stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toivo Ketonen
Toiminta sisällissodassa > Suursaaren puolustuksen vahvistaminen

Suursaaren verettömän valloituksen 12. maaliskuuta jälkeen T. J. Ketonen pyrki vakiinnuttamaan tilanteen. Saarelaiset eivät kuitenkaan halunneet suojeluskuntaan värväytyä. Tämä sai Ketosen epäilemään saarelaisia sydämeltään "punikeiksi", mikä kärjisti "komendantin" ja saarelaisten välejä. Pakolaiset jotka vaelsivat jäälakeuden ylitse Viroon eivät myöskään olleet kiinnostuneet saaren suojeluskuntaan liittymään. Ketonen määräsi saaren osuuskaupan varaston takavarikkoon ja lähti itse hakemaan ratkaisua punaisten uhkaan Virosta saksalaisilta. Tallinnassa luutnantti Stoc lumasikin Ketoselle.selvennä Ketosen palattua Suursaareen 18. maaliskuuta takavarikoitu osuuskaupan varasto oli kadonnut, saarelaiset olivat piilottaneet sen esivallalta. Ketonen rankaisi varaston piilottajia työpalvelulla ja kielsi Pohjoisriville menon ampumisen uhalla. Tämä teki saarelaisista entistä nuivempia Ketosta ja hänen "komendanttiuttaan" kohtaan.
Toiminta sisällissodassa > Rankki jää punaisille

Saksalaisia saapui Suursaareen lisää pääsiäisenä jäänmurtaja Tarmolla. Tarkoitus oli turvata saksalaisten maihinnousu Kotkaan valtaamalla venäläisten Rankin saarella olevat rannikkopatterit. Ketonen valittiin tehtävän johtoon. Saarelaiset pitivät yritystä mahdottomana jäiden heikentymisen vuoksi, mutta heidän kokemuksestaan Suomenlahdesta ei piitattu. 20 kilometrin matka Suursaaresta Rankkiin kesti Ketosen ryhmältä pitkään toivottomien jääolojen ja sumun vuoksi. Yhdeksässä tunnissa ryhmä pääsi vasta Lupin kallioluodolle, jolla uupunut ryhmä yöpyi. Menetettyään yöllisen yllätyshyökkäysmahdollisuuden kuultuaan luodolle saapuneelta suursaarelaiselta hylkeenpyytäjältä Rankin olevan 200 punakaartilaisen miehittämä, ryhmä luopui hyökkäysaikeistaan. Punaiset olivat miehittäneet Rankin 22. maaliskuuta 1918 venäläisten tykkimiesten poistuttua saarelta. Koska Rankki oli yhä uhkana saksalaisten maihinnousulle Kotkaan, piti maihinnousu siirtää Loviisaan.
Teokset

Adjutanttina ja komendanttina vapaussodassa.  Porvoo:  WSOY, 1938.
Aiheesta muualla

T. J. Ketonen : Tulikastetta kohden. Muistelma vapaussodasta, Hakkapeliitta, 06.03.1934, nro 10, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kielioppi

Kielioppi on kielen järjestelmää kuvaileva sääntöjen joukko, joka voidaan kerätä kielen säännönmukaisuuksien pohjalta. Jokaisella kielellä on oma kielioppinsa. Keskeiset osa-alueet ovat kielen äänteistöä koskeva äänneoppi eli fonologia, sanojen taivutusta koskeva muoto-oppi eli morfologia ja lauseiden rakentumista koskeva lauseoppi eli syntaksi. Perinteinen kielioppi ei ota kantaa semantiikkaan eli sanojen merkityksiin, vaan ainoastaan niiden keskinäisiin suhteisiin.lähde? Kielioppia tutkii kielitiede.
Kieliopin kuvaus voi olla deskriptiivinen, jolloin se pyrkii neutraalisti kuvaamaan kieltä sellaisena kuin sitä yleisesti käytetään, tai normatiivinen, jolloin se pyrkii ohjailemaan ja neuvomaan, mikä on hyvää kieltä. Normatiivisen kieliopin piiriin kuuluvat kielenhuolto ja oikeinkirjoitus.
Kieliopin kuvauksen historia alkaa antiikin filosofien kielen rakenteeseen liittyvistä pohdiskeluista. Platon katsoi, että sana on idean aineellinen muoto. Noam Chomskyn mukaan kieliopin pitää ensinnäkin kuvailla kielen rakennetta, eli sen pitää eristää kielitieteen "perusyksiköt", ja varsinkin erotella ja luonnehtia lausumat, jotka tietolähteen mukaan käsitetään "kieliopillisiksi" tai "mahdollisiksi". Toiseksi kieliopin pitää täyttää kieliopin luomisessa asetetut vaatimukset, tai jos sellaisia ei ole, olla yksinkertainen ja kompakti.
Suomen kielioppia ja sanojen merkityksiä tutkii muun muassa Kotimaisten kielten keskus (Kotus), joka on valtion kielitieteellinen tutkimuslaitos. Kotuksessa toimiva Kielitoimisto on erikoistunut kielenhuoltoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Kielioppi Wikisitaateissa
Ison suomen kieliopin verkkoversio – deskriptiivinen kielioppi
Kirjoittajan ABC-kortti – kattava sivusto kielen- ja tekstinhuollosta
Yleiskieli ja sen huoltaminen
Merkinnän syy: tyypeistä voisi kertoa hiukan
Kihinen

