stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dell Comics

| Dell Comics |
| --- | --- |

Perustettu:  1929
Perustaja:  George T. Delacorte
Lakkautettu:  1973
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Toimiala:  kustannusala
Tuotteet:  sarjakuvat
Emoyhtiö:  Dell Publishing
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dell Comics oli yhdysvaltalaisen kustannusyhtiö Dell Publishingin tytäryhtiö, joka keskittyi sarjakuvalehtiin. Se teki alkuun yhteistyötä Eastern Color Printingin kanssa ja julkaisi vuosina 1929–1930 The Funnies -nimistä sarjakuvalehteä. Dell nousi Yhdysvaltain suurimmaksi sarjakuvakustantajaksi Western Printing and Lithographing Companyn yhteistyön avulla. Sitä kautta yritys sai oikeudet monien lisenssihahmojen käyttämiseen ja Four Color -lehdessä esiintyi useita tunnettuja hahmoja. Kun yhteistyö Western Publishingin kanssa päättyi 1962, Dell Comicsin suosio loppui nopeasti. Dell Publishing lakkautti sen vuonna 1973.
Daemyung Sangmu

| Daemyung Sangmu |
| --- | --- |
Perustettu:  2012
Kaupunki:   Mok-dong, Soul, Etelä-Korea
Kotiareena:  Mokdong Ice Rink
Sarjataso:  Asia League Ice Hockey
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Lee Seon-an
Päävalmentaja:   Kim Ick-hee
Kapteeni:   Lee Yu-won
Omistaja:   Yoon Heung-gi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Daemyung Sangmu oli eteläkorealainen jääkiekkojoukkue, joka pelasi vuosina 2013–2016 Asia League Ice Hockeyssa. Se perustettiin osana Korean tasavallan asevoimien urheilujoukkoja (Sangmu) vuoden 2018 talviolympialaisia silmällä pitäen. Joukkue antoi maan jääkiekkoilijoille mahdollisuuden pelata ammattilaistasolla myös asevelvollisuutta suoritettaessa. Koska pelaajat olivat aktiivipalveluksessa, edellytettiin joukkueen jäseniltä sotilaallista käytöstä myös ottelutapahtumien aikana. Joukkue ei kuitenkaan osallistunut ALIH-liigaan enää vuoden 2016 jälkeen taloudellisena sponsorina toimineen Daemyung-konsernin vetäydyttyä sen taustalta erillisen Daemyung Killer Whales -seuran hyväksi. Olympialaisten jälkeisenä aikana jääkiekko ei ole enää kuulunut asevoimien urheilujoukkojen ohjelmaan lainkaan.
Davikin kirkko

| Davikin kirkko Davik kyrkje |
| --- | --- |

Sijainti:  Bremanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1886
Suunnittelija:  Georg Andreas Bull
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Davikin kirkko (norj. Davik kyrkje) on Bremangerin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1886.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Davikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Churchill-luokka

| Churchill |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t (sukelluksissa)
Pituus:  86,9 m
Leveys:  10,1 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  1 × PWR1-painevesireaktori 15 MW
Nopeus:  20 solmua (pinnalla) 28 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  103
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 21" torpedoputkea
Churchill-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alusten aseistuksena oli kuusi keulaan asennettua 21 tuuman torpedoputkea, joista voitiin laukaista Mk8 ja Mk24 Tigerfish torpedoita sekä UGM-84 Harpoon merimaaliohjuksia. Niiden päävoimanlähteenä on painevesireaktori PWR1.
Aluksille asennettiin valmistettaessa tyypin 2011 kaikuluotain, mutta se korvattiin 1970-luvun lopulla tyypin 2020 kaikuluotaimella sekä hinattavalla tyypin 2026 kaikuluotaimella. Aluksille oli asennettu Kelvinin tyypin 1006 merivalvontatutka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Churchill | Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness | 30. kesäkuuta 1967 | 20. joulukuuta 1968 | 15. heinäkuuta 1970 | palveluksesta 28. helmikuuta 1991 |
| HMS Conqueror | Cammell Laird, Birkenhead | 5. joulukuuta 1967 | 28. elokuuta 1969 | 9. marraskuuta 1971 | palveluksesta 2. elokuuta 1990 |
| HMS Courageous | Vickers | 15. kesäkuuta 1968 | 7. maaliskuuta 1970 | 16. lokakuuta 1971 | palveluksesta 10. huhtikuuta 1992 |
Diana Saqib

