stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noricuminhevonen

| Noricuminhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  kylmäverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Itävalta
Polveutuminen::  Noricumin alueen kelttien hevoset, roomalaisten työhevoset
Rodun syntyaika::  noin ajanlaskun alun aika
Kantakirja perustettu::  1903
Muita nimityksiä::  noorilaishevonen, noriker, pinzgaunhevonen
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  työhevonen, ajohevonen, myös ratsu
Ominaisuudet
Korkeus::  noin 155–170 cm
Värit::  musta, ruunikko, rautias; myös kimot, päistäriköt, tiikerinkirjat. Suuria merkkejä ei hyväksytä.
Musta noricuminhevonen
Noricuminhevosia tandemvaljakkona
Noricuminhevonen (myös noorilaishevonen, noriker, pinzgaunhevonen) on itävaltalainen hevosrotu, joka on kylmäverinen työhevonen.
Ominaisuudet

Noricuminhevonen on säkäkorkeudeltaan noin 155–170 cm ja rakenteeltaan tyypillinen kylmäverinen. Noricuminhevosilla on suuri pää ja usein notkoselkä, leveä ja syvä runko, lihaksikkaat jalat sekä paksut ja tukevat nivelet. Niiden luonne on säyseä, mutta riittävän vilkas. Rodussa tavataan lähinnä perusvärejä (musta, ruunikko ja rautias), mutta myös tiikerinkirjavia, päistärikköjä ja kimoja noricuminhevosia esiintyy. Laajoja valkoisia pään tai jalkojen merkkejä ei hyväksytä.
Noricuminhevonen on erinomainen vetohevonen, jota käytetään myös valjakkoajoon ja ratsuna.
Historia

Noricuminhevosta on kasvatettu noin 2000 vuoden ajan Itävallan vuoristoalueiden laaksoissa. Rodun nimi viittaakin Rooman valtakunnan aikaiseen Noricumin provinssiin, joka kattoi suunnilleen nykyisen Itävallan. Aluetta asuttaneilla kelteillä oli hevosia, joita roomalaisprovinssin perustamisen jälkeen (noin ajanlaskun alun aikoihin) alettiin risteyttää raskaiden roomalaisten työhevosten kanssa.
Noricuminhevosen, kuten muidenkin vanhojen raskaiden hevosrotujen, jalostus käynnistyi toden teolla 800-luvulla Kaarle Suuren aikaan, kun sodankäyntiin tarvittiin suuria määriä jykeviä hevosia. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät noricuminhevosjalostuksesta ovat vuodelta 1576: niitä kasvatettiin tuolloin Schloß Riefissä lähellä Halleinia Salzburgin arkkipiispan alaisuudessa. Salzburgin arkkipiispat edistivät jatkossakin noricuminhevosen jalostusta. He laativat rodulle 1600-luvulla jalostusohjeet, ja vuonna 1703 annettiin ensimmäiset oriiden tarkastussäännöt. Arkkipiispat tavoittelivat vaunu- ja ratsuhevoseksi sopivaa hevostyyppiä ja käyttivät jalostukseen lämminverisiä napolin- ja andalusianhevosia.
Noricuminhevosesta tuli 1700-luvulla tärkeä maatalouden työeläin, ja samalla muuttuivat rodun jalostustavoitteet: vuoriston laaksojen maataloustöihin sopi paremmin raskas ja säyseäluonteinen hevonen. Vuodesta 1820 rotua kasvatettiin Salzburgin provinssissa valtionsiittoloissa käyttäen jalostukseen monia rotuja, muiden muassa clydesdalenhevosia, belgiantyöhevosia, oldenburginhevosia, holsteininhevosia, espanjalaisia hevosia ja napolinhevosia. Pääpaino oli kuitenkin puhtaan rodun kasvatuksessa. 1800-luvun lopulla alettiin kiinnittää erityistä huomiota hevosten laatuun ja rodun puhtauteen laatimalla uudet tarkastussäännöt sekä perustamalla tammojen ja oriiden rekisteri. 1900-luvun alkupuolella määriteltiin uudet jalostustavoitteet, ja käyttöön otettiin myös polttomerkinnät.
Maailmansodat ja maatalouden koneellistuminen johtivat noricuminhevosten harvinaistumiseen. Niiden kasvatus elpyi 1960-luvulta alkaen, ja viime vuosina kiinnostus kylmäverisiin on taas lisääntynyt. Sotien jälkeisenä jalostustavoitteena on ollut raskas, ei kovin kookas hevonen. Noricuminhevosta kasvatetaan nykyään vuoristoaluilla niin Itävallassa, Saksassa (Baijerin alue; nykyään omaksi rodukseen erotettu eteläsaksankylmäverinen) kuin Italiassakin (Trentino-Etelä-Tiroli). Myös Tšekissä ja Slovakiassa kasvatetaan niin puhdasrotuisia noricuminhevosia kuin paikallisia muunnoksiakin (slezský norík, norik muranský).
Rodussa on kautta aikojen esiintynyt erikoisia värejä kuten voikkoja, päistärikköjä ja tiikerinkirjavia. Niiden katsotaan periytyvän kelttien hevosilta sekä jalostuksessa käytetyiltä andalusianhevosilta. Tällaiset erikoisvärit olivat aina 1900-luvulle saakka hyvin suosittuja, mutta nykyään ne ovat harvinaisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Noricuminhevonen Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Naissaaren majakka

