stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiitäjät (lintuheimo)
Heimon sukuja

Filippiinienkiitäjät (Mearnsia)
Haarakiitäjät (Panyptila)
Isokiitäjät (Tachymarptis)
Kauluskiitäjät (Streptoprocne)
Lepakkokiitäjät (Neafrapus)
Metsäkiitäjät (Zoonavena)
Nokikiitäjät (Cypseloides)
Palmukiitäjät (Cypsiurus)
Piikkikiitäjät (Hirundapus)
Piippukiitäjät (Chaetura)
Pikkusalangaanit (Collocalia)
Pussikiitäjät (Tachornis)
Salangaanit (Aerodramus)
Sokkokiitäjät (Schoutedenapus)
Suomukiitäjät (Telacanthura)
Tervakiitäjät (Apus)
Töpökiitäjät (Rhaphidura)
Vuorikiitäjät (Aeronautes)
Hydrochous
Aiheesta muualla

IBC: Swifts (englanniksi)
ITIS: Apodidae (englanniksi)
Käännös suomeksi
Kim Nam-il

Kim Nam-il vuonna 2010
Kim Nam-il (s. 14. maaliskuuta 1977 Incheon, Etelä-Korea) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Seuratasolla Kim on pelannut muun muassa Chunnam Dragonsin (92 ottelua, 7 maalia), SBV Excelsiorin (8 ottelua), Suwon Samsung Bluewings FC:n (45 ottelua, 4 maalia), Vissel Koben (54 ottelua, 1 maali), FC Tom Tomskin (41 ottelua) ja Incheon Unitedin riveissä.
Maajoukkueura

Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueessa Kim pelasi 98 ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1998–2013. Hän oli mukana Etelä-Korean joukkueessa vuoden 2002, vuoden 2006 ja vuoden 2010 MM-kisoissa.
Käännös suomeksi
Kiasma

| Nykytaiteen museo Kiasma |
| --- | --- |
 Kiasma
Tyyppi:  Nykytaiteen museo 
Osoite:  Mannerheiminaukio 2, 00100 Helsinki  
Sijainti:  Kluuvi, Helsinki
Perustettu:  1990
Ylläpitäjä:  Kansallisgalleria
Johtaja:  Kiira Miesmaa
Kotisivut:  www.kiasma.fi
Koordinaatit:  60°10′18″N, 024°56′13″E
 fiNykytaiteen museo Kiasma 
     
Kuva sisääntuloaulasta
Café Kiasma
Kiasma on Helsingin keskustassa sijaitseva nykytaiteen museo. Kiasma on osa Kansallisgalleriaa.
Kiasma esittää, kerää ja tekee tunnetuksi nykytaidetta. Näyttelyiden lisäksi Kiasmassa järjestetään esityksiä ja tapahtumia.
Yhdysvaltalaisen arkkitehdin Steven Hollin suunnittelema Kiasma-rakennus valmistui 1998. Ennen sitä Nykytaiteen museo toimi ensin Valtion taidemuseon väliaikaisissa tiloissa Kansakoulukadulla ja sen jälkeen toukokuusta 1991 lähtien Ateneumin taidemuseon rakennuksessa.
Kiasman johtaja on Kiira Miesmaa.
Toiminta

Kiasma toimii järjestämällä erilaisia tapahtumia ja museotoimintaa, kuten näyttelyitä, omien kokoelmien esittelyjä, Kiasma-teatterin esityksiä, seminaareja ja luentoja. Kiasma osallistuu myös kaupunkitaiteen projekteihin.
Suuri kansainvälisen nykytaiteen esittely on ollut vuodesta 1961 järjestetyt Ars-näyttelyt. Ars on järjestetty Kiasmassa vuodesta 2001 alkaen. Kiasma-teatterissa on nuorisolle suunnattuja urbaanin kaupunkikulttuurin URB-festivaaleja vuodesta 2000 lähtien.
Vuoden 2013 helmikuun alussa Kiasmassa järjestettiin Wikimaraton-tapahtuma, jossa täydennettiin Wikipedian artikkeleita muun muassa Kiasmaa, sen toimintaa ja taidetta koskevilla tiedoilla 24 tunnin ajan.
Kiasma on herättänyt koko olemassaolonsa ajan vilkasta keskustelua. Keskustelua on käyty niin museon sijainnista, arkkitehtuurista kuin sisällöistäkin. Johtajanvaihdosten yhteydessä on käyty keskustelua museon kulloisestakin linjasta.
Myös yleisö on osallistunut aktiivisesti Kiasmasta käytävään keskusteluun, museo on yhdellä Helsingin keskeisimmistä paikoista osana Töölönlahden ympäristössä sijaitsevien kulttuurirakennusten kokonaisuutta. Kiasma rohkaisee yleisöään keskustelemaan ja jättämään palautetta käyntinsä yhteydessä kirjoittamalla, piirtämällä ja kyselyihin vastaamalla. Facebook-sivujen ja Twitter-tilin kautta museon toimintaa voi kommentoida myös reaaliajassa.
Kokoelma ja teosten valinta

