stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mammutit
Sukupuutto

Villamammutti ja kolumbianmammutti hävisivät suurin piirtein samoihin aikoihin myöhäispleistoseenikauden joukkotuhossa. Niiden katoaminen alkoi etelästä, ja pisimpään ne sinnittelivät aivan pohjoisessa. Etelä-Euroopasta ja Kiinasta mammutit katosivat viimeistään 20 000 vuotta sitten. Muualta Euroopasta ja suurimmasta osasta Siperiaa ne katosivat noin 12 000 vuotta sitten, joskin muutama mantereen eristetty populaatio säilyi vähän pidempään. Siperian pohjoisrannikolla kuten Taimyrin niemimaalla mammutteja eli vielä 10 000 vuotta sitten. Pohjois-Amerikasta villamammutit katosivat ilmeisesti 11 000 vuotta sitten ja kolumbianmammutit 10 600 vuotta sitten. Viimeiset mammutit, jotka olivat kääpiömuotoja villamammutista, elivät Wrangelinsaarella sieltä löytyneiden jäänteiden perusteella 7 000–3 700 vuotta sitten
Tutkijat ovat pitkään kiistelleet siitä, mikä hävitti mammutit holoseenikauden alussa jääkauden päätyttyä. Mammuttien katoamisen aikaan maapallolla oli käynnissä kaksi mullistavaa muutosta: jääkauden loppumisesta johtunut ilmaston ja kasvillisuuden muutos sekä koko ajan tehokkaammin metsästävien ihmispopulaatioiden nopea leviäminen. Metsästysteoriaa tukee se, että Pohjois-Amerikan mammutit kuolivat 500 vuoden kuluessa siitä kun Clovis-kulttuuria edustavat metsästäjät olivat saapuneet Beringian yli ja levittäytyneet etelään. Eri puolilta maailmaa onkin löytynyt selvästi ihmisen tappamien mammuttien jäänteitä, mutta ei tiedetä, oliko metsästys missään niin mittavaa että se aiheutti sukupuutot. Jääkauden jälkeisestä lämpenemisestä johtuneet kasvillisuuden muutokset olivat niin perusteellisia, että mammuttiaro korvautui pohjoisessa soistuneella tundralla ja etelässä havumetsällä. Kumpikaan näistä ympäristöistä ei sovi mammuteille ja muille laiduntajille. Ilmaston lämpenemisteorian ongelma on kuitenkin siinä, että mammutit olivat selvinneet aikaisemmistakin jääkausien välisistä lauhoista jaksoista. Kolumbianmammutti sitä paitsi eli aina Meksikossa asti ja oli sopeutunut lämpimään. Onkin mahdollista, että juuri viimeisen jääkauden jälkeiset kasvillisuusolot olivat voimakkaasti jakautuneena erityisen epäedulliset mammutin selviytymiselle. Mahdollisesti mammuttien sukupuuton aiheutti usean tekijän yhteisvaikutus, jolloin ilmastonmuutoksen kutistamat populaatiot saivat metsästäjiltä kuoliniskun.
Pilkkumonninen

| Pilkkumonninen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichtyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichthyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  polystictus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras polystictus  Charles Tate Regan, 1912  
Katso myös
   Pilkkumonninen Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pilkkumonninen (Corydoras polystictus) on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Pilkkumonninen voi kasvaa 4-5 senttimetriä pitkäksi. Kala on pääosin siniharmaa, mutta sen pää on tummempi. Kalassa on mustia pilkkuja.
Alkuperä

Pilkkumonninen on kotoisin Brasiliasta, Mato Grossosta, Guapore- ja Paraguaijoista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Pilkkumonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on melko vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto

Pilkkumonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Akvaariossa pitäisi olla avoimia hiekka-alueita, kasveja sekä juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Pilkkumonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27. Kala on kaikkiruokainen.
Kultapäämonninen

| Kultapäämonninen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichtyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichthyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  gossei
Kaksiosainen nimi
 Corydoras gossei  Han Nijssen, 1972  
Katso myös
   Kultapäämonninen Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultapäämonninen (Corydoras gossei) on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Kultapäämonninen voi kasvaa 7 senttimetriä pitkäksi. Kalan pää, selkä ja kyljet ovat mustat, mutta alaosa on vaalea. Pyrstökin on vaalea ja siinä on mustia pilkkuja.
Alkuperä

