stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luckey Roberts
Elämä ja ura

Roberts syntyi Philadelphiassa, Pennsylvanian osavaltiossa. Syntymävuosi ei välttämättä ole tarkka, koska eri lähteet antavat hieman toisistaan poikkeavia vuosilukuja. Esimerkiksi ensimmäisen maailmansodan aikaisessa värväyskortissa annetaan vuodeksi 1889 ja toisen maailmansodan aikaisissa sotilastiedoissa mainitaan vuosi 1891. 1887 on yleisesti hyväksytyin vuosi.
Roberts opetteli jo varhain pianonsoittoa ja esiintyi jo lapsena kiertävissä minstrel show -esityksissä. Hän asettui New Yorkiin 1910, jossa hänestä tuli eräs Harlemin johtavista mustista pianisteista. Näihin aikoihin hän julkaisi ensimmäiset ragtime-sävellyksensä. Hän oli ensimmäinen Harlemin pianisti, joka pääsi levyttämään Columbia-levymerkille vuonna 1916. Monia Robertsin 1910-luvulla säveltämiä kappaleita ei kuitenkaan julkaistu. Hän levytti ne vasta 1940- ja 50-luvuilla.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Roberts kiersi James Reese Europen (1881-1919) orkesterin mukana Englannissa ja Ranskassa. Sodan päätyttyä hän palasi takaisin New Yorkiin, jossa hän sävelsi musiikkia useisiin show-esityksiin ja levytti joitakin pianorullia.
Roberts tunnetaan myös yhdessä James P. Johnsonin (1894-1955) kanssa vuodesta 1919 kehittämästään stride-pianotyylistä.
Roberts toimi musiikillisena esikuvana monelle nuoremman sukupolven pianistille. Monet Robertsin oppilaista ovatkin tänä päivänä tunnetumpia kuin mestari itse. Näihin kuuluivat Johnsonin ohella Earl Hines, Duke Ellington, Eubie Blake, Willie "the Lion" Smith ja viimeisenä, muttei vähäisimpänä George Gershwin.
1920-luvulla Roberts säesti muita artisteja ja toimi säestäjänä näiden levytyksissä. Omalla nimellään hän levytti seuraavan kerran vasta vuonna 1946.
Maailmansotien välisenä aikana Robertsin taidot säveltäjänä tunnustettiin. Hän sävelsi musiikin useisiin musikaalikomediohin ja sen lisäksi myös big band -musiikkia. Hän sävelsi myös muutamia klassisen musiikin teoksia, joita esitettiin ensi kertaa New Yorkissa Carnegie Hallissa vuonna 1939 ja Town Hallissa vuonna 1941.
Vuonna 1940 hän avasi oman ravintolan nimeltä "Luckey's Rendezvous". Erikoista ravintolassa oli se, että siellä esiintyi laulavia ja tanssivia tarjoilijoita sekä hovimestareita. Roberts jatkoi ravintolan pitoa kunnes se jouduttiin sulkemaan vuonna 1954.
Harlemin vuosinaan Roberts loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa kaksi kertaa. Onnettomuuksien jälkeen hän sai useita pienehköjä halvauskohtauksia. Hän toipui kuitenkin lähes täysin ja pystyi soittamaan edelleen.
1940-luvun puolessa välissä Roberts levytti joitakin kappaleita Circle-levymerkille. Viimeiset levytyksensä hän teki 1958.
Robertsin kädet olivat poikkeuksellisen suuret ja hän kykeni ylettymään sormillaan koskettimistolla ulommas kuin tavalliset pianistit. Tavallinen pianisti pystyy soittamaan suunnilleen oktaavin alueella, mutta Roberts ylettyi soittamaan jopa 14 koskettimen alueella.
Roberts oli etevä liikemies. Hän oli tehnyt taitavia sijoituksia kiinteistöalalla ja kuolemansa aikoihin hänen omaisuutensa arvo oli yli 2 miljoonaa dollaria. Hän kuoli New Yorkissa.
Sävellyksiä

Nothin' (n.1908)
Ripples of the Nile (1912), julkaistu myöhemmin nimellä Moonlight Cocktail
Porks and Beans (1913)
Junk Man Rag (1913)
Spanish Fandango (1915)
Spanish Venus (n.1920)
Rail Road Blues (1920)
Mo'lasses (1923)
Whistlin' Pete (1939)
Kirjallisuutta

