stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue
Historia

Ensimmäisen pelinsä Neuvostoliitto pelasi Itä-Saksaa vastaan Berliinissä vuonna 1951 voittaen pelin maalein 23–2. Neuvostoliiton oli määrä osallistua vuoden 1953 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta se jäi pois loukkaantumisten vuoksi. Ensimmäisen kerran arvo­kisoihin joukkue osallistui Tukholmassa vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuihin voittaen maailman­mestaruuden. Joukkue voitti kaikki muut ottelunsa, mutta pelasi yhden tasa­pelin isäntämaa Ruotsin kanssa. Neuvostoliittoa valmensi turnauksessa Arkadi Tšernyšov. Ensimmäistä kertaa olympialaisiin Neuvostoliitto osallistui Cortina d'Ampezzossa vuonna 1956 voittaen olympia­kultaa. Ensimmäisen kerran Neuvosto­liitto järjesti maailman­mestaruuskilpailut vuonna 1957 Moskovassa. Kisa­isännät hävisivät ratkaisevan viimeisen pelin 60 000 katsojan edessä Ruotsille.
Vuoden 1962 kisoja joukkue boikotoi, koska turnaus järjestettiin Yhdys­valloissa. Välivuoden jälkeen valmentaja­kaksikoksi tuli Anatoli Tarasov ja Arkadi Tšernyšov. He johdattivat joukkueen ennätyksellisesti yhdeksään peräkkäiseen maailman­mestaruuteen. Ennätysvuodet olivat 1963–1971. Heidän valmentaja­kautenaan Neuvosto­liitto voitti myös kolme olympia­kultaa. Siitä huolimatta heidät erotettiin vuoden 1972 talvi­olympialaisten jälkeen. Heidän seuraajakseen valittiin Vsevolod Bobrov, joka valmensi Neuvosto­liittoa vuoden 1972 maailmanmestaruuskisoissa. Niissä joukkue jäi hopealle isäntämaa Tšekkoslovakian voittaessa kultaa. Bobrov valmensi joukkuetta myös syksyn Summit Seriesissä, jossa Neuvosto­liitto hävisi niukasti Kanadalle. Neuvosto­liitto palasi seuraavana keväänä kulta­mitali­kantaan voittaen heti kolme maailman­mestaruutta peräkkäin.
Vuosien 1975 ja 1976 maailman­mestaruuskisoissa joukkuetta valmensi Boris Kulagin, jolloin joukkue saavutti kultaa ja hopeaa. Innsbruckin talvi­olympialaisissa vuonna 1976 hän valmensi Neuvosto­liiton olympia­kultaan, mutta saman vuoden Kanada-cupissa joukkue sijoittui kolmanneksi.
Historia > Tihonovin aika

Viktor Tihonov nimitettiin joukkueen valmentajaksi kesällä 1977 sen jälkeen kun Neuvostoliitto oli jäänyt kolmanneksi vuoden 1977 maailmanmestaruuskisoissa Tšekkoslovakian ja Ruotsin jälkeen. Vuosina 1963–1976 Neuvostoliitto olikin voittanut joka vuosi kultaa joko maailmanmestaruuskilpailuista tai olympialaisista.
Vuosina 1978–1983 Neuvostoliitto voitti viisi maailmanmestaruutta ja vuoden 1981 Kanada-cupin. Ainoat arvokisat, jotka tuottivat joukkueelle pettymyksen olivat Lake Placidin talviolympialaisten 1980 loppusarjan tunnettu Miracle on Ice -ottelu, jossa Yhdysvallat voitti hallitsevan olympiavoittajan maalein 4–3 ja Neuvostoliitto jäi hopealle. Sarajevon olympialaisissa vuonna 1984 Neuvostoliitto voitti olympiakultaa puhtaalla pelillä, voittaen kaikki pelinsä. Saman vuoden Kanada-cupissa joukkue voitti alkusarjan ja sai vastaansa välierässä kisaisäntä Kanadan, jolle Neuvostoliitto hävisi  jatkoajalla lukemin 3–2, Neuvostoliitto oli turnauksessa lopulta kolmas. Vuoden 1985 maailmanmestaruuskisoissa Tšekkoslovakiassa joukkue voitti pronssia kisaisäntien viedessä maailmanmestaruuden, mutta Euroopan-mestaruuden voitti kuitenkin Neuvostoliitto.
Vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailut olivat Moskovassa. Kisaisännät voittivat kultaa kahden vuoden tauon jälkeen. Vuonna 1987 Itävallan kisoissa Neuvostoliitto jäi kisoissa hopealle. Saman vuoden Kanada-cupissa Neuvostoliitto kohtasi kolmiosaisessa loppuottelusarjassa Kanadan. Neuvostoliitto hävisi ratkaisevan viimeisen ottelun lukemin 6–5.
Syntyneitä joukkueita

