stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän Afrikan-suhteet
Venäjän federaatio > Maatalous

Kun Venäjä alkoi irtautua lännestä vuonna 2014 ja asetti vastapakotteita EU:n elintarvikkeille ja maataloustuotteille, se on siitä lähtien pitänyt Afrikkaa korvaavan tuonnin lähteenä. Venäjä on afrikkalaisten sitrushedelmien ensisijainen vientimarkkina, jonka kauppa kasvoi jyrkästi vuoden 2014 jälkeen, erityisesti Marokosta. Etelä-Afrikka lisäsi kalanvientiään Venäjälle samoihin aikoihin paljolti vastauksena norjalaisen lohen ja muiden eurooppalaisten merenelävien tuontikieltoon Venäjälle. Venäjä on yksi maailman suurimmista viljan viejistä ja se näkee potentiaalia Afrikan vehnän, maidon, siipikarjan ja sianlihan markkinoille.
Venäjän ja useiden Afrikan valtioiden välisen maatalouskaupan kasvuun on liittynyt venäläisten lannoitteiden tuottajien tulo Saharan eteläpuolisille markkinoille. Venäjän yksityinen Eurochem aikoo käyttää Eritreasta hankittua potaskasulfaattia typpi-, fosfaatti- ja kaliumlannoitteiden valmistukseen Belgian ja Venäjän tehtaissaan. Uralchemin ja Uralkalin kerrotaan neuvottelevan lannoitteiden jakelukeskittymien rakentamisesta Sambiaan ja Zimbabween. Uralchem on ensisijainen ehdokas ostamaan osuuden Zimbabwen vaikeuksissa olevasta Chemplex-lannoitetuottajasta. Kuten timanttilouhinnassa, Zimbabwen eristyneisyys lännestä tarkoittaa, että Venäjä voi olla houkutteleva liikekumppani, mikä helpottaa venäläisten lannoiteyhtiöiden toimintaa ja maahantuloa.
Sotilaallinen yhteistyö > Wagner

Wagnerin soturit ovat olleet aktiivisia Malin, Keski-Afrikan tasavallan, Mosambikin ja Libyan sodissa. He liittoutuvat sellaisten taisteluun joutuneiden johtajien ja miliisin komentajien kanssa, jotka voivat maksaa palveluistaan ​​käteisellä tai tuottoisilla kaivostoimiluvilla arvokkaisiin mineraaleihin, kuten kultaan, timantteihin ja uraaniin. Wagnerin joukot ovat kohdanneet usein syytöksiä kidutuksesta, siviilien murhista ja muista väärinkäytöksistä.
Varsinaisten sotilasoperaatioiden lisäksi Wagner sekaantuu politiikkaan, tukee itsevaltaisia johtajia ja järjestää digitaalisia propagandakampanjoita. Se lahjoittaa ruokaa köyhille ja tuottaa Afrikkaan sijoittuvia toimintaelokuvia. Elokuva Tourist (2021) ylistää niin sanottujen venäläisten ”sotilasohjaajien” tehtävää Keski-Afrikan tasavallassa ja se on dubattu myös sangoksi, paikalliseksi kieleksi.
Kansainvälinen tutkimus on osoittanut, että Wagner-brändi on aktiivinen alueilla, jotka ulottuvat paljon turvallisuutta pidemmälle. Wagner ryhmä on saanut suuria voittoja hankkimalla arvokasta trooppista puutavaraa Keski-Afrikan tasavallasta. Banguin hallitus myönsi Wagnerin tytäryhtiölle rajoittamattomat hakkuuoikeudet 187 000 hehtaariin. Samanlainen tilanne on Keski-Afrikan tasavallassa olevassa Ndassiman kultakaivoksessa. Kanadalaiselta kaivosyhtiöltä peruutettiin toimilupa madagaskarilaisen yrityksen hyväksi, joka esiintyy Wagnerin tytäryhtiönä. The Africa Report -lehden tutkimus jäljitti, kuinka Wagner-verkosto toi raskaita kaivoslaitteita Kameruniin Doualan sataman kautta. Viikottain järjestettiin jopa kolme kuorma-autosaattuetta Banguista Doualaan kuljettamaan raaka-aineita, joita suojelevat Wagnerin jäsenet.
Rahapulassa oleville Afrikan hallituksille voi olla houkuttelevaa maksaa Wagnerin palveluista kaivosoikeuksilla tai markkinoille pääsyllä. Niiden ei tarvitse siirtää rahaa tileiltään, vaan luvata, että he voivat hyödyntää kaivosta ilman ongelmia 25, 50 tai 100 vuoden ajan. Alkuvuodesta 2023 Wagner-konserni vaikutti monipuolistavan liiketoimintaansa Keski-Afrikan tasavallassa ja se vaikutti kiihdyttävän taloudellista toimintaansa Afrikassa. Erään analyytikon mukaan joissakin tapauksissa Wagnerin yksityisiä sotilasurakoitsijoita vedettiin taistelemaan Ukrainan sodassa, mutta toiset ovat edelleen jäljellä. Vähän ennen Ukrainan hyäkkäyssodan alkamisen vuosipäivää 24. helmikuuta 2023, The Wall Street Journal kertoi Yhdysvaltain tiedustelulähteisiin viitaten, että Wagner-ryhmä työskenteli paikallisten kapinallisten kanssa suunnitellakseen vallankaappausta Tšadissa.
Analyytikon mukaan huolena on, että Wagner jatkaa etäpesäkkeiden muodostamista ja kasvua afrikkalaisessa kontekstissa, ellei tehdä toimenpiteitä näiden vaikutusten estämiseksi. Hän kehottaa eurooppalaisia kumppaneita ja maita työskentelemään paljon paremmin afrikkalaisten kollegoidensa kanssa.
Vuoden 2023 lopulla Wagnerin sijasta Venäjä alkoi käyttää Afrikan joukoistaan nimeä Africa Corps.
Sotilaallinen yhteistyö > Sahelin seudun sotilasyhteistyö

