stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ursula Pohjolan-Pirhonen

| Ursula Pohjolan-Pirhonen |
| --- | --- |
 Pohjolan-Pirhonen vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1925 Helsinki
Kuollut: 17. heinäkuuta 1984 (59 vuotta) Sulkava
Ammatti:  kirjailija
Vanhemmat:  Matti Iisakki Orkomies Ines Maria Bergroth
Puoliso:  Helge Pohjolan-Pirhonen
Lapset:  Christine Pohjolan-Pirhonen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ursula Kerttu Margareta Pohjolan-Pirhonen (6. huhtikuuta 1925 Helsinki – 17. heinäkuuta 1984 Sulkava) oli suomalainen pääasiassa romanttisia historiallisia romaaneja kirjoittanut kirjailija.
Elämä

Pohjolan-Pirhosen vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Matti Iisakki Orkomies (ent. Wallenius) ja tämän ensimmäinen puoliso Ines Maria Bergroth (k. 1931). Pohjolan-Pirhonen oli naimisissa historioitsija ja kirjailija Helge Pohjolan-Pirhosen kanssa. Ursula ja Helge Pohjolan-Pirhonen kuolivat liikenneonnettomuudessa Sulkavalla heinäkuussa 1984.
Teoksia

Suomen herttua Juhana, historiallinen romaani.  WSOY 1964
Lumikuninkaan sydän. WSOY 1965.
Kuninkaan kauppamies, historiallinen romaani,  WSOY 1966
Kauppamies ja kuninkaantytär, historiallinen romaani.  WSOY 1967
Kauppamies Turun hovissa, historiallinen romaani.  WSOY 1967
Neitsytkuningattaren rakkaus.  WSOY 1968
Rautamarskin tytär.  WSOY 1968
Kun muurit sortuivat.  WSOY 1969
Rakkauden ja kuninkaan puolesta.  WSOY 1969
Kruunu ja ylpeys.  WSOY 1970
Pohjolan Aurinkokuningas.  WSOY 1970
Myrsky nousee.  WSOY 1971
Salama iskee.  WSOY 1971
Kuninkaan perintö.  WSOY 1972
Rakkautta vanhassa kartanossa.  WSOY 1972
Versaillesin valtiatar.  WSOY 1973
Viaporin kaunis Helena.  WSOY 1973
Björkvikin kartanon kaunotar.   WSOY 1974
Kuninkaan amiraali,  WSOY 1974
Kapteeni ja pappilanneito.  WSOY 1975
Madame de Pompadour.  WSOY 1975
Keisari rakastaa.  WSOY 1976
Maria, kohtaloni nainen.  WSOY 1976
Aurajoen kaunotar, historiallinen romaani.  WSOY 1977
Sjundbyn kartanon valtiatar, historiallinen romaani.  WSOY 1977
Tämän maailman hulluus, eli, Rakkautta rivitalossa, romaani.  WSOY 1977
Kuninkaan tytär, historiallinen romaani.  WSOY 1978
Nokkimalla kukkokin rakastaa, romaani.  WSOY 1978
Tammimäen Margareta.  WSOY 1978
Häät Tammimäessä, romaani.  WSOY 1979
Rakas painovirhe, romaani.  WSOY 1979
Rakkautta muurien varjossa, historiallinen romaani.  WSOY 1979
Paholaisen sotapäällikkö, historiallinen romaani.  WSOY 1980
Romanssi Venetsiassa, eli, Miehet ovat petollisia.  WSOY 1980
Tammimäen nuori rouva.  WSOY 1980
Helsingin kaunotar, historiallinen romaani. WSOY 1981
Oikkupussi rakastuu, romaani. WSOY 1981
Rakkautta Tammimäessä, romaani. WSOY 1981
Häämatka Pariisiin, romaani.  WSOY 1982
Kartanon perijätär.  WSOY 1982
Soturin sydän.  WSOY 1982
Haikon kaunis Ebba, historiallinen romaani.  WSOY 1983
Rakkauden timantti, romaani.  WSOY 1983
Kolmasti kuningas, historiallinen romaani.  WSOY 1984
Takaisin Tammimäkeen, romaani.  WSOY 1984
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ursula Pohjolan-Pirhonen Wikimedia Commonsissa
Aurora Borealis (jäänmurtaja)