Neuvostoliiton hajoamisesta seuranneita joukkueita:
Venäjän jääkiekkomaajoukkue peri Neuvostoliiton paikan A-sarjassa.
Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkue
Latvian jääkiekkomaajoukkue
Ukrainan jääkiekkomaajoukkue
Kazakstanin jääkiekkomaajoukkue
Liettuan jääkiekkomaajoukkue
Viron jääkiekkomaajoukkue
Armenian jääkiekkomaajoukkue
Azerbaidžanin jääkiekkomaajoukkue
Georgian jääkiekkomaajoukkue
Kirgisian jääkiekkomaajoukkue
Saavutukset arvokisoissa > Olympialaiset

1956: kultaa
1960: pronssia
1964: kultaa
1968: kultaa
1972: kultaa
1976: kultaa
1980: hopeaa
1984: kultaa
1988: kultaa
Saavutukset arvokisoissa > Maailmanmestaruuskisat

1954: kultaa
1955: hopeaa
1956: kultaa
1957: hopeaa
1958: hopeaa
1959: hopeaa
1960: pronssia
1961: pronssia
1962: ei osallistunut
1963: kultaa
1964: kultaa
1965: kultaa
1966: kultaa
1967: kultaa
1968: kultaa
1969: kultaa
1970: kultaa
1971: kultaa
1972: hopeaa
1973: kultaa
1974: kultaa
1975: kultaa
1976: hopeaa
1977: pronssia
1978: kultaa
1979: kultaa
1981: kultaa
1982: kultaa
1983: kultaa
1985: pronssia
1986: kultaa
1987: hopeaa
1989: kultaa
1990: kultaa
1991: pronssia
* Ne vuosiluvut, joina Neuvostoliitto oli kisaisäntänä, on lihavoitu.
Saavutukset arvokisoissa > Kanada-cup

1976 3.
1981 1. Voitti mestaruuden
1984 3.
1987 2.
1991 5.
Pelaajia

Anatoli Firsov
Valeri Harlamov
Vladimir Petrov
Boris Mihailov
Aleksandr Maltsev
Aleksei Kasatonov
Aleksandr Ragulin
Viktor Polupanov
Vladimir Vikulov
Igor Larionov
Sergei Makarov
Vladimir Krutov
Vjatšeslav Fetisov
Vladislav Tretjak
Aleksandr Jakušev
Vladimir Myškin
Aleksandr Almetov
Veniamin Aleksandrov
Boris Maiorov
Jevgeni Maiorov
Vladimir Shadrin
Helmut Balderis
Sergei Kapustin
Viktor Konovalenko
Vitali Davydov
Vladimir Luttsenko
Valeri Vasiljev
Vjatseslav Starshinov
Viktor Shuvalov
Vsevolod Bobrov
Valmentajia

Viktor Tihonov (1977-1991)
Boris Kulagin (1974–1976)
Vsevolod Bobrov (1972–1974)
Anatoli Tarasov (1958–1972)
Arkadi Tšernyšov (1954–1972)
Vladimir Jursinov (apuvalmentaja)
Tilastot

