stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kleopatra VII
Elämä > Hallitsijana Caesarin aikana

Sodan jälkeen Kleopatran asema kuningattarena oli vankka, sillä hänen vastustajansa olivat kaikki poissa pelistä. Hänen kuningaspuolisonsa oli vain muodollinen kanssahallitsija ilman suurta valtaa. Kleopatra myös syrjäytti tai murhautti kaikki epälojaalit hovin jäsenet.
Kun tilanne vakiintui Aleksandriassa, tekivät Kleopatra ja Caesar yhteisen lemmenristeilyn Niilillä. Samalla he pyrkivät samalla vakiinnuttamaan Kleopatran vallan Egyptissä. Yhdeksän kuukautta pariskunnan ensitapaamisen jälkeen vuonna 47 eaa. Kleopatralle syntyi poika. Hän sai nimekseen Ptolemaios (hallitsijanimeltään Ptolemaios XV) ja lempinimekseen Kaisarion (lat. Caesarion). Caesar ei koskaan virallisesti tunnustanut avioliiton ulkopuolella syntynyttä lasta, ja hänen isyydestään väiteltiin kiivaasti Roomassa, vaikka yleinen mielipide siihen uskoikin.
Huhtikuussa 47 eaa. Caesar lähti Egyptistä Mustallemerelle sotimaan, ja Kleopatra alkoi rakennuttaa hänelle temppeliä Aleksandriaan. Vuonna 46 eaa. Kleopatra matkusti Roomaan Caesarin luokse poikansa ja veljensä kanssa. Roomassa Kleopatra asui Caesarin puutarhahuvilassa nykyisen Trasteveren kaupunginosan alueella. Hänen ajastaan Roomassa ei ole juurikaan säilyneitä tietoja, mutta hänen tiedetään osallistuneen kaupungin seurapiiritapahtumiin ja kuunnelleen mielellään laulaja-muusikko Marcus Tigellius Hermogeneetä. Juliaanisen kalenterin käyttöönoton kerrotaan olleen Kleopatran silloisen neuvonantajan ansiota. Caesar pyrki samalla koko ajan vahvistamaan suosikkinsa Kleopatran asemaa Egyptin hallitsijana. Kleopatra saattoi palata Egyptiin, kun Caesar lähti sotaretkelle Hispaniaan vuoden 46 eaa. marraskuussa.
Caesar murhattiin Roomassa 44 eaa., koska hän oli tasavaltalaisten senaattorien mielestä hamunnut itselleen liikaa valtaa. Kleopatra oli tällöin Roomassa, mutta palasi pian Egyptiin. Pian kuoli hänen kanssahallitsijansa Ptolemaios XIV, historioitsija Josephuksen mukaan Kleopatran myrkyttämänä. Kleopatra otti kanssahallitsijakseen poikansa Kaisarionin, vaikka tämä oli vasta pikkulapsi. Veljensä kuoleman jälkeen Kleopatran sisaruksista elossa oli enää Arsinoe, joka oli arestissa Efesoksessa. Roomassa puhkesi Caesarin murhan jälkimainingeissa jälleen kansalaissota, ja Kleopatra joutui tasapainottelemaan sodan osapuolien välillä, jotta ei vaarantaisi omaa asemaansa.
Elämä > Toiminta hallitsijana

Kleopatran toiminnasta maansa hallitsijana saatu tieto on peräisin egyptiläisistä piirtokirjoituksista ja papyruksista, sillä kreikkalais-roomalaiset historioitsijat keskittyivät Kleopatraan henkilönä ja hänen suhteeseensa Rooman kanssa. Kotimaassaan Kleopatra toimi aktiivisesti, antoi lukuisia määräyksiä ja nimityksiä sekä puuttui useasti omavaltaisten tai korruptoituneiden virkamiesten toimintaan. Hänen valtansa ulottui myös Etelä-Egyptiin, missä hän vieraili usein ja minne hän rakennutti paljon. Kleopatra jakoi runsaskätisiä lahjoituksia temppelikulteille ja rakennutti valmiiksi Hathor-jumalattaren ja tämän pojan temppelin Denderassa. Temppelin eteläisessä takaseinässä on Kleopatraa ja Kaisarionia esittävä reliefi. Kleopatra palautti monien vanhojen perinteiden noudattamisen maan temppelikultteihin, ja hän alkoi kutsua itseään ”Uudeksi Isikseksi”.
Kleopatran ulkopolitiikka oli laajentumishaluista. Hän valtasi takaisin Egyptin erillisalueiksi koko Lähi-idän Juudeaa lukuun ottamatta – mistä syystä historioitsija Josefuksen kuvaukset Kleopatrasta ovat kielteisesti värittyneitä. Kleopatra joutui antamaan roomalaisille paljon periksi, mutta samalla hän säilytti Egyptin itsenäisenä.
Elämä > Tappio Octavianukselle

