stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Singapore
Väestö > Koulutus

Kuusivuotinen peruskoulu on pakollinen Singaporessa. Opetusministeriö asettaa peruskoulun opetusvaatimukset yhdessä julkisten ja yksityisten koulujen kanssa. Maassa ei ole selkeitä rajoja julkisten ja yksityisten koulujen välillä. Tammikuussa 2003 säädettiin oppivelvollisuus kaikille kouluikäisille lapsille. Lain mukaan on rangaistavaa jättää ilmoittamatta lapsi kouluun ja jättää huolehtimatta lapsen säännöllisestä koulunkäynnistä.
Englanti on ensimmäinen vieras kieli ja opetuskieli monissa aineissa. Entisen pääministerin Lee Kuan Yew’n mukaan englanti onkin kieli, joka yhdistää kaikki singaporelaiset etnisestä ja kulttuurisesta tausta riippumatta ja liittää Singaporen muuhun maailmaan.
Singaporen kansallinen yliopisto (NUS) on yksi maailman arvostetuimmista yliopistoista. QS World University rankingsin julkaiseman vuoden 2024 listan mukaan se on Aasiassa sijalla 1 ja maailmassa sijalla 8.
Kulttuuri > Kieli ja identiteetti

Singaporelainen kulttuuri on väestön kirjavan taustan vuoksi ainutlaatuinen, ja maa on joutunut rakentamaan omaa identiteettiään olemassaolonsa aikana itsenäistyttyään Malesiasta 1965. Historiallisesti Singapore kuuluu malaijilaiseen kulttuuriin, maan kieleen on taas vaikuttanut siirtomaavalta Britannia. Kuitenkin kiinalaisuus ja kansainvälisyys ovat Singaporessa huomattavimmat kulttuurilliset asiat. Maa on pyrkinyt luomaan monista vaikutteista yhden yhtenäisen kulttuurin. Tunnetuimpia esimerkkejä maan kulttuurista on haettu singaporelaisesta keittiöstä; kulttuurin vertauskuvana on rojak-salaatti, jonka moninaiset ainesosat on erotettavissa, vaikka kaikkea peittää omaleimainen maapähkinäkastike. Singaporelaisuutta verrataan kastikkeeseen, joka sitoo eri ainesosat yhteen.
Singaporessa käytetty englannin kieli on pääasiassa brittienglantia sävytettynä amerikanenglannilla. Paikallinen murre tai kreolikieli tunnetaan nimellä Singapore Colloquial English, mutta yleensä siitä käytetään vain nimeä singlish. Siihen on lainattu sanastoa ja kielioppia kiinalaisista kielistä, malaijista ja intialaisista kielistä. Singlish muistuttaa hyvin paljon manglishia (Malesiassa puhuttua englantia). Singlishin käyttöaste vaihtelee. Arkielämässä sitä käytetään yleisesti, mutta virallisissa yhteyksissä puhutaan englantia. The Speak Good English Movement on kannustanut singaporelaisia puhumaan ”hyvää” englantia. Viime aikoina singlishin merkitys on nähty myös tärkeänä osana kulttuurista identiteettiä. Englannin käyttö on lisääntynyt sen jälkeen, kun se otettiin pääkieleksi Singaporen koulutusjärjestelmässä. Englantia on käytetty singaporelaisessa kirjallisuudessa 1800-luvulta alkaen, mutta nykyisin kirjallisuutta ilmestyy kaikilla neljällä pääkielellä: kiinaksi, englanniksi, malaijiksi ja tamiliksi.
Valtion tavoitteena on ollut luoda kosmopoliittinen ja monikulttuurinen yhteiskunta. Hallitus on 1990-luvun lopulta asti pyrkinyt edistämään Singaporea taiteiden ja kulttuurin kuten teatterin ja musiikin keskuksena. Vuonna 2003 valmistui Esplanade - Theatres on the Bay. Vuonna 2005 laillistettiin rahapelit ja tehtiin päätös luoda ”integroituja lomakohteita”, joissa on kasinoja. Samalla laillistettiin bar-top-tanssiminen ja benji-hyppääminen. Päätöksiä edelsi kiivas poliittinen keskustelu.
Kulttuuri > Elokuva

