stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Santa Marta

| Santa Marta |
| --- | --- |

 lippu
 Santa Maria Magnalenan kartalla
 Santa Marta
 Koordinaatit: 11°14′31″N, 74°12′19″W 
Valtio:  Kolumbia
Departementti:  Magdalena
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Santa Marta on kaupunki ja kunta Kolumbian pohjoisosassa Karibianmeren rannalla, lähellä Sierra Nevada de Santa Martan vuoristoa. Santa Marta on myös Magdalenan departementin pääkaupunki. Espanjalainen konkistadori Rodrigo de Bastidas perusti kaupungin vuonna 1525 ja siitä kehkeytyi nopeasti tärkeä satama.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santa Marta Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Santa Marta Wikivoyagessa (englanniksi)
Michel Tournier

| Michel Tournier |
| --- | --- |
 Michel Tournier vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1924 Pariisi, Ranska
Kuollut: 18. tammikuuta 2016 (91 vuotta) Choisel, Ranska
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Perjantai (1967)
Pääteokset:  Keijujen kuningas (1970) Kolmen kuninkaan kumarrus (1980)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Michel Tournier (19. joulukuuta 1924 Pariisi, Ranska – 18. tammikuuta 2016 Choisel, Ranska) oli ranskalainen kirjailija.  Tournier asui viimeisinä vuosinaan Choiselissa, joka sijaitsee Yvelinesin departementissa.
Tausta

Michel Tournier’n vanhemmat olivat kumpikin suorittaneet Sorbonnen yliopistossa germaanisten kielten maisterintutkinnon. Vaikka he eivät työllistyneet saksan kielen opettajantehtäviin, säilyi perheessä saksalaisen kulttuurin harrastus. Michel opiskeli Sveitsissä ja Ranskan katolisissa kouluissa. Hän valitsi pääaineekseen filosofian ja opiskeli sitä Tübingenin yliopistossa vuosina 1946–1949. Aluksi hän työskenteli radiokuuluttajana ja ranskantajana. Vuosina 1956–1968 Tournier toimi erilaisissa tehtävissä Plon-kustantamossa ja käänsi varsinkin saksankielistä kirjallisuutta. Radio Francen toimittajana hän oli vastuussa valokuvauksesta kertovasta La chambre noire -ohjelmasta.
Kirjailijan ura

