stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vandaalit (yhtye)
Diskografia > Singlet

"Betonikolossit / Hipinreuhake" (7", 1981)
"Heikot sortuu elontiellä / Onnen hylkäämä" (7", 1982)
"Etsin ja tuhoan / Sporttipoika / Sporttipojan paluu" (7", 1992)
"Torakka / Satunnainen tutkailija" (7", 1992)
"Tahko voittaa matsin / Morsian / Ronski-Bertta" (CD-EP, 1993)
"Sattuu / Voima (live) / Palava kaatumatautinen" (live) (CDS, 2009)
"Karvoja korvissa" (Promo) 2011
"Kaaokseen" (Promo) 2011
"Historiaa tehdään öisin" (2013)
Diskografia > Mukana kokoelmilla

Hilselp (1979)
Hilse II (1979)
Kovimmat takaiskut (1987)
Suomi-rock ’82 (1994)
Isältä pojalle – Suomipunk 1978–2001 (2001)
Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987 (2009)
Miettinen - Pieni rockhistoriikki 1979-2000 (2011)
Aiheesta muualla

Vandaalit Ramopunk.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Vandaalit finnmusic.com-sivustolla
Kirjallisuutta

Kuivanen, Jarkko: Suomipunk 1977-1998. J.Kuivanen, 1991. ISBN 9529108036.
Saastamoinen, Mika: Parasta lapsille - Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Marjala, Jari: Yy-kaa-koo-nee: Ramopunk!  Paasilinna, 2011.  ISBN 978-952-5856-27-9
Miettinen, Kimmo: Muistelmat. Jee Jee Music, 1983. ISBN 951995161X.
Jay Hammond

| Jay Hammond |
| --- | --- |

Alaskan 4. kuvernööri
 2. joulukuuta 1974 – 6. joulukuuta 1982  
Varakuvernööri:  Lowell Thomas, Jr. Terry Miller
Edeltäjä:  William Allen Egan
Seuraaja:  Bill Sheffield
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1922 Troy, New York
Kuollut: 1. elokuuta 2005 (83 vuotta) Port Alsworth, Alaska
Puoliso:  Bella Hammond
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  Metodisti
 Nimikirjoitus
Jay Sterner Hammond (21. heinäkuuta 1922 Troy, New York – 1. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alaskan kuvernöörinä 1974–1982.
Hammond syntyi New Yorkin osavaltiossa ja opiskeli Pennsylvanian valtionyliopistossa. Toisessa maailmansodassa palveltuaan hän muutti vuonna 1946 Alaskaan.
Hammond aloitti Alaskassa poliittisen uransa, joka huipentui hänen kahdeksanvuotiseen kuvernööriyteensä. Hän esiintyi julkisuudessa vielä kautensa jälkeenkin: hän juonsi vuoteen 1992 televisiosarjaa Jay Hammond's Alaska ja julkaisi kaksi omaelämäkerrallista teosta.
Hammond kuoli Alaskassa 83-vuotiaana.
Thessalonike

”Thessalonikelle, Filippoksen tyttärelle, kuningattarelle”. Piirtokirjoitus Thessaloniken patsaan jalustasta Thessalonikista, 100-luku eaa. Thessalonikin arkeologinen museo.
Thessalonike (m.kreik. Θεσσαλονίκη, noin 345/344 – noin 296 eaa.) oli makedonialainen kuningatar, kuningas Filippos II:n tytär, Aleksanteri Suuren sisarpuoli ja Kassandroksen vaimo.
Thessaloniken äiti oli thessalialainen Nikesipolis. Ferain hallitsija Iason oli Thessaloniken eno. Thessalonike syntyi luultavasti vuonna 345 tai 344 eaa., koska Filippos meni naimisiin Nikesipoliin kanssa vallattuaan Ferain vuonna 346 eaa. Filippos ilmeisesti nimesi tyttärensä voittonsa mukaan, sillä tämän nimi tarkoittaa ”voittoa thessalialaisista”. Nikesipolis kuoli parikymmentä päivää Thessaloniken syntymän jälkeen. Thessaloniken elämästä ei tiedetä mitään ennen vuotta 316 tai 315 eaa., jolloin hän ilmeisesti oli Olympiaan holhottavana.
Vuonna 316/315 eaa. Thessalonike joutui menemään naimisiin Kassandroksen kanssa. Tämä nimesi samoihin aikoihin perustamansa Thessaloniken (nyk. Thessaloniki) kaupungin vaimonsa mukaan. Pari sai kolme poikaa, Makedonian kuninkaat Filippos IV, Antipatros II ja Aleksanteri V. Filippos IV hallitsi lyhyen ajan isänsä kuoleman jälkeen. Thessaloniken poika Antipatros II tappoi äitinsä noin vuonna 296 eaa., koska tämä suosi nuorempaa poikaansa Aleksanteri V:tä.
Sahelin kriisi

