stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moabit
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Moabitin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moabit-artikkeli Berliinin kaupunginosaleksikonissa (saksaksi)
Moabit Online (saksaksi)
Hachijō

Hachijō voi tarkoittaa:
Hachijōjima eli Hachijō, Japanin Izusaariin kuuluva Tyynenmeren saari
Hachijō, Japanin kunta Izusaarilla Tokion prefektuurissa
Hachijōn aliprefektuuri, Japanin Tokion prefektuurin aliprefektuuri
Hachijōn kieli, Izusaarilla puhuttu kieli tai Japanin kielen murre
Hachijō (1940), keisarillisen Japanin laivaston Shimushu-luokan saattaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hachijō”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mika Pekkola

Mika Pekkola Pyhän Antoniuksen tuli 2016
Mika Pekkola (s. 1979) on suomalainen kirjailija, tutkija ja suomentaja. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta yleisen historian alalta filosofian tohtoriksi 2010. Väitöskirjassaan Pekkola tarkasteli Erich Frommin näkemyksiä modernisaation kriisistä. Pekkola on kirjoittanut kaunokirjallisuutta, kääntänyt kirjoja suomeksi sekä toimittanut kirjoja. Hän on myös kirjoittanut lehtiin, kuten Voimaan, esimerkiksi meditaatiosta, feminismistä, yhteiskunnasta ja kirjallisuudesta.
Pekkolan esikoisromaani ilmestyi vuonna 2012. Romaani käsitteli uskonnollista yhteisöä kauhuromantiikan genressä ja sen teemoja oli seksuaalinen vapautuminen, ystävyys ja kiihkouskovaisuuden ristiriita. Pekkolan toinen romaani Pyhän Antoniuksen tuli, oli historiallinen mysteeritarina, joka sijoittui keskiajan Eurooppaan pandemian aikoihin uskonsotien paikkeille ajallisesti.
Asiatekstiä kirjoittessa Pekkola on asiallinen ja neutraali kirjoittaja. Hän on kääntänyt muun muassa Frommin kirjoja suomeksi. Mika Pekkola on syntynyt Haminassa, opiskellut Jyväskylässa ja asuu nykyään Espoossa.
Teokset

Aamun kirkastus (Like, 2012)
Pyhän Antoniuksen tuli (Like, 2016)
Tämä. Matka ei mihinkään (Basam Books 2019). Yhdessä Mikko Väänäsen kanssa.
Terapiaa mielipuoliselle maailmalle. Erich Fromm ja radikaalihumanismin lupaus (Vastapaino 2019). Yhdessä Jarno Hietalahden kanssa.
Toimitetut teokset

Vesa Kyllönen ja Mika Pekkola, Väen tunto – kirjoituksia estetiikasta ja politiikasta (Idiootti, 2012)
Kriittinen teoria ja Marx (SoPhi, 2011)
Suomennokset

Erich Fromm, Unohdettu kieli (Vastapaino, 2007)
D.T. Suzuki & Erich Fromm, Zen ja psykoanalyysi (Basam Books 2012). Yhdessä Matti Rautaniemen kanssa.
Franco "Bifo" Berardi, Mahdollinen tulevaisuus ja voimattomuuden aika (Tutkijaliitto, 2019)
Michael Pollan, Tuntematon mieli: mitä uusi psykedeelien tutkimus opettaa (Like, 2021)
Aiheesta muualla

Mika Pekkola Liken sivuilla
Pyhän Antoniuksen tuli -haastattelu YLE:n Aamun kirjassa
Kiiltomadon arvostelu Pyhän Antoniuksen tulesta
Aamulehden arvostelu Aamun kirkastuksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten Superpesiksen kausi 2004

