stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Farkadon
Maantiede

Farkadon sijaitsi Histiaiotiissa, joka käsitti Thessalian luoteisosan. Kaupunki oli rakennettu Peneios-joen pohjoisrannalle Pelinnaionin ja Atraksin kaupunkien väliin. Se sijoitetaan yleensä noin 20 kilometriä itään nykyisestä Tríkalasta. Farkadonin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi oletettavasti kaksihuippuisen kukkulan lännenpuoleinen huippu, joka kohoaa heti nykyisen Klokotóksen kylän koillispuolella noin 5,5 kilometriä länsilounaaseen nykyisestä Farkadónan kaupungista. Kukkula sijaitsee läntisen Thessalian tasangon eli nykyisen Tríkalan tasangon koillisosassa. Alakaupungin oletetaan levittäytyneen tasangolle kukkulan ympärillä.
Farkadonin paikaksi on kuitenkin ehdotettu myös Palaiogardíkia, jota pidetään yleensä Pelinnaionin paikkana.
Historia

Farkadonin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Kaupunki oli olemassa poliksena oletettavasti suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa., vaikkakaan mikään antiikin lähde ei suoraan kutsu sitä polikseksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Farkadonios (Φαρκαδόνιος), Farkadōnios (Φαρκαδώνιος) ja Farkēdonios (Φαρκηδόνιος).
Farkadon löi omaa rahaa klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa. Noin vuosina 480–400 eaa. raha oli aiginalaisen standardin mukaista hopearahaa ja 300-luvulla eaa. pronssirahaa. Filippos II piiritti Farkadonia vuonna 356 eaa. Vuonna 319 eaa. mainitaan erikseen, että Polyperkhonin myöntämä yleinen armahdus ei koskenut farkadonilaisia. Näistä seikoista voidaan päätellä, että kaupunki oli ollut Makedonian vastaisella puolella.
Nykyinen Farkadónan kaupunki ja kunta ovat ottaneet nimensä antiikin aikaisesta kaupungista. Vuoteen 1955 nykyisen kaupungin nimi oli Tsióti(on) (Τσιότι(ον)).
Rakennukset ja löydökset

Farkadonin yläkaupunkikukkulan länsihuippu on ollut ympäröity muurein, joista on löydetty jäänteitä ja joiden reitti voidaan jäljittää varsinkin kukkulan alueella. Muuri kulkee länsihuipulta itäänpäin harjannetta pitkin ja ympäröi ilmeisesti myös länsihuipun sekä ainakin osan alakaupungista. Muurin vanhimmat osat ovat klassiselta kaudelta, ja niitä on korjailtu vielä bysanttilaisella kaudella. Alakaupungista ei ole tehty merkittäviä löytöjä. Kaupungissa oletetaan olleen Athenen kultti ja todennäköisesti tälle omistettu pyhäkkö, koska eräässä sen lyömässä rahassa esiintyy kyseinen jumalatar.
Faistos

| Faistos> Φαιστός |
| --- | --- |
 Faistoksen arkeologinen alue.
Sijainti
 Faistos
Koordinaatit:  35°3′5″N, 24°48′51″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Faistós, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  palatsi ja kaupunki
Huippukausi:  2000–1450 eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Faistos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Faistos (m.kreik. Φαιστός, lat. Phaestus) oli minolaisaikainen palatsikeskus ja kaupunki sekä antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee paikasta nimensä saaneessa Faistóksen kunnassa saaren eteläosassa noin viisi kilometriä kaakkoon Tympákin kaupungista.
Historia

