stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Val Lewton
Ura > Kirjoittajana

Lewtonin ensimmäinen teos, runokokoelma Panther Skin and Grapes ilmestyi omakustanteena 1923. Hänen äitinsä Nina Lewton, joka oli töissä MGM:n käsikirjoitusosastolla, hankki hänelle töitä yrityksen mainososastolta 1928.
Lewton oli myös kirjoittanut useita romaaneja. Britanniassa 1926 ilmestynyt The Cossack Sword oli myyntimenestys siellä, muttei menestynyt Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuin romaaninsa on 1932 ilmestynyt No Bed of her Own, josta Paramount teki elokuvan Mies minua varten (No Man of Her Own, 1933). Sen pääosissa olivat Clark Gable ja Carole Lombard.
Lewton lähti MGM:ltä 1932 ja solmi Vanguard Pressin kanssa sopimuksen, joka käsitti vuosittain viisi romaania. Osan näistä romaaneista hän kirjoitti salanimellä Carlos Keith. 1933 Nina Lewton auttoi jälleen poikaansa, kun David O. Selznick pyysi Nina Lewtonia etsimään venäläissyntyisen kirjailijan, joka pystyisi tekemään käsikirjoituksen Taras Bulbasta. Lewton palkattiin kirjoittamaan käsikirjoitusta, ja vaikka elokuvaa ei koskaan tehtykään, Lewton muutti Kaliforniaan ja työskenteli Selznickin kirjoittajana ja apulaisena vuoteen 1942 asti. Hän ohjasi muun muassa Giljotiinin varjossa elokuvan taistelukohtaukset.
Ura > Viimeiset vuodet (1946–1951)

RKO-vuosien jälkeen Lewton hylkäsi kauhuelokuvat ja siirtyi tuottamaan suuren budjetin elokuvia. Ensimmäinen näistä oli romanttinen Toivoton rakkaus (1949) Paramountille. Elokuvan tuotanto oli kaoottinen ja Paramountilta kesti vuoden ennen kuin se salli elokuvan ensi-illan. Toivoton rakkaus oli ensimmäinen Lewtonin elokuva, joka tuotti tappiota.
Paramountilta Lewton siirtyi MGM:lle, jolle hän tuotti romanttisen komedian Yhteinen rakkaus (1950). Se oli Lewtonin kallein elokuva, joka kuitenkin kärsi heikosta juonesta. Edmund G. Bansakin mukaan se on Lewtonin huonoin elokuva.
Viimeisen elokuvansa Kuoleman rummut (1951) Lewton tuotti Universalille. Se oli pienen budjetin lännenelokuva ja myös Lewtonin ensimmäinen värielokuva. Kahdesta edellisestä elokuvasta poiketen se on tyylillisesti luonteva jatko Lewtonin RKO-elokuville. Kuoleman rumpujen jälkeen Lewton solmi sopimuksen itsenäisen tuottajan Stanley Kramerin kanssa, mutta Lewton kuoli pian yhteistyön alettua.
Visuaalinen tyyli

Lewtonin RKO-elokuvat ovat tyylillisesti hyvin yhtenäisiä. Niissä kauhu oli hienovaraista ja vihjailevaa – tärkeää ei ollut se mitä näytettiin vaan se mikä jäi näyttämättä. Universalin tuonaikaiset kauhuelokuvat keskittyivät näyttämään hirviöt, mutta Lewtonin elokuvissa hirviöitä nähdään hyvin harvoin. Kuvauksen, valaistuksen ja leikkauksen keinoin kuvat rajattiin niin, että hirviö jäi juuri kuvan ulkopuolelle tai varjoihin. Lewton itse sanoikin: ”Jos valkokangas on tarpeeksi pimeä, mielessäsi voit kuvitella sinne mitä tahansa. Me olemme erittäin hyviä pimeissä kohdissa.” Lewtonin elokuvissa valon, varjojen ja pimeyden leikki luo ainutlaatuisen ilmapiirin.
Lewtonin visuaalinen tyyli ei ollut tietoinen valinta vaan osittain pakon sanelema. Elokuvien budjetti ja aikataulu oli äärimmäisen tiukka. Koska hirviömaskeeraus oli kallista, hirviöihin vain vihjattiin. Kustannussyistä lavasteet olivat usein valmiita lavasteita muista elokuvista tai jopa keskeneräisiä. Taitavalla valaistuksella lavastuksen puutteet saatiin kuitenkin piilotettua.
Teokset > Elokuvat

