stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rytin II hallitus
Kokoonpano

| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Pääministeri Risto Ryti |  27.3.1940 – 19.12.1940 |  Edistyspuolue |
| Pääministerin sijainen Karl Rudolf Walden |  19.12.1940 – 4.1.1941 |  amm. |
| Ulkoasiainministeri Rolf Witting |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  RKP |
| Oikeusministeri Oskari Lehtonen |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  Kokoomus |
| Sisäasiainministeri Ernst von Born |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  RKP |
| Ministeri sisäasianministeriössä Eemil Luukka |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  Maalaisliitto |
| Puolustusministeri Karl Rudolf Walden |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  amm. |
| Valtiovarainministeri Mauno Pekkala |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  SDP |
| Ministeri valtiovarainministeriössä Juho Pilppula |  31.7.1940– 4.1.1941 |  Maalaisliitto |
| Opetusministeri Antti Kukkonen |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  Maalaisliitto |
| Maatalousministeri Pekka Heikkinen Viljami Kalliokoski |  27.3.1940 – 15.8.1940  15.8.1940 – 4.1.1941 |  Maalaisliitto  Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Väinö Salovaara |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  SDP |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä Karl-Erik Ekholm |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  amm. |
| Kauppa- ja teollisuusministeri Väinö Kotilainen   Toivo Salmio |  27.3.1940 – 15.8.1940  23.8.1940 – 4.1.1941 |  amm.   SDP |
| Sosiaaliministeri Karl-August Fagerholm |  27.3.1940 – 4.1.1941 |  SDP |
| Kansanhuoltoministeri Väinö Tanner   Väinö Kotilainen |  27.3.1940 – 15.8.1940  15.8.1940 – 4.1.1941 |  SDP   SDP |
| Ministeri kansanhuoltoministeriössä Toivo Salmio |  3.10.19 – 4.1.1941 |  SDP |
Henry Laakso

Henry Ilmari Laakso (28. joulukuuta 1894 Vihanti – 17. lokakuuta 1944) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Matti Laakso ja Hilma Sofia Mikkola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Marie Tawaststjernan kanssa.
Opinnot

Hän kävi kuusi luokkaa Oulun klassillista lyseota. Hän suoritti Kadettikoulun kuuntelu-upseerina vuosina 1924–1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssilla vuonna 1928.
Jääkäriaika

Tämä valtion rautateillä palkkioharjoittelijana vuosina 1913–1916 toiminut Vihantilainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. helmikuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Seuraavana vuonna 1918 hän pääsi toimeen Hampurin jääkäritoimistoon, jossa hän palveli siihen saakka, kunnes hän palasi Suomeen 19. maaliskuuta 1919.
Sisällissodan jälkeinen aika

Suomeen palattuaan hän liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet komennettiin opettajaksi Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin aliupseerikursseille, kunnes hän astui armeijan palvelukseen vääpelin vakanssilla 4. toukokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Keski-Suomen rykmenttiin, jossa hän toimi ensin joukkueenjohtajana ja nuorempana upseerina 6. komppaniassa ja 1. syyskuuta 1921 alkaen 8. komppaniassa sekä hoiti 20. toukokuuta 1925 – 5. syyskuuta 1926 aliupseerikoulun päällikön tehtäviä. Rykmentin adjutantiksi hänet komennettiin  30. syyskuuta 1926 ja nuoremmaksi upseeriksi 1. konekiväärikomppaniaan hänet siirrettiin  1. syyskuuta 1927 ja edelleen nuoremmaksi upseeriksi 3. konekiväärikomppaniaan 1. tammikuuta 1928. Polkupyöräpataljoona 2:n 1. komppaniaan hänet siirrettiin päälliköksi 16. toukokuuta 1928, jonka nimi myöhemmin muuttui Jääkäripataljoona 2:ksi.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotan hän osallistui pataljoonan komentajana Jalkavärirykmentti 16:ssa (JR 16), osallistuen taisteluihin Tolvajärvellä – Aittojoen akselilla ja Ägläjärvellä. myöhemmin hänet komennettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 41:een (JR 41), missä tehtävässä hän oli aluksi myös välirauhan aikana, mutta komennettiin myöhemmin 14. Prikaatiin pataljoonankomentajaksi ja edelleen Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin esikuntaan sotilasohjaajaksi. Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 16:n II Pataljoonan (II/JR 16) komentajaksi ja osallistui taisteluihin Niinisyrjässä, Kangaskylässä, Vannisenmellä, Kumurissa ja Latvasyrjässä. Pataljoonankomentajan paikalta hänet komennettiin Aunuksen lohkon komentajaksi ja edelleen vuonna 1942 Laatokan Puolustuksen 12. Rannikkoprikaatiin (nimi vaihdettiin myöhemmin Laatokan Rannikkoprikaatin 2. Linnakkeisto), josta hänet siirrettiin edelleen Jalkaväen koulutuskeskus 17:n esikuntaan. Vuonna 1943 hän sai siirron Jalkaväen koulutuskeskus 22:n I pataljoonan komentajaksi, josta hän joutui sotilassairaalaan vuonna 1944. Hänet on haudattu Kälviän sankarihautaan.
Luottamustoimet

