stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toivo Haimi

Toivo Haimi (ven. Тойво Семёнович Хайми, Toivo Semjonovitš Haimi, 26. tammikuuta 1931 Rosmittala – 2. helmikuuta 1984 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Haimi valmistui vuonna 1949 Leningradin finanssi- ja luotto-opistosta ja muutti Petroskoihin, jossa hän alkoi harjoitella Valtion suomalaisen draamateatterin studiossa. Hän valmistui Leningradin teatteri-instituutista vuonna 1957 ja Moskovan ohjaajakursseilta vuonna 1965.
Haimi työskenteli Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijänä, teatterin johtajana vuosina 1964–1982 ja sen pääohjaajana vuosina 1964–1974. Hän sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon Antti Timosen ja Pekka Mikšijevin kanssa näytelmästä Otatko miut, Karjalan mua vuonna 1969. Haimi toimi Karjalan ASNT:n varakulttuuriministerinä vuosina 1981–1984. Hän oli Neuvostoliitto–Suomi-seuran ja Venäjän teatteriseuran hallitusten jäsen. Haimi sai Karjalan ASNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1972.
Haimi on suomalaisen toimittaja Toivo Haimin isoisä.
Hadrianus I

| Hadrianus I |
| --- | --- |
 Hadrianus I pyytää Kaarle Suurta apuun langobardeja vastaan heidän tavatessaan Rooman lähellä vuonna 772.
Henkilötiedot
Syntynyt: 700 
Kuollut: 25. joulukuuta 795
Paavi
Paavius alkoi:  9. helmikuuta 772
Paavius päättyi:  25. joulukuuta 795
Edeltäjä:  Stefanus III
Seuraaja:  Leo III
Hadrianus I (k. 25. joulukuuta 795) oli paavina 9. helmikuuta 772 – 25. joulukuuta 795. Langobardien kuningas Desiderius valloitti paavien hallitseman alueen Hadrianuksen virkakauden alussa. Hadrianus pyysi apua frankkikuningas Kaarle Suurelta, joka saapui Italiaan suuren armeijan kanssa. Kaarle Suuri valloitti langobardien pääkaupungin Pavian ja otti itselleen langobardien kuninkaan arvonimen. Paavi sai tyytyä Rooman herttuakuntaan ja Ravennan eksarkaattiin liitettyihin alueisiin.
Hadrianuksen hallintokausi oli siihenastisista paaveista toiseksi pisin. Ainoastaan Pyhän Pietarin virkakausi oli ollut pidempi. Vasta Pius VI ohitti Hadrianuksen virkaiän pituudessa.
Bengasi

| Bengasi (Binġāzī, Benghazi) بنغازي |
| --- | --- |
 Bengasin vanhaakaupunkia
 Bengasi
 Koordinaatit: 32°07′N, 20°04′E 
Valtio:  Libya
Piirikunta:  Bengasi
Väkiluku (2005)  (arvio):  685 367
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bengasi (arab. بنغازي‎, Banghazi) on vajaan 700 000 asukkaan satamakaupunki pohjoisessa Libyassa Ison-Syrtin lahden rannalla.
Historia

Nykyisen Bengasin paikalla sijaitsi 400-luvulla eaa. kreikkalaisten perustama Euhesperideksen siirtokunta. Egyptin faaraon Ptolemaios III:n valtakaudella kaupunki tuli tunnetuksi nimellä Berenike, ja se tunnettiin myöhemmin keskiajalle saakka nimellä Bernik. Kaupunki ei ollut kovin merkittävässä asemassa ja on mahdollista, että keskiajan kuluessa se hylättiin kokonaan. Nykyinen kaupunki on perua muuttoliikkeestä alueelle Tripolitaniasta ja Andalusiata 1400-luvulla. Tuolloin kaupunki sai myös nykyisen nimensä, joka on johdettu huonosti tunnetusta paikalle haudatusta pyhimyksestä nimeltä Sidl Ghazi. Tripolitanialaisia ja andalusialaisia seurasivat Osmanien valtakunnan aikana kreetalaiset siirtolaiset, Tripolitaniasta muuttaneet juutalaiset ja eurooppalaiset siirtolaiset. 1800-luvun alussa Bengasissa oli noin 5 000 asukasta ja 1900-luvun alussa noin 15 000. Italialaisten noustessa maihin Bengasissa Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911 Bengasissa asui noin 19 000 henkilöä.
Italian voitettua sodan ja miehitettyä Libyan Bengasista tuli Italian Libyan itäosien hallinnollinen keskus. Italialaiset rakennuttivat uuden kaupungin eurooppalaisine palveluineen. Vanhakaupunki suunniteltiin ruutukaavan mukaisesti ja kaupungin vanha 1500-luvulta peräisin oleva moskeija korjattiin. Italialaiset rakennuttivat myös uuden aallonmurtajan suojaaman sataman, josta tuli Kyrenaikan vilkasliikenteisin. Vuonna 1938 kaupungissa oli 66 800 asukasta, joista 22 000 oli italialaisia siirtolaisia. Kaupunki kärsi pahoin toisen maailmansodan aikana ilmapommituksissa vuonna 1942. Kaupungin koko italialainen väestö evakuoitiin brittien 8. armeijan etenemisen tieltä. Libyan itsenäistyessä vuonna 1951 Bengasista tuli Kyrenaikan hallinnollinen keskus, mutta se oli menettänyt suuren osan sotaa edeltäneestä teollisuudestaan ja merkityksensä satamana. Vuonna 1954 kaupungissa oli 63 000 asukasta.
Historia > Arabikevät

