stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Benin
Aluejako

Benin on jaettu kahteentoista departementtiin (départements), jotka on jaettu edelleen 77 piirikuntaan (communes). Ne jakautuvat pienempiin arrodissementteihin (arrondissements), joita on 545, ja nämä vielä kyliin (villages), kaupunginosiin (quartiers), kaupunkilähiöihin (quartiers de ville) tai kaupunkialueisiin (quartiers urbains).
| Hallintoalue | Aluekeskus | Pinta-ala (km2) | Väkiluku (2013) |
| --- | --- | --- | --- |
| Alibori | Kandi | 25 683 | 867 463 |
| Atakora | Natitingou | 20 459 | 777 262 |
| Atlantique | Allada | 3 233 | 1 398 229 |
| Borgou | Parakou | 25 310 | 1 214 249 |
| Collines | Dassa-Zoumé | 13 561 | 714 477 |
| Kouffo | Aplahoué | 2 404 | 745 328 |
| Donga | Djougou | 10 691 | 543 130 |
| Littoral | Cotonou | 79 | 679 012 |
| Mono | Lokossa | 1 396 | 497 243 |
| Ouémé | Porto-Novo | 2 835 | 1 100 404 |
| Plateau | Pobè | 1 865 | 622 372 |
| Zou | Abomey | 5 106 | 851 580 |
Maantiede

Benin voidaan jakaa viiteen maantieteelliseen vyöhykkeeseen. Etelässä kasvaa palmuja laguunien pilkkomalla rannikkovyöhykkeellä. Pohjoisessa rautapitoinen savimaa vuorottelee soisempien alueiden kanssa ja tarjoaa kasvualustan öljypalmuille. Maan keskiosa on metsäisää, paikoin kumpuilevaa savannia. Atacoran vuoristo maan luoteisosassa on maan korkeinta seutua, koillisosa taas kuuluu Nigerjoen laaksoon. Beninin korkein kohta on Mont Sokbaro (658 m).
Rannikkokaistaleella on kaksi sadekautta, touko–kesäkuussa ja lokakuussa. Maan pohjoisosassa on vain yksi sadekausi, joka alkaa touko–kesäkuussa ja jatkuu lokakuuhun asti.
Ihmisen vuosisatoja jatkunut toiminta ja kuivemmaksi muuttuva ilmasto ovat tuhonneet suuren osan Beninin luonnontilaisista metsistä. Ikimetsää on jäljellä pieninä laikkuina kosteilla alueilla, lukuisissa uskonnollisista syistä suojatuissa metsiköissä sekä joenvarsimetsissä. Viimeisiä jäljellä olevia joenvarsimetsiä pyritäänkin suojelemaan pirstaloitumiselta. FAO arvioi vuonna 1980, että vain 0,4 prosenttia Beninin pinta-alasta oli oikeaa tiheää metsää. Savanni on hallitseva ekosysteemi. Maassa elää noin 3000 kasvilajia, selvästi vähemmän kuin kosteammissa naapurimaissa. Noin kolmannes näistä on joenvarsimetsien lajeja.
Beninin kallioperässä vallitsevia syväkivilajeja ovat migmatiitit, gneissit ja graniitit. Sedimenttikiviä on kahdella alueella. Maan luoteisosassa on sedimenttivyöhyke, joka jatkuu Togon ja Ghanan puolelle. Etelässä on itä-länsisuuntainen paksu sedimenttikerrostuma. Molemmista on löytynyt fosfaatteja. Suurimittaisen fosfaattikaivostoiminnan ei kuitenkaan ole arvioitu kannattavan. Kalkkikivialueilta louhitaan sekä marmoria että sementin raaka-ainetta.
Pendjarin kansallispuisto Beninin luoteisosassa yhdistyy Nigerin W-kansallispuistoon. Siellä on virtahepoja, leijonia, puhveleita, elefantteja, apinoita, antilooppeja ja yli 300 lajia lintuja.
Abomeyn kuninkaalliset palatsit maan keskiosassa on Unescon maailmanperintökohde.
Talous

