stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kryptozoologia
Kryptidit > Luettelo kryptideistä > Apinaihmisiä

isojalka, Pohjois-Amerikan vuoristoalueiden karvainen olento
jeti, Himalajan lumimies, kolme erikokoista lajia
De Loys -apina, eteläamerikkalainen ihmismäinen apina
pendek-mies, sumatralainen pienikokoinen ihmismäinen pystyssä kävelevä kädellinen
yeren, Hubeissa Kiinassa vuorilla nähty ihmisen kokoinen apinaihminen
alma, Mongolian vuorilla elävä apinaihminen
Minnesotan jäämies (Minnesota)
yowie (Australia)
moehau (Uusi-Seelanti)
chuchunaa (Itä-Siperia)
jag-mort (Ural)
mechenji (Länsi-Siperia)
kaptar ja almastij (Kaukasus)
hibagon (Japani)
dwendis ja duende (Belize ja Guatemala)
shiru (Ecuador ja Kolumbia)
didi (Guyana, Suriname ja Ranskan Guyana)
mapinguary tai maricoxis (Brasilia)
ucumar, umahuaca ja ucu (Argentiina)
Kryptidit > Luettelo kryptideistä > Muita olentoja

chupacabra, veret imevä peto
Mothman, 1960-luvulla Länsi-Virginiassa havaittu lepakkoihminen
kongamato, afrikkalainen lentolisko
ukkoslintu (thunderbird), Pohjois-Amerikan intiaanien mytologian lentävä olento
allghoi khorkhoi, Gobin autiomaan kuolemanmato
Ahool, indonesialainen lentävä olento
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cryptozoology.com (englanniksi)
Unmuseum. (englanniksi)
Unknown Explorers. (englanniksi)
Kryptozoologia. (puolaksi)
Lux Film

Lux Film oli italialainen elokuvayhtiö. Riccardo Gualinon Torinossa perustama yritys toimi aluksi elokuvien levittäjänä, mutta pian siitä tuli yksi maan johtavista tuotantoyhtiöistä. Guido Gattin sekä vuodesta 1942 Dino De Laurentiisin johtama Lux tuotti kultakaudellaan 1930-luvun puolivälistä 1950-luvun alkuun yli sata Italian parhaiden ohjaajien näytelmäelokuvaa. Toisen maailmansodan jälkeen se valmisti myös korkeatasoisia taidehistoriallisia dokumenttielokuvia.
Vuonna 1956 Luxin omistajaksi tuli Riccardo Gualinon poika Renato, jonka aikana se keskittyi lähinnä elokuvien levitykseen ja yhteistuotantoihin. Yhtiö lopetti toimintansa vuonna 1964.
Luule

| Luule |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  vir. ’runous’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luule on virolainen naisen etunimi. Se pohjautuu viron kielen sanaan luule, joka merkitsee runoutta. Luulen nimipäivää vietetään Virossa 22. tammikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 50–60 Luule-nimistä naista.
Tunnettuja Luuleja

Luule Viilma (1950–2002), virolainen kirjailija
Luurankorannikko

Yksi Luurankorannikon monista hylyistä, joista rannikko on saanut nimensä.
Luurankorannikon hiekkadyynejä.
Luurankorannikko on kaistale Afrikan lounaisrannikkoa Namibian Cape Crossin niemen ja Angolan Kunenejoen välissä.
Nimensä rannikko on saanut useista haaksirikoista, sillä rannikko on laivoille hyvin vaarallinen sumun ja voimakkaiden merivirtojen vuoksi. Rannikon suolainen ilma hävittää nopeasti haaksirikkoutuneen laivan ohuet puu- ja metalliosat ja jättää rungosta rannalle luurankomaisen hylyn moneksi vuodeksi. Myös sisämaahan vettä turhaan etsimään harhailleet merimiehet ovat usein jättäneet luurankonsa hiekkaan.
Rannikko on hyvin kuiva ja sateeton, ja suurin osa siitä kuuluu Namibin aavikkoon. Hiekkadyynit ulottuvat rantaan saakka ja saattavat kasvaa yli 400 metrin korkuisiksi. Kunene on rannikon ainoa pysyvä joki. Sateiden vaikutuksesta syntyvät väliaikaiset joet eivät yleensä virtaa merelle saakka.
Rannikon vesissä elää hylkeitä ja monia merilintuja. Maalla liikkuu esimerkiksi norsuja, kirahveja, seeproja, paviaaneja, hyeenoja ja antilooppeja. Eläimet saavat vettä seudun muutamasta luonnollisesta kaivosta. Kasvit saavat juurillaan vettä kuivien jokiuomien alta. Pieni osa rannikosta on nykyisin suojelualuetta, jossa eläimiä ei saa metsästää.
Rannikkovedet ovat antarktisen Benguelanvirran vuoksi kylmiä, yleensä alle 15 celsiusastetta. Sen vuoksi aamuisin nousee paksu sumu, joka leviää pitkälle sisämaahan saakka. Koppakuoriaiset ja matelijat saavat tästä aamusumusta nestettä juodakseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luurankorannikko Wikimedia Commonsissa
Lupaus (albumi)

