stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Staying Alive
Soundtrack > B-puoli

Frank Stallone - "Far From Over" (Frank Stallone, Vince DiCola) - 3:56
Tommy Faragher - "Look Out for Number One" (Foster, Bruce Stephen, Tom Marolda) - 3:20
Cynthia Rhodes - "Finding Out the Hard Way" (Frank Stallone, R. Freeland) - 3:33
Frank Stallone - "Moody Girl" (Frank Stallone, Joe Esposito, Vince DiCola) - 4:08
Tommy Faragher - "(We Dance) So Close to the Fire" (Randy Bishop, Tommy Faragher) - 3:45
Frank Stallone/Cynthia Rhodes - "I'm Never Gonna Give You Up" (Frank Stallone, Joe Esposito, Vince DiCola) - 3:30
Aiheesta muualla

Rotten Tomatoes
HMS Stickleback

| HMS XT> 51 HMS Stickleback |
| --- | --- |
 HMS Spiggen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  1. lokakuuta 1954
Poistui palveluskäytöstä:  myytiin vuonna 1958 Ruotsin merivoimille, museoitiin vuonna 1977 Britanniassa
Tekniset tiedot
Uppouma:  32 t (standardi) 36 t (kuormattu) sukelluksissa: 40,3 t
Pituus:  16,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  1,8 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  1-akselinen, 1 x 6-sylinterinen Perkins P6 -dieselmoottori 80 hv 1 x sähkömoottori 44 hv
Nopeus:  6,5 solmua (pinnalla) 6 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  5
Aseistus
Aseistus:  2 x kylkiin asennettavaa irrotettavaa 2 tonnin räjähdyspanosta
HMS Stickleback (viirinumero X51) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Stickleback-luokan minisukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin syyskuussa 1951 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista. Valmistus eteni hitaasti, ja alus laskettiin vesille vasta 1. lokakuuta 1954 nimellä X51. Alus nimettiin joulukuussa 1954 HMS Sticklebackiksi.
Palvelus

Alus myytiin vuonna 1958 Ruotsin merivoimille, joka vastaanotti 15. heinäkuuta aluksen. Alus nimettiin HMS Spiggeniksi, ja sitä käytettiin ensisijaisesti hyökkäyssukeltajien kouluttamiseen. Alus poistettiin alusluettelosta 27. tammikuuta 1970, ja se palautettiin vuonna 1977 Britteinsaarille, missä se kunnostettiin Gosportissa Submarine Museumissa.
Piispanhiippa

| Piispanhiippa |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Pezizomycetes
Lahko::  Pezizales
Heimo::  Discinaceae
Suku::  Korvasienet Gyromitra
Laji::  infula
Kaksiosainen nimi
 Gyromitra infula  (Schaeff.) Quél. 
Katso myös
   Piispanhiippa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piispanhiippa (Gyromitra infula) on Pezizales-lahkoon kuuluva ruokasieni.  Sen myrkyllisyydestä on ristiriitaista tietoa.
Koko ja ulkonäkö

Piispanhiipan lakki on epämääräisen muotoinen ja se muistuttaa hieman korvasientä. Sienen lakki on tumman punertavan ruskea ja noin kymmenen senttiä korkea. Lakki on muodoltaan satulamainen tai piispan hiippaa muistuttava, josta sieni on saanut nimensä. Ohutmaltoinen ja ontto lakki on laakeapoimuinen. Piispanhiipan ontto ja vaalea jalka on melko lyhyt. Itiöt ovat kooltaan noin 18-25 x 7-10 mikrometriä.. Maultaan sieni on mieto, tuoksuton.
Piispanhiipan itiölavassa voi esiintyä pieni kotelosieni, Sphaeronaemella helvellae.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaisia lajeja

