2010-luvun kirjallisuus
Suomen kirjallisuus

Vuosikymmenen uusia kirjailijatulokkaita olivat muun muassa Tommi Kinnunen ja Pauliina Rauhala. Tommi Kinnunen kirjoitti historiallisia romaaneja, joista hänen esikoisteoksensa Neljäntienristeys (2014) voitti useita palkintoja. Pauliina Rauhala debytoi vuonna 2013 menestysromaanillaan Taivaslaulu. Katja Kettu teki läpimurtonsa vuonna 2011 sota- ja rakkausromaanillaan Kätilö. Riikka Pulkkinen erikoistui romaaneihin, jotka käsittelevät vaikeita teemoja kuten sairauksia ja menetyksiä, esimerkkeinä Totta (2010) ja Vieras (2012). Tuomas Kyrö kirjoitti suosittuja Mielensäpahoittaja-teoksia.
Myös vanhempi kirjailijapolvi menestyi. Ilkka Remeksen kansainvälistä politiikkaa ja ajankohtaisia tapahtumia käsittelevät jännitysromaanit nousivat toinen toisensa jälkeen Suomen myydyimpien romaanien joukkoon. Niin ikään Enni Mustosen perinteistä naisen elämää käsittelevät romaanit olivat suosittuja. Jari Tervon teokset myivät yhä hyvin ja Laila Hirvisaari jatkoi menestyksekästä uraansa. Leena Lehtolaiselta ilmestyi suosittuja rikosromaaneja. Vuosikymmenen lopun trendi oli autofiktio. Autofiktiivisellä tarkoitetaan teosta, joka perustuu kirjoittajan omaan elämään, mutta on kerrottu kaunokirjallisuuden keinoin.
Pertti Jarlan strippisarjakuva Fingerpori ilmestyi lukuisissa sanomalehdissä ja kokoelma-albumeissa. Karoliina Korhosen sarjakuva Finnish Nightmares (2016) nousi suosituksi nettimeemiksi.
Muita vuosikymmenen kirjoja olivat esimerkiksi Kristina Carlsonin William N. päiväkirja (2011), Laura Gustafssonin Huorasatu (2011), Antti Tuurin Ikitie (2011), Emmi Itärannan Teemestarin kirja (2012), Aki Ollikaisen Nälkävuosi (2012), Jaakko Yli-Juonikkaan Neuromaani (2012), Leena Krohnin Hotel Sapiens (2013), Kjell Westöin Kangastus 38 (2013), Anni Kytömäen Kultarinta (2014), Sirpa Kähkösen Graniittimies (2014), Juha Seppälän Mitä sähkö on? (2014), Tuomas Vimman Helsinki 12 (2014), Anu Kaajan Muodonmuuttoilmoitus (2015), Petri Tammisen Meriromaani (2015), Johannes Ekholmin Rakkaus niinku (2016), Johanna Holmströmin Sielujen saari (2017), Rosa Liksomin Everstinna (2017), Miki Liukkosen O (2017), Marjo Niemen Kaikkien menetysten äiti (2017), Ossi Nymanin Röyhkeys (2017), Eeva Turusen Neiti U muistelee niin sanottua ihmissuhdehistoriaansa (2018), Hassan Blasimin Allah99 (2019), Monika Fagerholmin Kuka tappoi bambin? (2019), Katriina Huttusen Surun istukka (2019), Juhani Karilan Pienen hauen pyydystys (2019), Harry Salmenniemen Delfiinimeditaatio ja muita novelleja (2019) ja Petri Tammisen Musta vyö (2019).
Kokeellisen runouden merkkiteoksia olivat muun muassa Harry Salmenniemen Texas, sakset (2010) sekä Antti Salmisen Lomonosovin moottori (2014) ja Mir (2019). Muita runoteoksia olivat esimerkiksi Henriikka Tavin Toivo (2011), Erkka Filanderin Heräämisen valkea myrsky (2013), Raisa Marjamäen Ei kenenkään laituri (2014), Eino Santasen Tekniikan maailmat (2014), Olli-Pekka Tennilän Ontto harmaa (2016) sekä Tua Forsströmin Merkintöjä (2018). Esseistiikkaa edustivat muun muassa Antti Nylénin Häviö (2018) ja Pontus Purokurun Täysin automatisoitu avaruushomoluksuskommunismi (2018).
Nuortenromaaneja olivat esimerkiksi Vilja-Tuulia Huotarisen Valoa valoa valoa (2011) sekä Seita Vuorelan maagis-realistinen Karikko (2012).