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi | Ohjaaja | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1935 | A Tale of Two Cities | Giljotiinin varjossa | Jack Conway | taistelukohtausten ohjaus |
| 1937 | A Star Is Born | Tapahtuipa Hollywoodissa | William A. Wellman | apulaisleikkaaja (nimettömänä) |
| 1939 | Gone with the Wind | Tuulen viemää | Victor Fleming | story editor (nimettömänä) |
| 1940 | Rebecca | Rebekka | Alfred Hitchcock | story editor (nimettömänä) |
| 1942 | Cat People | Kissaihmiset | Jacques Tourneur |  |
| 1943 | I Walked With a Zombie | Yö voodoo-saarella | Jacques Tourneur |  |
| 1943 | The Leopard Man | Leopardimies | Jacques Tourneur |  |
| 1943 | The Seventh Victim | Seitsemäs uhri | Mark Robson |  |
| 1943 | The Ghost Ship | Aavelaiva | Mark Robson |  |
| 1944 | The Curse of the Cat People | Kissaihmisten kirous | Robert Wise |  |
| 1944 | Mademoiselle Fifi | Fifi | Robert Wise |  |
| 1944 | Youth Runs Wild | Kotirintaman ongelmanuoret | Mark Robson |  |
| 1945 | The Body Snatcher | Ruumiinsieppaajat | Robert Wise | myös käsikirjoitus nimellä Carlos Keith |
| 1945 | Isle of the Dead | Tuhoon tuomittu saari | Mark Robson | myös käsikirjoitus (nimettömänä) |
| 1946 | Bedlam | Bedlam – kauhujen talo | Mark Robson | myös käsikirjoitus nimellä Carlos Keith |
| 1949 | My Own True Love | Toivoton rakkaus | Compton Bennett |  |
| 1950 | Please Believe Me | Yhteinen rakkaus | Norman Taurog |  |
| 1951 | Apache Drums | Kuoleman rummut | Hugo Fregonese |  |
Teokset > Romaanit

1923: Panther Skin and Grapes – runoja
1924: Improved Road – ilmestyi Britanniassa
1926: The Cossack Sword – ilmestyi Britanniassa, Yhdysvalloissa nimellä A Rape of Glory: a romance of the Volga 1931
1930: Rogue Song
1930: ”The Bagheeta” – novelli, Weird Tales -lehden heinäkuun numerossa
1931: The Fateful Star Murder – kirjoitettu yhdessä Herbert Kerkowin kanssa
1932: Where the Cobra Sings – salanimellä Cosmo Forbes
1932: No Bed of Her Own
1932: Yearly Lease
1933: Rasputin and the Empress – elokuvaromaani Charles MacArthurin käsikirjoituksesta
1933: Four Wives – salanimellä Carlos Keith
1933: A Laughing Woman – salanimellä Carlos Keith
1933: This Fool Passion – salanimellä Carlos Keith
Aiheesta muualla

Val Lewton Elonetissä.
Val Lewton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 2  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Dirke

Dirke (m.kreik. Δίρκη, Dirkē, lat. Dirce) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lykoksen puoliso ja Antiopen, jonka Zeus saattoi raskaaksi, täti. Antiope pakeni häpeäänsä kuningas Epopeuksen luo Sikyoniin, josta Lykos lähti hakemaan hänet väkivalloin takaisin. Paluumatkan aikana tämä synnytti kaksoispojat Amfionin ja Zethoksen. Takaisin kotiinsa päästyään Lykos luovutti Antiopen vaimonsa Dirken huostaan. Dirke kuitenkin vihasi Antiopea ja kohteli tätä julmasti aina siihen saakka, kunnes Antiope onnistui pakenemaan.
Euripideen tragediassa Antiope Antiope pakenee takaisin luolaan, jossa Amfion ja Zethos olivat syntyneet. Kaksoset kuitenkin kieltäytyvät hänen pyynnöistään huolimatta myöntämästä hänelle turvapaikkaa, mutta kun Dirke saapuu ja nähdessään Antiopen määrää tämän surmattavaksi, kaksoset vakuuttuvat siitä, että Antiope on heidän äitinsä kuten heidät kasvattanut paimen väittää. Niinpä he tappavat Dirken sitomalla tämän kiinni härän sarviin.
Dirke oli omistautunut Dionysos-jumalalle, joka synnytti lähteen siihen kohtaan, jossa Dirke kuoli.
Anne McCaffrey

