stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kloonattu sukupolvi
Kappaleet > A-puoli

Lontoon skidit
Yksin
Taidetta?
Ne ei haluu kuunnella (Alkup. "Wasted life" - Stiff Little Fingers)
Kaatopaikan enkelit
Ole hyvä nyt
Ihohygieniaa (Alkup. "Breakdown" - Buzzcocks)
(Mä haluun) R-e-aktion!
Idolit
Kappaleet > B-puoli

Päästäkää mut irti
Pikkuaikuinen
Kassapäät
48 tuntia (Alkup. "48 hours" - The Clash)
Aikakone
Rolls royce (Alkup. Virtanen)
Kloonattu sukupolvi (Alkup. "Alternative ulster" - Stiff Little Fingers)
Kokoonpano

Jyri Honkavaara - laulu, kitara
Juha Aunola - Kitara
Rudi Lukkarinen - basso, laulu (Kappale "Aikakone")
Jukka "PopKorni" Viro - rummut
Frank J. Lausche

| Frank J>  Lausche |
| --- | --- |
 Frank J. Lausche
Yhdysvaltain senaatin jäsen Ohiosta
 1957–1969  
Edeltäjä:  George H. Bender
Seuraaja:  William B. Saxbe
Ohion 57. kuvernööri
 1949–1957  
Edeltäjä:  Thomas J. Herbert
Seuraaja:  John William Brown
Ohion 55. kuvernööri
 1945–1947  
Edeltäjä:  John W. Bricker
Seuraaja:  Thomas J. Herbert
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1895 Cleveland
Kuollut: 21. huhtikuuta 1990 (94 vuotta) Cleveland
Puoliso:  Jane Sheal
Tiedot
Puolue:  Demokraatti
Frank John Lausche (14. marraskuuta 1895 – 21. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1945–1947 ja 1949–1957.
Lausche valittiin Ohion kuvernööriksi vuonna 1944 ja hävisi uudelleenvalinnan vuonna 1947 Thomas J. Herbertille. Lausche voitti Herbertin seuraavana vuonna ja toimi toisen kerran kuvernöörinä vuodet 1949–1957, jonka jälkeen hän istui Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1957–1969.
Fujitsu Siemens Computers

| Fujitsu Siemens Computers |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Lakkautettu:  2009
Toimitusjohtaja:  Kai Flore
Kotipaikka:  Maarssen, Alankomaat
Toiminta-alue:  Eurooppa, Lähi-itä, Afrikka
Toimiala:  tietokonetekniikka
Tuotteet:  tietotekniset laitteet
Liikevaihto:  6,952 mrd. euroa (2006)
Henkilöstö:  10 700 (maaliskuu 2009)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fujitsu Siemens Computers oli tietoteknisiä laitteita valmistanut elektroniikkateollisuusyritys, joka toimi Euroopan, Lähi-idän ja Afrikan markkinoilla. Yritys perustettiin vuonna 1999 japanilaisen Fujitsu Limitedin ja saksalaisen Siemens AG:n yhteisyrityksenä. Yrityksen pääkonttori oli Maarssenissa, Alankomaissa, ja se työllisti noin 10 700 henkeä. Huhtikuussa 2009 Fujitsu osti Siemensin osuuden yrityksestä, minkä jälkeen yritys on toiminut Fujitsun kokonaan omistamana tytäryhtiönä nimellä Fujitsu Technology Solutions.
Pocket LOOX
Fujitsu Siemensin tuotteita olivat kannettavat tietokoneet, pöytätyöasemat, kämmentietokoneet, levyjärjestelmät, palvelimet sekä oheislaitteet, kuten näytöt, näppäimistöt ja hiiret. Tuotemerkkejä olivat muun muassa Amilo, Lifebook, Scaleo, Scenic, Esprimo, Futro ja Primergy. Tunnetuimpia tuotteita lienevät olleet kotikäyttöön tarkoitettu Amilo (kannettavien tietokoneiden sarja), Scaleo (pöytätietokonesarja) sekä vastaavasti yrityskäyttöön tarkoitettu Lifebook- ja Esprimo-sarja. Fujitsu Technology Services jatkaa samoilla tuotealueilla kuin Fujitsu Siemens.
Fujitsu-Siemensillä on liittymäkohta myös suomalaisen tietotekniikan historiaan.
Fujitsu tuli Euroopan laitevalmistusmarkkinoille hankkimalla vuonna 1990 brittiläisen ICL:n (International Computers Limited), joka puolestaan osti seuraavana vuonna Nokialta sen informaatiojärjestelmät-toimialan (Nokia Data). Fujitsu Siemens valmisti Nokialta periytyneitä tietokonemalleja entisissä Nokian tiloissa Espoon Kilossa vuoteen 2000 asti.
Konfutse-instituutti

