stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urho Peltonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | keihäs |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | keihäs molemmat kädet |  |
Urho Peltonen, Julius Saaristo ja Väinö Siikaniemi olympiakisoissa vuonna 1912.
Urho Pellervo Peltonen (15. tammikuuta 1893 Nurmes – 4. toukokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti Suomea kolmissa kesäolympiakisoissa (1912, 1920 ja 1924). Hänen nimissään oli maailmanennätys molempien käsien yhteistuloksissa vuodelta 1913 (57,96+51,97=109,93 m).
Elämä

Urho Peltonen syntyi Pohjois-Karjalan Nurmeksessa, jossa hänen isänsä Erkki Peltonen (s. 1861) toimi kansakoulunopettajana. Kirjailija Johannes Linnankoski oli Peltosen setä. Peltonen kävi aluksi Nurmeksen yhteiskoulua, mutta muutti 1910-luvun alussa Tampereelle, jossa hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1913. Hän jatkoi opintojaan Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui insinööriksi 1918. Suomen sisällissodan aikana Peltonen toimi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin ylipäällikkönä ja osallistui sodan alkuvaiheessa myös Värtsilän taisteluun.
Urheilu-uransa jälkeen Peltonen oli mukana vuosien 1928 ja 1932 olympialaisissa Suomen Olympiakomitean johtotehtävissä. Lisäksi hän oli Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n kongresseissa Suomen edustajana ja kuului myös IAAF:n sääntövaliokuntaan vuosina 1928–1934. Suomen Urheiluliiton johtokuntaan Peltonen kuului vuodet 1923–1930. Peltonen edusti aluksi Suomen Lyseoiden Urheilijoiden Tampereen osastoa, josta hän siirtyi Tampereen Urheilijoihin ja myöhemmin Helsinkiin muutettuaan Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeen Peltonen edusti Tampereen Pyrintöä.
Peltonen toimi tervatehtaan johtajana ja hän kirjoitti useita Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisusarjassa ilmestyneitä kirjoja.
Peltonen kuoli 57-vuotiaana toukokuussa 1950. Hänet haudattiin isänsä syntymäpaikkakunnalle Askolaan, jossa Peltosen äiti Hilma Kinnunen myös asui tuolloin.
Saavutuksia

olympiahopeaa Antwerpenissa 1920 (keihäänheitto, tulos 63,50)
olympiapronssia Tukholmassa 1912 (keihäänheiton molempien käsien yhteistulos, tulos 100,24, 53,58 + 46,66)
lisäksi Tukholmassa normaalissa keihäskisassa yhdeksäs tuloksella 49,20 ja Pariisissa 1924 seitsemäs
Kirjallista tuotantoa

Rationalisoimistyön järjestely Ruotsissa, Saksassa ja meillä. Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisuja 5. Suomen teollisuusliitto, Helsinki 1938
Tehtaan toiminnan tehostaminen: eräitä periaatteita ja niiden sovellutuksia. Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisuja 3. WSOY 1938
Työsuhde: teollisuustyöväen kohtelu, huolto ja palkkaus; tapaturmasuojelua koskevan luvun kirjoittanut R. Mickwitz. Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisuja n:o 4. WSOY 1939
Teollisuuden kustannuslaskenta. Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisuja n:o 6. WSOY 1943
Työntutkimukset teollisuudessa. Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen julkaisuja n:o 7. WSOY 1944
Toimitustöitä

Opin sauna: Nurmeksen yhteiskoulun entisten oppilaiden muistelmia koulun puolivuosisataisjuhlaan (1898-1948). Nurmeksen yhteiskoulu, Nurmes 1948
Omaheke

| Omaheke |
| --- | --- |
 Hereroiden muistopuu Otjinenessä
 Alueen sijainti Namibiassa
Valtio:  Namibia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Gobabis
Pinta-ala:  84 745 km²
Väkiluku (2023):  102 881
 – väestötiheys:  1,2 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NA-OH
Omaheke on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian itäosassa Botswanan rajalla. Sen pinta-ala on 84 745 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan alueella oli 102 881 asukasta. Alueen pääkaupunki on Gobabis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omaheke Wikimedia Commonsissa
Namibian hallinnolliset alueet
Erongo
Hardap
Itä-Kavango
ǁKaras
Khomas
Kunene
Länsi-Kavango
Ohangwena
Omaheke
Omusati
Oshana
Oshikoto
Otjozondjupa
Sambesi
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola

| Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marcel Fabre, Luigi Maggi
Käsikirjoittaja:  Guido Volante
Perustuu:  Albert Robidan romaaniin
Tuottaja:  Arturo Ambrosio
Kuvaaja:  Ottavio De Matteis
Lavastaja:  Enrico Lupi, Decoroso Bonifanti
Pääosat:  Marcel Fabre, Nilde Baracchi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Ambrosio Film
Ensi-ilta:  joulukuu 1913
Kesto:  3 660/1 612 metriä (78 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola
Saturnino Farandola ja Mysora sukellusretkellä valtameren pohjassa.
Pohjois-Amerikassa Saturnino viettää yönsä Majavapoliksessa.
Elokuva huipentuu pahvikulisseissa savukoneen avulla käytyyn ilmapallotaisteluun.
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola (”Saturnino Farandolan ihmeelliset seikkailut”) on vuonna 1913 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Tieteisfiktion aineksia sisältävä seikkailuelokuva perustuu Albert Robidan romaaniin. Sen pääosaa Saturnino Farandolaa esittää Marcel Fabre, joka on myös ohjannut elokuvan Luigi Maggin avustuksella.
Juoni

Vanhempiensa laivan upottua pikku Saturnino ajelehtii saarelle, jossa apinat kasvattavat hänet aikuiseksi. La bella Leocadia -laivan kapteeni ottaa Saturninon mukaansa ja merimiesten joukossa hän oppii ihmisten tavoille. Merirosvot tappavat kapteenin ja Saturnino ottaa laivan komentoonsa. Purjehtiessaan ympäri maailmaa Saturnino rakastuu Mysora-nimiseen sukeltajanaiseen, joka joutuu valaan nielaisemaksi. Melbournen akvaarion johtaja professori Croknuff saa valaan kiinni ja löytää Mysoran, mutta haluaa pitää tämän vankinaan. Saturnino hyökkää apinaystäviensä kanssa akvaarioon ja vapauttaa Mysoran.
Myöhemmin Saturnino kuulee Siamin kuninkaalta varastetusta valkoisesta norsusta, josta on tarjottu runsas palkkio. Mysoran ja merimiestensä kanssa hän matkustaa Siamiin, jossa he monien seikkailujen jälkeen löytävät norsun ja palauttavat sen omistajalleen. Seikkailtuaan ensin villieläinten ja ihmissyöjien parissa Niilin lähteillä Saturnino päätyy Amerikkaan, jossa hän joutuu intiaanien vangiksi. Myöhemmin Saturninosta tulee sisällissotaa käyvän Pohjois-Milliganin armeijan päällikkö. Kloroformipommien ja paineimurin avulla käytävä sota päättyy suureen ilmataisteluun, jossa Saturnino lyö Etelä-Milliganin joukkoja johtavan Fileas-Foggin ja pelastaa Mysoran. Lopussa Saturnino ystävineen palaa apinasaarelle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marcel Fabre  | … |  Saturnino Farandola   |
|  Nilde Baracchi  | … |  Mysora   |
|  Filippo Costamagna  | … |     |
|  Luciano Manara  | … |     |
|  Alfredo Bertone  | … |     |
|  Luigi Stinchi  | … |     |
|  Armando Pilotti  | … |     |
|  Dario Silvestri  | … |     |
|  Vittorio Tettoni  | … |     |
|  Oreste Grandi  | … |     |
|  Orlando Ricci  | … |     |
|  Emilia Pozzi-Ricci  | … |     |
|  Felice Minotti  | … |  laivan kapteeni   |
|  Norma Rasero  | … |  intiaanipäällikön tytär   |
Tuotanto ja teema

Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola perustuu myös kirjankuvittajana tunnetun ranskalaisen Albert Robidan seikkailuromaaniin Voyages très extraordinaires de Saturnin Farandoul dans les 5 ou 6 parties du monde et dans tous les pays connus et même inconnus de M. Jules Verne (”Saturnin Farandoulin erittäin ihmeelliset matkat viidessä tai kuudessa maanosassa ja kaikissa herra Jules Vernen tuntemissa ja jopa hänelle tuntemattomissa maissa”, 1879–1880). Torinolaisen Ambrosio Filmin tuottaman elokuvan on Luigi Maggin avustuksella ohjannut Marcel Fabre, joka esittää myös pääroolia.
Espanjalaissyntyinen Fabre, oikealta nimeltään Marcel Fernández Peréz, oli työskennellyt sirkuksessa ja ranskalaisissa komediaelokuvissa, kunnes vuonna 1911 hän siirtyi Ambrosiolle, jolle hän teki André Deedin Cretinetti-hahmon kanssa kilpailleen Robinet-komediasarjan. Vuonna 1913 Fabre ohjasi myös eräitä Fricot-komedioita ja vuonna 1914 futuristishenkisen Amor pedestren. Elokuvan naispääosaa esittävä Nilde Baracchi oli toisinaan näytellyt Fabren Robinet-hahmon naispuolista vastinetta Robinettea.
Elokuva jakautui alun perin neljään osaan:
1) L’isola delle scimmie (”Apinoiden saari”, 1000 metriä);
2) Alla ricerca dell’elefante bianco (”Valkoista norsua etsimässä”, 920);
3) La regina dei Makalolos (”Makalolosien kuningatar”, 850);
4) Farandola contro Fileas-Fogg (”Farandola vastaan Fileas-Fogg, 890).
Jules Verne -henkinen Saturnino Farandola on yksi harvoista italialaisista mykkäelokuvista, jotka tavanomaisten seikkailu- ja komedia-ainesten lisäksi sisältävät fantasia- ja tieteiselokuvan piirteitä. Robidan tulevaisuuskuvassa tekniset keksinnöt ovat osa ihmisten arkea, ja Saturnino Farandola on esimerkki nykyaikaisesta ihmisestä, joka käyttää niitä hyväkseen maailmaa ja luontoa valloittaessaan. Elokuvan kuvamaailma sukelluskohtauksineen ja ilmapallotaisteluineen on paljon velkaa trikkielokuvan pioneerille Georges Mélièsille, joka myös käytti hyväkseen Vernen ja Robidan kuvastoa. Monet elokuvan aineksista, kuten villieläinten kasvattama lapsi ja valaan vatsaan joutuva ihminen ovat tietenkin paljon vanhempaa perua.
Vastaanotto

Saturnino Farandolan ensiesitys oli joulukuussa 1913, mutta se sai sensuurin hyväksynnän vasta seuraavan vuoden puolella. Elokuva oli suuri yleisömenestys, ja sen kuvaus, lavastus ja näyttelijäsuoritukset saivat kiitosta myös kriitikoilta. Nykyään Marcel Fabren teosta pidetään yhtenä parhaista mykkäelokuvan kaudella Italiassa tehdyistä fantasiaelokuvista. Lapsenomaisella mielikuvituksellaan se vetoaa myös nykykatsojaan. Robidan, Mélièsin ja Fabren vuorovaikutusta tutkineen Antonio Costan mukaan elokuvan viehätys perustuu paljolti sirkusmaiseen aitojen ja lavastettujen elementtien yhdistämiseen. Samalla se toimii eräänlaisena kunnianosoituksena alalta tuolloin jo vetäytyneen Mélièsin tyylille, josta teknologian ja elokuvakielen kehitys teki pian vanhanaikaisen.
Restaurointi

Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola on restauroitu Italian elokuva-arkistossa vuonna 2001. Restaurointi perustuu elokuvan myöhemmin leikattuun ”tiivistettyyn” versioon. Alkuperäisestä 3 660 metrin kokonaispituudesta on säilynyt 1 612 metriä.
Elokuvaa on esitetty ranskalais-saksalaisella Arte-televisiokanavalla, mutta siitä ei ole olemassa virallista DVD-julkaisua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Omusati

| Omusati |
| --- | --- |
 Ruacanan putoukset
 Alueen sijainti Namibiassa
Valtio:  Namibia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Outapi
Pinta-ala:  26 600 km²
Väkiluku (2023):  316 671
 – väestötiheys:  11,9 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NA-OS
Omusati on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian pohjoisosassa Angolan rajalla. Sen pinta-ala on 26 600 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan alueella oli 316 671 asukasta, ja se oli asukasluvultaan maan kolmanneksi suurin alue.
Omusatin pääkaupunki on Outapi. Omusati on maanviljelysaluetta, jossa kasvatetaan ennen kaikkea helmihirssiä eli mahangua. Ruacanan putoukset sijaitsevat Omusatin ja Angolan rajalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omusati Wikimedia Commonsissa
Namibian hallinnolliset alueet
Erongo
Hardap
Itä-Kavango
ǁKaras
Khomas
Kunene
Länsi-Kavango
Ohangwena
Omaheke
Omusati
Oshana
Oshikoto
Otjozondjupa
Sambesi
Reinhold Bachler

