stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moustapha Alassane

| Moustapha Alassane> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1942 Djougou, Dahomey
Kuollut: 17.3.2015 Ouagadougou, Burkina Faso
Ammatti:  elokuvaohjaaja, kouluttaja ja yrittäjä
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Aouré (1962) La mort du Gandji (1963) Femme, villa, voiture, argent (1972)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Moustapha Alassane (1942 Djougou, Dahomey – 17. maaliskuuta 2015 Ouagadougou, Burkina Faso) oli nigeriläinen elokuvaohjaaja.
Alassane syntyi nykyisessä Beninissä asuneeseen nigeriläisperheeseen. Hän valmistui mekaanikoksi ja laati jo nuorena omatekoisia animaatioesityksiä. Työskennellessään Niameyn Institut fondamental d’Afrique noiressa Alassane tutustui ranskalaiseen dokumentaristiin ja kansatieteilijään Jean Rouchiin, joka palkkasi hänet elokuvaryhmäänsä. Rouchin johdolla Alassane teki vuonna 1962 ensimmäisen lyhytelokuvansa Aouré, joka sai samana vuonna pronssimitalin Cannesin elokuvajuhlilla. Hän opiskeli animaatiotekniikkaa Norman McLarenin johdolla Kanadan elokuvainstituutissa vuonna 1963.
Aouré eräs ranskankielisen afrikkalaisen elokuvan ensiteoksista, muttei kovin laajalti tunnettu. Kolmikymmenminuuttinen elokuva on värillinen, mutta kuten mustavalkoisissa saman aikakauden ohjaajakolleegoiden elokuvissa Afrique sur Seine (1955) ja Borom Sarret (1962/63), ääniraita ei ole synkroninen. Ääniraidalla (voiceover) sekä kerrotaan elokuvan tarinaa että esitetään tarpeelliset vuoropuhelut elokuvan hahmojen kohdatessa. Alessanen kertomus on yhdistelmä kansatiedettä ja viihdyttävää fiktiota.
Vuonna 1963 Alassane teki ensimmäisen afrikkalaisen animaatioelokuvan La mort du Gandji, joka sai palkinnon Dakarin taidefestivaaleilla vuonna 1966. Toinen lähde mainitsee Alassanen ja sekä Afrikankin ensimmäisen animaatioelokuvan nimeksi Bon voyage, Sim (1966), mutta saattaa viitata samaan elokuvaan toisella nimellä. Hänen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuvansa oli Le retour de l’aventurier (The Return of an Adventurer; suom. Seikkailijan paluu) vuonna 1966. Se oli parodiamainen, satirisoiva lännenelokuva, jossa Amerikasta palaava afrikkalainen tuo mukanaan karjapaimenvarustusteet myös ystävilleen. He toteuttavat cowboy-fantasioitaan afrikkalaisessa kotikylässään. Ohjaajan tunnetuimpiin töihin kuuluu näytelmäelokuva Femme, villa, voiture, argent vuodelta 1972.
Alassanen tuotannon keskeisiä teemoja ovat afrikkalaisen kulttuuriperinnön säilyttäminen ja siirtomaa-ajan jälkeen syntyneen porvarillisen elämäntavan kritiikki. Hänet tunnetaan myös tuotantotekniikan kehittäjänä ja nuorten elokuvantekijöiden kouluttajana. Ohjaajalla oli oma elokuvateatteri kotikaupungissaan Tahouassa ja hän osallistui aktiivisesti afrikkalaisen elokuva-alan yhteistyöhön.
Filmografia