Helmikuussa 2011 kaupungissa alkoi Muammar Gaddafin hallinnon vastainen kansannousu, joka laajeni sisällissodaksi ja johti Gaddafin kukistumiseen lokakuussa 2011. Sisällissodan aikana Bengasi oli Gaddafia vastustaneiden kapinallisten tärkeä tukikohta. Syyskuussa 2012 hyökättiin useisiin Yhdysvaltain suurlähetystöihin, joista yksi sijaitsi Bengasissa. Bengasin iskussa sattui suurimmat vahingot, mistä syytettiin muun muassa puutteellisia turvatoimia. Tämä johti skandaaliin (”Benghazigate”), joka puhutti pitkään Yhdysvaltain mediassa.
Heinäkuun lopulla 2014 jyrkän linjan islamistit ilmoittivat ottaneensa kaupungin haltuunsa. Heitä vastaan taistelivat Khalifa Haftarin johtamat Libyan kansallisen armeijan joukot ja heinäkuussa 2017 kansallinen armeija ilmoitti hallitsevansa koko Bengasin kaupunkia.
Ilmasto

Bengasissa vallitsee aroilmasto. Lämpimintä on elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 21 °C:n ja 32 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 9 °C:n ja 17 °C:n välillä. Suurimmat sateet saadaan lokakuun ja maaliskuun välillä. Huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana sadetta saadaan alle 20 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 270 millimetriä.
Talous, hallinto ja koulutus

Nykyisin Bengasi on Libyan toiseksi suurin ja Kyrenaikan alueen merkittävin kaupunki. Tärkeitä teollisuudenaloja ovat suolan valmistus, öljynporaus, ruoan valmistus, sementin valmistus ja pesusienten ja tonnikalan kalastus. Bengasin maanviljelytuotteita ovat esimerkiksi oliivit. Juomavettä saadaan sekä poistamalla merivedestä suolaa että pumppaamalla Saharan alta. Kaupungissa on joitakin kansallisia hallitusrakennuksia. Bengasin yliopisto on perustettu vuonna 1955.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengasi Wikimedia Commonsissa
Bengasia valokuvassa vuodelta 1935.
Gaddafin vastaisia mielenosoittajia vuonna 2011.
Haisuseitikki

| Haisuseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  traganus
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius traganus  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Haisuseitikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haisuseitikki (Cortinarius traganus) on yleinen, violetinvärinen seitikkilaji. Se kasvaa koko Suomessa havumetsissä. Sienen tuoksu on makea, mutta se ei sovellu ruokasieneksi. Lakki on violetti, vanhemmissa sieniyksilöissä ruskeankeltainen. Jalka on samoin violetti ja muuttuu vanhemmiten keltaisemmaksi, kuten myös sienen heltat. Houkuttelevan kauniit, violetin ja harmaan vivahteiset haisuseitikit saavat usein värjääjän innostumaan niiden käytöstä lankojen värjäyksessä. Violetti väri kuitenkin haihtuu keitettäessä taivaan tuuliin. Haisuseitikkejä voi kuitenkin käyttää vihreän värin aikaan saamiseksi. Samanlaista vihreää on vaikea saada mistään muusta luonnontuotteesta,  joskin samantapaista löyhkäseitikkiä on kokeiltu.
Hahmopsykologia

