stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Välirauha
Ulkopolitiikka > Yleinen kehitys Euroopassa

Pian talvisodan päättymisen jälkeen Euroopassa tapahtui isoja muutoksia. Ensiksi Saksa miehitti Tanskan ja Norjan huhtikuussa 1940. Tämän jälkeen Saksa valtasi Ranskan, Alankomaat, Belgian ja Luxemburgin touko–kesäkuussa. Yhdistynyt kuningaskunta jäi yksin vastustamaan Saksaa ja taistelu Britanniasta alkoi.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Tapaukset Baltian maissa , Virossa, Latviassa ja Liettuassa ovat hirvittävät ... Mikä on niiden vaikutus meihin? | ” |
– Moskovan lähettiläs, valtioneuvos J.K. Paasikiven raportti 22. heinäkuuta 1940 ulkoministerille. 
Baltian maat olivat taipuneet lokakuussa 1939 järjestetyissä neuvotteluissa Neuvostoliiton sotilaallisiin vaatimuksiin, joiden tarkoitus oli antaa puna-armeijalle tukikohtia eri puolilta Baltiaa. Tukikohtakautta kesti lokakuusta 1939 aina kesäkuuhun 1940. Neuvostoliitto miehitti Baltian maat 17. kesäkuuta 1940. Baltian maissa järjestettiin näytösvaalit heinäkuussa 1940 neuvostomielisten hallinnon aikaansaamiseksi. Sen jälkeen ne liitettiin osaksi Neuvostoliittoa loppukesällä 1940. Mahdollisesti myös matkustajakone Kalevan alas ampuminen Tallinnan edustalla liittyi Neuvostoliiton Viron miehitykseen.
Neuvostoliitto vaati Romaniaa luovuttamaan Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti Bessarabia ja Pohjois-Bukovina Neuvostoliitolle, johon Romanian hallituksen oli suostuttava 28. kesäkuuta 1940.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa

Suomen Moskovan lähettiläänä talvisodan jälkeen aloitti valtioneuvos J.K. Paasikivi. Hänen katsottiin saavuttaneen arvonantoa "Kremlin johtajien" taholta perustuen talvisotaa ennen ja jälkeen käydyissä neuvotteluissa.
Neuvostoliiton lähettilääksi Helsinkiin lähetettiin Ivan Zotov, joka oli aiemmin toiminut maansa lähettiläänä Riiassa Latviassa. Hän saapui Helsinkiin 16. toukokuuta, jolloin Suomessa vietettiin Kaatuneitten muistopäivää, jonka vuoksi kautta maan liput olivat puolitangossa. Orlov tulkitsi tuntematta asiaa, että liputus johtui hänen tulostaan ja esitti vastalauseen ulkoministeriölle.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Neuvostoliitto kieltää Suomen ja Ruotsin välisen puolustusliiton

Suomalaiset olivat jo talvisodan aikana pyrkineet selvittämään pohjoismaista puolustusliittoa Ruotsin ja Norjan kanssa. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa otettiin hyvinkin jyrkkään sävyyn kantaa vallitsevaan tilanteeseen heti rauhansopimuksen allekirjoittamisen ja ratifioinnin jälkeen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | pohjoismaiden puolustusliiton välttämättömyys on tämän sodan aikana selvinnyt naapureillemmekin | ” |
– Presidentti Kyösti Kallio radiopuhe 14. maaliskuuta 1940 
Ruotsissa lehdistön enemmistö oli päivää aikaisemmin kirjoittanut vastaavan suuntaisesti ja myös Norjan parlamentin puhemiehen tiedetään ottaneen kantaa eräässä radiopuheessaan positiiviseen sävyyn mahdollisesta pohjoismaisesta yhteistyöstä ja epäilleensä kyseisen rauhansopimuksen olevan lyhytikäinen. Ruotsin hallitus ei kuitenkaan ollut yhtä suopea kyseiselle ajatukselle.
Paasikiven vieraillessa Tukholmassa matkalla Moskovaan Ruotsin hallituksen edustaja ilmoitti, että ulkoministeri Molotov oli keskusteluissa tuonut esille, että kyseinen liitto olisi ollut rauhasopimuksen ehtojen vastainen ja toteutuessaan suunnattu Neuvostoliittoa vastaan.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Nykyinen rauha ei ole Moskovalle muuta kuin etappi, johon se tälle kohtaa on katsonut parhaaksi tyytyä jatkaakseen myöhemmin sopivan tilaisuuden marssimaan länteen. | ” |
– Helsingin Sanomat 16. maaliskuuta 1940
Heti Paasikiven saavuttua Moskovaan ulkoministeri Molotov ilmoitti peittelemättä hankkeen olevan rauhansopimuksen kolmannen artiklan vastainen. Artikla kielsi Suomea liittymästä Neuvostoliittoa vastaan tähdättyyn liittoutumaan. Hän käytti tekosyynä julkisuudessa esitettyjä puheenvuoroja niin Suomessa kuin muuallakin. Suomen hallitus luopui hankkeesta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | mikään oikeutta loukkaava väärä rauha ei kestä kauan. | ” |
– Edvard Hambro Norjan parlamentin puhemies 14. maaliskuuta 1940
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Uuden rajan ongelmia

