stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fairey Rotodyne

Fairey Rotodyne
Fairey Rotodyne on niin sanottu VTOL-kone, eli pystysuoraan nousuun ja laskeutumiseen pystyvä lentokone. Ensilentonsa koneen prototyyppi Rotodyne Y (XE521) teki 6. marraskuuta 1957. Rotodynessä oli autogiron piirteitä: siinä oli sekä siivet että roottori.
Fairey Rotodyne tarkoitettiin lyhyiden reittien matkustajakäyttöön siviililiikenteessä ja sotilaskuljetuksiin. Kone jouduttiin hylkäämään sen liiallisen melutason vuoksi. Luokassaan konetyyppi ehti nopeusennätyksen, 307 km/h. Rotodynen lentoonlähtöpaino oli 15 000 kg, ja suunniteltu matkustajamäärä oli 57 matkustajaa. Koneprojekti peruutettiin 26. helmikuuta 1962 ja ainoa rakennettu kone romutettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fairey Rotodyne Wikimedia Commonsissa
Flight and aircraft engineer: Rotodyne Report (englanniksi) (Archive.org)
Fairey Fox

Belgian ilmavoimien Fairey Fox Mk.4.
Fairey Fox oli brittiläinen kaksitasoinen hävittäjälentokone, jota käytettiin myös kevyenä pommittajana sekä tiedustelulentokoneena. Konetyyppi kehitettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen, saapuen palveluskäyttöön vuonna 1932. 1930-luvulla oli lentokoneiden sekä niiden moottorien kehitys kiivasta. 1940-luvulle saavuttaessa, oli tämä tyyppi jo ehtinyt pahoin vanheta. Toisen maailmansodan syttyessä oli tämä tyyppi käytössä ainakin Belgian ilmavoimissa.
Sulavasti muotoillussa lentokoneessa oli taka-ampujan paikka. Laskeutumisteline oli kiinteä, ja myöhemmin se sai muotosuojukset. Fox Mk.1 oli varustettu Curtiss D-12 -rivimoottorilla. Mk. II oli varustettu Rolls-Royce Kestrel -moottorilla. Mk.VI ja VII olivat Hispano-Suizan tehokkaammalla, 860 hevosvoiman (641 kW) tehoisella V12-moottorilla varustetut. Osa eri kehitysversioista oli merikäyttöön (Seafox) laivastolle tarkoitettuja ja osa koulutuskoneita, jopa kolmipaikkaisia.
Koneen lakikorkeus oli 10 000 metriä, mikä oli tuohon aikaan varsin hyvä saavutus. Tämä edesauttoi sen käyttökykyä tiedustelutoiminnassa. Huippunopeus oli 365 km/h. Enimmäisen mallin toimintamatka oli 600 kilometriä.
Konetyypin aseistukseen saattoi kuulua kaksi 7,62 millimetrin eteenpäin kiinteästi ampuvaa konekivääriä. Lisäksi taka-ampumoon voitiin asentaa yhdestä kahteen samankaliiperista liikuteltavaa konekivääriä. Koneen ulkoista, ripustimiin kiinnitettävää pommikuormaa saatettiin kuljettaa enimmillään 100 kilogrammaa.
Britannian kuninkaalliset ilmavoimat poisti tämän tyypin ensilinjan käytöstä, jo hyvissä ajoin ennen toisen maailmansodan alkamista. Belgian ilmavoimien käyttämät, arviolta 50 lentokonetta kärsivät raskaita tappioita Saksan aloitettua hyökkäyksensä länteen vuonna 1940.
Aiheesta muualla

http://www.raf.mod.uk/history/faireyfox.cfm
http://www.aviastar.org/air/england/fairey_fox.php
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=546
http://www.world-war-2-planes.com/fairey_fox.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://surfcity.kund.dalnet.se/fox.htm (englanniksi)
http://www.airwar.ru/enc/fww2/fox.html (venäjäksi)
Euroopanmarjakuusi

