stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hullu ukko ja kotiteollisuus
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Hullu ukko ja kotiteollisuus ja sanoittanut Jouni Hynynen, ellei toisin mainita.
Tervetuloa – 1.43
Noitavasara – 2.37 (säv. Hynynen – Aki Virtanen)
Äänen täyteläisyys – 3.51
Puhetta – 2.38
Teatterissa – 1.52 (säv. Hynynen)
Rajalla – 2.29 (säv. Virtanen, san. Virtanen)
Miksi kompostissa ei ole valoja? – 2.09 (san. Jari Sinkkonen)
Piiri – 2.21
Lapsuus – 1.18
Minun oma! – 3.07
Isältä pojalle – 2.31
Liike ja voima – 2.50
Hurmos – 2.37 (säv. Hynynen)
Isä – 4.43
Singlet > Noitavasara

Promosingle radioille, 1996
”Noitavasara” – 02:43
”Teatterissa” – 01:52
”Puhetta” – 02:39
Kokoonpano

Jouni Hynynen – laulu, kitara
Jari Sinkkonen – rummut, taustalaulu
Janne Hongisto – bassokitara, taustalaulu
Aki Virtanen – kitara, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Mikko Kangasjärvi – haitari kappaleessa ”Rajalla”
Kokoonpano > Tuotanto

Jani Viitanen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Ian McLagan

| Ian McLagan |
| --- | --- |
 Ian McLagan vuonna 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1945 Hounslow
Kuollut: 3. joulukuuta 2014 (69 vuotta) Austin, Texas
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mac
Aktiivisena:  1977–2014
Tyylilajit:  Rock and roll, rhythm & blues, hard rock, blues-rock
Soittimet:  laulu, urut, piano, huuliharppu, kitara, basso, rummut
Yhtyeet:  Small Faces & The Faces
Levy-yhtiöt:  Mercury Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ian Patrick McLagan (12. toukokuuta 1945 Hounslow – 3. joulukuuta 2014 Austin, Texas, Yhdysvallat) oli englantilainen kosketinsoittaja, joka soitti rock-yhtyeissä Small Faces ja The Faces. Vuonna 1999 hän vieraili kosketinsoittajana suomalaisen Freud Marx Engels & Jung -yhtyeen Hittihökkeli-levyllä.[lähde? ]
McLagan julkaisi muistelmat All the Rage.
Diskografia

Troublemaker (Mercury, 1979)
Bump in the Night (Mercury, 1980)
Last Chance to Dance (EP) (Barking Dog, 1985)
Best of British (Maniac, 2000)
Rise & Shine (Maniac, 2004)
Here Comes Trouble (Maniac, 2005)
Live (Maniac, 2006)
Spiritual Boy (Maniac, 2006)
Never Say Never (Maniac, 2008)
United States (Maniac, 2014)
Héctor Babenco

Héctor Babenco vuonna 2003.
Héctor Eduardo Babenco (7. helmikuuta 1946 Buenos Aires, Argentiina – 13. heinäkuuta 2016 São Paulo, Brasilia) oli argentiinalaissyntyinen elokuvaohjaaja.
Babenco syntyi Buenos Airesissa ja kasvoi Mar del Platassa. Hän vietti vuodet 1964–1968 Euroopassa, mutta päätti vuonna 1969 asettua vakituisesti São Pauloon, Brasiliaan.
Héctor Babencon läpimurtoelokuva oli Pixote – heikomman laki (1981). Myöhempien tunnettujen ohjauksien joukkoon lukeutuvat Hämähäkkinaisen suudelma (1985), Karhiainen (1987), Leikkiä Luojan laitumilla (1991) ja Carandiru (2003). Babenco oli ehdolla Oscar-palkinnon ja Kultaisen palmun saajaksi.
Babenco oli tuomariston jäsen vuoden 1989 Cannesin, vuoden 1998 Venetsian ja vuoden 2001 Berliinin elokuvajuhlilla. Hän toipui 1990-luvulla Non-Hodgkinin lymfoomasta.
Aiheesta muualla