Tournier’n ensimmäiseen käsikirjoitukseen Keijujen kuningas (1958) vaikutti sekä kodin saksalainen kulttuuritausta että oleskelu Tübingenissä. Se ei kuitenkaan sellaisenaan ilmestynyt, vaan hänen esikoisteoksekseen tuli vuoden 1967 romaani Perjantai, joka sai Ranskan akatemian romaanipalkinnon. Tournier oli tällöin 43-vuotias. Romaani on muunnelma Daniel Defoen Robinson Crusoen tarinasta. Vuonna 1970 Tournier julkaisi toisen teoksensa Keijujen kuningas (Le Roi des aulnes). Kolmen kuninkaan kumarrus (Gaspar, Melchior et Balthazar) ilmestyi vuonna 1980, ja Tournier’n ura oli huipussaan.
Romaanien lisäksi Tournier kirjoitti esseitä, novelleja, proosarunoja, matkakirjan Le Vagabond immobile (1984) ja nuortenkirjoja. Vuonna 1977 ilmestyi Tournier’n kirjallinen omaelämäkerta Le vent paraclet. Hän muokkasi esikoisromaaninsa Perjantain uudelleen lapsille nimellä Robinson ja Perjantai. Kauniisti kuvitetut Tournier’n lastenkirjat syntyivät häneltä vaivattomasti, sillä hänen mielestään myös aikuisille olisi kerrottava tarinoita niin selkeästi että lapsetkin mielellään kuuntelisivat niitä. Hän kävi itse lukemassa tarinoitaan kouluissa ja vammaisten lasten laitoksissa.
Tournier toi romaaneissaan esille paljon myyttejä ja vanhoja taruja, mutta tarkasteli niitä uudesta, tuoreesta näkökulmasta. Myöhemmin hän löysi ranskalaisen filosofin Gaston Bachelardin ajatusmaailman. Tämä oli kiinnostunut muun muassa kuvittelukyvystä ja psykoanalyysista. Tournier’n omaelämäkerta Le vent Paracelet (1977) valottaa hänen persoonallisuuttaan ja suhdetta kirjailijan työhön. Kertomansa mukaan Tournier pyrki kussakin teoksessa esittämään kokonaisnäkemyksen sen perusaiheesta. Niinpä Perjantaissa on esitetty länsimaisen ihmisen ja kulttuurin kehitys, Keijujen kuninkaassa kansallissosialismi, Kolmen kuninkaan kumarrus kristillisyys ja monimerkityksinen romaani Meteorit paljastaa tekijänsä näkemyksen Pyhästä Hengestä.
Tournier’n teosten yhteisiä piirteitä ovat myytit ja tarinat. Tournier katsoi, että myytit ja myyttiset symbolit ovat eräänlaisia perustarinoita, jotka pitää kertoa ihmisille yhä uudestaan, mutta sellaisessa muodossa, että kunkin aikakauden yleisö voi ne omaksua. Tournier piti itseään tarinoiden kertojana. Niiden tulee rikastuttaa lukijan näköpiiriä pyrkimättä moraaliseen opettamiseen. Tournier’n teokset tarkastelevat uskomusten, uskonnollisten tapojen, kirjallisuuden, filosofian, historian ja luonnontieteiden aiheita sekä matkoilla tehtyjä havaintoja. Hänellä oli taoistinen käsitys kaiken kahtalaisuudesta. Se ilmenee hänen teoksissaan kaksosina olemisen tarkasteluna, seksuaalisuuden eri muotojen tarkasteluna sekä ihmisen paikallaan pysymisen (Kain) ja liikkuvuuden (Abel) kahtalaisuutena.
Palkinnot

Tournier sai 1967 Ranskan akatemian suuren kirjallisuuspalkinnon teoksesta Vendredi ou les Limbes du Pacifique (Perjantai eli Tyynen meren kiirastuli). Hän sai Goncourt-kirjallisuuspalkinnon 1970 romaanista Le Roi des aulnes (Keijujen kuningas).
Tournier valittiin 1972 Académie Goncourtin jäseneksi. Hän sai 1993 Goethe-mitalin, ja 1997 hänet promovoitiin Lontoon yliopiston kunniatohtoriksi[lähde? ].
Teokset

Vendredi ou les Limbes du Pacifique (Perjantai, 1967)
Le Roi des aulnes (Keijujen kuningas, 1970)
Vendredi ou la Vie sauvage (Robinson ja Perjantai, 1971)
Les Météores (Meteorit, 1975)
Le Vent Paraclet (1977)
Le Coq de la bruyère (Punainen kääpiö, 1978)
Pierrot ou les secrets de la nuit, 1979 (Pierrot ja yön salaisuudet, 1984)
Gaspard, Melchior et Balthazar (Kolmen kuninkaan kumarrus, 1980)
Le Vol du vampire (1981)
Gilles et Jeanne (1983)
La Goutte d’or (Kultapisara, 1986)
Petites Proses (1986)
Le Medianoche amoureux (Rakastavaisten illallinen: satuja ja novelleja, 1986)
Le Tabor et le Sinai (Taaborinvuori ja Siinainvuori: esseitä nykytaiteesta, 1988)
La Couleuvrine (1994)
Le Miroir des idées (1994)
Célébrations (1999)
Le bonheur en Allemagne? (2004)
Teokset > Suomennetut teokset

