stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Häämarssi (elokuva)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erich von Stroheim  | … |  Prinssi Nicki von Wildeliebe-Rauffenburg   |
|  Fay Wray  | … |  Mitzi Schrammell   |
|  Matthew Betz  | … |  Schani Eberle   |
|  Zasu Pitts  | … |  Cecelia Schweisser   |
|  George Fawcett  | … |  Prince Ottokar von Wildeliebe Rauffenburg   |
|  Maude George  | … |  Princess Maria   |
|  Dale Fuller  | … |  Katerina Schrammel   |
Reinhold Begas

Reinhold Begas.
Begasin veistämä Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (Bismarck-Nationaldenkmal) nykyisellä paikallaan Berliinin Tiergartenissa.
Reinhold Begas (15. heinäkuuta 1831 Berliini – 3. elokuuta 1911 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän oli Saksan johtava kuvanveistäjä 1800-luvun lopulla. Begas suosi taiteessaan mytologisia aiheita, mutta hänet muistetaan parhaiten tekemistään saksalaisten suurmiesten muotokuvista ja muistomerkeistä.
Reinhold Begasin isä oli taidemaalari Carl Begas vanhempi. Begas opiskeli vuosina 1846–1851 Johann Gottfried Schadowin johtamassa Berliinin taideakatemiassa ja sen jälkeen Christian Daniel Rauchin yksityisoppilaana. Rauchin ohjauksessa syntyivät Begasin ensimmäiset huomiota herättäneet työt. Begas jatkoi opintojaan 1856–1858 Roomassa, missä hän kiinnostui varsinkin Michelangelon töistä ja barokkitaiteesta. Barokkivaikutteet näkyvät monissa Begasin myöhemmistä suurtöistä. Roomassa hän tutustui taidemaalari Arnold Böckliniin, jolta sai myös vaikutteita työhönsä. Saksaan palattuaan Begas veisti muun muassa Berliinin pörssitalon päätykolmioveistoksen. Hän voitti vuonna 1863 kilpailun kuningas Fredrik Vilhelm III:n ratsastajapatsaasta Kölniin, mutta patsaan toteutus annettiin lopulta Gustav Bläserille. Vuosina 1860–1862 Begas oli Weimarin kuninkaallisen taidekoulun professorina.
Begasin Berliiniin suunnittelemiin merkittäviin muistomerkkeihin ja muihin julkisiin töihin lukeutuvat Friedrich Schillerin (1871) ja Alexander von Humboldtin patsaat, Neptunbrunnen-suihkukaivo (1891), keisari Vilhelm I:n kansallismuistomerkki (1897), Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (1901), kaksi reliefiä Siegessäulea varten sekä Vilhelm I:n ja Valdemar Suuren patsaat Siegesalleen veistoskujalla. Begas veisti myös rintakuvia useista keisarillisen perheen jäsenistä ja muista merkkihenkilöistä, kuten Bismarckista ja Moltkesta, sekä keisari Fredrik III:n hautasarkofagin. Hänen lukuisista antiikin mytologiaan liittyneistä veistoksistaan maininnan arvoinen on muun muassa Merkurius ja Psykhe (1874).
Reinhold Begasin veljiä olivat taidemaalarit Oscar Begas, Aldalbert Begas ja Karl Begas nuorempi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reinhold Begas Wikimedia Commonsissa
Ian Richardson

| Ian Richardson |
| --- | --- |
 Ian Richardson vuonna 1976.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1934 Edinburgh, Skotlanti
Kuollut: 9. helmikuuta 2007 (72 vuotta) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ian William Richardson (7. huhtikuuta 1934 Edinburgh, Skotlanti – 9. helmikuuta 2007 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä.
Ura