| Euroopanmarjakuusi |
| --- | --- |
 Suurikokoinen euroopanmarjakuusi Espanjassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Silmälläpidettävä 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Marjakuusikasvit Taxaceae
Tribus::  Taxeae
Suku::  Marjakuuset Taxus
Laji::  baccata
Kaksiosainen nimi
 Taxus baccata  L. 
 Euroopanmarjakuusen levinneisyys:       Luonnollinen levinneisyys        Istutusyksilöistä villiintynyt kanta 
Katso myös
   Euroopanmarjakuusi Wikispeciesissä   Euroopanmarjakuusi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Euroopanmarjakuusi eli marjakuusi (Taxus baccata) on lähinnä Euroopassa kasvava ainavihanta, myrkyllinen havupuu. Kooltaan se on elinalueesta riippuen pensaasta suurehkoksi puuksi venyvä kasvi, jolle tunnusomaista ovat kampamaisesti oksiin sijoittuneet neulaset ja punaiset, marjaa muistuttavat kävyt. Suomessa euroopanmarjakuusi kasvaa luonnonvaraisesti ainoastaan Ahvenanmaalla, jossa se on rauhoitettu laji. Koko kasvi on tappavan myrkyllinen ihmiselle ja monille eläimille.
Ulkonäkö ja koko

Euroopanmarjakuusi on Suomessa 1–8 metriä korkea pensas tai joskus puu, mutta etelämpänä se saattaa kasvaa parikymmenmetriseksi ja paksuksi puuksi. Nuori haararanka on väriltään harmaanvihreä, oksat ovat tiheässä. Silmusuomut ovat tylppiä ja litteäselkäisiä. Kampamaisesti sivulle siirottavat neulaset ovat lyhytruotisia, 10–30 mm pitkiä, 2–3 mm leveitä, litteitä ja lyhytotaisia. Väriltään ne ovat päältä tummanvihreitä, alta vaaleanvihreitä tai joskus harvoin kellanvihreitä. Uudet vuosikasvaimet ovat oranssinsävyiset. Neulasten alapinnalla on kaksi kellanvihreää ilmarakojuovaa. Yksineuvoiset, hyvin pienet kukat ovat yksittäin. Euroopanmarjakuusi on kaksikotinen eli hede- ja emikukat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukat ovat kehättömiä; hedekukka on moniheteinen, emikukassa on yksi siemenaihe. Euroopanmarjakuusi kukkii Suomessa kesäkuussa. Siemen on 6–7 mm pitkä, kärjestä avoimen, punaisen ja mehevän siemenvaipan ympäröimä marjakäpy. Siemen kypsyy kukintavuonna. Linnut syövät marjamaisia käpyjä mielellään, mikä auttaa lajia leviämään uusille kasvupaikoille. Lintujen ruoansulatuksen läpi kulkeneet siemenet itävät tavallista nopeammin.
Euroopanmarjakuusi on hyvin pitkäikäinen puulaji. Englannissa sen tiedetään saavuttaneen noin 2000 vuoden iän.
Levinneisyys

Euroopanmarjakuusta tavataan suurimmassa osassa Länsi- ja Keski-Eurooppaa, mutta levinneisyysalue on hyvin laikuttainen. Sitä kasvaa Pyreneiden niemimaalta Kreikkaan, Romaniaan, Puolaan ja Baltian maihin, pohjoisessa Skandinavian eteläosiin ja Britteinsaarille. Kaukasuksen alueella ja Iranissa lajilla on erillisiä esiintymiä. Lisäksi euroopanmarjakuusta kasvaa myös Pohjois-Afrikassa Tunisiasta Marokkoon, sekä Atlantin ulkosaarilla kuten Madeiralla ja Azoreilla.
Suomessa euroopanmarjakuusta kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan Ahvenanmaalla, varsinkin maakunnan koillis-, kaakkois- ja lounaisosissa. Useimmat esiintymät ovat pienillä saarilla. Laji rauhoitettiin siellä jo vuonna 1925. Puu on Suomessa luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Vuosituhansia sitten, ilmaston ollessa nykyistä lämpimämpi marjakuusia kasvoi myös syvällä manner-Suomessa. Viimeisetkin esiintymät katosivat sieltä viimeistään "pienen jääkauden" aikoihin. Suomen kielessä oli omaperäinen nimitys marjakuuselle, jonka muotoja eri murteissa olivat muun muassa juka ja jukko. Muistumina marjakuusista näitä sanoja on jäänyt joihinkin paikannimiin.lähde?
Elinympäristö