Perjantai eli Tyynen meren kiirastuli.  Suomentanut Eila Kostamo. Tammi, 1980.  ISBN 951-30-4728-8.  (Keltainen kirjasto 159)
Punainen kääpiö.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1981.  ISBN 951-1-06273-5.
Robinson ja Perjantai.  Suomentanut Inkeri Tuomikoski. Otava, 1982.  ISBN 951-1-06709-5.
Kolmen kuninkaan kumarrus.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1982.  ISBN 951-1-06889-X.
Keijujen kuningas.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1983.  ISBN 951-1-07447-4.
Pierrot ja yön salaisuudet.  (kuv. Danièle Bour)  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1984.  ISBN 951-1-07957-3.
Meteorit.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1985.  ISBN 951-1-08584-0.
Kultapisara.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1988.  ISBN 951-1-09256-1.
Taaborinvuori ja Siinainvuori: esseitä nykytaiteesta.  Suomentanut Annikki Suni. Taide, 1990.  ISBN 951-891-211-4.
Rakastavaisten illallinen: satuja ja novelleja.  Suomentanut Annikki Suni. Otava, 1990.  ISBN 951-1-11077-2.
Veroniquen käärinliinat.  (kuunnelma, dramatisoinut Annette Arlander ; dramaturgi: Heljä Talvikki Ahonen)  Suomentanut Annikki Suni. Yleisradio,, 1985.
Vaiteliaat rakastavaiset.  (kuunnelma vuodelta 1991)  Suomentanut Annikki Suni, ohjaus Harri Huhtamäki. Yleisradio, tallennepalvelu, 1992.
Fetisisti: yksinäytöksinen yksinäisen miehen puheenvuoro: kuunnelma.  Suomentanut Annikki Suni, dramaturgi: Pekka Ruohoranta. Yleisradio, 1993.
Teokset > Teosten elokuvaversiot

1988: La goutte d’or (teoksesta Kultapisara)
1996: Le Roi des aulnes (teoksesta Keijujen kuningas, ohjaaja Volker Schlöndorff)
1998: Le Nain rouge (teoksesta Punainen kääpiö)
Monty Pythonin lentävä sirkus

| Monty Pythonin lentävä sirkus> Monty Python’s Flying Circus |
| --- | --- |
 Yksityiskohta Agnolo Bronzinon maalauksesta.
Tyyli:  sketsisarja
Luoja(t):  Graham Chapman John Cleese Terry Gilliam Eric Idle Terry Jones Michael Palin
Pääosissa:  Graham Chapman John Cleese Terry Gilliam Eric Idle Terry Jones Michael Palin Carol Cleveland
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC One
Esitetty:  5. lokakuuta 1969 – 5. joulukuuta 1974
Jaksoja:  45
Palkinnot
Voitetut:  Montreux’n Hopeinen ruusu
Aiheesta muualla
IMDb 
Monty Pythonin lentävä sirkus (tunnetaan myös nimillä: Lentävä sirkus, MPFC, Monty Python) on BBC:n komediasarja, jota teki brittiläinen Monty Python -komediaryhmä vuosina 1969–1974. Sarja tunnetaan surrealistisista sketseistään ja Terry Gilliamin animaatioista.
Sarjan käsikirjoittivat ja pääosia myös näyttelivät Graham Chapman, John Cleese, Terry Gilliam, Eric Idle, Terry Jones ja Michael Palin. Cleese jäi sarjasta kolmannen tuotantokauden jälkeen.
Historia

