stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkka V. Lehtola

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Erkka Viktor Lehtola
Syntymäaika: 23. tammikuuta 1972 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1980–1981: JU-58
1981–1991: HJK
1993: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992 | HIFK | 13 | (2) |
| 1993–1994 | VanPa | 11 | (8) |
| 1994–1996 | Honka | 39 | (29) |
| 1996–1998 | HJK | 35 | (5) |
| 1997–1998 | → Honka (laina) | 9 | (2) |
| 1999 | HIFK | 14 | (2) |
| 1999 | → KäPa (laina) | 1 | (2) |
| 2000–2001 | Atlantis | 29 | (6) |
| 2002 | Allianssi | 21 | (3) |
| 2002 | → AC Vantaa (laina) | 1 | (0) |
| 2003 | Atlantis | 7 | (1) |
| 2003 | TuPS | – | (–) |
| Yhteensä | Yhteensä | 180 | (60) |
Valmennusura
2004–2005: FC Espoo
2013: Gnistan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erkka Viktor Lehtola (s. 23. tammikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja -kirjoittaja sekä entinen jalkapalloilija.
Pelaajaurallaan Lehtola edusti Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia (1996–1998), Atlantista (2001) ja Allianssia (2002). HJK:hon Lehtola tuli FC Hongasta. Hän saavutti SM-kultaa HJK:ssa kaudella 1997 sekä Suomen cupin voiton HJK:ssa kaudella 1998 ja Atlantiksessa kaudella 2001. Kaikkiaan hän pelasi 62 korkeimman sarjatason ottelussa, joissa hän teki yhdeksän maalia.  Hän oli osa historiallisesti Mestarien liigan lohkovaiheeseen syksyllä 1998 yltänyttä HJK:n joukkuetta.
Pelaajauransa jälkeen Lehtola on siirtynyt valmennustehtäviin. Hän on toiminut FC Espoon miesten edustusjoukkueen päävalmentajana, Palloliiton Uudenmaan piirivalmentajana, HJK:n nappulaklubin päävalmentajana ja HJK-juniorien valmennusjohtajana. Hänet tunnetaan niin sanotun kaikki pelaa -järjestelmän kritisoijana.
Lehtola on myös ollut kirjoittamassa jalkapalloaiheisia kirjoja sekä esiintynyt Yle Urheilun jalkapallolähetyksissä asiantuntijakommentaattorina.
Teokset

Lehtola, Erkka V. et al: HJK Mestarien liigassa.  WSOY, 1999.  ISBN 9510236438
Aalto, Seppo et al: Tähtien tarina – Helsingin Jalkapalloklubi 100 vuotta.  Helsingin Jalkapalloklubi, 2007.  ISBN 9789529220625
Hopsu, Janne et al: Intohimona jalkapallo – keskusteleva kisapäiväkirja Etelä-Afrikka 2010.  WSOY, 2010.  ISBN 9789510362693
Teokset > Käännökset

Gifford, Clive: Nuorten jalkapallokirja – kuningaspelin näyttävä perusopas.  WSOY, 2002.  ISBN 9510269093
Arlesin Afrodite

| Arlesin Afrodite |
| --- | --- |
 Arlesin Afrodite.
Nimi:  Arlesin Afrodite
Valmistumisvuosi:  1. vuosisata eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  marmori
Korkeus:  1,94  m
Leveys:  102  cm
Sijainti:  Louvre, Pariisi, Ranska
Arlesin Afrodite eli Arlesin Venus on Afroditea esittävä antiikin kreikkalainen veistos. Se on todennäköisesti roomalaisaikainen kopio Praksiteleen veistämästä alkuperäisestä Afroditeen patsaasta. Veistos on sijoitettu Louvren taidemuseoon Pariisissa.
Arlesin Afrodite, yksityiskohta kasvoista.
Alkuperäinen Praksiteleen tekemä veistos sijaitsi Thespiaissa, ja oli osa veistosryhmää, johon kuuluivat rakkaudenjumalattaren lisäksi myös Eros ja Fryne. Se oli tehty noin vuonna 370–330 eaa. Veistos on muistuttanut monin tavoin Praksiteleen Knidoksen Afroditea, mutta Arlesin Afroditen alaruumis on vaatetettu ja kädet ovat koholla.
Louvressa oleva kopio on peräisin ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulta. Se on saanut nimensä siitä, että se löydettiin Arlesin kaupungin roomalaisen teatterin raunioista ja oli esillä kaupungissa, kunnes se lahjoitettiin kuningas Ludvig XIV:lle Versaillesiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arlesin Afrodite Wikimedia Commonsissa
Sagan prefektuuri

