stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvä tilintarkastustapa
Käsitteen sisältö

Hyvä tapa on yläkäsite. Hyvä tilintarkastustapa ja hyvä tilintarkastajatapa on sen alakäsitteitä, jolloin ne ovat keskenään rinnasteisia. Hyvä tilintarkastustapa kuvaa sitä normistoa, jonka noudattamista voidaan jokaiselta tilintarkastajalta kohtuudella odottaa. On mahdollista määritellä myös, että hyvä tilintarkastustapa on sitä mikä on hyvä käytäntö tilintarkastajien keskuudessa. Käsitettä ei ole ainakaan suomalaisessa lainsäädännössä täsmennetty, vaan sen täsmentäminen on jätetty tilintarkastajien ammatillisten yhteenliittymien tehtäväksi. Hyvä tilintarkastustapa kuvaa asianmukaisesti ja yleisesti hyväksyttävällä tasolla suoritetun tilintarkastuksen laajuutta ja toteutustapaa. Noudattamalla hyvää tilintarkastustapaa tilintarkastaja välttää työnsä moitittavuuden ja siitä mahdollisesti johtuvan vahingonkorvausvelvollisuuden. Tapaa voidaan pitää velvoittavana yleissääntönä. Hyvä tilintarkastustapa on siinä mielessä kytketty lainsäädäntöön, että toisen valtion lainsäädännön piirissä se voi olla jotain muuta kuin Suomessa.
Tilintarkastaja ja hyvä tilintarkastustapa

Tilintarkastajan edellytetään toimivan huolellisesti. Tilintarkastajalta voitaneen odottaa, että hän toimisi niin kuin tilintarkastaja keskimäärin alalla toimii. Tarkennettuna ilmaistuna tilintarkastajalta ei voida edellyttää aina alan taitavimman henkilön työsuoritusta. Hyvä tilintarkastustapa kuvaa sitä, miten tilintarkastajan tulisi tarkastus suorittaa, jotta huolellisuusvelvoite tulisi täytetyksi. Hyvän tilintarkastustavan noudattaminen velvoittaa kaikkia tilintarkastajia.
Hyvän tilintarkastustavan osa-alueita

Sisältönsä hyvä tilintarkastustapa saa ainakin seuraavista tavoista (Satopää, 2019):
hyvä tilintarkastustapa kirjanpidon ja tilinpäätöksen sekä hallinnon tarkastuksessa
hyvä tilintarkastajatapa
hyvä tilintarkastustapa tilintarkastajan suorittaessa muuta toimintaa, joka laissa tai asetuksessa on säädetty tilintarkastajan tehtäväksi ja
hyvä tilintarkastustapa tilintarkastajan tässä ominaisuudessa suorittamassa muussa toiminnassa.
Tilintarkastuksen tavoite

Tilintarkastuksen tavoite on Suomessa määritelty hyvän kirjanpitotavan avulla: "Tilintarkastajan tulee tarkastuksensa avulla muodostaa perusteltu käsitys siitä, onko tilinpäätös laadittu voimassa olevien säännösten mukaisesti.” Tarkastuksessa pyritään - lain säännökset ja hyvä kirjanpitotapa huomioon ottaen - toteamaan, että
tuloslaskelma on laadittu kirjanpitolain mukaan;
taseessa esitetyt varat ja velat ovat olemassa ja on oikein arvostettu, yhtiö omistaa mainitut varat ja sillä on taseessa mainitut velat;
tuloslaskelman ja taseen tiedot perustuvat yhtiön kirjanpitoon;
tilinpäätöksessä on esitetty lain ja hyvän kirjanpitotavan edellyttämät tiedot.
Hyvän tilintarkastustavan sisältö keskittyy varmistamaan tilinpäätösinformaation oikeellisuuden. Oikeellisuudella tarkoitetaan ensisijaisesti sisältöä ja vasta toissijaisesti muotoa.  Mikäli tarkastettavassa asiassa on ongelmia, panostus tulee kohdistaa ongelman selvittelyyn. Kuitenkin tilintarkastuskäytäntö näyttää Suomessa olevan sellainen, ettei kaikkia asioita tarkasteta tasapanoksella joka tilikaudella. Riittävää on, että kohde käydään läpi 3-5 vuoden välein. Hyvän tilintarkastustavan kriteerit näyttävät siis toteutuvan tilintarkastuskohteiden vuosivuorotteluakin käytettäessä. Kaikkia tilintarkastuksen osa-alueita ei ole mahdollista tarkastaa syvällisesti ensimmäisenä tarkastuskautena, vaan tämä on tehtävä useamman vuoden kuluessa. Kaikkien osa-alueiden syvällinen tarkastaminen vaatii edellä mainitut 3-5 vuotta.
Tilintarkastuksen ja kirjanpidon välinen suhde

