stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salman Rushdie
Teokset > Suomennetut teokset

Keskiyön lapset.  ((Midnight’s Children, 1981.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11424-3.
Häpeä.  ((Shame, 1983.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12029-4.
Jaguaarin hymy. Matka Nicaraguaan.  ((The Jaguar Smile. A Nicaraguan Journey, 1987.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14109-7.
Saatanalliset säkeet.  ((The Satanic Verses, 1988.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15990-5.
Harun ja tarinoiden meri.  ((Haroun and the Sea of Stories, 1990.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17193-X.
Itä, länsi.  ((East, West, 1994.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20526-5.
Maurin viimeinen huokaus.  ((The Moor’s Last Sigh, 1995.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20971-6.
Maa hänen jalkojensa alla.  ((The Ground Beneath Her Feet, 1999.) Suomentanut Arto Häilä)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23813-9.
Vimma.  ((Fury, 2001.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27246-9.
Shalimar, ilveilijä.  ((Shalimar the Clown, 2005.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 978-951-0-32015-0.
Firenzen lumoojatar.  ((The Enchantress of Florence, 2008.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-035346-2.
Luka ja Elämän tuli.  ((Luka and the Fire of Life, 2010.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37539-6.
Joseph Anton. Muistelmat.  ((Joseph Anton. A Memoir, 2012.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39782-4.
Kultainen talo.  ((The Golden House, 2017.) Suomentanut Maria Lyytinen)  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44110-7.
Voiton kaupunki.  ((The Golden House, 2023.) Suomentanut Maria Lyytinen)  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50299-0.
Veitsi. Mietteitä murhayrityksen jälkeen.  ((Knife. Meditations After an Attempted Murder, 2024.) Suomentanut Maria Lyytinen)  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50302-7.
Teokset > Suomentamattomat teokset

Grimus (romaani, 1975)
Imaginary Homelands. Essays and Criticism, 1981–1991 (1992)
Step Across This Line. Collected Nonfiction 1992–2002 (2002)
The East is Blue (essee, 2004)
Two Years Eight Months and Twenty-Eight Nights (2015)
Quichotte (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salman Rushdie Wikimedia Commonsissa
Kotisivut. (englanniksi)
Salman Rushdie vuonna 2014.
Siivertti Santaholma

Matti Siivertti Santaholma (15. marraskuuta 1864 Kalajoki – 26. helmikuuta 1936 Oulu) oli suomalainen kauppaneuvos ja oululaisen A. Santaholma Oy:n toimitusjohtaja.
Santaholman vanhemmat olivat tehtailija Antti Santaholma ja Josefina Amalia Helander. Hän kävi kauppakoulun 1888 ja teki myöhemmin ulkomaanmatkoja etenkin Englantiin.
Santaholma aloitti uransa ostamalla Kalajoella tervaa Raahen porvareille. Hän muutti sitten veljensä Juhani Santaholman kanssa Ouluun jossa he harjoittivat terva- ja jauhokauppaa ja aloittivat myös meriliikkeen omilla ja vuokratuilla laivoilla. Santaholmien liike muutettiin vuonna 1903 osakeyhtiöksi nimeltä A. Santaholma Oy. Liike osti myös metsiä ja rakennutti sahalaitokset Kalajoelle ja Haukiputaalle sekä puuhiomon Pyhäjoelle. Liike aloitti myös Kalajoen graniitin jalostuksen ja viennin ulkomaille. Santaholman johdolla avattiin laivaliikenteelle Ohlan satama Himangalla, Rahjan satama Kalajoella ja Siniluodon satama Pyhäjoella.
Siivertti Santaholma oli A. Santaholma Oy:n toimitusjohtajana 1919–1924, hänen jälkeensä toimitusjohtajana oli hänen nuorempi veljensä Oskari Santaholma. Siivertti Santaholma sai kauppaneuvoksen arvon 1929. Hän oli myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1929 alkaen.
Siivertti Santaholma oli naimisissa vuodesta 1902 Maikki Pakosen kanssa.
PEFC

