stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotaromaani (Tuntemattoman sotilaan käsikirjoitus)
Käsikirjoitukseen tehdyt muutokset

Noin kolmasosa kaikista käsikirjoitukseen tehdyistä poistoista oli hahmojen alatyylistä puhetta, härskejä vitsejä ja kiroilua. Etenkin kirkkoon ja uskontoon liittyviä repliikkejä karsittiin. Toinen suuri ryhmä poistettujen joukossa olivat kohdat, joissa arvosteltiin Suomen armeijan päällystöä, ylintä sodanjohtoa ja sotaa itsessään. Osa näistä poistoista oli vähäisiä tyylillisiä muutoksia, mutta osa on huomattavia. Monet poistetuista kohdista olivat kuvanneet ironisesti yhteiskuntaluokkien vastakkainasettelua sodan keskellä. Esimerkiksi Lahtisen tunnettua monologia lyhennettiin huomattavasti. Alun perin kustantaja aikoi poistaa sen kokonaan, mutta Linna sai osan tekstistä palautettua. Tuntemattoman sotilaan kymmenenteen painokseen Linna palautti isomman osan tästä kohtauksesta.
Käsikirjoituksesta poistettiin myös monia selitteleviä kohtia, joissa kertoja pohtii sodan- tai historianfilosofiaa tai yksittäisten hahmojen psykologisia motiiveja. WSOY:n johtaja Yrjö A. Jäntin mielestä monet näistä sodanvastaisista puheenvuoroista olivat liian jälkiviisaita ja saarnaavia, joten ne olisivat saattaneet vaarantaa kirjan menestyksen. Samoin sensuroitiin yksittäisiä kohtia, joissa hahmot puhuvat epäkorrektisti Neuvostoliitosta ja sen asukkaista. Toimitusvaiheessa Linna teki myös itse käsikirjoitukseen joitakin korjauksia. Keskeiset muutokset olivat ilmeisesti kuitenkin kaikki kustantajan tekemiä.
Väinö Linnalle ilmoitettiin näistä poistoista edeltä käsin, mutta kustantaja antoi ymmärtää niiden olevan luonteeltaan vähäisiä. Tuntemattoman sotilaan julkaisukiireistä johtuen käsikirjoitus pysyi kustantajan hallussa ja poistojen määrä kävi Linnalle ilmi vasta hänelle lähetetyistä oikovedoksista. Tämän johdosta Linna lähetti marraskuussa 1954 kustantajalle kirjeen, jossa hän hämmästeli romaaniin tehtyjä poistoja, mutta tyytyi ratkaisuun esittäen kuitenkin huolensa kirjansa sanoman muuttumisesta liian sovinnaiseksi ja sen sodanvastaisen kritiikin hämärtymisestä. Myöhemmin on esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, tuliko Linnan teos kustantajan tekemien muutosten seurauksena paremmaksi vai huonommaksi. Tuntemattoman sotilaan ruotsintajan Nils-Börje Stormbomin mukaan poistot tekivät romaanista taideteoksena paremman.
Linna oli alkuperäisessä käsikirjoituksessaan laittanut hahmot puhumaan murteiden ja yleiskielen välimuotoa, mutta kustantajan kielentarkistuksen yhteydessä pyrittiin puhtaampaan ja aidompaan murreilmaisuun. Kun Tuntemattoman sotilaan ilmestymisen jälkeen jotkut huomauttelivat murreasussa olevan vieläkin virheitä, WSOY palkkasi Lauri Hakulisen, Viljo Kojon ja Kalle Väänäsen tarkastamaan asiantuntijoina tekstin vielä kertaalleen. He tekivät murresanoihin joukon korjauksia, jotka sisällytettiin kaikkiin painoksiin kymmenennestä painoksesta alkaen. Hakulinen tarkasti lounaismurteiset repliikit, Kojo kaakkoismurteiset ja Väänänen savolaismurteiset.
Sotaromaanin uudelleenjulkaisun jälkeen