| Konfutse-instituutti 孔子学院 |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  2004
Pääkonttori:  15 Xueyuan Road, Haidian, Peking
Ministeriö:  Kiinan opetusministeriö
Tutkimusala:  kiinan kielen opetus
Kotisivu
Konfutse-instituutti (kiin.: 孔子学院; pinyin: Kǒngzǐ Xuéyuàn) on Kiinan opetusministeriön alaisuudessa toimiva koulutusjärjestö, jonka tarkoitus on edistää kiinan kielen ja kulttuurin tuntemusta ulkomailla. Se myös järjestää vaihto-opiskelumahdollisuuksia ja luentoja. Instituutteja ohjaa Hanban-virasto, joka puolestaan toimii suoraan Kiinan opetusministeriön valvonnassa. Kriitikkojen mukaan instituutit toimivat Kiinan valtion propagandakanavina ja pyrkivät estämään sille arkaluonteisista aiheista kuten Tiibetistä keskustelemisen.
Kiinan valtio on arvellut, että ennen vuotta 2004, jolloin instituutti on perustettu, maailmassa oli noin 30 miljoonaa kiinan kielen opiskelijaa. Vuonna 2020 vastaava luku oli yli 100 miljoonaa, ja tämän on katsottu olevan Konfutse-instituutin ansiota.
Vuonna 2017 instituutin toiminnasta tehtiin dokumenttielokuva In the Name of Confucius, joka tarkastelee instituuttiin liittyviä ongelmia ja sen saamaa kritiikkiä.
Historia

Järjestö sai alkunsa vuonna 2004, jolloin ensimmäinen Konfutse-instituutti perustettiin Etelä-Koreaan. Vuoden 2018 lopussa ympäri maailmaa toimi 548 Konfutse-instituuttia, joiden lisäksi peruskoulujen ja toisen asteen oppilaitosten yhteydessä toimi 1 193 Konfutse-luokkaa. Järjestö on saanut apua Kiinan hallitukselta, joka on tavoitellut instituuttien määrän nostamista tuhanteen vuoteen 2020 mennessä.
Kritiikkiä