Kihinen (ruots. Kihis) on kylä Halikossa. Se sijaitsee aivan asemanseudun länsikolkassa. Kylän entinen pääalue on sijainnut Kihistenmäellä, mutta 1800-luvun kyläaluemuutoksissa pääalue on jaettu Puotilan ja Rikalan kesken. Nykyinen Kihisen kylän alue sijaitsee Karjanummena tunnetulla alueella.
Kihistenmäki sijaitsee asemanseudun ja kirkonkylän välissä. Kihinen on ollut asutettu jo ajanlaskumme alusta saakka, mutta muinaiset asuinpaikat ovat pääosin tuhoutuneet myöhempien rakennustöiden yhteydessä. Todennäköisesti Kihistenmäellä ollut kylä on kuulunut jo Rikalan muinaispitäjään. Siellä on ollut koulu, joka lakkautettiin ja siirrettiin kirkonkylään. Mäellä on omakotitaloasutusta, Puotilan talonpoikaiskartano sekä huonekalutehdas ADI Kalusteet.
Karjanummi on ollut ennen Vialan ja Tunilan kylien aluetta. Se sijaitsee Kuninkaantien varrella Pitkämäen pohjoispuolella ja sen läpi kulkee rantarata. Karjanummi on asutettu vasta 1700-luvulla, jolloin sinne perustettiin torppia. Halikonjoki toimii alueen pohjoisrajana. Kylän Tunnelinmäessä on kaksi rautatietunnelia vuosilta 1927 ja 1993.
Khasit

Khasit ovat etninen ryhmä Koillis-Intiassa ja Bangladeshista. Intian Meghalayan osavaltiossa he muodostavat suurimman yksittäisen etnisen ryhmän. Khasit puhuvat mon-khmer–kieliin kuuluvaa khasin kieltä. Nykyisin monet khasit ovat kristittyjä, minkä lisäksi osa harjoittaa edelleen perinteistä uskoaan.
Asuinalue ja lukumäärä

Huomattava osa khaseista asuu Intian Meghalayan osavaltiossa. Pienempiä rymiä on myös Assamin, Manipurin, Länsi-Bengalin ja Tripuran osavaltioissa, sekä Bangladeshin puolella rajaa. Meghalayan osavaltiossa khasit muodostavat suurimman yksittäisen etnisen ryhmän. He asuvat etenkin osavaltion keskiosan kukkuloilla Khasi Hillsin (Ka Ri Khásí) ja Jaintia Hillsin (Ka Ri Synten) alueilla.
Historia