Diana Saqib
Diana Saqib (s. noin 1981 Afganistan) on afganistanilainen elokuvaajaa.
Saqib on ollut lapsuutensa ja nuoruutensa maanpaossa Iranissa, jossa hän opiskeli dokumenttielokuvien tekijäksi. Hän on keskittynyt erityisesti afganistanilaisten naisten elämän kuvaamiseen. Ensimmäisessä dokumenttielokuvassaan Twenty Five Per Cent hän kuvaa kuutta naisparlamentaarikkoa. Elokuvaa on esitty maailmalla elokuvajuhlilla. Toinen elokuva kertoo afganistanilaisesta naisurheilijasta. Alkuperäinen päähenkilö haki harjoitusleirin aikana Italiasta turvapaikaa, joten hän joutui etsimään uuden. Kolmas elokuva kertoo mielenosoituksista 15. huhtikuuta 2009. Mielenosoitus oli poikkeuksellinen, sillä uskonnollisia johtajia kohtaan eivät naiset olleet sitä ennen osoittaneet mieltää, ja se on myös ankarasti kiellettyä.
Hänen sisarensa on parlamentin jäsen Sabrina Saqeb.
Filmografia

Twenty Five Per Cent, 2009
Della Ankka

| Della Ankka |
| --- | --- |
 Don Rosan taiteilema Della Ankka.
Ensi- esiintyminen:  17. lokakuuta 1937
Kustantaja:  Disney (useilla kustantajilla lisenssi)
Henkilötiedot
Status:  Tuntematon
Sukupuoli:  Nainen
Ikä:  Yleisesti n. 40v.
Asuinpaikka:  Kuu (väliaikaisesti) (Vuoden 2017 Ducktales)
Suhteet
Vanhemmat:  Hortensia MacAnkka, äiti Aaron Ankka, isä
Sisarukset:  Aku Ankka, kaksoisveli
Puoliso(t):  Nimeämätön puoliso, joka on Iines Ankan veli (Don Rosan mukaan)
Lapset:  Tupu, Hupu ja Lupu
Isovanhemmat:  Hepsu Ankka, isän isä Mummo Ankka, isän äiti Fergus MacAnkka, äidin isä Lauha MacAnkka, äidin äiti
Tädit ja sedät:  Roope Ankka, eno
Serkut:  Hannu Hanhi Touho Ankka Sisuvius Ankka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Della Ankka (engl. Della Duck) on Disneyn sarjakuvamaailmassa Aaron Ankan ja Hortensia MacAnkan tytär, Aku Ankan kaksossisar, sekä Tupu, Hupu ja Lupu Ankan äiti.
Della Ankan aviomiehen henkilöllisyys ei ole selvillä, ja Don Rosan piirtämässä Aku Ankan sukupuussa lintu onkin peittänyt hänen kasvonsa. Eräässä varhaisessa sarjakuvassa hänen paljastettiin joutuneen sairaalaan, kun Tupu, Hupu ja Lupu räjäyttivät ilotulitteen hänen nojatuolinsa alla. Tämän kepposeksi tarkoitetun onnettomuuden takia Della sai hermoromahduksen ja lähetti heidät pariksi viikoksi veljensä Aku Ankan huostaan. Sitten Aku saa sähkösanoman Dellalta, joka tahtoo poikien palaavan kotiin, ja Aku lähettää pojat Dellalle. Myöhemmin pojat tulivat käymään Akun luona. Sen jälkeen Della Ankasta ei ole kuulunut mitään.
Don Rosan tekemän Ankkojen sukupuun mukaan Dellan aviomies on Iines Ankan veli.
Varhaisemmissa suomennoksissa Dellan nimi oli Sanelma Ankka. Nimi on myös esiintynyt muodossa Dumbella Aku Ankka -lehden numerossa 16/1994 Don Rosan tarinassa Maailman rikkain ankka ja vuoden 2017 DuckTalesissa Akun ”haukkumanimenä” Dellalle.
DuckTales

