stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Jenkins
Osittainen lista töistä > Muita teoksia

Adiemus: Live (2001) – liveversio Adiemuksen musiikista
Palladio (1995)
Eloise (1997) - ooppera
Imagined Oceans (1998)
The Armed Man: A Mass for Peace (sävelletty 1999, kantaesitetty 2000)
Dewi Sant, teos kuorolle (SATB) ja orkesterille (1999)
Diamond Music (1996)
Merry Christmas to the World (1995) – kokoelma perinteisiä joululauluja Jenkinsin orkestroimana
Over the Stone (2002) – kahden harpun konsertto
Crossing the Stone (2003) – mukana walesilainen harpisti Catrin Finch sekä materiaalia kahden harpun konsertosta
Ave Verum (2004) – baritonille (omistettu erityisesti Bryan Terfelille laulettavaksi)
In These Stones Horizons Sing (2004)
Requiem (2005)
Quirk - The Concertos (2005)
River Queen (2005) – musiikki elokuvaan River Queen
Tlep (2006)
Kiri Sings Karl (2006) – Kiri Te Kanawan kanssa
This Land of Ours (2007) – Cory Band -yhtyeen ja Cantorion-mieskuoron kanssa
Stabat Mater (2008) – Jenkinsin sovitus 1200-luvun roomalaiskatolisen kirkon runoon
The Concertos (2008) – Over the Stone (kahden harpun konsertto), La Folia (marimballe), Quirk (konsertto huilulle, koskettimille ja perkussiosoittimille), Sarikiz (viulukonsertto), uudelleen äänitetty Palladion ensimmäisestä versiota hyödyntäen
Music of the Spheres with Mike Oldfield (2008)
Te Deum (2008)
Stella Natalis (2009)
Gloria (2010) – Hayley Westenran kanssa
The Bards of Wales (2011) – Musiikki unkarilaisen runoilijan János Aranyn runoon
Songs of the Earth (2012)
The Peacemakers (2012)
The Healer – A Cantata for St Luke (2014)
Cantata Memoria (2016) – Mererid Hopwoodn kanssa
"Sing! The Music was Given" syyskuussa 2017 (maailmanensi-ilta Carnegie Hall-konserttitalossa 15. tammikuuta 2018)
Graham Collierin kanssa
Deep Dark Blue Centre (1967)
Down Another Road (1969)
Barry Guyn ja The London Jazz Composers' Orchestran kanssa
Ode (1972)
Aiheesta muualla

Karl Jenkinsin virallinen kotisivu
Karl Jenkins MySpacessa
Karl Jenkinsin elämäkerta (BBC Wales)
Karl Jenkinsin haastattelu (Boosey & Hawkes) - video
Karl Jenkins kertoo kuoroteoksistaan (Boosey & Hawkes) - video
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kantatie 55

Kantatie 55 on Porvoosta Mäntsälään kulkeva kantatie, jonka pituus on noin 35 kilometriä. Yhdessä Hankoon jatkuvan valtatien 25 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai Kehä V:ksi.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Porvoossa olevaa lyhyttä ja ruuhkaista nelikaistaista osuutta sekä Askolan Vahijärven lähellä olevaa ohituskaistaosuutta. Kantatie 55 on tärkeä varsinkin Porvoon öljykuljetuksille.
Reitti

Kantatie 55 alkaa Porvoosta seututien 170 risteyksestä. Tie jatkuu länteen ja risteää valtatien 7 kanssa eritasoliittymässä. Kuninkaanportissa tiestä erkanee yhdystie 1531 ja Kuninkaanportin jälkeen tie ylittää sillalla Porvoon radan.
Tie jatkuu pohjoiseen ja tulee Askolan Monninkylään, jossa tiestä erkanee seututie 151 Pornaisiin ja yhdystie 1635 Askolan kirkonkylälle. Monninkylän jälkeen tie tulee Vahijärvelle, jossa tiellä on lyhyt ohituskaistaosuus.
Tie ylittää Mäntsälän kunnanrajan ja siitä erkanee Pukkilaan ja Myrskylään vievä seututie 162. Tie kulkee Sääksjärven kylän ohi ja ennen tien päättymistä siitä erkanee yhdystie 1494. Kantatie 55 päättyy Mäntsälän keskustan eteläpuolelle seututien 140 risteykseen. Tie jatkuu risteyksestä valtatienä 25.
Liikennemäärät