Khasit ovat yksi alueensa useista mon-khmer–kielisistä kansoista. Mon-khmer-kieliä puhutaan muualla Kaakkois-Aasiassa. Khasien omasta alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Mahdollisesti he saapuivat nykyisille alueilleen Burman eli Myanmarin kautta. Arkeologisten löytöjen, kuten metalliesineiden ja keramiikan kautta khasit on voitu liittyy nykyisiin alueisiinsa jo vähintään 1200-luvulta jälkeen ajanlaskun alun. Historiallisissa lähteissä nimitys khasi alkaa kuitenkin esiintyä vasta 1500-luvun paikkeilta lähtien. Assamissa sijainneen Jaintian kuningaskunnan lähteet mainitsevat khasien hallinneen kaikkiaan 25:tä pientä kuningaskuntaa Koillis-Intiassa. Khasien kuningaskunnat olivat eri aikoina alisteisessa asemassa alueen suurempiin kuningaskuntiin nähden. Jaintian valta levittäytyi alueelle 1500-luvulla ja muita alueella vaikuttaneita kuningaskuntia olivat Kachari, Koch ja Ahom.
Britit alkoivat lopulta levittää valtaansa Intian niemimaalla ja he valtasivat Sylhetin vuonna 1765. Khasien kuningaskunnat eivät taipuneet brittivaltaan suosiolla, vaan seuranneiden vuosikymmenten aikana ne ottivat yhteen brittien kanssa monta kertaa. Britit vastasivat rakennuttamalla kukkuloille linnoitettuja tukikohtia, mutta myös estämällä esimerkiksi khasien tuotteiden pääsyn hallitsemilleen markkinoille. Lopulta vuonna 1862 britit ja useat eri khasien kuningaskunnat tekivät useita eri sopimuksia, joiden perusteella kuningaskunnista tuli alisteisia briteillä, mutta toisaalta ne säilyttivät autonomiansa ja tietyt verovapaudet. Khasien kuningaskuntien alueista tuli sittemmin osa Assamia ja vuonna 1972 edelleen Assamista erotettua Meghalayan osavaltiota.
Kulttuuri

Khasien perinteisiä elinkeinoja ovat olleet maatalous ja kaupankäynti. Tärkeitä viljeltäviä kasveja ovat esimerkiksi riisi, maissi, peruna, jamssi, hirssi, sokeriruoko ja puuvilla. Perinteinen viljelytapa on ollut kaskiviljely, eli paikallisittain jhum. Monet khasit pitävät myös kotieläimiä, kuten sikoja, kanoja ja koiria. Tämän ohella harjoitetaan metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Huomattava osa khasien perinteisistä alueista on edelleen metsää ja metsästä saadaan monia käytettyjä tuotteita. Yli jäävät maataloustuotteet on myyty muualle, jonka lisäksi khasit valmistavat erilaisia käsitöitä, kuten kankaita, bambutuotteita, koruja ja keramiikkaa.
Yhteiskunnallisesti khasit ovat jakautuneet matrilineaarisiin ryhmiin. Lapset kuuluvat äitinsä ryhmään. Perinteisen tapaan miehet ovat jättäneet perintönsä siskonsa lapsille. Yhteiskuntarakenteista pienin on perhe eli jing, johon kuuluu tavallisesti isoäiti, hänen tyttärensä ja näiden lapset. Eri perheet muodostavat klaanin eli shi tai kur.  Klaanin jäsenten oli otettava aviopuolisonsa aina klaanin ulkopuolelta. Pääosan perinnöstä saa useimmiten perheen nuorin tytär, jolloin myös hänen aviomiehensä muuttaa hänen taloonsa. Osa tyttäristä ei peri maata tai taloa, jolloin heidän on perustettava kokonaan oma taloutensa. nykyaikainen tapa käydä töissä on  tosin vähentänyt perinteisten tapojen noudattamista.
Khasien kylät rakennettiin usein kukkuloiden rinteille esimerkiksi niiden puolustuksen helpottamiseksi. Perheet asuivat samassa kylässä koko ikänsä. Yhdessä kylässä oli tavallisesti neljästä kuuteen eri klaania. Eri kylät sijaitsivat yleensä lähellä toisiaan. Kylien yhteyteen liittyivät hautausmaat, julkiset rakennukset, sekä pyhinä pidetyt puut ja lehdot. Nykyisin kylissä on usein myös kirkko, koulu ja kauppoja. Perinteisesti kylää johti kylänpäällikkö ja neuvosto. Päällikön ja neuvoston vastuulla oli esimerkiksi oikeuden jakaminen, sekä muiden khasiryhmittymien kanssa usein käytyjen kahakoiden johtaminen.
Huomattava osa khaseista on nykyisin kristittyjä. Etenkin protestanttisten kirkkojen lähetyssaarnaajat alkoivat toimia heidän keskuudessaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Khasien perinteiseen uskoon kuuluu maailman luojana pidetty jumalatar U Blei Nongthaw, jonka lisäksi oli monia eri vähempimerkityksellisiä jumaluuksia ja henkiä. Eri jumaluuksille annettiin uhreja. Uskonnollisia menoja suorittivat tiettyihin klaaneihin kuuluneet papit. Varsinaisten pappien lisäksi tietyt khasit suorittivat eri tilaisuuksiin liittyneitä riittejä. Vanhastaan erityinen vastuu esimerkiksi hautauksiin liittyneille riittien toteuttamiselle oli perheen nuorimmilla tyttärillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khasit Wikimedia Commonsissa
Khasilapsia valokuvassa vuodelta 1944.
Khasitanssijoita Meghalayassa.
Khaseja perinteisissä asuissa.
Kidekenttäteoria