Uudessa, vuonna 2017 alkaneessa DuckTales-animaatiosarjassa Della Ankalla on ensimmäistä kertaa näkyvämpi rooli. Sarjan alkupäässä Della mainitaan muutamaan otteeseen ja paljastuu, että hän otti osaa veljensä Akun kanssa heidän enonsa Roope Ankan seikkailuihin ennen ankanpoikien syntymää; sarjaan perustuvissa DuckTales-lehdissä kerrotaan toisinaan Roopen, Akun ja Dellan yhteisistä seikkailuista. Hänen olinpaikkansa sarjan aikana pidettiin pitkään arvoituksena, kunnes ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa paljastui että Della oli tehnyt pakkolaskun kuuhun. Vasta toisen tuotantokauden seitsemännessä jaksossa Della toimii jakson päähenkilönä. Lopulta Della palasi takaisin maahan, pääsi takaisin perheensä luo ja tapasi poikansa ensimmäistä kertaa.
Della Ankka asusteeksi on määriytynyt lentäjäpilotin vaatteet eräänlaiseksi vastakkainasetteluksi Aku Ankan mieltymykselle merimiesnuttuun ja -lakkiin. Luonteeltaan Della on poikamainen, ja myös veljeään uhkarohkeampi, minkä vuoksi Roope tuntui näkevän hänessä MacAnkan klaanin veren virtaavan vahvasti suonissaan Akuun nähden.
Sarjassa Dellan ääninäyttelijänä toimii Paget Brewster.
Diana Požarskaja

Diana Vladimirovna Požarskaja (ven. Диана Владимировна Пожарская, s. 3. helmikuuta 1992 Volžski) on venäläinen näyttelijä. Hän näytteli petroskoilaista Veraa elokuvassa Tuntematon sotilas (2017). Venäjällä hänet tunnetaan elokuvista Kuhnja. Poslednjaja bitva (2017), Otel Eleon (2016) ja Zatmenije (2016).
Aiheesta muualla

Diana Požarskaja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Diana Požarskaja Elonetissä.
Davidson Matthew

| Davidson Matthew> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Kanada
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  1
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  2 461 471
Päivitetty:  15. lokakuuta 2007
Davidson "David" Matthew (toisinaan nimi on kirjoitettu virheellisesti muodossa Matthew Davidson sekä David Matthew, s. 4. huhtikuuta) on kanadalainen pokerinpelaaja. Matthew on syntynyt Antigualla ja asuu Torontossa.
Huhtikuussa 2006 Davidson Matthew sijoittui toiseksi Joe Bartholdi Jr:n voittamassa World Poker Touriin kuuluneessa Fourth Annual Five-Star World Poker Classic -turnauksessa. Kakkostilastaan hän ansaitsi 1 903 950 dollaria. Kilpailuun hän selvisi Paradise Poker -nettipokerihuoneen 25 dollarin satelliittiturnauksen kautta.
Davidson Matthew oli WPT:n Borgata Winter Openissa tammikuussa 2007 kymmenes. Helmikuussa 2007 hän oli toinen World Series of Pokerin oheisturnauksessa Harrah Rinconin kasinolla ja voitti 147 364 dollaria.
Davidson Matthew omistaa yrityksen, joka myy ja välittää pankkiautomaatteja.
Lokakuussa 2007 Davidson Matthewin turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Davidson Matthew The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Diana Quijano

Diana Quijano Valdivieso.
Diana Quijano Valdivieso (s. 12. huhtikuuta 1962 Lima, Peru) on perulainen näyttelijä ja malli. Quijano on näytellyt muun muassa elokuvissa Amazon liekeissä (1993), Ultra Warrior (1990) ja Crime Zone (1989).
Henkilökohtaista

Quijanolla on yksi lapsi, Samikai.
Käännös suomeksi
Commodore VIC-20

Commodore VIC-20 on Commodoren kehittämä 8-bittinen mikrotietokone. Se julkaistiin Japanissa vuonna 1980 ja Yhdysvalloissa ja Euroopassa 1981. Se julkaistiin noin kolme vuotta Commodoren ensimmäisen kotitietokoneen, PET:in jälkeen, ja se edelsi Commodore 64:ää. Koneen ulkoista muotoilua käytettiin myöhemmin Commodore 64:ssä ja Commodore 16:ssa.
Kehitys