Pohjanpiispanhiippa (Gyromitra ambigua) on hyvin samankaltainen laji. Sen jalan sävy on heikon violetti ja sen itiöt ovat piispanhiipan itiöitä pienempiä. Varma lajinmääritys on siten mahdollista vain mikroskoopilla. Keittämättömät pohjanpiispanhiipat ovat aiheuttaneet myrkytysoireita, ja koska lajien erottaminen ei onnistu ilman mikroskopiaa, piispanhiipat on syytä aina keittää ennen ruoanlaittoa.Pohjanpiispanhiippa kasvaa paljaalla maalla.
Kasvuaika ja -paikka

Piispanhiipan itiöemät kasvavat syksyllä, elokuun lopulta aina marraskuuhun asti. Niitä tavataan yleisimmin kangasmetsissä, hakkuualueilla, lahojen kantojen yhteydessä, metsäteillä ja niiden ojien varsilla.. Piispanhiippa on yleisempi Etelä- kuin Pohjois-Suomessa.
Käyttö

Piispanhiippa on syötävä sieni, joskin se pitää keittää kuten korvasienet. Sitä voi käyttää korvasienen tavoin. Piispanhiipan voi sekoittaa pohjanpiispanhiippaan, jonka tiedetään aiheuttaneen myrkytystapausten kaltaisia herkistymisreaktioita. Piispanhiippa säilyy kuivatettuna ja pakastettuna.
Albin Schmalfußin teos Bischofsmütze vuodelta 1897.
Pikajuoksu

200 metrin juoksijoita Berliinissä 2009
Pikajuoksu on lyhyen matkan juoksemista kokonaan tai lähes maksimivauhdilla. Pikajuoksulajit ovat osa yleisurheilua, ja moni niistä on olympialaji. Pikajuoksumatkoja ovat enintään 400 metrin mittaiset matkat: yleisimmin juostuja ovat 60:n, 100:n, 200:n ja 400 metrin juoksut. 4 × 100 metrin viestijuoksussa eli pikaviestissä juostaan neljä 100 metrin osuutta, ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa neljä 400 metrin osuutta. Myös pika-aidat voidaan lukea pikajuoksuksi.
Vaiheet

Pikajuoksuissa jokainen juoksija juoksee koko matkan omalla radallaan. 100 metriä juostaan yleisurheiluradan etusuoralla, ja sitä pidemmillä matkoilla juostaan lisäksi kaarteessa.
Pikajuoksijat lähtevät lähtötelineistä. Lähtö tapahtuu kolmessa vaiheessa: ensin polvi maassa ("paikoillenne"), sitten sormien varassa ("valmiit") ja lopuksi lähtölaukauksen myötä matkaan. Lähtötelineiden avulla juoksija pystyy syöksähtämään suoraan eteenpäin ja kiihdyttämään nopeasti.
Kiihdytysvaihe kestää juoksijalla keskimäärin viisi sekuntia, mikä huippujuoksijoilla vastaa 30–40 metriä. Kiihdytysvaihe juostaan etukenossa, jotta juoksija pystyy iskemään ponnistavan jalan radalle vain vähän painopisteen etupuolelle ja saamaan aikaan nopean ja terävästi eteenpäin suuntautuvan työnnön. Kiihdytysvaiheessa juoksija pyrkii koko ajan lisäämään askeltiheyttään ja askelpituuttaan.
Pikajuoksija pyrkii saavuttamaan nopeasti maksiminopeutensa ja pitämään sitä yllä mahdollisimman pitkään. Maksiminopeudella juoksu on mahdollista 7–10 sekunnin ajan, kun lihasten kreatiinifosfaattivarastoja riittää muodostamaan lihastyön välitöntä energialähdettä adenosiinitrifosfaattia. Sen loputtua juoksijan vauhti alkaa hidastua. Erittäin intensiivistä lihastyötä juoksija voi tehdä kaikkiaan 20 sekunnin ajan, joka on 200 metrin juoksun kestoaika maailman huipputasolla.
Maksiminopeusvaiheessa juoksija juoksee täyttä vauhtia pystysuorassa ja rentona. Täysivauhtiselle pikajuoksulle on ominaista päkiän osuminen maahan ensin, voimakkaat käsivarsien ristikkäisliikkeet ja lyhyt ponnistusvaihe. Parhailla pikajuoksijoilla ponnistava jalka koskettaa maata kerrallaan vain 0,08–0,09 sekunnin ajan. Täysivauhtisen juoksuaskeleen lentovaihe kestää noin 0,12 sekuntia. Parhaiden miespikajuoksijoiden askeltiheys on yli 5 askelta sekunnissa, parhaiden naisten noin 4,8–4,9 askelta sekunnissa.
Maalintulossa juoksija taivuttaa käsivartensa taakse, jotta pää ja hartiat painuvat eteen maalilinjan yli.
Vaatimukset juoksijalta