| Lupaus Kaija Kärkinen & Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1996
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 54.04
 Levy-yhtiö: Audiovox Records
Listasijoitukset
  Suomi: 8. (helmikuu 1996)
Kaija Kärkisen & Ile Kallion muut julkaisut
| Sade 1995 | Lupaus 1996 | Suuri salaisuus 1997 |
Lupaus on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1996.
Kappaleet

Tulikehä – 4.04
Tahdon uskoa – 4.53
Täysikuu – 3.34
Niin äkkiä talvi – 4.31
Väärät kuninkaat – 4.17
Vie minut tanssiin – 3.32
Lupaus – 3.40
Enkelin kosketus – 3.48
Tuuli puhaltaa – 5.23
Tänään tahdon laulaa – 3.58
Malja elämälle – 4.31
Laulu syntyi uudestaan – 4.19
Maailma saa odottaa – 3.34
Aiheesta muualla

Lupaus discogs.com -sivustolla
Lutskin piiri

| Lutskin piiri Луцький район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Volynian alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 50.74640°N, 25.3308°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Volynian alue
Perustettu:  1939, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lutsk (217 197 as., 2021)
Pinta-ala  ():  5 249,1 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  456 928
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Lutskin piiri (ukr. Луцький район, Lutskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan luoteisosassa Volynian alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1939 ja sitä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Lutskin piirin naapureina ovat lännessä Volodymyrskyin piiri, pohjoisessa Kovelin ja Kamin-Kašyrskyin piirit, idässä ja etelässä Rivnen alue (Rivnen ja Dubnon piirit) ja etelässä myös Lvivin alue. Piirin hallinnollinen keskus on Lutsk (217 197 as., 2021).
Lutskin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Volynian alueen piirien lukumäärän neljään. Aiempaa laajemman Lutskin piirin pinta-alaksi tuli 5 249,1 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Lutskin piirin väkiluvuksi 456 928 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 61.2 prosenttia piirin asukkaista (279 839 as.), eli viiden kaupungin (Berestetško, Horoh’iv, Kivertsi, Lutsk ja Rožyštše) ja kahdeksan kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Lutskin piiri oli alueeltaan huomattavasti pienempi ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Lutskin lentoasema.
Luterilainen kirkko Lutskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lutskin piiri Wikimedia Commonsissa
Lumikorento

| Lumikorento |
| --- | --- |
 Lumikorento kesänajan ympäristössään.
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Kärsäkorennot Mecoptera
Heimo::  Lumikorennot Boreidae
Suku::  Boreus
Laji::  westwoodi
Kaksiosainen nimi
 Boreus westwoodi  Hagen, 1866 
Katso myös
   Lumikorento Wikispeciesissä   Lumikorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumikorento (Boreus westwoodi) on pienikokoinen, kärsäkorentojen (Mecoptera) lahkoon kuuluva lentokyvytön ja psykrofiilinen (kylmää sietävä) hyönteislaji. Se on vähälajisen lumikorentojen heimon ainoa edustaja Suomessa. Nimensä mukaisesti sen voi tavata esimerkiksi keväthangilta.
Anatomia

