stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eero Tarasti
Ura

Valmistuttuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1967 Tarasti opiskeli Helsingin yliopistossa aluksi teoreettista filosofiaa ja valtiotieteitä, mutta Erik Tawaststjernan kehotuksesta hän valitsi musiikkitieteen vuonna 1968. Hän opiskeli myös Pariisissa Claude Lévi-Straussin sekä A. J. Greimasin johdolla. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1973 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1976.
Tarastin väitöskirja Myth and Music tarkastettiin Helsingin yliopistossa 1978. Sen aiheena on myytin estetiikan ilmeneminen taidemusiikissa, ja se julkaistiin 1978 kansainvälisen kustantajan Mouton de Gruyterin  julkaisusarjassa. Kirja on käännetty myös suomeksi ja ranskaksi. Hän on tehnyt tutkimustyötä myös Brasiliassa ja julkaissut Heitor Villa-Lobosin elämäkerran (1987, engl. 1994). Hän on julkaissut n. 400 artikkelia ja esseitä, ja 40 teosta eri kielillä. Hän on julkaissut kaksi romaania: Professori Amfortasin salaisuus (1995, myös viroksi ja ransk.) ja Eurooppa/Ehkä (2016; ilmestynyt jo aiemmin 2012 ransk. Le retour à la Villa Nevski ja  ital. L’eredità di Villa Nevski).
Tarasti toimi Jyväskylän yliopistossa taidekasvatuksen ja musiikkitieteen professorina vuoteen 1984 saakka, jolloin hän siirtyi Helsinkiin. Tarasti on hoitanut Helsingin yliopiston musiikkitieteen professuuria vuodesta 1984 vuoteen 2016; hän on ollut Imatralla vuosina 1988–2013 toimineen Kansainvälisen semiotiikan instituutin ISI:n perustajana ja johtajana.
Professori Tarasti on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 ja Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1998. Hän on lukuisien kansainvälisten tiedeyhdistysten, johtokuntien ja julkaisujen neuvostojen jäsen.
Vuonna 2016 Tarasti perusti Kulttuuriperintöjen Akatemian, Academy of Cultural Heritages (ACU) –instituution, joka toimii Suomessa ja Kreikassa; hän on sen puheenjohtaja.
Teoksia > Toimittanut

Musiikin soivat muodot. Kansialanimeke: Musiikintutkimuksen teorioita ja menetelmiä. Jyväskylä: Jyväskylän yliopiston musiikkitieteen laitoksen julkaisusarja A 2, 1982. ISBN 951-678-830-0.
Strukturalismia, semiotiikkaa, poetiikkaa  (yhdessä Satu Apon, Johanna Enckellin ja Osmo Kuusen kanssa). 1974, Helsinki: Gaudeamus. ISBN 951-662-085-X
Pariisin semioottisen koulukunnan esseitä (1982)
Essays on the philosophy of music (1988), Veikko Rantalan ja Lewis Rowellin kanssa
Center and periphery in representations and institutions (1992)
On the borderlines of semiosis: Proceedings from the ISI conferences 1991 and 1992 in Imatra (1993)
Ajan arvot & sankarit. Helsinki: Tartto: Synteesi: Kullervo, 1995. Jan Blomstedtin ja Maarja Lõhmuksen kanssa
Musical signification: Essays in the semiotic theory and analysis of music (1995)
Musical semiotics in growth (1996)
Snow, forest, silence: The Finnish tradition of semiotics (1999)
Ymmärtämisen merkit: samuuden ja toiseuden ikoneja suomalaisessa kulttuurissa. Imatra: International Semiotics Institute, 2000. ISBN 951-96306-9-4.
Musical semiotics revisited (2003)
Understanding/misunderstanding: Contributions to the study of the hermeneutics of signs (2003)
Music and  the Arts I-II, Acta semiotica fennica  XXIII, Imatra: Semiotic Society of Finland, ISSN 1235-497X
Global signs: Proceedings from the ISI Summer Congresses at Imatra in 2003–2006 (2008)
Communication: Understanding/misunderstanding (2009)
Teoksia > Suomentanut

