stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Black Mass (elokuva)
Vastaanotto

Black Mass tuotti maailmanlaajuisesti lähes 99,8 miljoonan dollarin lipputulot. Elokuva oli Suomessa vuoden 2015 84. katsotuin elokuva saatuaan 15 629 katsojaa.
Black Mass on saanut elokuvakriitikoilta myönteisiä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 73 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,7/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 291 arviointiin. Yli 10 000 käyttäjästä 68 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 43 arvostelun perusteella elokuva on saanut 68 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 477 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,5/10. Helsingin Sanomien kriitikko Kyösti Niemelä antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, Tv-maailman Onnimanni Liukkonen kolme tähteä viidestä.
Johnny Deppin roolisuoritus Whitey Bulgerina on ollut kriitikoiden ylistämä. Muun muassa aikakauslehtien The Hollywood Reporterin, Varietyn ja TheWrapin kriitikot kirjoittivat sen olevan hänen siihenastisen uransa yksi parhaimmista roolisuorituksista. Depp oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Screen Actors Guild -palkinnon, Critics’ Choicen ja Satelliten saajaksi.
Whitey Bulger itse ei hyväksynyt elokuvaa ja kieltäytyi katsomasta sitä. Hänen rikoskumppaninsa Kevin Weeks myönsi murhien tapahtuneen, mutta muuten kutsui elokuvaa ”puhtaaksi fiktioksi” tapahtumien kuvauksien ja keskeisten henkilöiden luonnehdintojen osalta, hänet itsensä mukaan lukien.
Aiheesta muualla

Black Massin traileri suomenkielisellä tekstityksellä YouTubessa
Black Mass Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Black Mass Metacriticissä (englanniksi)
Johnny Depp Black Massin lehdistötilaisuudessa Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2015.
Washington Mystics

| --- | --- |
Washington Mystics
Washington Mysticsin logo
Perustettu: 1998
Kotiareena: Entertainment and Sports Arena
Värit: punainen, sininen, harmaa, valkoinen
WNBA-mestaruuksia: ei yhtään
Konferenssin mestaruuksia: ei yhtään
Päävalmentaja: Mike Thibault
GM: Mike Thibault
Omistaja: Ted Leonsis
Washington Mystics on yhdysvaltalainen naiskoripalloseura, joka pelaa Women's National Basketball Association -liigassa (WNBA). Seura pelasi ensimmäisen kautensa WNBA:ssa vuonna 1998 ollen toinen liigan ensimmäisistä laajennusjoukkueista (toinen oli Detroit Shock). Seura on kuulunut alusta alkaen liigan itäiseen konferenssiin, johon kuuluu tällä hetkellä lisäksi viisi muuta seuraa.
Kotiottelunsa Mystics pelaa Verizon Center -areenalla (vuoteen 2006 nimeltään MCI Center) Washington DC:ssä, joka on myös NBA-seura Washington Wizardsin ja NHL-seura Washington Capitalsin kotiareena. Mystics on Wizardsin vastine WNBA:ssa, mutta vuodesta 2005 lähtien seuroilla on ollut eri pääomistaja Ted Leonsisin johtaman Lincoln Holdingsin ostettua seuran. Lincoln Holdings omistaa myös suuren osan Wizardsista, mutta Abe Pollinin johtama Washington Sports and Entertainment on edelleen Wizardsin enemmistöomistaja.
Pelaajat > Nykyinen kokoonpano

Tilanne 10. maaliskuuta 2017:
15 Natasha Cloud (G)
11 Elena Delle Donne (G-F)
– Tianna Hawkins (F)
4 Tayler Hill (G)
12 Ivory Latta (G)
22 Ally Malott (F)
33 Emma Meesseman (C)
14 Tierra Ruffin-Pratt (G)
30 LaToya Sanders (G-F)
– Asia Taylor (F)
– Krystal Thomas (C)
– Kristi Toliver (G)
Pelaajat > Entisiä pelaajia