Monet pyrkivät ajattelemaan, että tilintarkastus olisi kirjanpidon (informointilaskelmien) alaryhmittely. Itse asiassa sellaisena sitä ei kuitenkaan ole aiheellista tarkastella. Tilintarkastus on tekemisissä kirjanpidon kanssa eli tilintarkastajien tulee opetella ensin kirjanpito, mutta tämä ei tarkoita sitä, että tilintarkastus olisi kirjanpidon osa. Kirjanpidon tehtävänä on vähentää suuresta massasta informaatiota olennainen hallittavissa olevaan ja ymmärrettävissä olevaan annokseen. Tämä ei ole tilintarkastuksen tehtävä. Tilintarkastuksen juuret eivät ole laskentatoimessa, jota se tarkastelee, vaan logiikassa, mihin se nojaa menetelmissään.
Hyvän tilintarkastustavan kehitys

Hyvä tilintarkastustapa on elävä käsite. Hyvä tilintarkastustapa muotoutuu tilintarkastajan toimintaa määrittelevän lainsäädännön pohjalta pääasiassa käytännön tilintarkastustyössä. Tapa kehittyy ajan kuluessa taloudellisten ja yhteiskunnallisten käsitysten muuttuessa. Käsitteen nykyisessä merkityksessä sitä ei itsenäisen Suomen syntyhetkinä ollut - toisaalta voidaan kokemusperäisesti väittää, että eettistä säännöstöä ei ole mahdollista laatia milloinkaan täydelliseksi ja kaikkia käytännön tilanteita kattaviksi. Suomessa tilintarkastuksen tarkoitus oli alun perin toisaalta ehkäistä väärinkäytösten ja huolimattomuuden esiintymistä johdon ja henkilökunnan toiminnassa ja toisaalta mahdollisten väärinkäytösten ja huolimattomuuksien paljastaminen. Vain tilintarkastuksella voitiin antaa omistajille riittävä turva johdon väärinkäytösten varalta.
Nato

| Pohjois-Atlantin liitto> North Atlantic Treaty Organization Organisation du traité de l’Atlantique nord |
| --- | --- |