Vuonna 2020 kantatien 55 vilkkain osuus oli sen alkupisteen ja valtatien 7 liittymän välillä. Osuuden keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 14 700 ajoneuvoa vuorokaudessa. Toiseksi vilkkain osuus oli tien päätepisteen ja yhdystien 1494 välillä. Osuuden liikenne oli 7 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kuninkaanportin ja Monninkylän välillä liikennemäärä oli 6 000–7 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Monninkylän ja yhdystien 1494 välillä 3 500–5 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 55 oli Porvoosta Mäntsälän, Oitin, Hausjärven kirkonkylän ja Turengin kautta Hämeenlinnaan kulkenut tie. Mäntsälän ja Hämeenlinnan välinen kantatieosuus on lakkautettu 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Entisen kantatien osuus Mäntsälästä Oittiin on nykyisin yhdystie 1471 ja osuus Hausjärveltä Hämeenlinnaan on osa seututietä 290.
Suunnitelmat

Valtatien 25 numerointia saatetaan jossain vaiheessa jatkaa Porvooseen. Näin Kehä V:lle tulisi yhtenäinen tienumerointi.
Kantatielle 55 on toistaiseksi suunnitteilla vain 4 ohituskaistaa Mäntsälän ja Askolan välille. Hanketta ei tulla toteuttamaan tällä vuosikymmenellä.[lähde? ]milloin?
Aiheesta muualla

Matti Grönroosin sivu kantatiestä 55
Liittymät Porvoosta Mäntsälään
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
|  |   |  |  | Välikatu Runeberginkatu |  |
 :     Läntinen Mannerheiminväylä (2+1)
|  |  |   |  | Porvoonjoki |  |
|  |   |  |  | Näsinmäentie |  |
 :     Läntinen Mannerheiminväylä (2+2)
|  |   |  |  | Maunu Eerikinpojan katu | Näsi |
|  |   |  |  |   Tolkkistentie | Tolkkinen, Emäsalo |
|  |   |  |  | Vanha Helsingintie | Vanha Porvoo |
|  |   |  |  |   Helsingintie | Helsinki |
 :   Läntinen Mannerheiminväylä (2+2)
|  |   |  |  | Hornhattulantie | Hornhattula |
|  |  |  | Harabackan eritasoliittymä |             | Helsinki Kotka, Kouvola |
 :   Kantatie (1+1), Mäntsäläntie
|  |   |  |  |   Ratsumestarinkatu Harabackankatu |  |
|  |   |  |  |   Saksalantie |  |
|  |   |  |  | Kaarenkyläntie Hommantie |  |
|  |  |  |  Porvoon ja Askolan kunnanraja |  |  |
 :   Kantatie (1+1), Porvoontie
|  |   |  |  |   Meijeritie   Monninkyläntie | Pornainen Monninkylä |
 :   Kantatie (1+1), Mäntsäläntie
|  |   |  |  | Heikamäentie |  |
|  |   |  |  | Vahijärventie | Hänninmäki |
|  |  |  |  Askolan ja Mäntsälän kunnanraja |  |  |
 :   Kantatie (1+1), Porvoontie
|  |   |  |  | Onkimaantie | Onkimaa |
|  |   |  |  | Brusilantie |  |
|  |   |  |  |   Pukkilantie | Pukkila |
|  |   |  |  | Saarenniityntie Kievarintie |  |
|  |   |  |  | Hermanonkimaantie Viertolantie |  |
|  |   |  |  |   Pornaistentie |  |
|  |   |  |  |   Helsingintie   Lahdentie | Helsinki Lahti |
|  |  |  | Peltolan eritasoliittymä |             Hyvinkääntie | Helsinki Lahti Hyvinkää |
Välimatkataulukko
| (km) | Porvoo |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Askola (Monninkylä) | 15 | Askola (Monninkylä) |  |  |
| Mäntsälä | 36 | 21 | Mäntsälä |  |
| Hyvinkää | 66 | 51 | 30 | Hyvinkää |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Kantatie 55 Askolassa lähellä Monninkylää.
Kleisthenes I -suunnitelma