Singaporen elokuvateollisuus alkoi varsinaisesti 1930-luvulla, jolloin kaksi singaporelaista elokuvayhtiötä alkoi tuottaa intialaisten elokuvien uusintafilmatisointeja. Ohjaajat olivat pääasiassa intialaisia, käsikirjoitukset säilytettiin ennallaan, mutta näyttelijät olivat paikallisia. Elokuvissa oli runsaasti tanssi- ja laulukohtauksia ja ne osoittautuivat erittäin suosituiksi. Toisen maailmansodan aiheuttaman katkon jälkeen elokuvatuotanto noudatti sotaa edeltänyttä menestyskaavaa: intialaisten elokuvien uudelleenfilmatisointeja, joissa laulu- ja tanssinumeroilla sekä romanttisilla juonilla oli merkittävä osuus. Tämä piirre on säilynyt Malesian ja Singaporen elokuvissa 2000-luvulle asti.
Elokuvatuotanto kasvoi 1950-luvulla huomattavasti ja sitä pidetäänkin Singaporen ja Malesian elokuvan kulta-aikana. Silloin myös malaijielokuvalle tyypilliset lajityypit alkoivat muotoutua. 1950-luvun malaijielokuvan suurimmaksi tähdeksi nousi Malay Filmin P. Ramlee. Bangsawan- ja intialaisvaikutteinen musikaali oli edelleen suosittu. Sen rinnalle tulivat kiinalaisista ja film noir -elokuvista vaikutteita saanut rikoselokuva sekä kauhuelokuva, joka hyödynsi sekä Hollywoodin kauhuelokuvien kuvastoa että malaijien omaa mytologiaa. Oma elokuvatuotanto alkoi vähitellen hyytyä 1960-luvulta alkaen Hollywood- ja Hongkong-elokuvien vallatessa markkinat.
Singaporen elokuvatuotanto kääntyi uuteen nousuun 1995, sillä Bugis Street ja Mee Pok Man menestyivät hyvin. Valtio aloitti elokuvatuotannon tukemisen 1998. Jack Neon Money No Enough rikkoi 1999 ennätykset 2 miljoonan Singaporen dollarin tuotoilla ja pääsi myös kansainväliseen levitykseen.
Kulttuuri > Salmikiinalainen kulttuuri

1800-luvun aikana Salmisiirtokunnissa kehittyi omintakeinen salmikiinalainen kulttuuri. Se on sekakulttuuri, joka yhdisteli kiinalaisia, malaiji- ja länsimaisia elementtejä. Arkkitehtuurissa tyypillisiä olivat kiinalaisten kauppiaiden kaksikerroksiset terassitalot, jotka yhdistelivät estoitta eri tyylejä. Temppeliarkkitehtuuri korosti Etelä-Kiinan perinteitä, sillä useimmat salmikiinalaiset olivat kotoisin sieltä. Temppeliarkkitehtuuri vaikutti salmikiinalaisten klaanitaloihin, jotka olivat yhden suvun tai samalta paikkakunnalta kotoisin olevan yhteisön sosiaalisen elämän keskus. Taiteissa salmikiinalaiset toivat mukaan kiinalaisen perinteen. Omintakeisin salmikiinalaisten taidemuoto oli sorminukketeatteri.
Salmikiinalainen kulttuuri katosi suuren laman myötä 1930-luvulla. Siitä on enää jäljellä kaupunkilaistalot varsinkin Malesian Malakkassa ja George Townissa sekä jonkin verran Singaporessa. Lisäksi sorminukketeatteri on edelleen jokseenkin suosittua.
Kulttuuri > Urheilu

