Joseph Brant
Ohiolaakson levottomuudet

Syyskuussa 1785 Brant matkusti Kanadasta Lontooseen saadakseen kuninkaan tuen irokeesiliitolle Yhdysvaltain toimia vastaan. Englannin hallitus lupasi hänelle runsaan eläkkeen, ja suostui hyvittämään mohawkeille näiden kärsimiä menetyksiä. Britit palkitsivat mohawkien lojaalisuuden kruunua kohtaan luovuttamalla heille suuren maa-alueen Grand River -joen ympäristöstä nykyisen Brantfordin (Brantin kahlaamo) etelälaidalle. Irokeesien liittokuntaa Yrjö III ei kyennyt auttamaan.
Brantin palattua Yhdysvaltoihin hän kuuli, että Ohiolaakson shawneet, delawaret ja miamit olivat luovuttaneet osan maistaan liittovaltiolle. Maanjako ei kuitenkaan lopettanut intiaanien väkivaltaisia hyökkäyksiä uudisasutuksille. Ohiolaakson heimot kokivat siirtolaisten nopean lisääntymisen yhä suurempana uhkana omalla tulevaisuudelleen ja laajensivat terrorismiaan. Ruokatarvikkeita ja ammuksia sodanhaluiset intiaanit saivat englantilaisilta, jotka yhä miehittivät Ohiolaakson monia linnakkeita.
Brant uskoi tilanteen ratkaisun löytyvän rauhanomaisin keinoin. Hän neuvotteli joulukuussa 1786 Ohiolaakson algonkin-heimojen johtajien kanssa ja pyysi näitä yhdistymään irokeeseihin. Tämä suuri intiaaniliitto turvaisi intiaanien tulevaisuuden pitämällä yhtenäisen linjan amerikkalaisia vastaan. Jotkut yksityiset britit rohkaisivat Brantia ja toivoivat koko Ohion alueen liittyvän Kanadaan Englannin lipun alle. Lounaisterritorion (muun muassa Ohio, Indiana ja Kentucky) heimot suhtautuivat kuitenkin epäluuloisesti Brantin ajatukseen. Irokeesiliitto oli liian usein sotinut heitä vastaan, eivätkä he luottaneet Brantin tulevaisuudenkuvaan vahvasta intiaaniliitosta. Myös osa irokeesien johtajista tuomitsi ajatuksen algonkin-heimojen yhdistymisestä heihin.
Vuonna 1790 osa irokeesien johtajista matkusti Yhdysvaltojen silloiseen pääkaupunkiin Philadelphiaan keskustelemaan Ohiolaakson tilanteesta presidentti George Washingtonin kanssa. Washington palkitsi seneca-päällikkö Cornplanterin rauhanmitalilla, mutta suunnitteli samanaikaisesti hyökkäystä Ohion intiaaneja vastaan. Brant ei ollut neuvotteluissa mukana, mutta sai kutsun Washingtonin puheille kaksi vuotta myöhemmin. Hallitus tarjosi Brantille suurta eläkettä ja reservaattia New Yorkin provinssin pohjoisosasta houkutellakseen mohawkit takaisin Kanadasta. Brantin mukaan Washington lupasi maksaa hänelle 20 000 puntaa siitä, että hän järjestäisi rauhan Ohion intiaanien ja Yhdysvaltojen välille. Brant piti saamansa käsirahan, mutta ei onnistunut järjestämään sopimusratkaisua osapuolten välille. Myöhemmin hän muutti mielensä ja yllytti Ohion intiaaneja jatkamaan sotaa Yhdysvaltoja vastaan ja kehotti näitä kieltäytymään maittensa myynnistä.
Keväällä 1794 ongelmat kasvoivat. Pennsylvanian siirtolaiset eivät piitanneet sovituista rajalinjoista, vaan sulkivat uudisasutuksellaan irokeesien ja Ohion intiaanien lähetystöjen käyttämän reitin Erien itärannalla. Kyseistä aluetta (niin kutsuttu Erie Triangle) ei oltu koskaan myyty pennsylvanialaisille, eikä Yhdysvalloille. Tilanne johti kahteen irokeesiliiton perättäiseen kokoontumiseen. Useat liittokunnan päämiehet näkivät Yhdysvallan asutuksen leviämisen yhä suurempana uhkana tulevaisuudelleen. Alkukesästä 1794 Brant keräsi sotureitaan luoteiseen Pennsylvaniaan ja valmistautui liittymään Ohion intiaaneja tukeviin brittijoukkoihin. Myös senecojen päämies Cornplanter taipui Brantin puolelle ja esitti peiteltyjä uhkauksia tapaamilleen amerikkalaisille. Presidentti Washington pelkäsi ennen kaikkea Brantin vaikutusvaltaa ja oli valmis ostamaan "kapteeni Brantin hinnalla millä hyvänsä".
Sotainen aikakausi päättyi elokuussa 1794 Fallen Timbersin taisteluun, joka mursi Ohiolaakson kapinallisten heimojen vastarinnan. Brant mohawkeineen ei ehtinyt taisteluun mukaan, sillä kapinalliset eivät olleet ilmoittaneet hänelle sen hetkistä olinpaikkaansa. Lisäksi Brantin odottamien brittijoukkojen saapuminen viivästytti hänen lähtöään Ohioon.