| Anne McCaffrey |
| --- | --- |
 McCaffrey Glasgow’ssa elokuussa 2005
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1926 Cambridge, Massachusetts
Kuollut: 21. marraskuuta 2011 (85 vuotta)
Kirjailija
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award Hugo-palkinto Robert A. Heinlein -palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anne Inez McCaffrey (1. huhtikuuta 1926 Cambridge, Massachusetts – 21. marraskuuta 2011 Irlanti) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija, joka tunnetuimpiin teoksiin kuuluu sarja Pernin lohikäärmeritarit.
McCaffrey vanhemmat olivat George Herbert McCaffrey ja Anne Dorothy McElroy McCaffrey. Hän opiskeli slaavilaisia kieliä ja kirjallisuutta Radcliffe Collegessa. McCaffrey meni naimisiin vuonna 1950, ja hänellä on kolme lasta: Alec Anthony, Todd ja Georgeanne. McCaffrey erosi aviomiehestään vuonna 1970 ja muutti Irlantiin, jossa asui kuolemaansa asti.
Vuonna 1968 McCaffreyn novelli, Pernin lohikäärmeritarit -sarjan aloitustarina Weyr Search, sai Hugo-palkinnon parhaan novellin sarjassa. McCaffrey oli ensimmäinen fiktiolla Hugo-palkinnon saanut nainen. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Suomennetut teokset

Lohikäärmeen lento.  ((Dragonflight, 1968.) Suomentanut Sari Karhulahti. Pernin lohikäärmeritarit 1. Otavan fantasiaromaani)  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15468-0
Vaarallinen tähti.  ((Dragonquest, 1971.) Suomentanut Sari Karhulahti. Pernin lohikäärmeritarit 2. Otavan fantasiaromaani)  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16353-1
Pernin lohikäärmeritarit 3: Tuliliskojen laulu, suom. Sari Karhulahti, Otava, 2002 (Dragonsong, 1976)
Suomentamattomat teokset

Pernin lohikäärmeritarit-sarja:
Dragonsinger, 1977.
The White Dragon, 1978.
Dragondrums, 1978.
Moreta: Dragonlady of Pern, 1983.
Nerilka's Story, 1986.
Dragonsdawn, 1988.
The Renegades of Pern, 1989.
All the Weyrs of Pern, 1991.
The Chronicles of Pern: First Fall, 1993.
The Dolphins of Pern, 1994.
Dragonseye (Britanniassa nimellä Red Star Rising), 1997.
The Masterharper of Pern, 1998.
The Skies of Pern, 2001.
Pern-aiheiset teokset:
The Dragonlover's Guide to Pern (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1989. Uudistettu laitos 1997.
The People of Pern, 1988.
Doona-sarja:
Decision at Doona, 1967.
Crisis on Doona (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1992.
Treaty at Doona (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1994.
PartnerShips-sarja:
The Ship Who Sang, 1969.
Parthership (yhdessä Margaret Ballin kanssa), 1992.
The Ship Who Searched (yhdessä Mercedes Lackeyn kanssa), 1992.
The City Who Fought (yhdessä S. M. Stirlingin kanssa), 1993.
The Ship Who Won (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1994.
The Ship Errant (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1996.
Pegasus-sarja:
To Ride Pegasus, 1973.
Pegasus in Flight, 1990.
Pegasus in Space, 2000.
Dinosaur Planet-sarja:
Dinosaur Planet, 1978.
Survivors, 1984.
Planet Pirates-sarja:
Sassinak (yhdessä Elizabeth Moonin kanssa), 1990.
The Death of Sleep (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1990.
Generation Warriors (yhdessä Elizabeth Moonin kanssa), 1991.
Tower and Hive-sarja:
The Rowan, 1990.
Damia, 1992.
Damia's Children, 1993.
Lyon's Pride, 1994.
The Tower and the Hive, 1999.
Petaybee-sarja (yhdessä Elizabeth Ann Scarboroughin kanssa):
Powers that Be, 1993.
Power Lines, 1994.
Power Play, 1992.
Catteni-sarja:
Freedom's Landing, 1995.
Freedom's Choice, 1997.
Freedom's Challenge, 1998.
Freedom's Ransom, 2002.
Acorna-sarja:
Acorna: The Unicorn Girl (yhdessä Margaret Ballin kanssa), 1997.
Acornas's Quest (yhdessä Margaret Ballin kanssa), 1998.
Acorna's People (yhdessä Elizabeth Ann Scarboroughin kanssa), 1999.
Acorna's World (yhdessä Elizabeth Ann Scarboroughin kanssa), 2000.
Acorna's Search (yhdessä Elizabeth Ann Scarboroughin kanssa), 2001.
Acorna's Rebels (yhdessä Elizabeth Ann Scarboroughin kanssa), 2003.
Muita romaaneja:
Restoree, 1967.
The Mark of Merlin, 1971.
Ring of Fear, 1971.
The Kilternan Legacy, 1975.
Coelura, 1983.
Stitch in the Snow, 1985.
The Year of the Lucy, 1986.
The Lady: A Tale of Ireland, 1987.
Carradyne Touch, 1990.
Three Women, 1992.
Treaty Planet (yhdessä Jody Lynn Nyen kanssa), 1994.
An Exchange of Gifts, 1995.
Black Horses for the King, 1996.
No One Noticed the Cat, 1996.
The Ship Avenged (yhdessä S.M. Stirlingin kanssa), 1997.
If Wishes Were Horses, 1998.
Nimisha's Ship, 1998.
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita.  BTJ Kirjastopalvelu Oy, 2003.  ISBN 951-692-539-1
Aiheesta muualla

