stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suur-Zimbabwe
Yhteiskunta

Suur-Zimbabwen asukkaiden pääelinkeino oli karjan, vuohien ja lampaiden hoito. Lisäksi he viljelivät durraa, sormihirssiä ja papuja. Alueelta on löytynyt todisteita raudan ja kullan valamisesta. Raudasta valmistettiin erilaisia työkaluja, kun taas kuparia, pronssia ja kultaa käytettiin lähinnä hallitsijoiden koruissa ja koriste-esineissä.
Suur-Zimbabwen vauraus perustui kaupankäyntiin. Se kävi kauppaa sekä Afrikan sisämaan että Intian valtameren rannikon alueiden kanssa. Rannikolta kauppareitit ovat ulottuneet Arabiaan ja Kiinaan asti. Zimbabwen kuningaskunnan sisäisessä kaupassa Suur-Zimbabwe todennäköisesti tarjosi rautatyökaluja, aseita, kuparia, suolaa, kultaa ja rannikolta tuotuja lasihelmiä. Rannikolle Suur-Zimbabwesta vietiin kultaa, norsunluuta, kuparia, orjia ja Afrikan eksoottisia tuotteita. Tuotteet vietiin luultavasti nykyisessä Mosambikissa sijaitsevaan Sofalan kaupunkiin, jonka kaupankäyntiä valvoi Kilwa Kisiwani. Vaihdossa Suur-Zimbabwe sai persialaista ja kiinalaista keramiikkaa, lasi- ja metalliesineitä sekä todennäköisesti vaatteita. Kaupankäynti rikastutti Suur-Zimbabwen lisäksi siis rannikkokaupunkeja, Sofalaa, Kilwa Kisiwania ja Malindia. Sveitsiläisen tutkija-kirjoittajan Jean Villainin arvion mukaan rauta, jota käytettiin Euroopassakin kysyttyyn damaskiteräkseen, on ilmeisesti ainakin osittain peräisin eteläisestä Afrikasta juuri näiltä seuduilta. Suur-Zimbabwessa oli ilmeisesti myös paikallisia kauppiaita, sillä eräästä rauniosta on löytynyt laaja esinevarasto. Siellä oli kultalankaa, rautalusikoita, lampunjalka, kuparilaatikko, kaksi sormusta, satoja lasihelmiä sekä useita kiloja lankaa, kaurikotiloiden kuoria ja korallia.
Suur-Zimbabwe oli jakautunut selvästi luokkiin. Hallitsija asui perheineen ensin kukkulalinnoituksessa ja myöhemmin soikeassa rakennuksessa. Muut kuninkaalliset, kokeneet virkamiehet ja Suur-Zimbabwen alamaisuudessa olleiden kuninkaiden edustajat asuivat muurien ulkopuolella, laaksossa sijainneissa parissa kymmenessä talossa. Kaupungin asutus oli levittäytynyt laajemmalle alueelle Suur-Zimbabwen ympärillä.
Suur-Zimbabwe oli uskonnollinen keskus, ja kukkulalinnoitusta pidettiin pyhänä. Pääjumala oli Mwaria, jonka vastuulla oli sateentekeminen, maan hedelmällisyys ja sairaudet. Alueen kosteaa mikroilmastoa pidettiin Mwarin aikaansaannoksena. Kaupunki oli uskonnollinen keskus romahtamiseensa saakka 1400-luvulla. Senkin jälkeen raunioita on edelleen käytetty seremoniallisessa sateentekemissä.
Merkitys > Poliittinen

Suur-Zimbabwen merkitys nyky-Zimbabwen kansalliselle ideologialle on suuri. Rakennelma on tarjonnut kansallisaatteen kannattajille yhteyden Zimbabwen muinaisiin uskontoihin ja ollut esimerkkinä suuresta afrikkalaisesta saavutuksesta. Nationalismi voimistui maassa 1960-luvulla, ja siihen liittyi kulttuurihistoriallinen herääminen ja alkuperäisten uskontojen uusi suosio. Nationalistien mielestä yhteinen usko yhdistäisi monimuotoista kansaa. Suur-Zimbabwesta tulikin tavallaan kansallinen pyhättö.
Itsenäisyystaistelun aikana kansallisliikkeet ottivat Suur-Zimbabwen symbolikseen, ja lippu ja Zimbabwen lintu ovat nykyään valtion merkittävimmät symbolit. Suur-Zimbabwen raunioista löydetyt lintuhahmot ovat lintusymbolin esikuva. Zimbabwen lintu kuvataan esimerkiksi maan lipussa, ja se yhdistää maan siirtomaakautta edeltäviin aikoihin. Lisäksi Suur-Zimbabwe on Victorian putousten ja luonnon ohella Zimbabwen tärkein matkailunähtävyys.
Merkitys > Kulttuurihistoriallinen

