stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clash Mini

| Clash Mini |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Supercell
Julkaisija:  Supercell
Jakelija:  Google Play ja App Store
Julkaistu:  8. marraskuuta 2021
Lajityyppi:  strategiavideopeli
Pelimuoto:  moninpeli, PvP ja yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 12, Apple: 9+
Alusta:  Android ja iOS
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Clash Mini oli suomalaisen peliyhtiön Supercellin kehittämä ja julkaisema strategiapeli. Peli oli ollut saatavilla betaversiona Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa sekä Kanadassa 8. marraskuuta 2021 lähtien Android ja iOS -laitteilla.
Peli palkittiin The Finnish Game Awards -gaalassa vuoden mobiilipelinä. Play Kaupassa pelillä oli yli miljoona latauskertaa. Pelin palvelimet suljettiin 25. huhtikuuta 2024.
Oradean Emanuel-yliopisto

| Oradean Emanuel-yliopisto> Universitatea Emanuel din Oradea |
| --- | --- |
Motto:  Integrity, Excellence and Passion
Perustettu:  1990
Tyyppi:  Yksityinen
Sijainti:  Oradea,  Romania
Yhteistyö:  CCCU
Sivusto:  https://emanuel.ro/
Oradean Emanuel-yliopisto (rom. Universitatea Emanuel din Oradea, lyh. UEO) on romanialainen yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1990 ja se sijaitsee Oradean kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan baptistinen.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (romaniaksi)
Vuoden koru

Vuoden koru on suomalainen korumuotoilualan voittoa tavoittelematon kilpailu, jonka järjestämisestä vastaa lempääläläinen Jules & Beryl Oy. Mukana kilpailun asiantuntijatahoina ovat myös Suomen Kultaseppien Liitto ja Suomen Kello- ja korumuseo. Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 2018. Kilpailussa etsitään yksittäisen korun sijaan korusarjaa. Korusarjan tulee puhuttella taidokkaalla muotokielellä sekä säväyttää suunnittelijan tunnistettavalla, omanlaisella, muotoilullaan. Vuonna 2024 alkaneella kilpailukierroksella kilpailuun voi osallistua uudella, samana vuonna lanseerattavalla korumallistolla. Kilpailun voittaja valitaan yleisöääniin esiraadin valitsemien finalistien joukosta.
Vuoden koru -kilpailun suojelijoina on toiminut 2024 Tiede- ja kulttuuriministeri Sari Multala, 2025 Suomalaisen Työn toimitusjohtaja Katri Viippola.
Kilpailussa koruja katsotaan kultaseppäkulttuurin silmin ja se on keskittynyt arvokoruihin. Korujen muotoilun ja ulkonäön lisäksi, esiraati arvioi kilpailutöissä korujen käytettävyyttä sekä yhdistämisestä tyyliin ja pukeutumiseen. Korumuotoilijat ja kultasepät osallituvat kilpailuun Suomessa valmistetulla korusarjalla. Korujen päämateriaalien tulee olla jalometallia (platina, kulta, hopea, palladium), tai ruostumatonta terästä, titaania tai zirkoniumia. Tämän lisäksi kilpailijat voivat käyttää muita valitsemiaan materiaaleja, kuten koru- ja jalokiviä, helmiä tai esimerkiksi puuta.
Vuosina 2018–2019 kilpailu järjestettiin Stylefellow-verkkomediassa kutsukilpailuna. Kilpailu siirtyi 2020 Jules & Beryl Oy:n järjestettäväksi, jolloin kilpailun formaattia uudistettiin. Uudistuksen yhteydessä kilpailu muuttui kutsukilpailusta avoimeen hakuun, jossa esiraati valitsee finalistityöt  lähetetyistä ehdokkaista. Kilpailun on ideoinut yrittäjä Johanna Lundán, joka toimii myös kilpailun tuottajana.
Kilpailun tavoitteena on lisätä tietoisuutta kotimaisen korutarjonnan monipuolisuudesta sekä itsenäisten korumuotoilijoiden ja kultaseppien laaja-alaisesta osaamisesta. Kilpailun avulla myös kannustetaan muotoilijoita uusiutumiseen ja luovuuteen, edistetään alan taloudellisia menestymisen mahdollisuuksia sekä rohkaistaan suomalaisia nauttimaan koruistaan monipuolisemmin myös arkikäytössä. Kilpailu tarjoaa yleisölle erilaisia mahdollisuuksia myös kokea korut, niin digitaalisesti kuin fyysisin tapahtumin, sekä tutustua korunvalmistuksen tekniikoihin ja alan taitajiin.
Englanniksi kilpailusta käytetään nimitystä 'The Jewellery of the year in Finland' competition.
Voittajat