| PEFC – Programme for the Endorsement of Forest Certification |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Tyyppi:  sertifiointi
Toimiala:  kestävä metsänhoito
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
PEFC (engl. Programme for the Endorsement of Forest Certification) on kansainvälinen metsäsertifiointijärjestelmä, joka edistää ekologisesti, sosiaalisesti ja taloudellisesti kestävää metsätaloutta kaikkialla maailmassa. PEFC-verkostoon kuuluu 55 jäsenorganisaatiota ympäri maailman.[lähde? ]
PEFC-sertifioinnissa asetetaan metsien hoidolle lukuisia vaatimuksia, jotka kohdistuvat muun muassa metsien monimuotoisuuden turvaamiseen, metsien terveyden ja kasvun ylläpitoon sekä virkistyskäyttömahdollisuuksiin. Noin yksitoista prosenttia maailman metsistä on sertifioitu – ja niistä yli puolet PEFC:n vaatimusten mukaisesti. Suomen metsistä noin 90 prosenttia on PEFC-sertifioitu.[lähde? ]
Puun alkuperän PEFC-sertifiointi tarjoaa käytännöt puuraaka-aineen alkuperän seuraamiseen ja puutuotteiden toimitusketjujen vastuullisuuden osoittamiseen. Sekä metsänhoidon että puun alkuperän seurannan vaatimusten toteutumista valvovat sertifiointiyritykset, jotka viranomaiset ovat todenneet riippumattomaksi ja päteväksi.[lähde? ]
PEFC-merkki

PEFC-merkki kertoo, että tuotteeseen on käytetty PEFC-sertifioitujen metsien puuta. Merkki osoittaa myös, että jokaisella puuta matkan varrella jalostaneella yrityksellä on PEFC:n mukainen puun alkuperän seurantajärjestelmä. Merkin käyttöoikeuden voivat hakemuksesta saada esimerkiksi puutavaraa ostavat, metsästä puuta korjaavat sekä puutuotteita jalostavat ja markkinoivat yritykset.[lähde? ]
PEFC-merkittyinä on tarjolla mm. rakennus- ja sisustusmateriaaleja, kopiopapereita, kirjekuoria ja kertakäyttöastioita. Merkin voi myös löytää yritysten esitteistä, aikakauslehdistä, tuotekuvastoista ja -pakkauksista.[lähde? ]
PEFC Suomessa

Suomen PEFC-järjestelmää ylläpitää ja kehittää Suomen Metsäsertifiointi ry (PEFC Suomi). Yhdistys edistää PEFC-sertifiointia ja toimii kansainvälisessä yhteistyössä eri maissa toimivien sisarorganisaatioiden ja Genevessä sijaitsevan keskustoimiston kanssa. Yhdistys vastaa sidosryhmäyhteistyössä tehtävästä metsänhoidon PEFC-kriteerien määrittelytyöstä Suomessa. PEFC Suomi myöntää PEFC-merkin käyttöoikeudet ja valvoo merkin käyttöä Suomessa sekä ylläpitää tietoja PEFC-sertifikaateista.[lähde? ]
PEFC Suomen jäsenorganisaatiot (1.1.2021):[lähde? ]
Kirkkohallitus
Koneyrittäjät ry
Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu ry
METO – Metsäalan Asiantuntijat ry
Metsäalan kuljetusyrittäjät ry
Metsähallitus
Metsäteollisuus ry
Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK ry
Sahateollisuus ry
Svenska lantbruksproducenternas centralförbund SLC rf
Suomen Latu ry
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry
Tuote- ja palvelukaupan yhdistys Etu ry
Suomen 4H-liitto ry
Teollisuusliitto ry
Ely-keskukset ja Suomen ympäristökeskus ovat irtautuneet PEFC-järjestelmästä, koska niiden mukaan sertifiointi ei lunasta lupauksiaan. Niiden mukaan järjestelmä ei edistä metsien monimuotoisuutta eikä hiilinielun kasvattamista. Sen sijaan tutkimustieto metsien tilasta on sivuutettu ja ekologinen kestävyys on jäänyt puuntuotannolle alisteiseksi.
Greenpeace ei tue PEFC-metsäsertifiointia, koska järjestelmä suosii puunjalostusteollisuutta ja siitä puuttuu ympäristöllinen ja sosiaalinen vastuu.
Suomen luonnonsuojeluliitto, WWF Suomi ja Luonto-Liitto ovat torjuneet PEFC:n jäsenyyden. Niiden mielestä PEFC-sertifiointi ei riittävästi paranna metsien tilaa.  PEFC:n vaatimukset metsäluonnon monimuotoisuuden turvaamiseksi ovat vähäiset. Päätöksenteko ei ole demokraattista vaan kriteerit sanelee teollisuus. Lisäksi PEFC:tä väärin käyttäviä ei rangaista millään tavalla.
Kritiikkiä

