stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suudelma
Suutelemisen vaikutukset > Terveysvaikutukset > Hyödyt

Suutelemisella on esitetty olevan paljon terveyshyötyjä. Suutelemisen aikana erittyvä sylki huuhtelee bakteerit hampaista, mikä ehkäisee plakin syntymistä. Suutelemisen on arveltu vahvistavan immuunijärjestelmää. Kielisuudelma harjoittaa kaikkia kasvolihaksia. Kiihkeä suudelma kuluttaa kaloreita. Suuteleminen lievittää jännitystä ja lisää hyvinvointia, etenkin kun se tapahtuu jonkun rakkaan kanssa. Suuteleminen rentouttaa mielen ja lisää läsnäolon tunnetta kuten meditointi.
Suutelemisen vaikutukset > Terveysvaikutukset > Riskit ja haitat

Taudit tarttuvat suudelman kautta vain harvoin, mutta siinä voi kuitenkin levitä joitain tauteja, varsinkin jos vastaanottajan vastustuskyky on laskenut. C-vitamiinin puutos, antibioottien käyttö ja nestehukka altistavat tartunnoille suun kautta.
Taudinaiheuttajat leviävät syljen kautta kielen avulla kurkkuun, mistä mikrobit leviävät elimistöön. Jotkin mikrobit takertuvat poskien ja suun sisäpintoihin, kieleen tai hampaisiin, kuten streptokokki. Myös flunssavirus leviää syljen kautta.
Mononukleoosi on yleinen suudelman kautta leviävä tauti. Sytomegalovirus leviää syljen kautta. Herpes leviää huulissa olevien rakkojen kautta etenkin, kun rakko on auki. Myös enterorokko leviää suun rakkojen kautta. Hepatiitti A, B ja C leviävät syljen kautta. HI-virusta esiintyy syljessä, mutta sen ei tiedetä leviävän syljen kautta.
Huulipunat tahrasivat vastapuolen suudeltaessa, kunnes ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalainen Preston Sturges kehitti suudelmankestävän huulipunan.
Suutelemisennätyksiä

Thaimaalainen aviopari Ekkachai ja Laksana Tiranarat suutelivat 14. helmikuuta 2013 Pattayalla suutelukilpailussa 58 tunnin, 35 minuutin ja 58 sekunnin ajan.
Vuonna 2007 englantilaisella musiikkifestivaalilla 30 000 yleisön jäsentä suuteli samanaikaisesti.
Suudelma taiteessa

Jean-Honoré Fragonardin maalaus Varastettu suudelma (1780-luvulta). Suudelman "varastaminen" naiselta oli rangaistava rikos joissain kulttuureissa.
Antonio Canova: Psykhe virkoaa rakkauden suudelmasta (1793). Roomalaisen kirjailijan Apuleiuksen 100-luvulla kirjoittamassa tarinassa Amor herättää Psykhen uinuvan rakkauden tavalla, jota taiteessa on myöhemmin kuvattu suudelmana.
Pygmalion ja Galatea (1890), Jean-Léon Gérômen maalaus. Antiikin kirjailija Ovidius kuvasi tarinassaan, kuinka kuvanveistäjä Pygmalion herättää tekemänsä Galatea-veistoksen eloon suudelmalla.
Auguste Rodin, Suudelma (1889).
Kirjallisuutta

Itkonen, Satu: Suudelma, suukko, pusu.  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-033-7
Blue, Adrianne: Suutele minua.  ((On Kissing, 2006.) Suomentanut Tellervo Riikonen)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23475-3
Aiheesta muualla

