stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nickel City Opera
Maailman ja Yhdysvaltain ensi-illat

Kesäkuussa 2016 NCO:lla oli maailman ensi-illassa SHOT!, jonka on säveltänyt Persis Vehar ja sanoittanut Gabrielle Vehar. Tämä presidentti McKinleyn salamurhasta kertova ooppera esitettiin Shea's Performing Arts Centerissa, ja sen kapellimestari oli Michael Ching ja ohjaaja David Grabarkewitz. Presidentti William McKinleyn roolin lauloi Valerian Ruminski ja Ida McKinleyn roolin lauloi Marieterese Magisano. Leon Czolgoszin roolissa kuultiin John Packard, Emma Goldmanin roolissa Michele Capalbo ja Buffalon poliisipäällikön roolissa Fred Furnari. Mukana oli 40 laulajan kuoro ja Buffalo Philharmonic Orchestra -orkesteri.
Lavastuksissa luotiin uudelleen kohtauksia vuoden 1901 Pan-American Exposition -esityksestä. Mukana oli muun muassa 12-metrinen projektiokuva alkuperäisestä vuoden 1901 Edison-kuvamateriaalista ja harvinaisia historiallisia valokuvia.
Kesäkuussa 2021 NCO esitti yhteistyössä Sotto Voce Vocal Collectivent kanssa maailman ensi-illan Jessie Downsin oopperasta The Second Sight.
Johtajat > Musiikilliset johtajat ja ylikapellimestarit

Michael Ching oli NCO:n musiikillinen johtaja ja ylikapellimestari vuosina 2012–2017. Hänen seuraajansa Matthias Manasi oli NCO:n musiikillinen johtaja ja ylikapellimestari vuosina 2017–2021. NCO:lla on myös ollut maineikkaita vierailevia kapellimestareita, joita ei luetella tässä.
Michael Ching (musiikillinen johtaja 2012–2017)
Matthias Manasi (musiikillinen johtaja 2017–2021)
Johtajat > Ohjaajat

NCO:n oopperatuontantojen ohjaajiin kuuluu kansainvälisesti tunnettuja ohjaajia, kuten David Grabarkewitz, joka ohjasi  New York City Operan tuotannon Puccinin Madama Butterfly PBS:lle.
Ooppera voitti Emmy-palkinnon vuonna 2008. Ohjaaja Marc Verzatt, joka sai Classical Singer -lehden Outstanding Stage Director -palkinnon vuonna 2006, on myös ohjannut oopperatuotantoja NCO:lla.
Tapahtumapaikat

Shea's Performing Arts Center (3019 paikkaa)
Riviera Theatre (1149 paikkaa)
Artpark Mainstage Theatre (2400 paikkaa)
Artpark Amphitheatre (4400 paikkaa)
Nichols Flickinger Performing Arts Center (460 paikkaa)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
BPO Viralliset sivut (englanniksi)
Shea's Performing Arts Center
Kleinhans Music Hall
Riviera Theater
Artpark Viralliset sivut (englanniksi)
A history
Kaksi iloista merimiestä Balissa

| Kaksi iloista merimiestä Balissa> Road to Bali |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hal Walker
Käsikirjoittaja:  Frank Butler Hal Kanter William Morrow Harry Tugend
Perustuu:  Frank Butlerin ja Harry Tugendin tarinaan
Tuottaja:  Daniel Dare Harry Tugend
Säveltäjä:  Joseph J. Lilley
Kuvaaja:  George Barnes
Leikkaaja:  Archie Marshek
Tuotantosuunnittelija:  Joseph McMillan Johnson
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:  Bing Crosby Bob Hope Dorothy Lamour
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Bing Crosby Productions Hope Enterprises
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   19. marraskuuta 1952  9. lokakuuta 1953
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Kaksi iloista merimiestä Riossa
Seuraaja:  Lentäjinä vastoin tahtoaan
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Road To Bali
Elokuvan päätähdet Bob Hope, Dorothy Lamour ja Bing Crosby
Kaksi iloista merimiestä Balissa (myös kirjoitusasuna 2 iloista merimiestä Balissa; VHS-julkaisussa nimikkeellä Seikkailujen tie Baliin; engl. Road to Bali) on vuonna 1952 ensi-iltansa saanut Hal Walkerin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalikomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Bing Crosby, Bob Hope ja Dorothy Lamour. Elokuva on Kaksi iloista merimiestä... -elokuvasarjan kuudes ja toiseksi viimeinen osa. Kaksi iloista merimiestä Balissa perustuu Frank Butlerin ja Harry Tugendin tarinaan, jonka pohjalta Butler, Tugend, Hal Kanter ja William Morrow laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Tugend ja Daniel Dare.
Juoni