Koulun päätyttyä Richardson aloitti opinnot Royal Scottish Academy of Music and Dramassa Glasgow'ssa. Näyteltyään jonkin aikaa Birmingham Repertory Theatressa hän siirtyi vuosiksi 1960–1975 Royal Shakespeare Companyyn, jonka perustajajäseniin hän kuului.
Hän näytteli Peter Brookin tuottamassa näytelmässä Marat/Sade RSC:ssä ja Broadwayllä 1965. Myöhemmin 1967 hän näytteli Jean-Paul Marat'n osan elokuvaversiossa. Vuonna 1976 hän esitti professori Henry Higginsin osan uudessa My Fair Lady -versiossa ja hänet nimettiin Tony-palkinnon saajaehdokkaaksi. Hän esiintyi Broadwaylla 1981 Edward Albeen näytelmässä Lolita, joka on mukaelma Vladimir Nabokovin kirjasta, mutta se ei ollut kovin suuri menestys.
Musikaalielokuvassa Don Quijote – mies La Manchasta (Man of La Mancha) vuodelta 1972 hän oli papin roolissa. Vuonna 1987 hän esitti roolista muunnelman piispa Motopon osassa televisioelokuvassa Monsignor Quixote, joka perustui Graham Greenen nykyaikaistettuun versioon Don Quijoten tarinasta. Mainetta hänelle toi vallanhimoisen poliitikon Francis Urquhartin rooli TV-sarjassa House of Cards (1990) ja sen jatko-osissa To Play the King (1994) ja The Final Cut (1995). Rooli toi Richardsonille BAFTA-palkinnon. Tunnettuihin elokuvarooleihin kuuluu herra Kirjan rooli tieteisfantasiassa Dark City (1998).
Richardson sai arvonimen Commander of the British Empire (CBE) vuonna 1989.
Ian Richardson kuoli  sydänkohtaukseen helmikuun 9. päivän aamuna vuonna 2007. Hän oli 72-vuotias. Agenttinsa mukaan Richardson ei ollut sairastellut ennen kuolemaansa ja hänen oli ollut tarkoitus jatkaa työntekoa seuraavalla viikolla TV-sarjassa Midsomerin murhat.
Reinhold Durnthaler

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | neljän miehen kelkat |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | neljän miehen kelkat |  |
Reinhold Durnthaler (29. marraskuuta 1942 Waiern – 23. lokakuuta 2017 Feldkirchen in Kärnten) oli itävaltalainen rattikelkkailija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Durnthaler saavutti neljän miehen kelkoissa olympiahopeaa Innsbruckissa 1964 ja Grenoblessa 1968. Kahden miehen kelkoissa hän sijoittui Innsbruckissa yhdeksänneksi ja Grenoblessa neljänneksi. Durnthaler voitti urallaan myös MM- ja EM-mitaleja, muun muassa kahden miehen kelkkojen maailmanmestaruuden vuonna 1967 ja Euroopan mestaruuden vuosina 1967 ja 1969. Durnthaler kuoli pitkän ja vakavan sairastamisen jälkeen 74-vuotiaana 23. lokakuuta 2017.
Aiheesta muualla

Reinhold Durnthaler Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Rantakerttuli

| Rantakerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Rantakerttulit Parkesia
Laji::  noveboracensis
Kaksiosainen nimi
 Parkesia noveboracensis  Gmelin, 1789  
Synonyymit
 Seiurus noveboracensis 
Katso myös
   Rantakerttuli Wikispeciesissä   Rantakerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rantakerttuli (Parkesia noveboracensis) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Rantakerttuli on 13–14,5 senttimetriä pitkä. Sen yläpuoli on väriltään harmaanruskea ja alapuoli kellertävä tai valkea. Rinnassa ja vatsassa sillä on tummaa täplitystä. Lisäksi sillä on pitkä, kellertävä silmäkulmanjuova.
Levinneisyys

Rantakerttuleita pesii Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa.
Häälijärv

| Häälijärv |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Rõugen kunta
Koordinaatit:  57°44′08″N, 27°05′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Iskna jõen valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Iskna jõgi, oja Murojärvestä
Laskujoki:  Iskna jõgi 
Järvinumero:  VEE2143900
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  223,6 m  mpy. 
Pituus:  0,16 km  
Leveys:  0,08 km  
Rantaviiva:  0,408 km  
Pinta-ala:  0,9 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHäälijärv 
Häälijärv (myös Külma järv) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Häälin kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 160 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Kavadi järven eteläpuolella Häälimäen ja Saika mäen välisessä painaumassa. Uue-Saalusen kylän peltomaat ulottuvat Häälijärvelle asti, joskin ne ovat järven ympärillä nykyään niittyinä. Järven ympärillä ei ole enää asutusta, mutta Uue-Saalusen ja Trollan kylien välinen maantie ohittaa järven sen itäpuolelta. Järvelle ei kuitenkaan tule tietä.
Vesistösuhteita

