stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 2015
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 22.–30.8. Pekingissä, Kiinassa Suomen ainoa mitalisti oli keihäänheitossa pronssia saanut Tero Pitkämäki. Antti Ruuskanen sijoittui keihäänheitossa viidenneksi ja David Söderberg moukarinheitossa kuudenneksi.
Vammaisyleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa lokakuussa Dohassa, Qatarissa Suomi saavutti yhden kultamitalin, neljä hopeaa ja kolme pronssia. Amanda Kotaja voitti kultaa pyörätuolikelauksen T54-luokan 200 metrillä. Lisäksi Kotaja sai yhden hopean, Henry Manni hopean ja kaksi pronssia, Toni Piispanen hopean ja pronssin sekä Leo-Pekka Tähti yhden hopean.
Berliinin ilmasillan muistomerkki

Berliinin ilmasillan muistomerkki (Luftbrückendenkmal), Eduard Ludwig, 1951.
Berliinin ilmasillan muistomerkki (Luftbrückendenkmal) on arkkitehti Eduard Ludwigin suunnittelema muistomerkki vuoden 1948 Berliinin ilmasillalle, joka pelasti neuvostojoukkojen saartaman Länsi-Berliinin nääntymiseltä. Muistomerkki on sijainnut vuodesta 1951 Berliinissä Tempelhofin lentoaseman sisäänkäynnin edustalla. Muistomerkin kopiot on sijoitettu Frankfurt am Mainiin ja Celleen.
Teräsbetonista valmistettu muistomerkki on 20 metriä korkea. Sen voidaan tulkita esittävän tyyliteltyä siltarumpua, jonka läpi kulkee kolme kaarevaa palkkia. Ne symboloivat ilmasillan kolmea ilmakäytävää. Muistomerkin pronssiseen jalustaan on kirjoitettu Berliinin saarron aikana surmansa saaneiden 41 brittiläisen ja 31 amerikkalaisen lentäjän sekä kuuden saksalaisen avustajan nimet. Niiden yllä on teksti ”Sie gaben ihr Leben für die Freiheit Berlins im Dienste der Luftbrücke 1948/1949” (”He antoivat henkensä Berliinin vapauden puolesta palvellessaan ilmasiltaa 1948/1949”).
Länsiberliiniläiset antoivat muistomerkille lempinimen Hungerkralle (”Nälkäkäpälä”).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berliinin ilmasillan muistomerkki Wikimedia Commonsissa
Arja Juvonen

| Arja Juvonen |
| --- | --- |
 Arja Juvonen kesäkuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1967 (ikä 56) Kuopion maalaiskunta
Poliitikko
Puolue:  perussuomalaiset
Asema:  kansanedustaja (2011–)   kaupunginvaltuutettu (2009–)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Espoo
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Arja Sinikka Juvonen (s. 8. joulukuuta 1967 Kuopion maalaiskunta) on suomalainen poliitikko, joka on perussuomalaisten jäsen. Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2011 ja Espoon kaupunginvaltuutettu vuodesta 2009.
Juvosen isä toimi Suomen Maaseudun Puolueessa.
Koulutus ja ura

Juvonen valmistui perushoitajaksi Helsingin sairaanhoito-opistosta 1986 ja suoritti vanhustyön erikoisammattitutkinnon Amiedu-aikuiskoulutuskeskuksessa 2008. Hän jatkoi opintojaan Satakunnan ammattikorkeakoulussa valmistuen geronomiksi 2011. Hän työskenteli hoitajana Helsingin kaupungilla 1987–2007 ja Vanhusten palvelutaloyhdistys ry:ssä 2007–2011.
Poliittinen toiminta > Kunnallispolitiikka

Arja Juvonen oli ehdolla ensi kertaa Espoon kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2008. Hän sai vaaleissa 353 ääntä ja tuli valituksi. Juvonen uusi valtuustopaikkansa 700 äänellä kunnallisvaaleissa 2012, mikä oli Espoon perussuomalaisten toiseksi suurin äänimäärä puheenjohtaja Timo Soinin jälkeen. Kevään 2017 kuntavaaleissa hänet valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 576 äänellä.
Kuntapolitiikassa Juvonen on toiminut muun muassa sosiaali- ja terveyslautakunnassa ja Espoon kaupunginhallituksen jäsenenä.
Poliittinen toiminta > Eduskunta

