stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harras Kyttä
Turun kaupunginjohtajana > Valinta Turun kaupunginjohtajaksi

Kyttä valittiin Turun kaupunginjohtajaksi Turun kaupunginvaltuuston kokouksessa 18. syyskuuta 1961. Virkaa oli hakenut neljä henkilöä, joista tunnetuimmat olivat Paraisten kauppalanjohtaja Asser Brunila, Mikkelin kaupunginjohtaja Ensio Häyrinen ja Lappeenrannan kaupunginjohtaja Esko Peltonen. Kyttä ei varsinaisesti hakenut virkaa, vaan ilmoitti olevansa virkaan suostuvainen, samoin kuin hänen SKDL:läinen vastaehdokkaansa lainopin kandidaatti Mauno Tamminen.
Asian valtuustokäsittelyssä käytettiin ainoastaan yksi puheenvuoro, kun SKDL:n Paavo Aitio vetosi valtuutettuihin toteamalla, että "työtätekevä kansanosa on turkulaisista suurin ja SKDL:n valtuustoryhmä on valtuuston suurin ryhmä ja on esitetty toivomuksia ja jopa vaatimuksia, että Turussa olisi oltava työläistaustainen kaupunginjohtaja". Samanlaisen puheenvuoron Aitio oli käyttänyt jo vuonna 1951, kun kaupunginjohtajaksi oli viimeksi valittu Kalervo Pellinen. Äänestyksessä Kyttä sai 32 ääntä ja Mauno Tamminen 18 ääntä. Lisäksi äänestyksessä jätettiin kolme tyhjää lipuketta. SKDL:n ryhmä ei lopulta saanut tukea miltään muulta ryhmältä. Näin ollen Kytästä tuli Turun viides kaupunginjohtaja.
Oli varsin poikkeuksellista, että istuva kansanedustaja ja vielä eduskuntapuolueen puheenjohtaja valittiin suuren kaupungin kaupunginjohtajaksi. Jo valintahetkellä pidettiin todennäköisenä, että Kytän kausi jäisi lyhyeksi, kuten sitten kävikin.
Turun kaupunginjohtajana > Toiminta kaupunginjohtajana

Heti valintansa jälkeen Kyttä julkaisi Suomen Turku -lehdessä kirjoituksen, jossa hän jakoi turkulaiset neljään eri ryhmään. Ensimmäinen ja toinen ryhmä olivat fakki-idiootit, jotka näkevät oman asiansa tärkeimpänä, ja sosiaaliset ihmiset, jotka näkevät ympärillään paljon epäkohtia ja vaativat niihin korjauksia. Kolmas ryhmä koostui Kytän mukaan veronmaksajamentaliteetin elähdyttämistä ihmisistä, jotka ovat usein oppositioasemassa kaupungin virkamiehiin nähden. Neljännen ja kaikkein suurimman ryhmän muodostivat tavalliset turkulaiset, jotka vaihtelevalla mielenkiinnolla seuraavat kolmen edellämainitun ryhmän puuhia kaupungin päätöksenteossa. Kyttä kertoi pitävänsä erittäin tärkeänä neljännen ryhmän mielenkiinnon ylläpitoa, koska hänen mukaansa he muodostavat sen joukon, jonka kannanoton varaan muodostuu kaupungin yleinen mielipide.
Kaupunginjohtajana Kyttä piti tiukasti ohjat omissa käsissään. Hän turvautui päätöksenteossa hänet valinneeseen määräenemmistöön eikä antanut pienempien poliittisten koalitioiden häiritä omaa työtään. Kyttä jatkoi edeltäjänsä Kalervo Pellisen tavoin hyvien suhteiden luontia valtionhallinnon suuntaan, mihin hänellä olikin kansanedustajana hyvät mahdollisuudet. Kytän virkakauteen sattui kaksi tilaisuutta, jolloin Turku oli kansallisen huomion keskipisteenä. Turun uusi kaupunginteatterin talo vihittiin käyttöön syyskuussa 1962. Kyttä johdatti tällöin tasavallan presidentti Urho Kekkosen ja Sylvi Kekkosen täyden teatterisalin ensimmäiselle riville, ja Suomen kansa seurasi tapahtumaa suoran lähetyksen kautta televisiosta. Uuden teatterisalin eturivissä istui tällöin myös muita kansallisia merkkihenkilöitä eduskunnan puhemiehestä maaherroihin ja kenraaleihin.
Vähän teatterijuhlan jälkeen Turulla oli merkittävä rooli, kun Yhdysvaltain varapresidentti Lyndon B. Johnson sekä hänen puolisonsa Lady Bird Johnson tekivät valtiovierailun Suomeen ja Turkuun. Turussa kaupunginjohtaja Kyttä isännöi vierailua, jonka yhteydessä järjestetyllä lounaalla Kyttä luovutti Johnsonille Voitto Vikaisen pronssireliefin ja sai vastalahjaksi varapresidentiltä puheenjohtajan nuijan.
Kyttä irtisanoutui kaupunginjohtajan tehtävästä melkein tasan kaksi vuotta valintansa jälkeen 9. syyskuuta 1963. Valtuusto myönsi hänelle eron, mutta hänen puoluetoverinsa Kansanpuolueen valtuutettu Arvid Schrey totesi puheenvuorossaan, että "olemme olleet sinuun tyytyväisiä ja olisimme mielellämme nähneet, että olisit jäänyt. Talosta ei lähdetä kuitenkaan kuin torpasta ja ehdotan, että valtuusto järjestää eroavalle kaupunginjohtajalle ja hänen puolisolleen läksiäisjuhlan".
Yksityiselämä

