stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leena-Maija Rossi
Julkaisut

Märät hevoset, kuv. Ulla Vaajakallio. WSOY, 1973
Huomenta, herra Murmeli, kuv. Károly Reich; suom. teksti: Leena-Maija Rossi. WSOY, 1974
Tamman haaveilupäivä, [kuv. Ulla Vaajakallio]. WSOY, 1977
Porkkana - kokoelma nykytaiteen museon puolesta: Vanhan galleria 21.10.-27.11.1988. Porkkana, 1988
Petr Rehor, [teksti: Leena-Maija Rossi]; [käännös: Roy Goldbladt]; [kuvat: Kari Hyttinen]. 1989
Koko hajanainen kuva: [Suomalaisen taiteen 80-luku], [Marja-Terttu Kivirinta & Leena-Maija Rossi, teksti]. WSOY, 1991
Rossi, Leena-Maija (toim.): Kuva ja vastakuvat: Sukupuolen esittämisen ja katseen politiikkaa.  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-602-5
Tappion tunne = A sense of loss, Magnus Scharmanoff; Teksti: Kari Hotakainen ja Leena-Maija Rossi [... Janne Tuominen, kuvat. Helsingin kaupunki, 1997
Taide vallassa: politiikkakäsityksen muutoksia 1980-luvun suomalaisessa taidekeskustelussa . Taide, 1999
Kuvista toisin sanoin: Feministikatsojan näkökulmia.  (Omakirja)  Helsinki:  Lasipalatsi, 2001.  ISBN 951-9351-95-7
Mari Rantanen: "public / private" / [text: Leena-Maija Rossi]; [photographs: Steven R. Dixon]. 2001
Heterotehdas: Televisiomainonta sukupuolituotantona.  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-880-X
Hankala sukupuoli: feminismi ja identiteetin kumous, Judith Butler; suom. Tuija Pulkkinen & Leena-Maija Rossi. Gaudeamus, 2006
(toim.): Rapista Antigoneen: Kristiina-instituutin WNA220-seminaarin kootut paperit 2006.  Helsinki:  Kristiina-instituutti, 2006.
Rossi, Leena-Maija & Seppä, Anita (toim.): Tarkemmin katsoen: Visuaalisen kulttuurin lukukirja.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-009-1
(toim.): Butcheja, sankareita, sukupuolenylittäjiä: Kristiina-instituutin WNA220-seminaarin kootut paperit 2007.  Helsinki:  Kristiina-instituutti, 2007.  ISBN 978-952-10-4032-0
Luontoa ja luonnotonta = (Un)naturally: miestaidetta uusin silmin, Marja-Terttu Kivirinta & Leena-Maija Rossi; [käännökset = translations: Tomi Snellman]. Like: Kiasma, 2009
Maisemasta paikkaan = From landscape to place, Kari Soinio; [toim. Leena-Maija Rossi; kirj. Steven Dixon et al.; käänn. Mike Garner, Hanna Johansson, Leena-Maija Rossi]. Maahenki, 2009
Saresma, Tuija & Rossi, Leena-Maija & Juvonen, Tuula (toim.): Käsikirja sukupuoleen.  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-247-3
Henrik Avellan

Henrik Avellan (15. toukokuuta 1902 Viipuri – 28. toukokuuta 1991 Tukholma) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija, joka kilpaili kaksissa olympialaisissa. Pariisissa 1924 hän sijoittui viidenneksi ja oli ratsastusosuuden paras. Amsterdamissa 1928 hän sijoittui 15:nneksi.
Avellan asui ulkomailla vuodesta 1944. Hänen julkaisemiaan teoksia ovat muun muassa Kaksiosaisten muistelmien käsikirjoitus (1975) sekä Moorish Cavalcade, collected legends and history from moorish epoch in Spain 711–1492 A.D. in popular form (1978).
Rauha S. Virtanen

Rauha S. Virtanen Helsingin kirja­messuilla 2009.
Rauha Susanna Virtanen (28. kesäkuuta 1931 Alavus – 20. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Henkilöhistoria

