stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saratogan taistelut
Saratogan taistelut

Burgoynen ongelmat jatkuivat, sillä osa hänen upseereistaan koki nöyryyttävän tappion Benningtonin taistelussa elokuussa 1777. Vastoinkäymiset lannistivat myös Kanadasta lähetetyn prikaatinkenraali Barry St. Legerin johtaman retkikunnan, johon kuului noin 800 brittisotilasta ja lähes tuhat irokeesien liittokunnan soturia. Amerikkalaisten ankara tulitus pysäytti retkikunnan etenemisen. Haluamatta uhrautua Englannin liittolaisina suurin osa intiaaneista jätti armeijan ja St. Leger vetäytyi myös itse takaisin Kanadaan.
Burgoynen armeija marssi 13. syyskuuta 1777 Saratogan alueelle. Amerikkalainen kenraalimajuri Horatio Gates oli kerännyt 10 000 sotilaan joukot Bemis Heightsiin, joka sijaitsi noin 16 kilometriä kaupungista pohjoiseen. Brittiarmeijan vahvuus oli noin 6 500 miestä. Kuusi päivää myöhemmin Burgoyne päätti iskeä amerikkalaisten puolustuksen sivustaan ja lähetti kenraali Simon Fraserin johtamat 2 000 sotilasta korkealle kummulle erään maatilan lähettyville. Gates järjesti armeijansa välittömään vastaiskuun ja määräsi kenraalit Benedict Arnoldin ja Daniel Morganin joukkoineen käymään brittien kimppuun. Morganin alaisina toimivat tarkka-ampujat haavoittivat monia vihollisupseereja, mutta englantilaisten tykistö onnistui murtamaan amerikkalaisten rivit.
Seuraavien kahden viikon aikana amerikkalaisiin joukkoihin liittyi tuhat vapaaehtoista sotilasta. Britit puolestaan odottivat kenraali Henry Clintonin lupaamia täydennysjoukkoja tietämättä, että tämä oli luopunut koko joukkojen lähettämisestä. Yli tuhat Burgoynen miestä oli sairastunut, kuollut, karannut tai joutunut vangiksi. Aamulla 7. lokakuuta Burgoyne kyllästyi odottamiseen. Hän sai kokoon noin 5 000 sotilasta, jotka jakoi kolmeen eri kolonnaan. Yksi kolonna muodostui kevyestä jalkaväestä, toinen krenatööreistä ja kolmas hesseniläisistä jääkäreistä. Syntyneessä taistelussa britit etenivät rivissä avoimella kentällä, kun taas amerikkalaiset tulittivat puiden ja rakennusten suojista. Kenraali Gatesin joukkojen valitsema Bemis Heights suojasi heitä tiheällä puustollaan kolmelta eri sivulta, niin että vain etelänpuoleinen reunus jäi avoimeksi. Brittiläiset ja heidän hesseniläiset liittolaisensa joutuivat perääntymään suojavarustustensa taakse tunnin kestäneen taistelun jälkeen. Sitä seuranneessa toisessa yhteenotossa Burgaynen armeija jäi alakynteen ja menetti moninkertaisen määrän miehiään amerikkalaisiin verrattuna.
Antautuminen

Burgoyne veti 8. lokakuuta joukkonsa Hudsonjokea ylös leiriin, jonka he olivat rakentaneet Saratogan laidalle. Gatesin miehet ajoivat brittejä takaa ja saartoivat nämä joka suunnalta. Lähes kaikki lähetit, jotka Burgoyne lähetti viemään sanaa muille brittijoukoille joutuivat amerikkalaisten käsiin.
Burgoyne antautui Gatesille 17. lokakuuta odotettuaan monta päivää turhaan kenraali Clintonin täydennysjoukkojen saapumista. Gates lupautui jalomielisesti päästämään britit vapaiksi, jos nämä luopuisivat kaikista aseistaan. Siirtokuntien kongressi oli Gatesin kanssa eri mieltä ja lähetti Burgoynen armeijan vankileirille.
Saratogan voiton jälkeen