Greimas, A. J.: Strukturaalista semantiikkaa.  (Sémantique structurale: Recherche et méthode, 1966)  Helsinki:  Gaudeamus, 1980.  ISBN 951-662-259-3
Greimas, A. J.: A. J. Greimasin luennot Helsingissä 4.–5.5.1979.  (Toimittanut ja suomeksi kääntänyt Eero Tarasti. Julkaisija: Suomen semiotiikan seura ja Helsingin yliopiston semiotiikan opintokokonaisuus. Semiotiikan julkaisuja 1)  Imatra:  Imatran kansainvälinen semiotiikan instituutti, 1999.  ISBN 951-96306-7-8
Teoksia > Juhlakirjat

Vierimaa, Irma & Kilpeläinen, Kari & Sivuoja-Gunaratnam, Anne (toim.): Siltoja ja synteesejä: esseitä semiotiikasta, kulttuurista ja taiteesta.  (Eero Tarastin 50-vuotisjuhlakirja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-746-3
Hatten, Robert S. & Kukkonen, Pirjo & Littlefield, Richard & Veivo, Harri & Vierimaa, Irma (toim.): A Sounding of Signs: Modalities and Moments in Music, Culture, and Philosophy. Essays in Honor of Eero Tarasti on His 60th Anniversary.  (Acta Semiotica Fennica XXX)  Imatra:  The International Semiotics Institute, 2008.  ISBN 978-952-5431-23-0
Media

Sémiotique et musicologie – Eero Tarasti – elokuva Tarastin elämästä ja työstä, ranskaksi ja englanniksi, tuottanut Maison des Sciences de L’Homme Paris, 2004, kokoelmassa  Entretiens: Les archives de la recherche en  sciences humaines et sociales.
Huomionosoituksia

J. V. Snellman -palkinto 1997
Helsingin kaupungin tiedepalkinto 1998
Suomen Wagner-seuran kunniajäsen  vuodesta 2008
Kunniatohtori, Indianan  yliopisto, Bloomington  1997
Kunniatohtori, Viron Musiikkiakatemia 1999
Kunniatohtori, New Bulgarian University, Sofia 2001
Kunniatohtori, Aix-Marseillen yliopisto 2014
Kunniatohtori, ”Georghe Dima” -musiikkiakatemia, Romania 2016
Valkoisen ruusun ritarikunnan 1. luokan kunniamerkki 1999
Rio Brancon ritarikunnan kunniamerkki 2000
Chevalier de l’Ordre Palme Académique 2004
Aiheesta muualla

Mantere, Markus: / Tarasti, Eero (1948–). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eero Tarasti. 375 humanistia 28.4.2015. Helsingin yliopisto.
Google Scholar: Eero Tarasti (englanniksi) (scholar.google.com)
HY:n tiedonjulkistamispalkinto. Yliopisto 7/1997.
Eero Tarastin päiväkirja.
Isisemiotics.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarasti, Eero hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Annukka Salama

Annukka Salama (s. 1980 Tammela) on suomalainen nuortenkirjailija.
Salama on kirjoittanut Faunoidit-fantasiatrilogian, jonka ensimmäinen osa Käärmeenlumooja (2012) oli Topelius-palkintoehdokkaana ja palkittiin ilmestymisvuonnaan kirjabloggaajien perustamalla, ensi kertaa jaetulla Blogistanian Kuopus -palkinnolla vuoden parhaana nuortenkirjana. Toinen osa, Piraijakuiskaaja, ilmestyi vuonna 2013 ja kolmas osa Harakanloukku vuonna 2014. Sarja kertoo  faunoidinuorista, joiden perimästä yli puolet on peräisin joltakin voimaeläimeltä.
Salama on saanut Blogistanian kuopus -palkinnon myös teoksestaan Ripley: Nopea yhteys (2022). Asioita joista en tiennyt pitäväni (2024) voitti Vuoden 2024 Queer-kirja palkinnon.
Koulutukseltaan Salama on elokuvatuottaja ja filosofian maisteri pääaineenaan informaatiotutkimus. Hän on opiskellut myös vaatesuunnittelua ja arkkitehtuuria. Salama on työskennellyt muun muassa tuottajana ja mainossuunnittelijana sekä Yle TV2:n lasten- ja nuortenohjelmien taustatoimittajana. Hän asuu Tampereella.
Teokset