| Sagan prefektuuri 佐賀県 |
| --- | --- |
 Nijinomatsubaran mäntymetsä
 Lippu:  Symboli
 Sagan prefektuurin sijainti Japanissa
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Kuntia:  20
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Saga
 – kuvernööri:  Yoshinori Yamaguchi
Pinta-ala:  2 440,67 km² (42.)
Väkiluku (1.10.2012):  843 000 (42.)
 – väestötiheys:  345 as./km²
Symbolit:  
 – puu:  Kamferipuu
 – kukka:  Kamferipuun kukka
 – lintu:  Harakka
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  JP-41
 
Prefektuurin internetsivut
Sagan prefektuuri (jap. 佐賀県, Saga-ken) sijaitsee Kyūshūn saarella Japanissa. Sen pääkaupunki on Saga.
Maantiede

Saga sijaitsee Kyushun luoteisnurkassa ja se on saaren pienin prefektuuri. Sagan naapuriprefektuurit ovat Nagasaki idässä ja Fukuoka lännessä. Muilta sivuilta sitä reunustavat Genkain ja Ariaken meret.
Maantiede > Ilmasto

Prefektuurissa vallitsee lauhkea ilmasto ja sen vuoden keskilämpötila on 16 °C.
Aluejako

Sagan prefektuuri jakautuu kymmeneen kaupunkiin ja kymmeneen muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Imari
Kanzaki
Karatsu
Kashima
Ogi
Saga (pääkaupunki)
Takeo
Taku
Tosu
Ureshino
| Piirikunta | Kunta |
| --- | --- |
Fujitsu: Tara
Higashi-Matsuura: Genkai
Kanzaki: Yoshinogari
Kishima: Kōhoku · Ōmachi · Shiroishi
Miyaki: Kamimine · Kiyama · Miyaki
Nishi-Matsuura: Arita
Historia

Sagan prefektuurin alue tunnettiin ennen Hizenin provinssina. Sen nykyiset rajat vakiintuivat paikoilleen vuonna 1883.
Talous

Prefektuurin taloutta hallitsevat maa- ja metsätalous sekä rannikolla kalastus. Yleisiä tuotannon kohteita ovat naudanliha, sipulit ja mansikat. Prefektuuri on Japanin suurin mochigomen ja kasvihuoneessa kasvatettujen mandariinien tuottaja. Suurimmat vientikohteet ovat Pohjois-Amerikka ja Länsi-Eurooppa.
Turismi

Prefektuurissa sijaitsevat muun muassa Karatsun linna sekä Yayoi-kaudelta jäljelle jäänyt Yoshinogarin kylä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sagan prefektuuri Wikimedia Commonsissa
Sagan prefektuurin kotisivu (japaniksi)
Sagan nähtävyydet (japaniksi)
| n k Sagan prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Imari  Kanzaki  Karatsu  Kashima  Ogi  Saga (pääkaupunki)  Takeo  Taku  Tosu  Ureshino  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Fujitsun piirikunta (Tara) · Higashi-Matsuuran piirikunta (Genkai) · Kanzakin piirikunta (Yoshinogari) · Kishiman piirikunta (Kōhoku · Ōmachi · Shiroishi) · Miyakin piirikunta (Kamimine · Kiyama · Miyaki) · Nishi-Matsuuran piirikunta (Arita) |  |
| n k Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- | --- | --- |
| Hokkaidō |  Hokkaidō  |  |
| Tōhoku |  Aomori  Iwate  Miyagi  Akita  Yamagata  Fukushima  |  |
| Kantō |  Ibaraki  Tochigi  Gunma  Saitama  Chiba  Tokio  Kanagawa  |  |
| Chūbu |  Niigata  Toyama  Ishikawa  Fukui  Yamanashi  Nagano  Gifu  Shizuoka  Aichi  |  |
| Kansai |  Mie  Shiga  Kioto  Osaka  Hyōgo  Nara  Wakayama  |  |
| Chūgoku |  Tottori  Shimane  Okayama  Hiroshima  Yamaguchi  |  |
| Shikoku |  Tokushima  Kagawa  Ehime  Kōchi  |  |
| Kyūshū · Ryūkyū |  Fukuoka  Saga  Nagasaki  Kumamoto  Ōita  Miyazaki  Kagoshima  Okinawa  |  |
15. jääkäripataljoona