Singaporen urheilun keskus on Kallangin alueella sijaitseva urheilukeskus, jonka keskipisteenä on vuonna 2014 valmistunut kansallisstadion, joka korvasi valmistuttuaan entisen kansallistadionin. Uudelle stadionille mahtuu 55 000 katsojaa. Stadionia käyttävät muun muassa Singaporen jalkapallo-, rugby- ja krikettimaajoukkueet. Lisäksi stadionilla järjestetään yleisurheilutapahtumia ja konsertteja. Stadionin vieressä on muun muassa sisäliikunta-areena ja vesiurheilukeskus.
Suosittuja urheilulajeja Singaporessa ovat kriketti, sulkapallo, koripallo, rugby, jalkapallo, pyöräily, uinti ja pöytätennis. Olympialaisissa Singaporen menestyksekkäin laji mitalien määrällä mitattuna on pöytätennis. Maan ensimmäisen olympiavoiton saavutti uimari Joseph Schooling vuoden 2016 kesäolympialaisissa. Ensimmäiset nuorten olympialaiset järjestettiin Singaporessa vuonna 2010.
Singaporen katuradalla on järjestetty vuodesta 2008 lähtien Formula 1 -kauden osakilpailu Singaporen Grand Prix. Singaporen GP on Formula 1 -kauden ainoa illalla järjestettävä kilpailu. Katurata rakennetaan vuosittain F1-osakilpailua varten Singaporen ydinkeskustaan Marina Bayn alueelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Singapore Wikimatkoissa
Singaporen maaprofiili Globalis. Arkistoitu 20.1.2012. Viitattu 8.3.2011.
| n k Aasian valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Afganistan  Armenia1  Azerbaidžan1  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia1  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kazakstan1  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros1  Laos  Libanon  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Singapore  Sri Lanka  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki1  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä1  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiirikunnat  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Etelä-Ossetia1  Palestiina  Pohjois-Kypros1  Vuoristo-Karabah1  Taiwan  |  |
| Erityisalueet |  Akrotíri ja Dekéleia  Brittiläinen Intian valtameren alue  Hongkong  Joulusaari  Kookossaaret  Macao  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Eurooppaan.
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
Singapore kartalla.
Singaporen kaupunkikuvaa hallitsevat ydinkeskustan korkeat toimistorakennukset.
Kuuluisa Raffles Hotel rakennettiin saarelle 1887.
Trooppista metsää luonnonsuojelualueella.
Brittiläinen Malaija noin 1922
  Ei-yhtyneet Malaijilaisvaltiot (UMS)
  Yhtyneet Malaijilaisvaltiot (FMS)
  Salmisiirtokunnat
Singaporen pääministeri Lee Hsien Loong Chilen presidentin Sebastián Piñeran kanssa vuonna 2010.
Central Area on Singaporen talouden keskus.
Mass Rapid Transit -järjestelmän juna.
Vuonna 1827 valmistunut Sri Mariammanin temppeli on Singaporen vanhin hindutemppeli. Veistoksia sisäänkäynnin tornissa.
Singaporelaisia toisen asteen opiskelijoita.
Singaporelaista rojak-salaattia.
Antiikin Arkadia

Arkadia sekä muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla.
Arkadia (m.kreik. Ἀρκαδία, lat. Arcadia) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan sisäosien vuoristoisella alueella ja käsitti suurin piirtein nykyisen Arkadian alueyksikön alueen.
Arkadian tärkeimpiä kaupunkeja olivat Tegea ja Mantineia. Noin vuonna 371/370 eaa. lyhytaikaisen Arkadian liiton keskukseksi perustettiin Megalopolis. Arkadialaisista käytettiin etnonyymiä Arkas (Ἀρκάς), monikossa Arkades (Ἀρκάδες), latinaksi Arcas, monikossa Arcades.
Maantiede

