stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohjelmiston laatu

Ohjelmiston laatu (vrt. laatu) mittaa ohjelmistotuotannossa sitä, kuinka hyvin tietokoneohjelma tai ohjelmisto on suunniteltu (suunnittelun laatu), ja kuinka hyvin toteutettu ohjelmisto noudattaa suunnitelmaa (suunnitelmanmukaisuus).  Siinä missä suunnitelmanmukaisuus keskittyy toteutukseen – siis vastaako ohjelmisto suunnitelmaa – suunnittelun laatu mittaa, kuinka kelvollisia suunnitelma ja määrittelydokumentin vaatimukset ovat onnistuneen ohjelmistotuotteen laatimiseen.
Ohjelmiston laatu voi viitata joissakin asiayhteyksissä myös loppukäyttäjien subjektiiviseen kokemukseen ohjelmiston laadusta.  Ohjelmistojen loppukäyttäjillä voidaan tarkoittaa yksittäistä ohjelman käyttäjää tai käyttäjäryhmää, jolla on välitön yhteys ohjelmiston tarjoaman käyttöliittymän kautta itse ohjelmistoon. Ohjelmistojen loppukäyttäjällä voidaan tarkoittaa myös institutionaalista loppukäyttäjää, jolloin loppukäyttäjän rooli on yhteisöllinen, kuten esimerkiksi ohjelmiston tilaajaorganisaatio. Ohjelmistoihin liittyvät laatukokemukset voivat vaihdella suuresti riippuen loppukäyttäjän asemasta ja koetut laatuhavainnot voivat poiketa paljon riippuen siitä, käsitelläänkö laatukäsitettä institutionaalisesti tai yksilön näkökulmasta.
Yksilötasolla ohjelmistojen laatukäsite syntyy ohjelmistoon ja sen tuottamiin suoritteisiin tai ohjelmistoon liittyvän palvelutuotannon kautta, jolloin ohjelmistoon välittömässä yhteydessä oleva loppukäyttäjä voi tehdä tarkasteluita ohjelmistoon liittyvien ympäristömuuttujien avulla. Yksilötason loppukäyttäjien laatukäsitteet liittyvät hyvin pitkälle ohjelmiston tuottamiin operatiivisiin suoritteisiin. Institutionaalisella tasolla ohjelmistojen laatukäsite vastaa suurempaa kokonaisuutta, johon liittyvät usein institutionaalisella tasolla ohjelmistoihin sekä niiden taustatekijöihin liittyvät strategiset ja taktiset kysymykset. Näiden laatukäsitteiden tulkitseminen on usein huomattavasti vaikeampaa, koska niihin liittyvää havainnointia ja laatuarviointia ei voida suorittaa välittömien havaintojen perusteella. Strategisella tasolla ohjelmistojen laatukäsite voi liittyä asiakasorganisaation strategian asettamiin tavoitteisiin tai vaatimuksiin, mutta taktisella tasolla ohjelmistojen laatua voidaan arvioida keinona, millaisen keinon tai ratkaisun ohjelmisto pystyy tuottamaan ja millaisia vaatimuksia se asettaa organisaation strategisen tason toteuttamiseksi ja miten ohjelmisto sopii asiakasorganisaation operatiiviseen toimintaan ja vaatimuksiin.
Eräs perinteinen laatumääritelmä niin ohjelmistotuotannossa kuin muussakin teollisuudessa on Philip B. Crosbyn esittämä kuvaus "laatu tarkoittaa yhteensopivuutta vaatimusten kanssa". Toinen yleinen lähtökohta laatuajattelulle on Joseph Juranin määritelmä, jossa laatu kuvataan "sopivuudeksi käyttötarkoitukseensa".
Ohjelmiston laadun tekijöitä

Käytettävyys
Käyttäjäkokemus
Laajennettavuus
Luotettavuus
Oikeellisuus
Siirrettävyys
Skaalautuvuus
Standardinmukaisuus
Tehokkuus
Tietoturvallisuus
Vikasietoisuus
Virheettömyys
Ylläpidettävyys
Lähdekoodin laatu

