stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Ramillies (1892)

| HMS Ramillies |
| --- | --- |
 HMS Ramillies

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. & G. Thomson, Clydebank
Kölinlasku:  11. elokuuta 1890
Laskettu vesille:  1. maaliskuuta 1892
Palveluskäyttöön:  17. lokakuuta 1893
Poistui palveluskäytöstä:  elokuu 1911
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 7. lokakuuta 1913
Tekniset tiedot
Uppouma:  15 020 t (standardi) 15 838 t (max)
Pituus:  125,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  22,9 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  9 000 ihp
Nopeus:  15,7 solmua
Miehistöä:  712
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 13,5" -tykkiä 10 × QF 6" -tykkiä 10 × QF 6 naulan tykkiä 12 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 6 × 18" torpedoputkea
HMS Ramillies oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu Royal Sovereign -luokan toisen luokan predreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä ja sen köli laskettiin 11. elokuuta 1890. Alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1892 ja se valmistui lokakuussa 1893.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1913.
Rakkauksia

| Rakkauksia> Ἔρωτες.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  pseudo-Lukianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  satiiri
Julkaistu:  100- tai 300-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rakkauksia (m.kreik. Ἔρωτες, Erōtes; lat. Amores) on antiikin aikainen satiiri, joka vertailee naisiin ja poikiin kohdistuvaa rakkautta keskenään ja toteaa jälkimmäisen paremmaksi. Rakkauksia on usein luettu Lukianoksen nimiin, mutta nykyään sen kirjoittajaan viitataan yleensä nimellä pseudo-Lukianos. Michel Foucault käsitteli teosta laajalti Seksuaalisuuden historiassa.
Historia

Antiikin aikainen teos Rakkauksia on usein luettu 100-luvulla eläneen, satiireistaan tunnetun Lukianoksen teosten joukkoon. Teoksen aitoutta on kuitenkin usein epäilty. Nykyisin useimmat tutkijat kyseenalaistavat sen aitouden tyylillisin perustein. Tämän vuoksi sen kirjoittajaan viitataan nykyään yleensä nimellä pseudo-Lukianos. Teoksen kirjoitusajasta ei ole tietoa. Jotkut tutkijat ovat ajoittaneet sen 100-luvulle, toiset taas 300-luvun alkuun.
Teosta voi verrata Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan kuuluvaan tutkielmaan Rakkaudesta, joka käsittelee samoin naisiin ja poikiin kohdistuvaa rakkautta. Plutarkhos päätyy kuitenkin päinvastaiseen lopputulokseen, pitämään naisiin kohdistuvaa rakkautta parempana. Michel Foucault käsitteli Pseudo-Lukianoksen teosta laajalti Seksuaalisuuden historiansa homoseksuaalisuutta käsittelevässä osassa.
Sisältö

Teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Se jakautuu 54 lyhyeen lukuun. Teoksessa keskustelevat Theomnestos ja Lykinos. Theomnestos kertoo, että häntä vaivaa jonkinlainen rakkaudenjumalatar Afroditeen kirous, sillä hän rakastuu koko ajan uusiin kohteisiin, sekä naisiin että poikiin.
Niinpä Lykinos kertoo kahden miehen, Kharikleen ja Kallikratidaan, samasta aiheesta käymästä keskustelusta. Suurin osa teoksesta koostuu tästä Lykinoksen esityksestä, ja niin teos on käytännössä lähes monologi. Kharikles oli kannattanut naisiin kohdistuvaa rakkautta, Kallikratidas puolestaan poikarakkautta. Satiirisessa esityksessä nämä kaksi esittävät kantojensa puolustukseksi kaikenlaisia argumentteja retoriseen tyyliin. Teoksen lopputulema on, että poikiin kohdistuva rakkaus on miehelle heteroseksuaalista rakkautta parempaa.
Teos tunnetaan myös elävästä Praksiteleen veistämän Knidoksen Afroditen kuvauksesta.
Kirjallisuutta