Lars Birger Homén
15. jääkäripataljoona aik. Kenttälennätinpataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Pataljoona muodostettiin aluksi Kenttälennätinpataljoonaksi ja käsitti kolme komppaniaa, jotka muodostettiin 5. maaliskuuta 1918 Mikkelissä. Sen 1. komppania toimi Vaasassa, 2. komppania Pietarsaaressa ja 3. komppania Savonlinnassa.
Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Lars Birger Homén
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: komppanianpäällikkönä jääkäriyliluutnantti Eric Alexander Amandus Heimbürger (siirrettiin 6. huhtikuuta päämajaan radioaseman päälliköksi), jääkärivänrikki Bertel Ragnar Fallenius (6. huhtikuuta 1918 alkaen), jääkäriyliluutnantti Väinö Armas Pasanen.
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: Uuno Vilhelm Tiirikkala.
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkäriluutnantti Mauno Samuel Liesi.
Joukko-osastot > Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärivänrikki Otto Harald Lilja.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Urho August Pikkarainen (siirrettiin 4. huhtikuuta 16. jääkäripataljoonaan), pataljoonan kuormastovääpelinä jääkärivaravääpeli Arvo Portin, pataljoonan lähettiupseerina jääkärivänrikki Kosti Edvard Pylkkänen, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Paavo Elias Roos (siirrettiin 11. huhtikuuta 4. jääkärirykmentiin), jääkärivänrikki Gustav August Sepperi (siirrettiin 15. huhtikuuta 17. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Woldemar Weselow myöh. Wisa (siirrettiin komppanianpäälliköksi Savon ryhmän Mikelin 2. pataljoonaan), joukkueenjohtajana jääkärivänrikki Väinö Arvid Stenlund myöh. Wäinölä (siirrettiin Päämajaan opetusupseeriksi), joukkueenjohtajana jääkärivänrikki Kosti Eskola (siirrettiin 17. jääkäripataljoonaan), pataljoonan adjutanttina jääkäriyliluutnantti Gustaf Fredrik Helsingius (siirrettiin jääkäriprikaatin ehdysupseeriksi Wilkmanin ryhmään), joukkueenjohtajana jääkäriluutnantti Kaarlo Johannes Kaila (siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 Mikkelin 2. pataljoonaan), jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg (siirrettiin maaliskuun alussa 16. jääkäripataljoonaan).
Suomen Punainen Risti