1980-luvun lopulla silloinen keskusjohtoinen sosialistinen valtio alkoi etsiä apua länsimaista ja siirtyi vuonna 1990 markkinatalouteen. Entisiä valtion toimintoja on yksityistetty, ja hallitus on luvannut IMF:lle jatkaa yksityistämistä. Vaikka Beninin talous onkin kasvanut paljon viime vuosina, maa on silti yksi maailman köyhimmistä maista.
Epävirallisen talouden osuus Beninin bruttokansantuotteesta on 48,8 prosenttia.
Maan talous perustuu maataloudelle, joka tuottaa 33 prosenttia bruttokansantuotteesta. Merkittävimmät ruokakasvit ovat kassava (tapioka, maniokki), jamssi ja maissi. Tärkein vientituote on puuvilla, joka tuo 80 prosenttia vientituloista. Maa onkin yksi Afrikan suurimmista puuvillan tuottajista. Puuvillapelloilla käytetyt hyönteismyrkyt muodostavat ympäristöriskin. 1900-luvun lopussa viljelijöitä kuoli DDT:n sukuisen aineen käyttöön. Palmuöljy oli tärkeä tuote 1980-luvulla, ja sen viljelyn lisäämistä harkitaan jälleen. Palmuöljyn pelätään kuitenkin syrjäyttävän ravintokasvien viljelyä maan tiheästi asutussa eteläosassa.
1980-luvun alussa Beninin edustalta alettiin porata öljyä pienehköstä esiintymästä. Tuotanto on loppunut, mutta uusia kaivauskohteita etsitään. Maassa on myös marmoria ja kalkkikiveä sekä pieniä kultaesiintymiä, mutta kaivannaisten hyödyntäminen on vähäistä, lähinnä puuttuvan infrastruktuurin takia.
Beninin tuottamasta sähköstä 100 megawattia tulee vesivoimasta, 249 megawattia dieselin ja raskaan polttoöljyn käyttämisestä. Maahan on suunnitteilla neljä aurinkovoimalaa, joiden yhteenlaskettu teho on 45 MW. Sähköliittymä on noin kolmanneksella kotitalouksista: kaupungeissa yli puolella mutta maaseudulla alle kymmenellä prosentilla.
Vähimmäispalkka Beninissä on ollut tammikuusta 2023 alkaen 52 000 CFA frangia (79,27 euroa) kuukaudessa. Se on voimassa koko maassa ja kaikille työntekijöille heidän toimialastaan tai työsuhteensa tyypistä riippumatta.
Talous > Liikenne

Beninissä on kuusi lentokenttää, mutta vain yhden kiitotie on päällystetty. Vesiväylää on 150 km Niger-joessa maan pohjoisrajalla. Ainoa merkittävä satamakaupunki on Cotonou. Naapurimaista pääsee Beniniin myös maanteitse. Esimerkiksi matka Nigerin Niameystä Cotonouhun kestää 13–15 tuntia, Togon Lomésta Cotonouhun kolme tuntia. Linja-autoja kulkee harvakseltaan ja ne saattavat olla täynnä, joten monille reiteille suositellaan kimppataksien eli bush taxin käyttämistä. Nämä ovat yleensä farmariautoja, joskus minibusseja, jotka on muunnettu joukkoliikennevälineiksi lisäämällä penkkejä. Kaupungeissa ja kylissä tavallinen kuljetusväline on Zemidjan.
Rautateitä Beninissä on 438 kilometriä. Rautatieverkostoa kehitetään parhaillaan: se korjataan perusteellisesti ja rakenteilla on yhteys naapurivaltio Nigerin pääkaupunkiin Niameyhyn.
Väestö