Burgoynen antautumisella oli välitön sekä kauaskantoinen vaikutus vallankumoukselle. Hänen epäonnistumisensa jakaa siirtokunnat kahteen osaan herätti kapinallisten halun jatkaa sotaa. Brittien tykistön ja tarvikkeiden joutuminen amerikkalaisten käsiin lisäsi kapinallisten voitontahtoa. Voiton vaikutus levisi koko Pohjois-Amerikkaan. Erityisen tärkeä voitto oli siirtokuntien Pariisin-lähettiläälle Benjamin Franklinille, joka sai ranskalaiset vakuuttumaan Yhdysvaltain mahdollisuudesta voittaa vapaussota. Ranska tunnusti siirtomaiden itsenäisyyden alkuvuodesta 1778 ja liittyi sotaan niiden puolella.
Vaikka Ranskan tuen eräs merkittävimpiä osia oli rahallinen avustus, se lähetti myös joukkojaan Washingtonin avuksi. Ilman Ranskan laivastoa Yhdysvaltain lopullinen voitto Yorktownin taistelussa syksyllä 1781 ei olisi ollut mahdollinen.
Ranskan ohella myös Espanja, Hollanti, Venäjä, Tanska, Norja ja Portugali liittyivät Yhdysvaltoja tukeviin maihin. Espanja osallistui joihinkin eteläisiin meri- ja maataisteluihin. Muut mainitut maat eivät keränneet joukkoja aseellisiin iskuihin Britanniaa vastaan, vaan pyrkivät heikentämään brittien hallintaa merellä ja lisäämään amerikkalaisille toimitettujen ampuma- ja muonatarvikkeiden määriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saratogan taistelut Wikimedia Commonsissa
Kenraali John Burgoyne
Kenraali Horatio Gates
Näköala Saratogan taistelun tapahtumapaikalle
Seshat

Seshat oli muinaisessa Egyptissä palvottu kirjoituksen ja kirjanpidon jumalatar. Hänen uskottiin myös olevan tähtien ja planeettojen tuntija, ja hän auttoi faaraota erityisessä "nuoran venytykseksi" kutsutussa seremoniassa, joka liittyi tähtitieteellisiin ja astrologisiin mittauksiin, joiden avulla määriteltiin temppelien sijainnit. Seshat vastasi rituaalissa temppelien pohjapiirustusten säilytyksestä. Jumalatar mainitaan myös faaraon juhlien ja sotaretkien kirjaajana, joka laski esimerkiksi karjan, sotavankien ja sotasaaliin määrän.
Seshat kuvattiin pantterinnahka-asussa olevana naisena, jolla oli päänsä yläpuolella kepin päässä oleva seitsensakarainen tähti. Hänet kuvattiin usein kantamassa kirjoitusvälineitä kuten ruokokynää.
Seshat oli Thot-jumalan puoliso. Hän vastasi pääasiassa selonteoista, ajan mittaamisesta ja rakennusten perustuksista. Hänen katsottiin olevan kirjureiden suojelija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seshat Wikimedia Commonsissa
Sininen marmorikuula

