stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuolema Niilillä
Sovitukset > Kraft Television Theatre -televisionäytelmä (1950)

Televisionäytelmä (nimellä Murder on the Nile) esitettiin suorana lähetyksenä Yhdysvalloissa 12.7.1950 Kraft Television Theatre -sarjassa. Sen kesto oli 60 minuuttia. Pääosissa olivat Guy Spaull ja Patricia Wheel.
Sovitukset > Kuolema Niilillä -elokuva (1978)

Romaanista muokattiin hyvin menestynyt elokuva vuonna 1978. Peter Ustinov esiintyi ensimmäistä kertaa Hercule Poirotina (hän teki myöhemmin vielä viisi muuta Poirot-elokuvaa). Sen ohjasi John Guillermin. Elokuvan tähtikaartiin kuuluivat lisäksi mm. Bette Davis neiti van Schuylerina, Maggie Smith neiti Bowersina ja Angela Lansbury rouva Otterbournena.
Sovitukset > Kuunnelma (1997)

BBC Radio 4 teki romaanista viisiosaisen kuunnelmasarjan vuonna 1997. Se esitettiin 2.1.-30.1.1997. Poirotia esitti John Moffatt. Jaksot nauhoitettiin 12.7.1996. Kuunnelmasovituksen kirjoitti Michael Bakewell.
Sovitukset > Hercule Poirot -televisiosarja (2004)

Romaani muokattiin Hercule Poirot -televisiosarjan jaksoksi vuonna 2004. Poirota esitti David Suchet. Jakso oli romaanille uskollinen muutamaa pientä poikkeusta lukuun ottamatta (esim. Tim Allertonin ja Rosalie Otterbournen romanssista ei tule mitään, sillä Tim kieltäytyy ja antaa ymmärtää, ettei ole ylipäänsä kiinnostunut naisista).
Sovitukset > Videopeli (2007)

Flood Light Games muokkasi Kuoleman Niilillä videopeliksi vuonna 2007: Agatha Christie: Death on the Nile. He julkaisivat sen yhdessä Oberon Gamesin ja Big Fish Gamesin kanssa. Pelaaja on Hercule Poirot ja joutuu etsimään kätkettyjä esineitä ja vihjeitä Karnak-laivan hyteistä ja kuulustelee sitten epäiltyjä saamiensa tietojen avulla.
Sovitukset > Sarjakuva (2003)

HarperCollins julkaisi sarjakuvaversion Death on the Nile (ransk. Mort sur le Nil) 16.7.2007. Sen muokkasivat François Rivière ja Solidor (Jean-François Miniac) (ISBN 0-00-725058-4).
Sovitukset > Elokuva (2022)

Vuonna 2022 ohjaaja ja näyttelijä Kenneth Branagh ja käsikirjoittaja Michael Green tekivät uuden elokuvasovituksen, jossa alkuteosta oli muokattu tavalla, johon kriitikko Pertti Avola suhtautui suopeasti.
Julkaisuhistoria > Britannia ja Yhdysvallat

1937, Collins Crime Club (London), 1.11.1937, sidottu, 288 s.
1938, Dodd Mead and Company (New York), 1938, sidottu, 326 s.
1944, Avon Books, nidottu, 262 s. (Avon number 46)
1949, Pan Books, nidottu, 255 s. (Pan number 87)
1953, Penguin Books, nidottu, (Penguin number 927), 249 s.
1960, Fontana Books (Imprint of HarperCollins), nidottu, 253 s.
1963, Bantam Books, nidottu, 214 s.
1969, Greenway edition of collected works (William Collins), sidottu, 318 s.
1970, Greenway edition of collected works (Dodd Mead), sidottu, 318 s.
1971, Ulverscroft Large-print Edition, sidottu, 466 s. ISBN 0-85-456671-6
1978, William Collins (Film tie-in), sidottu, 320 s.
2006, Poirot Facsimile Edition (näköispainos vuoden 1937 brittiläisestä ensipainoksesta), HarperCollins, 4.9.2006, sidottu, ISBN 0-00-723447-3
Ensimmäisen kerran romaani ilmestyi Yhdysvalloissa 8-osaisena jatkoromaanina The Saturday Evening Postissa 15.5.-3.7.1937. Jatkoromaanin kuvitti Henry Raleigh.
Julkaisuhistoria > Suomennokset

