stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eliminaatioreaktio
Eliminaatioreaktioiden mekanismit

Nukleofiilisten substituutioiden tavoin eliminaatioreaktioiden reaktiomekanismit voidaan jakaa ensimmäisen ja toisen kertaluvun reaktioihin. Ensimmäisen kertaluvun eliminaatioreaktion eli E1-reaktion reaktionopeus riippuu ainoastaan elektrofiilin, esimerkiksi alkyylihalogenidin, konsentraatiosta, eikä emäksen konsentraatio vaikuta reaktio nopeuteen. Reaktio on mekanismiltaan kaksivaiheinen, jossa ensin elektrofiilista irtoaa lähtevä ryhmä, jolloin muodostuu välituotteena tasomainen karbokationi. Tämä karbokationi vastaanottaa protonin positiivisesti varautuneen hiilen viereiseltä hiileltä ja näiden hiilien välille muodostuu kaksoissidos. E1-reaktio tapahtuu parhaiten tertiäärisille alkyylihalogenideille, huonommin sekundäärisille alkyylihalogenideille ja primäärisille alkyylihalogenideille ei lainkaan, johtuen karbokationivälituotteen stabiilisuuseroista. Reaktiota edistää poolisten liuottimien käyttö.
Toisen kertaluvun eliminaatioreaktiossa eli E2-reaktiossa reaktionopeus on riippuvainen sekä elektrofiilin että käytetyn emäksen konsentraatiosta. Reaktio tapahtuu parhaiten primäärisille elektrofiileille ja huonoiten tertiäärisille. Reaktion mekanismissa protonin eliminoituminen ja lähtevän ryhmän irtoaminen tapahtuvat samanaikaisesti ja vaatimuksena on, että protonien ja lähtevän ryhmän sidosten tulee olla samassa tasossa eli antiperiplanaarisia. E2-reaktio on stereospesifinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eliminaatioreaktio Wikimedia Commonsissa
Orgaanisen kemian reaktiotyyppejä
additioreaktio
eliminaatioreaktio
substituutioreaktio
kondensaatioreaktio
hydrolyysi
hapettuminen
pelkistyminen
protolyysi
neutraloituminen
Toivo Elo

Toivo Elo vuonna 1914.
Toivo Johannes Elo (21. elokuuta 1888 Mikkeli – 12. toukokuuta 1972) oli suomalainen keihäänheittäjä ja monipuolinen yleisurheilija, joka sai kultaa sekä keihäänheitossa SM-kilpailuissa 1915 tuloksella 60,13 että keihäänheiton yhteistuloksissa tuloksella 101,74. Tulos oli ensimmäinen yli 60 metrin heitto SM-kisoissa siihen mennessä. Tulos oli samalla maailman toiseksi paras vuonna 1915. Tuolloin suomalaisilla oli maailman tilaston kolme ensimmäistä sijaa.  Elo edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja oli myös yksi seuran perustajajäsenistä.
Ura

Elo voitti Kalevan-ottelussa 1910 SM-kultaa 110 metrin aitajuoksussa ajalla 16,6. Hän uusi voittonsa seuraavana vuonna, tällä kertaa voittoaika oli 16,9. Vuonna 1915 Elo voitti myös korkeushypyn SM-kultaa tuloksella 178 cm.
Elo oli Kalevan-ottelussa 1911 kolmas 100 metrillä ajalla 12,3 ja vuonna 1910 400 metrillä toinen ajalla 53,0 Tahko Pihkalan voittaessa. Vauhdittomien hyppyjen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1911 pituushypyssä tuloksella 287 cm ja kolmiloikassa tuloksella 906 cm (silloinen Suomen ennätys) sekä pronssia vuonna 1909 korkeushypyssä tuloksella 134 cm.
Vuonna 1911 Elo sivusi Waldemar Wickholmin 110 metrin aitajuoksun Suomen-ennätystä 16,7. He pitivät ennätystä hallussaan seuraavaan vuoteen, kunnes Lauri Karimo rikkoi sen.
Alkeet