Octavianuksen sota Antoniusta ja Kleopatraa vastaan eteni hitaasti, ja pariskunta vietti talven 32–31 Patraksessa. Vuoden 31 eaa. syyskuussa Octavianus löi Marcus Antoniuksen ja Kleopatran laivaston Aktionin taistelussa. Kleopatran laivasto pakeni kesken taistelun, ja Antonius lähti seuraamaan sitä. Omat joukkonsa mies jätti oman onnensa nojaan. Kleopatra vetäytyi Aleksandriaan ja roomalaisen historioitsija Dion Kassioksen mukaan ensi töikseen tapatti hänen tappiostaan iloinneita johtavia miehiä sekä Armenian kuninkaan mielistelläkseen Meedian hallitsijaa. Kaisarion oli saavuttanut täysi-ikäisyyden, joten Kleopatra teki hänestä valtiaan itsensä rinnalle. Octavianuksen kanssa käydyt neuvottelut eivät onnistuneet, sillä Octavianus vaati Kleopatran karkottamista Egyptistä.
Antoniuskin vetäytyi Aleksandriaan kun lopullinen tappio alkoi varmistua. Kleopatra alkoi valmistella pakoa Antoniuksen kanssa, mutta Octavianuksen tukija, nabatealaisten kuningas Malkhos poltti hänen pakolaivastonsa. Kleopatra alkoi sen jälkeen suunnitella 16-vuotiaan poikansa Kaisarionin lähettämistä Intiaan rahavarojen kanssa. Vaikka neuvottelut Octavianuksen kanssa eivät tuottaneetkaan tulosta, Kleopatran asema oli kaikesta huolimatta parempi kuin Antoniuksen, sillä kuningatar hallitsi edelleen maansa rikkauksia ja pystyisi tuhoamaan niitä rahaa tarvitsevan Octavianuksen nenän edestä viimeisenä keinonaan. Octavianus hyökkäsi Egyptiin lopulta kesällä 30 eaa., ja puolustajien laivat antautuivat elokuussa Antoniuksen tyrmistykseksi.
Elämä > Kuolema

Yksi tunnetuimmista kuvauksista Kleopatran viimeisistä päivistä on peräisin Plutarkhokselta, mutta jo Kleopatran aikalaiset, varhaisimpana heistä kreikkalainen historioitsija Strabon, kirjoittivat hänen kuolemastaan. Kleopatra telkeytyi Antoniuksen tappiosta kuultuaan palatsinsa hautaholviin. Antonius ehkä luuli Kleopatran surmanneen itsensä, heittäytyi itse miekkaansa ja kuoli myöhemmin Kleopatran käsivarsille. Octavianus haetutti Kleopatran aarteineen piilostaan tarkoituksenaan viedä hänet näytteille triumfikulkueessaan. Aluksi Kleopatra yritti itsemurhaa kieltäytymällä syömästä, mutta luopui yrityksestä, kun Octavianus uhkasi tappaa hänen lapsensa. Lopulta 12. elokuuta 30 eaa. hänen onnistui surmata itsensä, joko käärmeenpuremalla tai myrkyllä. Octavianuksen miehet löysivät hänet kullatulta lepotuoliltaan kahden kuolleen palvelijattaren kanssa. Kleopatra haudattiin Antoniuksen vierelle.
Elämä > Kuolema > Uusia teorioita kuolemasta

