stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oiva Somppi
Talvi- ja jatkosota

Somppi osallistui talvisotaan siviilitehtäviensä ohella, myös 30. sotasairaalan sairastarkastustoimikunnan puheenjohtajana. Jatkosodan puhjettua hän toimi aluksi siviilitehtävässään, mutta komennettiin myöhemmin pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 9:ään. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin päällikön apulaiseksi Sotavankileiri 21:een. Hänet siirrettiin myöhemmin Sotavankileiri 6:een, josta hän palasi takaisin Sotavankileiri 21:een, jossa hän otti vastaan päällikön tehtävät. Hänet vapautettiin vuonna 1942 aseellisesta palveluksesta ikänsä takia. Myöhemmin hän palasi siviilitoimeensa Suomen pankkiin ja toimi samalla Enso Gutzeit Oy:n Parviaisen tehtaitten valvonta- ja tilintarkastajana vuoteen 1962 saakka.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Jefreitteri 11. helmikuuta 1918  Aliupseeri 1. huhtikuuta 1918  Varavääpeli 13. lokakuuta 1918  Vänrikki 2. joulukuuta 1918  Luutnantti 25. helmikuuta 1920  Kapteeni 1942 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suojeluskuntain ansiomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Vapaudenristi II/3 |
Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania.
Akseli Lipponen

Akseli Bernhard Lipponen (30. heinäkuuta 1879 Viipuri – 2. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, hotellin omistaja ja Suomalaisen puolueen puoluesihteeri.
Akseli Lipposen vanhemmat olivat kauppias Mikko Lipponen ja Katrina Sahipakka ja puoliso vuodesta 1913 Tyyne Alfhild Hellstén. Lipponen kävi seitsemän luokkaa lyseota ja työskenteli Viipurin toimituksessa 1899–1905. Uudessa Aurassa hän oli toimittaja 1906, Savottaressa 1907, Lounais-Hämeessä 1908 ja Uudessa Suomettaressa 1909–1919. Lipponen oli Suomalaisen puolueen puoluesihteeri 1915–1919 ja hän omisti 40 huoneen Turistihotelli Suomen Repolankatu 9:ssä Viipurissa vuodesta 1919. Vuonna 1927 Lipponen palasi Helsinkiin ja toimi sitten Uusi Suomi-lehden eduskuntatoimittajana. Hänellä oli useita sanomalehtialan luottamustoimia ja hän oli myös muun muassa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Akseli Lipponen kuoli marraskuussa 1932 53-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Akseli Lipponen oli Paavo Lipposen isoisä.
Sophia Dorothea

Prinsessa Sophia Dorothea Florana, Henry Gascard 1686
Sophia Dorothea, Hannoverin prinsessa, lastensa Georg Augustin (tuleva Yrjö II) ja Sophia Dorothean (tuleva Preussin kuningatar Sophia Dorothea) kanssa, Jacques Vaillant 1690-1691
Schloss Ahlden (vasemmalla) 1650-luvulla, oikealla Ahldenin kaupunki
Sophia Dorothea von Brunswick-Lüneburg-Celle (15. syyskuuta 1666 Cellen linna, Celle, Lüneburgin herttuakunta – 13. marraskuuta 1726 Ahldenin kartano, Lüneburgin nummi) oli saksalainen prinsessa, josta tuli prinssi Georg Ludwigin, tulevan Ison-Britannian kuningas Yrjö I:n puoliso ja Ison-Britannian kuningas Yrjö II:n äiti, hän ei ollut koskaan kuningatar.
Suku

Sophia Dorothea oli Brunswick-Lüneburg-Cellen herttua Georg Wilhelmin (1624–1705) ja hänen morganaattisen vaimonsa, aiemman rakastajattarensa, ranskalaissyntyisen Éléonore Desmier d'Olbreusen (1639–1722) ainoa aikuiseksi elänyt lapsi.
Avioliitto ja lapset