Vuoden koru 2025: Kesäsade, Mari Syrén
Vuoden koru 2024: Häivähdyksiä, Pirjo Lakkapää
Vuoden koru 2023: Rokama, Silja Kivioja
Vuoden koru 2022: Champagne, Anastasia Filatova
Vuoden koru 2021: Tuohi Hopea, Susanna ja Tobias Feuerbacher
Vuoden koru 2019: Hydrangea, Mari Ruohomäki
Vuoden koru 2018: Cinderella, Jenni Ahtiainen
Kaikki ehdokkaat > 2025

BLOOM, Laura Darth
FLORAL MYSTIQUE, Katja Luukkonen
KESÄSADE, Mari Syrén
LEHTO, Silja Kivioja
LUMEN POLUT, Virve Inget
OCULATA, Annika Eklöf
ROTTINGILLA, Riia Smedlund
SATUMETSÄN IHMEET, Riia Valvimo
SUOJA, Pia-Mari Jull
TYRSKY, Satu Pyhänniska
Kaikki ehdokkaat > 2024

DAS LOTUS, Ralph Granroth
HÄIVÄHDYKSIÄ, Pirjo Lakkapää
ILLUUSIO, Laura Bruun
JUICY BY NATURE, Katja Luukkonen
KOMOREBI, Hanna Korhonen
LOVELLA, Tiina Hälikkä
RANTAPOLULLA, Saara Kinnunen
ROIHU, Heini Hänninen
MYRSKYLUODON MAIJA (STORMSKÄRS MAJA), Maria Karlström
TERRA, Taina Pelkonen
Kaikki ehdokkaat > 2023

KARPPI, Carina Blomqvist
KUKKII, Mari Syrén
LACE COLLECTION, Anni Kaita-aho
LINNUNRADAN LAITAMILLA, Pirjo Lakkapää
MEA ERA, Kaisu Tullinen
PITSI, Seppo Vainikainen
RIITE, Virve Inget
ROKAMA, Silja Kivioja
ROSA, Hanna Mangström
VALO, Anne Polttila
Kaikki ehdokkaat > 2022

ATOMI II, Susana Corneh
CHAMPAGNE, Anastasia Filatova
JYVÄ, Petri Eklöf
LIGHT ALWAYS WINS, Hanna Korhonen
LOVI, Jenni Rutonen
MUOTO, Reetta Tuohi
POLKUJA, Mari Syrén
PORTTI 22, Meira Rauta
VÄREILYÄ, Kati Ahola ja Markku Lehto
WIRE, Olga Schulman
Kaikki ehdokkaat > 2021

4C, Hanna Korhonen
AARTEITA, Kirsi Sarasvirta
BETTA, Carina Blomqvist
ELÄMÄN TIE, Silja Riihola
FREYA, Annika Eklöf
KESÄN SIIVEKÄS, Jenni Rutonen
KULTASIIPI, Petri Holmberg
MEHILÄISEN SIIVIN, Harri Syrjänen
TUOHI HOPEA, Susanna & Tobias Feuerbacher
UNDERGROUND, Anton Leivo
Kaikki ehdokkaat > 2019