Euroopanmarjakuusta kasvaa tuoreissa, keski- ja runsasravinteisissa havu-, lehti- ja sekametsissä. Ahvenanmaalla euroopanmarjakuusi kasvaa meren läheisyydessä olevissa lehtomaisissa kangasmetsissä. Lajia pidetään kalkinsuosijana. Euroopanmarjakuusi on Ahvenanmaalla levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja saattaa kärsiä pahoin kovina pakkastalvina. Uudeksi uhaksi lajille on Ahvenanmaalla ilmennyt 1980-luvulta lähtien metsäkauriit, jotka ovat immuuneja kasvin myrkylle ja syövät mielellään matalia euroopanmarjakuusen taimia ja pensaita. Luonnonsuojelualueilla kasvustoja onkin jouduttu suojaamaan aitauksilla tuhojen estämiseksi.
Käyttö

Euroopanmarjakuusi on hyvin vanha hyötykasvi, jota on käytetty moniin tarkoituksiin. Sitkeästä, mutta erittäin kovasta puuaineksesta on tehty muun muassa jousen kaaria sekä erilaisia soittimia, kuten luuttuja. Puusepät ovat aina arvostaneet tummanpunaruskeaa ydinpuuta erittäin paljon, ja sitä onkin kutsuttu "Saksan eebenpuuksi". Ydinpuuta käytetään edelleen intarsioiden tekemiseen.
Euroopanmarjakuusta kasvatetaan koristepensaana ja -puuna. Viljelylajikkeita ovat esimerkiksi pystyhaarainen Taxus baccata 'Fastigiata' eli pylväsmarjakuusi ja pensasmainen Taxus baccata 'Adpressa Variegata'.
Hyvin myrkyllisenä, mutta pitkäikäisenä kasvina euroopanmarjakuusta on pidetty sekä kuoleman että kuolemattomuuden symbolina. Sen tuoreita oksia onkin käytetty hautaseppeleissä. Kasvista tehtyä myrkkyä on puolestaan käytetty nuolenkärjissä sekä myrkkysyötteihin metsästyksessä.
Myrkyllisyys

Euroopanmarjakuusen kaikki osat siemenvaippaa lukuun ottamatta ovat myrkyllisiä. Kasvi sisältää muun muassa taksiinia (C35H47NO10), joka on ihmiselle ja monille muille eläimille, kuten hevosille, tappavan myrkyllistä. Jo 500 grammaa neulasia tiedetään tappaneen hevosen alle tunnissa. Myös ihmisten tiedetään kuolleen euroopanmarjakuusesta saatuun myrkytykseen pahimmissa tapauksissa muutamassa tunnissa. Myrkytysoireet vaativat nopeaa lääkärinhoitoa. Euroopanmarjakuusen kuorta on kuitenkin voitu hyödyntää lääketieteessä eristämällä siitä taksolia, jolla sanotaan olevan kasvaimia estävää vaikutusta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Euroopanmarjakuusi (Taxus baccata)
Kasviatlas 2018: Euroopanmarjakuusen (Taxus baccata) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Euroopanmarjakuusi (Taxus baccata) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoportti: Marjakuusi (Taxus baccata)
Arboretum Mustila: Euroopanmarjakuusi (Taxus baccata) (Arkistoitu – Internet Archive)
Den virtuella floran: Idegran (Taxus baccata) (ruotsiksi)
PubChem: Taxine (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Taxus baccata (English yew) (englanniksi)
Suomen luonnonvaraiset havupuut
kotikataja
euroopanmarjakuusi
metsäkuusi
metsämänty
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q179729  Wikispecies: Taxus baccata  APDB: 131140  BioLib: 2429  Calflora: 12924  CoL: 5527N  Conifers.org: Taxus_baccata  Ecocrop: 10299  EoL: 1033691  EPPO: TAXBA  EUNIS: 150835  GBIF: 5284517  GRIN: 80070  iNaturalist: 47553  IPNI: 306036-2  IRMNG: 10694100  ITIS: 194883  IUCN: 42546  MoBotPF: 287305  NatureServe: 2.135012  NBN: NBNSYS0000004638  NCBI: 25629  NZOR: c415e598-6ade-4446-b584-33dff880e97a  NZPCN: 2789  Observation.org: 7541  Open Tree of Life: 684215  PalDat: Taxus_baccata  PfaF: Taxus baccata  PFI: 177  Plant List: kew-2434158  PLANTS: TABA80  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:306036-2  RHS: 18001  Tropicos: 31200027  WFO: wfo-0000408637  Laji.fi: MX.37831 
Euroopanmarjakuusen marjakäpyjä.
Euroopanmarjakuusi kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Siemeniä
Euroopanmarjakuusen puuainesta on käytetty moneen tarkoitukseen.
Euripides