AntroBlogi: Kaikkialla maailmassa ei suudella
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suudelma Wikimedia Commonsissa
Jeesuksen opetuslapsi Juudas kavalsi Matteuksen ja Markuksen evankeliumien mukaan Jeesuksen suutelemalla tätä, näin paljastaen Jeesuksen henkilöllisyyden roomalaisille sotilaille: "Se on se mies, jota minä suutelen. Ottakaa hänet kiinni." (Matt. 26:48). Juudaksen ja Jeesuksen suudelman kuvausta ei tosin esiinny evankeliumeja varhaisemmissa apostolien kirjeissä. Fresko 1200-luvun loppupuolelta.
Elegantti käsisuudelma tanskalaisittain vuodelta 1901.
Berliililäinen graffiti. Neuvostoliiton johtajan Leonid Brežnevin ja Saksan demokraattisen tasavallan johtajan Erich Honeckerin huulisuudelmasta vuonna 1979 otettu kuva on hyvin tunnettu. Suutelukumppaneita ja heidän edustamiaan maita kohtaan nykyisin tunnetun vastenmielisyyden johdosta kuvaa muistellaan Saksassa yhä inhoten.
Paavi Johannes Paavali II vastaanottaa suudelman sormukseensa.
Avioparin suudelma kuuluu häätapoihin.
Kahden miehen välinen lemmensuudelma.
Suun kehälihas on tärkein suutelemisessa käytettävä lihas, sillä se saa huulet törrölleen. Kuvassa suun kehälihaksen lihassyyt.
Näyttelijätär Alessia Piovan puhaltaa lentosuukon Venetsian filmifestivaalien punaisella matolla. Lentosuukko, jossa kämmenelle painettu suudelma lennätetään kättä heilauttamalla matkaan, on myös tunnettu niin Vanhassa testamentissa, Rooman valtakunnassa kuin Andien intiaanienkin keskuudessa.
Epstein–Barrin virus leviää erityisesti suudelman kautta ja aiheuttaa mononukleoosia.
Wager Swayne

Wager Swayne
Wager Swayne (10. marraskuuta 1834 – 18. joulukuuta 1902) oli yhdysvaltalainen juristi, kenraali ja poliitikko. Hän toimi Alabaman kuvernöörinä sisällissodan jälkeisen rekonstruktion alkuvuosina 1867–1868. Häntä kutsutaan usein Alabaman sotilaskuvernööriksi, mutta virallisesti hän ei koskaan saanut tätä arvonimeä.
Swayne syntyi New Yorkissa mutta kasvoi Columbuksessa Ohiossa. Hän valmistui Yalen yliopistosta ja toimi lakimiehenä Ohiossa.
Yhdysvaltain sisällissodan syttyessä hän liittyi armeijaan ja johti neljäkymmentäkolmatta Ohion vapaaehtoisrykmenttiä suuren osan sodasta. Hän nousi prikaatin kenraalin arvoon ja palkittiin lopulta kongressin kunniamitalilla 1862. Hän haavoittui  vakavasti, ja toinen alaraaja jouduttiin amputoimaan.
Sodan jälkeen toipilaana ollut Swayne nimitetiin Alabaman apulaiskomissaarin virkaan.
Saapuessaan Montgomeryyn heinäkuussa 1865 Swayne huomasi uuden virastonsa olevan alirahoitettu ja sekava. Hän päätti välittömästi tehdä yhteistyötä Alabaman siviilivirkamiesten kanssa jälleenrakennuksen aikana. Hän kehotti vapautuneita orjia allekirjoittamaan sopimukset ja palaamaan töihin, jopa uhaten heitä pidätyksellä. Hänellä oli lain mukaan oikeus perustaa armeijatuomioistuimia suojelemaan äskettäin vapautunutta väestöä, ja hän tarjoutui sen sijaan tunnustamaan siviilituomioistuinten auktoriteetin, mutta vain jos ne suostuivat hyväksymään mustat todistajat. Väliaikainen kuvernööri Lewis E. Parsons kannatti Swaynen lähestymistapaa ja sanoi hänen käytöksensä "erittäin tyydyttäväksi".  Swayne lobbasi kulissien takana estääkseen jotkin muissa eteläisissä osavaltioissa hyväksytyn äärimmäisen rodulainsäädännön. Swayne auttoi kuvernööriä lobbaamaan presidentti Andrew Johnsonia tunnustamaan Alabaman uuden perustuslain.
Swayne jatkoi yhteistyötä Parsonsin valitun seuraajan, kuvernööri Robert M. Pattonin kanssa. Swaynen varhainen optimismi mustien edistysnäkymistä haihtui kuitenkin pian. Väkivalta maaseudulla äskettäin vapautettuja ihmisiä kohtaan lisääntyi, ja hänen hyväksymänsä siviiliviranomaiset näyttivät vähemmän valppailta suojellessaan heitä. Lisäksi vasta valittu lainsäätäjä, jonka presidentti oli kerran tunnustanut, jätti huomiotta Swaynen neuvon. Kenraali vakuutti kuvernööri Pattonin käyttämään veto-oikeuttaan estämään useita osavaltion mustia syrjiviä määräyksiä, joilla olisi ollut kielteinen vaikutus pohjoisen yleiseen mielipiteeseen.
Työväenjärjestöjen Tiedonantaja