Sahelin kriisi on laaja usean valtion alueelle ulottuva moniulotteinen humanitaarinen ja osin poliittinen kriisi Sahelin alueella Länsi-Afrikassa. Vuodesta 2012 lähtien alueen maissa on ollut pulaa ruoasta ja vedestä, turvattomuutta ja kasvavaa jihadismia. Alueen valtioita yhdistää heikko hallinto ja talous, etniset ja uskonnolliset kiistat ja pitkään jatkunut kuivuus.
Tammikuussa 2023 Sahelin pakolaiskriisissä oli:
2,7 miljoonaa ihmistä joutunut siirtymään maiden sisällä eri puolilla aluetta väkivaltaa ja vainoa paenneina
29 miljoonaa ihmistä kipeästi humanitaarisen avun tarpeessa, joista viisi miljoonaa lapsia
1,6 miljoonaa lasta vakavasti aliravittuja, ja Keski-Sahelissa miljoonaa alle 5-vuotiasta lasta kärsi akuutista aliravitsemuksesta.
Länsi-Afrikan talousyhteisö Ecowas raportoi heinäkuun lopulla 2023, että puoli miljoonaa henkilöä 15 maan talousyhteisössä on pakolaisia ​​ja lähes 6,2 miljoonaa on joutunut siirtymään kotiseudultaan. Tammikuun ja kesäkuun 30. päivän 2023 välisenä aikana Länsi-Afrikan terrori-iskuissa kuoli 4 593 ihmistä, joista 2 725 on Burkina Fasossa, 844 Malissa, 77 Nigerissä ja 70 Nigeriassa. Terrori-iskut Beninissä ja Togossa, joilla on rantaviivaa Atlantin valtamerellä, ovat Ecowasin edustajan mukaan "jyrkkä osoitus terrorismin leviämisestä rannikkovaltioihin, ja tilanne muodostaa lisäuhan alueelle".
Niger, Mali ja Burkina Faso erosivat vuonna 2023 Ecowasin talousliitosta, sekä Ranskan tukemista G5 Sahel joukoista vedoten siihen, että ne olivat tehottomia. Maat käynnistivät oman puolustussopimuksen, Sahelin valtioiden liiton.
Vuoden 2024 alussa arvioitiin, että Sahelin alueen osuus kaikista maailman terrorismin aiheuttamista kuolemista on lähes puolet, ja samalla arvioitiin, että ääri-islamilaisten hyökkäysten uhan arvioitiin olevan kasvussa. Ranskan ja muiden maiden joukkojen vetäytyessä Sahelissa on käynnistynyt uusi "kylmä sota" Venäjän lisääntyneen vaikutusvallan keskellä.
Kriisintorjunnan vaiheet

