stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jakov Kulnev
Kulnev kirjallisuudessa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  Se varma, että luonteeltaan   ol' ukko Kulnev herttainen;   liiaksi juoneen moititaan,   syy oli sydämen;   ja sodassa ja rauhassa   se sydän oli mukana:   hän suuteli ja surmasi   ain' yhtä hartaasti.  | ” |
– J. L. Runeberg. Vänrikki Stoolin tarinat. Suom. Paavo Cajander
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  Yöt, päivät kun sai taistella,   sit' ilonansa piti hän,  ja kaatumista kukkana  vain sankarelämän.  Jos mikä aseeks sattuikaan,  ol' yhtä, kunhan kaasi vaan,  jos miekka taikka pikari,  jos joi tai tappeli.  | ” |
– J. L. Runeberg. Vänrikki Stoolin tarinat. Suom. Paavo Cajander
Suomen sodan aikana Kulnev keräsi mainetta aloitekykyisenä ja rohkeana etujoukon johtajana. Kulnev on ainoa venäläinen, jolle on omistettu oma nimikkoruno J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoissa. Runeberg ei nostanut Kulnevia esiin yksin. Sodan jälkeen Kulnev oli laajasti tunnettu omaperäisenä sotilaana. Hän oli myös tietynlainen sympaattisen venäläisyyden henkilöitymä. Runebergin Kulnev-käsitykseen vaikutti selvästi Gustaf Adolf Montgomeryn kirjoittaman Suomen sodan historiikin kuvaukset Kulnevista. Montgomery kuvailee Kulnevia hyvin ihailevasti ja samoin tekee myös Runeberg. Kulnevin poikkeukselliseen asemaan Vänrikki Stoolin tarinoissa on Montgomeryn lisäksi muitakin syitä. Runebergin arvostuksesta kertoo myös se, että Kulnev-runon alku on kirjoitettu jo vuonna 1846. Runeberg tosin kertoo virheellisesti Kulnevin olleen kasakka.
Faddei Bulgarin, joka osallistui venäläisten puolella Suomen sotaan, kertoo Kulnevista seuraavaan tapaan teoksessaan Sotilaan sydän:
"Päässä hänellä oli melkein aina ja varsinkin taistelussa punainen villamyssy, jollaista suomalaiset talonpojat käyttävät. Hän ei pitänyt lippalakkia, ja vai harvoin hänellä oli husaarinlakki... ...Sotilaat jumaloivat Kulnevia, vaikka hän rankaisikin julmasti sotilaskuria rikkoneita. Hän eli yhdessä sotilaiden kanssa, söi samaa ruokaa kuin hekin ja jakoi heidän kanssa kaikki vaivat ja vaarat. Yön aikana hän nousi muutaman kerran hevosen selkään, kiersi kaikki vartiopaikat ja meni aina lähelle vihollisen vartiomiehiä. Joka oli varomaton, sai maksaa kalliisti: usein Kulnev itse sieppasi hänet heti kiinni. Koko Ruotsin armeija tunsi Kulnevin; hän se ensimmäisenä antoi tiedon sotatoimien alkamisesta, ja hänen ilmaantumisensa ruotsalaisten etuvartioasemiin oli merkki taistelun alkamisesta."
Kulnev valloitti myös siviiliväestön ja vastustajiensa sydämet välittömyydellään. Esimerkiksi Bulgarin kertoo, kuinka ruotsalainen kapteeni Fuchs ystävystyi Kulnevin kanssa.
Aiheesta muualla

Veli-Matti Syrjö: / Kulnev, Jakov Petrovitsh (1764–1812) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  28.10.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Historia Norvegiæ

Historia Norvegiæ on tuntemattoman munkin latinaksi kirjoittama kuvaus Norjan historiasta. Tekstin arvioidaan olevan peräisin vuosien 1160 ja 1175 väliltä, vaikka on myös varovaisempia arvioita 1200-luvun alkuun. Ainoa säilynyt versio tekstistä on Brechin linnasta Skotlannista löytynyt kopio, joka on todennäköisesti kirjoittettu vuosien 1500 ja 1510 välillä.
Historia Norvegiæ sisältää kolme kappaletta:
I Lyhyt maantieteellinen kuvaus Norjasta ja lähialueista, sekä Norjan historiasta
II Orkneyn jaarlien sukupuu
III Luettelo Norjan kuninkaista
Käsikirjoituksen julkaisi Peter Andreas Munch vuonna 1850 nimellä Symbolæ ad Historiam Antiquiorem Rerum Norwegicarum. Pääversio teoksesta oli pitkään Gustav Stormin versio vuodelta 1880. Ensimmäinen käännös englanniksi julkaistiin vuonna 2001, ja vuonna 2003 tuli uusi kriittinen käännös.
Pohjoismaiden maantiede

