stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Indian Wells Masters
Tulokset > Naisten nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 |  Hana Mandlíková  Pam Shriver  |  Rosalyn Fairbank  Gretchen Rush-Magers | 6–3, 6–7(4), 6–3 |
| 1990 |  Jana Novotná  Helena Suková  |  Gigi Fernández  Martina Navrátilová | 6–2, 7–6(6) |
1991: Loppuottelua ei pelattu sateen vuoksi.
| 1992 |  Claudia Kohde-Kilsch  Stephanie Rehe  |  Jill Hetherington  Kathy Rinaldi | 6–3, 6–3 |
| 1993 |  Rennae Stubbs  Helena Suková  |  Ann Grossman  Patricia Hy | 6–3, 6–4 |
| 1994 |  Lindsay Davenport  Lisa Raymond  |  Manon Bollegraf  Helena Suková | 6–2, 6–4 |
| 1995 |  Lindsay Davenport  Lisa Raymond  |  Larisa Neiland  Arantxa Sánchez Vicario | 2–6, 6–4, 6–3 |
| 1996 |  Chanda Rubin  Brenda Schultz-McCarthy  |  Julie Halard  Nathalie Tauziat | 6–1, 6–4 |
| 1997 |  Lindsay Davenport  Nataša Zvereva  |  Lisa Raymond  Nathalie Tauziat | 6–3, 6–2 |
| 1998 |  Lindsay Davenport  Nataša Zvereva  |  Alexandra Fusai  Nathalie Tauziat | 6–4, 2–6, 6–4 |
| 1999 |  Martina Hingis  Anna Kurnikova  |  Mary Joe Fernández  Jana Novotná | 6–2, 6–2 |
| 2000 |  Lindsay Davenport  Corina Morariu  |  Anna Kurnikova  Nataša Zvereva | 6–2, 6–3 |
| 2001 |  Nicole Arendt  Ai Sugiyama  |  Virginia Ruano Pascual  Paola Suárez | 6–4, 6–4 |
| 2002 |  Lisa Raymond  Rennae Stubbs  |  Jelena Dementjeva  Janette Husárová | 7–5, 6–0 |
| 2003 |  Lindsay Davenport  Lisa Raymond  |  Kim Clijsters  Ai Sugiyama | 3–6, 6–4, 6–1 |
| 2004 |  Virginia Ruano Pascual  Paola Suárez  |  Svetlana Kuznetsova  Jelena Lihovtseva | 6–1, 6–2 |
| 2005 |  Virginia Ruano Pascual  Paola Suárez  |  Nadja Petrova  Meghann Shaughnessy | 7–6(3), 6–1 |
| 2006 |  Lisa Raymond  Samantha Stosur  |  Virginia Ruano Pascual  Meghann Shaughnessy | 6–2, 7–5 |
| 2007 |  Lisa Raymond  Samantha Stosur  |  Chan Yung-jan  Chuang Chia-jung | 6–3, 7–5 |
| 2008 |  Dinara Safina  Jelena Vesnina  |  Yan Zi  Zheng Jie | 6–1, 1–6, [10–8] |
| 2009 |  Viktoryja Azarenka  Vera Zvonarjova  |  Gisela Dulko  Shahar Pe'er | 6–4, 3–6, [10–5] |
| 2010 |  Květa Peschke  Katarina Srebotnik  |  Nadja Petrova  Samantha Stosur | 6–4, 2–6, [10–5] |
| 2011 |  Sania Mirza  Jelena Vesnina  |  Bethanie Mattek-Sands  Meghann Shaughnessy | 6–0, 7–5 |
| 2012 |  Liezel Huber  Lisa Raymond  |  Sania Mirza  Jelena Vesnina | 6–2, 6–3 |
| 2013 |  Jekaterina Makarova  Jelena Vesnina  |  Nadja Petrova  Katarina Srebotnik | 6–0, 5–7, [10–6] |
| 2014 |  Hsieh Su-wei  Peng Shuai  |  Cara Black  Sania Mirza | 7–6(5), 6–2 |
| 2015 |  Martina Hingis  Sania Mirza  |  Jekaterina Makarova  Jelena Vesnina | 6–3, 6–4 |
| 2016 |  Bethanie Mattek-Sands  Coco Vandeweghe  |  Julia Görges  Karolína Plíšková | 4–6, 6–4, [10–6] |
| 2017 |  Chan Yung-jan  Martina Hingis  |  Lucie Hradecká  Kateřina Siniaková | 7–6(4), 6–2 |
| 2018 |  Hsieh Su-wei  Barbora Strýcová  |  Jekaterina Makarova  Jelena Vesnina | 6–4, 6–4 |
| 2019 |  Elise Mertens  Aryna Sabalenka  |  Barbora Krejčíková  Kateřina Siniaková | 6–3, 6–2 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indian Wells Masters Wikimedia Commonsissa
Turnauksen sivut (englanniksi)
Indian Wells Miami Monte Carlo Madrid Rooma Toronto Cincinnati Shanghai Pariisi
1988–2008 Berliini 1988–2008 Miami 1990–2008 Charleston 1990 Chicago 1990–2008 Montréal/Toronto 1990–2008 Rooma 1991–1992 Boca Raton
 1993–1995 Philadelphia 1993–2008 Tokio 1993–2007 Zürich 1997–2008 Indian Wells 1997–2008 Moskova 2004–2007 San Diego 2008 Doha
19882008 Amelia Island  19881990/19931995 Boca Raton  19881989 Charleston  19881989 Montreal/Toronto  19881995 Houston 19882008 Los Angeles 19892008 Eastbourne 1989 Rooma 19901995 Brighton 19901996 Indian Wells/Palm Springs 19902002 Hampuri 19902008 Stanford 19902008 Stuttgart 19901996 Tokio (Nicherei) 19901992 Tokio (Pan Pacific)
 19911997 Chicago 19911992/19962005 Philadelphia 19931997 Barcelona/Madrid 19932008 Pariisi 19932003 Leipzig 19932008 Sydney 1996 Madrid 19972008 New Haven
19972002 Tokio (Princess) 19982008 Linz 20002008 Peking 20002003 Scottsdale 20012008 Dubai 20022008 Antwerp 20032007 Varsova 20042007 Doha 20052007 Luxemburg
 2008 Bangalore  2008 Zürich
Change (Hotel FM:n kappale)