Juvonen on jäsenenä tarkastusvaliokunnassa sekä varajäsenenä perustuslakivaliokunnassa. Lisäksi hän on jäsenenä Yleisradion hallintoneuvostossa.
Juvonen valittiin eduskuntaan ensi yrittämällä 2 553 äänellä vaaleissa 2011 Uudenmaan vaalipiiristä. Ensimmäisellä eduskuntakaudellaan Juvonen oli jäsenenä lakivaliokunnassa ja sosiaali- ja terveysvaliokunnassa. Juvonen oli vaalikauden ainoa perussuomalaisten eduskuntaryhmän jäsen, joka kannatti samaa sukupuolta olevien avioliittoa. Hän jäi kesäkuussa 2014 pois lakivaliokunnan asiaa koskevasta äänestyksestä, jolloin varajäsen Mika Niikko äänesti sitä vastaan. Juvonen perusteli poisjäämistä sillä, että valiokuntaan pitäisi viedä puolueen kanta, joka oli erilainen kuin hänen oma kantansa. Marraskuussa 2014 Juvonen kuitenkin äänesti eduskunnassa uuden avioliittolain puolesta.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Juvonen sai 2 931 ääntä ja valittiin näin toiselle kaudelleen. Vaalikaudella Juvonen toimi tarkastusvaliokunnassa ja jatkoi sosiaali- ja terveysvaliokunnan jäsenenä. Juvonen on perehtynyt erityisesti sosiaali- ja terveyspolitiikan kysymyksiin. Helmikuussa 2017 eduskunnassa äänestettiin uudesta Aito avioliitto -kansalaisaloitteesta, jolla pyrittiin kumoamaan avioliittolain muutos ja palauttamaan avioliitto miehen ja naisen väliseksi liitoksi. Juvonen oli yksi kolmesta perussuomalaisesta kansanedustajasta, jotka äänestivät kansalaisaloitetta vastaan ja saivat toiminnastaan huomautuksen puolueen eduskuntaryhmältä.
Juvonen erosi perussuomalaisista Jyväskylän puoluekokouksen jälkeisellä viikolla kesäkuussa 2017, koska hänen mielestään puolue muuttui puoluekokouksessa eikä hänen osaamiselleen sosiaalipoliitikkona ollut puolueessa käyttöä. Juvonen hävisi Jyväskylän puoluekokouksessa toisella äänestyskierroksella kisan toisen varapuheenjohtajan paikasta kansanedustaja Teuvo Hakkaraiselle äänin 636–372. Erosta huolimatta Juvonen ei kuitenkaan liittynyt perussuomalaisten ryhmästä irtautuneeseen Uusi vaihtoehto -ryhmään, koska koki saaneensa epäluottamuslauseen irtautuneen ryhmän suunnalta, kun häntä ei kysytty siihen mukaan. Muutaman viikon pohdinnan jälkeen Juvonen kuitenkin palasi perussuomalaisiin.
Eduskuntavaaleissa 2019 Juvonen valittiin kolmannelle kaudelleen 5 490 äänellä.
Kuntavaaleissa 2021 Juvonen sai Espoossa 1652 ääntä ja tuli valituksi.
Hänet valittiin vuoden 2023 eduskuntavaaleissa neljännelle kaudelleen 3 336 äänellä.
Tomb Raider I–III Remastered