Kun kolmen länsiafrikkalaisen maan valtioliiton Sahelin liiton (AES) perustaminen oli julistettu 6. heinäkuuta 2024, Venäjän ulkoministeriön tiedottaja Maria Zakharova   sanoi 14. heinäkuuta Venäjän toivottavan liiton tervetulleeksi: "Venäjä vahvistaa aikomuksensa antaa mahdollisimman paljon tukea tälle Sahelin valtioiden liittoumalle, erityisesti turvallisuuden, sotilashenkilöstön ja poliisien koulutuksen sekä taloudellisen yhteistyön kehittämisen osalta."
Sahelin alueen maiden Burkina Fason, Malin ja Nigerin sotilasjuntat solmivat sopimukset sotilasyhteistyöstä Venäjän kanssa. Ranskan joukkojen poistuttua alkoivat Venäjän kouluttajat tulla tilalle, jotta Venäjä auttaisi maita taistelemaan kapinallisia jihadistiorganisaatioita vastaan. Niameyn lentokentälle maaliskuussa 2024 saapuneet venäläiset kouluttajat sanoivat tuovansa mukanaan maahan myös ilmapuolustusjärjestelmän.
Vuoden 2025 alkuun mennessä Venäjä oli laajentanut jalansijaa Afrikassa varsinkin mineraalirikkaalla Sahelin alueella. Länsimaisten joukkojen poistumista alueelta vauhdittivat toistuvat vallankaappaukset, aselliset kapinat ja äärikapinallisten hyökkäykset. Lännen vastaisia tunteita ruokkivat osittain Venäjän propaganda. Kreml on ollut suosituin täyttämään länsimaiden jättämän tyhjiön. Kun Bašar al-Assad syrjäytettiin Syyrian johdosta joulukuussa 2024, Venäjä alkoi operoida lentoja Itä-Libyassa sijaitsevasta lentotukikohdastaan Maliin.
Diplomatia

Venäjän Afrikan politiikka vahvistettiin Vladimir Putinin ja Egyptin presidentti Abdel Fattah el-Sisin isännöimässä Venäjän ja Afrikan huippukokouksessa vuonna 2019 Sotšissa. Se oli ensimmäinen laatuaan ja siihen osallistui 43 Afrikan valtionpäämiestä. Kokous johti useisiin sopimuksiin, myös Moskovan ja Afrikan unionin välillä.  Toinen Venäjän ja Afrikan välinen huippukokous oli tarkoitus pitää vuonna 2022, mutta se siirrettiin heinäkuulle 2023.
Venäjä avasi uudelleen suurlähetystön Ouagadougoussa, Burkina Fasossa joulukuussa 2023. Aikaisemmin Venäjä sulki lähetystönsä vuonna 1992.
Diplomatia > Afrikan johtajien vierailut Venäjällä

