stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kroisos-kuros
Veistos

Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorukaista. Nuorukainen on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka hiemen eteen astuneena. Kädet ovat sivuilla erossa vartalosta ja nyrkissä. Hiuksia sitoo takaa ohut hiusnauha, jonka alapuolella hiukset ovat kiehkuroilla ja laskeutuvat selälle. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen korkeus on noin 1,94 metriä, joten se on hieman luonnollista kokoa suurempi. Veistos on ollut maalattu. Muun muassa hiuksissa ja hiusnauhassa on jäljellä joitakin jäänteitä punaisesta maalista.
Veistos on säilynyt lähes kokonaisena. Osa vaurioista on antiikin aikaisia. Löytämisen jälkeen veistos oli sahattu osiin kuljettamista varten. Sitä on kunnostettu jonkin verran täyttämällä aukkokohtia kipsillä.
Veistos takaa.
Veistos takaa.
Kasvot edestä.
Kasvot sivulta.
Hiukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroisos-kuros Wikimedia Commonsissa
Lyonin kore

| Lyonin kore |
| --- | --- |
 Lyonin koren yläosa.
Nimi:  Lyonin kore
Valmistumisvuosi:  n. 550–540 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kore
Materiaali:  marmori
Korkeus:  1,13 m, yläosa 0,65 m
Sijainti:  Musée des Beaux-Arts, Lyon, Ranska (yläosa) Akropolis-museo, Ateena, Kreikka (alaosa)
Lyonin kore (ransk. Coré de Lyon) on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Nykyisin sen yläosa on esillä Musée des Beaux-Arts -museossa Lyonissa (esine H1993), mistä se on saanut nimensä, ja alaosa Akropolis-museossa Ateenassa (esine 269).
Lyonin kore, yksityiskohta kasvoista.
Veistos on sijainnut Ateenan Akropoliilla. Yläosa on löydetty ehkä 1600-luvulla, ja se tunnetaan Marseillesta vuonna 1719. Se tuli Lyonin museoon vuonna 1956. Aiemmin se tunnettiin nimellä Marseillen Afrodite, koska sen luultiin olevan peräisin Marseillesta eli antiikin kreikkalaisesta Massaliasta. Alaosa löydettiin Akropoliilta 1880-luvulla. Humfry Payne osasi ensimmäisenä yhdistää Marseillen varhaisemman löydön sen ateenalaiseen vastinkappaleeseen.
Veistos on tehty marmorista, ja sen säilyneiden osien yhteiskorkeus on 1,13 metriä ja yläosan korkeus 0,65 metriä. Se esittää naista, joka on pukeutunut khitoniin ja himationiin sekä polos-kruunuun ja pitää kädessään uhrilahjaksi tarkoitettua kyyhkystä. Koriste-elementit ovat itäistä, joonialaista tyyliä. Veistoksesta on tehty nykyaikaisia kopioita, joissa yläosa ja alaosa esitetään jälleen yhdessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyonin kore Wikimedia Commonsissa
Patrick McDonnell

Patrick McDonnell 2014.
Patrick McDonnell (17. maaliskuuta 1956) on yhdysvaltalainen New Jerseyssä syntynyt sarjakuvantekijä. Hän opiskeli New Yorkissa The School of Visual Artsissa, josta hän valmistui 1978.
Valmistumisen jälkeen McDonnell aloitti uransa freelance kuvittajana, piirtämällä muun muassa vakituisesti The New York Timesiin vuosina 1978–1993. Tämän lisäksi hänen kuvituksiaan julkaistiin esimerkiksi Sports Illustrated, Valitut palat, Forbes ja Time-lehdissä. Alkupään sarjakuvista tunnetuimpia on Bad Baby, joka ilmestyi Parents Magazine -lehdessä.
Vuonna 1994 McDonnell loi tunnetuimman sarjakuvansa Kamut (Mutts). King Features Syndicate levittää sitä nykyään yli 700 sanomalehteen yli 20 maassa. Kamujen suosion myötä McDonnell on kunnostautunut myös eläintensuojelussa ja Kamut käsittelevät usein siihen liittyviä asioita. Hän on kampanjoinut erityisesti huostaanotettujen eläinten olojen puolesta.
Hänen piirrostyylissään on vaikutteita George Herrimanin Krazy Katista, Charles M. Schulzin Tenavista ja E. C. Segarin Kippari Kallesta.
Palkinnot