Teos kuvaa seuraavalla tavalla Pohjoismaiden maantiedettä:
»Mutta lännestä ja pohjoisesta sitä (Norjaa) ympäröi virtava valtameri; etelässä sillä on vastassa Tanska ja Itämeri, mutta idässä Sveanmaa, Göötanmaa, Ångermanlanti ja Jemtlanti. Näitä osia nyt asuvat (Jumalan kiitos) kristityt heimot. Mutta pohjoista kohti hyvin monet pakanuuden palveluksessa olevat heimot (surullista kyllä) ulottuvat idästä Norjan taakse, nimittäin karjalaiset ja kveenit, sarvilappalaiset sekä molempain Bjarmiain asukkaat. Mutta mitä heimoja asustaa noiden takana, siitä meillä ei ole mitään varmuutta. (Historia Norvegiæ. Käännös Kyösti Julku.)»
Aiheesta muualla

Kuninin ja Phelpsteadin käännös englanniksi (2001)
Kultasaippuakala

| Kultasaippuakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Saippuakalat Grammistinae
Suku::  Aulacocephalus  Temminck & Schlegel, 1843
Laji::  temminckii
Kaksiosainen nimi
 Aulacocephalus temminckii  Bleeker, 1854 
Katso myös
   Kultasaippuakala Wikispeciesissä   Kultasaippuakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultasaippuakala (Aulacocephalus temminckii) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja saippuakalojen (Grammistinae) alaheimoon kuuluva trooppisten vesien kalalaji. Se on sukunsa Aulacocephalus ainoa laji.
Kultasaippuakala voi saavuttaa korkeintaan 40 senttimetrin pituuden. Sen ihossa on myrkkyä, jota kala tuottaa erityisesti ollessaan peloissaan.
Kultasaippuakalaa tavataan infopasifisella merialueella Punaisessamerestä ja Etelä-Afrikasta Japaniin, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin asti. Kerran sitä on myös löydetty Rapasta Ranskan Polynesiasta. Se elää luolissa ja halkeamissa kivi- ja koralliriutoilla 20–604 metrin syvyisessä vedessä. Koska laji on yleinen ja laajalle levinnyt, Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Hispaniolantangarat

| Hispaniolantangarat |
| --- | --- |
 Hispaniolantangara (Phaenicophilus palmarum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hispaniolantangarat  Phaenicophilidae  P.L. Sclater, 1886
Katso myös
   Hispaniolantangarat Wikispeciesissä   Hispaniolantangarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hispaniolantangarat (Phaenicophilidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit luettiin aikaisemmin kuuluviksi kerttulien tai tangarojen heimoihin. BirdLife Suomen luokituksen mukaan heimoon kuuluu 5 sukua ja 9 lajia. Muiden luokitusten mukaan osa hispaniolantangaralajeista kuuluu heimoihin rotkotangarat (Calyptophilidae), Nesospingidae tai Spindalidae.
Hispaniolantangaralajit elävät Hispaniolan saarella, ja niiden elinympäristöä ovat metsät ja ravintoa hyönteiset ja muut selkätangattomat eläimet. Väritykseltään ne ovat tyypillisesti selästä ja siivistään oliivinvihreät ja vatsastaan harmahtavan valkoisia.
Suvut ja lajit > Hispaniolantangarat Phaenicophilus

Hispaniolantangara Phaenicophilus palmarum
Pikkuhispaniolantangara Phaenicophilus poliocephalus
Suvut ja lajit > Sirkkutangarat Spindalis

Hispaniolansirkkutangara Spindalis dominicensis
Jamaikansirkkutangara Spindalis nigricephala
Puertoriconsirkkutangara Spindalis portoricensis
Sirkkutangara Spindalis zena
Suvut ja lajit > Lajeja, joilla on oma sukunsa

