Hilkka Helinä
Ura > Elokuvat

Valko­kangas­ura ei ollut Hilkka Helinän haaveena, kun Kalle Kaarna ehdotti hänelle roolia elo­kuvassa Elinan surma vuonna 1938. Hän opiskeli tuolloin vielä Näyttämö­opistossa. Elinan rooli oli kuitenkin kuulunut hänen toiveisiinsa, joten hän otti tehtävän vastaan. Kriitikot kehuivat Hilkka Helinän suoriutumista viattoman Elina Fincken osassa. Seuraava pää­rooli oli uskollisen Karoliinan osa Kaarnan elo­kuvassa Iso­viha, joka sai ensi-iltansa joulun alla 1939. Hilkka Helinän suoritusta pidettiin välittömänä ja ilmeikkäänä.
Talvisodan aikana Hilkka Helinä työskenteli Viipurissa lottana. Helsinkiin hän palasi viimeisten evakuoitavien matkassa. Välirauhan aikana Viipurin Kaupungin­teatterin näyttelijät esittivät Suomalaisen Oopperan estradilla näytelmän Nainen valehtelee. Yleisössä ollut Suomi-Filmin johtaja Risto Orko näki Hilkka Helinän ja tarjosi elo­kuva­sopimusta. Vuonna 1941 alkoi Hilkka Helinän yhdeksän­vuotinen kausi Suomi-Filmin palkka­listoilla. Tällöin hän palasi Tampereelta Helsinkiin ja siirtyi kokonaan elo­kuvan palvelukseen, omien sanojensa mukaan ”väestö­poliittisista syistä”. Hän piti elo­kuva­työtä teatteria haastavampana, mutta vähemmän sitovana.
Hilkka Helinän elo­kuva­osat käsittävät koko joukon erilaisia hahmoja: kilttejä maalais­tyttöjä, seura­piiri­neitoja ja sala­peräisiä sankarittaria. Simo Penttilän kirjoittamassa jännitys­elo­kuvassa Kuollut mies rakastuu (1942) hänen esittämänsä argentiinalainen seikkailijatar hurmaa Joel Rinteen näyttelemän itse­tietoisen sankarin. Vuonna 1944 tuli ensi-iltaan Kartanon naiset, jossa Hilkka Helinällä oli pää­rooli ylä­luokan naisena; Aamulehti arvioi hänen suorituksensa voitokkaaksi, vaikka itse elokuva jätti aikalais­kriitikot viileiksi.
Toisen maailman­sodan jälkeen Hilkka Helinä näytteli sivu­rooleja, joissa pääsi näyttämään ammatti­taitoaan. Näitä olivat Niska­vuoren ylpeän Hetan osa elo­kuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä ja mieluisa Albinan osa Aleksis Kivi -elo­kuvassa ”Minä elän”. Kriitikot kehuivat hänen rooli­tulkintojaan. Hänen muita Niska­vuori-tehtäviään olivat Esteri vuoden 1952 Niskavuoren Hetassa, Miina vuoden 1954 Niskavuoren Aarnessa ja keskeinen Martan rooli vuoden 1958 väri­filmatisoinnissa Niskavuoren naiset.
Hilkka Helinä teki haastavimman ja mieluisimman roolinsa Kaisa-Reeta Kenkkusena Roland af Hällströmin elo­kuvassa Ryysy­rannan Jooseppi (1955). Korkeatasoiseksi salonki­kaunottareksi leimattu Hilkka Helinä sai loistaa muista elo­kuva­osistaan täysin poikkeavassa kansannaisen luonne­roolissa. ”Ryysy­rannan kova­osaisen emännän, jolla on yksi ainoa hame eikä edes paitaa, muodonsi Hilkka Helinä tavalla, joka on suureksi kunniaksi tälle aikaisemmin pirteänä komediennena nimeä tehneelle näyttelijättärelle”, Elo­kuva-Aitan Valma Kivi­tie hehkutti.
1960-luvun puolella Hilkka Helinä oli mukana neljässä valko­kangas­elo­kuvassa. Kaksi niistä oli värielokuvia: Nuoruus vauhdissa ja Ihana seikkailu. Hänen viimeiset elo­kuva­roolinsa olivat sivu­osia nuorten näyttelijöiden hääriessä pää­tehtävissä. Kun elokuvatyöt tyrehtyivät Suomen elo­kuva­teollisuuden kriisin myötä, Hilkka Helinä sai rooli­töitä televisiosta. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi Aino Sarpamaa suositussa televisio­sarjassa Naapurilähiö (1969–1973).