 Naton jäsenvaltiot
Perustettu:  4. huhtikuuta 1949
Tyyppi:  sotilasliitto
Päämaja:  Naton päämaja, Bryssel, Belgia
Toiminta-alue:  Eurooppa ja Pohjois-Amerikka
Jäsenet:   32 jäsenvaltiota   Alankomaat   Albania   Belgia   Bulgaria   Espanja   Islanti   Italia   Kanada   Kreikka   Kroatia   Latvia   Liettua   Luxemburg   Montenegro   Norja   Pohjois-Makedonia   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Turkki   Unkari   Viro   Yhdistynyt kuningaskunta   Yhdysvallat  
Viralliset kielet:  englanti, ranska
Pääsihteeri:  Mark Rutte
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjois-Atlantin liitto
(engl. North Atlantic Treaty Organization, lyh. NATO; ransk. Organisation du traité de l’Atlantique nord, lyh. OTAN; myös Pohjois-Atlantin puolustusliitto) eli Nato on poliittinen ja sotilaallinen liittoutuma, johon kuuluu yhteensä 32 eurooppalaista ja pohjoisamerikkalaista jäsenmaata. Nato perustettiin 4. huhtikuuta 1949 Washington DC:ssä, Yhdysvalloissa allekirjoitetun Pohjois-Atlantin sopimuksen myötä, joka on Naton peruskirja ja josta järjestö on saanut nimensä. Nato perustettiin Neuvostoliiton länsimaille aiheuttaman uhan takia. Liiton vastapainoksi Neuvostoliitto perusti Varsovan liiton.
Naton päämaja sijaitsee Brysselissä, Belgiassa. Naton Euroopan-joukkojen päämaja SHAPE puolestaan sijaitsee Casteaussa, lähellä Monsia, Belgiassa. Täysjäsenyyden myötä Suomeen päätettiin perustaa maasodankäyntiä Skandinavian alueella johtava alaesikunta, Mikkeliin.
Natolla on rauhankumppanuusohjelma, joka on tarkoitettu luottamuksen luomiseksi ja yhteistyön kasvattamiseksi Naton ja siihen kuulumattomien maiden välillä. Natolla on myös Membership Action Plan -ohjelma liittoumista aikoville maille, joka on aloitettu huhtikuussa 1999. Major non-NATO ally (MNNA) on erityisasema, jonka Yhdysvallat voi myöntää Naton ulkopuolisille läheisille liittolaismailleen.
Toiminta

Naton päätehtävä on turvata sen jäsenten yhteisiä arvoja, joita ovat demokratia, yksilönvapauksien kunnioittaminen, oikeusvaltio ja kiistojen rauhanomainen ratkaisu. Näihin tavoitteisiin päästään jäsenmaiden keskinäisen solidaarisuuden avulla. Nato huolehtii jäsenmaiden turvallisuudesta ja vapaudesta poliittisesti ja viime vaiheessa sotilaallisesti.
Naton ”kova ydin” on määritelty Naton 5. artiklassa, jossa osallistujat sitoutuvat siihen, että ”hyökkäys jotain jäsenmaata vastaan, Euroopassa tai Pohjois-Amerikassa, tulkitaan hyökkäykseksi kaikkia jäsenmaita vastaan. Jos tällainen hyökkäys tapahtuu, jokainen jäsenmaa saa Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklan sallimin oikeuksin puolustautua yksikseen tai liitossa, ja sen on puolustettava hyökkäyksen kohteeksi joutunutta maata omakohtaisesti ja muiden jäsenmaiden kanssa, kukin maa itse parhaiksi katsomillaan keinoin, myös asevoimia käyttäen, palauttaakseen ja pitääkseen yllä turvallisuutta Pohjois-Atlantin alueella”.
Sopimuksen kohta oli määritelty niin, että jos Neuvostoliitto hyökkäisi Yhdysvaltain eurooppalaisia liittolaisia vastaan, se tulkittaisiin hyökkäykseksi Yhdysvaltoja vastaan. Kylmän sodan aikana artiklaa ei käytetty kertaakaan, vaan ensimmäisen kerran siihen turvauduttiin 12. syyskuuta 2001 syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen vastaukseksi terroristihyökkäykselle Yhdysvaltoja vastaan. Tämä päätös ei kuitenkaan johtanut Naton operaatioon, vaan Yhdysvallat päätti toimia johtamansa 49 valtion liittouman turvin. Myöhemmin 11. lokakuuta 2003 Nato otti Afganistanissa johtaakseen YK:n ISAF-rauhanturvaoperaation.
Nykyään kaikki maat, jotka Neuvostoliiton lisäksi kuuluivat Varsovan liittoon, ja myös osa entisistä neuvostotasavalloista, ovat Naton jäseniä. Kylmän sodan aikana puolueettomat Euroopan maat Irlanti, Sveitsi ja Itävalta sekä osa entiseen Jugoslaviaan kuuluneista maista ovat jättäytyneet liiton ulkopuolelle. Osa näistäkin maista tekee yhteistyötä Naton kanssa. Kaikki Pohjoismaat ovat Naton jäseniä. Islanti, Norja ja Tanska kuuluvat perustajajäseniin. Suomi oli sotilaallisesti liittoutumaton maa vuoteen 2022. Ruotsi oli yli 200 vuoden ajan sotilaallisesti liittoutumaton maa, ennen kuin se yhdessä Suomen kanssa haki Naton jäsenyyttä toukokuussa 2022. Ruotsista tuli Naton virallinen jäsen 7. maaliskuuta 2024.
Asevoimien vahvuus > Budjetti