Instituuttien kirvoittama kritiikki on saanut useita kymmeniä yliopistoja sulkemaan maassaan vaikuttavat Konfutse-instituutit. Pohjoismaista muun muassa Tanska ja Ruotsi ovat lopettaneet instituuttien toiminnan alueellaan. Järjestön toimintaa on puolusteltu kiinan kielen osaamisen tarjoamilla hyödyillä ja tarpeella. Kiinan kielen osaajien tarve on lisääntynyt, minkä vuoksi se tarjoaa isäntämaan opiskelijoille mahdollisuuksia kansainvälisillä työmarkkinoilla.
Instituutti on kytköksissä ns. yhteisrintaman työosastoon. Työosaston on arveltu käyttävän niitä keskeisenä välineenä Kiinan pehmeän vallan levittämisessä kielen opiskelusta kiinnostuneiden keskuudessa sekä soluttautuakseen yliopistojen kampuksille. Tähän viittaa mm. se, että instituuttia hallinnoivan elimen puheenjohtaja Liu Yandong oli aiemmin toiminut työosaston johtajana.
Konfutse-instituutin rekrytointipolitiikkaa on luonnehdittu syrjiväksi, koska se ilmoittaa, ettei palkkaa Falun Gongin seuraajia. Yksi merkittävimmistä tapauksista on Sonia Zhaon tapaus, jossa Zhao palkattiin kanadalaisen McMasterin yliopiston yhteydessä toimivan Konfutse-instituutin palvelukseen ja hänet pakotettiin allekirjoittamaan sopimus, jonka nojalla hän ei harjoittaisi Falun Gongia. Zhao vei tapauksen oikeuteen ja yliopisto ilmoitti lopettavansa yhteistyön Konfutse-instituutin kanssa vuonna 2013. Vuonna 2014 instituutin silloinen johtaja Xu Lin sanoi BBC:lle, että kyseessä on todellakin instituutin linjaus ja tämän varmistamiseksi instituutio palkkaa vain Kiinan kansalaisia. Hän myös kiisti, että opettajilla ei olisi vapautta puhua Kiinan johdolle vaikeista asioista.
Elokuussa 2020 Yhdysvaltain ulkoministeriö määräsi Konfutse-instituutin rekisteröitymään ulkomaiseksi lähetystöksi. Ulkoministeri Mike Pompeo sanoi, että instituutti on "Pekingin maailmanlaajuisen propagandan levittämisen väline".
Kritiikkiä > Suomessa

Helsingin yliopiston tiloissa Konfutse-instituutti aloitti vuonna 2007. Aloite instituutin perustamiselle tuli Itä-Aasian kulttuurien tutkija Kauko Laitiselta, joka vastasi perustamisjärjestelyistä ja toimi instituutin ensimmäisenä johtajana. Pääministerit Wen Jiabao ja Matti Vanhanen sopivat instituutin perustamisesta syyskuussa 2006. Konfutse-instituutin rahoituksesta puolet oli peräisin Suomesta ja puolet Kiinasta. Sitä johti Helsingin yliopiston Kiina-tutkimuksen professori, ja varajohtajana työskenteli Hanbanin valitsema kiinalainen. Yliopiston vararehtori Hanna Snellman perusteli kiinalaisten kanssa tehtävää yhteistyötä instituuttien tarjoaman Kiina-aiheisen opetuksen tarpeella. Instituutin toimintaa kritisoivat muun muassa Kiina-tutkija Anja Lahtinen ja Juha Janhunen. Instituutin toiminta lopetettiin vuonna 2022.
Klöfverskjöld

| Klöfverskjöld |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Perustaja:  Johan Ottosson Kleeblatt
Klöfverskjöld on Holsteinin herttuakunnasta lähtöisin oleva aatelissuku, joka on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneelle numerolla 579.
Suvun kantaisä on Johan Ottosson Klöfverblad tai Kleblatt, jonka kaksi poikaa: Aron Johaninpoika Klöfverskjöld ja Erik Johaninpoika aateloitiin vuonna 1653 nimellä Klöfverskjöld.
Johan Ottenpoika Klöfverblad