Faistoksen paikka on ollut asuttu viimeistään 6000 eaa. Ensimmäinen palatsi rakennettiin pronssikaudella noin vuonna 2000 eaa. Palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Málian, Káto Zákroksen ja Galatáksen palatsien ohella.
Maanjäristys tuhosi palatsin noin vuonna 1700 eaa., minkä jälkeen se rakennettiin uudestaan niin kutsutulla uudella palatsikaudella. Tämän jälkeen alueen hallinnollinen keskus vaikuttaa kuitenkin siirtyneen Faistoksesta läheiseen nykyisin Agía Triádana tunnettuun paikkaan, josta on myös löydetty minolainen asutus. Faistos säilytti kuitenkin asemansa eteläisen Kreetan uskonnollisena ja kulttikeskuksena.
Noin vuonna 1450 eaa. Faistoksen palatsi tuhoutui jälleen samaan aikaan kuin muutkin minolaiset palatsit. Faistoksen kaupunki kuitenkin elpyi ja säilyi 100-luvulle eaa., kunnes se hävisi läheiselle Gortynin kaupungille.
Nimi ”Faistos” palautuu ilmeisesti paikan alkuperäiseen nimeen ja esiintyy lineaari-B-kirjainmerkein kirjoitetuissa mykeneläisissä kirjoituksissa muodossa pa-i-to. Faistos mainitaan Homeroksen Iliaassa.
Faistoksen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1900 Federico Halbherrin ja Luigi Pernier'n johdolla, ja jatkuivat toisen maailmansodan jälkeen Doro Levin johdolla. Faistoksessa ei ole suoritettu samanlaisia laajamittaisia ennallistuksia kuin Knossoksessa, vaan se on lähempänä sitä tilaa missä se löydettiin. Kaivauksia ovat suorittaneet italialaiset arkeologit.
Rakennukset ja löydökset

Faistoksen palatsi sijaitsee kukkulalla Messarán tasangolla Kreetan etelärannikon keskivaiheilla, noin viisi kilometriä merenrannasta. Kukkulalta avautuu laaja näköala koko tasangolle, ja se on ollut luonteva paikka alueen hallitsemiseen. Agía Triádan minolainen asutus sijaitsee pari kilometriä luoteeseen.
Palatsi on toiseksi suurin minolainen palatsi Knossoksen palatsin jälkeen. Palatsissa on ollut ainakin kaksi kerrosta. Se on rakennettu minolaisille palatseille tyypillisesti pohjois-eteläsuunnassa olevan kivetyn keskuspihan ympärille. Keskuspihan pohjoispuolella ovat hallitsijoiden asuintilat (kuninkaan megaron ja kuningattaren huoneisto), joissa on suuri keskushuone sekä suuret polythyron-seinät eli oviseinät. Samassa palatsin osassa on myös pylväiden reunustama peristyylipiha sekä niin kutsuttu pohjoispiha.
Keskuspihan länsipuolella olevassa siivessä on suuri portaikko, joka johti palatsin pääsisäänkäynnin pylväikköön (propylaia); sekä erilaisia varasto-, kultti- ja asuintiloja. Kulttitiloja on kolmenlaisia: Yhdessä tyypissä huone oli reunustettu korokkeilla, joilla oli mahdollisesti kulttikuvia. Toisessa tyypissä kulttihuoneissa oli allas rituaalisia puhdistautumisia varten. Yhdessä kulttihuoneessa on ollut jonkinlaisia pyhiä pilareita. Keskuspihan itäpuolella olevassa siivessä on niin kutsuttu prinssin megaron sekä asuin- ja työpajatiloja.
Palatsin länsipuolella on toinen suuri piha, niin kutsuttu länsipiha, ja sen pohjoissivulla suuri teatteriportaikko. Sen askelmilta (samoin kuin länsiportaikon askelmilta) yleisö on voinut seurata pihalle sijoittuneita erilaisia uskonnollisia ja muita seremonioita. Länsipihan halkaisee poikittaissuunnassa kapea, hieman kohotettu juhlakulkueiden tie. Länsipihan pohjoispuolella oli ylemmällä tasolla sijainnut kolmas suuri piha, yläpiha eli luoteispiha. Palatsin itäpuolella oli itäpiha.
Palatsin säilyneet osat ovat pääosin peräisin uudelta palatsikaudelta vuosilta 1700–1450 eaa., mutta uusi palatsi on pitänyt sisällään lukuisia vanhasta palatsista säilyneitä osia ja rakennelmia. Alueen lounaisosassa on Rhealle omistettu temppeli, joka rakennettiin 700-luvulla eaa.
Palatsin loisteliaat maljakot ovat merkittäviä arkeologisia löytöjä. Palatsista on löydetty myös kuuluisa Faistoksen kiekko, jossa on molemmilla puolilla spiraalimaisesti tuntematonta kirjoitusta. Muinaisjäännökset osoittavat sekä suurta varallisuutta että hienostunutta elämää ainakin ylempien kansankerrosten parissa.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Faistoksen palatsin perustaja oli itse Knossoksen kuningas Minos ja sen ensimmäinen kuningas oli Minoksen veli Rhadamanthys.
Kirjallisuutta