Jasen, David A.; Gene Jones (2002). Black Bottom Stomp: Eight Masters of Ragtime and Early Jazz. Routledge. pp. p. 51-66. ISBN 0415936411.
Jasen and Tichenor, Rags and Ragtime, Dover, 1978.
Scivales Riccardo (ed.), Harlem Stride Piano Solos, Katonah, New York, Ekay Music, 1990.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana
Yhdysvaltain liittovaltion poliisi

| Yhdysvaltain liittovaltion poliisi > Federal Bureau of Investigation |
| --- | --- |

 FBI:n päärakennus J. Edgar Hoover Building Washington DC:ssä.
Perustettu:  26. heinäkuuta 1908
Tehtävä:  Yhdysvaltain liittovaltion keskusrikospoliisi
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  Washington DC, Yhdysvallat
Pääjohtaja:  Christopher A. Wray
Työntekijöitä:  35 000
Vuosibudjetti:  9 748 829 000 USD (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain liittovaltion poliisi (engl. Federal Bureau of Investigation, lyh. FBI) on Yhdysvaltain liittovaltion keskusrikospoliisi, joka tutkii erityisen vakavia ja osavaltioiden rajat ylittäviä rikoksia. Se toimii Yhdysvaltojen oikeusministeriön alaisuudessa.
FBI:llä on myös tiedusteluun liittyvä vakoilutehtävä, koska keskustiedustelupalvelu CIA ei saa toimia Yhdysvaltojen alueella vastavakoilun toimialueella. FBI:n tehtävänä on myös ylläpitää kansallista turvallisuutta NSA:n kanssa ja vastata kansallisen FBI HRT:n -erikoisjoukon koulutuksesta.
Historiaa

Liittovaltion syyttäjä Charles Joseph Bonaparte perusti FBI:n alun perin nimellä Bureau of Investigation 26. heinäkuuta 1908. Nykyisen nimensä virasto sai vuonna 1935. Alkaessaan toimia J. Edgar Hooverin alaisuudessa vuodesta 1924 alkaen FBI laajeni huomattavasti. Se alkoi vuonna 1932 julkaista tiedotuslehteään Fugitives Wanted by the Police, jonka nimeksi vuonna 1950 tuli Ten Most Wanted Fugitives. Viraston tekninen laboratorio perustettiin vuonna 1932 teknistä rikostutkintaa varten. Hoover perusti vuonna 1935 kansallisen akatemian, jossa koulutettiin erikoisagentteja. Hooveria arvosteltiin siitä, että hän käytti huomattavan osan ajastaan poliittisten aktivistien tutkintaan.
Toisen maailmansodan aikana FBI vastasi sotilaskarkurien ja kutsuntojen välttelijöiden etsimisestä ja tiedustelutiedon keräämisestä. Sodan jälkeen virasto tutki oletettuja ja todellisia kommunistien toimia Yhdysvalloissa. 1950- ja 1960-luvun Cointelpro-operaatioissaan se pyrki vaikeuttamaan kumouksellisten ryhmien toimintaa.
FBI:n tutkintatoimivalta laajeni huomattavasti kansalaisoikeuslakien tultua voimaan vuonna 1964. Myös uudet rahankiristys- ja uhkapelilait lisäsivät viraston tutkintatoimintaa. FBI perusti vuonna 1967 kansallisen rikostietokeskuksen, joka koordinoi ja avustaa paikallisia, osavaltion ja liittovaltion lainvalvontaviranomaisia.
FBI uudisti salaisten agenttien ja muiden virkamiestensä valinta- ja koulutusohjelmansa 1970-luvulla. Se myös laati ohjeiston varmistamaan, että sen tutkimukset eivät loukkaisi Yhdysvaltain kansalaisten perustuslaillisia oikeuksia. 1980-luvulla FBI keskittyi erityisesti kansainväliseen huumekauppaan ja valkokaulusrikollisuuteen. 1990-luvulta alkaen se on tutkinut myös tietotekniikkarikollisuutta.
World Trade Centerin pommi-isku 1993 ja syyskuun 11. päivän iskut vuonna 2001 saivat FBI:n vaihtamaan pääkohteekseen terrorismin torjunnan. Virastolle myönnettiin laajat kansalaisten seurantavaltuudet Patriot Act -lailla. Vuonna 2003 FBI perusti tiedusteluviraston, jonka avulla se myös koordinoi yhteistyötään CIA:n kanssa. Vuonna 2006 paljastui, että FBI oli vakoillut Yhdysvalloissa lukuisia poliittisia aktivistiryhmiä. Patriot Actin tilalle tuli vuonna 2015 USA Freedom Act, joka säilyttää suuren osan FBI:n valvontaoikeuksista.
FBI oli näkyvässä osassa Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016, kun pääjohtaja James Comey johti demokraattiehdokas Hillary Clintoniin kohdistunutta sähköpostitutkintaa. Vaalin jälkeen FBI aloitti tutkinnan siitä, oliko presidentiksi valitun Donald Trumpin vaalikampanjaväki tehnyt yhteistyötä Venäjän viranomaisten kanssa. Presidentti Donald Trump erotti Comeyn toukokuussa 2017. Varajohtaja Andrew McCabe erosi tehtävästään ennenaikaisesti tammikuussa 2018 sen jälkeen kun Trump oli toistuvasti arvostellut häntä puolueellisuudesta Venäjä-tutkinnassa.
Tehtävä ja tavoitteet