Héctor Babenco Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Héctor Babenco Elonetissä.
Ikuinen liekki

| Ikuinen liekki> The Eternal Flame |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Lloyd
Käsikirjoittaja:  Frances Marion
Perustuu:  Honoré de Balzacin romaaniin
Tuottaja:  Joseph M. Schenck Norma Talmadge
Kuvaaja:  Tony Gaudio
Tuotantosuunnittelija:  Stephen Goosson
Pääosat:  Norma Talmadge Adolphe Menjou
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Norma Talmadge Film Corporation
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:   17. syyskuuta 1922  3. helmikuuta 1924
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ikuinen liekki (engl. The Eternal Flame) on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä historiallinen melodraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1922. Elokuvan pääosissa ovat Norma Talmadge ja Adolphe Menjou. Ikuinen liekki sijoittuu Ludvig XVIII:n ajan Ranskaan, missä kreivitär de Langeaisilla on monta kosijaa.
Ikuinen liekki perustuu Honoré de Balzacin romaaniin Kreivitär de Langeais (1834), jonka pohjalta Frances Marion laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Norma Talmadge, ja elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. Ikuinen liekki sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. syyskuuta vuonna 1922. Suomessa elokuva sai ensi-illan 3. helmikuuta vuonna 1924. First National Pictures toimi elokuvan levittäjänä. Ikuisen liekin kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  kreivitär de Langeais   |
|  Adolphe Menjou  | … |  kreivi de Langeais   |
|  Wedgwood Nowell  | … |  markiisi de Ronquerolles   |
|  Conway Tearle  | … |  kenraali de Montriveau   |
|  Rosemary Theby  | … |  madame de Serizy   |
|  Kate Lester  | … |  prinsessa de Vlamont-Chaurray   |
|  Tom Ricketts  | … |  Vidame de Pameir   |
|  Otis Harlan  | … |  Abbé Conrand   |
|  Irving Cummings  | … |  kreivi de Marsay   |
Aiheesta muualla

Ikuinen liekki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ikuinen liekki Elonet.
Ikuinen liekki AllMoviessa. (englanniksi)
Ikuinen liekki TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Ikuinen liekki Silent eran sivustolla (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Idänpään terveysasema

| Idänpään terveysasema |
| --- | --- |
Osoite:  Anttilankatu 4, 13210 Hämeenlinna
Sijainti:  Idänpää, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61.0055°N, 24.4986°E
Idänpään terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänpään terveysasema on Hämeenlinnan Idänpään kaupunginosassa toimiva kaupungin terveysasema.
Hässelby holme

Hässelby holme
Saaren pohjoiskärjen kalliot nähtynä Hässelby strandista
| --- | --- |
Sijainti:  Tukholma, Ekerö Tukholman läänissä, Uppland Ruotsi
Saariryhmä:  Hässelby holmenin saaret
Vesialue:  Lambafjärden, Mälaren 
Korkein kohta:  17 m mpy. 
| --- | --- |
Asukasluku:  0 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lambardfjärden Hässelby strandissa. Hässelby holme näkyy vasemmalla.
Hässelby holme on pieni Mälarenin saari Ruotsissa Tukholman ja Ekerön kunnissa, jotka sijaitsevat Tukholman läänissä.
Maantietoa