ARKTIS, Hanna Rainio
ARTHRODODA, Päivi Hakkarainen
HYDRANGEA, Mari Ruohomäki
JÄRVI, Kirsi Manninen
KRUUNU, Vesa Peltonen & Elina Huttunen
PORE, Tiina Arkko
ROOTS, Jari Tynkkynen & Johanna Väänänen
SERENITY, Jaana Junkkaala
SILMU-teemaiset korut, Susana Corneh
SPRING ICE, Laura Bruun
SWIRL, Juha Koskela
VARIS, Carina Blomqvist
Kaikki ehdokkaat > 2018

BOFORIA, Heli Kauhanen
CINDERELLA, Jenni Ahtiainen
FREEZING FEBRUARY, Matti Hyvärinen
MUMMOLAN PITSI, Jenni Ahtiainen
RANKA, Päivi Partanen
SILVER WIND, Chao-Hsien Kuo
Aiheesta muualla

Vuoden koru -kilpailun sivusto
Ylen Aamu 17.11.2020 | Vuoden koru -kisassa esillä suomalaista korumuotoilua
Kello & Kulta 8.3.2021 | Susanna ja Tobias Feuerbacherin suunnittelema Viilu Jewelryn Tuohi Hopea valittiin Vuoden koruksi 2021
Turun Sanomat17.7.2020 | Mynämäkeläisen suunnittelema sarja valittiin vuoden koruksi – Suunnittelija arvostaa eettisyyttä ja ekologisuutta (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle 11.2.2019 | Vuoden Koru tulee Hämeestä
Kelsey Tessier

| Kelsey Tessier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1990 (ikä 35) Fredericton, NB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  174 cm
Paino:  81 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Connecticut Whale (AHL) Sport (SML) Karlskrona HK (Allsv.) Rögle BK (SHL) IF Björklöven (Allsv.) Vienna Capitals (EBEL) Västerås IK (Allsv.) EC Bad Nauheim (DEL2) Dragons de Rouen (Ranska)
NHL-varaus:  110. varaus, 2008 Colorado Avalanche
Kelsey Tessier (s. 16. tammikuuta 1990 Fredericton, New Brunswick, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura > Junioriura

Tessier pelasi juniorina Moncton Hawksin, Shattuck St. Mary'sin ja Colorado Outlawsin joukkueissa, kunnes QMJHL-joukkue Québec Remparts varasi hänet 66. pelaajana vuonna 2006. Samana vuonna Tessierin varasi myös MAJHL-joukkue Woodstock Slammers 31. pelaajana. Hän siirtyi Rempartsiin kaudeksi 2006–2007. Kaudella 2007–2008 Tessier voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 36+45=81, kuten myös kevään 2008 pudotuspeleissä tehoilla 8+7=15. Hänellä oli myös runkosarjassa Rempartsin paras teholukema (+19). Colorado Avalanche varasi Tessierin neljännellä kierroksella 110. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Kaudella 2008–2009 Tessier nousi Rempartsin varakapteeniksi. Kaudella 2009–2010 hänestä tuli joukkueen kapteeni. Kesken kauden, tammikuussa 2010 Tessier kuitenkin siirtyi toiseen QMJHL-joukkueeseen, Moncton Wildcatsiin. Hän sijoittui kevään 2010 pudotuspelien pistepörssissä toiseksi tehoilla 14+16=30 edellään vain Saint John Sea Dogsin Michael Kirkpatrick. Tessier voitti kauden päätteeksi QMJHL:n mestaruuden.
Ura > Ammattilaisura