Häälijärv kuuluu Iskna jõen valuma-alueeseen, jossa Iskna jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Häälijärv on Iskna jõen läpivirtausjärvi ja siihen tulee ympäröiviltä niityiltä kolme lyhyttä ojaa. Isknaa kututaan yläjuoksulla myös Troll'a ojaksi. Jo 800 metrin päästä joki laskee Kavadi järveen ja joelle tulee sillä osuudella 12 metrin pudotus. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen 15 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Hotakanlampi

Hotakanlampi on järvi Mikkelissä. Se kuuluu Vuoksen vesistöön ja on kooltaan noin 14 hehtaaria. Hotakanlammen vedet laskevat Pienlammen kautta Yöveden Pöllänveteen Himalansaaren länsipuolella.
Pyjamahuulikala

| Pyjamahuulikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Huulikalat Labridae
Suku::  Pseudocheilinus
Laji::  hexataenia
Kaksiosainen nimi
 Pseudocheilinus hexataenia  (Bleeker, 1857) 
Katso myös
   Pyjamahuulikala Wikispeciesissä   Pyjamahuulikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pyjamahuulikala eli kuusijuovawrassi (Pseudocheilinus hexataenia) on sini-punaraitainen riutta-akvaarioon sopiva kala.
Koko ja ulkonäkö

Pyjamahuulikala kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Sen vartalo on pitkulainen ja pään etuosa melko terävä. Se on saanut nimensä kuudesta sinisestä ja punaisesta juovasta, jotka kulkevat vaakasuuntaan. Pyrstö on vihreän sävyinen. Poskessa on oranssin sävyä ja pään etuosassa pieniä oranssinsävyisiä täpliä. Punaisten silmien poikki kulkee kaksi valkoista ohutta juovaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pyjamahuulikala elää luonnossa Punaisellamerellä ja Indopasifisella alueella. Se pysyttelee koralliriuttojen läheisyydessä tyypillisesti 2–35 metrin syvyydellä.
Käyttäytyminen

Pyjamahuulikala on aktiivinen päiväsaikaan ja nukkuu öisin. Muiden huulikalojen tapaan se kehittää pinnalleen yöksi limakerroksen, joka ilmeisesti eksyttää petoeläimet.
Se on melko rauhallinen ja piileskelee luonnossa mielellään koloissa. Akvaariossa se muuttuu kuitenkin kotiutuessaan rohkeammaksi, jopa aggressiivisemmaksi ja saattaa puolustaa reviiriään ja kiusata muita kaloja. Siksi sitä ei suositella pidettäväksi muiden raidallisten huulikalojen seurassa, ja muutenkin hankittavaksi akvaarion viimeisenä kalana, jotta muut ehtivät varata reviirin ensin. Pyjamahuulikala viihtyy akvaariossa, jossa on runsaasti elävää kiveä, sillä se löytää osan ruoastaan sieltä. Se nyppii korallien joukosta laakamatoja ja muita loiseläimiä, mutta ei vahingoita koralleja. Muiden huulikalojen tapaan se saattaa poimia loiseläimiä muiden kalojen iholta.
Ravinto