Johan Ottenpoika (k. 19. helmikuuta 1641) oli kotoisin joko Skotlannista tai Saksasta. Hän oli jonkin aikaa kihlakunnantuomari Tanskassa, minkä jälkeen karkasiselvennä Ruotsiin. Linköpingin valtiopäivillä 1600 hän oli laatimassa ehdotusta valtionpetoksesta syytettyjen valtioneuvosten tuomitsemiseksi kuolemaan.
Suomeen Klöfverblad siirtyi 1606, jolloin hän toimi voutien tilintarkastajana. Silloin otettiin selvää autiotilojen määrästä, tasoitettiin viljeltyjen talojen veroja sekä peruutettiin aateliston laittomasti kruunulta anastamia tiloja. 1608 hän siirtyi toimittamaan maanmittausta Pohjanmaalle. Mittausten pohjalta hän laati tarkan maakirjan. Työ oli raskas ja hänen valitettua asiasta kuninkaalle Kaarle IX vastasi, että juuri tehtävän vaikeuden vuoksi Klöfverblad oli siihen valittu.
1610 Johan Ottenpoika nimitettiin koko Suomen kamreeriksi. Hänen tehtäviinsä kuului kruunun veronkannon valvonta ja voutien tilitysten tarkistaminen. 1613 hän siirtyi Ruotsin kamarikollegion kamreeriksi. 1619 hänet lähetettiin takaisin Suomeen yhdessä Skytten ja Oxenstiernan kanssa Elvsborgin lunnaitaselvennä keräämään. 1620 Johan Ottenpoika nimitettiin Käkisalmen läänin tuomariksi ja 1623 Turun hovioikeuden kanneviskaaliksi. 1624 hän ehdotti yhdessä Suomen maaherra Niilo Bjelken kanssa, että 1622 määrätty maanmittaus pantaisiin toimeen sekä laadittaisiin uudet siihen perustuvat maakirjat. Tätä verollepanoa ja maanmittausta jatkui ainakin vuoteen 1634.[lähde? ]
Kun keskusvalta 1620-luvulla ryhtyi yhtenäistämään Suomen hallintoa Kustaa II Adolfin ja Axel  Oxenstiernan Ruotsissa käynnistämän hallintouudistuksen mukaisille linjoille, perustettiin Turkuun hovioikeus ja Suomeen nimitettiin kenraalikuvernööri. Nils Bjelken siirryttyä 1623 Suomeen ryhtyi Klöfverblad hoitamaan aiempaa Suomen kamreerin virkaansa. Hän piti tehtävää hallussaan Bjelken ja tämän seuraajan Bengt Oxenstiernan kuvernöörikaudet aina vuoteen 1634. Hän hoiti myös Turun hovioikeuden kanneviskaalin virkaa 1634–31selvennä. Johan Ottenpoika uudisti verotusta siten, että aiemmasta arvioverotuksesta siirryttiin kohti vakinaista maaveroa. Samalla verotusjärjestelmä yksinkertaistui. Tämän vuoksi hänen osuuttaan hallintouudistuksessa voidaan pitää merkittävänä.
Klöferbladin lapset