| Change> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Hotel FM
Säveltäjä(t):  Gabriel Băruţă
Sanoittaja(t):  Gabriel Băruţă, Alexandra Ivan
Euroviisutiedot
Vuosi:  2011
Maa:  Romania
Kieli:  englanti
Sijoitus:  17.
Pisteet:  77
Sijoitus semifinaalissa:  4.
Pisteet semifinaalissa:  111
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Change on Hotel FM:n esittämä kappale, joka edusti Romaniaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa Düsseldorfissa, Saksassa. Kappaleen on säveltänyt Gabriel Băruţă ja sanoittanut Băruţă ja Alexandra Ivan. Kappale on pop-musiikkia.
Kappale selviytyi toisesta semifinaalista finaaliin oltuaan semifinaalissa neljäs 111 pisteellä. Finaalissa Romania sijoittui sijalle 17 saavutettuaan 77 pistettä. Change sai sekä Italialta että Moldovalta täydet 12 pistettä.
Käännös suomeksi
Changes

Changes voi tarkoittaa seuraavia:
Changes, Justin Bieberin albumi vuodelta 2020
”Changes”, David Bowien kappale vuodelta 1971
”Changes”, Tupac Shakurin rap-kappale vuodelta 1992
”Changes”, Faul & Wad Ad -duon kappale vuodelta 2013.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Changes”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jaakko Linjama

Jaakko Linjama.
Jaakko Armas Linjama (vuoteen 1935 Lindeman; 16. toukokuuta 1909 Äänekoski – 2. toukokuuta 1983 Jyväskylä) oli suomalainen säveltäjä. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Olympiahymni, jonka hän sävelsi Helsingin olympialaisten hymnikilpailuun 1952. Jaakko Linjama teki myös merkittävän työn vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen käytössä olevan Siionin laulut -kokoelman laulujen sovittajana.
Perhe

Linjama avioitui 23. heinäkuuta 1933 Toini Esteri Linjaman (o.s. Kuisma) kanssa. He saivat 12 lasta, kahdeksan poikaa ja neljä tytärtä. Linjamasta on ilmestynyt kaksi elämäkertaa. Ensimmäisen kirjoitti hänen vanhin poikansa, itsekin säveltäjä Jouko Linjama (1934-2022) ja toisen hänen vanhin tyttärensä Pirkko Randell (s. 1935). Myös pojanpoika Jyrki Linjama (s. 1962) on säveltäjä.
Musiikkiura > Urkurina