Hän toimi Valkjärven kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1934–1936 ja  palolautakunnan puheenjohtajana vuonna 1934 ja kouluvaliokunnan jäsenenä vuodesta 1935 alkaen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 24. toukokuuta 1919  Reservin vänrikki 24. joulukuuta 1919  Reservin luutnantti 6. joulukuuta 1922  Luutnantti 8. lokakuuta 1925  Kapteeni 16. toukokuuta 1928  Majuri 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. mitali  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Karl-Erik Ladau

| Karl-Erik Ladau> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1916 Tampere
Kuollut: 9. syyskuuta 2009 (93 vuotta) Aitolahti
Sukulaiset:  Karl Otto Reinhold Ladau (isä)
Karl-Erik Gustaf Ladau (3. kesäkuuta 1916 Tampere – 9. syyskuuta 2009 Aitolahti, Tampere) oli suomalainen varatuomari, vakuutusyhtiö Varman toimitusjohtaja ja sodanaikainen SS-vapaaehtoinen.
Elämäkerta

Ladaun suku on kotoisin Saksista ja hän polveutuu vuonna 1718 Ruotsissa aateloidusta everstiluutnantti Otto Reinhold Ladausta. Ladaun vanhemmat olivat liike- ja valtiopäivämies Karl Otto Reinhold Ladau ja Ida Karolina Stenman.
Talvisodan aikana Ladau taisteli JR 7:ssä Summan lohkolla ja hän oli sodan päätyttyä eversti Aaro Pajarin adjutanttina. Ladau liittyi kesällä 1941 suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan ja taisteli pataljoonaan aina Kaukasuksella saakka. Hän yleni SS-Hauptsturmführeriksi ja oli ensimmäinen suomalainen Waffen-SS:n komppanianpäällikkö. Kun pataljoona kotiutettiin Suomeen kesäkuussa 1943 Ladau palasi sen mukana ja palveli sitten Suomen armeijassa 26. tykkikomppanian päällikkönä 18. divisioonassa Karjalankannaksella. Hän haavoittui sotavuosina kaikkiaan seitsemän kertaa. Suomen armeijassa Ladau yleni majuriksi.
Ladau pääsi sotien jälkeen ylioppilaaksi 1945 Tampereen lyseosta ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1950. Hän sai varatuomarin arvon 1954.
Ladau oli ensin asianajajana Mäkinen & Salvénin toimistossa ja toimi sitten vakuutusyhtiö Varman lakimiehenä. Hän toimi Varman apulaisjohtajana ja oli sittemmin Varman toimitusjohtajana 1953–1978 sekä Varman hallituksen puheenjohtajana 1962–1980.
Ladau oli Tampereen kaupunginvaltuutettuna 1969–1972 ja hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa.
Ladau toimi myös urheiluseura Tampereen Palloilijat puheenjohtajana aloittaen vuonna 1953. Hän oli seuran kunniapuheenjohtaja.
Kansallisarkiston vuonna 2018 tekemässä selvityksessä Ladau nimettiin mahdolliseksi teloituskäskyn antajaksi Kaukasuksella 31. joulukuuta 1942. Kyseisenä päivänä oli ammuttu seitsemän Toldzgunin kylän asukasta ja viisi puna-armeijan loikkaria. Ilmoituksen Ladausta oli tehnyt vuonna 1947 rikostaustainen SS-mies Paavo Merelä, joka oli Valpon kuulustelujen aikana ehdonalaisessa vapaudessa. Kansallisarkiston mukaan luotettavammassa tietolähteessä, SS-mies Jaakko Hintikan päiväkirjassa kerrotaan SS-pioneerijoukkueen teloittaneen kyseisenä päivänä viisi siviilivakoojaa ja kaksi muuta vankia Toldzgunin kylässä, mutta teloituskäskyn antajaa ei mainita. Selvityksen mukaan Paavo Merelä on ainoa, joka nimesi Ladaun teloituskäskyn antajaksi. Valpo ei pidättänyt Ladauta eikä häntä vastaan nostettu syytettä. Ladaun tytär Ulla Ladau-Harjulin otti kantaa Kansallisarkiston raporttiin vuonna 2019 toteamalla sen "raukkamaiseksi" ja kokonaisuudessaan turhaksi.
Kirjallisuutta