Vicky Bullett
Stacey Dales-Schuman
Chamique Holdsclaw
Temeka Johnson
Ashja Jones
Li Meng
Chasity Melvin
Nikki McCray
Murriel Page
Crystal Robinson
Aiheesta muualla

Washington Mysticsin viralliset verkkosivut
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlanta Dream | Indiana Fever | Dallas Wings | Minnesota Lynx |  |  |
| Chicago Sky | New York Liberty | Las Vegas Aces | Phoenix Mercury |  |  |
| Connecticut Sun | Washington Mystics | Los Angeles Sparks | Seattle Storm |  |  |
Entiset WNBA-seurat: Charlotte Sting ·  Cleveland Rockers ·  Houston Comets ·  Miami Sol ·  Portland Fire ·  Sacramento Monarchs
Tapahtumat: Tähdistöottelu ·  Loppuottelut ·  Pudotuspelit
Viisikko (televisiosarja)

Viisikko on brittiläinen televisiosarja, joka perustuu Enid Blytonin samannimiseen kirjasarjaan. Viisikkoa tehtiin kaksi tuotantokautta vuosina 1978 ja 1979, yhteensä 26 puolen tunnin mittaista jaksoa. Jaksot esitettiin Britanniassa ITV-kanavalla ja Suomessa Mainostelevisiossa, joka 70-luvulla vuokrasi Yleisradiolta ohjelma-aikaa omille lähetyksilleen. MTV esitti Viisikkoa lauantai-iltapäivisin nuorten ohjelmille varatussa ajankohdassa, jossa näytettiin myös Onnen päiviä ja Ystäväni avaruudesta (Mork & Mindy).
Viisikko oli omana aikanaan kallein siihen mennessä tuotettu nuortensarja, osaksi siitä syystä että se kuvattiin filmille. Pääosien esittäjät olivat vuosina 1963 ja 1964 syntyneitä nuoria, jotka eivät jatkaneet näyttelemistä Viisikon jälkeen. Heistä kaksi työskentelee nykyään esittäviin taiteisiin liittymättömissä ammateissa ja yksi (Gary Russell) on toiminut 2000-luvulla Doctor Who -sarjan tuotannossa BBC:llä. Yksi pääosanäyttelijöistä on kuollut.
Aiheesta muualla

Viisikko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Brain Damage (kappale)

| ”Brain Damage” Pink Floyd |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Dark Side of the Moon
 Julkaistu: 1973
 Tuottaja(t): Pink Floyd
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.49
 Levy-yhtiö: Harvest (UK)   Capitol (US)
The Dark Side of the Moonin muut kappaleet
| ”Any Colour You Like” (8) | ”Brain Damage” (9) | ”Eclipse” (10) |
”Brain Damage” on toiseksi viimeinen eli yhdeksäs raita Pink Floydin vuoden 1973 albumilla The Dark Side of the Moon. Kappale on albumin harvoja, jossa Roger Waters on päälaulaja. Kappaletta jatkaa suoraan samalla kitarariffillä albumin viimeinen kappale ”Eclipse”.
Kappale käsittelee mielisairautta, lähinnä skitsofreniaakenen mukaan?, jota yhtyeen entinen keulakuva Syd Barrett sairasti. Kappaleessa viitataan myös häneen. Kappaleen nauhatehosteiden maanisella naurulla kappaleeseen on saatu hyvin kappaletta kuvaava tunnelma, jota korostavat myös taustalla olevat syntetisaattorit.
Kappaleen muusikot

Roger Waters – päälaulu, basso, nauhatehosteet
David Gilmour – kitara, laulu
Richard Wright – urut ja VSC3-syntetisaattori
Nick Mason – rummut ja lyömäsoittimet
Kappaleen muusikot > Taustalaulajat