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Reinhold Bachler |  Reinhold Bachler |  Reinhold Bachler |  |
Maa:   Itävalta
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | Normaalimäki |  |
Reinhold Bachler (s. 26. joulukuuta 1944 Eisenerz) on itävaltalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Bachler aloitti arvokisauransa Oslon MM-kilpailuissa 1966 sijoittumalla suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä 19:nneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän saavutti normaalimäen kilpailussa Jiří Raškan jälkeen hopeaa ja sijoittui suurmäessä kuudenneksi. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän oli suurmäessä yhdeksäs ja normaalimäessä 37:s. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 24:nneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1976 Bachler oli suurmäessä viides ja normaalimäessä kuudes.
Bachler hyppäsi 1960-luvun lopulla Vikersundissa siihen mennessä kaikkien aikojen pisimmän hypyn 154 metriä.
Uransa jälkeen Bachler toimi valmentajana vuoteen 2000 saakka.
Shirley Babashoff

Shirley Babashoff (vas.)
Shirley Frances Babashoff (s. 31. tammikuuta 1957) on yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti kultamitalin 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä vuosien 1972 ja 1976 olympialaisissa. Lisäksi hän sai vuonna 1972 olympialaisissa kaksi (100 vu 200 vu) ja vuonna 1976 neljä (200 vu, 400 vu, 800 vu, 4 × 100 sku) hopeamitalia. Useita mitaleja, mukaan lukien kaksi kultaa, kertyi myös maailmanmestaruuskilpailuista.
Babashoff otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1982. Myös hänen veljensä Jack Babashoff ja siskonsa Debbie Babashoff ovat toimineet uimareina.
Aiheesta muualla

Elämäkerta ja tilastoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
Naisten 200 metrin vapaauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Naisten 400 metrin vapaauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Ilkka Pyysiäinen

| Ilkka Pyysiäinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1959 (ikä 65)
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  uskontotiede
Ilkka Pyysiäinen (s. 9. heinäkuuta 1959) on suomalainen dosentti ja teologian tohtori, jonka tutkimuskohteina ovat olleet erityisesti kognitiivinen uskontotiede, kristinusko ja buddhalaisuus. Hän on tutkinut myös uskonnollista ajattelua, uskonnollista kieltä ja uskonnollista kokemusta. Pyysiäinen tunnetaan myös ateistina ja uskontokriitikkona.
Keskustelupuheenvuoroja

Kognitiivisessa uskontotieteessä Ilkka Pyysiäinen tutkii kategorioita, kieltä, tietoisuutta ja uskonnollisia käsitejärjestelmiä osana ihmisen ajattelua. Hän tutkii esimerkiksi ”jumalaa” kognitiivisena ihmisen tiedonkäsittelyn eli ajattelutavan kategoriana, jota on historian aikana käytetty hyvin monissa yhteyksissä. Pyysiäisen mukaan ”jumalan” luokka sijoittuu samalla kertaa ulkopuolelle rajatuksi ja kaiken sisäpuolen kattavaksi, joka todellistuu käyttäytymisessä ja kokemuksessa silloin, kun henkilö kokee olevansa (todellisuuden) rajalla. Samalla se hänen mukaansa sijoittuu sinne missä ihmisen tieto ja käsityskyky loppuu ja toimii muista ajattelun luokista riippumattomana luokkana, sillä se toimii todellisuuden ja ei-todellisuuden käsitteellisenä rajana.
Ilkka Pyysiäisen mukaan termi ”uskonto” on harhaanjohtavan abstrakti käsite, jolle ei löydy selkeää operationaalistettua määritelmää uskontotieteessä. Tämän vuoksi puhe uskonnon palauttamisesta johonkin muuhun on harhaanjohtavaa. Hänen mukaansa palauttaminen tieteessä on kuitenkin välttämätöntä, sillä kaikki tieteellinenkin tieto on palautettua käsitteen jossakin merkityksessä. Uskontotieteen avulla voidaan lisätä tieteellistä tietoa uskonnollisista ilmiöistä, mutta tieteen luonteeseen kuuluu, että se jättää aina jotakin huomioimatta ja on näkökulmasidonnaista.
Ilkka Pyysiäinen on arvostellut fideististä näkemystä uskonnosta. Fideistien mukaan uskonnot eivät väitä mitään todellisuudesta, vaan ovat sen sijaan eräänlaisia sisäisiä kuvia ihmisten mielenliikkeistä. Pyysiäinen huomauttaa, että uskovaisten enemmistö on aina ajatellut, että heidän uskonnolliset käsitteensä ja käsityksensä viittaavat todellisuuteen ja ovat tosia. Teologien väitteet uskonnollisten oppien vertauskuvallisuudesta ovat seurausta tieteen edistymisestä, yritys pelastaa uskonto tieteen edessä. Pyysiäisen mielestä on perusteltua sanoa, että uskonnollisiin käsityksiin sisältyy todellisuutta koskevia käsityksiä, jotka ovat ristiriidassa tieteen kanssa. Uskonto on osa arkiajattelua, joka on ristiriidassa tieteen kanssa samalla tavalla kuin moni muukin arkiajattelun käsitys.
Teoksia

