stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skotlanti
Politiikka

Yhtenä Yhdistyneen kuningas­kunnan maista Skotlannin pää­miehenä toimii brittiläinen monarkki, vuodesta 2022 lähtien kuningas Charles III.
Yhdistynyt kuningas­kunta on hallinnollisesti katsoen yksi valtio, jolla on yksi virallinen parlamentti ja hallitus. Vaikka kuningas­kunnan eri osille onkin myönnetty jonkun verran itse­hallintoa, niiden parlamentit ja muut omat hallinnolliset elementit ovat Yhdistyneen kuningas­kunnan parlamentin alaisuudessa. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti voi myös päättää supistaa tai muuttaa niiden valtaa, joskin on toden­näköistä ettei tärkeitä ratkaisuja kuten itse­hallinnon lakkauttamista tulla tekemään ilman kyseisen alueen kansanäänestystä.
Skotlanti sai oman parlamentin vuonna 1998. Syys­kuussa 1997 kolme neljännestä äänestäjistä kannatti sen perustamista. Parlamentti on yksi­kamarinen ja siinä on 129 edustajaa. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija nimittää parlamentin ehdotuksesta yhden jäsenistä Skotlannin pääministeriksi, joka nimittää Skotlannin hallituksen muut ministerit. Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa Skotlannilla on 59 edustajaa 646:sta, mutta vuoden 2023 vaalipiiriuudistuksen myötä Skotlannin edustajien määrä laskee 57:ään. Vuodesta 2023 lähtien pääministerinä on Skotlannin kansallispuolueen johtaja Humza Yousaf.
Yhdistyneen kuningas­kunnan poliittisten puolueiden lisäksi Skotlannissa vaikuttavat itsenäistymistä ajava ja merkittävin oppositio­puolue Skotlannin kansallispuolue (Scottish National Party, SNP), Skottilainen sosialistipuolue (Scottish Socialist Party, SSP) ja Skottilainen vihreä puolue (Scottish Green Party). Paikallis­puolueet ovat lisänneet vaikutus­valtaansa parlamentin perustamisen jälkeen.
Joulu­kuussa 2019 pidetyissä ennenaikaisissa Yhdistyneen kuningas­kunnan parlamentti­vaaleissa Britannian pää­ministeri Boris Johnsonin konservatiivit ottivat murska­voiton. Vaali­tulos antoi Johnsonille vahvan mandaatin jatkaa EU-eron ajamista. Skotlannin kansallispuolue onnistui ottamaan Skotlannissa paikkoja niin konservatiiveilta, työväenpuoleelta kuin liberaalidemokraateiltakin. SNP käytännössä hallitsi Skotlantia vaalien jälkeen. Tämä voi merkitä, että Skotlannin itsenäistymis­pyrkimykset nousevat jälleen, varsinkin kun SNP on voimakkaasti vastustanut Britannian EU-eroa. Seurauksena voi olla, että Skotlannissa järjestetään uusi kansan­äänestys Britanniasta eroamisesta. Vuoden 2014 kansanäänestyksessä Skotlannissa ei-puoli voitti noin 55 prosentin ääniosuudella, kun taas itsenäistymistä kannatti noin 45 prosenttia äänestäjistä. Muun Yhdistyneen kuningas­kunnan mukana Skotlanti erosi EU-jäsenyydestä 1. helmi­kuuta 2020 alkaen.
Politiikka > Itsehallinto vai itsenäisyys?

