Andrei Belyi
Kirjallinen ura

Belyi oli perustamassa sekä symbolismia että venäläistä uuskantilaista koulukuntaa. Hän vaikutti hyvin voimakkaasti Vsevolod Meyerholdin teatteriin.lähde? Hän kiinnostui aluksi uuskantilaisesta filosofiasta ja aikansa muoti-ilmiöstä okkultismista ja idän mystiikasta. Teosofisen liikkeen perustaja Jelena Blavatskajan välityksellä Belyi tutustui Rudolf Steinerin ajatuksiin, mikä oli käänteentekevää Belyin ajattelulle.
Vuonna 1901 Bely tapasi "vanhemmat symbolistit" Valeri Brjusovin, Dmitri Merežkovskin ja Zinaida Gippiuksen. Vuonna 1903 Andrei Belyin ympärille muodostui "Argonautit" -niminen kirjallinen piiri joka toimi vuoteen 1910 asti. Vuonna 1904 "Argonautit" kokoontuivat kuuluisan lakimiehen Pavel Ivanonovitš Astrovin asunnossa. Yhdessä piirin kokouksessa ehdotettiin kirjallisen ja filosofisen kokoelman "Vapaa omatunto" (ven. Свободная совесть) julkaisemista, ja vuonna 1906 tästä kokoelmasta julkaistiin kaksi kirjaa. Belyitä lukuun ottamatta piiriin kuului vain kaksi kirjailijaa: runoilija, kääntäjä, kriitikko ja filosofi Ellis eli Lev Lvovitš Kobylinski (1879-1947) sekä lapsuudenystävä runoilija Sergei M. Solovjov (1885-1942), muut olivat taidemaalareita, filosofeja ja muusikoita.
Belyin romaani Serebrjanyi golub (ven. Серебряный голубь, Hopeakyyhky, 1909) on muodoltaan perinteinen romaani mutta teemaltaan tyypillisesti symbolistinen. Siinä Belyi kuvaa kuvitteellisen mutta todellisuutta muistuttavan kristillisen lahkon elämää ja toimintaa. Erityisesti hän kohdistaa huomionsa uskonnollisiin riitteihin ja orgioihin. Belyin suunnitelmien mukaan Hopeakyyhkyn piti olla Itä ja Länsi -trilogian ensimmäinen osa. Trilogian toinen osa oli Peterburg (ven. Петербург, 1913).
Kirjailijan isä Nikolai Bugajev tunnettiin filosofisista esseistään, joissa hän arvosteli geometriaa ja todennäköisyyslaskentaa ja ylisti ankaran analyysin erinomaisuutta. Huolimatta isänsä matemaattisista mieltymyksistä – tai niiden vuoksi – Boris-Andrei Bugajev-Belyi kiinnostui todennäköisyyslaskennasta ja etenkin entropiasta, johon Belyi usein viittaa teoksissaan, esimerkiksi Kotik Letajevissa (ven. Котик Летаев, 1922). Hänen kirjallisen äänensä kauaskantoista vaikutusta venäläisiin kirjailijoihin ja myös muusikoihin on usein verrattu James Joyceen vaikutukseen englanninkielisessä maailmassa sekä Marcel Proustiin ja Robert Musiliin.
Belyin symbolistista romaania Peterburg (1916-1922) pidetään yleisesti hänen mestariteoksenaan. Kirja käyttää proosan keinoa, jossa äänet usein synnyttävät värejä. Romaanin ympäristö on jokseenkin hysteerinen vuosisadan vaihteen Pietarin ja Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen ilmapiiri. Kirjan juonen voi tiivistää tarinaksi huono-onnisesta Nikolai Apollonovitš Ableuhovista, yläluokan toimettomasta kasvatista, joka joutuu mukaan vallankumouspolitiikkaan ja palkataan murhaamaan eräs virkamies, oma senaattori-isänsä. Nikolaita ajavat takaa halki Pietarin läpitunkemattomien utujen Pietari Suuren kuuluisan pronssipatsaan kaikuvat kavionkopseet.
Peterburg romaanin vaikutus 1910-luvun romaanitaiteeseen, kuten Mihail Bulgakoviin, Vladimir Nabokoviin ja venäläiseen postmodernismiin on ollut valtava. Belyin ansioksi on luettu, että hän ennusti tässä romaanissa, jota jotkut ovat sanoneet puolielämäkerralliseksi, Venäjän suuren vallankumouksen, totalitarismin nousun, poliittisen terrorin ja jopa kaaosteorianlähde?.
Vuodesta 1912 hän toimitti Trudi i dni (ven. Труды и дни, 'Teokset ja päivät' ) -lehteä, jonka pääteemana olivat symbolismin estetiikan teoreettiset kysymykset. Vuonna 1912 hän tapasi Berliinissä Rudolf Steinerin, alkoi hänen opiskelijakseen ja omistautui epäröimättä antroposofialle. Siirtyessään pois entisestä kirjailijapiiristä hän työskenteli proosateosten parissa. Belyi sai vaikutteita Rudolf Steinerin antroposofiasta. Hän asui 1910-luvulla neljä vuotta Dornachissa Sveitsissä Steinerin luona, kunnes hylkäsi antroposofian. Steinerin ohella Vladimir Solovjov säilyi Belyin ajattelussa tärkeänä vaikuttajana.