Linjama valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1933 ja toimi tehtävässä Muuramessa vuosina 1934–1953 ja Jyväskylässä 1953–1969. Sivutoimisesti hän oli Muuramen seurakunnan kanttorina vuosina 1954–1970 ja Jämsän Kristillisen kansanopiston musiikinopettajana 1963–1966.
Musiikkiura > Säveltäjänä

Sävellystä Jaakko Linjama opiskeli yksityisesti Aarre Merikannon ja soitinnusta Leo Funtekin johdolla vuosien 1946–1951 välisenä aikana. Linjama sävelsi runsaat 120 teosta ja oli mukana toimittamassa Siionin laulut -kokoelmaa 1970-luvulla.
Musiikkiura > Hymnikilpailu

Linjama osallistui hymnikilpailuun nimimerkillä ”Es-F-G”. Jouko Tolosen johtama palkintolautakunta arvioi sitä sanoilla: ”Aika jalopiirteinen.” Kun lautakunta avasi oikean nimen sisältävän nimimerkkikuoren, he luulivat, että tämä musiikkipiireissä melko tuntematon muuramelainen kansakoulunopettaja Jaakko Linjama olisikin ollut iskelmiä tehnyt Jaakko Pulli. Kilpailussa hävinneiden nimimerkkikuoria ei avattu eikä nimiä julkistettu, mikä aiheutti pienen skandaalin myöhemmin. Lautakunta tunnisti eräitä tunnettuja säveltäjiä heidän tyylistään, muun muassa Uuno Klamin ja Aarre Merikannon, joka voitti olympiafanfaarikilpailun. Suomalaisista säveltäjistä vain Jean Sibelius onnitteli Linjamaa.
Sitkeästi elävistä huhuista poiketen muuramelaiset eivät lahjoittaneet säveltäjälle tonttia Muuramen Nuottiniemestä, vaan Jaakko Linjama maksoi tontista ”voikilon hinnan” neliöltä. Muuramelaiset eivät myöskään rakentaneet mökkiä – olivat kylläkin muutamana päivänä talkoissa.
Aiheesta muualla

Olympiafanfaari ja -hymni Yle Teemassa
Jaakko Linjama (Arkistoitu – Internet Archive) Muuramen seurakunnan sivuilla
Jaakko Linjama Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksessa
Itsenäinen evankelis-luterilainen kirkko

| Selbständige Evangelisch-Lutherische Kirche (SELK) Itsenäinen evankelis-luterilainen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Teologia:  Tunnustuksellinen luterilaisuus
Hallinto:  Episkopaalisuus
Johtaja:  Piispa Hans-Jörg Voigt
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Saksa
Perustettu:  1972 (edeltäjä 1830)
Seurakuntia:  174
Jäseniä:  33 474 (31.12.2016)
Kotisivu:  http://www.selk.de/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Itsenäinen evankelis-luterilainen kirkko (saksaksi: Selbständige Evangelisch-Lutherische Kirche on tunnustuksellinen luterilainen kirkkokunta Saksassa. Kirkon keskus on Hannoverissa. Se syntyi vuonna 1972 useiden tunnustuksellisten saksalaisten luterilaisten kirkkojen yhdistyessä. Se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen. Kirkon jäsenmäärä oli 33 474 vuoden 2016 lopussa.
Kirkon juuret ovat 1800-luvun alussa syntyneissä itsenäisissä tunnustuksellisissa luterilaisissa kirkoissa, joita syntyi erityisesti Preussissa, Saksissa, Hannoverissa ja Hessenissä. Pääsyy niitten syntymiselle oli valtiovallan toimesta tehty luterilaisten ja reformoitujen kirkkojen yhdistäminen "evankeliseksi" kirkoksi. Tämä oli alkuna prosessille, joka johti myöhemmin Saksan evankelisen kirkon (EKD) syntymiseen. Monet luterilaiset vastustivat yhdistymistä voimakkaasti, sillä he katsoivat sen vaarantavan koko luterilaisuuden olemassaolon Saksassa. Heidän mielestään samassa kirkossa ei ollut mahdollista olla kahta eri oppia. Erityisesti ehtoollisopin katsottiin eroavan selkeästi toisistaan näillä kirkoilla. Näitä tunnustuksellisina luterilaisina itseään pitäviä vainottiin valtion taholta eikä heidän sallittu viettää jumalanpalvelusta tai kastaa lapsiaan luterilaisten menojen mukaan. Joillain alueilla Saksassa kesti kymmeniä vuosia ennen kuin nämä ryhmät saivat uskonnonvapauden.
Oppi