Perinteisen oikeisto–vasemmistojaon lisäksi politiikkaan vaikuttaa itse­hallinto­kysymys, jota Yhdistyneen kuningas­kunnan puolueet ovat tukeneet enemmän tai vähemmän historiansa aikana. Nyt kun itsehallinto on jo saatu, kysymys koskee sitä, pitäisikö Skotlannin itsenäistyä. Vuoden 2004 kyselyssä 66 prosenttia skotlantilaisista kannatti itse­hallinnon lisäämistä ja vain kaksi prosenttia halusi palauttaa määräys­vallan Westminsteriin. Vuonna 2012 uutisoitiin, että kyselyissä enintään kolmas­osa kansasta kannattaa itsenäisyyttä.
Aluejako

Skotlanti jaettiin vuonna 1996 32 hallinto­alueeseen paikallis­hallinnon tehostamiseksi. Näiden yhden tason hallinto­yksikköjen tehtävänä on tuottaa kaikki alueen julkiset palvelut, kuten opetus ja sosiaali­työ sekä ympäristön ja teiden kunnossa­pito. Suurimmissa hallinto­yksiköissä on vielä niiden alaisuudessa toimivia erillisiä komiteoita, jotka huolehtivat jonkun tietyn alueen­osan palveluista.
Alue saa kaupungin nimityksen vain monarkin kautta. Skotlannissa kaupungeiksi on julistettu Aberdeen, Dundee, Edinburgh, Glasgow, Inverness ja Stirling.
Inverclyde
Renfrewshire
Länsi-Dunbartonshire
Itä-Dunbartonshire
Glasgow
Itä-Renfrewshire
Pohjois-Lanarkshire
Falkirk
Länsi-Lothian
Edinburgh
Midlothian
Itä-Lothian
Clackmannanshire
Fife
Dundee
Angus
Aberdeenshire
Aberdeen
Moray
Ylä­maa
Ulko-Hebridit
Argyll ja Bute
Perth ja Kinross
Stirling
Pohjois-Ayrshire
Itä-Ayrshire
Etelä-Ayrshire
Dumfries ja Galloway
Etelä-Lanarkshire
Scottish Borders
Orkneysaaret
Shetlandinsaaret
Väestö > Väestöjakauma

National Records of Scotlandin arvion mukaan Skotlannissa oli vuoden 2020 puoli­välissä 5 466 000 asukasta, eli enemmän kuin koskaan aiemmin.
Vuoden 2011 väestön­laskennan perusteella Skotlannin suurimmat kaupungit olivat:
Glasgow 590 507 asukasta
Edinburgh 459 366
Aberdeen 195 021
Dundee 147 285
Paisley 76 834
Skotlannin asukas­luku on pysynyt melko vakaana 1960-luvulta lähtien. Vuonna 1974 asukas­luku oli ennätyksellinen 5,24 miljoonaa, mutta vuonna 2002 se oli enää 5,05 miljoonaa. 2000-luvulla asukas­luku lähti taas kasvamaan, mikä johtui erityisesti positiivisesta netto­muutosta. Lisäksi syntyneitä on ollut kuolleita enemmän. Skotlannin väestöpyramidi on muuttunut selvästi 1900-luvulla. Ikä­rakenne oli vielä vuoden 1911 väestön­laskennan perusteella pyramidin mallinen, mutta seuraavan vuosi­sadan aikana ikä­rakenne on selvästi tasoittunut. Vuoden 2012 väestöpyramidissa on selvästi kolme kohoumaa, jotka johtuvat vuoden 1947 ja 1960-luvun suurista ikä­luokista ja jälkimmäisen heijaste­vaikutuksesta.
Väestö > Etniset ryhmät ja uskonto