WSOY julkaisi alkuperäiskäsikirjoituksen Linnan kuoltua nimellä Sotaromaani vuonna 2000. Siihen on merkitty kursiivilla ne kohdat, jotka puuttuvat Tuntemattomasta sotilaasta. Tästäkin versiosta on jätetty pois sellaiset käsikirjoituksesta yliviivatut kohdat, jotka on katsottu Linnan itsensä tekemiksi poistoiksi. Teoksen kansikuva on muuten samanlainen kuin Tuntemattoman sotilaan kuuluisa kansi, paitsi että siluettina näkyvä sotilas on musta eikä valkoinen.
Vuonna 2017 valmistunut elokuva Tuntematon sotilas on Linnan romaanin ensimmäinen elokuvasovitus, joka perustuu Sotaromaani-versioon. Kun tieto Sotaromaaniin perustuvasta elokuvasuunnitelmasta vuoti julkisuuteen syksyllä 2014, asianosaiset aluksi kiistivät tiedon. Myöhemmin Linnan oikeuksienomistajat ja ohjaaja Aku Louhimies vahvistivat elokuvahankkeen olemassaolon yhteisellä tiedotteella.
Aiheesta muualla

Timo Sedergren: Sotaromaani ja Tuntematon sotilas – kaksosten identtisyys puntarissa. Ennen ja nyt 3/2002
Proteiinimyrkytys

Proteiinimyrkytys johtuu liiallisesta proteiinin osuudesta ruokavaliossa tai muiden ravintoaineiden puutteesta. Sen oireita ovat vatsavaivat, heikkous ja näläntunne. Proteiinimyrkytystä on tunnettu pohjoisten alkuperäiskansojen keskuudessa, sillä talvikaudella saatavilla oleva ruokavalio on ollut rajoittunutta. Ensimmäiset tunnetut tapaukset olivat henkilöillä, jotka söivät pelkkää vähärasvaista jäniksen lihaa.
Food and Nutrition Board of the National Institute of Medicine sanoo proteiinimyrkytyksen olevan mahdollinen, kun henkilön kokonaisenergiansaannista yli 45 % on peräisin proteiinista. Tilanne korjaantuu lisäämällä hiilihydraattien ja rasvojen suhteellista määrää ruokavaliossa.
Procoptodon

| Procoptodon |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae
Alaheimo::  Sthenurinae
Suku::  Procoptodon  Owen, 1873
Katso myös
   Procoptodon Wikispeciesissä   Procoptodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Procoptodon oli  jättiläiskengurusuku, jonka laji P. goliah eli Australiassa pleistoseenikaudella ja hävisi sukupuuttoon 50 000 vuotta sitten.
Ulkonäkö

Suurin Procoptodon-lajeista oli P. goliah, se oli suurin koskaan elänyt kenguru. Sillä oli korkeutta lähes kaksi metriä ja painoa 232 kiloa.
Muut suvun lajit olivat pienempiä, Procoptodon gilli oli koko alaheimonsa pienin laji. Se oli noin metrin korkuinen.
Procoptodonin jalat muistuttivat hevosen kavioita. Molemmissa eturaajoissa oli kaksi erittäin pitkää sormea ja kynttä.
Ravinto ja muuta tietoa

Procoptodon riipi käsillään kuin saksilla lehtiä puista. Ne vaeltelivat ryhmissä muinaisen Australian tasangoilla. Syy lajin häviämiseen 50 000 vuotta sitten saattoi olla ihmisen aiheuttama, mutta on myös näyttöä, että Procoptodoneja saattoi elää vielä 18 000 vuotta sitten. Jättiläiskengurun jäännöksiä voi ihailla muun muassa Etelä-Australiassa.
Raffaele Cadorna

Raffaele Cadorna (9. helmikuuta 1815 – 6. helmikuuta 1897) oli italialainen kenraali, joka oli mukana Italian yhdistymiseen liittyneissä sodissa.
Cadorna osallistui Sardinian armeijan upseerina vuosien 1848–1849 sotaan Itävaltaa vastaan sekä 1855 Krimin sotaan. Vuoden 1859 sodan aikana hän palveli everstiluutnanttina Sardinian pääesikunnassa ja sai sodan jälkeen ylennyksen kenraaliksi. Vuonna 1861 Cadorna toimi Sisilian sotilaskäskynhaltijana. Vuoden 1866 sodassa hän oli kenraali Enrico Cialdinin alaisena. Cadorna komensi joukkoja, jotka valtasivat 20. syyskuuta 1870 Rooman ja saattoivat siten Italian yhdistymisen päätökseen. Hän toimi siirtymäajan Rooman sotilaskuvernöörinä.
Raffaele Cadornan veli oli poliitikko Carlo Cadorna. Ensimmäisessä maailmansodassa ansioitunut marsalkka Luigi Cadorna oli Raffaele Cadornan poika.
Raffaele De Giuli