Pyjamahuulikala syö pieniä selkärangattomia, lähinnä äyriäisiä.
Aiheesta muualla

'Aquarium Wiki (englanniksi)
Pyytöjärvi

| Pyytöjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Lieksa
Koordinaatit:  63°05′55″N, 30°33′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järveen tulevat joet:  Koivaanjoki Pyytöjoki
Laskujoki:  Hiienjoki
Järvinumero:  04.945.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,7 m 
Rantaviiva:  8,14 km 
Pinta-ala:  0,68 km² 
Tilavuus:  0,00115 km³ 
Keskisyvyys:  1,7 m 
Suurin syvyys:  2,6 m 
Saaria:  3
 fiPyytöjärvi 
Pyytöjärvi on matala ja verraten tasasyvyinen metsäjärvi Hiienjoen reitillä Lieksan eteläosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 68 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 68 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Pyytöjärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 1,7 kilometriä ja lännestä itään 1,05 kilometriä. Järven eteläisimmän osan muodostaa kapea Kämppälahti, koillisessa on Lauttalahti. Niiden ohella järvessä on lukuisia nimettömiä lahtia, myöskään järveen työntyviä niemiä ei ole nimetty. Runsas neljäsosa Pyytöjärvestä on enintään puolitoista metriä syvä. Vajaa kolme neljäsosaa on puolestatoista metristä kahteen ja puoleen metriin syvä.
Pyytöjärven saariluku on kolme. Saarista laajin ja ainoa nimetty on järven pohjoisosan Raatosaari. Järven rannat ovat alavaa suomaata ja vain paikka paikoin maasto kohoaa 160 metrin korkeuskäyrän yläpuolelle eli vähintään kuusi metriä järven pinnan yläpuolelle.
Pyytöjärveen laskee Koivaanjoki pohjoisesta Koivas-järveltä (155,6 metriä mpy). Etelästä laskee soiden halki virtaava Pyytöjoki. Pyytöjärvi laskee Hiienjokea kaakkoon Koitereen (143,4 metriä mpy) Hiienselälle.
Pyytöjärven vesitilavuus on 1 153 000 kuutiometriä.
Pyytöjärvi (04.945.1.011) kuuluu Hiienjoen valuma-alueeseen (04.945), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Koitereen alue (04.94) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Hiienjoen valuma-alueeseen kuuluu 72 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Laajimmat ovat Mäntyjärvi ja Murtojärvi. Niitä seuraa Pyytöjärvi ja Kasarmi-Valkea.
Idänkuulamo

| Idänkuulamo |
| --- | --- |
 Idänkuulamon hedekukallinen yksilö.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Laipikkakasvit Phyllanthaceae
Suku::  Kuulamot Flueggea
Laji::  suffruticosa
Kaksiosainen nimi
 Flueggea suffruticosa  (Pall.) Baill. 
Synonyymit
 Securinega suffruticosa 
Katso myös
   Idänkuulamo Wikispeciesissä   Idänkuulamo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänkuulamo (Flueggea suffruticosa) on laipikkakasvien (Phyllanthaceae) heimoon ja kuulamoiden (Flueggea) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta pensas, joka voi kasvaa korkeimmillaan noin 1,5 metriä korkeaksi. Laji on kaksikotinen.
Idänkuulamoa tavataan luonnossa itäisessä Aasiassa. Sitä kasvaa Siperian kaakkoisosissa, Venäjän Kaukoidässä, Mongoliassa, Kiinassa, Japanissa sekä Korean niemimaalla.
Idänkuulamon hedelmät ovat syötäviä ja nuoria lehtiä voi myös käyttää ravintona. Lehtiä myydään joskus paikallisilla ruokatoreilla Koreassa. Idänkuulamoa on käytetty myös yleisesti kiinalaisessa yrttilääketieteessä ja se kuuluu kiinalaisen lääkeopin 50 perusyrtin joukkoon. Idänkuulamo sisältää muun muassa sekuriniinia, joka on keskushermostoon vaikuttava alkaloidi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Idänkuulamo (Flueggea suffruticosa)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Flueggea suffruticosa (englanniksi)
Flora of China: Flueggea suffruticosa (englanniksi)
Red Tornado

Red Tornado on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmon loivat Gardner Fox ja Dick Dillin ja hän esiintyi ensimmäisen kerran Justice League of America #64 numerossa elokuussa 1968. Red Tornado on androidi, joka kykenee luomaan tornadonopeuksisia tuulia, joilla hän pystyy lentämään ja suorittamaan muita tuuleen liittyviä tekoja. Red Tornado on väriltään punainen ja käyttää sinistä viittaa, jossa on punaiset raidat. Hahmo on tullut tunnetuksi Oikeuden Puolustajien jäsenenä. Hän on siviilissä käyttänyt itsestään nimeä John Smith.
Muussa mediassa > Animaatio

Red Tornado esiintyi animaatiosarjassa Justice League Unlimited, jossa häntä ääninäytteli Powers Boothe. Sarjassa Red Tornado nähtiin Oikeuden Puolustajien jäsenenä.
Red Tornado esiintyi animaatiosarjassa Justice League Action, jossa häntä ääninäytteli Jason J. Lewis. Sarjassa Red Tornado nähtiin Oikeuden Puolustajien jäsenenä.
Red Tornado esiintyi animaatiosarjassa Batman: The Brave and the Bold, jossa häntä ääninäytteli Corey Burton.
Red Tornado esiintyi animaatiosarjassa Young Justice, jossa häntä ääninäytteli Jeff Bennett.
Red Tornado esiintyi vuoden 2015 nettisarjassa DC Super Hero Girls, jossa häntä ääninäytteli Maurice LaMarche. Sarjassa Red Tornado nähtiin opettajana supersankareiden koulussa.
Red Tornado teki cameo-roolin animaatioelokuvissa Justice League: Crisis on Two Earths ja Teen Titans Go! To the Movies, joissa hänellä ei ollut puheroolia.
Muussa mediassa > Televisiossa