Arkadia sijaitsi kokonaan Peloponnesoksen niemimaan sisäosissa. Sitä ympäröivät pohjoisessa Akhaia, idässä Argolis, etelässä Lakonia ja Messenia ja lännessä Elis. Pinta-alaltaan Arkadia oli niemimaan toiseksi suurin maakunta Lakonian jälkeen. Sen suurin pituus oli noin 80 kilometriä ja leveys noin 56–65 kilometriä, ja pinta-ala noin 4 400 neliökilometriä.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Arkadiaa reunustivat joka puolelta vuoret, jotka muodostivat ikään kuin luonnolliset suojamuurit ja erottivat maakunnan Peloponnesoksen muista alueista. Myös Arkadian sisäosat olivat hyvin vuoristoiset.
Arkadian länsi- ja itäosat erosivat huomattavasti toisistaan luonnonmaantieteeltään. Länsiosassa vuoret olivat korkeita ja karuja ja muodostivat tiiviitä vuoristoalueita, ja niiden välissä oli vain pieniä ja hedelmättömiä laaksoja. Vuorilla oli paljon metsiä ja riistaa. Vielä Pausaniaan aikana alueella eli paitsi villikarjuja myös karhuja. Alueen läpi virtasi Alfeios-joki sivuhaaroineen. Tässä osassa Arkadiaa oli vain vähän asukkaita, ja sen asujaimistoa pidettiin luonteiltaan karkeina. Elinkeinoina olivat metsästys ja karjanhoito. Arkadian läntisemmän osan ainoa merkittävämpi tasanko oli Megalopoliin luona.
Arkadian itäosassa vuoret olivat sen sijaan matalampia, ja niiden välissä oli useita pieniä mutta hedelmällisempiä tasankoja, jotka tuottivat viljaa, oliiviöljyä ja viiniä. Nämä tasangot olivat niin vuorten ympäröimiä, että niihin vuorilta laskeneet vesivirrat löysivät ulospääsyn ainoastaan karstimaaperän halkeamista, jotka ovat tyypillisiä kalkkikivivuorille. Monet virrat, jotka näin katosivat maan alle, nousivat uudestaan maan pinnalle jossakin muualla. Arkadialaiset kutsuivat näitä aukkoja nimellä zerethra (ζέρεθρα), siinä missä nykykreikassa niistä käytetään sanaa katavóthra (καταβόθρα). Kaikki Arkadian tärkeimmät kaupungit — Tegea, Mantineia, Orkhomenos, Stymfalos ja Feneos — sijaitsivat näillä vuorten ympäröimillä tasangoilla. Niiden alueet ulottuivat läpi koko Arkadian itäosan Lakonian rajalta Akhaian Sikyonin ja Pellenen rajoille.
Arkadian tärkeimmät vuoret olivat sen luoteisosassa sijainnut Erymanthos, joka muodosti Eliin, Akhaian ja Arkadian rajan; sekä pohjoisosassa sijainnut Aroania ja koillisosassa sijainnut Kyllene, jotka yhdessä muodostivat Arkhaian ja Arkadian rajan. Itäosassa Arkadian ja Argoliin rajalla sijaitsivat Oligyrtos- ja Artemision-vuoret ja kaakkoisosassa Arkadian ja Lakonian rajalla Parthenion-vuori. Eteläosassa sijaitsivat Mainalos- ja Lykaion-vuoret.
Arkadian samoin kuin koko Peloponnesoksen tärkein joki oli Alfeios. Se sai alkunsa Arkadian etelärajalta, suuntautui kohti luoteista ja sai vettä useista sivuhaaroista. Myös Styks-, Eurotas- ja Erasinos-joet saivat alkunsa Arkadiasta. Arkadian itäosien lukuisista pienistä järvistä tärkein oli Stymfalos lähellä samannimistä kaupunkia.
Arkadian tuotteista parhaiten tunnettuja olivat sen aasit, joita käytettiin muuallakin.
Maantiede > Kaupungit

Suurin osa Arkadian kaupungeista oli käytännössä ennemmin kyliä, jotka olivat itsenäisiä. Arkadian itäosassa oli kuitenkin joitakin merkittäviä kaupunkeja. Näistä merkittävimmät olivat Tegea ja Mantineia, jotka sijaitsivat Lakonian ja Argoliin rajoilla. Niiden alue oli nykyistä Trípolin tasankoa.
Maantiede > Kaupungit > Polikset

Arkadian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Alea
Alifeira
Asea
Dipaia
Euaimon
Eutaia
Fara
Feneos
Figaleia
Forieia
Gortys eli Gortyna
Halus eli Oryks
Helisson
Heraia
Kafyai
Kleitor
Koila
Kynaitha
Lusoi
Lykosura
Mantineia
Megalopolis
Methydrion
Nestane eli Nostia
Nonakris, Feneatis
Oresthasion
Orkhomenos
Paion eli Paos
Pallantion
Psofis
Pylai
Stymfalos
Tegea
Teuthis
Thaliades
Theisoa, Orkhomenia
Thelpusa
Torthyneion
Trapezus
Maantiede > Kaupungit > Muita kaupunkeja