Johan Ottenpoika Klöfverbladin pojat toimivat isänsä apuna tämän virkatehtävissä Suomessa. Otte Johaninpoika toimitti maanmittauksia. Englannissa opiskellut Erik Johaninpoika oli monissa tehtävissä Suomen laskukamarissa, muun muassa kirjanpitäjänä, kunnes siirtyi Ruotsiin ja eteni reduktiokollegion komissaariksi. Hänet aateloitiin 1653 nimellä Klöfveskjöld yhtä aikaa kuin veljensä Aron Johaninpoika, Turun hovioikeuden asessori.
Erik Johaninpoika Klöfverblad, aateloitu 1653 nimellä Klöfverskjöld , k. 1675, puoliso Anna Barckman. Heidän lapsensa:
Johan Erikinpoika Klöfverskjöld, Kamarirevision ylim. komissaari 1662, asessori 1666, erosi kamarineuvoksena 1683. Kuoli Tukholmassa 3.7.1694.
Carl Erikinpoika Klöfverskjöld, ratsumestari, k. 1673
Aron Erikinpoika Klöfverskjöld, k. 1688 naimattomana
Gabriel Erikinpoika Klöfverskjöld, ylioppilas Upsalassa 1652, ratsumestari, k. 1676 Skånen sodassa
Christina Erikintytär Klöfverskjöld, k. 1713 naimattomana
Johan Johaninpoika Klöfverbladh, syntyi 1607, ilmeisesti Suomessa, minne isä oli siirtynyt jo edellisenä vuonna. Poikana hänet kuitenkin lähetettiin kouluun Ruotsin puolelle, ensin Enköpingiin, sitten Tukholmaan. Koulunsa Johan päätti Turun katedraalikoulussa. Ulkomaisen peregrinaationsa (opintomatkansa) Johan aloitti 1626. Hän matkusti Pohjois-Saksan halki Alankomaihin Harderwijkin, missä opiskeli valtiotieteitä ja juridiikkaa peräti neljän vuoden ajan. Tämän jälkeen Klöfverbladh kierteli useissa paikoissa, viipyen niissä kussakin enintään muutaman kuukauden. Matka kulki aluksi Ranskaan, sieltä Leideniin, Oxfordiin, Pariisiin sekä oikeustieteellisten opintojen täydentämiseksi Bourgesiin ja jälleen takaisin Alankomaihin. Friisinmaalla sijaitsevassa Franekerin yliopistossa Klöfverbladh keskittyi matematiikan opintoihin. Läheiseen Groningenin yliopistoon hän siirtyi heinäkuussa 1632. Klöfverbladhin matkanteko katkesi kuitenkin kohtalokkaasti miekkatappeluun Groningenissa marraskuussa 1632. Johan Klöfverbladhin kuoleman johdosta järjestettiin yliopistossa muistotilaisuus. Yleisen tavan mukaan rehtori, tässä tapauksessa lääketieteen tohtori, professori Johannes Freitag julkaisi edesmenneen civiksen muistoksi lyhyen muistopuheen, jossa selostettiin vainajan elämänvaiheet, ja samalla esitettiin kutsu saapua hautajaisiin. Samaan tapahtumaan liittyy Johan -tai Janne, kuten toverit häntä kutsuivat- Klöfverbladhin opiskelutovereiden julkaisema painettu muistoruno Lachrvmae In Obitum ac Cineres...D.Johannis Klöffverbladh Uplandia-Sueci.
Otte Johaninpoika Klöfverblad, toimitti maanmittauksia isänsä apuna
Aron Johaninpoika Klöfverblad, aateloituna Klöfverskjöld.
Emerentia Johanintytär Klöfverblad, k. 1642, puoliso Viipurin piispa Gabriel Melartopaeus
Helena Johanintytär Klöfverblad (1617–1698), puoliso inspehtori Olof Anders Strömskiöld
Anna Johanintytär Klöfverblad, puoliso turkulainen kauppias Wilhelm Jemse
Konfliktigraafi

Konfliktigraafi (englanniksi precedence graph, conflict graph tai serializability graph) on graafi, jota käytetään tietokantojen transaktioiden konflikti-sarjallistuvuuden havaitsemiseen.
Vastaavaa menetelmää käytetään myös lukkiutumien (deadlock) havaitsemiseen. Tällaista graafia kutsutaan Wait-for -graafiksi.
Konfliktigraafi. Ajoituksessa on silmukka transaktioiden 1 ja 2 välillä. Se ei ole sarjallistuva.
Nimensä mukaisesti kyseessä on graafi. Yksi graafi kuvastaa aina yhtä ajoitusta (engl. schedule, joukkoa transaktioita). Graafi koostuu kahdenlaisista elementistä:
Solmukohdat (kuvassa sininen ympyrä). Solmukohtia on yksi jokaista transaktiota kohden. Siihen merkitään transaktion numero ja usein myös kirjain T.
Nuolet. Lisätään, kun transaktioiden operaatiot ovat ns. konfliktissa. Mikäli konfliktitilanne löytyy (yksi tai useampi), piirretään nuoli aikaisemmin suoritettavan operaation transaktiosta vanhempaan transaktioon.
Konfliktin määritelmä

Operaatiot konfliktoivat, jos kaikki kolme ehtoa täyttyvät:
ne kuuluvat eri transaktioihin
ne kohdistuvat samaan tietoalkioon
ainakin toinen operaatio on kirjoitus-operaatio.
Esimerkiksi operaatiot R1(X), W2(X) konfliktoituvat.
Sarjallistuvuuden löytäminen

