stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bad Taste

| Bad Taste |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste
Ohjaaja:  Peter Jackson
Käsikirjoittaja:  Ken Hammon   Tony Hiles   Peter Jackson
Tuottaja:  Peter Jackson
Säveltäjä:  Michelle Scullion  Jay Snowfield
Kuvaaja:  Peter Jackson
Leikkaaja:  Peter Jackson  Jamie Selkirk
Pääosat:  Terry Potter  Pete O’Herne  Craig Smith  Mike Minett  Peter Jackson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Uusi-Seelanti
Tuotantoyhtiö:  Wingnut Films
Levittäjä:  Image Entertainment Netflix
Ensi-ilta:   29. marraskuuta 1991   11. joulukuuta 1987
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  30 000 Uuden-Seelannin dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bad Taste on Peter Jacksonin esikoisohjaus vuodelta 1987, noin 30 000 dollarin budjetilla tehty komediallinen splatterelokuva, jossa planeettojenvälisen hampurilaisketjun edustajat saapuvat pikkukaupunkiin testaamaan ihmislihan makua, ja neljän hengen pelastusjoukon on tehtävä muukalaisten aikeet tyhjiksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Terry Potter  | … |  Ozzy   |
|  Pete O’Herne  | … |  Barry   |
|  Craig Smith  | … |  Giles   |
|  Mike Minett  | … |  Frank   |
|  Peter Jackson  | … |  Derek / Robert   |
Vastaanotto

Vuoden 1994 Video-opas kuvaa elokuvaa ”aidosti oksettavan hauskaksi” ja antaa sille neljä tähteä viidestä.
Baden-Württemberg (F222)

| Baden-Württemberg |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  ARGE 125
Kölinlasku:  2. marraskuuta 2011
Laskettu vesille:  31. maaliskuuta 2014
Palveluskäyttöön:  17. kesäkuuta 2019
Tekniset tiedot
Uppouma:  noin 7 250 t (kuormattu)
Pituus:  149,6 m (kokonaispituus) 141,9 m (vesiraja)
Leveys:  18,8 m
Syväys:  5,4 m
Propulsio:  CODLAG: 4 × MTU 20V 4000 M53B -dieselgeneraattoria, á 3 MW  2 × Siemensin 4,7 MW sähkömoottoria 1 × GE LM2500 -kaasuturbiinimoottori 20 MW 1 × 1 MW suihkumoottori keulassa
Nopeus:  26 solmua
Toimintamatka:  4 000 nm @ 18 solmua
Miehistöä:  120 sekä 20 lentomiehistöä majoitustilat 190 hengelle
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO 127mm -tykki 2 × 27mm MLG 27 -konetykki 6 × 12,7mm konekivääriä  2 × RIM-116 Rolling Airframe Missile 8 × RGM-84 Harpoon 2 × NH-90
Baden-Württemberg (runkonumero F222) on Saksan laivaston Baden-Württemberg -luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Thyssenkrupp Marine Systemsin ja Lürssenin muodostamalta ARGE 125 konsortiolta, joka laski kölin 2. marraskuuta 2011. Alus kastettiin 12. joulukuuta 2013 ja laskettiin vesille 31. maaliskuuta 2014. Aluksella aloitettiin vastaanottokokeet 6. huhtikuuta 2016. Testeissä todettujen ongelmien vuoksi alus palautettiin telakalle korjattavaksi ja se otettiin palvelukseen vasta 17. kesäkuuta 2019.
Palvelus

Alus on palveluksessa Wilhelmshavenin laivastotukikohdassa fregattilaivueessa.
Anna Babitzin

Anna Babitzin (ven. Анна Бабицын; s. 26. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen laulaja ja show-esiintyjä.
Suku

Annan isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä –1983) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Annan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917-2009) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Annan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Annan lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950–2007), Marija (Muska) (s. 1952), Georgij (Ykä) (s. 1955). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Ura