"Sininen marmorikuula"
"Blue Marble 2012"
Sininen marmorikuula (engl. Blue Marble) on Apollo 17 -kuulennolla otettu kuuluisa valokuva Maasta. Valokuva otettiin 7. joulukuuta 1972 noin 29 000 kilometrin (18 000 mailia) etäisyydeltä Maasta. Se on yksi kaikkien aikojen levinneimmistä kuvista ja eniten kysytty NASAn arkistoista. Kuvatessa kamera on ollut suoraan Auringon ja Maan välissä ja Maa näkyy täysin pyöreänä ja kauttaaltaan kirkkaana.
Kuvassa näkyvä osa maapallosta ulottuu Välimereltä ja Keski-Aasiasta eteläisille napaseuduille. Afrikan rannikko on lähes kokonaisuudessaan näkyvissä, samoin lähes keskelle kuvaa sattunut Madagaskar. Arabian niemimaa ja Punainenmeri näkyvät erityisen selvästi. Vaikka eteläinen pallonpuolisko oli kuvaa otettaessa suurelta osin pilvien peitossa, näkyy kuvassa myös suuri osa Etelämanteren jäätikköä.
Apollo 17 on toistaiseksi viimeinen Kuuhun laskeutunut avaruuslento. Sen jälkeen ihmisiä ei ole käynyt vastaavalla etäisyydellä, josta olisi mahdollista ottaa vastaavanlainen kuva kokonaisesta Maasta. Kuuluisan kuvan Maasta tiettävästi otti Apollo 17:n miehistön jäsen Jack Schmitt 70-millimetrisellä Hasselblad-merkkisellä kameralla, vaikkakin NASA on virallisesti ilmoittanut kuvan ottajaksi koko miehistön. Kuvan virallinen arkistonimi on AS17-148-22726.
1970-luvulla voimistunut ympäristöliike käytti tätä ensimmäistä hyvää kuvaa maapallosta menestyksekkäästi symbolina yhdestä haavoittuvasta maailmasta.
Nasa on myöhemmin julkaissut vastaavia kuvia maapallosta. Verner Suomen mukaan nimetyn Suomi NPP -satelliitin 4. tammikuuta 2012 ottama kuvakooste maapallosta on tähänastisista tarkin (ns. "Blue Marble 2012"). Siinä näkyvät lähinnä Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä niitä ympäröivät merialueet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neil Fraser: The one, the only, photograph of Earth Neil Fraser: Writing: Earth Photograph. maaliskuu 2001. Viitattu 23.1.2019 (englanniksi).
Apollo Image Atlas, 70mm Hasselblad Image Catalog Lunar and Planetary Institute. Viitattu 23.1.2019 (englanniksi).
Alex Kekesi: Apollo 17 30th Anniversary: Antarctica Zoom-out NASA/Goddard Space Flight Center Scientific Visualization Studio. 23.1.2003. Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 23.1.2019 (englanniksi).
Palmer, Roxanne: The Blue Marble Photo That Changed The World World Science Festival. Viitattu 23.1.2019 (englanniksi).
Roadster

Jaguar XK120 Roadster 1950
Kurtis Indy Roadster-kilpa-auto vuodelta 1957.
Roadster on alun perin pohjoisamerikkalainen termi kaksipaikkaiselle avoautolle. Nykyaikaisessa roadsterissa on tavallisesti irroitettava tai alas laskettava katto. Convertible tarkoittaa yleisemmin autoa, jonka katto on irroitettava tai alas laskettava, riippumatta matkustajien lukumäärästä. Vanhoissa roadstereissa tuulilasi ei ollut integroitu koriin, kuten se yleensä on moderneissa autoissa. Perinteiset vanhat kilpa-autot ovat usein roadstereita. Nykyisin monia kaksipaikkaisia cabrioleteja markkinoidaan roadstereina.
Toisinaan käytetty nimitys spider (myös muodossa spyder) laskettavan katon mallille on peräisin ajalta ennen autoja hevosten vetämistä vaunuista.
Speedster on slangitermi autolle, josta on poistettu puskurit, lokasuojat ja tuulilasi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roadster Wikimedia Commonsissa
Vuohenpuksio

| Vuohenpuksio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Vuohenpuksiokasvit Simmondsiaceae
Suku::  Vuohenpuksiot Simmondsia
Laji::  chinensis
Kaksiosainen nimi
 Simmondsia chinensis  (Link) C.K.Schneid. 
Katso myös
   Vuohenpuksio Wikispeciesissä   Vuohenpuksio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuohenpuksio (Simmondsia chinensis) on vuohenpuksiokasvien (Simmondsiaceae) heimon ainoa laji. Se on kuivalla aavikolla elävä pensas, joka tunnetaan myös nimellä jojoba. Sitä esiintyy luontaisesti Pohjois-Amerikassa, Yhdysvalloissa Kaliforniassa ja Arizonassa ja Pohjois-Meksikossa. Viljeltynä lajia kasvaa muilla mantereilla Etelä-Amerikassa, Aasiassa, Australiassa ja eri puolilla Afrikkaa. Lajille tiedetään useita hyötykäyttötapojaselvennä.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vuohenpuksio eli jojoba (Simmondsia chinensis)
ITIS: Simmondsia chinensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Simmondsia chinensis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q267749  Wikispecies: Simmondsia chinensis  APDB: 125406  Calflora: 7623  CoL: 6Z23G  Ecocrop: 9786  EoL: 47130986  EPPO: SMMCH  FEIS: simchi  FNA: 250101777  GBIF: 5361949  GRIN: 105075  iNaturalist: 79122  IPNI: 236600-2  IRMNG: 10719294  ITIS: 28030  NatureServe: 2.145108  NCBI: 3999  NZOR: 9489c639-9410-4fb3-8540-fd950cdeb688  Open Tree of Life: 864011  Plant List: tro-4900022  PLANTS: SICH  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:236600-2  Tropicos: 4900022  WFO: wfo-0001219023
Sébastien Ogier