Harras Kytän puoliso oli Heli Annikki Vallila. Heidän tyttärensä on taidehistorian professori Riitta Nikula, jonka puoliso on entinen oikeuskansleri, oikeustieteen tohtori Paavo Nikula. Riitta ja Paavo Nikulan poika on toimittaja ja juontaja Jone Nikula.
Aiheesta muualla

.aspx Harras Kyttä Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kalervo Pellinen | Turun kaupunginjohtaja 1961–1963 | Seuraaja: Väinö J. Leino |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vilho Väyrynen Urho Kiukas | Suomen sisäasiainministeri 1957 1958 | Seuraaja: Valto Käkelä Atte Pakkanen |
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Hiekkala (1951†)  Järnefelt  Kaitila  Kannisto (1951–1952)  Karvikko  Kyttä  Leikola (1951–1954)  Leinonen (1952–1954)  Miettunen  Pasanen  Rauste  Tenhiälä 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Kaitila  Kajatsalo  Karvikko  Kyttä  Leikola  Leinonen  Mattila  Miettunen  Pasanen  Saari  Tenhiälä  Tienari 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (8):  Hosia  Hyytiäinen  Kaitila  Kajatsalo  Kyttä  Leinonen  Stykki  Tenhiälä 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1965 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Hyytiäinen  Juva (1964–1965)  Kaitila  Karvikko  Kyttä (1962–1964)  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1965–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Hosia  Hyytiäinen  Kaitila  Karvikko  Kyttä  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Paavola  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Antti Lehikoinen

| Antti Lehikoinen |
| --- | --- |
 Antti Lehikoinen vuonna 1927.
Kansanedustaja
 1.4.1919–30.4.1924, 2.9.1927–20.10.1930, 4.2.1937–31.8.1939  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1886 Juuka
Kuollut: 14. kesäkuuta 1953 (67 vuotta) Juuka
Ammatti:  pienviljelijä, myymälänhoitaja, rakennusurakoitsija
Antti Lehikoinen (2. tammikuuta 1886 Juuka – 14. kesäkuuta 1953 Juuka) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1924, 1927–1930 ja 1937–1939.
Elämä

Juukan Larinsaaressa syntyneen Antti Lehikoisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Lehikoinen (1853-1909) ja Anna Maria Martikainen (1857-1932). Kansakoulun ja käsityökoulun käytyään hän työskenteli 15-vuotiaasta lähtien kivityömiehenä Suomessa ja Venäjällä. Vuonna 1904 Lehikoinen liittyi Kajaanin työväenyhdistyksen ja sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Puuttteellista koulusivistystään hän paikkasi ahkeralla itseopiskelulla.
Vuonna 1912 Lehikoinen osti Juuasta maatilan ja ryhtyi pienviljelijäksi. Hän toimi myös SDP:n kiertävänä luennoitsijana. Lehikoinen valittiin kansanedustajaksi kevään 1919 vaaleissa. Pudottuaan eduskunnassa hän työskenteli Pielisjärven Yleisen Osuusliikkeen Juukan myymälän hoitajana 1924-1927. Lehikoinen oli kansanedustajana jälleen 1927-1930, jonka jälkeen hän toimi rakennusurakoitsijana. Helmikuussa 1937 Lehikoisesta tuli kansanedustaja kolmannen kerran, kun hän nousi eduskuntaan varasijalta Matti Puittisen kuoltua. Lehikoinen oli presidentin valitsijamies vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän oli Juuan kunnanvaltuuston jäsen 1920-1947 ja toimi sen puheenjohtajana kymmenen vuoden ajan.
Perhe