Laitila, Teuvo & Pyysiäinen, Ilkka & Vesala, Kari: Ymmärtämisen aave? Kokemuksellisuus uskonnon tarkastelussa.  (Mythos ry:n julkaisuja 3)  Helsinki:  Mythos, 1986.
Perimmäiset kuvat: Buddhan elämäkerran merkitys theravadan kaanonissa.  (Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 53)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1988.  ISBN 951-95207-8-3
Ilo pitkästä itkusta: Buddhalaisuus ja terapiat.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1993.  ISBN 951-570-147-3
Jumalan selitys: 'jumala' kognitiivisena kategoriana.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14940-7
Harvat ja valitut: Kirjoituksia ihmismielestä ja uskonnosta.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2001.  ISBN 951-570-494-4
Synti: Ajatuksin, sanoin ja töin.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30141-8
Jumalten keinu: Kiertoajelu uskontotieteessä.  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-987-3
Jumalaa ei ole.  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-324-1
Teoksia > Toimitettuja teoksia

Meurman-Solin, Anneli & Pyysiäinen, Ilkka (toim.): Ihmistieteet tänään.  Helsinki:  Gaudemus: Helsingin yliopiston tutkijakollegium, 2005.  ISBN 951-662-935-0
Ketola, Kimmo & Pyysiäinen, Ilkka & Sjöblom, Tom (toim.): Uskonto ja ihmismieli: Johdatus kognitiiviseen uskontotieteeseen.  Helsinki:  Gaudeamus: Helsinki University Press, 2008.  ISBN 978-952-495-007-7
Aiheesta muualla

Ilkka Pyysiäinen: Puolitotuuksia ja mörköjä – mutta missä pihvi? (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 2/2002.
Kristian Talvinen: Synnin raskas taakka (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 8/2005. (PDF)
Tommi Sarlin: Jos usko onkin vain humpuukia. , Kirkko ja kaupunki 20.8.2007.
Badagan kieli

Badagan kieli on Intian Tamil Nadun osavaltiossa Nilgirivuorilla asuvien badagojen puhuma dravidakieli. Sillä on 125 000 puhujaa.
Badaga kuuluu dravidakielten eteläryhmään. Aikaisemmin sitä on pidetty kannadan murteena. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä.
Denzil Haoseb

Denzil Haoseb (s. 25. helmikuuta 1991 Gobabis) on namibialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut urallaan Namibiassa Black African joukkueessa, vuosina 2016–2021 Etelä-Afrikassa Jomo Cosmosin, Highlands Parkin ja Polokwane Cityn joukkueissa sekä sen jälkeen Namibiassa Orlando Piratesin ja Khomas NAMPOLin joukkueissa.
Haoseb on pelannut Namibian maajoukkueessa 83 maaottelua vuodesta 2011 alkaen. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 täyden peliajan Namibian kaikissa kolmessa ottelussa ja tuli tammikuussa 2024 pelatuissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa.
Collin Benjamin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Collin Benjamin
Syntymäaika: 3. elokuuta 1978
Syntymäpaikka: Windhoek, Namibia
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja, puolustaja
Junioriseurat
 ?–1999: FC Civics
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999   2000   2001–2011   2011–2012 | Germania Schnelsen   Raspo Elmshorn   Hamburger SV   TSV 1860 München |  ?   ?   146 (13)   18 (0) |
Maajoukkue
| 1998–2011 | Namibia | 41 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. marraskuuta 2024.
Collin Benjamin (s. 3. elokuuta 1978 Windhoek) on namibialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja puolustaja. Hän edusti kymmenen vuotta saksalaisseura Hamburger SV:tä. Hän on toiminut Namibian maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2022.
Benjamin edusti kotimaassaan Civicsiä ja siirtyi vuonna 1999 Saksaan. Siellä hän pelasi ensin Raspo Elmshornissa ja Germania Schnelsenissä. Hän siirtyi vuonna 2001 Hamburger SV:hen ja edusti joukkuetta kymmenen kauden ajan. Hän pelasi Bundesliigassa 146 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Tuloksellisin kausi oli 2004–2005, jolloin hän pelasi 26 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän päätti pelaajauransa kaudella 2011–2012 TSV 1860 Münchenin joukkueessa 2. Bundesliigassa.
Benjamin pelasi Namibian maajoukkueessa 41 maaottelua vuosina 1998-2011 ja teki niissä kuusi maalia. Hän edusti Namibiaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008.
Benjamin on toiminut vuonna 2012 päättyneen pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän oli vuosina 2018-2022 Namibian maajoukkueessa apuvalmentajana ja aloitti heinäkuussa 2022 maajoukkueen päävalmentajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Collin Benjamin Wikimedia Commonsissa
Get Rich or Die Tryin’ (soundtrack)