Ensimmäisen kerran romaani ilmestyi Sirkka Rapolan suomentama (kustantajana ensin Otava ja myöhemmin WSOY). Vuonna 1978 ilmestyi Kirsti Katteluksen uusi suomennos WSOY:n kustantamana. Bibliografian lähteenä on Suomen kansallisbibliografia.
1940: 1. p., 244 s., kustantajana Otava; 2. p. 1942
1959: 3. p., 233 s., Riksin sarja 85, kustantajana WSOY
1978: uusi suomennos, 1. p., sid., ISBN 951-0-08751-3; lisäpainokset: 2. p. 1978 – 8. p. 1999
1978: uusi laitos, sid., 251 s., kustantajana Suuri Suomalainen Kirjakerho, ISBN 951-643-120-8
1979: 3. p., sid., 260 s., Agatha Christie -kirjasto 37-38 (kirjan toisena romaanina Neiti Marple koston jumalattarena, ISBN 951-0-08365-8
1989: 7. p., nid., 250 s., SaPo-sarja 327, ISBN 951-015518-7
2008: 9. p., nid., 250 s., kustantajana Loisto, ISBN 978-952-459-845-3
1987: äänikirja (12 C-kasettia, kesto 8 tuntia, lukijana Lars Svedberg)
Aiheesta muualla

Agatha Christie: Stories – Death on the Nile agathachristie.com. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi) Kuolema Niilillä Agatha Christien virallisella sivustolla
Mark Kurlansky

Mark Kurlansky
Mark Kurlansky (s. 7. joulukuuta 1948 Hartford, Connecticut) on yhdysvaltalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Kirjat > Suomeksi

Suola - Eräs maailmanhistoria (Like, 2007)
1968 - Vuosi joka vavahdutti maailmaa (Like, 2008) ISBN 978-952-01-0103-9
Tadeusz Różewicz

| Tadeusz Różewicz |
| --- | --- |
 Tadeusz Różewicz
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1921 Radomsk, Puola
Kuollut: 24. huhtikuuta 2014 (92 vuotta) Wrocław, Puola
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Salanimi: Satyr 
Äidinkieli: puola
Tuotannon kieli: puola
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tadeusz Różewicz (9. lokakuuta 1921 Radomsko – 24. huhtikuuta 2014 Wrocław) oli puolalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän selvisi täpärästi toisesta maailmansodasta, jossa hänen veljensä Janusz kaatui. Hänet nimitettiin vuonna 2000 Jagellon yliopiston kunniatohtoriksi.lähde?
Różewicz oli aikansa johtavia puolalaisia runoilijoita. Avantgardistisissa runoissaan hän käsittelee moraalisia ongelmia ja niiden ratkaisemista. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
Useita runoteoksia julkaisseen Różewiczin ensimmäinen näytelmä,lähde? on Kartoteka (1960, suom. Kortisto) joka on esitetty suomeksi (Ylioppilasteatteri 1965), samoin kuin Valkoinen avioliitto (Białe małżeństwo, Turun kaupunginteatteri 1989).
Różewicz opiskeli Krakovan yliopistossa taidehistoriaa ja oli mukana toisen maailmansodan aikaisessa vastarintaliikkeessä.
Suomennetut teokset

Ja niin edelleen; suom. [runoja eri teoksista] Jarmo Jääskeläinen, Helsinki: Tammi 1975 ISBN 951-30-2504-7
Vakaa pikku maailmamme: näytelmä, Yleisradiolle suom. Kirsti Siraste ja Väinö Vainio, Helsinki: Yleisradio 1971
Loukku (Pulapka); suomentanut Riitta Koivisto, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1984 (Näytelmämoniste)
Kortisto (Kartoteka); puolan kielestä suom. Åke Lahtinen, Helsinki: TNL [i.a.] (Näytelmämoniste)
Suomennettuja runoja