Hänen avioliittonsa 21. marraskuuta 1682 serkkunsa Georg Ludwigin kanssa järjestettiin poliittisista syistä ja koska Sophia toi mukanaan runsaat myötäjäiset. Anoppi, Hannoverin vaaliruhtinatar Sofia inhosi miniäänsä Sophia Dorotheaa, jonka syntyperää ja käytöstapoja hän piti ala-arvoisina ja vastenmielisyys levisi myös prinssiin.
Vaaliruhtinatar Sofia kirjoitti sisarelleen Elisabet Charlottelle, Orléansin herttuattarelle:
"Satatuhatta taaleria vuodessa on hyvä summa taskussa, puhumattakaan kauniista vaimosta, joka saa puolison pojastani Georg Ludwigista, uppiniskaisimmasta, itsepäisimmästä pojasta, joka on koskaan elänyt ja joka on niin kovakalloinen. Hänellä on aivojensa päällä sellainen kuori, jonka läpi kukaan mies tai nainen ei pääse selvittämään mitä niiden sisällä on. Hän ei välitä paljoakaan itse avioliitosta, mutta satatuhatta taaleria vuodessa houkutti häntä samalla tavalla kuin ne olisivat houkutelleet ketä muuta tahansa."
Sophia Dorothealle ja Georg Ludwigille syntyi kaksi lasta Herrenhausenin linnassa ja Leineschloss-palatsissa Hannoverissa:
Georg August (30. lokakuuta 1683 – 25. lokakuuta 1760) Hannoverin prinssi, Ison-Britannian kuningas Yrjö II, avioitui rajakreivitär Karoline von Brandenburg-Ansbachin kanssa, heille syntyi kahdeksan lasta, joista yksi oli Tanskan kuningatar Louise
Sophia Dorothea (16. maaliskuuta 1687 – 28. kesäkuuta 1757) Hannoverin prinsessa, avioitui Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I:n kanssa; heille syntyi 14 lasta, joista yksi oli Fredrik II Suuri.
Sophia Dorothea oli kaunis ja eloisa nuori nainen, mutta hänen moukkamainen aviomiehensä ei huomioinut häntä ja vietti mieluummin aikaansa rakastajattarensa Melusine von der Schulenburgin seurassa, jonka kanssa prinssillä oli kolme lasta vuosina 1692, 1693 ja 1701.
Aviokriisi ja vankeus

Noin vuonna 1690 Sophie Dorothea tapasi uudelleen lapsuudenystävänsä, ruotsalainen kreivi Philipp Christoph von Königsmarkin (1665–1694), joka lohdutti prinsessaa vuodesta 1691-1692 lähtien. Hän järjesti kesällä 1694 prinsessan pakoyrityksen Hannoverista. Prinsessan ja kreivin huhuttiin olleen rakastavaisia jo vuonna 1692. Huolimatta varoituksista, Sophia Dorothea kehuskeli keväällä 1684 typerästi suhteellaan ja asia paisui hoviskandaaliksi. Heinäkuussa 1694 kreivi hävisi jäljettömiin ja sai todennäköisesti surmansa salamurhaajan uhrina. Prinssi Georg Ludwig otti puolisostaan avioeron, perusteena aviopuolison hylkääminen "pahoissa aikeissa lähteminen puolison luota" ja vangitutti hänet Ahldenin kartanoon Lüneburgin nummelle syytettynä uskottomuudesta, 32 vuodeksi eli loppuelämäkseen.
Sophia Dorothea menetti kaikki tittelinsä, omaisuutensa, hänen nimensä poistettiin kaikista dokumenteista, hän ei saanut avioitua uudelleen eikä koskaan enää nähdä lapsiaan. Hänen äitinsä sai vierailla tyttärensä luona. Ahldenin herttuattaren tittelin saaneena hän sai muutaman vuoden päästä kävellä ilman vartijaa parin kilometrin päähän. Anomuksistaan huolimatta hän ei saanut hyvästellä isäänsä tämän kuolinvuoteella 1705 tai tavata lapsiaan. Toivorikkaana ja turhaan hän odotteli vuonna 1725 tytärtään käymään, kun tämä kävi tapaamassa isäänsä Hannoverissa. Hänen vanhempansa näyttävät tekemistään testamenttijärjestelyistä päätellen toivoneen loppuun asti, että tytär vapautettaisiin.
Perintö

