Mormonin kirja
Sisältö > Opetukset

Mormonin kirjan teologia muistuttaa perinteistä kristinuskoa. Kirja viittaa toistuvasti Raamatun tapahtumiin ja vakuuttaa Raamatun olevan Jumalan sanaa. Käytetty kieli on raamatullista, ja Jesajan kirjaa sekä vuorisaarnaa siteerataan pitkästi. Kristillisten oppien lisäksi Mormonin kirjan teemana on Israelin kansan erityinen liittosuhde Jumalaan. Smithin omintakeisimmat opit kehittyivät vasta kirjan julkaisemisen jälkeen. Temppeliseremoniat, kirkkauden asteet, viisauden sana, Jumalan kaltaiseksi kehittyminen, pre-eksistenssi ja iankaikkinen avioliitto sekä monet muut mormonismin keskeiset käytännöt ja uskomukset puuttuvat Mormonin kirjasta kokonaan.
MAP-kirkko katsoo Mormonin kirjan sekä todistavan Raamatun paikkansapitävyydestä että täydentävän sitä. Vaikka kyseessä on muinainen aikakirja, on se laadittu nykypäivää varten. Jumala ilmoittaa itsensä kaikille kansoille, ja Mormonin kirjan sekä Raamatun todistukset tukevat toisiaan. Profeettojen sanat on syytä ottaa vakavasti, sillä Jumalalle kuuliaisia siunataan hengellisesti ja Herra huolehtii heidän tarpeistaan. Viimeisinä päivinä (nykyaikana) rehottavia harhaoppeja täytyy sen sijaan karttaa. Uskovien on elettävä oikeudenmukaisesti ja vanhurskaasti. Ihmisen tulee rakastaa Jumalaa ja etsiä hänen Valtakuntaansa. Jumala vastaa rukouksiin ja tekee tahtonsa tiettäväksi ilmestysten ja profetioiden kautta. Hän ilmoittaa itsensä myös ihmeiden kautta. Ihmeiden puute on seurausta uskon puutteesta.
Aadamin ja Eevan lankeemus oli Mormonin kirjan mukaan välttämätön, koska se päätti Paratiisissa vallineen viattomuuden tilan ja antoi ihmisille tahdonvapauden. Ilman lankeemusta he eivät olisi saaneet lapsia eivätkä olisi erottaneet iloa surusta tai hyvää synnistä. Langennut ihminen ei kuitenkaan ole kelvollinen Herran edessä, vaan hänen on kuoltava. Kristuksen ”ääretön sovitus” kykenee sovittamaan synnit ja takaamaan iankaikkisen elämän. Pelastus tulee vain Jeesuksen kautta, joka on Messias. Ilman häntä ihmisen osa olisi ikuinen kärsimys, mutta ihmisen on myös hylättävä aikaisempi lihallinen luontonsa ja synnyttävä hengellisesti uudestaan. Muutoin hän jää langenneeseen tilaan, ikään kuin sovitustyötä ei olisikaan.
Syntien katuminen on tärkeää, mutta Jumala on armollinen ja antaa pahat teot anteeksi. Jumalan silmissä ihmiset ovat samanarvoisia, ja hän rakastaa kaikkia yhtäläisesti. Hän vapauttaa uskovat pahan vallasta ja keventää heidän taakkaansa. Heistä tulee Jumalan työvälineitä ja he levittävät ilosanomaa, mutta se ei aina ole helppoa, sillä uskovat joutuvat usein kärsimään vääryyttä uskottomien taholta. Jumalan sana säilyy kuitenkin ikuisesti, ja sillä on voima pyyhkäistä pois paholaisen juonet ja käännyttää ihmiset Kristuksen uskoon. Ihmisiä ei silti saa pakottaa uskomaan, vaan heille tulee suoda uskonnonvapaus. Viimeisenä päivänä tapahtuu ylösnousemus ja kuolleet kutsutaan tuomiolle. Vanhurskaat ja pikkulapsina kuolleet saavat ikuisen elämän Jumalan luona, mutta saastaiset henget joutuvat ikuiseen tuleen.
Usko, toivo ja rakkaus ohjaavat Jumalan luokse. Toivoa ei voi olla ilman rakkautta eikä uskoa ilman toivoa, joten pelastuminen on mahdotonta ilman rakkautta. Kaste on liitto Jumalan kanssa ja tulee suorittaa upottamalla. Usko edeltää kastetta, ja pikkulasten kastaminen on jumalanpilkkaa, sillä he ovat ”eläviä Kristuksessa” ja pelastuvat armosta. Ympärileikkauksesta on Kristuksen sovitustyön myötä tullut tarpeeton. Lepopäivä tulee pyhittää, ja Jumalaa on ylistettävä kaikkina päivinä. Ehtoollisleipä syödään Kristuksen ruumiin muistoksi ja ehtoollisviini juodaan hänen verensä muistoksi. Leipä ja viini tulee siunata ennen nauttimista. Eri puolille maailmaa hajaantunut Israelin huone tullaan kokoamaan. Kristuksen nimessä kastetut pääsevät osaksi Israelin huonetta, joka on herran kansa.
Mormonin kirja painottaa Jeesuksen vapahtaja-roolin universaalia luonnetta. Jeesukseen viitataan nimeltä jopa tämän syntymää edeltävään aikaan sijoittuvissa kohtauksissa. Mormonin kirjan hahmot eivät pelkästään profetoi Kristuksen tulosta vaan opettavat pitkälle kehittynyttä kristillistä teologiaa, kuten syntiinlankeemusta ja syntien sovitustyötä. Mormonin kirjan kansat eivät siten harjoita vanhatestamentillista juutalaisuutta vaan ovat ”kristittyjä ennen Kristusta”. Englanninkielinen teksti käyttää Jeesuksesta ainakin sataa eri nimeä: niistä ensimmäinen on Lord (”Herra”) ja viimeinen the Eternal Judge (”Iankaikkinen Tuomari”). Viittauksia on yhteensä 3 923 eli noin 1,7 jakeen välein. Mormonin kirjan teologialle ominainen piirre on ”dialoginen ilmestys”, jossa profeetta käy vuoropuhelua persoonallisen Jumalan kanssa. ”Radikaali antropomorfismi” oli 1800-luvun alun kristillisyydelle epäsovinnainen ajatus, mutta Smithin opetuksissa sillä oli keskeinen rooli, ja hän alkoikin myöhemmin opettaa Jumalan olevan ruumiillinen olento.
Amerikka kuvataan ”luvatuksi maaksi”, joka on ”kaikkia muita maita oivallisempi”. Kirjassa on profetioita Kolumbuksen löytöretkistä ja Yhdysvaltain itsenäisyyssodasta, ja Uuden-Jerusalemin ennustetaan sijaitsevan Amerikan mantereella. Jos Amerikan asukkaat ovat hurskaita ja tottelevat Jumalaa, he saavat elää vapaana ”orjuudesta ja vankeudesta ja kaikista muista kansakunnista”, mutta jos he rikkovat Jumalaa vastaan, heidät hävitetään. Amerikan alkuperäiskansat kuvataan lamanilaisten jälkeläisiksi, ja MAP-kirkko onkin historiansa aikana nähnyt erityistä vaivaa heidän käännyttämisekseen. Jo Joseph Smith lähetti lähetyssaarnaajia Missouriin, jotta nämä voisivat palauttaa lamanilaiset kirkon yhteyteen.