Suomen ympäristöviranomaiset ovat kritisoineet PEFC-järjestelmän väitteitä arvokkaiden ympäristöjen suojelemisesta harhaanjohtaviksi ja valittaneet prosessin läpinäkyvyyden puutetta. Tutkijoiden mukaan hakkuissa jätetään niin vähän puita pystyyn, että se uhkaa luonnon monimuotoisuutta. Kansainvälinen ympäristöjärjestö Greenpeace on todennut julkaisussaan, että sertifioinnit (FSC ja PEFC) eivät ole ratkaisu metsäkatoon tai metsien laadun huononemiseen.
Tampereen ammattikorkeakoulun metsäekologian lehtori, metsänhoitaja Petri Keto-Tokoin mukaan PEFC:n kriteerit ovat ”Viherpesua, viestinnällistä huijausta, ei tutkimustietoon perustuvaa luonnonhoitoa” ja "PEFC antaa katteettomia lupauksia ekologisen kestävyyden osalta". Keto-Tokoin mukaan ”Todella arvokkaita luontokohteita voidaan edelleen hakata PEFC:n puitteissa ja tehdä niistä sertifioituja tuotteita.” Kansainvälisen ympäristöjärjestö Greenpeacen mukaan "Sertifiointijärjestelmät kuten FSC ovat metsätuhojen viherpesua".
Ely-keskuksia edustavan hydrobiologi Taina Ihaksin mukaan standardityöryhmä on heikentänyt useita kestävyyskriteereitä. Suomen ympäristökeskuksen pääjohtajan mukaan sertifioinnin luvataan takaavan talousmetsien käytön kestävyyden, mutta kriteeristö ei takaa ekologista kestävyyttä.
Muut järjestelmät

Suomessa on käytössä myös toinen metsien sertifiointijärjestelmä, FSC (Forest Stewardship Council), mutta sen käyttö ei ole Suomessa yhtä yleistä kuin PEFC-sertifioinnin. Yli 90 prosenttia Suomen yksityisten ihmisten omistamista metsistä on PEFC-sertifioitu ja yli 11 prosenttia FSC-sertifioitu. Osalla metsistä on molemmat sertifikaatit.
Aiheesta muualla

MTK - Suomalaiset perhemetsät tuottavat kestävästi tuotettua, PEFC-sertifioitua puuta Stora Enson käyttöön.[vanhentunut linkki]
Metsäteollisuus tuntee käyttämänsä puun alkuperän[vanhentunut linkki]
https://wwf.fi/metsanhoito-opas/fsc-sertifiointi/
Siivet (ilmailulehti)