Antti Lehikoisen puoliso oli sotkamolainen Kaisa Lydia (Lyyli) Mustonen (1886-1966), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Heillä oli yksi tytär.
Henrik Lax

| Henrik Lax |
| --- | --- |
 Henrik ja Anna-Kristina Lax kotioloissa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Ruotsalainen kansanpuolue
Asema:  Kansanedustaja 1987–2004
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri 1987–1999   Uudenmaan vaalipiiri 1999–2004
Puoliso:  Anna-Kristina Bützow 1969–
Aiheesta muualla
www.henriklax.nu
Rolf Henrik Richard Lax (s. 6. toukokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen Ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikko ja entinen europarlamentaarikko.
Lax toimi kansanedustajana 1987–2004 ja valittiin vuonna 2004 Euroopan parlamenttiin. Kesäkuussa 2005 RKP valitsi hänet ehdokkaakseen vuoden 2006 presidentinvaaliin. Lax sai vaaleissa 1,6 prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hän ilmoitti äänestävänsä Sauli Niinistöä.
Henrik Lax on koulutukseltaan varatuomari ja diplomiekonomi. Hän osaa jonkin verran venäjää. Vuoden 2006 vaalin presidenttiehdokkaista Lax kannatti sekä Nato-jäsenyyttä että yhteistyötä Venäjän kanssa voimakkaammin kuin muut oikeiston ehdokkaat eli Bjarne Kallis ja Sauli Niinistö.
Sisäpoliittisesti Lax kannattaa määrätietoisesti kaksikielisyyden säilyttämistä ja edellyttää myös suomenkielisiltä todellista kaksikielisyyttä.
Lax harrastaa muun muassa purjehdusta.
Huomionosoituksia

Ranskan ansioritarikunta Kunnialegioonan upseeri-luokan kunniamerkki vuonna 2002.
Aiheesta muualla

.aspx Henrik Lax Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Henrik Lax Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Lax, Henrik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (2004–2009) |
| --- | --- |
EPP–ED:  Itälä  Kauppi (2004–2008)  Korhola  Siitonen (2009)  Stubb (2004–2008)  Pietikäinen (2008–2009) 
ALDE:  Jäätteenmäki  Lax  Pohjamo (2007–2009)  Takkula  Virrankoski  Väyrynen (2004–2007) 
PES:  Lehtinen  Myller  Paasilinna 
G-EFA:  Hassi 
EUL/NGL:  Seppänen 
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
RKP (12):  Björkstrand  Donner  Lax  Malm  Melin  Nordman  Nyman  Rehn  Renlund  Taxell  Wasz-Höckert  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä:  Biaudet  Donner  Enestam  Jansson  Lax  Malm  Nordman  Norrback  Pietikäinen  Rehn  Renlund  Westerlund 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
RKP (11):  Biaudet  Bremer  Enestam  Kukkonen  Lax  Löv  Malm  Norrback  Pietikäinen  Rosendahl  Tiilikainen 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
RKP (11):  Biaudet  Bremer  Enestam  Erlund (1999–2000†)  Gestrin (2000–2003)  Granvik  Lax  Löv  Nordman  Pietikäinen  Rosendahl  Wideroos 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
RKP (9):  Biaudet  Enestam  Gestrin  Granvik  Lax  Löv  Nylander  Thors  Wideroos 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Suomen presidentinvaalin 2006 ehdokkaat |
| --- | --- |
 Tarja Halonen (SDP)  Sauli Niinistö (Kok.)  Matti Vanhanen (Kesk.)  Heidi Hautala (Vihr.)  Timo Soini (PS)  Bjarne Kallis (KD)  Henrik Lax (RKP)  Arto Lahti (val.yhd.) 
RKP:n ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa
Eduskunnan suorittama vaali