Vuoden 2011 väestön­laskennan mukaan Skotlannin asukkaista 83 prosenttia oli syntynyt Skotlannissa ja kymmenen prosenttia muualla Britanniassa. Niistä seitsemästä prosentista, jotka eivät ole syntyneet Britanniassa, 15 prosenttia on syntynyt Puolassa ja kuusi prosenttia Intiassa ja Irlannissa. Skotiksi itsensä määrittelee 62 prosenttia Skotlannin aikuis­väestöstä. Sekä skotiksi että englantilaiseksi määrittelee itsensä 18 prosenttia.
Skotlannin asukkaista neljä prosenttia kuuluu johonkin vähemmistöön. Vuonna 2001 hieman yli 100 000 asukasta kuului vähemmistöihin, kun vuonna 2011 vähemmistöihin kuului jo yli 200 000 asukasta. Suurin yksittäinen vähemmistö­ryhmä oli puolalaiset, joita asui Skotlannissa 61 000 ihmistä. Seuraavaksi suurimmat ryhmät olivat irlantilaiset (54 000 asukasta) ja pakistanilaiset (49 000 asukasta).
Skotlannin kansallisena kirkkona toimii reformoitu Skotlannin kirkko (Church of Scotland). Se ei ole valtion­hallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtion­kirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Vuonna 2016 tehdyssä tutkimuksessa suurin vakaumus­ryhmä oli uskonnottomat 51,5 prosentin väestö­osuudella. Skotlannin kirkkoon kuului 24,0 prosenttia väestöstä, roomalais-katolisia oli 13,8 prosenttia ja muita kristittyjä 7,8 prosenttia. Lisäksi 1,4 prosenttia tunnusti islamia ja 0,3 prosenttia edusti hinduja, buddhalaisia 0,3 prosenttia, sikhejä 0,1 prosenttia ja juutalaisia 0,1 prosenttia. Muita uskontoja edusti 0,8 prosenttia väestöstä.
Väestö > Kielet

Vuoden 2011 väestönlaskennassa 98,6 prosenttia Skotlannin asukkaista kertoi puhuvansa englantia, ja 92,6 prosenttia puhui sitä kotikielenään. Skottia kertoi osaavansa puhua yli 1,5 miljoonaa, mutta vain 1,1 prosenttia kertoi käyttävänsä sitä kotikielenä. Suurin osuus skottia kotikielenään käyttäviä on Shetlandinsaarilla, Aberdeenshiressä, Morayssa ja Orkneysaarilla. Gaelia kertoi osaavansa puhua noin 57 000 ihmistä, joiden lisäksi noin 23 000 ymmärsi sitä muttei osannut lukea, kirjoittaa tai puhua sitä. Eniten gaelin puhujia on Ulko-Hebrideillä (52,3 %), Ylämaalla (5,4 %) sekä Argyllissa ja Butessa (4,0 %). Brittiläistä viittomakieltä käyttää kotikielenä noin 13 000 henkeä eli noin 0,2 prosenttia väestöstä. Vieraista kielistä puhutuimpia ovat puola, urdu, pandžabi, kiina ja ranska.
Väestö > Terveys

Skotlantilaisten terveys on keskimäärin huonompaa kuin muun Britannian ja useimpien EU-maiden väestön. Maan terveys­tilanne on kehittynyt 1900- ja 2000-luvuilla, mutta ei yhtä nopeasti kuin monissa muissa läntisen Euroopan maissa. Elinajanodote on noussut 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa, mutta se on silti pienempi kuin Britanniassa keski­määrin. Se oli vuonna 2010 miehillä 76,1 ja naisilla 80,6 vuotta. Elin­ajan­odotteessa on selviä eroja Skotlannin sisällä. Lyhin elin­ajan­odote on Glasgow’ssa ja pisin Itä-Dunbartonshiressa. Maaseudun miehet elävät keskimäärin 3,5 vuotta pidempään kuin kaupunkilaiset ja naiset kaksi vuotta pidempään.
Kuolleisuus on laskenut Skotlannissa 1960-luvun jälkeen, kuten on muissakin läntisen Euroopan maissa. Lapsi­kuolleisuus on Skotlannissa eurooppalaista keski­tasoa, mutta työ­ikäisten kuolleisuus on ollut 1970-luvulta lähtien läntisen Euroopan korkeinta. Yli puolet skotlantilaisten kuolemista aiheutuvat syövistä, sepel­valtimo­taudista ja aivoverenkiertohäiriöstä. Vuosittain kuolevien ihmisten määrä on Skotlannissa laskenut 1980-luvun alusta. Syöpä­kuolemien määrä on kuitenkin kasvanut 14 prosenttia, ja samalla niiden osuus kaikista kuolemista on noussut 22 prosentista 29 prosenttiin. Yksi syy Skotlannin ja muun Britannian kuolleisuuden erolle johtuu sepel­valtimo­taudista, jonka miesten kuolleisuus oli 16 prosenttia ja naisten kuolleisuus 19 prosenttia korkeampia kuin muualla Britanniassa.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri

Varhaisimmat tunnetut skotlantilaiset rakennelmat ovat esi­historiallisia kivi­rakennelmia, kuten Skara Braen ja Jarlshofin kylät Orkney- ja Shetland­saarilla. Romaaninen arkkitehtuuri tuli Skotlantiin 1100-luvulla David I:n hallitus­kaudella. Tyyliä edustavat esi­merkiksi Dunfermlinen luostari ja Pyhän Magnusin katedraali Kirkwallissa. Goottilainen tyyli levisi Skotlantiin romaanisen kauden jälkeen. Koristeellisemmalla keski- ja myöhäis­gotiikan jaksolla rakennettiin muun muassa Dunkeldin ja Elginin katedraalit. Uskon­puhdistuksen jälkeen monia luostareita ja katedraaleja vahingoitettiin.
Skotlannin 1700-luvun merkittävimmät arkkitehdit olivat William Adam ja tämän poika Robert Adam, joiden uus­klassinen arkkitehtuuri vaikutti ympäri Eurooppaa. Heidän suunnittelemiin rakennuksiin kuuluvat Hopetoun House ja Culzeanin linna. Uuskreikkalainen arkkitehtuuri vaikutti 1800-luvulla eläneeseen William Henry Playfairiin, joka oli merkittävä tekijä erityisesti Edinburghin ja Glasgow’n 1800-luvun arkkitehtuurissa. Glasgow’n uus­kreikkalaiseen ilmeeseen vaikutti puolestaan Alexander Thomson, joka suunnitteli muun muassa kaupungin siluettia hallitsevan yli­opiston rakennuksen.
Charles Rennie Mackintosh ja James Stirling ovat 1900-luvun tunnetuimpia skotlantilaisia arkkitehteja. Mackintosh oli yksi jugendin merkittävimmistä edustajista, ja hänen kuvaavin työnsä on Glasgow’n taidekoulun pää­rakennus. modernistinen arkkitehtuuri on uudistanut Skotlannin suurempien kaupunkien ulko­asua 1980-luvulta lähtien. Glasgow’ssa Clydejoen varrella on useita modernismia edustavia rakennelmia, kuten saanut Norman Fosterin suunnittelema Clyde Auditorium ja irakilaisen Zaha Hadidin suunnittelema Riverside Museum.
Kulttuuri > Musiikki