Pseudo-Lucian: Amores. Teoksessa Lucian: Works.  (Volume VIII. Soloecista. Lucius or The Ass. Amores. Halcyon. Demosthenes. Podagra. Ocypus. Cyniscus. Philopatris. Charidemus. Nero. Loeb Classical Library 432)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1967.  ISBN 0674994760  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Pseudo-Lucian: Affairs of the Heart (englanniksi)
Lukian: Drengekærligheden over for kvindekærligheden (muinaiskreikaksi) (tanskaksi)
Rankkuri

Rankkuri on toimihenkilö, jonka tehtävä on huolehtia irrallaan olleiden, kiinniotettujen kotieläinten jatkokäsittelystä.
1900-luvun alkupuolella rankkurin eli putimiehen tehtäviin on kuulunut myös koota pois julkisilta paikoilta eläinten raatoja, avustaa ruumiinavauksissa, tappaa ja haudata irrallaan olleita eläimiä ja hävittää pilaantunutta lihaa. Alun perin rankkurin tehtävänä on ollut myös tuntemattomien ruumiiden poiskorjaaminen ja hautaus.
Suomessa palkattiin rankkureita 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella vesikauhun torjumiseksi. Rankkuritoiminta rahoitettiin koiraverolla. Maailman terveysjärjestö on kuitenkin todennut, ettei kulkukoirien hävittäminen riitä yksin vesikauhun hävittämiseen.
Yhdysvalloissa rankkurin asemaa käytetään joskus pilkallisessa lausahduksessa could not get elected dogcatcher (suom. ei voisi tulla valituksi rankkuriksi). Joskus lauseen loppuun lisätään myös in Tennessee (suom. Tennesseessä). Ensimmäiset kirjalliset maininnat lausahduksesta ovat peräisin 1800-luvun lopulta. Sitä käytetään epäsuosituista poliitikoista, joiden mahdollisuudet tulla valituksi virkaan ovat olemattomat. Todellisuudessa rankkureita ei kuitenkaan valita Yhdysvalloissa tehtäväänsä vaaleilla, vaan heidät nimittää virkaansa pormestari.
Aiheesta muualla

Maailma muutetaan yksi koira kerrallaan (Arkistoitu – Internet Archive) Koiruuksien klubi
Rakkauden korkea veisu (vuoden 1915 elokuva)

| Rakkauden korkea veisu> Песнь торжествующей любви Pesn toržestvujuštšei ljubvi |
| --- | --- |
 Osip Runitš, Vera Holodnaja ja Vitold Polonski.
Ohjaaja:  Jevgeni Bauer
Käsikirjoittaja:  Jevgeni Bauer
Perustuu:  Ivan Turgenevin kertomukseen
Tuottaja:  Aleksandr Hanžonkov
Kuvaaja:  Konstantin Bauer, Boris Zavelev
Pääosat:  Vera Holodnaja, Osip Runitš, Vitold Polonski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Venäjä
Tuotantoyhtiö:  A. Hanžonkov & Co.
Ensi-ilta:  22. elokuuta 1915 (Venäjä) 15. marraskuuta 1915 (Suomi)
Kesto:  1433 metriä (Venäjä) 1117 metriä (Suomi)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakkauden korkea veisu (ven. Песнь торжествующей любви, Pesn toržestvujuštšei ljubvi) on vuonna 1915 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaama melodraama oli yksi näyttelijä Vera Holodnajan ensimmäisistä yleisömenestyksistä. Elokuva ei ole säilynyt.
Juoni