Työväenjärjestöjen Tiedonantaja oli Helsingissä ilmestynyt sanomalehti, joka perustettiin  1923, kun Suomen Työmies oli lakkautettu. Lehti lakkautettiin 1930. Lehti oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön pää-äänenkannattaja.
Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa alettiin julkaista syyskuussa 1923. Tarve uudelle lehdelle syntyi sen jälkeen, kun Suomen Sosialistinen Työväenpuolue ja sen lehdistö kiellettiin. Kevääseen 1924 asti Työväenjärjestöjen Tiedonantaja oli ainoa laitavasemmiston päivittäinen sanomalehti. Alkuvaiheessa projektin kantava voima oli Suomen Työmiehen entinen päätoimittaja Väinö Vuorio apunaan Emil Paajanen.
Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa painettiin kommunistien omistamassa Osakeyhtiö Työn kirjapainossa, jolle lehti aiheutti huomattavia taloudellisia menetyksiä. Työväenjärjestöjen Tiedonantajan levikki jäi pienemmäksi kuin edeltäjänsä Suomen Työmiehen. Se oli alussa noin 8 000 ja kesällä 1926 jo 11 250. SKP avusti Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa taloudellisesti, ja lehti sai varoja myös muun muassa sesonkijulkaisujen ja kalentereiden myynnistä. Tukea tuli lisäksi amerikansuomalaisilta kommunisteilta. Puolue pyrki valvomaan lehden linjaa, ja esimerkiksi Kullervo Manner vaati linjaa jyrkemmäksi kirjeessä, joka hän lähetti Pietarista lokakuussa 1923.
Vasemmiston lehtiä vastaan nostettiin 1920-luvulla usein painokanteita. Työväenjärjestöjen Tiedonantajankin ilmestyminen estettiin muun muassa vuoden 1925 kunnallisvaalien aikaan. Kesällä 1930 viranomaiset estivät Työväenjärjestöjen Tiedonantajan ilmestymisen lopullisesti lapuanliikkeen vaatimuksesta muiden vasemmistolehtien tapaan. Viimeinen numero ilmestyi 13. kesäkuuta. Viimeisen pääkirjoituksen otsikkona oli ”Sinä olet voittanut, lapualainen!”. Sen jälkeen kommunistit julkaisivat maanalaista SKP:n Tiedonantaja -nimistä lehteä.
Entinen Työväenjärjestöjen Tiedonantajan yksikerroksinen Kotkankatu 9:ssä sijainnut kirjapainotalo tuhoutui tulipalossa 25. tammikuuta 1935. Talon omisti tällöin Floora Teknillinen Tehdas Oy. Talon kolmikerroksinen kivestä rakennettu piharakennus, jossa sijaitsivat kaupungin miesten työtuvat säilyi kuitenkin vahingoittumatta.
Toimittajia

| --- | --- |
 Hugo Ahokanta  Toivo Antikainen  Ville Honkanen (E-o)  Yrjö Leino (A. Tammi, A. T-i)  Toivo Hjalmar Långström  Santeri Mäkelä (Talonpoika)  Hannes Mäkinen (M. S.)  August Niemistö  Emil Paajanen  Rudolf Parviainen (vastaava toimittaja 10/1929–?) :  Mauritz Rosenberg (Pentti Pouttu)  Yrjö Sirola  Emil Tabell  Antti Aaponpoika Timonen (Inkvisiittori)  Emil Tuomi  Väinö Vuorio (A. O.)  Niilo Wälläri (1927–1929)  Armas Äikiä (S. Räikiä)
Aiheesta muualla