NATO menot asevoimiin ovat kasvaneet noin 40 prosenttia vuodesta 2014 (vuoden 2023 hinnoilla).
Naton jäsenmaiden rahoittama organisaation käyttöön tarkoitettu budjetti vuodelle 2023 koostuu siviilibudjetista (370,8 milj. €) ja sotilasbudjetista (1,96 mrd. €).
Seuraavassa taulukossa esitetään Naton asevoimiin käyttämä raha verrattuna muihin suuriin sotilasmahteihin. Luvut ovat miljoonia Yhdysvaltain dollareita vuoden 2023 rahassa.
| Vuosi | Nato (yhteensä) | Nato (Eurooppa) | Nato (Kanada ja Yhdysvallat) | Venäjä | Kiina |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 943 218 | 271 103 | 672 114 | 84 697 | 182 109 |
| 2015 | 895 675 | 235 733 | 659 942 | 66 422 | 196 539 |
| 2016 | 911 654 | 237 887 | 673 767 | 69 245 | 198 538 |
| 2017 | 918 035 | 251 402 | 666 633 | 66 913 | 210 443 |
| 2018 | 972 422 | 277 768 | 694 654 | 61 609 | 232 531 |
| 2019 | 1 052 560 | 279 102 | 773 458 | 65 201 | 240 333 |
| 2020 | 1 096 603 | 302 623 | 793 980 | 61 713 | 257 973 |
| 2021 | 1 182 916 | 333 320 | 849 596 | 65 908 | 285 931 |
| 2022 | 1 190 358 | 329 483 | 860 875 | 102 367 | 291 958 |
| 2023 | 1 304 886 | 401 142 | 903 743 | 109 454 | 296 439 |
Jäsenvaltiot > Suomen ja Ruotsin liittyminen

Suomi ja Ruotsi antoivat jäsenhakemuksensa 18. toukokuuta 2022. Nato kutsui Suomen ja Ruotsin jäsenikseen 29. kesäkuuta 2022, ja 5. heinäkuuta maista tuli Naton tarkkailijajäseniä. 4. huhtikuuta 2023 Suomesta tuli Naton täysjäsen. Ruotsista tuli täysjäsen 7. maaliskuuta 2024.
Jäsenvaltiot > Membership Action Plan

Bosnia ja Hertsegovina osallistuu Membership Action Planiin.
Membership Action Plan (MAP) on ohjelma liittoumista aikoville maille, joka on aloitettu huhtikuussa 1999. MAP aloitettiin ensimmäisen kylmän sodan jälkeisen laajenemisen jälkeen (Tšekki, Unkari ja Puola) ja sitä on sovellettu toisessa kylmän sodan jälkeisessä laajenemisessa (Bulgaria, Viro, Latvia, Liettua, Romania, Slovakia ja Slovenia) sekä muissa myöhemmissä jäsenyyksissä (Albania, Kroatia, Montenegro ja Pohjois-Makedonia).
Jäsenvaltiot > Puolustusmenojen osuus