Kaksi ystävää, taiteilija Georgi ja muusikko Jevgeni ovat rakastuneet kauniiseen Jelenaan. Tämä valitsee Georgin ja Jevgeni lähtee ulkomaille. Jelena ja Georgi elävät neljä vuotta onnellisessa avioliitossa ja vaimostaan tauluja maalaavasta miehestä tulee kuuluisa taiteilija. Sitten Jevgeni palaa pariskunnan luokse ja rakastuu jälleen Jelenaan. Matkoillaan hän on oppinut ekoottisia taikakeinoja. Jevgeni juottaa ystävilleen taikajuomaa ja hurmaa Jelenan viulullaan soittamalla ”rakkauden korkealla veisulla”. Georgi nukahtaa, mutta Jelena nousee vuoteestaan, kävelee Jevgenin luokse puutarhaan ja antautuu tälle. Sama toistuu uudestaan yöstä toiseen.
Jevgeni huomaa vähitellen muutoksia vaimonsa käytöksessä. Jelena on alkanut hakeutua yksinäisyyteen ja hänestä on tullut alakuloinen ja pelokas. Kerran Georgi herää yöllä eikä löydä vaimoaan viereltään. Samalla sisään astuu Jelena, jonka paita ja hiukset ovat sateesta märkiä. Georgi ryntää puutarhaan, jossa hän näkee huvimajalle johtavat jalanjäljet. Huvimajassa seisoo viulua soittava Jevgeni. Georgi palaa makuuhuoneeseen ja herättää painajaista nähneen Jelenan.
Georgi kutsuu papin ripittämään Jelenaa. Pappi kertoo Jelenan joutuneen noituuden uhriksi. Georgi ymmärtää, kuka on noitunut hänen vaimonsa, mutta sillä välin Jevgeni on kadonnut. Sinä yönä Georgi odottaa vaimonsa vieressä, kunnes Jevgenin viulun sävelet kantautuvat puutarhasta. Jelena nousee vuoteesta ja lähtee kuin unissakävelijä kohti häntä odottavaa Jevgeniä. Raivostunut Georgi tappaa Jevgenin veitsellä, jolloin Jelena herää unestaan ja halaa onnellisena miestään.
Rauha palaa perheeseen, ja Georgi onnistuu maalamaan loppuun vaimonsa innoittaman Pyhän Cecilian. Miehen ihastellessa teostaan Jelena istuu pianon ääreen ja alkaa kuin unessa soittaa Jevgenin ”rakkauden korkean veisun” säveltä...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vera Holodnaja  | … |  Jelena   |
|  Osip Runitš  | … |  Georgi   |
|  Vitold Polonski  | … |  Jevgeni   |
|  Andrei Sotnikov  | … |  malaiji, Jevgenin palvelija   |
|  Arseni Bibikov  | … |  pappi   |
|  P. Nikonova  | … |  Jelenan äiti   |
Tuotanto ja vastaanotto

Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Rakkauden korkea veisu perustuu Ivan Turgenevin kertomukseen (suomeksi Voittoisa rakkauden laulu), jonka tapahtumat on siirretty 1500-luvun Italiasta nykyaikaan. Kertomukseen ihastunut Jevgeni Bauer halusi säilyttää sen juonen sekä Turgeneville epätavanomaisen salaperäisen ja intohimoisen ilmapiirin. Tapansa mukaan ohjaaja kiinnitti erityistä huomiota elokuvan lavastukseen ja pyrki löytämään siihen esteettisesti sopivat näyttelijät. Rakkauden korkea veisu oli Bauerin löydön Vera Holodnajan ensimmäinen pääosa, mutta se sai ensi-iltansa vasta näyttelijän läpimurroksi muodostuneen Taivaan tulen jälkeen.
Rakkauden korkea veisu oli Venäjällä jopa Taivaan tulta suurempi menestys. Sen tunteellinen tarina ja näyttelijäsuoritukset herättivät yleisön keskuudessa valtavaa ihastusta. Teatralnaja gazeta piti Vera Holodnajan tyyliä ”ulkoisena ja hidastempoisena poseeraamisena”, mutta toisaalta esimerkiksi Aleksandr Vertinski ja elokuvatutkija Veniamin Višnevski ovat maininneet elokuvan näyttelijän uran parhaansa suorituksena.
”Kinomysterioksi” määritelty Rakkauden korkea veisu sai Suomen ensi-iltansa marraskuussa 1915 helsinkiläisessä Scala-elokuvateatterissa, jossa sitä esitettiin kahden viikon ajan ”täysille huoneille”. Dagens Pressin arvostelijan mukaan elokuva oli ”epäilemättä yksi kauneimmista meillä koskaan esitetyistä”, ja sitä ylistettiin myös Hufvudstadsbladetissa ja Fyrenissä. Lehtimiehille järjestetyssä ennakkonäytöksessä käyneen Uuden Suomettaren toimittajan mukaan Holodnajan esitys oli ”tässäkin filmissä aivan loistava”, kun taas Tuulispäätä kiinnostivat enemmän elokuvassa nähdyt ”intialaiset fakiiritemput”.
Aiheesta muualla