Kasvavan islamistisen terrorismin vuoksi alueen maat perustivat vuonna 2014 G5 Sahel -puolustusyhteistyöverkoston. Ranska on perinteisesti tukenut entisiä siirtomaitaan ja vuodesta 2014 lähtien sotilasoperaatio Barkhanen avulla on pyritty vakauttamaan aluetta. Myös Yhdysvallat on käynyt terrorismin vastaista sotaa alueella.
Sahelin kriisin kaltaisia levottomuuksia lähialueilla ovat Nigerian šariakonflikti ja Darfurin konflikti.
Sahelista on tullut uusi terrorismin keskus. Huoli Isisin ja al-Qaidan taistelijoiden väkivallan leviämisestä Sahelin alueelta käsin etelään on kasvanut. Esimerkiksi Beninin turvallisuusjoukot olivat kohdanneet syksyyn 2022 mennessä yli 12 militanttien hyökkäystä edellisestä vuodesta alkaen.
Ranskan vetäydyttyä Malista Venäjästä on tullut maan sotilashallinnon läheinen liittolainen. Malin puolustusministeri Sadio Camara sanoi kunnioittavansa maansa "win-win-kumppanuutta" Kremlin kanssa, kun maahan saatiin elokuussa 2022 toinen erä venäläisvalmisteisia taisteluhävittäjiä ja helikoptereita. Syksyllä 2022 Malissa oli noin 1 000 Wagnerin palkkasoturia. Wagnerin joukot toimivat malilaisten joukkojen rinnalla Malissa, minkä yhdysvaltalainen kenraali sanoi maksavan 10 miljoonaa dollaria kuukaudessa. Wagner-palkkasotureita on syytetty osallisuudesta ainakin kuuteen joukkomurhaan Malissa maaliskuun 2022 jälkeen.
16. syyskuuta 2023 Malin, Burkina Fason ja Nigerin sotilasjuntat solmivat puolustusliiton nimeltä "Liptako-Gourman peruskirja", jonka ensisijaisena tavoitteena on terrorismin torjunta. Siinä määritellään, että kaikki hyökkäykset yhden tai useamman sopimuspuolen suvereniteettia ja alueellista koskemattomuutta vastaan ​​katsotaan hyökkäykseksi muita sopimuspuolia vastaan, ja että niillä on velvollisuus auttaa kaikkia sopimuspuolia. Siihen kuuluu asevoimien käyttö turvallisuuden palauttamiseksi ja takaamiseksi liiton kattamalla alueella.
Operaatio Barkahanen päättyminen

Ranska ilmoitti marraskuussa 2022 operaatio Barkhanen päättymisestä. Kymmenen vuotta kestäneissä taisteluissa Sahelin alueella on kuollut yli 2 000 jihadistitaistelijaa.  mutta Ranskan sotilaallisesta väliintulosta huolimatta väkivalta alueilla jatkui. Ranskan joukot ovat kohdanneet kasvavaa vihamielisyyttä niiden taholta, jotka pitävät Ranskan toimia tehottomina. Toukokuussa 2022 sotilasjunttaa tukevien mielenosoituksessa Bamakossa, Malissa vaadittiin Ranskan sijaan Venäjän tulemista apuun ja heiluteltiin Venäjän lippuja. Myös Ranskan suhteet maan sotilashallitsijoihin heikkenivät. Syksyllä 2022 Burkina Fasossa, Tšadissa ja Nigerissä oli noin 3 000 ranskalaista sotilasta.
MINUSMA