Etsitään konfliktoituvat operaatiot. Tehdään nuolet aina jos konflikteja (yksi tai useampi) löytyy. Yksi nuoli riittää. Piirretään ensimmäiseksi olevasta tapahtumasta (Ti ) nuoli myöhempään operaatioon (Tj ). Riittää, että nuoli piirretään vain kerran. Mahdollisia konfliktitilanteita on siis:
Ti on kirjoitusoperaatio, Tj lukuoperaatio
Ti on lukuoperaatio, Tj kirjoitusoperaatio
Ti ja Tj ovat molemmat kirjoitusoperaatioita
Lopuksi tarkastellaan, muodostuuko kahden solmukohdan välille silmukka (myös nimellä sykli). Jos verkossa on sykli/silmukka, vastaava ajoitus ei ole sarjallistuva, muuten on. Kuvan esimerkki ei ole konfliktisarjallistuva. Sarjallistuva aikataulu on aikataulu, jossa Ti tulee ennen Tj:tä. Syklillisessä graafissa tämä ei ole mahdollista.
Huom. Sykli voi syntyä useamman kohteen välille. Esimerkiksi T1 -> T2 -> T3 -> T1.
Esimerkki

Esimerkki sarjallistuvasta aikataulusta S1. Huomataan seuraavat konfliktit:
T1 kirjoittaa kohteeseen X, jota T2 käsittelee myöhemmin. Nuoli T1->T2. Myös resurssiin Y kohdistuu konflikti.
T3 kirjoittaa Z:aan, jota T2 lukee heti seuraavaksi. Nuoli T3 -> T2. Myös resurssiin Y kohdistuu konflikti.
T3 -> T1 (resurssi Y)
Todetaan lopuksi, ettei sykliä ole. Esimerkki sarjallistuvasta aikataulusta voisi olla esimerkiksi T3, T2, T1
| T1 | T2 | T3 |
| --- | --- | --- |
|  |  | R(Y) |
|  |  | R(Z) |
R(X): 
W(X): 
|  |  | W(Y) |
|  |  | W(Z) |
|  | R(Z) |  |
R(Y): 
W(Y): 
|  | R(Y) |  |
|  | W(Y) |  |
|  | R(X) |  |
|  | W(X) |  |
G. Wilson Knight

George Richard Wilson Knight (1897–1985) oli englantilainen kriitikko ja akateemikko, joka tunnettiin erityisesti kirjallisuuden myyttisen sisällön tulkinnastaan, sekä Shakespearen näytelmiä tulkitsevasta esseestään The Wheel of Fire. Hän oli myös näyttelijä ja teatteriohjaaja, ja häntä pidettiin erinomaisena luennoitsijana.
Kuluttajakasvatus