National Cartoonists Societyn Reuben-palkinto (1999)
National Cartoonists Societyn vuoden strippisarjakuva -palkinto (1996)
Saksassa "Max and Moritz"-palkinto parhaasta kansainvälisestä sarjakuvastripistä (1998)
Ruotsin sarjakuvaseuran Adamson-patsas (1997)
Yhdysvalloissa "Harvey"-palkinnon parhaasta sarjakuvastripistä (1997, 1999, 2001, 2002, 2003, 2005)
"Ark Trust Genesis"-palkinto (1997, 1999)
"HSUS Hollywood Genesis"-palkinto (2002, 2005)
"PETA Humanitarian"-palkinto (2001)
Kirjat > Kamut-sarjakuvakirjat

Mutts (1996)
Cats & Dogs (1997)
More Shtuff (1998)
Yesh! (1999)
Our Mutts (2000)
A Little Look-See (2001)
What Now (2002)
I Want To Be The Kitty! (2003)
Dog-Eared (2004)
Who Let The Cat Out? (2005)
Everyday Mutts (2006)
Kirjat > Kamujen sunnuntaikokoelmat (värilliset)

Mutts Sundays (1999)
Sunday Mornings (2001)
Sunday Afternoons (2004)
Sunday Evenings (2005)
Kirjat > Muita

Bad Baby (1988) (kokoelma Bab Baby-strippejä Parent Magazine-lehdestä)
Mutts Little Big Book (1998)
Mutts: The Comic Art of Patrick McDonnell (2003) (retrospektiivinen)
The Gift of Nothing (2005)
Art (2006)
Just Like Heaven (2006)
Krazy Kat: The Comic Art of George Herriman (1986) (yksi toimittajista)
Aiheesta muualla

Patrick McDonnell (Arkistoitu – Internet Archive)
Comic creator: Patrick McDonnell
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Antenorin kore

| Antenorin kore |
| --- | --- |
 Antenorin kore.
Nimi:  Antenorin kore
Tekijä:  Antenor
Valmistumisvuosi:  525–500 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kore
Materiaali:  marmori
Korkeus:  2,0 m
Sijainti:  Akropolis-museo, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′09″N 23°43′42″E﻿ / ﻿37.969108°N 23.728297°E﻿ / 37.969108; 23.728297
Antenorin kore (Akropolis Kore 681) on Antenorin veistämä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 525–500 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
Antenorin kore sivulta.
Antenorin kore on suurin Akropoliin kore-veistoksista, ja se on ollut kukkulan muiden kore-veistosten tavoin omistettu votiivilahjana Athene-jumalattarelle. Se esittää nuorta, lihaksikasta naista, jonka vasen jalka astuu hieman eteen. Neito on pukeutunut khitoniin sekä joonialaiseen himationiin. Kadonneessa oikeassa kädessä on todennäköisesti ollut jokin votiiviesine. Veistoksessa olevan piirtokirjoituksen mukaan sen omisti Athenelle Nearkhos; lisäksi piirtokirjoitus mainitsee kuvanveistäjäksi Antenorin Eumareen pojan. Veistoksen korkeus on noin kaksi metriä ja se on tehty paroslaisesta marmorista. Jalusta, jonka korkeus on noin 15 senttimetriä, on tehty Pentelikon-vuoren marmorista.
Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: alaosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja yläosa Erekhtheionin länsipuolelta vuonna 1886. Kore säilyi sen ansiosta, että se piilotettiin persialaisilta persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. maahan hautaamalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antenorin kore Wikimedia Commonsissa
103 (luku)

