stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A Complete Unknown
Palkinnot ja ehdokkuudet

A Complete Unknown sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta vuoden 2025 gaalassa parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, miespääosasta (Chalamet), miessivuosasta (Norton), naissivuosasta (Barbaro), sovitetusta käsikirjoituksesta, puvustuksesta ja äänityksestä.
Golden Globe -ehdokkuuksia elokuva sai kolme parhaasta draamaelokuvasta, miespääosasta draamaelokuvassa ja miessivuosasta.
Bafta-palkintoehdokkuuksia elokuva sai kuusi parhaasta elokuvasta, miespääosasta, miessivuosasta, sovitetusta käsikirjoituksesta, roolituksesta ja puvustuksesta.
Screen Actors Guild -ehdokkuuksia elokuva sai neljä parhaasta näyttelijäkokoonpanosta, miespääosasta, miessivuosasta ja naissivuosasta, joista Chalamet palkittiin parhaasta miespääosasta.
Aiheesta muualla

A Complete Unknown Internet Movie Databasessa (englanniksi)
São Mameden taistelu

São Mameden taistelu oli Portugalin kreivikunnassa Afonso Henriquesin ja Leónin Teresan kannattajien välillä käyty taistelu kreivikunnan tulevaisuudesta 24. kesäkuuta 1128. Teresa olisi merkinnyt liitosta Galician kuningaskuntaan ja hänen poikaansa Afonsoa kannattivat itsenäisyyden puolestapuhujat. Taistelu päättyi Afonson selvään voittoon, Teresan pakoon ja Portugalin jatkoon itsenäisenä kokonaisuutenaan. Afonsosta tuli myöhemmin maan ensimmäinen kuningas (rex).
Tausta

Henrik oli Kastilian ja Leónin kuninkaan alainen Portucalen eli Portugalin kreivi. Henri oli uskollinen joskin autonominen kuninkaan alamainen aina kuningas Alfonso VI:n kuolemaan saakka vuonna 1109. Seurasi sisäinen sekasorto, jonka aikana Henristä tuli käytännössä vaikkeikaan virallisesti itsenäinen hallitsija. Henri itse kuoli vuonna 1112. Hänen poikansa Afonso Henriques oli vielä alaikäinen, joten kreivikuntaa johti Henrin leski ja Afonson äiti Teresa.
Alfonso Raimundes oli Galician kuningas ja Galicia oli autonominen osa Leónin kuningaskuntaa. Galiciassa huomattavaa vaikutusvaltaa käytti kuninkaan kasvatuksesta vastaava Pedro Froilaz de Trava ja Travan suku. Trava halusi puolestaan lisätä suojattinsa vaiktusuvaltaa ja liittää Portugalin kreivikunnan Galician maihin. Teresan jäätyä leskeksi hänellä oli suuri paine avioitua uudelleen ja Pedro Froilaz de Trava halusi järjestää hänelle avioliiton Travan suvun jäsenen kanssa.
Travan suvun vaikutusvalta Teresaan kasvoi, vaikka portugalilainen aateli vastustikin ajatusta liitoksesta Galician. Hänestä tuli Pedro Froilazin pojan Fernão Pérez de Travan rakastaja ja mahdollisesti pari myös avioitui, joskin salaa.
Taistelu

Travas oli nyt noussut käytännössä Portugalin kuvernööriksi. Travasin suvulla oli kuitenkin monia vastustajia, joista merkittävimmät olivat Sousan, Mendesin ja Ribadourosin suvut. Suvut erkanivat Teresan hovista ja heidän mukanaan lähtivät myös Porton ja Coimbran piispat. Vuoteen 1127 mennessä oli syntynyt avoin kapina Travasia ja Teresaa vastaan. Liikkeen johtoon nostettiin Afonso Henriques.
Syytä Afonso Henriquesin kääntymiselle äitiään vastaan ei mainita historiallisissa lähteissä täysin selvästi. Hänellä oli kuitenkin läheiset suhteet moniin Travasin sukua vastustaneisiin sukuihin. Osapuolten välinen ratkaiseva taistelu käytiin São Mamedessä lähellä Guimarãesia 24. kesäkuuta 1128. Taistelu päättyi Travasin ja Teresan vastaisten joukkojen selvään voittoon.
Seuraukset

