Kärkistensalmi
Historiaa > Ylityspaikka

Kärkistensalmi on toiminut suojaisana järven ylityspaikkana ja se on ollut siihen soveliaampi kuin kuusi kilometriä koilliseen sijaitseva Rutasalmi. Kärkistensalmen saaret ovat suojanneet veneilijöitä tuulelta ja sen rannoilla on ollut suojaisia lahtia rantautua. Korpilahtelaiset olivat kuntalaisia Päijänteen molemmilla puolilla ja sen maalaisväestö jaettiin sen mukaan vespuolen ja maapuolen asukkaiksi. Asukkaat ylittivät järven veneillä ja jos oli kuormaa mukana, niin järvi ylitettiin lautalla. Kun säännöllinen laivaliikenne loppui 1950-luvulla, olivat monet itärannan asukkaat motissa omasta kirkonkylästään. Asukkaat tulivat sitä riippuvaisimmiksi lautasta, mitä lähemmäksi nykyaikaa tullaan.
Vanhassa Suuruhtinaskunnan yleiskartassa vuodelta 1863 tulee tie Korpilahden kirkonkylältä Vitikkalan Kaisaniemelle, josta ylitettiin salmi lautalla Sutosenniemen kärkeen. Sieltä kulki tie etelään Weijoon (nykyinen Vähä-Veijo) ja sieltä se jatkoi Veijonjärven länsipuolelta ja Särkijärven vierestä kohti Korospohjaa ja Putkilahtea. Tie on rakennettu vuonna 1851 yhdistämään Kärkistä ja Luhankaa toisiinsa. Tien jatkeeksi valmistui vuonna 1856 lautta, jolla salmi ylitettiin kirkonkylälle pääsemiseksi. Lautta mahdollisti myös linja-autolinjan perustamisen 1930-luvulla. Matkustajien piti kuitenkin Vaarunvuoren jyrkimmillä kohdilla kiivetä ulos autosta ja auttaa sitä ylös työntämällä sitä takaapäin. Sama lauttareitti näyttää ollen käytössä vuoden 1940 taloudellisessa kartassa ja reitin pituus oli 1,24 kilometriä. Vuonna 1940 lautan reitti ohitti Sutasensaaret , Verkkosaaret ja Typylit aivan niiden itäpuolelta. Lautta on voinut aluksi olla niin sanottu kapulalossi, mutta ainakin loppuvaiheessa sitä vedettiin moottoriveneellä. Etelärannan laiturilta uusi tielinjaus nousi Veijonjärven itäpuolelta Ässämäessä Taipaleenharjulle ja laski alas Syvälahden pohjukkaan haarautuen siellä Oittilaan ja Korospohjaan.
Vuonna 1955 aloitettiin työt lauttareitin lyhentämiseksi. Syy oli vuonna 1953 sattunut onnettomuus, jossa lautta joutui tuuliajolle ja tarttui kivikkoon linja-autollinen ihmisä kyydissä. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta reitin vaarallisuus selvisi nyt muillekin kuin lautan käyttäjille. Työt valmistuivat vuonna 1957, jolloin otettiin käyttöön uusi 60 tonnin vaijerilossi. Lossi kuljetti keskimäärin 810 autoa vuorokaudessa. Uudet järjestelyt näkyvät vuoden 1972 peruskartassa, jossa Sutostenlahden matalikolle on rakennettu Likosaaren ja Lintusaaren kautta pengertie salmen syvänteen reunalle asti. Lossin toinen laituri sijaitsi täällä Muuttosaaren edessä ja toinen Tahkosaareen rakennetun tien päässä. Pohjoispuolella mantereella tie kulki järven rantaa seuraten ja se ylitti Virtasalmen pengertietä pitkin Tahkosaareen. Hidasta lossia tuli odottaa aikansa eikä silloin voinut olla kiire. Lisäksi vilkkaan tukinuitokauden aikana tukkilauttojen kohdalla lossi pysyi vieläkin pitempään rannassa. Yleensä selvittiin yhdellä lossilla, mutta kesäkuukausina tarvittiin avuksi toinen 40 tonnin lossi. Liikenne saattoi siitäkin huolimatta ruuhkautua.
Vuonna 1984 valmistui etelärannan lossilaiturilta alkava uusi tielinjaus, jossa tien kaltevuus muutettiin tasanousuiseksi. Lossin korvaamista sillalla alettiin selvittämään 1970-luvun puolivälissä ja 1990-luvulle tultaessa se oli todettu hyväksi ratkaisuksi. Silta valmistui 29.8.1997. Kesäisin saattoi lossijonossa kulua kaksi tuntia, mutta muina aikoina silta on lyhentänyt matkaa toiselle puolelle suuresti. Lähikylien asukkaille silta on tuonut parannuksen arkipäivän elämään.