SELK ilmoittaa olevansa tunnustuksellinen luterilainen kirkko. Sen mukaan sekä Vanhan testamentin että Uuden testamentin kirjoitukset ovat ilmoitettua ja inspiroitua Jumalan sanaa. Kirkon mukaan vuonna 1580 yhteen kootut luterilaiset Tunnustuskirjat ovat tuon Raamatussa ilmoitetun sanan oikea selitys. Nuo kirjat ovat kolme ekumeenista uskontunnustusta (apostolinen uskontunnustus, Nikaian-Konstantinopolin uskontunnustus ja Athanasioksen uskontunnustus), muuttamaton Augsburgin tunnustus sekä Augsburgin tunnustuksen puolustus, Schmalkaldenin opinkohdat, Martti Lutherin Vähä katekismus ja Iso katekismus sekä Yksimielisyyden ohje.
Jäsenmäärä

SELKillä on 174 seurakuntaa, joihin kuului 31. joulukuuta 2016 yhteensä 33 474 jäsentä. Näistä konfirmoituja oli 29 279 ja konfirmoimattomia 4 195. Yksi pappi saattaa huolehtia useammasta seurakunnasta, sillä pappeja on vähemmän kuin seurakuntia. Suurin osa jäsenistöstä elää Berliinissä, Nordrhein-Westfalenissa, Ala-Saksissa ja Hessenissä..
Kirkolliset yhteydet

SELK on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston (ILC) jäsen. Vuonna 2019 SELK teki päätöksen solmia kirkollinen yhteys Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan kanssa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon lähetysjärjestö Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys on tehnyt vuodesta 2017 alkaen lähetystyötä Saksassa yhteistyössä SELKin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itsenäinen evankelis-luterilainen kirkko Wikimedia Commonsissa
SELKin Kolminaisuudenkirkko Berliinin Steglitzissä on tullut tunnetuksi mittavasta maahanmuuttajatyöstään.
Kirkon nykyinen piispa Hans-Jörg Voigt.
Indianapolis Motor Speedway

| Indianapolis Motor Speedway |
| --- | --- |

Sijainti:  Indianapolis, Yhdysvallat
Radan pituus:  4,19 km (ovaali 4,02 km)
Mutkia:  13
Rataennätys:  1.10,399 (Rubens Barrichello, Ferrari, 2004)
Indianapolis Motor Speedway on maailman toiseksi vanhin edelleen käytössä oleva moottoriurheilurata Milwaukee Milen jälkeen. Rata sijaitsee Speedwayn kaupungissa Indianassa. Speedway on Indianapolisin kaupungin ympäröimä.
Rataa käyttävät esimerkiksi Nascar sekä IndyCar -sarjat. Kausilla 2000-2007 Indianapolisin GP-radalla ajettiin Formula 1-sarjan Yhdysvaltain GP. Radalla vuosittain käytävistä kilpailuista tunnetuin on IndyCar-sarjaan kuuluva Indianapolis 500.
NASCAR- ja Indy-autot käyttävät radan ovaalia. Moottorirata on osin rakennettu ovaalin sisälle, josta formuloiden käytössä on toinen ovaalimutka ja pääsuora.
Vuodesta 2008 lähtien radalla on ajettu MotoGP-kilpailu. Moottoripyörät ajavat vastapäivään Formuloissa käytettyä rataa, mutta F1-rataan jätetty ovaalimutka on ohitettu shikaanilla. Kilpailuviikonloppuna ajetaan kaikkien FIM:n ratamoottoripyöräluokkien (125cc, 250cc, MotoGP) kilpailut. Kyseessä on toinen Yhdysvalloissa järjestettävä moottoripyöräilyn Grand Prix, toinen ajetaan Laguna Secassa.
Radan historia