| Tomb Raider I–III Remastered |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Aspyr (alkuperäiset pelit Core Design)
Julkaisija:  Aspyr
Jakelija:  PlayStation Store, Microsoft Store, Steam, Nintendo eShop, Epic Games Store ja GOG.com
Pelisarja:  Tomb Raider
Julkaistu:   14. helmikuuta 2024 (digitaalinen)  18. lokakuuta 2024 (fyysinen) 
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  Nintendo Switch, PlayStation 4, PlayStation 5, Microsoft Windows, Xbox Series X/S, Xbox One
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy, digitaalinen jakelu, pelimoduuli ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Tomb Raider I–III Remastered on Aspyrin kehittämä ja julkaisema Tomb Raider -toimintaseikkailupelien kokoelma, johon kuuluvat parannellut versiot alun perin Core Designin kehittämistä peleistä Tomb Raider (1996), Tomb Raider II (1997) ja Tomb Raider III (1998). Mukana on myös kaikkien kolmen pelin lisäosat Unfinished Business, Golden Mask ja The Lost Artifact, jotka julkaistiin 1990-luvulla vain Windowsille.
Kokoelma julkistettiin syyskuussa 2023 ja julkaistiin helmikuussa 2024 digitaalisesti Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, PlayStation 5:lle, Windowsille sekä Xbox Series X/S:lle ja Xbox Onelle. Fyysisenä konsoliversiona kokoelma julkaistiin lokakuussa 2024.
Peleissä on käytetty alkuperäistä pelimoottoria, mutta graafista ulkoasua on paranneltu. Tekstuureja ja hahmomalleja on uusittu ja ympäristöön on ripoteltu esimerkiksi uusia valoefektejä. Juonta tai muuta sisältöä ei ole muutettu laisinkaan. Peliin on lisätty tekstikäännökset useille eri kielille, mukaan lukien suomeksi.
Pelaaja voi vaihdella alkuperäisen ja modernisoidun ulkoasun välillä yhtä nappia painamalla. Lisäksi kontrolleja voi vaihdella alkuperäisen ”tankkiohjauksen” ja nykyaikaisempaa ohjausta jäljittelevän version välillä. Pelaajan käytössä on myös kameratila, jolla voi tallentaa kuvakaappauksia eri tilanteista.
Aiheesta muualla

Tomb Raider I–III Remastered Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jouni Ovaska

| Jouni Ovaska |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1986 (ikä 38) Hämeenkyrö
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Asema:  kansanedustaja
Vaalipiiri:  Pirkanmaa
Kotipaikka:  Tampere
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Jouni Einari Ovaska (s. 9. syyskuuta 1986 Hämeenkyrö) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja kansanedustaja vuodesta 2019.
Ovaska toimi keskustan puoluesihteerinä 2016–2018. Hän johti keskustan puoluevaltuustoa vuosina 2012–2016.
Ovaska on Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2017. Helmikuussa 2022 hänet valittiin keskustan eduskuntaryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Ovaska valittiin liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtajaksi huhtikuussa 2023. Lokakuussa 2024 hänet valittiin Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen ALDEn varapuheenjohtajaksi.
Koulutus

Ovaska kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenkyrön F. E. Sillanpään lukiosta vuonna 2005. Suoritettuaan asepalveluksen Parolan panssariprikaatissa hän aloitti opinnot Hämeenlinnan opettajankoulutuslaitoksella vuonna 2006. Opiskeluaikanaan Ovaska työskenteli kaupan alalla ja keskustan kansanedustaja Tuomo Puumalan eduskunta-avustajana. Ovaska valmistui Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 2010 ja maisteriksi 2014. Opiskelujen ohessa Ovaska toimi Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan (Tamy) edustajistossa vuosina 2007–2013 (varapuheenjohtaja vuonna 2012). Hän oli keskustanuorten varapuheenjohtaja kaksivuotiskauden 2011–2013.
Poliittinen toiminta