La bague du roi Koda (1962, lyhyt)
Aoure (1962, lyhyt)
La pileuse de Mil (1962)
Le piroguier (1962)
La mort du Gandji (1963, lyhyt)
L’arachide de Santchira (1964)
Le retour d'un aventurier (1966, lyhyt)
Bon voyage Sim (1966)
Malbaza (1967)
Les contrebandiers (1969)
Deela ou Albarka (1970)
Jamyya (1971)
FVVA: Femme, villa, voiture, argent (1972),
Abimbola ou Shaki (1972)
Siberi (1973)
Soubane (1974)
Toula ou Le génie des eaux (1974)
Zaboa (1975)
Samba le grand (1978, lyhyt)
Agwane mon village (1982)
Kankamba ou le semeur de discorde (1982)
Gourimou (1982)
Soolo (2000)
Adieu Sim (2000)
Les magiciens de l'Ader (2001)
Agaissa (2001)
Kokoa (2001, lyhyt)
Tagimba (2003)
Utön majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Utö, Saaristomeri, Parainen Suomi
Vesistö:  Itämeri, Saaristomeri 
| --- | --- |
Korkeus:  27  m  
Värit:  Valkoinen, punainen 
Luokitus:  paikallinen kulttuuriperintökohde (d) 
Osa kohdetta:  Utö 
| --- | --- |
Valmistunut:  1753, 1814
Automatisoitu:  UTÖ
| --- | --- |
Valon korkeus:  39,6 m
Valonkanto:  49 km
Valon ominaisuudet:  Fl(2) W 12s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN074 
Admiralty:  C4736 
List of Lights:  10852 
NGA:  116-15800 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Utön majakka on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva valomajakka ja Suomen ensimmäinen radiomajakka. Se sijaitsee Korppoon Utön saaressa, Paraisten kaupungissa Saaristomerellä. Saaren ensimmäinen majakkatorni rakennettiin 1753.
Jo 800-luvulla Utössä oli merimerkkinä kivistä ladottu rakennelma, ja 1500-luvulla masto, jonka päässä oli tynnyri. Luotsitoiminta Utössä alkoi Ruotsin kruunun määräyksestä 1540-luvulla.
Vuonna 1753 valmistunut majakka räjäytettiin Suomen sodassa, ja sen tilalle valmistui uusi majakkatorni 1814. Tämän rakennuksen nelikulmainen kivimuuraus on nykyisen majakan runkona. Utön majakan kivirakenne on alkuperäisessä asussa, mutta lyhtykoju ja majakan väritys on 1800-luvun lopulta. Majakan pohjoisseinä on kokonaan valkoinen, mutta muut seinät ovat valkopunapystyraidalliset.
Aluksi majakan valo oli kiinteä, mutta se todettiin liian hankalasti havaittavaksi ja se vaihdettiin nykyiseen vilkkuvaloon vuonna 1906. Utön majakan linssistö on Suomen majakoista suurin.
Majakan yhteyteen rakennettiin vuonna 1935 radiomajakka, ja tornin viereen rakennettiin pieni sähkölaitos. Sähkölaitos oli niin voimakas, että sähköä riitti koko saarelle. Radiomajakka vaikeni lopullisesti vuonna 1996, samalla kertaa kuin kaikki muutkin merenkulun radiomajakat: ne olivat tehneet työnsä eikä ammattimerenkulku enää niitä tarvinnut satelliittinavigoinnin tehtyä lopullisen läpimurtonsa.
Saari majakoineen liitettiin valtakunnan sähköverkkoon 1996. Tällöin jäi myös majakan viimeinen majakkamestari Gunnar Andersson eläkkeelle, kun majakan otti hoitoonsa sivutoiminen loistonhoitaja. Majakan valotehoa alennettiin, koska ammattimerenkulku ei enää tarvinnut valomajakkaa.
Majakan kolmannessa kerroksessa sijaitsee majakkakirkko. Utössä toimii myös luotsiasema.  Majakan lähellä sijaitsee 1700-luvulla rakennettu kivirakennus, joka toimi majakanvartijoiden asuintalona. Nykyään rakennuksessa sijaitsee museo.
Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu

Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Utön majakalta joka vuosi 1998–2020 ja 2023.  Amatööriradioasemaa saarella on pitänyt paraislainen The Top Radio Club Rf., OH1AH.  Se on ilmoittautunut myös vuoden 2024 tapahtumaan.
Muuta