Uuden rajalinjan määrittäminen kävi lähes ongelmitta. Neuvostoliitto pyrki aluksi tulkitsemaan armeijoiden välistä linjaa. Moskovan rauhansopimuksen toiseen artiklan mukaan asetettiin aluksi sekakomissio, ja tehtävä suoritettiin asiantuntijoiden voimin siten, että Suomi sai lisää aluetta, mutta ainoa hankaluus tuli Suomelle tärkeän Enson teollisuusalueen kohdalla, joka sijaitsi rajalinjalla. Lopulta suomalaiset kuitenkin joutuivat neuvotteluissa hallitukselta saamiensa ohjeiden mukaan taipumaan. Suurlähettiläs Paasikivi yritti vielä pelastaa alueen keskustelemalla Molotovin kanssa, mutta tuloksetta. Ennen kuin rajalinja kerittiin merkitä maastoon puita kaatamalla, sattui muutamia kertoja niin, että ihmisiä eksyi Neuvostoliiton puolelle, ja he katosivat maan vankiloihin tai vankileireille. Suomalaiset saivat kuitenkin pitää rajalinjalta kaadetut puut.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | On todennäköistä, että he vielä tuntevat meitä kohtaan suurta epäluuloa, jonka poistaminen tai edes vähentäminen ei ole helppo asia. | ” |
– Suurlähettiläs Paasikivi ulkoministeri Rolf Wittingille.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Menetetyn alueen irtaimistoa Neuvostoliitolle

Moskovan rauhansopimuksen kuudennen artiklan mukaan luovutetuilta alueilta sai viedä vain irtaimiston. Venäläiset vaativat irtaimen omaisuuden takaisin palauttamista, koska tämä olisi kuulunut jättää paikoilleen heidän tulkintansa mukaan, mikä taas ei suomalaisten mielestä kuulunut rauhansopimukseen. Asian selvittämiseksi asetettiin suomalais-venäläinen sekakomissio, joka joutui selvittämään erilaisia tulkintaeroja. Lopulta päästiin kuukausien tinkimisen jälkeen sellaiseen tulkintaan, että maaliskuun 13. päivän jälkeen viedyt koneet ja laitteet piti palauttaa takaisin mutta suomalaiset saivat pitää ennen kyseistä päivää viedyt. Suomen hallitus päätti palauttaa erikseen vielä valtiolle kuuluneen irtaimiston. Muusta omaisuudesta sovittiin, että sellaisesta, mikä oli turmeltu tai viety ennen 13. maaliskuuta, suoritetaan erillinen rahallinen korvaus, mutta korvauksen suuruudesta ei päästy sopimukseen, koska jatkosota ehti syttyä sitä ennen.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Kantalahti-Kemijärvi -rata, uhka Suomelle