Suur-Zimbabwen merkitys on maailmanlaajuinen, ja Unesco valitsi sen vuonna 1986 maailmanperintöluetteloon. Suur-Zimbabwe täytti kolme maailmanperintökohteen kriteeriä. Unescon mukaan Suur-Zimbabwe on ainutlaatuinen taiteellinen rakennelma, jolla on historiallis-kansallinen merkitys koko Zimbabwen valtiolle ja jonka rauniot ovat todisteena šonakansan kadonneesta valtakunnasta. Suur-Zimbabwen tieteellinen merkitys on erityisen suuri šonakulttuurin ja muiden bantukieliä puhuvien kansojen kehityksen tutkimisessa.
Paikallisille asukkaille Suur-Zimbabwe on edelleen uskonnollisesti merkittävä. Se yhdistetään erityisesti mudzimu- ja mhondoro-henkiin, joiden uskotaan asuvan siellä ja jopa rakentaneen sen. Paikalliset pitävätkin Suur-Zimbabwea ja erityisesti kukkulalinnoitusta pyhänä paikkana. Siellä järjestetään edelleen erilaisia uskonollisia seremonioita, kuten sateentekemisrituaaleita ja muita seremenioita, jotka liittyvät paikallisten yhteisöjen sosiaaliseen hyvinvointiin.
Merkitys > Turismi

Suur-Zimbabwe on merkittävä turistikohde, ja siellä vieraili 1990-luvulla noin 100 000 ihmistä vuosittain. Heinäkuun 1998 ja kesäkuun 1999 välisenä aikana Suur-Zimbabwessa kävi 153 343 maksanutta vierailijaa. Zimbabwen poliittiset ja taloudelliset kriisit vaikuttivat turismiin 2000-luvulla, ja Suur-Zimbabwessa kävi vuonna 2006 hieman yli 20 000 ja vuonna 2008 enää hieman yli 15 000 ihmistä. Tämä vaikeutti Suur-Zimbabwen ylläpitoa, sillä paikallinen museo ja kunnostustyöt saivat rahoituksensa pääsymaksuista. Tilanne on parantunut 2000-vuosikymmenen lopulla, kun Zimbabwessa otettiin käyttöön Yhdysvaltain dollari, mikä tasapainotti maan hintatasoa. Turistien määrän Suur-Zimbabwessa arvioitiin kaksinkertaistuvan vuonna 2010.
Suur-Zimbabwessa on leirintäalue ja hotelli, joka on henkilöstön entinen majoituspaikka. Alueella on pieni museo, jossa on pysyviä näyttelyitä, matkamuistomyymälä ja informaatiokeskus, josta voi hankkia opaspalveluita. Lisäksi alueella on suojelukeskus, joka on erikoistunut Suur-Zimbabwen muurien hoitamiseen. Keskus on ainoa Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön jäsenmaissa.
Suojelu > Uhat

Suurimman uhan Suur-Zimbabwen suojelulle muodostaa hallitsematon kasvillisuus. Vaikka se todennäköisesti lisääkin raunioiden esteettisyyttä, se saattaa vaurioittaa niitä. Suuret puut voivat kasvattaa laajoja juuristoja, ja tiettyjen pensaiden hallitsematon kasvu vaikeuttaa raunioille pääsyä. Lisäksi kasvillisuuden poistaminen on hankalaa ja tiheä kasvillisuus lisää alueella yleisten pensaspalojen vaaraa.
Myös ihmiset ja eläimet vaikuttavat Suur-Zimbabween. Turistit kuluttavat tiettyjä paljon käytettyä polkuja ja saattavat kävellä arkeologisten löydösten päällä tai kiipeillä muureilla. Myös paviaanit ja muut apinat voivat käyttäytyä samoin. Turistien vaikutus raunioihin on kasvamassa, joten aluetta pitäisi kohdella sekä merkittävänä turistikohteena että poikkeuksellisena muinaismuistona, jolla on selvä tieteellinen arvo.
Suojelu > Suojeluhistoria