Kultapäämonninen on kotoisin Brasiliasta, Mamoréjoelta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kultapäämonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on helppoa.
Vesiolot ja ravinto

Kultapäämonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Kalalle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Vinyylilevy

12 tuuman LP-levy.
Vinyylilevy on polyvinyylikloridista valmistettu kiekko, jolle tallennetaan ääntä analogisessa muodossa. Vinyylilevyn molemmille puolille voidaan tallentaa ääntä. Mekaaninen ääni-informaatio on levyn pinnalla spiraalin muotoisessa kapeassa urassa ja se voidaan toistaa levysoittimella, jonka neula seuraa uran muotoa. Urat saavat neulan värähtelemään, mistä kuuluu ihmiskorvallakin kuultava heikko ääni.
Uudemmat vinyylilevyt ovat yleensä stereofonisia, mutta alkuaikoina levyt olivat monofonisia. Stereolevyissä vasen ja oikea kanava on kaiverrettu uran eri kyljille, ja äänirasiassa on erilliset anturit neulan erisuuntaisille liikkeille. Myös nelikanavaista tallennustekniikkaa kokeiltiin 1970-luvulla, mutta se ei menestynyt kaupallisesti.
Nimitykset LP-levy (engl. long playing, pitkäsoittolevy) ja EP-levy (engl. extended play) tarkoittavat tietyntyyppisiä vinyylilevyjä. LP-levyn kehitti Peter Goldmark Columbia-yhtiölle 1948. Sitä ennen käytettiin 78 kierrosta minuutissa pyöriviä sellakkalevyjä eli savikiekkoja. LP-levy pyörii 33 ⅓ kierrosta minuutissa, ja yhdelle puolelle mahtuu noin 20 minuuttia korkealaatuista ääntä.
1970- ja 1980-luvulla useimmat äänitteet julkaistiin rinnakkain LP-levyinä ja C-kasetteina.
Valmistus

Vinyylilevyn valmistus aloitetaan leikkaamalla master-levy erikoistuneella laitteella, joka kaivertaa äänityksen tyhjälle master-levylle. Master-levyt valmistetaan alumiinista tai kuparista, jossa on lakkapinnoitus. Master-levystä tehdään leimasimen tavoin käytettävät peilikuvat, joilla varsinaiset äänilevyt painetaan.
Hifi-levysoittimet

Hifi-levysoittimissa käytettävissä magneettisissa äänirasioissa neula on kiinnitetty magneettiin, jonka ympärillä ovat käämit. Liikkuva magneetti indusoi käämeihin heikon sähkövirran, joka sitten vahvistimessa vahvistetaan ja syötetään kaiuttimiin. Magneettinen äänirasia vaatii RIAA-korjaimen (Recording Industry Association of America), joka toimii taajuuskorjaimena. PHONO-sisäänmeno kertoo, että vahvistimessa on sisäänrakennettu RIAA-muunnin. RIAA-muuntimia saa myös erillisinä, mikä mahdollistaa tavallisen Line/Aux In -sisäänmenon käytön.
Värilliset ja kuvalevyt

Vinyylilevyt ovat yleensä mustia, mutta myös värillisiä ja läpinäkyviä levyjä on valmistettu. 1970-luvun lopulla yleistyivät kuvalevyt, joissa läpinäkyvän vinyylin sisään puristettiin valokuva tai muu kuva. Kuva-LP:t myydään yleensä läpinäkyvissä ja taipuisissa muovikansissa erotuksena tavanomaisista kansista, jotka saattavat jopa aueta. Joskus harvoin kuva-LP:t myydään tavallisissa kansissa, mutta yleensä tämä näkyy levyn hinnassa.selvennä. Nykyään 2024 levyn perusväri on musta mutta saatavilla on erikoisversioita joissa levyn massaan on sekoitettu haluttu väriaines, sävyjä voi olla hyvinkin erilaisia.
Flexilevyt

Aikakauslehtien liitteinä on saanut taipuisasta muovista puristettuja ohuita 7" levyjä.
Vinyylilevyn suosio