Pekka Ruusukallio : Suomen puolesta - kahden armeijan taistelija Karl-Erik Ladau. Pirkanmaan sotilaspiirien perinneyhdistys 2007. ISBN 9529194803
Rudolf von Laban

Labanin tanssikoulun opiskelijoita 1929.
Rudolf von Laban (15. joulukuuta 1879 Pressburg, Itävalta-Unkari – 1. heinäkuuta 1958 Weybridge, Englanti) oli unkarilaissyntyinen tanssitaiteilija, koreografi, pedagogi ja tanssintutkija. Hän oli yksi modernin tanssin pioneereja Euroopassa.
Paikoilleen pysähtyneen perinteisen baletin vaihtoehdoksi Laban kehitti idean uudenlaisesta näyttämötanssista, jossa tanssija oli ajatteleva, tunteva, ja esiintyvä olento. Uuden vapaan tanssin ajattelun taustalla oli muun muassa François Delsarten hahmottelema teoria kaikkien liikkeiden tunnesisällöstä ja periaatteista, joiden mukaan se voitaisiin kartoittaa. Niinpä luonnollisena kehityssuuntana oli tanssin teatterillisten tavoitteiden korostaminen.
Labanotaatiossa käytettyjä merkkejä.
Laban ohjasi sekä baletteja että tanssinäytelmiä, joihin hän yleensä myös sävelsi itse musiikin. Hän perusti oman tanssiryhmän Die Tanzbuhne Labanin, jonka kanssa hän alkoi tuottaa uutta tanssia edustavia pienimuotoisia kokeilevia tanssiteoksia. Hän suunnitteli myös tanssiliikkeitä ilman säestystä, mikä oli hänen aikanaan uutta.
Laban kehitteli ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä vuosina tanssikasvatuksen ja ihmisliikkeiden ilmaisullisten lainalaisuuksien teoriaa. Hän tutki liikkeen ja psykologian riippuvuutta ja sovelsi teorioitaan ns. liikeanalyysiin. Sen mukaan liikunnalla on omat itsenäiset lakinsa, jotka kuitenkin usein sivuavat musiikin lakeja. Laban loi myös tanssinotaatiojärjestelmän, labanotaation, jota käytetään edelleen muistiinmerkitsemissysteeminä kaikenlaisten tanssiliikkeiden kirjaamiseen videotallenteiden rinnalla. Laban jatkoi koko elämänsä ajan uusien tanssin ja musiikkiliikunnan alueiden tutkimista. Monet Labanin oppilaista ja seuraajista veivät hänen liiketutkimuksiaan eteenpäin ja sovelsivat niitä käytäntöön näyttämötyössä. Yksi heistä oli Kurt Jooss, jota pidetään modernin eurooppalaisen tanssiteatterin perustajahahmona.
Natsimenneisyys