| Aurora Borealis |
| --- | --- |
 Alusta esittävä pienoismalli.
Tyyppi:  jäänmurtaja
Tekniset tiedot
Pituus:  199,85 m
Leveys:  49 m
Syväys:  13 m
Uppouma:  65 000 t
Koneisto:  Dieselsähköinen
Nopeus:  15,5 kn
Miehistö:  120
Lähteet:  
Aurora Borealis on Euroopan unionin yhteishanke, jonka tavoitteena on rakentaa kehittynyt jäänmurtaja, joka toimisi myös monikäyttöisenä tutkimusaluksena ja porauslauttana. Aluksen rakentamisen on suunniteltu alkavan vuonna 2012, tosin aluksen kustannukset ovat myöhemmin nousseet arvioitua suuremmiksi, jonka vuoksi sen tilalle on jouduttu suunnittelemaan halvempaa versiota.
Aluksen rakentamisesta on luovuttu liian suurten rakentamiskustannusten (800 miljoonaa euroa) vuoksi.
Annika Mannström

Annika Elisabeth Mannström (o.s. Lemström, s. 10. heinäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt kilpapurjehtija ja lastenkirjailija. Hän purjehti 470-luokassa yhdessä sisarensa Bettina Lemströmin kanssa.
Kaksikko osallistui Soulin olympialaisiin 1988, jossa he sijoittuivat neljänneksi. MM-kilpailuissa he voittivat hopeaa vuonna 1986. EM-kilpailuista he saavuttivat kultaa 1987 ja pronssia 1989.
He lopettivat kilpauransa vuonna 1990.
Vuonna 2011 Mannström julkaisi lastenkirjan Antto urheilee. Kirja voitti Schildtsin lastenkirjakilpailun vuonna 2010.
Ammatiltaan Mannström on graafinen suunnittelija ja kuvittaja. Hän sai vuonna 2006 Parnasson pilakuvakilpailussa 2. palkinnon ja vuonna 2011 Sitran valokuvakilpailu Brändää provinssissa 1. palkinnon.
Aura (paranormaali)

Kirlian-valokuva sormesta.
Aura on parapsykologiaan kuuluva ilmiö. Sillä tarkoitetaan elollisia olentoja ympäröivää energiakenttää, joka uskotaan voitavan nähdä tai tuntea synnynnäisen kyvyn tai harjoituksen kautta. Usein auraa kuvaillaan moniväriseksi harsoksi tai munan muotoiseksi kentäksi, joka näkyy olennon ympärillä. Aurojen värit, tarkkuus ja muoto vaihtelevat eri yksilöstä ja ajankohdasta toiseen. Auroihin liitetään yleensä chakrat eli kehon energiakeskukset, joiden toimintakyvyn vaihteluiden uskotaan aiheuttavan muutoksia aurassa.
Auroista on arvioitu muun muassa persoonallisuutta sekä terveydentilaa. Selvänäkijoiden mukaan sairaudet voidaan havaita jopa kuukausia tai vuosia ennen niiden fyysistä ilmaantumista. Chakrojen toimintaan pyritään vaikuttamaan muun muassa väriterapian, joogan ja meditaation avulla.
Modernissa New Agessa aurojen otaksutaan olevan sähkömagneettisia kenttiä, jotka voidaan nähdä esimerkiksi kirliankuvauksen avulla. Joidenkin mukaan kenttien muodostamia värejä on mahdollista nähdä myös paljaalla silmällä.
Kirjallisuutta

Brian Snellgrove: Aurat ja chakrat.  Helsinki:  Biokustannus, 2004.  ISBN 952-5132-55-2
Aiheesta muualla

Auras & Aura Colors in Meditation, Spiritual Healing & Psychic Reading. (englanniksi)
Exercises to See Auras for Energy Awareness (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Aura Colours. (englanniksi)
Skeptic's dictionary: Auras. (englanniksi)
A selection of articles related to the human aura. (englanniksi)
Asko Martinheimo