Lesley Duncan
Doris Troy
Barry St. John
Liza Strike
Will Sommer

Will Sommer (s. 1988) on yhdysvaltalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Sommer varttui Texasissa. Hän on työskennellyt The Washington Postissa ja The Daily Beastissa. Lisäksi hän on juontanut podcastia Fever Dreams. Sommer aloitti QAnon-liikehdinnän seuraamisen vuonna 2017 ja julkaisi siitä kirjan QAnon – salaliittokultin ytimessä (Bazar Kustannus, 2023; alkuperäisteos Trust the Plan). Hän katsoi QAnon-tarinoiden muodostuneen selityksinä muun muassa Meksikon rajalle rakennettavaa muuria koskeneiden Donald Trumpin lupausten toteutumattomuudelle. Hänen mukaansa QAnon kuitenkin yhdisti sosiaalisessa mediassa levitessään hyvin erilaisia toimijoita, kuten ääriliikkeitä, luontaishoitojen kannattajia ja apokalyptisia uskovaisia.
Sommerin työtä on esitelty eri dokumenteissa, joihin kuuluu HBO:n Q: Into the Storm.
Bowringin sopimus

Bowringin sopimuksen thaikielinen teksti. Päivätty 18. huhtikuuta 1855.
Bowringin sopimus oli sopimus, joka solmittiin Siamin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä 18. huhtikuuta 1855. Sopimus oli virallisesti kahdenkeskinen ystävyys- ja kauppasopimus, mutta käytännössä vahvemman läntisen osapuolen sanelema, koska Siamilla ei ollut mahdollisuuksia neuvotella parempia ehtoja brittiläisten sotavoimien näytettyä voimansa ensimmäisessä oopiumisodassa. Rama III:n vain viisi vuotta aiemmin Sarawakin valkoisen radžan Sir John Brooken kanssa käymät neuvottelut, jotka johtivat Siamin uhkaamiseen asevoimien käytöllä (ns. tykkivenediplomatia), olivat vielä tuoreessa muistissa. Sopimuksen allekirjoittivat kuningas Mongkut ja Hongkongin kuvernööri ja brittien lähettiläs Sir John Bowring.
Sopimuksen sisältö

Bowringin sopimuksessa Yhdistyneelle kuningaskunnalle annettiin verovapaa kauppaoikeus Siamin alueella ja oikeus käyttää maan satamia ja perustaa Bangkokiin edustusto. Samalla brittikansalaisille taattiin täydet eksterritoriaalioikeudet, joiden mukaan brittien alamaisia voitiin tuomita vain heidän omissa oikeuslaitoksissaan. Briteille annettiin myös oikeus omistaa maata tietyillä erikseen määrätyillä alueilla. Alla luetellaan sopimuksen eri kohdat:
Yhdistynyt kuningaskunta perustaa Siamiin edustustonsa
Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset voivat vuokrata maata Siamin alueelta
Yhdistynyt kuningaskunta voi rakentaa Siamiin kirkon ja levittää siellä kristinoppia
Siamin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä vallitsee vapaakauppa
Siam voi periä tuontitullia korkeintaan kolme prosenttia arvosta
Riisi, kala ja suola ovat tuotteita, joita ei saa tuoda Siamiin
Jos Siam solmii sopimuksen kolmannen osapuolen kanssa paremmilla ehdoilla, nämä ehdot on suotava myös Yhdistyneelle kuningaskunnalle
Sopimuksen ehdot ovat voimassa kymmenen vuotta, muutoksista on ilmoitettava vuosi etukäteen ja molempien osapuolten on hyväksyttävä muutokset
Jos Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen syyllistyy tuomittavaan tekoon Siamissa, hänet tuomitaan omassa edustustossaan, ei Siamin oikeudessa
Sopimuksen vaikutus