Kehittäessään modernia tanssia Laban koki baletin voimakkaasti vihollisekseen. 1920–1930-lukujen Saksassa tanssitaiteen kentällä käytiinkin voimakasta taistelua. Natsien tultua valtaan Laban liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen, joka koki modernin tanssin tuovan esille germaanisen hengen ja maailmankatsomuksen ja asettui tukemaan Labania. Laban vaati myös tanssikoulut arjalaistettaviksi eli juutalaiset ja muut toisarvoisiksi katsotut tuli poistaa niistä. Hän ajoi myös balettikoulujen lakkauttamista maassa. Vuonna 1934 Laban liittyi Joseph Goebbelsin alaiseen kansanvalistus- ja propagandaministeriöön ja pian hänestä tuli natsi-Saksan tanssitaiteen johtava hahmo. Hän tuki myös Führer-periaatetta ja vaati täydellistä uskollisuutta yhdelle johtajalle.
Laban suunnitteli ryhmäesityksen Berliinin olympialaisiin 1936, mutta sairastui. Hänellä oli myös talousvaikeuksia ja häntä vastaan juoniteltiin. Hän ajautui pois kansallissosialistien suosiosta ja muutti Englantiin 1937.
Kirjallisuutta

Evelyn Doerr: Rudolf Laban - The Dancer of the Crystal. Scarecrow Press 2009, Lanham, Maryland, Toronto, Plymouth, UK. ISBN 978-0-8108-6007-0
Doerr, Evelyn: Rudolf Laban - Die Schrift des Tänzers. Ein Portrait. Norderstedt 2005. ISBN 3-8334-2560-1
Doerr, Evelyn: Rudolf Laban - Das choreographische Theater. Die erste vollständige Ausgabe des Labanschen Werkes. Norderstedt 2004. ISBN 3-8334-1606-8
Lilian Karina & Marion Kant: Hitler's Dancers.  Berghahn Books, New York.  ISBN 1-57181-688-7
Laban, Rudolph von: Die Welt des Tänzers.  Seifert, Stuttgart 1920.
Wigman Mary: Rudolph von Laban zum 50. Geburtstag. in: Schrifttanz. Hrsg. von der Deutschen Gesellschaft für Schrifttanz. Universal-Ed., Wien 4.1929, 65; Olms, Hildesheim 1991 (in einem Bd.). ISBN 3-487-09537-8
Foster, John: The influence of Rudolph von Laban. Lepus Books, London 1974, 1977. ISBN 0-86019-015-3
Preston-Dunlop, Valerie: Rudolf Laban – An Extraordinary Life. Dance Books, London 1998. ISBN 1-85273-060-9
Böhme, Fritz: Rudolf von Laban und die Entstehung des Modernen Tanzdramas. Edition Hentrich, Berlin  1996. ISBN 3-89468-217-5
Thornton, S.: A Movement Perspective of Rudolph Laban. London, Macdonald & Evans, 1971.
Aiheesta muualla

Virallinen Laban-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Laban/Bartenieff Institute of Movement Studies (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef  Theaterlexikon
Minna Rytisalo

Minna Rytisalo (s. 1974 Sodankylä) on suomalainen kirjailija ja lukion äidinkielenopettaja.
Rytisalon esikoisteos Lempi (2016) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon, Runeberg-palkinnon ja Lappi-kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2017 teos sai Kiitos kirjasta -mitalin ja Botnia-palkinnon. Rytisalon toinen romaani, Minna Canthista kertova Rouva C, ilmestyi vuonna 2018. Kirja oli ilmestymisvuotensa myydyimpiä teoksia ja voitti muun muassa Vuoden kirja -palkinnon, Kaarlen palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon. Teos oli myös yleisön suosikki HelMet-kirjallisuuspalkintoehdokkaista 2019.
Rytisalo opiskeli Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan suomen kieli ja sivuaineina kirjallisuus, puheviestintä, journalistiikka ja taidehistoria. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Rytisalo asuu Kuusamossa.
Teokset