Arkadian muita kaupunkeja (tai kyliä) olivat:
Afrodision
Akakesion
Akontion
Allante
Amilos
Anemosa
Athenaion
Aulon
Basilis
Bathos
Brenthe
Bufagion
Daseai eli Dasea
Derea
Diope
Dipoina tai Dipoinai
Elis
Efyra
Elymia
Eugeia
Faidrias
Falaiseai
Falanthon
Foizon
Fylake
Garea
Gatheai
Haimoniai
Hypsus
(Hysia tai Hysiai)
Iasaia
Kallia tai Kalliai
Karyai
Kaus
Kharisia eli Kharisiai
Knauson
Korytheis
Kromoi eli Kromnos
Kypsela
Ladokeia
Leukasion
Leuktra eli Leuktron
Lykaia
Lykoa
Lykuria
Mainalos
Maira
Makareai eli Makaria
Malea
Manthyrea
Maratha
Melainai
Melangeia
Mesoboa
Nasoi, Kafyatis
Nasoi, Kleitoria
Nede
Nonakris, Orkhomenia
Oikhalia
Oligyrton
Onkeion eli Onkai
Paroreia eli Paroria
Penteleion
Peraitheis
Petrosaka
Proseis
Ptolederma
Rhaiteai
Seirai
Skirtonion
Sumateion eli Sumateia
Theisoa, Kynuria
Thenai
Thoknia
Thyraion
Trikolonoi
Zoiteion eli Zoitia
Historia > Esihistoria ja mytologia

Arkadialaiset pitivät itseään koko Kreikan vanhimpina asuttajina, ja kutsuivat itseään nimityksellä proselēnoi (προσέληνοι), ikään kuin olisivat olleet Kuutakin vanhempia. Jotkut antiikin lähteet tosin tulkitsivat tämän epiteetin toisella tapaa. Alkuperänsä arkadialaiset juonsivat eponyymiin heerokseensa Arkakseen, Zeuksen poikaan, vaikkakin myös hänen sukutaustastaan esiintyy erilaisia versioita eri kirjailijoilla.
Kreikkalaiset kirjailijat kutsuivat arkadialaisia autoktoonisiksi (αὐτοχθόνες, autokhthones) tai pelasgeiksi, ja joskus Pelasgos mainitaan heidän ensimmäiseksi kuninkaakseen. Herodotos sanoo arkadialaisten ja kynurialaisten olleen ainoita Peloponnesoksen asukkaita, jotka eivät koskaan olleet vaihtaneet asuinpaikkaansa. Ainakin tiedetään, että Arkadiaa asuttivat samat heimot koko historiallisesti tunnetulla antiikin ajalla. Arkadokyproslaisen murteensa perusteella arkadialaiset vaikuttavat olleen samaa, Peloponnesosta alun perin asuttanutta ja akhaijeiksi kutsuttua kansaa, joka levittäytyi myöhemmin niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana Kyprokselle.
Varhaisina aikoina arkadialaisilla oli kuninkaita, joista Pausanias antaa pitkän luettelon. Sen perusteella vaikuttaa, että arkadialaiset jakaantuivat jo varhain useisiin itsenäisiin valtioihin. Varhaisin vaikuttaa olleen jako kolmeen osaan. Tämä käy ilmi myös kreikkalaisesta mytologiasta, jossa Arkaalla on kolme poikaa, Azan, Afeidas ja Elatos. Myöhempiä arkadialaisia kuninkaita pidettiin näiden jälkeläisinä. Kolmijako ilmenee myös arkadialaisten maantieteellisessä jaossa azaneihin, parrhasioihin ja trapezuntioihin.
Troijan sodan yhteydessä mainitaan kuitenkin vain yksi arkadialainen kuningas, Agapenor, joka oli Ankaioksen poika ja Afeidaan jälkeläinen. Homeroksen Iliaan laivaluettelon mukaan hän purjehti arkadialaisten johdossa Troijaan 60 laivalla, jotka Agamemnon oli heille antanut. Laivaluettelo on samalla varhaisin lähde, joka antaa viitteitä Arkadian rajoista: sen mukaan Arkadiaan kuuluivat ainakin sen itäosan tasangot sekä Parrhasia, samoin kuin Rhipai, Stratie ja Enispe, joista ei tiedetä muutoin mitään.
Ennen Troijan sotaa arkadialaisten kerrottiin lähettäneen useita siirtokuntia Italiaan. Tärkeimmäksi näistä esitettiin Euandroksen johtama siirtokunta, joka olisi asettunut Tiberin rannalle paikalle, johon Rooma myöhemmin rakennettiin. Rooman Palatium-kukkula olisi saanut nimensä Euandroksen kotikaupungin, Arkadian Pallantionin mukaan.
Historia > Arkaainen kausi

