stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergijevo

| Sergijevo Сергиево |
| --- | --- |
 Sergijevo
 Koordinaatit: 62°54′13″N, 36°1′8″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Tsolmuinen
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2013):  272
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sergijevo (ven. Се́ргиево) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tsolmuisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Uiku- ja Leksajokien välillä 52 kilometriä Tsolmuisista koilliseen. Taajamassa on 272 asukasta (vuonna 2013).
Danilovan volostiin ja kyläneuvostoon kuulunut entinen Sergijevon kylä sijaitsee Leksajoen suussa seitsemän kilometriä Sergijevon taajamasta luoteeseen. Nykyinen taajama on syntynyt 1930-luvun alussa Neuvostoliiton rajan yli tulleiden suomalaisten loikkareiden asutukseksi. Vuoden 1933 keväällä siellä asui 379 suomalaista, jotka työskentelivät metsätöissä GPU:n valvonnassa. Siirtolaisten olot olivat huonot ja varsinkin lapsikuolleisuus korkea.
Sergijevoon johtaa sorapäällysteinen tie Karhumäen ja Vologdan väliseltä maantieltä. Taajamassa toimii metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat koulu, vapaa-ajantalo, lääkintäasema, posti ja kauppa. Entisessä Sergijevon kylässä on 1800-luvun lopulla rakennettu tsasouna karsikkometsineen.
Serafimovitš

Serafimovitš (ven. Серафимо́вич) on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin rannalla 260 kilometriä Volgogradista luoteeseen. Kaupunki on Serafimovitšin piirin keskus. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1589 perustetusta Ust-Medveditskajan kasakkakylästä. Vuonna 1933 siitä tuli kaupunki, joka nimettiin Ust-Medveditskajassa asuneen kirjailija Aleksandr Serafimovitšin mukaan.
Aiheesta muualla

Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Serart

Serart on System of a Downin laulajana tunnetuksi tulleen Serj Tankianin ja Arto Tunçboyaciyanin yhteinen musiikkiprojekti. He julkaisivat myös Serart-nimisen levyn, jonka sisältö äänitettiin vain kuuden päivän aikana ja sen sisältö on täysin improvisoitua. Julkaisijana toimi Serj Tankianin oma levy-yhtiö Serjical Strike.
Nimi

Serart tulee selvästi nimistä "Serj" ja "Arto", mutta Tankianin mukaan nimen takana on toinenkin selitys: 'ser' on armeniaa ja tarkoittaa rakkautta. 'Art' puolestaan on englantia tarkoittaen taidetta. Joten kyseessä on siis joko rakkaus taiteeseen tai rakkauden taide.
Seksuaalinen häirintä

Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Seksuaalinen häirintä tarkoittaa "sanallista, sanatonta tai fyysistä, luonteeltaan seksuaalista ei-toivottua käytöstä, jolla tarkoituksellisesti tai tosiasiallisesti loukataan henkilön henkistä tai fyysistä koskemattomuutta erityisesti luomalla uhkaava, vihamielinen, halventava, nöyryyttävä tai ahdistava ilmapiiri."
Seksuaalinen ahdistelu on seksuaalinen koskettaminen, joka loukkaa seksuaalista itsemääräämisoikeutta, toteaa rikoslain 20:5 a §.
SYL:n mukaan seksuaalinen häirintä ja seksuaalinen ahdistelu ovat tarkoituksellista, ei-toivottua, yksipuolista seksuaalisväritteistä käyttäytymistä tai sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Se voi olla fyysistä koskettelua tai puhetta, jonka kohde tuntee vastenmieliseksi  Häirinnästä saatetaan vaieta, koska kohde pelkää leimautumista ja häpeän tuntoa. Työpaikoilla myös kollegat saattavat vaieta tai kieltää koko ongelman ja kohteen saattaa olla vaikea saada apua.
Häiritsijän asemasta riippuu, miten häirintä koetaan. Työpaikalla ylemmässä asemassa olevan harjoittama häirintä koetaan pahempana kuin kollegan, sillä siihen voi liittyä uhkaa, lausumatontakin, esimiehen valta-aseman vuoksi.
Häirinnän kohteeksi joutuneiden oikeusturva Suomessa