1919: C. G. E. Mannerheim 

Valitsijamiesten vaali

1925: Karl Söderholm  | 1950: J. K. Paasikivi  | 1956: Ralf Törngren | 1962: Urho Kekkonen  (vähemmistö)| 1968: Urho Kekkonen| 1978:  Urho Kekkonen | 1982: Jan-Magnus Jansson 

Suora kansanvaali

1994: Elisabeth Rehn | 2000: Elisabeth Rehn | 2006: Henrik Lax | 2012: Eva Biaudet | 2018: Nils Torvalds
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  MEP-hakemisto  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Luettelo Kouvolan hautausmaista

Luettelo Kouvolan hautausmaista käsittää Kouvolan kaupungin alueella olevia hautausmaita, joista lähes kaikki ovat Kouvolan seurakuntayhtymän hallinnassa ja hoidossa.
Kouvolan, Anjalankosken ja Kuusankosken kaupunkien ja Elimäen, Jaalan ja Valkealan kunnat yhdistyivät uudeksi Kouvolan kaupungiksi vuoden 2009 alussa. Liitoskuntien seurakunnat päättivät, että ne eivät sulaudu yhdeksi seurakunnaksi, vaan jatkavat itsenäisinä seurakuntina ja muodostavat seurakuntayhtymän. Sen jäsenseurakunnat ovat Kouvolan, Anjalankosken, Kuusankosken, Elimäen ja Valkealan seurakunnat ja Jaalan kappeliseurakunta, joka kuuluu Kuusankosken seurakuntaan.
Seurakuntayhtymällä on 21 käytössä olevaa hautausmaata. Lisäksi Kuusankoskella on Kouvolan Vapaa-ajattelijat ry:n omistama yksityinen hautausmaa.
Luettelo

| Hautausmaa (toinen nimi) | Sijainti | Osoite | Kartalla | Vuosi | Kuva | Muuta | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Anjalan hautausmaa | Anjala | Hautausmaantie 4 | 60.6899°N, 26.7909°E | 1898 |  |  |  |
| Elimäen hautausmaa | Elimäki | Kiviaidantie 3 | 60.7199°N, 26.4418°E | 1888 |  |  |  |
| Elimäen kirkkotarha | Elimäki | Vanhamaantie 16 B | 60.7218°N, 26.4492°E | 1638 |  |  |  |
| Hirvelän hautausmaa | Sippola, Hirvelä | Hirvelänkuja 20 | 60.7635°N, 27.0322°E | 1877 |  |  |  |
| Hukalan hautausmaa | Valkeala | Matalasillantie 1 | 60.9343°N, 26.8026°E | 1800-luvun loppu |  |  |  |
| Jaalan uusi hautausmaa | Jaala | Jaalantie 140 | 61.0503°N, 26.4927°E | 1922 |  |  |  |
| Jaalan vanha hautausmaa | Jaala | Jaalantie 140 | 61.0496°N, 26.4884°E | 1878 |  |  |  |
| Karhunkankaan hautausmaa | Inkeroinen | Karhunkankaantie 29 | 60.7226°N, 26.8303°E | 1937 |  |  |  |
| Kirkkovuoren hautausmaa (Wreden hautausmaa) | Anjala | Anjalantie 4 B | 60.692°N, 26.8029°E | 1700-luku |  |  |  |
| Korian hautausmaa (Napan hautausmaa) | Koria | Helsingintie 483 | 60.8664°N, 26.5917°E | 1956 |  |  |  |
| Kouvolan vanha hautausmaa | Kouvola | Kasarminkatu 45 | 60.8731°N, 26.6749°E | 1919 |  |  |  |
| Kuusankosken uusi hautausmaa | Kuusankoski | Pohjankorventie 13 | 60.9054°N, 26.5808°E | 1933 |  |  |  |
| Kuusankosken vanha hautausmaa | Kuusankoski | Lepokuja 4 | 60.9178°N, 26.6159°E | 1919 |  |  |  |
| Lepolan hautausmaa | Valkeala, Utti | Kuutostie 395 | 60.886°N, 26.8663°E | 1970 |  |  |  |
| Lepolan hautausmaa | Kuusankoski | Voijärventie 53 | 60.9072°N, 26.5805°E | 1951 |  |  |  |
| Muhniemen hautausmaa | Anjala, Muhniemi | Kappelitie 62 | 60.6934°N, 26.7026°E | 1938 |  |  |  |
| Mäntysaaren hautausmaa | Valkeala, Vuohijärvi | Mäntysaari | 61.1909°N, 26.7634°E | 1834 |  |  |  |
| Sippolan alahautausmaa | Sippola, Sippolan kirkonkylä | Silmuntie 1 | 60.7399°N, 27.0006°E |  |  |  |  |
| Sippolan ylähautausmaa | Sippola, Sippolan kirkonkylä | Sippolantie 16 | 60.7392°N, 26.9989°E |  |  |  |  |
| Tuohikotin hautausmaa | Valkeala, Tuohikotti | Lepotie 3 | 61.0909°N, 27.0569°E | 1930 |  |  |  |
| Valkealan kirkkomaa | Valkeala | Kalevantie 4 | 60.938°N, 26.7965°E | 1630 |  |  |  |
| Välikankaan hautausmaa (Myllykosken hautausmaa) | Myllykoski | Aitomäentie 141 | 60.8002°N, 26.8278°E | 1944 |  |  |  |
Frans Lehtonen