| --- | --- |
Järjestyksessä:  15
Joukkueita:  12
Runkosarja
Päiväys:  11. toukokuuta – 8. elokuuta
Voittaja:  Sotkamon Jymy
Lyöjäkuningas:  Sami Joukainen (Puijon Pesis)
Etenijäkuningas:  Sami Haapakoski (Puijon Pesis)
Kärkilyöntikuningas:  Jani Komulainen (Sotkamon Jymy)
Paras pelaaja:  Jani Komulainen (Sotkamon Jymy)
Vuoden lukkari:  Toni Kohonen (Kiteen Pallo -90)
Pudotuspelit
Päiväys:  12. elokuuta – 19. syyskuuta
Mestari:  Sotkamon Jymy
Hopeaa:  Kiteen Pallo -90
Pronssia:  Seinäjoen Maila-Jussit
Sarjakarsinta
Nousija(t):  Kouvolan Pallonlyöjät
Putoaja(t):  Järvenpään Pesis
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 2003  2005 →
Miesten Superpesiksen kausi 2004 oli Suomen Pesäpalloliiton järjestämän pesäpallon korkeimman sarjatason Superpesiksen 15. kausi. Kausi alkoi 11. toukokuuta ja päättyi 19. syyskuuta 2004.
Suomen-mestaruuden voitti Sotkamon Jymy, jolle mestaruus oli neljäs peräkkäinen. Sotkamo kukisti loppuottelusarjassa Kiteen Pallo -90:n 2–1. Pronssiottelusarjassa Seinäjoen Maila-Jussit voitti Hyvinkään Tahkon niin ikään 2–1.
Kauden päätteeksi sarjasta putosi edellisen kauden hopeamitalisti Järvenpään Pesis. Sen tilalle nousi Kouvolan Pallonlyöjät.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta | Kotistadion | Perustettu | Pääsarjaan | Pelinjohtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hyvinkään Tahko | Hyvinkää | Pihkala | 1915 | 1975 | Pasi Virtanen |
| Joensuun Maila | Joensuu | Mehtimäki | 1958 | 2004 | Asko Tuhkanen |
| Järvenpään Pesis | Järvenpää | Kinnari |  | 2002 |  |
| Kiteen Pallo -90 | Kitee | Rantakenttä | 1990 | 1990 | Vesa Varonen |
| Koskenkorvan Urheilijat | Ilmajoki | Sähkökoje Areena | 1945 | 1999 | Risto Ojanperä |
| Nurmon Jymy | Nurmo | Hyllykallio | 1925 | 2004 | Mauri Pyhälahti |
| Oulun Lippo | Oulu | Raksila | 1955 | 1990 |  |
| Pattijoen Urheilijat | Raahe | Rännäri | 1928 | 1997 | Jari Luoto |
| Puijon Pesis | Kuopio | Puijon pesäpallostadion | 1999 | 2002 |  |
| Seinäjoen Maila-Jussit | Seinäjoki | Ilkka-areena | 1932 | 1969 | Jussi Järvinen |
| Sotkamon Jymy | Sotkamo | Hiukka | 1909 | 1989 | Janne Vuorinen |
| Vimpelin Veto | Vimpeli | Saarikenttä | 1934 | 2004 | Jukka Liikala |
Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa pelattiin nelinkertainen sarja oman lohkon sisällä sekä kaksinkertainen sarja muiden joukkueiden kanssa. Yhteensä runkosarjassa pelattiin 28 ottelua joukkuetta kohden. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät jatkosarjaan ja neljä viimeistä Superpesiskarsintaan. Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Välierät pelattiin paras viidestä ja mitalipelit paras kolmesta -järjestelmällä.
Superpesiskarsinnassa runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta. Karsintasarja pelattiin yksinkertaisena ja neljä parasta joukkuetta saivat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2005.
Sarjajärjestelmä > Lohkojako

Seuraavat joukkueet kohtasivat toisensa neljästi runkosarjassa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lohko A Pattijoen Urheilijat  Oulun Lippo  Sotkamon Jymy  Puijon Pesis  |  Lohko B Joensuun Maila  Kiteen Pallo -90  Järvenpään Pesis  Hyvinkään Tahko  |  Lohko C Koskenkorvan Urheilijat  Seinäjoen Maila-Jussit  Nurmon Jymy  Vimpelin Veto  |
Runkosarja

| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sotkamo | 28 | 14 | 10 | 2 | 2 | 248 | 119 | +129 | 64 | Jatkosarja |
| 2 | Kitee | 28 | 11 | 9 | 4 | 4 | 201 | 116 | +85 | 55 | Jatkosarja |
| 3 | Hyvinkää | 28 | 14 | 4 | 3 | 7 | 221 | 145 | +76 | 53 | Jatkosarja |
| 4 | Kuopio | 28 | 14 | 4 | 3 | 7 | 216 | 167 | +49 | 53 | Jatkosarja |
| 5 | Nurmo | 28 | 8 | 6 | 7 | 7 | 196 | 178 | +18 | 43 | Jatkosarja |
| 6 | Seinäjoki | 28 | 5 | 12 | 4 | 7 | 184 | 164 | +20 | 43 | Jatkosarja |
| 7 | Oulu | 28 | 5 | 5 | 9 | 9 | 150 | 167 | −17 | 34 | Jatkosarja |
| 8 | Koskenkorva | 28 | 5 | 6 | 4 | 13 | 155 | 176 | −21 | 31 | Jatkosarja |
| 9 | Raahe | 28 | 4 | 6 | 5 | 13 | 136 | 180 | −44 | 29 | Superpesiskarsinta |
| 10 | Joensuu | 28 | 3 | 8 | 4 | 13 | 158 | 216 | −58 | 29 | Superpesiskarsinta |
| 11 | Vimpeli | 28 | 0 | 9 | 6 | 13 | 152 | 251 | −99 | 24 | Superpesiskarsinta |
| 12 | Järvenpää | 28 | 0 | 6 | 4 | 18 | 129 | 267 | −138 | 16 | Superpesiskarsinta |
↑  Runkosarjassa pelattiin nelinkertainen sarja oman lohkon sisällä ja kaksinkertainen sarja muita joukkueita vastaan (28 ottelua).
↑  Sijoille 1–8 sijoittuneet etenivät jatkosarjaan.
↑  Sijoille 9–12 sijoittuneet pelasivat Ykköspesiksen neljää parasta joukkuetta vastaan Superpesiskarsinnan sarjassa säilymisestä.
Jatkosarja

Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta saivat hyvityspisteitä sijoituksensa perusteella (Sotkamo 6, Kitee 5, Hyvinkää 3, Kuopio 2 ja Nurmo sekä Seinäjoki 1). Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
|  #  |  Joukkue  |  O |  V  |  VS         |  HS       |  H  |  TJ     |  PJ  |  JE    |  P  |  Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kitee  | 7 |  3 |  1 |  2 |  1 | 54 | 41 | +13 | 18 | Pudotuspelit |
| 2 | Sotkamo  | 7 |  1 |  4 |  1 |  1 | 49 | 42 | +7 | 18 | Pudotuspelit |
| 3 | Hyvinkää  | 7 |  1 |  3 |  3 |  0 | 54 | 39 | +15 | 15 | Pudotuspelit |
| 4 | Seinäjoki  | 7 |  2 |  2 |  2 |  1 | 46 | 41 | +5 | 13 | Pudotuspelit |
| 5 | Nurmo  | 7 |  1 |  4 |  1 |  1 | 48 | 49 | -1 | 13 | - |
| 6 | Kuopio  | 7 |  0 |  2 |  2 |  3 | 36 | 50 | -14 | 8 | - |
| 7 | Oulu  | 7 |  1 |  1 |  2 |  3 | 27 | 43 | -16 | 7 | - |
| 8 | Koskenkorva  | 7 |  0 |  2 |  1 |  4 | 34 | 43 | -9 | 5 | - |
Pudotuspelit

Välieräparit muodostettiin jatkosarjan neljästä parhaasta joukkueesta siten, että sarjan voittaja kohtasi neljänneksi sijoittuneen ja toiseksi sijoittunut kolmanneksi sijoittuneen. Välieräsarjojen voittoihin vaadittiin kolme ja mitalipelisarjojen voittoihin kaksi osaotteluvoittoa.
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Hyvinkään Tahko – Seinäjoen Maila-Jussit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. syyskuuta 2004 | Hyvinkää | Seinäjoki | 2–0 (5–2, 4–1) | Raportti |
| 11. syyskuuta 2004 | Seinäjoki | Hyvinkää | 2–0 (6–0, 6–5) | Raportti |
| 12. syyskuuta 2004 | Hyvinkää | Seinäjoki | 0–2 (4–6, 0–10) | Raportti |
Seinäjoki voitti SM-pronssia otteluvoitoin 2–1.
Pudotuspelit > Loppuottelu

| Kiteen Pallo -90 – Sotkamon Jymy |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. syyskuuta 2004 | Sotkamo | Kitee | 2–1 (0–4, 5–4, 2–0) | Raportti |
| 18. syyskuuta 2004 | Kitee | Sotkamo | 2–0 (4–3, 2–1) | Raportti |
| 19. syyskuuta 2004 | Kitee | Sotkamo | 1–2 (2–3, 2–1, 0–2) | Raportti |
Sotkamo voitti Suomen-mestaruuden otteluvoitoin 2–1. Kiteelle SM-hopeaa.
Superpesiskarsinta

Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Karsintasarjan neljä parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2005.
| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Vimpeli | 7 | 4 | 2 | 1 | 0 | 55 | 22 | +33 | 17 | Superpesikseen |
| 2 | Kouvola | 7 | 5 | 0 | 1 | 1 | 56 | 25 | +31 | 16 | Superpesikseen |
| 3 | Raahe | 7 | 2 | 4 | 0 | 1 | 65 | 38 | +27 | 14 | Superpesikseen |
| 4 | Joensuu | 7 | 1 | 3 | 1 | 2 | 45 | 35 | +10 | 10 | Superpesikseen |
| 5 | Järvenpää | 7 | 2 | 1 | 0 | 4 | 45 | 48 | −3 | 8 | Ykköspesikseen |
| 6 | Alajärvi | 7 | 1 | 1 | 1 | 4 | 45 | 58 | −13 | 6 | Ykköspesikseen |
| 7 | Imatra | 7 | 1 | 0 | 2 | 4 | 27 | 73 | −46 | 5 | Ykköspesikseen |
| 8 | Jyväskylä | 7 | 0 | 1 | 2 | 4 | 27 | 66 | −39 | 4 | Ykköspesikseen |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Sotkamon Jymy
: Kiteen Pallo -90
: Seinäjoen Maila-Jussit
4.: Hyvinkään Tahko
5.: Nurmon Jymy
6.: Puijon Pesis
7.: Oulun Lippo
8.: Koskenkorvan Urheilijat
9.: Vimpelin Veto
10.: Pattijoen Urheilijat
11.: Joensuun Maila
12.: Järvenpään Pesis
Guernseyn lippu

Guernseyn itsehallintoalueen lippu.
Guernseyn kauppalippu.
Guernseyn lippu on Isolle-Britannialle kuuluvan Guernseyn itsehallintoalueen kansallinen symboli.
Nykyinen lippu on peräisin vuodelta 1985, ja sen valkoisella pohjalla lepää punainen Pyhän Yrjön risti, jonka päällä lepää vielä kultainen risti. Lipun mittasuhde on 2:3. Lipun uudistamisen syynä oli vanhan lipun liiallinen samankaltaisuus Englannin lipun kanssa.
Lipun kultainen risti edustaa Englannin kuningas Vilhelm Valloittajaa, joka oli myös Normandian herttua. Hänellä oli tällainen risti lipussaan Hastingsin taistelussa. Ristin oli hänelle antanut paavi Aleksanteri II. Vanhassa, 1936–1985 käytössä olleessa lipussa ei ollut kultaista ristiä, ja Pyhän Yrjön ristin sakarat olivat kapeammat.
Guernseylle rekisteröidyissä kauppa-aluksissa käytetään Englannin kauppalippua lisättynä kultaisella ristillä.
Euroopan liput
| --- | --- |
Valtiot:   Alankomaat  Albania  Andorra  Azerbaidžan  Armenia  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Islanti  Irlanti  Italia  Itävalta  Kroatia  Kreikka  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Yhdistynyt kuningaskunta Englanti  Skotlanti  Wales  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro 
Itsehallintoalueet:   Ahvenanmaa  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Jersey  Mansaari 
Tunnustamattomat valtiot:   Abhasia  Artsakh  Kosovo  Transnistria  Pohjois-Kypros
Nancy Lopez