Lempi.  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-24-0434-6
Rouva C.  Helsinki:  Gummerus, 2018.  ISBN 978-951-24-1067-5
Jenny Hill. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 2023. ISBN 978-951-0-48983-3
Aiheesta muualla

Minna Rytisalon Lempi Aamun kirjassa Yle Areena. 1.12.2016.
Minna Rytisalon Rouva C. Aamun kirjassa Yle Areena. 24.1.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Juri Rytheu

Juri Sergejevitš Rytheu (ven. Юрий Сергеевич Рытхэу, tšuktšiksi Юрий Рытгэв) (8. maaliskuuta 1930 Uelen, Tšuktšien niemimaa, Neuvostoliitto – 14. toukokuuta 2008 Pietari, Venäjä)  oli tšuktšeihin kuuluva kirjailija, kääntäjä ja toimittaja. Rytheu syntyi turkistenmetsästäjän poikana Venäjän Kaukoidässä Tšukotkalla kodassalähde?. Hän valmistui Leningradin valtionyliopistosta opiskeltuaan 1949–1954 kirjallisuutta. Hän kirjoitti sekä tšuktšin kielellä että venäjäksi, jonka hän oppi koulussa. Tšuktšin kirjakieli kehitettiin vuonna 1932 eli Rytheun ollessa kaksivuotias.lähde?
Ensimmäisissä novellikokoelmissaan hän kuvaa ironiseen sävyyn tšuktšien alkukantaista elämää ja sosialistisen kulttuurin saapumista. Myöhemmissä teoksissa on kriittisiä aineksia, jotka kohdistuvat neuvostovaltaan onnen aikana.
Rytheun teoksista on suomennettu osiaselvennä. Rytheu on myös toiminut käsikirjoittajana Georgi Kropatševin pitkässä elokuvassa Sled rosomahi (suom. Ahman jäljet) vuodelta 1978.lähde?
Rytheulle on myönnetty kansainvälisiä palkintoja muun muassa Venäjällä, Ranskassa ja Italiassa.lähde?
Suomennetut teokset

Tie seestyvään aamuun (Son v načale tumana), suom. Annikki Haapalainen. Petroskoi: Karjala-kustantamo 1983
Ihmissusi (Teryky); suom. Esa Adrian, Helsinki: WSOY 1983 ISBN 951-0-11995-4 Sarja: Neuvostokirjallisuutta
Kaikkein kauneimmat laivat. Novelleja ja kertomuksia . (Samye krasivye korabli. Povesti, 1967.) Suomentanut Kerttu Kyhälä-Juntunen. Moskova: Raduga, 1984. . Sisältää novellit:
Kaikkein kauneimmat laivat
Purjeet
Teryky – ihmissusi
Tulen vaalija
Viimeistä huutoa olevat pilikenit
Tie seestyvään aamuun.  (Son v načale tumana, 1968.)  Suomentanut Mikko Saarinen. Helsinki:  SN-kirjat, 1988.  ISBN 951-615-636-3
Ihmissusi.  (Teryky, 1979.)  Suomentanut Esa Adrian. Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11995-4
Kun valaat lähtevät; Ahman jäljet. Kaksi pienoisromaania.  (Kogda kity uhodjav, 1980; Sled rosomahi, 1977.)  Suomentanut Esa Adrian. Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09982-1
Pohjoista unta; suomennos saksankielisestä laitoksesta: Markku Mannila. Lyhennelmä teoksesta Son v natšale tumana (Tie seestyvään aamuun) julkaisussa Kirjavaliot, Helsinki: Valitut palat 1998 ISBN 951-584-329-4
Purjeet, suom. Erkki Peuranen, teoksessa Kamelinsilmä: neuvostokirjailijoiden kertomuksia, toim. Isaak Kramov ;suom Erkki Peuranen ym. Moskova: Edistys 1974
Aiheesta muualla