Pikajuoksijalta vaaditaan paljon nopeita lihassoluja ja lihasvoimaa sekä juoksumatkan kasvaessa tarvittavaa nopeuskestävyyttä. Myös ylävartalon on oltava vahva, sillä heiluvat kädet tuottavat jalkojen tuottamalle liikevoimalle vastavoiman. Oikean juoksutekniikan varma hallitseminen maksimivauhdissa on oleellista. Nopea luontainen reaktiokyky lyhentää lähtölaukauksen ja lähdön välistä reaktioaikaa.
60 metrin matka suosii nopeita lähtijöitä ja kiihdyttäjiä. 100 metriä on pikajuoksun kuninkuuslaji, jolla nopeinta kutsutaan "maailman nopemmaksi ihmiseksi". 100 metrin juoksijan on saavutettava huippuvauhtinsa nopeasti ja säilytettävä se pitkään. 200 metrillä tarvitaan lisäksi kaarrejuoksun tuottaman keskipakoisvoiman hallintaa ja voimien riittävyyden myös loppumatkalle. 400 metriä on nopeuskestävyyslaji, jossa vauhdin säätely on tärkeää. Matkalla juoksija joutuu taistelemaan maitohapon hidastavia vaikutuksia vastaan.
Olosuhteet

Kova ratapohja on paras nopeiden aikojen saavuttamiseksi. Myötätuuli parantaa aikaa. Juoksijat käyttävät aerodynaamista haalaritrikoota ja erittäin kevyitä kenkiä, joissa on pitoa varten enintään 9 millimetrin piikit ja pitkä kapea pohja. Juoksijat eivät yleensä käytä sukkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pikajuoksu Wikimedia Commonsissa
Lähtötelineistä ponnistamalla pikajuoksija pääsee nopeasti vauhtiin.
Pikku lordi (vuoden 1936 elokuva)

| Pikku lordi> Little Lord Fauntleroy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Cromwell
Käsikirjoittaja:  Hugh Walpole
Perustuu:  Frances Hodgson Burnettin romaaniin
Tuottaja:  David O. Selznick
Säveltäjä:  Max Steiner
Kuvaaja:  Charles Rosher
Leikkaaja:  Hal C. Kern
Pukusuunnittelija:  Sophie Wachner
Pääosat:   Freddie Bartholomew  Dolores Costello  C. Aubrey Smith 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Selznick International Pictures  United Artists 
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  2. huhtikuuta 1936
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku lordi (Little Lord Fauntleroy) on John Cromwellin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1936. Elokuvakäsikirjoituksen teki Hugh Walpole Frances Hodgson Burnettin vuonna 1886 julkaistun samannimisen romaanin pohjalta. Elokuva oli aikaisemmin Paramountilla, RKO:lla ja Metro-Goldwyn-Mayerilla toimineen David O. Selznickin ensimmäinen itsenäisenä tuottaja tekemä. Pikku lordi on nykyään public domainia.
Elokuvassa 1930-luvun lapsitähti Freddie Bartholomew näyttelee newyorkilaista poikaa, joka osoittautuu brittiläiseksi lordiksi. Hänen äitiään näyttelee Dolores Costello ja brittiläistä isoisää C. Aubrey Smith.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Freddie Bartholomew  | … |  Cedric "Ceddie" Erroll    |
|  Dolores Costello  | … |  Mrs. Errol    |
|  C. Aubrey Smith  | … |  Earl of Dorincourt   |
|  Guy Kibbee  | … |  Mr. Hobbs   |
|  Henry Stephenson  | … |  Havisham   |
|  Mickey Rooney  | … |  Dick   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa pätevänä filmatisointina, joka ei sorru söpöilyyn. Hän antaa Pikku lordille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Pikku lordi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pikku lordi katsottavana archive.orgissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pikku lordi Wikimedia Commonsissa
Pikkubambupyy