VIC-20:n yleislinjauksen suunnittelu Mike Tomczyk, joka oli palkattu huhtikuussa 1980 Jack Tramielin avustajaksi. Tramiel ehdotti uutta halvemman hintaluokan tietokonetta, mutta useat yrityksessä halusivat jatkaa yrityskoneiden linjalla. Tramiel oli huolissaan japanilaisten keskihintaisten tietokoneiden tulosta Yhdysvaltain markkinoille. Tietokoneen suunnitteluun vaikuttivat muun muassa NEC:n tietokoneet.
Kaksi ryhmää suunnitteli prototyypin: Robert Yannes MOS Technologylla kehitti Commodore PET:n osista pelaamiseen soveltuvan tietokoneen; toisen prototyypin tekivät Bill Seiler ja John Feagans, jotka halusivat enemmän tietokonemaisen eikä vain pelikonetta. Projektin nimi oli The Other Intellect. Lopullinen prototyyppi oli yhdistelmä molempien ryhmien ideoista.
Kun tietokoneen suunnitelmaa viimeisteltiin sen pitämiseksi ehdotetun 300 dollarin hintaluokan alla Japanissa sijaitseva ryhmä teki ohjelmistoa. Tietokone esiteltiin nimellä VIC-1001 syyskuussa 1980 Seibu-tavaratalossa Japanissa. Tomczykin mukaan esittely muutti myös japanilaisten suunnitelmia, jossa oli tulossa 600 dollarin tietokoneita ja antoi Commodorelle aikaa julkaista VIC-20 Yhdysvalloissa.
Tomczykin pääohjeistus oli markkinoida VIC-20:tä "käyttäjäystävällisenä tietokoneena" ja osana tätä sitä myytiin yleisissä jälleenmyyntipaikoissa eikä erikoisliikkeissä, joka asetti sen kilpailukykyiseen asemaan pelikonsolien kanssa. Käyttäjän ohjekirja suunniteltiin ystävälliseksi ja yksinkertaiseksi ja tekniset tiedot jätettiin ohjelmoijan käsikirjaan.
Tietokoneelle tehtiin myös joukko kasettinauhalta ladattavia pelejä kalliimpien pelimoduulilta ladattavien rinnalle.
Tietokone julkaistiin nimellä VIC-20 Yhdysvalloissa ja Euroopassa vuonna 1981.
Tietokonetta myytiin 299,95 dollarin hinnalla kun kilpaileva Atari 400 maksoi sata dollaria enemmän.
Tekniikka

Nimensä kone on saanut videopiiristään VIC (Video Interface Chip), joka huolehtii sekä kuvasta että äänestä. Numero 20 on luultavasti peräisin 20 kilotavun ROM-muistista, joka koostuu C-64:n tavoin 8 kilotavun BASICista, 8 kilotavun KERNAL:stä ja 4 kilotavun merkki-ROM-muistista. Peruskoneessa on ohjelmoitavissa olevaa keskusmuistia 5,5 kilotavua, josta BASIC-tulkin käytettävissä on 3,5 kilotavun muisti. VIC-20-koneeseen on myös saatavilla erilaisia muistinlaajennuksia ja huomattava määrä pelejä. Erityisesti Super Expander, joka kasvattaa VICin muistin 8 kilotavuun ja lisää BASICiin ominaisuuksia on ollut suosittu. Lisäksi on ollut olemassa muita muistinlaajennuksia.
Käyttöjärjestelmä on Commodoren itse kehittämä KERNAL (ei siis kernel).
Basic-tulkkina VIC-20:ssä toimii Commodore Basic v.2.0. Commodore Basic perustuu Microsoftilta 10 000 dollarin kertamaksulla lisensioituun Microsoft BASICiin.
Vic-piirin antaman kuvan tekstiresoluutio on käynnistettäessä 22 × 23. Varsinaista grafiikkatilaa Vicissä ei ole vaan grafiikkakuva tehdään muunnelluilla merkeillä. Vic-piirissä on tätä tarkoitusta varten olemassa myös 16 × 8 merkin tila.
VIC-20:n suoritin on 8-bittinen MOS 6502, jota ajetaan noin 1 MHz:n kellotaajuudella. Nopeudeltaan VIC-20 on muutaman prosentin nopeampi kuin C-64 johtuen videopiirin badlinejen puuttumisesta sekä hivenen korkeammasta kellotaajuudesta.
VIC-20:n ääniominaisuudet ovat kolme melodiakanavaa ja yksi kohinakanava. Kaikissa kanavissa on ulostulona siirtorekisteri, jota taitavat ohjelmoijat käyttävät hyödykseen 6522 -piirin siirtorekisterin kaltaisella tavalla saadakseen erilaisia aaltomuotoja ulos.
Yleisenä ulkoisena tallennusvälineenä VIC-20:ssä oli kasettiasema. Tietokoneessa oli myös laajennusliitäntä, johon voi liittää muistilaajennuksia tai pelimoduuleja. Myös Commodoren omia levykeasemia voi käyttää. Suuri osa Commodore 64:n lisälaitteista toimii myös VIC-20:ssä.
Myynti ja jälkivaikutus