Skotlanti on erityisen kuuluisa tartaanikankaista tehtyihin kiltteihin pukeutuneiden miesten soittamasta säkkipillimusiikista. Skotlannissa on muutenkin pitkät kansan­musiikki­perinteet. Suosittuja kansan­musiikin aiheita ovat erityisesti 1700-luvun jakobiittikapinat. Monessa pubissa ja cèilidh’ssä lauletaan Skotlannin historiaan liittyviä kappaleita.
Klassisen musiikin orkestereista tunnetuin on vuonna 1891 perustettu Skotlannin kuninkaallinen kansallisorkesteri. Kuninkaallisen kansallis­orkesterin rinnalla muita tunnettuja skotlantilaisia orkestereita ovat vuonna 1974 perustettu Skotlannin kamariorkesteri ja BBC​:n Skotlannin sinforniaorkesteri, jonka perusti vuonna 1935 skotlantilainen säveltäjä ja kapelli­mestari Ian Whyte.
Skotlanti on tuottanut 1950-luvulta lähtien monien maailman­laajuisesti menestyneitä populaarimuusikoita. ”Skifflen kuninkaaksi” nimitetty Lonnie Donegan menestyi 1950- ja 1960-luvuilla, ja hänen rinnalleen on noussut useita tunnettuja yhtyeitä ja artisteja. Vuoden 2005 äänestyksessä Skotlannin parhaimmiksi yhtyeiksi valitut Belle & Sebastian, Travis ja Idlewind aloittivat kaikki uransa 1990-luvulla.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Skotlannin kirjallisuus on ollut historiassa hyvin arvostetussa asemassa. Skotlantilaiset kirjailijat ovat kirjoittaneet englanniksi, skotiksi ja gaeliksi. Gaelin­kielisiä tekstiä on tunnistettu jo 500-luvulta. Musiikkiin liittyvä runous oli gaelin­kielisen kirjallisuuden hallitseva muoto 1700-luvulle saakka. Ensimmäinen tunnettu skotiksi kirjoittanut kirjailija oli runoilija John Barbour.
Unioni­sopimuksen jälkeen 1707 Skotlannin menetettyä itsenäisyytensä monet poliittisesti turhautuneet skotlantilaiset halusivat määritellä kansallista kirjallista perinnettä. Tällaisia kirjailijoita olivat muun muassa Allan Ramsay ja Robert Fergusson. Heidän jälkeen nousivat merkittävimmät skotti­kirjailijat, Robert Burns ja Walter Scott. Burns oli romantiikan ajan edelläkävijä, ja Scott modernin historiallisen romaanin kehittäjä. Hän oli lisäksi ensimmäinen julkisuuden henkilöksi noussut brittiläinen romaani­kirjailija. Walter Scottin lisäksi 1800-luvun tunnetuimpia skotti­kirjailijoita olivat Robert Louis Stevenson, joka kirjoitti muun muassa Tohtori Jekyll ja Mr. Hyden ja Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle.
1800- ja 1900-luvun vaiheessa Skotlannissa vaikutti niin sanottu Kailyardin koulukunta, jotka keskittyivät kuvaamaan sentimentaalisesti maaseudun elämää. Heidän eskapistinen tyylinsä sai myös vastavoimia, joista tunnetuin on George Douglas Brown. Ensimmäinen maailmansota, modernismi ja poliittisen nationalismin nousu vaikuttivat Skotlannin kirjallisuudessa 1900-luvun alussa. Maailmansotien välisenä aikaa kutsutaan Skotlannin renessanssiksi, jonka merkittävin edustaja oli runoilija Hugh MacDiarmid. Toisen maailman­sodan jälkeisistä kirjailijoista monet ovat asuneet suurimman osan elämästään Skotlannin ulko­puolella, kuten Alexander Trocchi, jonka sanotaan olleen Skotlannin ainoa alku­peräinen beat-kirjailija. Nyky­kirjailijoista tunnetuimpia ovat Iain Banks, Ian Rankin ja Irvine Welsh.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Skotlannin perinne­ruoka on haggis. Ruoka- ja juoma­kulttuurin saralla maa on tullut tunnetuksi myös laadukkaista viskeistään. Yleisesti skotlantilaiset käyttävät ruoan­laitossaan paljon lihaa ja rasvaa sekä suosivat uppo­paistamista. Nykyisin Skotlannin ruoka­kulttuuri on varsin värikäs ja fish & chips -paikkojen ohelle on ilmaantunut etnisiä ravintoloita.
Kulttuuri > Urheilu