Bowringin sopimuksessa laaditun esimerkin mukaisesti myöhemmin myös muut ulkovallat, kuten Japani 1898 ja Venäjä 1899, solmivat samankaltaiset kauppasopimukset Siamin kanssa, mikä johti maan avautumiseen länsimaisille vaikutteille ja saattoi Siamin talouden nousuun erityisesti Bangkokin alueella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viipurin rautatieasema (1913)

| Viipurin rautatieasema |
| --- | --- |
 Viipurin rautatieasema 1920–1930-lukujen vaihteessa.
Osoite:  Rautatienkatu, Viipuri
Koordinaatit:  60.715369°N, 28.751392°E
Rakennustyyppi:  rautatieasema
Valmistumisvuosi:  1913
Purkuvuosi:  1941
Suunnittelija:  Herman Gesellius
Tyylisuunta:  kansallisromantiikka
Julkisivumateriaali:  punagraniitti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuonna 1913 valmistunut Viipurin rautatieasema oli toinen Viipuriin rakennettu rautatieasema. Vuonna 1870 valmistuneen Viipurin ensimmäisen rautatieaseman korvannut asemarakennus tuhoutui jatkosodan aikana vuonna 1941 lähes kokonaan ja nykyään siitä on jäljellä vain rahtitoimistona palvellut osa. Viipurin nykyinen rautatieasema on vuodelta 1953.
Arkkitehti Herman Geselliuksen suunnittelema kansallisromantiikkaa edustanut rakennus sijaitsi Asema-aukion pohjoislaidalla Repolan kaupunginosassa. Se muistutti hyvin paljon kuusi vuotta myöhemmin käyttöön otettua Helsingin rautatieasemaa, jonka suunnitteli Geselliuksen kanssa yhteisessä arkkitehtitoimistossa työskennellyt Eliel Saarinen. Esimerkiksi kummankin aseman pääsisäänkäynnin yläpuolella oli samanlainen korkea kaariosa ja Helsingin tapaan myös Viipurin aseman julkisivussa oli pilasterien päälle sijoitettuja graniittiveistoksia. Viipurin rautatieasema oli tekniikaltaan erittäin moderni, rakennuksessa oli muun muassa koneellinen ilmanvaihto.
Historia

Viipurin ensimmäinen asemarakennus valmistui samaan aikaan vuonna 1870 avatun Riihimäki–Pietari-rataosuuden kanssa. Liikennemäärien kasvettua päätettiin kaupunkiin vuosisadan vaihteessa rakentaa kokonaan uusi ja ajanmukainen rautatieasema. Vuonna 1901 julistetun arkkitehtikilpailun voittajaksi selvisi Eliel Saarisen ja Herman Geselliuksen arkkitehtitoimiston ehdotus. Lopullisesta suunnittelusta vastasi Gesellius, joka aloitti varsinaisten rakennuspiirustusten laatimisen vuonna 1906. Rakennustyöt päästiin aloittamaan 1910 ja asema vihittiin käyttöön 10. heinäkuuta 1913.
Uusi rautatieasema koostui kolmesta osasta, jotka olivat hallintorakennus, varsinainen asemarakennus sekä rahtitoimisto. Asemahalli odotustiloineen ja ravintoloineen sijoitettiin raiteiden keskelle, jonne kuljettiin kolmen tunnelin kautta. Lipunmyynti oli hallintorakennuksen yhteydessä. Hallintorakennuksen pääsisäänkäynnin yläpuolella oli 20 metriä korkea kaariosa, jonka keskellä oli suuri ikkuna ja kello. Tammisten pääovien molemmin puolin oli pilasterien päällä neljä Eva Gyldénin veistämää karhua ja kaksi naishahmoa. Hallinto- ja lipunmyyntirakennuksesta johti kaksi tunnelia pääraiteiden välissä sijainneeseen odotushalliin. Asemalaiturille pääsi myös suoraan hallintorakennuksen ja rahtitoimiston välistä lähtenyttä kolmatta tunnelia pitkin. Ravintola- ja kahvilatilat oli sijoitettu hallirakennuksen keskiosaan ja odotustilat sen päätyihin. Länsipääty oli varattu I- ja II-luokan ja itäinen pääty III-luokan matkustajille.
Henkilöliikenteeltään Viipuri oli Helsingin jälkeen Suomen toiseksi vilkkain rautatieasema ja tavaraliikenteen osalta Viipurin ratapiha oli kaikkein suurin. Kaupungista haarautui yhteensä viisi eri ilmansuuntiin johtanutta rataa. Pohjoiseen suuntautui ns. Karjalan rata eli Viipuri–Joensuu-rata, joka kulki Sortavalan kautta Joensuuhun, itään Liimatta–Valkjärvi-rata ja etelään Koivistoon johtanut Uuraan rata. Lisäksi kaupungin kautta kulki Rajajoelle ja sieltä edelleen Pietariin johtanut rata.
Viipurin rautatieasema tuhoutui lähes kokonaan jatkosodan alettua elokuussa 1941, jolloin Neuvostoliiton joukot vetäytyivät kaupungista ja räjäyttivät asemarakennukset. Ehjäksi jäi vain yksi odotushallin päätyseinä sekä rahtitoimisto, joka on edelleen käytössä. Lisäksi vanhan aseman rakenteista ovat jäljellä asemalaitureille johtavat tunnelit, jotka hyödynnettiin 1950-luvun alussa nykyisen rautatieaseman rakentamisen yhteydessä.
Kuvia