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Sallan rata, jonka avulla oli määrä yhdistää Suomen rautatieverkosto Muurmannin rataan, merkitsi ilmeisesti uuden hyökkäysreitin asettamista Neuvostoliiton käytettäväksi. ... olo ensi sijassa kuin Suomen selkään suunnattu tikari. | ” |
–  Presidentti Rytin radiopuheesta 26. kesäkuuta 1941.
Moskovan rauhansopimuksen seitsemännen artiklan mukaan Suomi ja Neuvostoliitto olivat sitoutuneita rakentamaan kumpikin omalla alueellaan "Mikäli mahdollista vuoden 1940 aikana" rautatien Kemijärven ja Neuvostoliiton Kantalahden välille. Radan pituus oli 259 kilometriä, josta Suomen osuus oli 87 kilometriä. Rauhansopimuksessa uutta rautatietä Neuvostoliitto perusteli Neuvostoliiton ja Ruotsin välisen tavaraliikenteen edistämisellä. Rautatie keskelle Etelä-Lappia nähtiin kuitenkin puna-armeijan hyökkäysurana, jonka kautta puna-armeijalla oli mahdollista edetä nopeasti syvälle Suomeen. Venäläisten osuus radasta valmistui 25. helmikuuta 1941. Suomalaiset saivat omalla puolellaan yhtenäisen kiskotuksen ulottumaan uudelle itärajalle asti vasta toukokuun puolivälissä 1941. Käytännössä rakenteet olivat vielä Suomen puolella hyvin keskeneräisiä.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Petsamon nikkelikysymys kärjistyy

Kesäkuun lopulla Vjatšeslav Molotov kutsui Paasikiven Moskovan Kremliin. Paasikivi pelkäsi tavata Molotovia, kun vain hieman aikaisemmin oli Baltian maat liitetty Neuvostoliittoon arveluttavasti. Molotov aloitti tavallisten kohteliaisuuksien jälkeen esittämällä, että Petsamon Kolosjoen nikkelikaivoksen toimilupa annetaan neuvostoliittolaisille kanadalais-englantilaiselta Mond Nickel Companyltä tai perustetaan suomalais-neuvostoliittolainen yhteisyhtiö korvaamaan aikaisempi yhtiö. Paasikivi huomautti Molotoville että Mond Nickel Company hallitsi toimilupaa mutta varmaankin voisi myydä kaiken nikkelin Neuvostoliitolle. Paasikivi lähetti viestin Suomen hallitukselle ja suositteli saman tyyppistä vastausta. Samaan aikaan Saksan kanssa päättyneiden kauppasopimusneuvotteluiden aikana myös Saksa oli pyytänyt toimilupaa Petsamon nikkelistä mutta oli saanut kieltävän vastauksen. Paasikivi tapasi muutaman päivän kuluttua Molotovin uudestaan ja ilmoitti hallituksen olevan suostuvainen siihen, että Neuvostoliitto ja Saksa voivat jakaa Petsamon nikkelin toistensa kanssa, mutta Molotov vastasi siihen, että Neuvostoliitto ei ollut esittänyt tämän tyyppistä ratkaisua, vaan he halusivat toimiluvan itselleen. Samassa tapaamisessa Molotov huomautti Paasikivelle, että Neuvostoliiton hallitus oli pannut merkille, että Ahvenanmaalla oli varuskunta ja se oli edelleen linnoitettu. Se pitäisi siirtää pois, paitsi jos Suomi olisi halukas linnoittamaan saariston yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Rajaloukkaukset

Välirauhan aikana Neuvostoliitto teki useita rajaloukkauksia Suomen alueella. Uudelta välirauhan mukaiselta rajalta siepattiin ainakin 212 suomalaista sotilasta, joista vain 79 palasi. Lisäksi suomalaisia sotilaita vastaan ammuttiin Neuvostoliiton puolelta.  Kaksi neuvostoliittolaista DB-3-pommittajaa ampui 14. kesäkuuta alas Tallinnan ja Helsingin välisellä lennolla olleen matkustajakone Kalevan.
Neuvostoliitto teki myös joukkojenkeskityksiä Suomen rajalle. Tilannetta kiristi vielä Neuvostoliiton lähetystöstään suorittama vakoilu. Elokuussa 1940 syntyi niin sanottu elokuun kriisi, jolloin pidettiin mahdollisena, että Neuvostoliitto aloittaisi uuden hyökkäyksen Suomeen.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Neuvostoliiton junakuljetukset Hankoon

