stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spree killer

Spree killerlähde? (englantia, suom. pyrähdystappaja) tarkoittaa henkilöä, joka tekee vähintään kaksi murhaa lyhyellä aikavälillä vähintään kahdessa eri paikassa. Itse ilmiöstä käytetään nimeä killing spree (tappopyrähdys). Spree killer tekee murhasarjoja, joissa uhreja on monta, eikä murhaaja pidä taukoa kahta päivää pitempää. Sarjamurhaajilla on joskus taipumusta kääntyä spree killereiksi. Myös joillakin ryöstäjillä on taipumus kääntyä spree killereiksi.
Määritteet

Aika: Spree killer ei pidä jäähdyttelypausseja murhien välillä vaan murhien välissä on korkeintaan kaksi päivää aikaa.
Paikka: Toisin kuin joukkomurhaaja, spree killer tappaa vähintään kahdessa eri paikassa, eikä niiden tarvitse olla joukkomurhia.
Uhriluku: Uhreja täytyy olla vähintään kaksi.
Huomattavia killing spree -murhia

Huomattavia murha-aaltoja ovat muun muassa:
Tsuyaman verilöyly (Japani, 1938): Mutsuo Toi, aseistautui vanhalla japanilaisella kiväärillä ja miekoilla, tappoi 30 ja teki itsemurhan puolessatoista tunnissa.
Uireyeongin verilöyly (Etelä-Korea, 1982): Woo Bum-Kon tappoi 57 ja itsensä kahdeksassa tunnissa käyttäen kranaatteja ja M1 Carbinea.
Hungerfordin verilöyly (Yhdistynyt kuningaskunta, 1987): Michael Robert Ryan, käyttäen kahta rynnäkkökivääriä ja pistoolia, tappoi 16 ja vahingoitti 15:tä muuta seitsemän tunnin aikana ennen kuin ampui itsensä.
Port Arthurin verilöyly (Australia, 1996): Martin Bryant tappoi 35 viidessä tunnissa aseinaan kaksi itselataava asetta, AR-15 ja L1A1 SLR.
Virginia Techin verilöyly (Yhdysvallat, 2007): Seung-Hui Cho, aseinaan kaksi pistoolia, tappoi 32 ja itsensä kolme tuntia kestäneessä koulusurmassa. Tämä on eniten uhreja vaatinut kouluammuskelu.
Norjan iskut 2011 (Norja, 2011): Aseistautunut Anders Behring Breivik räjäytti lähes satakiloisen räjähteen Oslon keskustassa 23. heinäkuuta 2011. Isku tappoi kahdeksan, ja haavoitti 30:ntä. Räjähdyksen aikoihin mies oli matkalla pienelle Utøyan saarelle, jossa kokoontui 586 Norjan työväenpuolueen nuorisojärjestöön kuuluvaa nuorta ja puolueen työntekijää. Mies esiintyi poliisiasussa, ja ampui kolmessa tunnissa 67 ihmistä. 66 ihmistä loukkaantui vakavasti. Kaksi hukkui yrittäessään uida pois saarelta. Mies käytti tekovälineinä pistoolia ja tarkkuuskivääriä.
Fiktiivisiä spree killereitä

Kaniininmetsästäjä on Lars Keplerin luoma spree killer, joka esiintyy 2016 julkaistussa romaanissa Kaniininmetsästäjä. Hän käyttää useita eri murhakeinoja ampumisesta suolistamiseen ja tappaa kymmenen kanin lorun avulla.
Jeremy Sayer on rikosarjan Criminal Minds – FBI-tutkijat kuudennella kaudella esiintyvä spree killer, joka ehti tappaa kaksi perhettä ja uhkaili yhtä ennen kuin hänet saatiin kiinni. Hän on yksi ”tuotteliaimmista” alaikäisistä tappajista sarjassa (teini-ikäinen). Hän omasi pienestä asti psykopaattisia ja sadistisia piirteitä, jotka kehittyivät huippuunsa teini-iässä. Viimeinen pisara murhasarjan alkamiselle oli, kun hän kuuli vanhempiensa haukkuvan häntä, jolloin hänen päässään naksahti. Tällä hetkellä hän on vangittuna nuorisovankilaan mahdollisesti loppuiäksi.
Aiheesta muualla