Samankaltaisuuden laki: säännölliseen 6 x 6 -ristikkokuvioon järjestetyt ympyrät hahmottuvat vaakarivien muotoisina ryhminä.
Hahmopsykologia on psykologian suuntaus, josta humanistiset oppimisteoriat ovat ottaneet vaikutteita. Hahmopsykologia syntyi Saksassa 1920-luvulla vastareaktiona behavioristiselle oppimis- ja ihmiskäsitykselle. Koulukunnan merkittävimpiä edustajia olivat Max Wertheimer, Kurt Koffka ja Wolfgang Köhler. Nykyään koulukunnalla on merkitystä enimmäkseen havaintopsykologian saralla.
Hahmoteorioiden perusajatus on, että oppimisen taustalla on ihmisen oma oivallus, joka johtaa ymmärrykseen. Hahmopsykologian mukaan kokonaisuus on enemmän kuin osiensa summa, ja sillä on ominaisuuksia, joita itsenäisillä osilla ei ole. Tätä ilmiötä on havainnollistettu hahmopsykologiaan perustuville hahmolaeilla, jotka kuvaavat havaintojen jäsentymistä ja selittävät, miten havainnon kohteiden osat muodostuvat laajemmiksi kokonaisuuksiksi. Hahmolakeja on tutkittu eniten näköaistissa.
Fredrick Perls, Laura Perls ja Paul Goodman kehittivät hahmoterapian eli Gestalt-terapian hahmopsykologian, sekä reichilaisen ja freudilaisen näkemyksen pohjalta. Fredrick Perls sai vaikutteita myös psykodraaman kehittäneeltä Jakob Morenolta.
Hahmolait

Hahmolait ovat periaatteita, joiden avulla aivomme päättelevät sen, mikä on kuvio ja mikä taustaa, mitkä yksityiskohdat kuuluvat yhteen ja mitkä ovat keskeisiä. Niillä pyritään siten kuvaamaan ihmisen (luultavimmin synnynnäisiä) visuaalisten piirteiden hahmotus- ja yhdistelytapoja. Hahmolakeja on analysoitu etenkin näköhavaintojen alueella, mutta hahmoperiaatteita voidaan hyvin soveltaa myös muiden aistien (esim. kuulon käyttämisen) yhteydessä. Erilaisten hahmolakien avulla voidaan suunnitella käyttöliittymän erilaisia kokonaisuuksia niin, että käyttäjä pystyisi hahmottamaan ne juuri toivotulla tavalla. Tunnettuja hahmolakeja ovat:
Hyvän muodon laki, joka esittää, miten ihminen pyrkii ymmärtämään kuviot mahdollisimman yksinkertaisina, hyvämuotoisina ja säännönmukaisina.
Läheisyyden laki, jonka mukaan lähekkäin olevat kuviot mielletään yhteenkuuluviksi. Yleisesti läheisyyden laki sanoo, että mitä lähempänä asiat ovat, sitä varmemmin ne käsitetään ryhmäksi. Läheisyys voidaan jakaa likisyyteen, kosketukseen ja limittymiseen.
Hyvän jatkon laki, jonka mukaan hahmotamme, että esimerkiksi keskenään risteävät viivat jatkuvat risteyskohdissa niin, että niiden suunta muuttuu mahdollisimman vähän.
Samankaltaisuuden laki, jonka mukaan muodoltaan tai väreiltään samankaltaiset kuviot mielletään yhteenkuuluviksi. Samanlaisuuden voi jakaa kokoon, väriin ja muotoon.
Sulkeutuvuuden laki, jonka mukaan kuvio hahmotetaan yhtenäiseksi kokonaisuudeksi, vaikka siitä puuttuisi osia. Esimerkiksi epäselvän käsialan lukeminen tai vajavaisesti piirretyn kuvion tunnistaminen onnistuu.
Symmetrian laki, jonka mukaan mitä symmetrisempi kuvio osista muodostuu, sitä helpommin katsoja havaitsee kohteeksi symmetrisen kuvion, eikä sitä muodostavia osia.
Yhteisen liikkeen laki, jonka mukaan samaan ryhmään kuuluviksi mielletään kohteet, jotka näyttävät liikkuvan samaan suuntaan samalla nopeudella.
Ajallisen lähekkäisyyden laki, jonka mukaan esimerkiksi toisiaan seuraavien tapahtumien ajatellaan johtuvan syy–seuraus-suhteesta.
Hyvän hahmon laki
Läheisyyden laki
Sulkeutuvuuden laki: kynät hahmottuvat kolmiomuodon sivuina, vaikkeivät muodosta kokonaista kolmiokuviota.
Symmetrian laki: vuoristoinen saari ja sen heijastus hahmottuvat yhtenäisenä tummana kuviona.
Hakaja

