Itä-Karjalan sotilashallinto
Hallinnon tavoitteet > Suur-Suomi

Hallinnon pitkän tähtäimen alkutavoitteena oli luoda edellytykset sille, että Itä-Karjala jää pysyvästi Suomen haltuun Neuvostoliittoa vastaan käytävän sodan päätyttyä Saksan tuella. Alueella noudatettiin Suomen rikoslakia, ja koululaitos pyrki muokkaamaan alueen väestön ajattelua pois neuvostoliittolaisesta opetuksesta.
Alueen väestö luokiteltiin kansallisiin ja epäkansallisiin. Kansallisiin kuuluivat karjalaiset, vepsäläiset, inkeriläiset, suomalaiset, virolaiset, mordvalaiset ja muut suomensukuiset. Epäkansallisia olivat venäläiset, ukrainalaiset, valkovenäläiset, puolalaiset, tataarit, lättiläiset (latvialaiset), saksalaiset ja muut.
Vallatun Itä-Karjalan väestöstä saatiin ensimmäiset tiedot 1. huhtikuuta 1942. Alueen väkiluku oli silloin 86 896 henkilöä, joista kansallista väestöä eli suomensukuisia 37 601 henkilöä ja epäkansallista väestöä 49 295 henkilöä. Viimeisen suomalaisen miehityshallinnon suorittaman väestönlaskennan mukaan 1. huhtikuuta 1944 väkiluku oli 83 541 henkilöä eli 3 000 henkilöä vähemmän kuin kaksi vuotta aiemmin. Kansallisten ja ei-kansallisten määrä oli likimain sama eli kansallisia 41 803 ja epäkansallisia 41 738 henkilöä.
Osa epäkansallisista internoitiin keskitysleireihin turvallisuuden vuoksi. He muodostivat epäkansallisimpiakin heikommin palkatun ryhmän, jota käytettiin myös työssä. Kansallisten ja epäkansallisten välillä oli vapaassa työssä suuret säädetyt tuloerot, jotka lakkautettiin syksyllä 1943, kun oli vakuututtu Stalingradin taistelun jälkeen vähitellen, ettei Saksa voitakaan sotaa.
Hallinnon kansainvälistä mielikuvaa Neuvostoliiton ja länsiliittoutuneiden keskuudessa pyrittiin kehittämään siten, että jo alusta alkaen hallinnon lainopilliseksi avustajaksi määrättiin elokuussa sotilasvirkamieheksi Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden professori Veli Merikoski. Merikoski kirjoitti Itä-Karjalan sotilashallinnosta tutkimuksen Suomalainen sotilashallinto Itä-Karjalassa 1941–1944, jossa oli todellisuudesta poikkeavia näkemyksiä.lähde?
Itä-Karjalan sotilashallinnon ulkopuolelle jäi rintamaa lähellä olevien sotatoimiyhtymien oma sotilashallinto.lähde?
Hallinnon taloudellisena tavoitteena oli kytkeä valloitetun Itä-Karjalan osat Suomen talouteen siten, että esimerkiksi alueelle jääneellä työvoimalla olisi kyetty mahdollisimman suureen raakapuun hankintaan Itä-Karjalasta. Tässä tarkoituksessa käytettiin vapaan työvoiman lisäksi myös Itä-Karjalan sotilashallinnon vangitsemia keskitysleiriläisiä, joista osa oli vanhuksia ja lapsia. Itä-Karjalan sotilashallinnolle oli yllätys, miten tehokkaasti Neuvostoliitto oli evakuoinut työvoimaa Itä-Karjalasta, minkä vuoksi alueen hyödyntämismahdollisuudet olivat heikenneet suunnitellusta. Valtaosa suomalaisten keskitysleireille sulkemasta venäläisperäisestä väestöstä olikin naisia, lapsia ja vanhuksia.
Hallinnon pienin piiri, Maaselän piiri, lakkautettiin vuoden 1942 lopulla, ja sen alueista kaksi liitettiin Vienan piiriin ja kolme Aunuksen piiriin.lähde?
Pääministeri Jukka Rangell (keskellä) sekä Itä-Karjalan sotilashallinnon johtajat kenraalimajuri Arajuuri (oikealla) ja everstiluutnantti Paloheimo (vasemmalla) itäkarjalaisessa kylässä 17. heinäkuuta 1942.
Vuonna 1943 Suomen postilaitos julkaisi Itä-Karjalan miehityshallinnolle oman postimerkkinsä.
Suomi vuosina 1942–1944.