Suur-Zimbabwe on ollut suojeltu vuodesta 1892, ja nykyään sen suojelusta vastaa sisäasiainministeriön alaisuudessa toimiva National Museums and Monuments of Zimbabwe (NMMZ). Oikeudellisen suojan antaa vuoden 1976 kansallinen museo- ja muistomerkkilaki.
Unesco ja Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma ovat vaikuttaneet Suur-Zimbabwen suojelussa vuodesta 1981. Unesco lähetti 1980-luvulla kaksi tutkimusryhmää, jotka esittivät raporteissaan huolensa raunioiden kunnosta. Raporttien suositusten pohjalta laadittiin Suur-Zimbabwen suojeluohjelma. Ohjelma laajennettiin käsittämään kaikki NMMZ:n hallinoimat arkeologiset kohteet, ja se oli Zimbabwen ensimmäinen kattava kulttuuriperinnön suojeluun laadittu dokumentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suur-Zimbabwe Wikimedia Commonsissa
Raunioiden sijainti alueella: ylinnä kukkulalinnoitus, alhaalla soikea rakennus
Kukkulalinnoitus on rakennettu erilaisten lohkareiden päälle.
Suuren aitauksen muuria.
Kartionmuotoinen torni.
Kopio Suur-Zimbabwen kivilinnuista.
Lähikuva muurista ja sisäänkäynnin päällä olevasta päällyslaudasta.
Karl Mauchin kirjoituksia Suur-Zimbabwesta.
David Randall-MacIverin kuva suuren aitauksen muurista.
Näkymä kukkulalinnoituksesta laaksoon; oikeassa yläkulmassa on soikea rakennus ja kuvan keskellä laaksoraunioita, joissa asui muun muassa virkamiehiä.
Zimbabwen lippu, jonka tangonpuoleisessa kolmiossa on kuvattuna Zimbabwen lintu.
Vierailija Suur-Zimbabwessa.
Pseudohalogeeni

Pseudohalogeeni on molekyyli, joka muistuttaa kemialliselta käyttäytymiseltään hyvin läheisesti halogeeneja. Termin lanseerasivat L. Birkenbach ja K. Kellemann vuonna 1925 ja teoriansa he perustivat useita pseudohalogeeneja koskeviin tutkimuksiinsa. Pseudohalogeenien ioneja kutsutaan pseudohalideiksi ja ne ovat kemialliselta käyttäytymiseltään lähellä halideja.
Tyypillisiä pseudohalogenideja ovat muun muassa syanidi-, syanaatti-, isosyanaatti-, tiosyanaatti-, selenosyanaatti- (SeCN-),  tellurosyanaatti- (TeCN-), atsidi-ionit. Hieman harvinaisempia ovat disyanamidi- (C(CN)2-), disyanofosfidi- (P(CN)2-) ja trisyanometanidi-ionit (C(CN)3-) sekä eräät siirtymämetallien kompleksit kuten tetrakarbonyylikoboltaatti- ([Co(CO)4-]) ja pentakarbonyylimanganaatti-ionit ([Mn(CO)5-]).
Pseudohalogeenien kemialliset ominaisuudet muistuttavat halogeeneja, ja jotta molekyyli voidaan luokitella pseudohalogeeniksi, sen täytyy täyttää useat seuraavista ehdoista.
Pseudohalogeeni muodostaa dimeerisen molekyylin muotoa X2. Esimerkiksi disyaani ja dikobolttioktakarbonyyli.
Pseudohalogenidien ja hopean, elohopean ja lyijyn suolat ovat veteen liukenemattomia tai hyvin niukkaliukoisia.
Pseudohalogenit muodostavat happaman hydridin esimerkiksi vetysyanidi.
Nämä hapot muodostavat ionisidoksellisia suoloja alkalimetallien kanssa.
Pseudohalogenidit voidaan halogeenien tavoin hapettaa dimeerisiksi helposti haihtuviksi molekyyleiksi.
Kuten halogeenit muodostavat interhalogeeniyhdisteitä myös pseudohalogeenit voivat muodostaa samankaltaisia interpseudohalogeeniyhdisteitä esimerkiksi syanogeenikloridi- ja -bromidi.
Pseudohalogeenit reagoivat halogeenien tavoin disproportioituen emäksisissä vesiliuoksissa.
Pseudohalogeenien ryhmäelektronegatiivisuus on samaa luokkaa halogeenien elektronegatiivisuuden kanssa.
Prosopagnosia