Hispaniolankerttuli Xenoligea montana
Hispaniolanviherkerttuli Microligea palustris
Puertoricontangara Nesospingus speculiferus
Hirviö (elokuva)

| Hirviö> I, Monster |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephen Weeks
Käsikirjoittaja:  Milton Subotsky
Perustuu:  Robert Louis Stevensonin romaaniin
Tuottaja:  Max Rosenberg Milton Subotsky
Säveltäjä:  Carl Davis
Kuvaaja:  Moray Grant
Pääosat:  Christopher Lee Peter Cushing
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Amicus Productions British Lion Films
Levittäjä:  British Lion Films
Ensi-ilta:   Marraskuussa 1971  1. marraskuuta 1971  1. joulukuuta 1972  Huhtikuussa 1973  14. lokakuuta 1974
Kesto:  75 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hirviö (I, Monster) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut brittiläinen kauhuelokuva, jonka ohjasi Stephen Weeks. Sen pääosissa näyttelevät Christopher Lee ja Peter Cushing.
Hirviön käsikirjoituksen laati Milton Subotsky Robert Louis Stevensonin romaanin Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde (1886) pohjalta. Alkuperäiset nimet vaihdettiin tohtori Charles Marloweksi ja herra Edward Blakeksi. Elokuvan tuottajina toimi Max Rosenberg ja Milton Subotsky. Amicus Productions toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. Carl Davis sävelsi elokuvaan musiikin.
Elokuvaa alettiin kuvaamaan 3D:nä, mutta prosessi keskeytettiin kuvausten puolivälissä.
Hirviö sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa marraskuussa vuonna 1971. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa huhtikuussa vuonna 1973.
Hirviö on ohjaaja Stephen Weeksin ensimmäinen ohjaama pitkä elokuva. Vaikka elokuvalla oli pieni budjetti, ohjaaja Stephen Weeks onnistuu esittämään realistisen kuvauksen viktoriaanisesta Englannista, ja Christopher Lee tekee elokuvassa ikimuistoisen roolisuorituksen.
Juoni

Psykologi Charles Marlowe (Christopher Lee) kehittää lääkkeen, joka vapauttaa hänen potilaidensa estot. Mutta kun hän testaa sitä itse, hänestä tulee julma ja moraaliton Edward Blake, joka alentuu rikoksiin ja lopulta murhatyöhön. Frederick Utterson (Peter Cushing), Marlowen asianajaja, uskoo että Blake kiristää ystäväänsä kunnes hän löytää totuuden.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lee  | … |  Tohtori Charles Marlowe / Edward Blake   |
|  Peter Cushing  | … |  Frederick Utterson   |
|  Mike Raven  | … |  Enfield   |
|  Richard Hurndall  | … |  Tohtori Lanyon   |
|  George Merritt  | … |  Poole   |
|  Kenneth J. Warren  | … |  Herra Deane   |
|  Susan Jameson  | … |  Diane Thomas   |
|  Marjie Lawrence  | … |  Annie   |
|  Aimée Delamain  | … |  Emäntä   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa tyylikkääksi mutta hieman aneemiseksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Hirviö Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hirviö Elonet.
Hirviö AllMoviessa. (englanniksi)
Kultahamsteri

| Kultahamsteri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Myyrät Cricetidae
Alaheimo::  Hamsterit Cricetinae
Suku::  Kultahamsterit Mesocricetus
Laji::  auratus
Kaksiosainen nimi
 Mesocricetus auratus  (Waterhouse, 1839) 
Katso myös
   Kultahamsteri Wikispeciesissä   Kultahamsteri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultahamsteri (Mesocricetus auratus) on hamstereiden alaheimoon kuuluva uhanalainen jyrsijä ja yleisimmin lemmikkinä pidettävä hamsterilaji. Lemmikkiharrastajat käyttävät siitä nimityksiä ”syyrianhamsteri” ja ”syyrialainen hamsteri”. Kultahamsterin elinikä on keskimäärin 1,5–2,5 vuotta.
Historiaa