Kaksi iloista merimiestä Balissa kertoo kahdesta amerikkalaisesta tanssija- ja laulajamiehestä, jotka matkallaan etsivät aarretta merestä ja kilpailevat kauniin prinsessan sydämestä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bing Crosby  | … |  George Cochran   |
|  Bob Hope  | … |  Harold Gridley   |
|  Dorothy Lamour  | … |  prinsessa Lala McTavish   |
|  Murvyn Vye  | … |  prinssi Ken Arok   |
|  Peter Coe  | … |  Gung   |
|  Ralph Moody  | … |  Bhoma Da   |
|  Leon Askin  | … |  kuningas Ramayana   |
Näyttelijät > Cameo-roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bob Crosby  | … |  yhtyeenjohtaja   |
|  Humphrey Bogart  | … |  Charlie Allnut   |
|  Jane Russell  | … |  Mike ”The Torch” Delroy   |
|  Jerry Lewis  | … |  nainen Lalan unessa   |
|  Dean Martin  | … |  mies Lalan unessa   |
Musikaalinumerot

Jimmy Van Heusen ja Johnny Burke sävelsivät ja sanoittivat kaikki elokuvan laulut. Kun Decca Records levytti elokuvan laulut, levy-yhtiö ei käyttänyt Dorothy Lamouria, vaan Peggy Lee lauloi Lamourin laulut. Kappale ”The Road To Bali”, jonka laulavat Bing Crosby ja Bob Hope, levytettiin elokuvaa varten, mutta sitä ei käytettykään. Sen sijaan kappale päätyi kaupalliseen myyntiin.
| Kappale | Esiintyjät | Säveltäjä | Sanoittaja |
| --- | --- | --- | --- |
| ”Chicago Style” | Bing Crosby ja Bob Hope | Jimmy Van Heusen | Johnny Burke |
| ”Moonflowers” | Dorothy Lamour | Jimmy Van Heusen | Johnny Burke |
| ”Hoot Mon” | Bing Crosby ja Bob Hope | Jimmy Van Heusen | Johnny Burke |
| ”To See You Is To Love You” | Bing Crosby | Jimmy Van Heusen | Johnny Burke |
| ”The Merry-Go-Run-Around” | Bob Hope, Dorothy Lamour ja Bing Crosby | Jimmy Van Heusen | Johnny Burke |
Tuotanto

Elokuvaa alettiin suunnitella vuoden 1950 aikana nimellä The Road to Hollywood. Tällöin elokuvan tuottajaksi valittiin Paul Jones ja käsikirjoittajaksi Valentine Davies. Jones oli ollut kolmen edellisen Kaksi iloista merimiestä... -elokuvan tuottajana. Toukokuussa 1951 Don Hartmanin ilmoitettiin elokuvan tuottajaksi, mutta lopulta Daniel Dare ja Harry Tugend olivat elokuvan tuottajina. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä huhtikuun lopusta kesäkuun loppuun vuonna 1952. Kaksi iloista merimiestä Balissa oli ainoa Technicolorilla kuvattu Kaksi iloista merimiestä... -elokuva. Kuvauspaikkoina olivat studiot Los Angelesin Hollywoodissa ja Chatsworthissa. Kaksi iloista merimiestä Balissa oli elokuvayhtiöiden Paramount Picturesin, Bing Crosby Productionsin ja Hope Enterprisesin yhteistyö.
Julkaisu

Kaksi iloista merimiestä Balissa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. marraskuuta 1952. Los Angelesin ensi-ilta oli 25. joulukuuta 1952 ja New Yorkin 29. tammikuuta 1953. Suomessa Kaksi iloista merimiestä Balissa sai ensi-iltansa 9. lokakuuta 1953. Paramount Pictures vastasi elokuvan levityksestä. Kaksi iloista merimiestä Balissa tuotti kolmen miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa.
Public domain