Skotlannilla on eräissä lajeissa omat kansalliset urheilu­maa­joukkueensa, kun taas eräissä muissa lajeissa ja olympialaisissa skotit ovat kilpailleet Ison-Britannian joukkueen jäseninä.
Skotlannin urheilu­perinteet ulottuvat vuosisatojen taakse, ja maa ja sen kansalaiset ovat vaikuttaneet monen urheilu­lajin kehitykseen. Golfin lisäksi esimerkiksi jää­kiekolla ja koripallolla on yhteyksiä Skotlantiin. Ylä­maan kisojen lajeista ovat puolestaan kehittyneet yleisurheilulajit moukarinheitto ja kuulantyöntö. Ylämaan kisat ovat Skotlannin merkittävin perinne­urheilu­tapahtuma, jossa kilpaillaan useissa voima­lajeissa.
Maan suosituin urheilu­laji on jalkapallo, ja Skotlannin jalkapalloliitto on lajissaan maailman toiseksi vanhin. Maailman ensimmäisessä maa­ottelussa Skotlanti kohtasi vuonna 1872 Englannin Glasgow’ssa. Skotlannin jalka­pallo­maajoukkue on pelannut kahdeksissa MM-kilpailuissa ja kaksissa EM-kilpailuissa. Skotlannin mestaruussarja on jalka­pallon pää­sarja. Skotlantilainen Celtic voitti vuonna 1967 ensimmäisenä britti­seurana Euroopan cupin.
Jalka­pallon lisäksi suosittuja urheilu­lajeja ovat rugby union ja golf. Perinteisesti jalka­pallo on ollut kaupungin työ­väen­luokan laji ja rugby union eteläisen maa­seutu­väestön ja keski­luokkaisten yli­opisto-opiskelijoiden laji.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Skotlannin parlamentti (englanniksi)
Tietoa matkailijoille (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Puola 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area  Pleiades 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  NARA  IdRef 
Skotlannin kartta
Loch Etive
Panoraamakuva Skotlannista
Callanishin kivet Lewisin­saarella, Ulko-Hebrideillä.
Glasgow’n yliopiston pää­rakennus.
Skotlannin 32 hallinto­aluetta
Edinburgh on Skotlannin pää­kaupunki ja väki­luvultaan toiseksi suurin kaupunki.
Säkki­pilliä soittava, kilttiin pukeutunut skotti­mies.
Nykyaikainen golf on muotoutunut Skot­lannissa. St. Andrewsin kenttä.
Kurdistanin lippu

Kurdistanin lippu
Kurdistanin lippu on kurdien asuttaman epäitsenäisen Kurdistanin kansallislippu. Se sai virallisen aseman Kurdistanin itsehallintoalueen parlamentissa 11. marraskuuta 1999.
Symboliikka

Lippu on suorakaide, jonka mittasuhteet ovat 3:2. Lipussa on kolme samankorkuista kenttää: punainen, valkoinen ja vihreä. Punainen symboloi kurdien vapauden puolesta taistelleiden marttyyrien verta. Valkoinen symboloi rauhaa, vapautta, demokratiaa ja sovintoa, joita Kurdistanin kansa toivoo. Vihreä symboloi Kurdistanin maanviljelyä, ympäristöä ja luontoa. Keskellä on keltainen aurinko, jossa on 21 tasasivuista sädettä. Aurinko merkitsee jatkuvuutta ja toivoa. Sen säteet symboloivat Kurdistanin kansallispäivää newrozia, joka merkitsee taistelua ja vastarintaa sortoa ja alistusta vastaan.
Historia