Kultahamsteri löydettiin vuonna 1839, kun tiedemies George Robert Waterhouse ilmoitti löytäneensä uuden hamsterilajin luurangon ja nahan. Se sai nimen Mesocricetus auratus (keskikokoinen kultainen hamsteri). Neljäkymmentä vuotta myöhemmin eli 1879 James Skene vei lajin yksilöitä Englantiin. Tämä kanta eli noin kolmekymmentä vuotta, jonka jälkeen kultahamstereita ei ollut vankeudessa ennen huhtikuuta 1930, jolloin tohtori Israel Aharoni löysi erämaa-alueelta Syyriasta lähellä Aleppoa naaraan, jolla oli 12 poikasta. Nuoret hamsterit vietiin Jerusalemin heprealaiseen yliopistoon. Kasvattaminen ei kuitenkaan onnistunut, sillä neljä karkasi ja naaraspuolinen yksilö kuoli tapeltuaan ainoan elossa olevan uroksen kanssa. Neljä kuukautta myöhemmin toinen naaras sai poikasia. Ne olivat ensimmäisiä vankeudessa syntyneitä poikasia. Vuoden sisällä uroshamsterista tuli 364 hamsterin kantaisä.
Vuonna 1931 lähetettiin kaksi paria hamstereita Englantiin tohtori Edward Hindlelle. Ne viihtyivät siellä hyvin ja ne lahjoitettiin Lontoon eläintarhalle vuonna 1940. Vähitellen hamstereita alettiin myydä myös yleisölle. Sodan jälkeen ihmiset olivat niin kiinnostuneita, että vuonna 1945 perustettiin kerho The British Hamster Club (suom. Britannian Hamsterikerho). Amerikkaan ensimmäiset hamsterit tuotiin vuonna 1938, ja 10 vuotta myöhemmin niitä arveltiin siellä olevan 10 000. Kaikki nämä amerikkalaistuneet sekä Euroopassa lemmikkeinä pidettävät hamsterit olivat yhden ainoan jerusalemilaisparin jälkeläisiä.
Ulkonäkö

Kultahamsterista on neljä turkkimuunnosta. Näitä ovat lyhytkarvainen, pitkäkarvainen, rex ja satiini. Rex tarkoittaa kiharakarvaista ja satiini kiiltävää karvaa. Hamsteri voi olla myös yhtä aikaa esimerkiksi pitkäkarvainen, satiini sekä rex, eli pitkä-, kiiltävä- ja kiharakarvainen. Värimuunnoksia on vieläkin useampia, kuten valkonauhainen, creme, suklaa ja monet muut. Vanha nimi, kultahamsteri, tulee luonnonvaraisen hamsterin väristä, joka oli viljapellon kultainen, mutta järkevämpää on käyttää nimitystä syyrianhamsteri tai syyrialainen hamsteri, koska sillä on niin paljon eri värimuunnoksia.
Kultahamsteri on lemmikkinä pidettävistä hamsterilajeista suurikokoisin. Täysikasvuinen yksilö on noin 15 cm pitkä, sillä on tylppä kuono ja melko leveä pää. Sen suuret korvat ovat pystyssä, kun se on hereillä ja virkeä. Lajin yksilöillä on melko lyhyet raajat. Etujaloissa on neljä varvasta ja surkastunut peukalo, kun taas takatassuissa on viisi varvasta. Kultahamsterin häntä on hyvin lyhyt, vain noin yhden senttimetrin mittainen.
Hamsterin silmät ovat suuret, mustat, punaiset tai ruskeat. Tästä huolimatta hamsterilla ei ole tarkka näkö, päinvastoin se on likinäköinen. Sekä sen kuulo- että hajuaisti ovat näköaistia paremmin kehittyneet, samoin tuntoaisti.
Hamsteri voi näyttää massiiviselta, mutta painaa vähän. Poskipussit ovat hamsterin tunnetuin tunnusmerkki. Ne ulottuvat poskista hartioille saakka. Hamsterilla on talttamaiset hampaat, jotka kasvavat läpi elämän.
Elintavat