| Pikkubambupyy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kanalinnut  Galliformes
Heimo::  Aitokanat  Phasianidae
Suku::  Bambupyyt  Bambusicola
Laji::  thoracicus
Kaksiosainen nimi
 Bambusicola thoracicus  (Temmick, 1815) 
Alalajit
 B. t. sonorivox  B. t. thoracicus 
Katso myös
   Pikkubambupyy Wikispeciesissä   Pikkubambupyy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkubambupyy (Bambusicola thoracicus) on aitokanoihin kuuluva Itä-Aasiassa tavattava kanalintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkubambupyy voi kasvaa noin 31 cm pitkäksi. Lajilla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan pään värityksen perusteella. Nimialalajilla B. t. thoracicus päälaki on ruskea, naamassa on harmaa juova ja kurkku on punaruskea. B. t. sonorivox -alalajin pää on suurimmaksi osaksi harmaa ja punaruskeaa väriä on vain hieman kurkussa. Lajin selkä ja siivet ovat keskiruskeat punaruskein pilkuin. B. t. sonorivox on tyypillisesti nimialalajia tummempi. Vatsastaan pikkubambupyy on väriltään vaalean kellertävän ruskea punaruskein pilkuin. Pikkubambupyyn nokka ja jalat ovat väriltään harmahtavan mustat.
Levinneisyys ja elintavat

Pikkubambupyyn nimialalajia B. t. thoracicus tavataan Kiinasta ja Japanista ja B. t. sonorivox -alalajia Taiwanista. Lajin elinympäristöä ovat ikivihreiden metsien, kuten bambumetsien aluskasvillisuus, metsiköt ja ruohikkoa kasvavat pensaikot. Lajin ravintoa ovat pähkinät, siemenet, lehdet ja toisinaan myös pienet selkärangattomat eläimet. Pikkubambupyy pesii pensaan alle maahan tai puun juurelle. Naaras munii tyypillisesti 3–7 munaa. Pikkubambupyykannan kooksi sekä Kiinassa että Japanissa arvioidaan 10 000–100 000 yksilöä.
Stetinin M-16

Grigorovitš M-16 ensimmäinen maailmansodan aikana Pietarissa vuonna 1917.
Steninin M-16 (tunnettiin myös nimityksillä MVA M-16 ja Grigorovitš M-16) oli venäläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen meritiedustelu- ja koulukone.
Dmitri Grigorovitš suunnitteli M-16-koneen ranskalaisen Farman F.30 -vesikoneen pohjalta. Kellukkeilla tai vaihtoehtoisesti suksilla varustetun koneen lento-ominaisuudet olivat huonot, silti sitä valmistettiin noin 50 kappaletta.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat sai käyttöönsä sisällissodassa viisi venäläisten jättämää konetta sekä runsaasti varaosia. Osista koottiin myöhemmin yksi kone lisää. Koneet olivat jo käyttöön otettaessa huonokuntoisia. Luutnantti Väinö Mikkola yritti kuljettaa Stetinin-koneella senaatin puheenjohtajan Svinhufvudin Helsingistä Vaasaan helmikuussa 1918, lento jouduttiin kuitenkin keskeyttämään moottorihäiriön takia. Farmaneiksi Suomessa kutsuttuja koneita käytettiin ilmavoimissa vuoteen 1923 asti. Suomen ensimmäinen laskuvarjohyppy tehtiin 17. kesäkuuta 1922 M-16-koneesta, hyppääjä oli E. Erho.
Tekniset tiedot