| Alkeet> Στοιχεῖα |
| --- | --- |
 Oksyrhynkhoksesta löydetty papyruskatkelma Alkeista noin vuodelta 100.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Eukleides
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  matemaattinen ja geometrinen tutkielma
Julkaistu:  n. 300 eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Alkeet (m.kreik. Στοιχεῖα, Stoikheia, usein lat. Elementa, harvemmin suom. Perusteet) on kreikkalaisen matemaatikon Eukleideen noin vuonna 300 eaa. laatima geometrian oppikirja. Teos koostuu 13 kirjasta, joissa on määritelmiä, postulaatteja, aksioomia, teoreemoja ja teoreemojen todistuksia. Siinä käsitellään lähinnä euklidista geometriaa ja sen ajan lukuteoriaa. Stoikheia on vanhin säilynyt aksiomaattinen deduktiiviseen päättelyyn perustuva teos.
Alkeet on yksi kaikkien aikojen menestyksellisimpiä teoksia. Se levisi monina käsikirjoituksina, jotka luonnollisesti jonkin verran poikkesivat toisistaan ja sisälsivät kommentteja, lisäyksiä ja virheitä. Kirjapainotaidon keksimisen jälkeen sitä on painettu yli tuhat erikielistä versiota. Käsikirjoitukset perustuivat yleensä Theon Aleksandrialaisen 300-luvun lopulla toimittamaan versioon. 1800-luvulla löydetyn alkuperäisemmän lähteen perusteella Alkeiden perustekstin julkaisi tanskalainen J. L. Heiberg 1883–1888.
Historia

Eukleides laati teoksensa noin vuonna 300 eaa. Eukleides ei kirjoittanut kaikkia todistuksia itse, vaan Alkeet on kokoomateos toisten matemaatikkojen tuloksista. Teoksen tarkoituksena oli koota kreikkalaisen geometrian saavutukset yksiin kansiin. Eukleides ei ollut ensimmäinen joka yritti tätä, vaan samaa oli yrittänyt häntä aiemmin Hippokrates Khioslainen. 800 vuotta myöhemmin elänyt Proklos kertoo kommentaarissaan seuraavaa: ”Eukleides, joka kokosi Alkeet, keräsi monia Eudoksoksen ja paranteli Theaitetoksen lauseita. Siinä ohella hän todistaa kiistattomasti sellaisia väitteitä, joita hänen edeltäjänsä olivat vain vaivalloisesti kyenneet todistamaan.” Eukleides sekoitettiin Platonin aikaiseen Sokrateen oppilaaseen Eukleides Megaralaiseen, minkä vuoksi Alkeetkin kuviteltiin osaksi Megaralaisen tuotantoa.
Antiikin ajan kopioita Alkeista on säilynyt, mutta niiden laatu vaihtelee runsaasti, eivätkä ne ole läheskään täydellisiä. Analysoimalla säilyneitä kopioita on saatu selville alkuperäisen teoksen sisältöä. Kommentaarit ja skoliat ovat olleet myös ensiarvoisen tärkeitä lähteitä.
Käännökset latinaksi ja arabiaksi

Roomalainen latinaa puhuva eliitti osasi myös kreikkaa, joten Eukleideen kirja ei heille ollut kielimuurin takana.  Ainakin Ciceron (106 eaa. – 7. joulukuuta 43 eaa.) tiedetään tunteneen teoksen sisällön. Taidon kadotessa alettiin kuitenkin tarvita käännöksiä. Vastoin yleistä käsitystä Eukleideen alkeet käännettiin latinan kielelle suoraan kreikasta jo paljon ennen islamin syntymistä, ja ennen kuin kirjasta arabian kautta tehdyt käännökset alkoivat 1100-luvulla levitä Euroopassa. Suuren osan teoksesta käänsi varhaiskeskiajalla elänyt filosofi Boëthius (480–524/525). Kirjasta tuli Boëthiuksen käännöksen jälkeen osa keskiaikaisen quadriviumin sisältöä.
Kalifi al-Manṣur (754–775) oli saanut  Bysantin keisarilta Alkeiden kopion. Sen käänsi arabiaksi al-Ḥajjāj (n. 786–833) kalifi Harun al-Rašidin (786–809) hallintokaudella.
1100-luvulla koko kirja käännettiin arabiasta kahteen kertaan latinaksi. Sen tekivät Gerard Cremonalainen Toledossa ja Adelardus Bathilainen Englannissa. Nämä käännökset syrjäyttivät suosiossa kreikasta tehdyn Boëthiuksen käännöksen.
Ensimmäinen painettu teos ilmestyi vuonna 1482 (perustui Giovanni Campanon vuoden 1260 painokseen), mistä lähtien teos on käännetty useille eri kielille.
Rakenne ja sisältö