MINUSMA on YK:n vakautusoperaatio Malissa. Se perustettiin YK:n turvallisuusneuvoston antamalla päätöslauselmalla vuonna 2013 tukemaan maan poliittisia prosesseja ja suorittamaan useita turvallisuuteen liittyviä tehtäviä. Myöhemmin turvallisuusneuvosto päätti, että operaation olisi keskityttävä Malin turvallisuuden, vakauttamisen ja siviilien suojelun varmistamiseen, sekä kansallisen poliittisen vuoropuhelun ja sovinnon tukemiseen, avustamaan valtion vallan palauttamisessa, turvallisuussektorin jälleenrakentamisessa, sekä ihmisoikeuksien edistämisessä ja suojelussa.
Suomi on osallistunut operaatioon vuodesta 2013. Pysyvänä osastona on ollut operaation esikunnassa Bamakossa palvelevat neljä esikuntaupseeria, ja lisäksi kokoonpanoon on kuulunut kaksi erikseen perustettavaa, lyhytaikaisesti toimivaa pientä osastoa, liikkuva koulutusosasto ja lääkäriryhmä, tiedotti Puolustusvoimat kesällä 2021.
Kriisinhallintaoperaatiossa on kuollut satoja rauhanturvaajia. Väkivaltaisuudet ovat vaatineet tuhansia siviili- ja sotilashenkiä Malissa sekä sen naapurimaissa. Satoja tuhansia ihmisiä on paennut alueen levottomuuksia.
Kesäkuussa 2022 MINUSMAa päätettiin jatkaa vuodella, 30. kesäkuuta 2023 asti. Siitä puuttui kuitenkin Ranskan ilmavoimien tuki, koska Ranska vetäytyi Malista elokuuhun 2022 mennessä. Operaation vahvuus (13 289 sotilasta ja 1 920 poliisia) päätettiin säilyttää. YK:n pääsihteeri vaati kuitenkin syyskuussa, että rauhanturvaoperaatiolle on löydettävä uusia ratkaisuja.
Ruotsin, Britannian ja Norsunluurannikon lisäksi Saksa ilmoitti vetäytyvänsä vakautusoperaatiosta marraskuussa 2022.
Ainakin 281 rauhanturvaajaa on kuollut Malissa operaation alettua vuonna 2013.
Vakautusoperaatio päätettiin lakkauttaa ja sen viimeiset joukot olivat vetäytyneet Malista vuoden 2023 loppuun mennessä.
Ruokakriisi

Vuonna 2020 arvioitiin 7,5 miljoonan ihmisen olevan välittömän humanitaarisen avun tarpeessa. Alueella pitkään jatkunut kuivuus on näkynyt useampana ruokakriisinä viime vuosina ja etenkin Burkina Fasossa, Nigerissä ja Malissa tilannetta pahentaa paikalliset aseelliset konfliktit. Yksinään Malissa ja Burkina Fasossa on kriisin vuoksi yli kolme miljoonaa pakolaista.
Ruokakriisin syinä ovat köyhyys, ilmastonmuutos, voimakas väestönkasvu sekä paikalliset levottomuudet. Kriisi on johtanut myös ihmiskaupan lisääntymiseen ja Sahelista on tullut tärkeä siirtolaisten kauttakulkureitti Eurooppaan.
Mali ja Burkina Faso

Tyytymättömyys jihadismin vahvistumiseen on johtanut sotilasvallankaappauksiin Malissa ja Burkina Fasossa. Useat maat ovat myös kääntyneet Venäjän puoleen, jonka Wagner-palkkasotilaita on ainakin Tšadissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja Malissa. Ranska ilmoitti alkuvuodesta 2022 vetävänsä sotilaansa Malista.
Tammikuun 2023 lopulla sotilasjuntta vaati Ranskan sotajoukkojen vetäytymistä pois Burkina Fasosta kuukauden kuluessa. Ranskalla on noin 400 erikoisjoukkojen sotilasta, jotka taistelevat al-Qaidaa ja Isisia vastaan. Satoja ihmisiä osallistui mielenosoitukseen, jossa oli esillä Malin ja Guinean johtajien sekä Vladimir Putinin kuvia. Mielenosoituksen järjestäjä sanoi, että halutaan osoittaa tukea burkinalaiselle sotilasvallankaappauksen johtajalle kapteeni Ibrahim Traorélle ja islamisteja vastaan taisteleville turvallisuusjoukoille. Burkina Fason Ranskan vastainen ilmapiiri kasvoi uuden sotilasjuntan noustua valtaan syksyllä 2022. Presidentti Emmanuel Macron odotti selvityksiä juntan johtajalta. Traore on ollut halukas toimimaan yhteistyössä muiden maiden, kuten Venäjän kanssa.
Burkina Faso ilmoitti helmikuun lopulla 2023, että Ranskan armeijan operaatiot ovat virallisesti päättyneet maiden kahdenvälisten suhteiden rappeutumisen jälkeen.
Benin ja Togo