| Sébastien Ogier |
| --- | --- |
 Ogier Keski-Euroopan rallissa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1983 (ikä 41) Gap
Kansalaisuus:   Ranska
WRC-ura
Aktiivivuodet:  2008–
Kartanlukija(t):  Vincent Landais Benjamin Veillas Julien Ingrassia
Nykyinen talli:  Toyota Gazoo Racing
Entiset tallit:  Equipe de France FFSA Citroën Junior Team Volkswagen M-Sport Citroën World Rally Team
Kilpailuja:  192
Maailmanmestaruuksia:  8 (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021)
Voittoja:  61
Palkintosijoja:  105
Erikoiskoevoittoja:  747
MM-pisteitä:  2 958
Ensimmäinen kilpailu:  Meksikon ralli 2008
Ensimmäinen voitto:  Portugalin ralli 2010
Viimeisin voitto:  Suomen ralli 2024
Sijoitus kaudella 2024:  4. (191 p.)
Aiheesta muualla
www.sebastien-ogier.com
Sébastien Ogier (s. 17. joulukuuta 1983 Gap) on ranskalainen ralliautoilija ja kahdeksankertainen ralliautoilun maailmanmestari.
Ogier on myös voittanut JWRC-sarjan vuonna 2008. Sarjan voiton myötä hänestä tuli nuorten ralliautoilun historian kuudes maailmanmestari. Ogierin kartanlukijana toimi pitkään hänen maanmiehensä Julien Ingrassia.
Ura MM-sarjassa

Ogier voitti juniorien maailmanmestaruuden kaudella 2008 Citroën C2 S1600 -autolla. Tämän jälkeen hän sai paikan rallin MM-sarjan ylimpään luokkaan ajamaan muutamia MM-ralleja Citroën C4 WRC -autolla.
Ura MM-sarjassa > Citroën (2009–2011)

Kaudella 2009 Ogier ajoi koko MM-sarjan Citroën Junior Teamin C4 WRC:llä. Paras sijoitus oli Akropolis-rallin toinen sija ja seuraavalla kaudella hän ajoi uransa avausvoiton Portugalin rallissa. Palkintona hyvistä otteistaan, Ogier nostettiin Citroënin ykköstiimiin kauden 2010 soraralleissa.
Vuodeksi 2011 Ogierista tuli ykkösteamin kuljettaja kaikissa ralleissa. Hän sijoittui kauden avauskilpailussa Ruotsissa neljänneksi Fordin Mikko Hirvosen voittaessa kilpailun. Meksikossa Ogier keskeytti kärkipaikalta ulosajon seurauksena ja hänen tallikaverinsa Sébastien Loeb voitti kilpailun. Portugalissa Ogier voitti ja Loeb oli toinen.
Jordanian rallissa Ogier ajoi voittoon MM-sarjan historian pienimmällä voittomarginaalilla, 0,2 sekunnin erolla Jari-Matti Latvalaan. Sardiniassa Ogier jäi neljänneksi Loebin, Hirvosen ja Petter Solbergin taakse. Argentiinassa Ogier johti ennen päätöspäivää lähes 44 sekunnin erolla, mutta vaurioitti autoaan kaadossa sen verran, että takaa tulleet Loeb ja Hirvonen pienensivät eroa jatkuvasti ja ohittivat Ogierin viimeisellä erikoiskokeella. Kreikassa Ogier ajoi voittoon ennen Loebia. Tässä vaiheessa kautta tallikaverien välit alkoivat jo kiristyä, kun molemmat halusivat vain voittaa.
Heinäkuun lopussa Suomessa Loeb ja Ogier taistelivat kisan voitosta, kunnes Ogier kärsi rengasrikon ja jäi kolmanneksi. Saksassa Ogier ajoi voittoon Loebin rengasrikon seurauksena katkaisten näin Loebin yhdeksän vuoden mittaisen voittoputken Saksan rallissa. Australiassa molemmat Citroënit keskeyttivät avauspäivänä, mutta jatkoivat kilpailua. Päätöspäivänä Ogier määrättiin pysähtymään kymmeneksi minuutiksi erikoiskokeelle, jotta Loeb nousisi MM-pisteille. Tästä kiukkuisena Ogier hiljensi tahallaan vauhtia Power Stagella, jotta ei saisi pisteitä.
Ranskan rallissa Ogier voitti ja nousi vain kolmen pisteen päähän MM-sarjan kärjessä olleesta Loebistä. Kataloniassa Ogier keskeytti moottoriongelmiin ja menetti mahdollisuuden maailmanmestaruuteen. Päätöskisassa Ogier ajoi ulos jo torstaina, mutta nousi 11:nneksi ja sai 3 pistettä Power Stagen voitosta.
Ura MM-sarjassa > Volkswagen (2012–2016)

