stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alempi Suolampi

| Alempi Suolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°14′02″N, 24°44′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Alainen-Elämäiseen 
Järvinumero:  35.627.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,5 m  
Rantaviiva:  0,746 km  
Pinta-ala:  2,251 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlempi Suolampi 
Alempi Suolampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Aki Holopainen

Aki Holopainen (s. 1962) on helsinkiläisen yksityiskoulu Munkkiniemen yhteiskoulun neljäs rehtori, joka astui virkaan edellisen rehtori Jorma Rytkösen jäätyä eläkkeelle vuonna 1998.  Holopainen on itsekin käynyt aikanaan Munkkiniemen yhteiskoulua ja päässyt sieltä ylioppilaaksi vuonna 1982 . Aki Holopainen aloitti historian ja yhteiskuntaopin opettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa vuonna 1986 ja toimi siinä tehtävässä rehtoriksi valintaansa saakka. Munkkiniemen yhteiskoulun hallintoa on uudistettu Aki Holopaisen aikana ja iso uudistusprojekti oli vuosina 1999–2000 toteutettu koulurakennuksen uudenaikaistaminen ja laajennus, jonka yhteydessä rakennettiin muun muassa koko seutukuntaa palveleva liikuntahalli.
Holopainen on ollut Yksityiskoulujen Liitto ry:n toiminnanjohtajana vuosina 1996–2005 ja puheenjohtajana vuodesta 2005. Helsingin yksityisoppikoulut ry:n eli HYRY:n hallituksen jäsen Aki Holopainen on ollut vuosina 2000-2003 ja puheenjohtaja vuodesta 2004. Holopainen toimii myös Munkkiniemen säätiön puheenjohtajana. Silloinen tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Holopaiselle kouluneuvoksen arvonimen joulukuussa 2014.
Aki Hintsa: Voittamisen anatomia

| Aki Hintsa: Voittamisen anatomia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Oskari Saari
Kieli:   Suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  4. maaliskuuta 2015
Sivumäärä:  348
ISBN:  9789510408872
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aki Hintsa: Voittamisen anatomia on Oskari Saaren kirjoittama ja WSOY:n kustantama kirja, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2015. Kirja kertoo Aki Hintsan elämästä.
Aizawl

| Aizawl |
| --- | --- |

 Aizawl
 Koordinaatit: 23°43′N, 92°43′E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Mizoram
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  457 km²
Korkeus:  1132 m m
Väkiluku (2001):  229 714
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aizawl (hindiksi आइज़ोल, bengaliksi আইজল) on Mizoramin osavaltion pääkaupunki Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 229 714 asukasta. Aizawl sijaitsee osavaltion pohjoisosassa, juuri Kravun kääntöpiirin pohjoispuolella. Se on Himalajan juurella yli tuhannen metrin korkeudessa.
Kaupungissa toimii Mizoramin yliopisto ja useita alemman tason oppilaitoksia. Se on 
mizo-kansan kulttuurin keskus.
Näkymä kaupunkiin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aizawl Wikimedia Commonsissa
Antti Alha

Professori Antti Alha
Antti Rikhard Alha (7. helmikuuta 1917 Tampere – 13. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen oikeuslääketieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston oikeuskemian apulaisprofessori 1952–1981.
Alhan vanhemmat olivat päätoimittaja Edvard (Eetu) Adiel Alha (ent. Ahlman) ja opettaja Olga Reponen. Alhan puoliso oli vuodesta 1942 lääketieteen tohtori Anna-Liisa Sinivaara, he saivat neljä lasta. Alha tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1936 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna ja sisätautien erikoislääkäri hänestä tuli 1954. Ennen apulaisprofessuuriaan Alha työskenteli paitsi yliopistossa muissa tehtävissä, myös Helsingin yleisessä sairaalassa ja Kivelän sairaalassa sekä valtion oikeuskemian laboratoriossa. Vuonna 1952 Alha nimitettiin apulaisprofessoriksi ja samalla yliopiston oikeuskemian osaston johtajaksi. Hän tutki muun muassa alkoholin käytön vaikutusta ajokykyyn ja kannatti niin sanottua nollapromillelinjaa.
Alha sai professorin arvonimen 1967.
Alha oli jatkosodassa komppanianpäällikkönä.
András Haklits