Kuva ja kirjallisuusluettelo (Arkistoitu – Internet Archive). (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 2
Mika Rämet

| Mika Rämet> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1971 Oulu (ikä 53)
Ammatti:  Rokotetutkimuskeskuksen johtaja, kokeellisen immunologian professori, lastentautiopin professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto (LT 1998)
Instituutti:  Tampereen yliopiston Rokotetutkimuskeskus; Oulun yliopisto
Palkinnot:  Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin nuoren tutkijan palkinto, Helena ja Niilo Hallman –palkinto; Anders Jahren nuoren tutkijan palkinto (2007)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mika Pekka Rämet (s. 21. maaliskuuta 1971 Oulu) on suomalainen lääkäri, joka toimii Tampereen yliopiston Rokotetutkimuskeskuksen johtajana ja  kokeellisen immunologian professorina. Hän on toiminut myös Oulun yliopiston lastentautiopin professorina. Häntä on haastateltu suomalaisissa tiedotusvälineissä rokoteasiantuntijana esimerkiksi sikainfluenssan ja covid-19-taudin torjuntaan liittyen. Rämet on tutkimusryhmineen onnistunut kehittämään esimerkiksi tuberkuloosia aiheuttavasta mykobakteerista seeprakaloilla toimivan infektiomallin, joka helpottaa tuberkuloositutkimista.
Rämet on valmistunut Oulun yliopistosta lääketieteen tohtoriksi vuonna 1998. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1998) oli otsikoitu p53 response to carcinogen-induced DNA damage in cell cultures. Nimitys Ouluun lasten soveltavan immunologian dosentiksi tuli vuonna 2003.
Rämeen saamiin tunnustuksiin lukeutuvat Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin nuoren tutkijan palkinto, Helena ja Niilo Hallman -palkinto sekä Anders Jahren nuoren tutkijan palkinto (2007).
Aiheesta muualla

Mika Rämet (professori, kokeellinen immunologia) (tuni.fi)
Mika Hämetin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Viiden jälkeen - Klipit - Rokotetutkimuskeskuksen johtaja Mika Rämet koronavirusrokotteen kehittämisestä Viiden jälkeen -ohjelmassa: "Maltti on valttia" (video, 9.4.2020) (Arkistoitu – Internet Archive) (mtv.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID 
Henkilöt:  Yle
Muinaisten petojen matkassa

| Muinaisten petojen matkassa> Walking with Beasts |
| --- | --- |
Tyyli:  luontodokumentti
Kestoaika:  30 min
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englannin kieli
Verkko:   BBC  Yle TV1
Esitetty:  15. marraskuuta 2001 – 20. joulukuuta 2001
Jaksoja:  6
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jasper James Nigel Paterson
Vastaava(t) tuottaja(t):  Tim Haines
Ohjaaja(t):  Jasper James Nigel Paterson
Säveltäjä(t):  Ben Barlett
Aiheesta muualla
IMDb 
Muinaisten petojen matkassa on BBC:n tuottama tietokoneella animoitu dokumentaarinen television minisarja, joka kertoo esihistoriallisten nisäkkäiden elämästä miljoonia vuosia sitten. Se valmistui vuonna 2001. Sarjaan kuuluu kuusi jaksoa, joiden yhteenlaskettu kesto on noin kolme tuntia.
Muinaisten petojen matkassa on jatkoa BBC:n vastaavalla tekniikalla toteuttamalle sarjalle Matkalla dinosaurusten kanssa.
Suomessa Muinaisten petojen matkassa esitettiin Yle TV1 -kanavalla tammi-helmikuussa 2002. Suomennoksesta vastasi Esko Vertanen, ja suomenkielisenä selostajana toimi Jarmo Heikkinen. Sarja on julkaistu suomeksi myös DVD- ja VHS-muodossa.
Jaksot