Kuluttajakasvatus on osa kestävään tulevaisuuteen tähtäävää yhteiskunnallista kasvatusta. Kuluttajakasvatukseen sisältyy Brundtlandin komission määrittelemät kestävän kehityksen neljä ulottuvuutta; taloudellinen kestävyys, sosiaalinen kestävyys, kulttuurinen kestävyys ja ekologinen kestävyys osa-alueineen. Kuluttajakasvatuksella tarkoitetaan elämäntaitojen opettamista, arkisen elämänpiirin ja sen ilmiöiden avaamista ja selittämistä kasvatuksellisella otteella. Tavoitteena on arjen taitojen oppiminen, joilla menestytään omassa elämässä ja globaalin yhteiskunnan aktiivisena jäsenenä.
Kuluttajatietojen ja taitojen oppiminen on tarkemmin esitelty strategia-asiakirjassa Kuluttajakompetenssien oppiminen - kuluttajakasvatuksen strategia.
Kuluttajakasvatuksen tavoitteet perustuvat kahteen eheyttävään avainteemaan:
kestävä kulutus
media- ja teknologialukutaito.
Nämä avainteemat ovat tärkeitä kuluttajakasvatuksen painopisteitä, jotka integroidaan kaikkiin kuluttajakasvatuksen neljään osa-alueeseen:
kotitalouden hallinta ja osallisuus
kuluttajakauppa
yksityistalous
markkinointi ja kaupallinen media.
Kuluttajakasvatuksella on monia toteuttajia, sillä yhteisiä sisältöjä löytyy tulevaisuuskasvatuksesta, mediakasvatuksesta, ympäristökasvatuksesta, talouskasvatuksesta,  oikeuskasvatuksesta, terveyskasvatuksesta, ravitsemus- ja ruokakasvatuksesta, turvallisuuskasvatuksesta, eettisyyskasvatuksesta ja kansalaisuuskasvatuksesta. Kestäviin kulutustottumuksiin ja kuluttajakansalaisuuteen kasvattamisessa keskeistä on arjen taitojen tavoitteellinen käsittely kasvatus- ja opetustyössä sekä ikäkaudelle sopivien pedagogisten menetelmien käyttäminen.
Kouluopetuksessa kuluttajatietoja ja -taitoja opitaan esimerkiksi kotitalouden, historian ja yhteiskuntaopin, biologian ja kemian, matematiikan, äidinkielen sekä taiteen ja käsityön oppiaineissa. Perusopetuksen valinnaisaineet sekä lukion syventävät ja soveltavat kurssit ovat koulujen luonteva mahdollisuus käsitellä kuluttamista ja kuluttajuutta eri näkökulmista. Kuluttaja- ja elämäntapa-asioita käsitellään myös opetussuunnitelman aihekokonaisuuksien yhteydessä.
Varhaiskasvatuksessa ja esiopetuksessa kuluttajakasvatus on osa jokapäiväistä toimintaa. Leikillä ja oppimisympäristöllä ja kasvatuskumppanuudella on keskeinen merkitys. Ensimmäisten vuosien tavoitteena on sellaisten välineiden ja valmiuksien hankkiminen, joiden avulla oppija vähitellen pystyy ymmärtämään ja kokemaan kuluttajuuden ja markkinoiden monimuotoisia ilmiöitä. Myöhemmin opetuksessa ja toiminnassa otetaan huomioon arkielämän käytännön tiedot ja – taidot, aktiivisen kuluttajakansalaisen rooli sekä kuluttajanäkökulman sisältävä asenne yrittäjyyteen. Kuluttajakasvattaminen on myös tärkeä osa nykyajan vastuullista ja välittävää vanhemmuutta ja kotien kasvatuskulttuuria.
Aiheesta muualla

Jyväskylän ammattikorkeakoulu (Suomi-osio): Dolceta – Kuluttajakasvatusta verkossa dolceta.eu. Arkistoitu 21.6.2012. Viitattu 17.7.2012.
Koh-i-Noor

Koh-i-Noor Yhdistyneen kuningaskunnan Kuningatar Maryn kruunussa (pyöreä kivi alemman ristin keskellä).
Koh-i-Noorin jäljitelmä.
Koh-i-Noor on suuri ja kuuluisa timantti, joka on nykyisin osa Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokiviä. Koh-i-Noor löydettiin luultavimmin Intiasta vuosien 1100 ja 1300 välillä. Sen jälkeen sen omistus vaihtui Intiassa ja Persiassa hallitsijalta toiselle, kunnes britit ottivat sen haltuunsa vuonna 1849 ja julistivat sen omistajaksi kuningatar Viktorian. Timantti kuljetettiin Lontooseen, missä sitä säilytetään Lontoon Towerissa.
Koh-i-Noor on vuonna 1852 suoritetun ovaalihionnan jälkeen kooltaan 105,6 karaattia, ja sen mitat ovat 3,6 × 3,2 × 1,3 senttimetriä.
Historia