Levi, Doro: Festòs e la civiltà minoica.  (6 osaa)  Rome:  Edizioni dell'Ateneo, 1976–1981.
Pernier, Luigi & Banti, Luisa: Il palazzo minoico di Festòs.  (2 osaa)  Rome:  Libreria dello Stato, 1935–1951.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faistos Wikimedia Commonsissa
Faistoksen palatsin raunioiden läntinen sisäänkäynti, länsiportaikko.
Faistoksen palatsin raunioita.
Faistoksen kiekko, Iraklionin arkeologinen museo.
Fender Mustang

| Fender Mustang |
| --- | --- |

Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1964 – 1982; 1990 -
Rakenne
Kaulan kiinnitys:  Pulttikiinnitys
Materiaalit
Runko:  Poppeli, lehmus, leppä ja saarni
Kaula:  Vaahtera
Otelauta:  Ruusupuu
Tekniikka
Talla:  Dynaaminen tremolotalla
Mikrofonit:  Kaksi yksikelaista
Värit
Värivaihtoehdot:  Monia vaihtoehtoja (esimerkiksi Vintage White ja Dakota Red)
Fender Mustang on Fenderin vuodesta 1964 alkaen valmistama sähkökitara. Mustang on valmistettu Fenderin aikaisemmin julkaistujen Musicmasterin ja Duo-Sonicin pohjalta. Kitaraa valmistettiin vuoteen 1982 saakka ja uudelleenjulkaistiin vuonna 1990.
Fender Mustang Bass

| Fender Mustang Bass |
| --- | --- |
 Vuoden 1971 Mustang Bass
Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1964 -
Rakenne
Rungon tyyppi:  kokopuu
Kaulan kiinnitys:  pulttikiinnitys
Nauhat:  19
Materiaalit
Runko:  leppä
Kaula:  vaahtera
Otelauta:  ruusupuu
Tekniikka
Talla:  Strings-Thru-Body -talla
Mikrofonit:  yksi jaettu yksikelainen Special Design Mustang Bass-mikrofoni
Värit
Värivaihtoehdot:  Fiesta Red ja Vintage White, ennen valmistettu muita
Fender Mustang Bass on vuodesta 1964 alkaen Fender Mustangista valmistettu bassoversio. Mustang Bass oli viimeinen Leo Fenderin Fenderille suunnittelema bassokitara ennen hänen lähtöään yhtiöstä vuonna 1970.
Fender Mustang on lyhytskaalainen basso, jonka mensuuri on 30 tuumaa. Ruusupuisessa otelaudassa on 19 nauhaa.
Mustangia ovat käyttäneet monet muusikot, kuten The Ramonesin Dee Dee Ramone ja The Rolling Stonesin Bill Wyman.
Evankeliumit

Papyrus P52, joka sisältää pienen katkelman Johanneksen evankeliumista.
Evankeliumit (m.kreik. εὐαγγέλιον, euangelion, suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) ovat Jeesuksen opetuksista, teoista, kuolemasta ja tyhjän haudan löytymisestä kertovia kirjoja. Evankeliumikirjat koottiin jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta. Myös silminnäkijöiden todistuksilla oli merkityksensä prosessissa.
Evankeliumeja kirjoitettiin alkukristillisinä aikoina useita. Osassa kerrottiin Jeesuksen elämäkerta ja opetukset, ja kuinka hän täytti Vanhassa testamentissa esitetyt profetiat. Osa oli lähinnä vain kokoelma Jeesuksen opetuksia ja hänen esittämiään vertauksia.
Uuteen testamenttiin on otettu vanhimmat ja historiallisina dokumentteina merkittävimmät evankeliumit. Yleisesti ne arvioidaan kirjoitetun 60-luvun ja toisen vuosisadan alun välisenä aikana. Varhaisimmat Uuden testamentin ulkopuoliset evankeliumit arvioidaan yleisesti kirjoitetun toisen vuosisadan puolivälissä. Vanhimpien evankeliumeista löydettyjen katkelmien, kuten Johanneksen evankeliumin katkelman Papyrus 52:n arvioidaan olevan peräisin toiselta vuosisadalta.
Etymologia

Markus aloittaa kirjansa sanalla evankeliumi, ilosanoma, tarkoittaen sillä Jeesuksesta julistamista, ei Jeesuksesta kertovia kirjoja. Myös Paavali kirjoitti tehtäväkseen julistaa evankeliumia, ilosanomaa, Jeesuksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta. Vasta toisella ja kolmannella vuosisadalla Jeesuksesta kertovat kirjat vakiintuivat evankeliumeiksi.
Varmuudella sana evankeliumi on esiintynyt Justinus Marttyyrillä noin vuonna 155, ja mahdollisesti jo niin aikaisin kuin Antiokian piispa Ignatioksella noin vuonna 117.
Evankeliumien synty