Anna Babitzin halusi jo lapsena päästä katsomaan sisarustensa esiintymisiä. Isoveli Kirka ja isosisko Muska olivat 1970-luvun alussa Suomen suosituimpia laulajia ja vanhin veli Sammy teki läpimurron 1972. Anna Babitzinilla oli jo 13-vuotiaana oma rock’n’roll-yhtye Little Boys, joka pääsi välillä esiintymään tanssilavoillekin, vaikka sen keikat olivat pääasiassa Helsingin nuorisokerhoissa. Yhtye esiintyi muutaman kerran Hurriganesin lämmittelijänä, mutta keikat lisääntyivät vasta oman levynteon jälkeen.
Tuottaja Jaakko Salo kysyi Babitzinilta haluaisiko tämä tehdä levyn ja 1974 julkaistiin ”Pitkätukka poikafrendi”, josta tuli hitti. Babitzin lensi isänsä ja Tauno Palon kanssa vesitasolla Alavudelle esiintymään Danny-show’ssa, jossa esiintyi muun muassa Vicky Rosti. Sieltä hän päätyi esiintymään Finlandia-taloon, jossa järjestettiin Sammy Babitzinin muistokonsertti. Se oli yksi varhaisista kerroista, jolloin hän lauloi sisarustensa kanssa keikalla.
Babitzinin esiintyjäkumppaniksi vakiintui Kirka 1970-luvun puolivälin jälkeen. He levyttivät duettona yhdessä Grease-elokuvasta tunnetuksi tulleen ”You’re the One That I Want” -laulun suomeksi nimellä ”Sinut haluan vain”. He esiintyivät ympäri Suomea tanssilavoilla ja monessa muussakin paikassa. Vuosikymmenen lopulla sisarukset esiintyivät triona Muskan kanssa Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnassa, mutta sen jälkeen sisarusten urat erkanivat. Kirka esiintyi taas yksin ja Muska työskenteli miehensä kanssa omassa ohjelmatoimistossaan, jossa Annakin kävi avustamassa.
Keikkailun jäätyä tauolle Babitzinin ollessa parikymppinen hänen muusikon uransa jatkui vielä taustalaulajana äänitysstudioissa silloin tällöin. Esiintymisten muututtua satunnaisiksi hän keskittyi perhe-elämään kitaristimiehensä ja viiden lapsensa kanssa. Babitzin valmistui 2012 lähihoitajaksi ja on työskennellyt päiväkodissa.
Levytyksiä

”Isonveljen rokkilevy”, 1974
”Pitkätukka poikafrendi”, 1974
”Kukat kauniit aamuin sulle toisin”, 1975, yhdessä Muskan kanssa
”Kulta polkee fillarillain”, 1975
”Paloi rinnassani tuli”, 1975
”Sydän hakkaa”, 1975
”Serenadi Beijareille”, 1977
”Tahdon kanssas tanssimaan”, 1977
”Hienompaa tiedä en”, 1977, yhdessä Kirkan kanssa
”Tuu jo tanssimaan”, 1978
”Cindy”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
”Hei kuka”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
”Siitä se alkoi”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
”Siitäs sait”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
”Sinut haluan vain”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
”Öiseen aikaan”, 1978, yhdessä Kirkan kanssa
Aiheesta muualla

Anna Babitzinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Aikuiset anteeksi antaa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Mircəfər Bağırov