Saksalainen historioitsija Christoph Schäfer, joka on Trierin yliopiston muinaishistorian professori, esitti kesäkuussa 2010 teorian, jonka mukaan Kleopatra ei suinkaan kuollut käärmeen puremaan kuten yleisesti uskotaan, vaan juomaansa myrkkysekoitukseen. Kobranpureman aiheuttama kuolema on erittäin tuskallinen ja hidas. Noin 30 vuotta ennen ajanlaskumme alkua itsemurhan tehnyt kuningatar ei ole voinut turvautua niin epävarmaan keinoon, sillä pienikokoisen egyptinkobran purema ei aina johda kuolemaan. Historiallisiin asiakirjoihin ja toksikologian asiantuntijoihin teoriansa perustava Schäfer on sitä mieltä, että Kleopatran tappavassa juomassa oli luultavasti myrkkykatkon uutetta ja ukonhattua sekä oopiumia. Asiakirjat nimittäin kertovat Kleopatran tunteneen myrkkyjä ja tehneen niillä jopa kokeita. Lisäksi noin 200 vuotta Kleopatran itsemurhan jälkeen Dion Kassios kuvasi Kleopatran kuolemaa hiljaiseksi ja tuskattomaksi.
Yhdysvaltalainen kriminologi Pat Brown puolestaan on väittänyt kirjassaan The Murder of Cleopatra – History’s Greatest Cold Case, että Kleopatra ei todellisuudessa tehnyt itsemurhaa, vaan hänet murhattiin. Brownin mukaan murhan takana oli Octavianus, joka ensin kidutti Kleopatraa pakottaakseen hänet paljastamaan Egyptin valtion aarteiden sijainnin, ja sitten lavasti hänen kuolemansa itsemurhaksi. Brownin mielestä Kleopatra oli itsevarma hallitsija, joka ei olisi tappanut itseään sydänsurujen vuoksi vaan olisi yrittänyt keksiä ratkaisun tilanteeseen. Hän ei myöskään olisi pystynyt tekemään itsemurhaa käärmeellä eikä muulla myrkyllä, koska niitä ei olisi pystytty tuomaan roomalaisten vartijoiden ohitse hänen huoneeseensa, eivätkä käärmeenmyrkky tai myrkkykatko olisi voineet tappaa Kleopatraa ja hänen palvelijattariaan tarpeeksi nopeasti.
Elämä > Hautapaikka

Kleopatran ja Antoniuksen haudan sijaintia ei tunneta. Vuonna 2009 Zahi Hawass ja joukko muita arkeologeja löysivät Taposiris Megalesta Aleksandrian läheltä haudan, josta löytyi useita Kleopatraa esittäviä patsaita ja pronssikolikoita. He uskovat Kleopatran ja Antoniuksen haudatun sinne, mutta vuoteen 2014 mennessä hautoja ei ole löytynyt. Vuonna 2019 Hawass uskoo löytäneensä Kleopatran ja Antoniuksen haudan.
Elämä > Kuoleman jälkeen

Kleopatran kuoleman jälkeen Octavianus puhdisti Egyptin Kleopatran merkittävimmistä tukijoista, mutta säästi Kleopatra-patsaat. Pian kuoleman jälkeen tai jo sitä ennen Octavianus surmautti Kaisarionin. Kleopatran ja Antoniuksen kolme lasta palasivat Octavianuksen kanssa Roomaan, missä tämän sisar otti heidät kasvatettavakseen. Lapset marssivat Octavianuksen triumfissa vuotta myöhemmin, mutta poikien vaiheista tämän jälkeen ei ole tietoja. Tytär Kleopatra Selene naitettiin Juba II:lle, josta tehtiin Mauretanian hallitsija Selenen kanssa. Heitä seurasi valtaistuimelle heidän poikansa Ptolemaios. Hän joutui keisari Caligulan surmaamaksi Roomassa, mikä samalla päätti Ptolemaiosten dynastian.
Henkilökuva