Käärmeenlumooja.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38937-9
Piraijakuiskaaja.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39747-3
Harakanloukku.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40645-8
Ripley: Nopea yhteys.  Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-48051-9
Asioita joista en tiennyt pitäväni.  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50949-4
Taisteluni

| Taisteluni 1–2> Mein Kampf 1–2 |
| --- | --- |
 I osa Tilinteko. Suomenkielinen painos vuodelta 1941.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Adolf Hitler
Kieli:  saksa
Kustantaja:  F. Eher Nachf.
Julkaistu:  1925–1926
Sivumäärä:  423 + 354
Suomennos
Suomentaja:  Lauri Hirvensalo
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1941
Sivumäärä:  430 + 381
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taisteluni (saks. Mein Kampf) on Adolf Hitlerin kaksiosainen kirja, jonka hän kirjoitti ollessaan Landsbergin vankilassa epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen. Ensimmäinen osa Tilinteko (Eine Abrechnung) julkaistiin vuonna 1925 ja toinen osa Kansallissosialistinen liike (Die nationalsozialistische Bewegung) seuraavana vuonna. Kirjassa Hitler käsittelee muun muassa antisemitismiä ja muita kansallissosialismiin yleisesti liitettyjä asioita sekä omaa elämäänsä. Kirjaa on pidetty yhtenä tärkeänä tienä Hitlerin ajattelun ymmärtämiseen. Se on kansallissosialistisen ideologian perusteos. Suomeksi teoksen on julkaissut WSOY vuonna 1941.
Kirjoittaminen

Hitler kärsi tuomiotaan epäonnistuneesta vallankaappausyrityksestä marraskuusta 1923 joulukuuhun 1924 Landsbergin vankilassa. Hän totesi myöhemmin, että ilman vankeutta Taisteluni olisi jäänyt kirjoittamatta. Hitler halusi alkujaan kirjoittaa kirjan ”selvittääkseen tilit” häntä vastaan vuonna 1923 toimineiden ”petturien” kanssa, mutta tämä ajatus väistyi teoksen lopullisen sisällön tieltä.
Teoksen syntytavasta on useita erilaisia kuvauksia. Yleisen käsityksen mukaan Hitler ei varsinaisesti kirjoittanut sitä itse vaan saneli sen vankisellissään yksityissihteerinään toimineelle Rudolf Hessille, joka puhtaaksikirjoitti sen. Jo ennen Hessiä Hitlerin on väitetty sanelleen sen autonkuljettajalleen Emil Mauricelle. Oluttupavallankaappaukseen osallistuneet Maurice ja Hess olivat molemmat vankeina Landsbergissa. Historiantutkija Ian Kershaw on päätynyt siihen, että todellisuudessa Hitler kirjoitti sittenkin ensimmäisen osan luonnoksen itse kirjoituskoneella ja saneli vain osan kirjan toisesta osasta.
Hitler aloitti teoksen kirjoittamisen huhti–toukokuussa 1924 oikeudenkäyntinsä aikana syntyneiden ajatusten pohjalta. Ensimmäinen osa syntyi Landsbergissa, toisen osan hän saneli vasta vapautumisensa jälkeen sihteerilleen sekä puolueen kustannusjohtajalle Max Amannille kesällä 1925 vuokratussa Haus Wachenfeldin huvilassa Berchtesgadenissa.
Hess toimitti teoksen julkaisukuntoon yhdessä kolmen muun neuvonantajan kanssa. Käsikirjoituksen lukivat ainakin Völkischer Beobachter -lehden kulttuurikriitikko Josef Stolzing-Czerny ja vähintään osittain myös Hessin tuleva puoliso Ilse Pröhl, jotka tekivät siihen myös toimituksellisia muutoksia. Kaikkiaan siihen tehtiin lukemattomia tyylillisiä korjauksia, mutta se jäi silti sekavaksi. Ilse Hessin kertoman mukaan käsikirjoitukseen olisivat kuitenkin tehneet korjauksia vain hän ja hänen miehensä, ja ne kaikki hyväksytettiin Hitlerillä itsellään. Ilmeisesti kustannustoimittajat tekivät vielä paljon pieniä tyylillisiä korjauksia 1920–1930-lukujen aikana Saksassa ilmestyneisiin myöhempiin painoksiin.
Kirjan julkaisi natsipuolueen oma kustantamo Franz Eher Nachfolger, ja alkuperäinen painos oli 10 000 kappaletta. Hitler halusi alun perin kirjan otsikoksi ”Neljä ja puoli vuotta taistelua valheita, tyhmyyttä ja pelkuruutta vastaan” (Viereinhalb Jahre Kampf gegen Lüge, Dummheit und Feigheit), mutta Amann päätti ehdottaa myyvempää nimeä Taisteluni. Ensimmäinen osa ilmestyi 18. heinäkuuta 1925 ja toinen 11. joulukuuta 1926. Ensimmäisen osan ensimmäisessä painoksessa tosin ilmoitettiin virheellisesti ilmestymisvuodeksi 1926 ja toisen osan ensimmäisessä painoksessa vastaavasti vuosi 1927.
Hans Frankin mukaan Hitler olisi vuonna 1938 tunnustanut hänelle pitävänsä itsekin teostaan huonosti kirjoitettuna ja lähinnä ”kokoelmana pääkirjoituksia Völkischer Beobachteriin”. Frankin mukaan Hitler oli kuitenkin samalla myös todennut, ettei muuttaisi kirjan sisällöstä mitään muuta paitsi kuppaa koskevan luvun, koska sen tiedot eivät pitäneet paikkaansa.
Julkaisuhistoria ennen toista maailmansotaa

