Petsamon retket
Renvallin ja Laitisen retkikunta 1918 > Kolttakönkään menetys ja Töllevin taistelu

Virtaniemeen vetäydyttyään Renvall antoi Kolttakönkään komendantti Jungelille käskyn pitää asemat, luvaten samalla lisää muonaa ja uusia miehiä. Vartio-osasto oli jo nääntymäisillään nälkään, kun Norjan viranomaiset olivat pidättäneet heitä Kirkkoniemestä huoltaneen puutavarakauppiaan Lennart Halleenin. Kylän asukkaat olivat paenneet rajan yli ja kieltäytyivät jyrkästi auttamasta Jungellin miehistöä.
19. toukokuuta Renvall lähetti Költtakönkäälle Aleksanteri Jääskön johtaman 10 miehen täydennysjoukon, joka pääsi perille vasta 25. toukokuuta. Jungnellin osasto oli kuitenkin jo 20. toukokuuta elintarvikkeiden loppuessa siirtynyt Norjan puolelle, jossa heidät vangittiin saksalaisten vakoojina. Lähtiessään he olivat laskeneet lipun alosta ja kätkeneet aseensa. Jääskön jälkeen paikalle saapui vielä uudeksi komendantiksi määrätty Martti Elers, joka oli kevätjäiden seassa tehdyn raskaan matkan jälkeen lähes toimintakunnoton. Kun ruoka ei edelleenkään riittänyt, lähetti Elers 2. kesäkuuta miehistönsä Virtaniemeen jääden paikalle kahdestaan Jääskön kanssa. Ruuan loputtua molemmat antautuivat norjalaisille pari päivää myöhemmin. Ennen Elersin miehistön paluuta Renvall ehti lähettämään Költtakönkäälle saamelaisen Uula Saijetsin viemään muonatäydennyksiä. Häneltä kesti viikon päästä Salmijärvelle, jonka jälkeen jäät tukkivat tien täysin. Laskeuduttuaan takaisin Pitkäjärvelle Saijets jätti viestin, jossa hän kertoi vielä kerran yrittävänsä perille. Tämän jälkeen Saijetsista ei enää kuultu, mutta hänen huhuttiin lopulta jääneen brittien vangiksi.
Saatuaan tiedon Elersin ja Jääskön poistumisesta Renvall teki 13. kesäkuuta viimeisen yrityksen Kolttakönkään valtaamiseksi. Matkalle lähti Helge Aspelundin johdolla 16 miestä kolmella ATIF-yhtiön veneellä. Saavuttuaan seuraavana päivänä Salmijärvelle osasto kuuli seudulla liikkuneista punakaartilaisista, mutta kun edessä ei tietojen mukaan ollut vihollisia, jatkettiin matkaa samana iltana Valasjärveä pitkin. Salmijärveltä oli kuitenkin ilmoitettu osastosta briteille, jotka asettivat väijytyksen Töllevin Pahtaniemeen. Brittiupseerin johtama punakaartilaisten osasto asettui rantatörmälle ja avasi tulen veneiden saavuttua lähietäisyydelle. Kolme Aspelundin veneessä ollutta miestä sai surmansa ja kolme haavoittui muiden onnistuessa pääsemään rantakallioiden suojaan, josta he vastasivat tuleen. Taistelua omalta puoleltaan seuranneet norjalaiset rajavartijat pidättivät laukausten tauottua retkikunnan miehet ja takavarikoivat veneet lasteineen. Veden varaan joutunut Aspelund pelastautui haavoittuneena Norjan puolelle jääden myös vangiksi. Punakaartilaisten poistuttua paikalle jäänyt brittiupseeri hautasi kaatuneet Jorovin tunturin rinteeseen. Myöhemmin 1920-luvulla paikalle rakennettiin hakaristillä koristeltu muistomerkki.
Renvall ei saanut heti tietoa miestensä kohtalosta, vaan uskoi heidän päässeen perille, ja lähti 20. kesäkuuta Kolttakönkäälle viemään täydennyksiä. Yksi veneistään kaatui Hevoskoskessa vieden mukanaan kaikki lisämuonat ja ammukset, jolloin Renvallin oli pakko keskeyttää matka. Hän sai tiedon Töllevin taistelusta vasta 22. kesäkuuta Höyhenjärvellä, ja pakeni lähes pakokauhun vallassa takaisin Virtaniemeen.