stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lennart Hannelius
Jääkäriaika

Hannelius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. konekiväärikomppaniaan 14. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hannelius astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan  4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. huhtikuuta 1918 alkaen komppanioineen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 1. komppaniaksi. Hän johdatti komppaniansa sisällissodassa taisteluihin Ilveksessä ja Hotakassa, missä haavoittui 23. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Hannelius määrättiin 1. heinäkuuta 1918 alkaen Helsingin jalkaväkirykmenttiin, minkä nimi vaihdettiin ensin Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l:ksi ja myöhemmin Porin rykmentiksi. Hän toimi Ahvenanmaalle sijoitetun sotaväen päällikkönä 1. lokakuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan. Sekä toimi Porin rykmentin 4. komppanian päällikkönä sekä kolme kuukautta 2. pataljoonan komentajana. Hänet siirrettiin 1. elokuuta 1919 Suomen valkoiseen kaartiin, missä hänet sijoitettiin ensin komppanianpäälliköksi ja myöhemmin 1. pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin 6. joulukuuta 1923 Sotaväen esikuntaan. Suojeluskuntain yliesikunnan käytettäväksi 2 vuoden ajaksi hänet komennettiin 15. elokuuta 1923 ja sijoitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Sotilasohjaajan paikalta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1924 suojeluskuntajärjestöön ja komennettiin 16. lokakuuta 1925 järjestämään perusteilla olevaa Turunmaan suojeluskuntapiiriä ja hoitamaan sen piiripäällikön tehtäviä. Edellä mainitun suojeluskuntapiirin päälliköksi hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1926. Hän toimi piiripäällikön viran ohella myös Turun suojeluskunnan päällikkönä vuosina 1925–1928.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan Hannelius osallistui Ahvenanmaan puolustusjoukkojen komentajana ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komentajaksi Jalkaväkirykmentti 14:ään. Sodissa hän osallistui taisteluihin Ahvenanmaalla, Petsamossa ja Kiestingissä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin takaisin Turunmaan suojeluskuntapiirin päälliköksi ja sodan päätyttyä hän siirtyi Tukholmaan. Hänet on haudattu Hankoon.
Luottamustoimet

Hannelius toimi adjutanttina kansainvälisessä tarkastuskomissiossa, joka valvoi Ahvenanmaan-linnoitusten hajottamista vuonna 1919 ja toimi Ahvenanmaan läänintoimiston sotilasjäsenenä vuonna 1919. Uudenmaan läänintoimiston sotilasjäsenenä hän toimi vuosina 1920–1923 ja 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuosina 1921–1922 sekä Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1923. Eri aselajien ampumakurssiohjelmia laatineiden komiteain jäsenenä hän toimi vuosina 1921–1922 ja oli jalkaväen tarkastajan käytettävänä laatimassa ehdotusta armeijan uudeksi ampumaohjesäännöksi ja pikakivääri kokeilukomitean jäsenenä vuonna 1925. Yleisesikunnan ampumakurssi- ja ampumakilpailuohjesääntökomitean sihteerinä hän toimi vuosina 1926–1927 ja Suojeluskuntain yliesikunnan ampumakilpailusääntökomitean puheenjohtajana vuosina 1926 ja 1929. Hän oli perustamassa Upseerien ampumayhdistystä vuonna 1920 ja toimi sen johtokunnan jäsenenä vuonna 1922 ja sihteerinä vuosina 1924–1925 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1927. Helsingin ampujapiirin johtokunnan sihteerinä hän toimi vuosina 1924–1925 ja Pohjoismaiden pääkaupunkien ampumakilpailujen pääsihteerinä vuonna 1925 sekä pohjoismais-halttilaisten upseerien ampumakilpailujen järjestäjä ja ylijohtajana vuonna 1930. Suomen ampujainliiton hallituksen ja Varsinais-Suomen ilmapuolustusyhdistyksen johtokunnan jäsenenähän toimi vuonna 1926. Hannelius toimi Kansainvälisen ampumaunionin varapresidenttinä ja sen pienoiskiväärijaoston puheenjohtajana vuonna 1933 ja Suomen edustajana maailmanmestaruuskilpailuissa ja kansainvälisen ampujainliiton kongressissa Roomassa vuonna 1935.
Urheilusuoritukset