Eniten tehopisteitä tehneet pelaajat, kun mukaan lasketaan ainoastaan olympialaiset, maailmanmestaruuskilpailut, Kanada-cupit ja vuoden 1972 Summit Series:
Valeri Harlamov 199 tehopistettä
Aleksandr Maltsev 198 tehopistettä
Boris Mihailov 180 tehopistettä
Vladimir Petrov 176 tehopistettä
Sergei Makarov 172 tehopistettä
Kokoonpanoja

Kanada-cup vuonna 1976
Olympialaiset vuonna 1980
Kanada-cup vuonna 1981
Kanada-cup vuonna 1984
Kanada-cup vuonna 1987
Olympialaiset vuonna 1988
Kanada-cup vuonna 1991
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.chidlovski.com/personal/1954/index.htm
http://www.nationalteamsoficehockey.com/uploads/Soviet_Union_All_Time_Results.pdf
http://www.nationalteamsoficehockey.com/uploads/CIS_All_Time_Results.pdf
Ylen Elävä arkisto: Punakoneen taituruuden taustalla oli voittamisen pakko – Rauno Korpi kertoo punakoneen historiasta
Jääkiekon olympiavoittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920  Kanada | 1924  Kanada | 1928  Kanada | 1932  Kanada | 1936  Iso-Britannia | 1948  Kanada |
| 1952  Kanada | 1956  Neuvostoliitto | 1960  Yhdysvallat | 1964  Neuvostoliitto | 1968  Neuvostoliitto | 1972  Neuvostoliitto |
| 1976  Neuvostoliitto | 1980  Yhdysvallat | 1984  Neuvostoliitto | 1988  Neuvostoliitto | 1992  IVY | 1994  Ruotsi |
| 1998  Tšekki | 2002  Kanada | 2006  Ruotsi | 2010  Kanada | 2014  Kanada | 2018  Venäläiset olympiaurheilijat |
2022  Suomi: 
Miesten jääkiekon maailmanmestarit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920  Kanada | 1924  Kanada | 1928  Kanada | 1930  Kanada | 1931  Kanada | 1932  Kanada | 1933  Yhdysvallat | 1934  Kanada |
| 1935  Kanada | 1936  Iso-Britannia | 1937  Kanada | 1938  Kanada | 1939  Kanada | 1947  Tšekkoslovakia | 1948  Kanada | 1949  Tšekkoslovakia |
| 1950  Kanada | 1951  Kanada | 1952  Kanada | 1953  Ruotsi | 1954  Neuvostoliitto | 1955  Kanada | 1956  Neuvostoliitto | 1957  Ruotsi |
| 1958  Kanada | 1959  Kanada | 1960  Yhdysvallat | 1961  Kanada | 1962  Ruotsi | 1963  Neuvostoliitto | 1964  Neuvostoliitto | 1965  Neuvostoliitto |
| 1966  Neuvostoliitto | 1967  Neuvostoliitto | 1968  Neuvostoliitto | 1969  Neuvostoliitto | 1970  Neuvostoliitto | 1971  Neuvostoliitto | 1972  Tšekkoslovakia | 1973  Neuvostoliitto |
| 1974  Neuvostoliitto | 1975  Neuvostoliitto | 1976  Tšekkoslovakia | 1977  Tšekkoslovakia | 1978  Neuvostoliitto | 1979  Neuvostoliitto | 1981  Neuvostoliitto | 1982  Neuvostoliitto |
| 1983  Neuvostoliitto | 1985  Tšekkoslovakia | 1986  Neuvostoliitto | 1987  Ruotsi | 1989  Neuvostoliitto | 1990  Neuvostoliitto | 1991  Ruotsi | 1992  Ruotsi |
| 1993  Venäjä | 1994  Kanada | 1995  Suomi | 1996  Tšekki | 1997  Kanada | 1998  Ruotsi | 1999  Tšekki | 2000  Tšekki |
| 2001  Tšekki | 2002  Slovakia | 2003  Kanada | 2004  Kanada | 2005  Tšekki | 2006  Ruotsi | 2007  Kanada | 2008  Venäjä |
| 2009  Venäjä | 2010  Tšekki | 2011  Suomi | 2012  Venäjä | 2013  Ruotsi | 2014  Venäjä | 2015  Kanada | 2016  Kanada |
| 2017  Ruotsi | 2018  Ruotsi | 2019  Suomi | 2021  Kanada | 2022  Suomi | 2023  Kanada | 2024  Tšekki |  |
Kanada-cup/Jääkiekon maailmancup voittajat
1976: Kanada  | 1981: Neuvostoliitto  | 1984: Kanada  | 1987: Kanada  | 1991: Kanada  | 1996: Yhdysvallat  | 2004: Kanada
Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue pelasi Kanadassa vuonna 1967.
Niemelä
Yhdysnimen osana