Rata rakennettiin keväällä 1909. Radan rahoittajina toimivat Carl Fisher, James Allison, Frank Wheeler ja Arthur Newby. Aluksi rata oli päällystetty tiilillä, mistä juontaa yhä käytetty lempinimi Brickyard eli tiilitarha. Nykyisin rata on kaikkien muiden ratojen tapaan asfalttipintainen, mutta alkuperäistä tiilipintaa on yhä jäljellä kapea kaistale lähtösuoralla.
Radat > Ovaali

Indianapolisin ovaalirata on 2,5 mailia eli 4,023 km pitkä vastapäivään kierrettävä niin kutsuttu "superspeedway". Muodoltaan rata muistuttaa kulmistaan pyöristettyä suorakulmiota. Pitkät suorat ovat pituudeltaan 5/8 mailia (n. 1006 m) ja lyhyet suorat ovat 1/8 mailia (n. 201 m). Kaarteet ovat neljännesmailin (n. 402 m) pituisia ja 9° kallistettuna sisäänpäin. Alueen yleisökapasiteetti on 400 000 katsojaa.
Radat > GP-rata

Indianapolisin GP-rata on 4,192 km pitkä ja siinä on 4 mutkaa vasemmalle ja 9 mutkaa oikealle.
Radat > MotoGP-rata

Moottoripyörärata on 4,186 kilometriä pitkä ja se ajetaan vastapäivään. Radalla on 10 vasemmalle ja 6 oikealle kääntyvää mutkaa.
Formula 1

Formula 1 -sarjan Yhdysvaltojen Grand Prix ajettiin Indianapolisin ovaalilla 1950-1960, (jolloin Indianapolis 500 -ajot laskettiin vielä Formula 1 kalenteriin mukaan) sekä Indianapolisin GP-radalla kausina 2000-2007 ja sen on voittanut suomalaisista Mika Häkkinen vuonna 2001. Vuoden 2007 GP oli toistaiseksi viimeinen. Radan poistamiseen kalenterista saattoi vaikuttaa osaltaan vuoden 2005 GP:n rengassotku, kun seitsemän Michelinin renkaita käyttävää tallia vetäytyi kilpailusta jo lämmittelykierroksen jälkeen turvallisuusnäkökohtaan vedoten. (Osasyy fiaskoon toki oli kauden aikana vallinut sääntö, jonka mukaan renkaita ei saanut kisan aikana vaihtaa.) Virallisen tiedotteen mukaan F1-sarja ja Indianapolisin moottorirataa hallinnoiva yhtiö eivät päässeet molempia osapuolia tyydyttävään lopputulokseen.
Radan pituus: 4,192 km
Kilpailu: 73 kierrosta = 306,016 km
Rataennätys: 1.10,399 (Rubens Barrichello, Ferrari, 2004)
Formula 1 > Formula 1 -voittajat

| Kausi | Voittaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2001 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2002 |  Rubens Barrichello | Ferrari | Raportti |
| 2003 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2004 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2005 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2006 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2007 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | Raportti |
Lähde:
Indy Racing League

Indianapolis 500 on ajettu radalla vuodesta 1911 lähtien. Indy-sarjan hajottua osiin vuonna 1996 kilpailu on kuulunut IRL-sarjaan. Se oli vuodesta 1911 vuoteen 1993 asti ainoa radalla käyty kilpailu.
Radan pituus: 4,023 km
Kilpailu: 200 kierrosta = 804,600 km
Rataennätys: 0.37,616 (Arie Luyendyk, 1996)
NASCAR