Kuva Kleopatrasta on välittynyt lähinnä useiden kauan Kleopatran kuoleman jälkeen eläneiden historioitsijoiden tai runoilijoiden kuten Plutarkhoksen, Appianoksen, Dion Kassioksen, Josefuksen ja Lucanuksen kirjoituksista. Kleopatran rakastaja Julius Caesar mainitsee Kleopatran teksteissään vain kerran lyhyesti. Kleopatran itse kirjoittamia tekstejä ei ole säilynyt, lukuun ottamatta yhtä kuninkaallisen määräyksen allekirjoitusta.
Kleopatra oli hallitsijana julma, kuten hallitsijat hänen aikanaan yleensäkin: hän murhautti useita vastustajiaan ja kilpailijoitaan, kuten veljensä sekä siskonsa Arsinoen. Roomalaisen kirjailija Ciceron mukaan Kleopatra käyttäytyi Roomassa asuessaan ylimielisesti ja hankalasti, minkä vuoksi hänestä ei koskaan tullutkaan Roomassa suosittua. Kleopatra oli kuitenkin epäilemättä uskottava sotapäällikkönä, sillä hänen onnistui kerätä maanpakonsa aikana 20-vuotiaana Syyriassa kokoon suuri ja kontrolloitu palkka-armeija.
Kleopatran tunteista Caesaria ja Marcus Antoniusta kohtaan ei voida tietää mitään varmaa. Kumpikin suhde oli kuitenkin hyvin läheinen ja pitkäikäinen, ja Kleopatran puolelta myös uskollinen. Hänelle syntyi näistä suhteista myös neljä lasta, joiden avulla Kleopatra mahdollisesti halusi perustaa uuden dynastian, kunhan Antonius olisi noussut koko Rooman valtiaaksi. Nämä rakkaussuhteet Rooman mahtimiehiin koituivat hänelle samalla suureksi poliittiseksi hyödyksi, joten häneen vihamielisesti suhtautuneet kirjoittajat leimasivat Kleopatran niiden perusteella seksuaalisesti kyltymättömäksi ja laskelmoivaksi. Roomalaiset Vergilius ja Horatius kirjoittivat, että Kleopatra oli ovela ja vallanahne ja vaaraksi Roomalle.
Plutarkhos ylisti etenkin Kleopatran sulokasta ääntä, kielitaitoa ja älykkyyttä. Hänen mukaansa Kleopatra puhui kreikan ja egyptin lisäksi seitsemää kieltä, muun muassa hepreaa ja etiopialaisten troglodyyttien kieltä, mutta ei mainitse, että Kleopatra olisi osannut latinaa. Kleopatra oli kiinnostunut Egyptistä, ja hän olikin sukunsa ensimmäinen hallitsija, joka opetteli kansan puhumaa egyptiä. Hän myös maalautti itsestään muotokuvia perinteisissä egyptiläisissä asuissa.
Henkilökuva > Ulkonäkö

Plutarkhos kuvasi Kleopatraa aluksi vastustamattoman kauniina ja älykkäänä. Myöhempinä aikoina Kleopatraan usein yhdistetystä kauneudesta ei aikalaiskirjoittajilta löydy kuitenkaan aina vain ylistäviä mainintoja: esimerkiksi juuri saman Plutarkhoksen mukaan Kleopatran kauneus ”ei sinänsä ollut ainoalaatuista eikä häikäisevää, mutta hänen käytöksessään oli kiehtovaa hurmaa”.
Kleopatrasta ei ole säilynyt yhtään virallista rintakuvaa, mutta joitain Kleopatraa esittäviksi uskottuja rintakuvia on säilynyt. Nämä eivät kuitenkaan anna varmaa tietoa hänen ulkonäöstään, sillä ne on saatettu tehdä paljon hänen kuolemansa jälkeen, tai ne voivat esittää suvun muita jäseniä. Varhaisimmissa kolikoissa Kleopatra on kuvattu melko isonenäisenä ja kulmikasleukaisena ja myöhemmissä kolikoissa jopa kyömynenäisenä, mikä oli kuitenkin luultavasti liioittelua. Voimakas nenä kuitenkin yhdistää Kleopatrasta tehtyjä kolikoita ja rintakuvia.
Kleopatran hiusten tai ihon väristä ei ole mitään tietoa. Hän kuului makedonialaiseen sukuun, jossa oli hiukan syyrialaista verta. Makedonialaisten ulkonäkö vaihteli tuohon aikaan huomattavasti; esimerkiksi varhaisten Ptolemaiosten hiusten väri oli rinnastettu kultaan. Lisäksi Kleopatran äidin kansallisuutta ei tiedetä varmasti.
Taiteessa ja populaarikulttuurissa