Beninin väkiluku oli YK:n mukaan 11,2 miljoonaa vuonna 2017. Väestöstä 43 prosenttia oli alle 15-vuotiaita, 20 prosenttia 15–24-vuotiaita, 32 prosenttia 25–59-vuotiaita ja 5 prosenttia 60 vuotta täyttäneitä. CIA arvioi Beninin väkiluvuksi 13,8 miljoonaa vuonna 2022. YK:n vuoden 2017 ennusteen mukaan väkiluku kasvaa noin 24 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä.
Väestö > Etniset ryhmät ja uskonnot

Beninin väestö on keskittynyt maan eteläosaan, ja asukkaita on noin 42 etnisestä ryhmästä. Suurin etninen ryhmä ovat fonit, joihin kuului vuoden 2013 arvion mukaan 38 prosenttia väestöstä. Muita etnisiä ryhmiä ovat muun muassa adjat (noin 15 prosenttia), jorubat (noin 12 prosenttia), baribat (noin 10 prosenttia) ja sombat.
Vuoden 2013 arvion mukaan kristittyjä oli 48,5 prosenttia. Koko väestöstä katolilaisia oli 25,5 %, protestantteja 13,5 % ja 9,5 % muihin kristinuskon ryhmiin kuuluvia. Muslimeja oli 27,7 %, voodoo-uskontoihin uskovia 11,6 %, muihin perinteisiin uskontoihin uskovia 2,6 %, muihin uskontoihin uskovia 2,6 % ja uskonnottomia 5,8 %.
Väestö > Kielet

Ethnologue: Languages of the World-kirjan laskujen mukaan Beninissä puhutaan 53 kieltä. Maan virallinen kieli on ranska.
| nimi | puhujia | laskentavuosi | muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| Adja | 360 000 | 2006 | Monojoesta etelään |
| Bariba | 460 000 | 1995 | Keski- ja pohjoisosassa |
| Fon | 1,4 milj. | 2006 |  |
| Gun | 320 000 | 2006 | Lounaisosassa ja Nigeriassa |
| Hausa | 800 000 | 2006 | Atagora, Borgou |
| Joruba | 465 000 | 2006 | Porto-Novo, kaupungit, kylät |
Väestö > Kansanterveys

Beninissä on yleinen HIV/AIDS-epidemia: noin 1,2 prosenttia aikuisista arveltiin olevan HIV-positiivisia vuonna 2006. Ensimmäinen tapaus diagnosoitiin vuonna 1986. Virusta on havaittu eniten seksityöläisillä ja heidän asiakkaillaan, rekkakuskeilla, verenluovuttajilla, nuorilla ihmisillä ja tuberkuloosipotilailla. Vuosina 2001–2007 HIViä kantavien määrä kasvoi hitaammin kuin väestön kokonaismäärä, joten tartunnan saaneiden prosenttiosuus pieneni hiukan. Vuonna 2007 arvioitiin, että noin 20 000 ihmistä olisi tarvinnut antiretroviraalilääkitystä, ja noin puolet heistä sai sitä. Hoitoa saavien määrä on kasvanut nopeasti, sillä vuonna 2004 se oli alle 20 prosenttia. AIDSiin vuosittain kuolleiden määrä kääntyi hitaaseen laskuun vuonna 2004.
Vuonna 2007 arvioitiin, että Benin saattaa saavuttaa todennäköisesti kolme YK:n vuosituhattavoitteista: koulutukseen, tasa-arvoon ja tartuntatauteihin liittyvät tavoitteet. Vuonna 2010 uutisoitiin, että Benin oli etenemässä kohti näitä tavoitteita maailman 20 parhaan maan joukossa.selvennä
Lapsikuolleisuus on erittäin korkea, sillä Maailman terveysjärjestön vuoden 2015 yhteenvedon mukaan 10,0 prosenttia beniniläisistä lapsista kuoli ennen 5-vuotispäiväänsä. Vuoden 2008 tilastojen mukaan 20 prosenttia lasten kuolemista johtui malariasta, mutta vain 12 prosenttia malariaan sairastuneista lapsista sai siihen oikeaa lääkitystä. Synnytyksissä on mukana koulutettu kätilö useasti, mutta silti 100 000 synnytyksestä 405 päättyi äidin kuolemaan vielä vuonna 2015.
Beniniläisten eliniänodote on keskimäärin 57 vuotta: miehillä noin 55 ja naisilla noin 59 vuotta.
Väestö > Naisten asema