| Euripides> Εὐριπίδης |
| --- | --- |
 Euripideen rintakuva. Roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisteoksesta 300-luvulta eaa. Vatikaanin museot.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 480 eaa. Salamis, Attika
Kuollut: 406 eaa. Makedonia
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (klassinen)
Aikakausi:  klassinen kausi
Tyylilajit:  tragedia
Pääteokset:  Medeia, Elektra, Troijan naiset, Bakkhantit
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Euripides (m.kreik. Εὐριπίδης, Euripidēs; n. 480–406 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija. Hänet tunnetaan viimeisenä kolmesta suuresta kreikkalaisesta tragediarunoilijasta Aiskhyloksen ja Sofokleen jälkeen.
Euripides ammensi aiheensa perinteiseen tapaan kreikkalaisesta jumaltarustosta, mutta käsittelee aiheita edeltäjiään realistisemmin ja henkilöitään psykologisesti eritellen. Näytelmissään Euripides toi esiin aikaisemmin sivuun jääneet voimakkaat naishahmot sekä painotti erityisesti yksilön omaa pohdintaa ja toimintaa. Toisaalta häntä syytettiin ateismista ja misogyniasta. Euripides saavutti selvästi vähemmän kilpailuvoittoja kuin Aiskhylos ja Sofokles; hän voitti eläessään neljä ensipalkintoa ja yhden kuolemansa jälkeen.
Elämä > Antiikin lähteet

Euripideen elämästä näytelmien ulkopuolella on jäänyt hyvin vähän lähdemateriaalia. Antiikin ajalta on säilynyt yksi anonyymi Euripideen elämäkerta. Aristofaneen näytelmien perusteella voidaan muodostaa vain irvaileva kuva Euripideestä. Esimerkiksi näytelmässä Naistenjuhla Euripides on loukannut naisia ja lähettää ystävänsä naiseksi pukeutuneena naisten pariin korjaamaan tilannetta. Aristofaneen näytelmässä Sammakot Dionysos matkustaa Haadeeseen hakemaan Euripidesta kuolleista, mutta päättää sittenkin tuoda Aiskhyloksen.
Elämä > Nuoruus