Virikkeenä Virtasen kirjailijanuralle toimi L. M. Montgomeryn romaani Pieni runotyttö. Hänen esikoisteoksensa Seljan tytöt ilmestyi vuonna 1955, ja se kasvoi neliosaiseksi sarjaksi, jonka innoittajana oli Louisa M. Alcottin Pikku naisia. Virtasen tuotanto keskittyi pääosin nuortenkirjallisuuteen, ja hän kirjoitti myös näytelmiä ja kuunnelmia.
Virtanen sai lukuisia kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Topelius-palkinnon vuonna 1971, Valtion nuorisokirjallisuuspalkinnon 1971 sekä Suomen kirjailijaliiton Tirlittan-palkinnon 2003.
Vuonna 1968 ilmestyneestä romaanista Ruusunen tehtiin kirjaan perustuva minisarja Yle TV2 -kanavalle, Pieni rakkaustarina, jonka pääosissa nähtiin Elina Aalto ja Antti Reini. Romaani käsittelee alaikäisen tytön ja aikuisen miehen suhdetta.
Virtasen alkukauden tuotannossa on huumoria, jännitystä ja romantiikkaa, mutta myöhemmässä tuotannossa hän otti aiheeksi nuoret, joilla on edessä vaikeita ratkaisuja ja jotka näkevät ympäristönsä sosiaalisen ja poliittisen todellisuuden.
Virtasen tytär Arja Pettersson on teatterinjohtaja.
Teokset > Romaanit

Seljan tytöt.  Porvoo:  WSOY, 1955.
Tapaamme Seljalla: Seljan tyttöjen uusia vaiheita.  Porvoo:  WSOY, 1957.
Kiurut laulavat.  Porvoo:  WSOY, 1959.
Virva Seljan yksityisasia.  Porvoo:  WSOY, 1960.
Tuntematon Selja.  Helsinki:  WSOY, 1964.
Luumupuu kukkii.  Helsinki:  WSOY, 1965.
Tuletko sisarekseni.  Helsinki:  WSOY, 1966.
Ruusunen.  Helsinki:  WSOY, 1968.
Joulukuusivarkaus.  Helsinki:  WSOY, 1970.
Lintu pulpetissa.  Helsinki:  WSOY, 1972.  ISBN 951-0-00680-7
Seljalta maailman ääreen.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25634-X
Seljan Tuli ja Lumi.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35458-2
Teokset > Näytelmät

Avaruusmekko (1966)
Tässä on Hely Ahonen (1974)
Laulukokeet (1976)
Jääkö Pekka luokalle? (1977)
Rööki-Rocky (1978)
Pääsy kielletty (1979)
Kolme mummoa (1982)
Teokset > Kuunnelmat

Avaruusmekko (1966)
Aurinkoprinssi (1971)
Pirjo ja Marjo (1971)
Laulukokeet (1974)
Mysti (1974)
Tommi aina myöhästyy (1974)
Ryöstö (1975)
Äänestääkö äiti eli vaalipäivä Horsmavaaran koululla (1975)
Horsmavaaran Suzi Quatro (1976)
Kirkonkylän kioskilla (1976)
Kokemus nimeltä Ruisrock (1977)
Missä on Mirjamin kukka? (1979)
Loppiaistiski (1982)
Soitetaanko? (1984)
Suvis (kuunnelmasarja, 1987)
Aiheesta muualla

Rauha S. Virtasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tatu Väätäinen

Tatu Väätäinen (ven. Тату Ларсович Вятяйнен, Tatu Larsovitš Väätäinen; 28. helmikuuta 1898 Juankoski – 11. lokakuuta 1938 Petroskoin lähellä) oli suomalainen kommunisti ja neuvostoliitonsuomalainen kirjailija.
Väätäinen liittyi vallankumousliikkeeseen vuonna 1917. Hän kirjoitti 1920-luvulla runoja muun muassa Nuori työläinen ja Liekki -lehtiin. Vuosina 1925, 1926 ja 1929 hän oli pidätettynä osallisuudesta Sosialistisen nuorisoliiton toimintaan. Väätäinen kuului 1920-luvun lopussa myös Suomen kommunistisen nuorisoliiton keskuskomiteaan.
Väätäinen saapui Neuvostoliittoon vuonna 1934 Ruotsin konsulaatin myöntämällä viisumilla. Hän työskenteli Petroskoissa Punainen Karjala -lehden toimituksessa ja Kustannusliike Kirjassa. Väätäisen runoja julkaistiin Neuvostoliiton suomenkielisissä sanoma- ja aikakauslehdissä. Vuonna 1937 hän käänsi suomeksi Aleksandr Puškinin teoksia.
Vuoden 1937 lopussa Väätäinen teki virheen runon "Suuri Stalinilainen laki" kääntämisessä, minkä takia koko "Punainen Karjala" -lehden numero 254 painos tuhottiin ja painettiin uudelleen. Väätäinen pidätettiin 2. kesäkuuta 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta nationalistisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1955.
Teoksia