Yleisradio on tehnyt Utön majakasta ohjelman, joka löytyy Ylen Elävästä arkistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Utön majakka Wikimedia Commonsissa
Yle Arkivet: Material om fyren (ruotsiksi)
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:  Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:  Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:  Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Jakob Karl Gripenberg

Jakob Karl Gripenberg  (12. marraskuuta 1721, Turku – 18. maaliskuuta 1800, Luvia) oli suomalainen Ruotsin armeijan upseeri ja valtiopäivämies, Gripenbergin suvun jäsen. Gripenberg sai sotilaskoulutuksensa vapaaehtoisena Karlskronassa ja palveli Porin rykmentissä vuodesta 1741 alkaen. Hän yleni everstiksi vuonna 1786 ja kenraalimajuriksi 1795.
Gripenberg johti suomalaisten joukkoja Porrassalmen taistelussa.
Gripenberg oli mukana kolmilla valtiopäivillä, 1765-66, 1769-70 ja 1771-72.
Jack Webb

| Jack Webb |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1920 Santa Monica, Los Angeles, Kalifornia
Kuollut: 23. joulukuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Joe Friday televisiosarjassa Dragnet
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jack Webb (2. huhtikuuta 1920 Santa Monica, Los Angeles, Kalifornia – 23. joulukuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli etsivä Joe Friday radio-ja televisiosarjassa Dragnet.
Webb aloitti näyttelemisen radiossa San Franciscon alueella, jossa hän muun muassa toimi komediasarjan isäntänä. Yhdessä käsikirjoittaja Richard L. Breenin kanssa hän loi rikossarjan Pat Novak for Hire, jonka saaman julkisuuden ansiosta Webb pääsi myös elokuvarooleihin. Näiden elokuvien joukossa oli muun muassa Hän kulkee öisin vuonna 1948. Seuraavana vuonna Webb loi radiosarjan Dragnet, josta tehtiin myös Webbin omistaman Mark VII Productionsin tuottamaa televisioversiota vuosina 1952–1959. Webb itse esitti Dragnetissa Los Angelesin poliisin kersanttia Joe Fridayta.
1950-luvulla Webb esiintyi muun muassa elokuvissa Miehet , Auringonlaskun katu ja Okinawa. 1960-luvulla Webb toimi lyhyen aikaa Warner Brothersin televisiotuotannon johtajana.
Webbin kuoltua Los Angelesin poliisi poisti käytöstä Joe Fridayn Dragnetissa käyttämän virkamerkin numeron 714.
Jack Webb on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Kirjallisuutta

Daniel Moyer, Eugene Alvarez: Just the Facts, Ma'am: The Authorized Biography of Jack Webb.  Seven Locks Press, 2001.  ISBN 092976529X  (englanniksi)
Michael J. Hayde: My Name's Friday: The Unauthorized But True Story of Dragnet and the Films of Jack Webb.  Cumberland House, 2001.  ISBN 1581821905  (englanniksi)
Tony Hawk’s Pro Skater 4

| Tony Hawk’s Pro Skater 4 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Neversoft
Julkaisija:  Activision
Pelisarja:  Tony Hawk’s
Pelimoottori:  RenderWare
Julkaistu:  2002
Lajityyppi:  urheilupeli
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI 12  USK 6 
Alusta:  Nintendo GameCube, PlayStation, PlayStation 2, Windows, Xbox
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Tony Hawk’s Pro Skater 4 on rullalautailuaiheinen videopeli ja osa Tony Hawk’s -pelisarjaa. Pro Skater 4 poikkeaa sarjan aikaisemmista osista, joissa pelaajan on selvittävä annetuista tehtävistä rajatussa ajassa. Nelososassa kullakin tasolla saa viipyä haluamansa ajan.
Pelaaminen