Sekä Nigerin, että Tšadin sotilasjunttien nimeämät johtajat vierailivat Moskovassa tammikuussa 2024. Vierailujen yhteydessä arvioitiin, että Venäjä yrittää korvata Ranskan menetyn maineen Afrikassa. Venäjä lupasi kehittää sotilaallisia suhteitaan Tšadiin.
Osuus Sudanin konfliktissa

CNN:n teki heinäkuussa 2022 tutkimuksen, joka paljasti, että Moskovan ja Sudanin sotilasjohdon väliset suhteet olivat syvenemässä. Sudan myönsi Venäjälle pääsyn maan kultarikkauksiin vastineeksi sotilaallisesta ja poliittisesta tuesta. Suhde alkoi Venäjän vuoden 2014 Krimin miehityksen jälkeen, kun Venäjä alkoi käyttää Afrikan kultarikkauksia keinona kiertää länsimaisia pakotteita.
Vuoden 2022 laaja hyökkäys Ukrainaan ja sitä seurannut pakotteiden aalto kiihdyttivät Venäjän kultaryöstelyä Sudanissa. Venäjä tuki yhä enemmän sotilashallintoa ja lisäsi Wagnerin toimintaa maassa. Päivää ennen kuin Venäjä aloitti täysimittaisen hyökkäyksen Ukrainaan Sudanin Mohamed Hamdan Dagalo johti Moskovassa Sudanin valtuuskuntaa, joka oli edistämässä maiden välisiä suhteita.
Aluksi tuotiin kaivos- ja sotilaskalustoa Venäjän Syyrian Latakian tukikohdan kautta. Myöhemmin paluukyydissä on viety kultaa, Sudanin viranomaisten mukaan maksamatta tulleja ja muita kuluja. Pelkästään helmi-kesäkuussa 2016 venäläiset rahtikoneet lensivät Latakiasta Port Sudaniin 16 lentoa. Mihail Hodorkovskin rahoittama Dossier-tutkimusryhmä on väittänyt, että Sudanin kultaa kuljetaan maailmalle myös maareittejä pitkin Keski-Afrikan tasavallan kautta. CNN:n nimettömältä lähteeltä Sudanin keskuspankista saaman dokumentin mukaan venäläiset salakuljettivat maasta vuonna 2021 yhteensä 32,7 tonnia kultaa.
Ennen Sudanin konfliktin alkamista huhtikuussa 2023 Wagner toimitti  Sudanin nopean tuen RSF-joukkoille ohjuksia auttaakseen taistelua maan armeijaa vastaan.
Helmikuussa 2025 Sudanin ulkoministeri ilmoitti, että Venäjän kanssa on sovittu laivastotukikohdan perustamisesta sodan runteleman maan Punaisenmeren rannikolle. Sopimuksesta oli keskusteltu entisen presidentin Omar al-Bashirin aikana, mutta hänet kaatanut sotilashallitus ilmoitti myöhemmin, että asiaa tarkastellaan. Punaisenmeren sataman sopimuksen lisäksi Venäjä on myös laajentanut vaikutusvaltaansa muissa Afrikan maissa muun muassa allekirjoittamalla sotilaallisia yhteistyösopimuksia ja syrjäyttäen perinteisiä länsimaisia ​​liittolaisia.
Ukrainan sodan vaikutukset