Top 40 murha-aaltoa (epävirallinen lista)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Pantziarka, Pan: Lone Wolf: True Stories of Spree Killers , Virgin Publishing 2000. ISBN 0-7535-0437-5.
Sponsor

Sponsor Oy oli suomalainen kehitysyhtiö. Se oli listattu Helsingin pörssiin vuosina 1984–1991. Yhtiö osallistui 1980-luvun kasinotalouteen.
Perustaminen

Sponsor perustettiin vuonna 1967 Suomen itsenäisyyden 50-vuotisjuhlan kunniaksi. Perustajia olivat Suomen Pankki ja liikepankit. Yhtiön tarkoitus oli hankkia omistukseensa kehityskelpoisia suomalaisyrityksiä ja tuoteideoita. Lähtökohta oli edistää yhteistä hyvää. Tarkoitus ei ollut välttämättä tehdä voittoa, vaan pelastaa ja auttaa vaikeuksiin joutuneita mutta liikeidealtaan hyviä yrityksiä.
Sponsorin ensimmäinen toimitusjohtaja oli Jaakko Lassila ja hallintoneuvoston puheenjohtaja Suomen Pankin pääjohtaja Mauno Koivisto.
Sponsor 1980-luvun kasinotaloudessa

Sponsorin toiminta muuttui 1980-luvun alussa, kun toimitusjohtajaksi tuli Hannes Kulvik. Hänen mielestään kehitysyhtiöidea oli vanhentunut. Sponsorista piti kehittää teollinen imperiumi. Kulvikin aikana Sponsorin omistuspohja laajeni. Samalla omistajien mahdollisuus valvoa yhtiön toimintaa väheni. Kulvik alkoi keskittää valtaa itselleen pääomistajien sijasta.
Sponsor listautui Helsingin pörssiin vuonna 1984. Suomen Pankki luopui osake-enemmistöstään yleisöannissa, joka ylimerkittiin moninkertaisesti. Yhtiön pörssikurssi nousi kolmen ensimmäisen kuukauden aikana 78 prosenttia. Sponsorista tuli mediassa pörssitähti.
Menestys pörssissä auttoi Sponsorin kasvu-uralle. Yhtiön koko kasvoi ja sen pörssikurssi nousi muita osakkeita nopeammin. Sponsor hankki omistukseensa muiden yritysten, muun muassa perheyritysten osakkeita. Varat kasvuun Sponsor hankki osakeanneista, joita järjestettiin pelkästään vuonna 1985 peräti viisi kertaa. Velkaantumista Sponsor vältteli.
Sponsor perusti Spontel Oy:n sisaryhtiökseen vuonna 1984. Myös Spontel listattiin pörssiin. Spontelin tarkoitus oli tehdä nopeita riskisijoituksia ja kerätä niillä voittoa Sponsorille, joka omisti enemmistön Spontelista.
Spontelin ja Sponsorin toiminnalle tyypillisiä pirteitä olivat yritysten haltuunotto, aggressiivinen riskinotto ja nopeus. Ne manipuloivat pörssikursseja ja käyttivät niitä hyväkseen. Toiminta vaikutti 1980-luvun kasinotalouden syntyyn ja vahvistumiseen.
Valtataistelu 1987

