Ladakh
Maantiede

Ladakh on Intian korkein ylänkö, josta suuri osa on yli 3 000 metrin korkeudella. Se sijaitsee Himalajan ja Karakorumin vuorijonojen sekä Indusjoen yläjuoksun alueilla. Historiallisesti Ladakhiin kuuluvat suhteellisen runsasväkinen Induksen laaksoalue, syrjäisemmät Zanskarin (etelässä) ja Nubran laaksot (pohjoisessa Khardung lan toisella puolella), lähes asumaton Aksai Chin sekä Kargilin ja Surun laakson alueet lännessä (Kargil on Ladakhin toiseksi tärkein kaupunki). Ennen Intian jakoa Baltistan (nykyään Pakistanin hallinnassa) oli piirikunta Ladakhissa. Skardu oli Ladakhin talvipääkaupunki, Leh taas kesäpääkaupunki.
Alueen vuorijonot muodostuivat 45 miljoonan vuoden kuluessa Intian laatan työntyessä suurempaa Euraasian laattaa vasten. Prosessi on yhä käynnissä, ja aiheuttaa Himalajan alueella usein maanjäristyksiä. Ladakhin alueen huiput ovat keskimääräisellä korkeudella Zoji lan lähellä (5 000–5 500 metriä) ja kohoavat kaakkoon siirryttäessä, nousten korkeimmalle Nun Kunin kahdessa huipussa (7000 metriä merenpinnasta).
Surun ja Zanskarin laaksot muodostavat suuren Himalajan ja Zanskarin vuorijonon ympäröimän syvänteen. Korkein asuttu alue Surun laaksossa on Rangdum, jonka jälkeen laakso kohoaa 4 400 metrin korkeudelle Pensi lan solassa, joka on portti Zanskariin. Kargil, ainoa kaupunki Surun laaksossa, oli merkittävä kauppakaravaanien pysähdyspaikka ennen vuotta 1947, sillä se on suunnilleen samalla etäisyydellä 230 kilometrin päässä Srinagarista, Lehistä, Skardusta ja Padumista. Zanskarin laakso vuorostaan avautuu Stod- ja Lungnakjokien varsilla. Alueella sataa runsaasti lunta; Pensi la on avoinna vain kesäkuun ja lokakuun puolenvälin välillä. Indusjoki muodostaa Ladakhin selkärangan. Kaikki merkittävät historialliset ja nykyiset kaupungit – Shey, Leh, Basgo ja Tingmosgang – sijaitsevat joen lähellä.
Ladakhin vuorijonolla ei ole merkittäviä huippuja; sen keskimääräinen korkeus on hieman alle 6 000 metriä, ja harva sen solista on alle 5 000 metrin korkeudella. Pangongin vuorijono kulkee Ladakhin vuorijonon suuntaisesti noin 100 kilometriä luoteeseen Chushulista Pangongjärven etelärannalla. Sen korkein alue on 6 700 metriä merenpinnasta, ja sen pohjoisrinteet ovat jäätiköityneet. Karakorumin vuorijono ei ole Ladakhissa yhtä korkea kuin Baltistanissa. Sen pohjoispuolella kohoaa Kunlun. Niinpä Lehin ja itäisen Keski-Aasian välillä on kolminkertainen este: Ladakhin vuorijono, Karakorum ja Kunlun. Tästä huolimatta Lehin ja Yarkandin välillä oli merkittävä kauppareitti.
Ladakhin alue on autiomaata, sillä Himalaja muodostaa esteen sateen pääsylle alueelle. Veden tärkein lähde ovat talven lumisateet vuorilla. Indusjoen viimeaikaisen tulvimisen syyksi on annettu joko normaalista poikkeavat sateet tai jäätiköiden vetäytyminen, jotka voidaan molemmat liittää ilmaston lämpenemiseen.
Himalajan pohjoisrinteiden alueilla, Drasissa, Surun laaksossa ja Zanskarissa, sataa rankasti lunta, ja ne ovat lähes eristyksissä muusta maasta useita kuukausia vuodessa. Kesät ovat lyhyitä, vaikkakin tarpeeksi pitkiä kasvattamaan viljaa Surun laakson alimmilla alueilla. Kesän sää on kuiva ja miellyttävä, ja keskilämpötilat 10 ja 20 asteen välillä. Talvella lämpötila voi pudota −15 asteeseen. Hapen osuus ilmasta on pienempi kuin monilla muilla yhtä korkeilla alueilla kasvillisuuden puutteen vuoksi. Ilmassa on vähän kosteutta rajoittamaan harvan ilman vaikutusta. Ladakh sijaitsee erittäin korkean riskin syklonialueella.