Mircəfər Bağırov
Mircəfər Abbas oğlu Bağırov (ven. Мир Джафар Аббасович Баги́ров, Mir Džafar Abbasovitš Bagirov, 17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1896 Quba – 7. toukokuuta 1956 Baku) oli neuvostoliittolainen puoluejohtaja. Kansallisuudeltaan hän oli azeri.
Mircəfər Bağırov syntyi talonpoikaisperheeseen. Koulun jälkeen hän kävi opettajakurssin ja työskenteli vuodesta 1915 lähtien maalaiskoulun opettajana. Maaliskuussa 1917 hän liittyi bolševikkipuolueeseen. Bağırov toimi Quban vallankumouskomitean varapuheenjohtajana vuonna 1917 ja osallistui Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1920. Vuonna 1920 hän työskenteli Karabahin alueen vallankumouskomitean varapuheenjohtajana, sotakomissaarina ja sotaoikeuden puheenjohtajana. Vuosina 1921–1933 hän toimi Azerbaidžanin SNT:n tšekan ja GPU:n puheenjohtajana sekä tasavallan sisäasiain kansankomissaarina ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajana. Vuonna 1933 Bağırov nimitettiin Azerbaidžanin kommunistipuolueen keskuskomitean ja Bakun kaupunkikomitean ensimmäiseksi sihteeriksi. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi ja vuonna 1939 keskuskomitean jäseneksi. Vuodesta 1937 lähtien hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana ja vuodesta 1938 sen puhemiehistön jäsenenä. Toisen maailmansodan aikana hän kuului Taka-Kaukasian rintaman sotaneuvostoon.
Stalinin kuoltua Lavrenti Berijan luottomiehenä tunnettu Bağırov nimitettiin NKP:n keskuskomitean puhemiehistön ehdokasjäseneksi ja Azerbaidžanin ministerineuvoston puheenjohtajaksi. Berijan kukistuttua vuonna 1953 hänet erotettiin tehtävistään ja siirrettiin Kuibyševneft-yhtymän henkilöstöpäällikön sijaiseksi. Maaliskuussa 1954 Bağırov erotettiin NKP:stä ja pidätettiin. Toukokuussa 1956 Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio tuomitsi hänet Berijan apurina kuolemaan. Pian tämän jälkeen Bağırov teloitettiin ampumalla.
Bağırov on laatinut Stalinin roolia suurentelevan teoksen Azerbaidžanin ja Bakun bolševikkijärjestöjen historiasta. Ennen asemansa menetystä hänet oli palkittu viidellä Leninin kunniamerkillä, kahdella punaisen lipun ja kahdella työn punaisen lipun kunniamerkillä sekä isänmaallisen sodan ensimmäisen asteen kunniamerkillä.
Bagvalin kieli

| Bagval |
| --- | --- |
Oma nimi:  багвалазул мицIцIи, bagvalazul mic’c’i
Muu nimi:  Kvanada
Tiedot
Alue:  Dagestan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  5 000 – 6 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  avaarilaiskielet andilaiset kielet
ISO 639-3:  kva
 Ohje 
Bagvalin kieli (bagvaliksi багвалазул мицIцIи, bagvalazul mic’c’i) on bagvalien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Tsumadan piirin muutamissa kylissä Andijskoje Koisu -joen vasemmalla rannalla. Bagvaleja on muuttanut myös Dagestanin tasangon uudiskyliin sekä tasavallaan kaupunkeihin ja muualle Venäjälle. Bagvalit nimittävät itseään ja kieltään kotikyliensä mukaan. Yhteinen nimitys bagvalal on peräisin avaarin kielestä.
1990-luvulla bagvaleja arvioitiin olleen 5–6 tuhatta henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin kuitenkin vain 57 bagvalin puhujaa. Väestönlaskennan tulosten perusteella lähes kaikki bagvalit pitävät itseään etnisesti ja kielellisesti avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 1400 bagvalin puhujaa.
Bagval kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän andilaiseen alaryhmään. Kieli jakautuu kolmeen paikallismurteista koostuvaan murreryhmään. Läheisimmät sukukielet ovat tindi ja tšamal. Bagval toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielinään puhujat käyttävät avaaria ja venäjää.
Baden-Württemberg-luokka

| Baden-Württemberg-luokka |
| --- | --- |
 Baden-Württemberg

Tekniset tiedot
Uppouma:  7 250 t (kuormattu)
Pituus:  149,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  18,8 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  CODLAG
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  120 alus + 20 lentohenkilöstö
Aseistus
Meritorjunta:  1 x OTO Melara 127 mm/64 -tykki 2 x 27 mm Mauser MLG27 -tykkiä 5 x 12,7 mm OTO Hitrole -konekivääriä 2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 2 x keskiraskasta helikopteria
Ilmatorjunta:  2 x Mk49 RAM -laukaisualusta, joissa 21 siiloa RIM-116 ohjuksille
Baden-Württemberg-luokka eli F125-luokka on Saksan laivaston neljän ohjusfregatin muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Aluksiin asennetaan alkuperäisen suunnitelman mukainen CODLAG-propulsiojärjestelmä. Kaksi paria 3MW MTU 20 V 4000 M53B -dieselgeneraattoria, jotka on asennettu kauas toisistaan osastoihin DCI ja DCIII vauriokestävyyden varmistamiseksi. Generaattorit tuottavat 12 megawattia sekä liikkumista että majoittumista varten. Liikkumista varten sähköä siirretään kahteen 4,7 megawatin Siemensin sähkömoottoriin, jotka mahdollistavat jopa 20 solmun nopeuden. Suurempia nopeuksia varten on yksi 20 MW GE LM2500 -kaasuturbiini, joka mahdollistaa 26 solmun nopeuden. Sähkömoottoreiden ja kaasuturbiinien liittämiseksi samoihin akseleihin mahdollistaa RENK AG:n toimittama vaihteisto. Akselit pyörittävät säätölapapotkureita. Lisäksi alukset on varustettu norjalaisen Brunvollin toimittamilla 1 megawatin bow tunnel thrusterilla.
Alukset

