stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter McLaren

Peter McLaren
Peter McLaren (s. 2. elokuuta 1948 Toronto) on kanadalainen kasvatustieteilijä, joka toimii professorina (Distinguished Professor in Critical Studies) Chapman-yliopistossa Kaliforniassa.
Aiemmin hän oli Kalifornian yliopiston (Los Angeles) kasvatustieteen professori 1993–2014. McLaren teki 1970-luvulla opetustyötä köyhien asuinalueella synnyinkaupungissaan. Vuonna 1983 hän väitteli tohtoriksi Toronton yliopistossa, ja sai kasvatustieteen lehtorin paikan Brockin yliopistosta. 1980-luvun puolivälissä McLaren muutti työskentelemään Yhdysvaltoihin ohiolaiseen Miami University -yliopistoon yhdessä Henry Giroux’n kanssa.
McLaren on luennoinut lukuisissa yliopistoissa kaikilla mantereilla ja kuuluu kriittisen pedagogiikan johtaviin teoreetikoihin maailmassa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa neljä tutkimusaluetta: kriittisen pedagogiikan, kriittisen etnografian, kriittisen teorian ja monikulttuurisen kasvatuksen. McLaren on kirjoittanut ja toimittanut kymmeniä useille kielille käännettyjä teoksia. McLaren on Royal Society of Arts and Commercen jäsen ja saanut vuonna 2002 Chapman yliopiston myöntämän Paulo Freire-palkinnon tutkimus- ja opetustyöstään, joka on edistänyt sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tutkimusta ja toteutumista. Vuonna 2004 McLaren vihittiin Lapin yliopiston kunniatohtoriksi (ks. http://www.ulapland.fi/home/vies/promootio2004/indeksi.htm). Samana vuonna Moskovan sosiaali- ja taloustieteiden yliopiston (Moscow School of Social and Economic Sciences) järjestämä kansainvälinen arviointi nimesi McLarenin teoksen Life in Schools maailman kahdentoista merkittävimmän kasvatusteoreettisen tutkimuksen joukkoon. Muita nimiä olivat muun muassa John Dewey, Ivan Illich ja Paulo Freire.
McLarenilta on suomennettu tekstejä Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamaan kokoelmaan Giroux, Henry McLaren, Peter, Kriittinen pedagogiikka (Vastapaino 2001). Vuonna 2009 kasvatustieteen päivillä Tampereella julkaistiin Che, Freire ja vallankumouksen pedagogiikka (Like 2009), joka on suomennos vuonna 2000 ilmestyneestä Che Guevara, Paulo Freire, and the Pedagogy of Revolution -teoksesta.
McLaren on vieraillut Suomessa useaan otteeseen muun muassa avaten Tampereen yliopiston yhteydessä toimivan Paulo Freire tutkimuskeskuksen 2007 ja luennoiden kriittisen pedagogiikan kesäkoulussa Tampereen yliopistossa 2008 ja 2009.
McLaren tunnetaan alansa tyylitaiturina, joka on teksteissään arvostellut saalistuskapitalismiksi kutsumaansa talous- ja yhteiskuntajärjestelmää, ja sille perustuvaa koulutusta sekä presidentti George W. Bushin johtaman Yhdysvaltain keskushallinnon sisä- ja ulkopolitiikkaa. Kriittisen opetuksensa ja tutkimuksensa johdosta McLaren on kiistelty hahmo kriittisen pedagogiikan ja erityisesti poliittisen oikeiston piirissä.
Teoksia