Syksyllä 2010 Tessier liittyi jo NHL-varauksensa umpeuduttua New York Rangersin harjoitusleirille, jonka päätteeksi hänet siirrettiin vuoden mittaisella AHL-sopimuksella farmijoukkue Hartford Wolf Packiin. Muutaman kierroksen jälkeen joukkueen nimi vaihdettiin Connecticut Whaleksi. Tessierin tulokaskausi toi 75 runkosarjaottelussa tehot 10+18=28 sekä kuudessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kesäkuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Whalen kanssa. Toisella AHL-kaudellaan 2011–2012 Tessier teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+18=30. Syyskuussa 2012 hän teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudeksi 2013–2014 Tessier siirtyi Eurooppaan ja Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Rögle BK:hon. Hänet löysi joukkueeseen urheilujohtaja Anders Carlsson, joka toimi Colorado Avalanchen kykyjenetsijänä, kun Tessier varattiin NHL:ään. Tessier voitti Röglen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 15+27=42. Hän jakoi koko Allsvenskanin pistepörssin kuudennen sijan Karlskrona HK:n Pär Lindholmin kanssa. Tessier jakoi myös koko kevään 2014 Kvalserienin maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Dennis Everbergin kanssa kahdeksalla osumallaan.
Tessier siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin. Hän osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja jäi viidessä pelaamassaan runkosarjaottelussa kokonaan tehopisteittä. Lokakuussa 2014 Tessierin sopimus lopulta purettiin yhteisymmärryksessä. Noin kaksi viikkoa myöhemmin hän palasi loppukauden kattaneella sopimuksella Allsvenskaniin ja siirtyi Karlskrona HK:n paitaan. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta SHL:ään.
Kaudeksi 2015–2016 Tessier palasi vuoden mittaisella sopimuksella SHL:ään nousseeseen Rögle BK:hon. Hän pelasi siellä kymmenen ottelua, kunnes Tessier jätti joukkueen ja siirtyi vuoden 2016 vaihteessa sarjatasoa alemmas Allsvenskanin IF Björklövenin riveihin. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Vienna Capitalsiin.
Tilastot

Tessier QMJHL-joukkue Québec Rempartsin paidassa maaliskuussa 2009.
Humlamaden och Hemmestorps björke, boke och fure

| Humlamaden och Hemmestorps björke, boke och fure |
| --- | --- |
 Humlamaden och Hemmestorps björke, boke och fure
 Koordinaatit: 55°37′02″N, 13°31′53″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Sjöbo
Väkiluku (31.12.2023):  412
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Humlamaden och Hemmestorps björke, boke och fure on taajama Sjöbon kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 412 asukasta.
Wilhelm Lindstedt

| Wilhelm Lindstedt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1838 Nousiainen
Kuollut: 8. tammikuuta 1915 (76 vuotta) Huittinen
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Vanhemmat:   Wilhelm Lindstedt  Elisabet Ekbom 
Puoliso:   Hilma Nyholm (1868–1910)  Hilda Emilia Ekblom (1913–1915) 
Lapset:   Hilma Elisabeth Stenros (s. 1871)  Siiri Loimaranta (s. 1873)  Yrjö Loimaranta (s. 1874)  Laina Kivi s. 1877  Lauri Loimaranta (s. 1879)  Suoma af Hällström (s. 1881)  Hilja Oksanen (s. 1883)  Sakari Loimaranta (s. 1885)  Eero Loimaranta (s. 1890)  Aura Lindstedt 
Ura
Uskontokunta:  Luterilaisuus
Wilhelm Lindstedt (3. toukokuuta 1838 Nousiainen – 8. tammikuuta 1915 Huittinen) oli suomalainen pappi ja opettaja. Lindstedtiä on kuvattu yhteiskunnallisesti valveutuneeksi ja hyväksi puhujaksi.
Henkilöhistoria

Lindstedtin vanhemmat olivat varanimismies Wilhelm Lindstedt ja Elisabet Ekbom. Lindstedtin ensimmäinen puoliso vuodesta 1868 oli Hilma Nyholm (k. 1910), jonka vanhempia olivat kirkkoherra Gustaf Nyholm. Lindstedtin toinen puoliso oli vuodesta 1913 Hilda Emilia Ekblom, viskaali Gustaf Robert Wallénin leski (k. 1943).
Lindstedtillä oli yhteensä kymmenen lasta ensimmäisestä avioliitostaan. Lindstedtin poikia olivat Viipurin hiippakunnan piispa ja opetusministeri Yrjö Loimaranta (1874–1942), Orimattilan kirkkoherra Sakari Loimaranta  (1885–1954), opettaja, yritysjohtaja Lauri Loimaranta (1879–1939) ja lääkäri Eero Loimaranta (1890-1919). Tyttäret olivat Hilma Elisabeth Stenros (1871-1941), opettaja ja järjestötyöntekijä Siiri Loimaranta (1873–1953), Laina Kivi (1877-1927), lääkäri Suoma Loimaranta-Airila (ent. af Hällström) (1881-1954), Hilja Oksanen (1883-1937) ja sairaanhoidon opettaja Aura Lindstedt.
Valtiopäivillä Lindstedt oli edustaja pappissäädyssä 1877, 1882 ja 1885.
Ura pastorina