Kidekenttäteoria on malli, joka kuvaa kiteisten yhdisteiden, ja erityisesti siirtymämetalliyhdisteiden ominaisuuksia perustuen niiden elektronirakenteeseen. Kidekenttäteoriaa voidaan soveltaa kiteisten aineiden värien muodostumiseen ja magneettisten ominaisuuksien selittämiseen. Mallia käytetään muun muassa ominaisuuksiltaan haluttujen yhdisteiden suunnitteluun. Kidekenttäteoriaa yhdistettynä molekyyliorbitaaliteoriaan kutsutaan ligandikenttäteoriaksi.
Kidekenttäteorian periaatteet

Kidekenttäteoriassa atomien katsotaan olevan kovia, joustamattomia ja pallomaisia. Jokaisella atomilla on kiderakenteessa oma paikkansa, eli samassa paikassa ei voi olla kahta atomia. Ionien katsotaan olevan pallomaisia varauksia. Kaikkien vuorovaikutusten atomien välillä katsotaan olevan elektrostaattisia. Kidekenttäteoria tarkastelee erityisesti d-orbitaalien energioita. D-orbitaaleja on viisi, ja ne ovat dxy-, dxz-, dyz-, dz2- ja dx2-y2-orbitaalit. Näissä x, y ja z viittaavat karteesisen koordinaatiston akseleihin. Usein orbitaaleja pidetään energialtaan samanarvoisina eli degeneroituneina. Kidekenttäteorian mukaan näin ei kuitenkaan ole, vaan orbitaalit, jotka ovat sidosten suuntaisia, ovat energialtaan matalammalla kuin orbitaalit, jotka ovat sidosten välissä. Tätä kutsutaan energiatilojen jakautumiseksi eli splittautumiseksi. Energiatilojen splittautumiseen vaikuttavat seuraavat tekijät:
Mikä siirtymämetalliatomi on kyseessä
Mikä on siirtymämetallin hapetusluku, koska eri hapetusluvuilla metalli-ionien elektronirakenteet ovat erilaisia ja ionit suosivat erilaisia koordinaatiolukuja.
Ionin koordinaatioluku eli montako ligandia siihen on sitoutunut
Ligandin laatu. Erilaiset ligandit suosivat erityyppisiä sitoutumisia ja tähän vaikuttaa muun muassa ligandin koko.
D-orbitaaleista orbitaaleilla dxy, dxz ja dyz on usein matalampi energia kuin orbitaaleilla dz2- ja dx2-y2. Kolmea ensimmäistä kutsutaan usein yhteisnimityksellä t2g-orbitaalit, ja kahta muuta kutsutaan nimityksellä eg-orbitaalit. Orbitaalien t2g ja eg välistä energiatilaeroa kutsutaan kidekentän jakautumisenergiaksi tai kidekentän stabilisaatioenergiaksi, ja oktaedrisen sitoutumisgeometrian tapauksessa siitä käytetään tunnusta Δo tai 10Dq.
Elektronit voivat jakautua t2g- ja eg-orbitaaleille. Mikäli energiaero Δo on suuri, ovat elektronit ainoastaan t2g-orbitaaleilla ja yhdistettä kutsutaan matalan spinin yhdisteeksi. Jos energiaero on pieni, sijoittuvat elektronit myös eg-orbitaaleille ja tällöin on kyseessä korkean spinin yhdiste. Magneettiset ominaisuudet ja yhdisteen väri perustuvat spintyyppiin. Sijoittautumiseen vaikuttaa ligandien laatu ligandien spektrokemiallisen sarjan mukaan . Spektrokemiallinen sarja on
Spektrokemiallisessa sarjassa vasemmalla olevat ligandit suosivat korkean spinin yhdisteiden muodostumista, kun taas oikealla olevat suosivat matalan spinin yhdisteiden muodostumista.
Yhdisteen sitoutumisgeometria ja spinien jakautuminen

| Yhdisteen tyyppi | Muoto | Energiadiagrammi |
| --- | --- | --- |
Oktaedrinen: 
Tasoneliö: 
Tetraedrinen: 
D-orbitaalit
Elektronien jakautuminen matalan spinin kidekentässä
Elektronien jakautuminen korkean spinin kidekentässä
Kiikalan vaakuna