Cries from the Corridor, 1980
Life in Schools, 1985
Schooling as a Ritual Performance, 1988 (väit.)
Critical Pedagogy and Predatory Culture, 1995
Revolutionary Multiculturalism, 1997
Che Guevara, Paulo Freire, and the Pedagogy of Revolution, 2000
Teaching Against Global Capitalism and the New Imperialism, 2005
Red Seminars, 2005
Capitalists and Conquerors, 2005
Rage & Hope, 2006
Pedagogy and Praxis in the Age of Empire: Towards a New Humanism, 2007
Artikkeleita
Che Guevara, Paulo Freire, and the Politics of Hope: Reclaiming Critical Pedagogy - pdf[vanhentunut linkki]
George Bush, Apocalypse Sometime Soon, and the American Imperium - pdf[vanhentunut linkki]
The Dialectics of Terrorism: A Marxist Response to September 11 - part 1 & part 2[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Peter McLaren, Kalifornian yliopisto[vanhentunut linkki]
McLarenin henkilökuvahaastattelu. Web Archive.
The "Dirty Thirty's" Peter McLaren Reflects on the Crisis of Academic Freedom MR Zine 6.4.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Lynn Burke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lynn Burke |  Lynn Burke |  Lynn Burke |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×100 m sekauinti |  |
Lynn Edythe Burke (myöh. McConville, s. 22. maaliskuuta 1943 New York) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Burke voitti Rooman 1960 olympialaisten 100 metrin selkäuinnissa kultaa ajalla 1.09,3. Hän jäi vain 0,1 sekuntia ennen kisoja uimastaan maailmanennätyksestä. Hän sai kultamitalin myös 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui ensimmäisen osuuden parantaen samalla 100 metrin selkäuinnin maailmanennätyksen aikaan 1.09,0. Yhdysvaltain joukkueen loppuaika 4.41,1 oli myös uusi maailmanennätys tässä ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmaan kuuluneessa lajissa. Joukkueen ankkurina ui Christina von Saltza, joka oli Burken ystävä ja harjoittelukumppani ja jonka vanhempien luona Burke asui. Heitä molempia valmensi George Haines.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lynn Burke Wikimedia Commonsissa
Naisten 100 metrin selkäuinnin olympiavoittajat
Naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestin olympiavoittajat
Bumerangi (elokuva)

| Bumerangi> Boomerang |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Reginald Hudlin
Käsikirjoittaja:  Eddie Murphy
Tuottaja:   Brian Grazer  Warrington Hudlin  Mark Lipsky 
Säveltäjä:  Marcus Miller
Kuvaaja:  Gabriel Beristáin
Leikkaaja:  John Carter
Pääosat:  Eddie Murphy, Robin Givens
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bumerangi on Reginald Hudlinin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1992.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eddie Murphy  | … |  Marcus Graham   |
|  Robin Givens  | … |  Jacqueline ”Jackie/Jack” Broyer   |
|  Halle Berry  | … |  Angela Lewis   |
|  David Alan Grier  | … |  Gerard Jackson   |
|  Martin Lawrence  | … |  Tyler   |
|  Grace Jones  | … |  Helen Strangé   |
|  Geoffrey Holder  | … |  Nelson   |
|  Eartha Kitt  | … |  Lady Eloise   |
|  Chris Rock  | … |  Bony T   |
|  Tisha Campbell  | … |  Yvonne   |
|  Lela Rochon  | … |  Christie   |
|  John Witherspoon  | … |  herra Jackson   |
|  Bebe Drake  | … |  rouva Jackson   |
|  John Canada Terrell  | … |  Todd   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kaipaa elokuvaan hieman lisää juonta ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
HMAS Burdekin

| HMAS Burdekin |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Walkers Limited, Maryborough
Kölinlasku:  17. tammikuuta 1942
Laskettu vesille:  30. kesäkuuta 1943
Palveluskäyttöön:  27. kesäkuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  18. huhtikuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 923 t (kuormattu)
Pituus:  91,85 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,18 m
Syväys:  3,66 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 2 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykki 8 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Burdekin (viirinumero K376) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus

Alus tilattiin 16. elokuuta 1941 Walkers Limitediltä ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1943 kumminaan sisäasiainministeri Collinsin tytär ja se otettiin palvelukseen 17. tammikuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Thomas S. Marchington.
Palvelus