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Hangon sotavoima on pääasiallisesti kokoonpantu maitse tapahtuvaa nopeaa hyökkäystä silmällä pitäen. Hanko oli kuin suoraan Suomen sydäntä vastaan tähdätty pistooli | ” |
–  Presidentti Rytin radiopuheesta 26. kesäkuuta 1941.
Neuvostoliitto vaati 8. heinäkuuta 1940 kauttakulkuoikeutta Suomen läpi Neuvostoliiton Hangossa sijaitsevaan tukikohtaan. Neuvostoliitto halusi, että Suomi sallisi sotilaskuljetukset Hangon tukikohtaan rautateitse neuvostoliittolaisilla junilla. Neuvostoliiton esitystä pidettiin Suomessa epäilyttävänä, sillä juna kulkisi Helsingin kautta Hankoon. Suomi solmi lopulta sopimuksen 6. syyskuuta 1940, jossa Neuvostoliitto lupasi kuljettaa junassa aseet ja miehet erillään. Lisäksi junien lukumäärä Suomen alueella saatiin rajoitettua kolmeen junaan kerralla. Heinäkuussa tilanne Suomen kannalta oli hälyttävä ja Neuvostoliiton toimien katsottiin muodostavan suuren sotilaallisen uhkan Suomelle.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Keskustelut Suomen ja Ruotsin valtioliitosta - Molotov vastustaa

Elokuussa 1940 esitettiin valtioliiton muodostamista Ruotsin ja Suomen välille. Asiaa ajoivat näkyvimmin ruotsalaiset Suomen-ystävät eli niin sanottu decemvirien ryhmä. Asiaa pohdittiin syyskuussa kummankin maan hallituksessa. Ruotsin ulkoministeri Christian Günther kuitenkin tarkensi unionin edellytyksiä Suomelle 18. lokakuuta. Suomen tuli luopua kaikista revanssitoiveista Neuvostoliiton suhteen. Lisäksi unionille tuli saada Neuvostoliiton ja Saksan hyväksyntä. Saksa torjui hankkeen lokakuun lopulla ja Neuvostoliitto marraskuun alussa. Neuvostoliitto ilmoitti, että unioni mitätöisi Moskovan rauhansopimuksen, ja hanke siis kariutui ulkovaltojen vastustukseen. Myöhemmin Suomen ja Saksan suhteiden lähentyminen siirsi pohjoismaisen unionin kokonaan pois päiväjärjestyksestä.
Ulkopolitiikka > Ulkopolitiikka Neuvostoliiton kanssa > Tiedustelutoimintaa molemmin puolin rajaa

Suomen sotilastiedustelu välirauhan aikana hoidettiin pääesikunnan ulkomaanosaston kautta. Sitä johti eversti Lars Melander. Suomella oli sotilasasiamies Neuvostoliitossa, Ruotsissa, Italiassa, Saksassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Kesään 1940 asti myös Baltiassa asemapaikkanaan Latvia. Ennen jatkosotaa sotilasasiamiesverkostoa laajennettiin Espanjaan, Romaniaan, Sveitsiin, Turkkiin ja Japaniin.
Saksan ilmavoimat suoritti syys-marraskuussa 1940 Norjan Banakista ja myöhemmin Kirkkoniemestä tiedustelulentoja Neuvostoliittoon Suomen ilmatilan kautta. Huhtikuussa 1941 tiedustelulennot Suomen alueen kautta aloitettiin uudelleen usealta eri kentältä.
Tammikuussa 1941 Suomen sotilastiedustelu havaitsi rajalla sellaista liikehdintää, että Suomi oli vähällä julistaa osittaisen liikekannallepanon. Neuvostoliitto oli tuonut talven aikana rajalle muun muassa 20 jalkaväkidivisioonaa, kaksi ratsuväkidivisioonaa, viisi panssarivaunudivisioonaa sekä valtavan määrän kenttätykistöä. Neuvostoliitto oli myös perustanut rajan läheisyyteen useita uusia lentokenttiä ja raivannut uusia teitä jotka mahdollistaisivat neuvostojoukkojen nopean siirron rajan läheisyyteen. Tilanteen johdosta Mannerheim ja Suomen muu sotilasjohto ehdotti liikekannallepanoa, mutta presidentti Ryti ei arvioinut samalla tavalla ja kieltäytyi toimenpiteestä. Muutaman päivän kuluttua tilanne Neuvostoliiton puolella rauhoittui ja arviot Suomen sotilasjohdossa olivat olleet liioiteltuja.
Sisäpolitiikka