Anne McCaffreyn viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Anne McCaffrey Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Anne McCaffrey Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Paula Havaste: Tuhkimotyttö seikkailumatkalla. Helsingin Sanomat 31.7.2002.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Irlanti  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef
Kevin J. Anderson

| Kevin J>  Anderson |
| --- | --- |
 Anderson signeeraustilaisuudessa elokuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1962 (ikä 62)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Aiheesta muualla
www.wordfire.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kevin J. Anderson (s. 1962) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Andersonin ensimmäinen romaani ilmestyi 1988. Hänen kirjojaan on käännetty lukuisille kielille, ja niitä on myyty 16 miljoonaa kappaletta. Anderson on kirjoittanut useita elokuvien ja televisiosarjojen oheiskirjoja. Lisäksi Anderson on kirjoittanut yhdessä Brian Herbertin kanssa Dyyni-kirjasarjan myöhempiä osia. Häneltä on suomennettu Tähtien sota- ja Salaiset kansiot -kirjoja.
Suomennetut romaanit > Tähtien sota

Tähtien sota. Jedin etsintä.  ((Jedi search, 1994.) Suomentanut Ilkka Äärelä)  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22909-1
Pimeyden oppipoika.  (Suomennos Ilkka Äärelä)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23382-X  (Dark Apprentice, 1994)
Voiman valtiaat.  (Suomennos Ilkka Äärelä)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23618-7  (Champions of the Force, 1994)
Tuhonmiekka.  (Suomennos Ilkka Äärelä)  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25039-2  (Darksaber, 1996)
Suomennetut romaanit > Salaiset kansiot

Kirkas pilvi.  (Suomennos Rami Nieminen)  Tampere:  Semic, 1997.  ISBN 951-876-545-6  (Ground Zero, 1995)
Rauniot.  (Suomennos Tero Kuittinen)  Tampere:  Semic, 1997.  ISBN 951-876-551-0  (Ruins, 1996)
Vasta-aine.  (Suomennos Osmo Poliitti)  Tampere:  Egmont, 1998.  ISBN 951-876-616-9  (Antibodies, 1997)
Suomennettu novelli