| Siivet |
| --- | --- |
Julkaisija:  JFI Airshow Oy
ISSN:  ISSN 0783-2990
Perustettu:  1986
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Siivet on suomalainen ilmailulehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1986 alkaen. Sen kustantajana toimi syksyyn 2014 konkurssiin asettamiseensa saakka tamperelainen Apali. Viimeinen omistaja oli Rauni Vainio (1945-2014). Apali Oy:n mentyä konkurssiin lehden julkaisuoikeudet osti JFI Airshow Oy.
Lehti on yleisilmailulehden ja sotilasilmailulehden välimuoto. Viime vuosina se on alkanut kirjoittaa myös kevytilmailusta. Nykyisin Siivet ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Samanniminen ilmailuharrastukseen ja pienoismalliaskarteluun keskittynyt aikakauslehti ilmestyi Suomessa muutaman vuoden ajan jo 1960-luvulla.
Panama City (Florida)

| Panama City |
| --- | --- |
 Panama Cityn kaupungintalo
 vaakuna
 Kartta Bayn piirikunnan sijainnista Floridassa sekä Panama Cityn sijainnista piirikunnassansa.
 Panama City
 Koordinaatit: 30°10′28″N, 85°39′52″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Florida
Piirikunta:  Bay
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  75,9 km²
Väkiluku (2021):  34 045
 – Väestötiheys:  448,6 as./km²
 
 www.panamacity.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panama City on kaupunki Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa. Kaupungissa asuu 34 045 asukasta heinäkuun 2021 arvion mukaan. Väestöstä lähes seitsemän prosenttia on ulkomailla syntyneitä. Kaupungin pinta-ala on 75,9 neliökilometriä ja väestötiheys 448,6 asukasta neliökilometrillä.
Väestö

Väestöryhmät
valkoisia 70,9 %
afroamerikkalaisia 20,9 %
latinoja 7,5 %
aasialaisia 0,9 %
intiaaneja 0,4 %
Havaijin alkoperäiskansoja 0,2 %
useampiin rotuihin kuuluvia 4,6 %
Panamahattu

Panamahattu.
Panamahattu on panamapalmun (Carludovica palmata) lehtiliuskoista punottu lierihattu. Nimestään huolimatta panamahattu on kotoisin Ecuadorista, joka on myös sen tärkein valmistusmaa. Panamahattu tuli kuitenkin tunnetuksi maailmalla Panaman kautta: joko Panaman kanavan rakennustöiden yhteydessä tai hatun kauppareitin välisataman nimestä.
Panamahattu on kevyt ja ilmava kesäpäähine, joka on tuttu näky muun muassa Wimbledonin tennisturnauksen katsomoissa. Se soveltuu erityisen hyvin vaalean puvun kanssa käytettäväksi. Panamahattu on myös kätevä matkahattu, sillä sen voi kääriä rullalle. Tropiikissa panamahattu on säilyttänyt käytännöllisyytensä vuoksi suosionsa arkipäähineenäkin.
Aidon hyvälaatuisen ecuadorilaisen panamahatun valmistaminen voi kestää yhdestä neljään kuukautta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ville Raivio: Panama-hattu oli hellekesän voittaja. Taloussanomat 3.8.2014.
Parlamentarium

| Parlamentarium |
| --- | --- |
 Parlamentariumin sisäänkäynti.
Sijainti:  Bryssel, Belgia
Rakennustyyppi:  Vierailukeskus
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parlamentarium on Euroopan parlamentin vierailukeskus, joka sijaitsee Brysselissä. Parlamentarium esittelee interaktiivisesti EU-maiden yhteistyötä ja Euroopan parlamentin toimintaa.
Vierailukeskuksessa on useita interaktiivisia elementtejä, kuten 360 asteen elokuvateatteri, interaktiivinen lattiakartta ja henkilökohtaiset tarinat EU:n vaikutuksesta ihmisten elämään.
Snt