FBI:n tehtävä on suojella Yhdysvaltain kansaa ja tukea Yhdysvaltain perustuslakia. FBI:n tavoitteet ovat:
suojella Yhdysvaltoja terrori-iskuilta
suojella Yhdysvaltoja ulkomaiden tiedusteluoperaatioilta, vakoilulta ja kyberoperaatioilta
taistella merkittävää rikollista kybertoimintaa vastaan
taistella julkishallinnon korruptiota vastaan kaikilla tasoilla
suojella kansalaisoikeuksia
taistella rikollista toimintaa harjoittavia monikansallisia yrityksiä vastaan
taistella merkittävää valkokaulusrikollisuutta vastaan
taistella merkittävää väkivaltarikollisuutta vastaan.
FBI on tärkein vastavakoilusta vastaava valtiollinen virasto. Kotimaan turvallisuudessa FBI vastaa tiedustelutiedon vertailusta ja levittämisestä muille valtiollisille virastoille. Se tutkii liittovaltion kansalaisoikeuslakien rikkomuksia, kuten rotusyrjintää työelämässä ja vaaleissa sekä poliisiväkivaltaa. FBI julkaisee vuosittain yhteenvedon Yhdysvaltain rikollisuudesta sekä erillisen raportin viharikoksista. Se kerää todistusaineistoa useimmissa niistä siviilioikeusjutuista, joissa Yhdysvaltain valtio on osapuolena. Se tutkii henkilöt, joita harkitaan arkaluontoisiin paikkoihin liittovaltion hallinnossa. Ulkomailla FBI voi pidättää ihmisiä vain saatuaan kongressilta siihen valtuutuksen ja kyseiseltä maalta luvan.
FBI:n motto on Fidelity, Bravery, Integrity (”uskollisuus, rohkeus, rehellisyys”).
Tutkinnan kohteet

FBI tutkii ja selvittää rikoksia. Tutkinnan tärkein toimintamuoto on terrorismin tutkinta. FBI on myös päätoimija kyberturvallisuuden torjunnassa. Tutkinnan osa-alueet ovat:
terrorismi
vastavakoilu
kyberrikollisuus
korruptio
kansalaisoikeudet
järjestäytynyt rikollisuus
valkokaulusrikollisuus
väkivaltarikokset
massatuhoaseet
Organisaatio

FBI:n päämaja on J. Edgar Hoover Building Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Lisäksi FBI:llä on 56 aluetoimistoa ympäri Yhdysvaltojen tärkeimpiä kaupunkeja, yli 350 pienempää toimistoa sekä yli 60 kansainvälistä toimistoa. FBI:n agentit koulutetaan Quanticossa, Virginiassa.
FBI:n palveluksessa on vuoden 2018 alussa noin 35 000 henkeä. FBI:n pääjohtaja on 2. elokuuta 2017 alkaen ollut Christopher A. Wray.
Etsityimpien rikollisten lista