"Metsästäjänkuu” (1991), teoksessa Kauhujen kirja 3, 1992.
Aiheesta muualla

Vesa Lehtinen: Voiman valtiaat. Aikakone 8.5.2000.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Rjurik Lonin

| Rjurik Petrovič Lonin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. syyskuuta 1930 Kaskesoja
Kuollut: 17. heinäkuuta 2009 (78 vuotta) Šoutjärvi
Kansalaisuus:  vepsäläinen
Ammatti:  viilari, museotyöntekijä
Kirjailija
Äidinkieli: vepsä
Tuotannon kieli: vepsä, venäjä
Palkinnot
 mm. Karjalan ansioitunut kulttuurityöntekijä 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rjurik Petrovič Lonin (ven. Рю́рик Петро́вич Ло́нин; 22. syyskuuta 1930 nykyisen Äänisenrannan piirin Kaskesojan kylä, Karjalan tasavalta – 17. heinäkuuta 2009 Šoutjärvi, Äänisenrannan piiri) oli vepsäläinen kotiseutututkija ja kansanperinteen kerääjä, Soutjärven vepsäläisen etnografisen museon perustaja, kirjailija ja vepsäläisen kulttuurin puolestapuhuja. Häntä on luonnehdittu merkittävimmäksi ja oman aikansa tunnetuimmaksi vepsäläiseksi.
Loninin elämänvaiheita

Rjurik Lonin syntyi Kaskesojan kylässä Äänisen rannalla isänsä Pjotr Loninin (s. n. 1888) toisesta avioliitosta sen ensimmäisenä lapsena. Loninin äiti oli Fjokla Lonina o.s. Rjabčikova Mecantagasta.
Loninin itsensä mukaan hän sai etunimensä Novgorodin ruhtinaan Rurikin mukaan. Isä oli ollut siinä uskossa, että ruhtinas Rurik olisi ollut vepsäläinen.
Loninin isä Pjotr Lonin määrättiin vuonna 1930 Kaskesojan kolhoosin puheenjohtajaksi, koska hän oli yksi harvoista kyläläisistä, joka oli käynyt kolme vuotta koulua. Itse hän toi kolhoosiin hevosensa ja toisen lehmänsä, sillä yksityishenkilöiden sallittiin pitävän ainoastaan yhtä lehmää, ei muita suurempia kotieläimiä. Muutaman kuukauden kuluttua yksi kolhoosin vasikoista kuoli ja Pjotr Lonin sai syytteen velvollisuuksiensa laiminlyönnistä. Hänen rangaistuksena oli kolme vuotta vankilaa. Vuoden kuluttua hän teki valituksen ja onnistui pääsemään vapaaksi. Moni kyläläisistä vangittiin “kolhoosin vastustamisen vuoksi”; jotkut palasivat vuosien kuluttua, kun taas useat katosivat lopullisesti.
Loninin elämänvaiheita > Koulunkäynti ja suomalaismiehitys jatkosodan aikana

Lonin aloitti koulunkäynnin Kaskesojassa kylässä 1930-luvulla. Vuonna 1941, hänen ollessaan 11-vuotias, Suomen armeija miehitti tämän alueen jatkosodan yhteydessä. Koulunkäynti jatkui suomalaisessa koulussa. Loninin kertoman mukaan kylästä lähti evakkoon kauemmas  Neuvostoliiton alueelle vain kaksi henkilöä, kylän kolhoosin puheenjohtaja sekä kylän opettaja Maria Ivanovna Pepšina (s. 1915). He olivat Loninin kertoman mukaan ainoat kommunistisen puolueen jäsenet kylässä. Suomalaisten lähdettyä Itä-Karjalasta koulunkäynti jatkui entisen opettajan johdolla. Sota-ajan elämästä Kaskesojan kylässä hän on kirjoittanut kirjan nimeltä Detstvo, opaljonnoje voĭnoĭ, joka julkaistiin vuonna 2004.
16-vuotiaana Lonin muutti Petroskoihin ja opiskeli siellä ammattikoulussa ja työskenteli vuodesta 1948 työkaluseppänä sekä autojen ja maatalouskoneiden korjaajana.
Loninin elämänvaiheita > Kansanperinteen keruutyön alku