Vinyylilevyt olivat yleisin musiikin myyntimuoto vuosikymmenten ajan, kunnes 1980-luvun lopulla digitaaliset CD-levyt alkoivat yleistyä. Suomessa vinyylilevyjen myynti romahti varsinkin sen jälkeen kun tavarataloketju Anttila päätti poistaa LP-levyt valikoimastaan vuonna 1992. Vinyylilevyt ovat kuitenkin koko ajan nauttineet suosiota tietyissä piireissä, esimerkiksi underground-rockissa sekä hip-hop- ja konemusiikissa erityisesti DJ-käytössä. 2010-luvulle tultaessa vinyylin suosio on kasvanut jonkin verran romahduksen jäljiltä, ja esimerkiksi jotkin tavaratalot ovat ottaneet vinyylilevyt jälleen valikoimiinsa. Pienemmistä erikoislevykaupoista vinyylejä on saanut aina. Samoin kirjastojen musiikkiosastolta voi löytyä vinyylilevyjä ja niitä voi myös yleensä lainata.
Jonkin verran kansainvälisten artistien uusista levyistä julkaistaan edelleen vinyylinä. Monien suomalaistenkin artistien levyjä on julkaistu vinyylimuodossa 2000-luvulla, joskin painosmäärät ovat olleet sangen pieniä, yleensä vain 500–1 000 kappaletta. Samalla käytettyjen vinyylien hinnat ovat levyjen osto- ja myyntiliikkeissä nousseet selvästi 1990-luvun lopun jälkeen. Monet keräilijät suosivat vinyylejä paremman kansitaiteen ja nostalgisen äänenlaadun takia.
Yhdysvalloissa vinyylilevyjen myynnin arvo ylitti vuoden 2020 alkupuoliskolla CD-levyjen myynnin arvon ensi kertaa sitten 1980-luvun. Vinyylilevyjen myynnin arvo oli kuitenkin yhä vain neljä prosenttia koko äänitetyn musiikin arvosta. Fyysisten äänitteiden kokonaisliikevaihdosta vinyylilevyn osuus oli 62 prosenttia.
Suomessa vinyyliäänitteiden osuus kaikista myydyistä fyysisistä äänitteistä vuonna 2020 oli 46 prosenttia. Vinyylien myynti kasvoi vuoden aikana 19 prosenttia, samalla kun CD-levyjen myynti laski 14 prosenttia. Vuonna 2021 vinyylilevyjen osuus kaikista myydyistä fyysisistä äänitteistä nousi 57 prosenttiin ja samalla suosituimmaksi fyysiseksi ääniteformaatiksi.
Vinyylilevyjen puristaminen Suomessa oli ollut keskeytyksissä vuodesta 1995 lähtien, kun Finnvoxin puristamo lopetti toimintansa, mutta suuren kysynnän vuoksi Helsingin Levypuristamo Oy aloitti alkuvuonna 2023 vinyylilevyjen valmistuksen uudelleen Suomessa. Nikkelimatriisit Helsingin Levypuristamolle valmistaa samoissa tiloissa toimiva erillinen yhtiö Matrisfabrik AB.
Kestävyys

Vinyylilevy kuluu soitettaessa, ja se on CD-levyä alttiimpi äänenlaatuun vaikuttaville naarmuille. Soittimen säädöt vaikuttavat levyn kulumiseen. Myös levyssä oleva staattinen sähkö aiheuttaa äänessä kuultavia häiriöitä. Lisäksi vinyylilevy taipuu herkästi lämmössä tai painon alla, joten sitä on säilytettävä huoneenlämmössä pystyasennossa. Pinossa niitä ei ole syytä säilyttää, sillä levy on keskeltä paksumpi kuin reunoilta.
Kuntoluokitus

Vinyylilevyjä myytäessä levyn kunto arvioidaan yleensä vakiintuneen kuntoluokituksen mukaan. Siinä arvioidaan, kuinka kulunut, rikkoutunut tai sotkeutunut levy ja sen kansi ovat. Luokitus on yleinen vinyylilevyjen arvioinnissa, sillä pienetkin naarmut voivat vaikuttaa levyn sointiin, mutta toisaalta levy voi olla soittokelpoinen vielä pahaltakin näyttävinkin jäljin. Vinyylilevyt ovat CD-levyihin verrattuna herkkiä naarmuuntumaan. Kuntoluokitusta käytetään kuitenkin toisinaan myös CD-levyihin sekä esimerkiksi kirjoihin tai lehtiin. Levy ja kansi arvioidaan yleensä erikseen, esim. EX-/VG+.
M eli MINT: levy on uusi tai uutta vastaava ja soittamaton
EX eli EXCELLENT: levy on käytetty mutta hyväkuntoinen, eikä siinä ole rahinaa tai napsahduksia
VG eli VERY GOOD: levy on paljon soitettu tai siinä on muutamia naarmuja tai hieman rahinaa
G eli GOOD: levyssä on isoja naarmuja tai voimakasta rahinaa, mutta se soi kuitenkin läpi
POOR: levy on soittokelvoton.
Lisäksi arvioinnissa käytetään apuna merkkejä – ja +, esimerkiksi M– on uudenveroinen, mutta kertaalleen kuunneltu levy.
Levytyypit