Hannelius edusti Suomea Pariisin olympialaisissa vuonna 1924 ja voitti pronssia kaksintaisteluammunnassa (nyk. olympiapistooli). Lisäksi hän edusti Suomea maailmanmestaruuskilpailuissa Reimsissä vuonna 1924, Tukholmassa 1929, Lwówissa 1931 sekä Granadassa 1933. Suomen edustajana Pohjoismaiden ampumakilpailuissa Kööpenhaminassa hän oli vuonna 1926. Hannelius oli myös suojeluskuntajärjestön edustajana Tukholman ampujainliiton kenttäampumakilpailuissa vuonna 1925 ja Kongens Livjaegerkorpsin kilpailuissa vuonna 1927. Hän toimi MM-kisojan ylipalkintotuomarina Luzernessa vuonna 1939 ja Tukholmassa vuonna 1947.
Kunnianosoitukset urheilun saralta

Hannelius sai Suomen ampujainliiton mestariluokan ampujamerkit sotilaskivääri- ja sotilaspistooliammunnassa ja Stockholms skytteförbundin sekä Oslo skyttersamlagin ja Kebenhävns Skytteforeningin kultaiset ansiomitalit sekä Saksan Olympia-kunniamerkin. Tanskan Kongens Livjaegerkorpsin overjaeger honoris causan hän sai vuonna 1927. Hänet nimitettiin Puolan ampujainliiton kunniajäseneksi vuonna 1936.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 20. maaliskuuta 1916  Gruppenführer 25. joulukuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 29. toukokuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1923  Everstiluutnantti 15. kesäkuuta 1928  Eversti 1940 |       |  Vapaudenristi 1. lk.  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan Kotkan ritarikunnan 1. lk. ansioristi  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi  Ranskan Kunnialegioonan upseerimerkki  Ruotsin Vaasan ritarikunnan komentajamerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania.
Sami Makkonen

Sami Makkonen (s. 1975 Savonlinna) on suomalainen sarjakuvataiteilija.
Makkonen on opiskellut Savonlinnan Taidelukiossa ja Tarton yliopistossa, josta hän valmistui kuvataiteilijaksi pääaineenaan taidemaalaus vuonna 2003.
Makkonen voitti Sarjis-kilpailun vuonna 2007 sarjallaan Pelastus ja anteeksianto. Hän on kuvittanut yhdysvaltalaiskustantajien sarjakuvia vuodesta 2008 alkaen.
Teoksia

Genco, Elizabeth & Makkonen, Sami: Blue. Dallas: Desperado, 2008. ISBN 9781935002062
Reed, Gary & Makkonen, Sami: Deadworld: Slaughterhouse. Dallas: Desperado, 2010. ISBN 978-1-935002-29-1
Beddor, Frank & Cavalier, Liz & Makkonen, Sami: Hatter M, Volume 2: Mad with Wonder. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2009. ISBN 978-0-9818737-1-8
Beddor, Frank & Cavalier, Liz & Makkonen, Sami: Hatter M, Volume 3: Nature of Wonder. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2010. ISBN 978-0-9818737-4-9
Beddor, Frank & Cavalier, Liz & Makkonen, Sami: Hatter M, Volume 4: Zen of Wonder. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2013. ISBN 978-0981873770
Beddor, Frank & Cavalier, Liz & Makkonen, Sami: Hatter M, Volume 5: Love of Wonder. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2015. ISBN 9780989222174
Beddor, Frank & Makkonen, Sami & Schroeder, Tyson: Hatter M.: Seeking Wonder. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2015. ISBN 9780991272914
Beddor, Frank & Clark, Curtis & Makkonen, Sami: Looking Glass Wars: Crossfire. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2016. ISBN 0991272951
Beddor, Frank & Clark, Curtis & Makkonen, Sami: Looking Glass Wars: Underfire. Los Angeles, CA: Automatic Pictures Publishing, 2016. ISBN 9780989222136
Kalevala. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2019. ISBN 978-951-1-33569-6
Kalevala: Sampo. Helsinki: Like, 2020. ISBN 978-951-1-34722-4
Hevosjumala. Helsinki: Like, 2022. ISBN 978-951-1-42785-8
Jarmo Harjula

Jarmo Olavi Harjula (31. maaliskuuta 1954 Helsinki – 1. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli Lähiöteatterin perustaja (perustettu 9. helmikuuta 1969) ja teatterinjohtaja. Hän teki myös dubbauksia piirroselokuviin ja -sarjoihin.
Filmografia

101 dalmatialaista (1961) – Kersantti Tapsu
Tullimiehen elämä muuttuu (1981)
Basil Hiiri – Mestarietsivä (1986) – Basil Hiiri
Maa aikojen alussa (1989) – Piikki
Kuolema käy kuusi beessä (1993) – Rami
Dubbaukset