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Luulen, etten eläissäni ole ollut samalla tavalla kauhuissani kuin kesällä 1940. Baltian maiden sovjetisointi oli menossa, ja Suomeen perustettiin Suomen ja Neuvostoliiton Rauhan ja Ystävyyden Seura. Mielen valtasi pelko ja avuttomuus. Ei ollut tietoa, kuinka tästä selvitään. | ” |
–  Presidentti Koiviston muistelmien neljäs osa - Koulussa ja sodassa.
Suomalaiset kommunistit perustivat toukokuussa 1940 Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran (SNS). Neuvostoliiton Helsingin lähettiläs Zotovin toiminta SNS-asiassa oli Suomen kannalta kyseenalaista, sillä hän teki heinäkuussa kiertokäynnin SNS:n maaseutuosastoihin. Neuvostoliiton lehdistö ja radio ottivat aktiivisti kantaa seuran puolesta. Kansanhuoltoministeri Väinö Tanner, joka oli puheissaan useaan otteeseen hyökännyt SNS:aa vastaan ja syyttänyt sitä Neuvostoliiton "viidenneksi kolonnaksi", joutui eroamaan hallituksesta Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin vaatimuksesta elokuussa 1940. Seuran ympärillä tapahtuneet levottomuudet ja Baltian miehitys kesällä loivat käsityksen, että seura oli vain peitejärjestö, joka oli luotu Neuvostoliiton solutuskanavaksi ja ns. viidenneksi kolonnaksi. Tilanne kärjistyi edelleen syksyllä ja joulukuussa 1940 Suomen hallitus lakkautti seuran.
Saksan vallattua Etelä-Norjan ja liittoutuneiden aloitettua joukkojensa evakuoinnin Pohjois-Norjasta 7. kesäkuuta 1940 Ruotsissa ja Suomessa suunniteltiin Norjan Ruijan valtaamista, jotta maiden ulkomaankaupalle olisi saatu Liinahamarin reitin rinnalle uusi yhteys valtamerille. Mannerheim kehotti ulkoministeri Rolf Wittingä tutkimaan valtauksen poliittisia vaihtoehtoja ja seurauksia. Tilanne kuitenkin muuttui hyökkäykselle mahdottomaksi saksalaisten vallattua Pohjois-Norjan odotettua nopeammin.
Kyösti Kallio luopui presidentin virasta terveydellisiin syihin vedoten. Uusi presidentti valittiin vaaleilla 19. joulukuuta. Molotov antoi Paasikivelle listan, jossa lueteltiin ei-toivottavat vaihtoehdot presidentiksi: Toivo Kivimäki, Mannerheim, Väinö Tanner ja Svinhufvud. Neuvostoliitolle sopiva Ryti valittiin.
Siirtoväen asuttaminen oli kiperin kysymys Suomen sisäpolitiikassa välirauhan aikana. Asiaa tutkimaan asetettu komitea sai mietintönsä valmiiksi huhtikuussa 1940. Pika-asutuslaki joutui kuitenkin eduskunnan käsittelyssä vastatuuleen. Lakiesitystä vastustivat maalaisliitto ja vankimmin ruotsinkieliset, jotka pitivät pika-asutuslakia suomalaistuttamistoimena. Esitettiin, että laki uhkasi Suomen ja Ruotsin suhteita ja tämä vaikuttikin lain toteuttamiseen ruotsinkielisillä alueilla. Laki tuli voimaan kesällä 1940. Aluksi suunnitelmissa oli noin 40 000 uuden tilan muodostaminen, joita varten tarvittiin yhteensä yli 330 000 hehtaaria. Puolet maasta otettiin yksityisiltä maanviljelijöiltä, loput valtiolta, seurakunnilta, kunnilta ja yhtiöiltä. Jatkosodan syttymisen takia lain toimeenpano keskeytettiin kesäkuussa 1941. Myös karjalaisten talvisodassa kärsimät muut taloudelliset menetykset oli tarkoitus korvata. Asia oli mutkikas ja yhtäkään korvausta ei maksettu ennen jatkosodan alkua.
Talouselämä