Long Play (pitkäsoitto, LP, albumi)
Levyn koko 12 tuumaa
Pyöritysnopeus 33 ⅓ kierrosta minuutissa
Tyypillisesti 20–30 minuuttia ääntä kummallakin puolella, pidemmästä ajasta äänenlaatu kärsii
10–15 minuutin mittaisten levypuoliskojen LP:tä kutsutaan joskus mini-LP:ksi
Massa 100–180 grammaa.
Single (sinkku)
Levyn koko yleensä 7 tuumaa, mutta on myös harvinaisia 5 tuuman singlejä
Pyöritysnopeus 45 kierrosta minuutissa
Käytännössä yksi kappale ("single") kummallakin puolella
Jukebox-käytössä olleet singlet vaativat yleensä soittimeen keskustapin ympärille sovittimen (toimitettu useimpien soitinten mukana)
Extended Play (EP)
Levyn koko yleensä 7, 10 tai 12 tuumaa
Pyöritysnopeus 33 ⅓ tai 45 kierrosta minuutissa
Enemmän kuin yksi kappale kummallakin puolella, yleensä kaksi
Maxi Single (maksisingle)
Levyn koko yleensä 12 tuumaa
Pyöritysnopeus 33 ⅓ tai 45 kierrosta minuutissa
1–3 kappaletta kummallakin puolella, DJ-käytössä usein vain yksi
Shaped (tiettyyn muotoon leikattu ”seiskatuuma”)
Yleensä 7 tuuman levy, soittotilaa 5 tuuman verran. 10 ja 12 tuuman shaped-levyjä myös olemassa.
Myös muunkokoisia levyjä on olemassa, mutta ne ovat hyvin harvinaisia.
Kirjallisuutta

Mattlar, Mikko – Kuljuntausta, Petri: Ääniuria: Äänilevyjen valmistuksen historia Suomessa.  Helsinki:  Helsingin Levypuristamo, 2022.  ISBN 978-952-94-6726-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalleimmat lp-levyt – nämä saattavat löytyä kotoasi! MSN.fi
Chris Kornelis: Why CDs May Actually Sound Better Than Vinyl. LA Weekly 27.1.2015. (englanniksi)
Vinyylilevyjen valmistuslaitteet vuonna 1943. Kuva: Viljo Pietinen.
Vinyylilevyjen myynti Suomessa (kappaletta) 1992–2021
Single, 45 rpm.
Kansainvälinen kanoottiliitto

| Kansainvälinen kanoottiliitto> International Canoe Federation |
| --- | --- |
Laji:  melonta
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  ICF
Perustettu:  1946
Sijainti:   Lausanne, Sveitsi
Presidentti:  Thomas Konietzko
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansainvälinen kanoottiliitto (engl. International Canoe Federation eli ICF) on melontalajien kattojärjestö. Se perustettiin vuonna 1924 Tanskassa muodostamaan yhteys eri maiden kansallisten kanoottiliittojen välille ja edistämään melonnan tunnettavuutta maailmalla. Kansainvälisen Kanoottiliiton päämaja sijaitsee Lausannessa Sveitsissä ja sen puheenjohtajana toimii saksalainen Ulrich Feldhoff.
Aiheesta muualla

Kansainvälinen Kanoottiliitto (englanniksi)
Naamiomonninen

| Naamiomonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichtyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichthyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  atropersonatus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras atropersonatus  Weitzman & Nijssen, 1970  
Katso myös
   Naamiomonninen Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naamiomonninen (Corydoras atropersonatus) on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Naamiomonninen voi kasvaa 5-6 senttimetriä pitkäksi. Kala on vaaleanharmaa ja siinä on mustia pilkkuja. Lisäksi silmän kohdalla kalassa on ylhäältä alas kulkeva musta raita. Pyrstö ja evät ovat vaaleanharmaat.
Alkuperä

Naamiomonninen on kotoisin Perusta ja Ecuadorista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Naamiomonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on melko helppoa.
Vesiolot ja ravinto

Naamiomonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion, jossa on avoimia hiekka-alueita, ja kasveja sekä juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Naamiomonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22-26 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Kaarimonninen

| Kaarimonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  arcuatus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras arcuatus  Elwin, 1938 
Katso myös
   Kaarimonninen Wikispeciesissä   Kaarimonninen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaarimonninen (Corydoras arcuatus) on panssarimonneihin kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Kaarimonninen 4–5 cm pitkä ja väriltään valkoinen. Sen selässä on musta kaari, josta nimi ”Kaarimonninen” tulee.
Alkuperä

Kaarimonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kuten muut monniset, laji oleilee mieluiten pohjalla. Liikkuu luonnossa satojen yksilöiden parvissa. Myös akvaariossa kaarimonnista tulee pitää parvessa, vähintään 6–10 yksilöä on suotava määrä. Tonkii herkillä viiksillään pohjamateriaalia ravinnon toivossa, joten pohjahiekan tulee olla pienijakoista. Kaarimonnisen elinikä on usein 5–8 vuotta, mutta muutamat yksilöt ovat eläneet jopa 20-vuotiaiksi.
Kaarimonnisen viljely on melko vaikeaa. Kutua voi helpottaa vaihtamalla veden useasti ja laskemalla akvaarion lämpötilaa toistuvasti.
Vesiolot

Kaarimonnisen vaatima lämpötila on 22–26 °C ja pH 6–8. Akvaarion vähimmäiskoko on 100 litraa. Vesi pehmeästä keskikovaan (°dH 2–25).
Aiheesta muualla

www.scotcat.com
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q672523  Wikispecies: Corydoras arcuatus  CoL: YPV2  EoL: 223194  FishBase: 12159  GBIF: 2342688  iNaturalist: 549784  IRMNG: 10159196  ITIS: 679778  NCBI: 927827  Open Tree of Life: 360621  WoRMS: 1014977
Maailman Baseball- ja Softball-liitto

| Maailman Baseball- ja Softball-liitto> World Baseball Softball Confederation |
| --- | --- |

Laji:   baseball  softball 
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  WBSC
Perustettu:  2013
Sijainti:   Pully, Sveitsi
Presidentti:  Riccardo Fraccari
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maailman Baseball- ja Softball-liitto (engl. World Baseball Softball Confederation, WBSC) on kansainvälinen baseballin ja softballin kattojärjestö. WBSC hallinnoi baseballia ja softballia maailmanlaajuisesti. Sen jäsenjärjestöt hallinnoivat baseballia ja softballia kansallisella tasolla. WBSC:n päämaja sijaitsee Pullyssä, Sveitsissä.
Maailman Baseball- ja Softball-liitto perustettiin vuonna 2013, kun vuonna 1938 perustettu Kansainvälinen Baseball-liitto ja vuonna 1952 perustettu Kansainvälinen Softball-liitto yhdistyivät. Kansainvälinen Baseball-liitto perustettiin kansainvälisen kiinnostuksen myötä ja moniin Euroopan maihin perustettiin toisen maailmansodan jälkeen ammattilaissarja. Vuonna 1992 baseball pääsi mukaan olympiakisoihin.
Leo Wainstein

Leo Wainstein (4. tammikuuta 1883 Jalta, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1978 Rooma, Italia) oli ukrainanjuutalainen juristi, kauppaneuvos (1938), konsuli ja liikemies joka asui suurimman osan elämästään Suomessa. Viimeksi hän asui Italiassa ja hänellä oli Italian kansalaisuus vuodesta 1919 alkaen.
Tausta

Wainsteinin vanhemmat olivat maanviljelijä Josef Wainstein ja Lia Rabinowicz. Hän opiskeli Odessan yliopistossa ja valmistui juristiksi 1910. Hän työskenteli sitten lakimiehenä ensin Odessassa ja sitten Moskovassa. Moskovassa Wainstein tapasi Regina Trillingin jonka isä oli puolanjuutalainen villakauppias Elias Trilling. He menivät naimisiin 1915 ja Wainstein aloitti työt appensa villayhtiössä 1916. Hän perehtyi villakauppaan ja teki liikematkoja Pohjoismaihin, Englantiin, Belgiaan, Ranskaan, Italiaan ja Sveitsiin.
Villatehtailijana Suomessa

Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Wainstein ei enää voinut jatkaa liiketoimiaan Venäjällä ja loppuvuodesta 1918 hän siirtyi vaimonsa kanssa Suomeen. Vuonna 1919 hänestä tuli Ab Nordiska Ullkompaniet Oy:n omistaja ja johtaja. Suomen tekstiiliteollisus oli tällöin vaikeuksissa sen jälkeen kun tekstiilien vienti Venäjälle oli päättynyt. Vuonna 1924 Wainstein osti Wilhelm Wahlforssilta heikosti menestyneen Turun Verkatehdas Oy:n. Wainstein laajensi yhtiötä niin että kampavillan ja villakankaiden tuotanto kasvoi 45 prosenttia ja tehtaan värttinöiden määrä kasvoi 3 400:sta lähes 30 000:een. Hän perusti myös Berliiniin Nordische Woll GmbH tytäryhtiön.
1950-luvun alussa Turun Verkatehdas Oy:n palveluksessa oli noin 2 000 työntekijää. Yhtiö joutui kuitenkin vaikeuksiin hintasäännöstelyn ja villan maailmanmarkkinahinnan putoamisen vuoksi. Yhtiön rahoittajana toiminut Pohjoismaiden Yhdyspankki jatkoi kuitenkin yhtiön tukemista osaksi siksi että Wainsteinilla oli hyvät suhteet pankin pääjohtajaan Rainer von Fieandtiin ja osaksi sen vuoksi että yhtiön kaatuminen olisi merkinnut voittoa sen kilpailijalla Barker-Littoinen Oy:lle jonka rahoittajana oli Kansallis-Osake-Pankki. Wainstein huomasi kuitenkin että yhtiön tulevaisuudennäkymät eivät olleet valoisat ja niinpä hän siirsi 51 prosenttia yhtiön osakkeista vuonna 1952 perustamalleen säätiölle jonka johtokunnassa olivat Wainstein, von Fieandt ja Suomen Pankin johtaja Sakari Tuomioja. Turun Verkatehdas yhdistettiin Villayhtymä oy:hyn 1960. Tehtaan kampalankakehräämö toimi vuoteen 1976 saakka.
Hattujen valmistus ja muut toiminta

Wainstein oli mukana myös hattujen valmistuksessa ja hän oli Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat Oy:n johtokunnan jäsenenä. Luovuttuaan Turun verkatehtaasta Wainstein oli mukana Kristiinankaupungissa toimineessa hattuja valmistaneessa Oy M. Kotschack Ab:ssa yhdessä poikansa Michaelin kanssa aina 1960-luvun lopulle saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi eläkkeelle ja muutti vaimonsa kanssa Roomaan Italiaan. Weinstein oli toiminut Italian konsulina Helsingissä 1919–1923 ja Italian kunniapääkonsulina Suomessa 1949–1968. Hän oli myös suomalais-italialaisen kauppakamarin jäsenenä ja osallistui Helsingin juutalaisen seurakunnan toimintaan.
Säätiö

Vuonna 1928 Wainstein perusti vaimonsa kanssa Leo ja Regina Wainsteinin säätiön sen kunniaksi että he olivat asuneet Suomessa kymmenen vuotta ja kiitokseksi uudelle kotimaalleen. Apurahoja myöntänyt ja taideteoshankintoja tukenut säätiö toimi vuoteen 2003 saakka jolloin siitä muodostettiin Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä oleva Leo ja Regina Wainsteinin rahasto.
Aiheesta muualla

SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Leo Wainstein (1883–1978)
Leo ja Regina Wainsteinin säätiö, Helsingin Sanomat, 10.11.1928, nro 307, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
Miljoonan lahjoittajat, Helsingin Sanomat 11.11.1928, nro 308, s. 9, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Biografiasampo 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Leo Wainstein
Käännös suomeksi
Lokki: Kaikki parhaat – 36 toivotuinta

| Lokki: Kaikki parhaat ‎– 36 toivotuinta Arja Havakka |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2004
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: AXR Music
Arja Havakan muut julkaisut
| Hän saavu ei 2002 | Lokki: Kaikki parhaat ‎– 36 toivotuinta 2004 | Joki ja tuuli 2013 |
Lokki: Kaikki parhaat ‎– 36 toivotuinta on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Havakan vuonna 2004 julkaistu kokoelma-albumi hänen edellisistä julkaisuistaan. Albumille on nimensä mukaisesti koottu edellisiltä levyiltä 36 toivotuinta kappaletta.