Fragglit (1983–1987) – Tohtori
101 dalmatialaista (1997–1998) – sivuäänet
Ohjaukset

Joulupukin päänsärky (1998)
Basil Hiiri – Mestarietsivä (1986)
Fievel matkalla villiin länteen (1991)
Aiheesta muualla

Jarmo Harjula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jarmo Harjula Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Makrobioottinen ruokavalio

Makrobioottinen ruokavalio tarkoittaa perinteiseen itämaiseen ravitsemusoppiin perustuvaa ruokavaliota. Ruokavalion kannattajat uskovat sen vaikuttavan fyysiseen ja henkiseen hyvinvointiin. Dieetissä syödään tyypillisesti ruokaa, johon kuuluu paljon kuituja, kasviksia jyviä ja kasvisproteiinia, vain vähän rasvaa, sekä rajoitetusti lihaa. Ruokavaliossa painotetaan myös luomuruokia.lähde?
Historia

Makrobioottinen ruokavalio perustuu japanilaisen armeijalääkäri Sagen Ishizukan 1800-luvun lopulla kehittämään ravinto-opilliseen teoriaan, jonka pohjana hän käytti perinteistä itämaista ruokavaliota. Lisäksi hän sovelsi teoriaan länsimaiden kemian, biologian, biokemian ja fysiologian piirteitä.
Ishizuka itse oli syntynyt heikkona, ja hän kärsi munuais- ja ihosairaudesta. Saadakseen terveytensä takaisin Ishizuka opiskeli laajasti sekä länsimaista että itämaista lääketiedettä. Tietonsa ja päätelmänsä tutkimuksistaan Ishizuka kokosi kahteen kirjaan, vuonna 1896 julkaistuun "Pitkän iän kemialliseen teoriaan" ja vuonna 1898 julkaistuun "Terveelliseen dieettiin".
Ishizuka vastusti aikansa eurooppalaisia vaikutteita, jotka olivat vaikutusvaltaisia Japanissa esimerkiksi tieteen ja kulttuurin saralla. Hän päätyi suosittelemaan perinteistä japanilaista ruokavaliota, johon kuului täysiäselvennä, puhdistamattomia ruokia, sekä hyvin vähän tai ei lainkaan maitoa ja eläinperäisiä raaka-aineita.
Vuonna 1907 Ishizukan seuraajat perustivat "Shoku-Yo-Kail"-nimisen yhdistyksen. Yhdistyksen jäsenkunta koostui muiden muassa aatelisista, kongressiedustajista, poliitikoista ja liikemiehistä.
Ishizuka väitti parantaneensa luonnonriisistä ja meri- ja maakasviksista koostuneella ruokavaliolla monia potilaita. Ishizukan parannustekniikka perustui neljään periaatteeseen:
Ruoat ovat terveyden ja iloisuuden perusta.
Natrium ja kalium ovat ruokien pääasialliset toisilleen vastakkaiset ainesosat. Niiden välinen suhde määrittelee vahvimmin makrobioottisen dieetin "yin/yang"-tasapainon.
Vilja on ihmisen peruselintarvike.
Ruoan pitäisi olla täyttäselvennä ja luonnollista.
Japanin ulkopuolelle ruokavalion toi 1960-luvulla George Ohsawa, joka oli Ranskassa asuessaan tuottelias kirjoittaja.lähde?
Hannu Harkola

Hannu Harkola (s. 21. syyskuuta 1944) on suomalainen šakkitehtävien laatija, šakinpelaaja, šakin järjestömies, toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Suomen Tehtäväniekkojen puheenjohtajana 1971-2001.
Elämä ja ura

Hannu Harkola oppi šakin säännöt jo nuorena. Hänestä kehittyi lupaava pelaaja. Hän voitti 1961 nuorten Suomen mestaruuden. Sittemmin ammatilliset velvollisuudet katkaisivat lupaavasti alkaneen peliuran. Elämäntyönsä Harkola teki matemaatikkona pankkialalla. Pelišakin sijaan hän keskittyi tehtäväšakin harrastamiseen. Ura laatijana alkoi 1960-luvulla. Hän on laatinut pääasiassa apumattitehtäviä, mutta myös joitakin šakkimatemaattisia tehtäviä ja erilaisia symbolisia tehtäviä. Harkolan tehtävätuotanto ei ole kovin runsas, vaan hän on laatijana kiinnittänyt enemmän huomiota tehtävien huolelliseen viimeistelyyn.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Ratkaisu:


1. Lxa2! b1D 2. Txb1#

Esimerkkitehtävä edustaa symbolisia shakkitehtäviä. Tehtävän alkuasema muodostaa kirjaimen ’F’ ja loppuasema kirjaimen ’L’. Felix Laitinen (1900–1972) oli aikanaan monipuolinen šakkivaikuttaja. Hän toimi mm. Suomen Shakkiliiton taloudenhoitajana 1951-1965.
Laadintauran kautta Harkola pääsi kosketukseen Suomen kotimaisen tehtäväšakkiyhdistyksen (Suomen Tehtäväniekat) toimintaan. Hän on vuosien mittaan toiminut mm. useiden laadintakilpailujen tuomarina. Hänet valittiin ST:n puheenjohtajaksi 1971 ja hän jatkoi tehtävässä vuoteen 2001 asti. Puheenjohtajuuden ohella hän toimitti yhdistyksen jäsenlehteä  vuosina 1971–1991. Lehti tunnettiin tuolloin nimellä Suomen Tehtäväniekat, mutta nykyisin sen nimi on Tehtäväniekka. Hän edusti järjestöä Suomen Keskusshakkiliiton (SKSL) edustajistossa 1971–1993. Tämän jälkeen toimi vielä 1993–2001 edustajana SKSL:n kerhojen kokouksessa.
Kotimaisten järjestöjen ohella Harkola on toiminut erilaisissa kansainvälisissä tehtävissä maailman tehtäväšakillisessa järjestössä. Aluksi se oli maailman šakkiliitto FIDE:n alainen tehtäväšakin pysyvä toimikunta (Permanent Commission for Chess Compositions, PCCC). Harkola toimi sen 1. varapresidenttinä 1994–1998. Nykyisin organisaatio on itsenäinen järjestö ja tunnetaan nimellä "World Federation for Chess Compositions" (WFCC). Harkola on toiminut sen 1. varapresidenttinä vuodesta 2002 lähtien. Hän toimi myös pitkään (1999–2012) järjestön verkkosivujen ylläpitäjänä.
Tehtäväšakin ohella Harkola on innokas suunnistaja. Hän on osallistunut Jukolan viestiin 30 kertaa, useimmiten helsinkiläisen Kalevan Poikien joukkueessa .
Elämä ja ura > Tunnustuksia

Harkola on saanut toiminnastaan erilaisia kunnianosoituksia. Laadinnallisista ansioista Hannu Harkolalle myönnettiin 1999 kansallisen tehtävämestarin arvonimi. Sen lisäksi hän on saanut kansallisen tehtävätuomarin arvon 1995 pätevyysalueena apumattitehtävät. Pitkäaikaisesta toiminnastaan ST:n tehtävissä Harkola sai ST:n kultaisen ansiomerkin 2004. Samana vuonna hänelle myönnettiin myös šakin kultainen ansiomerkki. WFCC myönsi hänelle vuonna 2015 tehtäväshakin kunniamestarin (Honorary Master of Chess Composition) arvon.
Suomen Tehtäväniekat on vuodesta 1960 lähtien vuosittain myöntänyt vuoden ajaksi erityisen ansioituneelle tehtäväniekalle kunniakiertopalkinnon. Palkinto myönnettiin 1976 Harkolalle.
Elämä ja ura > Kirjailija

Harkola on kirjoittanut useita ST:n julkaisuja. Hänen käsialaansa ovat myös monet maailman tehtäväšakin järjestön (WFCC) julkaisuista. Näistä viimeisin on kansainvälisiä valiotehtäviä esittelevien FIDE-albumien tehtävien tilastotiedoista laadittu hakemisto, joka julkaistiin elokuussa 2013. Sen lisäksi hän on kirjoittanut muita tehtäväšakkia käsitteleviä teoksia. Uutta tekniikkaa on elektroninen tehtäväshakkikirja Ruutuja elämän täydeltä (Arkistoitu – Internet Archive), 2016.
Teoksia:
World Chess Solving Championship 1977-1996 1997, ISBN 9519771808.
Problem Chess Lists 1998, 3. painos, ISBN 9519771816.
Handbook of Chess Composition (Arkistoitu – Internet Archive). 2016, versio 7, heinäkuu 2016.
Index of FIDE Albums 1914-2006 (Arkistoitu – Internet Archive) 2013, Helsinki.
Makan