Ovaska toimi vuosina 2007–2010 Hämeenkyrön seurakunnan kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon. Ovaska on ollut sivistyslautakunnan puheenjohtaja. Kunnallisvaaleissa 2012 hän oli 282 äänellä Hämeenkyrön ääniharava. Ovaska on johtanut kunnanhallitusta vuosina 2013–2016.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Ovaska oli ensikertalaisena ehdolla Pirkanmaan vaalipiiristä ja sai 1 211 ääntä. Vuoden 2014 europarlamentinvaaleissa Ovaska sai 2 897 ääntä.
Ovaska valittiin keskustan puoluevaltuuston puheenjohtajaksi vuonna 2012 Kouvolassa. Hänet valittiin jatkokaudelle kunniapuheenjohtaja Paavo Väyrysen esityksestä marraskuussa 2014 Porissa.
Vuoden 2015 Ovaska ylsi varasijalle Pirkanmaan vaalipiirissä saavuttaen 4454 ääntä. Vuosina 2015–2016 Ovaska toimi Eduskunnan I varapuhemies Mauri Pekkarisen erityisavustajana.
Ovaska toimi Keskustan puoluesihteerinä vuosina 2016–2018.
Vuonna 2019 hänet valittiin eduskuntaan Pirkanmaan vaalipiiristä 5360 äänellä. Valiokuntien jäsenyydet: suuri valiokunta, lakivaliokunta, ulkoasiainvaliokunta ja sivistysvaliokunta (varajäsen). Lisäksi hän on jäsenenä Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa ja varajäsenenä Välimeri-unionin parlamentaarisessa yleiskokouksessa.
Vuonna 2023 huhtikuussa pidetyissä eduskuntavaaleissa Ovaska uusi paikkansa eduskunnassa saaden 6376 ääntä.
Yksityiselämä

Ovaska sai heinäkuussa 2024 poikalapsen.
Pia Kauma

| Pia Kauma |
| --- | --- |
 Pia Kauma (2014)
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1966 (ikä 58) Joensuu
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (2011–2015 ja 2017–)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Espoo
Puoliso:  Jussi Kauma (1994–)
Aiheesta muualla
www.piakauma.fi
Pia Liisa Kauma (s. 20. lokakuuta 1966 Joensuu) on suomalainen kokoomusta edustava kansanedustaja. Hän on ollut kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 2011–2015 ja jälleen 30. heinäkuuta 2017 alkaen. Kauma on ollut Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005 ja vuodesta 2013 myös kaupunginhallituksen jäsen.
Opinnot ja työura

Kauma valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseon lukiosta vuonna 1985 ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1990. Pääaineena hän opiskeli laskentatoimea ja sivuaineena vero-oikeutta.
Urallaan Kauma on työskennellyt Pohjola-yhtiöiden account managerina 1990–1992, Pauligin ylimmän johdon assistenttina 1992–1993, Vaisalan myyntipäällikkönä 1995–1999, Suunto-yhtiön myyntijohtajana 1999–2002 ja Laatukeskus Excellence Finlandin toimitusjohtajana vuosina 2006–2011. Kauma on myös käynyt Yleisradion toimittajakurssin kesällä 2003 ja työskennellyt Ylen toimittajana 2003–2004.
Kauma on ollut HOK-Elannon hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2011. Hän on toiminut myös Nesteen neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 2012.
Poliittinen ura

Eduskuntaan Kauma valittiin vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän sai yhteensä 3 551 ääntä. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa mutta jäi ensimmäiselle varasijalle 4 111 äänellä. Kauma nousi Alexander Stubbin tilalle eduskuntaan 30. heinäkuuta 2017 tämän siirryttyä Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kauma sai 8 597 ääntä ja uusi paikkansa kansanedustajana. Hänet valittiin uudelle jatkokaudelle vuoden 2023 eduskuntavaaleissa 6199 äänellä.  Kauma oli ehdolla myös vuosien 2009 ja 2014 europarlamenttivaaleissa muttei tullut valituksi.
Eduskunnassa Kauma on toiminut perustuslakivaliokunnan, talousvaliokunnan, sosiaali- ja terveysvaliokunnan, suuren valiokunnan ja lakivaliokunnan jäsenenä sekä Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsenenä.
Kauma valittiin kesällä 2013 Etyjin yleiskokouksen poliittisen ja turvallisuuskomitean raportoijaksi.  Vuonna 2021 Kauma valittiin Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen varapuheenjohtajaksi. Lisäksi Kauma toimii Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen Keski-Aasian erityisedustajana.  Vuonna 2023 hänet valittiin vuoden kestävälle kaudelle Etyjin puheenjohtajaksi.
Kunnianosoituksia