Euripides oli kotoisin Ateenan kaupunkivaltioon kuulunesta Attikan Flyan demoksesta tai joidenkin lähteiden mukaan Fylen demoksesta. Hänen isänsä oli Mnesarkhos ja äitinsä Kleito. Euripideen kerrotaan syntyneen Salamiin saarella vuonna 480 eaa., kun hänen vanhempansa oli evakuoitu sinne muiden ateenalaisten tavoin persialaisten hyökkäyksen aikaan. Legendan mukaan hän olisi jopa syntynyt saman päivänä, jolloin Salamiin taistelu käytiin. Kertomusta voi kuitenkin epäillä, koska on mahdollista, että hänet haluttiin myöhemmin liittää jotenkin samaan taisteluun, johon Aiskhylos oli itse osallistunut ja jonka voitonjuhlissa Sofokles oli tanssinut. Eratostheneen mukaan Euripides olisi ollut kuollessaan vuonna 406 eaa. 75-vuotias, jolloin hän olisi syntynyt vuonna 481 eaa. Paroslainen kronikka taas ajoittaa Euripideen syntymän vuoteen 485 eaa.
Myös Euripideen perheen asemasta liikkui erilaisia versioita. Johannes Stobaioksen mukaan hänen isänsä olisi ollut boiotialainen, joka oli karkotettu kotimaastaan köyhyyden vuoksi. Aristofanes puolestaan pilkkasi Euripideen äitiä vihanneskauppiaaksi ja vieläpä epärehelliseksi sellaiseksi. Toisten antiikin aikaisten lähteiden mukaan Euripides olisi kuitenkin nuoruudessaan suorittanut Thargelia-juhlassa kulttitehtäviä, jotka oli varmasti varattu vain hyväsukuisille nuorille. Se, että Euripides oli kohtalaisen varakkaasta kodista, näkyy myös siinä, että hän sai hyvän kasvatuksen ja monipuolista opetusta. Retoriikassa häntä opetti Prodikos, joka pyrki samaan oppilaikseen juuri merkittävien perheiden poikia. Myöhemmin Euripideen tuttaviin kuuluivat myös muun muassa filosofit Anaksagoras ja Sokrates sekä sofistit Protagoras ja Gorgias.
Kerrotaan, että oraakkeli olisi ennustanut Euripideen tulevaisuuden olevan huomattava, ja että tämä tultaisiin kruunaamaan ”pyhin seppelein”. Tämän vuoksi hänen isänsä laittoi hänet opiskelemaan urheilua. Euripideen kerrotaankin voittaneen nuorukaisena Eleusinia- ja Theseia-juhlien kilpailuissa. Hän myös pyrki 17-vuotiaana Olympian kisoihin, mutta ei päässyt niihin, koska hänen iästään oli jotakin epäilystä. Joskus hänen urheilutaustansa on katsottu näkyvän Foinikian naiset (Foinissai) -näytelmän kuvauksessa Eteokleen ja Polyneikeen kamppailusta. Myöhemmin Euripides opiskeli taidemaalausta, filosofiaa ja kirjallisuutta, sekä luonnontieteitä Anaksagoraan oppilaana ja retoriikkaa, kuten jo mainittua, Prodikoksen oppilaana.
Elämä > Varhainen ura

Tragedioiden kirjoittamisen Euripides aloitti viimeistään 18-vuotiaana. Hänen ensimmäinen julkisesti ja omalla nimellä esitetty näytelmänsä oli Peliaan tyttäret (Peliades), joka esitettiin Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuissa vuonna 455 eaa. Se sijoittui tuolloin kolmanneksi. Vuonna 441 eaa. Euripides voitti ensimmäistä kertaa ensimmäisen palkinnon.
Athenaios kertoo Euripideen olleen suuri kirjojen keräilijä. Hänen kerrotaan myös opetelleen ulkoa Herakleitoksen teoksia, jotka löysi Efesoksen Artemiin temppelistä, ja olleen ensimmäinen, joka toi nämä Sokrateen tietoon. Euripides oli läheisissä väleissä Sokrateen kanssa, joskin Aulus Gelliuksen mainitsema tieto siitä, että Sokrates olisi opettanut Euripideelle etiikkaa, ei välttämättä pidä paikkaansa, sillä Sokrates oli Euripidesta yli kymmenen vuotta nuorempi. Euripideen näytelmissä oli selviä viittauksia Anaksagoraan opetuksiin, ja niitä vaikuttaa olleen erityisesti kadonneessa tragediassa Viisas Melanippe. Euripides olikin selvästi luonteenlaadultaan hyvin filosofinen. Joskus on jopa ihmetelty, miksi tällaisen luonteen omaava halusi kirjoittaa tragedioita, joissa liikutaan jatkuvasti myytin maailmassa.
Euripideen sanotaan vetäytyneen joskus Salamiin saarella olleeseen luolaan kirjoittamaan tragedioitaan. Kyseisestä Euripideen luolasta, johon liittyi myös Dionysokselle omistettu pyhäkkö, tuli myöhemmin hänen kulttipaikkansa. Hänen on arveltu laatineen siellä ainakin tragediansa Hippolytos.
Elämä > Myöhempi ura ja siirtyminen Makedoniaan