Kreivi Königsmarckin ja Sophia Dorothean toisilleen kirjoittamansa 660 rakkauskirjettä ovat säilyneet kreivin ruotsalaisessa suvussa ja niitä säilytetään Lundin yliopiston arkistossa.
Sophia Dorothea kuoli 60-vuotiaana maksan toimintahäiriöön ja sappikiviin Ahldenin kartanossa marraskuussa 1726. Hänet haudattiin salaa vanhempiensa viereen Cellen kaupunkikirkkoon. Entinen puoliso Yrjö I, joka itse kuoli kuukautta myöhemmin, oli raivoissaan kun Sophia Dorothean sukulaiset Berliinissä pukeutuivat mustaan suruasuun.
Sophia Dorothean pojasta Georg Augustista tuli Ison-Britannian kuningas Yrjö II ja tyttärestä Sophia Dorotheasta tuli Preussin Fredrik Vilhelm I:n puoliso ja Fredrik II Suuren äiti.
Prinsessa Sophia Dorothea, tuntematon taiteilija n. 1670-1699
Schloss Ahlden
Marja-Leena Sorjonen

Marja-Leena Sorjonen (s. 8. elokuuta 1956 Valtimo) on filosofian tohtori ja vuodesta 2010 Helsingin yliopiston suomen kielen professori. Tieteellisellä urallaan hän on erikoistunut vuorovaikutuksentutkimukseen. Professuurin ohella hän on toiminut yliopiston tiloissa toimivan, Helsingin yliopiston ja Suomen Akatemian yhteisen, monikielisen ja -kansallisen Intersubjektiivisuus vuorovaikutuksessa -huippututkimusyksikön johtana vuodesta 2012.
Sorjonen on valittu Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi 2015. Fennistiikan tiedeyhteisössä hän vaikuttaa erityisesti Kotikielen Seuran esimiehenä. Seura pyrkii edistämään suomen kielen tutkimusta, tuntemusta ja käyttöä.
Sorjonen valmistui filosofian kandidaatiksi 1985. Hän on väitellyt väitöskirjalla Recipient activities: particles nii(n) and joo as responses in Finnish conversations Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Tieteellinen toiminta

Sorjonen on erikoistunut vuorovaikutuksentutkimukseen ja julkaissut erityisesti keskustelunanalyysin ja sosiolingvistiikan aloihin kuuluvia teoksia ja artikkeleita.
Useat Sorjosen tutkimukset ovat keskittyneet institutionaalisissa vuorovaikutustilanteissa syntyvän keskustelun tarkasteluun. Hän on tutkinut mm. aitojen asiointikeskusteluiden vuorovaikutuskäytänteitä lääkärin vastaanotoilla, Kelassa ja R-kioskeilla. Viime vuosina myös Sorjonen on keskustelunanalyysin parissa vallitsevan trendin myötä siirtynyt kauemmas puhtaasta kielentutkimuksesta multimodaalisen näkökulman huomiointiin: kielen lisäksi vuorovaikutuksen analysoimiseksi tarvitaan mm. puhujien kehollisen toiminnan, tilanteessa läsnä olevien kirjallisten dokumenttien ja muiden tilanteessa tarvittavien objektien tarkastelua.
Vuonna 2015 hän kuvaili haastattelussa työnsä lähtökohtia seuraavasti:
"Yksi itseäni tällä hetkellä erityisesti kiinnostavista kysymyksistä on se, missä määrin vuorovaikutuskäytänteet ovat universaaleja, kaikille ihmisyhteisöille yhteisiä, ja missä määrin ja miten ne eroavat kielestä ja kulttuurista toiseen – millaisia resursseja eri kielet ja kulttuurit ovat kiteyttäneet vuorovaikutuksen tarpeisiin."
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki 2015
August Ahlqvistin, Yrjö Wichmannin, Kai Donnerin ja Artturi Kanniston rahastojen väitöskirjapalkinto 1997
Teokset