Pohjois-Beninistä on tullut Sahelin alueelta etelään siirtyneen turvallisuuskriisin keskus. Köyhyys ja ilmastonmuutos ovat tarjonneet perustan rikollisten ja äärimmäisliikkeiden toiminnalle.
Benin kärsi ensimmäiset jihadistihyökkäyksensä 1. ja 2. joulukuuta 2021 Mékrou Yinyinissä ja Porgassa lähellä Burkina Fason rajaa. Taistelut aiheuttivat kahden beniniläisen sotilaan, sekä islamin ja muslimien tukiryhmän miehen kuoleman. Useita muita hyökkäyksiä on seurannut. Joulukuun 22. päivänä 2021 Arlyssa käytiin taistelu, jossa yksi sotilas kuoli ja kaksi haavoittui, sekä hyökkääjistä kuoli kaksi. Tammikuun 6. päivänä 2022 kolme beniläistä sotilasta kuoli miinan räjähdyksessä heidän ajoneuvonsa ohittaessaan Atacoran departementissa lähellä Pendjarin kansallispuistoa.  8. ja 10. Helmikuun 8. ja 10. päivinä Beninin W-kansallispuistossa tehtiin kolme pommi-iskua, jotka kohdistuivat African Parks Networkin (APN) vartijoihin ja ne tappoivat yhdeksän ihmistä – mukaan lukien viisi vartijaa, kaksi APN:n siviiliagenttia, yksi Beninin asevoimien agentti, sekä opettaja ja entinen ranskalainen sotilas - ja 12 loukkaantunutta. Huhtikuun 11. päivänä vielä Pendjarin alueella kotitekoinen räjähde kohdistettiin huoltosaattueeseen, jota seurasi väijytys, ja joka johti viiden maan puolustusvoimien sotilaan kuolemaan.
Toukokuun 1. 2023 tehtiin Pohjois-Beninissä kaksi iskua. Ensimmäinen tapahtui Kaobagossa, joka on Atakoran Kéroun kunnassa. Tunnistamattomat aseistetut henkilöt tunkeutuivat maatilalle, joka on noin 20 kilometriä Burkina Fason rajasta. Noin sata miestä saapui enimmäkseen moottoripyörillä ja he jakautuivat useisiin pieniin ryhmiin. Viidentoista kyläläisen kurkut viillettiin auki. Yhteen ruumiista kätkettiin pommi, jonka räjähdettyä kaksi muuta kuoli. Myös tusina kyläläistä katosi. Hyökkäyksen jälkeen kolmen muun henkilön kurkku viillettiin auki ja neljäs siepattiin Guimbagoun kylässä (Aliborin Banikoarassa).
Beninin viranomaiset tiedottavat harvoin maan pohjoisosissa tapahtuvista hyökkäyksistä, mutta 4. toukokuuta ilmoitettiin, että asiasta järjestetään tutkinta.
Ensimmäinen jihadistihyökkäys Togossa tapahtui marraskuun alussa 2021 Sanloangassa Kpendjalin prefektuurissa, mutta se torjuttiin aiheuttamatta kuolemia tai vammoja.
Kuusi kuukautta myöhemmin tapahtui hyökkäys yöllä 10.–11.5.2022, tällä kertaa Kpinkankandissa, lähellä Kandjouarea. Ainakin kahdeksan sotilasta kuoli ja kymmenen muuta haavoittui noin kuudenkymmenen Burkina Fason jihadistin johtaman hyökkäyksen aikana.
Niger