Kiasman kokoelmatoiminta on osa museon kansallista ja kansainvälistä ydintoimintaa, johon kuuluvat taidehankinnat, tuotannot, taideteoslainat ja talletukset sekä näyttely- ja julkaisutoiminta kotimaassa ja ulkomailla. Kiasman taidekokoelmassa on yli 8 000 teosta. Kartuttamisen painopiste on Suomen taiteessa. Toinen painotus ovat Suomen lähialueet eli Pohjoismaat, Baltian maat ja Venäjä ja lopulta muun maailman taide. Vuosittain hankitaan noin 100–200 taideteosta sekä vastaanotetaan taideteoslahjoituksia.
Kokoelmassa on vuoden 1960 jälkeen debytoineiden taiteilijoiden teoksia. Teoksia valitaan erilaisin kriteerein, joita ovat esimerkiksi teoksen, taiteilijan tai esiteltävän ilmiön merkitys Suomen taide-elämässä tai taiteen kehityksessä yleisesti. Valintoihin vaikuttavat myös ajankohtaiset, kiinnostavat teemat ja piirteet, sekä taiteilijan työn korkeatasoisuus, jonka määrittelyyn vaikuttavat muun muassa näkökulma ja tarkasteluympäristö. Myös sellaisten taiteilijoiden teoksia on mukana, joiden asema taidekentällä ei ole vielä vakiintunut. Kokoelmaan hankitaan esinekeskeisten teosten lisäksi mediataidetta, nykytaiteen ja populaarikulttuurin raja-alueelle luettavia teoksia sekä ns. katoavaa taidetta ja sen taltiointeja. Esimerkiksi performanssit voidaan liittää kokoelmiin auktorisoituina dokumentteina.
Kiasma käyttää kokoelmansa kartuttamiseen vuosittain noin 455 000 euroa. Vuosina 2008–2012 yli puolet teoksista hankittiin suoraan taiteilijoita. Lisäksi teoksia hankitaan gallerioilta.
Kiasmassa kokoelmat ovat aktiivisesti käytössä ja esillä sekä teemallisissa, noin vuoden välein vaihtuvissa kokoelmanäyttelyissä, että vaihtuvien näyttelyiden osana.
Tiedot Kiasman sekä Ateneumin ja Sinebrychoffin taidemuseoiden kokoelmiin kuuluvista taideteoksista ovat sovelluskehittäjien ja muiden kiinnostuneiden käytettävissä ohjelmointirajapinnan eli APIn kautta, tai ne voi ladata itselleen datapakettina. Data avattiin lokakuussa 2013.
Kiasman suurimmat kokoelmanäyttelyt

| --- | --- |
 Puheenvuoroja (30.5.1998–14.2.1999)  Kiasma-kokoelma, Kiasma ja Forum Box (19.6.–28.11.1999)  Pohjoinen postmodernismi, kokoelmat (20.1.2000–2001)  Popcornia ja politiikkaa. Taiteen aktivistit, teoksia Kiasman kokoelmista 1960-luvulta lähtien (16.2.2002–2003)  Yöjuna, surrealistisia reittejä Kiasman kokoelmiin (15.3.2003–29.2.2004)  Rakastaa, ei rakasta..., kokoelmien valitut (3.4.2004–27.2.2005)  Arjen murtumia, nykytaide ottaa kantaa Kiasman kokoelmissa (2.4.–27.11.2005) :  Maisema Kiasman kokoelmissa (23.9.2006–2.9.2007)  Kuvan jälkeen (11.1.2008–11.1.2009)  Oikeilla jäljillä… (27.3.2009–14.2.2010)  Järjestetty juttu (26.3.2010–20.2.2011)  Tosi kyseessä (2.11.2012–10.3.2013)  Kiasma Hits (27.9.2013–7.9.2014)
Kävijät