Kiikalan vaakuna (1960–2008)
Kiikalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa paikkakuntalaisten liikanimestä. Kiikalalaisia kutsuttiin leikillisesti ”Kiikalan naurisäijiksi”.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 4. tammikuuta 1960. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen nauris”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kiikala liittyi kahdeksan ympäröivän kunnan kanssa Saloon muodostaen uuden Salon kaupungin.
Kiekko (matematiikka)

Kiekko on alue, jonka ympyrä rajoittaa tasossa. Käsite kuuluu metristen avaruuksien topologiaan ja sitä käytetään esimerkiksi kompleksianalyysissa.
Kiekon sanotaan olevan avoin tai suljettu sen mukaan, lasketaanko sen reuna siihen mukaan. Karteesisessa koordinaatistossa kiekko, jonka keskipiste on  (a,b) ja säde r, on avoin, jos se noudattaa kaavaa
ja suljettu, jos se noudattaa kaavaa
Avoimen ja suljetun kiekon pinta-alat ovat samat, A = πr2.
Yksikkökiekko

Yksikkökiekko on kiekko, jonka säde on 1.
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  Espoo:  Otatieto, 1989.  ISBN 951-672-103-6
Jaakko Kiander

Jaakko Sakari Kiander (s. 29. kesäkuuta 1963 Helsinki) on suomalainen ekonomisti, joka työskentelee Kevan toimitusjohtajana.
Ura

Kiander valmistui ylioppilaaksi 1982 Vartionkylän yhteiskoulusta ja valtiotieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) 1986 Helsingin yliopistosta. Hän opiskeli kansantaloustiedettä ja sivuaineina muun muassa historiaa ja filosofiaa. Kiander valmistui valtiotieteiden lisensiaatiksi 1988 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1994 tutkielmalla Wage Bargaining, Risk-sharing and Employment.
Työuransa Kiander aloitti Helsingin yliopistossa kansantaloustieteen assistenttina 1986–1989. Hän jatkoi Yrjö Jahnssonin säätiön tutkimusjohtajana 1989–1994, Palkansaajien tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana 1994–1997, Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen johtavana ekonomistina 1997–1999, tutkimusjohtajana 1999–2006 ja tutkimusprofessorina 2001–2006 sekä Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana 2006–2010. Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen johtajana Kiander toimi vuosina 2010–2019, minkä jälkeen hän siirtyi johtajaksi Eläketurvakeskukseen. Syksyllä 2021 Kiander aloitti Kevan toimitusjohtajana. Aiemmin tehtävää oli perinteisesti hoitanut keskustan edustaja, mutta Kiander on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti.
Kiander toimi Vaasan yliopiston kansantaloustieteen professorina vuonna 2000. Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina Kiander on ollut vuodesta 2001 alkaen ja Joensuun yliopiston kansantaloustieteen dosenttina vuodesta 1995.
Luottamustehtävät

Kiander on Aivosäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Aiemmin hän toimi säätiön hallituksen puheenjohtajana. Hän on myös ollut Kansantaloudellisen Aikakauskirjan päätoimittaja 1994–1999, eduskunnan pankkivaltuuston neuvonantaja 1999–2010, Taloustieteellisen seuran hallituksen jäsen 1996–1997, varapuheenjohtaja 1997–1998 ja puheenjohtaja 1998–1999. Kansantaloudellisen Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän toimi 2007–2009, Vartio- ja Mellunkylän omakotiyhdistyksen puheenjohtajana 2008–2011 ja OP-Pohjola-ryhmän tutkimussäätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2011.
Aiheesta muualla

Kianderin tutkimukset IDEASissa.
Kiander, Jaakko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kielen kuvateoria