Rakkauden korkea veisu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ramblers (yhtye)

Ramblers oli suomalainen rockyhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Ensimmäisen Hi-Hat-levymerkille ja toisen Dig It -levymerkille.
Jäsenet

Albumilla We Don't Mind Rockin Tonite:
Köpi Kurikka – laulu, komppikitara
Riku Mattila – kitara
Jarmo "Jamppa" Heikkinen – basso, laulu
Heikki "Hessu" Tikka – rummut, laulu
Albumilla Talkin' About...:
Köpi Kurikka – laulu, kitara
Jarmo Heikkinen – kitara, taustalaulu, saksofoni
Timo Tapaninen – kitara
Ilari Niemelä – basso
Sika Kukkonen – rummut, taustalaulu
Diskografia > Studioalbumit

We Don’t Mind Rockin’ Tonite (1979)
Talkin' About... (1982)
Aiheesta muualla

Ramblers (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ramblers Oulun kaupunginkirjaston sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Eero Rannio

Eero Johannes Rannio (s. 8. maaliskuuta 1979 Tampere) on suomalainen näyttelijä, muusikko ja lauluntekijä, jonka uraan kuuluu toistaiseksi elokuva Maine (2004) ja TV-elokuva Elli (2005), sekä 20. tammikuuta 2010 julkaistu esikoisalbumi Varokaa jeesushippi todistaa. Albumin tuotti ja kaikki instrumentit soitti Risto Ylihärsilä, jonka Risto-yhtyeen alkuperäinen rumpali oli Rannio. Rannio on säveltänyt ja sanoittanut kaikki albuminsa kappaleet.
Aiheesta muualla

Eero Rannio Myspacessa (englanniksi)
Eero Rannio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elli-elokuva Ylen Elävässä arkistossa
Levy-yhtiön sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Rampage – murhaaja

| Rampage – murhaaja> Rampage |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Friedkin
Käsikirjoittaja:  William Friedkin
Tuottaja:  David Salven
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Robert D. Yeoman
Leikkaaja:  Jere Huggins
Lavastaja:   Buddy Cone  Carol Clements 
Pääosat:   Michael Biehn  Alex McArthur  Nicholas Campbell  Deborah Van Valkenburgh  John Harkins 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  De Laurentiis Entertainment Group
Levittäjä:  Metropolitan Filmexport
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rampage – murhaaja (VHS-videona nimellä Murhaaja, Rampage) on William Friedkinin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1987. Sen pääosia näyttelevät Michael Biehn (mm. 'Terminator – tuhoaja'), Alex McArthur ja Grace Zabriskie.
Elokuva  kertoo Charles Reecestä (McArthur), joka on murhannut viisi ihmistä brutaalisti Stocktonin kaupungissa, Kaliforniassa. Anthony Fraser (Biehn) on piirisyyttäjä, joka osallistuu Reecen oikeudenkäyntiin ja yrittää saada tälle kuolemantuomiota. Elokuva perustuu löyhästi Richard Trenton Chasen tekemiin murhiin 1970-luvun lopulla Kalifornian Sacramentossa, sekä William P. Woodin niistä tekemään kirjaan. Elokuva valmistui jo vuonna 1987, mutta Miramax päästi sen teatterilevitykseen vasta 1992, jolloin elokuvaan lisättiin vaihtoehtoinen lopetus.lähde? Suomessa Rampage sai ensi-iltansa 28. heinäkuuta 1989.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Biehn  | … |  Anthony Fraser   |
|  Alex McArthur  | … |  Charlie Reece   |
|  Nicholas Campbell  | … |  Albert Morse   |
|  Deborah Van Valkenburgh  | … |  Kate Fraser   |
|  John Harkins  | … |  tri. Keddie   |
|  Art LaFleur  | … |  Mel Sanderson   |
|  Billy Green Bush  | … |  tuomari McKinsey   |
|  Royce D. Applegate  | … |  Gene Tippetts   |
|  Grace Zabriskie  | … |  Naomi Reece   |
|  Carlos Palomino  | … |  Nestode   |
|  Roy London  | … |  tri. Paul Rudin   |
|  Donald Hotton  | … |  tri. Leon Gables   |
|  Andy Romano  | … |  Spencer Whalen   |
|  Patrick Cronin  | … |  Harry Bellenger   |
|  Roger Nolan  | … |  tri. Roy Blair   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen pitää Murhaajaa älykkäästi kirjoitettuna ja pelottavalla intensiteetillä ohjattuna oikeussalidraamana. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Timaios (dialogi)

Timaios (m.kreik. Τιμαιος; lat. Timaeus) on Platonin kirjoittama dialogi, joka sisältää Platonin luonnontieteellisen teorian. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Luonnosta (Περι φυσεως, Peri fyseōs). Dialogissa keskustelevat Sokrates, Kritias, Timaios Lokroilainen ja Hermokrates.
Historia

Platonin teosten joukossa Timaios kuuluu myöhäisvaiheen dialogeihin. Se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli palannut Sisiliasta lopullisesti Ateenaan toimiakseen perustamansa Akatemian johdossa kuolemaansa saakka. Tarkemmin dialogi on ajoitettu noin vuoteen 360 eaa. Holger Thesleffin mukaan Akatemian yhteydenpito suur-kreikkalaisten ajattelijoiden kanssa johti tuohon aikaan filosofian ja luonnontieteiden tulosten yhdistelyyn.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu III tetralogiaan yhdessä dialogien Kleitofon, Valtio ja Kritias kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin ainoaksi luonnonopilliseksi teokseksi. Aristofanes Byzantionlaisen jaottelussa dialogi kuuluu puolestaan I trilogiaan yhdessä Valtion ja Kritiaan kanssa.
Sisältö > Konteksti

Dialogin tapahtumat sijoittuvat seuraavaan päivään siitä, kun Sokrates oli kuvannut ihannevaltionsa. Platonin teoksista tämä tapahtui Valtiossa. Sokrates ajatteli, että hänen antamansa ihannevaltion kuvaus ei ollut riittävä ajanvietteeksi ja että hän haluaisi kuulla myös jonkin selonteon siitä, kun valtio olisi tekemisissä toisten valtioiden kanssa.
Hermokrates toivoo tekevänsä palveluksen Sokrateelle ja mainitsee, että Kritias tietää juuri sopivan kertomuksen. Kritias jatkaa kertomalla tarinan Atlantiksesta ja Ateenasta, joka oli ennen ihannevaltio ja lähti sotaan Atlantista vastaan. Kritias uskoo kuitenkin menevänsä asioiden edelle ja mainitsee, että Timaios tulee ensin antamaan selonteon maailmankaikkeuden ja ihmisen alkuperästä. Kritiaan kertomus Atlantiksesta jatkuu dialogissa Kritias.
Sisältö > Maailmankaikkeuden luominen