Evankeliumit eivät itse nimeä kirjoittajiaan. Evankeliumeissa ei mainita myöskään kirjoittamisajankohtaa, eikä siitä ole olemassa mitään muutakaan varmaa tietoa. Tiedot kirjoittajista ovat peräisin toiselta vuosisadalta..
Evankeliumien synty > Kristillisen perinteen näkemys

Varhaiskristillisen kirkon näkemys evankeliumien synnystä käy ilmi ensimmäisten vuosisatojen kirkkoisien kirjoituksista, kuten esimerkiksi Irenaeuksen Harhaoppeja vastaan -teoksesta noin vuodelta 180 jaa. Siinä Irenaeus kertoo Matteuksen kirjoittaneen evankeliuminsa samaan aikaan kun Pietari ja Paavali saarnasivat Roomassa. Markus, Pietarin oppilas ja tulkki, pian tämän jälkeen kirjoitti ylös Pietarin saarnoja. Luukas puolestaan oli Paavalin matkakumppani ja kirjoitti ylös Paavalin saarnoja. Johannes, Jeesuksen opetuslapsi, taas julkaisi myöhemmin oman evankeliuminsa ollessaan Efesoksessa. Tämän perinteisen kristillisen näkemyksen mukaan evankeliumit siis olisivat kirjoitetut alun perin jo ensimmäisellä vuosisadalla apostolien eläessä ja ne perustuisivat suoraan Jeesuksen ja apostoleiden saarnoihin. Evankeliumit ovat myös nimetty ja järjestetty Raamatussa tämän näkemyksen mukaisesti.
Vaikka historioitsijat ja eksegeetikot eivät yleisesti pidä tätä varhaiskirkon näkemystä historiallisesti oikeana, niin toisaalta sen puolesta puhuu se, että toisen vuosisadan kirkkoisillä on hyvinkin saattanut olla läheiset suhteet alkukirkkoon ja perimätietoa evankeliumien alkuperästä. Lisäksi selitys on yhtenevä Uuden testamentin tekstien kanssa, jossa mm. Johanneksen evankeliumissa mainitaan evankeliumin lähteen olevan opetuslapsi, jota Jeesus rakasti. Luukkaan evankeliumin kirjoittaja puolestaan mainitsee kirjoittavansa aikana, jolloin silminnäkijätarinoita on runsaasti saatavilla. Paavali myös mainitsee kirjeissään Luukkaan nimeltä  ja myös Apostolien tekojen ajoittainen me-muotoinen teksti viittaa Luukkaan evankeliumin sekä Apostolien tekojen kirjoittajan olleen tapahtumissa Paavalin mukana.
Evankeliumien synty > Nykytutkijoiden näkemyksiä

Tutkijoiden mukaan evankeliumeja ei ole kirjoitettu historiankirjoitukseksi, vaan niiden nimenomainen tarkoitus on ollut synnyttää ja vahvistaa uskoa Jeesukseen Jumalan poikana ja ihmisten vapahtajana. Evankeliumikirjat on kirjoitettu jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta.
Esimerkiksi Kuulan mukaan varhaisen kirkon usko Jeesuksen ylösnousemukseen muokkasi merkittävästi suullista perimätietoa. Evankeliumien kirjoittajat, evankelistat, muokkasivat perimätietoa ja tulkitsivat niitä edelleen, mikä oli yleinen käytäntö antiikin maailmassa. Kirjoittajat eivät mekaanisesti kopioineet lähdettä vaan kirjoittivat niihin teologisia tulkintoja. Yksittäisten tiedonmurujen jättämät aukot saatettiin sepittää kiinni toisiinsa kirjoittajien omilla kerronnallisilla tarinoilla. Kirjoittajien tarkoituksena ei ollut laatia aukotonta historiallista raporttia vaan kertoa ja julistaa sanomaa.
Evankeliumien synty > Evankeliumien lähteet