Kiasman viisivuotista taipaletta arvioitaessa vuonna 2003 silloinen johtaja Tuula Karjalainen totesi, että se oli neljä vuotta Suomen suosituin museo ja edelleen maan tunnetuin. Hän arvioi, että Kiasma on todennäköisesti maailman suosituin nykytaiteen museo, silloin kun kävijämäärää vertaa maan väkilukuun.
Nykytaiteen museosta on tullut eräs Helsingin suosituimpia nähtävyyksiä. Sen yhteenlaskettu kävijämäärä ylitti kolme miljoonaa vuonna 2011. Kiasmassa on käynyt vuosina 2007–2011 noin 165 000–194 000 kävijää vuodessa. Vuonna 2010 se oli kolmanneksi suosituin museo Suomessa. Vuonna 2016 Kiasma oli toiseksi suosituin museo Suomessa, ja siellä vieraili noin 320 000 kävijää.
Kävijöistä 65 prosenttia on alle 35-vuotiaita. Keskimääräinen Kiasmassa vierailija on 20 vuotta nuorempi kuin yleensä taidemuseoissa.
Noin 30 prosenttia Kiasmassa vierailevista on ulkomaalaisia ja 20 prosenttia Helsingin ulkopuolelta. Vuonna 2011 havaittiin venäläisten vieraiden määrän lisääntyvän nopeasti.
Nykytaiteen museon historia

Nykytaiteen museon perustamisen juuret ulottuvat 1930-luvulle. Vuonna 1939 perustettiin Nykytaide ry, joka organisoi nykytaiteeseen keskittyviä näyttelyitä. Yhdistys toimi aktiivisesti 1950-luvulla ja muun muassa vuonna 1961 ensimmäistä kertaa järjestetyn Ars-näyttelyn järjestämiseksi. Nykytaiteen museo oli esillä Taide-lehden pääkirjoituksessa vuonna 1961. Vuonna 1964 Nykytaide ry julistautui nykytaiteen museohankkeen tukijärjestöksi ja se lopetti toimintansa vuonna 1990, kun Nykytaiteen museo perustettiin. Museo toimi aluksi Ateneum-rakennuksessa, kunnes sai omat tilat Kiasman valmistuttua.lähde?
Tukisäätiö

Helmikuussa 2008 perustettiin Kiasman tukisäätiö, jonka tehtävänä on tukea näyttely- ja julkaisutoimintaa sekä museon kokoelmien kartuttamista. Säätiön välityksellä museon on mahdollista ottaa vastaan taide-, raha- ja testamenttilahjoituksia. Säätiön tarkoitus on vahvistaa muun muassa dialogia suomalaisten taiteen keräilijöiden ja Kiasman välillä. Säätiön perustamiseen päädyttiin, koska nähtiin, että museon saama julkinen rahoitus ei ole kasvanut. Mallia on otettu muista maista, muun muassa 40 vuotta Kiasmaa vanhempi Tukholman Moderna Museet (jonka nykyinen rakennus on samalta vuodelta kuin Kiasma, eli 1998) on jo aiemmin kääntynyt keräilijöiden ja Ruotsin talouselämän vaikuttajien puoleen.
Tukisäätiön perustajajäsenet ovat Berndt Arell, Carl Gustaf Ehrnrooth, Pentti Kouri ja Rafaela Seppälä.
Kiasman tukisäätiön hallituksen jäsenet valitaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtaja on Pekka Lehtinen.
Kiasman johtajat

Kiasman johtajina ovat toimineet:
| --- | --- |
 Tuula Arkio 1990–2001  Tuula Karjalainen 2001–2006  Berndt Arell 2007–2010 :  Pirkko Siitari 2010–2015  Leevi Haapala 2015–2024  Kiira Miesmaa 2024–
Kiasman johtajat > Johtajavalinta 2010