Työväenjärjestöjen Tiedonantaja (1923–1929) digitoituna kansalliskirjastossa
Artavazd Peleshian

| Artavazd Peleshian |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1938 (ikä 86) Leninakan, Neuvostoliitto
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvateoreetikko
Ohjaaja
Aktiivisena:  1964–1994
Aiheesta muualla
IMDb 
Artavazd Peleshian (s. 22. helmikuuta 1938 Leninakan, Neuvostoliitto (nyk. Gjumri, Armenia)) on armenialainen elokuvaohjaaja ja elokuvateoreetikko. Peleshian haastaa runollisella tyylillään lyhyissä, usein alle puolituntisissa esseedokumenteissaan perinteiset näytelmä- ja dokumenttielokuvan raja-aidat. Hän alkoi saada mainetta lännessä, aluksi Ranskassa, vasta 1980-luvulla.
Elämä ja elokuvat

Peleshian asui Armenian neuvostotasavallan pohjoisosissa Kirovakanissa (nyk. Vanadzor) vuoteen 1963 saakka, jossa hän työskenteli muun muassa teknisenä piirtäjänä. Peleshian koki kuitenkin voivansa ilmaista itseään parhaiten elokuvan avulla ja opiskeli maineikkaassa VGIK:ssä dokumenttielokuvaa elokuvaohjaajien linjalla vuosina 1963–1967 Leonid Kristin alaisuudessa. Vasta Moskovassa Peleshian tutustui ensimmäistä kertaa elokuvan neuvostoliittolaisiin klassikoihin, Sergei Eisensteinin, Vsevolod Pudovkinin ja Dziga Vertovin töihin.
Opiskeluaikoina syntyi kaksi ensimmäistä lyhytelokuvaa, Lernayin parek ("Vuoristopartio" 1964) ja Mardkants yerkire ("Ihmisten maa" 1966), jotka molemmat palkittiin opiskelijapalkinnoin. Edeltävä elokuva kertoo armenialaisten, rautatietä kivivyöryiltä vartioivien työntekijöiden elämästä ja jälkimmäinen, Moskovassa tehty, puolestaan kysyy suurellisesti planeettamme tarkoitusta. Molemmissa elokuvissa on nähtävissä ituja Peleshianin myöhemmästä kehityksestä montaasin parissa.
Hänen tunnetuimpia töitään ovat seuraavaksi valmistunut, 1900-luvun historiallisia tapahtumia luotaava Skizbe (”Alku” 1967), armenialaisten lammaspaimenten elämää sekä luontoyhteyttä kuvaava Tarva yeghanakner (”Vuodenajat” 1975) (kuvaaja: Mikhail Vartanov) ja nimensä mukaisesti viime vuosisataa kartoittava ja kosmisiin mittasuhteisiin yltävä Mer dare (”Meidän vuosisatamme” 1983). Viimeksi mainittua elokuvaa varten runsaasti kosmonautteja kuvannut Peleshian kohdisti katseensa jälleen ihmiskuntaan.
Jo aiemmassa elokuvassaan My ("Me" 1969) Peleshian oli käsitellyt Armenian kautta koko ihmiskuntaa ja ihmisyyden käsitettä. Koska elokuva ei saanut pelkästään positiivista vastaanottoa, Peleshian päätti suunnata seuraavassa elokuvassaan katseensa eläinkuntaa. Syntyi elokuva Obitateli ("Asukkaat" 1970), joka käsitteli pohjimmiltaan samoja asioita vaarattomamman aihepiirin kautta. Jälkimmäisessä elokuvassa Peleshian käytti huomattavasti varta vasten kuvattua materiaalia.
Viimeiset elokuvat Kyang ("Elämä" 1993) ja Verj ("Loppu" 1994) valmistuivat Neuvostoliiton romahdettua. Jälkimmäinenkin kertoo nimestään huolimatta kuoleman sijaan elämästä. Vuonna 1988 Peleshianilta ilmestyi myös kirja Moe Kino, jossa hän käsitteli jo 1970-luvulla työstämiään elokuvateorioita.
Tyyli ja teoria