Alkeet jakautuu 13 kirjaksi. Se sisältää yhteensä 465 propositiota eli lausetta, jotka muodostavat koko Eukleidesta edeltävän ajan matematiikan alkeiden yleisesityksen. Suuri osa teoksen sisällöstä on peräisin Eukleideen edeltäjiltä.
Rakenne ja sisältö > Aksioomat

Alkeiden I kirja esittää ensin joukon geometristen käsitteiden määritelmiä. Sen jälkeen seuraavat viisi postulaattia ja viisi aksioomaa eli yleisesti hyväksyttyä totuutta.
Postulaatit ovat sisällöltään geometrisia:
On mahdollista piirtää suora mistä hyvänsä pisteestä mihin hyvänsä pisteeseen.
On mahdollista jatkaa janaa jatkuvasti suoraksi.
On mahdollista piirtää ympyrä, jonka keskipiste on mikä hyvänsä ja keskipisteen ja kehän etäisyys mikä hyvänsä.
Kaikki suorat kulmat ovat keskenään yhtä suuria.
Jos suora joka leikkaa kaksi muuta suoraa, synnyttää samalle puolelle itseään kaksi sisäpuolista leikkauskulmaa, jotka ovat yhteensä vähemmän kuin kaksi suoraa kulmaa, niin suorat, jos niitä rajatta jatketaan, kohtaavat toisensa sillä puolen kolmatta suoraa, missä ovat kaksi mainittua kulmaa, jotka ovat yhteensä vähemmän kuin kaksi suoraa kulmaa (paralleeliaksiooma)
Aksioomat puolestaan ilmaisevat universaaleja totuuksia:
Asiat, jotka ovat samat kuin jokin asia, ovat myös keskenään samat.
Jos yhtä suuriin lisätään yhtä suuret, niin kokonaisuudet ovat yhtä suuret.
Jos yhtä suurista vähennetään yhtä suuret, niin jäännökset ovat yhtä suuret.
Asiat, jotka yhtyvät toisiinsa, ovat yhtä suuret.
Kokonaisuus on suurempi kuin sen osa.
Rakenne ja sisältö > Propositiot

I kirjan propositiot käsittelevät kolmioiden ja monikulmioiden sekä yhdensuuntaisten suorien perusominaisuuksia. 5. propositio on tullut tunnetuksi nimellä pons asinorum, aasinsilta. Siinä Eukleides todistaa ovelalla mutta ilmeisesti aloittelijalle vaikeasti ymmärrettävällä tavalla, että tasakylkisen kolmion kantakulmat ovat yhtä suuret. II kirja esittelee kreikkalaisen geometrisen algebran, mm. toisen asteen yhtälön geometrisen ratkaisun. III kirja käsittelee ympyröitä. Mielenkiintoinen on ympyrän kehän ja sen tangentin välisen "kulman" käsittely. IV kirjan aiheena
ovat ympyrän sisään ja ympäri piirretyt moni­kulmiot. V kirja esittelee Eudoksoksen suhdeopin. Suhdeoppi on tarpeen VI kirjassa, jossa käsitellään yhden­muotoisuutta.
Paitsi alkeisgeometrian aksiomaattista käsittelyä Alkeet sisältää kirjoissa VII, VIII ja IX koko joukon alkuaan pythagoralaista lukuteoriaa, esimerkiksi  Eukleideen algoritmin kahden luvun suurimman yhteisen tekijän tai kahden suureen yhteisen mitan löytämiseksi ja klassisen kauniin todistuksen alkulukujen lukumäärän rajattomuudesta. Tämä saattaa olla Eukleideen oma oivallus.
Alkeiden kirjoista laajin on kirja X, joka sisältää erinäisten irrationaalis­tyyppisten suureiden luokittelun. Viimeiset kirjat käsittelevät avaruusgeometriaa ja kappaleiden tilavuuden määrittämistä Eudoksoksen tyhjennysmenetelmää käyttäen. Ne huipentuvat todistukseen täsmälleen viiden säännöllisen monitahokkaan, Platonin kappaleen olemassaolosta ja näiden kappaleiden tilavuuksien laskemiseen.
Rakenne ja sisältö > Merkitys