Naissaaren majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Viimsi, Harjumaa, Viro
Vesistö:  Suomenlahti 
Suojelualue:  Naissaaren luonnonpuisto (en) 
| --- | --- |
Korkeus:  45 m 
| --- | --- |
Valmistunut:  1788 (ensimmäinen) 1960 (nykyinen)
Automatisoitu:  2004
| --- | --- |
Valon korkeus:  47,6 m 
Valonkanto:  22 km 
Valon ominaisuudet:  LFl W 10s 
| --- | --- |
ARLHS:  EST008 
Admiralty:  C3790 
NGA:  116-12772 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Naissaaren majakka (vir. Naissaare tuletorn) sijaitsee Suomenlahdella Naissaaren pohjoispäässä Virossa.
Historia

Vuonna 1788 Naissaarelle on rakennettiin molempiin päihin puiset majakat. Vuonna 1849 pohjoisen pään lahoavan majakan tilalle rakennettiin kalkkikivestä 38 metriä korkea sylinterin muotoinen majakka. Torni vahingoittui pahasti Krimin sodan aikana vuosina 1853–1856, ja sen vieressä olevat rakennukset poltettiin. Ne kuitenkin korjattiin ja rakennettiin uudestaan vuonna 1856. Toisen maailmansodan aikana neuvostoliittolaiset joukot tuhosivat majakan ja muut rakennukset vuonna 1941.
Sodan jälkeen pystytettiin korvaajaksi puusta rakennettu 38 metriä korkea torni, joka oli käytössä vuosina 1946–1960. Vuonna 1960 rakennettiin 45-metrinen teräsbetonista tehty kahdeksankulmainen majakka. Vuonna 1999 siihen tehtiin uusi lyhtyhuone. Valot automatisoitiin vuonna 2004. Majakan alaosa valkoinen ja yläosa on punainen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Väri | valkoinen | pimeä sektori |
| Asteet | 25,0°–335,0° | 335,0°–25,0° |
| Sektorin leveys | 310,0° | 50,0° |
Kuvia

Naissaaren majakka vuonna 2009.
Naissaaren pohjoinen puoli vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naissaaren majakka Wikimedia Commonsissa
TTÜ EMERA Kuressaare Keskus: Naissaar (Nargö) (Arkistoitu – Internet Archive)
Nivos Energia