Hänet vihittiin papiksi 1867 ja hän toimi aluksi Ilmajoen apulaisena. Vuonna 1869 hänestä tuli Oulun ja Seinäjoen kappalainen. Samana vuonna hän sai Oulussa perustetuksi yksityisen suomenkielisen lyseon ja toimi sen rehtorina ja palkattomana opettajana vuoteen 1879, jolloin hänestä tuli Kuopion hiippakunnan asessori. 1884 Lindstedt nimitettiin Lapinlahden ja 1893 Huittisten kirkkoherraksi.
Ura pastorina > Seinäjoen kappalainen (1869–1873)

Lindstedt tuli seinäjokisille tunnetuksi jo tämän toimiessa Kaarle Forsmanin apulaisena. Seinäjoen seurakunnan kappalaiseksi hän toimi vuosina 1869–1873. Lindstedt koki kansallisen herätyksen ja osallistui kunnalliselämään. Lindstedtin ansiosta Seinäjoelle perustettiin kansakoulu, jonka toiminnassa korostuivat erityisesti opetustyö ja lastenopetus. Lindstedtin vaatimuksesta Östermyran "pruukikoulua" täydennettiin Marttilan kansakoululla vuonna 1871.
Teokset

Lindstedt kirjoitti muun muassa teokset Havaintoja kristillis-siveellisen elämän alalta, tehty matkoilla Skandinaviassa ja Schweitsissä vv. 1887-88 (1889) sekä Kirkollinen diakonaatti, sen synty, kehitys ja nykyinen merkitys (1896). Suomalaisten koulujen historian kannalta merkittävä oli hänen teoksensa Oulun suomalaisen yksityislyseon synty ja sen ensimmäiset vaiheet (1907).
Yksitoista ihmisen kuvaa

| Yksitoista ihmisen kuvaa |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Käsikirjoittaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Tuottaja:  Markku Lehmuskallio Tomi Nieminen
Säveltäjä:  Heikki Laitinen Anna-Kaisa Liedes
Kuvaaja:  Johannes Lehmuskallio Markku Lehmuskallio
Leikkaaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Giron-filmi
Ensi-ilta:  2012
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yksitoista ihmisen kuvaa on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012.
Elokuva käsittelee kalliomaalauksia ja kallioon uurrettuja kuvia, joiden kautta se pyrkii tutkimaan esihistoriallisena aikana eläneitä ihmisiä. Elokuva on kuvattu ympäri maailmaa. Sen kuvauspaikkoina ovat toimineet Algeria, Australia, Etelä-Afrikka, Ranska, Pohjoismaat, Venäjä sekä Yhdysvallat.
Ulosottomies