Kleisthenes I -suunnitelma (kreik. Πρόγραμμα Κλεισθένης Ι, Prógramma Kleisthénis I) on Kreikassa 1. syyskuuta 2019 voimaan astunut kuntauudistus, joka tekee muutoksia aiempaan, vuoden 2011 Kallikrates-suunnitelmaan. Uudistuksen seurauksena muun muassa Kreikan kuntien lukumäärä nousi 332:een.
Uudistus on nimetty antiikin Ateenan hallintoa uudistaneen Kleistheneen mukaan.
Uudistukset

Uudistuksen pääkohtia verrattuna Kallikrates-suunnitelmaan ovat:
|  | Kallikrates-suunnitelmassa | Kleisthenes I -suunnitelmassa |
| --- | --- | --- |
| Kuntien lukumäärä | 325 | 332 |
| Kuntien rakenne | Kunnat jakautuvat kunnallisyksiköihin (dimotikí enótita), jotka ovat Kallikrates-uudistusta edeltäneitä kuntia, ja nämä edelleen kaupunki- ja kyläyhdyskuntiin (dimotikí/topikí koinótita). | Kunnat jakautuvat yhdyskuntiin (koinótita). |
| Kuntavaalien järjestäminen | Eurovaalien yhteydessä viiden vuoden välein, toukokuun viimeinen sunnuntai. | Neljän vuoden välein, lokakuun toinen sunnuntai. |
| Kuntavaaleissa valittujen virkaanastuminen | 1. syyskuuta | 1. tammikuuta |
| Paikallisten kansanäänestysten järjestäminen | Ei lakia. | Kunnallisten ja alueellisten kansanäänestysten järjestäminen paikallisista asioista on mahdollista. |
| Äänestysikä kuntavaaleissa | 18 | 17 |
Uudistukset > Kuntaluokat

Kunnat on jaettu kuuteen luokkaan niiden sijainnin ja väkiluvun mukaan. Luokka määrittää muun muassa kunnalle asetetut tehtävät. Se otetaan huomioon myös kansallisten ja EU-tukirahojen käytössä. Luokat ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| a) | Metropolikeskusten kunnat | Ateenan ja Thessalonikin metropolien ydinkunnat. Ateenan metropolialueella kaikki kunnat seuraavissa alueyksiköissä: Keski-Ateena, Pohjois-Ateena, Etelä-Ateena, Länsi-Ateena ja Pireus. Thessalonikin metropolialueella kunnat Thessaloniki, Ampelókipoi-Meneméni, Kalamariá, Kordelió-Évosmos, Neápoli-Sykiés, Pávlos Melás ja Pylaía-Chortiátis. |
| b) | Suuret mannerkunnat | Kunnat, joiden väkiluku on yli 25 000. |
| c) | Keskikokoiset mannerkunnat | Kunnat, joiden väkiluku on 10 000 ja 25 000 välillä. |
| d) | Pienet manner- ja vuoristokunnat | Kunnat, joiden väkiluku on vähemmän kuin 10 000. |
| e) | Suuret ja keskikokoiset saaristokunnat | Kaikki saaristokunnat, joiden väkiluku on yli 3 500. |
| f) | Pienet saaristokunnat | Kaikki saaristokunnat, joiden väkiluku on 3 500 tai vähemmän. |
Uudistukset > Kuntien jakaminen

Uudistuksessa eräät kunnat, joiden todettiin muodostuneen Kallikrates-uudistuksessa liian suuriksi ja vaikeasti hallittaviksi, jaettiin pienemmiksi. Uudistuksen seurauksena Kreikkaan syntyi 12 uutta kuntaa ja viisi vanhaa kuntaa lakkautettiin. Näin kuntien kokonaismäärä kasvoi seitsemällä 325:stä 332:een. Uudistus koski seuraavia kuntia:
| Jaettu kunta | Uudet kunnat |
| --- | --- |
Kefaloniá: Argostóli Lixoúri Sámi
Korfu: Pohjois-Korfu Keski-Korfu ja Diapontiset saaret Etelä-Korfu
Lesbos: Länsi-Lesbos Mytilíni
Sámos: Anatolikí Sámos (Itä-Sámos) Dytikí Sámos (Länsi-Sámos)
Sérvia-Velventós: Sérvia Velventós
Käännös suomeksi
Ketotuulenlento