FBI julkaisi etsityimpien rikollisten listan ensimmäisen kerran vuonna 1950. Ajatus syntyi, kun eräs toimittaja pyysi loppuvuodesta 1949 FBI:lta etsintäkuulutettujen tärkeimpiä nimiä. FBI antoi toimittajalle kymmenen nimen listan, ja lehtijuttu herätti suurta huomiota. Hoover ymmärsi listan julkisuusarvon ja teki siitä osan FBI:n virallista toimintaa 14. maaliskuuta 1950.
Listan 60 ensimmäisen julkaisuvuoden aikana siinä on esiintynyt 494 etsintäkuulutettua, ja 94 prosenttia heistä on saatu kiinni. Suoraan yleisövihjeiden perusteella on tehty 152 pidätystä.
Most Wanted -listat jakaantuvat:
kymmenen eniten etsintäkuulutettua
etsintäkuulutettujen lista
terroristien lista
kadonneet tai kidnapatut henkilöt
lisätietoa henkilöistä
lapsikaappaukseen osallistuneen henkilöt (vanhemmuusasioissa)
pankkiryöstäjät
lasten hyväksikäytöstä etsityt henkilöt
väkivaltaiset rikolliset, väkivaltaisesti kadonneet tai tunnistamattomat henkilöt
FBI Suomessa

FBI tekee yhteistyötä Suomessakin. Vuonna 2012 se tutki Ulvilan surman hätäkeskuspuhelua. Lähin FBI:n toimisto FBI:n sivuston mukaan sijaitsee Kööpenhaminassa Tanskassa.
Kirjallisuutta

Weiner, Tim: FBI – Liittovaltion poliisin historia. Suomentanut Jyri Raivio. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-24809-5
Jeffreys-Jones, Rhodri: FBI: A History. 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain liittovaltion poliisi Wikimedia Commonsissa
Gerhard Richter

| Gerhard Richter |
| --- | --- |
 Gerhard Richter vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1932 (ikä 93) Dresden, Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Taidesuuntaus:  abstrakti taide, fotorealismi
Aiheesta muualla
www.gerhard-richter.com
Gerhard Richter (s. 9. helmikuuta 1932 Dresden) on saksalainen taiteilija, jota on pidetty eräänä kaikkein tärkeimpänä toisen maailmansodan jälkeen eläneenä saksalaisena taidemaalarina. Hän on uudistanut maalaustaidetta tutkimalla abstraktin maalauksen sekä valokuvauksen ja maalaustaiteen välisiä suhteita. Hän on vaikuttanut varsinkin nuoren polven taiteilijoiden maalaustekniikkaan. Richter on kartoittanut maalaustaiteen uusia mahdollisuuksia aikana, jolloin monet ennustivat sen kuolemaa.
Elämänvaiheet