Kun Berndt Arell ilmoitti loppuvuodesta 2009 siirtyvänsä Svenska Kulturfondenin johtajaksi, alkoi keskustelu uudesta johtajasta ja Kiasman linjasta. Johtajan paikkaa hakenut saksalainen kulttuurihistorioitsija Nicolaus Schafhausen haukkui Kiasman kuolleeksi museoksi. Schafhausenin ei suomen kieltä taitamattomana ollut mahdollista tulla valituksi. Myös Kiasman ensimmäinen johtaja Tuula Arkio arvosteli museon linjaa voimakkaasti ja sanoi, että Nykytaiteen museo Kiasma on kriisissä. "Samalla se on menettänyt kansainvälisen läpimurtonsa etsikkoajan, joka sille avautui 1990-luvun lopulla, kun museo perustettiin."
Kiasman entinen johtaja Arell totesi kirjoittamassaan artikkelissa kokeneensa rikkautena sen, että hänen oli mahdollista "palkata Kiasmaan nuoria, näkemyksellisiä kollegoja, joiden taidekäsitys ei kummunnut 1970-luvulta".
Helmikuussa 2010 Valtion taidemuseo esitti 12 hakijasta parhaaksi Pariisin Suomi-instituutin johtajan, filosofian tohtori Marja Sakarin. Kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallin valitsi kuitenkin tehtävään Kiasmassa johtajan sijaisena toimineen filosofian kandidaatti Pirkko Siitarin. Hän siirtyi johtajaksi Kiasman kokoelmaintendentin tehtävästä. Nimitys herätti keskustelua julkisuudessa. MTV3 Uutisten toimittaja Merja Sundströmin mukaan taustalla on poliittinen valtataistelu. Hänen mukaansa Sakari edustaa vasemmistolaisempaa näkemystä ja Kiasman ensimmäisen johtajan Tuula Arkion linjaa. Sundström toteaa, että Ruotsalaista Kansanpuoluetta edustavalle Wallinille Siitarin ilmeisesti arellilaisempi linja oli mieluisampi..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiasma Wikimedia Commonsissa
Kiasman verkkosivut
Kuvia Kiasmasta Flickr-palvelussa
Suomen Kansallisgalleria
Ateneumin taidemuseo
Nykytaiteen museo Kiasma
Sinebrychoffin taidemuseo
| n k Pääkaupunkiseudun (Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa) taidemuseot |
| --- | --- |
Nykytaiteen museot:  Amos Rex  Espoon taidemuseo Emma  Helsingin taidemuseo HAM  Nykytaiteen museo Kiasma  Suomen valokuvataiteen museo  Taidehalli  Vantaan taidemuseo Artsi 
Muotoilun ja populaarikulttuurin museot:  Designmuseo  Suomen arkkitehtuurimuseo  FAME Musiikkimuseo  Näyttelytila K1 
Historiallisen taiteen museot:  Ateneumin taidemuseo  Didrichsenin taidemuseo  Sinebrychoffin taidemuseo 
Kulttuurihistorialliset kohteet:  Gallen-Kallelan museo (Tarvaspää)  Villa Gyllenberg 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Nykytaiteen museo Kiasma (Q1633361)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: nykytaiteen museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kiasma
katuosoite: Mannerheiminaukio 2, 00100 Helsinki
koordinaatit: 60°10′18″N 24°56′13″E﻿ / ﻿60.1717°N 24.9369°E﻿ / 60.1717; 24.9369
Kilparatojen sankari

| Kilparatojen sankari> The Last American Hero |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lamont Johnson
Käsikirjoittaja:  William Roberts
Perustuu:  Tom Wolfen lehtijuttuihin
Tuottaja:  William Roberts
Säveltäjä:  Charles Fox
Leikkaaja:  Tom Rolf
Pääosat:  Jeff Bridges Valerie Perrine Geraldine Fitzgerald Gary Busey Art Lund
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM-Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1973, Suomessa 1975
Kesto:  95 minuuttia 97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilparatojen sankari (The Last American Hero tai Hard Driver) on Lamont Johnsonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu NASCAR-kilpa-ajajan Junior Johnsonin elämään. Elokuvan on käsikirjoittanut William Roberts kirjailija-toimittaja Tom Wolfen Johnsonista tekemien lehtijuttujen pohjalta. Elokuvan pääosaa näyttelee Jeff Bridges, ja tunnussävelmän ”I Got a Name” esittää Jim Croce.
Juoni