Saksan hallituksen edustaja tilasi 26. kesäkuuta 2007 ARGE-125 konsortiolta, jonka omistivat 80 % ThyssenKrupp Marine Systems ja 20 % Lürssen. Tilauksen alkuperäisenä arvona ilmoitettiin 2,6 miljardia euroa tai 650 miljoonaa alusta kohden. ThyssenKruppin omistama Blohm+Vossin telakka Hampurissa vastasi kunkin aluksen takaosan valmistuksesta sekä osien integroinnista ja lopullisesta varustamisesta. Bremenissä oleva Lürssenin telakka valmisti runkojen loppuosat sekä etummaisen kansirakenteen. Kahteen ensimmäiseen alukseen valmistettiin osia myös Peenewerftillä Wolgastissa.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | kastettu | palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Baden-Württemberg | Blohm + Voss, Hampuri | 2. marraskuuta 2011 | 12. joulukuuta 2013 | 2017 |  |
| Nordrhein-Westfalen |  | 24. lokakuuta 2012 | 16. huhtikuuta 2015 | 2018 | avomerikokeet aloitettu 27. tammikuuta 2017 |
| Sachsen-Anhalt |  | 4. kesäkuuta 2014 | 4. maaliskuuta 2016 | 2019 |  |
| Rheinland-Pfalz |  | 29. tammikuuta 2015 | 24. toukokuuta 2017 | 2020 |  |
Vasarakankaan kaivos

Vasarakankaan kaivos on Polvijärvellä Sotkuman kylässä noin kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta sijaitseva Oy Lohja Ab:n entinen talkkikaivos, joka oli toiminnassa vuosina 1977-1981. Kaivos koostui kahdesta erillisestä louhoksesta (päälouhos ja länsilouhos), joista louhittiin yli miljoona tonnia talkkimalmia ja 730 000 tonnia sivukiveä. Louhosten yhteispinta-ala oli 5,3 hehtaaria ja louhinta tapahtui suureksi osaksi päälouhoksessa. Talkkimalmi rikastettiin Vuonoksen tehtaalla. Nykyisin louhokset omistaa Mondo Minerals Oy. Lohja Oy:n kaivostoiminnat myytiin Finnminerals Oy:lle vuonna 1984 ja Finnminerals Oy muutti nimekseen Mondo Minerals Oy vuonna 1998. Mondo Minerals Oy on suunnitellut avaavansa kaivoksen uudelleen. Mondo Mineralsilla on ennestään Polvijärvellä Horsmanahon ja Pehmytkiven louhokset. Jos päälouhos avataan uudelleen kaivos voisi toimia kymmenen vuotta. Vuotuinen talkkimalmin louhinta olisi 250 000–300 000 tonnia.
Vasarakankaan vanhat louhokset ovat täyttyneet vedellä. Veden metallipitoisuudet ovat kuitenkin pieniä arseenia ja nikkeliä lukuunottamatta. Läjitysalueen sivukiviaines on rikkipitoista ja se happamoittaa vesiä. Pohjaveden mangaani- ja alumiinipitoisuudet ovat korkeita.
Bagat