Niger lopetti yhteistyösopimuksen Yhdysvaltojen kanssa maaliskuussa 2024. Sotilasjuntta on lähestynyt yhteistyössä Venäjää. Yhdysvaltain armeija työllisti Nigerissä joulukuussa 2023 noin 650 henkilöä. Yhdysvaltain armeijalla on suuri lentotukikohta Agadezissa, noin 920 kilometrin päässä Niameysta. Sitä on käytetty miehitettyihin ja miehittämättömiin valvontalentoihin, joilla on kohdistettu Sahelin alueella olevia ISIL ja Jama'at Nusrat al-Islam wal Muslimeenin (JNIM) taistelijoita. Niger on ollut Yhdysvaltojen toimintojen keskus Länsi- ja Pohjois-Afrikassa. Sen lentotukikohta Nigerissä on kallein Yhdysvaltain hallituksen koskaan toteuttama rakennusprojekti. Se pystytettiin terrorismin vastaista sotaa varten, mutta se on myös suuntautunut Yhdysvaltain vallan suuntaamiseksi Venäjää ja Kiinaa vastaan.
Ensimmäiset venäläiset sotilasohjaajat saapuivat Niameyn lentokentälle huhtikuussa 2024. He sanoivat tuovansa mukanaan myös ilmapuolustusjärjestelmän.
Nigerin, Malin ja Burkina Fason liitto

Burkina Fason, Malin ja Nigerin sotilasjunttien johtajat tapasivat 6. heinäkuuta 2024 Niameyssa. He sanoivat että kolme maata luopuvat peruuttamattomasti Länsi-Afrikan talousyhteisöstä Ecowasista. Samalla ilmoitettiin, että jihadistien väkivallasta kärsineet maat muodostavat Sahelin valtioiden liiton.
Vallankaappausvyöhykkeen synty

Afrikassa muodostui 2020-luvulla vallankaappausvyöhyke, jolla tarkoitetaan Länsi-Afrikan, Keski-Afrikan ja Sahelin alueita, ja maita, joissa on ollut paljon vallankaappauksia. Vuoden 2023 Nigerin vallankaappauksen jälkeen nämä maat muodostavat ketjun, joka ulottuu Itä-Afrikasta mantereen länsirannikolle.
Kapinat ovat horjuttaneet vakavasti maiden vakautta. Vallankaappaukset ovat syntyneet, koska maat eivät ole pystyneet käsittelemään konflikteja. Mali ja Burkina Faso menettivät hallinnan alueellaan islamisteille. Konfliktin suuret poliittiset muutokset ovat syntyneet sotilajunttien hallitsemissa maissa, joissa on syrjäytetty Yhdysvaltain ja Kiinan tukemat hallitukset. Ne ovat liittoutuneet Venäjän hallituksen ja Wagner-joukkojen, myöhemmin Africa Corpsin kanssa. Varsinkin Malissa on ollut Wagnerin aktiivisuutta maan hallituksen lähentyessä Turkkia ja Venäjää. Nigerin hallitus kaadettiin vuonna 2023 konfliktin huonon hallinnan takia. Siellä erityisesti M62, joka on Venäjä-mielinen ja imperialismin vastainen ryhmä, tuki vallankaappausta.
Burkina Fason hallitus syrjäytettiin kahdesti vuoden sisällä. Molemmat vallankaappaukset johtuivat islamisteja vastaan käydyn konfliktin huonosta hallinnasta.
Lähellä olevat maat, kuten Ghana, Benin, Guinea, Togo ja Norsunluurannikko, ovat olleet jatkuvasti joko täyden kapinan tai vakavan sisäisen epävakauden uhan alla. Guineassa tapahtui vallankaappaus, kun taas Gambiassa vallitsee sisäinen myllerrys.
Vallankaappausvyöhykkeen synty > Iran Sahelissa