Afrikan maat kärsivät eniten Venäjän Ukrainaan hyökkäyksen suorista ja välillisistä seurauksista, mutta useat ovat olleet haluttomia tukemaan länsimaisia ​​kantoja eri syistä. Monet Afrikan valtiot ovat edelleen riippuvaisia Venäjän sotilasvarusteiden ja -palvelujen toimittamisesta maihinsa. Tämä on erityisen tärkeää niille itsevaltaisille Afrikan hallituksille, joilla on taipumus tukahduttaa oppositiota varsinkin sotilaallisin keinoin.
YK:n yleiskokouksen hätäistunnossa 2, maaliskuuta 2022 käsiteltiin Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. Esimerkiksi Kenian, Ghanan ja Ugandan johtajat valittivat lännen poliittisesta kaksoisroolista. He pitivät sotilaallisia interventioita esimerkiksi Kosovossa, Afganistanissa, Irakissa, Syyriassa, Jemenissä, Somaliassa ja Libyassa enimmäkseen perusteettomina, kuten myös Yhdysvaltojen ja Naton väliintuloja monissa maissa. Joskus näitä interventioita on tehty väärillä vaatimuksilla, jotka rikkoivat räikeästi kansainvälistä oikeutta, ja jolla on ollut horjuttavia seurauksia koko alueelle. Lisäksi monilla entisillä Afrikan sosialistisilla valtioilla oli muita eettisiä ja poliittisia varauksia. Olihan Moskova oli tukenut Afrikan vapautusliikkeitä oleellisesti vuosikymmeniä kylmän sodan loppuun asti.
Venäjän tuomitsevaa päätöslauselmaa tuki yhteensä 141 jäsenmaata, mutta Afrikan maiden äänestystulos jakaantui. Afrikan maista päätöslauselmaa tuki 28 maata, yksi maa Eritrea vastusti, 17 maata ei osallistunut äänestykseen, ja kahdeksan maata ei osallistunut istuntoon ollenkaan.
Venäjän Ukrainan hyökkäyksen vuosipäivänä 24.2.2023 YK:n yleiskokouksessa Afrikan maista päätöslauselman puolesta äänesti 30 maata ja sitä vastusti kaksi, Eritrea ja Mali. Äänestämättä jätti 15 maata ja ääntä ei antanut seitsemän maata.
Ukrainan sodan vaikutukset > Wagner-ryhmän rooli kapinan jälkeen

Wagner-ryhmän kapinayrityksen jälkeen 26. kesäkuuta 2023 Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov puhui valtion omistamalla RT-kanavalla Afrikassa toimivien Wagner-taistelijoiden tulevaisuudesta. Lavrov sanoi, että Wagnerin toiminta Afrikassa jatkuu ja sen jäsenet työskentelevät siellä ohjaajina. Lavrovin mukaan keskeytetty kapina ei muuta Venäjän suhdetta "kumppaneihin ja ystäviin",
Venäjä on korvannut Wagnerin joukot Afrikassa ja suunnittelee etenemistä uuden strategiansa mukaan. Wagnerin kapinayrityksen jälkeen päätettiin siirtää Wagnerin toiminta osaksi Venäjän sotilastiedustelua GRU:ta, jonka uudeksi johtajaksi on nimetty Andrey Averyanov. Hän kiersi Venäjän varapuolustusministerin kanssa Libyassa, Malissa, Keski-Afrikan tasavallassa, jossa Wagnerin toiminta oli ehkä mantereen vakiintuneinta mantereella, Burkina Fasossa ja Nigerissä vakuuttaen afrikkalaisia junttia siitä, että Prigožinin kuolema ei lopeta liikesopimuksia. Burkina Fasossa sovittiin sotilsjuntan johtajan Ibrahim Traorén kanssa, että yhteistyö jatkuu sotilaallisella alalla, mukaan lukien burkinafasolaisten upseerikadettien ja upseerien, sekä lentäjien koulutus Venäjällä.
Venäjän afrikkalaiset kumppanit ovat vetäytyneet Ecowas-talousblokista ja perustaneet oman "Sahel-valtioiden liiton", jonka tarkoituksena on vahvistaa Venäjän asemaa alueella. Venäjä korvaa Ranskan sotilasjoukot, jotka ovat vetäytyneet näistä maista. Venäjän tavoitteena on suojella afrikkalaisia junttia ja pidentää niiden valtaa sotilasvoimin.
Venäläiset vaativat korvauksena toimintakustannuksiaan luonnonvaroja, kuten kultaa, uraania ja litiumia Malissa. Venäjä on louhinut Afrikasta kultaa arvoltaan 2,5 miljardia dollaria viimeisen kahden vuoden aikana, mahdollisesti rahoittaen sotaa Ukrainassa. Venäläiset sotilaat ovat ottaneet hallintaansa Malin kultakaivoksen lähellä Burkina Fason rajaa.
Venäjä syyttää länsimaita kolonialismista Afrikassa samalla kun se harjoittaa itse kolonialistista politiikkaa eristämällä hallituksia, hankkimalla eliittien suosiota ja ottamalla haltuunsa luonnonvarat. Asiantuntijoiden mukaan Venäjä pyrkii pahentamaan kansainvälisiä kriisejä Ukrainan hyökkäyksen jälkeen, mikä uhkaa maailman turvallisuutta pitkällä aikavälillä.
Wagnerin tilalle Venäjän asioita hoitamaan perustettiin syksyllä 2023 Africa Corps, joka on Wagneria enemmän sidottu Venäjän puolustusministeriön alaisuuteen.
Kulttuurisuhteet