Kaikki sarjan tekijät olivat ennen Lentävää sirkusta tehneet tahoillaan muita sketsisarjoja, kuten At Last the 1948 Show ja Do Not Adjust Your Set. Samanhenkistä huumoria tehnyt koomikkokuusikko lyöttäytyi yhteen tekemään BBC:lle uutta sketsisarjaa ja otti samalla itselleen nimen Monty Python, johon BBC lisäsi ”sirkuksen”. Aluksi heille luvattiin vain 13 jaksoa, mutta sarjaa tehtiin lopulta neljä tuotantokautta ja 45 jaksoa.
Sarjan ensimmäinen jakso nauhoitettiin 7. syyskuuta 1969 ja esitettiin 5. lokakuuta samana vuonna BBC Onella. Sarjan kuuluisa tunnusmusiikki on alku John Philip Sousan säveltämästä Liberty Bell -marssista.
Pythonit hylkäsivät Lentävässä sirkuksessa perinteisen sketsihuumorin: surrealistisen sarjan sketseissä ei usein nähtykään totuttua loppuhuipennusta, ja sketseistä liu’uttiin seuraavaan tai ne loppuivat äkkiarvaamatta. Samanlaista tekniikkaa oli jo käyttänyt aiemmin Spike Milligan, mutta Pythonit veivät sen pidemmälle. Näyteltyjä sketsejä sitoivat toisiinsa usein Terry Gilliamin tajunnanvirranomaiset animaatiot.
Sarja kuvattiin väreissä. Pythonit näyttelivät itse lähes kaikki roolit, mutta mukana oli myös kaksi naisnäyttelijää, Carol Cleveland ja Connie Booth. Cleese ja Chapman erikoistuivat mahtipontisiin auktoriteettihahmoihin, Jones keskiluokkaisiin miehiin ja epämiellyttäviin naishahmoihin, ja Idle televisiojuontajiin, pahaenteisiin hahmoihin sekä naismaisiin naishahmoihin. Myös Gilliam esiintyi sarjassa sivuosissa. Michael Palin oli ryhmästä monipuolisin esittämiensä hahmojen suhteen. Suuri osa sketseistä oli itsenäisiä, mutta mukana oli myös toistuvia teemoja, kuten John Cleesen kuuluttajahahmo.
Pythonit pyrkivät käsikirjoituksissaan aina paisuttelemaan pienimmätkin asiat äärimmäisyyksiin – kuuluisana esimerkkinä 3. jakson ravintolasketsi, jossa tehdään suuri numero likaisesta haarukasta. Muita klassisia Python-sketsejä ovat mm. ”Kuollut papukaija” (Dead Parrot), Lumberjack Song (laulunumero, jossa karski tukkijätkä paljastaa olevansa transvestiitti) sekä Englannin yläluokkaa pilkkaava ”127. Yläluokan idiootti -kilpailu” (127th Upper Class Twit of the Year Show). Sketsistä Spam (2. kauden 12. jakso) juontuu kansainvälinen roskapostin nimitys spam. (Alun perin ”spam” on amerikkalainen sianpotkasäilyke, nötkötti.)
Vuonna 1971 sarja osallistui Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailuun ja sijoittui siinä toiseksi (Hopeinen ruusu).
Sarjan sketsejä nähtiin myöhemmin uudelleennäyteltyinä elokuvissa Monty Pythonin paremmat pilat (1971, tunnetaan myös nimellä Elämä on Pythonia) ja Monty Python Hollywoodissa (1982) sekä saksalaiselle yleisölle suunnatussa kaksiosaisessa televisioelokuvassa Monty Python’s Fliegender Zirkus (1972).
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Luettelo jaksoista > Ensimmäinen kausi

1 Whither Canada? – 5.10.1969
2 Sex and violence – 12.10.1969
3 How to recognize different types of tree from quite a long way away – 19.10.1969
4 Owl-stretching time – 26.10.1969
5 Man’s crisis of identity in the latter half of the twentieth century – 16.11.1969
6 It’s the Arts – 23.11.1969
7 You’re no fun any more – 30.11.1969
8 Full frontal nudity – 7.12.1969
9 The ant, an introduction – 14.12.1969
10 [ei nimeä] – 21.12.1969
11 The Royal Philharmonic Orchestra Goes to the Bathroom – 28.12.1969
12 The Naked Ant – 4.1.1970
13 Intermission – 11.1.1970
Luettelo jaksoista > Toinen kausi