Sekä Mohammad Reza Pahlavin (1941-1979) hallinto, että vuodesta 1979 lähtien Iranin islamilainen tasavalta ovat toimineet Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa 1960-luvulta lähtien. Shaahin politiikkaa motivoi voimakas antikommunistinen asenne, mutta Iranin islamilainen tasavalta harjoitti "radikaalia" politiikkaa muuttaakseen länsimaailman poliittista asemaa. Shaahi keskittyi Iranin geopoliittisiin etuihin erityisesti Afrikan sarvessa, Punaiselle merelle johtavalla meriväylällä ja Etelä-Afrikassa, mutta jätti huomiotta afrikkalaisten muslimien edut. Iran käyttää hyväkseen radikalisoituneita islamisteja laajentaakseen Iranin vaikutusvaltaa mantereella. Iran on esimerkiksi käyttänyt alueella miljardeja dollareita rahoittamalla muslimikouluja ja ilmaisia sosiaalipalveluja sairaaloiden ja orpokotien kautta Iranin Punaisen Puolikuun tukemana.
Iranin strategian tavoitteena oli rakentaa ruohonjuuritason tukea muslimiyhteisöjen keskuudessa sen sijaan, että se keskittyisi yksinomaan Afrikan hallituksiin. Teheranin ekspansiopolitiikkaan kuului aseiden myynti valtiollisille ja ei-valtiollisille toimijoille, sekä hallintojen horjuttaminen. Tavoitteena on rakentaa kumppanuuksia, jotka auttaisivat välttämään kansainvälisiä pakotteita ja avaamaan samalla uuden maaperän sen vastarinnan akselille maailmanlaajuisia ja alueellisia vastustajia, erityisesti sen arkkivihollista Israelia vastaan.
Teheran on laajentanut vaikutusvaltaansa Sahelin alueella hyödyntämällä itseään palvelevaa Ranskan Afrikka-politiikkaa ja muiden länsivaltojen Länsi-Afrikan politiikkaa luodakseen yhteyksiä lännen vastaisten sotilasjunttien kanssa Burkina Fasossa, Malissa ja Nigerissä. Tälle uudelle linjalle tasoittivat tietä Venäjä, Kiina ja Turkki.
Vallankaappausvyöhykkeen synty > Venäläiset tulevat

Venäläiset sotilasohjaajat saapuivat huhtikuussa 2024 Nigeriin kouluttamaan maan armeijaa. Niameyn lentokentällä nähtiin armeijan asiantuntijoita, jotka purkivat varusteita rahtikoneesta. Eräs ohjaajista kertoi Nigerin televisiolle, että he ovat kouluttamassa Nigerin armeijaa … kehittämään sotilaallista yhteistyötä Venäjän ja Nigerin välillä. Sotilasohjaajat toivat mukanaan myös ilmapuolustusjärjestelmän. Venäjän ohjaajien saapuminen oli seurausta vasta sovitusta Nigerin sotilasjuntan ja Venäjän välisestä sopimuksesta turvallisuusyhteistyön tehostamisesta. Naapurimaidensa Malin ja Burkina Fason tavoin myös Nigerin juntta katkaisi pitkäaikaiset sotilaalliset ja diplomaattiset suhteet Ranskaan ja se kääntyi Venäjän tukeen jihadistisen kapinan torjunnassa.
Terrorismin määrä ja uhka 2024