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 103 ← 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 → 
Kardinaaliluku:  satakolme
Järjestysluku:  sadaskolmas
Tekijät:  1, 103
Alkutekijät:   103
Roomalainen numero:  CIII
Binääriluku:  1100111
Oktaaliluku:  147
Duodesimaaliluku:  87
Heksadesimaaliluku:  67
Vigesimaaliluku:  53
103 (satakolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 102 ja seuraa luku 104.
Matematiikassa

103 on alkuluku.
103 on 101:n alkulukupari.
103 on 107:n alkulukuserkku.
103 kuuluu alkulukuviisikkoon (101, 103, 107, 109, 113).
103 on onnellinen luku kymmenjärjestelmässä, koska  1^{2}+0^{2}+3^{2}=10 ja  1^{2}+0^{2}=1.
103 esiintyy lukujonossa, joka saadaan, kun aloitetaan ykkösestä ja lasketaan aina yhteen lukujonon kaikkien edellisten jäsenten numerot.
Luonnontieteissä

Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 103 on lawrenciumin järjestysluku.
Rodium-103 on rodiumin ainoa vakaa ja ainoa luonnossa esiintyvä isotooppi.
Ytterbium-173 on ytterbiumin vakaa isotooppi, jonka neutroniluku on 103.
103 Hera on pikkuplaneetta.
Muualla

M103 on yhdysvaltalainen panssarivaunu.
S-103 oli neuvostoliittolainen sukellusvene.
E103 on elintarvikeväri krysoiini S:n koodi.
Seututie 103 kulkee Helsingissä.
U103 oli Sävelradion edeltäjä.
Lynn Hill

Lynn Hill
Carolynn Marie ”Lynn” Hill (s. 3. tammikuuta 1961) on yhdysvaltalainen kalliokiipeilijä. Hänen on sanottu olevan yksi maailman parhaita naiskiipeilijöitä ja yksi kaikkien aikojen parhaita kalliokiipeilijöitä. Hill on muokannut kalliokiipeilyä naisille sopivaksi ja ollut lajin julkinen puolestapuhuja, edistäen sen suosiota. Hän on myös puhunut kalliokiipeilyn tasa-arvoisuuden puolesta. Hill on tehnyt lajia tunnetuksi esiintymällä eri televisio-ohjelmissa ja dokumenteissa sekä kirjoittamalla omaelämäkerran.
Hill harrasti voimistelua jo lapsena, miltei rikkoen painonnoston maailmanennätyksen. Hän harrasti myös kilpajuoksua. Hän ryhtyi harrastamaan kiipeilyä nuorena ja tuli osaksi kiipeilyharrastajayhteisöä Etelä-Kaliforniassa ja Yosemiten kansallispuiston Camp 4:ssä. Hän matkusteli 1980-luvun alussa pitkin Yhdysvaltoja kiiveten yhä vaikeampia reittejä sekä rikkoen ennätyksiä. Vuosina 1986–1992 Lynn Hill oli yksi maailman huippukiipeilijöistä. Hän voitti yli 30 kansainvälistä kilpailua, mukaan lukien viisi voittoa Arco Rock Master -kilpailussa. Tämä tapahtui samaan aikaan, kun johtavat naiskiipeilijät saavuttivat tasossa johtavat mieskiipeilijät.
Media

