stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etheridge Knight

Etheridge Knight (19. huhtikuuta 1931 – 10. maaliskuuta 1991) oli afroamerikkalainen runoilija.
Knight syntyi köyhään perheeseen Mississippissä. Hän jätti koulun kesken vain 14-vuotiaana eikä siten löytänyt itselleen pysyvää työpaikkaa. Huumausaineriippuvaisena ja elämän murjomana hän päätti lähteä palvelemaan Korean sotaan. Hän haavoittui ja asettui kotimaahansa palattuaan Indianapolisiin, Indianaan.
Knight ei kuitenkaan toipunut riippuvuudestaan. Se paheni niin, että mies syyllistyi vuonna 1960 ryöstöön ja sai vankeustuomion kymmenestä 25 vuoteen. Vankeusaikanaan hän havaitsi olevansa lahjakas kirjoittaja; ensimmäinen kokoelma Poems from Prison ilmestyi 1968, samana vuonna, kun Knight sai armahduksen.
Knightille myönnettiin Guggenheim-stipendi vuonna 1974, ja hän työskenteli mm. Pittsburghin yliopistossa ja Wesleyan Universityssä.selvennä Hän oli naimisissa runoilija Sonia Sanchezin ja sitten Mary McAnallyn kanssa, mutta molemmat avioliitot päättyivät eroon. Runoilija menehtyi keuhkosyöpään Indianapolisissa 59-vuotiaana.
Julkaisuja

Poems from Prison (1968)
Black Voices from Prison (1970)
Belly Song and Other Poems (1973)
Born of a Woman: New and Selected Poems (1980)
The Essential Etheridge Knight (1986)
Front national de la jeunesse

| Front national de la jeunesse |
| --- | --- |

Kotipaikka:  Nanterre
Jäsenmäärä:  25 000
Puheenjohtaja:  Gaëtan Dussausaye
Aiheesta muualla
fnjeunesse.fr
Infobox OKNimi-testi OK: 
Front national de la jeunesse (FNJ) on ranskalaisen Kansallinen rintama -puolueen nuorisojärjestö. Se ilmoittaa jäsenmääräkseen 25 000 (2013). Järjestön kotipaikka on Nanterre. Puolueen puheenjohtajan Marine Le Penin mukaan puolueen jäsenistä yli 30 prosenttia on nuoria.
Front national de la jeunesseä johtaa Gaëtan Dussausaye, jonka Marine Le Pen nimitti tehtävään lokakuussa 2014.
Aiheesta muualla

https://www.bfmtv.com/politique/front-national/
Falklandinsaarten lippu

Falklandinsaarten lippu.
Falklandinsaarten lippu otettiin käyttöön 29. syyskuuta 1948. Lipun tausta on sininen ja lipun vasemmassa yläkulmassa on Union Jack. Sen vieressä on Falklandinsaarten vaakuna. Falklandinsaaret vaihtoi lippuansa vuonna 1999. Sitä ennen vaakuna oli valkoisen ympyrän sisässä.
Aiemmat liput

Falklandinsaarten lippu vuosina 1876–1925.
Falklandinsaarten lippu vuosina 1925–1948.
Falklandinsaarten lippu vuosina 1948–1999.
George Latimer Bates

George Latimer Bates
George Latimer Bates (21. maaliskuuta 1863 Abingdon, Illinois Yhdysvallat − 31. tammikuuta 1940 Chelmsford Iso-Britannia) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä.
Bates opiskeli Knox Collegessa Galesburgissa ja Chicago Theological Seminaryssa. Vuonna 1895 hän asui Kaakkois-Kamerunissa ja elätti itsensä maata viljelemällä. Matkoillaan hän keräsi luonnonhistoriallista materiaalia ja lähetti niitä British Museumiin Lontooseen.
Vuonna 1928 Bates muutti Englantiin, missä hän kirjoitti teoksen Handbook on the Birds of West Africa (1930). Hän opetteli arabiaa ja vieraili Arabian niemimaalla tutkien alueen linnustoa. Hän kirjoitti käsikirjoituksen Birds of Arabia mutta ei saanut sitä julkaistuksi. Richard Meinertzhagen käytti käsikirjoitusta myöhemmin. Bates kirjoitti useita artikkeleita Arabian linnuista The Ibis-lehteen.
Bates nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa malinruusupeipon (Lagonosticta virata).
Federal Expressin lento 705