Kunnialegioona (Ranska, 2022)
Fredrik Elfving

Fredrik Elfving 1870-luvulla.
Fredrik Emil Wolmar Elfving (9. joulukuuta 1854 Tammisaari – 21. kesäkuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kasvifysiologi. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1892–1926. Hän kirjoitti muun muassa kirjat Tärkeimmät viljelyskasvit ja Kasvitieteen oppikirja, joita käytettiin oppikirjoina laajalti.
Elämäkerta

Elfvingin vanhemmat olivat piirilääkäri, professori Johan Fredrik Elfving (1801-1891) ja Wendla Sucksdorff (k. 1901). Elfving valmistui ylioppilaaksi vuonna 1870 Turun kymnaasista. Hän oli aluksi suunnitellut lääkärin uraa mutta kiinnostui enemmän kasvitieteestä. Elfving valmistui jo neljän vuoden kuluttua filosofian kandidaatiksi. Vuosina 1878–1879 hän täydensi opintojaan Saksassa. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1879 24-vuotiaana, ja jo vuonna 1881 hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi. Vuonna 1892 hänet nimitettiin tiukan kilpailun jälkeen kasvitieteen professoriksi oppituolin edellisen haltijan Sextus Otto Lindbergin kuoltua vuonna 1889. Elfving toimi myös fyysis-matemaattisen osaston dekaanina vuosina 1911–1924. Elfving hoiti professorin virkaa 34 vuotta 1892–1926 ja jäi eläkkeelle 71-vuotiaana vuonna 1926.
1900-luvun alkuvuosikymmeninä kielikysymys kuumensi tunteita yliopistossa. Elfving kannatti tiukasti ruotsinkielisyyttä, mikä johti siihen, että hänen vuonna 1852 perustetun kasvitieteen oppituolinsa rinnalle perustettiin vuonna 1925 uusi suomenkielinen professuuri, johon nimitettiin Kaarlo Linkola. Elfvingin jäätyä eläkkeelle laitoksen esimiehen tehtävät siirrettiin uuden suomenkielisen oppituolin haltijalle. Hänen virkaansa ei kuitenkaan lakkautettu, vaan uudeksi ruotsinkieliseksi kasvitieteen professoriksi valittiin vuonna 1928 Alvar Palmgren.
Elfving oli Pohjoismaiden ensimmäisiä kasvifysiologian tutkijoita. 1880-luvulla Elfving julkaisi useita kasvifysiologisia tutkimuksia, joiden perusteella hänelle ajateltiin jo vuosikymmenen puolivälissä järjestää ylimääräinen professuuri, mutta hanke ei toteutunut. Hän nosti kasvifysiologian profiilia tieteenä vastapainoksi taksonomialle ja morfologialle, joiden harjoittaminen juonsi juurensa Carl von Linnéstä. Kotimaisista kasveista Elfving tutki erityisesti eräitä leviä (Desmidiaceae) sekä viljelyskasveja. Kaikkiaan hän julkaisi uransa aikana alkuperäistutkimuksia puolisensataa. Elfving kirjoitti lukuisia elämäkerta-artikkeleita, joista ensimmäinen käsitteli Carl von Linnétä. Lisäksi hän kirjoitti tutkielmia ja historiikkeja tieteen ja yliopistolaitoksen historiasta.
Elfving kehitti kasvitieteen yliopisto-opetusta ja otti muun muassa käyttöön laboratorioharjoitukset opetuksessa. Aikalaiset kehuivat hänen luennoitsijan taitojaan. Kuulustelijana häntä pidettiin ankarana ja pelättynä tentaattorina. Kasvitiede oli vielä 1900-luvun alussa lääketieteen opiskelijoille pakollinen sivuaine, minkä vuoksi lääketieteellistä tiedekuntaa harmistutti se, että Elfvingin väitettiin ankaruudellaan estäneen lääketieteen opiskelijoiden opintoja, vaikka kasvitiede ei ollut erityisen merkityksellistä varsinaisen lääketieteen kannalta.
Vuosina 1903–1902 Helsingin Kaisaniemeen valmistunut kasvitieteen laitosrakennus, jossa nykyään toimii yliopiston Kasvimuseo, rakennettiin Elfvingin aloitteesta ja hänen suunnitelmiensa mukaan.  Elfving toimi Suomen Tiedeseuran pysyvänä sihteerinä vuosina 1923-1934.
Fredrik Elfving oli naimisissa 1897-1939 Thyra Ingmanin (k. 1939) kanssa.
Aiheesta muualla