Prosopagnosia (kreik. prosopon, ’kasvot’ + a- kr. ’ei’ + gnosis,kr. ’tieto’) eli kasvosokeus tarkoittaa vaikeutta tunnistaa ihmisiä kasvojen perusteella. Noin 2,5 prosenttia väestöstä on perinnöllisesti kasvosokeita. Tunnistamatta saattaa jäädä esimerkiksi luokkatoveri, joka tuleekin yllättäen vastaan kaupassa tai opettaja, joka on värjännyt ja leikannut hiuksensa. Pahimmassa tapauksessa ihminen ei tunnista edes läheisimpiä ihmisiään nähdessään näiden kasvot, vaan tarvitsee muunlaisen vihjeen, esimerkiksi äänen, tunnistamisen avuksi. Usein kasvosokea ei itse tiedä olevansa kasvosokea, koska hän on oppinut lukemaan toissijaisia vihjeitä. Kasvosokeus aiheuttaa monenlaista sosiaalista hankaluutta kantajalleen, minkä vuoksi se olisi syytä havaita jo lapsena. Usein kasvosokeuteen liittyy myös vaikeus suunnistaa.
Prosopagnosia voi aiheutua myös oikean aivopuoliskon ohimolohkon vauriosta esimerkiksi aivoinfarktin tai -verenvuodon seurauksena. On raportoitu myös harvinaisia tapauksia, jossa potilas aivojen pienen vaurion seurauksena menettää kykynsä tunnistaa tietyn ihmisen, esimerkiksi isoäitinsä, vaikka muiden ihmisten havaitseminen sujuu.
Prosopagnosian kaltaisia oireita esiintyy toisinaan myös kehityksellisissä neurologisissa häiriöissä, kuten Aspergerin oireyhtymässä (AS). AS-henkilöillä saattaa olla vaikeuksia tunnistaa tuttua henkilöä ilman ympäristöstä saatavia vihjeitä.  Tällainen kasvosokeuden kaltainen häiriö liittyy usein keskittymiskykyyn eikä ole periytyvä eikä myöskään ole kytköksissä suuntien havaitsemiseen.
Kasvosokeus on ilmiönä tunnettu kauan, mutta se virallistettiin vasta vuonna 1947, kun saksalainen neurologi Joachim Bodamer raportoi kasvosokeista henkilöistä. Hän kehitti termin ”prosopagnosia” kreikan kielen sanoista prosopon (kasvot) ja agnosia (tunnistamattomuus). Ominaisuutta on tutkittu perusteellisemmin vasta 2000-luvulla.
Aiheesta muualla

Yle Akuutti
Kasvosokeus.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Tiirikainen, Kati: Tunnistatko kasvot? Näin selviydyt kasvosokeana.  Finn Lectura, 2014.  ISBN 9789517926546
Psathonísi (Íos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Psáthas (Ψάθας), Psáthi (Ψάθη), Psáthis (Ψάθης)
Sijainti:  36°44′57″N, 25°21′50″E, Íos Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,06 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Psathonísi (kreik. Ψαθονήσι, myös Psáthas, Ψάθας, Psáthi, Ψάθη, Psáthis, Ψάθης) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Íoksen saaren itärannikolla Psáthin kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,06 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Psathonísi kuuluu Íoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Propyleenikarbonaatti

| Propyleenikarbonaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyyli-1,3-dioksolan-2-oni
CAS-numero:  108-32-7
PubChem CID:  7924
SMILES:  CC1COC(=O)O1 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6O3
Moolimassa:  102,088 g/mol
Sulamispiste:  –48,8 °C
Kiehumispiste:  242 °C
Tiheys:  1,205 g/cm3
Liukoisuus veteen:  200 g/l (25 °C)
Propyleenikarbonaatti (C4H6O3) on syklinen propyleeniglykolin ja hiilihapon esteri. Yhdistettä käytetään teollisuudessa muun muassa polaarisena aproottisena liuottimena. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus

Propyleenikarbonaattia voidaan valmistaa synteettisesti hiilidioksidista ja propyleenioksidista 150–200 °C lämmössä ja 50–80 baarin paineessa. Katalyyttinä reaktiossa käytetään tetraetyyliammoniumbromidia.
Käyttö

Propyleenikarbonaattia käytetään liuottamaan synteettisiä kuituja, liuottimena väri- ja kosmetiikka-aineissa sekä orgaanisessa synteesissä. Yhdiste on niin polaarinen, että se kykenee liuottamaan myös epäorgaanisia ja orgaanisia ioniyhdisteitä, esimerkiksi monia fotohappoja. Lisäksi yhdistettä käytetään pehmentimenä muoveissa ja litiumparistoissa elektrolyyttien liuottimena.
Propyleenikarbonaattiin liuotetuista alkalimetallisuoloista voidaan elektrolyysin avulla valmistaa metallimaisia alkuaineita, mikä ei onnistu vesiliuoksissa.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Propylene carbonate (englanniksi)
Protoporfyrinogeenioksidaasi

Malli virginiantupakan (Nicotiana tabacum) protoporfyrinogeenioksidaasin rakenteesta
Protoporfyrinogeenioksidaasi tai protoporfyrinogeeni IX-oksidaasi on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi protoporfyrinogeeni IX:n hapettumista protoporfyriini IX:ksi. Entsyymiä esiintyy eläimissä, kasveissa, sienissä ja eräissä bakteereissa. Protoporfyrinogeenioksidaasi on osa hemin, klorofyllin ja eräiden muiden porfyriinien biosynteesiä. Protoporfyrinogeenioksidaasin EC-numero on EC 1.3.3.4.
Rakenne ja toiminta

Protoporfyrinogeenioksidaasi on rakenteeltaan kahdesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 100–110 kDa. Eläimissä entsyymiä esiintyy solujen mitokondrioiden sisäkalvolla. Kasveilla on kaksi isotsyymiä, joista toinen esiintyy kloroplasteissa ja toinen mitokondrioissa. Protoporfyrinogeenioksidaasi vaatii toimiakseen FAD-molekyylin. Hapettimena reaktiossa toimii happi.
Protoporfyrinogeenioksidaasin katalysoiman reaktion mekanismi koostuu neljästä tyydyttymättömän hiilten välisen sidoksen muodostamisesta. Entsyymin koentsyyminä toimiva FAD ottaa vastaa protonin protoporfyrinogeeni IX:n hiiliatomilta, joka sijaitsee pyrrolirenkaiden välissä. Protoninsiirtoa avustaa pyrrolirenkaan typpiatomin vapaa elektronipari ja muodostuu konjuguitunut aromaattinen rakenne. Samalla FAD pelkistyy FADH:ksi. Happi hapettaa pelkistyneen koentsyymin FAD:ksi ja pelkistyy itse vetyperoksidiksi. Tämä reaktiosarja toistuu vielä kolme kertaa ja tuotteeksi muodostuu protoporfyriini IX:ää.
Harvinaisessa porfyrioihin kuuluvassa perinnöllisessä sairaudessa porfyria variegatassa protoporfyrinogeenioksidaasin toiminta on puutteellista, minkä vuoksi protoporfyrinogeeni IX:ää kertyy elimistöön. Yhdiste aiheuttaa happiradikaalien muodostumista, mikä aiheuttaa iho-oireita auringonvalon vaikutuksesta, huonovointisuutta, levottomuutta ja unettomuutta ja maksan toiminnan heikentymistä. Monet herbisidit esimerkiksi difenyylieetterit kuten asifluorfeeni ja oksifluorfeeni ja eräät ftaali-imidijohdannaiset estävät protoporfyrinogeenioksidaasin toimintaa. Nämä aineet ovat entsyymin kilpailevia inhibiittoreita ja sitoutuvat protoporfyrinogeeni IX:n tilalle entsyymiin.
Prusias II:n pylväs

