Mulissa muodostui 1600-luvulla pieni autonominen lamalainen kuningaskunta, jonka tusi oli myös paikallisen buddhalaisen luostarin päälama. Pumeista käytettiin termiä xifan aina kommunistien valtaantuloon saakka vuonna 1949. Tuolloin aloitettiin etnisten ryhmien kartoitus, jolloin Yunnanin "xifanit" määriteltiin pumeiksi, mutta suurin osa Sichuanin puolella asuneista xifaneista määriteltiinkin tiibetiläisiksi.
Kulttuuri

Suurin osa pumeista asuu vuoristoisella maaseudulla vain harvojen asuessa kaupungeissa. Pieni osa miehistä on luostareissa. Pumit kasvattavat esimerkiksi maissia, vehnää ja kasviksia. Suurella osalla on myös kotieläimiä, kuten sikoja, vuohia, kanoja ja muutamia nautoja. Sichuanin puolella osa pumeista työskentelee valtion omistamilla laidunmailla, joilla kasvatetaan jakkeja. Pumin kieli voidaan jakaa kolmeen eri murteeseen ja pumien identiteetti on yleensä kytköksissä pikemminkin näihin murreryhmiin kuin käsitteeseen pumeista yhtenä etnisenä ryhmänä. Kolme murretta ovat phzomi, phzome ja tshomi. Heidät voidaan edelleen myös jakaa mieslinjaisiin klaaneihin. Suurin osa pumeista on lamalaisia, johon on liittynyt myös joitakin vaikutteita luonnonuskoista.
Puminkielistä kirjoitusta kääröllä.
Pumeja kansallisasuissa.
Tunbaot

Tunbaonaisia 1920-luvulla.
Tunbaot (kiin. 屯堡人, pinyin: Túnbǎorén, joiden sanakirjojen mukaan Túnpǔrén; Tunbao tarkoittaa armejan linnoitusta kiinaksi) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä, joskaan heillä ei ole virallista etnisen vähemmistön asemaa. Suurin osa heistä asuu Yunjiuvuoren lähistöllä Guiyangin kaupungista länteen Guizhoun maakunnassa. Vaikka suurin osa heistä polveutuu han-kiinalaisista, heillä on erillinen etninen identiteetti.
Tunbaojen esi-isät saapuivat alueilleen vuonna 1381. Tuolloin paikalliset kapinoivat Ming-dynastiaa vastaan ja kapinan tukahduttamiseksi Minghallinto lähetti paikalle 300 000 sotilasta. Sotaretkeä johti Zhu Yuanzhang. Osa sotilaista asettui sittemmin alueelle ja menivät naimisiin paikallisten han-kiinalaisten, sekä miaojen ja yaoiden kanssa. Ajan kuluessa he alkoivat käyttää itsestään nimitystä lao hanzu (kiin. 老汉族), joka tarkoittaa muinaisia han-kiinalaisia. Kun alueelle muutti lisää han-kiinalaisia 1600- ja 1700-luvuilla, syntyi myös käsitys tunbaoista erillisenä ryhmänä han-kiinalaisista, kun he pyrkivät erottautumaan uusista tulijoista.
Suurin osa tunbaoista on maanviljelijöitä. Heidän perinteinen uskonsa on sekoitus buddhalaisuutta, taoismia, sekä miaoilta ja yaoilta omaksuttua animismia. Tunbaojen kotiseudulla on yli 20 heidän temppeliään. Tunbaonaiset pukeutuvat perinteisesti nilkkoihin yltävään puuvillakaapuun, valkoiseen tai siniseen silkkivyöhön vyötäröllä, sekä mustaan esiliinaan. Ehkä tunnetuin osa tunbaoiden kulttuuria on kuitenkin niin sanottu maaooppera, jota on kuvailtu Kiinan teatteriperinteen eläväksi fossiiliksi sen säilyttäessä piirteensä Ming-dynastian ajoilta.
Aiheesta muualla

Ancient Tunbao Village (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (chinatravel.com)
The Beauty of Simplicity (Ⅰ): Tunbao Village in Guizhou (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (chinaculture.org)
Dennis Okaru

Dennis Okaru (s. 5. joulukuuta 1990) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai laitalinkki. Hän edustaa Veikkausliigan Turun Palloseuraa.
Okaru pelasi kaudella 2011 TPS:ssa 22 liigaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kaudella 2012 hän pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Aiheesta muualla

Okaru TPS:n kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Newport News

| Newport News |
| --- | --- |
 Kaupungin keskusta Oyster Point
 vaakuna

 Koordinaatit: 37°4′15″N, 76°29′4″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Virginia
Hallinto:  
 – Pormestari:  McKinley L. Price
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  383,4 km²
 – Josta vettä:  131,5 km² (42,64 %)
Korkeus:  4,5 m
Väkiluku (2010):  180 719
 – Väestötiheys:  419,0 as./km²
 – Metropolialue:  1 671 683 (Virginia Beach–Norfolk–Newport News -metropolialue)
Aikavyöhyke:  EST (UTC -5)
Lempinimi::  "Bad News"
 
 http://www.nngov.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Newport News on kaupunki Virginian osavaltion kaakkoisosassa Yhdysvalloissa. Hallinnollisesti Newport News on niin sanottu itsenäinen kaupunki eikä siis kuulu mihinkään piirikuntaan. Se sijaitsee Hampton Roads -satama-alueen pohjoispuolella, James River -joen suulla. Yhdessä Portsmouthin, Hamptonin ja Norfolkin kanssa se muodostaa Hampton Roadsin sataman. Kaupungissa sijaitsee myös suurtelakka, sekä merkittävää metalli- ja muutakin teollisuutta.
Historia

Kaupungin perusti Daniel Gookin, joka toi alueelle 50 uudisasukasta Irlannista vuonna 1621. Newport News -nimen alkuperä on epäselvä, mutta se liitetään perinteisesti kapteeni Christopher Newportiin, joka teki viisi tutkimusmatkaa Jamestowniin 1606–1612, sekä Sir William Newceen, joka saapui Irlannista 1621.
Kaupungin kehitys pääsi vauhtiin 1870, jolloin paikka valittiin Chesapeake–Ohio-rautatien hiilisatamaksi. Satama aloitti 1882 ja sen menestys varmistui Newport News Shipbuilding and Dry Dock Company -telakan perustamisen myötä 1886. Telakka on eräs maailman suurimmista ja se on tuottanut muun muassa loistoristeilijät America ja United States, lentotukialukset Forrestal ja Enterprise sekä ydinsukellusveneitä. Satamalla oli tärkeä rooli myös molempien maailmansotien logistiikassa.
Kaupunki itsenäistyi Warwickin piirikunnasta 1952. Samana vuonna Warwickin piirikunnasta tuli Warwick-niminen kaupunki, joka yhdistyi jälleen Newport Newsin kaupunkiin vuonna 1958.
Elinkeinoelämä

Satamansa lisäksi kaupungissa on useita teollisuuslaitoksia, esimerkiksi tekstiili-, paperi-, ilmailu-, elektroniikka- sekä kemianteollisuutta.
Kulttuuri

Kaupungissa sijaitsee Virginian sotamuseo (Virginia War Museum) ja Virginia Living Museum, jossa on suuri akvaario ja planetaario. Christopher Newport University -yliopisto perustettiin vuonna 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Newport News Wikimedia Commonsissa
| n k  Virginian osavaltio |
| --- | --- | --- |
| Alueet |  Alleghenyvuoret  Blue Ridge Mountains  Chesapeakenlahti  Cumberlandin vuoristo  Delmarvan niemimaa  Hampton Roads  Lounais-Virginia  Piedmont  Pohjois-Virginia  Shenandoahinlaakso  Tennesseenlaakso  Virginian niemimaa  |  |
| Kaupungit |  Alexandria  Bristol  Buena Vista  Charlottesville  Chesapeake  Colonial Heights  Covington  Danville  Emporia  Fairfax  Falls Church  Franklin  Fredericksburg  Galax  Hampton  Harrisonburg  Hopewell  Lexington  Lynchburg  Manassas  Manassas Park  Martinsville  Newport News  Norfolk  Norton  Petersburg  Poquoson  Portsmouth  Radford  Richmond (pääkaupunki)  Roanoke  Salem  Staunton  Suffolk  Virginia Beach  Waynesboro  Williamsburg  Winchester  |  |
| Piirikunnat |  Accomack  Albemarle  Alleghany  Amelia  Amherst  Appomattox  Arlington  Augusta  Bath  Bedford  Bland  Botetourt  Brunswick  Buchanan  Buckingham  Campbell  Caroline  Carroll  Charles City  Charlotte  Chesterfield  Clarke  Craig  Culpeper  Cumberland  Dickenson  Dinwiiddie  Essex  Fairfax  Fauquier  Floyd  Fluvanna  Franklin  Frederick  Giles  Gloucester  Goochland  Grayson  Greene  Greensville  Halifax  Hanover  Henrico  Henry  Highland  Isle of Wight  James City  King and Queen  King George  King William  Lancaster  Lee  Loudoun  Louisa  Lunenburg  Madison  Mathews  Mecklenburg  Middlesex  Montgomery  Nelson  New Kent  Northampton  Northumberland  Nottoway  Orange  Page  Patrick  Pittsylvania  Powhatan  Prince Edward  Prince George  Prince William  Pulaski  Rappahannock  Richmond  Roanoke  Rockbridge  Rockingham  Russell  Scott  Shenandoah  Smyth  Southampton  Spotsylvania  Stafford  Surry  Sussex  Tazewell  Warren  Washington  Westmoreland  Wise  Wythe  York  |  |