András Haklits (s. 23. syyskuuta 1977 Szombathely, Unkari) on kroatialainen moukarinheittäjä ja rattikelkkailija. Hän edusti Unkaria heinäkuuhun 1998 saakka. Haklits pitää hallussaan moukarinheiton Kroatian-ennätystä tuloksellaan 80,41 metriä. Hän voitti lajissa muun muassa alle 23-vuotiaiden EM-hopeaa vuonna 1999. Haklits on osallistunut moukarinheitossa olympialaisiin vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012. Hänen paras olympiasijoituksensa on kymmenes tila Pekingin kisoista 2008. Hän on lisäksi ollut seitsemäs Berliinin MM-kisoissa 2009 ja kymmenes Göteborgin EM-kisoissa 2006.
Haklits on kilpailut rattikelkkailussa vuodesta 2009 lähtien. Hän oli mukana maansa 20. sijoittuneessa nelikkojoukkueessa Vancouverin olympialaisissa 2010.
Ali Al-Zinkawi

| Mitalit> Maa:   Kuwait.Miesten yleisurheilu.Aasian kisat  | Mitalit> Maa:   Kuwait.Miesten yleisurheilu.Aasian kisat  | Mitalit> Maa:   Kuwait.Miesten yleisurheilu.Aasian kisat  | Maa:   Kuwait> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Doha 2006 | Moukarinheitto |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Manila 2003 | Moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Incheon 2005 | Moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Amman 2007 | Moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Pune 2013 | Moukarinheitto |  |
Ali Mohamed Gharib Al-Zinkawi (s. 27. helmikuuta 1984 Unkari) on kuwaitilainen yleisurheilija, joka kilpailee moukarinheitossa. Hän edustaa seuratasolla Al-Tadamonia.
Al-Zinkawi voitti vuonna alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2002 ja seuraavana vuonna aikuisten Aasian-mestaruuden. Hän osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Ateenassa 2004, jossa hän oli karsinnan 30.
Al-Zinkawi voitti vuonna 2005 toisen Aasian-mestaruutensa tuloksellaan 71,74 metriä. Hän kuitenkin karsiutui samana vuonna Helsingin MM-kisoissa. Al-Zinkawi sai hopeaa Aasian kisoista 2006 ja pääsi MM-finaaliin seuraavan vuoden kisoissa. Hän oli vuoden 2007 Aasian-mestaruuskilpailuissa ykkönen voitettuaan Tadžikistanin Dilšod Nazarovin vain yhden senttimetrin erolla heitettyään tuloksen 75,71. Al-Zinkawi sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 kahdeksanneksitoista ja jäi karsintaan. Hän karsiutui myös Berliinin MM-kisoissa 2009, Daegun MM-kisoissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa tuloksella 74,70.
Al-Zinkawi heitti vuonna 2009 nykyisen ennätyksensä 79,74 metriä. Kyseinen tulos on myös Kuwaitin ennätys. Alin isä Mohamed oli kuulantyöntäjä ja kolminkertainen Aasian-mestari.
Aiólou

| Aiólou Οδός Αιóλου |
| --- | --- |
 Aiólou-katua Plateía Kotziá -aukion laidalla.
Maa:  Kreikka
Kaupunki:  Ateena
Tieluokka:  katu
Pituus:  1,1 km
Alkupiste:  Pelopída
Päätepiste:  Panepistimíou (1,1 km)
Aiólou (kreik. Οδός Αιóλου, Odós Aiólou, ”Aioloksen katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se on nimetty kreikkalaisen mytologian tuulten jumalan Aioloksen mukaan. Toisaalta nimi viittaa kadun eteläpäässä olevaan Tuulten torniin.
Aiólou-katu kulkee Ateenan ydinkeskustassa suurin piirtein etelä-pohjoissuunnassa. Se saa alkunsa Pelopída-kadulta Roomalaisen agoran pohjoispuolelta ja päättyy Panepistimíou-kadulle Omónoia-aukion itäpuolelle, jonka jälkeen se jatkuu Patisíon (28is Oktovríou) -katuna. Suurin osa Aiólou-kadusta on nykyisin kävelykatua. Kadun pituus on noin 1,1 kilometriä.
Aiólou on nyky-Ateenan vanhimpia katuja. Se linjattiin vuonna 1833 ja päällystettiin soralla vuonna 1860. 1800-luvulla sen varrelle rakennettiin monia uusklassisia rakennuksia. 1900-luvulla kadun varrelle rakennettiin korkeampia, moderneja liikerakennuksia. Sen varrella sijaitsevat muun muassa Kreikan kansallispankin (NBG) päärakennus, Plateía Kotziá -aukio, Pyhän Irenen kirkko ja Panagía Chrysospiliótissan kirkko.
Aióloun uusklassisia taloja.
Panagía Chrysospiliótissan kirkko.
Aiólou-katua yöaikaan, taustalla Tuulten torni ja Akropolis.
Aiólou-katu Akropoliilta nähtynä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aiólou Wikimedia Commonsissa
Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet
| --- | --- |
Moottoritiet:   A1 (PATHE)  A6 (Attikí Odós) 
Valtakadut:   Alexándras  Andréa Syngroú  Athinón  Kifisías  Konstantinoupóleos  Mesogeíon  Vasiléos Konstantínou  Vasilíssis Amalías  Vasilíssis Ólgas  Vasilíssis Sofías  Vouliagménis 
Kadut:   Aiólou  Akadimías  Athinás  Dionysíou Areopagítou  Ermoú  Filellínon  Ierá Odós  Iródou Attikoú  Mitropóleos  Óthonos  Panepistimíou  Patisíon (28is Oktovríou)  Peiraiós (Panagí Tsaldári)  Sólonos  Stadíou  Tripódon  Vasiléos Georgíou A'  Voukourestíou
András Bodnár