| Frans Lehtonen |
| --- | --- |
 Frans Lehtonen vuonna 1908.
Kansanedustaja
 1.8.1908–3.4.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1859 Petäjävesi
Kuollut: 27. kesäkuuta 1920 (60 vuotta) Rautalampi
Ammatti:  luennoitsija
Frans Lehtonen (synt. Lehtola, 7. lokakuuta 1859 Petäjävesi – 27. kesäkuuta 1920 Rautalampi)  oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1917.
Elämä

Petäjäveden Kumpujärvessä syntyneen Lehtosen vanhemmat olivat uutistorppari Erkki Vilpunpoika Lehtola (s. 1834) ja Serafia Joonantytär (s. 1843). Lehtonen lähti 14-vuotiaana sepän oppiin ja työskenteli yli 30 vuoden ajan seppänä muun muassa Petäjävedellä, Pieksämäellä ja Kemissä, kunnes hänet 1906 palkattiin SDP:n puhujaksi ja luennoitsijaksi. Lehtonen liittyi työväenliikkeeseen vuonna 1896 ja oli mukana perustamassa lukuisia työväenyhdistyksiä, ammattiosastoja ja osuuskuntia. Vuonna 1908 Lehtonen valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja hän istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti kevääseen 1917 saakka.
Lehtonen asui viimeiset vuotensa Viipurin maalaiskunnan Tammisuossa. Eduskuntauransa jälkeen hän toimi vuosina 1919-1920 luennoitsijana eri puolilla Mikkelin ja Viipurin läänejä. Kiertävä työ kävi terveyden päälle ja talvella 1920 lehtonen sairastui keuhkotautiin. Hieman toivuttuaan hän jatkoi luennoitsijana Kuopion läänissä, mutta kuoli lopulta sairauteensa Rautalammilla saman vuoden kesäkuussa.
Perhe

Lehtosen puoliso oli Jyväskylän pitäjän Nyrölästä kotoisin ollut piika Hilma Juhantytär Pienimäki (s. 1861), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1881. Pariskunnalla oli seitsemän lasta.
Jari Koskinen

| Jari Koskinen |
| --- | --- |
 Jari Koskinen heinäkuussa 2012.
Suomen maa- ja metsätalousministeri
 Lipposen II hallitus 31.5.2002–17.4.2003 Kataisen hallitus 22.6.2011–24.6.2014  
Edeltäjä:  Raimo Tammilehto Sirkka-Liisa Anttila
Seuraaja:  Juha Korkeaoja Petteri Orpo
Kuntaliiton toimitusjohtaja
 1.10.2015–28.2.2019  
Kansanedustaja
 1.3.1996–8.9.2009  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Hauho
Ammatti:  Maanviljelijä
Puoliso:  Minna Kristiina Koskinen (o.s. Törmä, 1988–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  Valtiotieteiden maisteri (1988)
Jari Antero Koskinen (s. 11. kesäkuuta 1960 Hauho) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko ja Kuntaliiton entinen toimitusjohtaja. Hän oli kansanedustaja vuosina 1996–2009 ja toimi maa- ja metsätalousministerinä Lipposen toisessa hallituksessa (2002–2003) sekä Kataisen hallituksessa (2011–2014). Vuosina 2009–2011 Koskinen oli Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäsen.
Koskinen oli kokoomuksen varapuheenjohtaja vuosina 2001–2008.
Koskinen irtisanoutui Kuntaliiton toimitusjohtajan tehtävästä elokuussa 2018, ja työsuhde päättyi helmikuun 2019 lopussa. Hän ei suunnittele paluuta eduskuntaan, vaan hoitaa nykyisin sukunsa metsätilaa Hämeenlinnassa.
Ura > Tausta