Kleopatrasta on tehty useita kirjoja, näytelmiä ja elokuvia. Hän on ollut myös maalaustaiteessa hyvin suosittu aihe; etenkin hänen dramaattinen itsemurhansa. Näytelmistä tunnetuin on Shakespearen Antonius ja Kleopatra. Shakespeare sai inspiraation teokseensa Plutarkhoksen Kuuluisien miesten elämäkerroista, jonka Thomas North oli kääntänyt englanniksi 1579. Shakespeare ei kuvannut ensimmäisenä eikä viimeisenä Kleopatraa, mutta hänen jättämänsä kuva on jäänyt pisimpään julkisuuteen. Shakespearen teoksen pohjalta on tehty lukuisia näytelmiä, runoja, maalauksia ja oopperoita.
Elokuvia Kleopatrasta oli vuoteen 2005 mennessä tehty jo 72: näistä tunnetuimpia ovat Joseph L. Mankiewiczin ohjaama Kleopatra (1963, nimiosassa Elizabeth Taylor), Cecil B. DeMillen ohjaama Kleopatra (1934, nimiosassa Claudette Colbert) ja J. Gordon Edwardsin ohjaama Kleopatra (1917, nimiosassa Theda Bara). Kleopatrasta tehdyt elokuvat ovat yleensä olleet kalliita ja suurellisia tuotantoja, jotka ovat keskittyneet poliittisten tapahtumien sijaan kuningattaren rakkauselämään. Sarjakuvista tunnetaan ranskalainen Asterix ja Kleopatra.
Kleopatran hahmo on siirtynyt populaarikulttuurissa myös taiteen ulkopuolella. Hänen väitettyä kauneuttaan on käytetty useiden tuotteiden myymisessä kosmetiikasta sikareihin.
Kirjallisuutta

Barth, Reinhard: Historian suurnaiset.  ((Frauen, die Geschichte machten. Von Hatschepsut bis Indira Gandhi. Suomennos Tuulikki Virta, Katja Zöllner. Alkusanat Kaari Utrio)  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2005.  ISBN 951-20-6762-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kleopatra VII Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kleopatran nimi hieroglyfein kirjoitettuna (kartussin ympäröimänä, luetaan oikealta vasemmalle) Horuksen temppelissä Edfussa.
Kleopatraa esittävä basalttiveistos.
Kleopatra poikansa Kaisarionin kanssa Denderan temppelin takaseinällä. Kleopatra on kuvattu Isis-jumalattarena, johon hänet julkisuudessa samastettiin.
Kleopatra ja Marcus Antonius 32 eaa. lyödyn hopeadenaarin eri puolilla.
Jean-André Rixensin öljyvärityö Kleopatran kuolema (1874).
Kleopatra kokeilee myrkkyjä kuolemaantuomittuihin. Alexandre Cabanel, öljyvärityö (1887).
Kleopatra syyrialaisessa kolikossa. Toisella puolella on Marcus Antoniuksen kuva.
Kleopatra Elizabeth Taylorin esittämänä vuoden 1963 elokuvassa.
Rydöbruk

| Rydöbruk |
| --- | --- |

 Rydöbruk
 Koordinaatit: 56°57′29″N, 13°07′51″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Hylte
Väkiluku (2021):  408
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rydöbruk on taajama Hylten kunnassa Hallandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 408 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rydöbruk Wikimedia Commonsissa
Landeryd

| Landeryd |
| --- | --- |
 Landerydin kirkko
 Landeryd
 Koordinaatit: 57°04′39″N, 13°16′34″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Hylte
Väkiluku (2021):  393
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Landeryd on taajama Hylten kunnassa Hallandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 393 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Landeryd Wikimedia Commonsissa
Latinalainen keisarikunta

| Romania  Latinalainen keisarikunta   imperium Constantinopolitanum > 16. toukokuuta 1204–25. heinäkuuta 1261 |
| --- | --- |
  Latinalaisen keisarikunnan vaakuna 
  