Seksuaalinen ahdistelu määritellään rikoslaissa rikokseksi, josta voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi. Rikos on asianomistajarikos, joten se edellyttää, että asianomistaja nostaa kanteen epäiltyä vastaan. Rikoslaissa määritelty seksuaalinen ahdistelu viittaa ”koskettelemalla tehtyyn seksuaaliseen tekoon, joka on omiaan loukkaamaan kohteen seksuaalista itsemääräämisoikeutta”. Seksuaalinen ahdistelu tuli rikoslakiin vuonna 2014. Sitä ennen vastaavanlaisia tekoja on tutkittu lähinnä kunnianloukkauksina.
Jos häirintä on sanallista, kyseessä voi nykyäänkin olla seksuaalisen ahdistelun sijasta kunnianloukkaus. Linja-autonkuljettajan suorittama seksuaalissävyinen ehdottelu asiakkaalle tuomittiin 2017 syksyllä Keski-Suomen käräjäoikeudessa kunnianloukkaukseksi.
Seksuaalinen ahdistelu työpaikalla on tasa-arvolain 6–8 §:n vastaista, minkä vuoksi työnantajan on puututtava asiaan. Asian käsittelyyn on saatava asianomaisen henkilön lupa tai sitten kolmannen osapuolen kertoma, joka on luotettavasti varmennettu todeksi.
Potilaiden on lisäksi mahdollista valittaa lääkärin tai muun terveydenhoitoalan työntekijän harrastamasta seksuaalisesta ahdistelusta Valviraan. Toistuvakaan kiinni jääminen seksuaalisesta ahdistelusta ei johda kuitenkaan yleensä lääkärinoikeuksien menettämiseen.
Vuoden 2023 alussa uudistuneen rikoslain mukaan seksuaalinen ahdistelu tarkoittaa seksuaalista itsemääräämisoikeutta loukkaavaa fyysistä tekoa tai voimakkuutensa tai toistuvuutensa vuoksi sellaiseen rinnastuvaa sanallista tai muuta tekoa. Seksuaalinen ahdistelu voi olla esimerkiksi sanallista, viestin tai kuvan lähettämistä tai esittämistä, kuvan ottamista tai itsensä paljastamista.
Häirinnän yleisyys > Suomi

Suomessa joutui 2010-luvulla kahden vuoden aikana joka kolmas nainen ja joka kuudes mies oli kokenut seksuaalista häirintää (2012) eli kolmannes uhreista oli miehiä. Eniten sitä kohdistui 15–34-vuotiaisiin naisiin: joka toiseen, miehistä vain joka viidenteen. Naisten häirintä oli yleensä sanallista, kuten kaksimieliset vitsit, mutta joka kuudes nainen oli kokenut myös fyysistä lähentelyä. Noin puolet tekijöistä oli tuntemattomia. 
Alle 35-vuotiaista miehistä joka viides on kokenut ei-toivottua, painostavaa ja yksipuolista seksuaalista häirintää.
Häirinnän yleisyys > Suomi > Alaikäisten häirintä

THL:n kouluterveyskyselyn (2017) mukaan kyseisen vuoden aikana seksuaalista häirintää koki 30 % peruskouluikäisistä tytöistä ja 12 % pojista. Lukioissa ja ammattioppilaitoksissa luvut olivat 30 % ja 8 %. Kouluissa tapahtuvan seksuaalisen häirinnän kohteita oli päinvastoin 4 % tytöistä ja 5 % pojista peruskouluissa, 2 % ja 3 % ammattioppilaitoksissa, 1 % ja 1 % lukiossa. Kouluhenkilökunnan ahdistelemia oli yli neljä kertaa useampi poika kuin tyttö peruskouluissa ja ammattioppilaitoksissa, yli kaksi kertaa useampi lukioissa. Elämänsä aikana yläkouluikäisistä tytöistä seksuaalista häirintää oli kokenut 60 %, pojista 46 %.
Sateenkaarinuorten mukaan transnuorista 80 % on kokenut häirintää.
Nuoret kokevat seksuaalista häirintää myös verkossa; THL:n teettämän kouluterveyskyselyn mukaan 4,4 % neljäs- ja viidesluokkalaisista oli kokenut verkossa seksuaalista häirintää viimeisen vuoden aikana. Kahdeksas- ja yhdeksäsluokkalaisista 16,9 % oli kokenut seksuaalista ahdistelua ja ehdottelua. Verkossa tapahtuva häirintä osa verkkovihailmiötä.
Häirinnän yleisyys > Maailmalla