Koh-i-Noorin alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Sen arvellaan löytyneen Etelä-Intiasta Golkondan kaivoksista joskus vuosien 1100 ja 1300 välillä. Joidenkin tutkijoiden mukaan on kuitenkin jopa mahdollista, että timanttiin viitattiin jo 3000-luvulta eaa. peräisin olevissa mesopotamialaisissa teksteissä. Ensimmäinen kirjallinen maininta timantista on Suurmogulien valtakunnan perustajan Baburin (1483–1530) muistelmista vuodelta 1526. Tätäkään mainintaa ei pidetä varmana, ja joidenkin mukaan vasta Baburin poika sai timantin haltuunsa lahjana Gwaliorin radžalta vuoden 1526 taistelun jälkeen. Erään teorian mukaan mogulit saivat kiven omistukseensa vasta 1600-luvun puolivälissä, kun se oli löytynyt Kollurin kaivoksista Krishnajoelta. Mogulit sijoittivat kiven riikinkukkovaltaistuimeensa.
Timantin historia selkeytyy 1700-luvulta alkaen. Persian hallitsija Nadir Šah sai timantin haltuunsa valloitettuaan Delhin vuonna 1739, ja antoi sille sen nykyisen persiankielisen nimen Koh-i-Noor (کوہ نور), ’valon vuori’. Hänen kuoltuaan timantti siirtyi kenraali Ahmad Šahin haltuun. Kun tämän perustama Dorrani-valtakunta kukistui, Šah Šujah pakeni Intiaan 1813 ja antoi timantin lahjaksi Punjabin maharadža Randžit Singhille. Häneltä timantti siirtyi hänen pojalleen Duleep Singhille.
Englannin Itä-Intian kauppakomppania otti Koh-i-Noorin haltuunsa valloitettuaan Punjabin vuonna 1849. Sotaa seuranneessa rauhansopimuksessa timantin omistajaksi julistettiin kuningatar Viktoria, ja se kuljetettiin Englantiin HMS Medealla. Timantti luovutettiin kuningattarelle seremoniassa heinäkuussa 1850.
Ruusuhiottu Koh-i-Noor oli vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn vetonaula, vaikka se ei hiontansa vuoksi kimallellutkaan yhtä kirkkaasti kuin monet muut timantit. Seuraavana vuonna hollantilaiset hioivat kiven monisärmäisemmäksi ja kimaltavammaksi. Samalla sen koko pieneni 186 karaatista nykyiseen 105,6 karaattiin, ja sen mitoiksi tuli 3,6 × 3,2 × 1,3 senttimetriä. Viktoria käytti kiveä rintakoruna, rannekoruna ja pääkoristeessa.
Koh-i-Noor on ollut useassa Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokiviin kuuluvassa kruunussa. Sitä ovat kuitenkin käyttäneet Viktorian jälkeen vain kuninkaiden vaimot, sillä sen uskotaan tuovan huonoa onnea miespuoliselle kantajalle. Nykyisin timantti on kuningataräiti Elisabetin (1900–2002) kruunussa, jota hän käytti muun muassa tyttärensä kruunajaisissa 1953. Timantti on irrotettavassa platinakehyksessä, ja samassa kruunussa on 2800 muutakin timanttia. Kruunu on näytteillä Lontoon Towerin Waterloo Barracksin Jewel Housessa muiden kruununjalokivien kanssa.
Intian hallitus on vuodesta 1947 alkaen toistuvasti vaatinut Britanniaa palauttamaan Koh-i-Noorin kotimaahansa. Myös Pakistan, Iran ja Afganistan ovat vaatineet timanttia itselleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koh-i-Noor Wikimedia Commonsissa
Koh-i-Noor ennen vuoden 1852 hiontaa.
Koh-i-Noor kuningatar Viktorian rintakorussa. Maalaus vuodelta 1856.
Kolin työväentalo

| Kolin työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Lieksa, Kolin kylä
Valmistumisvuosi:  1983
Rakennuttaja:  Kolin Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Kolin Työväenyhdistys ry
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolin työväentalo on Lieksan Kolin kylässä sijaitseva työväentalo. Talon omistaa Kolin Työväenyhdistys.