14 ”Face The Press” – 15.9.1970
15 The Spanish Inquisition – 22.9.1970
16 Déjà vu – 29.9.1970
17 The Buzz Aldrin Show – 20.10.1970
18 Live from the Grill-o-mat – 27.10.1970
19 It’s a Living – 3.11.1970
20 The Attila the Hun Show – 10.11.1970
21 Archaeology Today – 17.11.1970
22 How to recognize different parts of the body – 24.11.1970
23 Scott of the Antarctic – 1.12.1970
24 How Not to Be Seen – 8.12.1970
25 Spam – 15.12.1970
26 Royal Episode 13 – 22.12.1970
Luettelo jaksoista > Kolmas kausi

27 Whicker’s World – 19.10.1972
28 Mr. and Mrs. Brian Norris’ Ford Popular – 26.10.1972
29 The Money Programme – 2.11.1972
30 Blood, Devastation, Death, War and Horror – 9.11.1972
31 The All-England Summarize Proust Competition – 16.11.1972
32 The War Against Pornography – 23.11.1972
33 Salad Days – 30.11.1972
34 The cycling tour – 7.12.1972
35 The Nude Organist – 14.12.1972
36 E. Henry Trishaw’s Disease – 21.12.1972
37 Dennis Moore – 4.1.1973
38 A Book at Bedtime – 11.1.1973
39 Grandstand – 18.1.1973
Luettelo jaksoista > Neljäs kausi

40 The Golden Age of Ballooning – 31.10.1974
41 Michael Ellis – 7.11.1974
42 The Light Entertainment War – 14.11.1974
43 Hamlet – 21.11.1974
44 Mr. Neutron – 28.11.1974
45 Party Political Broadcast – 5.12.1974
Esitykset Suomen televisiossa

Suomessa Monty Pythonin lentävää sirkusta esitettiin alun perin vain kaksitoista ensimmäistä jaksoa vuonna 1972. Esitykset lopetti edellä mainittu yläluokkalaissketsi, sillä Yleisradion ohjelmavastaavan mukaan siinä pilkattiin CP-vammaisia.[lähde? ] Pontimena saattoi vaikuttaa TV-kriitikko Jukka Kajavan paheksunta Helsingin Sanomissa 17. lokakuuta 1972:
”Lievästi tusinatuotteelta tuntui Monty Pythonin lentävän sirkuksen viimeisin show, hämmästyttävältä sen pääsketsi, aivovammaisten mestaruuskisa, jonka voittaja kruunattiin vuoden Ö:ksi. – –

 En tiedä, oliko kyseessä englantilainen avainsketsi, paikallinen pila. Täällä katkelma vaikutti joka tapauksessa täysin turhalta. Suhtautuminen näihin asioihin on meillä muutenkin niin estoista, ettei Montyn rakentamaa etäisyyttä todellakaan tarvita.”
Sittemmin vuonna 1992 Suomen TV:ssä esitettiin toinen ja kolmas tuotantokausi (YLE TV2) ja lopulta vuosina 2000–2002 koko sarja (TVTV! – SubTV).
Tietokonepeli

Virgin Interactive julkaisi sarjaan pohjautuvan tietokonepelin Monty Python’s Flying Circus usealle alustalle vuosina 1990–1991. Mikrobitin Niko Nirvi antoi pelin Amiga-versiolle 75 pistettä sadasta.
Yläluokan idioottien kilpailua kuvaava sketsi herätti Suomessa pahennusta 1970-luvulla.
Montaillou

Montaillou on Etelä-Ranskassa Ariègen alueella sijaitseva vuoristokunta, jonka Emmanuel Le Roy Ladurien historiallinen tutkimus Montaillou – ranskalainen kylä 1294–1324 on nostanut kuuluisaksi. Tutkimus kertoo  inkvisition pöytäkirjojen pohjalta elämästä keskiajan Montailloussa. Montaillou joutui 1300-luvun alussa inkvisition huomion kohteeksi kataarilaisuutena tunnetun kerettiläisen liikkeen löydettyä kylästä yhden viimeisistä turvapaikoistaan.
Montailloun sijainti