Hässelby holme sijaitsee Mälarenin itäosassa Lambarfjärdenissä Hässelby strandin ja Lovönin pohjoiskärjen Lambarduddin välisessä kapeikossa. Saari on U-kirjaimen muotoimen ja se on 550 metriä pitkä ja 420 metriä leveä. Saaressa on luoteeseen aukeava 250 metriä pitkä lahti, jonka itäpuoli muodostaa saaren korkeimman ja 250 metriä leveän pääosan. Saaren rantaviiva on noin 1 300 metriä pitkä. Lahden länsipuoli on matala ja kaarevan muotoinen niemi. Holme on saariryhmänsä pääsaari. Siihen kuuluu kolme muuta luotoa, joista Grubbholmen on suurin. Saaret tulevat kasvamaan tulevaisuudessa maankohoamisen seurauksen yhteen johtuen saarien välinen vesialueen mataluudesta. Siellä on vesi 1,8 metriä syvää ja matalikko jatkuu saarelta Lovön rantaan. Saaren itäpuolella kulkee laivaväylä. Holmen pohjoiskärki on kallioaluetta ja muu osa saarta kasvaa harvaa sekametsää. Kahteen luonnonsuojelualueeseen kuuluvalla saarella ei ole rakennuksia, mutta sen etelärannassa sijaitsee kaksi pienvenelaituria. Saaren virkistyskäyttö on osoitettu Gröndalin venekerholle (Gröndals båtklubb). Kerho on tuonut saarelle kesäksi käymälän ja kelluvan saunan. Tukholman ja Ekerön välinen kuntaraja ylittää saaren lahden sen keskilinjaa pitkin. Saaren länsiosa kuuluu Tukholman Hässelby-Vällingbyn kaupungiosaan. Saarella kulkee siten muutamien metrien pituisena Tukholman ja Ekerön ainoa kunnallinen maaraja. Myös saaren luonnonsuojelualueiden rajat seuraavat kuntarajan linjausta.
Luontoarvoja

Hässelby holmen itäosa kuuluu Grimstan suojelualueeseen (Grimsta naturreservat, 320 hehtaaria, perustettu 2004), joka sisältää saaren lisäksi yli 300 hehtaarin metsäalueen mantereelta (Grimstaskog) Lambardfjärdenin pohjoisrannassa . Hässelby holmenin lahden länsipuolinen osa, saariryhmän muut saaret sekä niitä ympäröivät vesialueet kuuluvat Lovönin suojelualueeseen (Lovön naturreservat; 3 228 hetaaria, josta 2 090 hehtaaria on maa-alueita, perustettu 2014) . Saarella elää Tukholman saaristojen harvoja suuria naurulokkiyhdyskuntia. Merikotkat lepäävät usein saaren puissa ja vaanivat saarten matalikolla eläviä kaloja .
Historiaa

Saaren aikaisempi nimi on ollut Vindholmen. 1700-luvulla tehdyssä kartassa sen nimi oli jo Hässelby Holmen ja sen saariryhmässä näkyi olleen kuusi saarta. U-kirjaimen muotoinen lahti ei tuolloin ollut vielä muodostunut, vaan nykylahden länsipuoli oli kahtena saarena ja kahtena luotona. Myöhemmin nämä saaret ovat maankohoamisen seurauksena yhtyneet niemenkärjeksi, joka on vielä yhdistynyt pääsaareensa. Kartassa saari on autio. Vuonna 1717 käytiin oikeutta puunkaato-oikeudesta saarella, jonka seurauksen kylien välinen riita ratkaistiin liittämällä saari virallisesti Hässelbyn kylään. Saaren nimen kirjoitusasu oli vuoden 1901 kartassa Hesselbyholmen. Saarta on 1900-luvulla käytetty Tukholman veneseurojen huviretkillä virkistyssaarena. Tämä perinne on saanut vahvistuksen saaren viimeisen yksityisen omistajan kreivi Bonden lahjoitettua saaret Tukholman kaupungille vuonna 1924 lisäehdolla, että Grönsdals båtklubbenilla on saarelle virkistyskäyttöoikeus. Sundbybergin partiolaiset rakensivat saaren keskiosiin retkimajan vuonna 1926. Retkipaikan rakennusten rauniot ovat edelleen olemassa. Saarta käytti myös melontakerho Örnsbergs Kanotsällskap retkikohteenaan viikonloppuisin 1930-luvulla. Ruotsissa herätti vuonna 2017 huomiota rahtialus Askön karilleajo saarien matalikolle. Laivassa oli Venäjällä Laukaansuussa lastattua pellettiä, jonka se oli viemässä Hässelbyn voimalaitokselle. Luotsin ohjaamana tehty viimeinen kaarre lastauslaiturille meni poijun väärältä puolelta ja alus tarrttui pohjastaan karikolle. Samalla katkesi kaksi sähkökaapelia ja Tukholman vesiputki, jolla Lovönin vesilaitos toimitti vettä kaupungille.
Aiheesta muualla