Kielen kuvateoria on kielifilosofinen teoria, jonka mukaan todellisuus ja kieli vastaavat ihanteellisessa tilanteessa toisiaan ja kieli muodostaa eräänlaisen todellisuuden peilikuvan. Teoriaa edusti muun muassa Ludwig Wittgensteinin teos Tractatus logico-philosophicus. Usein kielen kuvateoria liittyy ajatukseen universaalikielestä.
Wittgenstein esittelee Tractatuksessa kielen kuvateorian, jonka mukaan oikein muodostetut lauseet ovat kuvia asiaintiloista. Esimerkiksi lause ”Kissa on pöydällä” kuvaa asiaintilaa, jossa kissaksi kutsuttu eläin on pöydällä. Filosofisia ongelmia syntyy Wittgensteinin mukaan silloin, kun kieltä käytetään väärin esimerkiksi yrittämällä kuvata sellaista, jota ei voi kuvata. Esimerkkinä tästä on maalauksen ja maailman vastaavuussuhde: maalaus voi esittää latoa, mutta maalaus ei voi esittää maalauksen ja ladon välistä esittämissuhdetta. "Missä esittämissuhde on?" kuuluisi wittgensteinilainen kysymys. Puhe sen puhumisesta, mistä ei voi puhua, herättää kysymyksiä monien omituiselta tai filosofiselta kuulostavien väitteiden luonteesta: ”Mikä on elämän tarkoitus?", ”Kuinka paha ihminen voi olla?", "Onko enemmän identtinen kuin epätosi vai maksalaatikko?".
Wittgensteinin mukaan kielen kuvateoria ei voi sanoa tällaisista (kahdesta ensimmäisestä) lauseista mitään, koska ne viittaavat mystisiin tuntemuksiin ja transsendentteihin ideoihin. Viimeinen esimerkkilause on sen sijaan järjetön jo tavanomaisen kieliopin kannalta.
Wittgensteinin mukaan filosofian tehtävänä on löytää kielelliset sekaannukset. Hän osoittaa, että mainitun kaltaiset kysymykset vievät ajatuksellisiin umpikujiin. Filosofinen erittely ei tuota tiedollisia väittämiä kuten luonnontieteet, vaan se on toimintaa, jonka tavoitteena on purkaa kielemme tuottamat mielettömyydet. Wittgenstein pitää esimerkiksi etiikasta ja estetiikasta puhumista mahdottomana.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteivät etiikka ja estetiikka olisi elämässä oleellisia tekijöitä. Wittgenstein vain väittää, ettei niistä voi puhua sekaannuksista vapaalla kielellä. Lause ”Sinun pitäisi auttaa lähimmäistäsi” ei puhu maailmasta kuten "Kissa on pöydällä”. Kaikilla tosiasiaväitteillä on looginen rakenne (”Kissa on pöydällä” tai ”Kaloilla on kidukset”) ja ne ovat tosia tai epätosia vallitsevan asiaintilan perusteella. Lause ”Kissa on pöydällä” on tosi, jos kissa todellakin on pöydällä. Wittgenstein myös toteaa, että kieli voi vain kuvailla maailmaa, mutta se ei voi kuvata sitä miten se kuvaa maailmaa. Tätä kutsutaan semantiikan julkilausumattomuudeksi.
Kirjallisuutta

Keyt, David: Wittgenstein's Picture Theory of Language. The Philosophical Review, Oct., 1964, 73. vsk, nro 4, s. 493-511.  Artikkelin verkkoversio.
Wittgenstein, Ludwig: Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma.  ((Logisch-philosophische Abhandlung, 1921.) Suomentanut Heikki Nyman. 3. tarkistettu painos (1. painos 1971). Taskutieto 70)  Helsinki:  WSOY, 1984 (5. painos 1997).  ISBN 951-0-12171-1
Aiheesta muualla

Hanna, Patricia: The Picture Theory of Meaning (Arkistoitu – Internet Archive) Philosophy of Language: Logic, Language and Truth (englanniksi)
Khe Sanhin taistelu

Khe Sanhin taistelu oli Vietnamin sodan aikana 21. tammikuuta – 1. huhtikuuta 1968 käyty taistelu Yhdysvaltojen ja Pohjois-Vietnamin joukkojen välillä Khe Sanhin tukikohdan hallinnasta lähellä Etelä-Vietnamin ja Pohjois-Vietnamin vastaista demilitarisoitua vyöhykettä. Taistelua voidaan näkökannasta riippuen pitää kumman tahansa voittona tai tappiona. Yhdysvalloissa Khe Sanh ja Tet-hyökkäys merkitsivät kuitenkin selvää asennemuutosta Vietnamin sotaa kohtaan ja siinä maan osallisuuden vähenemistä.
Tausta