Peloponnesoksen doorilaisvalloituksessa vuortensa suojissa olleet arkadialaiset säilyttivät itsenäisyytensä. Spartalaiset yrittivät kuitenkin mahtiasemaan noustuaan saada Arkadian kaupungit hallintansa alle. Tämän vuoksi arkadialaiset taistelivat messenialaissodissa messenialaisten puolella Spartaa vastaan. He osoittivat läheisiä välejä messenialaisia kohtaan ottamalla näitä maahansa ja antamalla tyttäriään avioliittoon messenialaisten kanssa ainakin toisen messenialaissodan lopulla vuonna 631 eaa. Arkadialaiset myös tuomitsivat kuolemaan Orkhomenoksen kuninkaan Aristokrateen, koska tämä oli hylännyt messenialaiset samaan sotaan kuuluneessa, niin kutsutussa suuren kaivannon taistelussa spartalaisten lahjomana.
Koska arkadialaiset eivät muodostaneet mitään yhtä poliittista kokonaisuutta ja toimivat vain harvoin yhdessä sodassa ja diplomatiassa ennen Megalopoliin perustamista vuonna 371/370 eaa., alueen historia tältä ajalta on pääosin sen yksittäisten polisten eli kaupunkivaltioiden historiaa. Seuraavassa kuvataan vain tärkeimmät käänteet, jotka koskivat koko Arkadiaa.
Kuten todettua, spartalaiset yrittivät usein vallata Arkadian. Koko Lakonian eli Spartan hallussa olleen alueen pohjoisosa kuului alun perin Arkadiaan, ja sen asukkaat olivat myöhemminkin edelleen arkadialaisia. Arkadiaa olivat aiemmin ainakin Skiratis, Beleminatis, Maleatis ja Karyatis, mutta spartalaiset olivat vallanneet ne jo ennen vuotta 600 eaa. Spartalaiset kohtasivat huomattavan vastuksen Tegeassa. Tegea ja Sparta sotivat keskenään useita satoja vuosia, ja Sparta koki useita tappioita. Sparta sai yliotteen naapuristaan vasta vuonna 560 eaa. Tämän jälkeen Tegea ja muut Arkadian kaupungit esiintyvät Spartan liittolaisina eli osana peloponnesolaisliittoa, ja niiden sotajoukot olivat spartalaisten komennon alaisia muualla sodittaessa. Kaupungit olivat kuitenkin muutoin itsenäisiä eivätkä tulleet varsinaisesti Spartan alaisuuteen.
400-luvun eaa. alun persialaissodissa arkadialaiset taistelivat Spartan rinnalla. Tegea oli tuohon aikaan Peloponnesoksen toiseksi suurin sotilasmahti, ja tegealaisilla oli kunnia-asema muodostaa peloponnesolaisliiton yhdistyneen sotajoukon vasen siipi.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Arkadian vaiheista hellenistisellä ja roomalaisella kaudella tiedetään vähemmän. Megalopolis säilyi olemassa, mutta Arkadian liitto oli menettänyt kaiken todellisen valtansa. Hellenistisen kauden alussa monet Arkadian kaupungit vaikuttavat olleen tyrannien käsissä. Kaupunkien välillä oli niin vähän yhteisymmärrystä, että osa niistä, kuten Megalopolis, liittyi Akhaian liittoon ja osa, kuten Orkhomenos, Tegea ja Mantineia, Aitolian liittoon.
Lopulta koko Arkadia liitettiin Akhaian liittoon, johon se kuului aina siihen saakka kun roomalaiset lakkauttivat liiton vuonna 146 eaa. Roomalaisvalloituksen myötä Arkadia kuten muukin Peloponnesos tulivat ensin osaksi roomalaista Macedonian provinssia ja myöhemmin vuodesta 27 eaa. lähtien Achaean provinssia. Kuten monet muutkin Kreikan alueet, Arkadia taantui roomalaisvallan aikana. Strabon kuvaa sen lähes autiona ajanlaskun alun tienoilla. Kaikista sen vanhoista kaupungeista ainoastaan Tegea oli hänen aikanaan edelleen asuttu. Suurta osaa Arkadiaa koskien olemme tietomme velkaa 100-luvulla kirjoittaneelle Pausaniaalle, joka omisti yhden kirjan teoksestaan Kreikan kuvaus Arkadian kaupungeille ja niiden jäänteille.
Kulttuuri ja uskonto

