stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikkalaisen kirjaimiston historia
Varhaisemmat kirjoitusjärjestelmät

Kreikkalainen kirjaimisto ei ollut ensimmäinen kreikkalaisten käyttämä ja kreikan kielen kirjoittamiseen käytetty kirjoitusjärjestelmä. Sitä edelsi mykeneläisellä kaudella eli Kreikan myöhäisellä pronssikaudella noin 1400-luvulta 1100-luvulle eaa. mykeneläisen kreikan kirjoittamiseen käytetty niin kutsuttu lineaari-B-kirjoitus. Se ei ollut aakkoskirjoitusta vaan tavuihin perustunutta lineaarikirjoitusta, joka ei sopinut erityisen hyvin kreikan kirjoittamiseen. Kyseisen kirjoituksen kirjoitus- ja lukutaito hävisi mykeneläisten palatsikeskusten tuhouduttua noin 1100–1050 eaa., sillä sen kirjoitus- ja lukutaito oli ilmeisesti vain pienen kirjuriluokan hallussa, eikä siitä ole historiallista jatkumoa myöhempään kreikkalaiseen kirjaimistoon.
Kyproksella kehittyi 1000-luvulla eaa. kyproslainen kirjoitus, joka perustui saaren varhaisempaan kypro-minolaiseen kirjoitukseen, ja vaikuttaa saaneen vaikutteita myös lineaari-B:stä. Sitä käytettiin myös kreikan kielen kirjoittamiseen jo ennen kreikkalaisen kirjaimiston kehittämistä.
Kreikkalaisen kirjaimiston synty > Alkuperä

Kirjoitustaito kehittyi Kreikassa uudelleen geometrisella kaudella 800-luvun lopulla tai 700-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla todennäköisesti Välimeren itäosaan ulottuneiden kauppayhteyksien kautta. Tuolloin kreikkalaiset kehittivät kreikan kielen kirjoittamiseen kreikkalaisen kirjaimiston Foinikiassa käytössä olleen foinikialaisen kirjaimiston pohjalta.
Herodotos katsoi kirjaimiston olleen alun perin joonialaisten kehittämä, näiden opittua kirjoituksen foinikialaisilta. On pidetty todennäköisenä, että kirjaimiston kehittäneen tai kehittäneiden on täytynyt osata sekä kreikkaa että foinikiaa, jotta sovittaminen kielestä ja niiden äänteistä toiseen oli mahdollista. Siksi on ehdotettu, että tämä olisi voinut tapahtua Syyrian tai Foinikian rannikolla, jossa oli kreikkalaisia asutuksia 800-luvulta eaa. lähtien. Toisaalta tämä olisi voinut tapahtua yhtä hyvin Egeanmeren alueella, missä foinikialaiset toimivat ja mistä on löydetty semiittisiä piirtokirjoituksia. Erääksi paikaksi on ehdotettu Euboiaa, josta tehdyt arkeologiset löydöt (Lefkantí, Eretria, Khalkis) 900–700-luvuilta eaa. kertovat varhaisista kauppayhteyksistä Foinikiaan.
Kirjaimiston perustuminen foinikialaiseen esikuvaan on ilmeistä kirjainten muodoista sekä järjestyksestä, joka vastaa suoraan foinikialaista. Vielä Herodotos kutsui 400-luvulla eaa. kirjaimia nimellä ”foinikialaiset kirjaimet” (φοινικήια γράμματα, foinikēia grammata). Joonian Teoksesta tunnetaan samalta vuosisadalta piirtokirjoitus, jossa kirjaimiin viitataan nimellä φοινικήια, foinikēia, ja niillä kirjoittamisesta käytetään sanaa φοινικογραφέω, foinikografeō, ”kirjoittaa foinikialaisittain”. Kreetalla kirjureista käytettiin samaan alkuperään palautuvaa nimitystä ποινικαστάς, poinikastas.
Kreikkalaisessa mytologiassa kirjaimiston tulo kytkettiin yleensä foinikialaisen Kadmoksen tuloon Kreikkaan. Joissakin myyttiversioissa kirjainten keksijöiksi esitettiin kuitenkin Prometheus tai Palamedes.
Kreikkalaisen kirjaimiston synty > Kirjaimiston sovittaminen kreikan kieleen