Asemahalli (takana), hallintorakennus (edessä vas.) ja rahtitoimisto (oik.)
Asema-aukio ja raitiovaunu 1930-luvulla.
Hallintorakennuksen ja lipunmyynnin tiloja.
Asemaravintola.
Aseman odotushalli tuhoutuneena vuonna 1941.
Rautatieaseman rauniot syksyllä 1942.
Ehjänä säilynyt rahtitoimisto.
Aiheesta muualla

Yle.fi − Helsingin rautatieaseman kivimiesten pikkusiskot tuhottiin sodassa – kuvat ennen ja jälkeen tuhon, Viipurin rautatieasemasta Ylen sivulla 12.12.2015
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin rautatieasema (1913) Wikimedia Commonsissa
Will Smallbone

William Anthony Patrick Smallbone (s. 21. helmikuuta 2000 Basingstoke, Englanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa kasvattajaseuraansa Southamptonia. Hän on pelannut Irlannin A-maajoukkueessa vuodesta 2023.
Smallbone liittyi Southamptonin junioreihin vuonna 2008. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen FA Cupin ottelunsa tammikuussa 2020 Huddersfield Townia vastaan ja teki ensimmäisen joukkueensa kahdesta maalista. Hän pelasi ensimmäiset valioliigaottelunsa helmikuussa 2020. Kaikkiaan hän pelasi avauskaudellaan yhdeksän valioliigaottelua, seuraavalla kaudella kolme ja kaudella 2021–2022 neljä. Kaudella 2022–2023 hän pelasi lainalla Stoke Cityssä mestaruussarjassa 43 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Southamptonin joukkueessa 43 mestaruussarjaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Nousukarsinnassa hän pelasi täydet minuutit kaikissa kolmessa ottelussa ja teki välierien jälkimmäisessä osassa maalin West Bromwich Albionia vastaan. Kaudella 2024–2025 hän pelaa Southamptonissa Valioliigaa.
Smallbone on pelannut Irlannin alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Irlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2023 ystävyysottelussa Latviaa vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä yhdeksän A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Otteluista neljä on kuulunut EM-karsintaan.
Viipurin päävartio

| Päävartio |
| --- | --- |

Osoite:  Torkkeli Knuutinpojan tori
Sijainti:   Viipuri
Koordinaatit:  60.714022°N, 28.729565°E
Valmistumisvuosi:  1776
Suunnittelija:  Karl Johann Spekle
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Päävartio sijaitsee Viipurin keskustassa Torkkeli Knuutinpojan torin etelälaidalla. Rakennus valmistui vuonna 1776 Linnansillan kupeeseen keskiaikaisen Viipurin kaupunginmuurin portin tuntumaan. Päävartion suunnittelija on venäläinen arkkitehti Karl Johann Spekle. Nykyään rakennuksessa toimii muun muassa matkamuistomyymälä.
Historia