| Ketotuulenlento |
| --- | --- |
 Ketotuulenlento Saksassa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Gnaphalieae
Suku::  Tuulenlennot Filago
Laji::  arvensis
Kaksiosainen nimi
 Filago arvensis  L. 
Synonyymit
 Logfia arvensis (L.) Holub  Oglifa arvensis 
Katso myös
   Ketotuulenlento Wikispeciesissä   Ketotuulenlento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketotuulenlento (Filago arvensis, syn. Logfia arvensis) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Muista lähisukulaislajeista ketotuulenlento on erotettavissa kehtosuomujensa ulkonäön perusteella.
Ulkonäkö ja koko

Yksi- tai kaksivuotinen ketotuulenlento kasvaa 5–40 cm korkeaksi. Kasvin varsi on kasvutavaltaan pysty ja haaraton tai epäsäännöllisesti haarova. Kasvi on tiheään harmahtavakarvainen.
Aluslehdet ovat usein lähekkäin. Varsilehdet ovat ruodittomia, 20–30 mm pitkiä ja 2 mm leveitä. Muodoltaan lehdet ovat suikeita, ehytlaitaisia ja nipukkakärkisiä.
Ketotuulenlennon kukintona on pitkänä latvaterttuna oleva vaatimattomannäköinen mykeröstö. Noin viisi millimetriä leveät mykeröt sijaitsevat 3–12 mykerön tiiviinä rykelminä pitkin vartta. Mykeröt ovat lyhytperäisiä ja tukilehtiään lyhyempiä. Kehtosuomut ovat tylppäkärkisiä ja kärkiin asti villakarvaisia. Pähkylöiden kypsyessä kehtosuomut ovat tähtimäisesti harittavia. Mykeröpohjus on suomuinen.
Väriltään ketotuulenlennon kukat ovat kellertävän valkoisia. Kukan teriö on torvimainen. Laitakukat ovat emikukkia, kehräkukat kaksineuvoisia. Laitakukkien pähkylät ovat pappuksettomia kun taas kehräkukkien pähkylöissä on valkoinen hapsihaiveninen pappus. Suomessa ketotuulenlennon kukinta ajoittuu heinä–syyskuuhun.
Levinneisyys

Ketotuulenlento on euraasialainen laji, jonka päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiltä Keski-Venäjälle sekä Skandinavian keskiosista Keski-Italiaan, Kreikkaan ja Kaukasukselle. Satunnaisemmin lajia tavataan muun muassa Pyreneiden niemimaalla, Englannissa, Turkissa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa ketotuulenlentoa on tavattu satunnaisena tulokaslajina.
Suomessa ketotuulenlento on muinaistulokas. Sitä tavataan lähinnä Ahvenanmaalla sekä Manner-Suomen eteläosissa, mutta paikoitellen aina Kuopion korkeudelle asti. Yksittäisiä havaintoja lajista on myös Oulun seudulta.
Elinympäristö

Ketotuulenlento kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla tai soraisilla kasvupaikoilla, kuten kedoilla, tien- ja radanvarsilla, tienleikkauksilla, hiekkakuopilla sekä hietikoilla.
Ketotuulenlennon mykerökukintoja, kuvattu Itävallassa.
Koldan alue

| Koldan alue région de Kolda |
| --- | --- |
 Koldan alue Senegalin kartalla.
 Alueen departementit.
Valtio:  Senegal
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kolda
Pinta-ala:  13 721 km²
Väkiluku (2013):  662 455
Koldan alue (ransk. région de Kolda) on hallintoalue Senegalin eteläosassa. Sen hallinnollinen keskus on Koldan kaupunki. Alueen pinta-ala on 13 721 neliökilometriä. Asukkaita on 662 455 henkeä (vuonna 2013, väestönlaskenta).
Koldan alue käsittää 7 % Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu idässä Tambacoundan ja lännessä Sédhioun alueisiin, pohjoisessa Gambiaan sekä etelässä Guinea-Bissauhun ja Guineaan.
Alueella virtaavat Casamancejoki ja Geban alkujoki Kayenga. Seutu kuuluu Sudanin–Guinean ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 700 ja 1 300 millimetrin välillä.
Nykymuodossaan vuonna 2008 perustettu alue jakautuu kolmeen departementtiin, jotka ovat Kolda, Médina Yoro Foula ja Vélingara. Arrondissementteja ja kuntia on yhdeksän, maalaisyhteisöjä 31 ja kyliä 1 589.
Alueella asuu 4,9 % Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 26 %. Asukkaat ovat fulbeja, mandinkoja, wolofeja, soninkeja, dioloja ja sererejä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, riisi ja fonio. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää, puuvillaa, lehmänpapua, maniokkia ja seesamia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Liikenneyhteydet ovat heikot.
Kevyt osasto 6 (jatkosota)