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  András Bodnár |  András Bodnár |  András Bodnár |  |
Maa:   Unkari
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
András Bodnár (s. 9. huhtikuuta 1942 Užhorod, Ukraina) on unkarilainen entinen vesipalloilija. Hän kilpaili myös uintilajeissa.
Bodnár sai joukkueineen neljä olympiamitalia vesipallossa. Näihin kuuluu yksi kulta (1964), yksi hopea (1972) ja kaksi pronssia (1960 ja 1968). Bodnár osallistui kesäolympialaisissa myös 1 500 metrin vapaauintiin 1960 ja 400 metrin vapaauintiin 1964.
Almir Kajumov

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Almir Ismailovitš Kajumov
Syntymäaika: 30. joulukuuta 1964
Syntymäpaikka: Moskova,  Neuvostoliitto
Kuolinaika: 7. elokuuta 2013 (48 vuotta)
Kuolinpaikka: Smolensk,  Venäjä
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1987 |  Spartak Moskova | 48 | (0) |
| 1988–1989 |  SKA Rostov-na-Donu | 46 | (0) |
| 1990 |  Rotor Volgograd | 5 | (0) |
| 1992 |  KuPS | 26 | (0) |
| 1993 |  Daewoo Royals | 16 | (0) |
| 1994–1995 |  FK Lada Toljatti | 50 | (1) |
| 1996 |  Dinamo-Gazovik | 17 | (0) |
| 1997–1998 |  FK Neftehimik Nižnekamsk | 38 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Almir Kajumov (30. joulukuuta 1964 Moskova – 7. elokuuta 2013 Smolensk) oli venäläinen jalkapalloerotuomari ja entinen jalkapalloilija.
Hän pelasi muun muassa Moskovan Spartakissa, jossa voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1987. Kaudella 1992 hän edusti Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa.
Pelaajauransa jälkeen Kajumov toimi erotuomarina.  Almir Kajumov kuoli Smolenskin kaupungissa 48-vuotiaana elokuussa 2013.
Otteluiden manipulointiepäilyt

Toimiessaan erotuomarina Vuonna 2009 Kajumovin epäiltiin manipuloineen ZSKA Moskovan ja FK Moskovan välisen ottelun tulosta tšetšeenimafian haluamalla tavalla. Kajumov jätti ottelussa muun muassa tuomitsematta selvän rangaistuspotkun ZSKA:lle. ZSKA:n tappio aiheutti myös espanjalaisvalmentaja Juande Ramosin erottamisen joukkueen päävalmentajan paikalta. Muutamaa viikkoa ottelun jälkeen Kajumov yritti hypätä seitsenkerroksisen moskovalaisen asuinrakennuksen katolta. Poliisi onnistui kuitenkin suostuttelemaan hänet alas ja Kajumov toimitettiin psykiatriseen hoitoon.
Saavutukset

Neuvostoliiton mestaruus: 1987
Neuvostoliiton cupmestaruus: 1982
Alberto Giraldo Jaramillo