Koskinen ryhtyi maanviljelijäksi vuonna 1986. Vuonna 1988 hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Vuosina 1986–1988 Koskinen työskenteli Hämeenlinnan Seudun Osuuspankin pankinjohtajana ja vuosina 1988–1989 arvopaperipäällikkönä. Ennen valintaansa eduskuntaan Koskinen työskenteli HPK-edustusjääkiekko ry:n toimitusjohtajana vuosina 1989–1996 ja Hämeenlinnan jäähalli Oy:n toimitusjohtajana vuodet 1992–1996.
Ura > Politiikka

Kunnallispolitiikkaan Koskinen lähti vuoden 1980 kunnallisvaaleissa. Vuosina 1981–2008 hän oli Hauhon kunnanvaltuutettu ja vuosina 1993–2002 valtuuston puheenjohtaja. Vuoden 2009 alussa Hauho liitettiin Hämeenlinnaan ja Koskinen on siitä lähtien ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen.
Eduskuntaan Koskinen nousi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä varasijalta vuonna 1996 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankkiin siirtyneen Iiro Viinasen tilalle. Hän toimi ensimmäisen kerran maa- ja metsätalousministerinä toukokuusta 2002 huhtikuuhun 2003 Lipposen II hallituksessa. Tuolloin Koskinen nousi tehtävään kesken kauden vihreiden lähdettyä hallituksesta ja sitoutumattoman ammattiministeri Raimo Tammilehdon väistyttyä maa- ja metsätalousministerin paikalta poliittisen valtatasapainon säilyttämiseksi hallituksessa.
Eduskuntavaalien 2007 jälkeen Koskiselle ehdotettiin eduskuntaryhmän puheenjohtajan paikkaa mutta hän ei ollut kiinnostunut tehtävästä. Syyskuussa 2009 Koskinen siirtyi Lontooseen Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) johtokunnan jäseneksi ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi orimattilalainen ylikonstaapeli Kalle Jokinen.
Koskisen tehtävän EBRD:ssä oli määrä jatkua toukokuun 2012 loppuun. Hän ei ollut ehdolla kevään 2011 eduskuntavaaleissa, mutta hänet valittiin hallitusneuvotteluiden jälkeen Kataisen hallituksen maa- ja metsätalousministeriksi. Helmikuussa 2014 Koskinen kertoi ettei aio asettua ehdolle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Maa- ja metsätalousministerin tehtävän Koskinen jätti hallituksen vaihtumisen yhteydessä kesäkuussa 2014. Kataisen luovuttua kokoomuksen puheenjohtajuudesta ja samalla pääministerin tehtävästä muodostettiin Stubbin hallitus, jonka maa- ja metsätalousministeriksi nousi Petteri Orpo.
Kannanottoja

Koskinen esitti 15. maaliskuuta 2013 luonnonvarakeskuksen johto-organisaation sijoittamista Helsingin Viikkiin.
Huhtikuussa 2013 mediassa syntyi keskustelua kalastusasioiden siirtämisestä maa- ja metsätalousministeriöstä ympäristöministeriöön. Näyttelijä ja harrastuskalastaja Jasper Pääkkönen esitti siirtoa harvinaisten lohikantojen elvyttämiseksi ja säilyttämiseksi mahdollisimman elinvoimaisina Itämerellä. Koskinen kiisti Pääkkösen esittämän kritiikin kalastusasioiden heikosta hoidosta eikä nähnyt syytä siirtää kalastusasioita ympäristöministeriöön. Vihreiden ympäristöministeri Ville Niinistö puolestaan tuki Pääkkösen näkemystä ja piti välttämättömänä kalastuksen siirtoa ympäristöministeriön vastuulle seuraavalla hallituskaudella.
Yksityiselämä