Kevyt osasto 6 (KevOs 6) oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen yksikkö, joka kuului 2. divisioonaan. Se oli kolmen jalkaväkikomppanian muodostoma yksikkö, jonka määrävahvuus oli 597, eli noin puolet jalkaväkirykmentin pataljoonan vahvuudesta. Osaston organisaatiosta puuttui kokonaan oma epäsuora tuli.
Perustaminen

Kevyen osaston 6 perusti Jyväskylän suojeluskuntapiiri 17. kesäkuuta 1941, ja sen perustamispaikka oli Kintaus.
Perustamisen jälkeinen osaston vahvuus oli 23 upseeria, 103 aliupseeria ja 485 miestä, yhteensä 611. Tämä oli ainut kerta, jolloin osasto oli vähintään määrävahvuinen, ylivahvuutta 17 miestä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Kevyet osastot pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.
Yksiköt

Esikuntakomppania (EK/KevOs 6), perustettiin Petäjäveden reserviläisistä
1. komppania (1./KevOs 6) päällikkönä luutnantti Toivo Paloheimo, perustettiin Petäjäveden reserviläisistä
2. komppania (2./KevOs 6) päällikkönä ratsumestari Gösta Silén, perustettiin Uuraisten reserviläisistä
konekiväärikomppania (KKK/KevOs 6), myöhemmin 3. komppania, päällikkönä luutnantti Kauko Siikki, perustettiin Petäjäveden reserviläisistä
Komentaja(t)

Luutnantti Jorma Nurmi 18. - 26.6.1941
Kapteeni Yrjö Hokkanen 26.6. - 1.7.1941
Ratsumestari Göstä Silén 1. - 3.7.1941
Kapteeni Veli Setälä 3. - 10.7.1941
Kapteeni Aimo Ojanen 10.7. - 12.7.1941
Ratsumestari Teuvo Paananen 12.7. - 17.8.1941
Ratsumestari Göstä Silén 18. - 31.8.1941
Kapteeni Arvo Kettunen 31.8. - 26.12.1941
Ratsumestari Torsten von Essen 26.12.1941 - 28.3.1942
Tappiot

Kaatuneina 80
Lakkauttaminen

Kevyt Osasto 6 lakkautettiin 28. maaliskuuta 1942. Osaston henkilöstöstä vanhimmat ikäluokat kotiutettiin ja nuoremmat siirrettiin pääosin jalkaväkirykmentti 7:n III pataljoonaan.
Kimmo Kouri

Kimmo Kouri (s. 1962 Kemijärvi) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän osallistui vuonna 2005 Suomen euroviisukarsintoihin kappaleella ”My life, my love”. Hän julkaisi debyyttialbuminsa Isäni maa samana vuonna.
Kouri asuu nykyisinmilloin? Äänekoskella.
Diskografia

Albumit
Isäni maa (2005)
Singlet
Oon onnellinen (2003)
My life, my love (2005)
Muutit mun maailmain (2005)
Viimeinen sadepäivä (2005)
Joukossa yksin (2007)
Kimmo Koskimaa

Kimmo Reijo Sakari Koskimaa (sukunimi vuoteen 1926 Dahlström; 22. maaliskuuta 1925 Vaasa – 21. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Koskimaa aloitti runoilemisen tutustuttuaan Eino Leinon Helkavirsiin. Hänen esikoiskokoelmansa Hukkaperän lauluja sai hyvät arvostelut muun muassa V. A. Koskenniemeltä joka vertasi Koskimaata Unto Kupiaiseen ja Eino Leinoon. Koskimaan loppusointuja käyttänyt runous poikkesi aikakauden modernistisesta valtavirtauksesta mutta se on säilyttänyt suosionsa nykypäiviin saakka.
Kilpirauhassairaudesta ja sydänongelmista kärsinyt Koskimaa kuoli 29-vuotiaana maaliskuussa 1954. Orvokki Vääriskoski toimitti Koskimaan runokokoelmasta uuden laajennetun version joka ilmestyi 2007.
Teoksia