Kultahamsteri on yöeläin. Pääosin se nukkuu koko päivän, mutta se saattaa heräillä syömään, juomaan tai tarpeilleen kesken unien. Poikasia syntyy tavallisesti kerrallaan 6–12 yksilöä ja ne ovat syntyessään karvattomia. Niiden imetys kestää 3–4 viikkoa.
Hamsteri on aktiivinen eläin, joka tarvitsee liikuntaa. Hamsterit saattavat juosta jopa 9 kilometriä yhden yön aikanalähde?, joten on tärkeää että lemmikkihamstereilla on häkissään liikunnantarpeen tyydyttävä juoksupyörä. Lisäksi lemmikkihamsterilla tulee olla häkissään juomapullo puhtaalle vedelle, piilopaikka, kuiviketta sekä puhdasta ruokaa.
Kultahamsteri on kaikkiruokainen, ja sen ravintoon kuuluvat siemenet, pähkinät ja hyönteiset.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web
Suomen Hamsteriyhdistys ry
Suomen Hamsteriyhdistyksen foorumi - hamsteriaiheinen keskustelupalsta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q204175  Wikispecies: Mesocricetus auratus  ADW: Mesocricetus_auratus  BOLD: 12347  CoL: 4237W  EoL: 1179513  EPPO: MSCRAU  EUNIS: 15713  GBIF: 2438482  iNaturalist: 44919  IRMNG: 10929843  ITIS: 632735  IUCN: 13219  MDD: 1002208  MSW: 13000364  NBN: NHMSYS0021109716  NCBI: 10036  Observation.org: 84762  Open Tree of Life: 391631  Paleobiology Database: 432580  WoRMS: 1457405
Kultanainen

| Kultanainen> The Lonely Lady |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Sasdy
Käsikirjoittaja:  Ellen Shepard John Kershaw Shawn Randall
Perustuu:  Harold Robbinsin samannimiseen romaaniin
Tuottaja:  Robert R. Weston
Säveltäjä:  Charles Calello
Kuvaaja:  Brian West
Leikkaaja:  Keith Palmer
Pääosat:   Pia Zadora  Lloyd Bochner  Bibi Besch 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Harold Robbins International Company  KGA 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultanainen (tai Tie huipulle, The Lonely Lady) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Harold Robbinsin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Pia Zadora, Lloyd Bochner, Bibi Besch, Joseph Cali, Anthony Holland, Jared Martin, Ray Liotta, Kerry Shale, Sandra Dickinson ja Glory Annen Clibbery. Elokuvan on ohjannut Peter Sasdy. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti kuusi Razzie-palkintoa: huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta naispääosasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta käsikirjoituksesta, huonoimmasta laulusta ja huonoimmasta musiikista.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo Kultanaista kamalaksi töherrykseksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Kultanainen Elonet.
Kultanainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kultanainen AllMoviessa. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Inchon! | Huonoimman elokuvan Golden Raspberry -palkinto 1984 | Seuraaja: Bolero |
Kultapistiäiset

| Kultapistiäiset |
| --- | --- |
 Tulikultapistiäinen (Chrysis ignita)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Kultapistiäismäiset Chrysidoidea
Heimo::  Kultapistiäiset Chrysididae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Amiseginae  Chrysidinae  Cleptinae  Loboscelidiinae  Parnopinae 
Katso myös
   Kultapistiäiset Wikispeciesissä   Kultapistiäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultapistiäiset eli kultiaiset (Chrysididae) ovat yli 3 000 lajia kattava myrkkypistiäisheimo. Ne ovat saaneet nimensä ryhmälle tyypillisestä kirkkaasta ja metallinhohtoisesta värityksestä, josta koko heimossa on vain joitakin poikkeuksia. Lajeja esiintyy kaikkialla maailmassa, mutta lajisto on runsain aavikkoalueilla.
Suurin alaheimo on Chrysidinae, jonka lajit ovat tyypillisesti kleptoparasiitteja, tavallisesti erakkoampiaisen tai -mehiläisen pesäloisia. Kultapistiäisnaaras munii munansa erakkoampiaisen pesään, missä sen toukka syö isäntälajin emon toukalleen ravinnoksi jättämät eläimet ja joissakin tapauksessa myös itse isäntälajin toukan. Koska kultapistiäiset eivät kykene käyttämään ravinnokseen kasviperäistä materiaalia, ne kultapistiäistoukat, jotka loisivat kasvisravintoa toukilleen jättävillä isäntäpistiäislajeilla, kuoriutuvat munasta vasta isäntälajin toukan koteloituessa ja syövät koteloituneen toukan.
Kukin kultapistiäissuku on jokseenkin erikoistunut tiettyyn isäntäpistiäisryhmään, jonka pesiin ne munivat, ja jotkin lajit loisivat vain yhdellä tietyllä isäntälajilla. Täysikasvuiset kultapistiäiset käyttävät ravinnokseen myös kukkien mettä.
Suomessa on tavattu 49 kultapistiäislajia, joita ovat muun muassa kenkäokakultiainen (Elampus panzeri), ruusukorukultiainen (Hedychridium roseum), idänjalokultiainen (Hedychrum gerstaeckeri) ja ketopyörökultiainen (Holopyga generosa). Kolme lajia – idänsäihkykultiainen eli silosäihkypistiäinen (Cleptes nitidulus), idänpyörökultiainen (Holopyga inflammata) ja vyökultiainen (Chrysis equestris) – on luokiteltu Suomesta hävinneiksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultapistiäiset (Chrysididae)
iNaturalist: Kultapistiäiset (Chrysididae)
Kultapistiäiset (Chrysididae)
ITIS: Chrysididae (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Chrysididae (cuckoo wasps) (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Chrysididae, cuckoo wasps (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Chrysididae (englanniksi)
Chrysis.net (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q935920  Wikispecies: Chrysididae  ADW: Chrysididae  AFD: Chrysididae  BOLD: 719  BugGuide: 6946  CoL: 87J  EoL: 671  EPPO: 1CHRSF  Fauna Europaea: 11327  Fauna Europaea (new): 446ec55c-fc64-40e6-afa9-dc3d5b09700f  GBIF: 7903  iNaturalist: 126149  IRMNG: 101809  ITIS: 154152  NBN: NBNSYS0000159685  NCBI: 27511  Open Tree of Life: 831136  Paleobiology Database: 151885
Heikki Kultti