Lumikorento on 3–4 mm:n pituinen, hoikkaruumiinen ja kiiltäväpintainen, väritykseltään enimmäkseen musta hyönteinen. Lentämiseen sopivia siipiä ei ole, mutta koirasyksilöillä on kaarevat siiventyngät, jotka ilmeisesti toimivat apuna parittelussa. Tuntosarvet ovat pitkät ja pään etuosa on kärsäkorennoille tyypilliseen tapaan venynyt pitkäksi, alaspäin osoittavaksi ”kärsäksi”. Naaraalla on takaruumiin kärjessä sirppimäinen munanasetin.
Elinkaari

Lumikorento viettää suurimman osan aikuiselämästään lumikerroksen alla, mutta ajoittain, lauhoina talvipäivinä, niitä voi löytää liikkumasta lumella. Koska eläimellä ei ole siipiä, se liikkuu kävelemällä tai hyppimällä. Suomessa lajia tavataan koko maassa. Naaraat tuottavat munia koko talven ajan. Lumikorennon toukat käyttävät ravinnokseen sammalia ja koteloituvat maahan.
Täysikasvuiset korennot kuoriutuvat syksyllä ja niitä voi tavata koko talven ajan, lokakuusta huhtikuuhun, joskin kovilla pakkasjaksoilla hyönteiset pysyvät lumen alla näkymättömissä. Korennolla on useita sopeutumia talviolosuhteissa elämiseen. Siivet ovat surkastuneet ja siipilihasten puuttuminen auttaa säästämään eläimen energiavaroja.
Poikkeuksellinen kylmänsieto

Lumikorennot voivat liikkua alimmillaan −2 °C:n lämpötilassa.
Lumikorennon kylmänsieto-ominaisuudet selittyvät sillä, että korennon elimistö tuottaa jäätymistä estäviä aineita. Jäätymisenestoaineiden avulla hyönteisen kehon nesteiden jäätymispiste on –6,4 °C.
Albert Luthuli

| Albert John Luthuli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1898 Bulawayo, Etelä-Rhodesia
Kuollut: 21. heinäkuuta 1967 Stanger, Natal, Etelä-Afrikka
Muut tiedot
Tunnustukset:   Nobelin rauhanpalkinto (1960)
Albert John Luthuli (myös Lutuli, 1898 – 21. heinäkuuta 1967) oli eteläafrikkalainen poliitikko, Afrikan kansalliskongressin pitkäaikainen puheenjohtaja. Luthuli asui Durbanin lähellä Natalissa (nyk. KwaZulu-Natal). Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1960 väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta, ensimmäisenä afrikkalaisena.
Elämä

Lutulin isoisä oli pienen heimon päällikkö, ja hänen setänsä seurasi tätä päällikkönä. Lutulin isä oli nuorempi poika ja hänestä tuli kristitty lähetyssaarnaaja. Albert Lutuli syntyi lähetysasemalla Bulawayossa Etelä-Rhodesiassa  suunnilleen vuonna 1898.
Albert Lutuli opiskeli opettajaksi kristillisissä oppilaitoksissa ja työskenteli opettajana 15 vuoden ajan. Hänen mielestään mustien tuli saada samantasoista opetusta kuin valkoistenkin, eikä opiskelumahdollisuuksia saanut rajata ammatilliseen opetukseen. Hänestä tuli opettajien ammattijärjestön puheenjohtaja. Hän toimi aktiivisesti myös kirkon piirissä ja oli maallikkosaarnaaja monta vuotta.
Vuonna 1946 Lutuli liittyi ANC:hen ja vuonna 1952 hänestä tuli sen johtaja. Hän oli vuosia kotiarestissa jota lievennettiin sen verran että hän pääsi noutamaan Nobelinsa vuotta sen myöntämistä myöhemmin 1961.
Albert Lutulin patsas Kapkaupungissa
Luettelo Soricomorpha-lahkon nisäkkäistä

Tämä on luettelo nisäkkäiden Soricomorpha-lahkon heimoista, alaheimoista, tribuksista, suvuista ja lajeista. Lahkoon kuuluvat aiemmin hyönteissyöjiin luetut päästäiset, jättiläispäästäiset, kontiaiset ja almikit, joita on yhteensä 428 lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Jättiläispäästäiset (Nesophontidae)