| Hakaja Гакково, Gakkovo |
| --- | --- |
 Hakaja (Gakaja) ja lähikylät vuoden 1863 kartalla.
 Hakaja
 Koordinaatit: 59°39′38″N, 28°1′42″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Laukaansuu
Ensimmäinen maininta:  1571
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  16
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hakaja (ven. Га́кково, Gakkovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen länsiosassa Narvanlahden rannalla 13 kilometriä Laukaansuusta länteen. Vuonna 2010 kylässä oli 16 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä Akui ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa muodossa Akaia. Sen nimi on lyhentymä puronnimestä Hakaoja.
Vuonna 1848 Hakajassa asui 51 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Kylän talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 Hakajassa oli seitsemän taloa ja 69 asukasta. Kylän sukuja olivat Lohi, Marinen, Sippola ja Yllö. Vuonna 1899 Hakaja kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 135 asukasta olivat kaikki luterilaisia suomalaisia. Kylän pääelinkeino oli kalastus. Siellä oli vuonna 1888 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Vuonna 1897 avattiin semstvon koulu ja vuonna 1909 osuuskauppa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Hakaja muodosti Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 195 asukasta. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät kylän asukkaat Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Ensimmäiset hakajalaiset pääsivät takaisin kotikyläänsä 1950-luvulla. Vuonna 1958 kylässä oli 55 asukasta.
Nykyään Hakaja on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäisin sen väkiluku kasvaa moninkertaiseksi. Ainakin 1990-luvulla kylässä puhuttiin vielä suomea. Kurkolanniemeä kiertävän mukulakivitien varrella sijaitsevalla hautausmaalla on Stalinin vainoissa menehtyneiden inkeriläisten muistomerkki. Hakajan tienhaarassa on rajavartiosto.
Riikka Hakala

Riikka Hakala (s. 17. maaliskuuta 1998 Iisalmi) on suomalainen keilaaja. Hän on saavuttanut juniorien Euroopan-mestaruuskilpailuissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 2015. SM-liigassa hän on voittanut kultaa lahtelaisen Bayn joukkueessa vuosina 2016 ja 2018.
Hafnium(IV)

| Hafnium(IV)kloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13499-05-3
PubChem CID:  37715 ja 9927068
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HfCl4
Moolimassa:  320,29
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  432 °C
Sublimoitumispiste:  317 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Hafnium(IV)kloridi (HfCl4) on hafniumin ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään hafniumin ja muiden hafniumyhdisteiden valmistuksessa ja katalyyttinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa hafnium(IV)kloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta hafniumkloridioksideiksi ja hafnium(IV)oksidiksi. Kuumennettaessa se sublimoituu ennen sulamispistettään. Hafnium(IV)kloridi on Lewis-happo ja muodostaa kompleksiyhdisteitä esimerkiksi kloridien kanssa heksaklorohafnaatti(IV)ionin ([HfCl6]2-)]. Hafnium(IV)kloridi voidaan pelkistää metalliseksi hafniumiksi magnesiumin avulla tai hafnium(II)- tai hafnium(III)klorideiksi kuumentamalla hafniumin kanssa.
Valmistus ja käyttö

Hafnium(IV)klorida voidaan valmistaa kuumentamalla hafniumia ja klooria yli 320 °C:n lämpötilaan. Tavanomaisempi on kuitenkin hafniumdioksidin, kloorin ja hiilen välinen reaktio 900 °C:n lämpötilassa tai hafniumdioksidin ja tetrakloorimetaanin välinen reaktio 450 °C:n lämpötilassa.
Koska hafnium(IV)kloridi sublimoituu suhteellisen helposti, käytetään tätä ominaisuutta erottamaan hafnium malmeistaan. Hafnium(IV)kloridi pelkistetään tämän jälkeen puhtaaksi hafniumiksi. Yhdistettä käytetään myös muiden hafniumyhdisteiden kuten hafniumkarbidin ja organohafniumyhdisteiden valmistamiseen. Ainetta käytetään myös katalyyttinä ja katalyyttien valmistamiseen.
Hagar (nimi)