Tietokone ei tunne käsitettä "hyvinkirjoitettu koodi", mutta ihmisnäkökulmasta katsottuna lähdekoodi voidaan kirjoittaa tavalla, joka helpottaa koodin ymmärrettävyyttä.  Ohjelmointia varten on olemassa lukuisia tyylioppaita: tyypillisesti jokaiselle ohjelmointikielelle on omansa, mutta tyylikäytännöt voivat vaihdella myös ohjelmistoprojektien välillä.  Tyylioppaissa painotetaan usein koodin luettavuutta, joten ohjeiden noudattamisella on vaikutuksensa koodin ylläpidettävyyteen ja uudelleenkäytettävyyteen.
Lähdekoodin laatuun on mahdollista vaikuttaa myös käyttämällä valmiita komponentteja, jotka ovat jo aiemmin käyneet läpi laadun parantamiseen tarkoitetut toimenpiteet. Ohjelmistokehysten avulla koodin uudelleenkäyttö toteutuu helposti. Kehysten käyttö parantaa mm. Changin  mukaan myös järjestelmäarkkitehtuurin laatua.
Koodin laatuun vaikuttavat:
Luettavuus
Ylläpidettävyys, testattavuus, siirrettävyys
Yksinkertaisuus – koodin vähäinen kompleksisuus
Vähäiset resurssivaatimukset: tietokoneen työmuistin ja prosessointitehon kulutus
Kääntäjän ilmoittamien varoitusten määrä
Vahva syötteiden tarkastus ja virheiden käsittely
Tapoja lähdekoodin laadun parantamiseen:
Koodin katselmointi
Lähdekoodin dokumentointi
Modulaarisuus
Ohjelmistokehysten käyttäminen soveltuvin osin
Refaktorointi
Ohjelmiston luotettavuus

Ohjelmiston luotettavuus on tärkeä tekijä, joka tarkoittaa "todennäköisyyttä ohjelmiston virheettömään toimintaan määrätyssä ympäristössä tiettynä aikana".
Ohjelmiston luotettavuuden tunnistettavia piirteitä ovat objektiivisuus, mitattavuus ja estimoitavuus – sen sijaan ohjelmiston laatu on monilta osin subjektiivinen vertailuperuste.
Laadunhallinta

Ohjelmiston julkaisuelinkaari
Laadunvarmistus
Riskienhallinta
Tuotteen elinkaaren hallinta
Kirjallisuutta

O'Regan, Gerard: Practical Approach to Software Quality.  Springer-Verlag, 2002.  (englanniksi)
Stepanek, George: Software Project Secrets: Why Software Projects Fail.  Apress, 2005.  Teoksen verkkoversio (viitattu 6.9.2009). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Global Association for Software Quality.
"Ohjelmiston laadun parantaminen puutemittareiden avulla", Teemu Kipponen, Pro gradu -tutkielma, 2005 (viitattu 6.9.2009).
Jukka Ojaranta

Jukka Uolevi Ojaranta (15. helmikuuta 1933 Turku – 10. heinäkuuta 2003 Espoo) oli turkulainen kalastaja ja salakuljettaja. Hän toimi 1960-luvulta alkaen Helsingissä laittoman alkoholin myyjänä Punavuoressa sekä myöhemmin salakuljettajana. Hänen liikanimensä oli Turun-Jukka.
Ojaranta upotti 1980-luvun alussa myrkkytynnyreitä eteläisellä Saaristomerellä Dragsfjärdin vesillä ns. Dragsfjärdin myrkkyskandaalissa. Hän jäi kiinni ja sai tuomion törkeästä jätehuoltorikoksesta.
Ojarannan oli tarkoitus kuljettaa suomalaisten yritysten Nokia Oy ja Keskuslaboratorio Oy ongelmajätteitä muun muassa PCB-jätettä mereen upotettavaksi. Upotus oli määrä tehdä Hiidenmaan vesillä, jonne Ojarannan kertoman mukaan venäläiset olivat upottaneet taistelukaasuja ja muita vaarallisia jätteitä. Ojarannan troolari joutui kuitenkin matkalla vaikeuksiin kovassa merenkäynnissä ja tynnyrit oli pakko rei'ittää ja laskea mereen aluksesta jo Dragsfjärdin vesillä.
Ojaranta sai kahden vuoden neljän kuukauden vankeustuomion ja myös kolme jätteitä välittäneen Euro Industri Oy:n johtohenkilöä tuomittiin vankeusrangaistuksiin. Jätteet alun perin tuottaneita yrityksiä ei sen sijaan rangaistu.
Ojarannan rikoksessa käyttämä troolari Normandie makasi sittemmin pitkään hylkynä Espoonlahdessa, kunnes vietiin kaatopaikalle ongelmajätteeksi luokiteltuna.
Ojarannan upottamia myrkkytynnyreitä etsittiin Dragsfjärdin vesiltä vielä yli kymmenen vuoden kuluttua tapauksesta. Kaikkia upotettuja tynnyreitä ei koskaan löydetty.
Teos