Koeajojen ja miehistön koulutusjakson jälkeen alus siirrettiin lokakuun puolivälissä Uuden-Guinean alueelle, missä se suojasi saattueita, torjui sukellusveneiden aiheuttamaa uhkaa ja kaiken kaikkiaan mahdollisti liittoutuneiden etenemisen edellyttämät kuljetukset sotatoimialueelle.
Alus tulitti 19. marraskuuta Halmaherasin pohjoiskärkeä ja se osallistui toistuvasti saattueiden suojaamiseen Uuden-Guinean ja Filippiinien välillä Yhdysvaltain joukkojen noustua maihin Filippiineillä. Toukokuussa 1945 alus tuki Australian joukkojen maihinnousua Tarakaniin Borneolla ja valvoi Borneon ja Celebesin merialueita. Oltuaan saattuetehtävissä Morotailla alus palasi Sydneyyn huollettavaksi.
Sotatoimien päätyttyä elokuussa alus oli eräs Ambonin japanilaisjoukkoihin yhteyttä luomassa olleita aluksia. Australian 7. divisioonan komentaja kenraalimajuri E. J. Milford vastaanotti Alankomaiden Borneon japanilaisjoukkojen komentajan vara-amiraali Mitchishi Kamadan antautumisen 8. syyskuuta Burdekin kannella. Seremonian päätyttyä alus nosti ankkurin ja se lähti Balikpapaniin HMAS Gascoynen kanssa.
Alukset tukivat Borneon ja Macassirin maihinnousuja sekä vapautettujen sotavankien kuljetuksia. Burdekin palasi 5. tammikuuta 1946 Sydneyyn, mistä se jatkoi matkaansa Melbourneen 20. maaliskuuta. Alus saapui kaksi päivää myöhemmin Melbourneen, missä se siirrettiin reserviin 18. huhtikuuta. Alus makasi ankkurissa Cono Bayssä Geelongilla, kunnes se hinattiin vuonna 1956 Sydneyyn.
Alus sijoitettiin 9. marraskuuta 1960 poistolistalle ja se myytiin 21. syyskuuta 1961 Tolo Mining and Smelting Companylle Hong Kongiin yhdessä kolmen muun aluksen kanssa. Alusten kokonaishinta oli 54 000 puntaa. Mitsubishi rahoitti alusten oston käyttäen australialaista agenttiaan H. C. Sleighiä. Alus lähti hinattuna joulukuussa 1961 kohti Japania.
Tom Burke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tom Burke |  Tom Burke |  Tom Burke |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 100 m |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 400 m |  |
Thomas Edward Burke (15. tammikuuta 1875 – 14. helmikuuta 1929) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän oli ensimmäinen olympiavoittaja 100 ja 400 metrin juoksuissa.
Ura

Tom Burke, Bostonin yliopiston opiskelija, tiedettiin hyväksi 400 metrin ja 440 jaardin juoksijaksi, koska hän oli voittanut Yhdysvaltojen 440 jaardin mestaruuden (silloiset AAU:n kisat) vuonna 1895. Häntä ei kuitenkaan pidetty ennakkosuosikkina vuonna 1896 järjestettyjen ensimmäisten nykyaikaisten olympialaisten avausmatkallaan, joka oli 100 metrin juoksu. Monien huippujuoksijoiden ollessa pois kisasta Burke yllättäen voitti juoksun. Hän herätti huomiota myös ”kyyristyslähdöllään”, joka oli tuolloin epätavallinen toisin kuin nykyisin. Hänen aikansa oli 11,8 sekuntia alkuerissä ja 12,0 sekuntia finaalissa. Joidenkin lähteiden mukaan myös alkuerien aika olisi ollut 12,0. Hän voitti loppukilpailussa toiseksi juosseen Fritz Hofmannin kahdella metrillä. Burken kisoissa juoksema aika 11,8 oli uusi olympiaennätys.
Samoissa olympialaisissa Burke voitti myös päämatkansa, 400 metriä. Alkuerissä hänen aikansa oli 58,4 sekuntia ja finaalissa 54,2 sekuntia. Burke voitti molemmat lähtönsä. 400 metrin aika 54,2 oli matkan ensimmäinen olympiaennätys.
Myöhemmin urallaan Burke erikoistui pidemmille matkoille, voittaen Yhdysvaltojen IC4A-kisoissa 440 ja 880 jaardin juoksut. Vuonna 1897 hän oli yksi Bostonin maratonin alullepanijoista. Ajatus maratonista sai alkunsa vuoden 1896 olympialaisten maraton-tapahtuman hyvästä vastaanotosta.
Myöhemmin Burkesta tuli lakimies, mutta hän työskenteli lisäksi osa-aikaisena urheilutoimittajana ja yleisurheiluvalmentajana.
Viktor Bušujev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 |  67,5 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Teheran 1957 | 67,5 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 67,5 kg |  |
|  Kultaa | Varsova 1959 | 67,5 kg |  |
Viktor Bušujev (18. toukokuuta 1933 Balahna, Nižni Novgorodin alue, Venäjä – 25. huhtikuuta 2003 Nižni Novgorod, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Bušujev voitti olympiakultaa alle 67,5 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 125 kg, tempaustuloksensa 122,5 kg ja työntötuloksensa 150 kg. Hänen yhteistuloksensa 397,5 kg oli maailmanennätys ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen singaporelaisen Tan Howe Liangin 17,5 kilolla. Maailmanmestaruuden Bušujev voitti Teheranissa 1957 yhteistuloksella 380 kg, Tukholmassa 1958 yhteistuloksella 390 kg ja Varsovassa 1959 yhteistuloksella 385 kg..
Butua