| Hagar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  17. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Haagar  
Nimen alkuperä:  Vanhan testamentin Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa esiintyvä nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hagar on Vanhasta testamentista tunnettu naisen etunimi. Se on arabialais-heprealainen nimi, jonka on tulkittu merkitsevän ’vierasta’ ja ’pakolaista’; ’pakenemista’, ’siirtolaisuutta’ ja ’vaellusta’. Toisen selityksen mukaan nimen merkitys on ’hylätty vaimo’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 400 Hagar-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1900–1930-luvuilla. Hagar-etunimeä on käytetty myös Ruotsissa ja Norjassa, mutta ei yhtä paljon kuin Suomessa.
Hagarilla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 17. toukokuuta.
Tunnettuja Hagareja

Hagar, Vanhassa testamentissa esiintyvä henkilö; Saaran orjatar ja Abrahamin sivuvaimo, joka synnytti Ismaelin
Hagar Olsson (1893–1978), suomalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko
Hagar Sarasto (1890–1959), suomalainen näytelmäkirjailija
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Hagar (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Haikouichthys

| Haikouichthys |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Leuattomat kalat Agnatha
Lahko::  Myllokunmingiida
Heimo::  Myllokunmingiidae
Suku::  Haikouichthys  Luo et al., 1999
Laji::  ercaicunensis
Kaksiosainen nimi
 Haikouichthys ercaicunensis  Luo et al., 1999 
Katso myös
   Haikouichthys Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haikouichthys oli leuaton kala, joka eli 535 miljoonaa vuotta sitten kambrikaudella.
Haikouichthys oli raadonsyöjä. Se kuului ensimmäisiin selkärankaisiin. Haikouichthys oli luultavasti hermafrodiitti eli sillä oli sekä naaraan että uroksen sukupuolielimet. Haikouichthys oli noin 2,5 cm:n pituinen. Kalan ruumiin muodon perusteella oletetaan, että se ei ollut erityisen hyvä uimari. Haikouichthys oli yksi niistä kolmesta selkärankaisesta, jotka löydettiin kambrikauden alkukerrostumista. Se oli pienikokoinen ja evätön, mutta sillä oli silmät, kidukset, sieraimet, korvat ja aivot.
Aiheesta muualla

Haikouichthys
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q285132  Wikispecies: Haikouichthys  EoL: 4656271  GBIF: 4841360  IRMNG: 1207906  Open Tree of Life: 4143634  Paleobiology Database: 91608
Tuomo Hakala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. lokakuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: , Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 188 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1977–1984 | RoPS |  | (61) |
| 1987 | RoRe |  | (6) |
| 1988 | Lappi |  | (9) |
Maajoukkue
| 1979-1984 | Suomi | 11 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. marraskuuta 2023.
Tuomo Hakala (s. 9. lokakuuta 1957) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Hakala edusti urallaan 1977–1984 Rovaniemen Palloseuraa mestaruussarjassa ja alemmilla sarjatasoilla. Lisäksi hän pelasi 2. divisioonassa vuosina 1987–1988 Rovaniemen Reippaassa ja Rovaniemen Lapissa. Hakala oli kaudella 1979 1. divisioonan paras maalintekijä 19 maalillaan. Kaikkiaan Hakala pelasi kolmen kauden aikana 42 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia.
Maajoukkueessa Hakala pelasi vuosina 1979–1984 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Tuomo Hakala kävi 1980-luvun alassa testeissä Kreikassa, mutta ammattilaissopimusta ei silloin syntynyt.
Jalkapallon lisäksi Hakala pelasi aktiivisti lentopalloa hakkurin pelipaikalta jalkapallon rinnalla.
Työuransa jälkeen Hakala on toiminut yrittäjänä ja toimitusjohtajana kone- ja hitsausalan palveluyrityksissä.
Haimasaareke