Sponsorin Hannes Kulvik ja Spontelin Jan Boëthius pyrkivät pitämään Sponsorin ja Spontelin vallan omissa käsissään ja omistajat kaukana päätöksenteosta. Tämä herätti omistajakunnassa vastustusta. Yhtiöt oli sidottu toisiinsa ristiinomistuksella, jossa Spontelilla oli 55 % Sponsorin osakkeista ja Sponsorilla hieman alle 50 % Spontelin osakkeista. Sponsor oli yhtiöistä hallitsevassa asemassa.
Yhtiöistä käytiin pankkiryhmien välinen valtataistelu vuonna 1987. Kulvik ja Boëthius olivat riitautuneet. Boëthius junaili Björn Wahlroosin kanssa operaation, jolla Kulvik saataisiin syrjään ja valta Yhdyspankin johtamalle konsortiolle. Operaatiossa konsortio saisi Sponsorin osake-enemmistön ja hallintaansa myös Spontelin. Konsortioon kuuluivat Yhdyspankki, Beijer, Otso, Sampo ja OKO yhtäsuurin osuuksin. Näytti siltä, että sekä Sponsor että Spontel olivat päätyneet Yhdyspankin ja sitä lähellä olevien omistajapiirien hallintaan. Operaatio toteutettiin Kulvikin selän takana hänen ollessaan hiihtolomalla. Taistelua käytiin myös julkisuudessa. Operaatioon oli kuulunut mm. lukkojen vaihtaminen, ettei Kulvik päässyt Spontelin toimistoon, vaikka hän oli sen hallituksen puheenjohtaja. Julkisuuden paineen vaikutuksesta operaatio kuitenkin peruuntui.
Järjestely johti Yhdyspankin ja Kansallispankin (KOP) suhteiden heikkenemiseen. KOP oli jätetty järjestelyn ulkopuolelle. Tilanteen ratkaisemiseksi ristiinomistus purettiin ja kehitysyhtiöiden omistus jaettiin niin, että KOP lähipiireineen sai Sponsorin ja Yhdyspankki lähipiireineen Spontelin. Spontelin hallituksen puheenjohtajaksi tuli Björn Wahlroos.
Pian kävi ilmi, että Jan Boëthius oli ostanut Spontelille 7–8 % KOP:n osakkeista. Yhdyspankki halusi osakkeista eroon, sillä Yhdyspankissa katsottiin, ettei suurten liikepankkien pitänyt omistaa toistensa osakkeita. Osakkeet myytiin sijoittaja Pentti Kourille vuonna 1988. Tapahtumaketjusta seurannut Yhdyspankin ja Kansallispankin suhteiden huononeminen vaikutti siihen, että KOP osallistui Yhdyspankin nurkanvaltaukseen ns. Kouri-kauppojen yhteydessä.
Pois pörssistä

Sponsor vedettiin pois pörssistä vuonna 1991, jotta se voisi toimia KOP-ryhmän rakennejärjestelyissä. Toimitusjohtaja Hannes Kulvik joutui eroamaan samana vuonna Kouri-kauppojen jälkiselvittelyn vuoksi.
Sponsor jatkoi 1990-luvulla toimintaansa kehitysyhtiönä. Vuonna 1996 Sponsorin tytäryhtiöitä olivat Teleste, Teleste Viestintä, Suunto, Exel, Tekninen kauppa ja Aholaita. Muita merkittäviä omistuksia olivat Ensto ja Citycon. Merita Pankki Oy omisti Sponsorin kokonaan.
Sponsor nimettiin uudelleen Merita Invest Oy:ksi vuonna 1997. Samalla Sponsorin johto perusti uuden yhtiön Sponsor Capitalin.
Sponsor sulautui Merita Pankkiin vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Yhtiön osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Margareta Steinby

Eva Margareta Steinby (vuoteen 1961 Wilén; s. 21. marraskuuta 1938 Viipuri) on suomalainen historioitsija ja arkeologi, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hänen erityisalaansa on antiikintutkimus.
Steinby väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1976 ja toimi Helsingin yliopiston yleisen historian dosenttina 1977–2003, Suomen Rooman-instituutin johtajana 1979–1982 ja 1992–1994 sekä Rooman valtakunnan arkeologian professorina 1994–2004 Oxfordin yliopistossa (Archaeology of the Roman Empire, All Souls College). Steinby on maailman johtavia roomalaisten tiilileimojen tutkijoita, mutta parhaiten hänet tunnetaan työstään Rooman topografian saralla, etenkin hänen toimittamastaan kuusiosaisesta teoksesta Lexicon Topographicum Urbis Romae (1993–2000).
Steinbylle myönnettiin vuonna 1991 Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkki.
Steinby on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1983, ja vuonna 2020 hänet valittiin seuran kunniajäseneksi.
Julkaisuja