Tony Hawk´s Pro Skater 4 haastaa pelaajan suorittamaan vaikeita temppuja. Pelaajan täytyy kierellä kaupunkeja ympäri ja etsiä uusia tehtäviä päästäkseen seuraavaan kaupunkiin. Pelin tehtäviä ovat muun muassa tuttu S-K-A-T-E-kirjainten kerääminen kahdessa minuutissa, uusi C-O-M-B-O-kirjainten kerääminen (nimensä mukaisesti yhdellä combolla) jonkin tietyn pistemäärän kerääminen, tietyn tempun tekeminen tietyssä spotissa tai jokin aikahaaste (kilpaillaan aikaa vastaan).
Pelin ominaisuuksiin kuuluu myös netissä pelaamisen mahdollisuus. Netissä pelatessa voi haastaa muita pelaajia.
Pelissä on mahdollista myös rakentaa oma puisto. Pelin rakennusosassa on tarjolla esimerkiksi suihkulähteitä, ramppeja, putkia ja puistonpenkkejä.
Hahmot

Tony Hawk´s Pro Skater 4 -pelissä on tavallista enemmän hahmoja. Tony Hawkin lisäksi pelissä ovat muun muassa Bob Burnquist, Eric Koston, Bam Margera ja Rodney Mullen. Pelissä voi luoda myös oman hahmon. Hahmon luomisessa saa valita päästä jalkoihin erilaisia asusteita ja oman rullalautansa.
Aiheesta muualla

Tony Hawk's Pro Skater 4 MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:  Pro Skater 1  2  3  4  5  Underground 1  Underground 2  American Wasteland  Project 8  Proving Ground 
Sisarsarjat:  Downhill Jam  Motion  Ride  Shred 
Uudelleenjulkaisut:  Pro Skater 2x  Underground 2: Remix  American Sk8land  Pro Skater HD
Jack Laviolette

Jean-Baptiste "Jack" Laviolette (27. elokuuta 1879 – 9. tammikuuta 1960) oli kanadalainen jääkiekkoilija.  Laviolette pelasi yhdeksän kautta ammattilaisena Montreal Canadiensissa ja oli niin seuran ensimmäinen kapteeni, valmentaja kuin General Managerkin.
Laviolette oli lajin ensimmäisiä ranskankielisiä tähtiä. Hän syntyi Bellevillessä Ontariossa, mutta varttui Valleyfieldissä Quebecissä. Puolustajaksi hän oli hämmästyttävä hyvä maalintekijä, mutta pysyvän jäljen kiekkohistoriaan Laviolette jätti Canadiensin kiekko-organisaation keskeisenä perustajana.
National Hockey Associationia (NHA) muodostettaessa joulukuussa 1909, , omistaja Ambrose O'Brien pyysi Laviolettea kokoamaan joukkueen ranskankielisistä pelaajista nimen "Les Canadiens" alle Montrealissa. Seitsemän vuotta myöhemmin sarjan korvasi NHL. Laviolette kokosikin pelaajiston, jossa olivat esimerkiksi tulevat Hockey Hall of Famen jäsenet Newsy Lalonde, Didier Pitre ja Georges Vezina. Jack Laviolette laski perustan ammattilaisjääkiekon menestyneimmälle seuralle.
Saavutuksia

Valinta vuosina 1905 ja 1907 IPHL:n tähdistöön
Vuonna 1916 Stanley Cupin voitto
Valinta Canada's Sports Hall of Fame vuonna 1960
Valinta Hockey Hall of Fame vuonna 1963
Aiheesta muualla