Yksikerroksinen rakennus edusti alun perin uusklassismia, mutta vuonna 1857 se muutettiin ulkoasultaan uusgoottilaiseksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Viipuri oli Suomen suurin varuskuntakaupunki ja päävartio palveli alkuperäisessä tarkoituksessaan vielä jatkosodan aikanakin. Vahdinvaihto suoritettiin aina puolenpäivän aikaan sotilaallisin seremonioin. Paraatikentältä lähtenyt sotilasosasto marssi Kauppatorin kautta päävartion eteen, jossa juhlallinen vahdinvaihto tapahtui.
Upseerisurmat

Elokuussa 1917 niin sanotun Kornilovin kapinan aikana vangittiin useita kaupunkiin sijoitetun 42. erillisen armeijakunnan upseereita Hotelli Belvederessä sijainneesta esikunnasta ja heidät kuljetettiin päävartion arestitiloihin. Vielä saman iltapäivän aikana kapinoivista sotamiehistä koostunut joukko tunkeutui päävartioon ja surmasi neljä upseeria, joiden ruumiit heitettiin läheiseltä Linnansillalta mereen. Kuolleiden joukossa oli muun muassa armeijakunnan komentajana toiminut kenraali V. A. Oranovski.
Kuvia

Vahdinvaihtoseremonia vuonna 1927.
Päävartion rakennus oikealla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin päävartio Wikimedia Commonsissa
Bertil (Ruotsin prinssi)

| Prinssi Bertil |
| --- | --- |
 Hallandin herttua
 Prinssi Bertil vuonna 1934
Syntynyt:  28. helmikuuta 1912
Kuollut:  5. tammikuuta 1997 (84 vuotta)
Puoliso:  Lilian
Koko nimi:  Bertil Gustaf Oskar Carl Eugén
Suku:  Bernadotte
Isä:  Kustaa VI Adolf
Äiti:  Margaret
Prinssi Bertil (oikealla) isoisänsä  Kustaa V:n (vasemmalla) ja isänsä, silloisen kruununprinssi Kustaa VI Adolfin kanssa luultavasti 1940-luvun alussa.
Prinssi Bertil (Bertil Gustaf Oskar Carl Eugén; 28. helmikuuta 1912 – 5. tammikuuta 1997),  Hallandin herttua, oli Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolfin ja hänen ensimmäisen vaimonsa, prinsessa Margareetan kolmas poika.  Hän opiskeli meriupseeriksi ja palveli toisen maailmansodan aikana Ruotsin sotilasasiamiehenä Lontoossa.  Sotilasarvoltaan Bertil oli kontra-amiraali (1956).
Bertilin vanhimman veljen kruununprinssi Kustaa Aadolfin kuoltua vuonna 1947 lento-onnettomuudessa jättäen jälkeensä alle vuoden vanhan poikalapsen ja muiden kruununperimykseen oikeutettujen luovuttua kruunusta hallitsijaksituloksi estävien avioliittojen vuoksi oli olemassa mahdollisuus, että Bertilistä voisi joskus tulla hallitsija.
Tämän takia Bertil ei mennyt naimisiin walesilaisen aatelittoman Lilian Daviesin kanssa, sillä avioliitto olisi estänyt kuninkaaksi tulemisen. Sen sijaan he elivät hienovaraisesti yhdessä. Tämä järjestely oli kaikkien tiedossa ja sen tarkoituksena oli säilyttää kruununperimys kunnes kruununperillinen olisi riittävän vanha. Silloinen rouva Davies oli yksityisesti osa kuningasperhettä, mutta ei virallisesti. Bertilin isä eli kuitenkin riittävän kauan, jotta Bertilin veljenpoika prinssi Kaarle Kustaa pystyi seuraamaan häntä valtaistuimelle. Oltuaan yli kolmekymmentä vuotta epävirallisesti yhdessä, uusi kuningas hyväksyi Bertilin ja Lilianin avioitumisen, joka tapahtui 7. joulukuuta 1976.  Yhä ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä (kruununprinssi Carl Philipin syntymään asti 1979) Bertil jatkoi tarvittaessa toimimista kuninkaan sijaisena. Hänen leskensä tunnettiin nimellä prinsessa Lilian, Hallannin herttuatar, prinsessa Lilian kuoli maaliskuussa 2013. Bertil oli Tanskan edesmenneen kuningattaren Ingridin (entisen Ruotsin prinsessa Ingridin) veli, Ingridin ollessa nykyisen Tanskan kuningattaren Margareeta II:n äiti.
Kun Ruotsin kruununperimysjärjestyslakia muutettiin vuonna 1980 oikeus kruunuun rajattiin Kaarle XVI Kustaalle ja hänen jälkeläisilleen; kuitenkin Bertilin kohdalla tehtiin erityinen poikkeus, joten hänestä tuli kruununperimysjärjestyksessä kolmas ja prinsessa Madeleinen synnyttyä 1982 kruununperimysjärjestyksessä neljäs.
Prinssi Bertil oli kotimaassaan erittäin suosittu. Hän piti autoista sekä tuki ja harrasti useita urheilulajeja kuten tennistä ja kuulapelejä. Hän toimi vanhemman veljensä Kustaa Aadolfin kuoleman jälkeen Ruotsin urheilun valtakunnanliiton (ruots. Svenska riksidrottsförbundet) puheenjohtajana vuosina 1947-1991.
Kun Kaarle XVI Kustaa kieltäytyi pyynnöstä tulla Ruotsin Vapaamuurarien Suurmestariksi (joka asema oli ollut hallitsevalla kuninkaalla vuodesta 1770), prinssi Bertil otti aseman hänen puolestaan toimien siinä kuolemaansa asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bertil (Ruotsin prinssi) Wikimedia Commonsissa
Yhdiste (täsmennyssivu)