Vuortensa suojaamina arkadialaiset kokivat vähemmän muutoksia kuin muiden Kreikan seutujen asukkaat. Heidät esitetään elintavoiltaan yksinkertaisina ja tarpeiltaan vaatimattomina; ja Arkadiasta kotoisin olleen Polybioksen todistuksen mukaan heillä oli Kreikassa hyvä maine vieraanvaraisina, ystävällisinä ja hurskaina ihmisinä. Hän katsoi näiden hyveiden olleen seurausta heidän yhteiskunnallisista instituutioistaan, ja erityisesti musiikin harrastuksesta, mikä pehmensi sitä luonteen karuutta, jota seudun luonnon karuus oli omiaan tuottamaan. Kynaithan asukkaiden raa'an luonteen hän selitti sillä, että nämä eivät harrastaneet musiikkia. Myös muista antiikin lähteistä tiedetään, että musiikki oli keskeisellä sijalla arkadialaisten koulutuksessa, ja arkadialaiset mainitaan usein musiikinrakkaudestaan sekä menestyksestä musiikin harjoittamisessa. Katsottiin, että lyyra olisi keksitty Arkadiassa, ja sen olisi keksinyt Hermes. Paimenten soitin syrinks eli panhuilu puolestaan oli Arkadian suojelusjumalan Panin keksimä.
Myöhemmin roomalaiset bukoliset runoilijat liioittelivat arkadialaisten luonteen ja elämäntavan yksinkertaista puhtautta ja hyveellisyyttä niin, että se kuvattiin ideaalitilana. Sen paimenten kuvattiin elävän täydellisessä viattomuuden ja hyveen tilassa, ja näin Arkadiasta tuli synonyymi kaupunkilaiselämää vastaan asetetulle paimenidyllille ja jopa eräänlaiselle paratiisille, Arkadia-utopialle. Todellisuudessa Arkadia oli, kuten kuvattua, varsin karua vuoristoaluetta. Käsitys Arkadiasta idyllinä on kuitenkin vaikuttanut paljon 1600–1800-lukujen maalaustaiteeseen, jossa se esitetään ihannoidussa valossa. Arkadian maineeseen idyllinä liittyy myös tunnettu memento mori -tyyppinen lausahdus Et in Arcadia ego ("Arkadiassakin minä olen"), jossa "minän" voidaan nähdä viittaavaan kuolemaan ja "Arkadian" yleisesti utooppiseen paikkaan – kuolema on siis läsnä myös paratiisissa.
Arkadialaisia ei tunnettu vastaavalla tavalla älystään, mistä siitäkin tuli lukuisia sanontoja, kuten Arcadici senses ja Arcadicae acres. Juvenalis kutsuu pölkkypäätä ilmaisulla Arcadicus juvenis. Arkadialaiset olivat vahvaa ja kovakuntoista vuoristokansaa, ja myöhempien sveitsiläisten tavoin palvelivat usein palkkasotilaina.
Arkadialaisten uskonto oli paimenten ja metsästäjien kansalle luonteenomainen. Hermes oli alun perin arkadialainen jumaluus. Hänen katsottiin syntyneen Kyllene-vuorella ja kasvaneen Akakesios-vuorella. Jumala, jota arkadialaiset erityisesti palvoivat, oli hänen poikansa Pan, paimenten ja laumojen suojelija. Arkadialaisiin vanhoihin jumaluuksiin lukeutui myös Artemis, joka suojeli metsästystä ja vaikuttaa olleen alun perin eri jumalatar kuin se Artemis, joka myöhemmin tunnettiin Apollonin sisarena, ja johon hänet myöhemmin yhdistettiin. Zeusta palvottiin epiteetillä Lykaios, ja hänelle annettiin ihmisuhreja aina hellenistiselle kaudelle saakka, mikä kertoo toisaalta arkadialaisten uskonnon säilyttäneen muinaisia piirteitä, ja toisaalta heidän muita kreikkalaisia raaemmasta luonteestaan. Palvonnan kohteisiin kuului myös Despoina, Poseidonin ja Demeterin tytär.