Bagakylä 1900-luvun alussa.
Bagat ovat atlantinkongolaista kieltä puhuva kansa Guinean rannikolla ja saaristossa. He asuvat Conakryn pohjoispuolella. Bagoja on 100 000 henkeä, mutta he ovat nopeasti sulautumassa susuihin.
Bagat ovat kieleltään ja kulttuuriltaan lähellä kissejä, naluja, landumoja, temnejä, limboja ja bullomeja. Heidän uskotaan olevan kotoisin Fouta Djallonin ylängöltä, jossa on säilynyt yksittäisiä kyliä. 1600–1700-luvuilla bagat muuttivat Port Lokon seudulle, josta susut karkottivat heidät pohjoiseen. Eristyneisyytensä takia bagat ovat säilyttäneet tai luoneet uudelleen arkaaisia kulttuuripiirteitä.
Kansan pääelinkeino on riisin viljely. Miehet viljelevät myös maniokkia, bataattia ja durraa ja naiset maissia, taaroa ja maapähkinää. Vaihdon välineenä toimivat naisten merivedestä valmistama suola ja kolapähkinät. Rantoja myötäilevät kylät koostuvat nelikulmaisista olkikattoisista taloista pylväiden varaan pystytettyine verantoineen.
Kyliä johtavat miesten ja naisten muodostamat neuvostot. Ydinperheiden muodostamaa suurperhettä johtaa vanhin mies. Miehet ja naiset muodostavat salaseuroja. Bagat harjoittavat perinteistä uskontoa, johon kuuluu luonnonvoimien palvontaa ja naishahmon symboloima hedelmällisyyden kultti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bagat Wikimedia Commonsissa
Bahr al-Ghazal

| Bahr al-Ghazal |
| --- | --- |

Maanosa:  Afrikka
Maat:   Etelä-Sudan
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Pinta-ala:  520 000 km2
Joen uoman kohteita
Laskupaikka:  Valkoinen Niili
Sivu-uomat:  Bahr al-Arab (en)
Mittaustietoja
Pituus:  716  km
Keskivirtaama:  2 kuutiometriä sekunnissa
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Bahr al-Ghazalin valuma-alue.
Bahr al-Ghazal on Valkoisen-Niilin vasemmanpuoleinen sivujoki Etelä-Sudanissa. Sen pituus on 240 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 520 000 neliökilometriä.
Bahr al-Ghazal saa alkunsa Bahr al-Arab ja Jur -jokien yhtymäkohdasta. Se laskee Nojärven luona Bahr al-Jabal -nimellä tunnettuun Valkoiseen-Niiliin, joka saa sen jälkeen nimen Bahr al-Abyad. Bahr al-Ghazal on valuma-alueeltaan Niilin suurin sivujoki. Se virtaa laajan suoalueen läpi menettäen suuren osan vesimäärästään. Joki on purjehduskelpoinen. Kesän sadekaudella liikennöintiä voidaan jatkaa Juria pitkin Waun kaupunkiin saakka.
Bagdad Café

| Bagdad Café> Out of Rosenheim |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Percy Adlon
Käsikirjoittaja:   Percy Adlon  Eleonore Adlon 
Tuottaja:  Percy Adlon
Säveltäjä:  Bob Telson
Kuvaaja:  Bernd Heinl
Leikkaaja:  Norbert Herzner
Pääosat:   Marianne Sägebrecht  C. C. H. Pounder  Jack Palance 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksan liittotasavalta
Levittäjä:  Mikado Film Netflix
Ensi-ilta:  1987, Suomessa 1988
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bagdad Café (Out of Rosenheim) on Percy Adlonin ohjaama länsisaksalainen, englanninkielinen komediaelokuva vuodelta 1987. Siinä iloinen keski-ikäinen saksalaisrouva (Marianne Sägebrecht) asettuu Yhdysvaltojen Mojaven aavikon laidalla sijaitsevalle huoltoasemalle. Toista pääosaa, entistä Hollywoodin lavastemaalaria näyttelee Jack Palance.
Elokuvasta tuli hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja monissa Euroopan maissa. Se sai Suomessa 95 907 katsojaa, mikä oli vuoden 1988 ensi-iltaelokuvista 17:nneksi paras tulos. Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvan olevan visuaalisesti suorastaan keikaroivan ruma, mutta hyväsydämisyytensä ja avarahenkisyytensä vuoksi rakastettava. Se on hänestä myös hyvin eheä filmi, jossa tyylilaji, ilmapiiri ja roolihenkilöt sopivat hyvin toisiinsa.Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi luonnehti Bagdad Caféta paljon ymmärtäväksi ihmissuhdekomediaksi pakottoman rennosti läpi vietynä ja kirjoitti Jack Palancen tekevän siinä yhden parhaista rooleistaan. Närhi antoi elokuvalle täydet viisi tähteä.
Elokuvan tunnussävelmä, Bob Telsonin kirjoittama ”Calling You” oli parhaan laulun Oscar-palkintoehdokkaana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marianne Sägebrecht  | … |  Jasmin Münchgstettner   |
|  C. C. H. Pounder  | … |  Brenda   |
|  Jack Palance  | … |  Rudi Cox   |
|  Christine Kaufmann  | … |  Debby   |
|  Monica Calhoun  | … |  Phyllis   |
Lähde:
Yatelan kultakaivos