VIC-20 oli ensimmäinen mikrotietokone, joka myi yli miljoona kappaletta. 
Kokonaisuudessaan 2,5 miljoonaa valmistettiin ennen valmistuksen lopettamista vuonna 1985.
Suomessa VIC-20 oli ensimmäinen markkinoille tullut todella edullinen (poikkeuksena ZX81) ja helposti hankittava kotimikro, ja se tarjosikin ensikosketuksen tietokoneisiin monille nykyisille tietotekniikkavaikuttajille (mm. Linus Torvalds ja Jyrki Kasvi). Koneen asemasta kertoo myös se, että Suomessa on vieläkin suhteellisen vahva VIC-20-harrastajakunta ja esimerkiksi useimmat merkittävistä VIC-20-demoryhmistä ovat suomalaisia. Suomessa konetta markkinointiin roomalaisaiheisesti ja yksi laitteen myyntilause oli, "Veni, Vidi, VIC-20".
VIC-20:n nimet

Nimi "VIC" on lyhenne sanoista "Video Interface Chip".
VIC-20:n nimen piti alun perin olla Vixen, mutta nimi ei sopinut tietokoneen toiseksi suurimmalla markkina-alueella saksankielisissä maissa, jossa sana muistutti masturboinnista käytettävää saksankielistä ilmaisua wichsen. "VIC", joka lopulta valittiin oli myös ongelmallinen, sana voidaan lausua kuten fick("nussia"), joten saksankielisissä maissa konetta markkinoitiin lopulta nimellä VC-20 ("VolksComputer", "kansantietokone", vrt. "Volkswagen").
Japanissa VIC-20:ta esiteltiin nimellä VIC-1001 (vuonna 1980).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Denial – the Commodore VIC-20 Community
Niila T. Rautasen VIC-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
106 ensimmäistä VIC-20-käyttäjäkerhon jäsentä
Commodore Finland Facebook-ryhmä
Japanilainen VIC-1001.
Tietokoneen liitännät.
VIC-20:n käynnistyskuva
Clare Winger Harris

| Clare Winger Harris> Clare Winger |
| --- | --- |
 Science Wonder Quarterly -lehdessä 1929 julkaistu kuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1891 Freeport, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 26. lokakuuta 1968 (ikä 77) Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  kotirouva, kirjailija
Puoliso:  Frank Clyde Harris
Lapset:  3
Muut tiedot
Aktiivisena:  1920–1930-luvut
Tyyli:  tieteiskirjallisuus
Clare Winger Harris (1891–1968) oli yhdysvaltalainen eräs ensimmäisistä tieteiskirjallisuutta kirjoittaneista naisista. Hänen tuotantonsa ilmestyi Weird Talesin ja Amazing Storiesin kaltaisissa pulp-lehdissä 1920- ja 1930-luvuilla. Harris kirjoitti myös historiallisen romaanin Persephone of Eleusis (1923).
Elämäkerta