Ulosottomies perimässä saatavia kodissa.
Ulosottomies on virkamies, jonka tehtävänä on panna täytäntöön tuomioistuinten ratkaisut ja periä julkiset saatavat, joiden suoritus on laiminlyöty.
Suomessa ulosottomiehenä toimivat kihlakunnanvouti ja kihlakunnanulosottomies. Kihlakunnanvouti on kihlakunnanulosottomiesten esimies ja hoitaa juridisesti vaativammat asiat. Avustavista ulosottomiehistä tuli vuoden 2008 alusta virkanimikkeeltään kihlakunnanulosottomiehiä.
Ammatillista koulutusta ulosottomiehen virkaan ei ole olemassa. Kihlakunnanulosottomiehen virkaan vaaditaan joko alempi korkeakoulututkinto tai opistotason tutkinto. Kihlakunnanvoudin kelpoisuusvaatimuksiin kuuluu ylempi oikeustieteellinen korkeakoulututkinto.
Ulosottomiehen tulee suorittaa tehtävänsä puolueettomasti ja asianmukaisesti. Hän ei ole velkojan asiamies. Velkoja ei ohjaa ulosottomiehen työtä.
Vastaava ulosottomies on Suomessa se ulosottomies, jolle tietyn velallisen kaikkien asioiden hoitaminen on keskitetty. Vastaava ulosottomies voi hoitaa velallisen ulosottoasioita kaikkialla Suomessa mutta ei maan rajojen ulkopuolella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alan Letang

| Alan Letang |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1975 (ikä 49) Renfrew, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kroatia  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Medveščak Zagreb
Sarja:  KHL
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2015
Seurat:  Fredericton Canadiens (AHL) ESV Kaufbeuren (DEL) SC Langnau (NLA) Augsburger Panther (DEL) EV Zug (NLA) Michigan K-Wings (IHL) Dallas Stars (NHL) Utah Grizzlies (IHL) Saint John Flames (AHL) Calgary Flames (NHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) New York Islanders (NHL) Hamburg Freezers (DEL) Sinupret Ice Tigers (DEL) HC Innsbruck (EBEL) Medveščak Zagreb (EBEL/KHL)
NHL-varaus:  203. varaus, 1993 Montréal Canadiens
Alan Letang (s. 4. syyskuuta 1975 Renfrew, Ontario, Kanada) on kroatialais-kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan NHL:ssä 14 runkosarjaottelua, ja hänelle tuomittiin kaksi jäähyminuuttia. Suurimman osan Pohjois-Amerikan ajastaan Letang vietti kuitenkin farmisarjoissa. Hän pelasi urallaan myös Saksan, Sveitsin, Itävallan, Kroatian ja Venäjän pääsarjoissa. Letang hankki Medveščak Zagrebissa pelatessaan myös Kroatian kansalaisuuden ja edusti maata vuoden 2014 1. divisioonan B-lohkon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on toiminut Medveščakin KHL-joukkueen apuvalmentajana ja Kroatian A-maajoukkueen päävalmentajana.
Ura > Maajoukkueura

Letang edusti Kroatiaa 1. divisioonan B-lohkon maailmanmestauuskilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Dario Kostovićin kanssa tehoilla 1+4=5. Letang valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Vuoden 2015 turnauksessa hän toimi Kroatian pelaajavalmentajana. Hän on toiminut myös Kroatian A-maajoukkueen General Managerina vuoden 2013 2. divisioonan A-lohkon maailmanmestaruuskilpailuissa, joista joukkue voitti kultaa.
Letang pelasi myös Kanadan maajoukkueessa kaudella 1998–1999. Hän edusti joukkuetta kauden aikana Spengler Cupissa, joka päättyi voittoon.
Muuta

Letangin poika Ayden William pelaa jääkiekkoa.
Tilastot

Letang Medveščak Zagrebin paidassa EBEL-liigan ottelussa joulukuussa 2009.
Bjärsjölagård

| Bjärsjölagård |
| --- | --- |
 Bjärsjölagårdin linna
 Bjärsjölagård
 Koordinaatit: 55°43′21″N, 13°41′10″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Sjöbo
Väkiluku (31.12.2023):  359
Bjärsjölagård on taajama Sjöbon kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 359 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bjärsjölagård Wikimedia Commonsissa
Bryan Young

| Bryan Young |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1986 (ikä 38) Ennismore, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Etelä-Korea  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Daemyung Killer Whales
Sarja:  ALIH
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Stockton Thunder (ECHL) Milwaukee Admirals (AHL) Edmonton Oilers (NHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) High1 (ALIH)
NHL-varaus:  146. varaus, 2004 Edmonton Oilers
Bryan William Young (s. 6. elokuuta 1986 Ennismore, Ontario, Kanada) on eteläkorealais-kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Daemyung Killer Whalesissa. Hän on pelannut urallaan aiemmin myös 17 NHL-ottelua Edmonton Oilersissa ja on kaikkien aikojen ensimmäinen Etelä-Korean maajoukkueessa pelannut NHL-kokemusta omaava pelaaja.
Ura > Seuraura