Butua oli nykyisen Zimbabwen alueella sijainnut itsenäinen valtakunta vuosina 1490–1834. Se sai alkunsa Monomotapan valtakunnan jakaannuttua. Butua kykeni vastustamaan portugalilaisten valloituspyrkimyksiä ja lyömään nämä vuonna 1684 kiivaassa taistelussa. 1800-luvun alkupuolella ngonit tunkeutuivat maahan ja valtakunta lakkasi olemasta viimeisen kuninkaan eli mambon kuoltua ngonia vastaan käydyssä taistelussa vuonna 1834.
Vince Burgio

| Vince Burgio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  1
WSOP-rahasijat:  21 
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  1 934 135
Päivitetty:  7. elokuuta 2007
Vince Burgio (s. Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Burgio valmistui Missourin yliopistosta ja muutti Kaliforniaan vuonna 1976, jossa hän aloitti rakennusliiketoiminnan. Burgio aloitti pokerin turnauspelaamisen säännöllisesti vuonna 1987.
Vuonna 1992 Burgio saavutti huomiota kun hänet valittiin Four Queens Poker Classic -tapahtuman parhaaksi yleispelaajaksi. Samana vuonna hän oli toinen World Series of Pokerin (WSOP) $ 1,500 Ace to Five Draw -turnauksessa. Toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa hän voitti vuonna 1994 $ 1,500 Seven-Card Stud Split -turnauksessa. Ykköspalkinto siinä oli 127 200 dollaria. Samana vuonna hän selvityi WSOP:n pääturnauksen finaalipöytään ja oli lopulta neljäs ansaiten 168 000 dollaria.
World Poker Tourilla (WPT) Burgio on ollut kerran finaalipöydässä: hän oli viides Paul Dardenin voittaessa marraskuussa 2002 49'er Gold Rush Bonanza -turnauksen.
Elokuussa 2006 Burgio voitti lowballin maailmanmestaruuden Legends of Poker -tapahtumassa Bicycle Casinolla, Los Angelesissa. Burgio on pelannut myös Ultimate Poker Challenge -ohjelmassa.
Burgio on julkaissut omaelämäkerran Pizza, Pasta And Poker: The Private & Public Life of a Professional Poker Player. Hän kirjoittaa kolumneja Card Player Magazineen. Elokuussa 2007 Burgion pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Kirjallisuutta

Vince Burgio: Pizza, Pasta And Poker: The Private & Public Life of a Professional Poker Player.  Burgio, 2005.  ISBN 978-0-9776133-0-4
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Vince Burgio The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Bulgarian naisten lentopallomaajoukkue

Bulgarian naisten lentopallomaajoukkue edustaa Bulgariaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on voittanut Euroopan-mestaruuden vuonna 1981 sekä saavuttanut olympialaisissa pronssia vuonna 1980.
Arvokilpailut > Olympialaiset

Pronssia 1980
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Neljäs 1952, 1962
Viides 1956
Kuudes 1970
Kahdeksas 2002
Yhdeksäs 1978, 1982
Kymmenes 1998
Yhdestoista 2014
Kahdestoista 1986, 2018
Kolmastoista 1974
Arvokilpailut > EM-kilpailut

Kultaa 1981
Pronssia 1979, 2001
Neljäs 1950, 1971, 1975, 1983, 1987, 1997
Viides 1955, 1958, 1963, 1995
Kuudes 1967
Seitsemäs 1977, 1989, 1991, 1999, 2003
Kahdeksas 2009, 2019
Yhdeksäs 1993, 2005, 2017
Kymmenes 1985
Yhdestoista 2007
Kolmastoista 2013, 2015
Neljästoista 2011
James Butts