Recipient activities: particles nii(n) and joo as responses in Finnish conversations, by Marja-Leena Sorjonen. Ann Arbor (Mich.): UMI, 1997.- Väitöskirja Los Angeles: University of California.
Responding in conversation: a study of response particles in Finnish, Marja-Leena Sorjonen. Amsterdam: John Benjamins, 2001. - (Pragmatics & beyond. ISSN 0922-842X; vol. 70.). ISBN 1-55619-948-1 ISBN 90-272-5085-5.
Keskustelu lääkärin vastaanotolla, toimittaneet Marja-Leena Sorjonen, Anssi Peräkylä, Kari Eskola. Tampere: Vastapaino, 2001 ISBN 951-768-083-X.
Miten kuvata muutosta?: puhutun kielen tutkimuksen lähtökohtia murteenseuruuhankkeen pohjalta, Pirkko Nuolijärvi, Marja-Leena Sorjonen. [Helsinki]: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2005 - (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 0355-5437; 133.) ISBN 952-5446-12-3.
Arjen asiointia: keskusteluja Kelan tiskin äärellä, toimittaneet Marja-Leena Sorjonen ja Liisa Raevaara. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006 - (Tietolipas, ISSN 0562-6129; 210.). - (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 0355-5437; 141.) ISBN 951-746-826-1.
Kielellä on merkitystä: näkökulmia kielipolitiikkaan, toimittaneet Hanna Lappalainen, Marja-Leena Sorjonen ja Maria Vilkuna. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010 - (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 1262.). - (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 0355-5437; 160.) ISBN 978-952-222-170-4.
Helsingissä puhuttavat suomet: kielen indeksisyys ja sosiaaliset identiteetit, toimittaneet Marja-Leena Sorjonen, Anu Rouhikoski, Heini Lehtonen. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2015 - (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 1310.) ISBN 978-952-222-611-2.
Sompio

Sompio eli Sompion lapinkylä oli metsäsaamelaisten asuinalue. Nykyään alue kuuluu Sodankylän kuntaan.
Historiaa

Asukkaat harjoittivat kesäisin metsästystä ja kalastusta kesäkylistä käsin, talvisin poronhoitoa asuen kiinteissä talvikylissä. Sompion alueelle alkoi tulla maanviljelyä harjoittavia uudisasukkaita 1600-luvun lopulla Ruotsin kuninkaan annettua määräyksen näiden alueiden kiinteästä asuttamisesta. Vaikka suomalaisten asettuminen alueelle tapahtui vähitellen, muuttui alueen elinkeinorakenne: siellä alettiin harjoittaa lappalaiselinkeinojen ohella maanviljelyä ja karjanhoitoa.
Kirjailijoiden ja taiteilijoiden Sompio

Sompio tunnetaan Samuli Paulaharjun samannimisestä  teoksesta, jonka hän julkaisi vuonna 1939. Paulaharju teki Sompioon useita matkoja.  Ensimmäisen matkan 1920 ja lisäksi matkoja vuosina 1937–1939. Näiltä viimeksi mainituilta matkoilta kerätyn aineiston pohjalta kirjoitettua Sompio-kirjaa pidetään hänen pääteoksenaan. Myös taiteilija Andreas Alariesto on kuvannut maalauksissaan, veistoksissaan ja lauluissaankin kotiseutunsa Sompion 1900-luvun alkupuolen elämää. Alariesto oli kotoisin Rieston kylästä. Sompiolainen Lauri Hihnavaara on kirjoittanut sompiolaisista aiheista romaanissaan Luiron laulu, julkaistu 2002.
Matkailu

Pohjois-Sodankylän matkailuyhdistys käyttää matkailumarkkinoinnissa Visit Sompio -teemaa, jonka tunnuslause on elävä erämaa.
Aiheesta muualla

Visit Sompio Visit Sompio. Pohjois-Sodankylän matkailuyhdistys ry. suomi, englanti
Aiheesta muualla > Artikkeleita ja dokumentteja