Alkeiden merkitys on paitsi sisällössä myös deduktiivisessa esitystavassa. Kaikki lauseet johdetaan suoraan tai välillisesti määritelmistä, postulaateista ja aksioomista. Yleisenä tiedonmuodostusmenetelmänä aksiomattis-deduktiivinen metodi on lähtöisin Aristoteleelta. Eukleideen järjestelmä ei täytä nykyaikaisia matemaattisen täsmällisyyden vaatimuksia, vaan Eukleides huomaamattaan käyttää todistuksissaan lausumattomia lisäoletuksia: esimerkiksi oletusta, että kaksi samansäteistä ympyrää, joiden keskipisteiden etäisyys on halkaisijaa pienempi, leikkaavat toisensa. Kuitenkin itse aksiomaattis–deduktiivinen metodi on tullut matematiikan vakiintuneeksi esitystavaksi.
Erityisen merkityksen tuli saamaan Eukleideen viides postulaatti eli ns. paralleeliaksiooma (vaikka se onkin siis postulaatti, eikä aksiooma), jonka itsestäänselvyys ei ole läheskään niin kiistaton kuin muiden postulaattien. Monet matemaatikot yrittivät eri aikoina johtaa paralleelipostulaatin muista aksioomista. Vasta 1800-luvulla nämä yritykset osoitettiin mahdottomiksi, samalla kun konstruoitiin ns. epäeuklidisia geometrioita, joissa paralleelipostulaattia ei ole lainkaan tai sen korvaa jokin muu suorien yhdensuuntaisuutta koskeva oletus.
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja, s. 93–95.  Suomentanut Virpi Kauko. Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heathin käännös (HTML, ei kuvitusta) (englanniksi)
Alkuperäinen kreikankielinen Stoikheia HTML:nä (kreikaksi)
Pekka Aschanin käännös vuodelta 1859 (PDF, kommentoitu nykykielellä)(suomeksi)
Alkukirjain Eukleideen arabiasta latinaksi käännetystä Elementasta, n. 1309–1316. Nainen opettaa kuvassa munkeille geometriaa. Nainen opettajana oli harvinaista keskiajalla.
Hannu Elo

| Hannu Elo |
| --- | --- |
 Hannu Elo nuoruusvuosinaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1940 Tampere
Kuollut: 2022
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hanski
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  left
Seurat:   Koovee (1959–1963) Tappara (1963–1965) Hilpara (1969–1970)
Hannu Armas Elo (11. marraskuuta 1940 Tampere – 2022) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa maalivahtina vuodet 1959–1970 ja voitti Suomen-mestaruuden Tapparan riveissä vuonna 1964. Uransa Elo aloitti Tampereen Kilpa-Veljissä saavuttaen yhden hopean ja kaksi pronssia. Hän edusti myös kauden ajan Hilparaa. Yhteensä Elo pelasi 122 SM-ottelua. Suomen A-maajoukkuetta Elo edusti kahdeksan kertaa.
Jalkapalloa Elo pelasi Suomensarjassa. Aitajuoksussa hän saavutti nuorten piirimestaruuden. Elo toimi myös valmentajana juniorimaalivahdeille ja kuului SVUL:n Hämeen piirin jääkiekkojaoston johtokuntaan.
Saavutukset