Nesophontes
Nesophontes edithae   †
Nesophontes hypomicrus   †
Nesophontes longirostris   †
Nesophontes major   †
Nesophontes micrus   †
Nesophontes paramicrus   †
Nesophontes submicrus   †
Nesophontes superstes   †
Nesophontes zamicrus   †
Almikit (Solenodontidae)

Solenodon
Solenodon arredondoi   †
Kuubanalmikki (Solenodon cubanus)
Solenodon marcanoi   †
Haitinalmikki (Solenodon paradoxus)
Kontiaiset eli maamyyrät (Talpidae)

Scalopinae
Condylurini
Condylura
Tähtikuonokontiainen eli tähtikuonomaamyyrä (Condylura cristata)
Scalopini
Parascalops
Parascalops breweri
Scalopus
Itäamerikanmaamyyrä (Scalopus aquaticus)
Scapanulus
Oweninmaamyyrä (Scapanulus oweni)
Scapanus
Kalifornianmaamyyrä (Scapanus latimanus)
Rannikkomaamyyrä (Scapanus orarius)
Townsendinmaamyyrä (Scapanus townsendii)
Kontiaiset eli maamyyrät (Talpinae )
Vesikontiaiset eli vesimaamyyrät (Desmanini ) oli ennen alaheimo "Desmaninae"
Desmana
Venäjänvesikontiainen eli piisamimaamyyrä (Desmana moschata)
Galemys
Pyreneidenvesikontiainen eli vesimaamyyrä (Galemys pyrenaicus)
Neurotrichini
Neurotrichus
Amerikanpäästäismaamyyrä (Neurotrichus gibbsii)
Scaptonychini
Scaptonyx
Pitkähäntämaamyyrä (Scaptonyx fusicaudus)
Talpini
Euroscaptor
Euroscaptor grandis
Euroscaptor klossi
Euroscaptor longirostris
Idänmaamyyrä (Euroscaptor micrura)
Kääpiömaamyyrä (Euroscaptor mizura)
Euroscaptor parvidens
Mogera
Mogera imaizumii
Mogera insularis
Mogera tokudae
Mogera uchidai
Japaninkontiainen (Mogera wogura)
Parascaptor
Parascaptor leucura
Scaptochirus
Lyhytkuonokontiainen (Scaptochirus moschatus)
Talpa
Siperiankontiainen eli siperianmaamyyrä (Talpa altaica)
Välimerenkontiainen eli sokkomaamyyrä (Talpa caeca)
Kaukasiankontiainen eli kaukasianmaamyyrä (Talpa caucasica)
Kontiainen eli maamyyrä (Talpa europaea)
Persiankontiainen (Talpa davidiana)
Kaspiankontiainen (Talpa levantis)
Pyreneidenkontiainen (Talpa occidentalis)
Italiankontiainen eli italianmaamyyrä (Talpa romana)
Balkaninkontiainen (Talpa stankovici)
Urotrichini
Dymecodon
Japaninpäästäismaamyyrä (Dymecodon pilirostris)
Urotrichus
Japaninisopäästäismaamyyrä (Urotrichus talpoides)
Uropsilinae
Uropsilus
Uropsilus andersoni
Uropsilus gracilis
Uropsilus investigator
Kiinanpäästäiskontiainen eli kiinanpäästäismaamyyrä eli kiinanpäästäismyyrä (Uropsilus soricipes)
Lurppa