| Suomen Punainen Risti Finlands Röda Kors |
| --- | --- |

Perustettu:  1877
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  68 000 (31.12.2023)
Pääsihteeri:  Eero Rämö
Puheenjohtaja:  Elli Aaltonen
Hallitus:  Max Lindholm (vpj.)   Riitta Ylineva (vpj.)   Dan Sundqvist (vpj.)   Harri Jokiranta Maiju Jolma-Taylor Pekka Piri  Ruut Rissanen Marju Sjösten Osmo Tolonen
Jäsenlehti:  Punainen Risti - Röda Korset
 Laki Suomen Punaisesta Rististä (238/2000) 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Punainen Risti – Finlands Röda Kors (lyhenne SPR / FRK, engl. Finnish Red Cross) on Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisen liikkeen Suomessa toimiva kansallinen yhdistys. Vuoden 2023 lopussa SPR:llä oli noin 68 000 jäsentä ja 33 000 vapaaehtoista ja kerääjää, jotka toimivat 12 piirissä ja 423 osastossa eri puolilla maata.
Yleiskokouskaudella 2023–2026 Punaisen Ristin hallituksen puheenjohtajana toimii Elli Aaltonen ja valtuuston puheenjohtajana Otto Kari. SPR:n pääsihteeri on Eero Rämö.
Vuonna 2023 SPR:n henkilöstömäärä Veripalvelussa oli 442 htv, keskustoimistossa 213 htv, Konttiketjussa 98 htv ja turvataloissa 53 htv.
Oikeudellinen asema

Suomen Punaisen Ristin nykyinen oikeudellinen asema perustuu 25. helmikuuta 2000 annettuun ja perustuslain voimaantulon yhteydessä 1. maaliskuuta 2000 voimaan tulleeseen lakiin Suomen Punaisesta Rististä (238/2000), joka perustuu hallituksen esitykseen (HE 156/1999) 26. marraskuuta 1999. Esitys sisälsi katsauksen järjestön oikeudellisen aseman kehitykseen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Suomen Punainen Risti ― Finlands Röda Kors, jäljempänä järjestö, on Suomen valtion tunnustama julkisoikeudellinen yhdistys, jonka toiminta perustuu maasotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden ja sairaiden aseman parantamisesta, merisotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden, sairaiden ja haaksirikkoutuneiden aseman parantamisesta, sotavankien kohtelusta sekä siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana Genevessä 12 päivänä elokuuta 1949 tehtyyn neljään Geneven yleissopimukseen (SopS 8/1955) sekä näiden yleissopimusten Genevessä 8 päivänä kesäkuuta 1977 tehtyyn kahteen lisäpöytäkirjaan, joista ensimmäinen koskee kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemista ja toinen kansainvälistä luonnetta vailla olevien aseellisten selkkausten uhrien suojelemista (SopS 82/1980).  Järjestö kuuluu ainoana kansallisena yhdistyksenä Suomessa kansainväliseen Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun liikkeeseen. Järjestö noudattaa toiminnassaan Punaisen Ristin kansainvälisissä konferensseissa hyväksyttyjä perusperiaatteita. | ” |
– Laki Suomen Punaisesta Rististä, 1 § Nimi ja asema. 
Suomen Punainen Risti on julkisoikeudellinen yhdistys, ja sen toimintaan sovelletaan yhdistyslain  6 §:n 2 momentissa säädetään rekisteröidyn yhdistyksen jäsenten vastuusta. Järjestöstä ja sen jäsenistä on lisäksi soveltuvin osin voimassa, mitä säädetään yhdistyslain 8 ja 9 §:ssä, 3 luvussa, 26 §:n 2 momentissa, 27–29 §:ssä, 35 §:n 1 ja 2 momentissa sekä 36–39 §:ssä. Punaisen Ristin säännöt hyväksytään järjestön yleiskokouksessa ja annetaan tasavallan presidentin asetuksella. Järjestön pysyväksi suojelijaksi vuonna 2024 lupautui tasavallan presidentti Alexander Stubb. Lailla on suojattu ja tunnustettu myös järjestön oikeus Punaisen Ristin nimen ja tunnuksen ilmaisevaan käyttöön Geneven sopimusten mukaisesti. Lisäksi Suomen Punaisella Ristillä on veripalvelulain mukainen toimilupa veripalvelutoiminnan harjoittamiseen Suomessa.
Historia > Punainen Risti syntyy