Lacus Iuturnae: De Luca. 1989. ISBN 88-7813-193-8
Lexicon Topographicum Urbis Romae III. Rooma, 1996.
Terence Stamp

| Terence Stamp |
| --- | --- |
 Terence Stamp vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Terence Henry Stamp
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1938 (ikä 86) Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Terence Henry Stamp (s. 22. heinäkuuta 1938 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän on saanut lupaavimman tulokkaan Golden Globen (1963) ja Cannesin parhaan miesnäyttelijän palkinnon (1965). Hän on ollut myös Oscar-ehdokkaana ja kahdesti Bafta-ehdokkaana.
Stamp syntyi Lontoossa vanhempiensa viidestä lapsesta vanhimpana. Elokuvien lisäksi hän on tehnyt äänirooleja televisiosarjoihin ja videopeleihin, kuten Static Shock, Smallville ja Halo 3.
Hänen veljensä Chris Stamp on psykodraamaterapeutti ja on aiemmin ollut manageri ja tuottaja, jonka tukemana The Who -yhtye nousi maailmanmaineeseen.
Osittainen filmografia

Last Night in Soho (2021)
Murhamysteeri (2014)
Viking Destiny (2018)
Bitter Harvest (2017)
Crooked House (2017)
Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille (2016)
Big Eyes (2014)
Laulu Marionille (2012)
Kohtalon valvojat (2011)
Operaatio Valkyrie (2008)
Yes Man (2008)
Salainen agentti 86 (2008)
Wanted (2008)
Elektra (2005)
Pomon tytär (2003)
Kummituskartano (2003)
Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka (1999)
Priscilla, aavikon kuningatar (1994)
Vaarallinen McCoy (1993)
Meetings with Remarkable Men (1979)
3 askelta yöhön (1968)
Teorema (1968)
Kaukana mielettömästä maailmasta (1967)
Modesty Blaise – pistävä perhonen (1966)
Neitoperho (1965)
Billy Budd (1962)
Omaelämäkerta

Stamp, Terence: The Ocean Fell into the Drop. London: Repeater Books, 2017. ISBN 978-1-910924-53-2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terence Stamp Wikimedia Commonsissa
Terence Stamp Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Terence Stamp Biography (1938?-) FilmReference. Viitattu 25.11.2022. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Hanna van der Steen

Hanna van der Steen (s. 1973) on suomalainen kirjailija. Hänen uusimmat kirjansa ovat Punapipoinen poika -säeromaani ja Hylätyt-fantasiaromaani. Hylätyt oli vuoden 2023 Topelius-palkinto-ehdokas . Aiemmin hän on kirjoittanut Senttu-sarjan, Tähtisilmät-fantasiakirjatrilogian   sekä Kullanhohtoisia unelmia  -satukirjan. Lisäksi hän on toimittanut Netta Walldénin kanssa kirjan Mikä moka! (2013), johon on koottu nuorten ja julkisuuden henkilöiden kommelluksia, sekä Olli Luoman kanssa Ilmasta riippuen -kirjan, joka kertoo sekä kuumailmapallopilotti Olli Luoman kokemuksista että yleisemmin kuumailmapalloista,
Van der Steen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän asuu Hämeenlinnassa.
Teokset

Ennustus.  (Tähtisilmät-sarja 1)  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5292-0
Ennustus.  (Tähtisilmät-sarja 1)  äänikirja:  Saga Egmont, 2022.  ISBN 9788728311363
Kirous.  (Tähtisilmät-sarja 2)  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5538-9
Lumous.  (Tähtisilmät-sarja 3)  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5679-9
Steen, Hanna van der & Walldén, Netta (toim.): Mikä moka!  (Kuvitus: Anni Nykänen)  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39915-6
Kullanhohtoisia unelmia.  Nordbooks, 2015.  ISBN 978-952-315-123-9
Olli Luoma. Toimittanut Hanna van der Steen: Ilmasta riippuen.  Nordbooks, 2015.  ISBN 9789523151611
Senttu ja isosedän haamu. Karisto, 2018, ISBN 978-951-23-6331-5.
Senttu ja isosedän haamu. Karisto, 2018, ISBN 9789512363322
Senttu ja keksintöjen kesä. Karisto, 2019,ISBN 978-951-23-6587-6
Senttu ja seikkailu Mumbaissa. Karisto, 2020, ISBN 978-951-23-6800-6
Punapipoinen poika. Kvaliti, 2022, ISBN 978-952-7202-73-9
Hylätyt. Kvaliti, 2022, ISBN 978-952-7202-98-2
Aiheesta muualla