Legends of Hockey: Jack Laviolette
Harry Patch

| Harry Patch |
| --- | --- |
 Harry Patch vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1898 Bath
Kuollut: 25. heinäkuuta 2009 (111 vuotta) Wells
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Iso-Britannia
Palvelusvuodet:  1916–1918
Taistelut ja sodat:  Länsirintama (ensimmäinen maailmansota), Passchendaelen taistelu
Sotilasarvo:  korpraali
Kunniamerkit:  Voiton mitali, Kunnialegioona, Leopoldin ritarikunta
John Henry ”Harry” Patch (17. kesäkuuta 1898 – 25. heinäkuuta 2009) oli yksi viimeisinä elossa olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista. Hän oli viimeinen brittiläinen jalkaväkisotilas (Tommy), joka oli taistellut länsirintamalla.
Patch syntyi Combe Downin kylässä, Bathissa, Somersetissa vuonna 1898 nuorimpana kolmesta veljeksestä. Heidän isänsä oli kivenhakkaaja, ja veljekset hankkivat kaikki rakennusalan ammatin. Harry opiskeli ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä putkiasentajaksi.
Patch puhui avoimesti sodasta vasta yli 80 vuoden hiljaisuuden jälkeen. Hän ei halunnut osallistua ensimmäiseen maailmansotaan ja liittyi armeijaan vasta värväytymisen ollessa pakollista. Omaelämäkerrassaan The Last Fighting Tommy hän sanoi: ”Somersetilaiset eivät ole sotaa ihannoivia. ...En halunnut taistella... En pitänyt armeijassaolosta. ...En ollut lainkaan isänmaallinen. Tein vain sen mitä minulta vaadittiin, en mitään muuta.” Ensimmäisessä maailmansodassa Patch palveli Cornwallin herttuan kevyessä jalkaväkirykmentissä Lewis-pikakivääriryhmässä. Patch saapui Ranskaan kesäkuussa 1917. Hän osallistui Ypresin kolmanteen taisteluun. 22. syyskuuta 1917 saksalainen ammus räjähti Patchin yläpuolella surmaten kolme hänen läheisintä ystäväänsä ja haavoittaen häntä pahoin. Hänet siirrettiin pois etulinjasta ja hän palasi Englantiin 23. joulukuuta 1917.
Sodan jälkeen Patch palasi putkiasentajan työhön. Hän toimi toisen maailmansodan aikana palomiehenä.
Vuonna 1918 Patch avioitui Ada Billingtonin kanssa, joka kuoli vuonna 1976. Heillä oli kaksi poikaa, Dennis (kuoli 1984) ja  Roy (kuoli 2002). Patch solmi 81-vuotiaana toisen avioliittonsa. Uusi vaimo Jean kuoli vuonna 1984. Patchin kolmas kumppani, Doris, joka asui hänen kanssaan samassa hoitokodissa, kuoli vuonna 2007.
Patch piti pitkän ikänsä salaisuutena terveellistä elämäntapaa: ”En polta, juo tai harrasta uhkapelejä.  – – asuin useita vuosia Shropshiressa lähellä Walesin vuoria. Raikas ilma, ei bensankäryä eikä autoja, se on se salaisuus.”
Patch kuoli 25. heinäkuuta 2009 Fletcher Housen hoitokodissa Wellsissä, Somersetissa 111 vuoden ja 38 päivän ikäisenä seitsemän päivää Henry Allinghamin jälkeen, joka oli ollut hänen lisäkseen ainoa Britanniassa elävä ensimmäisen maailmansodan veteraani.
Petteri Rimpinen

| Petteri Rimpinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. huhtikuuta 2006 (ikä 18) Kirkkonummi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Showtime, Rimpi
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
Petteri Rimpinen (s. 25. huhtikuuta 2006 Kirkkonummi) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoota.
Ura > Seuraura