Suomen-mestaruus (Tappara 1964)
1 SM-hopea (Koovee 1962)
2 SM-pronssia (Koovee 1960, 1961)
Elof

| Elof |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  22. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Elov, Elavus
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  ruotsalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elof on pääasiassa ruotsalainen miehen etunimi.
Nimen alkuperästä on useita selityksiä. Sitä on arveltu lyhentymäksi nimestä Egilolf, joka merkitsee "miekkasutta", tai toisen selityksen mukaan kyseessä on Olaf-nimen (Olavi) muunnos. Nimen on myös arveltu johtuvan muinaisskandinaavisesta nimestä Eileifr, joka merkitsee ikuista perillistä. Brittein saarilla se on kuitenkin käsitetty latinalaisen Elophius-nimen muunnokseksi. Tämä nimi on ollut eräällä skotlantilaisella tai irlantilaisella marttyyrillä, joka surmattiin Julianus Apostatan aikaisissa vainoissa.
Suomessa nimi Elof on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 572 henkilölle. Elofin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 22. tammikuuta. Ennen vuotta 2015 nimipäivä oli kuitenkin 23. joulukuuta.
Tunnettuja Elofeja

Elof Hellquist (1864–1933), ruotsalainen kielitieteilijä ja professori
Elof Kristianson (1880–1929), suomalainen toimittaja ja uskontokriitikko
Elof Magnusson (1253–1268), Elavus Maununpoika, ruotsalainen prinssi, Birger Jaarlin veli
Elof Roschier (1903–1976), suomalainen kenraaliluutnantti
Elokuvaneuvos

Elokuvaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1967. Vuosien 1918–2013 aikana elokuvaneuvoksen arvonimi on myönnetty seitsemälle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 5.5.1967  | T. J. Särkkä  | filosofian maisteri  | Helsinki  |    |
|  2.  | 8.6.1979  | Aimo Jäderholm  | toimitusjohtaja, elokuvaaja | Helsinki  |    |
|  3.  | 8.12.1989  | Hans Haataja  | elokuvaohjaaja, tuotantopäällikkö  | Helsinki  |    |
|  4.  | 8.12.1989  | Veikko Laihanen  | toimitusjohtaja | Helsinki  |    |
|  5.  | 14.12.1990  | Kari Uusitalo  | päätoimittaja, valtiotiet. maist.  | Hyvinkää  |    |
|  6.  | 28.5.1999  | Ere Kokkonen  | elokuvaohjaaja, teatterinjohtaja | Nurmijärvi  |    |
|  7.  | 28.6.2002  | Jukka Mäkelä | toimitusjohtaja, ekonomi  | Helsinki  |   |
|  8.  | 11.12.2015  | Juha ”Jussi” Mäkelä | toimitusjohtaja, kauppatieteiden maisteri  | Helsinki  |  |
Elohopea(I)

| Elohopea(I)jodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7783-30-4
PubChem CID:  15920489 ja 6432131 27243, 15920489 ja 6432131
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg2I2
Moolimassa:  654,98
Ulkomuoto:  Keltainen jauhe
Sulamispiste:  290 °C
Tiheys:  7,70 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Elohopea(I)jodidi (Hg2I2) on elohopea- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä on käytetty orgaanisen kemian synteeseissä ja lääketieteessä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa elohopea(I)jodidi on keltaista tai vihertävää jauhemaista ainetta. Yhdiste hajoaa valon vaikutuksesta. Elohopea(I)jodidi ei liukene veteen, mutta liukenee komplekseja muodostaen jodidi- tai ammoniakkiliuoksiin. Aine on muiden elohopeayhdisteiden tavoin myrkyllistä.
Elohopea(I)jodidia valmistetaan saostamalla elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta kaliumjodidilla.
Elohopea(I)jodidia on käytetty orgaanisen kemian synteeseissä ja lääketieteessä antiseptisenä aineena.
Alkestis (Euripides)