Yhdiste voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kemiallinen yhdiste
Matematiikassa yhdiste eli unioni on joukko-opin operaatio.
Uruissa laite, jolla voi soittaa monia koskettimia yhtäaikaisesti (yhdistäjä, koppeli)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Yhdiste”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Will H. Hays

| William Harrison Hays, Sr>  |
| --- | --- |
 Will H. Hays
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1879 Sullivan, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 7. maaliskuuta 1954 (74 vuotta) Sullivan, Indiana, Yhdysvallat
Poliitikko
Puolue:  Republikaaninen puolue
Uskonto:  presbyteeri
William Harrison Hays, Sr. (5. marraskuuta 1879 Sullivan, Indiana, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 1954 Sullivan, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka oli republikaanien kansallisen komitean puheenjohtajana 1918–1921 ja Yhdysvaltain ylipostimestarina 1921–1922. Lisäksi Hays oli Motion Picture Producers and Distributors of American ensimmäinen johtaja 1922–1945. Hän tuli tunnetuksi luomastaan Haysin ohjeistosta, jonka elokuvatuottajien liitto omaksui ja joka määritti pitkään yhdysvaltalaisen elokuvatuotannon itsesensuurin.
William Hays syntyi Sullivanissa, Indianan osavaltiossa 5. marraskuuta 1879. Hänen vanhempansa olivat John T. ja Mary Cain Hays. Hän teki uraa poliitikkona 1910-luvulla. Hays kohosi nopeasti Indianan republikaanisessa puolueessa, ja hänet nimitettiin helmikuussa 1918 republikaanien kansalliskomitean puheenjohtajaksi. Hays oli paikaltaan auttamassa Warren G. Hardingia nousemaan Yhdysvaltain presidentiksi presidentinvaalissa 1920. Harding nimitti Haysin Yhdysvaltain postilaitoksen johtoon maaliskuussa 1921.