stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aldo Vergano
Elämäkerta

Vergano osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, työskenteli vasemmistolehtien toimittajana ja oli vuonna 1925 mukana epäonnistuneessa suunnitelmassa Benito Mussolinin murhaamiseksi. Myöhemmin hän toimi Alessandro Blasettin Cinematografo-lehdessä ja teki käsikirjoituksen tämän elokuvaan Sole (”Aurinko”, 1929). 1930-luvulla Vergano työskenteli käsikirjoittajana ja ohjasi vuonna 1938 ensimmäisen näytelmäelokuvansa Pietro Micca.
Partito d’azione -puolueessa toiminut Vergano osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja ohjasi sodan jälkeen klassisena pidetyn vastarintakuvauksen Il sole sorge ancora (”Aurinko nousee vielä”, 1946). Elokuva sai Kokeellisen elokuvakeskuksen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla ja Nastro d’argenton parhaasta ohjauksesta. Verganon myöhemmät elokuvat eivät enää herättäneet huomiota. Hänen muistelmansa Cronache di anni perduti (”Hukkaan menneiden vuosien kronikka”) julkaistiin vuonna 1958.
Elokuvia

Quelli della montagna, 1943
Aiheesta muualla

Aldo Vergano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aldo Vergano Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Ilmari Vesamaa

Ilmari Vesamaa (4. joulukuuta 1893 Artjärvi – 24. tammikuuta 1973) oli suomalainen yleisurheilija.
Vesamaa kilpaili Antwerpenin 1920 olympialaisissa kolmessa eri juoksulajissa: hän sijoittui maastojuoksussa 14:nneksi sekä karsiutui 5 000 metrin juoksun ja 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän voitti Suomen-mestaruuden 5 × 2 000 metrin juoksussa ja maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1920 sekä 10 000 metrin kävelyssä vuonna 1922. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa 5 000 metrin juoksussa ja pronssia maastojuoksussa vuonna 1920. Hän käveli Suomen-ennätykset 3 000 metrillä (15.09,3) ja 5 000 metrillä (25.26,9) vuonna 1922. Seuratasolla hän edusti Viipurin Reipasta.
Pentti Vesalainen

Pentti Sylvester Vesalainen (1. tammikuuta 1913 Kotka – 27. marraskuuta 2000) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1938 yhdistetyssä viidenneksi. Hän oli hiihto-osuudella kuudestoista mutta nosti sijoitustaan mäkiosuudella. Hän saavutti yhdistetyssä SM-pronssia vuosina 1937 ja 1938. Hän edusti Kotkan Hiihtoseuraa ja Kotkan Poliisi-Urheilijoita. Aikaisemmin Pentti (Pepa) Vesalainen edusti Kotkan Palloseuraa ja myöhemmin vuodesta 1960 Kotkan Voimistelijoita.
Vesalainen harrasti myös jalkapalloa, viisiottelua ja ampumista (isopistoolin mestariluokka, 30 + 30 laukauksella 558 pistettä). Hän oli mukana seura- ja järjestötoiminnassa, mm. Kotkan liikennelautakunnassa. Vesalaiselle myönnettiin Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali kullatuin ristein. Vesalaisen harrastuksia olivat kuntourheilu ja saaristoretkeily. Vesalaisen kotikunta oli Kotka.
Ammatiltaan Vesalainen oli poliisi ja yleni komisarioksi.
Verisirkkunen

| Verisirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Rhodospingus
Laji::  cruentus
Kaksiosainen nimi
 Rhodospingus cruentus  (Lesson, 1844) 
Katso myös
   Verisirkkunen Wikispeciesissä   Verisirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verisirkkunen (Rhodospingus cruentus) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Verisirkkunen kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Verisirkkuskoiraan pää, selkä ja siivet ovat mustat. Päälaen töyhtö, rinta ja vatsa ovat kirkkaanpunaiset. Naaraslintu on yleisväriltään ruskea. Rinta ja vatsa ovat kellertävän ruskeat.
Levinneisyys ja elintavat