Vuonna 2009 perustettu Kansallinen naisten edistämisen instituutti lopetettiin tehottomana ja tilalle nimitettiin Kansallinen naisten instituutti vuonna 2021. Keväällä 2023 Beninin presidentti Patrice Talon nimitti instituutin hallituksen puheenjohtajaksi miehen, Pascal Irénéé Koupakin, joka on presidentin pääsihteeri ja valtioministeri. Naisten instituutin tehtävänä on työskennellä naisten aseman edistämiseksi, poliittisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti, laillisesti ja kulttuurisesti, sekä julkisella että yksityisellä alueella Beninissä.
Sukupuoleen perustuvan väkivallan torjuminen on eräs Naisten instituutin tavoitteista. Esimerkiksi Monon departementissa kirjattiin 1. tammikuuta - 14. heinäkuuta 2023 389 väkivaltatapausta. Instituutti kampanjoi väkivaltaa vastaan eräässä kunnassa.
Benin hyväksyi helmikuussa 2023 aborttilain, jota pidetään vapaamielisenä Afrikassa.
Kulttuuri > Kansallinen identiteetti

Benin on kulttuurillisesti epäyhtenäinen valtio, koska sen alueelle on siirtynyt väestöä eri suunnista vuosisatojen aikana. Kansallinen identiteetti on varsinkin maaseudun asukkaille vähemmän tärkeä kuin kuuluminen tiettyyn etniseen ryhmään. Suurin ryhmä, fonit, ovat Dahomeyn kuningaskunnan perustajien jälkeläisiä. Heidän kielensä on lähellä adjojen ja gunien kieltä. Etelässä on afrobrasilialainen yhteisö, johon kuuluu eurooppalaisten kanssa tekemisissä olleita afrikkalaisia ja Brasiliasta palanneiden entisten orjien jälkeläisiä. Fulanit eli pulit ovat jatkaneet pitkään paimentolaiselintapaansa ja säilyttäneet erilliskulttuurin myös asettuessaan aloilleen. Monet heistä ovat töissä armeijassa.
Fonien uskonnollinen perinne keskittyy esi-isien kunnioittamiseen. Dahomeyn kuningaskunnan loistoaikoina kuninkaallisten esi-isien vuotuinen muistojuhla huipentui satojen orjien tai sotavankien uhraamiseen. Tavalliset perheet pitivät kotonaan puista patsasta, johon hierottiin palmuöljyä rukouksena esi-isille, jotta perhe ja koko kylä saisivat suojelusta. Näitä patsaita kaiverretaan edelleen.
Kulttuuri > Ruoka

Tyypillinen beniniläinen arkiateria koostuu hiilihydraattipitoisesta puurosta tai muhennoksesta ja kastikkeesta, jossa on kasviksia ja lihaa tai kalaa. Perusmuhennoksen raaka-aine vaihtelee alueittain: etelässä käytetään riisiä, maissia ja maniokkia, kun taas pohjoisosassa käytetään hirssiä, durraa ja jamssia.
Kulttuuri > Vodoun

Voodoon on arveltu olevan lähtöisin Beninistä ja levinneen orjaksi myytyjen beniniläisten mukana.
Kulttuuri > Musiikki

Menestyneimpiin afrikkalaisiin muusikoihin kuuluva laulaja Angelique Kidjo on beniniläinen.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Beninin kirjailijat ovat nousseet kaupunkien koulutetusta luokasta, kuten historioitsija Paul Hazoumé ja filosofi Paulin Hountondji. Beninin kansalliskirjasto toimii Porto-Novossa.
Kulttuuri > Koulutus