Suunnitelma vesijohdolle
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Hässelby holme
Käännös suomeksi
Ilmiöpohjainen oppiminen

Pedagogisia malleja
Tutkiva oppiminen
Ongelmalähtöinen oppiminen
Projektioppiminen
Ilmiöpohjainen oppiminen
Freinetpedagogiikka
Montessoripedagogiikka
Yhteisöllinen oppiminen
Yhteistoiminnallinen oppiminen
Oppilaslähtöinen opetus
(katso kaikki 33)
Katso myös
Luokka:Opetusmenetelmät, Pedagogiikka, Didaktiikka, Opetus
Ilmiöpohjainen oppiminen tai ilmiöoppiminen tarkoittaa opiskelua, jossa laajoja teemakokonaisuuksia hahmotetaan oppiainerajojen yli, ja asioita selitetään eri oppiaineita yhdistelemällä.
Suomessa ilmiöoppiminen ja sen lähikäsite "monialainen oppimiskokonaisuus" nostettiin esille Opetushallituksen opetussuunnitelmassa 2016. Ilmiöoppimista on perusteltu esimerkiksi motivoivuudella, yhteisöllisen toimintakulttuurin synnyttämisellä sekä työelämän tarpeilla.
Periaate ja toteutus

Ilmiöpohjaisessa oppimisessa aihe syntyy opiskelijoiden omista kysymyksistä eikä suoraan opettajan antamana. Opiskelijat saavat itse vaikuttaa paitsi tutkittaviin aiheisiin, myös opiskelutapoihin. Nämä opiskelutavat ja niiden yhdistelmät voivat olla esimerkiksi haastatteluja, videoblogeja, tapahtumien järjestämistä tai oppimispäiväkirjoja. Oppiminen tapahtuu usein pari- ja ryhmätyönä. Ennen ilmiön opiskelua opiskelijat ovat opetelleet aiheen peruskäsitteet.
Opettajan tehtävä ilmiöoppimisessa on ohjata opiskelun onnistumista, jotta se tuottaisi uudenlaista oivaltamista. Opettaja antaa opiskelijoille tukea esimerkiksi aineistonhankinnassa ja tutkimuksen suunnan löytämisessä.
Ilmo Ollinen

Ilmo Ollinen (25. huhtikuuta 1900 Oulu – 4. helmikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1938. Hän oli Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja (pääjohtaja vuodesta 1955) 1942–1967. Suomen Reserviupseeriliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1931, puheenjohtaja vuodesta 1945, Reserviupseeri-lehden päätoimittaja 1945–1958.
Hänen puolisonsa oli Aune Mäkinen-Ollinen vuodesta 1927.
Julkaisuja

Kiinteistön pakkohuutokaupasta 1–2 1938, 1939 (1. osa väitöskirja)
Idänrastaskerttunen

| Idänrastaskerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus orientalis  (Temminck & Schlegel, 1847) 
Katso myös
   Idänrastaskerttunen Wikispeciesissä   Idänrastaskerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänrastaskerttunen (Acrocephalus orientalis) on itäaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Mongolian keskiosista ja Venäjän kaukoidästä Kiinan pohjois- ja itäosiin, Korean niemimaalle, Japaniin ja Sahalinille. Laji luokitellaan joskus rastaskerttusen alalajiksi. Coenraad Jacob Temminck ja Hermann Schlegel kuvailivat lajin holotyypin Japanista 1847.
I Feel Love