Taisteluni ei aluksi ollut mikään suuri menestys: vuoden 1925 aikana sitä myytiin 9 473 kappaletta, ja sen jälkeen myyntiluvut laskivat vuosi vuodelta. Kansallissosialistien kannatuksen lisääntyessä myynti alkoi voimakkaasti kasvaa 1930-luvun alussa, mihin vaikutti myös halvan, yhteensidotun kansanpainoksen julkaisu vuonna 1929. Kansanpainos maksoi yhteensä vain kahdeksan Saksan markkaa, kun sitä ennen pelkän ensimmäisen osan hinta oli ollut 12 markkaa. Hitlerin valtaannousun jälkeen myynti räjähti – vuonna 1932 myytiin yli 90 000 kappaletta, vuonna 1933 jo puolitoista miljoonaa. Vain Raamattu pääsi sen jälkeen samoihin lukuihin.
Teoksen kokonaismyynti ylti yksin Saksassa vuoteen 1945 mennessä noin 10 miljoonaan kappaleeseen, ja se muodostui Hitlerille tärkeäksi tulonlähteeksi. Amann arvioi myöhemmin, että teos tuotti vuosina 1925–1945 Hitlerin tilille noin kahdeksan miljoonaa markkaa. Kirjaa hankittiin muun muassa vihkipareille samaan tapaan kuin siihen asti vihkiraamattuja. Vuodesta 1936 natsihallinto lahjoitti yhden kappaleen jokaiselle naimisiin menneelle parille. Sitä annettiin myös koululaisille päättäjäislahjana, ja sen siteeraaminen oli pakollista tietyissä kouluaineissa. Teosta käytettiin myös oppikirjana rotuopin, perinnöllisyystieteen ja väestöpolitiikan opetuksessa. Vuoteen 1939 asti julkaistut painokset ladottiin fraktuuralla, mutta tuolloin julkaistiin myös antiikvaversio saksaa puhuvia ulkomaalaisia varten.
Kirjaa julkaistiin 1930-luvulla useissa Euroopan maissa ja vuoteen 1945 mennessä se käännettiin 16 kielelle. Englanninkielinen versio My Struggle ilmestyi Britanniassa lokakuussa 1933, ja sen 20 000 kappaleen painos myytiin loppuun lokakuuhun 1936 mennessä. Yhdysvalloissa julkaistiin kaksi päivää aiemmin luvaton lyhennetty englanninnos nimellä My Battle. Ranskaksi, ruotsiksi ja tanskaksi kirja käännettiin vuonna 1934. Vuonna 1936 Saksassa ilmestyi myös pistekirjoituksella tehty versio sokeille.
Natsi-Saksassa salattiin kaikki puolueen historiaa koskevat asiakirjat, jotka olivat ristiriidassa Hitlerin kirjassaan esittämien valheellisten elämäkertatietojen kanssa. Varhaisimmat saksalaiset Hitler-elämäkerrat toistivat uskollisesti teoksen sisältöä, ja monet siinä esitetyistä perättömistä tiedoista päätyivät myös myöhempiin kriittisiksi tarkoitettuihin elämäkertoihin.
Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneiden miehityshallinto kielsi kirjan saksankielisen laitoksen myynnin Saksan alueella. Hitlerin kuoltua teoksen tekijänoikeudet katsottiin siirtyneiksi hänen muun omaisuutensa tavoin Baijerin osavaltiolle, mikä vahvistettiin baijerilaisen tuomioistuimen lokakuussa 1948 antamalla takavarikkopäätöksellä. Kirja ei ole myöhemmin ollut varsinaisesti kielletty Saksassa, mutta oikeuksienhaltijan tahdosta uusia painoksia ei julkaistu toisen maailmansodan jälkeen. Kirjan vanhojen painosten myyntiä ei ole valvottu.