Clare Winger syntyi Illinoisissa 1891. Hän luki lapsena paljon ja oli kiinnostunut mm. Jules Vernestä ja H. G. Wellsistä. Vuonna 1917 hänen isänsä julkaisi Verne-vaikutteisen romaanin The Wizard of the Island, or The Vindication of Prof. Waldinger. Ei tiedetä, oliko perheen tieteiskirjallisuusharrastus isän vai tyttären aloittama.
Winger opiskeli massachusettsilaisessa Smith Collegessa, joka tunnettiin luonnontieteistä kiinnostuneitten naisten opinahjona. Valmistuttuaan hän matkusteli Euroopassa ja Egyptissä. Vuonna 1912 Winger avioitui chicagolaisen insinöörin Frank C. Harrisin kanssa. Iowan Fairfieldiin asettunut pariskunta sai kolme poikaa, ja Clare Harris pitikin itseään ensisijaisesti kotirouvana. Väestönlaskennassa hän ilmoitti työkseen ”ei ammattia”.
Harrisin esikoisteos, romaani Persephone of Eleusis: A Romance of Ancient Greece, ilmestyi 1923. Heinäkuussa 1926 hän julkaisi ensimmäisen tieteisnovellinsa ”A Runaway Worldin” pulp-lehti Weird Talesissa. Se sijoittuu tulevaisuuteen, jossa Maapallo ja Mars sinkoutuvat radoiltaan tähtienväliseen avaruuteen ja ihmiskunta joutuu tuottamaan tarvitasemansa lämmön atomivoimalla. Vuodenvaihteessa 1926–1927 hän osallistui tieteislehti Amazing Storiesin novellikilpailuun, sijoittui 359:n osallistujan joukosta kolmannelle sijalle ja sai 500 dollarin palkinnon. Harrisista tuli pian lehden suosittu vakioavustaja.
Viimeisen novellinsa Harris julkaisi Science Wonder Quarterlyn toukokuun 1930 numerossa, minkä jälkeen 39-vuotias kirjailija keskittyi lastensa kasvattamiseen. Vanhempiensa tapaan näistä tuli tiedemiehiä ja insinöörejä.
Kirjailijanuran päättymisen jälkeen Harrisin vaiheista ei tiedetä paljoakaan. Vuonna 1947 hän julkaisi omakustanteisen novellikokoelman Away from the Here and Now. Kirja voitti losangeleslaisen kirjailijayhdistyksen palkinnon.
Harris kuoli kotonaan Pasadenassa lokakuussa 1968.
Tuotanto

Harrisilta julkaistiin 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa toistakymmentä tieteisnovellia. Ne ovat toiminnantäyteisiä kertomuksia, jotka heijastelevat optimistista uskoa tieteen ja teknologian mahdollisuuksiin. Toisaalta hänen tuotannossaan näkyy Frankensteinin ja muun goottilaisen tieteiskirjallisuuden vaikutus, ja hän kritisoi novelleissaan tapaa, jolla naiset jätettiin tiedeyhteisön ulkopuolelle. Teknologian ohella Harris käsitteli novelleissaan yhteiskunnallisia teemoja, seksuaalisuutta ja sukupuolta sekä ihmisyyden rajoja, mikä oli sotienvälisen ajan tieteiskirjallisuudelle epätavallista. Monet hänen päähenkilöistään ovat ajalle epätyypillisiä itsenäisiä ja toiminnallisia naisia, ja Jane Donawerth (2022) pitää häntä esimerkkinä varhaisesta feministisestä tieteiskirjallisuudesta.
Harrisin ainoa romaani Persephone of Eleusis on muinaiseen Kreikkaan sijoittuva kertomus vailla yliluonnollisia aineksia.
Merkitys

Jane Donawerthin (2022) mukaan Harris ei ollut ensimmäinen pulp-lehdissä julkaissut naispuolinen tieteiskirjailija (Francis Stevensiä oli julkaistu Weird Talesissa jo 1923), mutta hän oli ensimmäinen, jonka ura käynnistyi fantasia- ja tieteislehdistä. Lisa Yaszekin ja Patrick B. Sharpin (2016) mukaan Harris oli ensimmäinen nainen, joka julkaisi tieteiskirjallisuuteen erikoistuneissa lehdissä novelleja omalla nimellään. Tämä herätti herätti joissakin aikalaisissa kummastusta: kun Harris sijoittui Amazing Storiesin kilpailussa kolmanneksi, päätoimittaja Hugo Gernsback totesi, etteivät ”naiset yleisesti ottaen ole hyviä tieteisfiktion kirjoittajia, sillä heidän koulutuksensa ja yleinen suuntautumisensa tieteellisiin seikkoihin on rajoittunutta”. Todellisuudessa Harris oli hyvin perillä tieteen kehityksestä ja seurasi tarkasti aikansa tiedejournalismia.
Vuonna 1931 Harris hahmotteli Wonder Storiesille lähettämässään lukijakirjeessä tieteiskirjallisuuden luokitusjärjestelmää ja luetteloi 16 tyypillistä aihetta, joita olivat esimerkiksi ”säteitä ja värähtelyjä käsittelevät tarinat”, ”keinotekoisen elämän luominen”, ”luonnonmullistukset” sekä ”jättiläismäiset ihmissyöjäkasvit”. Yaszek ja Sharp (2016) arvelevat luokituksen olleen ensimmäinen laatuaan.
Aiheesta muualla