Johanna Ojala-Niemelä (o.s. Ojala, s. 1974), kansanedustaja
Kati Tervo-Niemelä (o.s. Tervo, s. 1972), teologi ja kasvatustieteilijä, käytännöllisen teologian professori
Entisenä nimenä

Johanna Iivanainen (o.s. Niemelä, s. 1976), laulaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kristiina Abrahamintytär

| Kristiina Abrahamintytär> Ruotsin kuningatar |
| --- | --- |
Valtakausi:  1470
Edeltäjä:  Elin Gustavsdotter
Seuraaja:  Ingeborg Tott

Syntynyt:  1432? Suomi
Kuollut:  1492?
Puoliso:  Kaarle Knuutinpoika Bonde
Lapset:  Anna Kaarlentytär Bonde Kaarle Kaarlenpoika Bonde
Isä:  Abraham Pedersson
Nimikirjoitus:  
Kristiina Abrahamintytär (ruots. Kristina Abrahamsdotter) oli Ruotsin kuningatar, kuninkaallinen jalkavaimo ja myöhemmin Ruotsin kuningas Kaarle VIII Knuutinpoika Bonden kolmas vaimo.
Elämäkerta

Arvellaan, että Kristiina oli suomalaisen aatelismiehen ja Raaseporin käskynhaltijan Abraham Pederssonin tytär ja että Kaarle tapasi hänet toisen maanpakonsa aikana Suomessa 1457. Kun Kaarle palasi Ruotsiin ja nousi valtaistuimelle toisen kerran vuonna 1464, seurasi Kristiina mukana. Heidän poikansa Kaarle Kaarlenpoika syntyi noin 1465.
Vuonna 1470 Kaarle meni Kristiinan kanssa naimisiin ja siten hänestä tuli kuningatar. Avioliitto solmittiin huolimatta siitä, että valtaneuvosto vastusti sitä. Hän on Kaarina Maununtyttären lisäksi ainoa suomalainen kuninkaan jalkavaimo, josta on myös tullut kuningatar. Avioitumisen päivämäärä on tuntematon, mutta se tapahtui kevään 1470 aikana, joitakin viikkoja ennen Kaarlen kuolemaa 15. toukokuuta. Häät eivät olleet salaisuus, vaan niihin osallistui Tukholmassa 50 häävierasta. Avioitumisen seurauksena Kristiinan pojasta Kaarle Kaarlenpojasta tuli isänsä tunnustettu perillinen. Sekä poika että Kristiina liitettiin uuteen testamenttiin, jonka kuningas laati heti häiden jälkeen. Tämä tapahtui kuninkaan vävyjen kustannuksella. Kuningas antoi veljenpoikansa Sten Sturen varmistaa Kristiinan ja hänen poikansa oikeudet hänen kuolemansa jälkeen: "hjälpa och försvara dem och deras tillrätta, som han ock fulleliga lovat haver sig gärna vilja göra". Sen perusteella Sten Sture nimitettiin valtionhoitajaksi kunnes poika Kaarle olisi täysi-ikäinen ja voitaisiin valita kuninkaaksi vävy Ivarin sijaan, jolla tämä asema oli aikaisemmin ollut.
Kuningas Kaarlen avioliitto Kristiinan kanssa oli kiistanalainen, koska se rikkoi perinnettä avioitua oman yhteiskuntaluokan sisällä. 1490-luvulla kirjoitti piispa Henrik Tidemansson Linköpingistä avioliittoa kuvailevan runon: "Konung Karl vart enkil och led stort had/at han giffte sig mot Rikesins raad/Huar stadge haffwe sedelis kläde/oc ey osid vor herra hääde"
Kristina oli kuningattarena muutaman viikon, kunnes hänestä tuli leski 15. toukokuuta 1470. Samassa yhteydessä Sten Sture kumosi testamentin, otti itselleen kaiken vallan ja antoi suurimman osan entisen kuninkaan omaisuudesta vävyillensä. Vuonna 1488 Kaarle Kaarlenpoika poikansa onnistui palauttamaan osan isänsä omaisuudesta Sten Sturen myötävaikutuksella.
Ilona Meretoja on kirjoittanut Kristiinasta historiallisen romaanin Rakkauden viimeinen sinetti, WSOY 1969.
Lapset

Anna Kaarlentytär Bonde, joka oli naimisissa vapaaherra Håkan Svensson Böljan, Västeråsin linnanherran kanssa.
Kaarle Kaarlenpoika Bonde
Käännös suomeksi
Takajärvi (Kokemäki)

| Takajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Kunnat:  Kokemäki
Koordinaatit:  61°21′40″N, 22°22′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kokemäenjoen yläosan alue‎ (35.12)
Laskuoja:  oja Kynsijärveen 
Järvinumero:  35.122.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  55,9 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,749 km  
Pinta-ala:  3,173 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiTakajärvi 
Takajärvi on Satakunnassa Kokemäellä Kynsikankaan ja Plättilänmaan välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede

Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 230 metriä pitkä ja 180 metriä leveä. Järvi sijaitsee paljon suuremmassa kosteikkoalueessa, joka on kasvamassa umpeen. Kosteikon pinta-ala on moninkertainen järven vesialaan verrattuna. Järven rantaviiva on 0,75 kilometriä pitkä ja ranta on avosuota. Suon molemmin puolin kulkee metsätiet, jotka johtavat Kokemäen ja Kauvatsankylän yhdistävälle yhdystielle 2470.
Järven kosteikkoon johtaa monet suo-ojat. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,8 kilometriä pitkä laskuoja. Laskuoja on kostekon alueella kapea mutkitteleva uoma, mutta metsämaastossa sen muuttuu johto-ojaksi. Lopulta se on yhdistyy metsäojien verkostoon, joka johtaa Kynsijärveen. Sieltä vedet jatkavat Kynsijärvenojassa ja yhtyvät Kokemäenjokeen Kynsikankaalla.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Takojärvi". Kartan mukaan järvi oli nykyistä suurempi ja muodoltaan pitkänomainen, kun se on nykyään pyöreä. Kartassa ei näkynyt Takajärvestä alkavaa puroa, jollainen sillä on nykyään. Vuonna 1869 tehtiin tutkimus järven laskemiseksi. Talollinen Karl Kustaa Oittisen käytti tutkimuksen tietoja tehdessään vuonna 1871 anomusta järvenlaskun suorittamiseksi. Totetutetun järvenlaskun tarkoituksena oli hankkia lisää heinäniittyjä karjan rehuksi, kuten siihen aikaan oli tavallista.
Anna Lisa Jermen

Anna Lisa Jermen, myös Järmén, (27. maaliskuuta 1770 Naantali – 11. maaliskuuta 1799 Turku) oli suomalainen käsityöläinen. Hän oli merimiehen vaimo, joka elätti perhettään taloudellisesti menestyksekkäällä käsityöläistuotannolla.
Anna Lisa oli ehtinyt olla naimisissa kahden merimiehen kanssa kuollessaan 28-vuotiaana keuhkotautiin Turussa. Hänen ensimmäinen puolisonsa Henrik Ambolin kuoli kesäkuussa 1796 keuhkotautiin ja Anna Lisa jäi leskeksi yhdessä kahden tyttärensä kanssa. Hän solmi seuraavan avioliiton kuopiolaisen merimiehen Wilhelm Sparfvenin kanssa 1797. Anna Lisan kuollessa hänen jäämistössään oli suuret varastot sukkia ja erihintaisia kankaita. Hän oli onnistunut keräämään varallisuutta myös kaupunkiasuntoon Turussa. Jäämistöön kuului myös koruja ja edustavia vaatteita, jotka yhdessä muun omaisuuden kanssa kertoivat menestyksekkäästä liiketoiminnasta.
Perhesuhteet

Anna Lisan vanhemmat olivat porvari Johan Jermen ja Stina Matsintytär. Ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1791 lähtien merimies Henrik Ambolin (1752–1796). Heidän lapsiaan liitosta olivat Anna Catharina (synt. 1793) ja Maria Christina (synt. 1795). Anna-Lisan toinen puoliso vuodesta 1797 lähtien merimies Wilhelm Sparfven.
Kirjallisuutta

Vainio-Korhonen, Kirsi: Käsin tehty – miehelle ammatti, naiselle ansioiden lähde : käsityötuotannon rakenteet ja strategiat esiteollisessa Turussa Ruotsin ajan lopulla.  Suomen Historiallinen Seura, 1998.  186386365  ISBN 9517100892  OCLC:186386365
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Arctic Cat

Arctic Cat ZR 580 (1997)
Arctic Cat on yhdysvaltalainen moottorikelkkoja ja mönkijöitä valmistava yhtiö. Yhtiö on valmistanut moottorikelkkoja 1950-luvulta lähtien, ja ensimmäiset mönkijät valmistuivat vuonna 1995.
Historia

David Johnson, Edgar Hetteen ja Allan Hetteen työskentelivät yhdessä eräässä minnesotalaisessa yrityksessä, jossa he suunnittelivat ja rakensivat 1950-luvun alussa lumen päällä liikuvaa ajoneuvoa. Edgar lähti yrityksestä kesällä 1960 ja aloitti Polar Manufacturing -yrityksen, jonka nimi vaihtui myöhemmin Arctic Enterprises -nimiseksi. Yritys alkoi valmistaa Arctic Cat -moottorikelkkoja, mutta laajensi myöhemmin tuotantoaan myös veneteollisuuteen.
Lumeton talvi vuonna 1980 ja ylituotanto pakotti yhtiön konkurssiin 1981 ja lakkautti tuotannon vuonna 1982. Vanhan tuotannon pohjalle perustettiin vuonna 1984 uusi yritys nimeltään Arctco, joka jatkoi kelkkojen valmistusta nimellä Arctic Cat. Vuonna 1996 yhtiö otti malliston nimen myös viralliseksi nimekseen.
Mallisto

Arctic Cat on tunnettu ZR-moottorikelkkasarjastaan ZR 440, 500, 580, 600, 700, 800 ja 900. 1990-luvulla tehdas valmisti Thundercat-kelkkaa, joka oli markkinoiden tehokkain. Vuonna 2002 markkinoille tullut T660-mallisto on myös Arctic catin tunnetuimpia mallisarjoja luksus-varusteltujen moottorikelkkojen saralla. Artic cat esitteli kyseisessä mallistossa myös maailman ensimmäisen 4-tahti moottorilla varustetun moottorikelkan vuonna 2002 yhtä aikaa Yamahan RX-1 mallin kanssa, sekä Ensimmäisen turbolla ja välijäähdyttimellä varustetun mallin vuonna 2004. 2009- mallistossa Arctic-Cat esitteli 1100-kuutioisen turbolla ja välijäähdyttimellä varustetun moottorikelkkamallin, jolla yhtiö korjaa takaisin Ski-Doo-moottorikelkalle menettämänsä tehokkain sarjavalmisteinen moottorikelkka -tittelin. Arctic Cat tekee kelkkojen lisäksi myös mönkijöitä ja se on valmistannut 90-luvulla myös vesijettejä malliltaan Tigershark.
Aiheesta muualla

