Napoleon III
Vallankumouksellinen

Louis Napoleon liittyi yhdessä vanhemman veljensä Napoléon Louis Bonaparten kanssa carbonarien johtamaan Italian vapautusliikkeeseen. Hän osallistui epäonnistuneeseen juoneen paavin hallitusta vastaan ​​Roomassa vuonna 1830 ja kapinaan Keski-Italiassa vuonna 1831, jossa hänen veljensä menehtyi tuhkarokkoon, josta Louis Napoleon itse selvisi. Hän itse pelastui Itävallan joukoilta vain äitinsä rohkean väliintulon ansiosta.
Napoleon Bonaparten poika, Napoleon II kuoli vuonna 1832. Louis Napoleon katsoi nyt olevansa suvun päämies ja myös Bonaparte-suvun kruununtavoittelija. Puheittensa, joissa hän julisti olevansa eräänä päivänä Ranskan hallitsija, vuoksi monien maiden poliisit pitivät häntä silmällä. Valmistautuakseen tehtäväänsä paremmin hän suoritti sotilaskoulutuksensa ja jatkoi taloudellisten ja sosiaalisten ongelmien opiskelua. Pian tämän jälkeen hän tunsi olevansa valmis julkaisemaan omia kirjoituksiaan poliittisista ja sotilaallisista aiheista. Vuonna 1832 julkaisemassa Rêveries politiques -pamflettissaan hän väitti, että vain keisari voi antaa Ranskalle sekä kunniaa että vapautta. Hänet kihlattiin vuonna 1836 serkulleen prinsessa Mathilde Bonapartelle, mutta kihlaus purettiin myöhempien tapahtumien vuoksi.
Vuonna 1836 Louis Napoleon matkusti Strasbourgiin tapaamaan erästä Waterloon taistelun veteraania. Veteraani ei kuitenkaan ottanut vakavasti Louis Napoleonin vallankumoushaaveita. Louis Napoleon oli jostain syystä saanut käsityksen, että veteraanin komentama rykmentti asettuisi hänen komennettavakseen. Sen jälkeen olisi marssittu Pariisiin ja tehty vallankaappaus. Nuori vallankaappaaja vangittiin ja vietiin Pariisiin syytteeseen asetettavaksi. Kuningas Ludvig Filip karkotti hänet Yhdysvaltoihin, josta hänet kutsuttiin takaisin vuoden 1837 alussa äitinsä viimeisen sairastelun vuoksi. Hän karkotettiin Sveitsistä vuonna 1838 ja hän asettui Englantiin Lontooseen.
Louis Napoleon julkaisi vuonna 1839 teoksen Napoleonilaiset ihanteet. Teosta voi pitää hänen poliittisen ajattelunsa kulmakivenä. Teos esittää Napoleon Bonaparten suurena kansanystävänä, joka halusi hyvää kaikille ja erityisesti köyhälistölle. Hän oli ollut vallankumouksen ajatusten, vapauden, tasa-arvon ja veljeyden suuri kannattaja joka oli juuri aikeissa luopua yksinvallastaan. Suuria sotiaan keisari ei ollut halunnut käydä, vaan hänet pakotettiin niihin.
Seuraavan vallankumousyrityksen hän teki vuonna 1840 Boulogne-sur-Merissä. Louis Napoleon lähti laivalla Lontoosta. Vallankaappausyritys lähti heti alusta alkaen kulkemaan huonosti. Oli sovittu että laiva lähtee kello 15.00, mutta Louis Napoleon saapuikin paikalle vasta kaksitoista tuntia myöhemmin. Ranskan poliisin vakoojat olivat varjostaneet häntä koko päivän, ja onkin todennäköistä, että joku oli vihjannut suunnitelmasta Ranskan viranomaisille.