Fredrik Emil Wolmar Elfving: Förnyare av undervisningen i botanik, realist och romantiker. (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Suomen urheilu 2008

Suomen urheilu 2008 käsittelee vuoden 2008 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Satu Mäkelä-Nummela | Ampumaurheilu |
| 2. | Sanna Stén / Minna Nieminen | Soutu |
| 3. | Tero Pitkämäki | Yleisurheilu |
| 4. | Virpi Kuitunen | Maastohiihto |
| 5. | Minna Kauppi | Suunnistus |
| 6. | Janne Ahonen | Mäkihyppy |
| 7. | Henri Häkkinen | Ampumaurheilu |
| 8. | Hanna-Maria Seppälä | Uinti |
| 9. | Leo-Pekka Tähti | Yleisurheilu |
| 10. | Valtteri Filppula | Jääkiekko |
Lähde: 
Vuoden naisurheilijaksi valittiin ampumaurheilija Satu Mäkelä-Nummela ja vuoden valmentajaksi jalkapallovalmentaja Markku Kanerva.
Olympialaiset

Pekingin kesäolympialaisissa 8.–24.8. Suomi sai yhden kultamitalin, yhden hopean ja kaksi pronssia sekä kahdeksan pistesijaa.
Pekingin kesäparalympialaisissa 6.–17.9. Suomi sai kaksi kultamitalia, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Aerobic

FISAF-liiton maailmanmestaruuskilpailuissa 2.–7.12. Dubnassa, Venäjällä Rita Niemi saavutti naisten kilpailussa hopeaa ja Juuso Väisänen miesten puolella pronssia. Naisten kilpailussa Irina Matilainen sijoittui viidenneksi.
FISAF-liiton Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin 10.–14.9. Helsingissä. Miesten kilpailussa Jouni Viitanen voitti kultaa,  Juuso Väisänen sijoittui neljänneksi ja Tero Haapasalmi oli kuudes. Naisten kilpailussa Rita Niemi voitti kultaa ja Irina Matilainen sijoittui neljänneksi.
Alppihiihto

Maailmancupissa 2007–2008 Tanja Poutiainen sijoittui pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi sekä kokonaiscupissa kahdeksanneksi. Hän voitti 15.2. Zagrebin pujottelukilpailun.
Ammunta

Pekingin kesäolympialaisissa Satu Mäkelä-Nummela voitti trapissa kultaa ja Henri Häkkinen saavutti ilmakiväärillä pronssia. Kuudensissa olympiakisoissaan kilpaillut Juha Hirvi sijoittui seitsemänneksi pienoiskiväärin makuukilpailussa ja Mira Nevansuu ilmapistoolikilpailussa.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailuissa 8.–17.2. Östersundissa, Ruotsissa parhaat suomalaissijoitukset olivat henkilökohtaisilla matkoilla Kaisa Mäkäräisen 15. sija yhteislähtökilpailussa ja Suomen joukkueen kymmenes sija sekaviestissä.
Maailmancupissa 2007–2008 Kaisa Mäkäräinen sijoittui yhteispisteissä 13:nneksi.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjassa Fordilla ajanut Mikko Hirvonen sijoittui toiseksi ja saman tallin Jari-Matti Latvala neljänneksi. Latvala voitti helmikuussa Ruotsin rallin ja hänestä tuli 22 vuoden ja 313 päivän ikäisenä kaikkien aikojen nuorin MM-rallin voittaja. Hirvonen voitti huhtikuussa Jordanian rallin, kesäkuussa Turkin rallin ja loka-marraskuussa Japanin rallin.
Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa Ferrariilla ajanut Kimi Räikkönen sijoittui kolmanneksi ja McLaren-kuljettaja Heikki Kovalainen seitsemänneksi. Räikkönen voitti 23.3. Malesian Grand Prix'n ja 27.4. Espanjan Grand Prix'n. Kovalainen saavutti F1-uransa ensimmäisen voiton 3.8. Unkarin Grand Prix'ssä.
Curling