Valtiomuoto:  Keisarikunta
Hallitsija:  Latinalainen keisari
Pääkaupunki:  Konstantinopoli
Viralliset kielet:  latina
Kielet:  kreikka
Edeltäjä(t):  Bysantin valtakunta
Seuraaja(t):  Bysantin valtakunta
Latinalainen keisarikunta (lat. imperium Constantinopolitanum) oli ristiretkeläisten Konstantinopoliin vuonna 1204 perustama lännen kirkon alainen ristiretkivaltio. Se hallitsi lähinnä kaupungin Euroopan puoleista osaa aina vuoteen 1261 saakka. Keisarikunnan vahvimpia tukijoita olivat ristiretkeläiset ja Venetsian tasavalta.
Flanderin kreivi Balduin IX:stä tuli ensimmäinen latinalainen keisari, kun hänet valittiin tehtävään lähinnä venetsialaisten tuella. Pisalaiset ja genovalaiset kannattivat tehtävään Boniface de Montferrat'ta frankkilaisten ristiritarien kannatuksen jakautuessa. Balduin kruunattiin keisariksi 16. toukokuuta 1204. Kreikkalaisten Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikaian keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trebizondin keisarikuntana sekä myöhemmin vielä Thessalonikan keisarikuntana. Latinalaisen keisarikunnan kukistuttua Bysantin valtakunta elpyi lähes entisen vahvuiseksi.
Keisari Balduin I sinetti.
Keisarin titteli oli Imperator Romaniae. Tällä ei tarkoitettu nykyistä valtiota Romaniaa, vaan arvonimi tarkoittaa "Roomalaisten keisaria", bysanttilaisten perinteen mukaisesti. Keisarin alaisuuteen kuului myös muita ristiretkeläisten perustamia valtioita: Thessalonikan kuningaskunta, Akhaian ruhtinaskunta ja Ateenan herttuakunta.
Keisarikunnan historia

Keisarikunta joutui heti alkuunsa vaikeuksiin, kun sen piti puolustautua bulgaareja vastaan. Keisari Balduin jäi bulgaarien vangiksi Adrianopolin taistelussa 5. huhtikuuta 1205. Latinalaisen armeijan pelasti Venetsian doge Enrico Dandolo, joka saapui paikalle myöhemmin. Dandolo kuoli pian tämän jälkeen.
Balduinin nuoremmasta veljestä Henrikistä tuli keisari, ja hän hallitsi kymmenen vuotta, laajentaen samalla keisarikunnan alueita erityisesti Traakiassa. Vuonna 1211 Henrik hyökkäsi Nikaian keisarikuntaa vastaan liittoutuneena seldžukkien sulttaani Kaj-Khusrau I:n ja Trebizondin keisarikunnan kanssa. Tästä ei tullut mitään, kun Nikaian joukot voittivat seldžukit ja tekivät heidän kanssa rauhansopimuksen. Epeiroksen despotaatin hallitsija Theodoros Angelos Dukas valtasi vuonna 1215 Makedonian ja kukisti Thessalonikan kuningaskunnan vuonna 1224. Theodoros kruunautti itsensä keisariksi ja oli valtaamaisillaan Konstantinopolin takaisin, mutta bulgaarit kukistivat hänet vuonna 1230.
Henrikin kuoltua vuonna 1216 ilman laillisia perillisiä, hänen lankonsa Pierre de Courtenay kruunattiin keisariksi Roomassa, mutta ei päässyt Konstantinopoliin ennen kuolemaansa. Pierren puoliso Yolande de Flanders hallitsi miehensä poissa ollessa. Kun Yolande kuoli vuonna 1219, hänen ja Pierren poika Robert de Courtnay valittiin keisariksi. Hän saapui Konstantinopoliin vuonna 1221.
Vuonna 1224 Nikaian keisari Johannes III Dukas Vatatzes oli ajanut latinalaiset Vähä-Aasiasta. Keisarikunta oli jo menettänyt yli puolet alueistaan. Keisari Robert tunnusti tappionsa ja lupasi avioitua Nikaian edellisen keisarin Theodoros II Laskariksen tyttären Eudokian kanssa. Robertia vastustava salaliitto karkotti Robertin Konstantinopolista ja hän kuoli vuonna 1228. Robertia seurasi hänen 11-vuotias nuorin veljensä Balduin II Porfyrogennetos ('purppurassa syntynyt' eli isänsä ollessa keisari). Keisarikunnan aateliset valitsivat elinikäiseksi kanssahallitsijaksi lähes 70-vuotiaan Jean de Briennen, joka oli ollut myös Jerusalemin kuningas sen perineen kuningatar Maria de Monferraton puolisona. Nuoren Balduinin tuli avioitua Jeanin tyttären Marie de Briennen (n. 1224–1275) kanssa ja saada koko keisarikunta itselleen Jeanin kuoltua.
Vuonna 1234 Nikaian keisari Johannes III Dukas Vatatzes solmi liiton Bulgarian tsaari Ivan Asen II:n kanssa. He hyökkäsivät yhdessä Konstantinopolia vastaan, mutta Venetsian tasavallan laivasto piti vesiväylän avoimena ja esti siten kaupungin täydellisen piirityksen.
Keisarikunta kukistuu