| Prusias II:n pylväs |
| --- | --- |
 Prusias II:n pylväs ja sen takana Apollonin temppelin rauniot.
Sijainti:  Delfoin arkeologinen alue, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  38°28′57″N, 22°30′05″E
Rakennustyyppi:  votiivipylväs
Valmistumisvuosi:  182 eaa. tai sen jälkeen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prusias II:n pylväs on antiikin aikainen votiivipylväs Delfoissa Kreikassa. Sen jäännökset sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Pylväs rakennettiin hellenistisellä kaudella vuonna 182 eaa. tai pian sen jälkeen. Siinä olevan kreikankielisen piirtokirjoituksen mukaan sen pystytti Aitolian liitto Bithynian kuninkaan Prusias II:n kunniaksi:
»Βασιλέα Προυσίαν, βασιλέως Προυσία, τò Κοινò τῶν Αἰτωλῶν, ἀρετᾶς ἔνεκεν καὶ εὐεργεσίας τάς ἐς αὑτούς.
Basilea Prūsian, basileōs Prūsia, to Koino tōn Aitōlōn, aretas heneken kai euergesias tas es hautūs.
Kuningas Prusiakselle, kuningas Prusiaksen pojalle, Aitolian liitto, hänen hyveensä ja heille tekemiensä hyvien tekojen vuoksi.»
Pylväs sijaitsee Delfoin Apollonin pyhäkköalueella Apollonin temppelin koilliskulman edustalla. Se on nykyisin kunnostettu pystyyn alkuperäiselle paikalleen, ja sen korkeus on noin 9,7 metriä. Pylvään huipulla oli alun perin ratsastavaa Prusias II:sta esittänyt patsas, joka ei ole säilynyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prusias II:n pylväs Wikimedia Commonsissa
Prydainin kronikka

| Prydainin kronikka> The Chronicles of Prydain.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lloyd Alexander
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1964–1968
Suomennos
Suomentaja:  Ritva-Liisa Pilhjerta
Kustantaja:  Weilin+Göös (1) Gummerus (2–5)
Julkaistu:  1987–1991
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Prydainin kronikka on yhdysvaltalaisen Lloyd Alexanderin vuosina 1964–1968 julkaistu viisiosainen fantasiakirjasarja, joka suomennettiin vuosina 1987–1991. Teossarja pohjautuu löyhästi Mabinogioniin, keskiaikaiseen walesilaiseen tarukokoelmaan. Vuonna 1973 julkaistiin vielä sarjaan liittyvä novellikokoelma The Foundling and Other Tales from Prydain, joka sisältää lyhyitä tarinoita varsinaista sarjaa edeltäneistä tapahtumista. Kokoelmaa ei ole suomennettu.
Disney-yhtiön piirroselokuva Hiidenpata (1985) perustuu sarjan kahteen ensimmäiseen osaan.
Sarjan osat

Suomennos Ritva-Liisa Pilhjerta.
Kolmen kertomus.  (The Book of Three, 1964)  Gummerus, 1987.  ISBN 951-35-4019-7
Hiidenpata.  (The Black Cauldron, 1965)  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3292-9
Llyrin linna.  (The Castle of Llyr, 1966)  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3493-X
Taran vaeltaja.  (Taran Wanderer, 1967)  Gummerus, 1990.  ISBN 951-36-0032-7
Suurkuningas.  (The High King, 1968)  Gummerus, 1991.  ISBN 951-36-0032-7
Prytaneion (Delfoi)