Ojaranta, Jukka: Johan myrkyn lykkäs!.  Tampere:  Kustannusvaihe, 1983.  ISBN 951-95532-1-5
Tuula Okkola

Tuula Okkola (o.s. Sundman, s. 17. helmikuuta 1960) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Kopareita sekä Helsingin Jalkapalloklubia. Okkola pelasi vuosina 1978–1988 maajoukkueessa 43 ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän voitti HJK:ssa kolme mestaruutta vuosina 1986, 1987 ja 1988 sekä Suomen cupin 1985 ja 1986.
Okkola valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1984.
Ohjelmointikielen kääntäjä

Ideaalinen tapaus useaa kieltä ja useaa kohdetta tukevasta kääntäjästä.
Ohjelmointikielen kääntäjä on tietokoneohjelma, joka luo tietokoneohjelman ohjelmointikielisen lähdekoodin perusteella konekielisen ajettavan binääritiedoston (eli kääntää ohjelman). Kääntäminen on siis muunnos, jossa ihmiselle helpossa muodossa oleva lähdekoodi muutetaan tietokoneen suorittimen ymmärtämään muotoon myöhempää suorittamista varten.
Kääntäjän lisäksi voidaan tarvita useita muita ohjelmia suoritettavan ohjelman tuottamiseksi kuten esikääntäjä, assembler ja linkkeri.
Vaihtoehtona kääntäjälle on ohjelmointikielen tulkki, joka myös suorittaa ohjelman.
Joskus ohjelmat käännetään ensin kääntäjällä tavukoodiksi, jonka sitten suorittaa yksinkertainen tulkki. Tyypillisesti tällä tavalla suoritettavia ohjelmointikieliä ovat Java, Python, Ruby ja PHP.
Tavukoodia käytetään myös välivaiheen käännöksenä, jotta eri kielistä saadaan kohdennettua eri laitteille käännettävää alustakohtaista ohjelmakoodia. Vastaavia ovat muun muassa LLVM kääntäjäympäristössä sekä useissa GPGPU-ohjelmointiin suunnatuissa menetelmissä (esim. SPIR-V).
Käännettävä ohjelma voi olla jaettuna moduuleihin, jotka ovat tallennettuna erillisiin tiedostoihin. Suuret ohjelmat käännetään usein osissa, jolloin uudelleen sijoitettava konekielinen koodi voidaan linkittää yhteen toisten objektitiedostojen kanssa.
Käännöksen vaiheet

Käännös voidaan jakaa neljään vaiheeseen:
Lähdekoodin merkkijono muutetaan vastaavaan sarjaan symboleita kielen sanastossa. Muun muassa tunnisteet jotka koostuvat kirjaimista ja numeroista, luvut jotka koostuvat numeroista, erotinmerkit ja operaattorit jotka koostuvat erikoismerkeista tunnistetaan tässä vaiheessa.
Symbolien sarja muutetaan esitysmuotoon, joka vastaa kielen syntaksia.
Ylemmän tason kielissä tunnistetaan tyypit sekä niiden yhteensopivuudet operaattoreiden ja operandien välillä.
Toisen vaiheen esitysmuodosta tuotetaan konekieltä kohteen käskykannalle, joka on usein vaativin osa ja pilkotaan vielä pienempiin vaiheisiin.
Analyysivaihe voidaan jakaa kolmeen analyysiin: sanastollinen (engl. lexical), syntaksin mukainen ja merkityksen mukainen (engl. semantic). Kääntäjä voi tuottaa välikielellä käännöksen, johon voidaan soveltaa alustariippumattomia optimointeja ennen varsinaista konekielisen koodin tuottamista ja sen optimointia.
Kääntäjän etuosa jaetaan usein selaajaan (engl. scanner, tokenizer, lexer) ja jäsentimeen (engl. parser). Selaaja tunnistaa ohjelmointikielestä alkionimet (engl. token) esimerkiksi säännöllisten lausekkeiden avulla. Jäsennin (myös jäsentäjä) tunnistaa kielen rakenteen vaikkapa
sisäkkäisiä rakenteita tunnistavan LR-jäsennystä (left-right, eli läpikäynti vasemmalta oikealle, ymmärtäminen oikealta vasemmalle) käyttäen. Myös LL-jäsennystä käytetään sen yksinkertaisuuden vuoksi, mutta sellaisen avulla ei voida jäsentää kieltä, missä esiintyy nk. vasen rekursio. Esimerkiksi kielioppisääntöön
A ::= A + B
ei voida soveltaa LL-jäsentäjää, koska se joutuisi ikuiseen rekursiosilmukkaan - aliohjelmakutsut menisivät seuraavaan tapaan:
ParseA()
    ParseA()
    ParseB()
    # tee jotain A + B:lle
Unix-maailmassa yleisesti käytetyt työkalut ovat LEX ja YACC: LEX tekee sanastollisen analyysin (selaajan) ja YACC lausemuodon analyysin (jäsentimen).
Kolmas käännösvaihe on semanttinen (eli merkityksen) analyysi. Tässä vaiheessa tutkitaan mm. muuttujien ja metodien nimet, tyypit ja niiden käytön oikeellisuus.
Käännöksen optimointi

Kääntäjä voi usein suorittaa käännettävän ohjelman optimointia sille sallituissa rajoissa.
C-kielen standardi sallii kääntäjän olettaa ettei käsiteltäviä muuttujia muuteta lataus/tallennus-operaation aikana (kuten lauseen a=b; aikana). Muun muassa rinnakkain suoritettavan ohjelmakoodin tapauksessa tämä voi aiheuttaa ongelmia.
Kääntäjä voi olettaa ettei tieto muutu sitä käyttävän toistorakenteen aikana, joka voi olla virhetilanne lukituksen vapautumista odottaessa.
Standardifunktiot

Standardifunktiot (engl. intrinsic function) ovat kääntäjän itsensä tarjoamia tai tunnistamia funktioita, jotka sisältävät korkealle optimoidut toteutuksen tietyille yleisille algoritmeille. Esimerkiksi sini- ja kosinifunktiot ovat usein käytettyjä.
Kääntäjässä voi olla toteutuksia alustakohtaisille toiminnoille tietyillä käskykantalaajennuksilla toteutettuna, joita voidaan käyttää ohjelmissa assembly-kielellä tehtyjen rutiinien asemesta kuten SSE-käskykannan hyödyntämisessä. Esimerkiksi Microsoftin ja Intelin C/C++ kääntäjät sekä GCC toteuttavat standardifunktiot, jotka vastaavat suoraan x86-käskykannan SIMD laajennuksia.
Kääntäjien tyypit

Ohjelmointikielen kääntäjiä voidaan käyttää samalla alustalla jossa käännettävä ohjelma suoritetaan (natiivi tai isäntäalusta).lähde? Toinen tyyppi on ristiinkääntäjä, jossa kohdealusta voi olla eri kuin käännösympäristön, esimerkiksi sulautettu järjestelmä voi olla suorituskyvyltään liian rajoittunut kääntäjälle.
Ristiinkääntäjä voi kohdistaa eri suorittimelle tai käyttöjärjestelmälle.
Ristiinkääntäjä voidaan kääntää eri ympäristössä kuin missä se tullaan ajamaan ja käännetyn kääntäjän kohde voi olla myös eri: tätä tapausta kutsutaan "Kanadalaiseksi ristiksi" (engl. canadian cross).
Kirjallisuutta

Aho, Alfred V. & Ullman, Jeffrey D.: Principles of Compiler Design.  Addison-Wesley, 1977.  ISBN 0-201-00022-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohjelmointikielen kääntäjä Wikimedia Commonsissa
Esimerkki skannerin (sanastollinen analyysi) ja parserin (syntaksi) vaiheista.
Oinokhoe

Oinokhoe, Micali-maalari, noin 525–500 eaa. Metropolitan Museum of Art.
Oinokhoe (m.kreik. οἰνοχόη, oinokhoē, lat. oenochoe) on antiikin aikainen keraaminen viinikannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Historia ja käyttö

Oinokhoe tunnetaan vaasityyppinä viimeistään geometriselta kaudelta 700-luvulta eaa. lähtien. Sitä käytettiin symposioneissa eli pidoissa viinin ammentamiseen krateerista ja kaatamiseen kylikseihin tai muihin juomamaljoihin. Oinokhoea käytettiin myös juomauhriseremonioissa, jolloin sillä kaadettiin viiniä fialeen. Tässä käytössä se esiintyy usein vaasimaalauksissa.
Vaasityypin nimi on peräisin sanoista oinos (οἶνος), ’viini’ + kheō (χέω), ’kaataa’, ’valaa’.
Muoto ja tyypit

Oinokhoessa on pyöreä, nokkamainen tai apilanlehden muotoinen suuaukko ja pystysuuntainen kahva, joka ulottuu usein suun yläpuolelle. Oinokhoeja on tutkimuksessa erotettu lukuisia eri tyyppejä, perustuen niiden vartalon, suun ja kahvan muotoon. Tyyppi 3 tunnetaan myös omana vaasimuotonaan nimeltä khus. Tyypin 8 oinokhoet ovat käytännössä mukeja. Oinokhoea muistuttaa paljon olpe, joka erotetaan nykyisin omaksi vaasimuodokseen.
Oinokhoen muoto ulkoa ja sisältä: Tyyppi 1.
Tyyppi 2.
Tyyppi 3 eli khus.
Tyyppi 4.
Tyyppi 5a.
Tyyppi 5b.
Tyyppi 6.
Tyyppi 7.
Tyyppi 8a.
Tyyppi 8b.
Tyyppi 8c.
Tyyppi 9.
Tyyppi 10.
Geometrinen oinokhoe, n. 750–725 eaa.
Orientalisoiva oinokhoe, n. 625–600 eaa.
Rhodoslainen orientali­soiva oinokhoe, 600-luku eaa.
Oinokhoe, n. 480 eaa.
Oinokhoe, n. 350–330 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta oinokhoet Wikimedia Commonsissa
Okolon

| Okolon> Ὄκωλον |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okolon (m.kreik. Ὄκωλον, Okōlon, lat. Ocolum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Okolonin historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupungin mainitsee vain Theopomposta lainaava Stefanos Byzantionlainen, joka antaa ymmärtää sen olleen Eretrian perustama siirtokunta Traakiassa.
Detlef Okrent

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Detlef Okrent (26. lokakuuta 1909 Rostock – 24. tammikuuta 1983) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Okrent pelasi Saksan miesten maajoukkueessa sen saavuttaessa olympiahopeaa Berliinissä 1936. Okrent pelasi ottelussa Tanskaa vastaan, mikä jäi hänen ainoaksi miesten maaottelukseen. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Aatos Ojala

Kauko Aatos Ojala (6. tammikuuta 1919 Seinäjoki – 9. huhtikuuta 1987 Jyväskylä) oli suomalainen kirjallisuudentutkija.
Henkilöhistoria

Aatos Ojalan vanhemmat olivat rovasti Emil Oskar Ojala ja Elli Matilda Vilkki ja puoliso vuodesta 1955 Raija Hillevi Kolkka, urheilutoimittaja Sulo Kolkan tytär. Ojala tuli ylioppilaaksi 1937, valmistui folosofian kandidaatiksi 1944 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1957. Ojala opiskeli myös Yalen yliopistossa Yhdysvalloissa sekä Ruotsissa, Saksassa ja Englannissa. Uransa alkuvuosina hän toimi Helsingin teknillisen opiston kielten tuntiopettajana, Helsingin yliopiston dosentti hän oli vuodesta 1956. Ojala työskenteli myös Parnasson päätoimittajana vuonna 1957. Jyväskylän yliopiston professori Ojala oli 1960–1982. Hän on huomattava erityisesti Jyväskylän yliopiston ja varhaisen suomalaisen semiotiikan historiassa. Ojalan väitöskirja käsitteli Oscar Wildea, myöhemmin hän tutki muun muassa F. E. Sillanpään kirjallista aatemaailmaa.
Ojalan veli on tekniikantutkija Aito Ojala.
Teokset

Aestheticism and Oscar Wilde: Part 1: Life and letters, Suomalainen tiedeakatemia , 1954
Aestheticism and Oscar Wilde: Part 2: Literary style, 1955
Johdatus tekstin teoriaan.  (2. painos (1. painos 1982). Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos, Monisteita 7)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1983.  ISBN 951-678-863-7
Kasvatus – sivistys eri aikakausien kasvatusnäkemyksiä, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta 1980
Kohtalon toteuttaminen essee F. E. Sillanpäästä, Karisto, 1959
Ruumiinkulttuuri kirjallisuudessa, Jyväskylän yliopisto, 1982
Suomalainen nykyromaani Veijo Meri 1–2, 1971
Luku- ja kirjoitustaito aihelmana kansankirjailijoilla. – Kutsu Jyväskylän yliopiston maisterin- ja tohtorinpromootioihin 7. kesäkuuta 1969. JY 1969
runsaasti artikkeleita Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirjassa eri vuosina
Aiheesta muualla

Eero Tarasti: Suomalaisen semiotiikan uranuurtaja. Aatos Ojala 6.1.1919–9.4.1987 Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirja 248. "In memoriam", 1987:2.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Ilmari Oksanen

Ilmari Oksanen (24. joulukuuta 1906 Turku – 31. tammikuuta 1977 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Oksanen edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1926–1947. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1928, 1939 ja 1941. Kaikkiaan Oksanen pelasi 15 kauden aikana 162 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Oksanen pelasi Suomen maajoukkueessa viisi maaottelua vuosina 1937–1941.
Hän voitti käsipallon SM-kultaa 1944.
Okehamptonin linna

| Okehamptonin linna> Okehampton Castle |
| --- | --- |
 Linnan rauniot
Sijainti:  Devon, Yhdistynyt kuningaskunta
Koordinaatit:  50°43′59.52″N, 3°59′6.72″W
Rakennustyyppi:  mäkilinna
Rakennuttaja:  Baldwin FitzGilbert
Omistaja:  English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okehamptonin linna on 1000-luvulla rakennettu mäkilinna Devonissa, Englannissa. Domesday bookin kirjoittamisen aikaan vuonna 1086 linna oli Devonin sheriffin omistuksessa.
De Courtenayn perhe osallistui ruusujen sotaan ja linna takavarikoitiin. Exeterin markiisi teloitettiin syytettynä juonittelusta kuningas Henrik VIII:a vastaan ja kuninkaan joukot tuhosivat linnaa vuonna 1538. Maisemamaalari J. M. W. Turner ikuisti näyttävät rauniot teoksissaan.
Arkkitehtuuri

Linna sijaitsee harjanteella Okementjoen varrella. Se on rakennettu pääosin paikallisesta kivestä. Noin kahdeksan metriä korkean kukkulan pohjoispuolella sijaitsi esipiha, jossa oli asuinrakennuksia.
A: Portti, B: Sali, C: Itäsiipi, D: Keittiö ja sisäpiha, E: Kappeli ja papin asunto, F: Länsisiipi, G: Sydänlinna ja kukkula.
Oitylos

| Oitylos> Οἴτυλος.Sijainti |
| --- | --- |
 Oitylos
Koordinaatit:  36°42′18″N, 22°23′5″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Oítylo, Anatolikí Máni, Lakonia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lakonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oitylos (m.kreik. Οἴτυλος, lat. Oetylus), joskus myös Beitylos (m.kreik. Βείτυλος, lat. Beitylus) tai Bityla (m.kreik. Βίτυλα), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lakoniassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Anatolikí Mánin kunnan alueella lähellä nykyistä Oítylon kylää.
Maantiede

Oityloksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Lakoniassa Messenianlahden itärannalla nykyisin Mánin niemimaana tunnetun niemen länsirannikolla. Pausanias kuvaa kaupungin sijainneen 80 stadioninmittaa eli noin 15 kilometriä Messenian Thalamaista ja 150 stadionia eli noin 27 kilometriä Lakonian Messestä. Viimeksi mainittu mitta on liian suuri, ja voi olla, että Pausanias tarkoitti Messen sijasta Kainepolista tai Hippolaa, joihin etäisyys täsmää paremmin.
Oityloksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Varhaisin maininta Oityloksesta on Homeroksen Iliaan Laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan osallistuneen Troijan sotaan lakedaimonialaisten joukoissa.
Oitylos on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen ja klassisen kauden polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, mutta sen todellinen asema vielä tuohon aikaan tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Oitylios (Οἰτύλιος) ja Beityleus (Βειτυλεύς).
Roomalaisella kaudella Oitylos oli yksi vapaiden lakonialaisten liiton kaupungeista. Kaupungin tiedetään olleen omien eforiensa hallitsema vielä 200-luvulla. Nykyinen Oítylon kylä on perinyt nimensä antiikin Oityloksesta.
Rakennukset ja löydökset

Pausanias kertoo nähneensä Oityloksessa Serapikselle omistetun temppelin sekä Apollon Karneioksen patsaan, joka oli kaupungin agoralla. Nykyisen Oítylon kylän rakennusten joukossa on ainakin vielä 1800-luvulla ollut joitakin hellenistiselle kaudelle ajoitettujen muurien jäänteitä. Kylän kirkossa on uudelleenkäytettynä yksi joonialainen pylväs sekä joonialaisia kapiteeleja, jotka saattavat olla peräisin Serapiksen temppelistä.
Ojakurjenpolvi

| Ojakurjenpolvi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Geraniales
Heimo::  Kurjenpolvikasvit Geraniaceae
Suku::  Kurjenpolvet Geranium
Laji::  palustre
Kaksiosainen nimi
 Geranium palustre  L. 
Katso myös
   Ojakurjenpolvi Wikispeciesissä   Ojakurjenpolvi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ojakurjenpolvi (Geranium palustre) on monivuotinen kukkiva kurjenpolvilaji. Se on noin puolen metrin pituiseksi kasvava rentovartinen kasvi, joka viihtyy kosteilla paikoilla, kuten niityillä ja ojien reunoilla. Ojakurjenpolvi kasvaa lähes koko Euroopassa, varsinkin jokien alavilla rannoilla, ja on Saksassa jopa joen rantojen suurruohostojen erään kasvillisuustyypin nimikkolaji. Suomessa ojakurjenpolvi esiintyy melko harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa.
Ulkonäkö

Ojakurjen varsi on särmikäs ja harittavahaarainen. Varret ja lehtiruodit ovat karvaisia, ja karvat suuntautuvat viistosti varren tyveen päin. Lehdet ovat viisikulmaiset ja sormijakoiset, kuten useimmilla muillakin kurjenpolvilla. Lehtien liuskat ovat kuitenkin tylppähampaisemmat kuin Suomen yleisimmällä kurjenpolvella, metsäkurjenpolvella. Kiipeilevän kasvutavan ja huomiota herättämättömän ulkonäön vuoksi ojakurjenpolvea on vaikea havaita kasvupaikkojen yleensä rehevän kasvillisuuden joukosta, ellei kukkia ole näkyvissä.
Kukat ovat harvassa ja parittain. Kukkaperät ovat muutaman senttimetrin pituiset ja taipuvat alas kukinnan jälkeen. Kukkien läpimitta on 25–30 mm, ja niissä on viisi soikeahkoa terälehteä. Kukat ja hedelmykset ovat rakenteeltaan samanlaiset kuin muillakin kurjenpolvilla. Teriö on punertavan sinipunainen (punaisempi kuin metsäkurjenpolvella).