Evankeliumien alkuperäisistä lähteistä ja niiden keskinäisistä suhteista on olemassa useita teorioita. Monet eksegeetikot ovat arvioineet vanhimman, Markuksen evankeliumin, kirjoitetun juutalaissodan loppupuolella vuoden 70 jaa. paikkeilla. . Tämän jälkeen Luukas ja Matteus perustivat evankeliuminsa muihin lähteisiin, esimerkiksi kahden lähteen hypoteesin mukaan  Q-lähteeseen ja Markuksen evankeliumiin. Johanneksen evankeliumia pidetään itsenäisenä teoksena, eikä se kuulu synoptisiin evankeliumeihin.
Kanoniset evankeliumit ja niiden symbolit

Kanonisoitujen evankeliumien perusrakenne on sama. Alussa kerrotaan Jeesuksen toiminnan aloittamisesta ja opetuslapsien kutsumisesta. Tämän jälkeen käydään läpi Jeesuksen teot ja opetukset. Tätä seuraa kertomus Jeesuksen viimeisistä päivistä. Lopuksi kerrotaan tyhjästä haudasta. Evankeliumien erot johtuvat eri lähteistä, kirjoittajan tyylistä sekä teologisista painotuksista.
Monista antiikin aikana kirjoitetuista evankeliumeista neljä hyväksyttiin osaksi Raamatun Uutta testamenttia, ehkä jo Ireneuksen aikana noin vuonna 185. Lopullisesti Uuden testamentin kirjojen kaanon hyväksyttiin Karthagon kirkolliskokouksessa vuonna 397.
Kanoniset evankeliumit ovat:
Evankeliumi Matteuksen mukaan
Evankeliumi Markuksen mukaan
Evankeliumi Luukkaan mukaan
Evankeliumi Johanneksen mukaan
Kanonisten evankeliumien symbolit
Matteus: siivekäs ihminen
Markus: siivekäs leijona
Luukas: siivekäs härkä
Johannes: kotka
Muita evankeliumeja

Kanonisten evankeliumien lisäksi kirjoitettiin useita muita evankeliumeja, joita ei kaanonia muodostettaessa hyväksytty osaksi sitä. Ne kuuluvat Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin. Apokryfiset kirjat ovat myöhemmin kirjoitettuja eikä niillä ole nykyisen eksegeettisen tutkimuksen mukaan juurikaan historiallista arvoa Jeesuksen elämän kuvaajana.
Jotkut näistä evankeliumeista ovat hyvin samantyylisiä kuin kanoniset evankeliumit, ja niistä tunnetuin, Tuomaan evankeliumi, sisältää lähinnä kokoelman Jeesuksen opetuksia, joista osa tunnetaan muutenkin. Osa puolestaan on sävyltään gnostilaisia, ja sisältävät hyvin erilaisen, myöhemmin harhaopiksi tuomitun kuvan Jeesuksesta ja hänen opetuksistaan. Osa apokryfisistä evankeliumeista on puolestaan kirjoitettu niin kauan Jeesuksen ja hänet tunteneiden ihmisten elämän jälkeen, että ne sisältävät liian ilmiselviä legendoja ja liioitteluja, ja siksi jätettiin pois kirkolliskokouksissa.
Apokryfisiä evankeliumeja ovat muun muassa:
Juudaksen evankeliumi
Egyptiläisten evankeliumi
Filippuksen evankeliumi
Marian evankeliumi
Nikodemuksen evankeliumi
Pietarin evankeliumi
Tuomaan evankeliumi
Muita evankeliumeja > Lapsuusevankeliumit

Kanonisten evankeliumien antamat vähäiset tiedot Jeesuksen lapsuudesta johtivat varhaiskristittyjen keskuudessa uteliaisuuteen koskien Jeesuksen varhaisia vuosia. Tämä synnytti laajan ns. lapsuusevankeliumien tyylilajin, joita kirjoitettiin toiselta vuosisadalta alkaen. Niitä ei ole koskaan hyväksytty Raamatun kirjojen kaanoniin, mutta niiden lukumäärä kertoo niiden suosiosta:
Arabialainen lapsuusevankeliumi
Jaakobin protoevankeliumi (Protevangelium Iakobi)
Kertomus rakentaja Joosefista
Pseudo-Matteuksen evankeliumi (Pseudo-Matthaei Evangelium)
Tuomaan lapsuusevankeliumi (Evangelium Thomae)
Muita evankeliumeja > Kilpailevat versiot kanonisista evankeliumeista