Koska Baijerin osavaltio ei myöntänyt oikeuksia uusiin painoksiin myöskään ulkomailla, tyrehtyivät uudelleenjulkaisuhankkeet muun muassa Suomessa 1990-luvulla. Osavaltio ei kuitenkaan puuttunut uusintapainosten julkaisuun monissa muissa maissa, muun muassa Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Venäjällä. Uusia käännöksiä julkaistiin 1950–1960-luvulla myös muun muassa Meksikossa, Brasiliassa, Espanjassa, Kreikassa, Japanissa ja Libanonissa. Ruotsissa Hägglund-kustantamo joutui käymään neljä vuotta oikeutta Baijerin osavaltiota vastaan ruotsinkielisen laitoksen julkaisusta, kunnes joulukuussa 1998 Ruotsin korkein oikeus ratkaisi jutun ruotsalaisen kustantajan hyväksi. Useimpien toisen maailmansodan jälkeen julkaistujen käännösten kustantajat eivät tukeneet eivätkä pyrkineet levittämään Hitlerin aatetta, mutta poikkeuksiakin on ollut.
Teoksen tekijänoikeussuoja raukesi vuoden 2016 alusta, jolloin Hitlerin kuolinvuodesta tuli kuluneeksi 70 vuotta. Huolestuneina siitä, että oikeuksien raukeamisen jälkeen uusnatsit voisivat julkaista teoksesta Saksassa omia laitoksiaan, useat saksalaiset historiantutkijat halusivat saada sitä ennen julkaistua virallisen, tieteellisin ja kriittisin selityksin varustetun version. Länsi-Saksan presidentti Theodor Heuss oli jo 1950-luvulla toivonut kommentoidun laitoksen julkaisemista.
Baijerin osavaltio antoi Münchenissä toimivalle Lähihistorian instituutille (Institut für Zeitgeschichte, IfZ) luvan julkaista Taisteluni-kirjasta uusi, 4 000 kappaleen rajoitettu painos tutkimus- ja opetuskäyttöön. Yli 3 700 tutkijoiden laatimaa huomautusta sisältävä versio on lähes 2 000 -sivuisena yli kaksi kertaa paksumpi kuin alkuperäinen. Kommentoidun laitoksen toimituskuntaa johti historiantutkija Christian Hartmann. Baijerin osavaltion piti alun perin myös rahoittaa julkaisua, mutta se vetäytyi hankkeesta vuoden 2013 lopussa aiheen kiistanalaisuuden vuoksi. Alkuperäistekstin kommentoinnin ohessa kriittinen versio sisältää runsaasti uutta tutkimusta Hitlerin käyttämistä lähteistä ja hänen esittämiensä väitteiden todenperäisyydestä. Kirja ilmestyi tammikuun 2016 alussa ja ensimmäinen painos myytiin loppuun viikossa, joten kappalemäärää jouduttiin lisäämään toisesta painoksesta alkaen.
Jo vuonna 2014 Saksan ja sen osavaltioiden oikeusministerit sopivat, että ilman selityksiä olevien mahdollisten kilpailevien uusintapainosten julkaisu Saksassa tullaan estämään kiihotusta koskevan lain perusteella.
Jatko-osa