Sveitsiläistä liikemiestä Henry Dunantia (1828–1910) pidetään kansainvälisen Punaisen Ristin perustajana, sillä hän ehdotti kirjoittamassaan kirjassa Solferinon muisto (ranskankielinen alkuteos Un souvenir de Solferino, 1862) vapaaehtoisuuteen perustuvien yhdistysten perustamista joka maahan avustamaan sodanaikaista lääkintähuoltoa. Dunant oli ollut seuraamassa ranskalais-sardinialaisten ja itävaltalaisten joukkojen välistä Solferinon taistelua Italian kolmannessa itsenäisyyssodassa, ja oli järkyttynyt taistelun raakuudesta ja haavoittuneiden huonosta kohtelusta ja hoidosta ja alkoi järjestää näille apua. Dunantin ajatukset saivat kannatusta Euroopan eri valtioissa; jo seuraavana vuonna (1863) perustettiin toimikunta, josta kehittyi Punaisen Ristin kansainvälinen komitea, ja 16 valtiota allekirjoitti ensimmäiset Geneven sopimukset, joissa avustusjärjestöjen rooli määriteltiin. Punaisen Ristin kansallisia yhdistyksiä alettiin perustaa eri maihin.
Historia > Suomen Punainen Risti perustetaan

Ajatus Punaisen Ristin perustamisesta levisi myös Suomeen Pietarin keisarillisen hovin kautta. Vuonna 1874 kreivitär Aline Armfelt, ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin vaimo, teki aloitteen kansallisen yhdistyksen perustamisesta Suomeen. Venäjän Punainen Risti yritti myös perustaa Suomeen alaosastonsa, mutta se ei saavuttanut kannatusta: Suomen oma kansallinen yhdistys varmisti, että apua voitiin antaa riittävästi kotimaan katastrofeissa. Suuret nälkävuodet olivat tuoreessa muistissa. Hanke toteutui 7. toukokuuta 1877, kun perustettiin Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten. Samana vuonna lähetettiin jo ensimmäinen ”sotalasaretti” auttamaan Venäjän ja Turkin välisen sodan uhreja. Nimi muutettiin Suomen Punaiseksi Ristiksi vasta itsenäisyyden jälkeen (1919).
Yhdistyksen olemassaolon alkuaikoina toiminta oli jo kansainvälistä kotimaan avustustoiminnan lisäksi. Autettiin rauhanajan onnettomuuksien ja kulkutautien uhreja sekä perustettiin kulkutautisairaaloita ja koulutettiin sairaanhoitajia. Virallisesti osaksi Punaisen Ristin liikettä Suomen Punainen Risti tuli vuonna 1922, jolloin Suomi ratifioi Geneven sopimukset. Vuonna 1948 SPR sai vastuulleen partiolaisten vuonna 1935 aloittaman veripalvelutoiminnan Suomessa.
Maailmansotien välisenä aikana Suomen Punainen Risti perusti sairaanhoitajareservin, johon suomalaiset sairaanhoitajat liittyivät sotatilanteen varalta. Lotta Svärdin kanssa käydyn kiistan jälkeen SPR:n sairaanhoitojaosto sai tehtäväkseen hoitaa suomalaisten sairaanhoitajien tietojen ylläpidon ja tarvittaessa liikekannallepanon. Vuonna 1941 perustettiin Mannerheimin käskystä Suomen Punaisen Ristin Apusisarjärjestö, joka koulutti avustavia hoitajia sotasairaanhoidon tarpeisiin. Apusisartoiminnan kokemusten perusteella Suomen valtio aloitti apuhoitajakoulutuksen vuonna 1946. SPR:n oma koulutus lakkautettiin vuonna 1951. Apuhoitajista tuli merkittävä osa suomalaista sairaanhoitoa vuosikymmeniksi. Samoja työtehtäviä tekevät nykyisin lähihoitajat.
Organisaatio

Suomen Punaisen Ristin toiminta perustuu pitkälti vapaaehtoisuuteen. Järjestön organisaatio Suomessa voidaan nähdä kolmiportaisena: paikallistaso, piiritaso ja valtakunnallinen taso.
Suomen Punainen Risti on Opintokeskus Siviksen ja SOSTEn jäsenjärjestö.
Organisaatio > Suomen Punaisen Ristin osastot