Asko Martinheimo (oikealta nimeltään Asko Erik Vilhelm Mattsson, 28. syyskuuta 1934 Ulvila – 4. helmikuuta 2002 Nokia) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös salanimellä A. U. Pirkkala yhdessä Uolevi Nojosen kanssa.
Koulutukseltaan Martinheimo oli kansakoulun ja peruskoulun yläasteen opettaja. Hän toimi vapaana kirjailijana vuosina 1983–1988. Hän oli myös vuodesta 1988 lähtien Tampereen yhteiskoulun lukion kirjallisen ilmaisun tuntiopettajana.
Martinheimo tuli tunnetuksi siitä, kuinka tarkasti ja uskottavasti hän kuvasi nuorten elämää arjessa ja yhteiskunnassa. Hänen teoksensa päähenkilöt olivat monesti aikuisikää lähestyviä poikia. Myöhemmin Martinheimo kirjoitti myös fantasia- ja sankaritarinoita.
Kirjojen lisäksi Martinheimo kirjoitti kuunnelmia, televisionäytelmiä ja kolme kokoillan näytelmää.
Teoksia

Näytelmiä kouluille ja nuorisokerhoille (1963) (näytelmäkokoelma)
Tulvaniityn päämaja (1965)
Taivas rautaa (1966)
Melkein seitsemän (1967)
Polttaa, polttaa… (1968)
Pilkku päässä (1970)
Pääkallokiitäjä (1971)
Etäisyys M 31 (1973)
Lassinkyynel (1977)
Saari taivaanrannassa (1979)
Kolme sissiä (1980)
Ville Waldemar ja Viimeinen Apassi (1981)
Mestarilaukaus ja muita novelleja (1983)
Tuhkanaama ja Taivaantakoja (1987)
Hyvä lause: Virikkeitä luovaan kirjoittamiseen.  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16128-4
Sadunkertojan satulintu (1991)
Kivensiruja (1992) (novellikokoelma)
Mustajärven oudot linnut (1993)
Jäähisten mahti (1994)
Simpukkaprinsessa (1995)
Isojalkainen poika (1996) (novellikokoelma)
Parempi lause: Uusia vir(i)kkeitä luovaan kirjoittamiseen (2000)
Salanimellä A.U. Pirkkala kirjoitetut teokset
Juttu on tandem (1982)
Tandem iskee suoneen (1982)
Palkinnot

Otavan palkinto 1966
Pirkanmaan nuorisoromaanikilpailun I palkinto 1968
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1968
Nortamo-palkinto 1968
Valtion kirjallisuuspalkinto 1969, 1972, 1980 ja 1984
Tauno Karilaan palkinto 1969
H. C. Andersenin kunniakirja 1970
WSOY:n kirjallisuussäätiön stipendi 1971, 1974 ja 1976
Tampereen kaupungin palkinto 1972
Tauno Karilaan palkinto 1972
Nokian kaupungin tunnustuspalkinto 1977
Topelius-palkinto 1977 ja 1988
Nokian kaupungin kulttuurilautakunnan tunnustusstipendi 1983
Väinö Linnan palkinto 1994
Anni Swan -mitali 1997
Kirjallisuutta

Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 3. Toimittanut Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 2001.
Aiheesta muualla

Asko Martinheimon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Sanojen ajan artikkeli Asko Martinheimon teoksista Kirjasampo.fi:ssä
Sirpa Tabet

| Sirpa Tabet |
| --- | --- |
 Sirpa Tabet Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1943 (ikä 81) Riihimäki
Kansalaisuus:   Suomi
Kirjailija
Tyylilajit:  Rikoskirjallisuus
Esikoisteos:  Punainen metsä (1989)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sirpa Marja Tabet (s. 18. syyskuuta 1943 Riihimäki) on suomalainen rikoskirjailija, joka on kirjoittanut myös historiallisia rikosromaaneja. Hänen teoksensa ovat psykologisia jännäreitä.
Henkilöhistoria