Saksalaistutkimuksessa 6 % naisista ja 18 % miehistä myöntää häirinneensä muita seksuaalisesti. Yhdysvaltalaistutkimuksen mukaan 60 % naisista ja 20 % miehistä olisi häirinnän uhreja. Saksassakin luvut olivat 43 % ja 12 %.
Isossa-Britanniassa työ- tai opiskelupaikalla häirintää oli kokenut 53 % naisista ja 20 % miehistä. Naisista 9 % ja miehistä 4 % oli lopettanut työsuhteensa sen vuoksi.
Samassakin maassa luvut vaihtelevat riippuen kyselyn toteutustavasta ja siitä, kysytäänkö viime aikojen häirinnästä vai koko elämän ajalta. Poliisitilastoihin vaikuttaa sekin, että useimpia tapauksia ei ilmoiteta.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Sanna: Tytöt, pojat ja sukupuolinen häirintä.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2006.  ISBN 951-570-690-4
Vilkka, Hanna: Seksuaalinen häirintä.  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2011.  ISBN 978-952-451-506-1
Aiheesta muualla

Sanna Puhto: Seksuaalinen häirintä on Suomessa yläkoululaisten tyttöjen arkea Kotiliesi.fi.  17.11.2022.
Sérifos (kylä)

| Sérifos Σέριφος |
| --- | --- |
 Sérifoksen kylä.
 Sérifos
 Koordinaatit: 37°09′21″N, 24°30′19″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Mílos
Kunta:  Sérifos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6503000001
Väkiluku (2011):  364
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sérifos (kreik. Σέριφος) eli Chóra (Χώρα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sérifoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Sérifoksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 364 (vuonna 2011). Sérifos on Sérifoksen saaren pääkylä ja Sérifoksen kunnan kuntakeskus.
Kirkko ylhäällä Sérifoksen linnavuorella. Taustalla Livádin satamakylä.
Sérifoksen kylä sijaitsee sisämaassa noin viisi kilometriä saaren kaakkoisrannikolla sijaitsevasta Livádin satamakylästä. Se sijaitsee samalla kukkulalla, jossa antiikin aikana sijaitsi Serifoksen poliksen eli kaupunkivaltion kaupunkikeskus.
Kylän rakennuskanta koostuu tyypillisistä valkoisista kykladisista taloista. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Pyhän Konstantinuksen (Ágios Konstantínos), Pyhän Athanasioksen (Ágios Athanásios) ja Pyhän Eleutherioksen (Ágios Elefthérios) kirkot sekä venetsialaisaikaisen linnan rauniot. Kylässä toimii myös Sérifoksen arkeologinen museo.
Serkiä

Kaikkien murheellisten ilon ikonin kirkko.
Serkiä (ven. Се́ргиево, Sergijevo; vuosina 1918–2016 Volotarkka, ven. Волода́рский, Volodarski) on historiallinen kaupunginosa Pietarin Kraasselan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen rautatielaiturin ympärillä kaupungin lounaisosassa. Vuoteen 1918 saakka nimenä oli Sergijeva pustyn lähellä sijainneen samannimisen luostarin mukaan. Myöhempi nimitys oli annettu venäläisen vallankumouksellisen V. Volodarskin kunniaksi.
1700-luvun alussa seudulla sijaitsi keisarinna Jekaterina Ivanovnan kartano. 1730-luvun alussa keisarinna Anna Ivanovna lahjoitti sen Troitse-Sergijeva lavran igumenille, joka perusti paikalle samannimisen erakkoluostarin. Rautatien valmistuttua vuonna 1857 seudulle syntyi huvila-asutus. Leningradin piirityksen aikana alue oli saksalaisten hallussa Suomenlahden etelärantaa myöten. Vuonna 1963 taajama liitettiin Leningradiin. Vuonna 1857 valmistuneen Nicholas Benois’n suunnitteleman rautatie-aseman lähellä on Venäjän kansalaissodan ja Leningradin piirityksen aikaisia joukkohautoja.
Jokke Seppälä