Kauden 2011 päätteeksi Ogier jätti Citroënin ja hän allekirjoitti sopimuksen MM-sarjaan uutena tallina kaudeksi 2013 tulleen Volkswagenin kanssa. Vuonna 2012 Ogier ja kaksinkertainen maailmanmestari Carlos Sainz testasivat tallin uutta Volkswagen Polo R WRC -autoa, ja lisäksi Ogier ajoi täyden MM-sarjan Škodan S2000-luokan autolla. Tallikaverikseen kaudelle 2013 hän sai Fordilta lähteneen Jari-Matti Latvalan.
Ogier ajoi ensimmäisen voiton uudella autolla jo kauden 2013 toisessa kilpailussa Ruotsissa. Hänestä tuli samalla kilpailun historian toinen ei-pohjoismainen voittaja entisen tallikaverinsa Sébastien Loebin jälkeen. Volkswagenin debyyttikausi osoittautui muutenkin menestykseksi, ja Ogier varmisti uransa ensimmäinen maailmanmestaruuden jo kauden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa, kotimaassaan Ranskassa.
Voitollaan Australian rallissa 2015 Ogier varmisti uransa kolmannen perättäisen rallin maailmanmestaruuden. Kautta 2015 oli ajamatta vielä kolme osakilpailua mestaruuden varmistuttua.
Kaudella 2016 Ogier voitti neljännen kuljettajien mestaruuden Espanjan osakilpailun voitolla, joka oli hänelle kauden viides voitto.
Volkswagen vetäytyi pois MM-sarjasta kauden 2016 loputtua.
Ura MM-sarjassa > M-Sport / Ford (2017–2018)

Brittitalli M-Sport teki joulukuussa 2016 sopimuksen kaudesta 2017 Ogierin kanssa. Hänen tallikaverinaan ajoi englantilainen Elfyn Evans ja suomalainen lupaus Teemu Suninen. Ogier varmisti viidennen peräkkäisen maailmanmestaruutensa toiseksi viimeisessä rallissa Walesissa lokakuussa 2017. Ogier ajoi myös kauden 2018 samassa tallissa voittaen jälleen maailmanmestaruuden.
Ura MM-sarjassa > Citroën (2019)

Kaudeksi 2019 Ogier teki paluun Citroënille, jolloin hänen tallikaverinaan ajoi suomalainen Esapekka Lappi. Kausi ei kuitenkaan tuonut Ogierin tavoittelemaa maailmanmestaruutta ja hän halusi vaihtaa tallia. Samaan aikaan Citroënin tulkinta säännöistä erosi FIA:n tulkinnasta ja uuden auton kehitys oli jumissa, jolloin Citroën päätti vetäytyä MM-sarjasta.
Ura MM-sarjassa > Toyota (2020-)

Ogier siirtyi kaudeksi 2020 Toyotalle Citroenin vetäydyttyä MM-sarjasta kauden 2019 päätteeksi. Marraskuussa 2020 Ogier teki Toyotan kanssa jatkosopimuksen kaudesta 2021. Ogier voitti kuljettajien mestaruuden kausilla 2020 ja 2021.
Ogierin piti ajaa kaudella 2024 vain osa kaudesta, mutta elokuussa hän ja Toyota-talli päättivätkin ajaa kaikki loput neljä osakilpailua. Ogier oli tuolloin pisteissä toisena vain 27 pistettä sarjaa johtanutta Hyundain Thierry Neuvillea perässä ja tavoitteeksi muodostui yhdeksännen mestaruuden tavoitteleminen. Hän sijoittui lopulta neljänneksi.
Porsche Supercup -tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Porsche AG | ESP   | MON 13 | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | ABU   | ABU   |  | 0 | NC |
| 2014 | Team Project 1 | ESP   | MON   | AUT Kesk. | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | USA   | USA   | 0 | NC |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sébastien Ogier Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Statistics
Rallin kuljettajien maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Puolanne