Foinikian kieltä kirjoitettiin seemiläisenä kielenä pelkillä konsonanteilla, joita oli 22. Osa konsonanteista oli kuitenkin vokaalinkaltaisessa käytössä olleita puolivokaaleja (mater lectionis). Koska kreikka kielenä oli erilainen eikä näin montaa konsonanttia tarvittu, kreikassa tarpeettomat konsonantit ja puolivokaalit otettiin vastaamaan kreikan vokaaleita. Nämä viisi alkuperäistä vokaalia olivat alfa (< alef), eeta (< he), ioota (< jod), omikron (< ajin) ja ypsilon (< vav). Osa kirjaimista, kuten fii, khii, psii ja oomega, olivat ilmeisesti kreikkalaisten omaa keksintöä, eikä niillä ollut foinikialaista esikuvaa. Kaikki kirjaimet saivat akrofoniset nimet.
Näin syntyi ensimmäinen varsinainen aakkoskirjoitus, jossa on merkit sekä konsonanteille että vokaaleille. Se oli hyvin sovitettu kreikan kielen äänteisiin. Kreikkalaiset olivat ensimmäisiä Euroopassa, jotka käyttivät aakkoskirjoitusta, ja aakkoskirjoituksen käyttöönottoa voidaan pitää eräänä koko antiikin kreikkalaisen kulttuurin merkittävimmistä keksinnöistä.
Foinikialaiseen tapaan kreikkaa kirjoitettiin alun perin oikealta vasemmalle tai joskus niin kutsuttuna bustrofedonina, jossa joka toinen rivi oli kirjoitettu oikealta vasemmalle ja joka toinen vasemmalta oikealle. Vähitellen kirjoitussuunnaksi vakiintui nykyinen vasemmalta oikealle. Kirjaimistossa oli paljon alueellista vaihtelua kreikan lukuisten murteiden erojen vuoksi, ja siihen kuului myöhemmin käytöstä poistuneita kirjaimia, kuten wau eli digamma sekä koppa ja san.
Kirjoitus vaikuttaa levinneen nopeasti eri puolille kreikkalaista maailmaa, ja siitä syntyi useita paikallisia variaatioita. Varhaisimmat tunnetut esimerkit kreikkalaisen kirjaimiston käytöstä ovat Ateenasta löydetty Dipylon-piirtokirjoitus noin vuodelta 740 eaa. sekä Pithekussaista löydetty niin kutsutun Nestorin maljan piirtokirjoitus noin vuodelta 750–700 eaa. Kummatkin ovat runomuotoisia ja liittyvät symposion-kulttuuriin. Niissä esiintyvissä kirjaimistoissa on jo havaittavissa itsenäistä kehitystä, mistä voidaan päätellä, etteivät ne edusta kreikkalaisen kirjaimiston kaikkein varhaisinta vaihetta, vaan kirjaimisto on syntynyt jo jonkin verran aiemmin. Kreikkalaista kirjaimistoa sovellettiin ilmeisesti varsin pian sen keksimisen jälkeen muun muassa homeerisen runouden muistiinmerkitsemiseen.
Foinikialaisesta kirjaimistosta kehittyi kreikkalaisen lisäksi myös muun muassa heprealainen kirjaimisto.
Kreikkalaisen kirjaimiston synty > Kirjaimistojen vertailu