| Nivos Energia |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1926
Toimitusjohtaja:  Esa Muukka
Kotipaikka:  Mäntsälä
Toimiala:  sähkön siirto
Liikevaihto:  25,6 milj. € (2014)
Henkilöstö:  59
Omistaja:  Nivos
Kotisivu:  nivos.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mäntsälän Sähkön logo. Nivos Energia oli vuoteen 2017 asti Mäntsälän Sähkö.
Nivos Energia (vuoteen 2017 Mäntsälän Sähkö) on sähköyhtiö, joka toimittaa muun muassa sähköä, kaukolämpöä, maakaasua ja laajakaistaliittymiä. Sen sähköverkko ulottuu kymmenen maaseutuvaltaisen kunnan alueelle. Suurimmat kunnista ovat Mäntsälä ja Kärkölä.
Nivos Energia omistaa Halkiankosken ja Naarkosken voimalaitokset. Ne tuottavat noin kaksi prosenttia yhtiön sähköstä. Vuonna 2014 yhtiön myymästä sähköstä 44,3 prosenttia oli tuotettu ydinvoimalla, 42,1 prosenttia fossiilisilla polttoaineilla ja turpeella sekä 13,6 prosenttia uusiutuvalla energialla. Yhtiö on Fennovoiman välillinen osakas. Nivos Energia Oy omistaa yhdessä Haminan Energia Oy:n, Keravan Energia Oy:n, Kokemäen Sähkö Oy:n, KSS Energia Oy:n, Köyliön-Säkylän Sähkö Oy:n, Nurmijärven Sähkö Oy:n, Paneliankosken Voima Oy:n, Porvoon Energia Oy:n, Sallila Energia Oy:n,  Vatajankosken Sähkö Oy:n ja VSV-Energiapalvelu Oy:n kanssa Suomen Voima Oy:n, mikä omistaa 2018 seitsemäntoista muun yhtiön kanssa Fennovoiman suomalaisosakasta Voimaosakeyhtiö SF:ää.
Mäntsälän Sähkön kaukolämpöverkko kattaa Mäntsälän kirkonkylän, Männikön ja Ruusutarhan alueet sekä Kapulin teollisuusalueen. Yhtiö tuottaa kaukolämpönsä maakaasulla Kapulin ja Liedontien lämpökeskuksissa ja kesäisin myös Huvitien lämpökeskuksessa. Vuonna 2016 yhtiön kaukolämmöntuotannosta 62 prosenttia oli hukkalämpöä, 25 prosenttia tuotettiin maakaasulla, 12 prosenttia pelleteillä ja yksi prosentti polttoöljyllä. Yhtiö ostaa hukkalämmön Yandexin Mäntsälässä sijaitsevalta datakeskukselta. Nivos Energian asiakkaat voivat olla sähkön pientuottajia.
Nivos Energialla on noin 2 500 kilometriä sähkölinjaa. Yhtiö on perustettu vuonna 1926. Se on osakeyhtiö, jonka Mäntsälän kunta omisti suoraan vuoteen 2014 asti. Silloin kunta myi yhtiön Nivos-osakeyhtiölle, jonka se omistaa kokonaan. Nivos Energia omistaa 20 prosenttia Kärkölän Lämmöstä. Yhtiön toimipaikka on Mäntsälä. Se on ilmoittanut Verohallinnolle päätoimialakseen sähkön siirron. Vuonna 2014 yhtiöllä oli 59 työntekijää, joista neljä määräaikaisia. Vuoden liikevaihto oli 25,6 miljoonaa euroa. Yhtiön toimitusjohtaja on Esa Muukka.
Olof Peter Swartz

| Olof Peter Swartz |
| --- | --- |
 Olof Peter Swartz.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1760 Norrköping, Ruotsi
Kuollut: 19. syyskuuta 1818 (57 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Uppsalan yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Carl von Linné nuorempi
Tutkimusalue:  kasvit, sammalet, sienet ja jäkälät
Olof Peter Swartz (21. syyskuuta 1760 Norrköping, Ruotsi – 19. syyskuuta 1818 Tukholma) oli ruotsalainen kasvitieteilijä ja akateemikko. Hän oli Carl Linnén oppilas Uppsalan yliopistossa, jossa hänestä tuli lääketieteen tohtori. Vuosina 1783–1786 hän matkusti Pohjois- ja Etelä-Amerikassa tutustuen myös Länsi-Intian saaristoon. Hän teki merkittävää putkilokasvien, sammalten ja sienten ja jäkälien tutkimusta ja jäsentelyä Ruotsissa, mutta huomattavassa määrin myös Amerikassa. Hänestä tuli Bergiuksen puutarhan intendentti 1791 ja vuonna 1813 hänet nimitettiin Karoliinisen instituutin luonnonhistorian professoriksi. Hän nautti suurta kansainvälistä arvostusta ja oli jäsenenä muun muassa Saksan kansallisessa tiedeakatemia Leopoldinassa, Baijerin tiedeakatemiassa sekä yhdysvaltalaisessa American Academy of Arts and Sciences'ssä. Swartz oli myös tuottelias, hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa Methodus museorum (1781), Nova genera et species plantarum (1791) ja Dispositio systematica museorum frondosum Sueciae (1800) sekä kolmiosainen Flora Indiæ occidentalis.
Swartzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Sw..
Novator