Rimpinen on Kirkkonummen Salamoiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin. Kaudella 2020–2021 espoolaisseurat siirtyivät Kiekko-Espoon organisaation alle. Kaudella 2021–2022 Rimpinen pelasi runkosarjan suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa, mutta pelasi ison osan kaudestaan myös U18-joukkueessa, jonka torjui Suomen-mestaruuteen.
Kaudeksi 2022–2023 Rimpinen siirtyi Turun Palloseuran U20-joukkueeseen yhdessä hyökkääjien Tuomas Suoniemen ja Emil Hemmingin kanssa. Hän toimi pääasiassa joukkueen kakkosmaalivahtina Noa Valille ja pelasi 16 runkosarjaottelua. Rimpisen torjuntaprosentti 93,1% ja päästettyjen maalien keskiarvo 1.75 olivat koko U20 SM-sarjan parhaita. Hän ei saanut peliaikaa pudotuspeleissä, mutta voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia. Hän pelasi osan kaudestaan myös TPS:n U18-joukkueessa. Rimpinen puki kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueen paidan yhteen Mestarien liigan otteluun, mutta jäi ilman peliaikaa.
Yhden TPS:ssä vietetyn kauden jälkeen Rimpinen teki kesäkuussa 2023 yhdessä hyökkääjä Tuomas Suoniemen kanssa vuoden mittaiset Mestis-sopimukset Kiekko-Espoon kanssa. Hän lähti kauteen 2023–2024 joukkueen kolmantena maalivahtina Jani Lampiselle ja Oskari Parviaiselle. Rimpinen vietti alkukauden pääasiassa seuran U20-joukkueessa, mutta nousi kauden edetessä Kiekko-Espoon Mestis-joukkueeseen. Hän pelasi Mestiksen runkosarjassa 14 ottelua torjuen kuusi voittoa ja kaksi nollapeliä. Rimpisen torjuntaprosentti 92,6% ja päästettyjen maalien keskiarvo 1.82 olivat koko sarjan parhaita. Hän nousi pudotuspeleissä Kiekko-Espoon ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 11 ottelua torjuen viisi voittoa ja yhden nollapelin. Rimpinen torjui joukkueen kauden päätteeksi Mestis-pronssiin.
Toukokuussa 2024 Kiekko-Espoo tiedotti Rimpisen jatkavan seurassa vuoden mittaisella sopimuksella, kun joukkue nostettiin kaudeksi 2024–2025 SM-liigaan. Hän teki Liiga-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 10. syyskuuta vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Rimpinen lähti otteluun kakkosmaalivahtina Marcus Hellgrenille, kunnes hänet vaihdettiin Kiekko-Espoon maalinsuulle ajassa 21.41, kun HIFK siirtyi ottelussa 3–1-johtoon. Rimpinen torjui ottelussa 13 kertaa ja päästi yhden maalin, kun Kiekko-Espoo hävisi lopulta lukemin 5–2. Ensimmäisen SM-liigaottelunsa aloittavana maalivahtina hän pelasi seuraavassa ottelussa 13. syyskuuta 2024 joukkueen kotiavauksessa HIFK:ta vastaan. Rimpinen torjui Kiekko-Espoon 2–3-tappioon päättyneessä ottelussa 17 kertaa. Liigauransa ensimmäisen nollapelin hän pelasi kahdeksannessa ottelussaan runkosarjan yhdeksännellä kierroksella 1. lokakuuta 2024 SaiPaa vastaan. Rimpinen torjui Kiekko-Espoon 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa 22 kertaa. Jimi Santala valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Lokakuussa 2024 Rimpinen teki Kiekko-Espoon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2025 | jääkiekko |  |
| Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  |  |
|  Pronssia | Red Deer 2022 | jääkiekko |  |
Rimpinen valittiin Pohjola-leirin parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen vuonna 2022. Rimpinen voitti pronssia World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022. Rimpinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuosina 2022 ja 2023, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän toimi vuoden 2022 turnauksessa pääasiassa Suomen kakkosmaalivahtina Eemil Vinnille ja pelasi yhden ottelun.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2024 hänet valittiin Latviaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.  Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2025 Rimpinen voitti hopeaa. Hän pelasi Suomen kaikki seitsemän ottelua. Hänet valittiin koko turnauksen parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen. Valmentajat valitsivat Rimpisen joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Yhteensä Rimpinen on pelannut 10 nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Muuta