Seuraavassa taulukossa on esitettu foinikialaiset kirjaimet ja niiden perusteella luodut kreikkalaiset kirjaimet, sekä vertailun vuoksi myös heprealaiset kirjaimet. Kreikkalaisista kirjaimista on esitetty varhaista, arkaaista muotoa edustava variantti (yhdistelmä eri alueiden arkaaisesta kirjaimistosta), joka havainnoillistaa kirjaimiston vaiheittaista kehitystä, sekä klassisen joonialaisen aakkoston mukainen eli nykyinen muoto.
| Foinikialainen | Foinikialainen | Heprealainen | Heprealainen | Kreikkalainen> Arkaainen | Kreikkalainen> Klassinen | Kreikkalainen> Nimi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | alef | א | alef |  | Α | alfa |
|  | bet | ב | bet |  | Β | beeta |
|  | gaml | ג | gimel |  | Γ | gamma |
|  | dalet | ד | dalet |  | Δ | delta |
|  | he | ה | he |  | Ε | epsilon |
|  | vav | ו | vav |  | Ϝ | wau/digamma |
|  | vav | ו | vav |  | Υ | ypsilon |
|  | zajin | ז | zajin |  | Ζ | zeeta |
|  | het | ח | het |  | Η | eeta |
|  | tet | ט | tet |  | Θ | theeta |
|  | jod | י | jod |  | Ι | ioota |
|  | kaf | כ | kaf |  | Κ | kappa |
|  | lamed | ל | lamed |  | Λ | lambda |
|  | mem | מ | mem |  | Μ | myy |
|  | nun | נ | nun |  | Ν | nyy |
|  | samekh | ס | samekh |  | Ξ | ksii |
|  | ajin | ע | ajin |  | Ο | omikron |
|  | pe | פ | pe |  | Π | pii |
|  | tsade | צ | tsade |  | Ϻ | san |
|  | qof | ק | qof |  | Ϙ | koppa |
|  | reš | ר | reš |  | Ρ | rhoo |
|  | šin | ש | šin |  | Σ | sigma |
|  | tav | ת | tav |  | Τ | tau |
|  |  |  |  |  | Φ | fii |
|  |  |  |  |  | Χ | khii |
|  |  |  |  |  | Ψ | psii |
|  |  |  |  |  | Ω | oomega |
Arkaaiset kreikkalaiset kirjaimistot > Kirjaimistojen vertailu

Seuraavassa taulukossa on kreikkalaisen kirjaimiston tärkeimpiä paikallisia variaatioita arkaaisella kaudella. Kirjaimistoissa olevat merkittävimmät erot on merkitty värein, jotka havainnoillistavat niiden kuulumista Kirchhoffin tyyppeihin. Erityisen poikkeavat muodot on merkitty tummanharmaalla.
| Alue | Α | Β | Γ | Δ | Ε | Ϝ | Ζ | Η | Η | Θ | Ι | Κ | Λ | Μ | Ν | Ξ | Ο | Π | Ϻ | Ϙ | Ρ | Σ | Τ | Υ | Φ | Χ | Ψ | Ω |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lakonia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Arkadia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  | – |
| Akhaia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  | ? | – |
| Ithaka |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (ψϻ) |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  | – |
| Rhodos |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  (χσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (?) | – |
| Thessalia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Euboia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Boiotia |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (χσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Attika |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (χσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Aigina |  |  |  |  |  | – |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (χσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) | – |
| Naksos |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | (hσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (πσ) | – |
| Paros |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  | (χσ) |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (φσ) |  |
| Delos |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  | (?) |  |
| Joonia |  |  |  |  |  | – |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Knidos |  | (?) |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – | – |  |  |  |  |  |  | (?) |  |
| Megara |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  | – |
| Korintti |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  | – |
| Sikyon |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |   | – |
| Argos |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |
| Tiryns |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – |  |  |  |  |   | ? |
| Melos |  |  |   |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  | (κϻ) |   |  |  |  |  | – |  |  | (πh) | (κh) | (πϻ) |  |
| Kreeta |  |   |  |  |  |   |  |   | – |  |  |  |   |   |  | (κϻ) |  |   |  |  |  | – |  |  | (πh) | (κh) | (πϻ) | – |
| Thera |  |  |   |  |  | – |  |  |  |  |  |  |  |  |  | (κϻ) |  |  |  |  |  | – |  |  | (πh) | (κh) | (πϻ) | – |
Myöhempi historia

