stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käymälät Japanissa
Japanille spesifiset lisävarusteet > WC-tohvelit

Japanilaisessa kulttuurissa yritetään erottaa alueet "puhtaisiin" ja "epäpuhtaisiin", ja vähentää kontaktit näiden alueiden välillä minimiin. Esimerkiksi talon sisäpuolista aluetta pidetään puhtaana, ulkopuolta taas epäpuhtaana. Jotta alueet pidettäisiin erillään, kengät riisutaan ennen astumista sisälle taloon, jotta "epäpuhtaat" kengät eivät kosketa sisätilojen "puhdasta" aluetta. Historiallisesti käymälät sijaitsivat talojen ulkopuolella, ja kengät laitettiin jalkaan WC-käyntiä varten. Nykyisin WC:t ovat lähes aina sisällä kodeissa ja hygieniataso on parantunut huomattavasti, mutta käymälää pidetään yhä epäpuhtaana alueena, vaikka muissa paikoissa onkin paljon todennäköisemmin enemmän bakteereja. Jotta kontakti epäpuhtaan käymälän lattian ja talon muun, puhtaan lattian välillä saataisiin mahdollisimman pieneksi, monissa yksityiskodeissa ja myös julkisissa käymälöissä käytetään WC-tohveleita (jap. トイレスリッパ, toilet slipper), jotka on asetettu WC:n oven eteen käytettäväksi WC:n sisäpuolella ja jotka kuuluu myös riisua heti WC:stä poistumisen jälkeen. Ne toimivat myös osoituksena siitä, onko WC varattu vai ei. Ne voivat olla vain pari kumitossuja, koristeltuja tohveleita, joissa on esimerkiksi animehahmojen kuvia pienille lapsille tai jopa eläinten karvasta valmistettuja tohveleita varakkaammille. Ulkomaalaisten yleinen faux pas on unohtaa ottaa tohvelit pois jalasta WC-käynnin jälkeen ja käyttää tohveleita muualla rakennuksessa, sekoittaen puhtaan ja epäpuhtaan alueen.
Julkiset käymälät

Julkisia käymälöitä on runsaasti ympäri Japania, esimerkiksi tavarataloissa, supermarketeissa, kirja- ja levykaupoissa, puistoissa, ruokakaupoissa ja kaikilla rautatieasemilla syrjäisimpiä lukuun ottamatta. Joissain vanhoissa julkisissa käymälöissä ei ole ovia, joten niissä pisuaareja käyttävät miehet ovat ohikulkijoiden nähtävillä. Ei kuitenkaan ole harvinaista nähdä japanilaisten miesten virtsaavan julkisesti, humaltuneena tai ei.
Monissa julkisissa käymälöissä on nykyään sekä länsimaalaistyylinen että japanilaistyylinen WC, monissa taas vain jommankumman tyyppinen WC. Esimerkiksi monilla rautatieasemilla Tokion alueella ja kouluissa ympäri Japania on vain kyykkykäymälöitä. Lisäksi junissa, puistoissa, temppeleissä, perinteisissä ravintoloissa ja vanhoissa rakennuksissa on tyypillisesti vain japanilaistyylisiä käymälöitä. Länsimaiseen käymälään osoitetaan yleensä kanjeilla 洋式 (yōshiki), englannin kielen sanoilla "Western-style", käymälätyypin symbolilla tai näiden kolmen millä tahansa yhdistelmällä. Invalideille tarkoitetut käymälät ovat aina länsimaalaistyylisiä.lähde?
WC-paperia on saatavilla yleensä mutta ei aina, joten monet japanilaiset kantavat mukanaan pieniä nenäliinapakkauksia käytettäväksi WC-paperina. Tämäntyyppisiä pakkauksia annetaan rutiininomaisesti jalankulkijoille mainoksina. Kolikkokäyttöisiä WC-paperiautomaatteja on joskus asennettu käymälöiden ulkopuolelle viimeiseksi keinoksi epätoivoisille tai huonosti valmistautuneille.lähde?
Monissa julkisissa käymälöissä ei ole saippuaa käsien pesuun tai pyyhkettä käsien kuivaamiseen. Monet kantavatkin tältä varalta mukanaan nenäliinaa ja jotkut jopa saippuaa. Joissain käymälöissä on voimakkaat kuivauskoneet, jotta paperipyyhkeistä kertyvän jätteen määrää saataisiin vähennettyä. Käsienkuivauskoneet ja hanat on usein varustettu liikkeentunnistimilla vaivan säästämiseksi. Jotkut eivät yksinkertaisesti pese käsiään, mitä kuitenkin pidetään Japanissa yhtä pahana kömmähdyksenä kuin muissakin kulttuureissa. Puhtausasteikon häntäpäähän asettuvat rautatieasemien ja puistojen julkiset käymälät.lähde?
Kulttuuri