Raffaele De Giuli (9. marraskuuta 1884 Luzzogno – 18. huhtikuuta 1963) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. joulukuuta 1908 ja nimitettiin Capaccio e Vallo della Lucanian hiippakunnan johtoon 17. kesäkuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Castelli, jota avustivat Gaudenzio Manuelli ja Sebastiano Briacca.
De Giuli sai 18. helmikuuta 1946 nimityksen Albengan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 78-vuotiaana virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Raffaele Calabria

Raffaele Calabria (11. joulukuuta 1906 Lucera – 24. toukokuuta 1982) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. maaliskuuta 1929 ja nimitettiin Otranton koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Soteropoliin titulaariarkkipiispaksi 6. toukokuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Demetrio Moscato, jota avustivat Federico Pezzullo ja Domenico Vendola.
Calabriasta tuli 10. heinäkuuta 1952 Otranton arkkipiispa. Hän sai 12. heinäkuuta 1960 nimityksen Beneventon koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Heliopolis in Phoenician titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 1. tammikuuta 1962 Beneventon arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 75-vuotiaana virassa.
Calabria osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Soap Opera

| Soap Opera The Kinks |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu – lokakuu 1974
 Julkaistu:  25. huhtikuuta 1975    16. toukokuuta 1975 
 Formaatti: LP, CD, SACD
 Tuottaja(t): Ray Davies
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 37.30
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  51. (1975)    88. (28. kesäkuuta 1975)
The Kinksin muut studioalbumit
| Preservation Act 2 1974 | Soap Opera 1975 | Schoolboys in Disgrace 1975 |
Soap Opera tai The Kinks Present a Soap Opera on brittiläisen The Kinks -yhtyeen keväällä 1975 julkaistu studioalbumi ja rock-ooppera. Teos on kokonaan Ray Daviesin käsialaa, ja se kertoo tarinan tavallisesta miehestä nimeltä Norman, joka vaihtelee elämässään osia Starmaker-nimisen rocktähden kanssa. Soap Opera perustuu Daviesin käsikirjoittamaan Starmaker-musikaaliin, jossa Davies itse esitti pääosaa Normanina ja Starmakerina.
Vuonna 1994 Moog Konttinen julkaisi albumista suomenkielisen version Saippuaooppera.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut, sovittanut ja tuottanut Raymond Douglas Davies.
A-puoli
Everybody's a Star (Starmaker) – 2.57
Ordinary People – 3.49
Rush Hour Blues – 4.27
Nine to Five – 1.48
When Work Is Over – 2.06
Have Another Drink – 2.41
B-puoli
Underneath the Neon Sign – 3.53
Holiday Romance – 3.10
You Make It All Worthwhile – 3.49
Ducks on the Wall – 3.20
A Face in the Crowd – 2.17
You Can't Stop the Music – 3.12
Kappaleet > Vuoden 1998 uusintapainoksen bonuskappaleet

Everybody's a Star (Starmaker) – 2.54 (singleversio)
Ordinary People – 3.44 (live)
You Make It All Worthwhile – 4.17 (live)
Underneath the Neon Sign – 4.05 (live)
Kokoonpano

Ray Davies – laulu, kitara, huuliharppu, kosketinsoittimet
Dave Davies – kitara, laulu
Mick Avory - rummut
John Dalton – bassokitara
John Gosling – kosketinsoittimet
Alan Holmes – käyrätorvi, saksofoni
Laurie Brown – trumpetti, käyrätorvi
John Beecham – pasuuna, käyrätorvi
Pamela Travis – taustalaulu
Shirlie Roden – taustalaulu
Lyndsey Moore – taustalaulu
Skrewdriver

| Skrewdriver |
| --- | --- |
 Skrewdriver-yhtyeen logo
Tiedot
Toiminnassa:  1976–1979, 1982–1993
Tyylilaji:  RAC, oi! (alkuaikojen tuotanto), punk rock, white power music, street punk, hardcore punk
Kotipaikka:  Poulton-le-Fylde, Lancashire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ian Stuart Donaldson Merv Shields Phil Walmsley Ron Hartley Kevin McKay John "Grinny" Grinton Jim "Sturmfuhrer" Rice
Levy-yhtiö:  Chiswick Rock-O-RamaChiswick White Noise
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skrewdriver oli englantilainen punk-yhtye. Se perustettiin alun perin 1977 Blackpoolissa. Se kehittyi johtohahmonsa Ian Stuart Donaldsonin käsissä uusnatsismiin päin.
Historia

Skrewdriver aloitti epäpoliittisena punk-yhtyeenä 1977, mutta hajosi 1979. Vuonna 1982 Stuart kokosi yhtyeen uudelleen ja ryhtyi tekemään poliittisesti motivoitunutta musiikkia ja tuki avoimesti äärioikeistolaisia järjestöjä. Skrewdriverin toiminta lakkasi johtohahmon, laulaja Ian Stuart Donaldsonin kuolemaan auto-onnettomuudessa 1993. Stuartin kuoleman jälkeen julkaistiin vielä viimeinen albumi Hail Victory.
Kokoonpano

Ian Stuart, laulu (1977-1993)
Grinny, rummut (1977-1978)
Phil Walmsley, kitara (1977-1978)
Kev McKay, basso (1977-1980)
Ron Hartley, kitara (1977-1978)
Garry Callendar, basso (1978)
Mark Radcliffe, rummut (1978-1979)
Glenn Jones, kitara (1979-1980)
Martin Smith, rummut (1979-1980)
Geoff Williams, rummut (1982-1984)
Frenchy, basso (1982-1984)
Mark Neeson, kitara (1982-1984)
Adam Douglas, kitara (1984-1985)
Murray Holmes, basso (1984-1985)
Paul Swain, kitara (1984-1987)
Steve Roda, basso (1985-1986)
Scotty, rummut (1984-1987)
Merv Shields, basso (1987-1989)
Jon Burnley, rummut (1987-1991)
Martin Cross, kitara (1987-1988)
Ross McGarry, kitara (1988-1989)
Smiley Jon, basso (1990-1993)
Stigger, kitara (1990-1993)
Mushy, rummut (1992-1993)
Diskografia > Studioalbumit

All Skrewed Up (1977) (Chiswick) (uudelleen julkaistu myöhemmin The Early Years)
Hail The New Dawn (1984) (Rock-O-Rama)
Blood & Honour (1985) (Rock-O-Rama)
White Rider (1987) (Rock-O-Rama)
After The Fire (1988) (Rock-O-Rama)
Warlord (1989) (Rock-O-Rama)
The Strong Survive (1990) (Rock-O-Rama)
Freedom What Freedom (1992) (Rock-O-Rama)
Hail Victory (1994) (ISD/White Terror)
Undercover (2007)
Diskografia > 12" EP:t

Back With A Bang/I Don't Like You/Boots & Braces (1982) (SKREW)
Boots & Braces (1987) (Rock-O-Rama)
Voice Of Britain (1987)
Diskografia > 7" Singlet

You're So Dumb/Better Off Crazy (1977) (Chiswick)
Antisocial/Breakdown (1977) (Chiswick)
Built Up, Knocked Down/Case of Pride/Breakout (1979) (TJM)
White Power/Smash The I.R.A./Shove The Dove (1983) (White Noise)
Voice Of Britain/Sick Society (1984) (White Noise)
Invasion/On The Streets (1984) (Rock-O-Rama)
After The Fire/Sweet Home Alabama (1988) (Street Rock'n'Roll)
Land Of Ice/Retaliate (1988) (Street Rock'n'Roll)
Their Kingdom Will Fall/Simple Man (1989) (Street Rock'n'Roll)
The Evil Crept In/Glory (1989) (Street Rock'n'Roll)
The Showdown/Deep Inside (1990) (White Pride Records)
You're So Dumb/The Only One (1990) (Street Rock'n'Roll)
Streetfight/Where's It Gonna End (1990) (Street Rock'n'Roll)
Stand Proud/Backstabber (1991) (Street Rock'n'Roll)
Warzone/Shining Down (1991) (Street Rock'n'Roll)
Diskografia > Livealbumit

We've Got The Power (1987) (Viking) (live)
Live & Kicking (1991) (Rock-O-Rama) (tupla-albumi)
Live At Waterloo (1995) (ISD/White Terror) (äänitetty 12. syyskuuta 1992)
This One's For The Skinheads (live, äänitetty 23. huhtikuuta 1987)
Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri

| Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri |
| --- | --- |
Perustettu:  2.5.1926
Lakkautettu:  2020
Tyyppi:  urheilun piirijärjestö
Päämaja:  Kuopio
Toiminta-alue:  Itä-Suomi
Viralliset kielet:  suomi
:  Pekka Ojala
Kattojärjestö:  Suomen Palloliitto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri perustettiin vapunpäivänä 1926 nimellä SPL:n Savon Piiri. Piirin pääpaikkana oli alusta alkaen ollut Kuopio ja perustettaessa piiriin kuului viisi jäsenseuraa: Kuopion Palloseura, Osmon Pojat Kuopiosta, Iisalmen Palloilijat, Kajaanin Palloilijat ja Warkauden Suojeluskunnan Palloilijat. Savon piirin piirikokous muutti syksyllä 1994 piirin nimen Itä-Suomeksi ja Joensuun piirin seurat liittyivät siihen heti seuraavan vuoden alussa. Piiri muuttui kansainväliseksi piiriksi FK Sortavalan mukaantulon myötä.
Palloliiton itsenäiset piiriyhdistykset lakkautettiin Seurojen Palloliitto -hankkeessa ja muutokset astuivat voimaan 1.1.2020.
Sarjakilpailut

Itä-Suomen piiri järjesti seuraavia jalkapallosarjoja:
Sarjakilpailut > Miehet

Kolmonen  -  yksi lohko yhdessä Keski-Suomen kanssa
Nelonen  -  yksi lohko
Vitonen  -  neljä lohkoa
Sarjakilpailut > Naiset

Pienkenttä
Rafael Pihlaja

Rafael Pihlaja 1930-luvun alussa.
John Rafael Pihlaja (28. heinäkuuta 1893 Turku – 8. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Pihlaja näytteli useissa teattereissa. Turun Suomalaisessa Teatterissa hän toimi myös apulaisjohtajana ja näyttämöjärjestäjänä 1918–1923, Oulun Näyttämön johtajana 1924–1926, johtajana Kotkan Näyttämöllä 1926–1928 ja johtajan apulaisena Kansan Näyttämöllä 1929–1931. Suomen Kansallisteatterin näyttämöpäällikkö hän oli 1931–1951.
Pihlaja esiintyi noin kahdessakymmenessä elokuvassa 1930-luvulta kuolemaansa saakka.
Hän oli naimisissa näyttelijä Katri Pihlajan ja oopperalaulaja Elli Pihlajan kanssa. Hänen kolmas vaimonsa oli lampunvarjostimia suunnitellut ja rakentanut Irene Pihlaja (o.s. Lahdelma). Rafael ja Irene Pihlajan tytär Reija Haavisto on näytellyt yli 20 vuotta eri harrastelijateattereissa. Rafael Pihlajan muita lapsia olivat Marja Pihlaja (1921–1994), Jussi Pihlaja sekä näyttelijä Matti Pihlaja.[lähde? ] Rafael Pihlaja kuoli 58-vuotiaana vuonna 1951.
Rafael Pihlaja harrasti öljyväri- ja akvarellimaalausta, pääaiheinaan rantamaisemat ja rakennukset. Myös arkkitehtuuri kiinnosti häntä ja hänen jäämistöissään on lukuisia rakennussuunnitelman omaisia akvarelleja. Pihlajalta on perintönä myös kirjakokoelma, kotimaista ja ulkomaista proosaa, taidekirjallisuutta ym.[lähde? ]
Soyo

| Soyo |
| --- | --- |
 Soyon satamaa
 Soyo
 Koordinaatit: 6°08′S, 12°22′E 
Valtio:   Angola
Maakunta:  Zaire
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5 834 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  266 958
 – Väestötiheys:  45,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soyo on kunta ja satamakaupunki Zairen maakunnassa Pohjois-Angolassa. Se sijaitsee Kongo-joen suulla lähellä Atlantin valtamerta. Soyo on Angolan toiseksi suurin öljyntuotantoalue Cabindan jälkeen[lähde? ].
Vuoden 2019 arvion mukaan Soyon kunnassa asui 266 958 asukasta. Soyo on väkiluvultaan Zairen maakunnan suurin kunta.
Historia > Varhaishistoria

Soyo oli yksi Kongon kuningaskunnan kuudesta maakunnasta. Joissakin vanhoissa kartoista maakunnan nimi kirjoitetaan Sonho tai Sonyo. Se ulottui Kongo-joen suulta etelään Loze-joelle ja noin 100 kilometriä sisämaahan. Maakunta oli olemassa hallinnollisena yksikkönä jo portugalilaisten saapuessa ensimmäistä kertaa Keski-Afrikkaan vuonna 1483.
1500-luvulla Soyon hallitsijat, joita kutsuttiin nimellä mwene Soyo, kuuluivat tavallisesti Kongon kuningassukuun. Esimerkiksi portugalilaisten vuonna 1491 Manueliksi kastama maaherra, joka oli ensimmäinen kristinuskoon kääntynyt kongolainen aatelinen, oli luultavasti Kongon kuninkaan setä. Maakunta laajeni uusille alueille Kongon kuninkaan suojeluksessa.[lähde? ]
Soyon maakunnan satamakaupungista, Mpindasta tuli tärkeä kauppakeskus 1500-luvulla. Kaupunkiin asettuneet portugalilaiset kävivät kauppaa orjista, norsunluusta ja kuparista. Kuninkaan teettämän tutkimuksen mukaan sen kautta vietiin jopa 4000 orjaa joka vuosi São Toméen ja Brasiliaan.
Kuningas Álvaro II:n nimittämä maaherra Miguel hallitsi Soyoa melko itsenäisesti 1590-luvulla, mutta myöhemmät kuninkaat kumosivat Soyon maaherran erioikeudet. Kuningas Pedro II:n nimittämä maaherra Paulo oli hyvin uskollinen ja hän tuki kuningasta Kongon sisäisissä valtataisteluissa. Hän toimikin virassaan poikkeuksellisen kauan 1626-1641.
Historia > Itsenäisyyden aika

1641 Daniel da Silva korvasi Paulon maaherrana, ja hän sai välittömästi vastaansa juuri valtaistuimelle nousseen kuningas Garcia II:n, joka halusi nimittää uuden maaherran. Daniel asettui vastustamaan kuningasta sanoen, että paikallisella aatelistolla on oikeus valita Soyon valtias. Garcia yritti kurinpalautusta sotaretkillä 1641, 1643, 1645 ja 1656, mutta ne kaikki koituivat hänen tappiokseen. Tärkein syy Soyon menestykseen oli linnoitettu metsä nimeltä Mfinda Ngula, jota kuninkaan joukot eivät pystyneet valtaamaan.
Soyon tullessa itsenäisemmäksi, sen valtiaat ottivat itselleen arvonimen ruhtinas ja sittemmin suuriruhtinas 1700-luvun alussa. Soyo sekaantui Kongon politiikkaan Garcia II:n hallituskaudella ja sen jälkeen tukemalla kuningassuvun Kimpanzu-haaraa. Kun Pedro II:n jälkeläiset epäonnistuivat vallankaappausyrityksessä 1656, Soyo tarjosi heille turvapaikan.
Vuodesta 1665 aina 1700-luvun alkuun Kongon kuningaskunta oli sisällissodan kourissa, johon myös Soyo sekaantui. Portugalilaiset käyttivät tilaisuutta hyväkseen ja yrittivät alistaa Kongon valtansa alle. Aluksi se oli voittoisa, mutta se kärsi tappion Soyon joukoille Kitombon taistelussa 18. lokakuuta 1670. Tätä päivää, jota juhlitaan myös pyhän Luukkaan päivänä, juhlistetaan yhä.
Historia > Nykyaika

Soyo oli öljyntuotantonsa vuoksi strategisesti tärkeä kaupunki Angolan sisällissodassa 1974-2002. Se oli hallituksen joukkojen hallussa koko sodan ajan paitsi 1993-1994, jolloin kapinallinen UNITA valtasi sen.
Elinkeinot

2000-luvun alussa 50% maaseudun väestöstä hankki toimeentulonsa maataloudesta ja 25% kalastuksesta. Kaupungissa palkkatyö on keskittynyt lähes yksinomaan valtionhallintoon ja öljyntuotantoon. Muuten työttömyysprosentti oli korkea, jopa 90 prosenttia nuorten keskuudessa.
Maakaasun kaupallinen hyödyntäminen on parantanut asukkaiden koulutustasoa ja työllisyyttä. Soyossa tuotetaan nesteytettyä maakaasua 5,2 miljoonaa tonnia vuodessa. Tuotantolaitos valmistui vuonna 2013, mutta siellä on ollut useita toimintakatkoksia.
Käännös suomeksi
Pro Cultura -säätiö

Pro Cultura -säätiö oli vuonna 1993 Turun kulttuuritoimen apuorganisaatioksi perustettu säätiö. Ajatuksena oli, että tällaisen apuorganisaation avulla voitaisiin saada myös helpommin yksityistä rahoitusta julkisille taidehankinnoille. Säätiön ensimmäinen suuri projekti oli eurooppalainen veistoskaupunkihanke, jonka tavoitteena oli saada toistakymmentä merkittävän kuvanveistäjän taideteosta Turun kaupunkikuvaan. Hanke jäi ainoaksi säätiön suuremmaksi hankkeeksi. Säätiö lakkautettiin vuonna 2017.
Säätiön sääntöjen mukaisena tarkoituksena oli tarjota kuvataiteiden, teatterin, musiikin, elokuvan ja muiden taiteenalojen korkeatasoisia ja monipuolisia esityksiä sekä edistää näiden taiteenalojen harrastusta ja tunnetuksi tekemistä Turun seudulla.
Turku – eurooppalainen kuvanveistokaupunki

Turku – eurooppalainen kuvanveistokaupunki -ympäristötaideprojektin nimissä toteutettiin yhteensä neljätoista ympäristötaiteen teosta:
Mario Merz: Fibonacci Sequence 1–55 (1994), Turku Energian voimalaitoksen savupiipussa
Mariella Bettineschi: Taivaallinen vaunu (1994), Itsenäisyydenaukio
Studio Nurmesniemi: Voimajohtopylväät (Keltanokat) (1995), Hirvensalo
Outi Sarjakoski: Network (1995), Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteys
Ger C. Bout: The Transparent Dream (1996), Aboa Vetus & Ars Nova museon pihalla
Micha Ullman: Pohjoinen (1996), Varvintori
Achim Kühn: Harmonia (1996), Aurajoki
Achim Kühn: Sepän soinnut (1996), Sigyn-salin aula
Kimmo Ojaniemi: Tiedon pyramidi (1996), Peltolan teknillisen ammattikoulun piha
Kimmo Ojaniemi: Gaian silmä (1998), Myllytunneli
Jan-Erik Andersson: Turun Linnantontun ja Valpuri Innamaan kohtaaminen Teatterisillalla (1998), Teatterisilta
Alvar Gullichsen: Posankka (1999), Helsinginkatu
Leena Ikonen: Jäähuntu (1999), Tuomaansillan itäpuoli
Kain Tapper: Ajan virta (2000), Vanha Suurtori
Turku – eurooppalainen kuvanveistokaupunki > Valokuvia teoksista

Mario Merz: Fibonacci Sequence 1-55 (1994)
Mariella Bettineschi: Carro celeste (1994)
Studio Nurmesniemi: Keltanokat (1995)
Outi Sarjakoski: Network (1995)
Micha Ullman: Pohjoinen (1996)
Achim Kühn: Harmonia (1996)
Kimmo Ojaniemi: Tiedon pyramidi (1996)
Kimmo Ojaniemi: Gaian silmä (1998)
Jan-Erik Andersson: Turun Linnantontun ja Valpuri Innamaan kohtaaminen Teatterisillalla (1998)
Alvar Gullichsen: Posankka (1999)
Leena Valkeapää: Jäähuntu (1999)
Kain Tapper: Ajan virta (2000)
Pirttijärvi (Joutsa)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°52′10″N, 26°18′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ala-Suonteen alue (14.84)
Laskujoki:  Pirtinjoki Keskisenlampeen 
Järvinumero:  14.846.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,9 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  2,628 km  
Pinta-ala:  7,206 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi  on Keski-Suomessa Joutsassa  Kälän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,2 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ala-Suonteen alueella (14.84), jonka Käläjoen–Pirttijoen valuma-alueeseen (14.846) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 94,9 metriä mpy.
Stefan Geiss

Stefan Geiss (s. 1958) on saksalainen matemaatikko ja professori. Hän on toiminut Jyväskylän yliopistossa matematiikan professorina vuodesta 2000.