| Lurppa |
| --- | --- |
Luoja(t):  Tex Avery
Näyttelijä(t):  Bill Thompson (1943–1958, 1965) Frank Welker (1980–1982) Richard Williams (1988–1989, 1996) Corey Burton (1990, 1993, 1996) Don Messick (1990–1994) Jeff Bennett (2002) Jess Harnell (2004)
Ensi- esiintyminen:  Dumb Hounded (1943)
Kustantaja:  Metro-Goldwyn-Mayer
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lurppa
Sukupuoli:  Uros
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lurppa (Droopy tai Droopy Dog) on Tex Averyn animaatiohahmo, jonka hän loi Metro-Goldwyn-Mayerille vuonna 1943. Monotonisella äänellä puhuvan, masentuneelta vaikuttavan koirahahmon nimi oli alun perin Happy Hound.
Lurppa on esiintynyt myös sarjakuvissa. Vuosina 1943-1948 Our Gang -lehdessä ilmestyi kaksi Lurppa-sarjakuvaa, jotka oli piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks sekä myös kolme Barksin käsikirjoittamaa, jotka piirsi puhtaaksi Harvey Eisenberg.
Lurppa esiintyi myöhemmin kahdessa sarjassa, joiden pääosissa olivat Tom ja Jerry: Filmationin tekemässä Tom & Jerry Comedy Show:ssa (1980) ja Hanna-Barberan Tom & Jerry Kidsissä (1990) Lurppa sai oman sarjansa Mestarietsivä Lurppa vuonna 1993, mutta se ei menestynyt kovin hyvin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antaa kahdelle ensimmäiselle Droopy-animaatioiden VHS-julkaisulle täydet viisi tähteä ja kolmannelle – joka sisältää enimmäkseen muiden kuin Tex Averyn tekemiä jaksoja – kolme tähteä.
Aiheesta muualla

Toonopedia
Luzalaiset

Luzalaiset eli Luzan komit (komiksi лузсаяс, luzsajas, ven. прилузцы, priluztsy; прилузские коми, priluzskije komi) ovat komisyrjäänien alueellinen kansatieteellinen ryhmä. He asuvat Luza- ja Letka-jokien yläjuoksuilla Komin tasavallan Priluzjen piirissä Venäjällä.
Permiläiset asettuivat seudulle ensimmäisen vuosituhannen lopulla. 1200–1300-luvuilla Luzan alajuoksulle syntyi venäläisasutusta. 1600-luvulle mennessä komien ja venäläisten etninen raja vakiintui Spasporubin kylän tienoille.
Venäläisten, marien ja udmurttien vaikutuksesta luzalaisten kulttuuri sai piirteitä, jotka erottavat heidät muista komiryhmistä. He siirtyivät muita aikaisemmin kyntöviljelyyn. Maanviljelyn lisäksi myös karjatalous oli kehittyneempää. Luzalaiset viljelivät pellavaa ja kasvattivat sikoja. Tärkeä elinkeino oli laivanrakennus: Luza-joen kautta kuljetettiin viljaa Vjatkasta Arkangeliin. Lisäksi harjoitettiin tervanpolttoa.
Muista komeista poiketen seudun kylät olivat jo vanhastaan raittikyliä. Myös asuin- ja talousrakennuksissa, vaatetuksessa ja koristetaiteessa oli paikallisia erikoisuuksia. Luzan ja Letkan jokivarsien kulttuuri eroaa jonkin verran toisistaan. Antropologisilta piirteiltään luzalaiset kuuluvat Vjatkan–Kaman sublaponoidiseen tyyppiin. Komin kielen Luzan–Letkan murteessa on tiettyjä morfologisia ja sanastollisia erityispiirteitä.
Luxorin temppeli