Japanin kulttuurissa puhtautta pidetään tärkeänä, ja esimerkiksi joitakin japanin kielen "puhdasta" tarkoittavia sanoja voidaan käyttää kuvaamaan myös kauneutta. Sana kirei (jap. きれい) voidaan kääntää sanoin "kaunis" tai "puhdas", "siisti".  Maassa on suuret markkinat deodoranteille ja ilmanraikastimille, jotka tuovat käymälään raikkaan tuoksun. Eräs yhtiö on jopa kehittänyt ruoan kanssa otettavan pillerin, jonka väitetään tekevän suoliston tuotokset hajuttomiksi.
Usein tiiviissä japanilaisten kaupunkien elinolosuhteissa ja perinteisten japanilaisten rakennusten lukottomissa huoneissa käymälä saattaa olla yksi harvoista yksityisyyden sallivista huoneista. Joissain käymälöissä on kirjahylly, joihinkin mennään sanomalehden kanssa. Käymälät on aina erotettu kylpyhuoneesta kun mahdollista. Tämä johtuu puhtaan ja epäpuhtaan määrittelevästä etiikasta. Erottelu on myyntietu vuokrattavissa asunnoissa.
Sekä perinteiset kyykkykäymälät että uudet high-tech-käymälät voivat aiheuttaa hämmennystä ulkomaalaisessa, joka ei ole tottunut niihin. Käymälää käyttävistä ulkomaalaisista, jotka painelevat summanmutikassa ohjauspaneelin nappeja uteliaisuudesta tai etsiessään huuhtelua ja yhtäkkiä saavat kauhistuksekseen suihkun sukuelimiinsä tai peräaukkoonsa, on tehty humoristisia raportteja. Vesisuihkun jatkuessa muutamia sekunteja henkilön hypättyä ylös henkilö itse tai kylpyhuone on kastunut. Monissa japanilaisissa käymälöissä onkin lyhyt käyttöopas englannin kielellä ohjauspaneelin lähellä, tai paneelin napeissa on englanninkielinen teksti kulttuurišokin lievittämiseksi.lähde?
Ympäristö

Nykyaikaisten washlet-istuinten ympäristövaikutukset eroavat tavallisten vesiklosettien vaikutuksista. Modernit WC:t käyttävät vähemmän vettä kuin vanhat, ja itsepuhdistavat vaihtoehdot vähentävät myös puhdistusaineen käyttöä. Jotkut WC:t jopa muuttavat käytetyn veden määrää riippuen siitä, pidetäänkö istuinrengasta ylhäällä (miehen virtsatessa) vai ei. Ne kuluttavat myös vähemmän WC-paperia. Toisaalta tämäntyyppiset WC:t kuluttavat myös sähköä: niiden arvioidaan vievän noin viisi prosenttia keskimääräisen japanilaisen kodin sähkönkulutuksesta. Maaseutualueille on suunniteltu myös WC:itä, jotka kuluttavat vettä hyvin vähän tai ei lainkaan. Niitä pidetään myös hätäkäymälöinä maanjäristysten sattuessa.
Talous