Sirpa Tabet syntyi Riihimäellä 1943. Tabet oli jo lapsena kiinnostunut kirjallisuudesta: 11-vuotiaana hän luki ensimmäisen dekkarinsa, Agatha Christien Aikataulukon arvoituksen ja kirjoitti ensimmäiset tarinansa, jotka olivat villistä lännestä kertovia tarinoita ja romanttisia sarjakuvakertomuksia. Dekkarikirjallisuudesta kirjoitettu kouluaine ei tosin miellyttänyt opettajaa, vaan arvosanaksi tuli vitonen.
Kirjailijan ura sai vielä odottaa, sillä Tabet ryhtyi opiskelemaan kauppatiedettä. Hän suoritti ekonomin tutkinnon 1967 ja työskenteli useissa yrityksissä ja yhdistyksissä. Vuoteen 1990 asti hän toimi Grafia ry:n toiminnanjohtajana ennen kuin ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja muutti Kiskoon. Hän on naimisissa ranskalaissyntyisen Alain Tabet'n kanssa, ja he asuvat nykyään Karjalohjalla.
Tabet'n esikoisromaani oli 1989 ilmestynyt Punainen metsä. Se hyödynsi sekä historiallisen romaanin että dekkarikirjallisuuden perinteitä tavalla, joka oli uutta suomalaisessa kirjallisuudessa. Vielä samana vuonna ilmestyi nykyaikaan sijoittuva rikosromaani Voi minun lintuni.
Sen jälkeen melko tasaiseen tahtiin ilmestyneet kirjat ovat vakiinnuttaneet Tabet'n aseman suomalaisessa dekkarikirjallisuudessa, vaikkei hän  painosmäärissä mitattuna olekaan Suomen myydyimpiä dekkarikirjailijoita. Hänen jännitysromaaninsa Kissan vuosi (1995) pohjalta on tehty tv-sarja Kadonnut näky.
Yleistä tuotannosta

Tabet'n kirjat poikkeavat perinteisestä dekkarista siinä mielessä, että päähenkilönä ei ole rikoksiin erikoistunut ammattilainen tai edes harrastelija. Sen sijaan Tabet'n kirjojen päähenkilöt ovat tavallisia ihmisiä ja yleensä naisia, eikä päähenkilö pysy tavallisesti kirjasta toiseen samana. Naispäähenkilö yhdistää Tabet'ta suomalaisiin naisdekkarikirjailijoihin, kuten Eeva Tenhuseen ja Leena Lehtolaiseen, jotka lukeutuvat myös Tabet'n omiin dekkarisuosikkeihin.
Tabet'n historiallisten rikosromaanien Punainen metsä, Tähkäyö ja Hämärän lapset naispäähenkilöiden kautta kuvataan myös naisen asemaa historiallisina aikoina vähän samaan tapaan kuin Kaari Utrion historiallisissa romaaneissa, joskin yliluonnollinen ja psykologinen aines on kirjassa vahvempi ja tiivistyy loppua kohti. Toisaalta nykyajan kirjoissa tulee esiin myös nyky-yhteiskunta, eivätkä sen ongelmatkaan jää näkymättömiin.
Tabet'n kirjoja on vaikea luokittaa tyhjentävästi: epäilemättä ne ovat rikosromaaneja, mutta osassa kirjoista on myös historiallisen romaanin tai kauhukirjallisuuden piirteitä. Toisaalta teoksista löytyy myös rakkausromaanien piirteitä ja psykologista tarkastelua. Perinteisiin dekkareihin Tabet'n kirjoja yhdistää melkein loppuun asti arvoitukseksi jäävä murhaajan henkilöllisyys.
Teokset

Punainen metsä.  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10545-0
Voi minun lintuni.  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10545-0
Ovi.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11439-5
Jesreelin koirat.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11903-6
Tähkäyö.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-12400-5
Kissan vuosi.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13839-1
Hämärän lapset.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-15023-5
Äidin tyttö.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15586-5
Yöleikki.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16249-7
Varjomies.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17594-7
Lohikäärmetalvi.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18222-6
Syyttäjä, poliisi ja tuomari.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-19064-4
Raitio, Risto (toim.): Kultainen peura.  Helsinki:  Suomen dekkariseura, 2004.  ISBN 951-98602-1-5
Onnen kauppaa.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20489-0
Kaikki kaupan.  Helsinki:  CrimeTime, 2013.  ISBN 978-952-289-109-9
Aiheesta muualla

Autio, Maria: Sirba Tabet. Sanojen aika/Kirjasampo.
Tapiainen, Tommi: Sirpa Tabet. Koulukanava.
Tenkanen, Henna: Dekkarin rajat liikkeessä Leena Lehtolaisen teoksissa Ensimmäinen murhani ja Luminainen Sanelma 1997.  1997. Arkistoitu 8.5.2006. Viitattu 22.6.2020.
Uusimaa, Terttu: Sirpa Tabet. DekkariNetti.
Risto Raitio: Sirpa Tabet on heikkona mysteereihin (Arkistoitu – Internet Archive). Ruumiin kulttuuri 3/2006.
Tommi Liski