Alberto Giraldo Jaramillo vuonna 2010
Alberto Giraldo Jaramillo (7. lokakuuta 1934 Manizales – 21. heinäkuuta 2021) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Luis Concha Córdoba 9. marraskuuta 1958. Hänestä tuli sulpisiaani vuonna 1960.
Giraldo Jaramillo sai 8. elokuuta 1974 nimityksen Popayánin vihkipiispaksi ja Obban titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aníbal Muñoz Duque, jota avustivat Miguel Angel Arce Vivas ja Pedro José Rivera Mejía. Giraldo Jaramillo sai 26. huhtikuuta 1977 nimityksen Chiquinquirán ja 26. heinäkuuta 1983 Cúcutan piispaksi. Hänet nimitettiin 18. joulukuuta 1990 Popayánin ja 13. helmikuuta 1997 Medellínin arkkipiispaksi.
Giraldo Jaramillo jäi eläkkeelle 16. helmikuuta 2010.
Alf-Erik Helsing

Alf-Erik Helsing (s. 1941) on suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka työskenteli Arbetarbladetin päätoimittajana vuosina 1978-2005. Hän on kirjoittanut lukuisia suomenruotsalaisten työväenjärjestöjen historiikkeja.
Teokset

Bondestam, Anna; Helsing, Alf-Erik: Som en stubbe i en stubbåker : Finlands svenska arbetarförbund 1899–1974.  Helsingfors:  Finlands Svenska Arbetarförbund, 1978.  ISBN 951-99156-6-4.
Helsing, Alf-Erik; Lahti, Viveca; Nandelstadh, Mikael von: Sjung ut : sångbok för den finlandssvenska arbetarrörelsen.  Helsingfors:  Arbetarnas Bildningsförbund, 1985.  ISBN 951-70121-0-1.
Berättelser från Billnäs.  Karis:  Billnäs svenska arbetarförening, 1986.  ISBN 951-99761-2-4.
Det började med järnvägen.  Karis:  Karis svenska arbetarförening, 1995.  ISBN 952-90693-1-6.
Arbetare i Bella Lovisa : Bella svenska arbetarförening - Lovisa svenska socialdemokratiska förening 1936–1996.  Lovisa:  Lovisa svenska socialdemokratiska förening, 1996.  ISBN 951-91145-8-0.
En förening och dess röda hus.  Porvoo:  Tolkis arbetarförenings förlag, 1997.  ISBN 952-90936-5-9.
Vägen till vetandets kulle : 90 år socialdemokrati i Ingå.  Ingå:  Ingå socialdemokratiska förenings förlag, 1998.  ISBN 952-91066-2-9.
Bondestam, Anna; Helsing, Alf-Erik: Eldsjälar : personporträtt ur finlandssvensk arbetarrörelse.  Helsingfors:  Schildt, 2000.  ISBN 951-50117-9-5.
Helsing, Alf-Erik; Toivanen, Pekka: I trots och längtan : Jakobstads svenska arbetarförening 100 år.  Jakobstad:  Jakobstads svenska arbetarförening, 2008.  ISBN 978-952-92377-2-2.
För vår förkovran : hundra år socialdemokrati i Ekenäs.  Ekenäs:  Ekenäs socialdemokrater, 2004.  ISBN 952-91790-5-7.
Folkting, partiting, oting?.  Helsingfors:  Folkting, 2005.  ISBN 952-97004-3-1.
Berättelser från Billnäs 2.  (2. täydennetty painos)  Karis:  Billnäs svenska arbetarförening, 2006.  ISBN 952-92088-1-2.
Växtvärken och jämlikheten : 100 år svensk socialdemokrati i Esbo.  Esbo:  Esbo svenska socialdemokrater, 2007.  ISBN 978-952-92276-9-3.
Helsing, Alf-Erik; Westerback, Christer: Arbetare och arbetsliv i Sundom under hundra år.  Vaasa:  Sundom socialdemokrater, 2009.  ISBN 978-952-92564-4-0.
Det började en vacker vårdag : 100 år svensk socialdemokrati i Kyrkslätt.  Kyrkslätt:  Kyrkslätt svenska socialdemokrater, 2011.  ISBN 978-952-92919-1-5.
Med ålderns rätt : målmedvetna pensionärer i 25 år.  Helsingfors:  Pensionstagarnas Centralförbunds svenska distrikt, 2012.
Med djärva tankar : finlandssvensk socialdemokrati 1974–2014.  Helsingfors:  Finlands Svenska Socialdemokrater, 2017.  ISBN 978-952-93865-0-5.
András Hargitay