Tyyppi: kaksipaikkainen ja -tasoinen meritiedustelu- ja koulukone
Moottori: 9-sylinterinen nestejäähdytteinen Salmson-tähtimoottori, teho 150 hv
Kärkiväli: 18 m
Pituus: 8,6 m
Tyhjäpaino: 1 100 kg
Lentopaino: 1 450 kg
Suurin nopeus: 110 km/h
Lakikorkeus: 2 500 m
Lentoaika: 4 h.
Aiheesta muualla

Grigorovich Flying Boats Wio.ru. Viitattu 11.8.2018.
Grigori Štern

Grigori Štern
Grigori Mihailovitš Štern (ven. Григо́рий Миха́йлович Штерн, 1900 Smila – 28. lokakuuta 1941) oli neuvostoliittolainen kenraalieversti. Stalin teloitutti hänet toisen maailmansodan aikana ilmeisen syyttömänä. Hänet rehabilisoitiin vuonna 1954.
Sotilasura

Štern oli juutalaisen lääkärin poika. Hän kuului kommunistiseen puolueeseen vuodesta 1919 lähtien.
Štern toimi poliittisena komissaarina muun muassa prikaatin-, divisioonan- ja armeijakunnan komissaarina siihen asti, kunnes vuonna 1929 valmistui puna-armeijan Sota-akatemiasta. Valmistuttuaan hän vastasi Neuvostoliiton puolustusasiain kansankomissariaatin sihteeristössä arkaluontoisista ja luottamuksellisista toimeksiannoista. Vuonna 1936 hänet komennettiin 7. Ratsuväkidivisioonan komentajaksi, missä tehtävässä hän olikin siihen asti, kunnes hänet komennettiin Espanjan sisällissotaan sotilasneuvonantajaksi.
Talvisota

Toisen luokan armeijakomentaja Štern komennettiin Stavkan päätöksellä 13. joulukuuta 1939 Neuvostoliiton 8. Armeijan komentajaksi korvaamaan huonosti menestynyttä divisioonankomentajaa Ivan Nikititš Habarovia. Talvisodan jälkeen Štern nimitettiin Neuvostoliiton sankariksi ja ylennettiin kenraaliarvojen käyttöönoton yhteydessä 5. kesäkuuta 1940 kenraalieverstiksi.
Talvisodan jälkeinen aika

Štern lähetettiin talvisodan jälkeen 22. kesäkuuta 1940 Kaukoidän rintaman komentajaksi. Myöhemmin hänet nimitettiin Neuvostoliiton puolustusasiain kansankomissariaatin ilmavalvontahallinnon päälliköksi. Saksalaisen Ju 52 -koneen päästyä lentämään huomaamatta Moskovaan Štern pidätettiin virasta 8. kesäkuuta 1941 ja teloitettiin ampumalla 28. lokakuuta 1941 tunnustettuaan kidutuksen alla osallisuutensa trotskilaiseen salaliittoon ja vakoilunsa saksalaisten hyväksi. Mitä todennäköisimmin syyttömänä teloitetun kenraalieverstin kunnia palautettiin Neuvostoliitossa elokuussa vuonna 1954.
Alvin Stardust

Alvin Stardust (1974)
Alvin Stardust (oik. Bernard William Jewry, 27. syyskuuta 1942 Muswell Hill, Pohjois-Lontoo – 23. lokakuuta 2014) oli englantilainen laulaja ja näyttelijä.
Historia