Runoja. Teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 327–331.
Kovassa kivessä leipä: Runo. Teoksessa Rohkeesti, hehkuvin rinnoin: Suomen luokkasodan veteraanit muistelevat. Petroskoi: Karjala, 1978, s. 258–259.
Seppä; Vainon aikana: Runoja. Teoksessa Käy eespäin: Valikoima suomalaista työväenrunoutta. Helsinki: Tammi, 1978, s. 188–190.
Pirkko Arhippa

Pirkko Arhippa Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2005.
Pirkko Arhippa (oik. Pirkko Syynimaa, o.s. Orkomaa, s. 15. helmikuuta 1935 Rautavaara) on dekkari- ja viihdekirjailija, jonka jännityskirjailijan ura on yksi Suomen pisimmistä. Hän asuu Naantalissa, joka myös tarjoaa miljöön useille hänen teoksilleen.
Henkilöhistoria

Pirkko Syynimaa kirjoitti ylioppilaaksi 1955 ja opiskeli sen jälkeen kaksi vuotta Åbo Akademin kauppakorkeakoulussa. Hän on työskennellyt Huhtamäki-yhtymän sihteerinä, Bang & Co:n ulkomaankirjeenvaihtajana, kielenkääntäjänä, Forssan kaupungin kulttuurisihteerinä, paikallisradion toimittajana Toijalassa ja opettajana Tammelan Liesjärven ala-asteella. Hän on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1966.
Vuonna 1968 hän julkaisi ensimmäisen dekkarinsa Murha on sydämen asia kirjailijanimellä Pirkko Arhippa. Nimi Arhippa tulee Karjalan runonlaulajasta Arhippa Perttusesta (1762–1841). Pirkko Arhippa on Syynimaan nimimerkeistä ylivoimaisesti tunnetuin, mutta hän on kirjoittanut myös muilla salanimillä. Näitä ovat muun muassa Riikka Laukka, Katja Tuomi, Heidi Valli, Marja Helo, Raija Salmi, Anna Saunio ja Marja Orkoma.
Yleistä teoksista

Rikosromaaneissaan Pirkko Arhippa on jatkanut ja uudistanut klassisen dekkarin perinteitä. Valtaosa dekkarien tapahtumista sijoittuu Turun-Naantalin sekä Forssan alueille, jotka kirjailija omakohtaisesti hyvin tuntee. Ensimmäisissä dekkareissa päähenkilönä on komisario Erkki Saarto. Sittemmin rikoksia ovat tutkineet komisariot Sami Mattila ja Varpu Ahava.
”Pikkukaupunki on murhamiljöönä otollinen. Ongelmat ovat paljolti samanlaisia kuin suuremmissakin kaupungeissa, ehkä järjestäytynyttä rikollisuutta lukuun ottamatta. Ja sitten lisäksi tulevat nämä henkilösuhteet: kaikki tuntevat kaikki”, Arhippa sanoo Kouvolan Sanomien haastattelussa 2003.
Arhippa sanoo ymmärtävänsä myös rikollisia, ainakin tiettyyn rajaan saakka: ”Sen olen oppinut ettei elämä ole yksinkertaista, harvoin on asetelmaa, jossa on joku todella paha ja toisaalla taasen joku todella hyvä. Usein elämä sijoittuu siihen keskivaiheille. Vaikkei rikollisuutta hyväksyisikään saattaa ihmisille tulla tilanteita, joissa laillisen raja ylittyy. Siitä seuraa rangaistus, aina ei kuitenkaan tarvittaisi enää lisärangaistusta ymmärtämättömien asenteiden muodossa. Näitä tuntoja haluan kertoa myös kirjoissani”, Pirkko Arhippa toteaa Kirjatyö-lehden haastattelussa 2001.
Dekkarien lisäksi Arhippa on kirjoittanut runsaasti naisviihdettä ja nuortenkirjoja. Eräässä vuonna 2001 tehdyssä haastattelussa Arhippa arvioi kirjoittaneensa siihen mennessä jopa yli sata kirjaa, niistä valtaosa viihdekustantaja Kolmiokirjan julkaisemia pienoisromaaneja. Arhipan dekkarit on kustantanut Weilin+Göös ja vuodesta 1980 lähtien Kustannus-Mäkelä.
Pirkko Arhippa käsittelee teoksissaan myös monia mittavia yhteiskunnallisia kysymyksiä, kuten demokratian toteutumista ja oikeudenmukaisuutta. Hän on käsitellyt myös muun muassa homoseksuaalisuutta, puoluerahoitusta, koulu-uudistusta, työttömyyttä, ympäristöongelmia, kunnallispolitiikkaa ja perheväkivaltaa. Hän tunnustaa selkeästi poliittista väriä: ”Olen sosialidemokraatti. Yhteiskunnalliset asiat ovat kiinnostaneet minua aina. Totta kai se näkyy myös minun kirjallisissa töissäni.” (Kirjatyö-lehti 2001.)
Suomen dekkariseura myönsi ensimmäisen Hornanlinna-kunniakirjan Pirkko Arhipalle 2005. ”Käsittelemällä ajankohtaisia teemoja ja säilyttämällä otteen ihmisten arkitodellisuuteen Pirkko Arhippa on luonut kirjoissaan elävää ajankuvaa suomalaisen yhteiskunnan muutoksista viime vuosikymmeninä. – Sävykkäät henkilöhahmot, joille Arhippa on rakentanut uskottavia, kirjasta toiseen jatkuvia elämäntarinoita, ovat tulleet lukijoille läheisiksi ja tutuiksi. Kuvaamalla terävästi suomalaista arkielämää ja ottamalla sen ilmiöihin kantaa naisten näkökulmasta Pirkko Arhippa on ollut myös kannustava esikuva suomalaisille naisdekkaristeille”, sanotaan palkinnon perusteluissa.
Pirkko Arhipan rikosromaanit