Kaksi iloista merimiestä Balissa on ollut public domainissa vuodesta 1981 lähtien. Elokuvan tekijänoikeudet rekisteröitiin 1. tammikuuta 1953. Elokuvan rekisteröintimerkintään oli ilmoitettu vuosi 1952, mikä tarkoittaa sitä, että tekijänoikeussuoja alkaa vuodesta 1952 eikä vuodesta 1953. Tekijänoikeudet uusittiin 1. syyskuuta 1981, mutta Yhdysvaltain tekijänoikeuslain mukaan tekijänoikeussuoja alkaa siitä vuodesta, joka mainitaan erikseen eikä siitä vuodesta, jolloin tekijänoikeudet rekisteröitiin. Vuonna 1950 ja sen jälkeen rekisteröityjen elokuvien tekijänoikeussuoja kestää 28 vuotta. Jos 28. vuoden aikana ei uusita tekijänoikeuksia, elokuva menee public domainiin. Kaksi iloista merimiestä Balissa -elokuvan tapauksessa tekijänoikeudet olisi pitänyt uusia vuoden 1980 aikana – vuonna 1981 se oli jo liian myöhäistä.
Muut julkaisut

Public domainin takia eri elokuvayhtiöt on vuosien varrella julkaissut Kaksi iloista merimiestä Balissa -elokuvasta kymmeniä VHS- ja DVD-julkaisuja. Yhdysvalloissa julkaistiin elokuvasta ensimmäinen VHS-julkaisu vuonna 1994 ja DVD-julkaisu vuonna 1999. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:nä vuonna 2007.
Elokuvasarjan muut osat

Kaikkien elokuvasarjan seitsemän elokuvan miespääosissa ovat Bing Crosby ja Bob Hope. Dorothy Lamour näyttelee naispääosaa kuudessa ensimmäisessä elokuvassa, mutta viimeisen osan naispääosassa on Joan Collins. Dorothy Lamourilla on viimeisessä osassa kuitenkin cameo-rooli.
| Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Vuosi | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Suomenkielinen nimi | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Alkuperäinen nimi | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Ohjaaja | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Tuottaja | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Käsikirjoittaja | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Tuotantoyhtiö | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat.Valmistusmaa | Muut Kaksi iloista merimiestä> .. -elokuvasarjan osat. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Kaksi iloista merimiestä | Road to Singapore | Victor Schertzinger | Harlan Thompson | Don Hartman Frank Butler | Paramount Pictures | Yhdysvallat |  |
| 1941 | Kaksi iloista merimiestä Afrikassa | Road to Zanzibar | Victor Schertzinger | Paul Jones | Don Hartman Frank Butler | Paramount Pictures | Yhdysvallat |  |
| 1942 | Kaksi iloista merimiestä Marokossa | Road to Morocco | David Butler | Paul Jones | Don Hartman Frank Butler | Paramount Pictures | Yhdysvallat |  |
| 1945 | Kaksi iloista merimiestä Alaskassa | Road to Utopia | Hal Walker | Paul Jones | Norman Panama Melvin Frank | Paramount Pictures | Yhdysvallat |  |
| 1947 | Kaksi iloista merimiestä Riossa | Road to Rio | Norman Z. McLeod | Daniel Dare | Edmund Beloin Jack Rose | Paramount Pictures Bing Crosby Productions Hope Enterprises | Yhdysvallat |  |
| 1962 | Lentäjinä vastoin tahtoaan | The Road to Hong Kong | Norman Panama | Melvin Frank | Norman Panama Melvin Frank | Melnor Films | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaksi iloista merimiestä Balissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaksi iloista merimiestä Balissa Elonet.
Kaksi iloista merimiestä Balissa AllMoviessa. (englanniksi)
Kaksi iloista merimiestä Balissa TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Kaksi iloista merimiestä Balissa ladattavissa ilmaiseksi Internet Archivessa (public domain) (englanniksi)
Dorothy Lamour, Bing Crosby, Jane Russell ja Bob Hope; Jane Russell tekee elokuvassa cameo-roolin
Bob Hope ja Bing Crosby
Isokarpeet