| ”I Feel Love” Donna Summer |
| --- | --- | --- |

Italian painoksen kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: I Remember Yesterday
 B-puoli: ”Can’t We Just Sit Down (And Talk It Over)”
 Äänitetty : 1976 Musicland Studios
 Julkaistu: 2. heinäkuuta 1977
 Formaatti: 7" & 12" vinyyli
 Tekijä(t): Donna Summer, Giorgio Moroder, Pete Bellotte
 Tuottaja(t): Giorgio Moroder Pete Bellotte
 Tyylilaji: disko, Hi-NRG, EDM
 Kesto: 05.53
 Levy-yhtiö: Casablanca
Listasijoitukset
  Billboard Hot 100: 6.
Donna Summerin muut singlet
| ”Can’t We Just Sit Down (And Talk It Over)” 1977 | ”I Feel Love” 1977 | ”Shut Out” 1977 |
I Feel Love on yhdysvaltalaisen poplaulaja Donna Summerin single, joka julkaistiin vuonna 1977. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle 6.. Kappale julkaistiin myös artistin viidennellä studioalbumilla I Remember Yesterday.
Kappaleet

I Feel Love – 5.53 (säv. Donna Summer, Giorgio Moroder & Pete Bellotte)
Can't We Just Sit Down (And Talk It Over) – 3.56 (säv. Tony McCaulay)
Kingston Wallin versio

| ”I Feel Love” Kingston Wall |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kingston Wall II
 B-puoli: ”She’s So Fine”
 Julkaistu: helmikuu 1993
 Tekijä(t): Donna Summer, Giorgio Moroder, Pete Bellotte
 Tuottaja(t): Pedro Cucaracha Kingston Wall
 Tyylilaji: progressiivinen rock psykedeelinen rock
 Levy-yhtiö: Trinity
Kingston Wallin muut singlet
| ”The Real Thing” 1994 | ”I Feel Love” 2015 |   |
Kingston Wallin Jukka Jyllin vuonna 2015 editoima versio kappaleesta julkaistiin 7" singlenä vinyyliformaatissa 25. syyskuuta 2015. Alun perin Kappale julkaistiin jo vuoden 1993 albumilla Kingston Wall II, jolloin se sai ristiriitaisen vastaanoton. B-puolena kuullaan cover-versio Jimi Hendrix Experiencen kappaleesta ”She’s So Fine”.
Kappaleet

I Feel Love (2015 Jukka Jylli edit)
She’s So Fine
Aiheesta muualla

Kingston Wallin versio discogs.com -sivustolla
Donna Summerin versio discogs.com -sivustolla
Hämeenlinnan valtaus

Hämeenlinnan valtaus oli 26. huhtikuuta 1918 tapahtunut Suomen sisällissodan sotilasoperaatio, jolloin Saksan Itämeren-divisioonan joukot valtasivat Hämeenlinnan sitä kolmen kuukauden ajan hallinneilta punaisilta. Saksalaiset saivat kaupungin haltuunsa ilman suuria taisteluja, kun kaupungissa olleet tuhannet punaiset pakenivat heidän edeltään kohti pohjoista. Kiivaimmat taistelut käytiin keskustan itäpuolella, kun punakaartilaiset yrittivät suojata Hämeenlinnasta poistuvia pakolaisia.
Sisällissodan aika Hämeenlinnassa