Kaupungissa asuessaan Lonin ryhtyi kirjoittamaan runoja vepsäksi, ja erinäisten vaiheiden jälkeen hän päätyi vierailulle Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan osastoon sen Kielen, kirjallisuuden ja historian osastoon (JALI), missä vepsän kielen tutkija Nikolai Bogdanov kehotti Loninia runoilemisen sijaan ryhtymään keräämään vepsäläistä kansanperinnettä, minkä hän aloittikin vuonna 1956. Asia ei ollut hänelle lainkaan vieras, sillä jo jatkosodan aikana hän oli kerännyt venäläisiä kansanlauluja kotikylässään. Lonista tuli nyt JALI:n avustaja, ja hänelle annettiin työtään varten suosituskirje tiedeakatemiasta. Tunnetuimman informanttinsa, Kantele-yhtyeen johtajan, Kalajoen Toižegen kylästä kotoisin olleen, Šoutjärven vepsäläisen kansankuoron vuonna 1937 perustaneen Vasili Kononovin (1905–1983) hän tapasi vielä kaupungissa asuessaan vuonna 1957. Kononovilta Lonin tallensi itkuvirren, morsiamen itkun, jota Kononov ei kuitenkaan laulanut, koska ei katsonut sen olevan miehelle sopivaa.
Jonkin verran Loninin keräämää vepsäläistä folklore-aineistoa julkaistiin v. 1969 teoksessa Obrazcy vepsskoĭ reči ('Näytteitä vepsän kielestä'). Lonin mainitaan tämän teoksen esipuheessa “Šoutjärven kylän asukkaana, joka on vepsäläisen folkloren keruun entusiasti”.
Asuessaan Petroskoissa Lonin meni vuonna 1958 Suolusmäkeen kuuntelemaan kuorokonserttia. Kun kuoro lauloi vepsäksi laulun ”Vepsän ma om randanröunal” ('Vepsän maa on rannan reunalla'), hänet valtasi koti-ikävä ja hän päätti muuttaa kaupungista Šoutjärvelle, missä hänen vanhempansa tuolloin elivät. Hän sai työpaikan kylän sovhoosista viilarina.
Loninin elämänvaiheita > Museon perustaminen Šoutjärvelle

Vuonna 1963 Lonin teki ensimmäisen kansanperinteen keruuretken Karjalan tasavallan ulkopuolelle, Leningradin alueen Podporožjen piirin keskivepsäläiskyliin. Vuonna 1964 samanlaisella matkalla hänessä heräsi ajatus vepsäläisen kansanmuseon perustamisesta Šoutjärvelle. Hän esitti Šoutjärven kyläneuvostolle toistuvasti anomuksia saadakseen kaavailemalleen museolle tilat, ja lopulta vuonna 1967 kyläneuvoston johto päätti Venäjän vallankumouksen 50-vuotisjuhlien kunniaksi myöntää hänelle kaksi huonetta kylän kirjastosta museota varten. Museon avajaiset pidettiin 28.10.1967, viikko ennen vallankumouksen vuosipäivää. Vuonna 1980 museosta tuli osa Karjalan kotiseutumuseota, ja vuonna 1982 se sai tiloikseen ns. Mel’kinin talon Mel’kamättaalta. Kyseessä on ainoa museo Venäjällä, joka on keskittynyt vepsäläisen kulttuurin esittelyyn.
Lonin oli museon tieteellisenä työntekijänä vuoteen 2001 saakka ja toimi myöhemminkin sen tilapäisenä työntekijänä silloin, kun museossa tarvittiin sijaista, taikka esim. kun museon aitaa piti korjata. Hänen seuraajanaan museon johtajana toimii Vehkoin Ogerištosta kotoisin oleva Natalja Anhimova. Loninin äiti oli asunut lyhyesti samaisessa Ogerišton kylässä.
Museon nimi on toukokuusta 2010 lähtien ollut perustajaansa kunnioittaen Soutjärven vepsäläinen etnografinen Rjurik Lonin -museo (ven. Шелтозерский вепсский этнографический музей имени Р. Лонина).
Loninin elämänvaiheita > Vepsän kielen ja kulttuurin elvytystyössä