Vuonna 2014 Naton jäsenmaat sitoutuivat korottamaan kansalliset puolustusmenonsa vähintään kahteen prosenttiin bruttokansantuotteestaan vuoteen 2024 mennessä. Vain muutamat maat ovat saavuttaneet tavoitteen.
Naton käyttämä laskentatapa puolustukseen käytettävästä budjetista eroaa Suomessa käytetystä laskentatavasta, josta johtuen Suomen käyttämä budjetti on Naton laskentatavalla suurempi (0,34 prosenttiyksikköä suurempi vuonna 2016) ja siten lähempänä Naton kahden prosentin tavoitetta.
Naton käyttämässä laskentavassa mukana on muun muassa puolustushallinnon eläkkeet, joita Suomessa perinteisesti ei ole laskettu mukaan.
EconPolin arvion mukaan Suomi käytti vuonna 2023 puolustukseen 2,4 prosenttia bruttokansantuotteesta, jossa on 0,4 prosentin muutos vuodesta 2021.
Naton päätöksenteko ja komentorakenne

Naton neuvosto (engl. North Atlantic Council, NAC) on Naton korkein päättävä toimielin. Se koostuu jäsenvaltioiden pysyvistä edustajista ja kokoontuu vähintään kerran viikossa. Neuvoston puheenjohtajana toimii Naton pääsihteeri, ja päätökset tehdään yksimielisesti. Naton neuvosto on ainoa järjestön elin, joka saa toimivaltuutensa Pohjois-Atlantin sopimuksesta. Sopimus antaa neuvostolle muun muassa valtuuden asettaa muita toimielimiä.
Naton neuvosto kokoontuu myös ulkoministerien ja puolustusministerien kokoonpanossa virallisesti kerran ja epävirallisesti 1–2 kertaa vuodessa. Lisäksi järjestetään jäsenmaiden valtionpäämiesten kokoonpanolla niin sanottu huippukokous, kun tarkoitus on käsitellä suuria Naton kehittämistä koskevia päätöksiä.
Naton parlamentaarinen yleiskokous (engl. Nato Parliamentary Assembly) on parlamenttien välinen kokous, joka järjestetään kahdesti vuodessa, ja johon kuuluvat jäsenmaiden, liitännäisjäsenten ja tarkkailijoiden edustajat. Yleiskokouksella ei ole muodollista yhteyttä Naton kanssa, mutta yhteistyö sen kanssa on silti tiivistä. Liitännäisjäsenillä kuten Ruotsilla on oikeus käyttää puheenvuoroja kokouksessa, mutta heillä ei ole äänioikeutta.
Vuonna 1997 solmitulla Nato–Venäjä-peruskirjalla luotiin pysyvä yhteistyöneuvosto, jossa Nato-maat ja Venäjä kokoontuivat. Yhteistyöneuvoston seuraajaksi luotiin myöhemmin erityinen Nato–Venäjä-neuvosto, jonka perustaminen hyväksyttiin huippukokouksessa Roomassa 28. toukokuuta 2002. Neuvosto koostuu Naton jäsenmaista sekä Venäjästä. Se keskittyi erityisesti yhteistyön tiivistämiseen Naton ja Venäjän välillä, mutta myös muun muassa terrorisminvastaiseen toimintaan.
Sotilaskomitea (Military Committee (MC)) on sotilaallinen neuvoa-antava elin.
Naton päätöksenteko ja komentorakenne > Veto-oikeus

Yksittäisellä jäsenvaltiolla on Naton neuvostossa paljon valtaa siinä mielessä, että päätöksenteon on tapahduttava yksimielisesti. Tarvittaessa jäsenmaa voi pidättäytyä päätöksenteosta, jolloin se ei estä päätöksenteon syntymistä. Päätöksentekoon osallistuneet tai pois jättäytyneet maat voivat myös olla osallistumatta itse päätöksen seurauksena tapahtuvaan toimintaan. Jäsenmaa ei kuitenkaan saa toimia Naton päätöksiä vastaan.
Naton päätöksenteko ja komentorakenne > Pääsihteeri