Hämeenlinnan suojeluskunta perustettiin lokakuussa 1917 ja myös kaupungin punakaarti aloitti toimintansa vielä ennen yleislakkoa marraskuun alkupäivinä. Sisällissodan sytyttyä Hämeenlinnassa pidettiin työväestön kokous 27. tammikuuta, jossa kuitenkin tehtiin vain päätös jäädä seuraamaan tilanteen kehittymistä. Erityisesti työväenliikkeen vanhemmat kannattajat olivat aseelliseen kapinaan ryhtymistä vastaan. Myös Hämeen Voiman toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja Heikki Välisalmi varoitti ryhtymästä kapinaan. Kaksi päivää myöhemmin punakaartin ylipäällikkö Eero Haapalainen soitti Helsingistä ja kehotti paikkakuntalaisia valtaamaan lääninhallituksen. Vielä saman päivän aikana Turusta saapui Tuomas W. Hyrskymurron johtama 30 punakaartilaisen osasto, joka otti kaupungin haltuunsa. Heidän joukkoonsa liittyi myös Hämeenlinnan punakaartilaisia. Punakaartin esikunta majoittui keskustassa toimineeseen hotelliin. Lääninhallituksen lisäksi he ottivat haltuunsa muun muassa kaupungin puhelinkeskuksen sekä Suomen Pankin haarakonttorin. Suomen kasarmeille puolestaan perustettiin punaisten sotilassairaala. Hämeenlinnan noin 50 suojeluskuntalaista onnistuivat pääsemään valkoisten puolelle, jossa he liittyivät Hans Kalmin pataljoonaan.
Sisällissodan aika sujui Hämeenlinnassa pääosin rauhallisesti, levottomuuksia esiintyi vasta huhtikuun puolivälistä alkaen sodan loppuvaiheessa. Tuolloin ammuttiin urkkijaksi epäilty puuseppä Heikki Paasivuori sekä myöhemmin kaksi vangiksi otettua kaupungin valkoista. Murhista oli vastuussa punakaartin tiedusteluosasto, jonka päällikkö teloitettiin miliisilaitoksen johdon puututtua asiaan. Tämä puolestaan aiheutti koston punakaartin taholta ja he surmasivat miliisipäällikkö Siimes Kanervion 20. huhtikuuta.
Kaupungin valtaus

Hangossa 3. huhtikuuta maihinnoussut Saksan Itämeren-divisioona oli vallannut Helsingin 13. huhtikuuta ja jatkanut sen jälkeen edelleen päärataa seuraten kohti pohjoista. Vallattuaan Riihimäen 22. huhtikuuta, kenraalimajuri Konrad Wolfin johtama 95. reservijalkaväkiprikaati lähti kolme vuorokautta myöhemmin etenemään Hämeenlinnaan. Saksalaiset valtasivat vielä saman päivän aikana Janakkalan kirkokylän ja Leppäkosken sekä vielä seuraavana aamuna Turengin, ennen saapumistaan Hämeenlinnaan 26. huhtikuuta. Ensimmäisenä kaupungin tuntumaan ehti majuri Lothar von Brandensteinin johtama osasto, jonka etenemistä punaiset yrittivät estää Hattelmalan harjun eteläpäässä. Samanaikaisesti rautatietä pitkin kohti keskustaa suuntasi majuri Godert von Redenin johtama osasto. Saksalaiset ryhtyivät saartamaan Hämeenlinnaa etelästä käsin noin kello 13 aikoihin. Pari tuntia myöhemmin heidän tykistönsä tulitti kaupunkia naapuripitäjän Vanajan puolella sijainneesta Miemalan kylästä käsin, jolloin kaksi valkoisten kannattajina pidettyä naista sai surmansa. Myös rautatieasema tuhoutui, kun ratapihalla seisonut punaisten ammusvaunu räjähti saksalaisten ampuman kranaatin osuessa siihen.
Huhtikuun toisesta viikosta lähtien Hämeenlinnaan oli saapunut tuhansia Länsi-Suomesta liikkeelle lähteneitä pakolaisia, jotka pyrkivät kohti itää. Yhteensä kaupungin kautta on arvioitu parin viikon aikana kulkeneen noin 25 000 punaista. Aluksi he jatkoivat matkaansa suoraan Tuuloksen ja Lammin kautta kohti Lahtea, mutta saksalaisten lähestyessä kaupunkia 26. huhtikuuta myös idän suunnasta, viimeisten punaisten piti koukata Tuulokseen Hämeenlinnan pohjoispuolelta Hauhon kautta. Kaupungissa oli tuolloin arviolta 4 000–5 000 punapakolaista. Punakaartilaiset siirtyivät keskustan itäpuolelle Vanajaan kuuluneeseen Idänpään kylään, jossa he yrittivät pidätellä Harvialan suunnasta eteneviä saksalaisia, suojatakseen pohjoiseen marssivaa pakolaiskuormastoa. Katisten kartanon pihamaalta ammuttu tykistötuli tuhosi Idänpään kylän lähes kokonaan. Lisäksi saksalaiset tulittivat pakolaiskolonnaa, jossa punakaartilaisten ohella oli myös naisia, lapsia ja vanhuksia. Surmansa sai ainakin 20 henkeä, ennen kuin punaiset onnistuivat pakenemaan Hattulaan suuntaan.
Saksalaisten marssiessa keskustaan hieman ennen kello viittä iltapäivällä, kaupunki oli jo käytännössä tyhjentynyt punakaartilaisista, eikä paikalla ollut enää kuin pieni määrä pakolaisia. Vallan vaihtumisen merkiksi raatihuoneen ja lääninhallituksen talon salkoihin nostettiin valkoiset liput. Kaupungissa vangitut valkoiset oli sijoitettu Hämeen linnaan, josta heidät kaikki vapautettiin vahingoittumattomina. Valtauksen jälkeen Hämeenlinnan komendantiksi määrättiin Lothar von Brandenstein. Valkoisten länsiarmeijan etujoukko saapui kaupunkiin valtausta seuranneena päivänä, jolloin Hämeenlinnaan jäivät lyhyeksi ajaksi myös kenraalimajuri Martin Wetzerin sekä ruotsalaista prikaatia komentaneen kenraali Harald Hjalmarsonin esikunnat.
Valtauksen jälkeen