Varhaiskristillisnä aikoina oli liikkeellä useita vaihtoehtoisia versioita muista evankeliumeista. Ne esittivät usein olevansa alkuperäinen versio tai oikeellisempi versio, jossa muiden lisäykset ja poisjätöt on korjattu. Evankeliumien yksityiskohdista on säilynyt tietoja ainoastaan harhaoppien vastustajien kirjoituksissa, jotka tuomitsivat kaikki nämä versiot. Näin ei voida olla varmoja, kuinka erilaisia evankeliumit olivat. Näihin kirjoituksiin kuuluvat:
Apelleen evankeliumi (Apelles)
Bardesaneen evankeliumi (Bardesanes)
Basileideen evankeliumi (Basileides)
Kerinthoksen evankeliumi (Kerinthos)
Manin evankeliumi (Mani)
Markionin evankeliumi (Markion, versio Luukkaan evankeliumista, jota Markion väitti alkuperäisemmäksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laki ja evankeliumi (Arkistoitu – Internet Archive). Luterilaiset tunnustuskirjat, Yksimielisyyden ohje. Opetusta evankeliumikirjojen sisältämän evankeliumin eli ilosanoman oikeasta käsittämisestä ja käytöstä. Suomen evankelisluterilainen kirkko.
Finbible  Suomalaiset Raamatunkäännökset 1933/38, 1776 1642 apokryfikirjoineen ja Se Wsi Testamentti 1548 ja Vanha Testamentti 1552 (niiltä osin kuin käännös on tehty).
Theologica collectanea Kokoelma antiikin kristittyjen mainintoja evankeliumien synnystä (suomennokset ja alkutekstit).
Saarela, Janne. 2021. ”Juuri oikea pyhien kirjojen kokoelma.” Teoksessa Raamattu: Jumalan pyhä Sana. Toim. Heikki Salmela. Keuruu: Aikamedia. (Sivut 99-128.)
Fellinin raitiotie

| Fellinin raitiotie |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka Pakkanen
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2004
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Fellinin raitiotie on Jukka Pakkasen vuonna 2004 ilmestynyt romaani. Teoksen julkaisi Like.
Aiheesta muualla

Jan Blomstedt: Fantasian kiskoilla. Helsingin sanomat 21.11.2004.
Kimmo Rantanen: Raitiovaunujen huumaa. Turun sanomat 17.12.2004.
Veli-Matti Huhta: Nostalgia matkustaa raitiovanulla. Kiiltomato.net 15.2.2005.
Fejes

Fejes Lemezmotor- és Gépgyár Rt. oli unkarilainen vuosina 1923–1928 toiminut autonvalmistaja, joka valmisti Fejes-merkkisiä autoja. Yrityksen perusti Jenő Fejes.
Fejes-autot suunniteltiin siten että ne kyettäisiin valmistamaan halvalla ilman työvoiman syvää perehdyttämistä. Autojen valmistuksessa oli viety hitsauksen ja kylmämuovauksen käyttö äärimmäisyyksiin, sillä edes niiden 1 244-kuutioisissa, nelisylinterisissä kansiventtiilimoottoreissa ei ollut valettuja osia. Tämän ansiosta autot olivat 30–35 prosenttia kevyempiä ja noin 20 prosenttia halvempia kuin vastaavat perinteisin menetelmin valmistetut autot. Toisaalta ulkonäöltään autot olivat sangen karkeatekoisen näköisiä. Tällä ei kuitenkaan ollut oleellista merkitystä, sillä autot myytiin enimmäkseen Unkarin postilaitoksen ja asevoimien käyttöön.
Lisenssivalmistus

Jenő Fejes suunnitteli yhdessä brittiläisen Cyril Pullinin kanssa Fejesien valmistusta Isossa-Britanniassa. Vuonna 1928 perustettiin yritys nimeltä Ascot Motor and Manufacturing Co. Ltd. autojen valmistusta varten.
Yrityksen alkupääoma oli 400 000 puntaa. Fejesiin perustuvan Ascotin hinnaksi kaavailtiin 130 puntaa, mikä olisi tehnyt siitä Ison-Britannian toiseksi halvimman pikkuauton. Malli ei kuitenkaan päässyt tuotantoon asti, sillä Britannian halpojen pikkuautojen markkinoita johtanut Austin pelkäsi asemansa puolesta ja onnistui estämään autojen sarjatuotannon käynnistämisen.
The Family That Plays Together

| The Family That Plays Together Spirit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1969
 Formaatti: LP-levy, CD-levy
 Tuottaja(t): Lou Adler
 Tyylilaji: psykedeelinen rock   progressiivinen rock
 Kesto: 37.37
 Levy-yhtiö: Ode Records
Spiritin muut studioalbumit
| Spirit 1968 | The Family That Plays Together 1969 | Clear 1969 |
The Family That Plays Together on yhdysvaltalaisen Spirit-yhtyeen toinen, vuonna 1969 julkaistu studioalbumi. Sen on tuottanut Lou Adler. Albumin julkaisi levy-yhtiö Ode Records.
Kappaleet