Rimpinen opiskelee merkonomiksi. Hän on maininnut esikuvakseen Tuukka Raskin.
Rimpinen on sukua omalla urallaan yhteensä 110 SM-liigaottelua Helsingin IFK:ssa ja Pelicansissa pelanneen kanadalaismaalivahti Dave Stathosin perheelle.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | U18 | 4 | 2 | 2 | 221 | 11 | 0 | 2.99 | 87,6 |  |
| 2025 | JMM | 7 | 5 | 2 | 437 | 17 | 0 | 2.34 | 93,3 |  |
Monika

| Monika |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  15. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Moona, Moonika
Vastineita eri kielissä:  Monica, Monique
Nimen alkuperä:  pohjoisafrikkalainen tai foinikialainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monika, eri kielissä myös Monica ja Moonika, on naisen etunimi. Nimen varsinaista merkitystä ei tiedetä, mutta se on todennäköisesti pohjoisafrikkalaista tai foinikialaista alkuperää. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi Augustinuksen äiti Pyhä Monica, joka sai poikansa kääntymään kristinuskoon.
Suomessa nimi Monika on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 930, Moonika 239 ja Monica 3 817 henkilölle. Nimeä ei missään muodossa ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Monikan nimipäivä on 15. kesäkuuta.
Tunnettuja Monika-, Moonika- ja Monica-nimisiä henkilöitä > Monika

Monika Bejnar (s. 1981), puolalainen pikajuoksija
Monika Beňová (s. 1968), slovakialainen poliitikko
Monika Bergmann-Schmuderer (s. 1978), saksalainen alppihiihtäjä
Mónika Császár (s. 1954), ukrainalainen telinevoimistelija
Monika Debertshäuser (s. 1952), itäsaksalainen maastohiihtäjä
Monika Fagerholm (s. 1961), suomenruotsalainen kirjailija
Monika Hohlmeier (s. 1962), saksalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Monika Hojnisz-Staręga (s. 1991), puolalainen ampumahiihtäjä
Monika Kallies (s. 1956), saksalainen soutaja ja maailmanmestari
Monika Kinnunen (s. 1970), suomalainen juoksija
Monika Krupa (s. 1977), puolalainen shakinpelaaja ja naisten suurmestari
Monika Kuszynska (s. 1980), puolalainen laulaja
Monika Leuenberger (s. 1973), sveitsiläinen jääkiekkoilija
Monika Lindeman (s. 1985), suomalainen näyttelijä
Monika Linkytė (s. 1982), liettualainen laulaja
Monika Liu, oik. Monika Libinaité (s. 1988), liettualainen laulaja ja lauluntekijä
Monika Maron (s. 1941), saksalainen kirjailija
Monika Mattiesen (s. 1966), virolainen huilisti ja Küberstuudio-yhtyeen taiteellinen johtaja
Monika Mauch, saksalainen laulaja
Monika Michalik (s. 1980), puolalainen painija
Monika Mihaličková (s. 1973), tšekkiläinen muusikko ja poliitikko
Monika Mikkola (s. 1966), suomalainen purjehtija
Monika Pedersen (s. 1978), tanskalainen laulaja
Monika Pyrek (s. 1980), puolalainen seiväshyppääjä
Monika Schnarre (s. 1971), kanadalainen malli, näyttelijä ja televisiojuontaja
Monika Sosnowska (s. 1972), puolalainen kuvanveistäjä
Monika Vaiciukevičiūtė (s. 1996), liettualainen kilpakävelijä
Monika Vana (s. 1969), itävaltalainen vihreän puolueen poliitikko
Monika Waidacher (s. 1990), sveitsiläinen jääkiekkoilija
Monika Wegler (s. 1949), saksalainen tietokirjailija ja valokuvaaja
Monika Zehrt (s. 1952), itäsaksalainen pikajuoksija
Monika Österberg, suomalainen kemisti ja biotuotekemian professori
Tunnettuja Monika-, Moonika- ja Monica-nimisiä henkilöitä > Moonika

Moonika Aava (s. 1979), virolainen keihäänheittäjä