Red Tornado esiintyi Supergirl -televisiosarjan jaksossa "Red Faced", jossa häntä esitti Iddo Goldberg.
Red Tornadon Earth X versio esiintyi crossover-jaksossa "Crisis on Earth-X".
Videopeleissä

Red Tornado esiintyy pelattavana hahmona Batman: The Brave and the Bold – The Videogame -pelissä, jossa häntä ääninäyttelee Corey Burton.
Red Tornado esiintyy ei-pelattavana hahmona DC Universe Online -pelissä.
Red Tornado esiintyy pelissä Young Justice: Legacy, jossa häntä ääninäyttelee Jeff Bennett.
Red Tornado esiintyy pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä, jossa häntä ääninäyttelee Liam O'Brien.
Red Tornado esiintyy pelattavana hahmona Lego DC Super-Villains -pelissä.
Pyökkipoimulehti

| Pyökkipoimulehti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Poimulehdet Alchemilla
Laji::  xanthochlora
Kaksiosainen nimi
 Alchemilla xanthochlora  Rothm. 
Katso myös
   Pyökkipoimulehti Wikispeciesissä   Pyökkipoimulehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat vaaleanvihreät sekä pyöreäliuskaiset lehdet, jotka ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia.
Pyökkipoimulehti voi kasvaa noin parikymmentä senttimetriä korkeaksi. Sen varsissa sekä lehtiruodeissa on siirottava tai hieman ylöspäin suuntautunut karvoitus, joka yltää lähes kukintoihin asti. Lehtien tyvitupet ovat kalvaita tai ruskeita, mutta eivät viininpunaisia. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja yläpinnoiltaan kaljuja, mutta alapinnoiltaan tiheän karvoituksen peittämiä. Lehdissä on noin kymmenen liuskaa, jotka ovat melko lyhyitä ja pyöreäkärkisiä. Kunkin liuskan laidoilla on yli 17 hammasta. Pyökkipoimulehden kukat ovat pieniä sekä kellanvihreitä ja ne sijaitsevat harvahkoina rykelminä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Pyökkipoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.
Pyökkipoimulehti kasvaa rantavalleilla, niityillä sekä teiden varsilla. Pyökkipoimulehteä tavataan lähes koko Euroopassa, joskin pohjoisimmissa osissa vain satunnaisesti. Suomessa pyökkipoimulehteä on havaittu siellä täällä eri puolilla maata keskimäärin kerran tai pari vuosikymmenessä. Suomea lähimmät vakiintuneemmat esiintymät ovat Etelä-Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa, Liettuassa sekä Venäjän Kaliningradin alueella.
Pyökkipoimulehden tieteellisen nimen lajinimi (xanthochlora) tulee kreikan kielen sanoista xanthos (suom. keltainen) ja chloros (suom. vihreä) tarkoittaen keltavihreää.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Alchemilla xanthochlora (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Alchemilla xanthochlora (englanniksi)
Pécs

| Pécs |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Pécs
 Koordinaatit: 46°04′15″N, 18°13′59″E 
Valtio:  Unkari
Alue:  Dél-Dunántúl
Lääni:  Baranya
Seutukunta:  Pécs
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  162,78 km²
Väkiluku (2011):  157 721
 – Väestötiheys:  964,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://varoslako.pecs.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pécs [ˈpeːtʃ] (saks. Fünfkirchen) on Unkarin viidenneksi suurin kaupunki. Se oli yksi kolmesta Euroopan kulttuuripääkaupungista vuonna 2010.
Maantiede

Pécs on Unkarin eteläisimmän läänin Baranyan keskus.  Kaupungin eteläosa on tasankoa ja pohjoisosa ulottuu Mecsek-vuoriston rinteille ja laaksoihin. Ilmasto on erittäin suotuisa, koska nykyäänkin kaupunki rajoittuu metsään. Kesäkuumalla Mecsekiltä lähtevä ilmavirtaus viilentää ja puhdistaa iltaisin kaupungin ilmaa.
Historia