Luxorin temppeli. Vasemmalla Ramses II:n porttipylonit.
Luxorin temppelin porttipyloni
Luxorin temppeli on muinaisen Egyptin aikainen temppeli keskellä Luxorin kaupunkia Egyptissä. Temppeli on 254 metriä pitkä ja portin kohdalta 65 metriä leveä. Siinä on peräkkäisiä rakennuksia, joissa on pihoja, pylväikköjä, kappeleita ja patsaita. Egyptiläiset pitivät Luxorin temppelialuetta alkukummun paikkana ja jumala Amon-Ran eteläisenä asuntona. Heidän erilaisissa juhlissaan, kuten Opet-juhlassa ja vuosikymmenjuhlassa, Amon-Ra siirtyi sinne läheisestä Karnakin temppelistä uudistuakseen ja luomisen jatkuvuuden varmistamiseksi.
Luxorin temppelin pohjapiirros. Yläosassa sisäänkäynti ja Ramses II:n piha, keskiosassa Amenofis III:n piha.
19. dynastian Ramses II:n rakennuttaman porttipylonin edustalla on jäljellä kolme Ramses II:n alkuperäisestä kuudesta patsaasta ja toinen kahdesta alkuperäisestä obeliskista. Toinen obeliski lahjoitettiin Ranskalle, ja se on nykyisin Pariisissa Place de la Concorde -aukiolla. Porttien jälkeen on Ramses II:n piha, sitten pylväikkö, 18. dynastian Amenofis III:n piha, ja eteläpäädyssä useita pienempiä saleja. Temppelialueelle oli rakennettu ensimmäinen temppeli viimeistään Thutmosisten aikana. Jotkin sen vanhimmista kivistä ovat Hatšepsutin ajalta. Amenofis III rakennutti oman rakennuksensa Thutmosiksen temppelin tilalle. Myöhemmin Ramses II rakennutti temppeliin oman suuren kolossaalipatsaiden reunustaman pihansa (57 × 51 metriä), jonka pylväikkö yhdistää Amenofis III:n rakennukseen. Sen pituusakseli on hiukan vinossa vanhempiin rakennuksiin nähden, sillä se kohdistettiin Karnakin temppeliin, ja sen poikkiakseli kohdistettiin joen länsirannan kuolintemppeleihin.
Pylväskäytävä nähtynä Amenofis III:n pihalta. Taustalla pylonit ja temppelialueelle rakennettu valkoinen moskeija.
Temppeli oli aikoinaan katettu sekä sivuilta että päältä, ja valo tuli suurista ikkunoista. Seinien koristelusta on jäljellä muun muassa pylonien kuvaus Ramses II:n sotaretkestä Kadeshiin.
Kaija Lustila

Kaija Lustila esiintymässä vuonna 2009.
Kaija Lustila (s. 8. marraskuuta 1965 Kurikka) on suomalainen iskelmä- ja tangolaulaja.
Lustilan laulajan ura alkoi vuonna 1982 hänen mentyään Risto Oja-Lipastin tanssiorkesterin koelaulutilaisuuteen, jossa hän menestyi niin hyvin, että sai aloittaa keikkailemisen heti. Muutaman vuoden kuluttua hän perusti oman yhtyeen, Bajeron, ja siirtyi soolouralle.lähde?
1990-luvun alkupuolella Lustila osallistui television Ykköstähti-kilpailuun, jonka kautta hän saavutti merkittävämpää tunnettavuutta. Fazer Finnlevyn silloinen kykyjenetsijä Turkka Mali huomasi hänellä olevan mahdollisuuksia ja ehdotti levytyssopimusta. Ensilevy oli Malin sanoittama ja Jari Puhakan säveltämä sekä sovittama Sellaiset silmät, joka julkaistiin vuonna 1992. Se sai runsaasti radiosoittoa.
Lustilan toinen albumi julkaistiin vuonna 1994, ja kolmannen albuminsa jälkeen vuonna 1999 hän osallistui Syksyn säveleen Kari Sallin säveltämällä ja Turkka Malin sanoittamalla kappaleella ”Kaukainen tähti”.
Lustila sijoittui toiseksi Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 2009 ja vaikutti tangomarkkinoiden tuomaristossa vuosina 2011 ja 2012.
Albumit

Sellaiset silmät (Fazer, 1992)
Kaija Lustila (Fazer, 1994)
Meitä tansittaa (AGM, 1999)
Sydän ohjaa (Tatsia-musiikki Oy, 2004). Radioiden musiikkitoimittajat valitsevat kuukauden levyn kotimaisten uutuusalbumien joukosta. Heinäkuussa 2004 Kaija Lustila sijoittui albumilla kolmanneksi.
Näiden tähtien alla (Sony Music, 2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaija Lustila Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Krypton