Hukkaperän lauluja, runoja.  WSOY 1954, uusi laajennettu painos WSOY 2007
Kermadecin hauta

Kermadecin hauta on maapallon syvimpiä syvänmeren hautoja: Sen suurin syvyys on 10 047 metriä. Haudan löysi brittiläinen retkikunta vuonna 1889. Nimensä se on saanut ranskalaisen kapteenin Jean-Michel Huon de Kermadecin mukaan. Hauta on muodostunut Tyynenmeren laatan alityönnöstä Indo-Australian laattaa vasten. Se on yli tuhannen kilometrin pituinen ulottuen Kermadecin selänteen ja Kermadecsaarten itäpuolelta, läheltä Uuden-Seelannin Pohjoissaaren koilliskärkeä Monowain merenalaisen vuoren koillispuolelta paikkaan, jossa se yhtyy Louisvillen merenalaiseen vuoristoon. Tongan hauta on merkkinä alityönnön jatkumisesta tämän pisteen jälkeen. Kermadecin haudan eteläpuolella alityönnöstä on merkkinä matalampi Hikurangin hauta.
Kermadecin haudan erityispiirre ovat sen poikkeuksellisen jyrkät reunat.
Aiheesta muualla

Consejo Superior de Investigaciones Cientificas: Aplicación del Modelo 2D a las Fosas de Tonga y Kermadec (Arkistoitu – Internet Archive)(espanjaksi)
Kolbun kirkko

| Kolbun kirkko Kolbu kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Østre Toten, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1730
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolbun kirkko (norj. Kolbu kirke) on Østre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1730.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolbun kirkko Wikimedia Commonsissa
Kevyt osasto 8 (talvisota)

Kevyt osasto 8 (KevOs 8) oli YH:n yhteydessä 14. lokakuuta 1939 perustettu talvisodan aikainen osasto, joka tunnetaan erityisesti nurmolaisten joukkoyksikkönä. Osaston ratsuväen eskadroona ("Nurmon eskadroona" tai "Nurmon rakuunat") muodostui kokonaan nurmolaisista. Lisäksi osaston esikunnassa oli nurmolaisia upseereita. Konekiväärijoukkue koostui ylistarolaisista. Polkupyöräkomppania koostui keskipohjalaisista.
Osasto kuului yksikkönä Etelä-Pohjanmaan sotilasläänissä muodostettuun 8. divisioonaan. Kevyt osasto 8 tunnetaan ennen kaikkea osallistumisestaan raskain tappioin Äyräpään taisteluun maaliskuun alussa 1940. Nurmon kärsimät tappiot olivat Suomen pitäjille koituneista talvisodan uhreista toiseksi suurimmat.
Osaston komentajana toimi 20. tammikuuta 1940 lähtien ratsumestari Leo Hälvä (1902–1980), joka oli aiemmin toiminut Uudenmaan Rakuunarykmentin eskadroonan päällikkönä.
Organisaatio

Esikunta
Kolonna
Polkupyöräkomppania
Eskadroona (ratsuväenluutnantti Kaarlo Parviainen, 10/1939–01/1940; ratsuväenluutnantti Olavi Peltola (01/–03/1940)
I Joukkue
II Joukkue (kornetti Yrjö Koivusalo)
III Joukkue (kornetti Paavo Saari)
Konekiväärijoukkue (vänrikki Mauno Vehkaoja)
Organisaatio > Eskadroona