Hill on ollut useissa televisio-ohjelmissa, kuten esimerkiksi ohjelmassa Survival of the Fittest, jonka neljä tuotantokautta hän voitti peräkkäin vuosina 1980 – 1984; hän löi olympiaurheilijat köysikiipeilyssä ja maastojuoksussa. Kalliokiipeilijälegenda Beverly Johnson pyysi häntä ensimmäisenä osallistumaan ohjelmaan. Kilpailuohjelman ensimmäisenä vuonna miesten ensimmäisen palkinnon arvo oli 15 000 dollaria ja naisten 5000 dollaria. Hill pyysi suuttuneena tasapuolisuutta palkintojen arvon välille sanoen, että naisten tulisi saada palkinnoksi vähintään 10 000 dollaria, koska naiset kilpailivat neljässä lajissa ja miehet kuudessa. Hän ehdotti boikottiin osallistumista muille naiskilpailijoille, ja neuvotteli ohjelman tuottajan kanssa sopimuksen, että seuraavana vuonna palkinnon arvoa korotetaan ja Hill voisi kilpailla uudestaan. Elämäkerrassaan Hill kirjoittaa kuulleensa huhun, että NBC lopetti naisten osuuden ohjelmasta, koska tuottajat eivät pystyneet löytämään ketään, joka olisi voinut voittaa hänet. Hill esiintyi 1980-luvun alussa myös ohjelmissa The Guinness Game, That's Incredible! ja Ripley's Believe it or Not.
Vuonna 1999 Hill esiintyi Imax-formaatin elämysurheiluelokuvassa Extreme.
Käännös suomeksi
Pete Hegseth

| Pete Hegseth |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2025.
Yhdysvaltain puolustusministeri
 25. tammikuuta 2025 –  
Presidentti:  Donald Trump
Edeltäjä:  Lloyd Austin
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1980 (ikä 44) Minneapolis, Minnesota
Ammatti:  upseeri televisiojuontaja
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Tutkinnot:  Princetonin yliopisto
Hallitus:  Donald Trumpin II hallitus
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Puolustushaara:  Yhdysvaltain maavoimat
Palvelusvuodet:  2003–2014 2019–2021
Sotilasarvo:  majuri
Joukkoyksikkö:  Minnesota Army National Guard DC Army National Guard
Taistelut ja sodat:  Irakin sota  Afganistanin sota (2001–2021)
Kunniamerkit:  Bronze Star
Aiheesta muualla
petehegseth.com
Pete Hegseth (s. 6. kesäkuuta 1980) on yhdysvaltalainen upseeri ja televisioesiintyjä, joka on toiminut Yhdysvaltain puolustusministerinä vuodesta 2025 alkaen.
Hegseth on palvellut asevoimissa Irakin ja Afganistanin sodissa sekä Guantanamo Bayn sotilastukikohdassa kuin myös toiminut pitkään Fox News -televisiokanavan juontajana.
Donald Trump nimesi Hegsethin ehdokkaakseen puolustusministeriksi hallitukseensa. Välillä arvioitiin, että Hegsethin oli vaikeaa saada senaatin hyväksyntää äärikonservatiivisten mielipiteiden ja rikosepäilyjen takia, jolloin Trumpin kerrottiin harkinneen Ron DeSantisin nimittämistä.
Trumpin ehdokkaana puolustusministeriön johtoon Hegsethin oli osallistuttava senaatin kuulusteluun. Demokraattisenaattorit esittivät hänelle tiukkoja kysymyksiä hänen näkemyksistään armeijan naisista ja syytöksistä seksuaalisesta väkivallasta. Republikaanisenaattorit puolustivat hänen nimitystään perustelemalla, että hänen asemansa ulkopuolisena ja rintamaveteraanina tekee hänestä sopivan ottamaan ohjat Pentagonissa ja kolmen miljoonan alaisen johdossa.
Hegseth hyväksyttiin ja nimettiin puolustusministeriksi senaatissa äänin 51–50 tammikuussa 2025.
Hegseth on arvostellut Yhdysvaltojen armeijaa kovasanaisesti. Hän on syyttänyt kenraaleja ja muita johtajia ”woke-kulttuurista” ja väittänyt, että heidän keskittymisensä monimuotoisuuteen ja tasa-arvoon on heikentänyt armeijaa. Hän on myös tukenut armahdusta sotarikoksista tuomituille sotilaille. Hän on hahmotellut erilaisia näkemyksiään useissa kirjoissa, kuten The War on Warriors: Behind the Betrayal of the Men Who Keep Us Free (2024).
Jaloviina

| Jaloviina |
| --- | --- |
 0,5 litran pullo yhden tähden Jaloviinaa.