Nancy Lopez
Nancy Lopez (s. 6. tammikuuta 1957, Torrance, Kalifornia) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän on pelannut LPGA Tourilla vuodesta 1977 ja voittanut 3 major-turnausta sekä kaikkiaan 48 LPGA:n turnausta.
Lopez oli maailman paras naispelaaja 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa ja hänet valittiin Associated Pressin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1978 ja 1985. LPGA:n vuoden pelaajaksi hänet valittiin 1978, 1979, 1985 ja 1988. World Golf Hall of Fameen Lopez valittiin vuonna 1987. Hän lopetti turnauspelaamisen vuonna 2002, mutta palasi kentille vuonna 2007. Paluukaudellaan hän pelasi kuusi turnausta, mutta ei selvittänyt cuttia yhdessäkään.
Lopez on ainoa nainen, joka on valittu samana vuonna (1978) vuoden pelaajaksi, vuoden tulokkaaksi ja voittanut Vare Trophyn. Vuonna 2000 Sports Illustrated valitsi Lopezin vuosisadan 13. parhaaksi naisurheilijaksi.
Lopezin puoliso on entinen baseballpelaaja Ray Knight. Heillä on kolme tytärtä: Ashley (s. 1983), Erinn (s. 1986) ja Torri (s. 1991).
LPGA Tour -voitot

1978 (9) Bent Tree Classic, Sunstar Classic, Greater Baltimore Classic, Coca-Cola Classic, Golden Lights Championship, LPGA Championship, Bankers Trust Classic, Colgate European Open, Colgate Far East Open
1979 (8) Sunstar Classic, Sahara National Pro-Am, Women's International, Coca-Cola Classic, Golden Lights Championship, Lady Keystone Open, Colgate European Open, Mary Kay Classic
1980 (3) Women's Kemper Open, The Sarah Coventry, Rail Charity Golf Classic
1981 (3) Arizona Copper Classic, Colgate Dinah Shore, The Sarah Coventry
1982 (2) J&B Scotch Pro-Am, Mazda Japan Classic
1983 (2) Elizabeth Arden Classic, J&B Scotch Pro-Am
1984 (2) Uniden LPGA Invitational, Chevrolet World Championship of Women's Golf
1985 (5) Chrysler-Plymouth Classic, LPGA Championship, Mazda Hall of Fame Championship, Henredon Classic, Portland PING Championship
1987 (2) Sarasota Classic, PING Cellular One LPGA Golf Championship
1988 (3) Mazda Classic, Ai Star/Centinela Hospital Classic, Chrysler-Plymouth Classic
1989 (3) LPGA Championship, Atlantic City Classic, Nippon Travel-MBS Classic
1990 (1) MBS LPGA Classic
1991 (1) Sara Lee Classic
1992 (2) Rail Charity Golf Classic, PING Cellular One LPGA Golf Championship
1993 (1) Youngstown-Warren LPGA Classic
1997 (1) Chick-fil-A Charity Championship
(Major-turnaukset lihavoitu)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Naturalis historia

| Naturalis historia |
| --- | --- |
 Naturalis historian kansilehti 1600-luvulta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Plinius vanhempi
Kieli:  latina
Genre:  luonnonhistoria
Julkaistu:  77
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Naturalis historia on Plinius vanhemman ainoa säilynyt teos. Se valmistui vuonna 77, kaksi vuotta ennen Plinius vanhemman kuolemaa. Tekijä omisti sen ystävälleen Titukselle, josta hiukan myöhemmin tuli keisari. Plinius vanhempi kertoo johdannossaan teoksen koostuvan yli 20 000 eri aiheesta, jotka ovat peräisin sadalta eri auktorilta sisältäen hänen omia havaintojaan. Teos onkin tyylillisesti jopa assosioiva kokoelma aiheita, jotka sattuivat kiinnostamaan tekijää. Se sisältää paljon sen ajan tietoa muun muassa eläimistä, kasveista ja maantieteistä. Muita teoksen aiheita ovat muun muassa tähtitiede, meteorologia, lääketiede, antropologia ja maanviljely. Naturalis historia -teoksessa tieteeseen sekoittuu kritiikittömästi aineksia tarinoista ja taikauskosta. Teosta ei ole julkaistu suomeksi.
Sisältö

Teoksesta on säilynyt 37 kirjaa. Säilyneiden kirjojen sisältö.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teos LacusCurtiksessa, 37 kirjaa. (latinaksi)
Teos The Latin Libraryssä, kirjat 1–5 (latinaksi)
Ensimmäinen englanninkielinen käännös, 1601, kirjat 1, 2, 3, 7, 8, 9, 10 ja 11
MyGrain (albumi)

| MyGrain MyGrain |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä–syyskuu 2010
 Studio : Shitsilo Studios Herttoniemi, Helsinki
 Julkaistu: 10. tammikuuta 2011
 Tuottaja(t): Janne Joutsenniemi
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 50.28
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  23.
MyGrainin muut julkaisut
| Signs of Existence 2008 | MyGrain 2011 | Planetary Breathing 2013 |
MyGrain on MyGrainin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2011. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 23.
Kappaleet