Hämeenlinnaan saapuneet valkoiset aloittivat kostotoimet kaupunkiin vielä jääneitä punaisia kohtaan välittömästi kotitarkastuksilla ja pidätyksillä. Hämeenlinnaan perustettiin myös vankileiri, jonne seuraavien viikkojen kuluessa koottiin tuhansia antautuneita punaisia eri puolilta eteläistä Suomea. Syyskuun puoliväliin mennessä ainakin 2 700 vankia kuoli. Kaupungista kohti Hauhoa lähtenyt pakolaiskolonna kävi matkallaan kiivaita taisteluja valkoisia ja saksalaisia vastaan vielä Alvettulassa, Hauholla sekä Tuuloksen Syrjäntakana ennen antautumistaan Lahden lähistöllä 1. toukokuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hämeenlinnan valtaus Wikimedia Commonsissa
Saksalaisten tykkitulessa tuhoutunutta Idänpään kylää.
Hämeenlinnan rautatieasema ammusvaunun räjähdyksen jälkeen.
Héctor Baley

Héctor Rodolfo Baley (s. 16. marraskuuta 1950, San Nicolás de Los Arroyos) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti ja vuoden 1978 maailmanmestari.
Baley kuului Argentiinan joukkueeseen vuoden 1978 MM-kisoissa, joissa se saavutti kultaa, sekä vuoden 1982 MM-turnauksessa. Baley pelasi avauksessa vain muutamassa maaottelussa pitkälti ykkösmaalivahti Ubaldo Fillolin mainioiden otteiden vuoksi.
Aiheesta muualla

BDFA Profile (espanjaksi)
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Alonso |
2 Ardiles |
3 Baley |
4 Bertoni |
5 Fillol |
6 Gallego |
7 L. Galván |
8 R. Galván |
9 Houseman |
10 Kempes |
11 Killer |
12 Larrosa |
13 Lavolpe |
14 Luque |
15 Olguín |
16 Ortiz |
17 Oviedo |
18 Pagnanini |
19 Passarella |
20 Tarantini |
21 Valencia |
22 Villa |
Valmentaja Menotti
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Ardiles |
2 Baley |
3 Barbas |
4 Bertoni |
5 Calderón |
6 Díaz |
7 Fillol |
8 Galván |
9 Gallego |
10 Maradona |
11 Kempes |
12 Hernández |
13 Olarticoechea |
14 Olguín |
15 Passarella |
16 Pumpido |
17 Santamaría |
18 Tarantini |
19 Trossero |
20 Valdano |
21 Valencia |
22 Van Tuyne |
Valmentaja Menotti