1980-luvun lopulta lähtien Lonin osallistui vepsän kielen ja kulttuurin elvyttämiseen. Hän mm. toimi vepsän kielen opettajana Šoutjärven kylän koulussa vuosina 1987–89, käänsi kirjasen Iisusan elo ('Jeesuksen elämä') sekä Markuksen evankeliumin vepsän kielelle. Vaikka kumpaakaan käännöstä ei painettu, toimi tämä kuitenkin lähtölaukauksena vepsänkieliselle raamatunkäännöstyölle, ja myöhemmin Lonin toimi raamatunkäännöstyössä kommentaattorina, kun Nina Zaitseva ryhtyi kääntämään Raamatun tekstejä. Hän oli myös Šoutjärven kansankuoron pitkäaikainen jäsen (1957–2001) ja jopa sävelsi härkkimestä kertovan laulun, jota kuoro on säännöllisesti esittänyt.
Lonin osallistui vepsäläisten edustajana kolmanteen Suomalais-ugrilaisten Kansojen Maailmankongressiin Helsingissä joulukuussa vuonna 2000, ja hän osallistui myös Juminkeko-säätiön järjestämään Vepsäläisten kirjailijoiden ensimmäiseen maailmankonferenssiin Kuhmossa syksyllä 2002.
Palkintoja ja arvonimiä

Elinaikanaan Lonin palkittiin Työn sankari –mitalilla (1970) ja Työn veteraani –arvonimellä (1987). Hän oli yksi voittajista myös Yleisliittolaisessa amatööritaidekatselmuksessa (1985) sekä 2. Yleisliittolaisessa kansankulttuurifestivaalissa (1987). Hän sai Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen vuonna 1992, T. G. Rjabninin mukaan nimetyn mitalin ja diplomin Valistustyöstä kulttuurin alalla Venäjän Pohjolassa (1995) sekä George Soroksen Open Society Instituten palkinnon Uhrautuvasta työstä.
Loninin perheestä

Rjurik Loninin puoliso, Anna Petrovna Lonina (s. 1937 Mecantaga) on myös ansioitunut runoilijana. Häneltä on julkaistu mm. runoteos Mecantaghižed('Mecantagan ihmiset').
Lonineilla on ollut kolme poikaa (joista kaksi on elossa) ja seitsemän lastenlasta. Kaikki ovat kasvaneet Šoutjärvellä. Lonineiden pojat ovat vepsän kielen taitoisia.
Teoksia > Kirjat

Lühüdad pajoižed (’Lyhyet lauluset’, častuška-kokoelma). 70 s. Petroskoi: Karjalan valdkundan rahvhaližen politikan komitet, 2000. Painua: 1000.
Minun rahvhan fol’klor ('Minun kansani folklore'). 108 s. Petroskoi: Periodika, 2000. Tiraž: 2000.
Katalog ličnogo arhiva Rjurika Petroviča Lonina. Petrozavodsk: Šoltozerskiĭ ètnografičeskiĭ muzeĭ i Karel’skiĭ gosudarstvennyĭ krajevedečeskiĭ muzeĭ, 2000. Tiraž: 50.
Zapiski krajeveda (”Kotiseutututkijan muistiinpanoja”). 73 s. Petrozavodsk: Muzeĭnoje agenstvo, 2000. Tiraž: 150.
Detstvo, opaljonnoje voĭnoĭ. 99 s. Petrozavodsk: Verso, 2004. Tiraž: 500.
Hranitel’ vepsskoĭ kultury (”Vepsän kulttuurin kaitsija”). 95 s. Petrozavodsk, Šoltozero: Karel’skiĭ gosudarstvennyĭ krajevedečeskiĭ muzeĭ/Karelskiĭ naučnyĭ centr RAN, 2007. Tiraž: 300.
Teoksia > Loninin suomen kielellä julkaistuja artikkeleita Šoutjärven museon historiasta

”Vepsän vainioilla” (muistelmien alkuosa). Punalippu (Petroskoi) 1/1982, s. 106–111.
”Vepsän vainoilla” (muistelmien loppuosa). Punalippu 2/1982, s. 116–123.
”Kiinnostukseni taustat”. Punalippu 2/1989, s.123–128.
Teoksia > Loninin muita kirjoituksia

“O sosdanii muzeja vepsskoĭ kul’tury v sele Šëltozero” ('Vepsäläisen kulttuurin museon perustamisesta Šoutjärven kylään.'). Teoksessa: V. V. Pimenov, Z. I. Strogal’ščikova, Ju. Ju. Surhasko (toim.), Problemy istorii i kul’tury vepsskoĭ narodnosti ('Vepsän kansan historian ja kulttuurin ongelmia.'). Petrozavodsk, 1989.