| Isokarpeet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Isokarpeet Parmelia  Ach.
Katso myös
   Isokarpeet Wikispeciesissä   Isokarpeet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Isokarpeet (Parmelia) on karpeiden heimoon kuuluva suku. Liuskat voivat olla litteitä tai lehden muotoisia. Kasvustot voivat olla myös joko koveria tai kuperia. Väriltään lajit ovat ruskean tai harmaan sävyisiä. Alapuolella on paljon juurtumahapsia. Liuskojen yläpuolella on ruskeita kotelomaljoja ja sekovarren sisäpuolella on kuromapulloja. Isokarpeet kasvavat joko kasvien tai kivien päällä. 
Sukuun kuuluvia lajeja ovat kouruisokarve (Parmelia fraudans), luotoisokarve (P. omphalodes subsp. discordans), limi-isokarve (P. omphalodes subsp. omphalodes), liuskaisokarve (P. pinnatifida tai P. omphalodes subsp. pinnatifida), kallioisokarve (P. saxatilis) ja raidanisokarve (P. sulcata).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isokarpeet – Parmelia
UniProt: Taxonomy - Parmelia (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Parmelia (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Parmelia (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Parmelia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310585  Wikispecies: Parmelia  APNI: 120828  AusLichen: 30018763  CoL: 6HXG  EPPO: 1PRMLG  GBIF: 2576643  iNaturalist: 54735  IndexFungorum: 3730  IRMNG: 1334828  ITIS: 14009  MycoBank: 3730  NBN: NHMSYS0001491749  NCBI: 87260  NZOR: c1529410-70c8-4b04-aac2-1cf4531fcefe  Open Tree of Life: 1058545  PLANTS: PARME2  SpeciesFungorum: 3730  WoRMS: 578631
Isopipo

| Isopipo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Pipot Penstemon
Laji::  grandiflorus
Kaksiosainen nimi
 Penstemon grandiflorus  Nutt. 
Katso myös
   Isopipo Wikispeciesissä   Isopipo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isopipo (Penstemon grandiflorus) on ratamokasvien (Plantaginaceae) heimoon, pipojen (Penstemon) sukuun kuuluva kasvilaji.
Isopipo on kasvutavaltaan pysty ja sen varret kasvavat yksittäin tai pieninä ryhminä. Varret ovat haarattomia, kaljuja ja vaaleanvihreitä tai joskus purppuravivahteisia. Lehdet sijaitsevat varren tyvellä sekä varressa vastakkaisesti. Tyvilehdet ja alimmat varsilehdet ovat ruodillisia ja 3–16 cm pitkiä sekä noin 5 cm leveitä. Ylemmät lehdet ovat noin 9 cm pitkiä ja muodoltaan leveänpuikeita. Kukat kehittyvät kasvin yläosien lehtihankoihin lyhyiden kukkaperien päihin. Kuhunkin lehtihankaan kehittyy kolmesta yhdeksään paria kukkaryppäitä, joissa on kahdesta neljään kukkaa. Kukkien teriöt ovat suppilomaisia, 3,5–5 cm pitkiä ja yleensä violetteja, purppuranvärisiä tai vaaleanpunaisia, mutta joskus sinisiä. Hedelmänä on 1,5–2,5 cm pitkiä kota, joka on kypsänä tummanruskea ja sisältää lukuisia siemeniä. Siemenet ovat tummanruskeita, 2–4 mm pitkiä, kulmikkaita ja epäsäännöllisen muotoisia
Isopipo on tavallinen preeria-alueiden laitamien kasvi Yhdysvaltojen Keskilännen pohjoisosissa sekä Suurilla tasangoilla. Isopipoa kasvatetaan myös koristekasvina.
A. E. Järvinen

A. E. Järvinen ja Jorma Etto vuonna 1962 Pohjoiset Kirjailijat ry:n perustamiskokouksessa.
Aarne Erkki Järvinen (13. heinäkuuta 1891 Helsinki – 27. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, taidemaalari ja eräkirjailija.
Henkilöhistoria