Murha on sydämen asia.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1968.
Komisarion kirjelaatikko.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1968.
Salat on aaltoihin saneltu.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1969.
Kuolleet eivät äänestä.  Helsinki:  Weilin-Göös, 1970.
Jo katkee maalinauha.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1971.
Osta aikaa Naantalista.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1972.
Poikien joukossa tyttöjen joukko tyhjä.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1973.  ISBN 951-35-0995-8
Älä itke äitini.  Sysmä:  Lukutoukka, 1974.  ISBN 951-9265-00-7
Pariton sydän.  Oulu:  Kolmiokirja, 1981.
Kultaverkko.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1982.  ISBN 951-9063-31-5
Peijaistanssit.  Espoo:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-35-2937-1
Puulinnun kuolema.  Karkkila:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-9063-46-3
Hietaneilikka. Ympäristöetsivät ja koiransa Assi ensimmäisessä seikkailussaan huomispäivän Forssassa.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1984.  ISBN 951-9063-78-1
Konna ja rupikonna. Ympäristöetsivät ja koiransa Assi seikkailevat huomispäivän Forssassa.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1985.  ISBN 951-873-028-8
Kuolema kuuntelulla. Paikallinen rikos radiossa.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1986.  ISBN 951-873-084-9
Kuvassa kuolema.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1987.  ISBN 951-873-142-X
Lyhyt kilometri.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1988.  ISBN 951-873-194-2
Arhippa, Pirkko & Syynimaa, Jussi: Pitkä keltainen hammas.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1989.  ISBN 951-873-248-5
Arhippa, Pirkko & Syynimaa, Jussi: Sinisten miesten hyökkäys.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1991.  ISBN 951-873-322-8
Kolme kultaista hattua.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1993.  ISBN 951-873-430-5
Buumimurhat.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1994.  ISBN 951-873-482-8
Kuoleman koordinaatit.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1995.  ISBN 951-873-586-7
Kuolema käy kirjastossa.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1996.  ISBN 951-873-658-8
Katso koiraa syvälle korvaan.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1997.  ISBN 951-873-751-7
Verta veitsen terällä.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1998.  ISBN 951-873-829-7
Tynnyrityttö.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1999.  ISBN 951-873-900-5
Mustat jyvät.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2000.  ISBN 951-882-069-4
Veressä virran vesi.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2001.  ISBN 951-882-186-0
Pimeän piiri.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2002.  ISBN 951-882-284-0
Yön syli armoton.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2003.  ISBN 951-882-369-3
Unet ansaa asettaa.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2004.  ISBN 951-882-440-1
Valkealla varsalla, ruskealla ruunalla.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2005.  ISBN 951-882-545-9
Kyyn punainen maito.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2006.  ISBN 951-882-649-8
Lukinmerkki.  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2007.  ISBN 978-951-882-757-6
Mustat nuotit.  Karkkila:  Mäkelä, 2008.  ISBN 978-951-882-885-6
On ruusu punainen.  Karkkila:  Mäkelä, 2009.  ISBN 978-951-882-900-6
Kipunuora.  Karkkila:  Mäkelä, 2010.  ISBN 978-951-883-138-2
Polku pimeään.  Karkkila:  Mäkelä, 2011.  ISBN 978-951-883-277-8
Aiheesta muualla