Umm al-Narin kauden hauta Omanissa.
Muinaisen Omanin arkeologinen aikajako
Tarkempi Omanin kupari-pronssi-rautakauden jako
Makan oli luultavasti nykyisessä Omanissa sijainnut vanhan ajan maa, josta tuotiin laivoilla kuparia ja mustaa dioriittia Mesopotamiaan. Kuparikaupan suurin kukoistus oli noin 2300-1800 eaa.
Luultavasti Pohjois-Omanissa lähellä Hormuzinsalmea sijainneesta Makanista käytettiin myös nimiä Maga ja Makkan. Osa Makania on saattanut olla Omania vastapäätä vanhassa Persian provinssissa Maka.  Orjat louhivat kaivoksissa tuottaen alueen ylimystölle kauppatavaraa. Makan mainitaan noin 2300 eaa. Sumerin alueen akkadilaisissa teksteissä. Lagašin alueen kuningas Gudea hanki Makanista dioriittia. Makan kävi kauppaa myös uussumerilaisen Urin kolmannen dynastian kanssa. Luultavasti kauppa jatkui ainakin vuoteen 1300 eaa., mutta heikenneenä 1800 eaa. tapahtuneen Induskulttuurin romahduksen jälkeen.lähde?
Yleensä Makanina pidetään Omanin pohjoisosassa ja Arabiemiirikuntien liiton itäosissa lähellä Hormuzinsalmea olevaa aluetta, jolta on löydetty muinaisia raunioita. Makaniin saattoi kuulua myös Iranin rannikolla olevat vastapäiset ja lähiosat. Toiset tutkijat ovat ajatelleen Makanin olleen Afrikassa Nubiaan ja Sudaniin sekä Iraniin ja Pakistanin. Joka tapauksessa Omanin pohjoisosan rannikolla Ras al Haddin niemestä Dubaihin Jabal al Akhdarin vuorten pohjoispuolella ja rinteillä oli muinaisia asutuksia, joihin liittyi kuparikaivostoimintaa, jossa orjat louhivat metallia ylimystön rikastuttamiseksi. Noin 2450 eaa. Lagašin Ur-nanshe mainitsee Makanin kuparin.lähde?
Noin 2269–2255 Mesopotamian Akkadin hallitsija Manishtusu lähetti Makaniin joukkoja, samoin Naram-Sin 2254–2218 luultavasti turvatakseen kuparikaupan. Kauppateiden turvaaminen oli luultavasti tärkein Akkadin laajenemissotien syy. Lagašin Gudea haetutti kuparia ja dioriittia Makanista.
Umm-an-Narin kulttuuri

Virallisesti Makan on Umm-an-narin kulttuuri 2700–2000 eaa. itäisessä Arabiemiirikuntien liitossa ja Pohjois-Omanissa Batinahin alueella Omanin rannikolla. Omanista on löydetty muun muassa kivinen minizikkurrat, pieni porraspyramidi, jollaiset ovat Mesopotamialle tyypillisiä. Makanin kulttuuria on tutkinut muun muassa arkeologi Geoffrey Bibby. Alueella on ollut toimintaa ainakin 6000 eaa. päätellen leiritulien jäänteistä. Maskatin läheltä löydetty kalastajakylä oli Ras al Hamra oli perustettu 5000 eaa. 4500 eaa. Pohjois-Omanissa alettiin tuottaa omaa keramiikkaa.
Keskisellä ja/tai myöhäisellä Ubaid-kaudella alueella kävi mesopotamialaisia. Noin 2500–2000 eaa. on löydetty muun muassa keramiikkaa ja silloin oli laajaa kuparilouhintaa esimerkiksi sisämaan Maysarin keidaskylän lähellä. 2500–1500/1300 eaa. käytettiin Shisurin linnoitusta Dhofarin alueella. Rannikon Ras-al-Jinziä asuttiin 2300–1210 eaa. Indus-sinetti on löydetty Ras al-Junayzista. Koko Omanin alueen kuparituottotoiminta oli huipussaan noin 2200–1900 eaa., jolloin tuotettiin 2000–4000 tonnia kuparia. Yksi laiva kykeni kuljettamaan 20 tonnia. Kuparikauppa heikkeni Induskulttuurin romahdettua. Wadi Suqin varhainen 2000–1600 ja myöhäinen kausi 1600–1300 merkitsivät siirtymäkautta 1300–300 eaa. rautakauteen.
Aiheesta muualla