Hitler saneli kesällä 1928 Max Amannille Mein Kampfin ”jatko-osan”, jota ei julkaistu hänen elinaikanaan. Se tunnetaan nimellä Zweites Buch eli ”Toinen kirja”. Siinä Hitler tarkensi näkemyksiään muun muassa maailmanpolitiikasta.
Kirjallisuutta

Hitler, Adolf: Taisteluni. 1. osa, Tilinteko.  ((Mein Kampf. 1, Eine Abrechnung, 1925.) Saksan kielestä suomentanut Lauri Hirvensalo)  Porvoo:  WSOY, 1941.
Hitler, Adolf: Taisteluni. 2. osa, Kansallissosialistinen liike.  ((Mein Kampf. 2, Die Nationalsozialistische Bewegung, 1926.) Saksan kielestä suomentanut Lauri Hirvensalo)  Porvoo:  WSOY, 1941.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hitler, Mein Kampf: Eine kritische Edition (saksaksi) (teoksen kommentoitu laitos) Institut für Zeitgeschichte
Jääskeläinen, Petri: Limingan kirkkoherra julkaisee Adolf Hitlerin Taisteluni-teoksen suomeksi – Uusi painos ruotii natsijohtajan puheista puuttuvia faktoja. Seura 31.8.2020.
Macdonald, Fiona: Mein Kampf: The world’s most dangerous book? BBC Culture. 13.1.2015. (englanniksi)
Olkkonen, Tuomo: Koskenniemi ylisti Hitlerin teosta. Tiellä sananvapauteen.
Salminen, Kari: Taistelu elintilasta: Hitlerin vuodatuksia ei osattu ottaa vakavasti Turun Sanomat. 6.3.2009.
Adolf Hitler (vas.), Emil Maurice, Hermann Kriebel, Rudolf Hess ja Friedrich Weber viihtyisissä oloissa Landsbergin vankilassa vuonna 1924.
Teoksen ranskankielinen käännös vuodelta 1934.
Jimi Klemettinen

| Jimi Klemettinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 2005 (ikä 19)
Uran tiedot
Seura:  Soisalon Ampumahiihtäjät
Laji:  ampumahiihto
 Tietolaatikko päivitetty 27.2.2024 
| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Östersund 2025 | yhteislähtö 60 |  |
|  Pronssia | Otepää 2024 | pikakilpailu |  |
Jimi Klemettinen  (s. 2. syyskuuta 2005) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Soisalon Ampumahiihtäjiä. Hän saavutti pikamatkan pronssia alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2024.
Robert Helenius

| Robert Helenius |
| --- | --- |
 Robert Helenius marraskuussa 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert Gabriel Helenius
Syntynyt: 2. tammikuuta 1984 (ikä 41) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Suomi  Ruotsi
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Nordic Nightmare (Pohjolan painajainen), Robbe
Pituus:  199,5 cm
Paino:  113 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  37
Voitot:  32
– tyrmäysvoitot:  21
Tappiot:  5
Ratkaisemattomat:  0
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Plovdiv 2006 | yli 91 kg |  |
Robert Gabriel Helenius (s. 2. tammikuuta 1984 Tukholma) on suomalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, jolla on myös Ruotsin kansalaisuus. Amatöörinä hän saavutti muun muassa EM-hopeaa sekä kolme SM-kultaa. Uransa aikana hän on pitänyt hallussaan sekä WBA- että WBO-liittojen Inter-Continental-mestaruuksia sekä Euroopan mestaruutta (EBU). Hän on ollut myös WBA-liiton WBA Gold Champion -tittelin haltija.
Edesmennyt nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimo piti Heleniuksen etuina ulottuvuutta ja teknistä taitavuutta. Raskaansarjan viisinkertainen maailmanmestari Evander Holyfield on kehunut hänen lyöntejään monipuolisiksi. Heleniuksen managerina toimii Markus Sundman.
Elämä ja ura > Amatööriura