| Tommi Liski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1971 (ikä 53) Jokioinen
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Steffe   (Kimmo)  Osmo Mustakallio (Tali-Ihantala 1944)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Tommi Henrik Liski (s. 17. kesäkuuta 1971 Jokioinen) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Liski tunnetaan rooleistaan käsikirjoittamissaan televisiosarjoissa Kimmo (2012–2017) ja Kallio (2010).
Liski on valmistunut Teatterikorkeakoulusta 1997 ja on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Jatko-opintoja hän suoritti Yhdysvalloissa ensin Stella Adler Studiossa ja sitten Los Angelesissa Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa. Liski on näytellyt muun muassa Koko-teatterissa, Kajaanin kaupunginteatterissa, Kuopion kaupunginteatterissa ja Vaasan kaupunginteatterissa.
Liski palkittiin vuoden käsikirjoittajan Kultaisella Venlalla 2012 yhdessä Petja Peltomaan kanssa televisiosarjasta Kimmo.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2007 | Tali-Ihantala 1944 | Osmo Mustakallio |
| 2010 | Napapiirin sankarit | Kittilän runkkari 3 |
| 2013 | Kaappari | Karppi |
| 2016 | Onnenonkija | Seiskan toimittaja |
| 2016 | Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! | pukukoppimies |
| 2018 | Veljeni vartija | Rumban toimittaja |
| 2018 | Swingers | Eero |
| 2018 | Juice | Safka Pekkonen |
| 2021 | Peruna | 35-vuotias työhaastateltava mies |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1996 | Sirpaleita | basisti |
| 1996 | Lämminveriset | Himo |
| 1997 | Sydän toivoa täynnä | Mika Marttila |
| 1998 | Pelastajat | Jari Pulkkinen |
| 2003 | Käytösrangaistus | tappelun estäjä |
| 2005 | Viihdevuodet |  |
| 2010 | Kallio | Kimmo |
| 2010 | Yksi lensi yli Marin pesän |  |
| 2010 | Virta | toimittaja |
| 2012–2017 | Kimmo | Steffe |
| 2014 | Syke | Veka |
| 2015 | Downshiftaajat | narkkari |
| 2016 | Kynsin hampain | Koljonen |
| 2018 | Sipoon herttua | Mikko Sarpaneva |
| 2019 | Maanantai | Juhani |
| 2020 | Ei Haukku haavaa tee | eläinlääkäri |
| 2021 | Aallonmurtaja | Mesu |
| 2021 | Pahan väri | Patu Rahikainen |
| 2023 | Estonia | Hans Pettersson |
| 2023 | Etsijät | Saikku |
| 2024 | Tuurenmäki 98 | Rane |
Reeta Aarnio

| Reeta Aarnio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. tammikuuta 1971 (ikä 53) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  opettaja
Kirjailija
Aikakausi:  2008–
Tyylilajit:  fantasia, lastenkirjallisuus
Esikoisteos:  Maan kätkemät (2008)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Reeta Aarnio (s. 25. tammikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Aarniolta on julkaistu fantasiaromaanit Maan kätkemät (Otava, 2008), Veden vanki (2009), Virvatulen vartijat (2010) ja Tuulien taikuri (2013). Teokset sisältävät aineksia suomalaisesta mytologiasta. Sarjan kolmas osa sai Lukuvarkaus-palkinnon vuonna 2011. Vuonna 2013 Aarniolle myönnettiin Kaarina Helakisa -palkinto.
Teokset

Maan kätkemät aloittaa teossarjan, jossa Harry Potter -kirjojen tapaan yhdistyvät lasten arkielämän sekä fantasiamaailman kuvaukset.
Neljäsluokkaista Liinaa kiusataan uudessa koulussa, mutta hän löytää kirjastosta oven, joka johtaa toisenlaiseen maailmaan. Liina kuuluu ihmisiin, jolla on kyky nähdä asioita, joita toiset eivät näe. Hän saa huomata, että suomalaisen kansanperinteen olennot ovat todellisia. Eräät koulun oppilaat käyvät iltaisin ”taikatunneilla”, joilla he oppivat maahisten, tonttujen, veden väen ja muiden olentojen tuntemusta.
Teoksissa Veden vanki, Virvatulen vartijat ja Tuulien taikuri esiintyvät samat henkilöt, mutta tarinoina teokset ovat itsenäisiä. Sarja ottaa kantaa myös luonnonsuojeluun, esimerkiksi metsänväki joutuu pakenemaan metsäkoneita.
Yksityiselämä