Richter syntyi Dresdenissä ja kasvoi Reichenaussa (nykyinen Bogatynia Puolassa) ja Preussin Ala-Sleesian Waltersdorfissa (nykyinen Niegosławice Puolassa). Kasvatustaustakseen taiteilija on ilmoittanut: ”13 vuotta kansallissosialismia ja 16 vuotta itäsaksalaista kommunismia”. Hän lopetti koulun kymmenenneltä luokalta ja oli harjoittelijana mainos- ja lavastemaalarina ennen opiskeluaan Dresdenin taideakatemiassa.
Vuonna 1948 hän jätti Zittaun korkeamman ammattikoulun ja vuosina 1945–1951 hän sai koulutusta siellä kirjoittajana sekä lavaste- ja mainosmaalarina. Hänen hakemuksensa Dresdenin kuvataidekorkeakouluun hylättiin vuonna 1950, mutta hän aloitti opiskelun Dresdenin taideakatemiassa vuonna 1951. Hän teki taideakatemian ruokasaliin seinämaalauksen Abendmahl mit Picasso (Ateria Picasson kanssa, 1955) osana loppututkintoaan. Diplomityönsä hän maalasi Hygieniamuseoon otsikolla Lebensfreude (Elämänilo, 1956).
Vuosina 1957–1961 Richter toimi taideakatemian mestarikoulutettavana ja otti vastaan tilauksia Itä-Saksan valtiolta. Tänä aikana hän teki seinämaalauksia, kuten Arbeiterkampf (Työläisten taistelu), öljymaalauksia esimerkiksi muotokuvia tunnetusta itäsaksalaisesta näyttelijästä Angelica Domroesesta ja ensimmäisestä vaimostaan Emasta, useita omakuvia ja myöhemmin panoraaman Dresdenistä nimellä Stadtbild (Kaupunkikuva, 1956).
Kaksi kuukautta ennen Berliinin muurin rakentamista Richter pakeni vaimonsa kanssa Länsi-Saksaan. Paon jälkeen Richterin kaksi ensimmäistä seinämaalausta päällemaalattiin. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen seinämaalaus Elämänilo paljastettiin väliaikaisesti uudelleen.
Richter opetti Hampurin kuvataidekorkeakoulun vierailevana professorina ja Nova Scotian taide-ja muotoilucollegessa. Hänelle myönnettiin vakituinen professuuri Düsseldorfin taideakatemiassa vuonna 1971. Vuonna 1983 Richter muutti Düsseldorfista Kölniin, jossa hän asuu.
Ensimmäinen Richterin yksityisnäyttely oli Düsseldorfissa vuonna 1964. Pian sen jälkeen hänellä oli näyttelyitä Münchenissä ja Berliinissä ja 1970-luvun alusta asti hänen näyttelyjään on ollut Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hänen neljäs takautuva näyttelynsä avattiin Robert Storrin kuratoimana New Yorkin Museum of Modern Artissa vuonna 2002 ja se kiersi Chicagossa, San Franciscossa ja Washington DC:ssä.
Vuonna 2004 avattiin Dresdenin Albertinumissa Gerhard Richter -huoneet, joissa on esillä 41 teosta pysyvästi lainattuna. Gerhard Richter -arkisto perustettiin vuonna 2005 Dresdenissä yhteistyössä Saksan valtion taidekokoelmien kanssa.
Richter on saanut useita kunnianosoituksia ja palkintoja ja hänen teoksistaan on julkaistu runsaasti kirjallisuutta. Vaikka Richter saavutti suosiota ja kriitikkojen ylistystä koko uransa ajan, hänen maineensa lisääntyi hänen retrospektiivisen näyttelynsä aikana vuonna 2005.
Taide

Richter sai taidekoulutuksen aikana, jolloin taiteilijoilta vaadittiin sitoutumista puoluekantaiseen, ždanovilaiseen tapaan sosialistiseen realismiin. Vuonna 1958 hän sai mahdollisuuden vierailla documenta-näyttelyssä Kasselissa, Länsi-Saksassa, jossa esiteltiin länsimaista taidetta, muun muassa amerikkalaista abstraktia ekspressionismia ja sen eurooppalaista versiota informalismia. Taiteilija innostui näyttelystä ja on kertonut maalanneensa pari maalausta Jackson Pollockin tyyliin. Myöhemmin Richter sanoi, että suurin syy hänen loikkaamiselleen länteen oli juuri tuon näyttelyn näkeminen. Hän kiinnostui 1960-luvun alussa myös pop-taiteesta.
Taide > Kapitalistinen realismi

Realismit
Jacob Riis, , 1890.
Realismi taiteessa | Realismi kirjallisuudessa
Fantastinen realismi 
 Fotorealismi 
 Inhorealismi 
 Kapitalistinen realismi 
 Maaginen realismi 
 Naturalismi (taide) 
 Neorealismi 
 Sosialistinen realismi 
 Surrealismi 
 Uusi realismi 
 Yhteiskunnallinen realismi
Realismia
Akka ja kissa 
 Démasquée 
 Femme nue couchée 
 Kivenhakkaajat 
 Le Sommeil 
 Maailman alkuperä 
 Poika ja varis 
 Pyykkiranta 
 Raatajat rahanalaiset 
 Tanssiaiskengät 
 Toipilas 
 Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633 
 Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille
Vuonna 1963 Richter järjesti yhdessä Konrad Luegin kanssa happeningin düsseldorfilaisessa huonekaluliikkeessä, jonka otsikko oli ”Elämää popin kanssa – demonstraatio kapitalistisen realismin puolesta”. Käsite oli vastapuoli sosialistiselle realismille ja sen piti paljastaa ironisesti senaikaisen länsisaksalaisen ”reaalin” kapitalismin kulutusta ja vapaa-aikaa. Kapitalistisen realismin ryhmään liittyi muitakin DDR:stä loikanneita taiteilijoita, joiden ajatuksena oli ironisoida sekä senaikaista sosialististen maiden virallista taideoppia että reagoida kriittisesti länsimaiseen kulutusyhteiskuntaan.
Taide > Kuva-Atlas