Travas kartkotettiin Portugalista ja Teresa kuoli hänen paettuaan Galiciaan vuonna 1130. Portugalin aateliston enemmistö oli ensimmäistä kertaa toiminut yhtenä kokonaisuutena ja liittyminen Galiciaan oli näin vältetty. Afonso Henriques oli noussut taistelun myötä Minhojoelta al-Andalusin rajalla saakka yltäneen alueen autonomiseksi hallitsijaksi. Myöhemmin hän alkoi edelleen kättää arvonimeä rex eli kuningas. Häntä pidetäänkin usein Portugalin kuningaskunnan perustajana.
Guimarãesin linna.
Tattaranjoen valuma-alue

| Tattaranjoen valuma-alue  (2>  jakovaihe: 35.19) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
1. jakovaihe:  Kokemäenjoen alue (35.1)
2. jakovaihe:  Tattaranjoen valuma-alue (35.19)
Vesistöjako:  Tattaranjoen alue (35.191), Kurkelanojan valuma−alue (35.192), Palojoen valuma-alue (35.193).
Laskujoki:  Tattaranjoki
Pääuoma:  ←Rekonoja
Koordinaatit:  61°23′02″N, 21°59′28″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  138,23 km²  
Järvisyys:  0 % 
Alueen pituus:  10 km  
Alueen leveys:  20 km  
Pääuoma:  20,8 km  
 fiTattaranjoki yhtyy Kokemäenjokeen Nakkilan Masiassa 
Tattaranjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.19) on Kokemäenjoen vesistössä (35) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen laskujoki on Tattaranjoki, joka yhtyy Kokemäenjoen vesistön pääuomaan Kokemäenjokeen Nakkilan Masiassa. Kokemäenjoki kuuluu yhtymäkohdassa Kokemäenjoen alaosan alueen (35.11) Ulvilan-Harjavallan alueeseen (35.112).
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Tattaranjoen valuma-alue sijaitsee Satakunnassa pääosin Nakkilan ja Harjavallan kuntien alueilla, mutta myös hieman myös Euran Kiukaisissa ja Ulvilassa. Valuma-alue on Tattaranjoen virtaussuunnassa 10 kilometriä pitkä ja 20 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 138,23 neliökilometriä (tai 299,02 km² ). Sen järvisyys 0 %, sillä siinä ei ole luontaisia järviä. Tattaranjoen valuma-alue sijaitsee Kokemäenjoen alueen (35.1) eteläreunassa. Sitä reunustaa pohjoisessa ja luoteessa Kokemäenjoen alaosan alue (35.11) ja vedenjakajan takana sijaitsee etelässä ja kaakossa Eurajoen vesistö (34) ja lounaassa Harjajuovan-Pinkjärven valuma-alue (83.027).
Yleistä > Pääuoma

Tattaranjoen valuma-alueen pääuoman alajuoksun muodostaa Tattaranjoki ja sen yläjuoksun Rekonoja. Ne ovat valikoituneet sivuojien valuma-alueiden pinta-aloja vertaamalla. Ensimmäisen merkittävän sivu-uoman Palojoen valuma-alueen pinta-ala on 55 neliökilometriä (km²), kun Tattaranjoen yläjuoksulla on valuma-aluetta jäljellä 84 km². Tattaranjoella on siis suurempi uoma kuin Palojoella. Seuraavan sivu-uoman Kurkelanojan valuma-alue (23 km²) on puolet Tattaranjoen yläjuoksun vesistöalueesta (51 km²). Tattaranjoki alkaa haaraumasta, jossa yhtyvät Saamanoja (20 km²) ja Rekonoja (25 km²), jolloin pääuoman yläjuoksun muodostaa siksi Rekonojan haara. Se alkaa Rekontaustan länsipuolelta Ristisuolta, joka sijaitsee Punapakan itäpuolella.
Toisinaan valitaan pääuomaksi Saamanojan haara, joka alkaa Pörönojana Hiirijärven kylästä ja yhtyy Tattaranjoeksi alempana.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Tattaranjoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöalueita ovat seuraavat kolme aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
Tattaranjoen alue (35.191)
Palojoen valuma-alue (35.193)
Kurkelanojan valuma-alue (35.192)
Yleistä > Pohjapato ja myllypato