Toto on maailman suurin WC:iden, mukaan lukien washlet-istuinten, tuottaja. Washletteja ja muita WC-tuotteita valmistavat myös Inax, NAIS ja Panasonic. Maailmanlaajuinen korkeateknologisten WC:iden markkina oli noin 800 miljoonan dollarin suuruinen vuonna 1997. Suurimmalla valmistajalla Totolla on 65 prosentin markkinaosuus, ja toiseksi suurin on Inax 25 prosentin osuudellaan. Washlet-istuinten päämarkkina on edelleen Japani, ja Toto on ilmoittanut myynnin ulkomailla muodostavan vain viisi prosenttia kokonaistuotosta. Tärkein ulkomainen markkina on Kiina, jossa Toto myy yli miljoona washlet-istuinta vuodessa. Yhdysvalloissa myynti on pientä, vaikka se kasvoikin 600 istuimesta kuukaudessa vuonna 2001 tuhanteen istuimeen kuukaudessa vuonna 2003. Euroopassa Toto myy vain 5 000 istuinta vuodessa. Vaikka suurin osa eurooppalaisista pitäisi japanilaistyyppisiä washlet-istuimia lähinnä kuriositeettina, niiden asennusten määrä on kasvussa. Tämä johtuu pääosin vammaisten tarvitsemista erikoisistuimista. Vamman tyypistä riippuen joillakin voi olla vaikeuksia itsensä puhdistamisessa WC:n käytön jälkeen. Vesisuihkua ja kuivainta käyttävät WC-istuimet sallivat puhdistautumisen ilman erillistä apua.lähde?
Huonoille myyntiluvuille Japanin ulkopuolella on useita syitä. Eräs pääsyy on se, että tottuminen washletin ideaan vie aikaa. Myyntiluvut olivat alhaisia myös Japanissa, kun laite tuotiin markkinoille vuonna 1980, mutta muutaman vuoden jälkeen vuodesta 1985 lähtien myynti alkoi kasvaa huomattavasti. Vuoden 1990 tienoilla kymmenessä prosentissa japanilaisista kodeista oli washlet, ja määrä lisääntyi huomattavasti yli 50 prosenttiin vuonna 2002. Toto odottaa samanlaista parannusta myynnissä ulkomailla seuraavien vuosien aikana. Toinen syy on sähköliitännän puute WC-istuimen lähellä. Lähes kaikissa japanilaisissa käymälöissä on pistorasia istuimen takana, toisin kuin monissa ulkomaisissa WC:issä. Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Irlannissa, Britanniassa ja monissa muissa maissa veden tai paikkojen, joissa henkilö voi kastua, lähelle asennettavat pistorasiat on kielletty terveys- tai turvallisuussyistä. Lisäksi Euroopassa perinteinen länsimainen bidee toimii washletin kilpailijana, ja yhdysvaltalaiset eivät taas ole tottuneita minkäänlaiseen bideeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanilaiset käymälät Wikimedia Commonsissa
Tokyo Toilet Map (englanniksi)
ToiletZone (ranskaksi)
Nara-kauden puista ”WC-paperia”. Modernit rullat taustalla ovat kokovertailua varten.
Meiji-kauden varakkaan japanilaisen kyykkyvessa lähellä Nakatsugawaa.
Nykyaikainen japanilainen "reikä lattiassa" ja WC-tossut. Käsinkirjoitettu merkki putken vasemmalla puolella pyytää "kyykistämään hieman lähempänä".
Hana tämän länsimaalaistyyppisen WC:n vesisäiliön päällä sallii käyttäjän säästää vettä pesemällä kätensä seuraavaa huuhtelua varten kertyvällä vedellä. Vesi ei ole tarkoitettu juotavaksi.
Langaton WC:n ohjauspaneeli, jossa on 38 painiketta.
Nykyaikainen japanilainen pisuaari.
Otohime naistenhuoneessa: musta neliö on liikesensori, jolla käynnistetään ja lopetetaan ääni.
Pari WC-tohveleita.
Sähköisesti nouseva WC-istuin vanhuksille
Maronit