Timaios aloittaa selonteolla, jossa tehdään ero fyysisen maailman, joka on muutosten maailma, ja ikuisen maailman välillä. Hän sanoo, että "väitteiden, jotka kuvaavat lujaa ja pysyvää ja järjellä käsitettävää, tulee olla lujia ja muuttumattomia", ja antaa ymmärtää, että muuttuvista ja todennäköisistä asioista annetut kuvatukset ovat yhtä muuttuvia ja todennäköisiä. Tämä tarkoittaa, että vaikka ikuisesta, muuttumattomasta maailmasta voitaisiin antaa yhtä muuttumaton kuva, fyysistä maailmaa koskien "meidän on hyväksyttävä näitä asioita koskeva todennäköinen tarina eikä tavoiteltava sen enempää".
Platon ehdottaa, että koska mikään "ei tule eikä muutu" ilman syytä, siksi maailmankaikkeuden syynä tulee olla Jumala tai demiurgi, jota Platon piti maailmankaikkeuden isänä. Demiurgi käytti "muotojen" tai ideaalien ikuista ja täydellistä maailmaa esimerkkinä ja loi maailman, joka oli aiemmin ollut ainoastaan kaaosmaisessa tilassa. Platon kuvasi kaaoksen tilaksi, josta puuttui yhtenäisyys tai tasapaino, jossa neljä klassista alkuainetta eli maa, vesi, ilma ja tuli olivat muodottomia, sekoittuneita ja jatkuvassa liikkeessä. Luojan olennainen teko oli järjestyksen ja selkeyden tuominen tähän kaaokseen ja sekamelskaan.
Timaios jatkaa kertomalla, miksi maailmankaikkeus luotiin. Koska Jumala tai demiurgi oli hyvä, se halusi maailmaan lisää hyvää. Tämä ajatus on Leibnizin optimismin ydin ja ilmaisee myös riittävän syyn periaatteen, jonka mukaan mikään maailmankaikkeudessa ei tapahdu ilman syytä. Demiurgin luomasta maailmasta tuli hyvä ja täydellinen, koska se oli luotu täydellisen mallin mukaan.
On tärkeää huomata, että Platonin demiurgilta puuttui yliluollinen kyky luoda ex nihilo eli tyhjästä. Demiurgi kykeni ainoastaan järjestämään alkukaaoksen. Tämä kaaos oli Platonin kosmogonian ainoa toinen olemassaollut olemus. Tämä eroaa merkittävästi sekä kreikkalaisesta että juutalais-kristillisestä ajatuksesta Jumalasta. Juutalaisuudessa Jahve loi kaiken tyhjästä ja oli ainoa ikuinen olento, kristinuskossa sillä huomautuksella, että hän koostui Pyhästä Kolminaisuudesta.
Myöhemmin gnostilaiset ottivat demiurgin ajatuksen käyttöönsä Platonilta. Gnostilaisuudessa demiurgi oli kuitenkin vahingossa syntynyt, langennut ja tietämätön olento, joka loi epätäydellisen maailman. Tämä ei kuitenkaan vastaa Platonin alkuperäistä ajatusta demiurgista.
Sisältö > Alkuaineet