Montaillou sijaitsee 1 300 metrin korkeudella merenpinnasta Pyreneitten vuoriston pohjoisrinteellä. Alueen ilmasto on korkeudesta johtuen melko viileää. Kesä saattaa olla lyhyempi kuin Suomessa ja talvi on kylmä ja luminen. Historiallisen tutkimuksen kohteena alueen tekee erityisen mielenkiintoiseksi sen sijainti rajaseudulla erilaisten kulttuurien kohtauspaikalla, Pyreneitten vuoristossa. Etelässä sijaitsee pieni Andorra sekä Espanjan Katalonia.
Historia > Montailloun sosiaalinen rakenne keskiajalla

Etelä-Espanja oli 1300-luvun alkaessa arabien hallinnassa. Ranskalaiset olivat pysäyttäneet muslimien etenemisen Pyreneille. Vaikeapääsyiset vuoret antoivat turvapaikan katolisen Ranskan kerettiläisille kataareille. Mountailloun vuoristokylän asukkaat koostuivat pientalollisista, paimenista, kauppiaista, linnanherrasta ja kirkkoherrasta.
Suurin osa asukkaista oli kerettiläisiä. Katolisia sanottiin asuvan vain kahdessa talossa. Paimenet elivät paimentolaisten tavoin. He laidunsivat lammaslaumojaan kesällä Mountailloun ympäristössä ja talvella etelässä Katalonian alangoilla. Joillekin paimenille ammatti oli pakoa harhaoppisuus-syytteistä. He eivät uskaltaneet naida ja jäädä paikoilleen inkvisition pelosta. Kylässä oli kiertävä viinikauppias ja joskus saraseeni muslimi eksyi kylään myymään Afrikasta tuotettua sokeria. Muutoin kylä eli omaa melko eristäytynyttä elämäänsä korkealla vuoristossa.
Laidunvaellusten ja maanpakolaisuuden aikana solmittiin yhteyksiä Espanjan maureihin; islamilaisuuden ja bysanttilaisuuden vaikutukset säteilivät alueelle, joka avautui laajalti kohti Välimerta, sen pohjoisrannikon saaria, laaksoja ja niemiä. Mountailloun vuoristolaisille Pyreneet antoivat vapauden uskoa mihin halusivat. Ranskan puoleisista laaksoista kirkko oli kerettiläisyyden hävittänyt. Ylhäällä vuoristossa harhauskoisuutta ei pidetty vaarana katolisen kirkon mahdille, ja näin vuoristolaiset saattoivat itse valita mihin uskoa. Kerettiläisyys saattoi levitä vapaasti, kunnes Pamiersin hiippakunnan piispa Jacques Fournier päätti tehdä lopun "syntisestä elämästä". Tämä innokas piispa, josta myöhemmin tuli paavi Benedictus XII, käynnisti alueella inkvisition, jonka pöytäkirjoihin perustuu käsityksemme tuon ajan seksuaalikäyttäytymisestä Etelä-Ranskan vuoristolaiskylässä.
Historia > Naisen asema