Peleshianin montaasiteoria perustuu alan klassikoiden, muun muassa Vertovin ja Eisensteinin työhön. Klassisen ja lineaarisen montaasin sijaan hänen tyyliään on kuitenkin kuvattu käsitteellä kontrapunktileikkaus (contrapuntal montage tai distance montage). Yhteenliittämisen tai vastatusten asettamisen sijaan Peleshian luo otosten välille etäisyyden asettamalla väliin muita otoksia. Tällä hän pyrkii huomattavasti vahvempaan ja syvempään ilmaisuun.
Sama teoria on nähtävissä koko elokuvan ajan niin äänenkäytön kuin elokuvan eri elementtien, muun muassa otosten ja episodien, suhteen. Esimerkiksi Peleshian pyrkii elokuvaan, jossa paikoin ääni ottaa kuvan aseman. Pohjimmiltaan kyse on pyrkimyksestä saattaa kokonaisuuden kaikki osat – juuri sillä hetkellä näkymättömätkin – tiedostetuiksi. Lineaarisen montaasin sijaan Peleshian onkin kutsunut omaa teoriaansa pallomaiseksi (spherical), jatkuvaan liikkeeseen perustuvaksi, missä eri elementit ovat jatkuvassa itsenäisessä liikkeessä kuitenkaan välttämättä kohtaamatta toisiaan.
Tässä mielessä Peleshian toteaa eliminoineensa omalla teoriallaan klassisen montaasin, yksittäisten kuvien ja elementtien yhteyden. Hänelle yksittäinen elementti ei merkitse mitään, ainoastaan kokonaisuudella on merkitys. Peleshian toteaakin elokuviensa toimivan kaksisuuntaisesti, elokuvan voi katsoa alusta loppuun, mutta kokea tämän jälkeen myös peilikuvana lopusta alkuun.
Filmografia

Lernayin parek (1964)
Mardkants yerkire (1966)
Skizbe (1967)
My (1969)
Obitateli (1970)
"Osennaya pastoral" (1971), (käsikirjoittaja: Peleshian, Elokuvaohjaaja: Mikhail Vartanov)
Zvyozdnaya minuta (1972), yhdessä Lev Kulidzhanovin kanssa
Tarva yeghanakner (1975), tunnetaan myös venäjänkielisellä nimellä Vremena goda (kuvaaja: Mikhail Vartanov)
Mer dare (1983)
Kyanq (1993)
Verj (1994)
The Wailers (rockyhtye)

The Wailers (tunnettu myös nimellä the Fabulous Wailers) oli yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään ensimmäisenä garage rock -yhtyeenä. Tacomasta, Washingtonista kotoisin ja vuonna 1959 toimintansa aloittaneen yhtyeen tunnetuin laulu oli vuoden 1961 "Louie Louie". Kappale oli alun perin Los Angelesista kotoisin olleen Richard Berry and the Pharaohs -yhtyeen tuotantoa.
Jäsenet

Ron Gardner, laulaja
Richard Dangel, kitaristi
Neil Anderson, koskettimet
Mike Burk, rummut
John Greek, kitara, trumpetti
Mark Marush, tenorisaksofoni
Kent Morrill, kosketinsoittimet, laulu
Dave Roland
Denny Weaver
Diskografia > Albumit