Kevyt osasto 8:n eskadroona eli yleiskielessä "Nurmon eskadroona" oli perustettu lokakuussa 1939 Hakolan talossa Seinäjoella Nurmon ratsuväkisuojeluskunnan pohjalta. Päällikköjään ja yhtä joukkueenjohtajaa lukuun ottamatta se koostui vain nurmolaisista. Eskadroonan ensimmäinen päällikkö oli ratsuväenluutnantti Kaarlo Parviainen, joka tammikuussa 1940 vaihtui Seinäjoen-Nurmon suojeluskuntapiirin päällikköön, ratsuväenluutnantti Olavi Peltolaan. Eskadroonan koostumuksesta voidaan vielä sanoa, että se koostui lähinnä lapsuudesta asti toisensa tunteneista körttimiehistä.
Kevyt osasto 8:n ja sen eskadroonan junakuljetus Seinäjoelta lähti 17. lokakuuta 1939 saapuen pari päivää myöhemmin Karjalankannakselle Vuoksenrannan pitäjän Oravakydön kylään. Marraskuun 6. päivänä se siirrettiin linnoitustöihin Valkjärvelle Vuoksen eteläpuolelle. Neuvostoliiton aloitettua sodan hyökkäyksellään 30. marraskuuta jalkautettu eskadroona viipyi Oravakydössä, josta joulukuun puolivälissä tuli siirto Hirvisaareen. Toimialueeksi vakiintui III armeijakunnan läntinen lohko Keski-Kannaksella. Joulupäivänä se siirrettiin Sakkolan Pannusaaren kylään reserviin ja kenttävarustelutöihin. Kun Summa murtui helmikuun toisella viikolla, eskadroona lähetettiin Vuoksen pohjoisrannalle Pölläkkälään varmistusasemiin. Helmikuun lopulla se siirtyi suksilla Vuoksen eteläpuolelle ja sai ensikosketuksen viholliseen varmistaessaan suomalaisjoukkojen vetäytymistä Muolaasta. Neuvostokoneet pommittivat eskadroonaa voimakkaasti 3. maaliskuuta 1940 aiheuttaen sille kolmen kaatuneen tappiot.
Muuta

Talvisota-elokuvan loppupuolella kuvataan Äyräpään kirkonmäen heikko tykistökeskitys, nurmolaisten myöhästynyt hyökkäys ja varsinainen taistelu. Vesa Vierikon esittämä JR 23:n vänrikki Jussi Kantola huutaa hyökkäyksen alettua "Älkää enää lähtekö, nurmoolaaset!".
Elokuva toistaa talvisodan jälkeisinä vuosikymmeninä syntyneen virheellisen käsityksen, että "nurmoolaaset" hyökkäsivät myöhässä, mistä johtuivat suuret tappiot huonon tykistövalmistelun ja hyökkäyskoordinaation sijaan. Jalkaväkirykmentti 24:n 3. pataljoonan hyökkäys Vuosalmella seuraavana päivänä 6. maaliskuuta myöhästyi tykistökeskityksen jälkeen ja ilmeisesti tämä tapahtuma, yhdistettynä jatkuviin rintamavastuuvaihdoksiin sekä epäselviin sotapäiväkirjamerkintöihin, aiheutti tämän myöhemmässä kirjallisuudessa ja kansanperinteessä elämään jääneen väärinkäsityksen, että Kevyt osasto 8:n raskaat tappiot johtuivat nurmolaisten myöhästyneestä hyökkäyksestä.
Keltajalkahiippo

| Keltajalkahiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Hiipot Mycena
Laji::  epipterygia
Kaksiosainen nimi
 Mycena epipterygia  (Scop.) Gray 
Katso myös
   Keltajalkahiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltajalkahiippo (Mycena epipterygia, aikaisemmin "iso keltajalkahiippo") on kellomainen tai kupera keltainen hiippolaji. Se muistuttaa tahmahiippoa (Mycena viscosa), ja toisinaan niiden katsotaan kuuluvan samaan lajiin. Lajiryhmän selvitys on kesken, ja siihen voi kuulua muitakin lajeja.
Keltajalkahiipon lakki on 0,5–2 senttimetriä leveä, keltainen ja usein tahmainen. Lakki on muodoltaan kellomainen tai kupera. Sienen heltat ovat valkoiset tai harmaanvaaleat. Itiöpöly on valkoista ja maltokerros on ohut. Sienen jalka on aluksi sitruunankeltainen ja vanhemmiten vaaleneva. Pituudeltaan se on 4–7 senttimetriä. Sieni kasvaa havumetsissä ja lehdoissa. Se on yleinen koko Suomessa. Kasvuaika on syyskuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keltajalkahiippo (Mycena epipterygia)