Järvisen  vanhemmat olivat toimittaja Eero Johan Järvinen ja Greeta Liisa Kinnunen ja puoliso vuodesta 1919 Laina Maria Nikula. Hän tuli ylioppilaaksi 1912 ja valmistui metsänhoitajaksi 1915, minkä jälkeen hän hakeutui vakituiseen työhön Lappiin. Järvinen toimi vuosina 1915–1958 Rovaniemellä Metsähallituksen metsänarvostelijana ja myöhemmin ylimetsänhoitajan virkanimellä arvioimistoimiston johtajana.
Järvinen kävi yliopistoaikoinaan myös Ateneumissa, koska hänen kuvaamataidon opettajansa oli innostanut häntä maalaamaan tauluja. Hänellä oli matkoillaan mukana maalausvälineet ja hän maalasi paljon tauluja, erityisesti valokuvien avulla. Järvinen rakensi yhdessä muutamien työ- ja erätovereidensa kanssa vuonna 1932 eräkämpän Naarmankairan Marasenlammelle. Hän kirjoitti useimmat eräkirjansa siellä ja maalasi akvarelleja. Järviseen tekivät erityisen vaikutuksen Marasenharjun vanhat kilpikaarnaiset ikimännyt eli aihkit. Hän pystytti kivisen, kelopylväiden ympäröimän muistomerkin Marasenharjulle kämpälle vievän polun varteen. Marasenlammen ympäristön alue, niin sanottu Järvisen aihkikko, on rauhoitettu hakkuilta ja myös Järvisen kämppä on edelleen pystyssä.
Kirjallinen tuotanto

Järvinen kirjoitti jo nuorena novelleja ja runoja, mutta hänen ensimmäinen kirjansa ilmestyi lähes kymmenen Lapin vuoden jälkeen.  Romaani Erämaan Valo julkaistiin 1925 salanimellä Erkki Jauri. Seuraavassa kirjassa hän käytti jo omaa nimeään.
Teokset

Erämaan valo: Kertomus. Nimim. Erkki Jauri. Porvoo WSOY 1925. 194 s.
Tapion taloissa: Eränkäyntejä Lapissa ja Perä-Pohjolassa. Porvoo WSOY 1930. 210 s.
Suurissa metsissä: Eränkäyntejä Lapissa ja Perä-Pohjolassa. Porvoo WSOY 1932. 170 s.
Salojen suuria ja pieniä, Porvoo WSOY 1934. 146 s.
Salojen valtias: Kertomus karhusta ja ihmisistä. Porvoo WSOY 1934. 222 s.
Hankien tarinoita ja muita kertomuksia suurilta saloilta. Porvoo WSOY 1936. 176 s.
Turkisriistan pyynti. Tietokirja. Porvoo WSOY 1941. 120 s.
Viimeiseen hengenvetoon: Kamppailuja suurissa erämaissa. Porvoo WSOY 1942. 173 s.
Rauhaton erämaa: Kamppailuja sodassa ja sodan varjossa. Porvoo WSOY 1945. 224 s.
Tervaksentuoksuinen erämaa: Tarinoita pohjoisilta palkisilta. Porvoo WSOY 1948. 192 s.
Erämaan lastuja: Uusia tarinoita pohjoisilta palkisilta. Porvoo WSOY 1949. 164 s.
Omilta kairoilta: Uusia tarinoita pohjoisilta palkisilta. Porvoo WSOY 1951. 178 s.
Tunturi huutaa. Porvoo WSOY 1953. 174 s.
Erätulien loisteessa: Novelleja kairoilta. Porvoo WSOY 1955. 196 s.
Ihmisiä suurilla selkosilla. Porvoo WSOY 1955. 245 s.
Valitut tarinat. Porvoo WSOY 1956. 419 s.
Kirjeitä kairaltani. Porvoo WSOY 1957. 186 s.
Rikas elämä. Porvoo WSOY 1960. 285 s.
Ihmisen osa: Tarinaa sodanjälkeisiltä vuosilta. Porvoo WSOY 1961. 208 s.
Viimeisellä vedenjakajalla. Porvoo WSOY 1962. 285 s.
Särkyvää kirkkautta. Porvoo WSOY 1963. 265 s.
Näytelmä: Lasiset siivet. Esitetty Rovaniemen kaupunginteatterissa 1966.
Viimeinen kesä. Novellikokoelma. Helsinki Ajatus 1996.
A.E. Järvinen esitystaiteessa