Tyyppi:  alkoholijuoma
Alkoholiprosentti:  38 – 40 %
Valmistaja:  Anora Group
Jakelija:  Alko
Alkuperä:   Suomi
Valmistus aloitettu:  1932
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaloviina (lempinimeltään Jallu, myös leikattu konjakki, ruots. Ädelbrännvin) on suomalainen väkevä alkoholijuoma, joka valmistetaan sekoittamalla viljaviinaa ja konjakkia tai nykyisin mahdollisesti muuta brandyä (Alko ilmoittaa valmistusaineeksi ”rypäletisleen”). Sen valmistuksessa käytetään värin vuoksi myös hieman sokeriväriä ja maun pehmentämiseksi sokeria. Jaloviinan valmistus aloitettiin vuonna 1932 kieltolain päätyttyä. Sitä myydään noin puoli miljoonaa pulloa vuodessa. Jaloviina ja Jallu ovat Anora Group Oyj:n omistamia rekisteröityjä tavaramerkkejä. Jaloviinan osuus Altian maustettujen viinojen myynnistä oli vuonna 2004 Altian oman ilmoituksen mukaan 60–70 prosenttia.
Jaloviinan esikuvana oli ruotsalainen kansankonjakiksi kutsuttu leikattu konjakki, Eau-de-vie. Leikattu konjakki tuli Ruotsissa myyntiin 1920-luvulla. Se oli yksi Ruotsin suosituimmista viinoista. Tuotetta valmistettiin Ruotsissa sekoittamalla viinaa Ranskasta tuotuun konjakkiin. Ruotsissa saatavissa oli yhden, kahden ja kolmen tähden Eau-de-vietä sen mukaan, kuinka paljon juomassa oli konjakkia.
Saksassa (erityisesti entisessä Itä-Saksassa) vastaavaa juomaa, nimeltään Weinbrandverschnitt, valmistetaan brandystä.
Jaloviina kulttuurissa

Kun konjakkia ei myyty vuodesta 1942 jatkosodan päättymiseen, C. G. E. Mannerheimin 75-vuotispäivien kunniaksi jatkosodan rintamamiehille tarjottiin kesällä 1942 pienehkö määrä Jaloviinaa. Väinö Linnan Tuntemattomassa sotilaassa on tapausta käsittelevä kohtaus.
Myös suomalaisen miestenlehden Jallun nimi syntyi yhdistelmänä tunnetusta miehen lempinimestä ja Jaloviinan lempinimestä. Turkulaisen dekkarikirjailija Reijo Mäen yksityisetsivähahmon Jussi Vareksen lempijuoma on drinkki nimeltään ”Talonmiehen vapaapäivä”, jonka resepti on ”jallukola ilman kolaa”.
Musiikin puolella Jaloviina, erityisesti yhden tähden versio, on tunnettu suomalaisten rock- ja heavyartistien suosimana juomana, joka usein lisätään osaksi raideria. Sanoituksissa Jaloviina esiintyy ainakin Hectorin kappaleessa ”Juodaan viinaa”, Freud Marx Engels & Jungin kappaleessa ”Jaloviinaa”, Lyijykomppanian kappaleessa ”Jaloviinamies”, Reino Helismaan kappaleessa ”Konsulin tyttären pihalla”, Viikatteen kappaleessa ”Iltatähden rusko”, Turmion Kätilöiden kappaleessa ”Tirehtööri”, Petri Nygårdin kappaleessa ”Selvä päivä”, Elastisen kappaleissa ”Nuku vaan” ja "Loppuviikko" sekä Palefacen kappaleessa ”Syntyny rellestää”. Viikatteen instrumentaali ”Leikatun konjakin salaisuus” on nimetty Jaloviinan mukaan. Myös J. Karjalaisen laulussa ”Lallin kumautus” Jaloviina mainitaan. Popedan vuonna 2017 ilmestyneellä albumilla 'Haista Popeda!' on kappale 'Oodi Jaloviinalle'.
Aiheesta muualla