Pontikkaa metsässä tislailevan maalaisisän poika Elroy Jackson Jr. on isänsä tavoin itsepäinen oman tiensä kulkija, joka oppii ajamaan hoitamalla isänsä pontikkatoimituksia ja löytää oman uransa kilpa-autoilun parista.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Elroy Jackson Jr.   |
|  Valerie Perrine  | … |  Marge   |
|  Geraldine Fitzgerald  | … |  rouva Jackson   |
|  Ned Beatty  | … |  Hackel   |
|  Gary Busey  | … |  Wayne Jackson   |
Vastaanotto ja jälkimaine

Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa 1975 Eeva Järvenpää ei pitänyt Kilparatojen sankaria kovin merkittävänä elokuvana, mutta ”nuorison sankarin muotokuvana se on linjakas, kuvaukseltaan ja henkilöohjaukseltaan jäntevä työ”. Jeff Bridgesistä sanotaan, että hän ”muovaa Junioristaan amerikkalaisen elämänmuodon ihannetyypin, kekseliään, tarmokkaan, keinoja kaihtamattoman, raa'alla voimalla eteenpäin rynnistävän nuoren miehen, joka yhteiskunnassa pääsee pitkälle”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kiintoisaksi toimintadraamaksi muillekin kuin autourheilun ystäville ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kilparatojen sankarin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kimberly

| Kimberly, Kimberley |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kim, Kimberleigh 
Nimen alkuperä:  paikannimi Kimberley
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kimberly, josta tunnetaan myös rinnakkaismuoto Kimberley, on englantilaisella kielialueella käytetty naisen etunimi. Se pohjautuu eteläafrikkalaisen timanttikaupungin Kimberleyn nimeen.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 110 Kimberly-nimistä ja noin 30 Kimberley-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Tunnettuja Kimberly- ja Kimberley-nimisiä

Kimberly Beck (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberly Birrell (s. 1998), australialainen tennispelaaja
Kimberley ”Kim” Brennan (s. 1985), australialainen aitajuoksija, soutaja ja olympiavoittaja
Kimberly Brooks (s. 1981), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
Kimberly ”Kimm” Carrière (s. 1992), kanadalainen karateka
Kimberly Derrick (s. 1985), yhdysvaltalainen kaukalopikaluistelija ja olympiamitalisti
Kimberly ”Kim” Dickens (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberly García (s. 1993), perulainen kilpakävelijä
Kimberly Goss (s. 1978), yhdysvaltalainen laulaja ja kosketinsoittaja
Kimberly ”Kim” Graham (s. 1971), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja
Kimberly Hill (s. 1989), yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiamitalisti
Kimberly Denise Jones (s. 1976), Lil’ Kim, yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä
Kimberly ”Kim” Kardashian (s. 1980), yhdysvaltalainen televisioesiintyjä ja näyttelijä
Kimberly Leach (1965–1978), yhdysvaltalainen henkirikoksen uhri
Kimberley Locke (s. 1978), yhdysvaltalainen laulaja
Kimberly ”Kim” Matula (s. 1988), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberly ”Kimmie” Meissner (s. 1989), yhdysvaltalainen taitoluistelija
Kimberley Mickle (s. 1984), australialainen keihäänheittäjä
Kimberly Newell (s. 1995), kanadalaissyntyinen jääkiekkoilija
Kimberley ”Kim” Peyton (1957–1986), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Kimberly ”Kim” Raver (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberly ”Kim” Reynolds (s. 1959), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja kuvernööri
Kimberly Rhode (s. 1979), yhdysvaltalainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja
Kimberly ”Kim” Rhodes (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberly Stewart (s. 1979), yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä
Kimberly ”Kim” Stolz (s. 1983), yhdysvaltalainen malli
Kimberley Walsh (s. 1981), englantilainen laulaja-lauluntekijä
Kimberly Williams (s. 1988), jamaikalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä
Kimberly Williams-Paisley (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kimberley Anne Woltemas (s. 1992), saksalais-thaimaalainen näyttelijä ja malli
Kimberly Wyatt (s. 1982), yhdysvaltalainen laulaja, tanssija ja malli
Kimberley ”Kim” Zmeskal (s. 1976), yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti
Kuvitteellisia Kimberly-nimisiä