Verisirkkunen elää Ecuadorin ja Perun rannikolla. Lajin elinympäristöä ovat kuivahkot pensaikot ja metsät, joissa kasvaa heiniä. Lintu liikuu usein yksin tai pareittain, mutta pesimäajan ulkopuolella myös parvina. Verisirkkusen ravintoa ovat siemenet. Pesimäkausi on tammikuulta toukokuulle.
HMS Verity

| HMS Verity |
| --- | --- |
 HMS Verity

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  17. toukokuuta 1918
Laskettu vesille:  19. maaliskuuta 1919
Palveluskäyttöön:  17. syyskuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 4. maaliskuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 325 t (kuiva) 1 508 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,4 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  127
Aseistus
Aseistus:  4 x 4,7"/L45 (102 mm) BL Mk I -tykkiä 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Verity (viirinumero D63) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin parannellun W-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin tammikuussa 1918 John Brown and Companyltä Clydebankista osana vuoden 1918 laivasto-ohjelman 13. tilausta. Sen köli laskettiin samana vuonna 17. toukokuuta ja alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1919. Alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 17. syyskuuta.
Palvelus

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja se myytiin romutettavaksi BISCOlle. Alus saapui 14. syyskuuta 1947 hinattuna J. Cashmorelle Newportiin romutettavaksi.
Sisäheitto

Sisäheitto eli synkopee  on foneettinen ilmiö, jossa yksi tai useampi äänne jätetään pois sanan keskeltä. Tämä äänne on useimmiten painoton vokaali.
Sisäheitto ja historiallinen fonetiikka

Historiallisessa fonetiikassa sisäheitolla usein viitataan painottoman vokaalin poisjääminen.
Sisäheitto ja historiallinen fonetiikka > Painottoman vokaalin poisjääminen

muinaisenglanti hláford > englanti lord
englanti Worcester, äännetään kuitenkin ['wʊstəɹ]
englanti Gloucester, äännetään kuitenkin ['ɡlɒstəɹ]
latina cál[i]dum > italia caldo "kuuma"
latina óc[u]lum > italia occhio "silmä"
latina trem[u]láre > ranska trembler "vapista"
englanti per[i]lous > murteessa parlous
Sisäheiton käyttö runoissa

Retorisena tai runollisena keinona saattaa äänteitä jäädä pois sanan keskeltä.
latina commo[ve]rat > runossa commorat ("hän oli liikkunut")
englanti hast[e]ning > runossa hast'ning
englanti heav[e]n > runossa heav'n
englanti over > runossa o'er
Sisäheitto englannin kielen puhekielessä

Vaikka puhekielessä on monta ilmiötä, joita pidetään sisäheittona, sellaiset muodot kuin "didn't" ei pidetä sisäheittoina, vaan supistumina:
englanti [Au]stra[lia]n > puhekielessä Strine
englanti g[oing t]o> puhekielessä gonna
englanti w[ant t]o > puhekielessä wanna
englanti I [woul]d [ha]ve > puhekielessä I'd've
Sisäheitto suomalais-ugrilaisissa kielissä > Suomi

Lounaismurteissa sisäheitto eli synkopee on hyvin yleinen ja koskee kolmi- tai useampitavuisten sanojen toisen avoimen tavun vokaalia, joka katoaa, kun ensimmäinen tavu on pitkä ja kolmas tavu alkaa l:llä, m:llä, n:llä, r:llä tai v:llä)
Mnää ole suamlane.
Tänäp olis pernoi ja affni ruakan.
Suomen puhekielessä yleisimmin pois jää vokaali i, jos sanan toisessa (painottomassa) tavussa on i-päätteinen diftongi, esim. lannote ja tasottaa.
Aiheesta muualla