Koskinen on naimisissa varatuomari Minna Koskisen (o.s. Törmä) kanssa. Heillä on kaksi aikuista lasta.
Juhani Leppälä

Juhani Leppälä 1960-luvun keskivaiheilla.
Johan (Juhani) Fredrik Leppälä (sukunimi vuoteen 1906 Lindeqvist; 10. toukokuuta 1880 Nummi – 15. joulukuuta 1976 Porvoo) oli suomalainen kansanedustaja, kunnallisneuvos, kansakoulunopettaja ja maanviljelijä.
Leppälä työskenteli nuoruudessaan renkinä, muurarin apulaisena, rakennustöissä ja kauppa-apulaisena. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Sortavalan seminaarista 1902. Hän oli Sortavalan maalaiskunnan Kirjavalahden koulun opettajana 1902–1903 ja 1904–1916. Tämän jälkeen Leppälä toimi maanviljelijänä Sortavalan maalaiskunnassa 1916–1939 ja 1941–1944, Paavolassa 1939–1940, Pälkäneellä 1940–1941, Porvoon maalaiskunnassa 1944–1948 ja Askolassa 1948–1976. Hän oli myös Pellervo-Seuran konsulentti 1916–1935 ja osuuskassojen tarkastaja 1925–1930.
Leppälä toimi Kyösti Kallion III hallituksessa salkuttomana ministerinä 1929 ja toisena sosiaaliministerinä 1929–1930.
Hän oli Maalaisliiton kansanedustajana 1907–1908, 1919–1922 ja 1927–1951. Vuoteen 1944 saakka hän oli Viipurin läänin itäisen vaalipiirin kansanedustaja, vuodesta 1945 lähtien Kymen läänin vaalipiirin kansanedustaja. Leppälä oli presidentin valitsijamies 1925 ja kunnallispolitiikassa hän toimi Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Kunnallisneuvoksen arvonimi Leppälälle myönnettiin 1932. Kirjansa Välähdyksiä maalaispojan elämänvaiheista hän julkaisi 1970.
Leppälä oli viimeinen vuonna 1907 valitun ensimmäisen eduskunnan elossa ollut kansanedustaja.
Leppälälle omistettu muistomerkki sijaitsee hänen syntymäpaikassaan, Langin tilalla Hyrsylänkylässä Nummella, nykyisen Lohjan alueella.
Maija-Liisa Lindqvist

Maija-Liisa Lindqvist (s. 8. kesäkuuta 1951 Lahti) on suomalainen entinen kansanedustaja. Hän toimi Suomen Keskustan eduskuntaryhmässä vuosina 1991–1999 ja 2003–2007. Lindqvist on koulutukseltaan merkonomi. Hänen kansanedustajuutta edeltänyt ammattinsa oli Lahden muotoiluinstituutin koulutussuunnittelija. Eduskunnassa Lindqvist toimi valtiovarainvaliokunnan turvallisuus- ja puolustusjaoston puheenjohtajana. Hän oli myös valtiovarainvaliokunnan kauppa- ja teollisuusjaoston sekä asunto- ja ympäristöjaoston jäsen.
Hänellä on lukuisia valtakunnallisia, maakunnallisia ja kunnallisia luottamustehtäviä. Hän on muun muassa Lahden kaupunginvaltuuston ja Päijät-Hämeen liiton valtuuston jäsen.
Maija-Liisa Lindqvistille on myönnetty Suomen puolustusvoimien sotilasansiomitali. Hän on edistänyt valtionhallinnon hajasijoituksessa sotilaslääketieteen tutkimuskeskuksen sijoittamista Lahteen. Keskus jatkaa osaa aikaisemmin keskussotilassairaala 1:ssä suoritettua tutkimustyötä.
Lindqvist toimi Mikko Alkion valitsemista Suomen Keskustan puoluesihteeriksi tukevassa ryhmässä 2006. Puoluesihteeriksi valittiin Eero Lankian seuraajaksi Jarmo Korhonen. Lindqvist ei kannattanut muiden lahtelaiskansanedustajien tapaan Launeen tietä.
Vuonna 1997 Maija-Liisa Lindqvist herätti huomiota eduskuntakeskustelussa vertaamalla homoseksuaalien rekisteröidyn parisuhteen sallimista siihen, että avioliitto sian kanssa laillistettaisiin.