I Got a Line on You – 2.39 (säv. Randy California)
It Shall Be – 3.24 (säv. California & Locke)
Poor Richard – 2.31 (säv. Jay Ferguson)
Silky Sam – 4.57 (säv. Jay Ferguson)
The Drunkard – 2.27 (säv. Jay Ferguson)
Darlin’ If – 2.27 (säv. Randy California)
All the Same – 4.41 (säv. California & Cassidy)
Jewish – 3.23 (säv. Randy California)
Dream within a Dream – 3.13 (säv. Jay Ferguson)
She Smiled – 2.30 (säv. Jay Ferguson)
Aren’t You Glad – 5.25 (säv. Jay Ferguson)
Laulujen oikeudenomistaja ja julkaisija on Hollenbeck Music Co. BMI.
Singlet

Albumilta on vuonna 1969 julkaistu single "I Got a Line on You", joka nousi Top 30 -listalle, mutta se ei juurikaan lisännyt albumimyyntiä.
Tuotantotiedot

Tuottaja: Lou Adler
Äänittäjät: Eric Wienbang ym.
Taiteellinen johtaja: Tom Wilkes
Valokuvaaja: Guy Webster
Uudelleenjulkaisut

Albumin on julkaissut vuonna 2010 Sony Music Entertainment sarjassa Original Album Classics 5xCD (Epic 88697646982 CD2). Paketissa on viisi Spiritin ensimmäistä albumia. Tässä artikkelissa käsitellyn albumin oheen on lisätty ylimääräiset kappaleet:
Fog – 2:26
So Little to Say – 3:00
Mellow Fellow – 3:49
Now Or Anywhere – 4:23
Space Chile – 6:26
Fellowship of Isis

Fellowship of Isis ('Isiksen seura') on Irlannissa 1976 perustettu uususkonnollinen järjestö. Sen perustivat Clogenalin linnassa kirjailija Olivia Robertson (1917–2013), hänen veljensä Lawrence ja kälynsä Pamela Durdin-Robertson. Fellowship of Isis on pyhitetty Jumalattarelle hänen monissa ilmenemismuodoissaan.
Liikkeen perustaja Olivia Robertson oli ollut aiemmin psyykikko ja spiritualisti. Hän kertoo nähneensä näyn egyptiläisestä Isis-jumalattaresta ja myöhemmin irlantilaisesta Dana-jumalattaresta, ja vakuuttuneensa näkyjen myötä siitä, että Jumala on naispuolinen. Robertsonille juuri Isis alkoi edustaa naispuolista jumaluutta meneillään olevassa ajanjaksojen vaihteessa. Hänen veljensä tuli liikkeeseen mukaan, ja järjestö alkoi toimia Huntington Castlessa ja kasvoi pikku hiljaa.
Fellowship of Isis on demokraattinen liike, se ei kerää rahaa, eikä se erottele kulttuurin, rodun tai uskonnon perusteella. Järjestö sitoutuu manifestissaan kunnioittamaan kaikkia Jumalattaren uskontoja noudattamalla rakkauden, kauneuden ja totuuden kolmea "jumalallista periaatetta". Se julistaa pyrkivänsä lisäämään ystävällisyyttä, onnea, psyykkisiä lahjoja ja myötätuntoa kaikkea elollista kohtaan. Liikkeen jäsenet toteuttavat veljeskunnan periaatteita ja luovat henkilökohtaisen suhteen jumalaan noudattamalla liikkeen liturgisia käytäntöjä, joita ovat rituaalit, rukoukset ja meditointi. Liturgioiden perusta on nykypakanuudessa, Jumalatar-kultissa ja esikristillisissä uskonnoissa. Jäsenet toimivat yksin tai ryhmissä.
Liikkeessä oli vuonna 2012 noin 20 000–30 000 jäsentä noin 90 maassa.
Aiheesta muualla

Fellowship of Isis Homepage