Tattaranjoessa on lähellä Villilää Suomisen sillan kohdalla pohjapato, joka nostaa joen vedenpintaa Ristimäen Puosin kohdalle asti. Kukkaskosken yläosassa sijaitsee vanhan vesimyllyn raunioituja rakenteita. Ne voivat olla nousueste vaeltaville kaloille.
Yleistä > Hydrologiaa

Joen suurin pudotus sijaitsee Kukkaskosken ympäristössä, missä joki yhtyy Kokemäenjokeen sen korkealta törmältä alas laskien. Muualla on joen kaltevuus pieni eikä veden virtaus ole nopeaa missään. Tulvat hulahtavat uomaverkoston läpi nopeasti ja vedenpinta laskee nopeasti. Valuma-alue muodostuu lähinnä peltoalueista, jotka päästävät veden nopeasti ojiin ja uomat ovatkin muuna aikana lähes kuivillaan.
Vesistöalueen rakenne > Pääuoman sivu-uomia

Myös Vähäjoeksi  kutsuttu suurin sivu-uoma Palojoki on noin viiden kilometrin pituinen joki, joka yhtyy Tattaranjokeen Nakkilan keskustaajamassa Valtatien 2 ja Tampere–Pori-rautatien välissä. Palojokeen yhtyy Isokanavasta, joka saa alkunsa kuivatusta Leistilänjärvestä. Viimeiset 400 metriä ennen Palojoeksi muuttumistaan Isokanava virtaa 6–7 metrin syvyisessä kallioon louhitussa uomassa.
Tattaranjoen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi   | pääuoman kohta   | Etäisyys Kokemäen- joesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Tattaranjoki yhtyy Kokemäenjokeen Masiassa
| Palojoki | Pappila | 3 | 15 |  | 55 | 2,2,2,2,–,3 |  |
| Kurkelanoja | Tattara | 7 | 8 |  | 23 | 2,2,2,2,–,3 |  |
| Tuohistonoja | Tattara | 8 | 3 |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
Saamanoja ja Rekonoja yhtyvät Tattaranjoeksi 
| Saamanoja | Kaasanmäki | 9 | 10 |  | 20 | 2,2,2,2,–,3 |  |
| pelto-oja | Matomäki | 12 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| pelto-oja | Kyllijoki | 13 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| pelto-oja | Rekontausta | 15 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
Pääuoma alkaa Ristisuolta (noin 20 kilometriä Masialta)
Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta , 3 = katsottu Paikkatietoikkunasta
Vesistöalueen rakenne > Järviä

Tattaranjoen valuma-alueella ei enää esiinny luonnollisia järviä, sillä niitä on kuivatettu peltomaaksi, niityiksi tai lasketusta järvestä on tullut suo. Suurin järvi on ollut Leistilänjärvi, joka on kuivatettu vuodesta 1740 alkaen. Myös pienemmät Hiirijärvi ja Harolanjärvi on kuivatettu peltomaaksi ja suomaaksi. Valuma-alueella sijaitsee kuitenkin kaksi järven kokoista tekoallasta. Toinen sijaitsee Valtatien 2 ja Tampere–Pori-rautatien välissä ja toinen allas sijaitsee Sievarin teollisuusalueella. Tekoaltaat ovat teollisuuspuiston yksiköiden omistuksessa.
Vesistöalueen rakenne > Muita virtavesiä

Saamanojan kolme latvahaaraa ovat Hiirijärvenoja, Pörönoja ja Haukanoja. Palojoen kanavamaista ojaa Leistilänjärven kuivatetulla peltoaukealla kutsutaan Isokanavaksi. Myös Vähäjoeksi  kutsuttu suurin sivu-uoma Palojoki on noin viiden kilometrin pituinen joki, joka yhtyy Tattaranjokeen Nakkilan keskustaajamassa Valtatien 2 ja Tampere–Pori-rautatien välissä. Palojoki jatkuu alajuoksuna Isokanavasta, joka saa alkunsa kuivatusta Leistilänjärvestä. Viimeiset 400 metriä ennen Palojoeksi muuttumistaan Isokanava virtaa 6–7 metrin syvyisessä kallioon louhitussa uomassa. Isokanavan valuma-alueen luoteisosissa on vielä Vehka-alhonoja, Konsonoja ja Pössinoja.
Huomioita