Sekaparien maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 8.–16.3. Heinolan Vierumäellä. Suomalaispari Jussi Uusipaavalniemi / Anne Malmi saavutti hopeaa.
Hiihtosuunnistus

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 14.–20.1. S-chanfissa, Sveitsissä Suomi sai kuusi mitalia. Hannele Valkonen, Mervi Pesu ja Liisa Anttila voittivat kultaa naisten viestissä. Hopealle sijoittuivat Anttila sprintissä ja pitkällä matkalla, Matti Keskinarkaus sprintissä sekä Teemu Köngäs, Keskinarkaus ja Staffan Tunis miesten viestissä. Pesu sai pronssia pitkällä matkalla.
Jalkapallo

Markku Kanervan valmentama Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkue selviytyi vuoden 2009 EM-kilpailuihin oltuaan lohkonsa ykkönen ja voitettaan 14.10. jatkokarsinnassa Itävallan.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti turkulainen FC Inter, hopeaa sai espoolainen FC Honka ja pronssille sijoittui FC Lahti. Mestaruus oli FC Interille ensimmäinen.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti FC Honka, hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssille sijoittui Kuopion MimmiFutis.
Judo

Pekingin kesäparalympialaisissa Jani Kallunki saavutti pronssia vaikeasti heikkonäköisten alle 66-kiloisten sarjassa.
Jääkiekko

Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 4.–12.4. Harbinissa, Kiinassa Suomi saavutti pronssia hävittyään välierissä Kanadalle 2–4 ja voitettuaan pronssiottelussa Sveitsin 4–1. Alkusarjassa Suomi voitti ensi kertaa MM-kisojen historiassa Yhdysvallat; maalit olivat jatkoajan jälkeen 1–0. Suomen maalivahti Noora Räty valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 2.–18.5. Quebecissä ja Halifaxissa, Kanadassa kanadalaisen Doug Sheddenin valmentama Suomi saavutti pronssia voitettuaan puolivälierissä Yhdysvallat jatkoajalla 3–2, hävittyään välierissä Venäjälle 0–4 ja voitettuaan pronssiottelussa Ruotsin 4–0.
Valtteri Filppula voitti seitsemäntenä suomalaisena Stanley Cupin, kun Detroit Red Wings voitti 4.6. ratkaisevaksi jääneessä kuudennessa loppuottelussa Pittsburgh Penguinsin. Loppuottelut hävinneessä joukkueessa pelasi Jarkko Ruutu.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Oulun Kärpät, hopeaa sai espoolainen Blues ja pronssille sijoittui Tampereen Tappara.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti espoolainen Blues, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Oulun Kärpät.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa 27.1.–3.2. Moskovassa, Venäjällä Suomi saavutti pronssia hävittyään välierissä Venäjälle 1–9 ja voitettuaan pronssiottelussa Kazakstanin 8–3.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Oulun Luistinseura, joka voitti 15.3. Helsingissä pelatussa loppuottelussa Tornion Palloveikot rangaistuslaukauskilpailun jälkeen. Pronssille sijoittui Warkauden Pallo -35.
Keilailu

Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 20.–31.8. Bangkokissa, Thaimaassa pronssia saavuttivat Osku Palermaa mastersissa, Petteri Salonen ja Pasi Uotila parikilpailussa sekä Palermaa, Salonen, Uotila, Mika Koivuniemi ja Lasse Lintilä joukkuekilpailussa.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 6.–15.6. Odensessa, Tanskassa Suomi saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Krista Pöllänen sijoittui all eventsissä seitsemänneksi.