Louis Napoleonilla oli laivassa mukana pieni joukko vapaaehtoisia sotilaita, hevosia, elintarvikkeita ja kansalle suunnattuja julistuksia. Seuraava epäonnistuminen oli se, että alukseksi valittu siipiratasalus Edinburgh Castle ei päässyt laskuveden vuoksi Boulognen satamaan. Oli tehtävä valinta: perääntyäkö vai nousta maihin? Hän nousi kuitenkin maihin Boulognessa ja meni paikalliseen varuskuntaan pukeutuneena kenraalin univormuun. Varuskunnassa hänet vangittiin välittömästi.
Oikeudenkäynti ei mennyt kuten Ranskan hallitus oli suunnitellut. Hallitus oli kuvaillut nuorta vallankaappaajaa lähinnä ”itsepäiseksi hölmöksi”, mutta Louis Napoleon piti oikeudenkäyntiä tilaisuutena saada puhua suoraan Ranskan kansalle. Hän saikin monet kuulijoistaan, kuten tuomarit, kiinnostumaan sanomastaan, joka sisälsi sekä Waterloon taistelun 1815 tappion hyvittämisen että kansan oikeuden päättää asioistaan. Louis Napoleon tuomittiin elinkautiseen vankeuteen Hamin linnaan. Tänä aikana hän kirjoitti kirjan Köyhyyden poistaminen. Tässä teoksessaan hän yhdisti vanhat ajatuksensa sosialistisiin näkemyksiin. Kirjassaan hän esittää huolensa Ranskan maatalouden heikosta tuotosta, työläisten huonosta elintasosta ja ehdottaa valtion radikaalia puuttumista talouspolitiikkaan. Ajan radikaalit ajattelijat ottivat teoksen innolla vastaan. Sosialisti Louis Blanc innostui teoksesta niin, että kävi jopa tapaamassa Louis Napoleonia vankilassa.
Vankeus ei ollut kosteassa sellissä istumista vaan välillä jopa lähes miellyttävää. Rutiineihin kuului herätys kello kuudelta, työntekoa, lounas, työtä, päivällinen ja ulkoilua. Vankilalinnan komentaja piti epäonnisesta vallankaappaajasta ja pelasi tämän kanssa šakkia ja korttipelejä. Lisäksi Louis Napoleonin huone sisustettiin ja kunnostettiin. Hänen sallittiin tavata vierailijoita ja käydä kirjeenvaihtoa. Prinssi käytti aikaansa myös opintoihin ja myöhemmin, valtansa huipulla hän sanoi Hamin vankilan olleen hänen yliopistonsa. Kuitenkin vankeuden loppupuolella hän kirjoitti eräälle ystävälleen tuntemuksistaan, että elämä on lyijynraskasta sekä monotonista ja tuntemuksistaan siitä, että monet ystävät ovat hylänneet hänet. Lisäksi huoli isän terveydestä varjosti hänen mieltään. Oltuaan kuusi vuotta vankina Louis Napoleon pakeni vankilasta linnan korjaustöiden aikana pukeutuneena työläisen vaatteisiin ja lankkua kantaen. Häneltä kesti vain 12 tuntia päästä turvaan Isoon-Britanniaan.
Pakonsa jälkeen Louis Napoleon oli uudelleen paossa Britanniassa. Napoleon III:n asuntoa, numero 6 Clarendon Squarella Royal Leamington Spassa, jossa hän asui vuosina 1838–1839 ja 1846–1848, kutsutaan Napoleonin taloksi. Lontoossa hän eli äitinsä jättämän suuren perinnön turvin ja järjesti hienoja juhlia, ajeli upeilla vaunuilla ja tapaili tyylikästä rakastajatartaan. Hän tapasi myös Benjamin Disraelin, jolle esitelmöi aikeestaan hallita Ranskaa. Disraeli muisteli myöhemmin, että uskoi puhuvansa mielipuolen kanssa. Louis Napoleon on Disraelin kirjoittaman romaanihahmon, prinssi Florestanin, esikuva.