Saksan menestys sodassa ja valloitukset Länsi- ja Pohjois-Euroopassa muuttivat Suomen huoltotilannetta ratkaisevasti. Petsamosta tuli tärkeä huoltoreitti. Ongelmana oli kuitenkin se, että satama oli pitkän maantieyhteyden päässä Jäämeren rannalla. Petsamon liikennettä hoitamaan perustettiin Pohjolan Liikenne Oy.
Välirauhan aikana Suomen tuonti supistui voimakkaasti ja vienti romahti. Vuoden 1938 viennin volyymistä saavutettiin 1940 vain 72 %. Erityisesti ruokahuollon järjestäminen oli hankalaa, koska ravinto- ja nautintoaineiden tuonti laski samana aikana 65 %:iin vuoden 1938 tasosta ja lisäksi oli pulaa lannoitteesta ja tuotantomaata oli luovutettu Neuvostoliitolle rauhansopimuksessa. Vuonna 1940 viennin volyymi oli vain 29 % vuoden 1938 määrästä. Suomen ainoat merkittävät kauppakumppanit olivat Ruotsi, Saksa ja Neuvostoliitto. Myöhemmin Petsamon nikkelikaivoksen toimilupakysymys aiheutti Neuvostoliiton kanssa kauppasodan.
Ulkopolitiikka Saksan kanssa

Suomessa oltiin pettyneitä Saksan toimintaan talvisodan aikana. Pian Baltian maiden jouduttua pakkoliitoksin osaksi Neuvostoliittoa tästä kehityksestä huolestunut Suomi aloitti tunnustelut Saksan suuntaan tunnustamalla Slovakian, vaikka valtio oli Saksan satelliitti. Suomen Berliinin lähettiläs Kivimäki kävi erikseen kyselemässä Saksan vastausta ulkoministeriöstä, mitä tehdä Neuvostoliiton mahdollisesti uusien vaatimuksien kanssa, mutta mitään neuvoa eikä puuttumista asiaan ei tapahtunut.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Niin kuin asiat nyt ovat, ei Suomi voi välttää sitä, sen on kaikin tavoin pyrittävä ystävällisiin suhteisiin Venäjän kanssa. | ” |
– Suurlähettiläs Kivimäen ilmoitus tilanteesta. 
Aluksi tavoitteena oli aseiden ostaminen. Karl Schnurre saapui Suomeen 5. toukokuuta tunnustelemaan suomalaisten poliittisia mielialoja. Tällöin Ryti tiedusteli mahdollisuutta hankkia aseita Saksasta. Schnurre oli ehdotukselle myötämielinen, mutta Hitler torjui hankkeen. Poliittisista syistä Suomelle ei toistaiseksi voitaisi myydä aseita. Samoihin aikoihin Saksan politiikassa tapahtui muutos, kun Ranskan ja Norjan sotaretkien menestyksen jälkeen oli mahdollista nostaa idänsuunnitelmat uudelleen esiin. Saksalaiset vihjasivat suomalaisille ensi kerran Berliinissä käydyissä kauppaneuvotteluissa, että Saksan todellinen vihollinen oli Neuvostoliitto. Tämän saattoi havaita myös solmitusta kauppasopimuksesta, joka oli hyvin edullinen Suomelle.
Seuraava askel Suomen ja Saksan suhteissa otettiin heinäkuun loppupuolella, kun virkamies Ludwig Weissauer Saksan ulkoministerin henkilökohtaisesta kansliasta tiedusteli Mannerheimilta ja Rytiltä Suomen asennetta mahdollisessa Neuvostoliiton ja Saksan välisessä sodassa. Lisäksi hän tiedusteli Suomen vastausta, jos Neuvostoliitto hyökkäisi Suomeen Saksan ollessa sidottuna Englannin kanssa käytävään sotaan. Taistelu Englannista oli tuolloin kiivaimmillaan.
Kohti jatkosotaa > Talvela Berliinissä joulukuussa 1940