1960-luvun alkupuolella hän tuli tunnetuksi nimellä Shane Fenton ja hänen taustabändinsä oli The Fentones. Heillä oli useita hittejä Englannin singlelistalla. Bändin soundi perustui The Shadowsin tyyliin. Hän myös esiintyi Billy Furyn elokuvassa Play It Cool.
Vuonna 1972 hän tutustui Peter Shelley -nimiseen säveltäjään ja levytuottajaan. Tämä oli perustamassa levy-yhtiötä Magnet Records ja oli kehittänyt Alvin Stardustin hahmon nahkavaatteineen ja sormuksineen. Stardustin ensisingle oli ”My Coo-Ca-Choo”, jonka lauloi Shelley; kaikissa myöhemmissä levytyksissä ja julkisissa esiintymisissä laulajana toimi Jewry. Lisää hittejä seurasi: ”Jealous Mind” (listaykkönen), ”You, You, You”, ”Red Dress” ja ”Good Love Can Never Die”. Alvin Stardust kävi esiintymässä myös Suomessa mm. Helsingissä, Salossa ja Riihimäellä 1975, Oulun Kuusrokissa 1976 sekä Helsingissä ja Köyliössä vuonna 1981. Vuonna 1985 Stardust osallistui A Song for Europe -kilpailuun eli Britannian euroviisukarsintaan laululla ”The Clock on the Wall”. Hän sijoittui kolmanneksi Vikin ja Kerri Wellsin jälkeen.
Stardust kuoli etäpesäkkeitä muodostaneeseen eturauhassyöpään. Hän ehti saada valmiiksi albumin Alvin, joka ilmestyi postuumisti lokakuussa 2014.
Historia > Huomattavimmat singlet

My Coo-Ca-Choo/Pull Together (1973)
Jealous Mind/Guitar Star (1974)
Red Dress/Little Darling (1974)
You You You/Come On (1974 )
Tell Me Why/Roadie Roll On (1974)
Good Love Can Never Die/The Danger Zone (1975)
Sweet Cheatin' Rita/Come On (1975)
Angel From Hamburger Heaven/Be Smart, Be Safe (1975)
It's Better To Be Cruel Than Be Kind/Here I Go Again (1976)
Pretend/Goosebumps (1981)
A Wonderful Time Up There/Love You So Much (1981)
I Feel Like Buddy Holly/Luxury (1984)
I Wont Run Away/Tigers Don't Climb Trees (1984)
So Near To Christmas/Alright O.K (1984)
Got A Little Heartache/Again (March 1985)
Historia > Albumit

The Untouchable Alvin Stardust (1974)
Alvin Stardust (1974)
Rock With Alvin (1975)
Greatest Hits (1977)
Rock On With Alvin Stardust (1980)
Alvin Stardust Profile (1982)
A Picture Of You (1983)
I Feel Like... Alvin Stardust (1984)
20 Of The Best: The Collection (1987)
Greatest Hits (1990)
The Best of & The Rest of Alvin Stardust Live (1992)
Jealous Mind (1992)
Hits Go On (1993)
The Very Best Of (1995)
Still Standing : Greatest & Latest (1996)
Alvin Stardust Live at Ronnie Scotts (The Birth of Rock & Roll) (1996)
Greatest Hits (1997)
Greatest and Latest (2001) (Dutch Import)
The Alvin Stardust Story (2001)
My Coo-Ca-Choo (2002)
Rockin' Around The Christmas Tree (2003)
The Platinum Collection (2005)
Alvin (Postuumi, 2014)
Listasijoitukset Englannissa > Shane Fenton & The Fentones

I'm A Moody Guy (1961) (22)
Walk Away  (1962) (38)
It's All Over Now  (1962) (29)
Cindy's Birthday (1962) (19)
Listasijoitukset Englannissa > Alvin Stardust > Singlet