Yatelan louhos.
Yatelan kultakaivos sijaitsee Malissa Kayesin alueen Kayesin piirin Sadiolan kunnassa 50 kilometriä Kayesista etelään. Se suljettiin vuonna 2016.
Yatelan avolouhos avattiin vuonna 2001. Sen omistivat eteläafrikkalainen AngloGold Ashanti (40 %), kanadalainen Iamgold (40 %) ja Malin valtio (20 %). Kaivostoiminnasta vastasi AngloGold Ashanti. Yatelan malmivarat arvioitiin tuotannon alkaessa 1,34 miljoonaksi tonniksi ja kultapitoisuus 3,7 grammaksi tonnissa. Ensimmäisten kuuden vuoden aikana sen oli määrä tuottaa 39 689 kiloa kultaa.
Kaivos oli alun perin tarkoitus sulkea vuonna 2010, mutta malmin louhintaa jatkettiin vuoteen 2013 saakka. Läjitetyn malmin käsittely lopetettiin vuonna 2014. Yatelan kulta sulatettiin lähellä sijaitsevassa Sadiolan kaivoksessa.
Samuel Elmgren

Samuel Elmgren (13. maaliskuuta 1771 Turku – 1. toukokuuta 1834 Ilomantsi) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi koristemaaluksia itäsuomalaisiin kirkkoihin sekä useita alttaritauluja. Elmgren tunnetaan erityisesti Ilomantsin kirkon erittäin runsaista koristemaalauksista.
Lapsuus ja nuoruus

Samuel Elmgrenin isä oli turkulainen kirjansitoja David Elmgren (1738–1810) ja Magdalena Bäckström (k. 1815). Isä oli kotoisin Ruotsin Smoolannista. Vuonna 1771 syntynyt Samuel oli perheen ensimmäinen lapsi. Vuonna 1785 hänet laitettiin käsityöläisoppiin. Seuraavana vuonna hänet ilmoitettiin tunnetun kirkkomaalarin, maalarimestari Gabriel Gotthard Sweidelin oppipojaksi. Mestarinsa mukana Elmgren lienee osallistunut mm. Halikon kirkon saarnatuolin maalaamiseen vuonna 1786 ja Mynämäen kirkon lehtereiden koristeluun vuonna 1789. Viiden vuoden oppipoika-ajan jälkeen Samuel Elmgren hyväksyttiin 21.5.1790 Turun maalariammattikuntaan. Tämän jälkeen hän lähti Tukholmaan lisäoppiin maisema- ja koristemaalari Johan Fredrik Lindmanin työpajaan. Tukholmassa Elmgren sai todennäköisesti oppinsa suurten katto- ja seinäpintojen maalaamiseen.
Ammattiura

Tukholmasta Samuel Elmgren palasi Turkuun viimeistään vuonna 1793. Tällöin hän oli jo maalarimestari, joka piti työpajassaan oppipoikia. Kilpailu töistä oli Turussa kuitenkin kovaa, ja Elmgren lähti 1800-luvun alkuvuosina Kuopioon paremman toimeentulon perässä. Sieltä hän siirtyi pian Leppävirralle Vokkolan kartanoon. Elmgren oli viimeisiä suomalaisia ammattikuntamaalareita.
Ammattiura > Tunnettuja töitä