Heikki Ilmari Kultti (28. maaliskuuta 1916 Tampere – 19. joulukuuta 1994 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kultti edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1935–1939 ja 1946–1948. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 48 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia.  Kultti pelasi maajoukkueessa vuosina 1938–1939 kaksi maaottelua.
A History of the World in 100 Objects

A History of the World in 100 Objects on BBC:n ja British Museumin tuottama sataosainen radiosarja, jossa maailmanhistoriaa käydään läpi sadan British Museumin kokoelmista löytyvän esineen kautta. Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin 18. tammikuuta 2010 BBC Radio 4:llä. Kukin ohjelma on kestoltaan 15 minuuttia. Sarjan jaksot ovat pysyvästi kuunneltavissa ja ladattavissa ohjelman kotisivuilta.
Ohjelman konsepti on julkaistu myös British Museumin johtajan Neil MacGregorin kirjoittamana kirjana.
Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut (englanniksi)
Dr. Kwame Opoku: History through a hundred looted objects: Global Intoxication? (englanniksi)
Kulttuuri-imperialismi

Kulttuuri-imperialismi tarkoittaa yhden kulttuurin nostamista toisen kulttuurin yläpuolelle, etenkin sellaisissa tapauksissa, kun vahvempi maa kolonisoi taloudellisesti tai sotilaallisesti heikomman maan ja pakottaa omat kulttuuriset tapansa ja uskomuksensa valloittamaansa maahan.
Kulttuuri-imperialismiin kuuluu tarkoituksenmukaisuus ja vallankäyttö, toisin kuin pelkkään kulttuurin leviämiseen, joka tapahtuu luonnollisen kanssakäymisen välityksellä.
Vahvempi maa voi pakottaa kulttuurinsa toiseen maahan monin tavoin. Se voi tapahtua säätämällä lakeja, jotka määräävät koulutuksesta, uskonnosta, taiteesta ja kielestä. Toinen kulttuuri-imperialismin muoto on sellainen kehitysapu, jolle avunantaja on määrännyt ehtoja esimerkiksi avun saajamaan kouluopetuksen sisällön suhteen. Jotkut näkevät myös globalisaation myötä leviävän amerikkalaistumisen esimerkkinä kulttuuri-imperialismista.
Kulttuuri-imperialismia on ollut antiikin Kreikan ja Rooman valtakunnista lähtien. Uudella ajalla kulttuuri-imperialismia ovat harjoittaneet imperiumeja perustaneet suurvallat, kuten Ranska, Britannia, Yhdysvallat, Kiina ja Neuvostoliitto.
Nykyajan länsimaista kulttuuri-imperialismia vastustetaan esimerkiksi perustamalla liittoumia ja järjestöjä, jotka pyrkivät säilyttämään kulttuuriperintöä ja tapoja. Joissakin maissa länsimaistumista on yritetty hidastaa poliittisin toimin.