Richter alkoi kerätä valokuvia, mainoksia, aikakauslehtien kuvia ja postikortteja 1960-luvun alussa. Hän kehitti näin menetelmän, jolla saattoi minimoida maalauksen aiheeseen liittyvän pohdinnan. Valmiiden kuva-aiheiden käyttö oli tyypillistä myös pop-taiteelle, mutta Richter kehitti vähitellen omalaatuisen maalaustekniikan, jossa alkuperäistä kuvaa himmennetään tai häivytetään. Näin valokuvan kovuus pehmenee ja katsoja ikään kuin etääntyy alkuperäisen kuvan tunnelmasta. Öljymaalauksissa korostuvat maalin materiaaliset, plastiset ja optiset ominaisuudet.
Kuva-aiheiden käyttö viittaa myös siihen pop-taiteesta peräisin olevaan asenteeseen, jossa ei niinkään välitetä taiteesta, vaan painotetaan kuvia ja niiden viestinnällisiä ominaisuuksia.
Sekä Gerhard Richterin taiteesta, että hänen halustaan luetteloida ja järjestää teoksiaan saa hyvän esimerkin hänen kotisivuiltaan. Maalaukset (2454 kuvattua kesäkuuhun 2008 mennessä) on lueteltu aiheittain ja muita teostyyppejä ovat grafiikka, päällemaalatut valokuvat, akvarellit ja piirustukset. Mukana on Atlas-osasto, jossa on kuvattuna vuodesta 1962 taiteilijan käyttämää kuva-aineistoa ja ohessa kuvista syntyneitä maalauksia.
Taide > Punainen armeijakunta ja Irakin sota

Vuonna 1988 Richter esitti useissa näyttelyissään sarjan suuria maalauksia valokuvista otsikolla Lokakuun 18, 1977. Hän kuvasi mustavalkoisten lehtikuvien ja poliisien ottamien valokuvien mukaan tehdyissä maalauksissa Punaisen armeijakunnan (RAF) neljää terroristia, jotka löydettiin vankiselleistään kuolleina 18.10.1977. Heidän kuolinsyynsä oli ollut aikoinaan laajan kiistelyn aiheena. Taiteilija kertoi, että hänen mielestään tämä Saksan historian kyseenalainen tapahtuma oli tuotava päivänvaloon.
Richter julkaisi vuonna 2004 kirjan, jossa on 216 lähikuvaa hänen maalauksestaan vuodelta 1987 sekä Frankfurter Allgemeinessa julkaistua artikkelia Irakin sodan alkamisesta.
Taide > Lasimaalaus

Elokuussa 2007 paljastettiin Richterin tekemä Kölnin tuomiokirkon suuri lasimaalaus. Sen pinta-ala on 113 neliömetriä ja se koostuu 11 500 erivärisestä lasinpalasesta, jotka on järjestetty tietokoneella sattumanvaraiseen järjestykseen.
Richter Suomessa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Maalaukseni ovat älykkäämpiä kuin minä. | ” |
– Gerhard Richter
Richter Suomessa > Teoksia esillä

40 saksalaista alle 40, Tampere, Helsinki, Turku 1968
Taidenäyttämö Düsseldorf, Ateneum, Helsinki 1972
Ars 74 1974 ja Ars 95, Helsinki 1995
Nykytaidetta Saksan Liittotasavallasta: grafiikkaa ja multippeleita, Helsingin taidehalli 1976
Biennale Balticum, Rauma 1990
Aspekte 1942–1989 saksalaista nykytaidetta Morsbroich-museon kokoelmista, Oulun taidemuseo 1980.
Gerhard Richter, Katsaus, Sara Hildenin taidemuseo, Tampere 2005
Goethe Abwärts – Deutsche Jungs Etc. Teoksia Falckenbergin kokoelmasta, Helsingin kaupungin taidemuseo 2005–2006
Richter Suomessa > Teoksia Suomessa