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  James Butts |  James Butts |  James Butts |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | kolmiloikka |  |
James Aaron Butts (s. 9. toukokuuta 1950 Los Angeles) on entinen yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti.
Butts saavutti Montréalin 1976 olympialaisten kolmiloikassa hopeaa tuloksella 17,18 m, jonka hän hyppäsi neljännellä kierroksella. Hän hävisi neuvostoliittolaiselle Viktor Sanejeville 11 senttimetrillä. Buttsin toiseksi pisin hyppy, jonka hän hyppäsi toisella kierroksella, oli pituudeltaan 16,76 m. Vuosina 1972 ja 1980 Butts sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa neljänneksi eikä päässyt olympialaisiin. Vuonna 1979 hän sijoittui Pan-Amerikan kisoissa kolmanneksi.
David Burghley

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Burghley olympialaisissa 1928. |  David Burghley olympialaisissa 1928. |  David Burghley olympialaisissa 1928. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | 400 m aidat |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | 4×400 m |  |
David George Brownlow Cecil, Exeterin kuudes markiisi (tunnetaan myös nimellä David Burghley ja vuoteen 1956 asti nimellä Lordi Burghley, 9. helmikuuta 1905 lähellä Stamfordia – 22. lokakuuta 1981) oli brittiläinen aitajuoksija, urheiluvaikuttaja ja olympiavoittaja.
Vuoden 1928 kesäolympialaisissa Burghley voitti 400 metrin aitajuoksun lyöden toiseksi ja kolmanneksi tulleet yhdysvaltalaiset 0,2 sekunnilla. Ensimmäisissä kansainyhteisön kisoissa 1930 hän voitti molemmat aitamatkat ja oli mukana voittamassa 4×400 metrin viestiä.
Vuonna 1931 Burghley valittiin parlamenttiin. Vuoden 1932 olympialaisissa hän oli neljäs 400 metrin aidoissa ja voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä, jossa hänen epävirallinen osuusaikansa oli 46,7.
Burghley oli värikäs persoona. Hänen sanotaan juosseen RMS Queen Maryn yläkannen ympäri arkivaatteissa 57 sekunnissa. Hän harjoitteli aitajuoksua laittamalla tulitikkurasioita aitojen päälle – aitaa ylittäessä etummainen jalka ei pudottanut rasiaa. Urheiluaiheisen elokuvan Tulivaunut henkilöhahmon Lord Andrew Lindsayn esikuvana on Lordi Burghley.
Urheilu-uransa jälkeen Burghley toimi British Amateur Athletic Associationin puheenjohtajana 40 vuotta, IAAF:n puheenjohtajana 30 vuotta ja Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä 48 vuotta. Hän oli myös vuoden 1948 olympialaisten järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Burghley oli parlamentin jäsen vuosina 1931–1943. Toisen maailmansodan loppuvuosina Burghley toimi Bermudan kuvernöörinä.
Henkilökohtaiset ennätykset

120 jaardin aitajuoksu 14,5
220 jaardin aitajuoksu 24,3
400 metrin aitajuoksu 52,2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta David Burghley Wikimedia Commonsissa
David Burghley Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒 
Muut:  IdRef
Buren

| Buren |
| --- | --- |
 Burenin kunnantalo.
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 51°58′N, 5°25′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Gelderland
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Klaas Tammes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  142.93 km²
 – Maa:  134.37 km²
 – Josta vettä:  8.56 km² 
Väkiluku (31.12.2008):  25 667
 – Väestötiheys:  191 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  4010-4012, 4016, 4020-4021, 4023-4024, 4030-4033, 4110-4112, 4115-4117, 4119
Suuntanumero(t):  0344, 0345
 
 www.buren.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Buren on kunta Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 25 667 (31.12.2008) ja väestötiheys on 191 as./km². Kunnan pinta-ala on 142,93 neliökilometriä, josta vettä on 8,56 km². Burenin pormestarina toimii Klaas Tammes. Kunnan keskuspaikka on Maurik, jossa muun muassa kunnantalo sijaitsee.
Burenin naapurikunnat ovat Utrechtse Heuvelrug pohjoisessa, Rhenen koillisessa, Neder-Betuwe kaakossa, Tiel etelässä, Geldermalsen lounaassa sekä Wijk bij Duurstede ja Culemborg luoteessa.
Vanhin tunnettu lähde asutukselle Burenin kaupungin alueella on vuodelta 772. Ensimmäinen maininta Burenin alueella olleesta linnasta on vuodelta 1298. Buren sai kaupunkioikeudet vuonna 1395 Allard IV van Burenilta.
Burenin linna päätyi Alankomaiden kuningasperheen haltuun. Kuningatar Beatrix on itse asiassa Burenin kreivitär (holl. gravin). Vuosien 1804 ja 1883 välisenä aikana linna vähitellen purettiin.
Asutuskeskukset