Kreikkalainen kirjaimisto vakiintui klassiseen muotoonsa 300-luvulle eaa. tultaessa. Merkittävää kehityksessä oli attikalaisen kirjaimiston kehitys. Attikassa, johon myös Ateena kuuluu, käytettiin omaa kirjaimistoa 400-luvun eaa. lopulle saakka. Attikalainen kirjaimisto perustui alun perin ilmeisesti aiginalaiseen ja euboialaiseen kirjaimistoon, ja edusti Kirchhoffin terminologialla (katso yllä) ”itäistä vaaleansinistä” tyyppiä.
Vuonna 403/402 eaa. Ateenan kansankokous päätti hylätä vanhan kirjaimiston ja ottaa käyttöön joonialaisen kirjaimiston muodon, Kirchhoffin terminologialla ”joonialaisen tummansinisen” tyypin kirjaimiston. Se standardisoitiin kirjaimistoksi, joka käsitti 24 kirjainta. 300-luvun eaa. alkupuolella sama kirjaimisto otettiin käyttöön muun muassa Makedoniassa ja Boiotiassa. Vuosisadan kuluessa se syrjäytti Ateenan suuren kulttuurisen vaikutuksen ansiosta muut paikalliset kirjaimistot, ja vakiintui myös nykyisin käytössä olevaksi klassiseksi kreikkalaiseksi kirjaimistoksi. Ainoastaan joidenkin kirjainten äännearvo on muuttunut antiikin ajoista.
Hellenistisellä kaudella kehittyneessä koinee-kreikassa tapahtui äännemuutoksia, joiden seurauksena käsitys klassisesta lausumisesta alkoi vähitellen hämärtyä. Tämän seurauksena kehitettiin niin kutsuttu polytoninen ortografia, jota käyttämällä klassinen ääntämys voitiin merkitä ylös kirjoitukseen lukuisin diakriittisin merkein. Se on ollut tästä lähtien oleellinen osa muinaiskreikan kirjoittamista. Polytoninen ortografia säilyi käytössä myös nykykreikan kirjoittamisessa virallisesti aina vuoteen 1982 saakka.
Vaikutus

Kreikkalainen kirjaimisto toimi pohjana Euroopan muille aakkoskirjoituksille sekä myös useille muille kirjaimistoille. Fryygiassa se kopioitiin fryygialaiseksi kirjaimistoksi. Italiassa etruskit ottivat kreikkalaisen kirjaimiston käyttöön etruskilaisena kirjaimistona. Roomalaiset kehittivät etruskien kirjaimiston pohjalta latinalaisen kirjaimiston.
Bysanttilaisella keskiajalla kreikkalaisen kirjaimiston perusteella kehitettiin kyrillinen kirjaimisto slaavien parissa suoritettavan lähetystyön käyttöön.
Kirjallisuutta