Maalliset mantrat: runoantologia, toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-24999-8
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Puolalaista runoutta: Tilanteen kirjallinen liite n:o 4 suom. Brita Polttila ja Arvo Turtiainen, Helsinki: Sosialismin tutkimussäätiö 1964
Tämän runon haluaisin kuulla 3, Helsinki: Tammi 2000 ISBN 951-31-1781-2
Brita Polttila, Verkkaista liikettä: runoja ja runosuomennoksia 1963 - 2000, toim. Kaija Valkonen, Helsinki: Tammi 2000 ISBN 951-31-1836-3
Antakaa meidän olla ( Zostawcie nas), suom. Brita Polttila, antologioissa: Maailman runosydän, Puolalaista runoutta ja Verkkaista liikettä
Isäni, suom. Brita Polttila, antologiassa: Puolalaista runoutta
Jäähyväiset, suom. Jarmo Jääskeläinen, antologiassa: Maailman runosydän
Kertomus vanhoista naisista, suom. Jarmo Jääskeläinen, antologioissa: Maailman runosydän ja Tämän runon haluaisin kuulla 3
Keskellä elämää, suom. Arvo Turtiainen, antologiassa: Puolalaista runoutta
Kuka on runoilija (Kto jest poetą), suom. Jarmo Jääskeläinen, antologiassa: Maailman runosydän
Kultainen vuori, suom. Brita Polttila, antologiassa: Puolalaista runoutta
Minä näen mielettömät, suom. Brita Polttila, antologiassa: Puolalaista runoutta
Miten hyvä (Jak dobrze), suom. Brita Polttila, antologioissa: Maailman runosydän ja Puolalaista runoutta:
Paljaaksi riisuttu, suom. Jarmo Jääskeläinen, antologioissa: Maailman runosydän ja Maalliset mantrat
Paluu (Powrót), suom. Brita Polttila, antologioissa: Puolalaista runoutta ja Verkkaista liikettä
Sanomatonta, suom. Brita Polttila, antologiassa: Puolalaista runoutta
Rottinkipalmut

| Rottinkipalmut |
| --- | --- |
 Calamus rotang
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Osaluokka::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Ylälahko::  Lilianae
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Alaheimo::  Calamoideae  Beilschmied
Suku::  Rottinkipalmut Calamus  L.
Katso myös
   Rottinkipalmut Wikispeciesissä   Rottinkipalmut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rottinkipalmut (Calamus) on tärkein rottinkia tuottavista palmusuvuista (heimo Arecaceae) ja samalla koko heimon suvuista suurin lajimäärältään.
Levinneisyys

Suurin osa lajeista kasvaa trooppisen Aasian ja Malaijien saariston sademetsissä. Vähemmässä määrin niitä löytyy myös Afrikasta, Itä-Australiasta ja Tyynenmeren saarilta.
Rottinkipalmujen suvussa on noin 350 lajia, Stevensin mukaan 375.
Tuntomerkit

Rottinkipalmut ovat sulkapalmuja, mikä tarkoittaa, että lehdet ovat pariliuskaisia, sulkamaisia. Tavallisesti kasvit ovat monivartisia tyvestään. Lehden keskiruoti voi jatkua lehdyköiden jälkeen ruoskamaisena ulokkeena, jolla kasvi tarttuu toisiin saadakseen tukea. Tarttumaelin voi kasvaa myös lehtitupesta.
Pienet kukat kehittyvät pitkäperäisiin röyhyihin, ja niitä on palmukasvien tapaan runsaasti. Hedelmät ovat pieniä, ja niiden pinnalla on pieniä limittäisiä suomuja.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Rottinkipalmut (Calamus)
Afrikkanet: Afrikan palmut
ITIS: Calamus (englanniksi)
Flora of China: Calamus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q165260  Wikispecies: Calamus (Arecaceae)  APDB: 188963  APNI: 93190  CoL: 8VVV2  EoL: 25595  EPPO: 1CLUG  FoAO2: Calamus  FoC: 105020  GBIF: 8494406  GRIN: 1862  iNaturalist: 128986  IPNI: 325996-2  IRMNG: 1276824  ITIS: 500799  NCBI: 4711  NZOR: dccb4cff-d202-40b8-abc9-43c50519a155  Open Tree of Life: 452625  Paleobiology Database: 35972  PLANTS: CALAM5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325996-2  Tropicos: 40034402  WFO: wfo-4000005953
Kurulehväsammal

| Kurulehväsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Tunturilehväsammalet Cyrtomnium
Laji::  hymenophylloides
Kaksiosainen nimi
 Cyrtomnium hymenophylloides  (Huebeber) T.J.Kop 
Katso myös
   Kurulehväsammal Wikispeciesissä   Kurulehväsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurulehväsammal (Cyrtomnium hymenophylloides) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla subalpiiniselta arktiselle vyöhykkeelle. Suomessa lajia esiintyy Koillismaalla ja pohjoisessa Lapissa kalkkialueilla. Se on melko harvinainen ja uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettävä laji (NT). Uhkatekijöitä on ilmaston lämpeneminen.
Kurulehväsammal on pienikokoinen, yleensä yhdestä kahteen senttimetriä pitkä. Varret ovat tummanruskeat tai melkein mustat. Lehdet kasvavat varrella kahdessa rivissä ja ovat himmeän sinivihreitä. Lehdet ovat leveän soikeita tai lähes pyöreitä, ehyitä, selvästi keskisuonellisia.
Jussi Kurikkala

| Jussi Kurikkala |
| --- | --- |
 Jussi Kurikkala vuonna 1944 Ounasvaaralla 50 kilometrin hiihtokilpailun yhteydessä
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1912 Kalajoki
Kuollut: 10. maaliskuuta 1951 (38 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
Seura:  Kalajoen Junkkarit
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lahti 1938 | 4×10 km |  |
|  Kultaa | Zakopane 1939 | 18 km |  |
|  Hopeaa | Chamonix 1937 | 4×10 km |  |
Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas Kalajoen Pohjankylällä.
Juho ”Jussi” Samuli Kurikkala (12. elokuuta 1912 Kalajoki – 10. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Kurikkala voitti 17 km:n Suomen mestaruuden 1936. Hän voitti kolme mitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuista: hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1937, kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1938 ja kultaa 18 kilometrin hiihdossa vuonna 1939. Vuonna 1941 Kurikkala voitti Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa kultaa 50 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrillä sekä hopeaa 18 kilometrillä, mutta kisojen MM-arvo peruttiin jälkikäteen. Kurikkala oli myös hyvä kestävyysjuoksija, ja hän sijoittui maratonilla 13:nneksi Lontoon olympiakisoissa 1948.
Kurikkala kuoli 38-vuotiaana laajalle vatsan alueelle levinneeseen syöpään maaliskuussa 1951. Lauri Järvinen on kirjoittanut hänestä elämäkertateoksen Jussi Kurikkala – Kalajoen Junkkari. Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas paljastettiin Kalajoella 12.8.1989. Kalajoen Junkkarit on järjestänyt Jussi Kurikkalan muistohiihtoja vuodesta 1958 alkaen.
Kirjallisuutta

Lauri Järvinen: Jussi Kurikkala – Kalajoen junkkari (ISBN 952-90-2583-1, 1990)
Aiheesta muualla

Jussi Kurikkala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Suomi pikahiihdon maailmanmestari. Kurikkala ja Karppinen saavuttivat kaksoisvoiton 18 km:llä, Helsingin Sanomat, 16.02.1939, nro 45, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Kutiini

Kutiini (lat. cutis) on kasvin päällysketon solujen erittämä seos, josta muodostuu kasvin pintakelmu eli kutikula. Seos sisältää useiden rasvahappojen hapettumis- ja kondensoitumistuloksia, joista muodostuu vaikealiukoinen, kompleksinen aine. Tämä lahonkestävä orgaaninen polymeeri muistuttaa rakenteeltaan suberiinia eli korkkiainetta. Kutiinin ansiosta kasvien lehtien kokoonpuristuneita kutikulan jäänteitä on säilynyt fossiloituneina siluurikaudelta.
M/S Kurt

| M/S Kurt |
| --- | --- |
Kotipaikka:  Helsinki
Aiemmat nimet:  Kurt II
Omistaja:  Pertti Mäkinen
Aiemmat omistajat:  And. Kurth & Co Aktiebolaget, Reposaaren Hinaus Oy, Oy Hangon Hinaus Ab
Rakennustelakka:  A.Ahlström Osakeyhtiö, Warkaus
Tekniset tiedot
Pituus:  20,00 m
Leveys:  4,80 m
Syväys:  1,75 m
Nopeus:  9 kn
M/S Kurt on teräsrunkoinen hinaaja, joka on rakennettu vuonna 1918 A. Ahlström Osakeyhtiön telakalla Varkaudessa.
Palvelus