Arhippa, Pirkko: Aamu-unisen unelma-ammatti. – Teoksessa Murha pukee naista. Naisdekkareita ja dekkarinaisia. Toim. Ritva Hapuli ja Johanna Matero. KSL 1997.
Arhippa Pirkko Lounakirjailijat
Toivola, Lea: Pirkko Arhipan uusi nousu. Ruumiin kulttuuri 3/2006
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Avaruuden sankari

| Avaruuden sankari> Flight of the Navigator |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Randal Kleiser
Käsikirjoittaja:  Dimitri Villard Robert Wald
Tuottaja:  Michael Burton Matt MacManus Mark H. Baker
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  James Glennon Eric McGraw
Leikkaaja:  Jeff Gourson Janice Parker
Pääosat:  Joey Cramer Paul Reubens Veronica Cartwright Cliff DeYoung Sarah Jessica Parker
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Producers Sales Organization Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  9 miljoonaa $
Tuotto:  18.564.613 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Avaruuden sankari (Flight of the Navigator) on Randal Kleiserin ohjaama nuorten tieteiskomedia, joka tuli ensi-iltaan Yhdysvalloissa 30. heinäkuuta 1986. Elokuvassa 12-vuotias David (Joey Cramer) joutuu siepatuksi vieraan sivilisaation avaruusalukseen, ja palatessaan huomaa siirtyneensä vuodesta 1978 vuoteen 1986, mutta olevansa itse yhä samanikäinen, nyt nuorempi kuin pikkuveljensä. NASA saa haltuunsa maahan pudonneen UFOn, ja yhtäläisyyksiä pojan ja sen välillä alkaa löytyä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi piti elokuvan tinkimättömästä toteutuksesta ja hyvistä erikoistehosteista ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joey Cramer  | … |  David Freeman   |
|  Veronica Cartwright  | … |  Helen Freeman   |
|  Cliff De Young  | … |  Bill Freeman   |
|  Sarah Jessica Parker  | … |  Carolyn McAdams   |
|  Matt Adler  | … |  Jeff 16-vuotiaana   |
|  Howard Hesseman  | … |  tohtori Faraday  |
Aiheesta muualla

Avaruuden sankari Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leopold Averbah

Averbah Bolševistskaja vesna (”Bolševistinen kevät”) -teoksensa kannessa.
Leopold Leonidovitš Averbah (Auerbach, ven. Леопо́льд Леони́дович Аверба́х, 1903 Saratov – 14. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja kirjallisuusvaikuttaja.
Leopold Averbah syntyi juutalaisen höyrylaivayhtiön omistajan perheeseen. Hänen äitinsä oli Jakov Sverdlovin sisar. Averbahin vaimo oli Vladimir Bontš-Brujevitšin tytär ja hänen sisarensa oli naimisissa NKVD:n päällikön Genrih Jagodan kanssa.
Lukion kesken jättäneestä Averbahista tuli lokakuun vallankumouksen jälkeen yksi komsomolin johtajista ja VKP(b):n jäsen vuonna 1920. Hän työskenteli jonkin aikaa ulkomailla kommunistisen nuorisointernationaalin tehtävissä.
Venäjälle palattuaan Averbah toimitti Molodaja gvardija (1922–1924) ja Na literaturnom postu (1926–1932) -kirjallisuuslehtiä. Hän oli Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen pääsihteeri ja yksi aikansa dogmaattisimmista kirjallisuuskriitikoista. RAPP:in lakkauttamisen jälkeen vuonna 1932 Averbah osallistui neuvostokirjailijoiden liiton perustamiseen. Myöhemmin häntä alettiin syyttää muun muassa trotskilaisuudesta.
Sverdlovskin alueella NKP(b):n piirikomitean sihteerinä toiminut Averbah pidätettiin huhtikuussa 1937, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin. Hänet on haudattu Moskovaan Donskoin luostarin hautausmaalle. Averbah todettiin syyttömäksi vuonna 1961.
Averbahia on pidetty yhtenä Mihail Bulgakovin Saatana saapuu Moskovaan -romaanin kirjallisuuskriitikko Berliozin esikuvista.
Auringonnousu