| Federal Expressin lento 705 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone Schipholin kansainvälisellä lentoasemalla vuonna 1996.
Yhteenveto
Päivämäärä:  7. huhtikuuta 1994
Onnettomuustyyppi:  lentokonekaappaus
Tapahtumapaikka:  Memphis, Tennessee, Yhdysvallat
Lähtöpaikka:  Memphisin kansainvälinen lentoasema
Määränpää:  San Josén kansainvälinen lentoasema
Kuolleita:  0
Loukkaantuneita:  4
Eloonjääneitä:  4 (kaikki)
Lentokone
Konetyyppi:  McDonnell Douglas DC-10-30F
Lentoyhtiö:  FedEx
Rekisteritunnus:  N306FE
Matkustajia:  1
Miehistöä:  3
Federal Expressin lento 705 oli FedExin Yhdysvaltain sisäinen rahtilento Memphisin kansainväliseltä lentosaemalta San Josén kansainväliselle lentoasemalle. Lentoa 7. huhtikuuta 1994 operoinut McDonnell Douglas DC-10-30F joutui lentoinsinöörin kaappaamaksi.
Onnettomuuskoneen kapteeni oli David G. Sanders, perämies James M. Tucker Jr. sekä lentoinsinöörit Andrew H. Peterson ja Aubrey Calloway, joista jälkimmäinen ei ollut työvuorossa lennon aikana. Calloway hyökkäsi vasaroiden kanssa muun miehistön kimppuun 26 minuuttia nousun jälkeen, kun kone oli noin 5 800 metrin korkeudessa. Hänen tavoitteenaan oli tappaa lentäjät ja sen jälkeen ohjata kone syöksyyn. Peterson taisteli Callowaytä vastaan, ja samaan aikaan vakavasti loukkaantunut Tucker pakotti koneen nousuun ja siitä edelleen laskuun, jotta Calloway menettäisi tasapainonsa. Noin 1 500 metrin korkeuessa Sanders hyökkäsi Callowayn kimppuun ja riisui tämän aseista.
Miehistö onnistui laskeutumaan takaisin Memphisiin vakavista vammoista ja koneen kärsimistä vauroista huolimatta. Hyökkääjä Calloway tuomittiin kahteen elinkautiseen vankeuteen murhan yrityksestä.
Epilogue

| Epilogue To/Die/For |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. heinäkuuta 2001
 Tuottaja(t): Tonmi Lillman
 Tyylilaji: Goottimetalli
 Kesto: 40.53
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  10.
To/Die/For:n muut julkaisut
| All Eternity 1999 | Epilogue 2001 | Jaded 2003 |
Singlet albumilta Epilogue
 ”Hollow Heart” Julkaistu: 7. helmikuuta 2001
Epilogue on suomalaisen metalliyhtyeen To/Die/Forin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Kappaleet

Crimson Twins – 3.53
Vale of Tears – 3.46
Hollow Heart – 3.55
Veiled – 3.07
The Unknown – 4.26
Frail Without You – 3.33
In Solitude – 4.58
Chains – 4.06
Immortal Love – 3.47
Garden of Stones – 5.22
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye Jarno Perätalo – laulu  Joonas Koto – kitara  J-P Sutela – kitara  Marko Kangaskolkka – basso  Tonmi Lillman – rummut  |  Vierailevat muusikot Minna – viulu  Marco Hietala – taustalaulu  Elisa Jokelin – taustalaulu  Whisper Lilith – taustalaulu  |  Tuotanto Sakke "Nahkis" Pietarila – äänittäjä  Tonmi Lillman – tuottaja  Mika "Count" Jussila – masteroija  Mikko "Tylympi" Karmila – miksaaja  |
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Epilogue Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Epilogue Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
To/Die/For
| --- | --- |
Studioalbumit:   All Eternity  Epilogue  Jaded  IV  Wounds Wide Open  Samsara  Cult 
Kokoelmat:   Epilogue from the Past 
Singlet:   ”In the Heat of the Night”  ”Hollow Heart”  ”Little Deaths”  ”Like Never Before”  ”Screaming Birds”  ”In Black”
George Leo Leech

George Leo Leech (21. toukokuuta 1890 Ashley – 12. maaliskuuta 1985) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Dennis Joseph Dougherty 29. toukokuuta 1920, ja hänet nimitettiin Harrisburgin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Melan titulaaripiispaksi 6. heinäkuuta 1935. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. lokakuuta Dougherty, jota avustivat Thomas Charles O'Reilly ja James Hugh Ryan.
19. joulukuuta 1935 Leech sai nimityksen Harrisburgin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. lokakuuta 1971. Jäädessään eläkkeelle hän sai vielä nimityksen Alleghenyn titulaaripiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Francesco Perrone

Francesco Perrone  vuoden 1960 olympialaisissa.
Francesco Perrone (3. joulukuuta 1930 – 27. huhtikuuta 2020) oli italialainen kestävyysjuoksija. Hän osallistui maratoniin vuoden 1960 kesäolympialaisissa. Perrone oli Gruppo Sportivo Fiamme Oron urheilija.
Perrone kuoli covid-19-tautiin 89-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Francesco Patrizi da Cherso

Francesco Patrizi da Cherso
Della nuova geometria, 1587
Francesco Patrizi da Cherso (1529–1597)  tunnettu myös nimillä Franciscus Patricius ja Frane Petric, oli italialainen filosofi ja luonnontieteilijä. Hän kehitti omintakeisen maailmankaikkeuden selitysteorian. Sen mukaan avaruus jatkuu samanalaisena äärettömyyksiin - mitään sisäkkäisiä taivaankansia tai viidettä alkuainetta ei ole olemassa. Tähtienvälinen ääretön tyhjyys on täynnä auringon säteilemää valoa. Tämä valo aiheuttaa kaikki materiaalisen maailman tapahtumat. Se muuntuu perusalkuaineiksi kuumaksi ja kylmäksi, ja näiden vuorovaikutuksesta syntyy kaikki aine. Patrizi myönsi että maapallo pyörii oman aksenlinsa ympäri, mutta ei uskonut sen kiertävän Aurinkoa. Vaikka Aurinko oli keskeinen tekijä maailmassa merkitykseltään, Patrizi ei pitänyt sitä maailmankaikkeuden keskipisteenä.
Ernst & Young

| Ernst & Young Global Limited |
| --- | --- |

Perustettu:  1989
Toimitusjohtaja:  Carmine Di Sibio (2018–)
Tuotteet:  tilintarkastus veropalvelut lakipalvelut yritysjärjestelyt liikkeenjohdon konsultointi
Liikevaihto:  49,4 miljardia USD (2023)
Henkilöstö:  395 422
Kotisivu:  ey.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ernst & Young Global Limited (lyhenne EY) on maailmanlaajuinen tilintarkastuksen, vero- ja lakipalveluiden, yritysjärjestelyiden ja liikkeenjohdon konsultoinnin asiantuntija. EY:n keskeiset kilpailijat ovat Deloitte, KPMG ja PwC; näitä alan kansainvälisiä jättejä kutsutaan yhteisnimellä The Big Four. 2000-luvun alussa Ernst & Young kasvoi hankkimalla Enron-skandaaliin kaatuneen Arthur Andersenin liiketoiminnot ympäri maailmaa.
EY:llä on Suomessa 22 toimistoa. EY:n Helsingin toimisto sijaitsee osoitteessa Korkeavuorenkatu 32–34. Suomen Ernst & Young kasvoi yhdistymällä 1990-luvun alkupuolella Tilintarkastajien Oy:n kanssa, joka oli muodostunut vuosien 1987–1988 mittaan kun tilintarkastajayhteisöt Ky Järvinen, Riistama & Sihto, Tilintarkastustoimisto Esa Hietala Ky, Tilintarkastustoimisto N. Nylund Ky ja Oy Forsström & Hallbäck Ab yhdistyivät.
EY:n toimisto Lontoossa
EY:n toimisto Sydneyssä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
EY:n verkkosivut
Erkki Kalela

Erkki K. Kalela seisoo kannon päällä ilmeisesti luennoimassa Helsingin yliopiston Hyytiälän metsäasemalla harjoittelussa oleville metsäylioppilaille 1951.
Erkki K. Kalela (10. toukokuuta 1909 Helsinki – 6. toukokuuta 1964 Helsinki) oli Metlan ylijohtaja ja professori.
Henkilöhistoria

Kalelan isä oli A. K. Cajander. Kalelan ja hänen puolisonsa oli Marjatta Saarisen poika on teollisuusneuvos Kimmo Kalela. Helsingin yliopiston dosentti Erkki Kalela oli 1937–1946 ja sen jälkeen Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja ja Metsälehden päätoimittaja vuodesta 1953. Hänen jäämistöstään löytynyt satu Kuusen siementen lähtö on ilmestynyt kirjana.
Julkaisut

Kuusen siementen lähtö, Maahenki 2009. Kuvitus Mika Launis, ilmestynyt myös ruotsiksi nimellä Granfrönas uppbrott.
Aiheesta muualla

Erkki K. Kalela : Patagoniaa suomalaisen silmillä, Aamulehti, 14.08.1938, nro 216, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Flint (saari)

| --- | --- |
Sijainti:  Kiribati
Saariryhmä:  Linesaaret
Korkein kohta:  7 m
Pinta-ala:  3 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Flint on Kiribatille kuuluvilla Linesaarilla sijaitseva korallisaari. Aiemmin saarella tuotettiin kopraa ja guanoa, mutta niiden tuotannot loppuivat ja nykyään saari on asumaton.
Erbium(III)

| Erbiumoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12061-16-4
PubChem CID:  159426
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Er2O3
Moolimassa:  382,515 g/mol
Ulkomuoto:  pinkkejä kiteitä
Sulamispiste:  2 400 °C (2 673 K)
Tiheys:  8,64 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,28·10-5 g mol/L (29 °C)
  
Erbium(III)oksidi tai erbiumoksidi Er2O3 on harvinaisen maametallin erbiumin epäorgaaninen yhdiste hapen kanssa. Se on eräs yleisimmistä erbiumin yhdisteistä ja on vanhastaan tunnettu triviaalinimellä erbia. Se on väriltään pinkkiä kiinteää ainetta joka muodostaa kiderakenteeltaan kuutiollisia kiteitä. Yhdiste ei liukene veteen juuri ollenkaan, mutta se absorboi ilmasta vettä ja hiilidioksidia. Se reagoi happojen kanssa muodostaen muita erbiumin +III hapetusluvun yhdisteitä.
Ensimmäisenä erbiumoksidia valmisti ruotsalainen kemisti Carl Gustav Mosander vuonna 1843 Tukholmassa. Alkuaine erbium löydettiin oksidin perusteella. Mosanderin oksidi oli tosin epäpuhdasta ja siitä eroteltiin myöhemmin ytterbiumoksidia, mikä johti alkuaine ytterbiumin löytämiseen vuonna 1878.
Erbiumoksidia syntyy metallisen erbiumin tummuessa hitaasti ilmakehän hapen vaikutuksesta:
Paitsi suoraan alkuaineistaan sitä saadaan hajottamalla erbiumkarbonaattia tai -oksalaattia kuumentamalla niitä yli 700 °C:n lämpötilaan (tässä reaktio oksalaatille):
Käyttö

Erbiumoksidilla on käyttöä douppausaineena laserkiteiden valmistuksessa. Erbiumlasereita käytetään lääketieteessä ja hammaslääketieteessä ja niiden aallonpituus on 2,9 mikrometriä.
Erbiumoksidia käytetään optisissa kuiduissa signaalien vahvistamiseksi. Tämä perustuu siihen, että se muuttaa muita aallon­pituuksia informaatiota kuljettavan signaalin aallon­pituudelle.
Sitä voidaan käyttää myös loisteaineena ja infrapunasäteilyä absorboivissa laseissa. Loisteaineena se muuttaa infrapunasäteilyn näkyväksi vihreäksi valoksi. Tätä erbiumoksidin infrapunaa absorboivaa ominaisuutta käytetään joissain hitsaajien ja lasinpuhaltajien suojalaseissa.
Erbiumoksidia voidaan käyttää myös lasin, posliinin tai zirkonikiteiden värjäyksessä väriaineena sen tunnusomaisen pinkin värin vuoksi. Erbiumoksidilla värjättyä lasia käytetään aurinkolaseissa ja halvoissa koruissa.
Aiheesta muualla

PubChem: Erbium trioxide (englanniksi)
Okavangon suiston luonto

Okavangon suiston elävä luonto on monimuotoinen. Kasvillisuuden suhteen koko Botswanasta ei löydy Okavangon suistoa vastaavaa aluetta, ja maailman mittakaavassa vain Brasilian Pantanalin kosteikkoluonto on monimuolisempaa. Suistoalueelta löytyy monenlaisia elinympäristöjä, joihin vaikuttaa vaihtelevat vesiolosuhteet. Jokikanavien varsilla kasvaa ruokoja ja kaisloja, ja papyruskaisla ja erilaiset ruo’ot saattavat muodostaa niin tiheitä kasvustoja, että muilla lajeilla on vaikeuksia kilpailla elintilasta. Kausittain täyttyvien tulvatasankojen lajisto on monipuolisempaa kuin pysyvästä tulvivien alueiden. Kausittaiset tulivivilla alueella kasvaa sekä maakasveja, semiakvaattisia kasveja että tulva-aikana akvaattisia kasveja.
Suistoalueen nisäkäslajisto tunnetaan erityisesti suurista nisäkkäistä, joita elää suistossa ja sen läheisyydessä runsaasti. Moremin riistansuojelualueen nisäkkäiden biomassan on arvioitu olevan suurempi kuin missään muualla eteläisessä Afrikassa. Yleisimmät nisäkäslajit ovat impala, liki ja kafferipuhveli. Savanninorsujen, virtahepojen ja kafferipuhvelien lukumäärä on noussut 1900-luvun lopulla, ja norsujen määrä on jo niin suuri, että se saattaa aiheuttaa uhan suiston kasvistolle. Suiston linnusta on myös monipuolista, ja alueella elää peräti 38 haukkalajia. Maailmanlaajuisesti Okavangon suisto on ruskokurkkuhaikaran ja helttakurjen merkittävä asuinalue. Peräti 85 prosenttia koko maailman ruskokurkkuhaikaroista elää suistoalueella.
Okavangon suiston matelijat ovat pääosin keskisen ja eteläisen Afrikan lajeja, mutta osa lajeista elää aivan levinneisyysalueensa etelärajalla. Suurin osa sammakkoeläimistä elää lähellä vettä, vaikkakin vain kaksi lajia on sopeutunut täysin vesielämään. Okavangon suiston kalalajistoa pidetään osana Sambesijoen kalastoa. Koko Okavangojoessa ei ole yhtään kotoperäist kalalajia, mutta sen valuma-alueelta ei löydy myöskään vieraslajeja. Suiston selkärangattomat tunnettaan melko huonosti, vaikkakin Elliot Pinheyn tutkimusten ansiosta sudenkorento- ja perhoslajistoa on tutkittu kattavasti. Kummatkin ryhmät kärsivät todennäköisesti 1900-luvun lopulla tehdyt tsetsekärpästen myrkytyslennoista.
Kasvillisuus > Lajisto

Okavangon suistosta on löytynyt yli tuhat kasvilajia. Vuoden 2003 listauksen mukaan suiston 25 000 neliökilometrin alueelta löytyi 1 259 lajia. Aktiivisen suistoalueen 16 000 neliökilometrin alueelta löytyi 1 061 lajia. Suiston noin 1 260 lajia kuuluvat 530 sukuun ja 134 heimoon. Monimuotoisimpia heimoja ovat heinäkasvit, sarakasvit, asterikasvit ja hernekasvit, joista jokaisesta löytyy lajeja yli 20 suvusta.
Suurin osa, eli noin 60 prosenttia Okavangon suiston kasvilajeista kasvaa kuivalla maalla saarilla tai jokiuomien väliin kiilautuvissa sandveld-niemekkeissä. Vaikka monet kasvit ovatkin maakasveja, niin niitä ei kuitenkaan tavata suistoa ympäröivillä savannialueilla, joissa ei ole tarpeeksi ilmankosteutta ja joiden maaperä on liian kuiva.
Pysyvissä soissa elää noin 220 lajia ja tulvivilla ruohikoilla noin 90 lajia. Okavangon suiston lajeista on 147 on luokiteltu akvaattisiksi tai semiakvaattisiksi. Niistä vain 10 lajia on puuvartisia ja 3 puita.
Botswanasta ei löydy toista yhtä monimuotoista kasvialuetta, ja maailman mittakaavassa vain Brasilian Pantanalissa on monimuotoisempi kosteikkoalue. Vaikka Okavangon suisto onkin merkittävä kosteikko, niin noin 60 prosenttia lajeista on kasvaa kuitenkin kuivalla maalla. Nekin kuitenkin ovat riippuivaisia suistosta, sillä monia lajeista ei tavata sitä ympäröivältä kuivalta savannilta.
Eläimet > Nisäkkäät

Okavangon suiston alueella elää 122 nisäkäslajia, jotka kuuluvat 12 heimoon ja 34 sukuun. Alue on tunnettu suurista nisäkkäistään, jotka ovatkin kasvavan matkailun päävetonauloja, mutta suurin osa suiston nisäkkäistä on kuitenkin pieniä nisäkkäitä. Melkein puolet lajeista kuuluu joko lepakoihin tai jyrsijöihin. Noin kolmannes lajeista painaa yli 10 kilogrammaa ja vähintään 18 lajia painaa 100 kilogrammaa. Kaikkiaan Moremin riistansuojelualueella nisäkäsbiomassaksi on arvioitu 12 000 kilogrammaa neliökilometrillä. Lukema on huomattavasti suurempi kuin missään muualla eteläisessä Afrikassa ja vastaa lähes Itä-Afrikan hautavajoaman runsaslajisia savanneja. Veden saatavuus ei ole ainoa tekijä suiston lajirunsaudelle, sillä merkittävin tekijä nisäkkäiden runsaudelle on se, että suiston maaperä on huomattavan ravinteikasta.
Yleisimmät suurista nisäkkäistä ovat impala, liki, kafferipuhveli. Impaloita laskettiin vuonna 2002 olevan suistoalueella 140 000 yksilöä, kun kafferipuhveleita ja likejä on noin 60 000 yksilöä. Savanninorsujakin on runsaasti, noin 35 000 yksilöä. Savanninorsujen lukumäärä on kasvanut selvästi, sillä 1970-luvun puolivälissä niitä oli 2 300 ja 1980-luvun puolivälissä 5 700. Norsujen määrä on jo niin suuri, että se saattaa aiheuttaa uhan suiston kasveja. Norsujen lisäksi myös kafferipuhveleiden ja virtahepojen lukumäärä on ollut kasvussa, kun taas monien pienempien nisäkkäiden yksilömäärät ovat olleet laskussa.
Kafferipuhvelia lukuun ottamatta kaikki nisäkäslajit tulevat toimeen suiston monilla elinalueilla. Impaloita on tulvatasangoilla ja ruohikkomailla, ja tiki suosii kausittaisia tulvatasankoja syvien vesien läheisyydessä. Virtahevot laiduntavat öisin useiden kilometrien päässä joista ja järvistä, mutta päivisin ne viihtyvät vesissä. Virtahevon lisäksi sitatunga, valkoposkisaukko, täpläsaukko elävät syvemmissä ja yleensä pysyvissä joissa, laguuneissa ja järvissä. Isoruokoantilooppia tavataan kausittain tulvivilla tasangoilla.
Suistoalueen kosteikoilla elää huomattavasti vähemmän nisäkäslajeja kuin kuivemmissa elinympäristöissä, kuten jokimetsissä, metsäsavanneilla sekä kuivilla pensakoilla. Näillä alueilla elää noin 110 nisäkäslajia, ja lajisto on tyypillistä itäisen ja eteläisen Afrikan savanneille. Lajistoon kuuluvat muun muassa leijona, leopardi, gepardi, täplähyeena ja hyeenakoira.
Eläimet > Linnut

Okavangon suiston alueelta on tavattu yli 450 lintulajia. Niistä noin 112 on vesilintuja, jotka hankkivat ruokansa kahlaten, sukeltaen tai uiden, tai ruokailevat aivan veden läheisyydessä. Noin 57 lajia asustaa kosteikoilla tai lähellä niitä, kuten tulvatasangon metsissä, soilla ja ruokomättäillä. Loput lajit ovat maalintuja.
Suiston linnusto on Botswanan runsaslukuisin. Haukat on suurin heimo, ja peräti 38 haukkalajia elää suistoalueella. Niihin kuuluvat muun muassa tyypilliset kosteikkojen lajit kiljumerikotka ja afrikansuohaukka. Alueen 31 kerttulajeista kosteikoilla elävät erityisesti ruskorastaskerttunen, punaposkiherttu, luhtaherttu ja sirkuttajaherttu, joita ei käytännössä tavata muualla Botswanassa.
Kutojia on 25 lajia, ja niistä vesilintuja, joille Okavangon suisto on merkittävä osa levinneisyysaluetta, ovat kekonokkakutoja, vaaleasilmäkutoja, kyläkutoja, isokultakutoja, ruokokutoja, punapiispa, kultapiispa ja punasiipipiispa. Okavangon suiston 18 haikaralajista kaikki paitsi kobolttihaikara ja lehmähaikara ovat täysin vesilintuja. Niitä tavataan myös laajalti muualta Botswanasta, vaikka nekin kokoontuvat Okavangoon erityisesti lisääntymisaikana.
Okavangon suiston ainoa lähes kotoperäinen laji on ruskokurkkuhaikara, jolle suisto on selvästi merkittävintä elinympäristöä. Arvioiden mukaan peräti 85 prosenttia koko maailman ruskokurkkuhaikaroista elää suiston alueella. Ruskokurkkuhaikaran tavoin uhanalaiseksi luokiteltuja helttakurkija elää suistoalueella noin 1 200–1 450 yksilöä, jotka muodostavat lajin suurimman yksittäisen populaation. Näiden lisäksi alueelta löytyy 20 uhanalaisen lajin merkittävä populaatio. Suiston lajeja, joiden levinneisyysalue ei ole laaja tai se rajoittuu vain tiettyyn biomiin, ovat kuparipyrstökukaali, punasilmätimali, rantapensastimali, ruokuruusupeippo, valkolakkitasku, suippopyrstökottarainen ja peitsipyrstökottarainen.
Normaalisti suiston linnusto noudattaa päivärutiineja, jotka alkavat auringon noustessa. Rutiineihin kuuluvat ruokailu ennen keskipäivän lepohetkeä. Sen jälkeen voi tapahtua uusi ruoanetsintä, kunnes linnut rauhoittuvat yöksi turvalliseen pesäpaikkaan. Päivärytmiin tulee muutoksia lisääntymisaikana ja aikana, jolloin ravintoa on poikkeuksellisen paljon saatavilla. Kausittaisten soiden ja tulvatasankojen eläinplankton ja kalanpoikaset houkuttelevat paikalle massoittain haikaroita ja kattohaikaroita. Kuivuviin järviin ansaan jäävät kalat keräävät puolestaan pelikaaneja ja muita kaloja syöviä lintuja.
Ruoan poikkeukselliset esiintymät ovat epäsäännöllisiä, mutta lisääntymisaika tulee joka vuosi suiston useissa yhdyskunnissa. Suistossa on 14 merkittävää haikaroiden pesimäpaikkaa, joissa vuosittain pesii satoja pareja. Suistossa on muun muassa afrikanmarabun ja afrikaniibishaikaran eteläisen Afrikan suurimmat pesimäyhdyskunnat. Saksinokilla ja mehiläissyöjillä puolestaan on yhdyskuntia suistoon johtavalla jokialueella. Saksinokat pesivät hiekkasilla saarilla ja mehiläissyöjät rantatörmillä.
Eläimet > Matelijat ja sammakkoeläimet

Matelijalajeja Okavangon suistossa on löydetty yhteensä 64. Niistä neljä Pelomedusidae-heimon kilpikonnalajia, niilinvaraani, niilinkrokotiili ja käärmelaji Crotaphopeltis barotseensis elävät vedessä tai sen lähettyvillä ja kalliokäärme sekä neljä tarhakäärmelajia suoalueilla. Loput 52 matelijalajia ovat maaeläimiä. Pääosa lajeista on levittäytynyt laajalle alueelle keskisessä ja eteläisessä Afrikassa, mutta joukossa on myös seitsemän trooppista lajia, joille Okavangon suisto on levinneisyysalueen etelärajalla.
Okavangon suiston sammakkoeläinlajistoon kuuluu 33 lajia. Suurin osa niistä elää lähellä vettä, ja vain 3–5 lajia on pääosin maaelämään sopeutuneita. Niistä erikoistuinein on koko elämänsä puusa asuva Chiromantis xerampelina. Täysin vesielämään sopeutuneita lajeja on vain kaksi, afrikankynsisammakko ja sen lähisukulainen Xenopus muelleri. Osa Okavangon suiston sammakkoeläimistä selviytyvät kesähorroksen avulla kuivien kausien ylitse.