Akateeminen jaloviinaseura - Jallu.
Jonna Pulkkinen: Jallu.  Minerva, 2013.  ISBN 9789524928045
Kolme eri laatua Jaloviinaa
Suomen Psykologiliitto

| Suomen Psykologiliitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1957
Toimiala:  psykologien ammattijärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  n. 8 500
Puheenjohtaja:  Jari Lipsanen
Jäsenlehti:  Psykologi
Aiheesta muualla
www.psyli.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Psykologiliitto on ammattijärjestö, johon kuuluu noin 90 prosenttia maassa toimivista psykologeista. Liittoon kuuluu noin 8 500 jäsentä. Suomen Psykologiliitto on perustettu vuonna 1957. Psykologiliitto edistää jäsentensä palkka- ja ammatillisia etuja sekä työllisyyttä. Liitto pyrkii myös vaikuttamaan psykologeja koskevaan yhteiskunnalliseen päätöksentekoon ja lainsäädäntöön. Liiton puheenjohtajana toimii Jari Lipsanen (2021 -). Hänen edeltäjiään olivat Annarilla Ahtola (2016–2021) ja Tuomo Tikkanen (1994–2015).
Liittovaltuuston puheenjohtaja on Sami Eloranta. Liitto kuuluu Akavaan.
Suomen psykologiliitto kuuluu kansallisena jäsenjärjestönä noin 300 000 psykologin suuruiseen Euroopan psykologiliittojen federaatioon (EFPA). EFPA on luonut muun muassa standardisoitun EuroPsy-pätevyysjärjestelmän psykologien ammattipätevyyden osoittamiseksi toisessa maassa.
Frasikleia-kore

| Frasikleia-kore |
| --- | --- |
 Frasikleia-kore.
Nimi:  Frasikleia-kore
Tekijä:  Aristion Paroslainen
Valmistumisvuosi:  noin 550–540 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kore
Materiaali:  paroslainen marmori
Korkeus:  2,115  m
Sijainti:  Kansallinen arkeologinen museo, Ateena, Kreikka
Frasikleia-kore on Frasikleia-nimistä neitoa esittävä antiikin kreikkalainen kore-veistos. Se on veistetty arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 11) Ateenassa.
Kore on nuoren Frasikleian hautaveistos ja esittää oletettavasti neitoa itseään puettuna täysipituiseen hihalliseen khitoniin sekä kukkaseppeleeseen. Neidon vasemmassa kädessä on lootuksen kukan nuppu. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja se on ollut alun perin maalattu, mutta värit ovat haalistuneet lähes kokonaan. Khiton on ollut maalattu punaiseksi. Varsinaisen veistoksen korkeus on 1,79 metriä ja korkeus jalustalla 2,12 metriä. Jalustassa on piirtokirjoitus, joka kertoo neidon kuolleen nuorena ennen kuin sai astua avioon:
»ΣΗΜΑ ΦΡΑΣΙΚΛΕΙΑΣ · ΚΟΡΗ ΚΕΚΛΗΣΟΜΑΙ ΑΙΕΙ ΑΝΤΙ ΓΑΜΟΥ ΠΑΡΑ ΘΕΩΝ ΤΟΥΤΟ ΛΑΧΟΥΣ’ ΟΝΟΜΑ
[Tämä on] Frasikleian hauta. Minua kutsutaan aina neidoksi [korē], sillä jumalat eivät suoneet minulle häitä.»
Lisäksi piirtokirjoitus mainitsee veistoksen tekijän, Aristion Paroslaisen. Kore on löydetty Attikasta antiikin aikaisen Myrrhinuksen demoksen alueelta 1970-luvulla yhdessä samantyylisen kuros-patsaan kanssa. Piirtokirjoitus löytyi jo vuonna 1729, ja osattiin yhdistää veistokseen heti sen löytymisen jälkeen. Veistos on yksi parhaiten säilyneitä ja tunnetuimpia kore-veistoksia.
| --- | --- |
Frasikleia-kore. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.: Ennallistus Frasikleia-koresta alkuperäisissä väreissä. Pergamon-museo, Berliini.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frasikleia-kore Wikimedia Commonsissa
Beşiktaş JK