Novator on islantilaisen Thor Björgólfssonin ‎omistama sijoitusyhtiö. Toimitusjohtaja on islantilainen Orri Haukson. Marraskuussa 2007 Novatorin hallinnassa oli 7 miljardin euron omaisuus, josta iso osa oli hankittu lainarahalla.
Saunalahti

Novator tarjosi Saunalahdesta 250 miljoonaa euroa toukokuussa 2005. Saunalahti päätyi kuitenkin Elisalle. Elisa osti Saunalahden osakevaihtona toteutetussa kaupassa. Koska Novator oli jo ostanut osan Saunalahdesta, siitä tuli Elisan osaomistaja. Elisan ylimääräinen yhtiökokous 5. joulukuuta 2005 laajensi yrityksen hallitusta: uusiksi jäseniksi tulivat Kemiran pääjohtaja Lasse Kurkilahti ja asianajaja Matti Manner. Heitä pidettiin Novatorin edustajina.
Elisa

Novator ilmoitti 22.11.2007 vaativansa Elisan ylimääräisen yhtiökokouksen koolle kutsumista hallitusten jäsenten vaihtamiseksi ja yhtiön jakamiseksi kahteen osaan. 22.11.2007 Elisan hallitus ilmoitti 18. joulukuuta 2007 pidettävästä ylimääräisestä yhtiökokouksesta ja sanoi vastustavansa Elisan jakamista.
Novator Finland omisti Elisasta 11,48 %. Viisi suurta suomalaista eläkeyhtiötä ilmoitti vastustavansa Novatorin esitystä. Yhteensä eläkeyhtiöt omistivat 8,3 % Elisasta. Ajanta (omisti 1,25 %) oli Björgólfssonin liikekumppani, mutta yhtiö ei marraskuussa ottanut ehdotuksiin kantaa. Marraskuussa 2007 Kurkilahti kiisti olevansa Novatorin edustaja hallituksessa. Novatorin tavoitteena yhtiökokouksessa oli neljä hallituspaikkaa kuudesta. Novator nosti omistuksensa 15 prosenttiin 15.1.2008.
Syksyllä 2008 Novator joutui pankkikriisin vuoksi myymään omistuksensa Elisassa eläkeyhtiö Varmalle, joka on sitoutunut myymään vähintään puolet ostamistaan osakkeista Suomen valtiolle.
Investointi

Syyskuussa 2005 Novator osti 34 % Elbankista Bulgariassa 60 miljoonalla eurolla. Syyskuussa 2007 Novator myi 48 % ElBankista 195 miljoonalla eurolla.
Huomioita

↑  Ilmarinen 4,9 %, Varma 1,8 %, valtion eläkerahasto 0,63 % ja Etera 0,57 %[lähde? ]
Nuestra Señora del Rosarío -luokka

| Nuestra Señora del Rosarío -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 140 t
Pituus:  44,09 m (köli)
Leveys:  12,62 m
Syväys:  4,47 m
Aseistus
Meritorjunta:  tykkikansi: 26 x 12 naulan tykkiä puolikansi: 6 x 6 naulan tykkiä etukansi: 2 x 6 naulan tykkiä
Nuestra Señora del Rosarío -luokka oli Espanjan laivaston kahden 34-tykkisen fregatin muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alukset tilattiin 17. kesäkuuta 1770 ja ne olivat ranskalaistyyppisiä Francisco Gautierin suunnittelemia aluksia. Nämä olivat lähes ensimmäiset tilaukset Ferroliin lähes kahteen vuosikymmeneen.
Alukset

| Nimi (lempinimi) | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nuestra Señora del Rosarío | Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol |  | 4. huhtikuuta 1770 |  | haaksirikkoutunut 11. maaliskuuta 1793 |
| Nuestra Señora del Carmen | Ferrol |  | 24. marraskuuta 1770 |  | vallattu 6. huhtikuuta 1800 HMS Carmen myyty 1803 |
Olof Palme (historioitsija)