Ison suomen kieliopin termejä
Verres

Gaius Verres (n. 120 eaa.–43 eaa.) oli roomalainen virkamies, joka tunnetaan hänen Sisiliassa harjoittamastaan poikkeuksellisen törkeästä korruptiosta ja paikallisen väestön riistosta. Aiemmin Gaius Mariusta kannattanut Verres oli siirtynyt Sullan puolelle. Vuonna 80 eaa. hän oli kvestori Asiassa, jossa hän esimiehensä Dolabellan kanssa ryöväsi aluetta vuoteen 78 eaa. asti, jolloin Dolabella joutui oikeuteen. Verres todisti esimiestään vastaan ja varmisti näin vapautumisensa syytteistä. Dolebella tuomittiin. Vuonna 74 eaa. lahjontakampanjan ansiosta Verres tuli preettoriksi. Tämän jälkeen hänet lähetettiin Sisilian maaherraksi. Sisilia oli tuolloin merkittävää viljantuotantoaluetta ja rikas provinssi. Saavuttuaan Verres aloitti järjestelmällisen ryöstelyn, jonka tarkoituksena oli varastaa mahdollisimman paljon silloin kuin voi. Jopa taideteoksia ryöstettiin temppeleistä ja yksityiskodeista välittämättä kansalaisten oikeusturvasta. Väitettiin myös, että Verres oli tuominnut maanomistajille tärkeitä orjia kuolemaan ilman syytä ja sitten vaatinut lahjuksia maanomistajilta tuomioiden peruuttamiseksi. Hänen kerrotaan myös keksineen olemattomia orjia, joiden piilottelusta hän sitten syytti maanomistajia. Syytöksistä pääsi jälleen eroon rahalla.
Verres palasi Roomaan 70 eaa. Samana vuonna sisilialaiset pyysivät Ciceroa asettamaan Verreksen syytteeseen. Verrestä puolusti ajan merkittävin asianajaja Quintus Hortensius ja Verreksellä oli edelleen tukijoita aristokratian keskuudessa. Verres pyrki viivyttämään oikeudenkäyntiä saadakseen suosiollisemman tuomarin, mutta Cicero hyökkäsi häntä vastaan raivokkailla puheilla. Ensimmäisen puheen jälkeen Hortensius neuvoi asiakastaan poistumaan maasta. Verres elikin maanpaossa Massiliassa vuoteen 43 eaa., jolloin hän joutui Marcus Antoniuksen proskriptiolistalle.
Tiedot Verreksen toimista perustuvat Ciceron häntä vastaan kirjoittamiin syytöspuheisiin. Näin ollen ne antavat mahdollisesti yksipuolisen kuvan Verreksen toiminnasta. Kuitenkin Verreksen syyllisyys lienee ollut ilmeistä. Verreksen tapaus kertoo niistä vaikeuksista, joita Rooman hallinto kohtasi tasavallan lopunaikoina. Kaupunkivaltion käyttöön rakennettu hallintokoneisto ei skaalautunut hyvin maailmanvallalle ja kelvottomat virkamiehet saattoivat väärinkäyttää järjestelmää provinsseissa vuosikausia ilman minkäänlaista valvontaa. Provinssien ryöstö nähtiin hallitsevan eliitin etuoikeutena ja sillä maksettiin pääkaupungin politiikan melskeissä syntyneet jättimäiset velat.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Pekka Tuomisto: Rooman diktaattorit.  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4442-4
Vesilahden vaakuna

Vesilahden vaakuna
Vesilahden vaakuna on Vesilahden kunnan tunnus, joka saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan avain, joka on Pyhän Pietarin tunnus, oli esiintynyt jo isonvihan ajoilta peräisin olevassa pitäjän nostoväestä muodostetun Porin jalkaväkirykmentin Vesilahden komppanian lipussa. Pietari oli puolestaan toinen Vesilahden katolisen seurakunnan suojeluspyhimyksistä. Kurki on peräisin vanhimman Kurjen aatelissuvun vaakunasta; suvun kanta-isät asuivat Laukon kartanossa Vesilahdella.
Vaakunan selitys kuuluu ”hopea-punahalkoisen kilven oikeassa kentässä punainen avain,sen vasemmassa kentässä hopeinen kultavaruksinen kurki, jonka päälaki on punainen ja pyrstön sulat mustapäiset”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 29. maaliskuuta 1951.
Verenpunainen yö

| Verenpunainen yö> Farewell, My Lovely |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dick Richards
Käsikirjoittaja:  David Zelag Goodman Romaani: Raymond Chandler
Tuottaja:  Jerry Bruckheimer George Pappas
Säveltäjä:  David Shire
Kuvaaja:  John A. Alonzo
Leikkaaja:  Joel Cox Walter Thompson
Lavastaja:  Angelo Graham
Pääosat:  Robert Mitchum Charlotte Rampling John Ireland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  EK ITC Entertainment
Levittäjä:  Embassy Pictures
Ensi-ilta:  8. elokuuta 1975 Suomi: 12. maaliskuuta 1976
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verenpunainen yö (Farewell, My Lovely) on Dick Richardsin ohjaama brittiläinen rikoselokuva vuodelta 1975. Se perustuu Raymond Chandlerin romaaniin Näkemiin, kaunokaiseni (Farewell, My Lovely). Sylvia Miles oli parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkaana.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Mitchum  | … |  etsivä Philip Marlowe   |
|  Charlotte Rampling  | … |  Helen Grayle/Velma   |
|  John Ireland  | … |  Lt. Nulty   |
|  Sylvia Miles  | … |  Jessie Halstead Florian   |
|  Anthony Zerbe  | … |  Laird Brunette   |
|  Harry Dean Stanton  | … |  etsivä Billy Rolfe   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Verenpunaista yötä atmosfääriltään loistavasti luonnostelluksi tyylinautinnoksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa uskollisimmaksi muttei aivan parhaaksi kirjan elokuvasovituksista ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Kirjallisuutta