| Alkestis> Ἄλκηστις |
| --- | --- |
 Admetos suree Alkestista. Johann Heinrich Tischbeinin maalaus, 1780.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Ferai, Thessalia
Kantaesitys:  438 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Apollon Thanatos (Kuolema) palvelijaneito Alkestis Admetos Eumelos Herakles Feres
Kuoro:  Ferain vanhoja miehiä
Alkestis (m.kreik. Ἄλκηστις, Alkēstis, lat. Alcestis) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on Admetoksen vaimon Alkestiin kuolema miehensä puolesta. Sen kantaesitys oli vuonna 438 eaa.
Historia

Euripideen Alkestis esitettiin kaupunki-Dionysia-juhlassa vuonna 438 eaa. Tämä tekee siitä vanhimman Euripideelta säilyneen näytelmän, vaikka tuossa vaiheessa Euripides oli kirjoittanyt näytelmiä jo 17 vuotta. Alkestis esitettiin näytelmäjuhlilla poikkeuksellisesti tetralogian neljäntenä näytelmänä, paikalla yleensä olleen satyyrinäytelmän sijasta. Tetralogian muut tragediat olivat Telefos, Alkmaion Psofiissa (Alkmaiōn ho dia Psōfidos) ja Kreetan naiset (Krēssai). Näytelmät eivät liittyneet aiheensa puolesta toisiinsa. Tetralogia voitti toisen palkinnon juhlien näytelmäkilpailussa.
Sisältö

Näytelmä koostuu 1 163 runosäkeestä. Se sijoittuu Thessalian Feraihin, ja sen kuoro (khoros) koostuu Ferain vanhoista miehistä.
Sisältö > Tausta

Kauan ennen näytelmän tapahtumien alkua Thessalian kuningas Admetos oli saanut Kohtalottarilta oikeuden elää paljon pidempään kuin hänelle määrätty elinaika olisi muutoin ollut. Tähän poikkeukseen Kohtalottaret oli suostutellut Apollon-jumala juottamalla heidät humalaan. Kaikki oli saanut alkunsa siitä, että Apollon oli karkotettu Olympokselta vuoden ja päivän mittaiseksi ajaksi. Ajan jumala käytti Admetoksen palveluksessa. Tämä kohteli Apollonia hyvin, ja kiitokseksi vieraanvaraisuudesta Apollon lupasi Admetokselle vapautuksen kuolemasta. Tällä oli kuitenkin yksi ehto: kun Kuolema (Thanatos) tulisi vaatimaan Admetosta, hänen tulisi osoittaa joku muu, joka ottaisi hänen paikkansa.
Kun Admetoksen kuolinhetki koitti, hänellä ei ollut vieläkään tiedossa vapaaehtoista korvaajaa. Hänen isänsä Feres oli haluton auttamaan, ja piti älyttömänä ajatusta siitä, että hänen tulisi luopua mieluisasta elämästään vain tällaisen oudon sopimuksen vuoksi. Lopulta Admetoksen uskollinen vaimo Alkestis lupasi ottaa miehensä paikan, koska ei halunnut lastensa jäävän isättömiksi eikä itse ilman puolisoa. Näytelmän alkaessa Alkestis on lähellä kuolemaansa.
Tulkintoja