Puolanne on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Eero Puolanne (s. 1947), lihateknologian professori
Elias Puolanne (s. 2006), jääkiekkoilija
Elsa Puolanne (ent. Spolander, 1906–1996), tanssitaiteilija ja voimistelunopettaja
Ulla Puolanne (o.s. Raivo, 1931–2015), ekonomi, valtiovarainministeri
Veikko Puolanne (ent. Spolander, 1922–2006), järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Walter Cronkite

| Walter Cronkite |
| --- | --- |
 Walter Cronkite vuonna 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1916 St. Joseph, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 17. heinäkuuta 2009 (92 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  televisiotoimittaja, uutisankkuri
Puoliso:  Mary Elizabeth ”Betsy” Maxwell (1940–2005)
Walter Leland Cronkite, Jr. (4. marraskuuta 1916 Saint Joseph, Missouri – 17. heinäkuuta 2009 New York) oli yhdysvaltalainen televisiotoimittaja, joka toimi CBS:n iltalähetyksen uutisankkurina 1962–1981. Cronkiten perustellut ja selkeästi artikuloidut ajankohtaisraportit Yhdysvaltojen ja maailman lähihistorian käännekohdissa ansaitsivat hänelle nimityksen ”Amerikan luotetuin ääni”. Hänellä oli tapana lopettaa uutiset lauseeseen: ”That’s the way it is.”
Nuoruus

Walter Cronkite syntyi Saint Josephissa Missourissa ainoana lapsena keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä, jonka kanssa Walter jakoi nimensä, oli hammaslääkäri. Äiti hoiti kotia. Perhe muutti Texasiin, jossa Walter kiinnostui lehtimiehen ammatista. Lukiossa hän toimi koululehden ja vuosikirjan toimittajana. Vuonna 1933 Cronkite aloitti Texasin yliopistossa Austinissa politiikan, taloustieteiden ja toimittajan opinnot, joita hän ei koskaan saattanut loppuun. Hänen ensimmäinen, osa-aikainen työnsä reportterina oli paikallisessa Houston Postissa.
Uran alku

Cronkite työskenteli uransa alkupuolella sanomalehtitoimittajana uutis- ja urheilupuolella. Hän siirtyi WKY-radioaseman kuuluttajaksi Oklahoma Cityyn. Vuonna 1936 hän tapasi tulevan vaimonsa Mary Elizabeth "Betsy" Maxwellin työskennellessään KCMO-AM-radioaseman urheilutoimittajana Kansas Cityssä, Missourissa. Hänen lähetysnimensä oli "Walter Wilcox". Tuohon aikaan radioasemat eivät halunneet kuuluttajien käyttävän oikeita nimiään pelätessään näiden vievän kuulijat mukanaan lähtiessään talosta. Kansas Cityssä hän liittyi United Pressin palvelukseen 1937.
Sotakirjeenvaihtajana

Toiseen maailmansotaan Cronkite osallistui sotakirjeenvaihtajana raportoiden Pohjois-Afrikan ja Euroopan taisteluista. Hän oli mukana Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentävän linnoituksen ensimmäisillä pommituslennoilla Saksan yllä, hyppäsi maahanlaskudivisioonan mukana Alankomaihin Operaatio Market Gardenissa, ja selosti Ardennien taistelua. Saksan antauduttua hän jäi seuraamaan Nürnbergin oikeudenkäyntiä ja toimi United Pressin tärkeimpänä toimittajana Moskovassa kaksi vuotta.
Television uutistoimituksessa