Bernal, Martin: Cadmean Letters: The Transmission of the Alphabet to the Aegean and Further West Before 1400 BC.  Eisenbrauns, 1990.  ISBN 0-931464-47-1
Daniels, Peter T. & Bright, William: The World's Writing Systems.  (Erityisesti luku 21 ”Transmission of the Phoenician Script to the West” (Pierre Swiggers) ja luku 22 ”The Greek Alphabet” (Leslie Threatte))  Oxford University Press, 1996.  ISBN 0-19-507993-0
Jeffery, Lilian Hamilton "Anne": The local scripts of archaic Greece: a study of the origin of the Greek alphabet and its development from the eighth to the fifth centuries B.C..  Oxford:  Clarendon Press, 1961.  ISBN 0-19-814061-4
Kirchhoff, Adolf: Studien zur Geschichte des griechischen Alphabets.  Ferd. Dümmler, 1877 (3. painos).  Teoksen verkkoversio. 1. painos 1867, mutta karttaliite on mukana vasta myöhemmissä painoksissa, ainakin 3. painoksessa 1877.
McCarter, P. Kyle, Jr.: The antiquity of the Greek alphabet and the early Phoenician scripts.  (Harvard Semitic monographs)  Missoula, Montana:  Scholars Press for Harvard Semitic Museum, 1975.  ISBN 0-89130-066-X
Powell, Barry B.: Homer and Origin of the Greek Alphabet.  Cambridge University Press, 1991.
Woodard, Roger D.: Greek Writing from Knossos to Homer: A Linguistic Interpretation of the Origin of the Greek Alphabet and the Continuity of Ancient Greek Literacy.  Oxford University Press, 1997.  ISBN 0195355660
Dipylon-piirtokirjoituksen sisältävä oinokhoe, n. 740 eaa.
Niin kutsutun Pithekussain Nestorin maljan piirtokirjoitus, n. 750–700 eaa.
Varhainen kreikkalainen kirjaimisto maalattuna kyliksiin, arkaainen kausi.
Bustrofedonilla kirjoitettua Gortynin lakitekstiä, n. 480–450 eaa.
”Vihreän”, ”punaisen” ja ”sinisen” tyypin kirjaimistojen levinneisyysalueet kartalla, perustuen Kirchhoffin (1867) karttaan.
Omistuskirjoitus boiotialaisella kirjaimistolla kantharoksessa, n. 450–425 eaa.
Venn-diagrammi, joka havainnoillistaa kreikkalaisen (vasen), latinalaisen (oikea) ja kyrillisen kirjaimiston (alin) yhtäläisyyksiä ja eroja.
Kromi(II)

| Kromi(II)kloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10049-05-5
PubChem CID:  24871
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CrCl2
Moolimassa:  122,9
Ulkomuoto:  Vaaleaa kiteistä ainetta
Sulamispiste:  824 °C 
Kiehumispiste:  1 1201 °C
Tiheys:  2,88 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Kromi(II)kloridi (CrCl2) on Cr2+- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä sekä analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet

Kromi(II)kloridi on huoneenlämpötilassa vaaleaa kiteistä ainetta, jolla on silkinhohtoinen kiilto. Aineen kiderakenne on vääristynyt rutiilirakenne ja alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdiste hapettuu kuitenkin erittäin herkästi kromikloridiksi, minkä vuoksi se on usein harmaata tai vihertävää. Kidevedettömän kromi(II)kloridin lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset tetra- ja heksahydraatit (CrCl2·4H2O ja CrCl2·6H2O), jotka ovat sinisiä tai violetteja kiteitä. Aine liukenee hyvin veteen ja vesiliuos on sinistä johtuen heksa-akvakromi(III)ionin muodostumisesta ([Cr(H2O)6)]]2+). Vesiliuokset hapettuvat helposti, jolloin niiden väri muuttuu vihreäksi. Kloridi-ionien kanssa yhdiste reagoi muodostaen tetraklorokromaatti(II)ionien ([CrCl4]2-. Kromi(II)kloridi om erittäin voimakas pelkistin.
Valmistus ja käyttö

Kromi(II)kloridia voidaan valmistaa pelkistämällä kromikloridia vedyn avulla 600 °C:n lämpötilassa, käsittelemällä metallista kromia vetykloridilla 700 °C:n lämpötilassa tai kromi(II)asetaatin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.
Kromi(II)kloridia voidaan käyttää kaasuanalysaattoreissa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisten hageneeniyhdisteiden dehalogenointiin, (E)-alkeenien muodostamiseen alkyyneistä sekä kromin organometalliyhdisteiden valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Kromi(II)kloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Krominitraatti

| Krominitraatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13548-38-4
PubChem CID:  24598
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cr(NO3)3
Moolimassa:  238,03
Ulkomuoto:  Vihreä tai violetti kiteinen aine
Sulamispiste:  66,3 °C (nonahydraatti)
Tiheys:  1,8 g/cm3 (nonahydraatti)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Krominitraatti (Cr(NO3)3) on kromi- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttien valmistukseen ja tekstiilien värjäyksessä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa krominitraatti on kidevedettömänä vihreää kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja esimerkiksi nonahydraatti (Cr(NO3)3·9H2O), joka on väriltään violettia. Krominitraatti liukenee veteen ja myös etanoliin. Aine on voimakas hapetin.
Krominitraattia valmistetaan liuottamalla kromi(III)oksidia typpihappoon. Toinen tapa on pelkistää kromihappoa metanolilla typpihappoliuoksessa.
Krominitraattia käytetään katalyyttien valmistukseen, tekstiilien värjäyksessä peittana ja korroosioestoaineena.
Aiheesta muualla