Timaios esittää arveluita neljän klassisen alkuaineen koostumuksesta. Platon arveli kunkin näistä koostuneen tietystä Platonin kappaleesta. Maa oli kuutio, ilma oktaedri, vesi ikosaedri ja tuli tetraedri. Kukin näistä täydellisistä monikulmioista koostui vuorostaan kolmioista. Vain tietyt kolmiomuodot olivat sallittuja, kuten kulmajakaumat 30–60–90 ja 45–45–90. Kukin elementti oli jaettavissa sen muodostaneisiin kolmioihin, ja ne voitiin puolestaan laittaa takaisin ja muodostaa näin muita alkuaineita. Näin kaikki alkuaineet olivat täysin muutettavissa toisikseen. Tämä ajatus oli alkemian edeltäjä.
Timaios oletti, että oli olemassa myös viides alkuaine, joka vastasi jäljelle jäänyttä viidettä Platonin kappaletta nimeltään kvintessenssi ("perikuva", "olennainen osa"). Avaruus koostui tästä aineesta.
Timaios käsittelee myös musiikin teoriaa, kuten pythagoralaista asteikkoa.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Timaios. Teoksessa Teokset V.  (Suomennos A. M. Anttila. Toinen painos)  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15896-1
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Timaeus. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera.  (Volume IV: Clitopho, Respublica, Timaeus, Critias. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145448  Teoksen verkkoversio. Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Timaeus. Teoksessa Plato's Works.  (Volume IX: Timaeus. Critias. Cleitophon. Menexenus. Epistles. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99257-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Timaeus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Timaeus (Arkistoitu – Internet Archive). The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Timaeus. Project Gutenberg. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Zeyl, Donald: Plato's Timaeus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Tinalanka

Tinalanka on pehmeää tinasta valmistettua metallilankaa. Se on edullisempaa kuin hopealanka, jota se muistuttaa, ja ruostumatonta toisin kuin rautalanka. Tinalangan ongelmana on se, että se ei tahdo kestää alle +13 asteen lämpötiloja ja muuttuu kiteiseksi muodoksi. Prosessia kutsutaan nimellä tinaruoste.
Tinalankaa voi parantaa päällystämällä sitä esimerkiksi hopealla tai tekemällä siitä lejeerinkiä muiden hopealankojen kanssa. Muutama prosentti hopeaa tekee langasta kylmänkestävää ja sitä sanotaan luulajanlangaksi valmistuspaikkakunnan Luulajan mukaan.
Varhaisimmat skandinaaviset tinalankakoristelöydöt ovat viikinkiajalta Ruotsin Smålandista. Tinalankaa on käytetty erityisesti eteläsaamelaisten keskuudessa koristelankana. He ovat tehneet ainakin 1600-luvulta alkaen poronnahkakoruja, jotka on päällystetty tinalangalla. On tehty esimerkiksi punottuja rannekkeita ja hiussolkia sekä nahkalaukkujen kirjailukoristeita. Taito on Saamenmaalta hiipunut 1800-luvulla, mutta elvytetty uudelleen. On epäilty, että seudun uskonnot ovat vaikuttaneet korutaiteen katoamiseen.
Tinalankaa on myrkyttömänä käytetty myös perhonsidonnassa lyijyn asemesta.
Rambo – taistelija 2

| Rambo – taistelija 2> Rambo: First Blood Part II |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George P. Cosmatos
Käsikirjoittaja:  Sylvester Stallone James Cameron Kevin Jarre
Tuottaja:  Buzz Feitshans
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Jack Cardiff
Leikkaaja:  Larry Bock Mark Goldblatt Mark Helfrich Gib Jaffe Frank E. Jiminez
Lavastaja:  William Ladd Skinner Sig Tingloff
Pääosat:  Sylvester Stallone Richard Crenna Charles Napier Steven Berkoff Julia Nickson-Soul Martin Kove
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Anabasis Investments Tri-Star Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   22. toukokuuta 1985  23. elokuuta 1985
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  44 000 000 dollaria
Tuotto:  300 400 432 dollaria
Edeltäjä:  Taistelija
Seuraaja:  Rambo – taistelija 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rambo – taistelija 2 (Rambo: First Blood Part II) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Se on jatko-osa elokuvalle Taistelija (1982). Elokuvan pääosassa nähdään Sylvester Stallone. Rambo – taistelija 2 sai yhden Oscar-ehdokkuuden Parhaiden äänitehosteiden kategoriassa ja voitti peräti viisi Golden Raspberry -palkintoa.
Elokuva kuvattiin pääosin Meksikossa. Kuvaukset alkoivat kesäkuussa 1984 ja päättyivät saman vuoden elokuussa.