↑  Valuma-alueen pääuoma on mitattu Paikkatietoikkunassa, jossa on käytettävissä vesistöviranomaisten määrittämiä joenuomien eri osuuksien pituuksia. Pituuden arviointi on selostettu artikkelin kappaleessa Pääuoma.
Vakka-Suomi

Vakka-Suomen sijainti Suomessa
Vakka-Suomi on Varsinais-Suomen länsiosassa sijaitseva maantieteellinen alue. Vakka-Suomen alueen nykyisiä kuntia ovat Kustavi, Laitila, Mynämäki, Pyhäranta, Taivassalo, Uusikaupunki ja Vehmaa. Näistä Uusikaupunki ja Laitila ovat kaupunkeja.
Vakka-Suomen maantieteellinen alue on jonkin verran laajempi kuin Vakka-Suomen seutukunta. Aiemmin Vakka-Suomen seutukuntaan kuuluneet Mynämäki ja siihen liitetty Mietoinen ovat nykyään osa Turun seutukuntaa.
Nimi Vakka-Suomi viittaa alueella muinoin kukoistaneeseen kotiteollisuuden alaan: vakkojen ja kousien valmistamiseen. Tämä elinkeino sai alueella merkitystä jo keskiajalla, ja sen tuotteita vietiin ulkomaillekin.
Kunnat

Kustavi
Laitila
Mynämäki1
Karjala Tl
Mietoinen
Pyhäranta
Taivassalo
Uusikaupunki
Kalanti
Lokalahti
Pyhämaa
Uudenkaupungin maalaiskunta2
Vehmaa
1 Mynämäen vanha vaakuna; kuntaliitoksen yhteydessä 2007 Mynämäki siirtyi käyttämään Mietoisten vaakunaa.
2 Epävirallinen perinnevaakuna; Uudenkaupungin maalaiskunnalla ei ollut vahvistettua vaakunaa.
Kulttuuri > Vakka-Suomen vaakuna

Vakka-Suomessa on käytössä vanha, epävirallinen seutuvaakuna. Vaakunaa on käytetty kuntien yhteisten hankkeiden ja organisaatioiden yhteydessä. Vaakuna muistuttaa jonkin verran Kalannin vaakunaa, joka oli käytössä vuosina 1951–1992, kunnes Kalanti liitettiin Uuteenkaupunkiin.
Vakka-Suomen vaakunassa on kuvattu puuesine,selvennä jonka arvellaan viittaavan alueella historiassa kukoistaneeseen vakkojen ja muiden puuesineiden valmistukseen. Vaakunan aallot kuvaavat alueen laajoja merenrantoja ja myös Sirppujokea, joka yhdistää sisämaata mereen ja on ollut historiassa tärkeä kulkureitti.
Kulttuuri > Media

Vakka-Suomen alueella ilmestyviä sanomalehtiä ovat Uudessakaupungissa ilmestyvä Uudenkaupungin Sanomat, Laitilassa ilmestyvä Laitilan Sanomat ja Uudessakaupungissa ilmestyvä Vakka-Suomen Sanomat, joka sisältää uutisia Askaisten, Kustavin, Lemun, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Taivassalon, Vehmaan ja Velkuan tapahtumista. Lisäksi alueella ilmestyy kaupunkilehti Vakka-Suomen Aluesanomat.
Kulttuuri > Murre

Vakka-Suomessa elää muun Varsinais-Suomen tavoin vahva paikallinen murre, joka kuuluu lounaismurteiden ryhmään. Murretta on tehnyt tunnetuksi laitilalainen runoilija Heli Laaksonen.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Vakka-Suomen laulu on Wikiaineistossa
"Polut kulttuurimaisemaan" -EU-hanke: Vakka-Suomen kulttuurimaisema
Vakka-Suomen paikkatietopalvelu (Arkistoitu – Internet Archive)
ymparisto.fi: Vakka-Suomen vesistöalue
Laitilan Sanomat
Uudenkaupungin Sanomat
Vakka-Suomen Sanomat
Vakka-Suomen epävirallinen vaakuna.
Akercocke

| Akercocke |
| --- | --- |

 Yhtyeen laulaja Jason Mendonça Damnation Festival -tapahtumassa vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1997–2012, 2016–
Tyylilaji:  blackened death metal, progressiivinen metalli, avantgardemetalli
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti
Jäsenet:  Jason Mendonça, laulu, kitara  Paul Scanlan, kitara Nathanael Underwood, basso David Gray, rummut
Levy-yhtiö:  Peaceville Records (2016–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akercocke on Isosta-Britanniasta kotoisin oleva progressiivinen black metal/death metal -yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat tunnettuja esiintymisasuistaan (puku, valkoinen kauluspaita, solmio), sekä satanistisesta maailmankatsomuksestaan.
Historia