Lipun värien uskotaan periytyneen muinaisen Meedian valtakunnan ajoista. Kurdien perinteiset värit punainen, keltainen ja vihreä esiintyvät esiintyvät monien kurdipuolueiden ja -järjestöjen symboleissa sekä naisten perinteisissä kansallispuvuissa. Myös auringolla ja tulella on pitkät juuret kurdien historiassa ja uskonnoissa. Kansallislipun juuret ulottuvat vuoteen 1920, jolloin Kurdistanin kehitysyhteisö laati Araratin tasavallan lipun. Se oli lähes samanlainen kuin Kurdistanin nykyinen lippu, paitsi että auringon ympyrän sisällä oli Araratia symboloiva vuori. Lippua käytettiin sen jälkeen Kurdistanin lippuna vuodesta 1932 alkaen julkaistussa Hawar-lehdessä sekä Kurdistanin tasavallan lippuna 1946–1947. Lipun asema kaikkia kurdeja yhdistävänä symbolina on vahvistunut 1990-luvulta alkaen.
Kurdistanin nykyisen lipun mallin suunnittelivat Ramzi Nafi Agha ja Gottfried Johannes Müller vuonna 1943. Ero Araratin tasavallan lippuun on auringonsäteissä, jotka Nafi ja Müller laativat uudelleen Berliinissä natsi-Saksan tiedustelupalvelu Abwehrin avustuksella. Heidän tarkoituksenaan oli käyttää uutta lippua operaatio Mammutin symbolina yhdistää kurdit saksalaisten avustuksella Itsenäiseksi Kurdistaniksi ajettuaan britit pois lähi-idästä. Tämä käy ilmi Gottfried Johannes Müllerin kirjassa Im Brennenden Orient.
Gottfried Müller kirjoitti kirjassaan Im Brennenden Orient suunnittelemastaan Kurdistanin lipusta:
“Ennenkuin lähdimme Berliinistä, kerroin vaimolleni että kurdit tarvitsevat oman symboolinsa ennen operaatiota, me vannoimme Ramzin kanssa ettemme koskaan petä toisiamme ja että tulisimme aina olemaan toisillemme uskollisia. Vuosien myötä meistä tuli kuin veljiä, minä välitin Ramzista ja hän minusta, minä välitin saksalaisista ja hän kurdeista. Yhdistimme voimamme ja  tavoitteemme yhteen.
Vannoin valan koskettamalla saksan lippua, sinä päivänä, Ramzilla taas ei ollut omaa lippua jolla vannoa valaansa. Meidän mieleemme tuli kauneimmat värit; punainen, vihreä ja valkoinen. Punainen symboloi kurdilaisten marttyyrien verta ja ja jatkuvaa taistelua vapauden puolesta. Vihreä kurdistanin kaunista luontoa. Valkoinen rauhaa ja tasa-arvoa ihmisten välillä. Keltainen valoa ja ihmisten toivoa.
Me suunnittelimme tämän lipun Ramzin kanssa. Lippu on suurin lahjamme kurdeille. Nämä liput olivat mukanamme kun hyppäsimme lentokoneesta, saksan ja kurdistanin lippu.
Mutta mikä on kaunista ja unohtumatonta on se että vaikka operaatiomme epäonnistui, suunnittelemamme lippu elää yhä.”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurdistanin lippu Wikimedia Commonsissa
Araratin tasavallan lippu (1927-1930)
Norsk Radiografforbund

| Norsk Radiografforbund |
| --- | --- |

Tyyppi:  ammattiliitto
Päämaja:  Oslo
Toiminta-alue:  Norja
Jäsenet:  3 558 (1.1.2024)
Puheenjohtaja:  Bent Ronny Mikalsen
Kattojärjestö:  Unio
Jäsenlehti:  Hold Pusten
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norsk Radiografforbund on norjalainen röntgenhoitajien ammattiliitto. Se kuuluu Unio-keskusjärjestöön. Järjestöllä oli 3 558 jäsentä vuoden 2024 alussa.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Interventionismi

Interventionismi on poliittinen ei-puolustuksellinen joidenkin kansakuntien tai muiden geopoliittisten toimivaltuuksien harjoittama talousmalli, joka manipuloi taloutta tai yhteiskuntaa. Käsitteen yleisimpiä sovelluksia ovat taloudellinen interventionismi (valtion puuttuminen omaan talouteen) ja ulkomaille tähtäävä interventionismi (valtion puuttuminen toisen kansakunnan taloudellisiin asioihin osana ulkopolitiikkaansa). Interventionistit haluavat taltuttaa yksityisomaisuuden ja markkinatalouden instituutioita yhteiskunnan edunajajaksi. Ludwig von Mises määritteli teoksessaan Interventionismin kritiikki interventionismin käsittämään sellaiset valtiolliset toimet, joilla rajoitetaan tuotantovälineiden yksityisten omistajien ja entrepreurien mahdollisuutta käyttää hallussaan olevia taloudellisia keinoja haluamallaan tavoin.
Interventionismi pyrkii olemaan poliittinen keskitie tai kolmas tie sosialismin ja kapitalismin välillä.
Jyrki Katainen kuvasi interventionistista ajatusmallia kertoessaan, kuinka ”markkinavoimista on nyt otettu niskalenkki” finanssikriisin jälkimainingeissa.