Venäjän gallerioiden ja museoiden suhteiden jäädyttyä Ukrainan sodan myötä, myös ne ovat suuntautuneet Afrikkaan. Kesällä 2023 järjestettiin Reversed Safari, Venäjän ensimmäinen suuri afrikkalaisen taiteen näyttely, Pietarin Maneesissa. Siinä oli yli 300 teosta 49 afrikkalaiselta ja 14 venäläiseltä taiteilijalta. Venäjän valtionmuseo, jota on johtanut huhtikuusta 2023 alkaen Putinille uskollinen Alla Manilova, järjesti samaan aikaan näyttelyn otsikolla Africa in Russian Art. Molemmat näyttelyt liittyivät Putinin järjestämään toiseen Venäjä-Afrikka-huippukokoukseen, joka pidettiin Pietarissa heinäkuussa. Edellisessä, vuonna 2019 järjestetyssä huippukokouksessa luvattiin helpottaa yhteistyötä muun muassa kulttuurin, koulutuksen ja matkailun aloilla.
Russkii dom -kulttuurikeskusten verkosto on laajentunut nopeasti Afrikassa, viimeksi Burkina Fasossa ja Tšadissa. Institute for the Study of War raportoi tammikuussa 2024 Ukrainan virkamiesten huolen siitä, että näitä keskuksia, jotka edistävät venäläisten ja kulttuuristen vaihto-ohjelmien tutkimusta, käytetään "edistämään venäläistä propagandaa ja suorittamaan" kumouksellista työtä ulkomailla. Vaikka niitä kutsutaan usein kansalaisjärjestöiksi, ne kuuluvat Venäjän ulkoministeriön johtaman viraston suojelukseen, joka on tällä hetkellä EU:n pakotteiden alainen, koska ne ovat levittäneet "Kremlin kertomuksia" "vaikutusagenttien" kautta. The Art Newspaper kysyi 1.2.2024 ilmestyneen artikkelin otsikossa "Mikä on Venäjän uuden rakkauden afrikkalaiseen taiteeseen takana?"
African Initiative

BBC raportoi syyskuussa 2024 sen löytämistä todisteista, jotka osoittavat, että Venäjä käyttää media- ja kulttuurialoitteita houkutellakseen afrikkalaisia ​​toimittajia, vaikuttajia ja opiskelijoita, sekä levittää samalla harhaanjohtavaa tietoa. Syyskuussa 2023, kuukausi Jevgeni Prigozhinin kuoleman jälkeen perustettu African Initiative on venäläinen mediaorganisaatio, joka määrittelee itsensä "tietosillaksi Venäjän ja Afrikan välillä". Se on perinyt hajotetun Wagnerin aiemmin perustamat rakenteet, ja vastaavat työntekijät. Asiantuntijat uskovat, että sillä on yhteyksiä Venäjän turvallisuuspalveluihin. African Initiative on keskittynyt erityisesti kolmeen Sahelin liiton armeijan johtamaan maahan, Maliin, Nigeriin ja Burkina Fasoon. Vallankaappausten jälkeen nämä Länsi-Afrikan valtiot etääntyivät länsimaisista liittolaisista, kuten Ranskasta. Ne kritisoivat niiden epäonnistuneita interventioitaan jihadistiryhmiä ja siirtomaaperintöä vastaan ja ovat sen sijaan kääntyneet kohti Venäjää.
African Initiative järjestää kulttuuritapahtumia paikan päällä ja ylläpitää uutissivustoa, joka sisältää juttuja venäjäksi, englanniksi, ranskaksi ja arabiaksi, sekä videokanavaa ja viittä Telegram-kanavaa, joista eräällä on lähes 60 000 tilaajaa. Jotkut Telegram-kanavista "kierrätettiin" vanhemmista, Wagneriin liittyvien ryhmien perustamista. Ne tukivat ensimmäisinä Africa Corpsia, joka on käytännössä korvannut Wagnerin sotilaallisen siiven Länsi-Afrikassa. Kremlille myönteisiä kertomuksia ja harhaanjohtavaa tietoa, erityisesti Yhdysvalloista, on runsaasti. African Initiativen verkkosivuilla tarinat väittävät ilman todisteita, että Yhdysvallat käyttää Afrikkaa bioaseiden tuotanto- ja testausalustana. Nämä pohjautuvat Kremlin pitkäaikaisiin disinformaatiokampanjoihin. Kesällä 2024 ryhmä bloggaajia ja toimittajia kahdeksasta maasta kutsuttiin seitsemän päivän "lehdistökierrokselle" Venäjän miehittämille Ukrainan alueille. Matkan järjestivät Venäjän valtion tiedotusvälineet ja lännen sanktioimat Venäjän viranomaiset. Toimittajat vierailivat myös African Initiativen päämajassa Moskovassa.
Venäläiset järjestävät Sahelin liiton maissa televisiokanavia, elokuvaesityksiä, ensiapukoulutusta, kaupunkien puhdistamista, oppitunteja kouluissa, graffitifestivaaleja ja jalkapallo-otteluita. Elokuun lopulla Burkina Fasossa noin 100 opiskelijaa osallistui tilaisuuteen, jossa keskusteltiin Venäjän koulutusmahdollisuuksista. Eräs teini-ikäinen sanoi tilaisuuden jälkeen nauhoitetussa tv-ohjelmassa: "Opin Venäjän kulttuurista ja hallitustemme välisistä suhteista."
Sotilaalliset ja taloudelliset suhteet lisääntyvät