Hanna van der Steenin kotisivu
Peter Stenlund

Stenlund vuonna 2023.
Karl Peter Stenlund (s. 13. helmikuuta 1951 Siipyy) on suomalainen virkamies ja diplomaatti.
Koulutukseltaan Stenlund on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta (1980). Vuosina 1976–1981 hän työskenteli Svensk Presstjänstin päätoimittajana ja RKP:n tiedotuspäällikkönä ja vuosina 1981–1995 RKP:n puoluesihteerinä.
Ulkoasiainhallinnon palveluksessa Stenlund aloitti vuonna 1995. Hän työskenteli Eurooppa-ministerin erityisavustajana 1995, Pohjoismaisen yhteistyön sihteeristön päällikkönä ja yhteistyöministerin sijaisena 1996–1998 ja neuvottelevana virkamiehenä 1998–2003. Ulkomaanedustuksessa Stenlund on työskennellyt ministerinä Suomen Tukholman suurlähetystössä 2003–2005 ja Suomen Norjan suurlähettiläänä 2006–2010.
Ennen nimitystään valtiosihteeriksi Stenlund toimi ulkoasiainministeriön sisäisten ja ulkoisten palveluiden alivaltiosihteerinä maaliskuusta 2010 helmikuuhun 2014.
Stenlund toimi Suomen ulkoasiainministeriön valtiosihteerinä 1. maaliskuuta 2014 lähtien, Pertti Torstilan jäätyä eläkkeelle. Stenlundin nelivuotisen viran päätyttyä helmikuussa 2018 valtiosihteeriksi nimitettiin Matti Anttonen.
Stenlund on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Steinn Steinarr

| Steinn Steinarr |
| --- | --- |
 Steinn Steinarr
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aðalsteinn Kristmundsson
Syntynyt: 1908 Laugaland, Islanti
Kuollut: 1958 (49–50 vuotta) Reykjavík, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Steinn Steinarr, oik. Aðalsteinn Kristmundsson, (1908 Laugaland, Islanti – 1958 Reykjavík, Islanti) oli islantilainen runoilija ja islantilaisen modernismin eli atomirunouden uranuurtajia kokoelmallaan Ljóð (1937). Hän hyödynsi runoissaan satiiria ja ivaa. Huipussaan Steinarrin kielen ja muodon kokeilut olivat 1948 ilmestyneessä kokoelmassa Tíminn og vatnið (Aika ja vesi), josta ilmestyi laajennettu painos vielä 1956.
Suomennettuja runoja

Aika ja vesi 1, 3, 4, 6, 8, 11, 12, 14, 15, 18, 20, 21 antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa, suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steinn Steinarr Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Jimmy Stevens

Jimmy Stevens (1910- tai 1920-luku – helmikuu 1994), joka tunnettiin myös nimellä Moses oli vanuatulainen nationalisti ja poliitikko.
Stevens oli konservatiivisen Nagriamel-liikkeen johtaja. Hän julisti vuonna 1980 Espiritu Santon saaren itsenäiseksi nimellä "Vemeranan valtio". Vanuatu itsenäistyi saman vuoden heinäkuussa ja maan pääministeri Walter Lini valloitti Espiritu Santon Papua-Uuden-Guinean avulla elokuussa. Stevens vangittiin ja kookospähkinäsotana tunnettu kapina päättyi.
Stevensin oikeudenkäynnissä saatin selville, että Stevens ja Nagriamel olivat saaneet 250 000 dollaria rahoitusta yhdysvaltalaiselta Phoenix-säätiöltä. Phoenix-säätiö oli jo aiemmin yrittänyt luoda itsenäistä veroparatiisia Abacon saarelle Bahamassa. Stevens tuomittiin 14 vuodeksi vankeuteen. Hänen onnistui paeta vankilasta vuonna 1982, mutta hänet saatiin kiinni kaksi päivää myöhemmin. Stevens armahdettiin elokuussa 1991.
Stevensillä oli eurooppalaisia, malesilaisia, ja polynesialaisia juuria. Hän väitti isänsä olleen skotti ja äitinsä tongalainen. Hänellä väitettiin olleen 23 vaimoa ja nelisen tusinaa lapsia. Stevens kuoli vatsasyöpään Espiritu Santolla.
Luettelo vuonna 1994 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1994 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