Maronimiehiä Surinamessa 1900-luvun alkupuolella.
Maronit (myös maroonit) on Karibianmeren alueen paenneista orjista ja heidän jälkeläisistään käytetty nimitys.
Nimitys perustuu espanjankieliseen termiin cimarrón, joka puolestaan on peräisin tainonkielisestä sanasta. Sitä käytettiin alun perin Hispaniolan saarella vuoristoon karanneesta karjasta, mutta nimitys siirtyi tarkoittamaan espanjalaisilta siirtomaaherroilta karanneita intiaaneja ja myöhemmin paenneita afrikkalaisia orjia. Maronien jälkeläisiä asuu nykyään Jamaikalla, Surinamessa, Ranskan Guayanassa ja Belizessä.
Maronit asettuivat asumaan plantaasien lähistölle ja kaukaisille luoksepääsemättömille seuduille. He säilyttivät afrikkalaisia voodooperinteitä ja loivat uusia synkretistisiä uskontoja. Jamaikalla maroneiksi kutsutaan espanjalaisten brittiläisvalloituksen yhteydessä vuonna 1655 vapauttamia ja heihin myöhemmin liittyneitä orjia. Saarella käytiin vuosina 1720–1739 ensimmäinen maronisota, jonka tuloksena entiset orjat saivat kaksi itsehallinnollista aluetta Sinisillä vuorilla ja Cockpit Countryssa.
Jamaikan ja Hispaniolan lisäksi maroniryhmiä oli myös Pohjois- ja varsinkin Etelä-Amerikan mannermaalla. Yksi erikoisimmista ryhmistä olivat Floridaan paenneet seminolemaronit 1700- ja 1800-luvulla. Maroniyhteisöjä on nykyään varsinkin Surinamessa ja Ranskan Guayanassa, jossa heitä lasketaan olevan yhteensä 60 000 henkeä. Surinamen maronit pakenivat hollantilaisten plantaasiviljelmiltä 1600- ja 1700-luvuilla ja solmivat rauhansopimuksia entisten isäntiensä ja ranskalaisten kanssa vuosina 1762 ja 1860. Surinamen maroneilla on erityisen rikas afrikkalaisperäinen kulttuuriperintö.
Aikaisemmin eristäytyneinä eläneet maroniyhteisöt ovat talouden ja matkailun vaikutuksesta länsimaalaistuneet. Yhdessä laajempien intiaanijärjestöjen kanssa he ovat kehittäneet valistusohjelmia kulttuurinsa ylläpitämiseksi ja tallentamiseksi.
Giánnis Markópoulos

| Giánnis Markópoulos> Γιάννης Μαρκόπουλος |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1939 Iraklion, Kreikka
Kuollut: 10. kesäkuuta 2023 (84 vuotta) Ateena, Kreikka
Muusikko
Aktiivisena:  1959–2023
Levy-yhtiöt:  BBC Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Giánnis Markópoulos (usein Yánnis, kreik. Γιάννης Μαρκόπουλος, 18. maaliskuuta 1939 Iraklion, Kreikka – 10. kesäkuuta 2023 Ateena, Kreikka) oli Kreetan saarella syntynyt kreikkalainen säveltäjä.
Markópoulos alkoi opetella soittamaan klarinettia ja viulua ierápetralaisessa yhtyeessä kahdeksanvuotiaana. Markópoulos asui Ierápetrassa Kreetalla vuoteen 1956 saakka, jolloin lähti pääkaupunki Ateenaan opiskelemaan musiikkia.
Markópouloksen isä oli kotoisin Ierápetrasta ja äiti Sfakiásta. Isä toimi muun muassa Lasíthin, Chanián, Evrytanían ja Prévezan prefektuureissa prefektinä.
Aiheesta muualla

Markópouloksen kotisivut (englanniksi)
Giánnis Markópoulos Last.fm:ssä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Kreikka  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Lahna

| Lahna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Alaheimo::  Leuciscinae
Suku::  Abramis  Cuvier, 1816
Laji::  brama
Kaksiosainen nimi
 Abramis brama  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Lahna Wikispeciesissä   Lahna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lahna (Abramis brama) on särkikalojen heimoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa Abramis ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko

Lahna on muodoltaan litteä ja korkea. Se on väriltään aluksi hopeinen, vanhemmiten kuparinvärinen ja tummanpuhuva. Evät ovat tummanharmaat. Tavallisesti lahna on enintään kilon painoinen, mutta voi kasvaa jopa kuusikiloiseksi. Lahna voi kasvaa 25–50 senttimetrin pituiseksi, mutta suurempiakin on.
Lahnan sukuisia ja sitä muistuttavia pienempiä kaloja ovat sulkava ja pasuri. Lahna voi myös risteytyä muiden särkikalojen kanssa. Yleisin risteytymä on särjen ja lahnan välinen särkilahna.
Levinneisyys

Lahnan levinneisyys sisävesissä kattaa suurimman osan Eurooppaa Adourjoen vesistöstä Petšorajoen vesistöön. Luontaisesti se ei elä Pyreneiden niemimaalta, Adrianmeren valuma-alueella, Italiassa eikä Pohjoismaiden pohjoisosissa, Norjan Bergenin ja Suomen 67 leveyspiirin pohjoispuolelta. Se elää myös Itämeren ja Kaakkois-Euroopan sisämerien rannikoiden murtovesissä.
Lahnaa on istutettu Irlantiin, Espanjaan, Italian koillisosiin, Marmaranmeren valuma-alueelle, Baikaljärveen sekä Ob- ja Jenisein yläjuoksulle.
Suomessa luontainen levinneisyysalue yltää pohjoisessa Oulujoen vesistöön, sen pohjoispuolella kala esiintyy paikoin vesitöihin siirrettynä. Myös muualla Suomessa paikalliset lahnakannat ovat usein siirtoistutusten tuloksia.
Lisääntyminen ja elintavat