Euripides laajentaa ja muuntelee tragediassa perinteistä Admetoksen ja Alkestiin myyttiä tarpeidensa mukaan. Näytelmän voi nähdä yhdistelevän traagisia ja koomisia aineksia, ja tässä mielessä sen voisi ehkä nähdä erikoisena satyyrinäytelmänä, jonka paikalla se tetralogiassa esitettiin. Tähän sopisi myös näytelmän onnellinen loppu. Näytelmä on kuitenkin kokonsa puolesta täysi tragedia, eikä sen kuoro koostu satyyrinäytelmien tapaan satyyreistä. Sen sijaan satyyrimäisenä hahmona näyttäytyy Herakles.
Näytelmä poikkeaa perinteisestä tragediasta myös siinä, ettei siinä ole yhtä selkeää päähenkilöä; päähenkilönä toimivat samanaikaisesti Admetos ja Alkestis. Päähenkilöiden suhde näyttäytyy mielenkiintoisena. Alkestiin uhrautuminen miehensä puolesta kuvastaa miehen ja naisen epätasa-arvoista suhdetta antiikin Kreikassa. Toisaalta heidän suhteensa asettuu näytelmässä vastakkain vieraanvaisuuden lakien kanssa. Admetokselle vieraanvaraisuus ohittaa jopa vaimon toiveet tämän kuolinvuoteella. Vaikka asetelma sopii kreikkalaiseen miesten hallitsemaan maailmaan, Euripideen voi nähdä toisaalta myös kyseenalaistavan kummankin teon — sekä Alkestiin uhrautumisen että Admetoksen osoittaman vieraanvaraisuuden ohi vaimonsa — mielekkyyden liioittelemalla niitä. Näin näytelmän pääteemoina voidaan nähdä erilaiset ristiriidat muun muassa perheen ja vieraanvaraisuuden, sukulaisuuden ja ystävyyden sekä uhrautumisen ja itsekkyyden välillä.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Alkestis. Suomentanut Tua Korhonen. Teoksessa Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Alcestis. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. I (Cyc., Alc., Med., Heracl., Hip., And., Hec.) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1984.  ISBN 978-0-19-814594-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Alcestis. Teoksessa Euripides: Euripides Volume I. Cyclops. Alcestis. Medea.  (Loeb Classical Library 12)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1994.  ISBN 9780674995604  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Gounaridou, Kiki: Euripides and Alcestis: Speculations, Simulations, and Stories of Love in the Athenian Culture.  (Reference, Information and Interdisciplinary Subjects Series. Harvard Oriental Series 52)  University Press of America, 1998.  ISBN 9780761812319
Markantonatos, Andreas: Euripides' "Alcestis": Narrative, Myth, and Religion.  (Untersuchungen zur antiken Literatur und Geschichte 112)  Walter de Gruyter, 2013.  ISBN 9783110330977
Aiheesta muualla

Εὐριπίδης: Ἄλκηστις. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Alcestis. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Kreikka  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef 2 
Alkestis ja Admetos. Roomalainen fresko Pompejista, n. 45–79 jaa.
Admetoksen ja Alkestiin jäähyväiset. Kuvistusta etruskilaisessa punakuviotekniikalla koristellussa amforassa, uudelleenpiirretty.
Alkestiin kuolema. Angelica Kauffmanin maalaus, 1790.
Elohopeafulminaatti

| Elohopeafulminaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  628-86-4
PubChem CID:  11022444 ja 170839095
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg(ONC)2
Moolimassa:  284,624 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen jauhe
Sulamispiste:  38,9 °C
Kiehumispiste:  356,6 °C
Tiheys:  4,43 g/cm3
Räjähdyselohopea eli elohopeafulminaatti Hg(ONC)2 on tunnettu aloiteräjähdysaine, joka on lyijyatsidia voimakkaampi räjähde ja siten nykyään harvemmin käytetty.
Räjähdyselohopea on puhtaana valkoista kiteistä ainetta, mutta yleensä heikon ruskehtavan keltaista tai harmaata. Aine on raskasta ja kiteistä, eikä ime vettä. Yhdiste kuitenkin liukenee kuumaan veteen ja ammoniakkiliuokseen. Aine on hyvin räjähdysherkkää, onnettomuudet valmistettaessa ovat tavallisia.
Elohopeafulminaattia valmistetaan happaman elohopeanitraatin vesiliuoksen ja etanolin välisellä reaktiolla. Reaktiota katalysoi kupari(I)kloridi.
Räjähdyselohopea reagoi märkänä ja kuivana alumiinin, magnesiumin, sinkin, kuparin ja pronssin kanssa.
Aiheesta muualla

PubChem: Mercury, bis(fulminato)- (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Mercury(II) fulminate (englanniksi)