Aarnio valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1999. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan kotimaista kirjallisuutta ja sivuaineina suomen kieltä, kasvatustiedettä ja folkloristiikkaa.  Ammatiltaan Aarnio on äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Hän asuu Helsingissä ja opettaa Aleksis Kiven koulussa. Aarniolla on kolme lasta, joille hän alun perin kirjoitti esikoisteoksensa iltalukemiseksi. Aarnio on yksi Otavan yläkoulun äidinkielen oppikirjan Särmän tekijöistä.
Kirjat

Maan kätkemät.  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22904-9
Veden vanki.  Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23244-5
Virvatulen vartijat.  Helsingissä:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24553-7
Maan, veden ja tulen väki.  (Sisältö: Maan kätkemät; Veden vanki; Virvatulen vartijat)  Helsingissä:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27257-1
Tuulien taikuri.  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26898-7
Hän joka ei pelkää.  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27055-3
Kirjallisuutta

Loivamaa, Ismo: Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 7.  Helsinki:  BTJ, 2010.  ISBN 978-951-692-790-2
Aiheesta muualla

Sanojen aika – Reeta Aarnio[vanhentunut linkki]. Helsingin kaupunginkirjasto.
Kirjasampo – Reeta Aarnio: Kirjailijan omat sanat kirjasampo.fi.
Pasi Turunen

Pasi Turunen (s. 1966) on suomalaisen evankelisen Patmos Lähetyssäätiön toiminnanjohtaja (2017–), radiotoimittaja ja teologian maisteri. Patmos Lähetyssäätiö on yhteiskristillinen lähetys- ja kehitysapujärjestö. Turunen toimii raamatunopettajana Kristillisessä Mediakeskuksessa (Studio24), joka on Patmos Lähetyssäätiön mediatoiminnan keskus ja hän on työskennellyt Patmoksen radiotoimittajana vuodesta 1990 lähtien. Hänen ohjelmiaan kuullaan mm. Radio Patmoksessa ja Radio Deissä. Turunen on myös yksi Aito avioliitto -yhdistyksen perustajista.
Toimittajana, opettajana ja kirjailijana

Pasi Turunen on kirjoittanut useita kirjoja. Vartiotorni - Valtakunta uudessa valossa (Kuva ja Sana, 1995 / 2006 2.p.) tarkastelee Jehovan todistajia kriittisesti. Turunen on kirjoittanut myös vihkosen Homoseksualismi - Rakkautta ja Rajoja (Kuva ja Sana, 2002), jossa hän käsittelee kriittisesti parisuhdelakia. Hän on toimittanut yhdessä Petri Mäkilän kanssa Raamatun arvovaltaa käsittelevän teoksen Jumalan Sana ja kirjoitti Uskon puolesta -teoksen (Kuva ja Sana, 2011). Turunen korostaa kirjoituksissaan ja puheissaan sitoutumista historiallisissa uskontunnustuksissa muotoiltuun klassiseen kristinuskon tulkintaan.
Turunen osallistui keskustelijana Yle TV2:n Ajankohtaisen kakkosen homoiltaan lokakuussa 2010. Homoilta-ohjelma herätti julkisuudessa runsaasti keskustelua ja sittemmin ohjelma valittiin Vuoden journalistiseksi teoksi.
Hartauskirjoitusten ja -puheiden lisäksi Turunen ottaa omilla verkkosivuillaan kantaa kristinuskoa koskeviin teologisiin, filosofisiin ja eettisiin kysymyksiin.
Teoksia

Turunen, Pasi: Homoseksualismi - rakkautta ja rajoja.  Helsinki:  Kuva ja Sana, 2002.  ISBN 951-585-099-1
Turunen, Pasi: Vartiotorni: Valtakunta uudessa valossa.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  Kuva ja Sana, 2005.  ISBN 951-585-135-1
Turunen, Pasi ja Mäkilä, Petri (toim.): Jumalan Sana - inspiroitu ja erehtymätön.  Kuva ja Sana, 2010.  ISBN 978-951-585-241-0
Turunen, Pasi: Uskon puolesta.  Kuva ja Sana, 2011.  ISBN 978-951-585-251-9
Turunen, Pasi: Kielletyt hedelmät - Kriittinen analyysi.  Kuva ja Sana, 2013.  ISBN 978-951-585-274-8  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Turunen, Pasi: Israel - Jumalan silmäterä, maailman silmätikku.  Helsinki:  Kuva ja Sana, 2017.  ISBN 978-951-585-330-1
Turunen, Pasi: Kolmiyhteinen Jumala. Kolminaisuusoppi ymmärrettävästi.  Helsinki:  Kuva ja Sana, 2020.  ISBN 978-951-585-359-2
Aiheesta muualla