| # | Nimi> Suomenkielinen | Nimi> Englanninkielinen | Esityspäivä> Suomessa | Esityspäivä> Englannissa | Paikka ja ajankohta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | Uusi aamunkoitto  | New Dawn | 2002-1-33. tammikuuta 2002 | 2001-11-1515. marraskuuta 2001 | Saksa, 49 Ma |
 Vulkaanisessa ympäristössä sijaitsevassa metsässä elää pieni Leptictidium-nisäkäsemo poikasineen. Ympäristössä on myös useita vaaroja, kuten suuri Gastornis-petolintu ja osittain maalla liikkuva Ambulocetus-valas. 
| 2 | Tappajavalas  | Whale Killer | 2002-1-1010. tammikuuta 2002 | 2001-11-2222. marraskuuta 2001 | Pakistan, 36 Ma |
 Valtameren huippupeto, Basilosaurus-valas, tulee tiineeksi. Se joutuu kamppailemaan omasta ja poikasensa hengestä, kun valaan saaliseläimet käyvät vähiin ilmastonmuutoksen ja muuttuvien merivirtojen takia. 
| 3 | Jättiläisten maa  | Land of Giants | 2002-1-1717. tammikuuta 2002 | 2001-11-2929. marraskuuta 2001 | Mongolia, 25 Ma |
 Jaksossa seurataan Indricotherium-kavioeläinten elämää. Indricotherium-poikanen kohtaa useita vaaroja heti syntymästään lähtien, mutta ennen pitkää se kasvaa niin isoksi, ettei sen enää tarvitse pelätä petoja. 
| 4 | Ensi askeleet  | Next of Kin | 2002-1-2424. tammikuuta 2002 | 2001-12-66. joulukuuta 2001 | Etiopia, 3,2 Ma |
 Isossa hautavajoamassa elävän Australopithecus-lauman sisäinen arvojärjestys on koetuksella. Lauman vanhin naaras on kuollut malariaan, ja sen poikanen nimeltä Kaiho on siten jäänyt orvoksi. Johtavan naaraan paikan on ottanut Lörppä, ja nuori Herkules yrittää korvata Harmajan hallitsevana uroksena. 
| 5 | Sapelihammas  | Sabre Tooth | 2002-1-3131. tammikuuta 2002 | 2001-12-1313. joulukuuta 2001 | Paraguay, 1 Ma |
 Etelä-Amerikka on pitkään ollut eristyksissä muusta maailmasta ja saanut ainutlaatuisen eläimistön, mutta nyt sinne on tullut kissaeläimiä, kuten Smilodon. Kolme vuotta laumaansa hallinnut Smilodon nimeltä Tynkähammas joutuu luopumaan vallasta, kun kaksi Smilodon-veljestä lyöttäytyy yhteen ja voittaa Tynkähampaan taistelussa. 
| 6 | Mammuttien vaellus  | Mammoth Journey | 2002-2-77. helmikuuta 2002 | 2001-12-2020. joulukuuta 2001 | Pohjanmeri, 30 ka |
 Jaksossa seurataan mammutteja, jotka joka vuosi pakenevat talven kylmyyttä Alppien suojaisiin laaksoihin ja palaavat keväällä jälleen pohjoiseen. Mammutit kohtaavat matkan varrella kahta eri ihmislajia, nykyihmisiä ja neandertalinihmisiä.
Muinaisen elämän jäljillä

Muinaisen elämän jäljillä (engl. The Science of Walking with Beasts) on kaksiosainen oheissarja, joka Suomessa esitettiin helmikuussa 2002 Prisma-ohjelmapaikalla. DVD-versiossa sarjan nimi on Muinaisten petojen juurilla. Oheissarjassa avataan Muinaisten petojen matkassa -sarjan tieteellisiä ja teknisiä taustoja. Kumpikin jakso kestää noin 50 minuuttia.
| # | Nimi> Suomenkielinen | Nimi> Englanninkielinen | Esityspäivä> Suomessa | Esityspäivä> Englannissa |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | Nisäkkäiden voitto  | Triumph of the Beasts | 2002-2-66. helmikuuta 2002 | 2001-11-2121. marraskuuta 2001 |
| 2 | Ihmisen juurilla  | The Beasts Within | 2002-2-1313. helmikuuta 2002 | 2001-11-2828. marraskuuta 2001 |
Aiheesta muualla

Muinaisten petojen matkassa Internet Movie Databasessa (englanniksi)