SNT tai snt voi viitata johonkin seuraavista:
sentti, lyhenne snt, euron sadasosa
sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenne SNT, lähinnä Neuvostoliiton osavaltioista käytetty nimitys
Pajujärvi (Virrat)

| Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°14′58″N, 23°51′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Siekkisjärveen 
Järvinumero:  35.417.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,5 m  
Rantaviiva:  1,284 km  
Pinta-ala:  4,655 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajujärvi 
Pajujärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Patoperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,5 metriä mpy.
Parlamentaarikko

Parlamentaarikko on parlamentin jäsen, jonka kansalaiset ovat valinneet vaaleilla. Parlamentaarikot ovat edustuksellisen demokratian vallankäyttäjiä. Parlamentaarikkojen nimitys ja valintatapa vaihtelevat eri yhteiskunnissa.
Paikwaophis kruki

| Paikwaophis kruki> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Alaheimo::  Kotilokäärmeet Dipsadinae
Suku::  Paikwaophis  Kok & Means, 2023
Laji::  kruki
Kaksiosainen nimi
 Paikwaophis kruki  Kok & Means, 2023 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paikwaophis kruki on tarhakäärmeiden (Colubridae) heimoon kuuluva käärmelaji, jota esiintyy Guayanan ylängöillä. Se on todennäköisesti kaivautumiseen sopeutunut myrkkyhampaaton käärme, joka syö ainakin liskoja. Paikwaophis kruki tunnetaan vain yhdestä yksilöstä, joka löydettiin vuonna 2021. Se on sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko

Lajin ainoa tunnettu yksilö on keskenkasvuinen naaras, jonka kokonaispituudeksi mitattiin 18 senttimetriä. Sen perusteella Paikwaophis kruki on ruumiinrakenteeltaan roteva, eikä sen pää erotu selvästi muusta ruumiista. Selkäpuolelta käärme on vaaleanruskea lukuun ottamatta valkeahkoa päätä ja keskeltä selkää kulkevaa ohutta, mustaa raitaa. Käärmeen pää on sivuilta musta, ja musta raita jatkuu käärmeen kylkiä pitkin häntään asti. Päässä on myös muutama vaaleansininen täplä, jotka taaempana muuttuvat vaaleansiniseksi raidaksi kummankin kyljen mustan raidan alapuolelle. Käärmeen vatsapuoli on pääosin musta, mutta keskellä vatsaa kulkee vaalea raita.
Levinneisyys ja elinympäristö

Paikwaophis kruki elää Guayanan ylänköalueen pilvimetsissä. Laji löydettiin Roraima-tepui- ja Wei-Assipu-tepui-nimisten pöytävuorten juuresta noin 1180 metrin korkeudesta. Löytöpaikka sijaitsee Guyanan valtion alueella, mutta läheisellä Roraima-tepuilla sijaitsee Guyanan, Venezuelan ja Brasilian yhteinen rajapyykki.
Elintavat

Kallon muodosta päätellen Paikwaophis kruki viettää ainakin osan ajastaan kaivautuneena pilvimetsän pehmeään, turpeiseen maaperään. Tämä voi selittää sen, miksi käärmettä ei ole tavattu useammin. Lajin ravintoon kuuluvat ainakin pienet liskot, sillä ainoan tunnetun yksilön suolistosta löydettiin liskon suomuja.
Löytö ja nimeäminen

D. Bruce Means löysi käärmeen tutkimusmatkalla helmikuussa 2021. Hän kuvasi lajin tieteelle uutena Philippe J. R. Kokin kanssa vuonna 2023. Suvun nimi Paikwaophis on muodostettu löytöpaikan vieressä virtaavan Paikwa-joen nimestä sekä kreikan käärmettä tarkoittavasta ophis-sanasta. Lajiepiteetti kruki on kunnianosoitus professori Andrzej Krukille.
Luokittelu