Haimasaarekkeen soluja
Haimasaarekkeet eli Langerhansin saarekkeet (lat. insulae pancreaticae) ovat haimassa sijaitsevia umpirauhassoluryhmiä, jotka erittävät verenkiertoon muun muassa veren sokeritasapainoa sääteleviä hormoneja. Saarekkeet käsittävät 1–2 prosenttia haiman tilavuudesta, mutta jopa 10–15 prosenttia sen verenkierrosta. Terveellä aikuisella on haimassaan noin miljoona saareketta eri puolilla elintä. Haimasaarekkeet poikkeavat muusta haimakudoksesta paitsi hormonituotannoltaan myös siinä suhteessa, että ne umpirauhasina erittävät hormoninsa verenkiertoon siinä missä muu haima toimii avorauhasen tavoin ja tuottaa eritteitä ruoansulatuskanavaan. Saarekkeet on nimetty saksalaisen patologin Paul Langerhansin mukaan, joka löysi saarekkeet vuonna 1869.
Saarekkeista on tunnistettu kuusi erilaista solutyyppiä, joista enemmistön muodostavat alfasolut (15–20 %), beetasolut (70 %) ja deltasolut (5–10 %). Alfasolut tuottavat glukagonia, joka edistää glukoosin vapautumista verenkiertoon, beetasolut taas insuliinia, jonka vaikutuksesta glukoosia otetaan verenkierrosta talteen. Deltasolut tuottavat somatostatiinia. Osa soluista voi tuottaa useampiakin hormoneja. Vähiten eli noin 1 prosenttia on F-soluja (PP-solut), jotka erittävät haimapolypeptidiä. Näistä soluista alfasolut sijaitsevat tyypillisesti saarekkeiden reunoilla ja beetasolut keskiosassa. Yksittäisiä deltasoluja on kudoksessa hajaantuneena. Harvinaisempia PP-soluja puolestaan on enemmän haiman kärjessä. Saarekkeen soluja kannattelee kollageeniverkko ja saarekkeita peittää ohut verkkomainen kapseli. Kaikilla soluilla on yhteys fenestroituihin kapillaarisuoniin, joita saarekkeissa on runsaasti.
I-tyypin diabeteksessa saarekkeiden beetasolut ovat tuhoutuneet, jolloin insuliinintuotanto ja sitä myötä elimistön sokeritasapainon säätely on merkittävästi heikentynyt. II-tyypin diabeteksessa beetasoluja on normaali määrä, mutta muiden solujen vaste insuliiniin on heikentynyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haimasaareke Wikimedia Commonsissa
Kauko Hakkarainen

Kauko Untamo Hakkarainen (30. joulukuuta 1932 – 15. maaliskuuta 2020) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Hakkarainen edusti urallaan mestaruussarjassa pelannutta Kuopion Palloseuraa 1951–1959 sekä 1964–1965 ja 1. divisioonassa pelannutta Warkauden Pallo -35:tä 1960–1963. Hakkarainen voitti Kuopion Palloseurassa kaksi Suomen mestaruutta 1956 ja 1958. Kaikkiaan hän pelasi 11 kauden aikana 152 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 10 maalia.
Hakkarainen pelasi vuosina 1956–1959 maajoukkueessa yhteensä 10 A-maaottelua.
Hailuodon kirkko

| Hailuodon kirkko |
| --- | --- |
 Hailuodon kirkko lännestä katsottuna
Sijainti:  Kirkonkylä, Hailuoto
Koordinaatit:  65°00′32″N, 024°42′52″E
Seurakunta:  Hailuodon seurakunta
Rakentamisvuosi:  1972
Suunnittelija:  Irma ja Matti Aaltonen
Materiaali:  teräsbetoni
Istumapaikkoja:  300
Avoinna yleisölle 25.6.–3.8.:  ke–su klo 11–15
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hailuodon kirkko, sankarihaudat
Oi synnyinmaa mik' osakses lie luotu, iloko lie vai murhe sulle suotu, salattu on tuleviin aikoihin
Hailuodon kirkko (tunnetaan myös Hailuodon uutena kirkkona) on Hailuodon kunnan kirkonkylällä sijaitseva kirkko. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Irma ja Matti Aaltonen.  Kirkkorakennus rakennettiin korvaamaan vanhaa kirkkoa, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1968.
Kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1972. Kirkon materiaalina ovat teräsbetonielementit. Runkohuoneen molemmat päätyseinät ovat lasia, joista lännestä lankeaa valo kirkkosalin takalehtereille ja alapuolella olevaan kirkkosaliin ja idästä vastaavasti alttarille. Valmistuessaan kirkko oli pisimmälle viety elementtirakenteinen kirkko Skandinaviassa.
Runkohuoneen molemmin puolin on tasakattoiset suorakaiteen muotoiset siipirakennukset, joista pohjoisessa sijaitsee sisäänkäynti ja museotilat ja eteläisessä puolestaan sakaristo.
Kirkossa ei ole alttaritaulua. Kirkon urut ovat 11-äänikertaiset ja ne on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1972.