The Fabulous Wailers (Golden Crest, 1959)
The Fabulous Wailers At The Castle (Etiquette, 1962)
Wailers and Company (Etiquette, 1963)
Tall Cool One (kokoelma, Imperial, 1964)
Merry Christmas (with the Galaxies ja the Sonics, Etiquette, 1965)
Wailers, Wailers, Everywhere (Etiquette, 1965)
Out of Our Tree (Etiquette, 1966)
Outburst! (United Artists, 1966)
Walk Thru The People (Bell, 1968)
The Boys from Tacoma (kokoelma, Etiquette, 1993)
Two Car Garage (with The Ventures ja Blue Horizon, 2009)
Diskografia > Singlet

"Tall Cool One" (Golden Crest, 1959)
"Mau-Mau" (Golden Crest, 1959)
"Wailin'" (Golden Crest, 1960)
"Louie Louie" (Rockin' Robin Roberts with the Wailers, Etiquette, 1961)
"Mashi" (Etiquette, 1962)
"Doin' The Seaside" (Etiquette, 1962)
"We're Goin' Surfin'" (Etiquette, 1963)
"Seattle" (Etiquette, 1963)
"Frenzy" (Etiquette, 1964)
"Don't Take It So Hard" (Etiquette, 1964)
"You Don't Love Me" (Etiquette, 1965)
"Dirty Robber" (Etiquette, 1965)
"Out Of Our Tree" (Etiquette, 1965)
"It's You Alone" (Etiquette / United Artists, 1966)
"Think Kindly Baby" (Etiquette / United Artists, 1966)
"You Won't Lead Me On" (United Artists, 1966)
"I'm Determined" (Viva, 1967)
"You Can't Fly" (Bell, 1968)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Wailers (rockyhtye) Wikimedia Commonsissa
Internet Pohjois-Koreassa

Internet-yhteys on Pohjois-Koreassa vain pienellä joukolla maan eliittiä ja ulkomaalaisilla lähetystöillä. Pohjois-Koreassa laajemmassa käytössä on maan sisäinen intranet, mutta sitäkin pääsee käyttämään arviolta vain 10 prosenttia maan asukkaista.
Pääsy internetiin

Pohjois-Koreassa vain pienellä joukolla maan eliittiä ja ulkomaalaisilla lähetystöillä on pääsy maailmanlaajuiseen internetiin. Edes ulkomaisten lähetystöjen ei sallita käyttää langattomia verkkoja, sillä ne mahdollistaisivat pääsyn internetiin myös lähetystön lähialueella. Lisäksi joillekin tutkijoille ja opiskelijoille on annettu rajoitetusti pääsy internetiin, jotta he voisivat kerätä tietoa ulkomaista.
Pohjois-Koreassa asuu 25 miljoonaa ihmistä, mutta maassa on rekisteröity vain noin tuhat IP-osoitetta. Joissakin maan kouluissa opetetaan tietojenkäsittelyä. Pohjois-Korean internet-yhteys katkesi muutamiksi tunneiksi 23. joulukuuta 2014 Sonyn palvelimille tapahtuneen iskun jälkeen. Pohjois-Koreassa vierailevilla turisteilla on ollut vuodesta 2013 lähtien rajoitettu pääsy 3G-verkkoihin. Hankaloittaakseen loikkausta yrittävien henkilöiden toimia Pohjois-Korea on häirinnyt kiinalaista matkapuhelinliikennettä Kiinan rajalla.
Pohjois-Korean intranet