Moilanen, Jorma: ”Yön kasvot”, artikkeli elokuvasta. Filmihullu 4/1976.
Aiheesta muualla

Verenpunainen yö (1975). Kansallinen audiovisuaalinen instituutti – KAVI. Arkistoitu 28.8.2016. Viitattu 10.4.2021.
Arja Sipola

Arja Helena Sipola (s. 1956 Alatornio) on ensimmäinen Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1987 valittu Suomen tangokuningatar
Tausta

Arja Sipola (o.s. Korkeamaa) syntyi Arpelan kylässä silloisessa Alatornion kunnassa kahdeksanlapsiseen perheeseen. Hän harrasti lapsena urheilua ja laulua. Oppivelvollisuuden jälkeen hän teki erilaisia töitä sekä suoritti elintarvikemyyjän koulutuksen.
Sipola on opiskellut Länsipohjan musiikkiopistossa useammankin instrumentin soittoa 1970-luvulla ja työskenteli ennen tangokuningatar-kilpailua tanssimuusikkona yli kymmenen vuotta ensin oman orkesterinsa kanssa ja myöhemmin vapaana taiteilijana. Hän opiskeli laulua useiden vuosien ajan lähinnä Pohjois-Suomessa tekemiensä keikkojen ohessa. Sipola pitää esikuvinaan Laila Kinnusta, Helena Siltalaa, Tamara Lundia sekä Taisto Tammea.
Tangokuningatar

Sipola lähti Tangomarkkinoiden ensimmäiseen tangokuningatarkilpailuun vuonna 1987 Aarne-puolisonsa kannustamana oltuaan sitä ennen kotiäitinä ja pidettyään yli kolmen vuoden keikkatauon. Hän kertoi urheilutaustastaan olleen suurta hyötyä kilpailukeskittymisessä. Hän sai finaalissa kaikilta tuomareilta täydet pisteet finaalikappaleistaan Vaaralliset huulet, Yö saaristossa ja Kultaiset korvarenkaat. Viimeksi mainitusta laulusta tuli hänen "tavaramerkkinsä". Sipola voitti kilpailun samaan aikaan kolmantena miehenä tangokuninkaaksi valitun Harri Lahden kanssa.
Tangokilpailun jälkeen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Ajelin yksin ympäri Suomea. Olin missä tahansa, halusin aina kotiin, en käyttänyt hotelleja enkä muita yöpymispaikkoja. Kun väsytti, niin pysäytin auton levähdyspaikalle ja nukuin makuupussissa. | ” |
– Nyman, s. 31
Voittonsa jälkeen Sipola kiersi maata vapaana taiteilijana. Tangomarkkinoiden organisaatio oli alkuvaiheessa vielä muotoutumaton, eikä Sipola saanut voitostaan huolimatta omaa orkesteria, levytyssopimusta, etukäteen myytyjä keikkoja, eikä ohjelmatoimiston tukea. Hän esiintyi vierailevana solistina paikallisten satunnaisten orkesterien kanssa, joita hän kuvailee usein tasoltaan vaatimattomiksi. Hän perusti muutaman vuoden kuluttua oman yrityksen ja työskenteli vapaana muusikkona, kunnes hän loukkaantui tapaturmaisesti vuonna 1998. Tämän jälkeen hän koki samana vuonna vakavan autokolarin, josta toipuminen vei pitkään, mutta hän palasi esiintymisareenoille kolmen vuoden keikkatauon jälkeen. Laulajan ammatin ohella hän on pohtinut myös sosiaalialalle suuntautumista. Keikkojen vähennyttyä 2000-luvulla hän työskenteli vuonna 2008 päätoimisesti vammaisavustajana. Keväällä 2010 Sipola osallistui Suurin pudottaja -televisiosarjaan.
Yksityiselämä