DNA-analyysien perusteella Paikwaophis kruki on läheisintä sukua Xenopholis-käärmesuvulle. Ulkomuodoltaan ja luustoltaan ne ovat kuitenkin hyvin erilaisia. Eroja on muun muassa hampaistossa: Xenopholis-suvun käärmeet ovat takamyrkkyhampaisia, kun taas Paikwaophis kruki on myrkkyhampaaton. Molemmat suvut kuuluvat luokittelusta riippuen joko tarhakäärmeiden heimoon (Colubridae) ja munakäärmeiden alaheimoon (Dipsadinae) tai Dipsadidae-heimoon ja Xenodontinae-alaheimoon.
Orimattilan keskustaajama

| Orimattilan keskustaajama |
| --- | --- |
 Orimattilan keskustaajama
 60°48′22″N, 25°43′52″E 
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Päijät-Häme
Seutukunta:  Lahden seutukunta
Kunta:  Orimattila
Maantiede
Maa-ala:  17,06 km²
Korkeus merenpinnasta:  69  m
Väestö
Väkiluku:  9 054
Väestötiheys:  530,7 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2018 mukaiset. 
Orimattilan keskustaajama (myös Orimattilan kirkonkylä) muodostaa vuonna 1992 kaupungiksi muuttuneen Orimattilan kuntakeskuksen. Vuoden 2018 lopussa keskustaajaman alueella asui noin 9 000 ihmistä.
Oriattilan keskustaajamanssa sijaitsevat Orimattilan keskeisimmät julkiset ja kaupalliset palvelut. Näihin kuuluvat esimerkiksi kaupungintalo, useat oppilaitokset, Orimattilan kirjasto, Orimattilan kirkko  sekä S-market ja K-Supermarket.
Keskustaajamassa on ollut teollisuutta. Esimerkiksi Orimattilan villatehdas lopetti toimintansa 2005 ja tunnetaan nykyään Orimattilan Kehräämö -tapahtumapaikana.
Ennen itsenäistymistään omaksi seurakunnaksi Orimattila oli Hollolan evankelis-luterilaisen seurakunnan kappeliseurakunta. Aikaisemmin Suomen evankelis-luterilaiset seurakunnat hoitivat maaseudulla myös kunnan maalliset tehtävät; vasta vuoden 1865 kunnallisasetus määräsi, että perustetaan erilliset maalaiskunnat. Orimattilan kirkonkylän kansakoulu perustettiin 1868.
Keskustaajaman alueella sijaitsee  kaksi Museoviraston luokittelemaa valtakunnallisesti merkittävää kulttuurihistoriallista ympäristöä: Orimattilan kirkonmäki sekä  Tönnönkosken silta ja myllypaikka (Tönnön silta ympäristöineen).
Erkontietä Orimattilan kirkonkylän keskustassa.
Orimattilan kirkko.
Tönnönkosken mylly.
Jokivarren koulu on oppilasmäärältään Orimattilan suurin koulu.
Sapirin–Whorfin hypoteesi

Sapirin–Whorfin hypoteesi (SWH, myös: Sapir–Whorf-hypoteesi tai teoria kielen suhteellisuudesta) on kielitieteessä käsitys siitä, että henkilön puhuman kielen (sen sanaston ja kieliopin) ja hänen maailmankuvansa ja ajattelunsa välillä olisi kiinteä yhteys ja ihminen aina hahmottaisi maailmaa (ensi)kielensä kautta. Hypoteesista esitetään usein kaksi eri muotoa: vahvan tulkinnan mukaan kieli määrää ajattelua (kielellinen determinismi), heikon mukaan taas ohjaa sitä (kielellinen suhteellisuus tai relativismi). Vaikka käsityksestä käytetään yleisesti nimeä hypoteesi, se on pikemmin aksiooma, josta kielitieteilijä Benjamin Whorf opettajansa Edward Sapirin tiettyjä huomioita seuraten johti käsityksensä: Whorfkaan ei välttämättä uskonut väittämän sisältöä voitavan osoittaa todeksi kokeellisesti vaan pikemmin piti sitä havaintojensa lähtökohtana. Kokeelliseen psykolingvistiikkaan hypoteesilla ei ole juurikaan ollut vaikutusta.
Lingvistinen determinismi