Kaupunki (holl. stad): Buren. Kylät (holl. dorp): Asch, Beusichem, Eck en Wiel, Erichem, Ingen, Kerk-Avezaath, Lienden, Maurik (kunnantalo), Ommeren, Ravenswaaij, Rijswijk, Zoelen ja Zoelmond. Pienet kylät (holl. buurtschap): Aalst, De Akker, Bontemorgen, De Bosjes, Den Eng, Essebroek, Ganzert, De Heuvel, Hoog Kana, Hoogmeien, Klinkenberg, Leutes, Luchtenburg, Lutterveld, De Mars, Meerten, Meertenwei, Ommerenveld, Tweesluizen, Zandberg, Zevenmorgen ja Zwarte Paard. Entiset kylät: Verhuizen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buren Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (hollanniksi) (englanniksi)
| n k Gelderlandin provinssin kunnat |
| --- | --- | --- |
|  Aalten  Apeldoorn  Arnhem  Barneveld  Berkelland  Beuningen  Bronckhorst  Brummen  Buren  Culemborg  Doesburg  Doetinchem  Druten  Duiven  Ede  Elburg  Epe  Ermelo  Geldermalsen  Groesbeek  Harderwijk  Hattem  Heerde  Heumen  Lingewaal  Lingewaard  Lochem  Maasdriel  Montferland  Neder-Betuwe  Neerijnen  Nijkerk  Nijmegen  Nunspeet  Oldebroek  Oude IJsselstreek  Overbetuwe  Putten  Renkum  Rheden  Rijnwaarden  Rozendaal  Scherpenzeel  Tiel  Voorst  Wageningen  West Maas en Waal  Westervoort  Wijchen  Winterswijk  Zaltbommel  Zevenaar  Zutphen  |  Aalten  Apeldoorn  Arnhem  Barneveld  Berkelland  Beuningen  Bronckhorst  Brummen  Buren  Culemborg  Doesburg  Doetinchem  Druten  Duiven  Ede  Elburg  Epe  Ermelo  Geldermalsen  Groesbeek  Harderwijk  Hattem  Heerde  Heumen  Lingewaal  Lingewaard  Lochem  Maasdriel  Montferland  Neder-Betuwe  Neerijnen  Nijkerk  Nijmegen  Nunspeet  Oldebroek  Oude IJsselstreek  Overbetuwe  Putten  Renkum  Rheden  Rijnwaarden  Rozendaal  Scherpenzeel  Tiel  Voorst  Wageningen  West Maas en Waal  Westervoort  Wijchen  Winterswijk  Zaltbommel  Zevenaar  Zutphen  |  |
Kartta Burenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Rijswijkin kylä ilmasta kuvattuna.
Hengitys

Sisään- ja uloshengityksessä pallea (oranssilla) liikkuu keuhkojen alla ylös ja alas, jolloin ilma virtaa keuhkoihin ja niistä ulos.
Hengitys tai respiraatio on ilman vetämistä hengitysteiden kautta keuhkoihin, joissa happea siirtyy sisäänhengitetystä ilmasta keuhkotuuletuksessa keuhkorakkuloiden kautta veren ja kudosnesteen kautta soluihin. Niissä happi kulutetaan soluhengityksessä, josta syntynyt hiilidioksidi palaa keuhkoihin ja hengitetään ulos.
Hengityskeskus ja hengityselimet

Aivojen hengityskeskus sijaitsee ydinjatkeessa. Keskuksen hermosoluista osa on aktiivisimmillaan sisäänhengityksen aikana ja osa uloshengityksen aikana. Hengityskeskuksen toiminnan säätelyyn kuuluvat sekä humoraalinen säätely että neuraalinen säätely. Humoraalisen säätelyn säätelytekijöistä tehokkain on hiilidioksidi, jonka liuetessa vereen muodostuvat vetyionit stimuloivat hengitystä.
Ylähengitysteitä ovat nenäontelo, nielu ja kurkunpää. Alahengitysteitä ovat keuhkot, henkitorvi, keuhkoputket, ilmatiehyet ja keuhkorakkulat. Hengityslihaksia ovat pallea, rintakehän kylkivälilihakset, niska-hartiaseudun apuhengityslihakset sekä vatsalihakset.