Vuoden 2024 huhtikuussa arvioitiin Afrikan Sahelin alueen osuuden olevan lähes puolet kaikista terrorismin aiheuttamista kuolemista maailmanlaajuisesti. Samalla ääri-islamilaisten hyökkäysten uhan arvioitiin olevan kasvussa. Kansainväliset joukot, erityisesti Ranskan joukot, ovat joutuneet lähtemään Malista, Burkina Fasosta ja Nigeristä useiden vallankaappausten jälkeen. Asiantuntija-arvion mukaan Ranskan joukkojen vetäytyminen on väistämättä johtanut islamististen militanttien hyökkäysten leviämiseen ja että "kylmä sota" on käynnissä Venäjän lisääntyneen vaikutusvallan keskellä.
Maaliskuussa 2025 julkaistun Global Terrorism Indexin vuoden 2024 raportin mukaan Sahelin alueesta on tullut "globaalin terrorismin keskus". Siellä oli ensimmäistä kertaa yli puolet kaikista terrorismiin liittyvistä kuolemantapauksista. Saharan aavikon eteläpuolella kuoli vuonna 3 885 ihmistä, kun maailmanlaajuisesti kuoli 7 555 henkeä.  Raportin mukaan maailmanlaajuinen luku on laskenut vuoden 2015 huipusta, (11 000 henkeä), mutta terrorismin uhrien määrä Sahelissa on lähes kymmenkertaistunut vuodesta 2019, kun ääriryhmät ja kapinalliset "jatkavat painopisteensä siirtämistä" alueelle. Globaalia rauhaa ja konflikteja tutkiva ajatushautomo määrittelee terrorismin "ei-valtiollisen toimijan laittoman voiman ja väkivallan uhkaamaksi tai tosiasialliseksi käytöksi poliittisen, taloudellisen, uskonnollisen tai sosiaalisen päämäärän saavuttamiseksi pelon, pakottamisen tai uhkailun avulla". Raportin mukaan suurimman osan iskuista teki Islamilainen valtio -järjestö Sahelissa ja Jama'at Nusrat al-Islam wal Muslimen (JNIM) - al-Qaidan haara. Terrroristijärjestöt yrittävät ottaa käyttöön uusia laillisia määräyksiä ja toteuttaa oikeutta erityisesti šariaan perustuen." Samalla ne "kilpailevat keskenään" maasta ja vaikutusvallasta.
GTI:n määritelmä alueesta sisältää osia 10 maasta: Burkina Faso, Mali, Niger, Kamerun, Guinea, Gambia, Senegal, Nigeria, Tšad ja Mauritania. Raportti varoittaa vaarasta, että terrorismi vuotaa yli "terrorismin keskuksen" rajojen ulkopuolelle naapurimaihin. Togossa kirjattiin vuonna 2024 10 hyökkäystä ja 52 kuolemaa. Hyökkäykset ovat suurelta osin keskittyneet maan rajalle Burkina Fason kanssa. Erään analyytikon mukaan "militanttiryhmien laajentuminen alueella Beninin tai Togon kaltaisissa maissa tai muissa Länsi-Afrikan rannikkovaltioissa näyttää olevan lähellä".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta G5 Sahel Wikimedia Commonsissa
Sahel Crisis Explained UNHCR – The UN Refugee Agency. 29.10.2020. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
FAO in Emergencies – Sahel crisis Food and Agriculture Organization of the United Nations. Arkistoitu 26.9.2020. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
Tolsa, Maria, EU-maiden kriisinhallintaoperaatiot menivät mönkään Afrikassa ja Afganistanissa – tutkija tietää syyt, 12.8.2023, Yle
Henry, Pascal & Barreyrea, Christophe, Sahel region: A media desert, France24, 2.11.2023
What’s the impact of Niger cutting military ties with the US?, Al Jazzeera 18.3.2024
Suur-Saharan ISISin toiminta-alueet vuonna 2021.
Sotatilanne Malissa 2024.
Jihadistinen toiminta Nigerissä 2023.
Afrikan maat, joissa on ollut onnistuneita vallankaappauksia vuosina 2020–2023
Jouko Nivarpää

Jouko Pellervo Nivarpää (sukunimi vuoteen 1954 Lempinen, 18. syyskuuta 1927 Ähtäri – 17. elokuuta 2011 Kuhmoinen) oli suomalainen taidemaalari.
Nivarpään vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Erkki ja Signe Lempinen. Nivarpää vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Pälkäneellä jossa hänen vanhempansa olivat opettajina Laitikkalan koululla. Hän opiskeli aluksi jonkin aikaa Kajaanin opettajaseminaarissa mutta aloitti sitten taideopinnot opiskellen Helsingissä Vapaassa taidekoulussa ja sen jälkeen Suomen Taideakatemian koulussa josta hän valmistui 1950.
Kuhmoisissa vuodesta 1956 asunut Nivarpää tunnettiin muun muassa muotokuvamaalarina. Hän toimi myös 19 vuoden ajan Kuhmoisten yläasteen ja lukion kuvaamataidonopettajana.
Jouko Nivarpää oli naimisissa taidemaalari ja opettaja Raili Nivarpään (1930–2011) kanssa. Nivarpää kuoli vuonna 2011 ja hänet on haudattu Kuhmoisiin Papinsaaren hautausmaalle.
Maalauksia

Rakennustyö. 1956, alun perin Pälkäneen Säästöpankin pankkisalissa, nykyisin Pälkäneen kirjastossa.