Naton operatiivista toimintaa johtaa Naton pääsihteeri. Ensimmäinen varsinainen pääsihteeri oli brittiläinen Hastings Ismay (1952–1957), jota seurasivat belgialainen Paul-Henri Spaak (1957–1961), hollantilainen Dirk Stikker (1961–1964), italialainen Manlio Brosio (1964–1971), hollantilainen Joseph Luns (1971–1984), brittiläinen Peter Carington (1984–1988) ja saksalainen Manfred Wörner (1988–1994). Kahdeksas pääsihteeri oli belgialainen Willy Claes (1994–1995), joka joutui eroamaan pääsihteerin tehtävistä Belgian armeijan Agusta-helikopterien hankintaan liittyvien lahjussyytösten johdosta. Vuonna 1998 hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi ehdonalaiseen vankeuteen ja viideksi vuodeksi kieltoon harjoittaa julkisia toimia. Hänen jälkeensä pääsihteerinä toimivat espanjalainen Javier Solana (1994–1999), brittiläinen George Robertson (1999–2003), hollantilainen Jaap de Hoop Scheffer (2003–2009), tanskalainen Anders Fogh Rasmussen (2009–2014) ja norjalainen Jens Stoltenberg (2014–2024).
Uudeksi pääsihteeriksi valittiin kesäkuussa 2024 hollantilainen Mark Rutte, joka aloitti tehtävässä 1. lokakuuta 2024.
Naton päätöksenteko ja komentorakenne > Naton komentajat

Naton komentajana tehtävänimikkeellä Supreme Allied Commander, Europe (SACEUR) on yhdysvaltalainen kenraali, joka on Ridgwaystä lähtien ollut samalla myös Yhdysvaltojen Euroopan joukkojen komentaja.
| --- | --- |
 Dwight D. Eisenhower: 2. huhtikuuta 1951 – 1952  Matthew Ridgway: 1952–1953  Alfred Gruenther: 1953–1956  Lauris Norstad: 1956–1963  Lyman Lemnitzer: 1963–1969  Andrew Goodpaster: 1969–1974  Alexander Haig: 1974–1979  Bernard Rogers: 1979–1987  John Galvin: 1987–1992  John Shalikashvili: 1992–1993 :  George Joulwan: 1993–1997  Wesley Clark: 1997–2000  Joseph Ralston: 2000–2003  James L. Jones: 2003–2006  Bantz J. Craddock: 2006–2009  James G. Stavridis: 2009–2013  Philip M. Breedlove: 2013–2016  Curtis M. Scaparrotti: 2016–2019  Tod D. Wolters: 2019–2022  Christopher G. Cavoli: 2022–
Naton huippukokoukset