Helenius on kotoisin Porvoosta, ja amatöörinä hän edusti Porvoon Nyrkkeilyseuraa. Hänen valmentajaan ja managerinaan toimi isä Karl Helenius. Vuonna 1998 alkaneella amatööriurallaan hän otteli 144 ottelua, joista hän voitti 105 (51 tyrmäyksellä), hävisi 38 ja yksi ottelu päättyi ratkaisemattomaan. Amatööriuransa aikana Helenius toimi 2000-luvun alussa myös sparraajana tuolloin ammattilaisnyrkkeilijänä toimineelle Tony Halmeelle.
Robert Helenius voitti vuosina 2003–2005 superraskaassa sarjassa aikuisten Suomen mestaruuden. Aikaisemmilta vuosilta hänellä on EM-pronssia sekä A- että B-junioreista. Vuonna 2002 hän voitti sekä Tammer- että GeeBee-turnauksen. Lisäksi hänellä on Ruotsin-mestaruushopeaa vuodelta 2004, vuodelta 2001 Ruska-, Pirkka- ja Pyynikki-turnausten voitot. TUL-turnauksen hän on voittanut vuosina 2001 ja 2002. 2006 EM-kisoissa Helenius saavutti hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa Venäjän Islam Timurzijeville pistein 32–14. Vuonna 2007 Helenius nyrkkeili menestyksekkäästi Saksan nyrkkeilyn Bundesliigassa. Hän ei voinut osallistua vuoden 2007 MM-kisoihin Chicagossa, sillä hänen peukalonsa murtui ennen kisoja.
Elämä ja ura > Ammattilaisura > 2006–2010: Euroopan mestariksi

Lokakuussa 2006 Helenius solmi sopimuksen saksalaisen ammattinyrkkeilytalli Sauerland Eventin kanssalähde?. Hänen oli määrä aloittaa ammattilaisuransa vasta Pekingin olympialaisten jälkeen, mutta olympiapaikka jäi kuitenkin saavuttamatta ja Helenius teki ammattilaisdebyyttinsä jo 17. toukokuuta 2008 Saksassa Gene Pukallia vastaan. Ottelu päättyi Heleniuksen voittoon ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä.
Toukokuussa 2009 Helenius tyrmäsi turkkilaisen Özcan Çetinkayan toisessa erässä. 30. toukokuuta 2009 Helenius tyrmäsi englantilaisen Scott Gammerin kuudennessa erässä.
Elokuussa 2009 Helenius voitti tyrmäyksellä turkkilaisen Serdar Uysalin. Kymmenennessä ottelussaan Helenius voitti keskeytystuomiolla ukrainalaisen Taras Bidenkon. 30. tammikuuta 2010 Helenius kohtasi Lamon Brewsterin. Kerran Brewsterin lattiaan lyötyään ja ottelua hallinneena Helenius voitti kamppailun 8. erässä tuomarin keskeytyksellä. Ottelunsa myötä hänestä tuli ensimmäinen suomalainen nyrkkeilijä, joka on otellut entistä raskaansarjan maailmanmestaria vastaan. 26. maaliskuuta Helenius kohtasi Nigerian Gbenga Oloukunin ja voitti tämän pistein 3–0, vaikka hänen oikean kätensä nimetön murtui ottelun puolivälissä. Toivuttuaan käsivammastaan Helenius palasi kehään 21. elokuuta 2010 ja kohtasi Gregory Tonyn EU:n mestaruusottelussa. Helenius käytti Tonya kanveesissa neljästi, ennen kuin tuomari keskeytti ottelun kuudennessa erässä. Ottelun jälkeen hänen valmentajansa Ulli Wegner lupasi, että Heleniuksesta tulee maailmanmestari vuoden sisällä. 27. marraskuuta 2010 hän puolusti mestaruuttaan ensimmäistä kertaa ruotsalaista Attila Leviniä vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Levin nousi vielä jatkamaan ottelua, mutta Heleniuksen lyötyä uuden iskusarjan hänen päähänsä tuomari päätti keskeyttää ottelun. EU-mestaruuden lisäksi panoksena oli WBO-liiton Inter-Continental-mestaruus.