Beşiktaş Jimnastik Kulübü on vuonna 1903 perustettu urheiluseura Istanbulista, Turkista. Seura on yksi Turkin menestyneimmistä seuroista jalkapallossa, jossa se on voittanut muun muassa Turkin Superliigan 16 kertaa.
Beşiktaşin lajijaostoja jalkapallon ohella ovat yleisurheilu, koripallo, nyrkkeily, bridge, paini, käsipallo, soutu, lentopallo, voimistelu, pöytätennis, moottoriurheilu, shakki ja vammaisurheilu.
Historia

Seura perustettiin Beşiktaş Jimnastik Kulübün nimellä vuonna 1903, Osmanien valtakunnan aikaan, jolloin urheiluseuratoiminta oli vielä kiellettyä. Seuran jäsenet alkoivat harrastaa 1902 salaa muun muassa painia, painonnostoa ja voimistelua, ja virallinen perustaminen tapahtui seuraavana vuonna sulttaanin erikoisluvalla. Varsinaisesti urheiluseuratoiminta maassa sallittiin vasta vuonna 1909 ja lakien muututtua seura perustettiin uudelleen nimellä Beşiktaş Osmanli Jimnastik Kulubü.
Pian uudelleen perustamisen jälkeen kaksi paikallista jalkapalloseuraa yhdistyi Beşiktaşiin ja jalkapallosta tuli seuran suurin laji. Beşiktaş hallitsi turkkilaista jalkapalloilua 1940-luvulla. Tuolloin syntyi myös seuran lempinimi Mustat kotkat.
Turkin mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran 1957. Beşiktaş voitti ensimmäisen mestaruuden ja vuoteen 1986 mennessä mestaruuksia kertyi seitsemän. 1990-luku oli Beşiktaşin kulta-aikaa. Seura voitti kolme mestaruutta peräkkäin 1990–1992 englantilaisen Gordon Milnen valmentamana. Muun muassa kaudella 1991–1992 Beşiktaş ei hävinnyt yhtään ottelua.
2000-luvulla Beşiktaş on saavuttanut kolme Turkin mestaruutta.
Saavutukset

Turkin mestaruus (16): 1956–57, 1957–58, 1959–60, 1965–66, 1966–67, 1981–82, 1985–86, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1994–95, 2002–03, 2008–09, 2015–16, 2016–17, 2020–21
Turkin cup (10): 1975, 1989, 1990, 1994, 1998, 2006, 2007, 2009, 2011, 2021
Turkin Super cup (8): 1967, 1974, 1986, 1989, 1992, 1994, 1998, 2006
Entisiä pelaajia

Daniel Amokachi
Raimond Aumann
Riza Çalimbay
John Carew
Ricardo Quaresma
Simão Sabrosa
Guti
Matteo Ferrari
Les Ferdinand
Federico Giunti
Atik Ismail
Ronny Johnsen
Nihat Kahveci
Stefan Kuntz
Tommy Lindholm
İlhan Mansız
Markus Münch
Pascal Nouma
Daniel Pancu
Guiaro Ronaldo
Ertugrul Saglam
İbrahim Toraman
Sergen Yalçın
Antonio Carlos Zago
Mehmet Özdilek
Entisiä valmentajia