Beninissä koulu alkaa kuusivuotiaana. Ala-asteella opiskelu on pakollista ja ilmaista. Kuusivuotisen ala-asteen jälkeen voi siirtyä kolmevuotiselle yläasteelle, sieltä kolmevuotiseen ammattikouluun tai lukioon, joka johtaa yliopisto-opintoihin. Ala-asteen jälkeen opetus on ollut maksullista, mutta vuonna 2007 koulumaksuista päätettiin luopua. Opetuskieli on ranska. Paikalliskieliä ja englantia opetetaan yläasteella, lukiossa ja yliopistossa.
Beninissä toimii useita julkisia ja yksityisiä yliopistoja, joista arvostetuimpiin kuuluu vuonna 1970 alkunsa saanut Abomey-Calavin yliopisto (ransk. Université d'Abomey-Calavi) joka toimii Cotonoussa ja läheisessä Abomey-Calavissa. Cotonoussa toimii myös esimerkiksi Beninin tiede- ja teknologiayliopisto (ransk. Université des sciences et technologies du Bénin).
Kulttuuri > Luku- ja kirjoitustaito

Vuonna 2021 lukutaitoisuus Beninissä oli 45,84 prosenttia. Maassa luku- ja kirjoitustaitoisuus koskee ranskan kieltä. Vuonna 2018 lukutaitoisia oli koko väestöstä 42,36 prosenttia. Aikuisista naisista 31,07 prosenttia ja aikuisista miehistä 53,98 prosenttia osasi lukea ranskaa. 15–24-vuotiaista naisista lukutaitoisia oli 51,94 prosenttia ja samanikäisistä miehistä lukutaitoisia oli 69,76 prosenttia.  Vuonna 1992 aikuisten lukutaitoisuus oli 27,25 prosenttia.
Kulttuuri > Urheilu

Beninissä ehdottomasti suosituin urheilulaji on jalkapallo, mutta myös rugby ja tennis ovat erittäin suosittuja.
Benin on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1972 alkaen, mutta jätti vuoden 1976 kisat väliin. Se ei ole saavuttanut yhtään mitalia. Beninin jalkapallomaajoukkue ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, ja Afrikan-mestaruuskilpailuissakin Benin on ollut mukana vain kerran, vuonna 2004. FIFA-rankingissa maa oli syyskuussa 2023 sijalla 94. Maassa on 110 jalkapalloseuraa, joissa pelaa 7 800 rekisteröitynyttä pelaajaa.
Kulttuuri > Kulttuurivaihto

Grand-Popossa toimii suomalais-afrikkalainen kulttuurikeskus ja taiteilijaresidenssi Villa Karo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benin Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Benin Wikivoyagessa (englanniksi)
Mathurin C. Houngnikpo, Samuel Decalo, Historical Dictionary of Benin, Rowman & Littlefield, 2013. (englanniksi)
Containing Militancy in West Africa’s Park W, International Crisis Group 26.1.2023
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Beninin väestön kehitys 1960-2015 (tuhansia).
Beninin kartta.
Kuva Pendjarin kansallispuistosta.
Beninin presidentti Patrice Talon.
Beninin departementit: 1.Alibori, 2.Atakora, 3.Atlantique, 4.Borgou, 5.Collines, 6.Couffo, 7.Donga, 8.Littoral, 9.Mono, 10.Ouémé, 11.Plateau, 12.Zou
Maisema Atakoran alueelta
Puuvillapelto Beninissä.
Fonien kansanparantajia vuonna 1908.
Voodoo-alttari Abomeyssä.
African Methodist Episcopal Church

| African Methodist Episcopal Church |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  metodismi
Yhteistyötahoja:  National Council of Churches
Toiminta-alue:   Yhdysvallat
Päätoimipaikka:  Nashville, Tennessee
Perustaja:  Richard Allen
Perustettu:  1816
Koulutus:   Edward Waters College  Morris Brown College  Paul Quinn College  Shorter College  Wilberforce University  Jackson Theological Seminary  Payne Theological Seminary  Turner Theological Seminary 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
African Methodist Episcopal Church (lyh. AME) on yhdysvaltalainen metodistinen kirkkokunta. Kirkkokunta on suurin musta metodistikirkko. Kirkkoon kuuluu jäseniä 39 maassa. Kirkon johtoon kuuluu 21 piispaa ja 9 esimiestä, jotka valvovat kirkkokunnan osastoja. Kirkko on kasvanut koko olemassaolonsa ajan. Vuonna 1989 kirkon jäsenmäärä oli 2,2 miljoonaa ihmistä. Vuonna 2020 kirkkokuntaan kuului yli miljoona jäsentä ja noin 3 700 seurakuntaa.
Kirkko on järjestäytynyt piispallisiin piireihin ja piispat ovat yhteysjärjestön ylimpiä viranhaltijoita. Heidät valitaan eliniäksi neljän vuoden välein kokoontuvan yleiskonferenssin enemmistöäänestyksellä.
African Methodist Episcopal Church kuuluu jäsenyhteisönä National Council of Churches-järjestöön.
Historia

Entinen orja Richard Allen perusti Philadelphiassa vuonna 1794 ensimmäisen itsenäisen afroamerikkalaisen kirkon, Bethel Churchin ja ensimmäisen afroamerikkalaisen kirkkokunnan, African Methodist Episcopal Churchin. AME-kirkko muodostettiin vuoteen 1816 mennessä. Taustalla oli Allenin kokema syrjintä Pyhän Yrjön metodistikirkossa.
Olosuhteiden vuoksi Bethelistä muodostui itsenäinen kirkkokunta ja syrjintä vaikutti teologiaan niin, että se sisäli rodullista nostatusta ja profeetallista julistusta rasismia ja muita yhteiskunnallisia epäkohtia vastaan. AME-kirkko kasvoi pohjoisessa Daniel Paynen johdolla ja etelässä James Lynchin ja J. D. S. Hallin myötä. Jälleenrakennuskaudella AME-kirkko oli kekseinen paikka Henry McNeal Turnerin kaltaisten pappien ansiosta. AME-kirkossa yhdistyivät teologiset, poliittiset ja sosiaaliset kysymykset, joita afroamerikkalaiset kohtasivat. 1800-luvun lopulla AME-kirkko koordinoi lähetystyötä Afrikassa.
Kannatusalueet

AME-kirkon suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Etelä-Carolina, Maryland, Washington DC, Georgia ja Alabama. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Eufaula, Georgetown, Camden, Newberry ja Orangeburg.
Mihail Kutuzov

Smolenskin ruhtinas, sotamarsalkka Mihail Kutuzov, Roman Volkov 1813. Hänellä on rinnassa Pyhän Vladimirin ritarikunnan 1. luokan tähti, Pyhän Annan ritarikunnan 1. luokan tähti, Pyhän Andreaksen ritarikunnan 1. luokan tähti, Pyhän Yrjön ritarikunnan I luokan risti, rinnan ylitse Pyhän Yrjön ritarikunnan I luokan nauha, Aleksanteri I:n miniatyyrimuotokuva timanttikehyksessä, kupeella kultainen jalokivillä koristettu miekka urheudesta Tarutinon taistelussa 1812.
Mihail Illarionovitš Goleništšev Kutuzov (ven. Михаи́л Илларио́нович Голени́щев-Куту́зов); (16. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1745 tai 1747 Pietari, Venäjän keisarikunta – 28. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1813 Bunzlau nyk. Bolesławiec, Preussin kuningaskunta) oli Smolenskin ruhtinas ja venäläinen sotamarsalkka.
Kutuzovia pidettiin kenraali Aleksandr Suvorovin jälkeen toiseksi maineikkaimpana upseerina Venäjän keisarikunnassa. Hän luotti  joukkojensa nopeisiin liikkeisiin, pyrki välttämään tarpeettomia taisteluita ja ohjasi joukkojaan iskemään oikealla hetkellä. Napoleon kutsui häntä "Vanhaksi ovelaksi ketuksi pohjoisesta". Kutuzov sanoi Napoleonista: "Napoleon voi murtaa minut, mutta ei koskaan pysty pettämään minua."
Suku ja koulutus