OHL-joukkue Peterborough Petes varasi Youngin 45. pelaajana vuonna 2002. Hän pelasi kauden 2002–2003 vielä suurimmaksi osaksi OPJHL-joukkue Lindsay Muskiesissa ja sai tililleen kaksi OHL-ottelua. Edmonton Oilers varasi Youngin OHL:n tulokaskautensa päätteeksi viidennellä kierroksella 146. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hän pelasi Petesissa tämän jälkeen vielä kolme kokonaista kautta, joista viimeinen kausi 2005-2006 päättyi sarjan mestaruuteen, J. Ross Robertson Cupiin.
Kesäkuussa 2006 Young teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2006–2007 kolmella sarjatasolla neljässä eri joukkueessa. Young aloitti kautensa AHL-joukkue Milwaukee Admiralsissa, josta hän siirtyi 22 pelaamansa ottelun jälkeen ECHL-joukkue Stockton Thunderiin. Loppukaudesta Young nousi takaisin AHL:ään, tällä kertaa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin joukkueeseen. Yhteensä hänen tulokaskautensa AHL:ssä toi 32 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen, kuten myös neljässä playoff-ottelussa. Young debytoi kauden aikana myös Oilersin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Young pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2007 vieraissa Anaheim Ducksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.19 minuuttia.
Kaudet 2007–2008 ja 2008–2009 Young vietti pääasiassa AHL:ssä Springfield Falconsin vahvuudessa ja sai ensimmäisenä mainitulla kaudellaan tililleen myös kaksi NHL-ottelua. Kaudella 2009–2010 hän jatkoi Falconsissa vuoden mittaisella AHL-sopimuksella. Young pelasi kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi ECHL:n puolella Stockton Thunderissa.
Young siirtyi kaudeksi 2010–2011 vuoden mittaisella sopimuksella ALIH-liigan eteläkorealaisjoukkue High1:een. Hän jatkoi joukkueessa kuitenkin myös tämän jälkeen ja nousi kaudella 2011–2012 High1:n varakapteeniksi. Young oli tuolloin myös joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 4+42=46. Hän voitti myös koko ALIH:n puolustajien pistepörssin ja palkittiin kauden päätteeksi liigan parhaana hyökkäävänä puolustajana. Young oli High1:n tehokkain puolustaja myös kausina 2012–2013 ja 2013–2014. Hän sijoittui jälkimmäisellä kaudella myös 134 minuutillaan ALIH:n jäähypörssissä toiseksi edellään vain Nikkō Ice Bucksin Matt Waddell. Kaudeksi 2017–2018 Young siirtyi jatkamaan uraansa samassa liigassa pelaavan Daemyung Killer Whalesin riveihin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Maa:   Etelä-Korea> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sapporo 2017 | jääkiekko |  |
Young edusti Etelä-Koreaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2018, jotka olivat joukkueen kaikkien aikojen ensimmäiset pääsarjatasolla. Young valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon päätteeksi Etelä-Korean ottelun parhaaksi pelaajaksi. Joukkueen turnaus päättyi lopulta putoamiseen IA-divisioonaan. Young pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017, joista viimeisin turnaus päättyi hopeaan. Hän oli myös ensimmäistä kertaa historiassa nostamassa Etelä-Koreaa pääsarjan MM-kilpailuihin. Young pelasi myös Aasian talvikisoissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta

Youngin serkku Michael Swift pelasi hänen kanssaan kuusi kautta yhdessä High1:ssä. He hankkivat yhdessä Etelä-Korean kansalaisuuden tammikuussa 2014.