Nykytaiteen museon kokoelmat
Mao, 1968, mustavalopainanta
Sarjasta Farbfelder, 1974 grafiikan salkku, offsetlitografia (5 kappaletta)
Kaupallinen menestys

Eräässä haastattelussa Richter totesi, että kärsivä, ei-arvostettu van Gogh ei ole hänen ihanteensa.
Marraskuussa 2007 maalaus Düsenjäger, 1963 (Suihkuhävittäjä) myyty US$ 11 241 000.
Helmikuussa 2008 maalaus Kerze, 1983 (Kynttilä) myyty US$ 15 483 589.
Helmikuussa 2008 maalaus Zwei Liebespaare, 1966 myyty US$ 14 519 689.
Toukokuussa 2008 maalaus Abstraktes Bild, 1987 myyty US$ 14 601 000.
Toukokuussa 2008 maalaus Abstraktes Bild, 1990 myyty US$ 15 161 000.
Kirjallisuutta

Schreiber, Jürgen: Ein Maler aus Deutschland. Zürich: Pendo Verlag, 2005. ISBN 3-86612-058-3. (saksaksi)
Kirjallisuutta > Katalogeja

Gerhard Richter, 18. Oktober 1977, 1989. ISBN 3-88375-105-7.
Gerhard Richter, Katalog der Ausstellung, Texte, Catalogue Raisonné 1962–1993, Kunst- und Ausstellungshalle der Bundesrepublik Deutschland, 1993.
Gerhard Richter, Survey, Institut für Auslandbeziehungen, 2001. ISBN 3-88375-479-X.
Aiheesta muualla

Gerhard Richterin kotisivu. (englanniksi) (saksaksi)
Staatliche Kunstsammlungen Dresden, Gerhard Richter Archiv (Gerhard Richter -arkisto). (englanniksi) (saksaksi)
Gerhard Richter Artchivessa. (englanniksi)
Gerhard Richter Artcyclopediassa. (englanniksi)
Gerhard Richter Europeanassa
Holmberg, Pirkko: kuvakulma Gerhard Richteriin. Mustekala.info 5.1.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Taiteenala:  ADK  South Australia  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Näyttely vuonna 1993.
Ylipappi

Juutalainen ylipappi pukeutuneena kaapuun ja rintakilpeen.
Ylipappi on useissa uskonnoissa tavattava korkeimman pappisviran haltija. Papillisen arvoasteikon huippua kuvaa esimerkiksi paavin latinankielinen nimitys pontifex maximus. Vanhan testamentin aiempi raamatunsuomennos nimitti ylipappia ylimmäiseksi papiksi. Ylipapin arvon mainitaan olleen käytössä Israelissa jo Mooseksen ajoista lähtien. Koska juutalaisilta puuttui kansallinen johtaja, tuli ylipapista maan uskonnollinen ja välillä myös poliittinen johtaja. Tällaisena henkilönä hänestä kerrotaan pakkosiirtolaisuuden ajoista Jerusalemin temppelin hävitykseen (70 jaa.) asti (Sak. 3:1–7).
Temppelijumalanpalveluksessa ylipappi oli ylin johtaja, joka toimi Jumalan ja kansan välimiehenä (2. Moos. 28:38). Ylipappi ei osallistunut pappien jokapäiväisiin kirkollisiin toimituksiin, vaan hänen tehtävänsä oli osallistua ainoastaan suuriin juhliin. Ainoastaan ylipapilla oli oikeus kerran vuodessa suurena sovituspäivänä astua pyhäkön kaikkein pyhimpään osaan uhraamaan kansan puolesta. Toinen ylipapin erikoistehtävä oli Jumalan tahdon tiedustelu  urimin ja tummimin avulla. Hänet asetettiin virkaansa juhlamenoin, jotka kestivät kokonaisen viikon. Niihin sisältyi peseytyminen, voitelu, pukeminen ja uhrit. Ylipapin virkapukua kutsuttiin pyhiksi vaatteiksi ja pukuun kuuluvassa rintakilvessä oli Israelin 12 sukukunnan nimet. Alkuaan ylipapin arvo oli perinnöllinen ja siitä luovuttiin vasta kuollessa. Ensimmäinen ylipapillinen suku polveutui Aaronin pojasta Eleasarista (4. Moos. 20:25).