Mihailin isä Illarion Matjevitš Goleništšev Kutuzov (1717-1784) oli kenraaliluutnantti, joka oli palvellut 30 vuotta moitteettomasti insinöörijoukoissa keisari Pietari I:stä. Hänen äitinsä Anna Semjonovna Beklemiševa (s. 1728) oli aatelissukua, joten Pietarissa syntynyt Mihail pääsi läheisiin yhteyksiin keisarillisen hovin kanssa. Äidin kuoleman jälkeen Mihailin kasvatti hänen isoäitinsä.
Mihail Kutuzovia koulutettiin seitsemänvuotiaaksi saakka kotona ja hän aloitti 12-vuotiaana vuonna 1757 opinnot aatelisille tarkoitetussa tykistö- ja sotilasinsinöörikoulussa (ven. Объединенное артиллерийско-инженерное дворянское училище), jossa hänen isänsä opetti tykistöoppia ja 14-vuotiaana hänestä tuli korpraali. Hän oli hyvin kielitaitoinen: hän puhui sujuvasti ranskaa, saksaa ja englantia sekä oppi myös turkkia, puolaa ja ruotsia. Hän ymmärsi myös latinankielisiä tekstejä. Hän oli matemaattisesti lahjakas ja opetti muille oppilaille matematiikkaa jo 15-vuotiaana vuonna 1759-1760. Mihail Kutuzov valmistui vuonna 1761. Hän osallistui Puolan (1764–1769) ja Venäjän-Turkin sotiin (1770–1774 ja 1787–1791) ja menetti oikean silmänsä näön vuonna 1774 sekä haavoittui päähän vuonna 1788.
Hän kävi Leidenissa vuonna 1775 saamassa hoitoa silmäänsä. Ensimmäinen luoti "kulki pään läpi ohimosta toiseen silmien takaa ja tuli ulos oikean silmän vierestä". Toinen luoti meni läpi poskesta, murskasi ylähampaat, kulki pään läpi ja poistui päälaen kautta. Venäjän armeijan ranskalainen kirurgi Massot kirjoitti hoidettuaan Kutuzovin kahta kuolettavina pidettyä haavaa: "On uskottava, että kohtalo on määrännyt Kutuzovin johonkin suureen tehtävään, koska hän oli elossa kahden loukkaantumisen jälkeen, jotka olisivat olleet kuolemantuomio kaikkien lääketieteen lakien mukaan."
Kutuzov oppi sotilasstrategioita ja -taktiikoita kenraali Suvorovilta palvellessaan kuusi vuotta Krimillä Astrahanin jalkaväkirykmentissä. Aleksandr Suvorov uskoi, että tehokkaan käskyn tulisi olla yksinkertainen, suora ja ytimekäs ja että komentajan tulisi huolehtia hyvin sotilaidensa terveydestä ja koulutuksesta. Kutuzov omaksui myös Suvorovin näkemyksen, jonka mukaan komentajan tulee johtaa joukkojaan edestä (eikä takaa) antaakseen esimerkin rohkeudesta. Suvorov opetti myös Kutuzoville, kuinka tärkeää on luoda hyvät suhteet alaisiin. Kutuzov noudatti tätä neuvoa, josta hyötyi  urallaan ja auttoi ylipäälliköksi nimittämisessä vuonna 1812.
Kutuzov ylennettiin everstiksi vuonna 1777, kenraalimajuriksi vuonna 1784, Krimin kenraalikuvernööriksi vuonna 1787, kenraaliluutnantiksi vuonna 1791 ja jalkaväenkenraaliksi vuonna 1798.