Kryptonilla täytetty Geisslerin putki.
Krypton (lat.  krypton) on jalokaasu, jonka kemiallinen merkki on Kr, atomiluku 36 ja CAS-numero 7439-90-9. Se on yksi ilman jalokaasuista, ja ilman massasta sitä on noin miljoonasosa. Tämän alkuaineen löysivät William Ramsay ja Morris Travers vuonna 1898 tekemässään kokeessa, jossa tutkittiin nestemäistä ilmaa.
Vuonna 1960 SI-järjestelmän perusyksikkö metri määriteltiin kryptonin erään spektriviivan aallonpituuden mukaan, mutta nykyisin metri on matka, jonka valo kulkee tyhjiössä 1/299792458 sekunnissa. Sana krypton tulee kreikankielisestä sanasta kryptos, joka tarkoittaa piilossa olevaa.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Krypton on hajuton, väritön ja mauton kaasu. Kiinteänä se on valkoista. Kryptonin tiheys on 3,75 g/l, ja se on melkein kolme kertaa tiheämpää kuin ilma. Kryptonin sulamispiste on 115,79 kelviniä ja kiehumispiste 119,93 kelviniä. Kryptonin lämmönjohtavuus on hyvin huono ja sen höyrystymisen entalpia matala.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet > Isotoopit

Kryptonilla tunnetaan noin 20 isotooppia, joista kuusi on stabiileja.
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Krypton on normaalioloissa inertti, kuten muutkin jalokaasut. Vuonna 1933 Linus Pauling ennusti, että KrF6 pitäisi olla syntetisoitavissa. Krypton kuitenkin reagoi fluorikaasun kanssa muodostaen kryptondifluoridia tai kryptontetrafluoridia. Tällöin kryptonilla voi olla hapetusaste +II tai +IV. Tämän lisäksi on havaittu ArKr+, KrH+, KrXe+ ja KrXr. Helsingin yliopiston Kemian laitoksella on luotu HKrCN ja HKrCCH, jotka ovat stabiileja 40 °C:seen asti.
Krypton ei ole ihmiselle vaarallista, mutta suurina pitoisuuksina se voi syrjäyttää happea ilmasta.
Historia

Krypton löytyi vuonna 1898, kun William Ramsay ja Morris Traves nesteyttivät ilmaa ja tutkivat sitä spektrofotometrisin keinoin. He löysivät kryptonia ilman argonin seasta. Traves ja Ramsay löysivät myös muita jalokaasuja samana vuonna. Ramsay ja Traves nimesivät löytämänsä kaasun kreikankielisen sanan kryptos mukaan, joka tarkoittaa suomeksi piilossa olevaa tai kätkettyä.
Vuosien 1960 ja 1982 välillä SI-järjestelmän metri määriteltiin kryptonin isotoopin 86Kr mukaan. Metri oli määritelty siten, että tietty aallonpituus oli kerrottu luvulla 1 650 763,73.
Esiintyminen ja eristäminen

Kryptonia esiintyy ilmakehässä (1 ppm) sekä hyvin vähän maaperässä. Kryptonia tuotetaan nesteyttämällä ilmaa ja tekemällä jakotislauksia. 100 grammaa puhdasta kryptonia maksaa noin 25 euroa. Kryptonia syntyy myös uraanin hajoamistuotteena.
Käyttö

Kryptonin tärkeimmät sovellukset ovat valaistuksessa. Kryptonia käytetään muun muassa kiitoteiden valoissa. Kryptonin erittäin kirkas valo soveltuu myös valokuvaukseen. Samoin krypton tuottaa valomainoksissa vihreänkeltaista valoa. Kryptonia voidaan käyttää myös lasereissa fluorin kanssa. Koska krypton on inerttiä, sitä käytetään suojakaasuna energiansäästölampuissa sekä hehkulampuissa.
Kryptonin isotooppia 85Kr käytetään myös muun muassa etsimään vuotokohtia säiliöistä sekä ihmiskehon verenvirtauksen mittauksessa. 85Kr voidaan käyttää myös luomaan fosforesenssia fosforoivan aineen kanssa.
Kryptonin yhdisteillä ei ole teollista merkitystä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Krypton (englanniksi)
Americanelements: Krypton Technical and Safety Data (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Krypton, s. 28–29 (englanniksi) (pdf)
Webmineral: Krypton (Kr) Element Properties (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Krypton (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Krypton (englanniksi)
PeriodicTable: Krypton (Kr) (englanniksi)
PubChem: Krypton (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani