stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Kuikka

Markus Kuikka (s. 9. heinäkuuta 1959 Helsinki) on suomalainen gamban- ja sellonsoittaja, joka soittaa myös harvinaisempia instrumentteja kuten barytonia ja arpeggionea.
Kuikka opiskeli sellonsoittoa Seppo Laamasen johdolla Sibelius-Akatemiassa. Musiikin maisterin tutkinnon hän suoritti 2003 ja valmistui 2009 tohtoriksi Sibelius-Akatemian DocMus-yksikön taiteellisessa tohtorikoulutuksessa. Kuikka on opiskellut gamban, barytonin ja arpeggionen soittoa yksityisesti ja myös osallistunut lukuisille mestarikursseille.
Kuikka on toiminut Sibelius-Akatemiassa DocMus-yksikössä erilaisissa opetustehtävissä. Hän on konsertoinut omissa ja eri yhtyeiden konserteissa, erityisesti Suomalaisen Barytontrion kanssa joka on vieraillut myös Saksassa, Venäjällä ja Ranskassa.
Kuikka toimi 1978-2008  Kuopion kaupunginorkesterin soolosellistinä. Hän on ollut mukana perustamassa BarokkiKuopiota, vanhan musiikin festivaalia, ja toiminut sen taiteellisena johtajana.
Markus Kuikan isä on sotilaskapellimestari Arvo Kuikka ja poika cembalisti Lasse Kuikka.
Aiheesta muualla

Taiteilijan omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Marina Vlady

Marina Vlady vuonna 1996.
Marina Vlady (alk. Catherine Marina de Poliakoff-Baïdaroff, s. 10. maaliskuuta 1938) on venäläistaustainen ranskalainen taiteilija ja laulaja. Hän oli naimisissa laulaja-laununtekijä Vladimir Vysotskin ja näyttelijä Robert Hosseinin kanssa.
Vlady oli nuorin Pariisin ja Monte-Carlon oopperateattereissa työskennelleen näyttelijä Vladimir Vasilevitš de Poliakoffin neljästä tyttärestä. Vladimir Vasiljevitš de Poliakoff oli syntyperäinen moskovalainen, joka muutti Ranskaan ensimmäisen maailmansodan aikana. Marina Vladyn omin sanoin: ”Olen venäläinen nainen, vaikkakin omistan ranskalaisen passin. Isäni valmistui Moskovan konservatoriosta. Ensimmäisen maailmansodan aikana isäni matkusti Ranskaan armeijaan vapaaehtoiseksi sotilaaksi. Hän oli leskeksi jääneen äidin ainoa poika, eikä häntä otettu Venäjän armeijaan. Armeijassa hänestä tuli lentäjä. Hän haavoittui sodassa, mutta hänet palkittiin urhoollisuusristimitalilla. Sodan jälkeen hän jäi Ranskaan, jossa työskenteli Pariisin oopperassa. Äidin perhe matkusti Venäjältä 1919. Äiti päätyi Belgradiin, missä tutustui isään, Vladimir de Poliakoffiin, ollessaan kiertueella. Äiti varttui Pietarissa ja sittemmin opiskeli Smolnan instituutissa, sisäoppilaitoksessa. Vuonna 1918 äiti oli 18-vuotias. Hän oli niitä ihmisiä jotka viehättyivät uusista ideoista.”[lähde? ]
Marina Vlady pääsi filmirooleihin jo teini-ikäisenä ja esiintyi ajan ranskalaisissa ja italialaisissa elokuvissa kuten Pardon My French (1951), Penne nere (1952), La figlia del diavolo (1952), Ennen vedenpaisumusta (Avant le déluge, 1954) ja Le crâneur (1955).
Teiniroolien tilalle hän sai 1950-luvun loppupuolella vivahteikkaampia rooleja, esimerkiksi Ainon rooli filmissä La sorcière (ohjaus André Michel, 1956), josta ohjaaja voitti parhaan ohjauksen Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla. Seuraavalla vuosikymmenellä hänellä oli rooleja muun muassa filmeissä Les canailles (1960), La steppa (1962), La cage (1963), Le meurtrier (1963), Falstaff (Chimes at Midnight) (ohjaus Orson Welles, 1965) ja Aviovaimo Pariisissa (2 ou 3 choses que je sais d'elle, ohjaus Jean-Luc Godard, 1967). Filmiura jatkui myös seuraavilla vuosikymmenillä.
Marina Vlady voitti Cannesin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon vuonna 1963 elokuvasta Elämää mehiläispesässä (Una storia moderna - L'ape regina).
Aiheesta muualla

Marina Vlady Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marina Takalo

Professori Pertti Virtaranta haastattelee Marina Takaloa kotonaan Risto Rytin tie 28:ssa.
Marina Takalo (1890 Oulanka, Vienan Karjala – 22. heinäkuuta 1970 Kemi) oli vienankarjalainen Suomeen muuttanut runonlaulaja.
Takalo tuli perheensä kanssa Suomeen helmikuussa 1922 pakolaisina ja he asuivat sitten Kuusamossa muun muassa Määttälänvaaralla ja Heikkilässä. Vuodesta 1961 Takalo asui Kemissä lastensa luona.
Takalo sai Kalevala-seuran tunnustuspalkinnon 1965. Takalon kertomia satuja ja tarinoita sekä runonlausuntaa on tallennettu yhteensä 60 tunnin verran ääninauhoille. Helsingin yliopiston uskontotieteen professori Juha Pentikäinen tapasi nuorena opiskelijana Takalon Kuusamossa 1960 ollessaan siellä kotiseututukimusretkellä. Pentikäistä kiinnosti Takalon uskonnollinen maailmankuva johon oli sekoittunut kalevalaisia ja vanhauskoisia aineksia ja hän kirjoitti tästä aiheesta 1971 teoksen Marina Takalon uskonto.
Vuonna 1990 paljastettiin Kuusamon kansanopiston edustalla Marina Takalon muistomerkki jonka on suunnitellut taiteilija Nina Sailo. Kemissä on Marina Takalon katu ja Kemin kaupunginkirjastossa on Takalon pronssinen muistoreliefi (Sanna Koivisto, 1991).
Aiheesta muualla

Katja Hyry: Vienan naisia tutkimassa - rajan ja perinteen jäljillä, ELORE, vol. 12 – 2/2005
Hadleyn solu

Hadleyn solu merkittynä kuvaan.
Hadleyn solu eli Hadleyn kiertoliike on ilmakehän kiertoliikkeen tropiikissa vaikuttava osa. Sen muodostavat laskeva ilmavirtaus hepoasteilla eli sillä leveysasteella johon sijoittuvat mm. Sahara ja Kalahari, hepoasteilta kohti päiväntasaajaa puhaltavat pasaatituulet, nousuliike pasaatituulten kohtaamisvyöhykkeellä ITCZ ja ylätroposfäärissä oleva paluuvirtaus (antipasaati) takaisin kohti hepoasteita.
Marina di Pisa

Ilmakuva Marina di Pisasta.
Marina di Pisa on pieni kaupunki Pisan maakunnassa, Toscanan alueella Keski-Italiassa. Kaupunki sijaitsee noin 11 kilometriä Pisasta länteen. Kaupungin asujaimisto (noin 4 000 asukasta) koostuu talviaikaan suurimmaksi osaksi eläkeläisistä, kesäkuukausina se on suosittu matkailukohde ja tunnettu kylpylöistään.
Arno-joen suulla sijaitseva kaupunki perustettiin 1800-luvun loppupuolella, virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 1872. Vuonna 1892 kaupunkiin rakennettiin rautatie. Kaupungissa sijaitsi Costruzioni Meccaniche Aeronautiche S.A:n lentokonetehdas, jossa valmistettiin toisen maailmansodan aikana muun muassa Fiat G.50 -hävittäjiä ja myöhemmin, sodan jälkeen, raitiovaunuja ja linja-autoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marina di Pisa Wikimedia Commonsissa
Manu Kontula

| Manu Kontula |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 1.5.1924–1.9.1927  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1873 Luumäki
Kuollut: 25. tammikuuta 1931 (57 vuotta) Kuusankoski
Ammatti:  vahtimestari
Emanuel (Manu) Kontula (7. syyskuuta 1873 Luumäki – 25. tammikuuta 1931 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1927.
Elämä

Luumäen Hirvikalliossa syntyneen Manu Kontulan vanhemmat olivat mylläri Tuomas Kontula (1835-1913) ja Anna Juntto (1830-1888). Hän työskenteli muun muassa renkinä, myllärinä ja paperityömiehenä Voikkaan paperitehtaalla. Vuonna 1904 Kontula osallistui kuuluisaan Voikkaan lakkoon, jonka seurauksena hän menetti työpaikkansa ja lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Työskenneltyään vuoden verran kaivosmiehenä Kontula palasi kotimaahansa ja sai työpaikan Kymintehtaalta. Vuodesta 1917 hän työskenteli Iitin elintarvikelautakunnan palkkaamana elintarviketarkastajana.
Pasifistina Kontula pysytteli sivussa sisällissodan tapahtumista. Maltillisena sosialidemokraattina tunnettu Kontula onnistui sodan jälkeen välttämään myös valkoisten rankat kostotoimet. Maaliskuussa 1919 Kontula sai 400 markkaa sakkoa levitettyään sosialidemokraattien Sorron yöstä nouskaa! -vaalijulistusta. Tapauksen johdosta elintarvikelautakunta erotti hänet ja samalla Kontula perheineen häädettiin Kymi Oy:n omistamasta asunnosta. Tämän jälkeen Kontula toimi Kuusankosken työväentalon vahtimestarina ja työväenyhdistyksen taloudenhoitajana.
Kontula oli perustamassa Kuusankosken työväenyhdistystä vuonna 1903 ja hän vaikutti myös Suomen Paperiteollisuustyöväen Liitossa sen perustamisesta lähtien. Kontula oli Iitin kunnanvaltuuston jäsen ja Kuusankosken kuntaa perustettaessa 1921 hänet valittiin kunnanvaltuuston puheenjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Vuonna 1924 Kontula nousi kansanedustajaksi varasijalta, kun August Kuusisto paljastui vaalikelvottomaksi. Kontula oli myös presidentin valitsijamiehenä 1925. Kontula kuoli lyhyen sairauden jälkeen tammikuussa 1931. Hänet on haudattu Kuusankosken hautausmaahan.
Perhe

Manu Kontulan puoliso oli Valkealasta kotoisin ollut Ida Ilomäki (1881-1960), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1901. Heidän poikansa oli huoltotoimenjohtaja Arvi Kontula, joka on kansanedustaja Anna Kontulan isoisä.
Teokset

Kuusankosken työväenyhdistyksen 20-vuotisvaiheita.  Kotka:  Kuusankosken työväenyhdistys, 1923.  Teoksen verkkoversio (PDF).
Guy Bonnet

Guy Bonnet Eurovision laulukilpailussa 1970
Guy Bonnet (1945 Avignon – 8. tammikuuta 2024 Montpellier) oli ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Bonnet on edustanut Ranskaa Eurovision laulukilpailussa kahdesti. Vuonna 1970 Bonnet kilpaili kappaleella "Marie-Blanche", joka sijoittui jaetulle neljännelle sijalle 12 kilpailijan joukosta. Vuonna 1983 Bonnet sijoittui kahdeksanneksi kappaleella "Vivre". Bonnet myös sävelsi Ranskan vuoden 1968 edustuskappaleen "La source", jonka esitti Isabelle Aubret.
Manilanlahden taistelu

Manilanlahden taistelu oli Espanjan-Yhdysvaltain sodassa 1. toukokuuta 1898 käyty meritaistelu. Kommodori George Deweyn johtama Yhdysvaltain laivaston Aasian laivue kohtasi ja tuhosi Espanjan laivaston kontra-amiraali Patricio Montojon johtaman Tyynenmeren laivueen. Filippiineillä Manilanlahdella käyty taistelu oli sodan ensimmäinen suurempi kohtaaminen.
Tausta

Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa Yhdysvaltain länsirannikon asukkaat pelkäsivät Espanjan laivaston hyökkäystä. Vain muutama panssarikansiristeilijä oli rannikon asukkaisen suojana.
Espanjan laivaston Tyynenmeren laivueen, joka oli siirretty Filippiineille, komentajalla amiraali Montojolla oli alaisuudessaan sekalainen joukko vanhentuneita aluksia. Tilanteen parantamiseksi ei tehty juuri mitään. Espanja piti mahdottomana sodan voittamisen pyrkien tekemään ainoastaan sen mikä kasvojen säilyttämiseksi vaadittiin.
Taistelu

Kommodori George Deweyn johtama Yhdysvaltain Aasian laivue saapui Manilanlahdelle yöllä 30. huhtikuuta. Deweyn laivasto käytti El Frailen ja Caballon välistä eteläistä reittiä, jolloin El Fraileen sijoitettu rannikkopatteri avasi tuloksetta tulen. Manilanlahdella Espanjan laivaston alukset ja Caviten rannikkopatteri avasivat tulen, joka jäi lyhyeksi.
Yhdysvaltain laivaston alukset muodostivat taistelulinjan ja kulkivat viidesti edestakaisin siirtyen joka kerta hieman lähemmäs lahden poikki tulittaen espanjalaisia. Kahdeksan Espanjan laivaston alusta, rannikkopatterit ja linnakkeet vastasivat tuleen kaksi ja puoli tuntia, vaikka rannikkopatterien tuli ei kantanut.
Montojo käski aluksensa hyökkäämään katkaisten Reina Cristinan ankkurikaapelin. Yhdysvaltain laivaston alukset keskittivät tulen hyökkäävään alukseen ampuen sen palasiksi. Kaikki espanjalaisalukset tuhoutuivat tai alusten miehistö upotti aluksensa.
Organisaatio

USS Olympia (C-6)
USS Baltimore (C-3)
USS Raleigh (C-8)
USS Boston (1884)
USS Concord (PG-3)
Petrel (PG-2)
Reina Cristina (1887)
Castilla (1881)
Don Antonio de Ulloa (1887)
Don Juan de Austria (1887)
Isla de Cuba
Isla de Luzón
Marqués del Duero (1875)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Manila Bay
Käännös suomeksi
Markus Lahtinen

Timo Markus ”Maka” Lahtinen on suomalainen muusikko.
Lahtinen on opiskellut Lahden Muotoiluinstituutin, videokuvauksen osastolla ja valmistunut 1994. Hän on ollut klarinetti- ja kitaraoppilaana Hämeenlinnan Musiikkiopistossa 1980-luvulla.
Lahtinen on soittanut freelancemuusikkona eri yhtyeissä, kuten Kuuma Satsi, Worth Holding, Kokooma, Faithfully Underground, Themes & Tunnelvisions, Brazilian Aeroplane, Jussu, Tommi Läntinen ja Kuutamolla Orkesteri, Tommi Lindell – Lindellandia, Kiipparikvartetti, Ressu Redford, Ysärihitit tour (Ressu Redford & Jussi Rainio), Eva Pohto & the Bonobos. Hän on tehnyt vuodesta 1998 yhteistyötä Circo Aereon kanssa, jolle hän on säveltänyt: Lopunaikoja Odotellessa Kabaree (1998), Glitter (2001), Sirkus Simpukka (2002–2003), Baby Dough (2003–2008), Super8 (2004), O/I (2006–2007), Camping II (2012) ja viimeisimpänä Light Blue & Orange, jossa toiminut musiikin sovittajana ja muusikkona esityksissä (2013).
Muita muusikon töitä ovat mm. MTV3:n ohjelmien Häämatkalle & Sukujuhla studioyhtye Enoset, johtajanaan Tommi Lindell, Kapsäkin/Helsingin Kaupunginteatterin Risto Räppääjä ja Pakastaja Elvi -lastenmusikaalin yhtyeen alkuperäiskokoonpano, contemporary juggling act Peapot Live, muusikon rooli Risto Räppääjä -elokuvissa. 
Sävellystöitä mm. lyhytanimaatiot:
- Pizza Passionata (2001) , tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaaja Kari Juusonen
(palkittu Festival de Cannes 2001
- Syntymäpäivä (2004), tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaus Kari Juusonen
- Ö (2011), tuotanto Vanilla Oy, ohjaus Kari Juusonen
Lahtisen isä Timo Sulo Ilmari Lahtinen (1941-2010), äiti Anna-Liisa Lahtinen (o.s. Porkka) (s.1942), veli Tuomas Antero Lahtinen (s. 1969).
Palkinnot ja tunnustukset

Wihurin rahaston apuraha
Luna 3

| Luna 3 |
| --- | --- |
 Luna 3
Alkuperäinen nimi:  Луна-3
COSPAR ID:  1959-008A
Ohjelma:  Luna
Valmistaja:  OKB-1
Tehtävätyyppi:  Kuun pinnan kuvaus
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  4. lokakuuta 1959 2.24.00 UTC Baikonurin kosmodromi
Laukaisualus:  SS-6/R-7 (8K72)
Tehtävän kesto:  n. 207 päivää – paloi maan ilmakehässä 28. huhtikuuta 1960.
Massa:  278,5 kg
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  Maakeskeinen
Isoakselin puolikas:  264 777,8 km
Eksentrisyys:  0,82369
Inklinaatio:  73,8°
Kiertoaika:  22 700 min
Apogeum:  476 500 km
Perigeum:  40 300 km
Kiertoradat:  ~13
Luna 3 (ven. Луна-3) oli avaruusluotain, joka otti ensimmäiset valokuvat Kuun Maahan näkymättömästä puolesta. Luotain laukaistiin 4. lokakuuta 1959 2.24 UTC. Se ohitti Kuun 7. lokakuuta. Kuvista näkyi, ettei Kuun takana ollut juurikaan meriksi nimitettyjä basalttitasankoja. Yksi niistä harvoista on Mare Moscoviense eli Moskovanmeri. ”Merettömyys” näkyy kuvien valkoisuudessa.
Luna 3

Luna 3. Lunik 3 eli ”AMS” laukaistiin Sputnik 1:n 2-vuotispäivänä.
Luna 3 oli perusmuodoltaan sylinteri, jonka molemmissa päissä oli puolipallot. Sen ulkopinnoilla olivat aurinkopaneelit. Luna 3:ssa oli ensimmäistä kertaa avaruustekniikan historiassa asennonsäätölaite, jota tarvittiin kameroiden suuntaamiseen kohti kuuta. Siinä oli aurinkoantureita, kuuanturi, gyroskooppeja ja logiikkapiirejä.
Luotaimen kamera oli Leningradissa kehitetty Jenisei. Kaksi kuvaa valotettiin samaan aikaan 500 mm ja 200 mm objektiivien läpi 35 mm ilmakuvausfilmille. Valokuvauksen jälkeen filmi kulki automaattisesti kehitys- ja kiinnityskemikaalien läpi ja se kuivattiin. Filmi skannattiin katodisädeputki-skannerilla ja valomonistinputken avulla. Laitteessa oli kaksi toimintatilaa jolla se voi skannata filmin 1000 pikselin resoluutiolla 1,25 juovaa sekunnissa tai nopeasti 50 juovaa sekunnissa. Tämän jälkeen kuva siirrettiin Boguslavskin RNII KP -tutkimuskeskuksessa kehittämällä jatkuvan kantoaallon FM-lähettimellä.
Luna 3:n rata oli ellipsi, joka meni Kuun taakse. Ensimmäistä kertaa toisen taivaankappaleen rataa käytettiin tarkoituksella muuttamaan avaruuslaitteen rataa.
Luna 3 asetettiin Kuun lähellä pituusakseli kohti Aurinkoa, ja 7. lokakuuta noin puoli kuudelta aamulla Luna 3 oli Auringon ja Kuun välissä. Silloin otettiin 40 minuutissa ainakin 29 kuvaa. Kuvien siirto Maahan alkoi filmin kehityttyä. Kolmen päivän kuluttua kuvauksesta Luna saapui 480 000 kilometrin päähän Maasta, ja sen oli tarkoitus lähettää lisää kuvia suuremmalla nopeudella luotaimen ollessa ratansa alimmalla kohdalla 47 500 kilometrin päässä Maasta. Kuun ohitus tapahtui 8 000 kilometrin päästä.
Tarkoitus oli kiertää Kuu monta kertaa, mutta luotain mykistyi jossain vaiheessa kuvien lähettämisen jälkeen.
Luna 3:n kuvat olivat nykymittapuun mukaan heikkolaatuisia, mutta niissä näkyi selvästi, että Kuun maahan näkymättömällä puolella oli vain suhteellisen harvoja tummia alueita, ”meriä”. Kuvien huono laatu johtui huonosta radioyhteydestä ja siitä, että Aurinko valaisi Kuuta niin kuin täydessä Kuussa, jolloin varjot olivat heikkoja.
Kuvissa oli 70 % Kuun kääntöpuolta, 30 % Maahan näkyvää puolta. Venäläiset nimesivät monia Kuun alueita, mm. Moskovan meren, tummapohjaisen Tsiolkovskin kraatterin sekä Neuvostovuoret eli Sovjet-harjanteen. Vuonna 1960 Neuvostoliitto yritti laukaista kaksi Luna 3 -tyyppistä alusta, mutta epäonnistui.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maniátikan metroasema

| Maniátika> Μανιάτικα |
| --- | --- |
 Maniátikan metroasema.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 3
Sijainti:  37°57′35″N, 23°38′24″E
Paikkakunta:  Pireus, Attika, Kreikka
Avattu:  10.10.2022
Maniátika (kreik. Μανιάτικα eli Σταθμός Μανιάτικα, Stathmós Maniátika) on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Agiá Sofián eli Maniátikan kaupunginosassa Pireuksen kaupungissa Ateenan metropolialueen lounaisosassa.
Maniátikan metroasema ulkoa.
Metroasema avattiin 10. lokakuuta 2022. Se valmistui Linjan 3 laajennokselle, joka yhdisti linjan aiemman läntisen pääteaseman Agía Marínan Pireukseen. Seuraava asema koilliseen on Níkaia ja etelään Pireus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maniátikan metroasema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí
Luettelo naisten maailmanmestareista shakissa

Hou Yifan – Humpy Koneru, Tirana 2011
Shakin naisten maailmanmestaruudesta alettiin pelata virallisesti 1927, jolloin Maailman shakkiliitto FIDE otti naisten maailmanmestaruuden suojelukseensa. Ennen toista maailmansotaa 1927–1937 mestaruudesta pelattiin seitsemän kertaa, englanninvenäläisen Vera Menchikin voittaessa joka kerta. Menchikin kuoltua 1944 järjestettiin Moskovassa vuonna 1949–1950 ensimmäinen MM-turnaus toisen maailmansodan jälkeen. Uudeksi maailmanmestariksi tuli Ljudmila Rudenko. Tämän jälkeen FIDE lanseerasi 1952 ehdokasottelut ja ottelufinaalin täyskierrosturnauksen sijaan.
Rudenkon ja kahden muun venäläispelaajan, Jelizaveta Bykovan ja Olga Rubtsovan, jälkeen valta siirtyi eteläisen Gruusian neuvostotasavallan edustajalle Nona Gaprindašvilille, joka piti mestaruutta 16 vuotta 1962–1978. Gaprindašvili oli myös ensimmäinen naispelaaja, jolle FIDE myönsi suurmestarin arvon. Hänen jälkeensä koitti toisen georgialaisen, Maia Tšiburdanidzen 13-vuotinen valtakausi 1978–1991. Vuonna 1991 naisten shakin valtaistuimelle nousi ensimmäinen kiinalainen, Xie Jun, murtaen neuvostopelaajien 41 vuotta kestäneen hegemonian.
Xien jälkeisistä maailmanmestareista yksikään ei pystynyt menestyksellä uusimaan mestaruuttaan, kunnes 2011 vasta 17-vuotias kiinatar Hou Yifan menestyksellisesti puolusti mestaruuttaan intialaista Humpy Konerua vastaan. Tämän jälkeen Hou on voittanut mestaruuden vielä kaksi kertaa 2013 ja 2016. 2010- ja 2020-luvuilla Kiina on vakiinnuttanut hallintansa naisten shakissa ja ainoastaan ukrainalaiset Hanna Ušenina ja Marija Muzytšuk ovat kyenneet kerran murtamaan kiinalaisten rintaman.
Yleisen maailmanmestaruuden osalta maailmanmestaruuden yhdistymisen myötä palattiin 2008 pitkiin kaksinotteluihin, mutta naiset pelasivat vuosina 2000–2010 cup-muotoisia turnauksia. Vuosina 2011–2018 naisten maailmanmestaruudesta pelattiin vuorovuosin cup- ja ottelumuodossa.. Maailman shakkiliitto päätti vuonna 2019 siirtyä taas kaksinotteluun sitä edeltävine ehdokasturnauksineen.
Mestarit

| Nro | nimi | mestaruusvuodet | kansallisuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Vera Menchik | 1927–1944 | Venäjä/Yhdistynyt kuningaskunta |
| 2 | Ljudmila Rudenko | 1950–1953 | Neuvostoliitto |
| 3 | Jelizaveta Bykova | 1953–1956 | Neuvostoliitto |
| 4 | Olga Rubtsova | 1956–1958 | Neuvostoliitto |
| 3 | Jelizaveta Bykova | 1958–1962 | Neuvostoliitto |
| 5 | Nona Gaprindašvili | 1962–1978 | Georgia |
| 6 | Maia Tšiburdanidze | 1978–1991 | Georgia |
| 7 | Xie Jun | 1991–1996 | Kiina |
| 8 | Susan Polgár | 1996–1999 | Unkari/USA |
| 7 | Xie Jun | 1999–2001 | Kiina |
| 9 | Zhu Chen | 2001–2004 | Kiina/Qatar |
| 10 | Antoaneta Stefanova | 2004–2006 | Bulgaria |
| 11 | Xu Yuhua | 2006–2008 | Kiina |
| 12 | Aleksandra Kostenjuk | 2008−2010 | Venäjä |
| 13 | Hou Yifan | 2010−2012 | Kiina |
| 14 | Hanna Ušenina | 2012−2013 | Ukraina |
| 13 | Hou Yifan | 2013−2015 | Kiina |
| 14 | Marija Muzytšuk | 2015–2016 | Ukraina |
| 15 | Hou Yifan | 2016−2017 | Kiina |
| 16 | Tan Zhongyi | 2017–2018 | Kiina |
| 17 | Ju Wenjun | 2018– | Kiina |
Aiheesta muualla

http://www.mark-weeks.com/chess/wcc-womn.htm World Chess Championship for Women
Chessdom: vähän historiaa 1996-2001 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mallaskoski

| Mallaskoski Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1997
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Pienpanimot
Liikevaihto:  1,3 milj € (2020)
Liikevoitto:  3,4 %
Tilikauden tulos:  208 000
Henkilöstö:  10
Kotisivu:  mallaskoski.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Mallaskoski Ab on Seinäjoella vuonna 1997 perustettu olutpanimo, joka aloitti tuotannollisen toimintansa 1999. Yritys valmistaa oluiden lisäksi lonkeroa ja siidereitä ja energiajuomia. Sen tuotemerkkejä ovat Kuohu-oluet, Häjy-lonkero, Komia-, Makia- ja Twist-siiderit sekä Pure!-energiajuoma. Alkoholituotteiden kokonaisvolyymi on n. 4 miljoonaa litraa vuodessa. Panimo työllistää 5-10 henkeä ja vuoden 2012 arvioitu liikevaihto on n. 2 miljoonaa euroa.
Historia

Seinäjoella oluen valmistuksen aloitti vuonna 1921 Johan Walleniuksen perustama Mallaskosken Tehtaat Oy, joka lopetti toimintansa itsenäisenä 1960-luvulla. Jo tuolloin tuotannossa oli Kuohu olut, jota vietiin myös ulkomaille. 1960-luvulla toiminta siirtyi usean omistajan kautta Hartwallille, joka viimein lopetti toiminnan Seinäjoella. Vuonna 1999  samalle paikalle perustettu uusi panimo sai kuin ihmeen kaupalla vanhan panimon käyttämän perinnehiivan Helsingin yliopiston bioteknologian laitokselta käyttöönsä.
Vuonna 2008 Mallaskoski teki yhteistyötä RFSUn kanssa jakamalla Häjy -lonkeroiden mukana Sultan Play -kondomeja. Sosiaali- ja terveysministeriön tuotevalvontakeskus (STTV) kuitenkin kielsi kampanjan vedoten tutkimuksiin, joiden mukaan seksin tavoittelu lisää alkoholin käyttöä.
Vuonna 2009 alkoholijuomia maahantuovan Servaali Oy:n emoyhtiö Captol Invest Oy osti Mallaskosken. Panimon tuotteiden myynti ja markkinointi siirtyi samalla Servaalille.
Vuonna 2012 Mallaskosken Kuohu Amber Lager -olut sijoittui ensimmäiseksi Suomen paras olut -kilpailun enintään 6% lager -oluiden sarjassa .
Esimerkkejä tuotteista

Kuohu Valioluokka Pils
Kuohu Valioluokka Stout
Kuohu Amber Lager
Kuohu Kristallivehnä
Longi Salmiakki-Sitruuna