Alus rakennettiin alun perin Tornion edustalla Kuusiluodossa toimineen And. Kurth & Co Aktiebolagetille. Kesäkuussa 1945 Kurt II liitettiin VII raivausosaston 12. raivaajalaivueeseen hinaajaraivaajaksi itäiselle Suomenlahdelle. Aluksen päällikkönä palveli luutnantti Pohjola ja konemestarina sotilasmestari Launiainen.
Miinanraivaustehtävien jälkeen Kurt palveli Rosenlewin hinaajalaivastossa Reposaaren sahalla. Vuonna 1964 höyrykone ja kattila poistettiin ja niiden tilalle asennettiin 240 hevosvoiman -dieselmoottori. Samassa yhteydessä kansirakennus vaihdettiin. Alus oli ammattiliikenteessä 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen se myytiin yksityisomistukseen. Aluksen nykyisenä voimanlähteenä on 150 hevosvoiman Valmet D815 -dieselmoottori.
Eeva Kurki

| Eeva Kurki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1948 (ikä 76–77)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elokuvahistorioitsija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Taideteollinen korkeakoulu (TaT, 1997)
Instituutti:  Taideteollinen korkeakoulu, Suomen elokuva-arkisto
Eeva Johanna Kurki  (s. 1948) on suomalainen elokuvan monitoimija, joka työskenteli Suomen elokuva-arkistossa (nyk. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti KAVI) eri tehtävissä 1968–1986 pääasiallisesti esitystoiminnan parissa, mutta ajoittain myös vt. toiminnanjohtajana. Yhtenä merkittävänä työalana hänellä oli myös suomalaisen elokuvan kansainvälinen kulttuurivienti. Tästä syystä hänet kutsuttiin jäseneksi Opetusministeriön kansainvälisten asioiden osaston alaisuudessa 1973–1975 toimineeseen Esittävien taiteiden kansainvälisen vaihdon neuvottelukuntaan.
Filmihullu-lehden toiminnassa Eeva Kurki on ollut mukana näytenumerosta (1968) asti, välillä toimittajana, toimitussihteerinä ja taittajana. 16 mm:n elokuvien ei-kaupallista levitystoimintaa harjoittaneen Elokuvakontakti-yhdistyksen hän käynnisti 1970, samoin Risto Jarva -seuran 1978, molemmissa myös ensimmäisenä sivutoimisena toiminnanjohtajana. Sodankylän elokuvajuhlien ohjelmasihteerinä Eeva Kurki toimi juhlien ensimmäiset viisi vuotta 1986–1990.
Eeva Kurki johti Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolla Suomen Akatemian rahoittamaa, kansainvälisestikin uudenlaista monialaisesti tieteellistä ja taiteellista tutkimusta yhdistänyttä, audiovisuaalisen alan tutkijakoulu Elomediaa toistakymmentä vuotta 1998 lähtien.
Kurki on koulutukseltaan taiteen tohtori. Hän tarkasteli Taideteolliselle korkeakoululle tekemässään väitöskirjassaan (1997) Jean-Pierre Melvillen elokuvatuotantoa. Opinnäyte oli otsikoitu Varjojen ritarit - Jean-Pierre Melvillen elokuvat ja eksistentialistinen moraali. FM-tutkinto hänellä on teatteritieteestä Helsingin Yliopistosta (1988) ja FL-tutkinto aate- ja oppihistoriasta Oulun Yliopistosta (1994).
Kurki palkittiin Sodankylän elokuvajuhlilla 2017 Sodankylä-palkinnolla työstään suomalaisen elokuvataiteen hyväksi.
Teoksia

Eeva Kurki (ed.) Dialogeja taiteissa ja mediassa = Dialogues in arts and media. 2003. ISBN 951-558-097-8.
Eeva Kurki (toim.) Dokumenttielokuva : todellisuuden luovaa käsittelyä . 2001. Taideteollinen korkeakoulu. ISBN 951-558-077-3.
Eeva Kurki, (and others). Haunted spaces.  2000. University of Art and Design Helsinki. ISBN 951-558-057-9.
Eeva Kurki (toim.); useita kirjoittajia. Mediaontologisia epäilyjä. 2001. Taideteollinen korkeakoulu. ISBN 951-558-075-7.
Marja Tuominen & Eeva Kurki (toim.). Ohjaus ja arviointi : taidealojen jatkotutkintojen opinnäytteissä. 2001. Lapin yliopisto. ISBN 951-634-771-1.
Varjojen ritarit : Jean-Pierre Melvillen elokuvat ja eksistentialistinen moraali.  / Eeva Kurki. 1997. Väitöskirja. Taideteollinen korkeakoulu. ISBN 951-558-012-9.
Aiheesta muualla