Espanjalaisessa La Vanguardia - sanomalehdessä 23.4. 2024 julkaistussa artikkelissa todetaan, että Moskovan suorassa kontrollissa toimiva Africa Corps on korvannut Wagnerin. Ulkoministeri Sergei Lavrov ja varapuolustusministeri Junus-Bek Jevkurov ovat vierailleet eri puolilla Afrikkaa. Sotilas- ja geopolitiikan ohella Venäjää kiinnostavat Afrikassa muun muassa mineraalit. Lehti käyttää lähteenä Euroopan parlamentin tietoja.
Africa Corpsin sotilaallinen läsnäolo: Libya, Mali, Burkina Faso, Tsad, Sudan, Keski-Afrikan tasavalta, Mosambik
Africa Corpsin poliittinen vaikutus ja disinformaatiokampanjat: Libya, Niger, Mali, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Sudan, Kongon demokraattinen tasavalta, Mosambik, Etelä-Afrikka, Madagaskar
Venäjän disinformaatiokampanja: Libya, Mali, Niger, Burkina Faso, Nigeria, Ghana, Sudan, Keski-Afrikan tasavalta, Etelä-Afrikka
Venäjän taloudelliset intressit: Libya, Tsad, Niger, Burkina Faso, Sudan
Venäjän kiinnostus kaivostoimintaan: Guinea, Sudan, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Angola, Namibia, Etelä-Afrikka, Zimbabwe, Mosambik, Madagaskar
Ulkoministeri Lavrovin vierailut: Mauritania, Mali, Sudan, Eritrea, Keski-Afrikan tasavalta, Kenia, Burundi, Angola, Mosambik, Eswatiini, Etelä-Afrikka (2)
Varapuolustusministerin vierailut: Libya. Niger, Mali, Burkina Faso, Keski-Afrikan tasavalta.
Lisäksi Nigerin pääkaupungin Niameyn lehtokentälle saapui 11.4.2024 venäläinen kuljetuskone, josta tuli noin sata venäläistä sotilasta. He sanoivat Nigerin valtion television haastattelussa tulleensa kouluttamaan nigeriläisiä sotilaita. Lentokoneessa tuli myös ilmapuolustusjärjestelmä, jolla voidaan joukkojen mukaan puolustaa maan ilmatilaa.
Marraskuussa 2024 uutisoitiin Venäjän lähettäneen jopa 200 sotilasta Päiväntasaajan Guineaan suojelemaan presidenttiä. Uutisten mukaan venäläiset kouluttavat eliittivartijoita maan kahdessa suurimmassa kaupungissa – pääkaupungissa Malabossa ja Batassa. Ensimmäiset raportit maahan sijoitetuista venäläisjoukoista saatiin ensimmäisen kerran elokuussa 2024. Venäläisen uutistoimisto Tassin mukaan presidentti Teodoro Obiang kiitti Vladimir Putinia syyskuussa ohjaajien lähettämisestä vahvistamaan Päiväntasaajan Guinean puolustusta.
Aiheesta muualla