Vaikka Whorfin tutkimus on ollut täynnä ongelmia, ei ole edelleen täysin selvää, miten paljon opittu kieli vaikuttaa ajatteluun.
Useimmiten viitattujen lingvistisen determinismin esimerkkien joukossa on Whorfin tutkimus inuitista, jossa ajateltiin olevan useita sanoja ’lumelle’. Whorf esittää, että tämä muokkaa inuittien maailmankuvaa ja luo heille erilaisen olemisen laadun kuin esimerkiksi englanninpuhujalla on. Väitteen arktisten alueiden asukkaiden poikkeuksellisen suuresta ’lumi’-sanojen määrästä on osoittanut vääräksi Geoffrey Pullum. Esseessään The great Eskimo vocabulary hoax hän jäljittää tarinan alkuperän pitkälti Whorfiin ja toteaa tämän havainnot triviaaleiksi. Tosin on syytä huomata, että Whorf keskittyi kaikkialla läsnä oleviin kieliopillisiin kategorioihin, etenkin piileviin, ei sanastoseikkoihin.
Eri kielten värikategorioita koskeva tutkimus ei valtaosin tue Sapirin-Whorfin hypoteesia.
Viime aikoina kuitenkin lingvistisen determinismin idea on elpynyt. John A. Lucyn tekemä tapaustutkimus monilukuisuuden havainnoinnista mayakielissä tuotti todistusaineistoa hypoteesin puolesta [lähde? ]. Lucy tutki englantia ja mayakieliä kieliopilliseen analyysiin perustuvan universaalin kieliopin puitteissa ja esitti sen perusteella hypoteeseja kielien puhujien tuloksista verbaaleissa ja ei-verbaaleissa testeissä. Tulokset näyttivät varmistavan hypoteesit.
Vuonna 2004 kohua herätti yhdysvaltalainen kielitieteilijä Daniel Everett julkaistessaan artikkelin Brasiliassa asuvista pirahãn puhujista. Siinä Everett väitti esimerkiksi, ettei kieli sisällä väritermejä eikä lukusanoja, ja siksi kielen puhujat eivät osaa erottaa esimerkiksi seitsemää hedelmää kahdeksasta. Everett kutsui kognitiotieteilijän Peter Gordonin varmistamaan tuloksensa kognitiotieteellisin kokein. Gordonin mukaan heimon käyttämä kieli sisältää vain kolme numeraalia: yksi, kaksi ja monta. Gordon osoitti koesarjan avulla, että heimon jäsenillä on vaikeuksia kuvailla kolmea suurempia lukuja. Seikkojen kausaalinen suhde ei kuitenkaan ole selkeä. Kriitikot ovat esittäneet, että jos testin kohteet eivät jostain syystä pysty laskemaan kolmea suurempia lukuja – ehkä koska ovat vaeltavia metsästäjäkeräilijöitä ilman syytä harjoitellakaan laskemista –, ei voida olettaa, että kielessä olisi sanoja suuremmille luvuille. Toisin sanoen tarpeettomuus selittää sekä puuttuvan laskutaidon että vastaavan sanaston puutteen. Toiset kriitikot taas esittivät, että pirahã on kuolemassa oleva kieli eikä ehkä siksi enää ilmennä kielen tavallisia piirteitä. Heimon lukumäärä on romahtanut kymmenistä tuhansista muutamaan sataan 1900-luvulla. Keskustelu aiheesta jatkuu, ja Everett on julkaisut aiheesta kaksi uudempaa teosta (2008 ja 2012). Keskustelu nousi yleiseen tietoisuuteen, kun lehdet tekivät Everettistä artikkeleja ja haastatteluja, joissa Everettin koettiin kyseenalaistavan Noam Chomskyn ja hänen vaikutusvaltaisen kielitieteen koulukuntansa edustaman kielikäsityksen.