Pasi Turusen blogi
Pasi Turusen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pasi Turusen puheita MP3-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Helga Sjöstedt

Helga Hulda Viola Sjöstedt (8. helmikuuta 1908 Tampere – 29. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kuvittaja.
Sjöstedtin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Oskar Edvin Sjöstedt ja Hulda Sofia Thurén. Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa opiskellut Sjöstedt tunnetaan kymmenistä kuvittamistaan satu- ja lastenkirjoista sekä 1930–1970-luvuilla piirtämistään postikorteista. Sjöstedtin kuvittamista teoksista tunnetuin on vuonna 1947 ilmestynyt Laura Latvalan Pikku-Marjan eläinkirja. Se on Suomen kaikkien aikojen myydyin lastenkirja, jota on painettu yli 300 000 kappaletta. Hän julkaisi myös itse neljä lasten kuvakirjaa vuosina 1948–1959.
Rudolf Koivu-palkinnon Sjöstedt sai 1951 teoksesta Pikkusiskojen satuja, 1957 teoksesta Kansojen satuja ja 1961 kaksiosaisesta teoksesta Hölmölän kylästä. Uransa Sjöstedt aloitti Aamulehden kuvittajana ja Otavassa 1936, myöhemmin hän työskenteli myös Karistolle, Gummerukselle ja WSOY:lle.  Sjöstedtin tyyli oli naivistinen ja enimmäkseen mustavalkoinen, hän piti erityisesti eläinten kuvaamisesta. Maalatessaan Sjöstedt käytti ns. peiteväritekniikkaa. Hän piti 1970 Strindbergin taidesalongissa näyttelyn kollaaseistaan. Sjöstedt oli perheetön, syrjään vetäytyvä ja tunsi itsensä vanhemmiten kaltoin kohdelluksi ammattilaisena.
Omat teokset

Hupaisia kuulumia (1948)
Typykän kuvakirja (1948)
Mirri Mestarikatti (1951)
Ympyrätarinoita (1959)
Australianpikkutiira

| Australianpikkutiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Tiirat Sternidae
Suku::  Pikkutiirat Sternula
Laji::  nereis
Kaksiosainen nimi
 Sternula nereis  (Gould, 1843) 
Katso myös
   Australianpikkutiira Wikispeciesissä   Australianpikkutiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sternula nereis
Australianpikkutiira (Sternula nereis) on oseanialainen tiiralaji. Sen esiintymisalue käsittää Australian länsi- ja eteläosan, Victorian ja Tasmanian, sekä Uuden-Kaledonian ja Uuden-Seelannin Pohjoissaaren. Siitä tunnetaan neljä alalajia. John Gould kuvaili lajin holotyypin Bassinsalmesta vuonna 1843.
Australianpikkutiiran otsa on valkoinen ja päälaki sekä niska mustat. Selkä ja siivet ovat hyvin vaalean harmaat ja haarautunut pyrstö on valkoinen. Rinta ja vatsa ovat valkoinen. Lajin elinympäristöä ovat hiekkarantaiset suojaisat merenlahdet ja rannikkojärvet. Lintu liikkuu parinkymmenen yksilön parvina. Australianpikkutiiran ravintoa ovat kalat, ja se pyydystää niitä syöksymällä. Kantaa uhkaavat vieraslajit ja pesinnän epäonnistuminen.
Rauli Jokelin

| Rauli Jokelin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Rauli Pertti Kalevi Jokelin
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1950 (ikä 74) Lohja
Ammatti:  teatteriohjaaja teatterinjohtaja näytelmäkirjailija dramaturgi näyttelijä
Ohjaaja
Aktiivisena:  1975–
Rauli Pertti Kalevi Jokelin (s. 23. maaliskuuta 1950 Lohja) on suomalainen teatteriohjaaja, teatterinjohtaja, näytelmäkirjailija, dramaturgi ja näyttelijä.