Jorma Voitto Juhani "Jokke" Seppälä (s. 24. kesäkuuta 1953 Anjala) on suomalainen muusikko, jonka levytysura alkoi 1970-luvun alussa rockyhtye Sessionissa. Sessionista Seppälä siirtyi Kisun taustayhtyeeseen, jossa soitti myös hänen pikkuveljensä Jarmo "Jakke" Seppälä. Vuonna 1976 veljekset soittivat Danny Show’ssa ja sen jälkeen Virve Rostin taustayhtyeessä. Vuonna 1979 ilmestyi Jokke ja Jakke Seppälän yhteisalbumi 2 Seppälää. Vuonna 1980 Jokke osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Lauantaiyö" ja julkaisi sooloalbuminsa Move on. Näihin aikoihin Seppälällä oli yhtye yhdessä Pepe Willbergin kanssa. Toinen sooloalbumi Find my girl julkaistiin vuonna 1982.
1980-luvulla Seppälä oli usein televisiossa taustakuorolaulajana muun muassa Euroviisuissa (1983–1986 ja 1989). Hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa Perjantaipörssi sekä Euroviisukarsinnoissa vuosina 1985 ja 1986. Vuonna 1985 Seppälä lauloi Pave Maijasen kappaleen "Jossain..." ja seuraavana vuonna mukana oli Seppälän oma kappale "Kaamoksen maa". "Kaamoksen maan" esitti Gruppo Jokke (Jokke Seppälä, Anita Pajunen, Rele Kosunen ja Leena Nilsson). Vuoden 1985 Knokke Cupissa Seppälä edusti Suomea yhdessä Ami Aspelundin ja Maarit Hurmerinnan kanssa.
Vuonna 1991 Seppälä sävelsi Samuli Edelmannille Syksyn sävelessä toiseksi sijoittuneen ja hitiksi muodostuneen kappaleen "Pienestä kii". Seppälä on säveltänyt mainosmusiikin lisäksi kappaleita monille muillekin artisteille ja tuottanut muun muassa The Kidsin kaksi albumia sekä Kurren, Jaana Lammin ja Marjorien levyjä.
Diskografia

2 Seppälää (1978)
Move on (1980)
Find my girl (1982)
Säveltäjän omakuva (2003)
Aiheesta muualla

Jokke Seppälän esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jokke Seppälän sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jokke Seppälän sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jokke Seppälän sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Albert Schweitzer

| Albert Schweitzer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1875 Kaisersberg, Elsass-Lothringen, Saksan keisarikunta
Kuollut: 4. syyskuuta 1965 (90 vuotta) Lambaréné, Gabon
Kansalaisuus:   Saksa 1875–1918   Ranska 1918–1965
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Theobald Ziegler
Tutkimusalue:  teologia, musiikki, filosofia, lääketiede
Palkinnot:   Nobelin rauhanpalkinto (1952)  Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinto (1928)
 Nimikirjoitus
Albert Schweitzer (14. tammikuuta 1875 – 4. syyskuuta 1965) oli saksalaissyntyinen ranskalainen teologi, muusikko, musiikkitieteilijä, filosofi ja lääkäri. Hänelle myönnettiin vuoden 1952 Nobelin rauhanpalkinto.
Elämä