Paikallistasolla toimivat osastot, joita toimii lähes jokaisessa Suomen kunnassa. Suomen Punaisella Ristillä on 433 osastoa. Yhden kunnan alueella saattaa toimia useita osastoja: esimerkiksi Helsingissä toimii tällä hetkellä 10 osastoa. Jokainen osasto kuuluu yhteen piiriin, joita on yhteensä 12.
Organisaatio > Suomen Punaisen Ristin piirit

Piirien alueet noudattelevat usein maakunta- tai entistä läänijakoa. Jokaisella tasolla vapaaehtoiset ovat tärkeitä päättäjiä ja paikallistasolla eli osastoissa toiminta perustuu juuri heidän panokseensa.
Vuonna 1929 perustettiin ensimmäinen piiri Kuopioon. Vuonna 1933 perustettiin Viipurin, Mikkelin, Vaasan, Satakunnan ja Pohjanmaan piirit. Vuonna 1935 perustettiin Varsinais-Suomen ja Turunmaan piirit. Hämeen piiri perustettiin vuonna 1936, Lapin piiri 1938 ja Laatokan-Karjalan piiri sekä Ahvenanmaan osasto 1939. Seitsämän piirin piirihallituksen puheenjohtajana toimi silloisen piirin alueen läänin maaherra.
Suomen Punaisen Ristin piirien palkatut työntekijät tukevat alueensa osastoja. He järjestävät koulutusta ja tapahtumia piirin vapaaehtoisille sekä vastaavat alueellisesta varautumisesta ja viranomaisyhteistyöstä.
Suomen Punainen Risti toimii 12 piirissä, jotka ovat: Helsingin ja Uudenmaan piiri, Hämeen piiri, Kaakkois-Suomen piiri, Lapin piiri, Länsi-Suomen piiri, Oulun piiri, Satakunnan piiri, Savo-Karjalan piiri, Varsinais-Suomen piiri, Åbolands distrikt (Turunmaan piiri), Ålands distrikt (Ahvenanmaan piiri) ja Österbottens svenska distrikt (Pohjanmaan ruotsinkielinen piiri).
Organisaatio > Suomen Punaisen Ristin keskustoimisto

Valtakunnallisesti toimintaa kehittää Helsingissä sijaitseva keskustoimisto. Se tekee viranomaisyhteistyötä, vastaa valtakunnallisista kampanjoista kuten Nälkäpäivästä sekä kansainvälisestä avustustyöstä. Keskustoimisto tekee myös kannanottoja ja edistää järjestön arvoja suomalaisessa yhteiskunnassa.
Organisaatio > Yleiskokous

Järjestön ylin päättävä elin on joka kolmas vuosi kokoontuva yleiskokous, joka koostuu osastojen edustajista. Vuoden 2023 yleiskokous järjestettiin Joensuussa. Vuoden 2020 yleiskokous järjestettiin pandemiatilanteesta johtuen alueellisina etäkokouksina, ja sitä johdettiin Vaasasta. Kesällä 2017 yleiskokous järjestettiin Helsingissä. Sitä ennen yleiskokoukset järjestettiin vuonna 2014 Turussa, vuonna 2011 Lahdessa, vuonna 2008 Oulussa, vuonna 2005 Porissa, vuonna 2002 Jyväskylässä sekä vuonna 1999 Haminassa.
Äänivaltaiset edustajat yleiskokoukseen valitsee osaston hallitus. Piirien edustajat valitsee piirin hallitus. Yleiskokouksessa valitaan koko järjestön hallituksen puheenjohtaja, varapuheenjohtajat, jäsenet sekä valtuuston puheenjohtaja, varpuheenjohtaja ja jäsenet. Yleiskokouksessa hyväksytään myös koko järjestön toimintalinjaus seuraavalle kolmelle vuodelle.
Lehti

Järjestön oma jäsenlehti on 4 kertaa vuodessa ilmestyvä Punainen Risti - Röda Korset. Siinä on sisältöä sekä suomeksi että ruotsiksi. Lehden päätoimittajana toimii SPR:n viestintäjohtaja Ilpo Kiiskinen. Avun maailman lisäksi järjestö julkaisee lehtimuotoista Tässä ja nyt -järjestötiedotetta aktiivisille toimijoille. Se koostuu sekä yhteisistä valtakunnallisista että piirikohtaisista sivuista.
Toiminta