Osittain Järvisen novelleihin tukeutuva tamperelaisen Teatteri Telakan esitys: Luonnos, 2021 (puupiirros paperille, 21 x 10 km) on sarja kuvia A. E. Järvisestä ja hänen elämäntyöstään. Esitys käsittelee metsäsuhdettamme ja sen mukaan meillä kaikilla on suhde Järvisen elämäntyöhön riippumatta siitä, olemmeko koskaan kuulleetkaan hänestä. 
Luonnos on Teatteri Telakan 25-vuotisjuhlanäytelmä ja sen ensi-ilta oli 12.8.2021.
Kirjallisuutta

Holma, Petteri – Pyykkö, Risto: Kairanviemä: Kirjailija A. E. Järvisen elämä. Otava, 2006.
Vadén, Tere: ”Sitten, kun piilopaikkoja ei enää ole: A. E. Järvinen ja eräkokemus.” Ajo ja jälki. Atena 2000.
Aiheesta muualla

Järvisestä Metsästysmuseon sivuilla.
A. E. Järvinen Kirjasampo.fi:ssä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Iso Vasikkasaari

Iso Vasikkasaari
Ison Vasikkasaaren luontoa
| --- | --- |
Muut nimet:  Stora Kalvholmen
Sijainti:  60°8′24.00″N, 24°45′40.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,24 km² 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ison Vasikkasaaren puinen näkötorni
Saaren rantaa
Gula Villan
Iso Vasikkasaari on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Se sijaitsee noin kilometri Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Iso Vasikkasaari kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on pienimmillään alle puoli kilometriä. Saaren erikoisuutena on antiikin Kreikkaan viittaava nimistö.
Maantiede

Ison Vasikkasaaren pinta-ala on 24 hehtaaria. Yksityisomistuksessa olevaa luoteisosaa lukuun ottamatta saari on ulkoilualuetta. Ison Vasikkasaaren pohjoisosa on ilmeeltään melko kulttuurivaikutteinen, eteläosa sitä vastoin varsin luonnontilainen. Saaren luonto on rehevää. Sen rannikkoa kiertää ruovikoiden ja niittyjen vyöhyke. Rantojen läheisyydessä kasvaa tervaleppää, saaren eteläpuolen sisäosaa kohti mentäessä kuljetaan kuusikkoista rinnettä ylös karuille jäkäläkallioille, joilla kasvaa mäntyjä.
Ison Vasikkasaaren korkeimmat kohdat ovat yli 15 metriä merenpinnan yläpuolella. Saaren keskiosassa on pienehkö nurmialue, jonka itäpuolella Bastuviken-nimisen lahden pohjukassa on pieni, julkinen hiekkaranta. Nurmialueen länsipuolella on ruovikoitunut lahti, jonka luoteisosassa sijaitsee Salamis-niminen luoto. Nurmialue on vain muutaman metrin korkeudella merenpinnasta, kuten koko Ison Vasikkasaaren pohjoisosa, joten saaren eteläosan yli kymmenen metrin korkeudella sijaitsevat kummut olivat merenluotoina jo kauan ennen kuin pohjoisosan alankomaat olivat nousseet maankohoamisen myötä merestä.
Iso Vasikkasaari kuuluu Espoon sisäsaaristoon. Sen pohjoispuolella on kaksi pientä saarta: Buguholm ja Pitkäsaari.  Ison Vasikkasaaren länsipuolella sijaitsee Pieni Vasikkasaari eli Lilla Kalvholmen. Saaria erottaa kapea, maatuva Pavelsons hålet. Nimi lienee perua tuntemattomaksi jääneeltä, virolaislähtöiseltä Pavelson-nimiseltä henkilöltä. Pieni Vasikkasaari on pääosin huvilakäytössä. Noin kolmesataa metriä Isosta Vasikkasaaresta eteläkaakkoon sijaitsee puolestaan Pukkisaari. Saarten välinen salmi, Norrströmmen, on nimetty Pukkisaaren näkökulmasta. Vasikkasaarten länsipuolella sijaitsee Alholmen ja pieni saariryhmä nimeltään Kalvholmsklackarna.
Kulttuurivaikutteet ja historia