Spektrum: Grabtürme des dritten vorchristlichen Jahrtausends am Golf von Oman (saksaksi)
Archaelogy: Digging in the Land of Magan (englanniksi)
Mallasviski

Bowmoren mallasviskiä, jota on vanhennettu 12 vuotta.
Mallasviski on viski, joka tehdään kokonaan ohramaltaasta. Sanalla mallasviski viitataan yleensä single malt -viskiin, joka sekoitetaan yhden tislaamon eri mallastisleistä. Mallasviskiä valmistetaan pääasiassa Skotlannissa, mutta myös muissa maissa, kuten Irlannissa, Japanissa ja Kanadassa.
Skottilainen mallasviski tislataan yleensä kahteen kertaan, irlantilainen taas kolmesti. Viskin vähimmäisvarastointiaika tynnyrissä on kolme vuotta, mutta yleensä myynnissä olevat pullotukset on tehty 8–15 vuotta vanhennetuista viskeistä. Alueelliset erot ja vaihtelevat valmistustavat tekevät single malt -viskeistä erittäin yksilöllisiä ja aromikkaita, ja ne ovatkin alan harrastajien suosiossa. Single malt -viskit ovat tyypillisesti blended-viskejä kalliimpia, ja niitä myydään vähemmän. Tislaamojen mallasviskejä myös sekoitetaan; tällöin puhutaan blended malt -viskeistä. Single malt -viskin alalaji single cask sisältää sekoittamatonta, yhdestä tynnyristä peräisin olevaa mallasviskiä.
Johan Hantula

Johan Nestor Hantula (s.28. elokuuta 1896 Kortesjärvi - 12. kesäkuuta 1978) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Hantula ja Serafia Nuottimäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Maija Savolaisen kanssa.
Opinnot

Hantula kävi kansakoulun ja suoritti Miinanheittäjäkurssi Kenttätykistön kapitulanttikoulussa vuonna 1925 ja Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1933.
Jääkäriaika

Tämä kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn moottoripyöräkurssin.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan Hän otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hän palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi ja lopuksi Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet siirrettiin Kaartin jääkäripataljoonaan 1. huhtikuuta 1919. Armeijasta hän erosi 1. elokuuta 1919 ja liittyi Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin 7. marraskuu 1919 – 13. tammikuuta 1920 väliseksi ajaksi. Vapaajoukoista palattuaan hän toimi Kortesjärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. kesäkuuta 1920 – 5. tammikuuta 1921 välisen ajan. Armeijan palvelukseen hän palasi 21. lokakuuta 1924 ja sijoitettiin Keski-Suomen rykmenttiin, missä toimi vääpelinä 3. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi toistamiseen 20. lokakuuta 1926 ja siirtyi 2. helmikuuta 1927 rajavartioston palvelukseen ja hänet sijoitettiin Joensuun rajavartiostoon ja oli siellä ollut komppanianvääpelinä.
Talvi- ja Jatkosota

Hantula osallistui talvisotaan komppanian vääpelinä Erillis-Pataljoona 13:ssa ja osallistui taisteluihin Lieksan suunnalla. Välirauhan aikana hän toimi Jalkaväkirykmentti 43:ssa ja myöhemmin komppanianvääpelinä Rajavartiosto 4:ssä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin panssarintorjuntajoukkueenjohtajaksi Kevyt osasto 4:ään, josta hänet siirrettiin vuonna 1941 Jalkaväenkoulutuskeskus 12:een. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Korpiselässä, Kolatselällä, Saarimäessä, Hyrsylässä, Yläjoella ja Säämäjärvellä.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Hantula palveli joukkueenjohtajana ja koulutusupseerina Rajavartiosto 3:ssa ja Rajakoulussa vuoteen 1946 saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi KOP:n palvelukseen Turkuun.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Pentti Harjumaa

Pentti Anselmi Harjumaa (23. huhtikuuta 1934 Ranua – 12. tammikuuta 2022 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Harjumaa toimi yli 30 vuotta Pohjolan Sanomien toimittajana.
Harjumaa julkaisi vuodesta 1971 alkaen 27 teosta, joissa hän tutki ja valotti runoelmin, mietelmin ja tarinoin olemisen ja olemassaolon tuntoja ja elämänperusteita.
Hän toimitti myös Nätti-Jussista kertovia tarinakokoelmia sekä kokosi Aaveriekkoja-nimisen kokoelman lappilaisia mystisiä tarinoita ja kummitusjuttuja.