Euripides esitytti näytelmiä aina vuoteen 408 eaa. saakka, jolloin osallistui viimeistä kertaa näytelmäkilpailuihin tragedialla Orestes. Pian tämän jälkeen vuonna 408 tai 407 eaa. hän siirtyi ensin Magnesiaan ja sitten kutsuttuna Makedonian kuninkaan Arkhelaoksen hoviin, jonne oli kerätty joukko eteviä kreikkalaisia taiteilijoita. Euripideen toiminta Makedoniassa sijoittui Aigaihin. Joskus se on sijoitettu Pellaan, mutta se ei ollut pääkaupunkina vielä Euripideen aikaan.
Syytä Euripideen muuttoon ei tiedetä. On mahdollista, että hän lähti vapaaehtoiseen maanpakoon ensi sijassa teostensa herättämän epäsuosion vuoksi. Aristofanes ja muut kirjailijat hyökkäsivät usein Euripidesta ja tämän filosofisia ajatuksia vastaan, ja häntä vastaan oli muodostunut voimakas ryhmä, jonka vaikutus näkyy mitä todennäköisimmin myös siinä, ettei Euripides voittanut näytelmäkilpailuja kovin usein, vain viidesti. Euripides joutui myös ainakin kerran oikeuteen, koska häntä syytettiin siitä, että hän oli Hippolytoksessa (säe 612, ”Kieleni vannoi, mieleni ei”) kannustanut väärän valan vannomiseen.
Joskus syyksi Euripideen muuttoon on esitetty kuitenkin se, että hänen vaimollaan olisi ollut rakkausjuttu hänen ystävänsä Kefisofonin kanssa, jonka vuoksi hän joutui komediakirjailijoiden pilkkaamaksi. Tarinan todenperäisyyttä on kuitenkin vahvasti epäilty, erityisesti koska Euripidesta muuten pilkannut Aristofanes ei nosta asiaa esille ainakaan mitenkään selvästi.
Euripideen anonyymi elämäkertakirjailija kertoo, että Euripideen ensimmäinen vaimo olisi ollut Khoirilla, Mnesilokhoksen tytär, ja että Euripides olisi tämän uskottomuuden vuoksi kirjoittanut Hippolytoksen koko naissukupuolen pilkkaamiseksi, sekä ottanut avioeron. Tämän jälkeen hän olisi ottanut uuden vaimon nimeltään Melitto, joka ei kuitenkaan osoittautunut edellistä paremmaksi. Tämä kertomus ei kuitenkaan sovi yhteen sen kanssa, että Hippolytos esitettiin vuonna 428 eaa. ja Aristofaneen Naistenjuhla, joka mainitsee Euripideen olleen sukuliitossa Mnesilokhoksen kanssa, vuonna 414 eaa. Koska Euripideelta tuskin kesti 14 vuotta vaimonsa petoksesta avioeron ottamiseen, eikä Aristofanes varmaankaan olisi epäonnistunut skandaalin mainitsemisesta Naistenjuhlassa, koko kertomus asettuu epäilyksenalaiseksi.
Elämä > Loppuvuodet ja kuolema

Euripideen jo eläessään nauttima kunnioitus näkyy paitsi kuningas Arkhelaoksen suomassa suosiossa myös kertomuksessa, jonka mukaan monet Sisilian sotaretkellä vangiksi joutuneet ateenalaiset sotilaat päästettiin vapaiksi heidän osattuaan siteerata Euripideen näytelmiä isännilleen.
Euripides ei ehtinyt toimia Makedoniassa kovin kauan, sillä hän kuoli siellä jo vuonna 406 eaa. Hänen kuolemastaan kehittyi erilaisia tarinoita, jotka perustuvat selvästi hänen omien tragedioidensa kuvauksiin jonkun kuolemasta. Erään kertomuksen mukaan Euripideen olisivat repineet kappaleiksi Arkhelaoksen koirat, jotka kilpailevat runoilijat Arrhidaios ja Krateuas usuttivat hänen kimppuunsa. Toisen version mukaan naiset olivat repineet hänet kappaleiksi, mikä viittaa selvästi Bakkhantteihin.
Ateenalaiset pyysivät Euripideen ruumista takaisin, mutta Arkhelaos kieltäytyi tästä, ja niin hänet haudattiin Makedoniaan suurin kunnianosoituksin. Sofokleen kerrotaan surreen Euripideen kuolemaa niin, että seuraavan näytelmänsä esityksessä hänen näyttelijänsä olivat ilman seppeleitä. Euripideen poika Euripides nuorempi esitti isänsä näytelmiä postuumisti, merkittävimpänä Bakkhantit ja Ifigeneia Auliissa, jotka voittivat tragediakilpailun samassa trilogiassa noin vuonna 405 eaa.
Näytelmät