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   András Hargitay vuonna 1971  |   András Hargitay vuonna 1971  |   András Hargitay vuonna 1971  |  |
Maa:   Unkari
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | München 1972 | 400 m sekauinti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1973 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Cali 1975 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Cali 1975 | 400 m sekauinti |  |
|  Pronssia | Länsi-Berliini 1978 | 400 m sekauinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Wien 1974 | 200 m perhosuinti |  |
|  Kultaa | Wien 1974 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Jönköping 1977 | 200 m sekauinti |  |
|  Pronssia | Wien 1974 | 200 m sekauinti |  |
András Hargitay (s. 7. maaliskuuta 1956 Budapest) on unkarilainen uinnin olympiamitalisti sekä kolminkertainen maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edusti Központi Sportiskola- ja Budapesti Honvéd Sportegyesület -seuroja.
Hargitay sijoittui Barcelonan EM-kilpailuissa 1970 kuudenneksi 400 metrin sekauinnissa ja seitsemänneksi 1 500 metrin vapaauinnissa. Münchenin olympialaisissa 1972 hän saavutti pronssia 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,70 sekä sijoittui viidenneksi 200 metrin sekauinnissa ja kuudenneksi 200 metrin perhosuinnissa. Hän voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden Belgradissa 1973 ajalla 4.31,11 sekä sijoittui neljänneksi 200 metrin sekauinnissa ja kuudenneksi 200 metrin perhosuinnissa.
Hargitay ui 400 metrin sekauinnin Euroopan ennätyksen 4.31,11 Belgradissa 5. syyskuuta 1973. Hän voitti Wienin EM-kilpailuissa 1974 kultaa 400 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 4.28,89 ja 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.03,80 sekä saavutti 200 metrin sekauinnissa pronssia ajalla 2.09,08.. Hän ui 800 metrin vapaauinnin Euroopan ennätyksen 8.31,30 Kecskermetissa joulukuussa 1974.
Hargitay voitti Calin MM-kilpailuissa 1975 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.07,72 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,57. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli 400 metrin sekauinnissa neljäs. Hän voitti 200 metrin sekauinnin Euroopan-mestaruuden Jönköpingissä 1977 ajalla 2,06,82 ja sijoittui 400 metrin sekauinnissa neljänneksi. Saman vuoden Sofian universiadeissa hän voitti kultaa 400 metrin sekauinnissa.
Hargitay saavutti Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978 pronssia 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.27,04. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi.
Amerikanlatvialaiset

Amerikanlatvialaiset ovat Yhdysvalloissa asuvia latvialaisia tai heidän jälkeläisiään. Yhdysvalloissa heitä on arviolta yhteensä 87 564. He puhuvat äidinkielenään englantia ja latviaa.
Kalifornia 11 000
New York 9 937
Illinois 5 772
Florida 5 384
Michigan 4 730
Jotkin historiatiedot viittaavat siihen, että latvialaisia olisi ollut ruotsalaisten ja suomalaisten siirtokunnissa vuonna 1640 Delawaressa ja Pennsylvaniassa. Heitä tuli joka tapauksessa 1600-luvun lopulla Tobagon saarelta Yhdysvaltoihin. Latvialaisia oli paljon myös Kalifornian kultaryntäyksen toiveikkaissa seikkailijoissa. Parin historiikin mukaan yksi ensimmäisiä Yhdysvaltojen sisällissodassa kaatuneita olisi ollut latvialainen Mārtiņš Būčiņš.
Tilastojen mukaan latvialaisia tuli Yhdysvaltoihin 4 309 ennen vuotta 1900, 8 544 vuosina 1901–1910, 2 776 vuosina 1911–1914, 730 vuosina 1915–1919, 3 399 vuosina 1921–1930 ja 519 vuodesta 1930 vuoteen 1936. Ensimmäinen varsinainen latvialaisaalto Yhdysvaltoihin alkoi vuonna 1888, kun joukko nuoria miehiä saapui Bostoniin välttääkseen joutumista Venäjän armeijaan. Nuoria naimattomia miehiä ja naisia asettui myös muihin idän suurkaupunkeihin, kuten New Yorkiin, Philadelphiaan, Clevelandiin ja  Chicagoon sekä länsirannikolle Seattleen, Portlandiin ja San Franciscoon. Vain harvat latvialaiset asettuivat maaseudulle. Tässä aallossa muodostui Pennsylvanian Bucksin piirikuntaan latvialainen baptistiyhteisö, jossa ei suurimmillaankaan ollut kuin satakunta jäsentä.
Vuoden 1905 epäonnistunut Venäjän vallankumous toi Yhdysvaltoihin lisää latvialaisia, mukana monia kapinallisjohtajia. Heistä moni palasi kotimaahansa bolsevikkivallankumouksen 1917 jälkeen. Toisen maailmansodan vuosina latvialaisia pakeni maastaan suurin joukoin Länsi-Eurooppaan mutta myös Yhdysvaltoihin maan hallituksen tukemana, erään arvion mukaan noin 40 000 vuosina 1949–1951.
Neuvostoliiton romahdettua lähes 11 000 latvialaista haki Yhdysvalloista pysyvää asuinpaikkaa vuosina 1991–2009, mutta toisaalta viitisensataa amerikanlatvialaista päätti vuosittain palata vanhaan kotimaahansa.
Tunnettuja amerikanlatvialaisia