Suomen Punaisen Ristin toimintamuotoja ovat esimerkiksi ensiaputoiminta, kansainvälinen avustustoiminta, keräystoiminta, kotimaan valmiustoiminta, maahanmuuttajatyö,  nuorisotoiminta, Nuorten turvatalot, ruoka-apu, terveyden edistäminen, vastaanottokeskustoiminta, veripalvelutoiminta, ystävätoiminta ja Kontti-kierrätystavaratalot.
Suomen Punainen Risti tunnetaan myös erityisesti joulukorteista ja aikaisemmin myös postimerkeistä, jotka ovat suosittuja keräilykohteita.
Toiminta > Ensiaputoiminta

Punainen Risti Ensiapu ylläpitää ns. EA1-, EA2- ja hätäensiapukorttien kouluttamisjärjestelmää. Yhtiön tuotto ohjataan SPR:n valmius- ja ystävätoimintaan. Ensiapukoulutusta vaaditaan useilla työpaikoilla, esimerkiksi toimiessa sähköasentajana.
Punaisen Ristin EA1- ja EA2-koulutuksia järjestää sertifioitu terveystiedon ja ensiavun opettaja.  Ensiavun ja terveystiedon kouluttajien (ETK) täydennyskoulutuksen järjestää SPR, ja vaatimuksena koulutukseen pääsemiselle on laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö eli ensihoitaja (AMK), fysioterapeutti, sairaanhoitaja, terveydenhoitaja, kätilö,  hammaslääkäri tai lääkäri. Lisäksi koulutukseen hyväksytään  ammattinimikesuojattu perustason ensihoidon lähihoitaja tai sairaanhoidon ja huolenpidon osaamisalan suorittanut lähihoitaja. Lisäksi myös pelastajalla, palomies-sairaankuljettajalla sekä lääkintävahtimestari-sairaankuljettajalla on mahdollisuus hakeutua koulutukseen. Kolutuksesta saa oikeuden kouluttaa kaikkia SPR-ensiapukursseja kolmen vuoden aikana. Kouluttajapätevyyden uusii käytyään kertauskoulutuksen kolmen vuoden aikana.
Virallisen ensiapukoulutuksen lisäksi Punaisen Ristin paikallisosastot järjestävät  apuryhmiä, jotka kokoontuvat säännöllisin väliajoin harjoittelemaan ensiaputaitoja. Ryhmäläisiltä ei vaadita aikaisempaa ensiapuosaamista ja ryhmäiltoihin osallistuminen on ilmaista. Koulutetut ensiapuryhmäläiset osallistuvat päivystystoimintaan tarjoten ensiapupalveluita erilaisissa tapahtumissa.
Toiminta > Keräystoiminta

Punaisen Ristin lipaskerääjät keräävät varoja syksyllä järjestettävässä Nälkäpäivä -keräyksessä Suomen Punaisen Ristin kastastofirahastoon. Hätäapukeräyksiä taas  järjestetään, jos kotimaassa tai maailmalla syntyy nopeasti suuri avuntarve. Tällainen tilanne voi olla esimerkiksi luonnononnettomuus, esimerkiksi maanjäristys tai hirmumyrsky.
Nenäpäivä on yhdeksän eri kansalaisjärjestön kampanja marraskuussa, jolla kerätään varoja kehitysyhteistöhön Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. SPR on yksi keräyksen järjestäjistä. Keräyksen kohteena ovat lapset ja näiden koulutus, turvallisuus, terveys ja ravinnonsaanti.
Mannerheimin Lastensuojeluliitto ja Suomen Punainen Risti järjestävät vuosittain yhteistössä YLEn kanssa marras-joulukuussa Hyvä Joulumieli -keräyksen lahjakorttien hankkimiseksi vähävaraisille ja vaikeassa elämäntilanteessa oleville lapsiperheille. Keräystä tukevat myös K-ruokakaupat, Lidl ja S-ryhmän ruokakaupat.