Elävä arkisto: Kaukaa poissa, Vintti (arkistoitu)
Hukutetun Sompion rannoilla, Yle (9.4.2009/10.9.2018); Juhani Lihtosen vuoden 1975 dokumentti filmiryhmän matkasta veden alle jääneen Sompion rannoille.
Tekoaltaat mullistivat sompiolaisten elämän, Yle (14.3.2014/22.2.2017); Hukutettu maa -dokumentti
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Paulaharju, S. 1939. Sompio. Luiron korpien vanhaa elämää, (1. painos), WSOY, Porvoo. 300 s. Selattavissa vapaasti Suomen kansallisbibliografian kautta.
Teeriaho, Y. 2011. Muuttuva Sompio, Ykin Kartat Oy, Jyväskylä. 284 s. ISBN 978-952-67206-1-6.
Sorsapuistontalo

| Sorsapuistontalo |
| --- | --- |
 Sorsapuistontalo 1940-luvulla.
Osoite:  Sorsapuisto 1 Yliopistonkatu 45
Sijainti:  Tulli, Tampere
Koordinaatit:  61°29′51″N, 23°46′50″E
Rakennustyyppi:  asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1937
Suunnittelija:  Jaakko Tähtinen
Rakennuttaja:  Emil Aaltonen
Urakoitsija:  Rakennustoimisto Tähtinen & Sola 
Omistaja:  As.oy Sorsapuisto
Tyylisuunta:  funktionalismi
Julkisivumateriaali:  rappaus 
Kerrosluku:  7
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sorsapuistontalo on arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema funkistyylinen kerrostalo, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Sorsapuiston laidalla. Kenkätehtailija Emil Aaltonen rakennutti sen vuonna 1937 työntekijöidensä asuintaloksi. Rakennus nousi Sorsapuisto-nimisen kadun (entisen Varastokadun), Tammelan puistokadun (nykyisen Yliopistonkadun) ja Moisionkadun (nykyisen Aaltosenkadun) rajaamalle tontille. Valmistuessaan Sorsapuistontalo oli Tampereen suurin asuinrakennus; siinä oli 116 huoneistoa ja 335 huonetta. Asuntojen lisäksi taloon tehtiin kaksi liikehuoneistoa.
Sorsapuistontalon korkein, seitsenkerroksinen osa sijoittuu Sorsapuiston reunaan. Yliopistonkadun puoleinen osa oli alun perin nelikerroksinen, mutta vuonna 1952 sitä korotettiin kahdella kerroksella. Jaakko Tähtinen suunnitteli myös tämän laajennusosan.
Status

Sorsapuistontaloa ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan se on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde. Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) talo on määritelty osaksi Tullin ja Sorsapuiston maakunnallisesti arvokasta rakennettua kulttuuriympäristöä.
Aiheesta muualla

Tampereen suurin asuintalo valmistunut Sorsalammen puiston laitaan, Aamulehti, 16.05.1937, nro 129, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aaltosen Kenkätehdas Osakeyhtiön asuntotalo Tampereella. Arkkitehti Jaakko Tähtinen, Arkkitehti, 01.12.1937, nro 12, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjallisuutta

Silván, Juhani: Kahden historian talo.  Asunto oy Sorsapuisto 1937–1980, 1980–2007. Tampere: Asunto-osake­yhtiö Sorsapuisto, 2007. ISBN 978-952-92-2426-5.
Sotaloli

| --- | --- |

Sotaloli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-[4-[1-hydroksi-2-(propan-2-yyliamino)etyyli]fenyyli]metaanisulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 3930-20-9
ATC-koodi: C07AA07
PubChem CID: 5253
DrugBank: DB00489
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H20N2O3S 
Moolimassa: 272.3624 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: >95 %
Metabolia: Ei metaboloidu
Puoliintumisaika: 12 tuntia
Ekskreetio: munuaiset
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  B
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Antotapa: suun kautta
Sotaloli on beetasalpaajiin kuuluva lääkeaine, jota myydään valmistenimellä Sotacor 80 mg tabletteina. Sotalolilla hoidetaan muiden beetasalpaajien tavoin verenkiertotauteja ja sydäntauteja. Lääkevalmisteen syömistä ei suositella lopetettavan kesken, sillä se voi aiheuttaa ongelmat uudestaan pahempina.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sotalol (englanniksi)
ChemBlink: Sotalol (englanniksi)
Beetasalpaajat
| --- | --- |
Epäselektiiviset beetasalpaajat:  alprenololi  bopindololi  bupranololi  karteololi  kloorianololi  mepindololi  nadololi  oksprenololi  penbutololi  pindololi  propranololi  sotaloli  tertatololi  timololi 
β1-selektiiviset salpaajat:  asebutololi  atenololi  betaksololi  bevantololi  bisoprololi  epanololi  esmololi  metoprololi  nebivololi  praktololi  s-atenololi  seliprololi  talinololi 
β2-selektiiviset salpaajat: butoksamiini
Beeta- ja alfasalpaajat:  karvediloli  labetaloli
Joseph von Sonnenfels