Sipola on kuvaillut joutuneensa lapsuudessaan sekä koulutoveriensa että opettajien silmätikuksi ja kiusatuksi sairastamansa epilepsian vuoksi. Hän kihlautui kuvataiteilija Aarne Sipolan kanssa vuonna 1977 ja avioitui vuotta myöhemmin. Pariskunnalla on kaksi lasta, tytär ja poika ja neljä lastenlasta. Hän on tietoisesti varjellut yksityiselämäänsä julkisuudelta. Uran hidasteita ovat olleet sairastelu, levytysten puute ja laulajan pitkän aikaa keikkakuvioista poissa pitäneet tapaturmat. Sipola itse on kuvannut tasapainoisen yksityiselämänsä auttaneen häntä jatkamaan uraansa vastoinkäymisistä huolimatta. Perheen koti on ollut Limingassa. Liitto päättyi eroon 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla.
Diskografia

Sipolalta on julkaistu yksi sooloalbumi Juhlalevy (2005 MTG) Finlandersin kanssa ja singlelevytyksiä, minkä lisäksi hänen levytyksiään on mukana iskelmäkokoelmilla.
Diskografia > Singlet

Joutsenlauluni / Kutsun teidät juhlaan (1988, Tatsia)
Tanssin ja rakastin / Menetin sinusta otteen (1989, Finnlevy)
Et voi, et saa / Jos kyyneleet ois kultaa (1990, Scandia)
Alastomat kasvot / Alla sateenkaaren (1992, Musiikki-laiho)
Nää tunteet / Yksi on ylitse muiden (1995, Ahset)
Rakkauden kaipuu (2000, Ahset)
Tahdon aikalisän/ Ei ajatella huomispäivää (2005, CR-Musiikki)
Elämänmuutos (2010, Hopeinen Kuu)
Kaupunki valvoo (2010 Bestman Music)
Sä toiselle kuulut (2011 Bestman Music)
Tulivuori (2012, Vee-Music)
Sinä sen teit, järkeni veit (2013, Vee-Music)
Vieläkö nään kukkia varrella tieni (2013, Vee-Music)
Sinun omasi (2018 Väylän Pyörre Records)
Diskografia > Mukana

Tangomarkkinat I (LP, 1988, M & T)
Sääskisafari I (kasetti 1991): Lokki-valssi
Tangokuningatar Arja Sipola & tangokuningas Kauko Simonen (1993, Sl): Lapin tango, Salla, kotiseutuni & Takkavalkea
Lapin valssit  (kasetti 1993 Musiikki-Mainos): Salla, kotiseutuni
40 Suomi-iskelmää : Pohjoisen tähdet (2005 VL-Musiikki)
Music From Torne Valley : Schlagers & Folksongs (2008 Väylän Pyörre Records): Lokki
Tangomarkkinat 2010: Taas lasken tiilten päät
TornioHaparanda Greatest Hits (2013 Väylän Pyörre Records): Rakkauden kaipuu
Tangomarkkinat 30-vuotisjuhlalevy (2014 Sony): Vaaralliset huulet
Aiheesta muualla

Arja Sipolan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret
| --- | --- |
1980-luku:   1987: Arja Sipola  1988: Kirsi Rissanen  1989: Arja Koriseva 
1990-luku:   1990: Jaana Lammi  1991: Kaija Pohjola  1992: Eija Kantola  1993: Merja Raski  1994: Tiina Räsänen  1995: Marita Taavitsainen  1996: Saija Varjus  1997: Niina Päivänurmi  1998: Kirsi Ranto  1999: Taina Kokkonen 
2000-luku:   2000: Mira Kunnasluoto  2001: Mira Sunnari  2002: Johanna Pakonen  2003: Saija Tuupanen  2004: Johanna Debreczeni  2005: Kati Fors  2006: Elina Vettenranta  2007: Jenna Bågeberg  2008: Hanna Talikainen 
2010-luku:   2011: Mervi Koponen  2013: Heidi Pakarinen  2014: Maria Tyyster  2015: Susanna Heikki  2016: Erika Vikman  2017: Aino Niemi  2018: Saana Sassali  2019: Pirita Niemenmaa 
2020-luku:   2022: Heta Halonen  2023: Charlotta Saari  2024: Miia Laitinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Tommi Vesala