Ison Vasikkasaaren luoteisosan yksitysalueella sijaitsee Espoon saariston kenties kiehtovin rakennus: kunnallisneuvos ja pankinjohtaja Abel Landénin 1897 rakennuttama huvimaja, jonka arkkitehtuuri jäljittelee Poseidonin temppeliä. Vuoroveneiden liikennöintilaituri sijaitsee saaren koillisosassa Temppelisalmen rannalla. Saaren länsirannalla sijaitsee entinen kalastusmaja, Gula Villan, jossa toimii kesäravintola. Saarella on myös pieni, puinen näköalatorni.
Isossa Vasikkasaaressa oli 1700-luvun lopulta alkaen kalastaja-asutusta. Landén osti saaren 1878. Tuohon aikaan oli tapana, että varakkaat ihmiset saapuivat alkukesästä huvilasaarille mukanaan palvelusväki. Saarilla vietettiin vilkasta seuraelämää. 1920-luvun alussa suuri osa Isosta Vasikkasaaresta myytiin Nygrenin suvulle.
Isoa Vasikkasaarta kutsutaan myös nimillä Vasikkasaari ja Kalvholmen. Varhaisin muoto on Kalvholmen, joka on ollut käytössä 1500-luvulta. Saaren nimi palautunee vasikoiden (kalv) laidunmaihin. Salamis-luodon nimi on peräisin 1800-luvun lopulta, sen inspiraationa on ollut antiikin Kreikan historia. Egeanmerellä on saman niminen, huomattavasti suurempi saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iso Vasikkasaari Wikimedia Commonsissa
Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Iso Vasikkasaari, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Ilmatieteenlaitos: Sääennuste Iso Vasikkasaari, Espoo
Venelehti.fi: Espoo, Iso Vasikkasaari (Internet Archivessa)
Laurinlahden venekerho: Iso Vasikkasaari (Arkistoitu – Internet Archive)
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta

| Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta |
| --- | --- |
 Ritarikunnan tunnuksia
Palkitaan:  ansioista tieteen, kirjallisuuden ja taiteen saralla
Palkinnon antaja:  Portugalin presidentti
Maa:   Portugali
Ensimmäinen palkinto:  1172
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta (port. Ordem Militar de Sant'Iago da Espada) on portugalilainen ritarikunta. Ritarikunta perustettiin katolilaisen maailman laajuisena vuonna 1170 ja portugalilainen osasto kaksi vuotta myöhemmin kuningas Alfonso I:n käskystä. Aluksi kyseessä oli uskonnollinen ritarikunta, mutta se sekularisoitiin vuonna 1789 kuningatar Marian määräyksellä.
Nykyään ritarikunta toimii kunnianosoituksena erityisistä ansioista tieteen, kirjallisuuden ja taiteen saralla. Portugalin presidentti on ritarikunnan suurmestari. Kunniamerkkiä jaetaan kuudessa luokassa:
Suurketju
Suurristi
Suurupseeri
Komentaja
Upseeri
Ritari
Jisoo

| Jisoo> 김지수 (Kim Ji-soo) |
| --- | --- |
 Jisoo heinäkuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1995 (ikä 30) Gunpo, Gyeonggi, Etelä-Korea
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Tyylilajit:  k-pop, hip-hop, pop
Yhtyeet:  Blackpink
Levy-yhtiöt:  YG Entertainment
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kim Ji-soo (kor. 김지수, s. 3. tammikuuta 1995 Gunpo, Gyeonggi, Korean tasavalta), paremmin tunnettu etunimellään Jisoo, on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Jisoo kuuluu eteläkorealaiseen Blackpink-yhtyeeseen.
Elämä ja ura > Lapsuus

Kim Ji-soo syntyi 3. tammikuuta 1995 Gunpossa, Gyeonggissa, Korean tasavallassa. Kimillä on vanhempi veli ja sisko. Hän kävi SOPA:n lukiota.