Olof Palme.
Olof Palme (21. syyskuuta 1884 Porvoo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli ruotsalainen historioitsija ja ruotsalaisten vapaaehtoisten organisoija Suomen sisällissotaan.
Olof Palme oli Sven Palmen ja Hanna von Bornin poika, ja pääministeri Olof Palmen setä.
Palme opiskeli historiaa Uppsalassa ja aloitti arkeologiset kaivaukset Sigtunassa. Hänen ansiotaan on, että kaupunki sai museon, Sigtuna Fornhemin.
Palme oli mukana johtohenkilönä organisoimassa ruotsalaista prikaatia. Hän kaatui Tampereen valtauksen aikana, ja hänet haudattiin Sigtunaan.
Aiheesta muualla

Palmen suku (Arkistoitu – Internet Archive)
Sigtuna Museum (Arkistoitu – Internet Archive)
Mélovin

| Kostjantyn Mykolaiovitš Botšarov> Костянти́н Микола́йович Бочаро́в |
| --- | --- |
 Mélovin vuoden 2018 Euroviisuissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1997 (ikä 27)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mélovin
Laulukielet:  englanti, ukraina, venäjä
Aktiivisena:  2015-
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu, piano
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kostjantyn Mykolajovytš Botšarov (ukr. Костянти́н Микола́йович Бочаро́в, ven. Константин Николаевич Бочаров, Konstantin Nikolajevitš Botšarov) (s. 11. huhtikuuta 1997), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Mélovin (tyyliteltynä MÉLOVIN), on ukrainalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi kuuluisuuteen voittaessaan X-Factor Ukraine -kilpailun kuudennen tuotantokauden. Hän edusti Ukrainaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Under the Ladder".
Nuoruus

Botšarov syntyi Odessassa Mykola Botšaroville ja Valentyna Botšarovalle. Hän tuli kiinnostuneeksi musiikista varhaisessa iässä ja esiintyi lapsena koulukonserteissa. Hän kävi myöhemmin musiikkikoulua, mutta jätti sen ennen valmistumista. Hän jälkeenpäin ilmoittautui teatterikouluun, josta hän valmistui.
Ura > 2015–2016: X-Factor Ukraine

Botšarov koe-esiintyi X-Factor Ukraine -kilpailussa kolme kertaa, mutta ei koskaan päässyt suoriin lähetyksiin. Lopulta hän läpäisi koe-esiintymisensä kilpailun kuudennella tuotantokaudella vuonna 2015. Kilpailun jälkeen hän meni Ukraina-kiertueelle muiden kilpailun finalistien kanssa. Vuonna 2016 hän julkaisi debyyttisinglensä nimeltä "Ne odinokaja" (Не одинокая).
Ura > 2017–: Euroviisuyritykset

17. tammikuuta 2017 Botšarovin ilmoitettiin olevan yksi 23 kilpailijasta Vidbir 2017 -kilpailussa, joka on Ukrainan euroviisukarsinta. Kappaleella "Wonder”, Botšarov kilpaili kolmannessa semifinaalissa 18. helmikuuta 2017, jossa hän sijoittui toiseksi ja pääsi finaaliin. Semifinaalissa hän sai täydet pisteet yleisöääniltä, mutta sijoittui neljänneksi raadin äänissä, joka koostui Konstantin Meladzesta,  Jamalasta ja Andri Danylkosta. Finaali järjestettiin 25. helmikuuta 2017. Botšarov sijoittui kolmanneksi saaden taas täydet pisteet yleisöltä, mutta sijoittui toiseksi viimeiseksi raadin äänissä.
Seuraavana vuonna 16. tammikuuta 2018 Botšarov vahvisti paluunsa Vidbir-kilpailuun sen jälkeen kun hänet ilmoitettiin yhdeksi 18 kilpailijoista, jotka kilpailisivat Vidbir 2018 -kilpailussa. Hänen kilpailukappaleensa oli nimeltä "Under the Ladder". Hän kilpaili toisessa semifinaalissa 17. helmikuuta 2018, josta hän pääsi finaaliin, saaden täydet pisteet yleisöltä ja sijoittuen toiseksi raadin äänissä, joka koostui Jamalasta, Danylkosta ja Eugene Filatovista. Hän voitti kilpailun finaalin 24. helmikuuta 2018 ja edusti näin Ukrainaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa, Lissabonissa.
Diskografia > EP-levyt

| Nimi | Yksityiskohdat |
| --- | --- |
Face to Face:  Julkaistu: 10. marraskuuta 2017  Levy-yhtiö: Universal Music Publishing Group  Formaatti: Digitaalinen lataus, CD
Diskografia > Singlet

| Single | Vuosi | Listasijoitus> UKR | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| "Ne odinokaja (Не одинокая)" | 2016 | — | Albumittomat singlet |
| "Na vzljot (На взлёт)" | 2016 | — | Albumittomat singlet |
| "Wonder" | 2016 | — | Face to Face |
| "Unbroken" | 2017 | — | Face to Face |
| "Hooligan" | 2017 | — | Face to Face |
| "Under the Ladder" | 2018 | — | Albumiton single |
Aiheesta muualla

Mélovinin kotisivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Nikita Trjamkin

| Nikita Trjamkin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. elokuuta 1994 (ikä 30) Jekaterinburg, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  202 cm
Paino:  115 kg
Seura
Seura:  Avtomobilist Jekaterinburg
Sarja:  KHL
Pelinumero:  88
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
NHL-varaus:  66. varaus, 2014 Vancouver Canucks
Nikita Trjamkin (s. 30. elokuuta 1994) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Vancouver Canucksissa.
Trjamkin teki KHL-debyyttinsä Avtomobilistissa kaudella 2012–2013.
Tilastot

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nikita Tryamkin
Venäjän joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2018
3 Hafizullin |
4 Gavrikov |
7 Kaprizov |
11 Andronov (A) |
13 Datsjuk (C) |
15 Anisimov |
19 Butšnevitš |
22 Zaitsev |
25 Grigorenko |
29 Kablukov |
30 Šestjorkin |
31 Sorokin |
41 Sošnikov |
44 Jakovlev |
51 Bereglazov |
55 Kiselevitš |
63 Dadonov (A) |
66 Mihejev |
78 Mamin |
83 Košetškin |
87 Šalunov |
88 Trjamkin |
89 Nesterov |
94 Barabanov |
97 Gusev |
Valmentaja Ilja Vorobjov
Käännös suomeksi
Olof Pryss

Olof Pryss (22. kesäkuuta 1708 Turku – 2. joulukuuta 1785 Turku) oli suomalainen Turun akatemian lainopin professori ja rehtori.
Pryssin vanhemmat olivat Turun akatemian runousopin professori ja kirjastonhoitaja Anders Pryss ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Charlotta Wallenstierna. Hän pääsi ylioppilaaksi Tukholmassa 1722 ollessaan isovihan vuoksi paossa Ruotsissa. Pryss valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1732. Hän oli Turun hovioikeuden auskultanttina 1745 ja suoritti Uppsalan yliopistossa molempien oikeuksien tohtorin tutkinnon 1751.
Pryss oli Ruotsin amiraliteetin alioikeuden ja luotsilaitoksen ylimääräisenä kanslistina vuodesta 1736. toimi yliamiraali kreivi Evert Didrik Tauben kolmen pojan kotiopettajana 1737 ja oli samalla Tauben yksityissihteerinä sekä kanneviskaalina mukana merisotaretkellä 1743. Pryssistä tuli eskaaderin sotatuomari 1744 ja hän palasi samana vuonna Suomeen. Pryss oli Turun akatemian lainopin dosenttina vuodesta 1745 ja yleisen lainopin professorina vuodesta 1747 aina eroonsa saakka vuonna 1777. Pryss toimi Turun akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1750–1751 ja 1759–1760.
Pryss oli naimisissa 1749–1771 Margareta Elisabet Amnellin (k. 1771) kanssa. Heidän poikansa oli kapteeni, valtiopäivämies Anders Johan Pryss (1752–1824), aateloituna vuodesta 1799 Prytz.
Aiheesta muualla

Olof Pryssin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Níkos Kosténoglou