| Prytaneion> Πρυτανεῖον |
| --- | --- |
 Prytaneioniksi oletetun rakennuksen sekä muiden rakennusten raunioita.
Sijainti:  Delfoin arkeologinen alue, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  38°28′56″N, 22°30′7″E
Rakennustyyppi:  prytaneion
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prytaneion (m.kreik. Πρυτανεῖον) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta prytaneioniksi oletetusta rakennuksesta Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennus sijaitsi Delfoin Apollonin pyhäkköalueen eli temenoksen itälaidalla kiinni sitä ympäröineessä peribolos-muurissa, jonkin verran itään Apollonin temppelistä. Rakennus oli pohjakaavaltan suorakulmainen ja siinä oli kolme huonetta. Sisäänkäynti oli rakennuksen länsipäässä.
Plutarkhos mainitsee Delfoissa olleen prytaneionin. Tässä kyseessä olevan rakennuksen tunnistuksesta on ollut tutkijoiden parissa erimielisyyttä. Sitä on ehdotettu myös aarrekammioksi, ja siitä on käytetty nimeä ”Tuntematon aarrekammio”. Oletus rakennuksen käytöstä prytaneionina perustuu antiikin lähteisiin, joiden mukaan prytaneion sijaitsi suhteellisen lähellä Apollonin temppeliä ja hyvin lähellä peribolos-muuria. Stephen G. Millerin mukaan antiikin lähteet antavat kuitenkin ymmärtää prytaneionin olleen paikallaan jo ennen kuin muuri kunnostettiin, kun taas kyseessä oleva rakennus on selvästi valmistunut vasta muurin kunnostuksen jälkeen. Siksi Miller kiistää sen, että kyseinen rakennus olisi ollut prytaneion. Prytaneioniksi on ehdotettu aiemmin myös Delfoin Tholosta, mutta se sijaitsee edellä esitettyihin kuvauksiin nähden selvästi liian kaukana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prytaneion Wikimedia Commonsissa
Prytaneion (Efesos)

| Prytaneion |
| --- | --- |
 Efesoksen prytaneionin rauniot.
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′14″N, 27°20′39″E
Rakennustyyppi:  prytaneion
Valmistumisvuosi:  200-luku eaa. / ajanlaskun alku
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Efesoksen prytaneion oli antiikin aikainen prytaneion Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Prytaneion rakennettiin alun perin Lysimakhoksen aikana, hellenistisen kauden alkupuolella 200-luvun alussa eaa. Se uusittiin roomalaisella kaudella keisari Augustuksen aikana, toisin sanoen ajanlaskun alun tienoilla, jolta ajalta ovat peräisin rakennuksen nykyaikaan säilyneet jäänteet. Prytaneion oli kaupungin johtavien virkamiesten käytössä, ja siellä vietettiin kaupunkivaltion viralliset juhlat.
Prytaionin rauniot.
Prytaneion sijaitsi Efesoksen Hallinnollisen agoran pohjoislaidalla. Se edusti doorilaista tyyliä, ja sen julkisivussa oli kuusi pylvästä. Rakennuksen julkisivun puolella oli peristyylipiha, jonka koko oli noin 26 × 22 metriä. Sen pohjoispylväikkö toimi sisäänkäyntinä varsinaiseen rakennukseen. Prytaneionin keskussalia ympäröi joukko pienempiä huoneita. Prytaneion oli omistettu Hestia Bulaian kultille ja myöhemmin myös Demeter Karpoforoksen ja Apollon Manteioksen kulteille. Pyhäkkötilassa oli kulmissa kompositapylväät, jotka lisättiin 200-luvulla jaa. Tilassa sijaitsi kaupungin pyhä hestia-tuli.
Prytaneionin tuhoutui maanjäristyksessä 300-luvulla jaa. Sen raunioista on löydetty kolme Efesoksen Artemiin patsasta, jotka oli haudattu raunioihin rituaalisesti. Patsaat ovat nykyisin Efesoksen museossa. Lisäksi paikalta on löydetty lukuisia piirtokirjoituksia, jotka valottavat kaupungin kultteja. Muutamia rakennuksen doorilaisia pylväitä on pystytetty uudelleen.
Prytaneionin eteläpuolella sijaitsi niin kutsuttu Basilika-stoa ja sen takana Hallinnollinen agora, itäpuolella Rhodoslaiseksi peristyyliksi kutsuttu temenos ja sen itäpuolella Buleuterion, jota kutsutaan myös Odeioniksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prytaneion Wikimedia Commonsissa