Into the Parallel Universe – 5.34
Shadow People – 4.28
Dust Devils and Cosmic Storms – 4.50
Of Immortal Aeons – 5.40
A Clockwork Apocalypse – 6.18
Eye of the Void – 5.16
Trapped in an Hourglass – 5.47
Xenomorphic – 6.06
Cataclysm Child – 6.29
Push the Ground – 3.14 (Japanin bonuskappale)
Kokoonpano

Tommy – laulu
Mr. Downhill – kitara
Resistor – kitara
Yonas – basso
Janne Manninen – rummut
Eve Kojo – kosketinsoitin
Ilja Jalkanen – laulu kappaleessa "Eye of the Void"
Eikind – laulu kappaleessa "Xenomorphic"
Dan Swanö – miksaaja, masteroija
Janne Joutsenniemi – tuottaja
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Sea of Tranquility:
Soundi:
Aiheesta muualla

MyGrain (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi MyGrain (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
MyGrain
| --- | --- |
Studioalbumit:   Orbit Dance  Signs of Existence  MyGrain  Planetary Breathing  V 
EP-levyt:   III
Mojavet

Mojavet (joskus myös mohavet tai hamakhawit) ovat intiaanikansa Yhdysvaltojen Kalifornian, Arizonan ja Nevadan alueella. Historiallisesti he asuttivat Mojave Valleyn aluetta Coloradojoen varrella ja nykyisin kahta reservaattia. Nimi mojave on johdettu sanoista aha macave, joka viittaa veden äärellä asuviin ihmisiin. Nykyisin mojaveja on noin 2 000.
Asuinalue ja lukumäärä

Mojavet asuttivat historiallisesti Mojave Valleyn aluetta Coloradojoen varrella. Mojaveilla on nykyisin kaksi reservaattia, joista kuitenkin vain toinen on yksinomaan mojaveille. Fort Mojaven reservaatti sijaitsee Kalifornian, Arizonan ja Nevadan rajalle käsittäen alueita kaikista kolmesta osavaltiosta. Toisella Arizonan Coloradojoen reservaatilla asuu mojavien lisäksi kolmen muun heimon jäseniä. Nykyisin mojaveja on yhteensä arviolta 2 000.
Historia

Mojavet ovat toinen joki-yumiin laskettavista ryhmistä. Toinen samaan ryhmään kuuluva kansa ovat quechanit. Joki-yumat ja heille sukua olevat ylänköjen yumat polveutuvat 600-luvulta lähtien Coloradon ylängölle saapuneista muuttajista. Joskus näihin kaikkiin ryhmiin on viitattu hopin kielen nimellä cohoninat, eli "he jotka asuvat länteenpäin". Yuma-intiaanien kansanperinteen mukaan heidän alkuperäinen kotiseutunsa oli henkivuori nykyisessä Nevadassa. Mojavien esi-isät asettuivat Mohave Valley -laakson vuoden 1150 paikkeilla. Nimi mojave on johdettu sanoista aha macave, joka viittaa veden äärellä asuviin ihmisiin. Alueen asukkaat harjoittivat maanviljelyä hyödyntäen Coloradojoen kevättulvia ja sen mukanaan tuomaa hedelmällistä lietettä. Eurooppalaisia mojavet kohtasivat ensimmäisen kerran mahdollisesti, jo vuonna 1540 ja heidän tiedetään toimineen oppaina Francisco Garcesin Grand Canyonin retkikunnalle vuonna 1776. Muuten mojavet elivät melko itsenäisesti alueella tuolloin vaikuttaneesta Espanjasta. Heidän määränsä väheni kuitenkin huomattavasti. Vielä 1500-luvulla heitä oli ehkä noin 20 000, mutta vuonna 1770 enää noin 3 000.
1800-luvulta lähtien mojavien alueelle alkoi saapua yhdysvaltalaisia turkiksenmetsästäjiä, joita mojavet alkoivat ryöstellä. Siirtolaisten virta alueelle kasvoi Meksikon luovutettua alueitaan Yhdysvalloille, sekä Kalifornian kultaryntäyksen myötä. ;ojavet kävivät yhteenottoja siirtolaisten lisäksi muita intiaaniheimoja vastaan ja he kärsivät vuonna 1857 merkittävän tappion vihollisilleen pimoille ja maricopille. Kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvaltojen armeija rakennut Fort Mojaven ja Fort Yuman linnoitukset mojavien ryöstöretkien hillitsemiseksi. Vuonna 1865 mojavepäällikkö Irrateba johti ryhmän mojaveja Coloradojoen varrelle, jonne perustettiin samana vuonna Coloradojoen reservaatti. Samana vuonna he karkottivat reservaatin chemehuevit, jotka palasivat kuitenkin vain hieman myöhemmin. Mojave Valleyn suurempi joukko mojaveja sai oman reservaattinsa vuonna 1880.
1900-luvun alussa mojavet kärsivät influenssaepidemioista ja siirtolaiset alkoivat vaatia heidän maitaan. Maita aloitettiin palstoittamaan vuonna 1904 ja Coloradojoen padot tekivät 1930-luvulla perinteisen tulvalietteisiin perustuneen maatalouden mahdottomaksi. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat takavarikoi osan Coloradojoen reservaatin maista Yhdysvaltojen japanilaisten keskitysleirejä varten. Vuonna 1964 reservaatti avattiin myös navajoille ja hopeille, minkä jälkeen reservaatti koostui nyt neljän eri heimon jäsenistä. Heimoista on käytetty yhteisnimitystä CRIT eli Colorado River Indian Tribes.
Kulttuuri