Naisen asema ei tuossa yhteiskunnassa ollut korkea. Valistuneet kerettiläiset saarnasivat inhimillisempää kohtelua naisille. Mutta alueen talonpoikaiskulttuureille oli ominaista naisviha. Naista pidettiin halpa-arvoisena olentona. Naisen sielun ei uskottu pääsevän taivaaseen, vaan sen oli koettava ensin miehen hahmossa uudelleensyntyminen. Miestä ei pidetty miehen arvoisena ellei hän ollut vaimonsa herra. Nainen oli sorrettu, mutta ei orja. Mointailloun naiset osasivat pitää puolensa. Ehkä siksi, että he eivät aina olleet taloudellisesti riippuvaisia miehestä. Omaisuus ja ammatti saattoivat tehdä naisesta matriarkan, suvun johtajan. Vanhemmat naiset saattoivat kostaa nuorena koetun vääryyden. Varakas leski saattoi kohota huomattavaan asemaan kyläyhteisössä. Kerettiläisleskille saattoi muodostua henkinen, perheen sisäinen auktoriteetti. Miehen oli tyytyminen naisen tahtoon. Kyläyhteisöstä erottui kolme keskiluokkaista vaikutusvaltaista naista. Lesken naimista pidettiin lähes moraalittomana, vaikkei uusi avioliitto ollutkaan epätavallista. Usein lesken oli tyytyminen jalkavaimon asemaan.
Avioliitto saattoi päätyä eroon. Naiset eivät yleensä uskaltaneet ajaa talon herraa pihalle ellei ollut hyvää syytä, kuten miehen impotenssi. Lapsettomuudesta syytettiin kuitenkin useimmiten naista. Naista myös pelättiin: katolisuuteen kääntynyttä naista pidettiin paholaisen riivaamana. Naisen uskottiin hallitsevan magiaa, vaikkei 1500-luvun noitavainoja vielä tunnettu. Roviot olivat kerettiläisiä varten. Miehelle oli helppoa ajaa kapinallinen, riivattu vaimo pois kotoa vaikka äitinsä tukemana. Näin oli käynyt kylän viinikauppiaalle. Tästä tuli yksinhuoltaja, kylänvoudin rakastajatar. Viinikauppiaan tytär päätyi myöhemmin voudin veljen, kyläpapin rakastajattareksi.
Vaikka Mountailloun vuoristolaiset elivät monen kulttuurin vaikutuspiirissä, seksuaalikäyttäytymiseen uskonto vaikutti lopultakin varsin vähän. Sukupuoliasioissa käyttäydyttiin ilmeisesti vanhojen traditioiden mukaan. Toisin kuin katoliset, kyläläiset eivät nähneet syntiä seksissä. Seksuaalielämä oli vapaata ja vailla kaksinaismoraalia.
Montailloun linnan rauniot.
Montailloun kirkko.
Santa Marian yökerhopalo

| Santa Marian yökerhopalo |
| --- | --- |
 Yökerho palon jälkeen
Paikka:  Santa Maria, Rio Grande do Sul, Brasilia  
Kohde:  Boate Kiss-yökerho
Ajankohta:  27. tammikuuta 2013  2:30-3:00  (UTC -2.00)
Iskutyyppi:  tapaturma
Kuolleita:  241
Haavoittuneita:  118
Tekoväline:  ilotulitteet
Santa Marian yökerhopalo tapahtui 27. tammikuuta 2013 Kiss-nimisessä yökerhossa Santa Marian kaupungissa Rio Grande do Sulin osavaltiossa Brasiliassa. Tulipalossa kuoli 241 ihmistä.
Yökerhossa oli palon syttymishetkellä jopa 2 000 ihmistä mutta vain yksi käytössä oleva uloskäynti. Viranomaisten mukaan kuolemat aiheutuivat tukehtumisesta myrkyllisiin kaasuihin ja tallautumisesta. Yli sata loukkaantui.
Palo sai alkunsa yökerhossa esiintyneen yhtyeen esityksessään käyttämistä ilotulitteista. Poliisi pidätti kaksi yökerhon omistajaa ja kaksi yökerhossa esiintyneen yhtyeen jäsentä epäiltynä palosta. Huhtikuussa 2013 heitä vastaan nostettiin syytteet taposta. Kesäkuussa 2015 kaksi palomiestä tuomittiin yökerhon lupa-asioihin liittyvistä epäselvyyksistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santa Marian yökerhopalo Wikimedia Commonsissa
Micachu