Krominitraattin kansainvälinen kemikaalikortti
Kromoseeni

| Kromoseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bis(η5-syklopentadienyyli)kromi(II)
CAS-numero:  1271-24-5
PubChem CID:  16212429 ja 15811016 79154, 16212429 ja 15811016
SMILES:  [CH-]1C=CC=C1.[CH-]1C=CC=C1.[Cr+2]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10Cr
Moolimassa:  182,18 g/mol
Sulamispiste:  170–172 °C
Tiheys:  1,43 g/cm3
Kromoseeni eli bis(syklopentadienyyli)kromi (C10H10Cr) on metalloseeneihin kuuluva kromin organometalliyhdiste Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä alkeenien polymeroinnissa.
Ominaisuudet

Kromoseeni on huoneenlämpötilassa tummanpunaista kiteistä ainetta. Se on monien muiden metalloseenien tavoin niin kutsuttu sandwich-yhdiste ja kromi-ioni on kahden syklopentadieeniligandin välissä. Rakenteeltaan se muistuttaa ferroseenia, mutta se sitoutuu vain 16 elektronilla, mikä tekee siitä voimakkaan pelkistimen ja se on huomattavasti ferroseenia reaktiivisempi. Kromoseeni on ilmaherkkä kemikaali. Magneettisuudeltaan yhdiste on paramagneettinen Kromoseeni ei liukene veteen, mutta liukenee eettereihin kuten tetrahydrofuraaniin. Kromoseeni kykenee interkalatoitumaan eräiden epäorgaanisten sulfidien ja selenidien kidehilaan.
Valmistus ja käyttö

Kromoseenia voidaan valmistaa syklopentadienyylinatriumin ja kromikarbonyylin välisellä reaktiolla. Toinen valmistusmenetelmä on kromikloridin ja syklopentadienyylinatriumin välinen reaktio. Tuote puhdistetaan sublimoimalla.
Kromoseenia, joka on sidottu piidioksidin pinnalle voidaan käyttää alkeenien kuten eteenin polymerisoimiseen. Tällä katalyytillä on hyvin suuri ominaispinta-ala ja sen aktiivisuus on 35 kg polyeteeniä kromigrammaa kohden. Tällainen kromoseenipohjainen katalyytti ei tarvitse muita kokatalyyttejä.
Viktor Krovopuskov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | säilä |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | säilä |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | säilän joukkuekilpailu |  |
Viktor Aleksejevitš Krovopuskov (ven. Виктор Алексеевич Кровопусков, s. 29. syyskuuta 1948) on entinen Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Viktor Krovopuskov voitti säilämiekkailussa neljä olympiakultaa. Hän voitti sekä henkilökohtaisen kilpailun että joukkuekilpailun kultaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Krovopuskov voitti kahdesti ja joukkuemaailmanmestaruuden viidesti.
Saavutukset

Olympiakultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1976 ja 1980
Olympiakultaa säilän joukkuekilpailussa 1976 ja 1980
MM-kultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1978 ja 1982
MM-kultaa säilän joukkuekilpailussa 1974, 1975, 1979, 1983 ja 1985
MM-hopeaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1974 ja 1979
MM-hopeaa säilän joukkuekilpailussa 1973
Luikerot

| Luikerot |
| --- | --- |
 Valkoviiruluikero (Ecsenius pictus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Luikerokalat Blenniiformes
Heimo::  Luikerot Blenniidae  Rafinesque, 1815
Alaheimot
 Salarinae  Blenniinae 
Katso myös
   Luikerot Wikispeciesissä   Luikerot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luikerot eli limakalat (Blenniidae) on luikerokalojen lahkoon kuuluva merikalojen heimo. Siitä tunnetaan noin 410 lajia ja noin 60 sukua.
Koko ja ulkonäkö