Slaven Bilić
Vicente del Bosque
Hans-Peter Briegel
Giovanni van Bronckhorst
Carlos Carvalhal
Christoph Daum
Mustafa Denizli
Karl-Heinz Feldkamp
Şenol Güneş
Valérien Ismaël
Mircea Lucescu
Nevio Scala
Bernd Schuster
Jean Tigana
John Toshack
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Fanisivusto
Istanbulin liigan kaudella 1923–1924 voittanut Beşiktaşin joukkue
Vesijärvi (Päijät-Häme)

| Vesijärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola, Lahti, Asikkala
Koordinaatit:  61°05′44″N, 25°31′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (14.24)
Laskujoki:  Vääksynjoki (Vääksyn kanava)  Päijänteeseen 
Järvinumero:  14.241.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,4 m  
Pituus:  23,2 km  
Leveys:  17,8 km  
Rantaviiva:  227,309 km  
Pinta-ala:  107,514 km²  
Tilavuus:  0,65437469729 km³  
Keskisyvyys:  6,08641 m  
Suurin syvyys:  40 m  
Valuma-alue:  515 km² 
Keskivirtaama:  3,9 m³/s (MQ) 
Saaria:  125 
 fiVesijärvi 
Vesijärvi  on Päijät-Hämeessä Hollolassa, Lahdessa ja Asikkalassa Lahden keskustaajaman ja Vääksyn välissä sijaitseva järvi. Se on pinta-alaltaan Suomen 43. suurin järvi.
Nimi

Erotukseksi muista Vesijärvistä tätä kutsutaan usein Lahden tai Hollolan Vesijärveksi, joista jälkimmäinen oli aiemmin käytössä ennen Lahden kasvua merkittäväksi paikkakunnaksi. Järven nimi on myös ollut muodossa ”Hollolan järvi” lähde?.
Suomessa on kymmenkunta Vesijärveä, ja on katsottu, että niiden nimi ei tule järvessä olevasta vedestä, vaan että taustalla on muinainen sana *viksi tai *veksi. Sen arvellaan tarkoittaneen kahta vesistöä yhdistävää jokea. Vesijärven laskujoen eli nykyisen Vääksyn kanavan nimi olisi siten peräisin tästä samasta sanasta. Joen nimestä sana on siirtynyt järven nimeksi ja muuntunut Vesijärveksi, kun alkuperäisen sanan merkitys on hämärtynyt.
Luontoarvoja ja järven ekologia > Luonnonsuojelua

Vesijärvi on tunnettu jätevesipäästöjen aiheuttamasta rehevöitymisestään. Vesijärven mataloituneet ja rehevöityneet lahdet ovat vesikasvillisuudelle ja linnustolle suotuisia elinympäristöjä. Niiden luonnonsuojelu on järjestetty Natura 2000- hankkeella, jossa ne muodostavat Kutajärven alueen (1 051 hehtaaria, FI0306006) Hollolassa ja Asikkalassa. Kutajärven vesialue muodostaa oma suojelualueensa, mutta Vesijärvellä on suojeltu vielä viisi erillistä vesialuetta. Ne ovat Lahdenpohja, Teräväisten lahti, Kailanpohja yhdessä Vohlan puoleisella salmella, Kirkonselkä sekä Laasonpohja.
Näiden lisäksi voidaan mainita Lahden puolelle ulottuva Kilpiäistenpohja Enonselällä, jossa on suojeltu lahtea ja rantametsiä. Täällä on suojeltu myös eräitä muitakin rantoja ja Enonsaaren sisäosia. Laitialanselällä sijaitsee Lehmon niemessä oleva pieni suojelualue.