Lahna elää järvissä, matalissa merenlahdissa ja hitaasti virtaavissa joissa ja liikkuu parvissa. Lahnat tulevat sukukypsiksi varsin myöhään, 7–11 vuoden ikäisenä. Se kutee jaksoittain pitkin kevättä ja alkukesää, kun vesi on yli 15-asteista. Kutu tapahtuu matalissa vesissä kasvillisuuden seassa, jossa mäti tarttuu vesikasveihin. Yleensä poikaset kuoriutuvat 8–12 päivän kuluttua.
Lahnan ravintoa poikasena on eläinplankton, mutta aikuisena se syö nilviäisiä ja toukkia. Kun lahna imee ravintoa pohjamudasta, saattaa näyttää, että se seisoisi päällään. Mikäli ravintoa on vähän, voi lahna joutua syömään eläinplanktonia.
Kalastus ja käyttö

Lahnaa pyydetään kotitarpeiksi useimmiten suurisilmäisillä verkoilla, mutta myös muilla seisovilla pyydyksillä ja mato-ongella. Isokokoista lahnaa arvostetaan ruokakalana varsinkin savustettuna.
Suomessa vapaa-ajankalastajien vuotuinen lahnasaalis on yli 2 000 tonnia (2004). Ammattikalastajien lahnasaalis Suomen merialueella oli puolestaan noin 740 tonnia vuonna 2010. Valtaosa tästä saatiin erilaisilla rysillä.
Luonnonvarakeskuksen tilastoinnin mukaan Suomessa kulutettiin kotimaista lahnaa ainoastaan 90 grammaa henkilöä kohden vuonna 2018.
Euroopan-laajuisesti lahnan vuotuinen tilastoitu kokonaissaalis on ollut noin 50 000 tonnia, josta puolet Venäjän ja viidennes Kazakstanin saalista.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Lahna (Abramis brama)
Abramis brama (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
ITIS: Abramis brama (englanniksi)
Lahnan ravintosisältö
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q144534  Wikispecies: Abramis brama  ADW: Abramis_brama  BioLib: 15608  BOLD: 156676  CoL: 63ZV8  EoL: 46581641  EPPO: ABRABR  Fauna Europaea: 304356  Fauna Europaea (new): 50e579c7-2610-4770-94e3-df1beff4a4d4  FishBase: 268  GBIF: 9809222  iNaturalist: 92984  IRMNG: 11423102  ITIS: 163666  IUCN: 135696  NBN: NHMSYS0000544594  NCBI: 38527  Observation.org: 2122  OBIS: 154281  Open Tree of Life: 103921  Plazi: 4ABD7E19-F2D9-E20A-11D1-887E1C2C14CF  WoRMS: 154281  Laji.fi: MX.53162 
Kuparinhohtoinen varttunut lahna.
Lahden Purjehdusseura

Lahden Purjehdusseura (LPS) on vuonna 1907 perustettu noin 750 jäsenen veneilyseura. Seuraan kuuluu sekä moottori- että purjeveneilijöitä. Lahden Purjehdusseura on Suomen Purjehtijaliitto ry:n (SPL) ja Suomen Veneilyliitto ry:n (SVEL) jäsenseura.
Seuran järjestämiä tapahtumia ja kilpailuja

Lahden Purjehdusseura järjestää Päijännepurjehdusta yhdessä Jyväskylän veneseuran kanssa.
LPS järjestää kesäisin nuorille Purjehdusleirin Naumissa. Leiri on järjestetty vuodesta 1972.
Perinteisiin LPS:n tapahtumiin kuuluvat myös lipunnosto- ja laskujuhlat Myllysaaressa.
Toukokuussa seura järjestää Casseli-race purjehduskilpailun Vesijärvellä. 
LPS:n puuvenetoimikunta on järjestänyt Myllysaaressa vuodesta 2005 Puuveneregattaa elokuun ensimmäisenä viikonloppuna.
Tukikohdat > Myllysaari