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nikólaos Kosténoglou
Syntymäaika: 3. lokakuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Kavala, Kreikka
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1994 1994–2005 |  Xanthi FC  AEK Ateena | 131 (2) 222 (3) |
Maajoukkue
| 1996 |  Kreikan maajoukkue | 1 (0) |
Valmennusura
2005–2007 2007–2008 2008 2008–2009 2011 2011–2012 2012 2014 2014 2015 2017 2018 2019 2021–2022:  AEK Juniorit  AEK Ateena (apuv.)  AEK Ateena  Asteras Tripolis FC  AEL Larissa  AEK Ateena  Skoda Xanthi FC  Anorthosis Famagusta  Apollon Smyrni  Kreikka (apuv.)  Aris FC  Doxa Drama  AEK Ateena  Kypros
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nikólaos ”Níkos” Kosténoglou (kreik. Νικόλαος ”Νίκος” Κωστένογλου, s. 3. lokakuuta 1970) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana

Kosténoglou aloitti uransa Xanthissa puolustajana vuonna 1989. Hän edusti seuraa viiden kauden ajan Kreikan Superliigassa ja nousi liigan johtavien puolustajien joukkoon. Vuonna 1994 hän siirtyi suurseura AEK Ateenaan. Seura oli voittanut liigamestaruuden juuri edellisellä kaudella, mutta ei pystynyt uusimaan sitä Kosténogloun pitkän 11-vuotisen seurauran aikana. Kreikan cupissa puolustaja pääsi juhlimaan mestaruutta neljään otteeseen.
Kreikan maajoukkueessa Kosténoglou esiintyi kerran vuonna 1996.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Kreikan cup (4): 1996, 1997, 2000, 2002
Ura valmentajana

Valmennusuransa Kosténoglou aloitti AEK:n organisaatiossa juniorivalmentajana vuonna 2005. Kahden juniorikauden jälkeen hänestä tuli Llorenç Serra Ferrerin apulaisvalmentaja edustusjoukkueeseen. Espanjalaisvalmentajan saatua potkut helmikuussa 2008 nousi Kosténoglou AEK:n päävalmentajaksi.  Hänen johdollaan AEK sijoittui liigan ykköseksi, mutta hävisi mestaruuden luvattomiin pelaajiin liittyvien epäselvyyksien vuoksi. Kauden jälkeen Giorgos Donis korvasi Kosténogloun päävalmentajana.
Marraskuussa 2008 Kosténoglou palasi valmentajaksi Asteras Tripolisissa.  Hän valmensi seuraa kauden loppuun saakka.
Tammikuussa 2011 Kosténoglousta tuli Kreikan liigassa hännille juuttuneen AEL Larissan päävalmentaja.  Hän ei kuitenkaan enää onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta liigasta.  Kosténoglou jätti paikkansa kauden jälkeen.
Lokakuun alussa 2011 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi.  Kosténogloun johdolla AEK jäi Kreikan liigassa viidenneksi. Seura ei uusinut hänen sopimustaan kauden jälkeen.
Syyskuun lopussa 2012 Kosténoglousta tuli Skoda Xanthin päävalmentaja.  Hän valmensi seuraa vain pari kuukautta, kunnes sai huonojen esitysen vuoksi joulukuun puolivälissä potkut.
Helmikuussa 2014 Kostenoglousta tuli viidentenä Kyproksen liigassa majailleen Anorthosis Famagustan päävalmentaja.  Kosténogloun johdolla seura ei sijoitustaan onnistunut parantamaan, vaan oli liigan viides. Kauden jälkeen Kosténoglou siirtyi Apollon Smyrnin päävalmentajaksi.  Hän sai kuitenkin potkut seurasta jo joulukuussa 2014.
Helmikuussa 2015 Kosténoglousta tuli Kreikan jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentaja.  Heikosti sujuneiden EM2016-karsintojen vuoksi maan jalkapalloliitto erotti päävalmentaja Sergio Markariánin ja koko valmennusjohdon elokuussa 2015.
Syyskuussa 2019 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi. Heikot tulokset johtivat potkuihin jo joulukuussa 2019.
Helmikuussa 2021 Kosténoglousta tuli Kyproksen jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän sai potkut tehtävistään kesäkuussa 2022.
Nansen-passi

Kansainliiton myöntämä Nansen-passi.
Nansen-passi oli Kansainliiton antama pakolaispassi. Nansen-passin kehitti norjalainen naparetkeilijä Fridtjof Nansen.