| Vuosi | Valtio | Kaupunki | Isäntä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1957 |  Ranska | Pariisi | presidentti René Coty |
| 1974 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Leo Tindemans |
| 1975 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Leo Tindemans |
| 1977 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Lontoo | pääministeri James Callaghan |
| 1978 |  Yhdysvallat | Washington DC | presidentti Jimmy Carter |
| 1982 |  Länsi-Saksa | Bonn | liittokansleri Helmut Schmidt |
| 1985 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Wilfried Martens |
| 1988 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Wilfried Martens |
| 1989 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Wilfried Martens |
| 1989 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Wilfried Martens |
| 1990 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Lontoo | pääministeri Margaret Thatcher |
| 1991 |  Italia | Rooma | pääministeri Giulio Andreotti |
| 1994 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Jean-Luc Dehaene |
| 1997 |  Ranska | Pariisi | presidentti Jacques Chirac |
| 1997 |  Espanja | Madrid | pääministeri José María Aznar |
| 1999 |  Yhdysvallat | Washington DC | presidentti Bill Clinton |
| 2001 |  Belgia | Bryssel | pääsihteeri lordi George Robertson |
| 2002 |  Italia | Rooma | pääministeri Silvio Berlusconi |
| 2002 |  Tšekki | Praha | pääministeri Vladimír Špidla |
| 2004 |  Turkki | Istanbul | pääministeri Recep Tayyip Erdoğan |
| 2005 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Guy Verhofstadt |
| 2006 |  Latvia | Riga | pääministeri Aigars Kalvītis |
| 2008 |  Romania | Bukarest | presidentti Traian Băsescu |
| 2009 |  Ranska  Saksa | Strasbourg Kehl | presidentti Nicolas Sarkozy liittokansleri Angela Merkel |
| 2010 |  Portugali | Lissabon | pääministeri José Sócrates |
| 2012 |  Yhdysvallat | Chicago | presidentti Barack Obama |
| 2014 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Newport ja Cardiff | pääministeri David Cameron |
| 2016 |  Puola | Varsova | presidentti Andrzej Duda |
| 2017 |  Belgia | Bryssel | pääministeri Charles Michel |
| 2018 |  Belgia | Bryssel | pääsihteeri Jens Stoltenberg |
| 2019 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Watford | pääministeri Boris Johnson |
| 2021 |  Belgia | Bryssel | pääsihteeri Jens Stoltenberg |
| 2022 | etäkokous | etäkokous | pääsihteeri Jens Stoltenberg |
| 2022 |  Belgia | Bryssel | pääsihteeri Jens Stoltenberg |
| 2022 |  Espanja | Madrid | pääministeri Pedro Sánchez |
| 2023 |  Liettua | Vilna | presidentti Gitanas Nausėda |
| 2024 |  Yhdysvallat | Washington DC | presidentti Joe Biden |
| 2025 |  Alankomaat | Haag | pääministeri Dick Schoof |
Historia

Britannia ja Ranska solmivat jo maaliskuussa 1947 Dunkirkin sopimuksen keskinäisestä yhteistyöstä. Britit ehdottivat sopimuksen laajentamista Belgian, Luxemburgin ja Alankomaiden kanssa. 17. maaliskuuta 1948 Brysselissä allekirjoitettiin Britannian, Belgian, Alankomaiden, Luxemburgin ja Ranskan välillä puolustussopimus (Brysselin sopimus), jota pidetään Naton edeltäjänä. Sitä toteuttamaan perustettiin syyskuussa 1948 Länsiliiton puolustusorganisaatio (Western Union Defence Organization).
Yhdysvallat ei ollut mukana sopimuksessa, ja koska sen sotilaallista voimaa pidettiin tärkeänä Neuvostoliiton vastapainoksi, lähes välittömästi aloitettiin jatkoneuvottelut. Washingtonissa allekirjoitettiin 4. huhtikuuta 1949 Brysselin sopimuksen allekirjoittajamaiden lisäksi Yhdysvaltain, Kanadan, Portugalin, Italian, Ranskan, Norjan, Tanskan ja Islannin välille puolustussopimus, Pohjois-Atlantin sopimus. Vuotta 1949 pidetään Naton perustamisvuotena, vaikka liiton organisaatio syntyi suureksi osaksi vasta 1950-luvun puolella. Western Union päätti yhdistyä Natoon joulukuussa 1951.
Kreikka ja Turkki liittyivät helmikuussa 1952. Australia ja Uusi-Seelanti jäivät maantieteellisen asemansa vuoksi Naton ulkopuolelle, mutta Yhdysvallat solmi niiden kanssa ANZUS-sopimuksen.lähde?
Vuonna 1954 Neuvostoliitto ehdotti liittymistä Natoon rauhan säilyttämiseksi Euroopassa. Yhdysvallat ja Britannia kuitenkin hylkäsivät sen ehdotuksen epäillessään sen yrittävän rajoittaa joukkojen sijoittamista Eurooppaan.
Länsi-Saksan liittymistä Natoon 9. toukokuuta 1955 on kuvattu käänteentekeväksi tapahtumaksi Euroopan historiassa. Sen vastineeksi Neuvostoliitto kokosi liittolaisistaan Varsovan liiton, jonka perussopimus allekirjoitettiin 14. toukokuuta. Näin syntyivät kylmän sodan vastakkaisasettelun kaksi osapuolta.lähde?
Naton luominen merkitsi asejärjestelmien standardoinnin tarvetta. Esimerkiksi 7,62×51 mm NATO -patruuna standardoitiin kivääripatruunaksi 1950-luvun aikana. Fabrique Nationalen FN FAL:ista tuli suosituin 7,62×51 Nato-kivääri Euroopassa. Myös lentosuunnitelmia standardoitiin siten, että kaikki Naton lentokoneet voisivat laskeutua mihin tahansa Naton tukikohtaan. Esimerkiksi suihkukoneiden polttoaine standardisoitiin (Jet Propellant 8 tai Nato-koodi F-34).lähde?
Historia > Ranskan vetäytyminen komentoelimistä