Kimberly ”Kim” Bauer, hahmo televisiosarjassa 24
Kimberly Brock, hahmo televisiosarjassa Rooman sheriffi
Kimberly Fairchild, hahmo televisiosarjassa Kauniit ja rohkeat
Kimberly Hart, hahmo Power Rangers -universumissa
Kimberly ”Kim” Possible, hahmo animaatiosarjassa Kim Possible
Kimberly ”Kimmy” Schmidt, hahmo sarjassa Unbreakable Kimmy Schmidt
Kimberly Shaw, hahmo televisiosarjassa Melrose Place
Kinnulan kirkko

| Kinnulan kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2011
Sijainti:  Kirkkotie 2, Kinnula
Seurakunta:  Kinnulan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1864–1867
Suunnittelija:  Otto Korkiakoski
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kinnulan kirkon sankarihaudat kesällä 2015
Kinnulan kirkko on Kinnulassa sijaitseva puinen ristikirkko, jonka rakensi sieviläinen Otto Korkiakoski suurten nälkävuosien aikana 1864–1867. Istumapaikkoja kirkossa on 400. Kirkon ristivarsien yhtymäkohdassa on korkeampi särmäkatteinen osa ja sakaroissa loivat satulakatot. Toisessa päädyssä oleva torni on nelikulmainen ja taitekattoinen. Sisällä kirkon keskustassa on tasakatto, sakaroissa holvikatot. Kirkon alttaritaulu Jeesuksen ylösnousemus on Esko Töyrylän vuonna 1950 maalaama. Kirkon kello on vuodelta 1666. Kirkon 11-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1964, mutta ne on päätetty korvata uusilla, jotka vaativat muutoksia myös kirkkosaliin. Kirkkoa on korjattu vuosina 1916, 1939, 1962 ja 1974. Vuoden 1916 korjauksen suunnitteli arkkitehti Yrjö Sadeniemi, vuoden 1974 korjauksen arkkitehti Saara Juola.
Kinkoniini

| Kinkoniini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (S)-[(2R,4S,5R)-5-etenyyli-1-atsabisyklo[2.2.2]oktan-2-yyli]-kinolin-4-yylimetanoli
CAS-numero:  118-10-5
PubChem CID:  90454
SMILES:  C=CC1CN2CCC1CC2C(C3=CC=NC4=CC=CC=C34)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H22N2O
Moolimassa:  294,386 g/mol
Sulamispiste:  255 °C
Liukoisuus veteen:  0,24 g/l
Kinkoniini (C19H22N2O) on kiina-alkaloideihin kuuluva kinoliinirakenteinen alkoloidi.
Ominaisuudet

Kinkoniini eristettiin ensimmäisenä kiina-alkaloideista vuonna 1810. Yhdistettä esiintyy useissa kiinapuiden suvun (Cinchona) lajien kuoressa erityisesti C. micrantha- ja C. officinalis-lajien kuoressa. Lisäksi sitä on löydetty eräiden Remijia-suvun kasvien kuoresta.
Huoneenlämpötilassa kinkoniini on valkoinen kiteinen aine. Yhdiste sublimoituu helposti noin 220 °C lämpötilassa ennen sulamispistettään. Yhdiste liukenee vain heikosti veteen, mutta paremmin etanoliin, kloroformiin, dietyylieetteriin ja pyridiiniin. Kinkoniinin ominaiskiertokyky on etanoliliuoksessa +229°. Yhdiste on kinkonidiinin stereoisomeeri.
Kinkoniinilla on malarialoisioita tappavia ominaisuuksia. Kinkoniinia voidaan käyttää orgaanisessa kemiassa reagenssina erotettaessa enantiomeerejä toisistaan resoluutiolla esimerkiksi mantelihapon enantiomeerien erotuksessa.
Kimmerialaiset

Kimmerialaisten muuttoliikkeitä Mustanmeren pohjoispuolelta Vähä-Aasiaan.
Kimmerialaiset olivat muinainen kansa Itä-Euroopassa. Aluksi he asuivat Mustanmeren pohjoispuolella nykyisten Etelä-Ukrainan ja Lounais-Venäjän alueilla, kunnes muuttivat Vähä-Aasiaan. Heistä kerrottiin ensimmäisen vuosituhannen alkupuolen teksteissä, minkä jälkeen he katosivat historiasta.
Kulttuuri