| Micachu & The Shapes |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2008–
Tyylilaji:  indie rock
Kotipaikka:  Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mica Levi  Raisa Khan   Marc Pell
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Micachu (oik. Mica Levi) (s. 1987 Surrey) on englantilainen indieartisti ja laulunkirjoittaja. Micachu and The Shapes on rock-trio, jonka muodostavat Mica Levi (laulu/kitara) sekä Raisa Kahn (syntetisaattorit/perkussiot) & Marc Pell (perkussiot). Micachu & The Shapesin musiikki on hankalasti kategorisoitavissa ja sisältää muun muassa Indie rock-, noise- ja elektrovaikutteita.
Diskografia > Albumit

Jewellery, Rough Trade Records, 2009
Never, 2012
Under the Skin, 2014
Good Sad Happy Bad 2015
Remain Calm 2016
Jackie 2016
Monos 2019
Diskografia > 7"

"Lone Ranger" (2008)
"Golden Phone" (2008)
"Lips" (2009)
"Turn Me Well (2009)
Diskografia > Mixtapes

Filthy Friends (Feb 27, 2008)
Kwesachu. with Kwes. (June 5, 2009)
Diskografia > Remixes

"Spit At Stars – Jack Penate"
"Lick Ur – Naked & The Boys"
"British Weather & Camping In England – Man Like Me"
"Radio Ladio – Metronomy"
"True Romance – Golden Silvers"
"Monsters Waltz – The Invisible"
"Basic Space – The xx"
Aiheesta muualla

Accidental Records profile (Arkistoitu – Internet Archive)
Micachu Myspacessa (englanniksi)
Saimaan ammattikorkeakoulu

| Saimaan ammattikorkeakoulu |
| --- | --- |
Rehtori:  Merja Heino
Toimipaikat:  Lappeenranta
Opiskelijamäärä:  3 400
Saimaan ammattikorkeakoulu oli Lappeenrannan Skinnarilassa toimiva ammattikorkeakoulu. Saimaan ammattikorkeakoulu yhdistyi vuoden 2020 alussa Lahden ammattikorkeakoulun kanssa uudeksi LAB-ammattikorkeakouluksi. Vuoteen 2009 asti Saimaan ammattikorkeakoulu toimi nimellä Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulu.
Saimaan ammattikorkeakoulu antoi ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta viidellä alalla eri alalla: tekniikassa, sosiaali- ja terveysalalla, liiketaloudessa, hotelli- ja ravintola-alalla sekä kuvataiteessa. Alat jakaantuivat edelleen 15 koulutusohjelmaan, joista neljä on englanninkielisiä. Ylempään korkeakoulututkintoon johtavia koulutusohjelmia oli kaikilla koulutusaloilla. Opiskelijoita ammattikorkeakoulussa oli noin 3 400 (vuosi 2019) ja henkilökuntaa noin 250. Saimaan ammattikorkeakoulu toimi Skinnarilan kampuksella Lappeenrannassa, aivan LUT-yliopiston vieressä. Aiemmin ammattikorkeakoulu toimi myös Imatralla, jossa sillä oli käytössään Linnalan kampus sekä entinen Paperilaboratorio ja Siitolan kartano navettoineen ja gallerioineen kuvataideopiskelijoiden käytössä. Ammattikorkeakoulu päätti siirtää Imatralla olevat toiminnot Lappeenrantaan keväällä 2018 ja siirto toteutettiin syksyllä 2019.
Saimaan ammattikorkeakoulun omisti LUT-konserni. Saimaan ammattikorkeakoulu, Lappeenrannan teknillinen yliopisto ja Lahden ammattikorkeakoulu yhdistyivät LUT-konserniksi joulukuussa 2017. Yliopisto omisti kansainvälisen mallin mukaan molemmat ammattikorkeakoulut.
AMK:n Skinnarilan kampuksen päärakennus