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Vihti, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja oikea laitalinkki
Pituus: 179 cm
Junioriseurat
1997–2000: Kasiysi
2001–2004: FC Espoo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2006 | FC Espoo | 51 | (4) |
| 2006–2007 | FC Hämeenlinna | 40 | (0) |
| 2008–2010 | Viikingit | 49 | (1) |
| 2011–2014 | MYPA | 99 | (4) |
| 2015–2018 | HIFK | 72 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 311 | (12) |
Maajoukkue
| 2001 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 2002 | Suomi U16 | 14 | (0) |
| 2003 | Suomi U17 | 11 | (0) |
| 2004 | Suomi U18 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2021.
Tommi Vesala (s. 12. tammikuuta 1986 Vihti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Myllykosken Palloa ja Helsingin IFK:ta. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai laitalinkki, mutta pystyi pelaamaan myös vasemmalla sekä puolustavana keskikenttäpelaajana.
Vesala on espoolaisen Kasiysin kasvatti. Aikuisten sarjatasoilla hän pelasi Kakkosta ja Ykköstä FC Espoossa, FC Hämeenlinnassa ja Viikingeissä ennen siirtymistään Veikkausliiga-seura Myllykosken Palloon kaudeksi 2011. Hän debytoi liigassa 12. toukokuuta 2011 ottelussa Honkaa vastaan.
Vesala on pelannut 30 ottelua Suomen poikamaajoukkueissa. Jalkapallon ulkopuolella hän on opiskellut hammaslääketieteen lisensiaatiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tommi Vesala Wikimedia Commonsissa
Tommi Vesala Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Vesiskorpionit

| Vesiskorpionit |
| --- | --- |
 Vesiskorpioni
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Nepomorpha
Yläheimo::  Nepoidea
Heimo::  Nepidae  Latreille, 1802
Katso myös
   Vesiskorpionit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesiskorpionit (Nepidae) on vesihyönteisten heimo. Siihen kuuluu maailmassa 268 lajia, joista Suomen etelä- ja keskiosissa esiintyy kaksi, sauvalude ja vesiskorpioni.
Vesiskorpioneilla on pihtimäiset eturaajat, jotka muistuttavat skorpionien eturaajoja.
Verrannollisuuslaskuri

Verrannollisuuslaskurin läpäisevä hiukkanen synnyttää kaasussa elektronivyöryjä, jotka aiheuttavat anodilla signaalin.
Verrannollisuuslaskuri on geigermittarin ja ionisaatiokammion ohella yksi kaasutäytteisistä hiukkasilmaisintyypeistä, jonka toiminta perustuu kaasussa tapahtuneeseen ionisaatioon.
Toimintaperiaate

Verrannollisuuslaskurin kammio muistuttaa perusrakenteeltaan geigermittaria. Ilmaisinkammion tyypillisesti sylinterimäinen seinämä muodostaa katodin ja sisällä on anodilanka. Katodin ja anodin välille on säädetty jännite, joka luo kammion sisään sähkökentän. Täytekaasuna voidaan käyttää esimerkiksi argonia. Ilmaisimeen kuuluu myös signaalinkäsittelyyn liittyvää elektroniikkaa.
Kun ilmaisimen läpäisee säteilevä hiukkanen, se ionisoi kaasumolekyylejä eli hajottaa molekyylin ioniksi ja elektroniksi. Sähkökentän vaikutuksesta ionit pyrkivät kohti katodia ja elektronit kohti anodia. Kun elektronit ovat lähellä anodilankaa, hyvin voimakas sähkökenttä kiihdyttää elektroneita ja ne törmäilevät kaasumolekyyleihin ionisoiden näitä, jolloin niistä irtoaa lisää elektroneita. Tämä monistuva ionisaatio aiheuttaa anodia kohti kulkevan elektronivyöryn.
Syntyneiden elektronivyöryjen aiheuttaman signaalin voimakkuus on verrannollinen kammion läpäisseen hiukkasen energiaan. Tämän vuoksi verrannollisuusilmaisin kykenee erottamaan korkea- ja matalaenergiaiset hiukkaset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verrannollisuuslaskuri Wikimedia Commonsissa
Vesljana

Vesljana Davydovon kylän luona.
Vesljana (ven. Весля́на) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirin Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Se saa alkunsa Komin tasavallan rajalta ja laskee Kamaan Ust-Vesljanan kylän alapuolella. Joen pituus on 266 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 7490 neliökilometriä.
Komin tasavallassa on toinen Vesljana-niminen joki, joka laskee Vienanjoen vesistöön kuuluvaan Vymiin. Sen pituus on 138 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 4620 neliökilometriä. Joen kominkielinen nimi on Vesyva (Весыва).