Yhdysvaltain erikoisjoukot perustivat tukikohtansa lähelle Khe Sanhin kylää elokuussa 1962. Tukikohdat olivat osa Military Assistance Command, Vietnamin (MACV) komentaja kenraali William Westmorelandin strategiaa useista toisiinsa yhteyksissä olevista tukikohdista Pohjois- ja Etelä-Vietnamin vastaisella demilitarisoidulla rajalla. Tukikohtien tarkoitus oli estää kommunistien soluttautuminen etelään demilitarisoidun vyöhykkeen kautta. Tukikohdat eivät itsessään pysäyttäisi vihollista, mutta niihin sijoitettujen joukkojen oli mahdollista kutsua etelään liikkuvia vihollisosastoja vastaan ilmaiskuja js ne käyttivät vihollisen havaitsemiseen esimerkiksi liikkeentunnistimia. Erikoisjoukkojen tiedusteluosastot (Study and Observation Groups eli SOG) käyttivät lisäksi Khe Sanhin tukikohtaa operaatioissaan kommunistien liikehdinnän valvomisessa Laosin puolella. Huhtikuussa 1966 Khe Sanhiin sijoitettiin merijalkaväen pataljoona, joka komennettiin kuusi kuukautta myöhemmin rakentamaan toinen tukikohta erikoisjoukkojen tukikohdan yläpuolelle sen läheisyyteen. Uuteen tukikohtaan sijoitettiin jälleen pataljoona ja keväällä 1967 se oli vahvistettu rykmenttivahvuuteen nimellä III Marine Amphibious Force.
Vuonna 1967 erikoisjoukot alkoivat myös havaita lisääntynyttä liikennettä kommunistien käyttämällä Hồ Chí Minhin huoltotielle. Kenraali Westmoreland uskoi kommunistien yrittävän toistaa Điện Biên Phủn taistelun Khe Sanhissa. Khe Sanhin maantiede muistuttikin huomattavasti Điện Biên Phủta, jossa Võ Nguyên Giáp oli ottanut voiton ranskalaisista vuonna 1954. Molemmat paikat olivat syrjäisiä linnoitettuja tukikohtia kukkulalla lähellä Laosin vastaista rajaa ja niitä ympäröivät vanhat plantaasit ja viidakko, mikä suosi kommunistien käyttämää sissitaktiikkaa. Kommunistien strategiaan kuului puolestaan amerikkalaisten houkuttelu juuri tällaiseen maastoon pois tiheästi asutetuilta alueilta etelässä. Westmoreland vahvisti Khe Sanhin puolustuksia laajentamalla sen lentokenttää Lockheed C-130 Hercules-lentokoneille, sekä 30 kilometrin kantaman 175 mm tykeillä Camp Carrollissa 20 kilometrin päässä Khe Sanhista. Huhtikuussa 1967 merijalkaväen partio väijytettiin Khe Sanhin ulkopuolella ja heitä tukemaan lähetetyt joukot kärsivät raskaita tappioita M16-kiväärien jumiutuessa. Tapaus johti myöhemmin muutoksiin kiväärissä, jotka paransivat sen suorituskykyä. Huhtikuun ja maaliskuun välillä merijalkaväki teki useita hyökkäyksiä kommunistien hallussaan pitämille kukkuloille Khe Sanhin ympäristössä. 160 miestä menetettiin kaatuneina, mutta merijalkaväen onnistui tuhota kokonainen Pohjois-Vietnamin armeijan rykmentti ja rakenteilla ollut tykistön asema. Nämä ja muut vuonna 1967 käydyt yhteenotot vakuuttivat Westmorelandin siitä, että merijalkaväki pystyi selviytymään ylivoimaisenkin vihollisen kanssa ilmatuen ja huollon avulla. Westmoreland vakuutti Lyndon B. Johnsonin hallinnon näkökannastaan ja amerikkalaisten tukikohtia demilitarisoidun vyöhykkeen lähistöllä ja etenkin Khe Sanhissa päätettiin laajentaa.