Roomalaiset perustivat kelttiheimojen asuttamalle alueelle 100-luvun alussa Sopianae-nimisen kaupungin. Siitä kehittyi 300-luvulle mennessä sekä maakunnallinen että tärkeä varhaiskristillinen keskus. Tältä ajalta peräisin olevat varhaiskristilliset hautakammiot ovat kuuluneet Unescon maailmanperintöluetteloon joulukuusta 2000.
Kaupunkiin perustettiin piispanistuin vuonna 1009 ja Unkarin ensimmäinen yliopisto 1367 (nykyinen yliopisto on maan suurin, opiskeljoita on 33 000). Keskiajalla Pécs kehittyi huomattavaksi kulttuuri- ja taidekaupungiksi piispa Janus Pannoniuksen ansiosta, joka oli unkarilaisen humanismin merkittävä edustaja ja maan tärkein latinankielinen runoilija.
150-vuotisesta turkkilaisvallasta on edelleen muistona rakennuksia, kuten Gasi Kasimin moskeija pääaukiolla. Turkkilaisvallan päättymisen jälkeen Pécs sai vuonna 1780 kuninkaallisen vapaakaupungin oikeudet, minkä seurauksena alkoi voimakas porvarillistuminen ja taloudellinen kehitys. Teollistuminen nopeutui suuresti 1800-luvun alkupuolella, Zsolnayn posliinitehtaasta, Littken samppanjatehtaasta ja Angsterin urkutehtaasta tuli maailmankuuluja.
Pécsissä on aina asunut useita eri kansallisuuksia rinta rinnan, kulttuurit ovat kerrostuneet aikaa myöten, eri kansanryhmien perinteet ja arvot ovat läsnä kaksituhatvuotisen kaupungin historiassa. Unkarilaiset, kroatialaiset ja saksalaiset elävät nykyäänkin rauhanomaisesti rinnakkain. Niinpä ei ollut yllätys, että Pécsistä tuli Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2010. Vuonna 1998 Unesco myönsi Pécsille Kaupungit rauhan puolesta -palkinnon tunnustuksena vähemmistökulttuurien vaalimisesta ja Balkanin sotien pakolaisten vastaanottamisesta.
Talous

Pécsin tunnetuin tuote on Zsolnayn posliini, jonka erikoinen vihreä väri on peräisin sen sisältämästä eosiinista. Vuosisadan vaihteessa oli keramiikka-astioiden ohella kuuluisinta rakennuskeramiikka, jota suosittiin erityisesti Budapestin ja Wienin jugendrakentamisessa. 
Pécsin olutpanimo, joka kuuluu Unkarin neljään kuuluisimpaan, perustettiin vuonna 1848 Pannonian oluttehdas -nimellä. Viime aikoihin saakka kaupungin lähistöllä toimivat nyttemmin jo suljetut hiili- ja uraanikaivokset.
Rautatieliikenne

Kaupunki on yksiraiteisen, sähköistetyn Budapest–Dombóvár–Pécs-radan päätepiste. Intercity-junat turvaavat yhteyden pääkaupunkiin.  Päärautatieasema ja sen runsaat keramiikkakoristeet ovat vuodelta 1900. Keltatiilisen rakennuksen koko julkisivu on koristeltu punertavalla keramiikalla. Runsainta se on keskiosassa, jossa ovat Zsolnayn pirograniitista valmistetut James Wattin ja George Stephensonin pyöreät reliefit.
Kulttuuri

Pécs on maan vanhimpia, taidehistoriallisesti tärkeitä paikkakuntia, Lounais-Unkarin hallinnollinen ja henkinen keskus. Musiikki- ja kuvataidekulttuuri ovat siellä maan parasta tasoa. Kaupungin ja yksityisten taidekokoelmat: Unkarin nykytaiteen museo, Csontváryn museo, Ferenc Martynin museo, Victor Vasarelyn museo, Amerigo Totin museo tarjoavat kokonaiskuvan Unkarin 1900-luvun taiteesta. Pécsissä on myös ooppera ja sinfoniaorkesteri. Kaupungin vilkkaalla kulttuurielämällä on jo pitkät perinteet.