Naton yhtenäisyys rakoili sen alkumetreillä kun Charles de Gaulle valittiin Ranskan presidentiksi 1958. De Gaulle arvosteli Yhdysvaltain hegemonista asemaa järjestössä ja Britannian ja Yhdysvaltain erikoissuhdetta. Presidentti Dwight D. Eisenhowerille ja pääministeri Harold Macmillanille 17. syyskuuta 1958 lähettämässään muistiossa hän vaati kolmijäsenisen direktoraatin perustamista, jossa Ranska olisi samassa asemassa kuin Yhdysvallat ja Britannia, sekä Naton toiminta-alueen laajentamista Ranskalle tärkeille alueille, muun muassa Algeriaan, jossa Ranska soti itsenäisyystaistelijoita vastaan ja halusi Naton apuvoimia.lähde?
Kun vastaus oli epätyydyttävä, De Gaulle halusi luoda Ranskaan itsenäisen puolustuksen. Ranska veti 11. maaliskuuta 1959 Välimeren laivastonsa Naton komennosta ja kolme kuukautta myöhemmin De Gaulle määräsi ulkomaiset ydinaseet pois Ranskan maaperältä. Yhdysvallat veti tämän johdosta Ranskasta 200 lentokonetta ja luovutti takaisin kymmenen lentotukikohtaa, joita se oli operoinut Ranskassa vuodesta 1950. Tällä välin Ranska rakensi oman ydinaseensa ja räjäytti ensimmäisen ydinpomminsa Gerboise Bleuen 13. helmikuuta 1960.lähde?
Vaikka Ranska tuki Naton toimia Kuuban ohjuskriisin aikana vuonna 1962, De Gaulle jatkoi itsenäisen puolustuksen luomista, ja veti Kanaalin ja Atlantin laivastot Naton komennosta. De Gaulle vaati 7. maaliskuuta 1966 Yhdysvaltojen presidentti Johnsonilta  neuvottelujen aloittamista Ranskassa olevien Nato-joukkojen ja sotilaallisten laitteiden asemasta. Ranska ja 14 muuta Nato-maata pääsivät 8. kesäkuuta 1966 sopimukseen Ranskan Länsi-Saksaan sijoitettujen joukkojen tulevasta asemasta käytävien neuvottelujen yksityiskohdista. Ranska siirsi 15. kesäkuuta 1966 15 ilmavoimien F-100 -konetta Länsi-Saksasta kotimaahan. Vuonna 1966 kaikki Ranskan joukot vedettiin Naton komennosta ja Naton joukkoja pyydettiin poistumaan Ranskan maaperältä.lähde?.
Naton Euroopan-joukkojen päämaja, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHARP), siirrettiin Ranskan Fontainebleausta Belgian Casteauhon, Monsin lähelle. Ranska pysyi kuitenkin Naton jäsenenä ja palasi yhteistyöhön vuonna 1993.lähde?.