Allstate 400 at The Brickyard on ajettu radalla vuodesta 1994 lähtien. Vuonna 1996 NASCAR -mestari Dale Jarrett juhli kilpailuvoittoaan kunnioittamalla Indianapoliksen rataa suutelemalla radan tiilipäällystettä, mistä sai alkunsa Brickyard 400 ja Indy 500 voittajien perinne "The Kissing of the Bricks".
Radan pituus: 2.5 mailia
Kilpailu: 160 kierrosta = 400 mailia
Rataennätys: 0.48,311 (Casey Mears, 2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indianapolis Motor Speedway Wikimedia Commonsissa
Indianapolis Motor Speedway (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -radat
| --- | --- |
Kaudella 2024:    Sakhir   Jedda   Melbourne   Suzuka   Shanghai   Miami   Imola   Monaco   Montréal   Barcelona   Spielberg   Silverstone   Budapest   Spa   Zandvoort   Monza   Baku   Singapore   Austin   México   Interlagos   Las Vegas   Lusail   Abu Dhabi 
Aikaisemmilla kausilla:    Adelaide   Ain-Diab   Aintree   Anderstorp   AVUS   Brands Hatch   Bremgarten   Buddh   Buenos Aires   Caesars Palace   Clermont-Ferrand   Dallas   Detroit   Dijon   Donington Park   East London   Estoril   Fuji   Hockenheim   Indianapolis   Istanbul   Jacarepaguá   Jarama   Jerez   Kyalami   Le Mans   Long Beach   Magny-Cours   Monsanto   Mont-Tremblant   Montjuïc   Mosport Park   Mugello   Nivelles-Baulers   Nürburgring   Paul Ricard   Pedralbes   Pescara   Phoenix   Portimão   Porto   Reims   Riverside   Rouen   Sebring   Sepang   Sotši   TI   Valencia   Watkins Glen   Yeongam   Zeltweg   Zolder 
Formula 1 -luokan Yhdysvaltain Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Sebring International Raceway (1959) Riverside International Raceway (1960) Watkins Glen International (1961–1980) Detroitin katurata (1983–1984, 1987–1988) Phoenixin katurata (1989–1991) Indianapolis Motor Speedway (2000–2007) Circuit of the Americas (2012–2019, 2021–)
1912 Indianapolis 500
MotoGP-rata
Indianapolisin Formula 1 -kilpailu käynnissä.
Cashville Records

| Cashville Records |
| --- | --- |
Perustettu:  2004
Kotimaa:  Yhdysvallat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cashville Records on rap-muusikko Young Buckin vuonna 2004 perustama levy-yhtiö.
Historia

Vuoden 2008 lokakuussa Young Buck ilmoitti perustaneensa oman levy-yhtiön nimeltä Cashville Records. 50 Cent sanoi kannustavansa Buckin yritystä, mutta hän on silti G-Unit Recordsin jäsen, koska hän haluaa, että heidän levy-yhtiöillä pysyy hyvät välit. Alun perin yhtiötä kutsuttiin nimellä G-Unit South, mutta nimi vaihdettiin, koska Cashville ei ollut Interscopen alainen. Young Buck on pyytänyt Lil' Murderia ja Hi-C:tä liittymään Cashvilleen, ja heillä on oma rap-ryhmä, nimeltään "615". 2007 vuoden tammikuussa rap-artisti C-Bo allekirjoitti sopimuksen yhtiön kanssa. Saman vuoden maaliskuussa Outlawz allekirjoitti myös sopimuksen.
Sha Money XL, G-Unit Recordsin omistaja, ilmoitti, että yhtiö on löytänyt jakajan RED Distributionin. Hän kertoi, että Cashville on saanut luvan tehdä ainakin neljä albumia vuonna 2008.
Artistit

Young Buck
Hi-C
Lil' Murda
C-Bo
Tha Outlawz
Sosa Da Plug
Deuce The Mouthpiece
Aiheesta muualla

Cashville Records Myspacessa (englanniksi)
China Minmetals

China Minmetals (kiin.: 中国五矿集团公司; pinyin: Zhōngguó Wǔkuàng jítuán gōngsī) on Kiinan valtion omistama metalleilla kauppaa käyvä yritys. China Minmetals on yksi maailman suurimmista yrityksistä alallaan ja toimii maailmanlaajuisesti. Vuonna 1950 perustetun yrityksen pääkonttori sijaitsee Pekingissä ja se työllistää 177 000 henkeä. Yritys käy kauppaa muiden muassa kuparilla, alumiinilla, volframilla, tinalla, antimonilla, lyijyllä, sinkillä ja nikkelillä.
Huhtikuussa 2011 China Minmetals yritti ostaa kanadalaisen kaivosyhtiön Equinox Mineralsin 6,5 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Equinox Minerals hylkäsi tarjouksen ja hyväksyi Barrick Goldin 16 prosenttia korkeamman tarjouksen.
Jelšanin keramiikka