Yrityksen internetsivusto
Pokémon-elokuva: Viidakon salaisuudet

| Pokémon-elokuva: Viidakon salaisuudet> Pokémon the Movie: Secrets of the Jungle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tetsuo Yajima
Käsikirjoittaja:   Tetsuo Yajima  Atsuhiro Tomioka 
Perustuu:  Pokémon-tuotesarjaan
Säveltäjä:  Taiiku Okazaki (käännä suomeksi) Shinji Miyazaki
Pääosat:   Rika Matsumoto  Ikue Ōtani 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  OLM, Inc.
Levittäjä:  Tōhō
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 2020 WW 8. lokakuuta 2021
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  japani
Edeltäjä:  Pokémon-elokuva: Voimalla jokaisen
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pokémon-elokuva: Viidakon salaisuudet (jap. 劇場版ポケットモンスター ココ, Gekijō-ban Pokettomonsutā Koko, engl. Pokémon the Movie: Secrets of the Jungle) on kahdeskymmeneskolmas täyspitkä animoitu Pokémon-elokuva ja kolmas ja viimeinen elokuva vaihtoehtoisella aikajanalla. Toisin kuin edeltävä elokuva, on Viidakon salaisuudet toteutettu käyttäen kaksiulotteista piirrostyyliä aiempien Pokémon-animesarjojen ja -elokuvien tapaan.
Elokuvan piti saada ensi-iltansa Japanissa 10. heinäkuuta 2020, mutta koronaviruspandemian vuoksi ensi-iltaa siirrettiin viidellä kuukaudella eteenpäin joulukuun 25. päivälle eli joulupäivälle.
Elokuvan on kääntänyt suomeksi Jukka Jaatinen.
Ääninäyttelijät

| Hahmo | Japaninkielinen näyttelijä | Englanninkielinen näyttelijä | Suomenkielinen näyttelijä |
| --- | --- | --- | --- |
| Ash Ketchum | Rica Matsumoto | Sarah Natochenny | Hanna Leino |
Pikachu: Ikue Ōtani

| Jessie | Megumi Hayashibara | Michele Knotz | Susa Saukko |
| James | Shin-ichiro Miki | James Carter Cathcart | Peter Pihlström |
| Meowth | Inuko Inuyama | James Carter Cathcart | Arto Nieminen |
| kertoja | Kenyu Horiuchi | Rodger Parsons | Markus Bäckman |
| Delia Ketchum | Masami Toyoshima | Sarah Natochenny | Susa Saukko |
| Zarude | Nakamura Kankurō VI | Edward Bosco | Ilkka Heiskanen |
| Koko | Moka Kamishiraishi | Kimlinh Tran |  |
| Tohtori Zed | Kōichi Yamadera | Billy Kametz |  |

Käännös suomeksi
Jamaikanhohtokolibri

| Jamaikanhohtokolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Hohtokolibrit Anthracothorax
Laji::  mango
Kaksiosainen nimi
 Anthracothorax mango  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Jamaikanhohtokolibri Wikispeciesissä   Jamaikanhohtokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikanhohtokolibri (Anthracothorax mango) on Jamaikan kotoperäinen kiitäjälintu. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta vuonna 1758.
1919

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1919 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Tapahtumia > tuntematon päivämäärä

Ahvenanmaalla järjestettiin kansanäänestys Ruotsiin liittymiseksi.