Euripides kirjoitti 22 tetralogiaa, mikä tekisi 66 tragediaa ja 22 satyyrinäytelmää. Niistä viisi oli voittoisia. Antiikin lähteissä esiintyy tosin myös maininta 92 näytelmästä, joista 15 olisi voittanut, sekä 75 tragediasta, joista voitti mainitut viisi.
Euripideen näytelmistä 18 on säilynyt nykyaikaan kokonaisina. Tunnetuimpiin tragedioihin kuuluvat muun muassa Medeia, Elektra, Troijan naiset ja Bakkhantit. Euripideen Kyklooppi on ainoa nykyaikaan säilynyt satyyrinäytelmä. Mainittujen 18 näytelmän lisäksi on säilynyt näytelmä Rhesos, joka saattaa kuitenkin olla epäperäinen.
Aiheensa Euripides otti kreikkalaisesta mytologiasta, mutta käsitteli niitä erittäin vapaasti. Hän meni roolihenkilöiden psykologisessa erittelyssä pidemmälle kuin edeltäjänsä ja on ensimmäisenä valinnut eroottisen intohimon draamansa aiheeksi. Näytelmissään Euripides esittelee juonen alussa olevassa prologissa tai pitkissä monologeissa. Hänen näytelmissään on myös monesti lopussa deus ex machina -ratkaisu.
Näytelmät > Säilyneet näytelmät

Euripideen säilyneet näytelmät ovat:
Alkestis (Ἄλκηστις, Alkēstis) (438 eaa., II palkinto näytelmäkilpailussa)
Medeia (Μήδεια, Mēdeia) (431 eaa., III palkinto näytelmäkilpailussa)
Herakleen lapset (Ἡρακλεῖδαι, Hērakleidai) (n. 430 eaa.)
Hippolytos (Ἱππόλυτος) (ensimmäinen versio n. 429 eaa., toinen n. 428 eaa., I palkinto näytelmäkilpailussa)
Andromakhe (Ἀνδρομάχη, Andromakhē) (n. 428–423 eaa.)
Hekabe (Ἑκάβη, Hekabē) (n. 424 eaa.)
Turvananojat (Ἱκέτιδες, Hiketides) (n. 421 eaa.)
Elektra (Ἠλέκτρα, Ēlektra) (n. 420 eaa.)
Herakles (Ἡρακλῆς, Hēraklēs, myös Raivoisa Herakles, Ἡρακλῆς μαινόμενος, Hēraklēs mainomenos) (n. 416 eaa.)
Troijan naiset (Τρῳάδες, Trōades) (415 eaa., II palkinto näytelmäkilpailussa)
Ifigeneia taurien mailla (usein Ifigeneia Tauriissa, Ἰφιγένεια ἐν Ταύροις, Ifigeneia en Taurois) (n. 414 eaa.)
Ion (Ἴων, Iōn) (n. 414 eaa.)
Helena (Ἑλένη, Helenē) (412 eaa.)
Kyklooppi (Κύκλωψ, Kyklōps) (satyyrinäytelmä, n. 412–408 eaa.)
Foinikian naiset (Φοίνισσαι, Foinissai) (n. 409–408 eaa.)
Orestes (Ὀρέστης, Orestēs) (408 eaa.)
Ifigeneia Auliissa (Ἰφιγένεια ἐν Αὐλίδι, Ifigeneia en Aulidi) (postuumisti n. 405 eaa., I palkinto näytelmäkilpailussa)
Bakkhantit (Βάκχαι, Bakkhai) (postuumisti n. 405 eaa., I palkinto näytelmäkilpailussa)
Rhesos (Ῥῆσος, Rhēsos) (n. 450–440 eaa., mahdollisesti epäperäinen)