Adolf Hitler allekirjoitti operaatio Barbarossaa koskevan suunnitelman 18. joulukuuta. Talvela vieraili samoihin aikoihin Berliinissä ja tapasi muun muassa Göringin ja Franz Halderin. Tapaamisessa keskusteltiin tulevaisuuden sotilaallisista näkemyksistä, mutta ei vielä välttämättä Operaatio Barbarossasta. Talvelalle kerrottiin, että Saksa ei suunnitellut enää maihinnousua Englantiin. Saksan suunnittelema hyökkäys Neuvostoliittoon alkoi muuttua todeksi. Talvelalle annettiin tehtäväksi viestittää Suomen yleisesikunnalle tiedustelu Suomen sotilaallisesta valmiudesta.
Pääesikunnassa tehtiin 21. joulukuuta ensimmäiset piirrokset Suomen mahdollisista hyökkäyksistä. Tässä vaiheessa Suomen ylimmässä sotilaallisessa ja poliittisessa johdossa oltiin sitä mieltä, että Saksasta oli saatava apua, jos Neuvostoliitto hyökkäisi Suomeen.
Kohti jatkosotaa > Heinrichs Berliinissä tammikuussa

Seuraava yhteydenotto tapahtui 30. tammikuuta 1941, kun kenraali Erik Heinrichs matkusti Berliiniin. Hän tapasi kenraalieversti Franz Halderin ja kenraali Friedrich Pauluksen. Mauno Jokipii kutsuu tätä matkaa nimellä ”kenraali Heinrichsin ratkaiseva Saksan matka.” Käydyissä keskusteluissa esitettiin vaihtoehto, jossa Norjassa olevat saksalaisjoukot hyökkäisivät Pohjois-Suomen kautta Neuvostoliittoon. Helmikuusta eteenpäin suomalaiset ja saksalaiset pitivät Barbarossan tiimoilta jatkuvasti yhteyttä. Kenraali Hans-Georg von Seidel ja eversti Erich Buschenhagen vierailivat Suomessa helmi- ja maaliskuussa. Vierailujen aikana pohdittiin lähinnä erilaisia operatiivisia vaihtoehtoja. Buschenhagen tutustui yhdessä eversti Kustaa Tapolan kanssa Suomen itärajaan Suomussalmelta aina Petsamoon saakka.
Kun kevättalvella 1941 laajemmallekin yleisölle selvisi Saksan ja Neuvostoliiton välirikko, alettiin unelmoida luovutettujen alueiden takaisin saamisesta. Siirtoväen mahdollinen kotiinpaluu painoi Suomen politiikassa. Huhtikuussa poliittinen johto kiinnostui mahdollisuudesta liittää Itä-Karjala Suomeen. Ryti antoi maantieteilijä Väinö Auerin tehtäväksi laatia esitys, joka tieteellisesti perustelisi saksalaisille, miksi Itä-Karjala kuuluisi Suomelle.
Kohti jatkosotaa > Neuvostoliiton asenne Suomeen muuttuu huhtikuussa

Huhtikuussa 1941 tapahtui Neuvostoliiton Suomen politiikassa nopea käänne. Ulkoasiainkomissariaatti vaihtoi Zotovin Pavel Orloviin, joka pyrki lähettiläänä korrekteihin suhteisiin suomalaisten kanssa. Neuvostoliitto lähetti Suomeen viljaa, ja kauppa Suomen ja Neuvostoliiton välillä pääsi laajemminkin käyntiin. Neuvostoliitto katsoi Suomen ja Ruotsin puolustusliittoakin suosiollisemmin kuin aiemmin, mutta suomalaisilla asiaan ei enää ollut kiinnostusta johtuen Suomen voimistuneesta saksalaissuuntauksesta.