Mojavet kuuluvat niin sanottuihin Lounaisalueen metsästäjä- ja keräilijäkansojen kulttuurialueeseen. Perinteisesti eri suvut ja heimokunnat asuivat erillisillä tiloillaan kasvattaen esimerkiksi maissia, papuja, kurpitsoja, sekä espanjalaisten aikaan tuomia meloneja ja viljaa. Ennen Coloradojoen patoamista maanviljelyn mahdollisti joen kevättulviren mukanaan tuoma hedelmällinen liete. Maanviljelyn ohella harjoitettiin metsästystä. Riistaeläimiin kuuluivat esimerkiksi jänikset ja majavat. Meskitetpuiden hedelmistä valmistettiin ruokaa, kaarnasta vaatteita ja mahlasta liimaa.
Mojavien päälliköt saavuttivat asemansa pääsääntöisesti kykyjensä perusteella. Heillä tiedetään olleen myös periytyviä päällikköjä, mutta heidän tarkkaa asemaansa ei tunneta. Heimorakenne oli varsin löyhä, mutta mojavet yhdistyivät esimerkiksi sodassa vihollisiaan vastaan. Mojavet tunnettiin rohkeina sotureina. Mojavien soturiseura oli nimeltään kwanamis. Heimon historiallisia vihollisia olivat muun muassa pimat, cocopahit, läntiset apassit ja o’odhamit. Vihollisilta otettiin usein vangeiksi heidän naisiaan.
Olennainen osa mojavien perinteistä uskoa olivat unet, joiden kautta saatettiin olla yhteyksissä esi-isiin. Joidenkin unien kautta uskottiin saavan myös voimia esimerkiksi parantamiseksi tai joukkojen johtamiseksi taisteluissa. Merkittävämpiä unia saivat usein šamaanit. Seremonioissa laulettiin , soitettiin helistintä ja rummutettiin koreja. Tällaisia seremoniallisia syklejä oli yhteensä noin 30 ja jokaiseen saattoi kuulua 100 tai 200 eri laulua. Syklit liittyivät esimerkiksi hautajaisiin, parantamiseen tai vain viihteeseen.
Sekä naiset että miehet käyttivät tatuointeja ja ihomaaleja. Tatuointeja tehtiin leukaan. Molemmat sukupuolet pukeutuivat lannevaatteisiin ja kasvattivat pitkät hiukset. Mojavet puhuvat mojaven kieltä, jolla oli erään vuoden 2007 arvion mukaan 100 puhujaa. Muut mojavet puhuvat englantia.
Yhdysvaltojen lounaisalueen nykyisiä intiaanireservaatteja.
Kaksi mojavepäällikköä ja nainen piirroksessa vuodelta 1857.
Mojavetyttö Mosa valokuvassa vuodelta 1903.
Mojavenukke.