Auringonnousun hetki.
Auringonnousu on hetki, jolloin Auringon yläreuna kohoaa horisontin yläpuolelle. Auringonnousu ja siitä seuraava päivä koetaan sillä maanpinnan alueella, joka kääntyy kohti Aurinkoa siten, että Aurinko alkaa valaista sitä. Ennen auringonnousua on kolmenasteista hämärää:
Astronominen hämärä; Aurinko on alle 18 astetta horisontin alapuolella, silloin ei ole enää täysin pimeää ja idän suunnassa alkaa jo olla kajoa, mutta tähtiä näkyy vielä runsaasti taivaalla.
Nauttinen hämärä; Aurinko on alle 12 astetta horisontin alapuolella, silloin merellä erottuu jo horisontti, mutta monet tähdet näkyvät vielä.
Porvarillinen hämärä; Aurinko on alle 6 astetta horisontin alapuolella, ulkona näkee jo liikkua ilman valaistusta, mutta kirkkaimmat tähdet ja planeetat saattavat vielä näkyä.
Vuodenajan ja sijainnin vaikutus

Auringonnousun ajankohta riippuu vuodenajasta, havaintopaikan maantieteellisestä sijainnista (leveyspiiri eli latitudi, pituuspiiri eli longitudi). Päivänpituuden ja siten nousuaikojen vaihtelu vuodenajan mukaan johtuu Maan pyörimisakselin kallistumisesta kiertorataansa nähden ja maan sijainnista kiertoradallaan [auringon ympäri. Maan pyörimisakselin kaltevuuskulma on noin 23°26'.
Vuodenajan ja sijainnin vaikutus > Talvipäivänseisaus

Talvipäivänseisauksen aikana 21. joulukuuta Auringon keskipiste ei nouse horisontin yläpuolelle pohjoisella napapiirillä, joka on leveyspiirillä 66°34’ N.
Vuodenajan ja sijainnin vaikutus > Kesäpäivänseisaus

Vastaavasti kesäpäivänseisauksen aikana 21. kesäkuuta Auringon keskipiste ei laske horisontin alapuolelle pohjoisella napapiirillä. Aurinko on kauimpana pohjoisessa Kravun kääntöpiirillä, 23°26' N. Tällöin päivä on pisimmillään ja auringonnousu aikaisimmillaan. Samalla auringon sijaintikulma pohjoisnavalla on keskipäivällä suorimmillaan: 23°26'.
Vuodenajan ja sijainnin vaikutus > Kevät- ja syyspäiväntasaukset

Kevät- ja syyspäivänpäiväntasausten aikana Aurinko paistaa kohtisuoraan (zeniitissä) päiväntasaajalla. Valoisan alueen raja kulkee tällöin napojen kautta, yö ja päivä ovat samanpituiset keskenään (12 h) ja yhtä pitkät kaikkialla, kun nousu- ja laskuaikoja tarkastellaan Auringon keskipisteen mukaan. Kevätpäiväntasauksessa Aurinko siirtyy näennäisesti päiväntasaajan yli pohjoiselle pallonpuoliskolle, jolloin päivä pitenee ja auringonnousu aikaistuu aina kesäpäivänseisaukseen asti. Samaan aikaan eteläinen pallonpuolisko kääntyy talvipuolelle päivän vastaavasti lyhetessä. Pohjoisnavalla Aurinko nousee ensimmäisen kerran puoli vuotta kestäneen yön jälkeen kevätpäiväntasauksen aikaan, jolloin alkaa puoli vuotta kestävä päivä. Päivän pidetessä kesää kohti yöttömän yön raja siirtyy etelämmäksi ja on eteläisimmillään kesäpäivänseisauksen aikaan napapiirillä asti.
Normaaliaika ja paikallisaika