Yhtyeen perustivat vuonna 1997 kitaristi-laulaja Jason Mendonça sekä rumpali David Gray. Ennen yhtyeen perustamista he soittivat Salem Orchidissa sen hajoamiseen saakka vuonna 1992. Pian yhtyeeseen liittyivät toiseksi kitaristiksi Paul Scanlan ja basistiksi Peter Theobalds. Yhtyeen ensimmäinen albumi Rape of the Bastard Nazarene toi heille jonkin verran menestystä, minkä ansiosta yhtye teki levytyssopimuksen Peaceville Recordsin kanssa. Vuodesta 2003 hajoamiseen asti yhtyeen levy-yhtiönä oli Earache Records.
Paul Scanlan erosi yhtyeestä vuonna 2003. David Grayn mukaan Scanlan erotettiin yhtyeestä, koska hän ei omistautunut tarpeeksi yhtyeelle, sekä loi vääränlaista ilmapiiriä  (Arkistoitu – Internet Archive). Scanlanin seuraajaksi tuli The Berzerkerissä soittanut Matt Wilcock.
Neljäs studioalbumi Words That Go Unspoken, Deeds That Go Undone julkaistiin Isossa-Britanniassa ja Euroopassa lokakuussa 2006 sekä Yhdysvalloissa helmikuussa 2006, ja se on saanut myönteisiä arvosteluja metallimusiikkilehdissä. Albumin julkaisua seurasi Euroopan kiertue yhdessä Mortician ja Blood Red Thronen kanssa.
Yhtye hajosi vuonna 2012, mutta jatkoi toimintaansa jälleen vuonna 2016. Pian paluunsa jälkeen yhtye solmi toistamiseen levytyssopimuksen Peaceville Recordsin kanssa, ja yhtyeen tuorein studioalbumi Renaissance in Extremis julkaistiin elokuussa 2017.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Jason Mendonça – laulu, kitara (1997–2012, 2016–)
David Gray – rummut (1997–2012, 2016–)
Paul Scanlan – kitara (1997–2003, 2016–)
Nathanael Underwood – basso (2016–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Rob Archibald – kosketinsoitin (2006–2010)
Peter Theobalds – basso (1997–2007)
Martin Bonsoir – kosketinsoitin (1997–2003)
Daniel "The Ritz" Reeves – kosketinsoitin (2003–2006)
Matt Wilcock – kitara (2004–2010)
Peter Benjamin – basso (2007–2012)
Dan Knight – kitara (2011–2012)
Diskografia > Studioalbumit

Rape of the Bastard Nazarene (1999)
The Goat of Mendes (2001)
Choronzon (2003)
Words That Go Unspoken, Deeds That Go Undone (2005)
Antichrist (2007)
Renaissance in Extremis (2017)
Aiheesta muualla

Akercocke Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Akercocke Allmusic.com-sivulla
Yhtyeen sanoitukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen keskustelupalsta (Arkistoitu – Internet Archive)
Yichang

| Yichang (宜昌市, Yíchāng Shì) |
| --- | --- |
 Yichangin sijainti Hubein maakunnassa.
 Yichang
 Koordinaatit: 30.6942°N, 111.2806°E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Hubei
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21 081 km²
Väkiluku (2010):  4 059 686
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  443000
Suuntanumero(t):  +86 (0)717
Rekisterikilpi:  鄂E
 