Elsassinkielinen Schweitzer syntyi Elsassissa, silloisessa Saksan keisarikunnassa, nykyisessä Ranskassa.Hän opiskeli filosofiaa ja teologiaa Strasbourgin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi filosofiasta vuonna 1899 ja teologiasta 1900. Vuonna 1905 hän ilmoitti kutsumuksensa olevan lähetystyössä, ja vuonna 1913 hän valmistui tohtoriksi lääketieteestä.
Schweitzer oli myös taitava urkuri, ja hän kirjoitti kirjoja musiikinteoriasta. Hän toimi urkurina Strasbourgissa opiskeluaikanaan vuodesta 1893 alkaen.
Schweitzer työskenteli suuren osan elämästään  Lambarénéssa, Ranskan Keski-Afrikassa, nykyisen Gabonin alueella. Yhdessä sairaanhoitaja-vaimonsa kanssa hän pyöritti pienen lähetysaseman sairaalaa, jota hän rahoitti ensin itse ja myöhemmin lahjoitusvaroilla. Sairaalassa hoidettiin spitaalisia ja unitaudin vaivaamia.
Schweitzer sai vuoden 1952 Nobelin rauhanpalkinnon, joka kuitenkin luovutettiin hänelle vasta vuonna 1953. Hänen palkinnonmyöntämistilaisuudessa pitämänsä puhe, Das Problem des Friedens in der heutigen Welt (Rauhan ongelma nykyisessä maailmassa) on levinnyt laajalle.
Schweitzerilla oli yksi tytär. Sen jälkeen kun Schweitzerin vaimo kuoli vuonna 1957, hän vietti suurimman osan ajastaan Lambarénéssa. Hän kuoli Lambarénén sairaalassa 90-vuotiaana. Jean-Paul Sartre oli hänelle sukua.
Arvot ja mielipiteet

Vaikka Schweitzer oli pappi ja lääkäri, Pariisin lähetysseura hylkäsi hänen anomuksensa päästä lähetyssaarnaajaksi hänen teologisten mielipiteidensä takia. Hän esimerkiksi kannatti näkemystä, jonka mukaan Jeesus ja hänen opetuslapsensa odottivat pikaista maailmanloppua. Schweitzerin mukaan Jeesus ei pitänyt itseään Messiaana. Schweitzer kyseenalaisti Jeesuksen pyhyyden, hänen ihmetekonsa ja ylösnousemuksensa. Schweitzer edusti teologista näkemystä, jota kutsutaan nimellä liberaaliteologia. Schweitzer kuitenkin halusi henkilökohtaisessa elämässään seurata Jeesuksen korkealle asettamia eettisiä vaatimuksia. Schweitzerin teologia sijoittuu teismin ja panteismin väliin.
Hänen teologiset näkemyksensä herättivät arvostelua kirkon piirissä ja on käyty keskustelua siitä, voidaanko häntä ylipäätään pitää kristittynä. Schweitzerin teologisena päätyönä voidaan pitää vuonna 1906 julkaistua kirjaa Geschichte der Leben-Jesu-Forschung. Väitöskirjassaan Die psychiatrische Beurteilung Jesu: Darstellung und Kritik (1913) hän puolusti Jeesuksen mielenterveyttä.
Schweitzerin mielestä länsimainen yhteiskunta oli matkalla rappiotaan kohti koska se oli hukannut olemassaolonsa eettisen perustan: elämän suojelemisen. Hänen ajattelussaan on yhtymäkohtia esimerkiksi Leo Tolstoin ja Friedrich Nietzschen ajatteluun. Jotkut vertasivat hänen kirjoituksiaan myös eläintensuojelupyhimys Fransiskus Assisilaiseen.
Saatuaan rauhanpalkinnon 1952 Schweitzer, joka oli siihen asti välttänyt politiikkaa, alkoi näkyvästi vastustaa ydinkokeita  ja ydinpommia yhdessä Albert Einsteinin ja Bertrand Russellin sekä monien muiden tunnettujen tiedemiesten kanssa. Schweitzer piti aiheesta puheen, joka radioitiin 140 maahan, ja vuonna 1958 hän oli mukana allekirjoittamassa tuhansien tiedemiesten kanssa Linus Paulingin keräämän ydinkokeiden vastaisen addressin, joka ojennettiin YK:n pääsihteerille.
Kritiikki