Jelšanin keramiikka tai Elšanin keramiikka (ven. Елшанская керамика, Jelšanskaja keramika, engl. Yelshanian ceramic tai engl. Elshanian ceramic) on Itä-Euroopassa vaikuttaneen mesoliittista elämäntapaa harjoittaneen Jelšanin kulttuurin valmistamaa keramiikkaa. Se ajoitetaan noin 7100−5500 eaa., joten ryhmät harjoittivat mahdollisesti Euroopan ensimmäistä keraamista traditiota. Ajoitukset ovat vielä kiistanalaisia. Ryhmät vaihtoivat sen myöhemmin laajemmalla alueella vaikuttaneeksi Lugovojen keramiikkaan.
Keramiikka > Savimassa

Savimassa nostettiin seudulla olleista pysyvistä lammista. Massa oli savirikasta mutaa, joka oli lievästi suolaista. Massaan sekoitettiin keramiikan murskaa, orgaanisia kuituja, kalan suomuja ja luumurskaa. Orgaaniset osat tekivät poltetusta savesta huokoista ja kevyempää.
Keramiikka > Valmistus

Savesta leivottiin savinauhoja, joita yhdistettiin kerros kerrokselta kiertäen valmistunutta astian pohjaosaa. Pohja valmistettiin ensin ja saatettiin tehdä pyöreäksi, suipoksi tai tasaiseksi. Astian runko syntyi yhdistämällä 6−8 cm:n levyisiä nauhoja toisiinsa kierros kierrokselta. Astian runko laajeni keskikohdastaan ja kapeni hieman astian suusta. Suun reunaa taivutettiin hieman ulospäin.
Astia poltettiin avotulella noin 450°−600 °C asteessa. Tällöin kotilonkuoret eivät kalsinoituneet, vaan jäivät ehjänä keraamiseen materiaaliin sitomaan sen rakennetta vahvemmaksi.
Keramiikka > Koristelu

Koristelu on vähäistä. Se koostuu pienistä ja suurista kuopista, piiretyistä viivoista, jotka muodostivat rivejä, kolmioita, nelikulmioita ja sik-sak-kuvioita. Niitä voitiin korostaa kuoppariveillä.
Astia saattoi olla kokonaan koristelematta. Toisaalta astian suuaukkoa saattoi kiertää yksinkertainen kuopparivi, joka oli painettu seinämän yläreunaan tai reunan päälle. Kuopat saatettiin myös painaa suuaukon sisäreunaan, jolloin ne pullistuivat ulkoseinässä muodostaen helmimäisen pullistumarivin.
Piirretyt viivat saatettiin vetää rinnakkain, jolloin syntyi raidallisia pintoja. Joskus viivat ristesivät toisiaan ja leikkauskuvioiksi muodostui kolmioita ja nelikulmioita. Rinnakkaisilla vedoilla piirrettiin toisinaan "nauhoja", jotka muodostivat suuren sik-sak-kuvion astian ympäri. Nauhan sisälle painettiin tikulla pisterivin nauhan koko matkalle.
Elinkaari

Toistaiseksi ei olla yksimielisiä keramiikan synnystä, mikä on ymmärrettävää, koska Jelšanin kulttuuria on tutkittu niin vähän aikaa. On olemassa kolme pääasiallista teoriaa: se keksittiin Volgan mutkassa, se tuotiin mukana Kaspianmeren itäpuolelta ja se opittiin Balkanin viljelijöiltä. Vanhimmat löydetyt astiat ovat Tšekalinon (7100−6500 eaa.) ja Ust-Tashenkan (7100−6300 eaa.) asuinpaikoilta.
Jelšanin keramiikka levisi kulttuurivaikutteena etelään ja länteen vanhimmilta asuinpaikoiltaan muiden metsästäjä-keräilijöiden pariin, ennen kuin ryhmillä oli yhteyksiä maataloudesta elävien ryhmien kanssa. Kun sen aika loppui, alkoivat samalla seudulla asuneet ryhmät valmistamaan Lugovojen keramiikkaa. Tämä keramiikan tyyli levisi Volgaa pitkin ylös pohjoiseen Kamajoelle saakka.
Christopher Lennertz

| Christopher Lennertz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Christopher Joseph Lennertz
Syntynyt: 2. tammikuuta 1972 (ikä 52) Methuen, Massachusetts
Ammatti:  Säveltäjä, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1998–present
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. 
Aiheesta muualla
christopherlennertz.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Christopher Lennertz (s. 2. tammikuuta 1972 Methuen, Massachusetts) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä.