Arthur Schopenhauer
Elämä

Schopenhauer syntyi keskiluokkaiseen perheeseen vuonna 1788 Stutthofin kaupungissa lähellä Danzigia. Hänen isänsä oli Heinrich Floris Schopenhauer ja hänen äitinsä kirjailija Johanna Schopenhauer, o.s. Trosiener. Molemmat olivat varakkaasta kauppiassuvusta. Schopenhauerin isä vastusti kaikenlaista nationalismia ja ihaili englantilaista elämäntapaa. Hän valitsi pojalle nimen ”Arthur”, koska se oli käytössä saksan, englannin ja ranskan kielissä.
Kaupungin jouduttua Preussille Puolan toisessa jaossa vuonna 1793 Schopenhauerit muuttivat Hampuriin. Vuonna 1805 Schopenhauerin isä kuoli, teki ehkä itsemurhan, ja hänen äitinsä muutti Weimariin, missä hän saavutti mainetta kirjailijana. Schopenhauer pysyi kuitenkin Hampurissa, koska hän oli luvannut jatkaa kauppiasuralla. Hänen vastenmielisyytensä uraa kohtaan sai hänet kuitenkin muuttamaan Weimariin äitinsä luokse jo vuoden kuluttua. Schopenhauer ei kuitenkaan tullut toimeen äitinsä kanssa: kun Johannan ystävä kirjailija Johann Wolfgang von Goethe sanoi tälle, että hänen poikansa kohtalona oli tehdä suuria tekoja, Johanna vastusteli – hän ei ollut koskaan kuullut, että yhdessä perheessä voisi olla kaksi neroa.
Schopenhauer aloitti opiskelut vuonna 1809 Göttingenin yliopistossa, jossa hän opiskeli metafysiikkaa ja psykologiaa Gottlob Ernst Schulzen oppilaana. Schulze neuvoi häntä keskittymään Platoniin ja Immanuel Kantiin. Schopenhauer väitteli tohtoriksi Jenan yliopistosta vuonna 1813. Vuonna 1818 hän sai suurin ponnistuksin valmiiksi pääteoksensa Die Welt als Wille und Vorstellung (’Maailma tahtona ja mielteenä’, osa suomennettu). Hän jätti teoksensa kustantajalle ja lähti Italiaan lepäämään. Palattuaan Saksaan suurin odotuksin vuonna 1819 hän sai huomata, ettei kirjaa ollut myyty yhtään kappaletta. Kukaan ei ollut edes kuullut siitä.
Schopenhauer aloitti vuonna 1820 luennoitsijana Berliinin yliopistossa. Hän osallistui jälkikantilaisen Johann Gottlieb Fichten ja teologi Friedrich Schleiermacherin luennoille. Hän alkoi kuitenkin vastustaa Fichten äärimmäistä idealismia. Tältä ajalta on peräisin myös vastakkainasettelu hänen ja G. W. F. Hegelin välillä. Schopenhauer ajoitti tarkoituksella luentonsa samaan aikaan kuin Hegel, houkutellakseen opiskelijat omille luennoilleen Hegelin luentojen sijasta. Hänen luennoilleen tuli kuitenkin ainoastaan viisi oppilasta, ja lopulta hän lähti yliopistosta eikä palannut enää koskaan opettamaan sinne. Hänen pettymyksensä yliopistofilosofiaa kohtaan ilmenee muun muassa hänen myöhemmin kirjoittamassaan esseessä ”Yliopistofilosofiasta”.
Kun Schopenhauer oli Berliinissä, hänet haastettiin oikeuteen. Haastajana oli ompelija Caroline Marquet. Melua vihannut Schopenhauer oli työntänyt ikkunansa alla äänekkäästi lörpötelleen naisen alas portaita. Nainen oli loukkaantunut niin pahasti, että Schopenhauer määrättiin maksamaan tälle kuukausittaista rahallista tukea. Kun nainen 20 vuotta myöhemmin kuoli, Schopenhauer kirjoitti päiväkirjaansa latinaksi obit anus, abit onus ('akka kuoli, taakka lähti').
Vuonna 1831 Berliinissä puhkesi koleraepidemia, ja sekä Hegel että Fichte pakenivat kaupungista. Hegel kuitenkin palasi liian pian, sai tartunnan ja kuoli muutama päivän kuluttua. Schopenhauer sen sijaan muutti etelään ja asettui vuonna 1833 loppuiäkseen Frankfurtiin. Siellä hän eli yksin ainoana seuranaan lemmikkinsä villakoira Atma ja myöhemmin Butz. Atma oli nimetty hindujen maailmansielun atmanin mukaan. Schopenhauer testamenttasi koiralleen 300 guldenia.
Schopenhauerin terveys heikkeni vuoden 1860 mittaan. Hän kuoli sydämen petettyä samana vuonna 72 vuoden iässä.