Kimmerialaisista tiedetään vain vähän. Heidän nimensä oletetaan tulevan assyrialaisesta nimityksestä gimirru, ‘edestakaisin matkustelevat”. Krimin niemimaa on saanut nimensä kimmerialaisista. 1900-luvun fantasiakirjailija Robert E. Howard yhdisti sankarinsa Conanin kimmerialaisiin näiden mystisen ja raa'an maineen takia. Howardin fiktiiviset kimmerialaiset ovat kuitenkin fiktiivisten kelttien esivanhempia, eikä heillä ole historiallisten kimmerialaisten kanssa mitään muuta yhteistä kuin nimi.
Kimmerialaisten oletetaan olleen alun perin nomadeja ja kasvattaneen hevosia, nautoja, lampaita ja vuohia. Asetuttuaan osittain aloilleen Mustanmeren rannikoille he ryhtyivät myös viljelemään maata sekä käymään kauppaa ja ryöstelemään.
Kimmerialaisten puhumaa kieltä ei tiedetä, mutta sen on arveltu voivan olleen jokin traakialaisillyrialainen tai indoiranilainen kieli.
Historia

Homeros mainitsee kimmerialaiset noin 800-luvulla eaa. kirjoitetussa tekstissä. Kimmerialaiset siirtyivät Mustanmeren pohjoispuolelta Kaukasusvuorten yli Vähä-Aasiaan vuoden 720 eaa. tienoilla skyyttien tieltä. Heidän uskotaan hyökänneen Urartuun vuonna 714 eaa. Kun Assyrian kuningas Sargon II oli lyönyt heidät, kimmerialaiset muuttivat lännemmäksi ja löivät Midaksen fryygialaiset vuosina 696–695 eaa. Vuonna 652 eaa. kimmerialaiset löivät Sardesin kaupungin lyydialaiset, ja seuraavan kymmenen vuoden aikana he ryöstelivät aioliilaisten ja joonialaisten kaupunkeja Vähä-Aasian länsiosissa.
Lygdamisin johtamina kimmerialaiset kävivät vuoden 640 eaa. jälkeen kahdesti assyrialaisten kimppuun mutta hävisivät. Lyydia löi kimmerialaiset vuonna 610 eaa., minkä jälkeen kimmerialaisista ei enää kuultu. On arveltu, että jäljelle jääneet kimmerialaiset saattoivat asettua Kappadokiaan, ja jotkut saattoivat muuttaa Unkarin aroille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kimmerialaiset Wikimedia Commonsissa
Cimmerians on Stevequayle.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Kimmerialaisia ratsumiehiä kreikkalaisessa maljakossa.
Kimmerialaisia ratsumiehiä assyrialaisessa reliefissä.
Juho Kinnunen (painija)

Juho Kinnunen (31. lokakuuta 1909 Kuopion maalaiskunta – 8. heinäkuuta 1972 Budapest, Unkari) oli suomalainen painija. Hän edusti Suomea Lontoon olympialaisissa 1948 kreikkalais-roomalaisen painin alle 79-kiloisten sarjassa ja sijoittui kuudenneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1950. Hän edusti Suomessa Helsingin Atleettiklubia ja Helsingin Paini-Miehiä. Hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa neljä Suomen-mestaruutta.
Kinnunen otteli Lontoon olympialaisissa alle 79-kiloisten sarjassa neljä ottelua ja sijoittui kuudenneksi. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti unkarilaisen Gyula Németin pistein 2–1. Toisella kierroksella hän selätti egyptiläisen Abbas Ahmadin ajassa 10.59. Kolmannella kierroksella hän hävisi sittemmin kultaa voittaneelle ruotsalaiselle Axel Grönbergille selätyksellä ajassa 4.29. Neljännellä kierroksella Kinnunen voitti sittemmin hopeaa saaneen turkkilaisen Muhlis Tayfurin pistein 3–0 mutta putosi jatkosta.
Kinnunen voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa SM-kultaa alle 72-kiloisten sarjassa vuosina 1941 ja 1942 sekä alle 79-kiloisissa vuosina 1949 ja 1950.
Marjatta Kinnunen

Tytti Marjatta Kinnunen (myöh. Kanerva, s. 10. heinäkuuta 1948 Ähtäri) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Ähtärin Urheilijoita, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Tampereen Pyrintöä.
Kinnunen saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1970 ja sijoittui neljänneksi vuosina 1967 ja 1969 sekä viidenneksi vuonna 1966. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti kuulantyönnössä hopeaa vuonna 1968.
Kinnusen kuulantyöntöennätys on 12,92 m, minkä hän teki Kuortaneella elokuussa 1969.