Myöhemmin jotkut ovat syyttäneet Schweitzeria kolonialisteille tyypillisestä ylenkatsovasta suhtautumisesta afrikkalaisiin. Hän vastusti esimerkiksi Gabonin itsenäistymistä "liian varhaisena". Edgar Berman on siteerannut Schweitzerin puhetta vuodelta 1960, jossa tämä sanoo muun muassa: "Mikään yhteisö ei voi siirtyä keskiajasta suoraan teolliseksi valtioksi ilman maatalouteen perustuvan yhteiskunnan kohottavaa vaikutusta". Chinua Acheben mukaan Schweitzer on sanonut: "Afrikkalainen on totisesti minun veljeni, mutta pikkuveljeni", mistä Achebe kritisoi häntä.
Schweitzerin sairaalassa ei koulutettu afrikkalaista henkilökuntaa, vaan kaikki lääkärit ja hoitajat tulivat Euroopasta. Vuonna 1963 afrikkalainen ajattelija totesi Newsweek-lehdelle: "Schweitzer on tehnyt hienoa humanitaarista työtä, mutta 50 vuoden aikana Afrikka on muuttunut, Schweitzer ei."
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Forsius, Arno: Albert Schweitzer (1875-1965) – lähetyslääkäri, urkuri, teologi ja filosofi (Arkistoitu – Internet Archive)
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Albert Schweitzerin muistomerkki Kaysersbergissa.
Sepeltapakulot

| Sepeltapakulot |
| --- | --- |
 Brasiliansepeltapakulo (Melanopareia torquata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sepeltapakulot Melanopareiidae
Suku::  Sepeltapakulot Melanopareia  Reichenbach, 1853
Katso myös
   Sepeltapakulot Wikispeciesissä   Sepeltapakulot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sepeltapakulot (Melanopareiidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit on luettu kuuluvaksi tapakulojen heimoon, mutta on molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella erotettu omaan heimoonsa. Sepeltapakulojen heimoon kuuluu BirdLife Suomen mukaan yksi suku ja  neljä lajia.
Sepeltapakuloja tavataan Etelä-Amerikasta. Niiden elinympäristöä ovat kuivat pensaikkoiset alueet ja ravintoa selkärangattomat eläimet. Väritykseltään ne ovat usein kirjavia.
Sepeltapakuloihin kuuluvia lajeja

Brasiliansepeltapakulo (Melanopareia torquata)
Loistotapakulo (Melanopareia elegans)
Oliiviselkätapakulo (Melanopareia maximiliani)
Valkokurkkutapakulo (Melanopareia maranonica)
Aiheesta muualla

ITIS: Melanopareia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2080466  Wikispecies: Melanopareia  Avibase: AAAF8002115059B3  BOLD: 111269  CoL: 5NH9  EoL: 104560  GBIF: 2491014  iNaturalist: 71715  IRMNG: 1096851  ITIS: 557881  NCBI: 30441  Open Tree of Life: 452474
Serapeion (Efesos)

| Serapeion> Σεραπεῖον |
| --- | --- |
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′22″N, 27°20′21″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  100-luku jaa. (?)
Tyylisuunta:  korinttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Serapeion (m.kreik. Σεραπεῖον, Serapeīon) eli Serapiksen temppeli on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta temppelistä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta se oletetaan Serapiille omistetuksi. Temppelin rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Temppeli oli tehty Efesoksessa toimineita lukuisia egyptiläisiä kauppiaita varten. Sitä alettiin rakentaa Rooman keisarikaudella, oletettavasti 100-luvulla jaa., mutta se ei koskaan valmistunut aivan kokonaan. Temppelissä harjoitettu kultti kytkeytyi jollakin tavalla veteen.
Temppeli sijaitsi Efesoksen Kaupallisen agoran eli Tetragonos-agoran laidalla lähellä sen länsiporttia. Se oli rakennettu noin 100 × 75 metrin kokoiselle pengerrykselle. Temppeli sijaitsi pengerryksen pohjoispuolen keskiosassa. Se muistutti prostyylitemppeliä, ja sen portiikissa oli kahdeksan noin 14–15 metriä korkeaa korinttilaista pylvästä. Temppelin koko oli noin 29,2 × 36,7 metriä.
Varhaisella kristillisellä kaudella temppeli muutettiin kirkoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serapeion Wikimedia Commonsissa