1. tammikuuta – Cesar Romero, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1907)
5. tammikuuta – Tip O'Neill, yhdysvaltalainen poliitikko ja edustajainhuoneen puhemies (s. 1912)
6. tammikuuta – Ylenia Carrisi, italialainen televisiojuontaja (katosi) (s. 1970)
13. tammikuuta – Johan Jørgen Holst, Norjan ulkoministeri (s. 1937)
14. tammikuuta – Agnar Mykle, norjalainen kirjailija (Laulu punaisesta rubiinista) (s. 1915)
17. tammikuuta – Väinö B. Wahlgrén, suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1922)
20. tammikuuta – Hugo Hasslo, ruotsalainen oopperalaulaja (s. 1911)
21. tammikuuta – Basil al-Assad, syyrialainen poliitikko (s. 1962)
22. tammikuuta – Telly Savalas, kreikkalais-yhdysvaltalainen luonnenäyttelijä (s. 1922)
23. tammikuuta − Adolph Baller, puolalais-yhdysvaltalainen pianisti (s. 1909)
23. tammikuuta – Nikolai Ogarkov, Neuvostoliiton marsalkka ja asevoimien komentaja (s. 1917)
23. tammikuuta – Eila Pennanen, suomalainen kirjailija (s. 1916)
26. tammikuuta – Ales Adamovitš, valkovenäläinen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja (s. 1927)
30. tammikuuta – Pierre Boulle, ranskalainen kirjailija (s. 1912)
Helmikuu

6. helmikuuta – Norman Del Mar, brittiläinen kapellimestari ja musiikkikirjailija (s. 1919)
7. helmikuuta – Witold Lutosławski, puolalainen säveltäjä (s. 1913)
8. helmikuuta – Valde Nevalainen, suomalainen poliitikko ja pääjohtaja (s. 1919)
9. helmikuuta – Howard Martin Temin, vuoden 1975 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen virologi (s. 1934)
11. helmikuuta – Lars P. Gammelgaard, tanskalainen poliitikko (s. 1945)
11. helmikuuta – Greta Skogster-Lehtinen, suomalainen tekstiilitaiteilija (s. 1900)
15. helmikuuta – Jørgen Peder Hansen, tanskalainen poliitikko (s. 1923)
18. helmikuuta – Aku-Kimmo Ripatti, suomalainen kirjailija (s. 1931)
23. helmikuuta – Odd Højdahl, norjalainen poliitikko (s. 1921)
26. helmikuuta – William Melvin Hicks (”Bill Hicks”), yhdysvaltalainen stand-up-koomikko (s. 1961)
28. helmikuuta – Arne Ekeland, norjalainen taidemaalari (s. 1908)
Maaliskuu