| Get Rich or Die Tryin’ soundtrack Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 2004–2005
 Julkaistu: 8. marraskuuta 2005
 Tuottaja(t): All-Star, Black Jeruz, B-Money "B$", C. Styles, Che Vicious, DJ Khalil, Dr. Dre, Fredwreck, Havoc, Hi-Tek, Jake One, J. R. Rotem, K.O., Kickdrums Productions, Mike Elizondo, Nick Speed, Recognize Reel, Ron Browz, Sha Money XL, Sire, The Outfit
 Tyylilaji: hip hop, rap, gangsta rap
 Kesto: 65.05
 Levy-yhtiö: G-Unit, Interscope
Get Rich or Die Tryin’ Soundtrack on G-Unitin jäsenten Get Rich or Die Tryin’ -elokuvaan perustuva soundtrack. Soundtrack julkaistiin 8. marraskuuta 2005. Soundtrack myi ensimmäisellä viikollaan 317 000 kappaletta. Soundtrackia on myyty Yhdysvalloissa miljoona kappaletta ja maailmanlaajuisesti kolme miljoonaa kappaletta.lähde?
Kappaleet

Hustler’s Ambition – 3.57 (50 Cent)
What If – 3.05 (50 Cent)
Things Change – 3.59 (Spider Loc, 50 Cent & Lloyd Banks)
M.O.B.B Niggaz – 3.55 (Lloyd Banks, 50 Cent & Young Buck)
We Both Think Alike – 3.05 (50 Cent & Olivia)
Don’t Need No Help – 2.50 (Young Buck)
Get Low – 3.56 (Lloyd Banks)
Fake Love – 3.21 (Tony Yayo)
Window Shopper – 3.10 (50 Cent)
Born Alone, Die Alone – 3.00 (Lloyd Banks)
You a Shooter – 3.05 (Mobb Deep & 50 Cent)
Talk About Me – 3.41 (50 Cent)
When It Rains It Pours – 4.02 (50 Cent)
Best Friend – 4.11 (50 Cent)
I’ll Whip Ya Head Boy – 3.56 (50 Cent & Young Buck)
Arvostelut

AllMusic:
Rolling Stone:
Olli Stålström

| Olli Stålström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1944 (ikä 80) Lohja
Kansalaisuus:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Olli Stålström (s. 13. kesäkuuta 1944 Lohja) on suomalainen kansalaisaktivisti ja sosiologi. Hän on toiminut Setassa sen perustamisesta saakka ja mielenterveysyhdistys Helmin puheenjohtajana vuodesta 2011. Stålström oli SETA:n periaateohjelmaryhmän vetäjä ja aktivisti ensimmäisestä hallituksesta lähtien vuonna 1974 sekä FinnQueer-verkkolehden perustajajäsen vuonna 2001.
Työura

Stålström valmistui tieto­liikenne­tekniikan ja tieto­kone­tekniikan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1973. Sen jälkeen hän työskenteli Nokialla tietoliikennejärjestelmien aluevientipäällikkönä alueinaan Itä-Eurooppa, Afrikka ja Lähi-itä. Hän irtisanoutui työstä 1981 ja aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1989.
Myöhemmin hän toimi tutkijana Kuopion yliopistossa ja väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi lääketieteen sosiologiasta vuonna 1997. Hänen väitöskirjansa käsitteli homoseksuaalisuuden sairausleiman loppumista. Stålström sai vuonna 1999 väitöskirjastaan syytteen solvauksesta, mutta Tampereen käräjäoikeus hylkäsi sen.
Viimeiset työvuotensa ennen eläkkeelle jäämistä Stålström työskenteli vartijana Helsingin Satamassa.