 en.yichang.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yichang (kiin. 宜昌市, pinyin: Yíchāng Shì) on prefektuuritason kaupunki Hubein maakunnan lounaisosassa Kiinassa. Kaupunki sijaitsee noin 290 kilometriä maakunnan pääkaupunki Wuhanista länteen. Kaupunki sijaitsee Kolmen rotkon patoalueen yhden rotkon eli Xilingin rotkon itäpäässä. Yichangin väkiluku on 4,060 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 21 081 neliökilometriä.
Kaupungin naapureina ovat lännessä Enshin tujioiden ja miaojen autonominen prefektuuri ja Shennongjian metsäalue. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Xiangyangin, idässä Jingmenin, sekä etelässä Jingzhoun ja Changden prefektuuritason kaupunkeihin.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu 13 osaan seuraavasti (2010):
Dianjun (点军区), 103 696 as.
Wujiagang (伍家岗区), 214 194 as.
Xiaoting (猇亭区), 61 230 as.
Xiling (西陵区), 512 074 as.
Yiling (夷陵区), 520 186 as.
Dangyang (当阳市), 468 293 as.
Yidu (宜都市), 384 598 as.
Zhijiang (枝江市), 495 995 as.
Wufengin tujioiden autonominen piirikunta (五峰土家族自治县), 188 923 as.
Changyangin tujioiden autonominen piirikunta (长阳土家族自治县), 388 228 as.
Xingshan (兴山县), 170 630 as.
Yuan’an (远安县), 184 532 as.
Zigui (秭归县), 367 107 as.
Yichang on jo muinoin perustettu kaupunki, jonka historiaa on voitu jäljittää 4 000 vuoden ajalta. Jo Zhou-dynastian Kevättä ja syksyä -aikakaudella (770–476 eaa.) kaupungin sijaintia pidettiin strategisesti merkittävänä.
Kaupunki tunnetaan erityisesti Kolmen rotkon padosta ja vesivaroistaan. Sillä on myös runsasti metsää. Paikkakunta on Hubein maakunnan tee- ja appelsiinituotannon keskus.
Yichang on nykyään liikenneyhteyksiltään monipuolisesti tavoitettavissa oleva paikkakunta. Sinne pääsee vesitse Jangtsejokea ja sen patokanavia pitkin. Kaupunki on risteysasemapaikkakunta Kiinan rautateiden Wuhanista länteen reittiä Yichang–Enshi–Lishuan–Chongqing–Suining–Chengdu kulkevan suurnopeusjunaradan varrella. Yichangin kautta kulkee valtateitä ja siellä on Yichang Sanxian lentoasema (Kolmen rotkon padon lentoasema).
Kuvia

Kaupunkikuvaa.
Yichangin rautatieasema.
Rautatieaseman edustaa.
Suurnopeusjuna Yichangin itäisellä rautatieasemalla.
Yichangin silta Jangtsen yli.
Yiwanin rautatiesilta Jangtsen yli.
Yichang Sanxian lentoasemaa.
Kolmen rotkon pato Yichangin Yilingin piirin ja Ziguin piirikunnan välissä.
Kolmen rotkon padon ohittavan laivaväylän sulkuja.
Gezhouban pato Yichangin kaupungin Xilingin ja Yilingin piirien länsipuolella (Kolmen rotkon padosta alavirtaan).
Jokilaivaliikennettä Gezhouban padolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yichang Wikimedia Commonsissa
Yichang City Information (erityisesti talouspainotus) (englanniksi) (chinaknowledge.com)
China Postal Code: Hubei Province (prefektuuri ja piirikuntataso) (englanniksi) (youbianku.com)
Perusian sota

Perusian sota oli Rooman sisällissota, joka käytiin vuosina 41–40 eaa. kun Marcus Antoniuksen vaimo Fulvia ja tämän veli Lucius Antonius aloittivat sodan Antoniuksen poliittista vastustajaa Octavianusta vastaan. Julius Caesarin murhan jälkeen Marcus Antonius, Octavianus ja Lepidus olivat solmineet niin sanotun toisen triumviraatin joka hallitsi Roomaa. Antonius oli matkustanut järjestämään valtakunnan asioita idässä ja sotimaan Parthiaa vastaan.
Fulvia aloitti ilman Antoniuksen suostumusta tämän veljen Lucius Antoniuksen kanssa sodan Octavianusta vastaan. He keräsivät yhdessä kahdeksan legioonaa Italiassa ja onnistuivat valtaamaan Rooman kaupungin lyhyeksi ajaksi. Pian he joutuivat kuitenkin perääntymään Perusian kaupunkiin jossa Octavianus alkoi piirittää heitä. Piiritys jatkui vuoteen 40 eaa. jolloin kaupunki antautui elintarvikkeiden puutteesta. Octavianus armahti Luciuksen ja Fulvian. Lucius lähetettiin kuitenkin maaherraksi Hispaniaan ja Fulvia maanpakoon Kreikkaan Sikyoniin. Fulvia kuoli samana vuonna.
Komisario Palmun erehdys (elokuva)