My Coo-Ca-Choo (1973)  (2)
Jealous Mind (1974) (1)
Red Dress (1974) (7)
You You You (1974) (6)
Tell Me Why (1974) (16)
Good Love Can Never Die (1975) (11)
Sweet Cheatin' Rita (1975) (37)
Pretend (1981) (4)
A Wonderful Time Up There (1981) (56)
I Feel like Buddy Holly (1984) (7)
I Won't Run Away (1984) (7)
So Near To Christmas (1984) (29)
Got a Little Heartache (1985) (55)
Listasijoitukset Englannissa > Alvin Stardust > Albumit

The Untouchable Alvin Stardust (1974) (4)
Alvin Stardust (1974) (37)
Rock With Alvin (1975) (52)
Suomenkielisiä versioita Alvin Stardustin Kappaleista

My Coo-Ca-Choo = Mun Lauantai Leo Luoto (1974)
You You You = Sinä Sinä Sinä Eero Aven (1975)
Angel From Hamburger Heaven = Enkelini Ari Klem (1990)
Aiheesta muualla

http://www.alvinstardust.com/
http://www.ouka.fi/kirjasto/musaoulu/rock/kuusrock/vuosittain/1976/1976.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Alvin Stardustin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Pikkulehdokki

| Pikkulehdokki> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Lehdokit Platanthera
Laji::  oligantha
Kaksiosainen nimi
 Platanthera oligantha  Turcz. 
Synonyymit
 Habenaria parvula (Schltdl.) E.Almq.  Lysiella obtusata subsp. oligantha (Turcz.) Tolm.  Lysiella oligantha (Turcz.) Nevski  Platanthera obtusata subsp. oligantha (Turcz.) Hultén  Platanthera parvula Schltr. 
Katso myös
   Pikkulehdokki Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkulehdokki (Platanthera oligantha) on hyvin harvinaisena Euroopassa kasvava kämmekkäkasvi.
Tämä vaatimattoman näköinen laji esiintyy puurajan yläpuolella, kalkkivaikutteisilla lapinvuokkokankailla. Se kasvaa 5–12 senttimetriä korkeaksi. Tyvilehti on 3–5 senttimetriä pitkä, kellanvalkoinen kukkaterttu on parisenttinen ja siinä on 3–6 tuoksutonta kukkaa.
Pikkulehdokkia tavataan hyvin harvinaisena Pohjois-Norjan kalkkituntureilla sekä Pohjois-Ruotsissa, jossa kanta on vain noin 200 yksilöä.
Pikkulehdokki löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran kesällä 2009 Mallan luonnonpuistosta Kilpisjärveltä. Laji on arvioitu maassa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Pikkulehdokin (Platanthera oligantha) levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q67590560  Wikispecies: Platanthera oligantha  BOLD: 754656  CoL: 4JMYZ  EPPO: PNEOL  EUNIS: 189801  GBIF: 2798444  iNaturalist: 1089622  IPNI: 201671-2  ITIS: 894724  NCBI: 1891515  Open Tree of Life: 7585516  Panartic Flora: 271102  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:651854-1  Species+: 97730  Tropicos: 23513834  WFO: wfo-0000274624
Pikku-Poikamo

| Pikku-Poikamo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Loppi
Koordinaatit:  60°47′06″N, 24°04′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  oja Pääjärveen 
Järvinumero:  35.984.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,2 m 
Rantaviiva:  0,742 km 
Pinta-ala:  0,01473 km² 
 fiPikku-Poikamo 
Pikku-Poikamo eli Poikamonlammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä (300 metriä, jos otetaan mukaan umpeenkasvanut haara) ja leveys 100 metriä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa, joista toinen tuo Pajasuon vettä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla umpeenkasvaneen pään kärjessä, josta saa alkunsa 80 metriä pitkä laskuoja Pääjärven Poikamolahteen.
Järven rantaviiva on 0,74 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven eteläranta on soistunut ja pohjoisranta päättyy Kynnysharjun tytärharjun rinteeseen. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda tietä.