Pohjois-Koreassa on käytössä teoriassa kaikille avoin ilmainen intranet, josta käytetään nimeä Kwangmyong. Käytännössä sitä pääsevät käyttämään vain harvat ihmiset, sillä Pohjois-Koreassa on tietokoneita lähinnä pääkaupunki Pjongjangissa. Tavallisilla pohjoiskorealaisilla ei ole tietokoneita kodeissa, mutta niitä pääsee käyttämään valvotuissa tietokonehuoneissa sekä nettikahviloissa. Vuonna 2004 Pohjois-Koreasta loikanneen tietokoneinsinöörin arvion mukaan noin 100 000 pohjoiskorealaisella on pääsy maan intranetiin.
Pohjois-Korean intranet Kwangmyong on viranomaisten tarkassa valvonnassa, ja siellä kaikki tieto esitetään Pohjois-Korean näkökulmasta. Kwangmyong sisältää noin 2000 maailmanlaajuisesta internetistä kopioitua sensuroitua sivua. Kwangmyongissa on muun muassa oma hakukone, keskusteluryhmiä, sähköposti, uutisia, sääennusteita ja ruokaohjeita. Kwanmyongin sivut on koodattu muokatulla HTML-koodilla, joka näyttää maan Kim-sukuisten johtajien nimet 20 prosenttia suuremmalla fontilla kuin sivun muun sisällön.
Mobiiliverkko

Pohjois-Koreassa on vuodesta 2008 lähtien toiminut Koryolink-niminen 3G-verkko. Siihen oli vuonna 2014 pääsy arviolta kahdella miljoonalla pohjoiskorealaisella. Koryolinkin kautta voi soittaa vain maan sisäisiä puheluita, eikä sillä pääse internetiin. Sen käyttäjille lähetetään päivittäin Pohjois-Korean johtoa ylistäviä propagandatekstiviestejä.
Internetportaali Naenara

Ulkomaalaiset pääsevät katsomaan Pohjois-Korean Naenara-nimistä internetportaalia. Siellä on poliittista materiaalia ja Pohjois-Korean johdon saavutusten esittelyä.
Maatunnus

Pohjois-Korean internet-maatunnuksen alla oli vuonna 2016 sattuneen vuodon aikaan vain 28 verkkosivustoa.
Käyttöjärjestelmät

Pohjois-Korean tietokoneissa käytetään pääosin Windows XP:tä. Joissakin tietokoneissa käytetään maan omaa Red Star OS -nimistä käyttöjärjestelmää, joka pohjautuu Linuxiin. Red Star OS -koneilla pääsee vain maan omaan intranetiin.
Pohjoiskorealaisia käyttämässä intranetia Pjongjangissa vuonna 2014.
Perintä (ohjelmointi)

Perintä (engl. inheritance) on olio-ohjelmoinnissa tapa muodostaa uusia luokkatyyppejä laajentamalla jo aiemmin määriteltyjä luokkia.
Kuvaus

Perinnässä uusi luokkatyyppi saa käyttöönsä kaikki yliluokkien ominaisuudet, joita ei ole yliluokasta käsin estetty perimästä. Aliluokan on myös mahdollista uudelleenmääritellä joitain yliluokan ominaisuuksia ja metodeita. Uudelleenmäärittelyn toteutus vaihtelee eri ohjelmointikielissä. Esimerkiksi C#:ssa vain yliluokan merkatut metodit voidaan uudelleenmääritellä, mutta Javassa metodi voidaan asettaa uudelleenmäärittelemään aikaisemmat metodit.  Perinnän tarkoituksena on vähentää koodin uudelleenkirjoittamista.
Lisäksi, koska aliluokkaan voidaan lisätä ominaisuuksia, joita ei yliluokassa ollut, voidaan aliluokkaa pitää yliluokan erikoistapauksena. Esimerkiksi yliluokka voi olla Hedelmä, jonka aliluokkana on Omena. Tällöin Hedelmä-luokassa määritellään ominaisuudet, jotka ovat yhteisiä kaikille hedelmille, kuten paino ja Omena luokassa määritellään ominaisuudet, jotka kuuluvat kaikille omenoille, mutta eivät kuulu esimerkiksi päärynöille. Luokkien periytymisessä voidaan siis ajatella olevan "is-a"-suhde. Aliluokan oliot ovat siis tyypiltään myös yliluokan olioita. Tämä ei kuitenkaan päde toiseen suuntaan, esimerkiksi luokan Hedelmä-olio ei välttämättä ole luokan Päärynä-olio.
Moniperinnässä aliluokalla voi olla monta yliluokkaa. Esimerkiksi aliluokalla Tutkimusapulainen voi olla yliluokat Tutkija ja Opiskelija, joista molemmista aliluokka perii ominaisuuksia. Kaikki ohjelmointikielet eivät tue moniperintää. Yleisimmistä kielistä C++ tukee moniperintää. Sen sijaan esimerkiksi Java ja C# eivät tue moniperintää, mutta niissä luokka voi toteuttaa (implement) usean rajapinnan (interface) ominaisuuksia.
Periytyminen voi myös tapahtua monitasoisesti. Esimerkiksi yliluokalla Hedelmä voi olla aliluokka Omena, jolla edelleen voi olla aliluokka Royal Gala. Tällöin siis luokka Royal Gala perii kaikki molempien yliluokkien ominaisuudet.
Historia