Palattuaan Euroopasta Yhdysvaltoihin Cronkite toimi aluksi radiotoimittajana Washingtonissa, kunnes astui CBS:n uutistoimituksen palvelukseen valtakunnalliseen televisioon 1950. Hän organisoi ja johti kanavalla ensimmäisen televisioidun lähetyksen republikaanien ja demokraattien puoluekokouksista 1952, jossa yhteydessä alettiin ensi kerran puhua ajankohtaistoimittajasta "ankkurina".
Huhtikuussa 1962 Walter Cronkite seurasi Douglas Edwardsia CBS:n iltauutisten pääuutistenlukijana. Liikuttuneena hän välitti ensimmäisenä maailmalle tiedon presidentti Kennedyn kuolemasta. Harvinaislaatuisessa erikoislähetyksessä Vietnamin sodasta hän päätyi arvioon, että sotaa ei voida voittaa, ja olisi aloitettava rauhanneuvottelut. Tunnetun mediakasvon sanomana analyysillä oli vaikutusta yleiseen mielipiteeseen. Presidentti Lyndon B. Johnson katsoi menettäneensä Yhdysvaltain keskivertokansalaisen kannatuksen Cronkiten mukana ja päätti luopua yrityksestä toiselle kaudelle Valkoiseen taloon. Vielä 1970-luvulla Cronkiten nauttima arvovalta oli avainasemassa, kun Watergate-skandaalia avattiin ja puitiin tiedotusvälineissä.
NASA luovutti Cronkitelle tunnustuksena kuukiven hänen ansioistaan Apollo-ohjelman uutisoinnissa. Cronkiten mukaan ensimmäinen Kuuhun laskeutuminen oli ainoa kerta, jolloin hän oli jäänyt sanattomaksi.
Vapaavuodet

Walter Cronkite jäi virallisesti eläkkeelle CBS:ltä 1981 täytettyään 64 vuotta, ja hänen paikkansa täytti Dan Rather. Cronkite ei kuitenkaan poistunut täysin kuvaruudusta, sillä hän jatkoi kanavalla isännöimässään tiedeohjelmassa Walter Cronkite's Universe, jota esitettiin 1980–1982. Sen lisäksi hänellä oli CBS:n nimittämänä erikoiskirjeenvaihtajan asema, joka saattoi olla enemmänkin seremoniallinen, mutta hyväpalkkainen. Vuosien kuluessa, kun CBS alkoi ajaa säästösyistä alas uutistoimitusta ja sen aiemmin avokätistä rahoitusta, alkoi Cronkite yhä enenevässä määrin tehdä ohjelmia kilpaileville kanaville, kuten CNN:lle ja NPR:lle. Kun hänen seuraajansa CBS Evening News -uutislähetyksessä sai 2005 lähteä, ei Cronkite säästellyt enää sanojaan ilmaisten avoimesti tukensa 2006 palkatulle Katie Couricille.
Oloneuvoksen rooli ei istunut muutenkaan Cronkitelle. Hän teki paluun uutishuoneeseen veteraaniastronautti John Glennin sukkulalennolla 1998, minkä lisäksi hänen kädestään lähti kuutisenkymmentä muuta ajankohtaisohjelmaa. Hän lainasi äänensä Benjamin Franklinille PBS:n animaatiosarjaan Liberty Kids, teki vaalivalvojaiset brittiläiselle tv-yhtiölle ja toimi vuosia Kennedy Centerin vuosittaisten palkinnonjakoseremonioiden isäntänä.
Ronald Reagan palkitsi Walter Cronkiten Presidential Medal of Freedomilla 1981. Hänet palkittiin myös Emmy-palkinnolla.
Walter Cronkite kuoli läheistensä ympäröimänä Manhattanin kodissaan New Yorkissa 17. heinäkuuta 2009 kello 19.42 aivoverenkiertoelimien sairauteen. Uutisointi historiallisten kuulentojen ja avaruuskilpajuoksun arvovaltaisen kommentaattorin poismenosta kietoutui sopivasti yhteen ensimmäisen kuukävelyn 40-vuotisjuhlapäivän vieton kanssa.
Valikoitu tuotanto

Sarjat
(1953–1957) You Are There
(1957–1967) Twentieth Century
(1961–1962) Eyewitness to History
(1961–1979) CBS Reports
(1967–1970) 21st Century
(1962–1981) CBS Evening News with Walter Cronkite (päätoimittajana)
(1980–1982) Walter Cronkite's Universe (juontajana)
(1991) Dinosaur!
Erikoisraportit
(1975) Vietnam: A War That Is Finished
(1975) In Celebration of US
(1975) The President in China
(1977) Our Happiest Birthday
(1984) Solzhenitsyn: 1984 Revisited
Kirjallisuutta

Brinkley, Douglas: Cronkite.  New York:  Harper, 2012.  ISBN 978-0-06-137426-5