Joseph von Sonnenfels
Viikkolehden Der Mann ohne Vorurtheil ensimmäisen numeron etusivu (1765)
Vapaaherra Joseph von Sonnenfels (1732/1733 Nikolsburg, Määri (nykyään Mikulov, Tšekki) – 25. huhtikuuta 1817 Wien) oli itävaltalainen valistusajan kirjailija, hallinnonuudistaja ja politiikan tutkimuksen professori. Sonnenfels oli työllään vaikuttamassa itävaltalaisessa yhteiskunnassa keisari Joosef II:n aikana toteutettuihin yhteiskunnallisiin muutoksiin, jotka tunnetaan josefinismina.
Oppilaita

Sonnenfelsin oppilaisiin lukeutuu Josef Ignác Buček, böömiläinen yliopiston professori, joka kirjoitti kansantaloustieteellisiä, kameralistisia teoksia.
Teoksia

Gesammelte Schriften. 10 nidettä. Wien: Baumeister 1783–1787.
Briefe über die Wienerische Schaubühne. (välillä 1767–1769.) toim. Hilde Haider-Pregler. Graz: Akademische Druck- und Verlagsanstalt 1988. (= lisäpainos painokseen Wien: Konesen 1884.)
Ueber den Geschäftsstil. Die ersten Grundlinien für angehende oesterreichische Kanzleybeamten (Wien, 1784). Vuodelta 1787 toinen suuresti uudistettu painos.
Versuch über die Grundsätze des Stils in privat- und öffentlichen Geschäften 2 nidettä (Wien: Gerold 1781)
Grundsätze der Polizey, Handlung und Finanz - Zu dem Leitfaden des politischen Studiums, 3 osaa, 1769–1776
Gesammelte Schriften, von Joseph Sonnenfels, nide 10, 1787, luettavissa verkossa: Google Books
Kirjallisuutta

Alfred von Arneth: Beaumarchais und Sonnenfels. Wien: W. Braumüller, 1868.
Heinrich Eduard Jacob: Beaumarchais und Sonnenfels. Schauspiel in vier Akten. München: Georg Müller Verlag, 1919.
Heikki E. S. Mattila: Comparative Legal Linguistics (luku: Characteristics of Legal German, S. 173–179); Ashgate Publishing Ltd. (2006), ISBN 0 7546 4874 5, luettavissa verkossa: Google Books
Karl-Heinz Osterloh: Joseph von Sonnenfels und die österreichische Reformbewegung im Zeitalter des aufgeklärten Absolutismus: Eine Studie zum Zusammenhang von Kameralwissenschaft und Verwaltungspraxis. Historische Studien, osa 409. Lyypekki ja Hampuri: Matthiesen Verlag, 1970.
Peter von Polenz: Deutsche Sprachgeschichte vom Spätmittelalter bis zur Gegenwart (nide II: 17. und 18. Jahrhundert, luku: Deutsch in der Zeit des Absolutismus, S. 135ff); Berlin, New York: de Gruyter (1994), ISBN 3-11-013436-5, luettavissa verkossa: Google Books
Peter Wiesinger: Apekte einer österreichischen Sprachgeschichte der Neutzeit; teoksessa: Sprachgeschichte - Ein Handbuch zur Geschichte der deutschen Sprache und ihrer Erforschung; toim. Werner Besch, Berlin, New York: de Gruyter, 2003, S. 2971ff, ISBN 3110158833, luettavissa verkossa: Google Books
Aiheesta muualla