Vuonna 1966 tietojenkäsittelytieteilijä Tony Hoare esitti idean tietueiden alaluokista, siis tietuetyypeistä, joilla on yhteisiä ominaisuuksia, mutta jotka ovat erotettuina toisistaan omilla tunnisteillaan, ja joilla on tiettyjä itselleen erityisiä ominaisuuksia. Tämän vaikutuksesta norjalaiset tietojenkäsittelytieteilijät Ole-Johan Dahl ja Kristen Nygaard esittivät mallin, joka mahdollisti eritellä olioita, jotka kuuluivat eri luokkiin, mutta joilla oli yhteisiä ominaisuuksia. Yhteiset ominaisuudet sitten koottiin yhteen yliluokkaan, jolla itsellään oli mahdollisesti myös yliluokka. Aliluokan ominaisuudet olivat täten yhdistelmä sen kaikkien yliluokkien ominaisuuksista, sekä aliluokan omista ominaisuuksista. Ensimmäinen ohjelmointikieli, johon tämä idea implementoitiin, oli Simula 67.
Tyypit

Perinnässä on erilaisia ​​tyyppejä, jotka perustuvat paradigmaan ja tiettyyn kieleen.
Tyypit > Yksittäinen perintö

Alaluokat perivät yhden yläluokan ominaisuudet.
Luokka hankkii toisen luokan ominaisuudet.
Tyypit > Moniperintö

Yhdellä luokalla voi olla useampi kuin yksi yläluokka.
Perii kaikkien yläluokkien ominaisuudet.
»Moniperintö ... oletettiin laajasti olevan hyvin vaikea toteuttaa tehokkaasti. Esimerkiksi Brad Coxin kirjassa Objective C: stä hän väitti, että usean perinnön lisääminen C ++: aan oli mahdotonta. Näin ollen moniperintö vaikutti enemmän haasteelta. Koska olin harkinnut moniperintöä jo vuodesta 1982 ja löysin yksinkertaisen ja tehokkaan toteutustekniikan vuonna 1984, en voinut vastustaa haastetta. Epäilen tämän olevan ainoa tapaus, jossa muoti vaikutti tapahtumien kulkuun.» 
(Bjarne Stroustrup)
Tyypit > Monitasoinen perintö

Aliluokka peritään toiselta aliluokalta.
Ei ole harvinaista, että luokka johdetaan toisesta johdetusta luokasta. Luokka A toimii perusluokkana johdetulle luokalle B, joka puolestaan ​​toimii perusluokkana johdetulle luokalle C. Luokka B tunnetaan väliluokkana, koska se tarjoaa linkin perinnälle A: n ja C: n välillä. Ketju ABC tunnetaan perintöpolkuna.
Monitasoinen perintö on määritetty seuraavasti:
class A { ... };      // Perusluokka
class B : public A { ... };   // B johdettu A: sta
class C : public B { ... };   // C johdettu B: stä
Tätä prosessia voidaan jatkaa mihin tahansa määrään tasoja.