N 60°59,72', E 25°36,95'
Vesijärven Myllysaari on LPS:n kotisatama ja seura omistaa saaren sekä sen rakennukset. Seuran jäsenien on mahdollista vuokrata Myllysaaresta itselleen venepaikka.
Myllysaareen on rakennettu 80-luvulla siltayhteys Jalkarannasta. Saareen ajaminen autolla on kielletty. Vain huoltoajo on sallittu.
Tukikohdat > Myllysaari > Historia

Panimomestari Ernst Mattson osti Vähä- eli Myllysaaren Jalkarannan talollisilta vuonna 1905 ja myi sen vuonna 1910 LPS:lle. Saari on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi, koska paviljongin rakennustöiden yhteydessä saaresta löytyi rautakautinen hauta.
Paviljongin rakennustyöt aloitettiin 20.11.1909 ja paviljonki valmistui jo huhtikuussa 1910. Ensimmäinen lipunnostotilaisuus pidettiin 22.5.1910 ja varsinainen vihkiäisjuhla 15.7.1910. Paviljonkirakennus kuuluu kaupungin suojeluluetteloon.
Paviljongin on suunnitellut arkkitehti Uno Alanco. Rakennus edustaa myöhäisjugendia, mutta siinä on vaikutteita myös uusklassismista.
Tukikohdat > Ykskoivu

N 61°19,33', E 25°26,87'

Ykskoivun saaren pohjoislaguuni, joka on vuokra-aluetta ja sijaitsee Kelvene-saaren eteläpuolella. Ykskoivu on jo vuodesta 1930 lähtien LPS:n vuokraama paikka jäseniensä käyttöön, jossa saa vierailla myös muiden järjestäytyneiden seurojen veneilijät. Saari kuuluu Päijänteen Kansallispuistoon.
Tukikohdat > Hökkä

N 61° 31,245', E 25° 16,308'

Hökän saaret Kuhmoisten edustalla on LPS:n oma alue ja vain LPS:n jäsenien käytössä.
Lahden Purjehdusseura hankki Hökän saaret omistukseensa vuonna 1995. Uusi sauna rakennettiin pohjoissaareen vuonna 2005.
Kommodorit 1981–2010

Heikki Vlppunen (1981–1994)
Pasi Heikkilä (1995–2003)
Heikki Rajala (2004–2007)
Pasi Heikkilä (2008–2011)
Pekka Jaakkola (2011- )
Marlborough House

| Marlborough House Marlborough House |
| --- | --- |

Sijainti:  City of Westminster
Koordinaatit:  51°30′18″N 0°08′09″W﻿ / ﻿51.505°N 0.13583333333333°W﻿ / 51.505; -0.13583333333333
Rakennustyyppi:  Suuri asuinrakennus (en)
Käyttö:  Pääkonttori
Tyylisuunta:  Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuri
Suunnittelija:  Christopher Wren
Valmistumisvuosi:  1711
Omistaja:  Kruunu (valtiovalta)
Rakennuttaja:  Sarah Churchill
Käyttäjä:  Kansainyhteisö
 fiMarlborough House 
Marlborough House on kartano Lontoon St James’sin kaupunginosassa Englannissa. Se rakennettiin Marlborough’n herttuattarelle Sarah Churchillille, ja se valmistui 1711. Rakennuksen suunnittelusta vastasi Christopher Wren. Se oli runsaat sata vuotta Marlborough’n herttuoiden ja herttuattarien Lontoon-residenssinä.
Englannin kruunu otti kartanon haltuunsa vuonna 1817. 1820-luvulla kartanon purkamista harkittiin, mutta päätöstä ei tehty. Rakennusta käyttivät kuningasperheen jäsenet, ja sitä laajennettiin James Pennethornen suunnitelmien mukaisesti vuosina 1861–1863. Vuosina 1863–1901 se oli Walesin prinssi Albert Edwardin koti ja oli tuona aikana Lontoon seurapiirielämän keskus.
Edvard VII:n kuoltua vuonna 1910 hänen leskensä, kuningatar Alexandra, muutti Marlborough Houseen. Hänen koiriensa ja lemmikkikaninsa pienet hautakivet ovat edelleen talon puutarhassa.
Vuonna 1936 Marlborough Housesta tuli Yrjö V:n lesken kuningatar Maryn Lontoon-residenssi. Maryn kuoltua 1959 kuningatar Elisabet II lahjoitti kartanon Kansainyhteisön sihteeristölle, jonka käytössä se on edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marlborough House Wikimedia Commonsissa
Lahjakkuus