| Komisario Palmun erehdys |
| --- | --- |
 1. DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:  Matti Kassila
Perustuu:  Mika Waltarin romaaniin Komisario Palmun erehdys (1940)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Osmo Lindeman
Kuvaaja:  Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Joel Rinne   Matti Ranin   Leo Jokela
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Levittäjä:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  9. syyskuuta 1960
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Seuraaja:  Kaasua, komisario Palmu!
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Komisario Palmun erehdys on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1960 valmistunut rikoskomedia. Se perustuu Mika Waltarin romaaniin Komisario Palmun erehdys. Elokuva on ensimmäinen neljästä Palmu-filmatisoinnista, ja sitä pidetään yleisesti sarjan parhaana. Elokuva valittiin syksyllä 2012 Yleisradion kriitikkokyselyssä ylivoimaisesti eniten mainintoja saaneena kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi elokuvaksi.
Tarinassa rattopojan ruumis löydetään uima-altaasta juhlien jälkeisenä aamuna, ja viattomalta vaikuttava kuolemantapaus osoittautuu murhaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Rinne  | … |  komisario Palmu    |
|  Matti Ranin  | … |  Toivo Virta, Palmun apulainen   |
|  Leo Jokela  | … |  etsivä Kokki    |
|  Elina Pohjanpää  | … |  Irma Vanne   |
|  Leo Riuttu  | … |  kirjailija K. V. Laihonen   |
|  Elina Salo  | … |  Airi Rykämö   |
|  Matti Oravisto  | … |  insinööri Erik Vaara   |
|  Pentti Siimes  | … |  Aimo Rykämö   |
|  Saara Ranin  | … |  Amalia Rygseck   |
|  Leevi Kuuranne  | … |  hovimestari Veijonen, ”Batler”   |
|  Jussi Jurkka  | … |  Bruno Rygseck   |
|  Aino Mantsas  | … |  Alli Rygseck   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  johtaja Gunnar Rygseck   |
|  Risto Mäkelä  | … |  poliisipäällikkö Hagert   |
|  Toivo Mäkelä  | … |  pianisti   |
|  Pentti Irjala  | … |  tohtori Dahlberg   |
|  Irja Rannikko  | … |  keittäjätär   |
|  Arttu Suuntala  | … |  koksiauton kuljettaja   |
|  Anton Soini  | … |  koksimies   |
Kreditoimattomat roolit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaarlo Wilska  | … |  päivystävä konstaapeli   |
|  Oiva Luhtala  | … |  päivystävä konstaapeli   |
|  Esko Salminen  | … |  poika uima-altaassa   |
|  Orma Aunio  | … |  poika uima-altaassa   |
|  Eero Maijala  | … |  poika uima-altaassa   |
|  Katriina Rinne  | … |  tyttö uima-altaassa   |
|  Rose-Marie Precht  | … |  tyttö uima-altaassa   |
|  Arno Carlstedt  | … |  mies Kappelissa   |
|  Tauno Söder  | … |  murharyhmän jäsen   |
|  Leo Pentti  | … |  murharyhmän jäsen   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  murharyhmän jäsen   |
|  Arvo Kuusla  | … |  murharyhmän jäsen   |
|  Leo Lastumäki  | … |  puuseppä   |
Näyttelijät > Tekijät

Ohjaus & käsikirjoitus: Matti Kassila
Tuotantojohto: T. J. Särkkä
Kuva: Olavi Tuomi
Leikkaus: Elmer Lahti
Ääni: Pentti Hämäläinen
Musiikki: Osmo Lindeman
Lavastus: Aarre Koivisto
Pukuasiantuntija: Bure Litonius
Puvut: Laura Saalas
Studiopäälikkö: Alf Salin
Miksaus: Kurt Vilja
Kuvaussihteeri: Leena Valkeala
Järjestäjä: Kaarlo Wilska
Muusikko & laulu: Leo Jokela
Tuotantoyhtiö: Suomen Filmiteollisuus SF Oy, 1960