4. maaliskuuta – John Candy, kanadalainen näyttelijä (s. 1950)
6. maaliskuuta – Melina Mercouri, kreikkalainen näyttelijä ja kulttuuriministeri (s. 1920)
6. maaliskuuta – Reino Näsänen, suomalainen kemisti ja professori (s. 1908)
9. maaliskuuta – Charles Bukowski, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1920)
9. maaliskuuta – Devika Rani, intialainen näyttelijä (s. 1908)
12. maaliskuuta – Fausta Cialente, italialainen kirjailija ja vastarintaliikkeen jäsen (s. 1898)
14. maaliskuuta – Reimar Horten, saksalainen lentäjä ja lentokonesuunnittelija (s. 1915)
17. maaliskuuta – Roger Sperry, vuoden 1981 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen neurobiologi (s. 1913)
21. maaliskuuta – Dack Rambo, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1941)
23. maaliskuuta – Giulietta Masina, italialainen näyttelijä (s. 1921)
28. maaliskuuta – Eugène Ionesco, romanialais-ranskalainen kirjailija (s. 1909)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Iris Uurto, suomalainen kirjailija (s. 1905)
5. huhtikuuta – Kurt Cobain, yhdysvaltalainen muusikko (”Nirvana”) (s. 1967)
5. huhtikuuta – Esko Havumäki, suomalainen kirjailija (s. 1916)
6. huhtikuuta – Juvénal Habyarimana, Ruandan presidentti (s. 1937)
10. huhtikuuta – Reinaldo Gorno, argentiinalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti (s. 1918)
11. huhtikuuta – Viljo Kuuskoski, suomalainen tekniikan tutkija ja professori (s. 1911)
12. huhtikuuta – Elissa Aalto, suomalainen arkkitehti (s. 1922)
13. huhtikuuta – Yrjö Blomstedt, suomalainen historiantutkija (s. 1926)
13. huhtikuuta – Mika Tiivola, suomalainen lakimies ja pankinjohtaja (s. 1922)
16. huhtikuuta – Ralph Ellison, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1914)
20. huhtikuuta – Yrjö Littunen, suomalainen sosiologi (s. 1929)
22. huhtikuuta – Richard Nixon, 37. Yhdysvaltain presidentti (s. 1913)
28. huhtikuuta – Markus Leppo, suomalainen valokuvaaja (s. 1934)
28. huhtikuuta – Mikko Pöllä, suomalainen sotilas, kaukopartiomies ja Mannerheim-ristin ritari (s. 1916)
30. huhtikuuta – Roland Ratzenberger, itävaltalainen Formula 1 -kuljettaja (s. 1960)
30. huhtikuuta – Richard Scarry, yhdysvaltalainen lastenkirjailija (s. 1919)
Toukokuu

1. toukokuuta – Ayrton Senna, brasilialainen Formula 1 -kuljettaja (s. 1960)
4. toukokuuta – Per Engdahl, ruotsalainen toimittaja ja äärioikeistolainen poliitikko (s. 1909)
9. toukokuuta – Unto Koistinen, suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko (s. 1917)
9. toukokuuta – Albert Olsson, ruotsalainen kirjailija (s. 1904)
10. toukokuuta – Cleanth Brooks, yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko (s. 1906)
12. toukokuuta – Erik H. Erikson, tanskalais-saksalais-yhdysvaltalainen kehityspsykologi (s. 1902)
13. toukokuuta – Usko Kemppi, suomalainen säveltäjä ja kirjailija (s. 1907)
15. toukokuuta – Heimo Lappalainen, suomalainen kulttuuriantropologi, dokumenttielokuvien tekijä, šamanismin ja uussamanismin tutkija ja opettaja (s. 1944)
19. toukokuuta – Jacques Ellul, ranskalainen teknologian filosofi ja teologi (s. 1912)
19. toukokuuta – Jacqueline Kennedy, Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn puoliso (s. 1929)
21. toukokuuta – Aarne Ahola, Mannerheim-ristin ritari nro 71 (s. 1910)
23. toukokuuta – George de Godzinsky, suomalainen säveltäjä ja kapellimestari (s. 1914)
29. toukokuuta – Erich Honecker, Itä-Saksan johtaja (maanpaossa Chilessä) (s. 1912)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Aino Niinistö, suomalainen opettaja ja runoilija (s. 1903)
7. kesäkuuta – Dennis Potter, englantilainen televisiokäsikirjoittaja (s. 1935)
8. kesäkuuta – Mikko Kolehmainen, suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos (s. 1906)
9. kesäkuuta – Jan Tinbergen, vuoden 1969 ns. Nobelin taloustieteen palkinnon saanut alankomaalainen ekonomisti (s. 1903)
14. kesäkuuta – Henry Mancini, yhdysvaltalainen säveltäjä (s. 1924)
15. kesäkuuta – Oskar Paarma, suomalainen tuomiorovasti (s. 1905)
17. kesäkuuta – Tauno Yliruusi, suomalainen kirjailija (s. 1927)
20. kesäkuuta – Vieno Simonen, suomalainen kansanedustaja ja ministeri (s. 1898)
21. kesäkuuta − William Wilson Morgan, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1906)
24. kesäkuuta – Eila Nieminen, suomalainen lastenkirjailija ja lotta (s. 1921)
28. kesäkuuta – Viljo Karvonen, suomalainen kanteleensoittaja ja pelimanni (s. 1906)
29. kesäkuuta – Ellen Parviainen, suomalainen näyttelijä (s. 1913)