Suomen normaaliaika on UTC +2.00.
Aurinko siirtyy tunnissa 15° länteen. Kahden samalla leveyspiirillä sijaitsevan paikan nousuaikojen ero saadaan suoraan pituuspiirien (longitudien) erosta: aurinko nousee tuntia aiemmin 15° idempänä olevassa paikassa. Aikavyöhykkeet vastaavat maantieteellisen sijainnin mukaisia paikallisaikoja vain pituuspiireillä, jotka ovat 15° kulman monikertoja: esimerkiksi Suomen aikavyöhykettä UTC+2 vastaa pituuspiiri 30°. Se on maan itäisissä osissa. Pituuspiirin 30° länsipuolisilla alueilla aurinko nousee normaaliaikaan nähden "liian myöhään".
Aikavyöhykkeellä UTC+12 aurinko nousee samaan aikaan kuin aikavyöhykkeellä UTC-12, mutta edellisellä on jo seuraava päivä. Päivämääräraja on siis likimain 180° itään tai länteen Greenwichistä.
Ilmakehän vaikutus

Auringonvalo ei kulje ilmakehän läpi suoraviivaisesti. Aurinko ei siis ole todellisuudessa siinä suunnassa, mistä sen valo näyttää tulevan. Valo taittuu voimakkaimmin, kun Aurinko on lähellä horisonttia, siis juuri auringonnousun ja -laskun aikoihin. Valon taittumista eli refraktiota aiheuttavat ilmakehän tiheyserot, joihin vaikuttavat sääilmiöt kuten kosteus, lämpötila ja ilmanpaine. Merkittävin tiheysero syntyy korkeuseroista - tiheys pienenee korkeuden mukana.
Refraktion vuoksi aurinko vaikuttaa olevan enimmillään noin 0,5° korkeammalla kuin se todellisuudessa on. Tämä on likimain saman verran kuin Auringon läpimitta. Ilmiö vaikuttaa suoraan auringonnousu- ja laskuaikoihin.
Ilmakehän refraktion vaikutuksesta Aurinko näyttää toisinaan litistyneeltä lähellä horisonttia.
Auringonnousun aikoihin taivaalla näkyy usein aamurusko.
Analemma

Maan kiertorata on ellipsin muotoinen, mistä johtuen maan etäisyys auringosta ei ole vakio eikä vastaavasti kiertonopeuskaan ole vakio ympäri vuoden. Kiertoradan epäkeskeisyydestä ja kiertonopeuden vaihtelusta seuraa, että Aurinko joko "edistää" tai "jätättää" viralliseen kellonaikaan verrattuna. Mikäli Auringon sijainti kuvattaisiin samassa paikassa päivittäin keskipäivällä, syntyisi pisteet yhdistämällä kahdeksikkoa muistuttava analemmaksi kutsuttu kuvio. Ilmiö aikaistaa tai viivästyttää auringonnousuaikaa enimmillään noin 15 minuuttia. Käytännössä tämä havaitaan Suomessa siitä, että vuodenvaihteessa päivät näyttävät pitenevän nopeammin iltapuolesta kuin aamusta. Tällöin keskipäivän hetki samoin kuin auringonnousu on siirtynyt keskimääräistä myöhemmäksi.
Auringonnousu- ja laskuaikojen laskeminen

Nousu- ja laskuaikojen ajankohta riippuu siitä, mitä määritelmää käytetään. Esimerkiksi nousuajat voidaan laskea seuraaville tapauksille:
Auringon keskipiste on kuvitteellisessa (matemaattisessa) horisonttitasossa
Auringon yläreuna on horisontissa (edelliseen verrattuna 0,25° alempana)
Auringon keskipiste on horisonttitasossa, kun huomioidaan ilmakehästä johtuva valon taittuminen. Tällöin aurinko on 0,583° alempana kuin ensimmäisessä tapauksessa.
Auringon yläreuna on horisontissa, kun huomioidaan ilmakehästä johtuva valon taittuminen. Tällöin aurinko on 0,833° alempana kuin ensimmäisessä tapauksessa.
Useimmissa maissa nousuajat lasketaan auringon yläreunan mukaan ottaen huomioon valon taittuminen ilmakehässä.
Suomalaisissa almanakoissa auringon nousu- ja laskuajat ilmoitettiin ennen auringon keskipisteen, nykyään (vuodesta 1975 lähtien) yläreunan mukaan..