Ksenokrates
Filosofia

Ksenokrates kirjoitti useita teoksia. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti 75 teosta, yhteensä 224 239 riviä. Niissä hän käsittelee lähes kaikkia Akatemiassa opetettuja asioita. Erityisesti hän keskittyi metafysiikkaan ja etiikkaan. Hänen sanotaan keksineen, tai ainakin painottaneen, filosofian kolmijaon fysiikkaan, dialektiikkaan ja etiikkaan.
Ontologiansa Ksenokrates rakensi Platonin asettamalle perustukselle: Yhdessä Platonin kanssa hän piti selvänä, että ideat tai luvut ovat luonnon orgaanisten tuotteiden syynä, ja että ne ovat johdettuja ykseydestä (joka on aktiivinen) ja moneudesta (joka on passiivinen). Hän loi tälle perustavanlaatuiselle dogmalle kuitenkin uuden tulkinnan. Platonin mukaan olemassaolo on mieli moneutena: Mieli ykseytenä, eli universaali mieli, käsittää oman moneutensa ikuisina, muuttumattomina, älyllisinä ideoina; ja mieli moneutena, eli erityinen mieli, hahmottaa oman moneutensa lyhytaikaisina, muuttuvina ja aistittavina asioina.
Platonin alkuperäisen ajatuksen mukaan ideat ovat universaalin mielen laki, ja tuottavat erityisessä mielessä aistihavaintoja, joita kutsutaan asioiksi ja esineiksi. Näin idea on determinantti, joka voidaan ajatella jossain määrin "kvantiteettina" eli lukumääränä ja myös "lukuna". Nämä ideaaliset luvut ovat kuitenkin eri asia kuin aritmeettiset luvut.
Näyttää kuitenkin siltä, että Ksenokrates ei kyennyt ymmärtämään sitä idealismia joka oli Platonin metafysiikan perustana, ja piti prinsiippeinä aritmeettista ykseyttä ja moneutta, ja vastaavasti samaisti ideaaliset luvut aritmeettisiin lukuihin. Näin hänen ajatuksensa ottivat takapakkia joidenkin pythagoralaisten karkeisiin ajatuksiin, ja hän asetti itsensä alttiiksi Aristoteleen avoimelle kritiikille. Aristoteles vastusti Platonin ideaoppia, ja hänellä oli paljon sanottavaa myös Ksenokrateen ideaoppia vastaan. Hän jakoi Metafysiikassaan platonilaiset kolmeen ryhmään:
Ne, jotka Platonin tavoin tekivät eron matemaattisten ja ideaalisten lukujen välille,
Ne, jotka Ksenokrateen tavoin eivät tehneet kyseistä eroa; ja
Ne, jotka Speusippoksen lailla pitivät selviönä vain matemaattisia lukuja.
Aristoteles huomautti, että jos ideat ovat lukuja, jotka koostuvat aritmeettisista yksiköistä, ne paitsi lakkaavat olemasta prinsiippejä eli alkuperusteita, niistä myös tulee aritmeettisten operaatioiden kohteita.
Ksenokrates jakoi tietämisen ja ymmärtämisen kolmeen tasoon, joista jokainen oli tarkoituksenmukainen oman alueensa asioiden ajatteluun:
Tietäminen, joka käsitteli yli-taivaallisia asioita ja ideoita
Mielipide, joka käsitteli taivaallisia asioita ja tähtiä
Aistiminen, joka käsitteli taivaan alla olevia asioita ja esineitä.
Ksenokrateen logiikasta tiedetään vain se, että hän oli samaa mieltä kuin Platon, hyläten Aristoteleen kymmenen kategoriaa (katso: Organon) liiallisena ja tarpeettomana.
Ksenokrates arvosti filosofiaa lähinnä siksi, että se vaikutti ihmisten käytökseen. Siksi hän kiinnitti erityisesti huomiota etiikkaan. Hänen etiikan alan opetuksestaan tiedetään vain pääkohdat, mutta ne näyttävät, että hän noudatti Platonin asettamia suuntaviivoja. Hänen mukaansa asiat ovat joko hyviä, pahoja tai neutraaleja. Hyviä asioita on kolmenlaisia: Henkisiä, ruumiillisia ja ulkoisia; mutta kaikista hyvistä asioista hyve on kaikista suurin eikä sitä voi verrata muihin. Onnellisuus koostuu hyveen omistamisesta, ja on näin riippumaton henkilökohtaisista ja ulkoisista ominaisuuksista. Hyveellinen ihminen on puhdas paitsi teoissa myös sydämessä. Hyveen saavuttamiseksi filosofia on paras apu, sillä filosofi tekee omasta halustaan sellaista, mitä muut tekevät lain pakottamana. Spekulatiivinen ja käytännöllinen viisaus tulee erottaa toisistaan.
Ksenokrates ei ollut missään mielessä erityisen suuri ajattelija. Hänen metafysiikkansa oli enemmänkin irvikuva kuin uusi versio Platonin ajatuksista. Hänen etiikassaan ei ollut juurikaan omalaatuisia piirteitä. Hänen pidättyväinen  elämänsä ja ylevämielinen luonteensa tekivät hänestä kuitenkin tehokkaan opettajan. Hänen vaikutuksensa säilyi hänen oppilaissaan Polemonissa ja Krateessa, ja lakkasi vasta kun Arkesilaos, niin sanotun Toisen Akatemian perustaja, antoi uuden suunnan koulussa annetulle opetukselle.