Luikeroiden pää on tylppäkuonoinen, eikä ihossa erotu suomuja. Silmät ovat suhteellisen suuret ja sijaitsevat pään yläosassa, mikä antaa kalalle hiukan sammakkoeläinmäisen ulkonäön.
Alkuperä

Luikeroita elää Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisissa ja subtrooppisissa osissa, yleensä meressä, harvoin murtovedessä tai makeassa vedessä. Monet lajit ovat suosittuja akvaariokaloja. Välimeren seudulla elää luonnonvarainen jokiluikero.
Käyttäytyminen

Luikerot nöpöttävät usein rintaeviensä varassa lähellä pohjaa samalla tavalla kuin tokot. Ne ovat luonnossakin hyvin reviiristään tietoisia kaloja, joten niitä ei kannata pitää monta samassa akvaariossa.
Luikerot sekoitetaan helposti tokkoihin. Anatomian selvin ero on selkäevä, joka luikeroilla jatkuu yhtenäisenä koko selän yli. Pohjalla maatessaan ne pitävät vartaloaan luonteenomaisesti kaarella. Luikerot ovat kovia hyppimään, ja siirtyvät luonnossa riutanlammikosta toiseen hyppäämällä.
Akvaariossa suosittuja lajeja

viherluikero Salarias fasciatus
mokkaluikero Atrosalarias fuscus
kultaluikero Ecsenius midas
kultapyrstöluikero Ecsenius bicolor
diskomyrkkyluikero Meiacanthus smithi
saumamyrkkyluikero Meiacanthus atrodorsalis
seepramyrkkyluikero Meiacanthus grammistes
ruskomyrkkyluikero Meiacanthus mossambicus
Aiheesta muualla

http://www.reefkeeping.com/issues/2004-07/hcs3/index.php
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q656955  Wikispecies: Blenniidae  AFD: Blenniidae  BOLD: 1865  CoL: 78Y  EoL: 5368  Fauna Europaea: 12079  Fauna Europaea (new): f0566cf1-2285-4b9c-be82-5ccc23792b95  GBIF: 4251  iNaturalist: 49390  IRMNG: 113537  ITIS: 171124  NBN: NBNSYS0000159516  NCBI: 56718  NZOR: fc28df83-85a1-41d5-b85b-6f04dbe48c18  Observation.org: 195064  Open Tree of Life: 867524  Paleobiology Database: 266198  Plazi: FD1087D9-FFB7-4A46-FF67-A6FE4DBFFB91  uBio: 114003  WoRMS: 125519
Kryptodepressio

Kryptodepressio on järvialtaan osa, joka sijaitsee merenpinnan tason alapuolella. Jos järven pinta on merenpintaa alempana (kuten Kaspianmeressä ja Kuolleessameressä), järvi on kokonaan kryptodepressiota. Merenpinnan tason alapuolella sijaitsevaa maa-aluetta kutsutaan puolestaan syvängöksi eli depressioksi.
Yli kilometrin kryptodepressioita on Baikaljärvessä (pinnankorkeus 455,5 m, syvyys 1 642 m, kryptodepressio 1 186,5 m)  ja Kaspianmeressä (pinnankorkeus −28 m, syvyys 1 029 m, kryptodepressio 1 057 m).
Suomessa kryptodepressioita on muun muassa Artjärven Pyhäjärvessä (syvin kohta 28 metriä merenpintaa alempana),  Lohjanjärvessä (23 m),  Päijänteessä (17 m) ja Saimaassa (10 m). Lohjanjärven kryptodepressio on tilavuudeltaan Suomen suurin (85 miljoonaa kuutiometriä).