Buddy Ebsen, näyttelijä
Leor Dimant, muusikko
Philippe Halsman, valokuvaaja
Alessandro Juliani

| Alessandro Juliani |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1978 (ikä 46)  Montreal, Quebec
Ammatti:  näyttelijä laulaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Alessandro Juliana Aliessandro Juliani Allesandro Juliani
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Felix Gaeta (Taisteluplaneetta Galactica) L (Death Note)
Aiheesta muualla
IMDb 
Alessandro Juliani (s. 3. huhtikuuta 1978 Montreal, Quebec) on kanadalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Taisteluplaneetta Galactica ja Smallville. Hän on tehnyt myös useita äänirooleja animaatioihin ollen muun muassa Gambiitin äänenä X-Men: Evolutionissa ja dubannut englanniksi Death Notessa L:n roolin.
Juliani valmistui Montrealin McGill -korkeakoulusta laulu- ja oopperaesiintyjänä vuonna 1997.
Filmografia > Elokuvat

Apua! Olen kala (2001) (ääni)
Barbie eläinsaaren prinsessana (2007) (ääni)
Kauneuden valta (2008)
Watchmen (2009)
Filmografia > Televisiosarjat

Ihmemies MacGyver (1989)
Kapteeni N (1989–1991) (ääni)
Beast Machines (1999–2000) (ääni)
Seitsemän päivää (1999)
Tähtiportti (2000, 2005)
Dark Angel (2000, 2002)
Taken (2002)
X-Men: Evolution (2002–2003) (ääni)
Taisteluplaneetta Galactica (2004–2009)
Death Note (2006–2007) (ääni)
Smallville (2009)
Alberto Frederico Etges

Alberto Frederico Etgesin patsas
Alberto Frederico Etges (11. heinäkuuta 1910 Santa Cruz do Sul – 8. tammikuuta 1996) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. huhtikuuta 1935 ja nimitettiin Santa Cruz do Sulin hiippakunnan johtoon 1. elokuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfredo Vicente Scherer, jota avustivat Luiz Felipe de Nadal ja Edmundo Luís Kunz.
Etges osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 27. kesäkuuta 1986.
Ali Treki

Ali Treki
Ali Abdussalam Treki (arab. علي عبد السلام التريكي‎, ‘Alī ‘Abd as-Salām at-Taraykī; 10. lokakuuta 1937 – 19. lokakuuta 2015) oli libyalainen diplomaatti Muammar Gaddafin hallinnossa. Treki oli yksi Libyan ylimpiä diplomaatteja 1970-luvulta lähtien jonka ura  päättyi vuoden 2011 Libyan sisällissotaan. Hän oli ulkoministeri vuodesta 1976 vuoteen 1982 ja jälleen vuosina 1984–1986, ja hän oli myöhemmin toistuvasti Libyan Yhdistyneiden kansakuntien pysyvä edustaja. Hän oli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja syyskuusta 2009 alkaen syyskuuhun 2010 mennessä.
Varhainen elämä

Treki syntyi lokakuussa 1937 Misratassa, Abdussalem ja Amna Trekin lapsena. Hänet koulutettiin Garyounisin yliopistossa Bengasissa ja Toulousen yliopistossa Ranskassa.
Vuonna 1969 hän meni naimisiin Aisha Dihoumiin, jonka kanssa hänellä oli neljä lasta - yksi poika ja kolme tytärtä.