(saksaksi) Joseph Freiherr von Sonnenfels. Deutsche Biographie (ADB & NDB)
Literatur von und über Joseph von Sonnenfels[vanhentunut linkki]
Eintrag über Joseph von Sonnenfels (Arkistoitu – Internet Archive)
Joseph von Sonnenfels: Freymüthige Erinnerung an die deutsche Schaubühne, über die Vorstellung des Brutus (1770)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef
Sorsapuisto

Syksyistä Sorsapuistoa.
Sorsalampi.
Sorsapuistoa hotelli Tornista nähtynä.
Sorsapuisto on 1930-luvulla valmistunut, nykyisellään 4,2 hehtaarin kokoinen vapaa-ajanviettopaikka ja virkistysalue Tampereella Tullin kaupunginosassa. Vuonna 1990 puiston eteläkulmaukseen rakennettiin Tampere-talo ja samalla koko puistoa uudistettiin. Vuosina 1964–1972 Tampere-talon paikalla oli toiminut Tampereen eläintarha, jonka vetonauloja olivat leijonat Tam ja Pere.
Sorsapuisto menneinä aikoina

Vielä 1900-luvun alkuvuosina sorsapuiston alueella oli perunapeltoja ja pieni vaatimaton lähde, joka puhkesi pieneksi lammeksi, aikalaisen John Tammelan muistitietojen perusteella vuonna 1902 tai 1903. Lampea kutsuttiin Tammelanlammiksi.
Sorsapuiston läheisyydessä oleva Lähteenkatu on saanut nimensä Tammelanlammin paikalla olleesta lähteestä.
Vasta 1930-luvun alussa Tammelanlammin ympärille rakennettiin työttömyystöinä virkistysalue. Tammelanlampeen istutettiin 1930-luvulla kesyjä sorsia, minkä johdosta lampea alettiin kutsua Sorsalammeksi.
Sorsapuisto nykyisin

Keskellä Sorsapuistoa on lampi, jolla viihtyy paljon lintuja. Sorsien lisäksi niitä ovat muun muassa hanhet ja joutsenet, joita kaupungin puisto-osasto on hankkinut lammelle vuodesta 1939 alkaen. Rannalla olevista lintuhäkeistä löytyy lisäksi muun muassa riikinkukkoja, kalkkunoita ja erilaisia kanarotuja. Lammen keskellä on pieni saari. Kaupunki myi linnut vuonna 2012 Peikkorinteen lintutilalle Askolaan ja vuokraa ne kesäkausiksi Sorsapuistoon. Aiemmin linnut talvehtivat Hatanpään lintulassa.
Puisto on vuosikymmenten mittaan ollut lapsiperheiden suosiossa myös tavallista monipuolisemman leikkivälineistönsä ansiosta. Leikkialueet sijoittuvat eri puolille puistoa. Alueella on aiemmin ollut vuonna 1956 perustettu lasten liikennepuisto ja kahluuallas liukumäkineen. Liikennepuisto siirtyi 1980-luvun lopulla Kalevan kaupunginosaan.
Puiston reunoilla on edustavaa arkkitehtuuria eri aikakausilta. Tampere-talon ohella merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Lähteenlinna (E. A. Liuha 1928), Sorsapuistontalo (Jaakko Tähtinen 1937) ja Kalevan lukio (ent. Kalevan yhteiskoulu, Jaakko Ilveskoski 1955).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sorsapuisto Wikimedia Commonsissa
Eila Siitarinen (toim.): Tampereen puistot 125 v; sivu 14; Tampereen kaupungin puistoyksikkö, 1999
Suodenjoki, Sami: Sorsapuisto Koskesta voimaa -sivusto.
Ilmapanoraamakuva Sorsapuistosta Tampere-talon yli nähtynä – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Uusi kaunis puisto valmistuu kaupungin itälaidalle. Sorsalammen puiston järjestelytyöt päättymässä, Aamulehti, 29.09.1933, nro 261, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereelle järjestetty uusi puistoalue, Sorsasalmen seutu, Suomen Kuvalehti, 02.12.1933, nro 49, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot