stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Émile Durkheim
Tutkimukset > Itsemurhatutkimus

Durkheim tarjosi laajassa itsemurhatutkimuksessaan malliesimerkin yhteiskunnallisten ilmiöiden yhteiskunnallisesta selittämisestä. Siinä Durkheim osoittaa laajoja tilastollisia menetelmiä käyttäen itsemurhien johtuvan pääosin yhteiskunnallisista tekijöistä. Esimerkiksi yhteisön kiinteydellä sekä yhteisön toiminnalla on suora yhteys itsemurhien määrään.
Tutkimukset > Itsemurhatutkimus > 1. Egoistinen itsemurha

Yhteisölliset suhteet katkenneet
Ei paikkaa yksilölle, pettynyt yhteisöön
Protestanttiset, kapitalistiset yhteiskunnat, joissa kilpailua ja omia päämääriä korostetaan
Alhainen yhteiskunnallinen integraatio.
Tutkimukset > Itsemurhatutkimus > 2. Anominen itsemurha

Ei mahdollisuutta elää tavalla johon pyrkii; koulutus liian kallista tai muuta sellaista
Liittyy yhteiskunnallisen epäjärjestyksen tai muutoksen aikoihin; ei osaa sopeutua uuteen.
Tutkimukset > Itsemurhatutkimus > 3. Altruistinen itsemurha

Korkean integraation yhteisöt (alkukantaiset, sotilaalliset)
Samat päämäärät ja tunteet sekä tavat toimia
Ihminen uhraa itsensä yhteisölle; rintamalla kaatuneet, Japanin kamikazelentäjät.
Tutkimukset > Itsemurhatutkimus > 4. Fatalistinen itsemurha

Korkean sääntelyn yhteisö. Yksilö tekee normien pakottamana itsemurhan. Yhteisön säännöt tukahduttavat yksilön (myös tapojen perinteiden sanelemana); esimerkiksi isäntiään kuolemaan seuraavat orjat.
Vaikka Durkheimin itsemurhatutkimukseen on vuosien varrella kohdistunut runsaasti arvostelua, se oli ilmestyessään malliesimerkki yhteiskunnallisten tekijöiden vaikutuksesta yksilöiden elämään. Sitä kautta tutkimus loi pohjaa sille työlle, mitä sosiologit nykyisinkin tekevät.
Tutkimukset > Uskontoantropologia

Durkheim käsitteli uskontoa yhteiskunnallisena ilmiönä teoksessaan Uskontoelämän alkeismuodot. Yleisesti ottaen sen mukaan ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa.
Durkheimin malli on seuraavanlainen: Monilla ihmisillä on uskonnollinen tunne, jonka mukaan he ovat alaisina yliluonnollisille olennoille, jotka antavat heidän toiminnalleen käskyjä. Durkheimilaisen käsityksen mukaan he tuntevat tällöin yliluonnollisen mahdin sijaan heitä voimakkaamman luonnollisen yhteiskunnan voiman. Yksilön sisäänsä sulkeva yhteiskunta synnyttää jäsentensä mieliin ajatuksen jumalasta, joka on tosiasiassa heijastus yhteiskunnasta.
Yhteiskunta kohdistaa Durkheimin mukaan jäseniinsä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimuksen, ja tämä heijastuu ihmisten käsityksenä pyhistä asioista sekä jumalasta, joka koetaan pyhäksi asettamisen vaatimuksen lähteeksi. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tämä  tunne yhteisön vaatimuksesta ehdottomaan kuuliaisuuteen on Durkheimin mukaan hyvin voimakas. Heimon käsityksillä ja tavoilla on ehdoton valta yli yksilöiden. Myös kehittyneissä yhteiskunnissa tämä alkukantainen ykseyden tuntu palaa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Jumala koetaan myös yksilön viimeiseksi avunantajaksi. Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Yhteisö on ihmisen henkisen elinvoiman tärkein lähde. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan religio kantana on ligare, joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä.
Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan homo sapiens -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Sosiaalisesta työnjaosta.  ((De la Division du Travail Social, 1893.) Suomentanut Seppo Randell)  Helsinki:  Gaudeamus, 1990.  ISBN 951-662-511-8
Sosiologian metodisäännöt.  ((Las Règles de la Méthode Sociologique, 1895.) Suomentanut Seppo Randell)  Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5579-5
Itsemurha: Sosiologinen tutkimus.  ((Le Suicide: Étude de Sociologie, 1897.) Suomentanut Seppo Randell)  Helsinki:  Tammi, 1985.  ISBN 951-30-6298-8
Uskontoelämän alkeismuodot: Australialainen toteemijärjestelmä.  ((Les Formes Élémentaires de la Vie Religieuse: Le Système Totémique en Australie, 1912.) Suomentanut Seppo Randell)  Helsinki:  Tammi, 1980.  ISBN 951-30-5061-0
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Fournier, Marcel: Émile Durkheim: A Biography.  ((Émile Durkheim, 2007.) Translated by David Macey)  Cambridge:  Polity Press, 2013.  ISBN 978-0-7456-4645-9
Vanamo, Jussi: Durkheimilainen sosiologia ja vuosisadanvaihteen radikalismi: Tieteellisen sosiologian kehitys, radikalistinen ideologia ja keskiluokan poliittinen nousu Ranskan Kolmannessa Tasavallassa.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  J. Vanamo, 1997.  ISBN 952-90-9185-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Émile Durkheim Wikimedia Commonsissa
Digital Durkheim (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Scopus 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Isaac Asimov

| Isaac Asimov |
| --- | --- |
 Asimov vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1920 Petrovitši, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 6. huhtikuuta 1992 (72 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Kirjailija
Salanimi: Paul French 
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  tieteiskirjallisuus
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award 
Aiheesta muualla
www.asimovonline.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Isaac Asimov (alk. Isaak Judovitš Ozimov (ven. Исаак Юдович Озимов); 2. tammikuuta 1920 Petrovitši, Venäjän SFNT, Neuvosto-Venäjä – 6. huhtikuuta 1992 New York, New York Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija ja biokemisti.
Parhaiten hänet tunnetaan tieteis- ja tiedekirjoistaan. Hän julkaisi noin 500 teosta. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Säätiö-sarja ja Robotti-sarja, jossa Asimov esitteli keksimänsä robotiikan kolme pääsääntöä.
Asimovia pidetään yhtenä merkittävimmistä tieteiskirjailijoista. Hänen nimeään juhlistaa vieläkin Asimov’s Science Fiction -niminen tieteislehti. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Elämä

Isaac Asimov syntyi Petrovitšissä, Smolenskin alueella, Neuvosto-Venäjällä  ortodoksijuutalaiseen perheeseen. Isaacin äiti  Anna Rachel (os. Berman) ja isä Judah Asimov, joka toimi myllärinä. Isaacin nimi tulee Annan isän, Isaac Bermanin, mukaan.
Perheessä oli kaksi nuorempaa lasta, sisar Marcia (Manja, 1922–2011) ja veli Stanley 1929–1995).
Asimovin perhe matkusti Liverpoolin kautta RMS Baltic -matkustajalaivalla Yhdysvaltoihin jonne he saapuivat 3. helmikuuta 1923 kun Isaac oli vasta 3-vuotias. Asimovien perheen kotikieli oli jiddiš ja myöhemmin englanti, joten Isaac ei  koskaan oppinut puhumaan venäjää
Isaac Asimov aloitti lyhyiden tieteistarinoiden kirjoittamisen jo teini-ikäisenä ja ensimmäisen tarinansa Marooned Off Vesta hän sai myytyä vuonna 1938 Amazing Stories -lehdelle.
15-vuotiaana Asimov ryhtyi opiskelemaan kemiaa Columbian yliopistossa. Hän kuitenkin keskeytti opinnot työskennelläkseen puolustusvoimille toisen maailmansodan aikana, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan ja valmistui tohtoriksi vuonna 1948. Asimov on toiminut biokemian professorina. Hänen tieteelliseen uraansa sisältyy tutkimusta muun muassa kinetiikan ja valokemian parissa.
Asimov oli myös mukana perustamassa kansainvälistä CSICOP- eli Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal -skeptikkojärjestöä vuonna 1976. Järjestön tavoitteena on tutkia puolueettomasti paranormaaleja ilmiöitä koskevia väitteitä, julkaista näiden tutkimusten tuloksia Skeptical Inquirer -lehdessä ja näin saada laajempi yleisö arvostamaan tieteellistä tutkimusta.
Kirjailijana > Tieteiskirjailija

Novelli ”Yö saapuu” (1941) nosti Asimovin tieteiskirjallisuuden harrastajien keskuudessa kuuluisaksi nimeksi. Novellissa esitellään maailma, jolla on kuusi aurinkoa, ja joka pysyy koko ajan päivän valossa. Joka kahdestuhannes vuosi tapahtuu kuitenkin pimennys, joka paljastaa maailman asukkaille heidän todellisen asemansa kaikkeudessa. Myöhemmin Asimov laajensi novellin yhdessä Robert Silverbergin kanssa kirjaksi, joka myös on nimeltään Yö saapuu (1990). Tämä kirja oli kuitenkin erityylinen kuin Asimovin suosioon nostanut novelli.
Science fictionin alueella tunnetuimpia ovat Säätiö- ja Robotti-sarjat. Asimovin robottitarinoista on ilmestynyt suomeksi valikoima Robotit.
Vuonna 1972 Asimov teki paluun tieteiskirjailijana romaanilla Itse jumalat. 1980-luvulla hän kirjoitti Säätiö- ja Robotit-sarjoihin useita jatko-osia.
Kirjailijana > Robotti-sarja

Novelleista ja romaaneista koostuvassa robottisarjassaan Asimov esitteli ”robotiikan kolme pääsääntöä”, jotka hän laati yhdessä sf-toimittaja John W. Campbellin kanssa. Asimov kertoi että hän muisti nuorena lukeneen paljon tieteistarinoita, joissa robotit yleensä esitettiin vaarallisina ja pelottavina. Asimov piti enemmän tarinoista, joissa robotit kuvattiin sympaattisemmassa valossa. Erityisesti vuonna 1938 ilmestyneet Eando Binderin ”I, Robot” ja Lester del Reyn ”Helen O’Loy” inspiroivat Asimovia, joka kirjoitti ensimmäisen robotti-tarinansa vuonna 1939. Asimovin novelli ”Robbie” sai Asimovin kehittämään maailman jossa robotteja valmistettiin teollisesti. Nämä robotit oli suunniteltu niin että ne olisivat turvallisia. Asimov loi aivan uudentyyppisen robotti-tarinan, joka pian levisi muidenkin tieteiskirjailijoiden piiriin. Asimov tuli myös luoneeksi uuden sanan ”robotiikka”, vaikka hän luuli sen olleen jo käytössä kun hän käytti sitä tarinassa Runaround vuonna 1942. Samassa tarinassa tekivät myös ensiesiintymisensä robotiikan kolme pääsääntöä. Aikaisemmin niihin oli vain viitattu.
Robottinovelleissa keskeinen hahmo on usein robottipsykologi Susan Calvin. Robottisarjaan kuuluvissa romaaneissa Teräsluolat (1954), Alaston aurinko (1957) ja Aamunkoiton robotit (1983) päähenkilöinä ovat maassa asuva etsivä Elijah Baley ja humanoidirobotti R. Daneel Olivaw, jotka ratkovat eri planeetoilla tehtyjä murhia, joihin liittyvät tavalla tai toisella robotit. Planeettojen omat, muista poikkeavat kulttuurit ja robotiikan säännöt muodostavat kirjoissa säännönmukaisuuden, jota kiertämällä rikos on kyetty tekemään.
Näissä romaaneissa robottitarinat on sijoitettu kauas tulevaisuuteen, jossa ihmiskunta on jakaantunut useita siirtokuntia toisille planeetoille perustaneisiin, robotteja käyttäviin avaruuslaisiin, sekä robotteja pelkääviin Maan pinnan alla asuviin ihmisiin.
Kirjailijana > Säätiö-sarja

Säätiö-sarjan punaisena lankana taas on kaukaisessa tulevaisuudessa Hari Seldonin kehittämä psykohistoria, tiede jolla pystyy ennustamaan ihmiskunnan kehityksen suunnan, kunhan tarkasteltavana ovat planeetan asutusta suuremmat kokonaisuudet. Tarina kertoo Säätiöstä, jonka Hari Seldon perustaa laskettuaan koko Galaktisen Imperiumin romahtavan viidensadan vuoden kuluessa. Psykohistorian avulla hän laskee todennäköisyyksiä, joilla Säätiöstä lopulta kehittyisi uusi Imperiumi. Tarinat käsittelivät tätä viidensadan vuoden ajanjaksoa, jonka aikana kaikki ennustetut kriisit osuvat Säätiön kohdalle.
Kirjailijana > Kirja Raamatusta

Asimov kirjoitti myös teoksen Raamatusta, missä hän analysoi kirja kirjalta tapahtumien historiallista taustaa.
Viimeiset vuodet ja kuolema

1970- ja 1980-luvulla Asimov keskittyi tieteiskirjallisuudessa lähinnä aikaisempien teostensa jatko-osiin ja pyrki yhdistämään eri sarjojaan yhdeksi kokonaisuudeksi. Nämä myöhäiskauden kirjat eivät yllä merkittävyydeltään tai kirjallisilta ansioiltaan alkuperäisten teosten tasolle. Monet lukijat ja kriitikot pitävät näitä kirjoja heikkotasoisempina kuin esimerkiksi alkuperäistä Säätiö-sarjaa.
Asimov sai sydänleikkauksen yhteydessä annetusta verensiirrosta HIV:n, ja hän kuoli lopulta AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin. Lääkärit halusivat pitää tämän salassa yleisön reaktiota peläten, ja vasta vuonna 2002 Asimovin leski Janet Asimov paljasti asian toimittamissaan Asimovin muistelmissa.
Jälkimaine

Vuonna 2004 brittilehti Guardianin suorittamassa kyselyssä tieteen tekijät valitsivat hänet suosikkikirjailijakseen. Erityisesti kiitettiin sitä, kuinka Asimov osasi selittää vaikeatajuisia asioita.
Valikoitu teosluettelo

Robotti-romaanit:
Teräsluolat.  (The Caves of Steel, 1954.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1974.  ISBN 951-26-0864-2
Alaston aurinko.  (The Naked Sun, 1957.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1975.  ISBN 951-26-1091-4
Robotti-sarjan jatko-osat:
Aamunkoiton robotit.  (The Robots of Dawn, 1983.)  Suomentanut Pekka Markkula. Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14261-1
Robotit ja imperiumi.  (Robots and Empire, 1985.)  Suomentanut Pekka Markkula. Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15501-2
Imperiumi-romaanit:
Pebble in the Sky (1950)
Tähdet kuin tomua.  (The Stars, Like Dust, 1951.)  Suomentanut Matti Rosvall. Helsinki:  Jalava, 2011.  ISBN 978-951-887-444-0
Avaruuden merivirrat.  (The Currents of Space, 1952.)  Suomentanut Anja Toivonen. Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08862-5
Säätiö-trilogia:
Säätiö.  (Foundation, 1951.)  Suomentanut Tuulikki Lahti. Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07774-7
Säätiö ja imperiumi.  (Foundation and Empire, 1952.)  Suomentanut Tuulikki Lahti. Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-07996-0
Toinen Säätiö.  (Second Foundation, 1953.)  Suomentanut Tuulikki Lahti. Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-08282-1
Säätiö-trilogian jatko- ja esiosat:
Säätiö veitsen terällä.  (Foundation’s Edge, 1982.)  Suomentanut Pekka Markkula. Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12577-6
Säätiö ja Maa.  (Foundation and Earth, 1986.)  Suomentanut Pekka Markkula. Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-16857-2
Säätiön alkusoitto.  (Prelude to Foundation, 1988.)  Suomentanut Anu Niroma. Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19388-7
Kohti Säätiötä.  (Forward the Foundation, 1993.)  Suomentanut Jorma-Veikko Sappinen. Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20545-1
Valikoitu teosluettelo > Muita kirjoja

Robotit.  (The Complete Robot, 1982.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1985.  ISBN 951-26-2762-0
Ikuisuuden loppu.  (The End of Eternity, 1955.)  Suomentanut Aulikki ja Markus Lehkonen. Helsinki:  Ursa, 1987.  ISBN 951-9269-37-1
Fantastic Voyage (1966)
Itse jumalat.  (The Gods Themselves, 1972.)  Suomentanut Ari Koskinen. Helsinki:  WSOY, 1974.  ISBN 951-0-06537-4
Fantastic Voyage II: Destination Brain (1987)
Nemesis.  (Nemesis, 1989.)  Suomentanut Anu Niroma. Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-17940-X
Isaac Asimov & Robert Silverberg: Yö saapuu.  (Nightfall, 1990.)  Suomentanut Sari Kallioinen ja Anita Puumalainen. Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19347-X
Valikoitu teosluettelo > Suomennettu tietokirja

Maailmankaikkeuden mitat.  (The Measure of the Universe, 1983.)  Suomentanut Risto Varteva. Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-12934-8
Valikoitu teosluettelo > Suomennettuja novelleja

”Yö saapuu” (1941), Portti 4/1992.
”Viimeinen kysymys” (1956), kokoelmassa Top Science Fiction 2, 1993.
Sarjoihin kuuluvien kirjojen järjestys

Isaac Asimov halusi yhdistää eri kirjasarjansa yhteiseksi kokonaisuudeksi. Hän ehdotti kirjansa Säätiön alkusoitto englanninkielisen alkuteoksen esipuheessa järjestystä, jossa hänen kirjansa tulisi lukea, jos ne halusi lukea yhtenäiseen kaikkeuteen sijoittuvana, ajallisesti etenevänä ketjuna.
Kirjallisuutta

Käkelä, Jari: Asimovin Säätiö-trilogia & amerikkalainen ekspansionismi. Portti 3/2006.
Käkelä, Jari: The Cowboy Politics of an Enlightened Future. History, Expansionism, and Guardianship in Isaac Asimov’s Science Fiction.  (Väitöskirja)  Helsinki:  University of Helsinki, 2016.  ISBN 978-951-51-2404-3  Teoksen verkkoversio (PDF). (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seiler, Edward: Isaac Asimov Home Page asimovonline.com. Viitattu 3.3.2019 (englanniksi).
Jenkins, John H.: Jenkins’ Spoiler-Laden Guide to Isaac Asimov asimovreviews.net. Viitattu 3.3.2019 (englanniksi).
Isaac Asimov Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Isaac Asimov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Isaac Asimov Science Fiction Awards Database. Viitattu 3.3.2019 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC 2  IdRef 
Robert Heinlein, L. Sprague de Camp ja Isaac Asimov. Philadelphia Navy Yard, 1944.
Ingrid Landmark Tandrevold

| Ingrid Landmark Tandrevold |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1996 (ikä 28) Bærum, Norja
Uran tiedot
Seura:  Fossum IF
Laji:  ampumahiihto
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Voitot:  5 (+ 20 viestiä)
Palkintokorokkeella:  23 (+ 32 viestiä)
 Tietolaatikko päivitetty 9.3.2025 
| Mitalit> Maa:  Norja.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Norja.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Norja.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Norja> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Östersund 2019 | viesti |  |
|  Kultaa | Anterselva 2020 | viesti |  |
|  Kultaa | Pokljuka 2021 | viesti |  |
|  Kultaa | Oberhof 2023 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Östersund 2019 | pikakilpailu |  |
|  Hopeaa | Pokljuka 2021 | yhteislähtö |  |
|  Hopeaa | Oberhof 2023 | yhteislähtö |  |
|  Hopeaa | Nove Mesto 2024 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Lenzerheide 2025 | viesti |  |
|  Pronssia | Pokljuka 2021 | normaalimatka |  |
|  Pronssia | Nove Mesto 2024 | parisekaviesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Duszniki Zdrój 2017 | pariviesti |  |
|  Pronssia | Tjumen 2016 | pariviesti |  |
|  Pronssia | Tjumen 2016 | takaa-ajo |  |
|  Pronssia | Tjumen 2016 | yhteislähtö |  |
| NMM-kilpailut  | NMM-kilpailut  | NMM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Minsk 2015 | takaa-ajo |  |
|  Kultaa | Cheile Grădiștei 2016 | viesti |  |
|  Kultaa | Osrblie 2017 | viesti |  |
|  Hopeaa | Minsk 2015 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | Osrblie 2017 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Minsk 2015 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Minsk 2015 | viesti |  |
|  Pronssia | Osrblie 2017 | takaa-ajo |  |
Ingrid Landmark Tandrevold (s. 23. syyskuuta 1996 Bærum) on norjalainen ampumahiihtäjä. Tandrevold asuu Oslossa ja edustaa seuratasolla Fossum IF:ä. Hänen valmentajiaan ovat Roger Grubben ja Hans Anton Bjørndalen.
Mariinskin palatsi

Marian palatsi
Mariinskin palatsi nähtynä Siniseltä sillalta, Moika-joelta päin, Vasili Sadovnikov 1849
Marian palatsi (ven. Мариинский дворец, Mariinski dvorets) on palatsimainen rakennus Pietarissa. Se on rakennettu vuosina 1839–1844, ja oli viimeinen keisarillinen palatsi, joka rakennettiin Pietariin. Uusklassista arkkitehtuuria edustavan rakennuksen suunnittelusta vastasi hoviarkkitehti Andrei Stackenschneider.
Se oli lahja keisari Nikolai I:ltä tyttärelleen Maria Nikolajevnalle tämän avioiduttua Leuchtenbergin herttua Maximilianin kanssa vuonna 1839. Keisarin lapsille rakennettiin Pietariin vielä kolme palatsia lisää, Nikolain palatsi, Uusi Mikaelin palatsi sekä Vladimirin palatsi.
Palatsi sijaitsee Iisakinkirkon aukiolla, jossa on Nikolai I:n ratsastajapatsas. Palatsin komeista saleista näyttävin on kupolin alla oleva kaksikerroksinen rotunda. Sen lähellä oli talvipuutarha, josta on tehty istuntosali. Palatsin kotikirkko on entistetty. Palatsissa on kokoontunut vuodesta 1994 lähtien Pietarin lakiasäätävä edustusto.
Rakennushistoria

Tontti Moika-joen varrella oli alunperin useitten aatelissukujen kuten Buturlinien, Urusovien ja Repninien omistuksessa. Sen jälkeen se oli kreivi, kenraali Zakar Tšernyševin (1722–1784) omistuksessa. Toisten tietojen mukaan Katariina II lahjoitti sen vuonna 1763 edellisen nuoremmalle veljelle, laivastoasioitten ylimmälle johtajalle, kreivi Ivan Tšernyševille (1726–1797). Hän rakennutti Jean-Baptiste Vallin de la Mothen suunnitteleman rakennuksen, joka valmistui vuonna 1768. Kreivi Tšernyšev lainasi kotiaan silloin tällöin pääkaupungissa vieraileville ulkomaisille arvohenkilöille, kuten Condén prinssi Louis Henrille de Bourbonille. Lopulta kreivi Grigori Tšernyšev (1762–1831) joutui luovuttamaan rakennuksen rahakamarille velkojen pantiksi vuonna 1824. Rakennus purettiin lähes alkutekijöihinsä ja sen paikalle vuonna 1828 valmistui arkkitehti Alexandr Staubertin suunnittelema rakennus.
Vuosina 1825–1839 Tšernyševin palatsissa, kuten se silloin tunnettiin, toimi Nikolain ratsuväkiopisto (Николаевское кавалерийское училище), jossa Mihail Lermontovin tiedetään opiskelleen vuosina 1832-1834. Samassa koulussa sen uudessa osoitteessa opiskeli vuosina 1887-1892 myös C. G. E. Mannerheim. Keisari Nikolai I päätti jo vuonna 1838 rakennuttaa palatsin tyttärelleen ja suunnitelmat tilattiin hoviarkkitehti Andrei Stackenschneiderilta.
Palatsi purettiin vuonna 1839, ja materiaaleja käytettiin uudelleen Marian palatsin rakentamisessa. Tonttia laajennettiin ostamalla Novij pereulokin puolelta kolme tonttia lisää. Rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 1839 ja sisustustyöt saatiin valmiiksi loppuvuodesta 1844. Rakennus luovutettiin tarkastuskomitealle 25. tammikuuta 1845.
Palatsissa asui suuriruhtinatar Maria Nikolajevna ja hänen puolisonsa Leuctenbergin herttua Maximilian perheineen ja heidän jälkeensä heidän kolme poikaansa kunnes suurten velkojen vuoksi valtion rahakamari lunasti palatsin vuonna 1884 3 miljoonalla ruplalla.
1800-luvun lopusta lähtien Marian palatsi oli Talvipalatsin ja Taurian palatsin ohella ollut yksi kolmesta Pietarin "poliittisesta" palatsista. Ennen vallankumousta siellä pidettiin valtakunnanneuvoston istuntoja ja se toimi väliaikaisen hallituksen istuntopaikkana vuonna 1917.
Ilja Repinin Venäläisen taiteen museon kokelmissa oleva maalaus "Valtakunnanneuvoston seremoniallinen istunto 7. toukokuuta 1901" vuodelta 1904 on sijoitettu kaksikerroksiseen rotunda-saliin.
Muutostyöt 1890-luku - 1906

1880-luvulla palatsi alkoi toimia valtioneuvoston sijaintipaikkana. 1890-luvulla se kunnostettiin ja rakennettiin osittain uudelleen arkkitehti Ludwig Petersonin johdolla. Tanssiaissali annettiin Ministerineuvoston käyttöön. Suuri soikea ruokasali ja ovaali salonki muutettiin työhuoneiksi ja herttuan kirjasto muutettiin suuriruhtinattaren vastaanottotilaksi. Palatsi sähköistettiin vuonna 1893. Vuosina 1906-1908 arkkitehti Léon Benois'n johdolla lisättiin erillinen rakennus Suurta konventtitaloa varten, ilmastointi- ja lämmitysjärjestelmä sekä lähes koko katto uusittiin ja talvipuutarha suihkulähteineen purettiin.