Kuka hautasi ruumiit aavikon hiekkaan?, Venäjän toinen rintama, Yle 29.11.2022
Venäjä hakee ystäviä Afrikasta. Helsingin Sanomat, pääkirjoitus, 28.1.2023.
Is Russia extending its reach in Africa? Al Jazeera, 6.2.2023
Samuel Ramani, Russia in Africa: Resurgent Great Power or Bellicose Pretender?,  C Hurst & Co Publishers Ltd, 2023.
Sébastian Seibt, From Khrushchev’s KGB to Putin: the deep roots of Russian influence in Africa, France24, 18.7.2023
Ortamo, Simo, Tutkija ennustaa tylyä päätöstä Venäjän toimille Afrikassa, Yle 25.9.2023
Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov Africa Partnership Forumissa vuonna 2006.
Keski-Afrikan tasavallan ja Venäjän presidentit tapaavat 23. toukokuuta 2018.
Miro Aaltonen

| Miro Aaltonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Joensuu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  SC Bern
Sarja:  NLA
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Blues (SML) Kärpät (SML) Toronto Marlies (AHL) SKA Pietari (KHL) Vitjaz Podolsk (KHL) EHC Kloten (NL)
NHL-varaus:  177. varaus, 2013 Anaheim Ducks
Miro Aaltonen (s. 7. kesäkuuta 1993 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NLA-joukkue SC Bernissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Aaltonen voitti olympiakultaa Suomen joukkueessa vuonna 2022.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 | jääkiekko |  |
Aaltonen edusti Suomea Pekingin olympiakisoissa 2022, jolloin hän voitti kultaa. Aaltonen pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2017. Vuoden 2022 turnauksen lopullisesta joukkueesta hän putosi viimeisten joukossa, kun Mikael Granlund liittyi Suomen joukkueeseen. Yhteensä Aaltonen on pelannut 50 A-maaottelua tehopistein 16+14=30. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 3. marraskuuta 2016 Karjala-turnauksessa Hartwall Arenalla Venäjää vastaan. Aaltonen merkittiin Suomen kolmosketjun oikeaan laitaan Joonas Kemppaisen ja Mika Pyörälän viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa ylivoimalla. Aaltoselle aukesi paikka turnaukseen Teemu Hartikaisen loukkaantumisen myötä. Hänet nimettiin seuraavan kerran A-maajoukkueeseen runsas kuukausi myöhemmin Channel One Cupiin, jonka piste- ja maalipörssin hän voitti tehoilla 4+1=5.
Aaltonen pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Noista jälkimmäinen turnaus päättyi hänellä nilkkavamman takia avausotteluun Latviaa vastaan, jossa Aaltonen onnistui tekemään ennen loukkaantumistaan tehot 2+1=3. Hän voitti myös 75% kaikista aloituksistaan, mikä jäi koko turnauksen parhaaksi lukemaksi. Aaltonen palkittiin Suomen ottelun parhaana pelaajana.
Aaltonen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hän jakoi neljällä osumallaan Suomen sisäisen maalipörssin voiton Joel Armian ja Miikka Salomäen kanssa. Aaltonen pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2010. Hän on kuulunut sekä alle 20-vuotiaiden että alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Muuta

Aaltonen on kolmannen polven pääsarjakiekkoilija. Hänen isänsä Ari Aaltonen pelasi SM-liigaa puolustajana kahden ottelun verran Porin Ässissä kaudella 1981–1982, mutta suurimman osan urastaan kuitenkin I-divisioonaa Joensuun Kiekko-Pojissa. Ari Aaltonen valmensi Miroa useita vuosia Jokipoikien junioreissa. Arin isä Heikki Aaltonen pelasi 1950-luvulla hyökkääjänä SM-sarjaa Rauman Lukossa.
Miro Aaltosen sisaret Reetu ja Anniina ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa.
Huhtikuussa 2020 Aaltonen liittyi osaksi kasvattajaseuransa Jokipoikien Mestis-joukkueen seitsemänhenkistä taustaryhmittymää, joka osti seuran taustayhtiö Mehtimäki Oy:n. Samalla seura yhdistyi II-divisioonassa pelanneen Karjalan Koplan kanssa sekä palasi alkuperäiseen Joensuun Kiekko-Pojat -nimeensä.