Lahjakkuus on synnynnäinen kyky tai taito, jota tietyssä kulttuurissa arvostetaan. Lahjakkuuden katsotaan olevan korkean osaamistason yksi tekijä harjoittelun ja aikaisen aloittamisen kanssa.
Merkitys

Lahjakkuutta pidetään nerouden ja luovuuden edellytyksenä. Lahjakkuus on kuitenkin vain potentiaalia, eikä lahjakkaasta ihmisestä välttämättä koskaan kehity luovaa ihmistä tai neroa, joka tunnetaan saavutuksistaan. Lahjakkuuden kehittäminen taidoksi vaatii pitkäaikaista harjoittelua, ja lahjakkaan lapsen taitojen kehitys vaatii usein paljon uhrauksia lapsen vanhemmilta. Moni lahjakas lapsi kuitenkin pyrkii itsekin oma-aloitteisesti kehittämään taitojaan ja opiskelemaan.
Perinnöllisyys

Lahjakkuuden arvellaan perustuvan perinnöllisiin neurologisiin ominaisuuksiin, joskaan näistä ei tiedetä tarkemmin kovin paljoa. Myös Howard Gardnerin moniälykkyysteorian mukaan ihmisen lahjakkuuden eri lajit ovat ehkä osittain perinnöllisiä.
Esiintyminen

On tavallista, että lapsi osoittaa suurta lahjakkuutta vain yhdellä alueella mutta ei muilla. Jotkut lapset osoittavat lahjakkuutta keskenään samankaltaisilla rakenteeltaan symbolisilla alueilla, kuten shakissa, matematiikassa ja musiikissa. Erityisen lahjakkaita lapsia voidaan kutsua lapsineroiksi tai ihmelapsiksi.
Älykkyysosamäärä lahjakkuuden mittarina

Lahjakkuutta kuvataan joskus älykkyysosamäärällä, jota pidetään kaiken älyllisen suorituskyvyn takana olevana metakykynä. Yhdysvalloissa lapsia luokitellaan ”lahjakkaisiin”, kun heidän älykkyysosamääränsä kuuluu korkeimpaan kolmeen tai viiteen prosenttiin. Tällaiset lapset menestyvät seurantatutkimusten mukaan keskimääräistä paremmin elämässään.
Kirjallisuutta

Ahmavaara, Yrjö: Hyvinvointivaltion tabut: Nykykulttuurimme kritiikki.  (2. lisätty painos)  Helsinki: Yliopistopaino, 1998.  ISBN 951-570-420-0
Uusikylä, Kari: Lahjakkuus ja kasvatus.  Hämeenlinna:  Hämeenlinnan opettajankoulutuslaitos, 1992.  ISBN 951-44-3197-9
Uusikylä, Kari: Lahjakkaiden kasvatus.  Porvoo:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19175-2
Viljamaa, Janne. Tue lapsesi lahjakkuutta. WSOY 2013
Aiheesta muualla

Tieteen teemailta: Lahjakkaat lapset
Arvostammeko lahjakkuutta vai yrittämistä?[vanhentunut linkki]
L.A. Woman

| L> A. Woman The Doors |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1970 –  tammikuu 1971, The Doors Workshop, Los Angeles
 Julkaistu: 29. huhtikuuta 1971
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): The Doors & Bruce Botnick
 Tyylilaji: blues rock, blues, psykedeelinen rock
 Kesto: 48.53
 Levy-yhtiö: Elektra Records
Muut kannet
   Vinyyliversion takakansi. Kuvassa näkyvät alkuperäispainoksen pyöristetyt kulmat.
Listasijoitukset
  Yhdysvallat: 9.   Britannia: 28.   Ks. lisää listasijoituksia
The Doorsin muut julkaisut
| Absolutely Live 1970 | L.A. Woman 1971 | Other Voices 1971 |
L.A. Woman on yhdysvaltalaisen The Doors -yhtyeen 29. huhtikuuta 1971 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat singlenä julkaistut ”Riders on the Storm” ja ”Love Her Madly”, sekä ”The WASP (Texas Radio and the Big Beat)”. L.A. Woman on The Doorsin albumeista kaikkein blues-painotteisin.
L.A. Woman jäi The Doorsin viimeiseksi studioalbumiksi, jolla on mukana solisti Jim Morrison. Hän kuoli Pariisissa 3. heinäkuuta 1971.
Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti valitsi L.A. Womanin 500 Greatest Albums of All Time -listallaan sijalle 364.