Halikon kirkon alttaritaulu Ristiinnaulittu,1799.
Joroisten kirkon koristelu, 1802–1804. Elmgren maalasi kirkon seinät, katon ja penkit sekä kolme figuuritaulua.
Leppävirran kirkon koristelu ja kaksiosainen alttaritaulu Ehtoollinen ja Ristiinnaulittu, 1807–1812. Kirkko paloi vuonna 1834, mutta alttaritaulu ehdittiin pelastaa. Taulu sijoitettiin tulipalon jälkeen rakennettuun uuteen Leppävirran kirkkoon.
Kuopion tuomiokirkon pintamaalaus ja koristelu, 1814–1815. Ainakin enkelinpäitä sisältänyt koristelu tuhoutui viimeistään vuoden 1926 korjaustöiden yhteydessä.
Leppävirran Vokkolan kartanon salin maalatut tapetit ja ovenpäällystaulut, 1820–1834(?). Kartano purettiin vuonna 1967, jolloin Elmgranin maalaamat tapetit tuhoutuivat, mutta neljää vuodenaikaa esittävät ovenpäällystaulut säilyivät. Tukholmaan päätyneet maalaukset lahjoitettiin vuonna 2002 Kansallismuseoon.
Leppävirran pappilan maalaus, 1822–1826. Myöhemmin puretun rakennuksen maalauksista ei ole säilynyt tarkemia tietoja.
Kiihtelysvaaran vanhan kirkon koristelu ja alttaritaulu Ristiinnaulittu, 1829–1831. Kirkon alttaritaulu on identtinen samaan aikaan valmistuneen Ilomantsin kirkon alttaritaulun kanssa.
Ilomantsin kirkon koristelu ja alttaritaulu Ristiinnaulittu, 1830–1832. Kirkko on erittäin runsaasti koristeltu lukuisin pilvien päälle kuvatuilla Raamatun henkilöillä ja tapahtumilla. Henkilöiden ympärille on maalattu puolensataa vartalotonta enkeliä. Enkelihahmoja on käytetty runsaasti myös esimerkiksi lehtereiden koristelussa. Ilomantsin kirkko tunnetaankin "sadan enkelin kirkkona". Kirkon alttaritaulun mallina Elmgren käytti Tohmajärven kirkosta lainassa ollutta pastellimaalausta.
Myös Kiuruveden kirkon alttaritaulun Jeesus siunaa lapsia on epäilty olevan Elmgrenin maalaama, mutta täyttä varmuutta asiasta ei ole. Lisäksi myös Turun Katariinan, Akaan ja Tammelan kirkkojen alttaritaulut saattavat olla Elmgrenin maalaamia.
Perhe

Samuel Elmgren oli naimisissa Lovisa Sofia Vallmanin (o.s. Modeen, 1766–1846) kanssa. Heille syntyi kolme poikaa, joista yksi kuoli vastasyntyneenä. Aikuisiksi varttuneista pojista Johan Gabrielista tuli isosisänsä tapaan kirjansitoja ja Viktor David jatkoi isänsä uraa maalarina. Viktor lienee ollut isänsä apuna myös Ilomantsin kirkon koristelussa.
Tunnettu suomalaisen sivistyselämän vaikuttaja Sven Gabriel Elmgren oli Salmuel Elmgrenin veljenpoika.
Vakavaraisuus

Vakavaraisuus (soliditeetti) tarkoittaa yrityksen rahoitusrakenteen terveyttä siten, ettei vieraan pääoman osuus ole hallitseva. Vakavaraisuudessa on kyse yrityksen mahdollisuuksista selviytyä taloudellisista velvoitteistaan pitkällä aikavälillä. Vakavaraisuuteen kuuluu yrityksen tappiosietokyky ja mahdollisuus lisävelanottoon.
Vakavaraisuutta voidaan mitata alla esitetyillä tavoilla.
Staattinen vakavaraisuus

Staattisia vakavaraisuuden mittareita ovat omavaraisuusaste ja nettovelkaantumisaste. Kumpikin mittaa yrityksen pääomarakennetta eli velan määrää suhteessa muuhun pääomaan. Staattiset mittarit lasketaan tietyn hetken taseesta.
Omavaraisuusaste tarkoittaa oman pääoman osuutta koko pääomasta. Se mittaa sitä, mikä osa yrityksen omaisuudesta on rahoitettu omalla pääomalla. Omavaraisuusaste on Suomessa tavallisimmin käytetty vakavaraisuuden tunnusluku.
Nettovelkaantumisaste (gearing) tarkoittaa korollisen nettovelan suhdetta omaan pääomaan. Nettovelkaantumisaste mittaa velkaisuutta.