Clare Winger Harris Internet Speculative Fiction Databasessa. (englanniksi)
Persephone of Eleusis: a romance of Ancient Greece. Harrisin esikoisromaani Internet Archive -sivustolla. (englanniksi)
Harrisin teoksia Wikiaineistossa. (englanniksi)
Diana Rasimovičiūtė

| Diana Rasimovičiūtė |
| --- | --- |
 Diana Rasimovičiūtė vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1984 (ikä 40) Ignalina, Liettua
Ammatti:  ampumahiihtäjä
Ampumahiihtäjä
Laji:  ampumahiihto
Aiheesta muualla
IBU
Diana Rasimovičiūtė (s. 25. helmikuuta 1984 Ignalina) on liettualainen ampumahiihtäjä. Häntä valmentaa Ilmārs Bricis.
Rasimovičiūtė on osallistunut kolmiin olympialaisiin. Salt Lake Cityssä 2002 hän oli pikakilpailussa 66:s. Torinossa 2006 hän oli pikakilpailussa 18:s, takaa-ajossa 27:s ja normaalimatkalla 66:s. Vancouverissa 2010 hän oli pikamatkalla 25:s, normaalimatkalla 31:s ja takaa-ajossa 34:s. MM-kilpailuissa Rasimovičiūtė on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi Pyeongchangin pikamatkalla vuonna 2009. Maailmancupissa hänen paras sijoituksensa on Oberhofin pikamatkan yhdeksäs tila kaudella 2011–2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diana Rasimovičiūtė Wikimedia Commonsissa
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1986–1987

Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1986–1987 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 32. kausi. Cupiin osallistui 31 joukkuetta, joista hallitseva mestari Steaua Bukarest pääsi suoraan toiselle kierrokselle. Joukkueet pelasivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Praterstadionilla, Wienissä 27. toukokuuta 1987. Portugalilainen FC Porto voitti loppuottelussa saksalaisen Bayern Münchenin maalein 2–1.
Kauden paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt, puolivälierissä pudonneen Belgradin Punaisen tähden Borislav Cvetković.
Jokivarsi (täsmennyssivu)

Jokivarsi voi tarkoittaa seuraavia paikkoja
Jokivarsi, Vantaan kaupunginosa
Jokivarsi (Alavus), Alavuden kaupunginosa
Jokivarsi (Kankaanpää), Kylä Kankaanpään Niinisalossa
Jokivarsi (Kerava), Keravan kaupunginosa
Jokivarsi (kappale), suomalainen versio Jimmy Nailin Big River kappaleesta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jokivarsi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1990–1991

Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1990–1991 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 36. kausi. Cupiin osallistui 31 joukkuetta, joista hallitseva mestari AC Milan pääsi suoraan toiselle kierrokselle. Joukkueet pelasivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Stadio San Nicolalla, Barissa 29. toukokuuta 1991. Jugoslavialainen Belgradin Punainen tähti voitti loppuottelussa ranskalaisen Olympique Marseillen rangaistuspotkukilpailussa maalein 5–3 varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä maalittomana.
Kauden parhaat maalintekijät olivat kuusi maalia tehneet Olympique Marseillen Jean-Pierre Papin ja toisella kierroksella pudonneen Tirol Innsbruckin Peter Pacult, joka teki ensimmäisellä kierroksella suomalaista Kuusysiä vastaan kolme maalia kotikentällä ja kaksi maalia vierasottelussa.
Claren rautatieasema

Claren rautatieasema oli rautatieasema Stour Valley Railwayn varrella Claressa, Suffolkissa. Se oli käytössä vuosina 1865–1967.