Jean de Briennen kuoltua vuonna 1237 Balduin II hallitsi yksin keisarikuntaa, josta oli jäljellä vain Konstantinopolin kaupunki ja sen ympäristö. Balduin kiersi melkein koko hallituskautensa Länsi-Euroopan hallitsijoitten hoveissa saadakseen apua minikokoisen keisarikuntansa pelastamiseksi, aivan kuten pari sataa vuotta myöhemmin tekivät viimeiset Palaiologokset. Lopulta keisarikunta kukistui, kun Mikael VIII Palaiologos kaappasi vallan Nikaiassa ja valtasi Konstantinopolin kaupunkialueen 25. heinäkuuta 1261. Balduin II pakeni Italiaan.
Latinalaiset keisarit

Balduin I (keisari 1204–1205)
Henri de Flanders, Balduinin veli (keisari 1206–1216)
Pierre de Courtnay, Henrikin ja Balduinin sisaren Yolanden puoliso (keisari 1217)
Yolande de Flanders et Hainault, Pierre de Courtnayn puoliso (poikiensa sijaishallitsija 1217–1219)
Robert I de Courtnay, Pierre de Courtnayn poika (keisari 1221–1228)
Jean de Brienne (hallitsija 1228–1237)
Balduin II de Courtnay, Pierre de Courtnayn poika (keisari 1228–1261), kuoli 1273
Keisareina valtakunnan menetyksen jälkeen esiintyneet:
Filip de Courtnay Porfyrogennetos (Filippos Porphyrogennetos), Balduinin ja Marie de Briennen ainoa poika
Catherine de Courtenay, Filipin tytär ja hänen puolisonsa Charles de Valois, ranskalainen prinssi
Catherine de Valois ja hänen puolisonsa Filip di Taranto, napolilainen prinssi
Robert di Taranto, Catherine de Valois'n poikapuoli ja Filip di Taranton poika ensimmäisestä avioliitosta
Filip di Taranto, Catherine de Valois'n poika
Jacques de Balzon, Filip III:n sisarenpoika ja Catherine de Valois'n tyttärenpoika, kuoli vuonna 1384
Maria di Sicilia, Jacques de Balzonin sisarentytär, ja hänen puolisonsa Martin d' Aragon nuorempi
Tämän jälkeen on epäselvää, käyttikö kukaan titteliä enää ainakaan vakavissaan. Catherine de Valoisin jälkeläiset olivat kaikki kuolleet. Perillisinä esiintyivät  Catherine de Courtenayn nuoremman tyttären jälkeläiset, Artois-sukua olevat Eun kreivit, joiden perillisiä ovat olleet Preussin kuninkaat ja Saksan keisarit, mutta myös Taranton ruhtinassuvun isänpuoleiset sukulaiset, Napolin kuninkaat, vaikka eivät polveutuneetkaan Courtenay-suvusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latinalainen keisarikunta Wikimedia Commonsissa
Nordfjordeid

Nordfjordeid ilmasta.
Nordfjordeid on Stadin kunnan (aiemmin Eidin) hallinnollinen keskustaajama Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 2,5 neliökilometriä ja asukasluku 3 126 (2022). Nordfjordeidissä ilmestyy paikallislehti Fjordabladet. Vuodesta 2003 Nordfjordeidissä on järjestetty Malakoff-rockfestivaali.
Kuvia

Entisen Eidin kunnan kunnantalo.
Oopperatalo vuodelta 2009.
Eidin kirkko.
Nordjordeidissä syntyneitä

Ronny André Hafsås (s. 1985), hiihtäjä
Odd-Bjørn Hjelmeset (s. 1971), maastohiihtäjä
Azar Karadaş (s. 1981), jalkapalloilija
Jens Stub (1764–1819), pappi ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja
Kolbjørn Varmann (1904–1980), poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nordfjordeid Wikimedia Commonsissa
Jurase Park
Aiheesta muualla

Jurase Park-mainosvideo vuodelta 2015 (Youtube)