Eeva Kurki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eeva Kurki Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Lauri Kutilainen

| Lauri Kutilainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1895 Kaukola
Kuollut: 3. huhtikuuta 1918 (22 vuotta) Tampere
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Suomen sisällissota 
Sotilasarvo:  Jääkärialiupseeri
Joukko-osasto:  Jääkäripataljoona 27 12. jääkäripataljoona 
Lauri Laurinpoika Kutilainen (21. toukokuuta 1895 Kaukola – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Kutilainen ja Anna livonen. Tämä kansakoulun ja sen jatkokurssin käynyt Kaukolalainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan.
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui hyökätessään sairaalan luona olevilta hiekkakuopilta kohti Tampereen rautatieasemaa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kaukolassa. Hänet on haudattu Kaukolan sankarihautaan.
Gene Kurkijärvi

Gene Kurkijärvi (s. 10. kesäkuuta 1967) on suomalainen arkkitehti, kuvittaja ja sarjakuvantekijä.
Kurkijärvi valmistui arkkitehdiksi 1993. Vuonna 2009 julkaistussa sarjakuva-albumissaan hän on tehnyt Kullervosta kyberpunk-henkisen tarinan, jossa kalevalamitta on muuttunut Helsingin puhekieleksi ja ympäristö on kaupunkilainen.
Teokset

Kurkijärvi, Gene: Aquila oblige.  Helsinki:  Jalava, 1991.  ISBN 951-8954-58-5
Hankien tarinoita : suomalaisen hiihdon monituhatvuotinen historia / Arto Paasilinna ; [kuvitus: Gene Kurkijärvi], Tietosanoma, 1998. ISBN 951-885-145-X
Tales of the snowfields : Finnish skiing through the ages / Arto Paasilinna ; käännös Greg Coogan ; [illustrated by Gene Kurkijärvi], 1998. ISBN 951-885-148-4
Gene: Kullervo.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0304-0
Aiheesta muualla

Katariina Norontaus: Kroonisen mokaajan elämä ja teot. Turun sanomat 28.2.2009.
Anni-Helena Leppälä: Kullervon tarina elää yhä. Kansan uutiset 4.3.2009.
Juha Veltti: Perisuomalainen tragedia. Kvaak.fi 13.4.2009.
Juha Mäkinen: Kullervo cyberpunk-nistinä (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 4.5.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi
Kurhila-Hillilä

Kurhilaa seututie 317:n varrella
Hillilää
Kurhila-Hillilä on Asikkalan Kurhilan ja Hillilän kylien muodostama yhteisö, josta tuli vuonna 2000 Päijät-Hämeen vuoden kylä. Kurhilassa on muun muassa Länsi-Asikkalan koulu ja useita maatiloja sekä aktiivinen kyläyhdistys sekä koulun vanhempainyhdistys. Kesäisin Kurhilassa palvelee Hillerin kahvila & puoti. Kylän keskellä sijaitsevalla Vanha Kevarilla vietetään kylätoria elokuussa. Kylätorin vetonaulana toimii Lehmälotto. Kurhila-Hillilä on Vesijärven rannalla ja 10 minuutin ajomatkan päässä Vääksyn kanavalta ja siitä puolen tunnin päässä Lahden kaupungista.
Historia

Kurhilan ja Hillilän alueilla on asuttu jo tuhansia vuosia, ja tietoa kylistä on jo 1440-luvulta. Nämä kylät olivat tavallisia talonpoikaisryhmäkyliä, jotka muodostuivat nauhamaisesti maantien varteen lähelle toisiaan. 1800-luvun alussa taloryhmät harvenivat, sillä taloja siirrettiin kylän laitamille. Viime vuosina tonttien myynti ja omakotiasutus on kasvanut, ja lapsiperheitä on muuttanut Kurhila-Hillilän kylälle.
Aiheesta muualla

Kurhila-Hillilän kotisivut
Päijät-Hämeen kylät: Kurhila-Hillilän verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotisivut: Highway Hill Saloon
Facebook, Fan Clubs: Highway Hill Saloon
Kirjallisuutta

Alho, Maila ym. (toim.): Nuijamäeltä Myötämäelle. Kurhilan-Hillilän maamiesseura, Kurhilan-Hillilän maatalousnaiset, 1997. ISBN 952-90-8658-X.