stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jägerhorn af Spurila
Historia

Suku on keskiaikaista rälssiä ja kotoisin Varsinais-Suomen Paimiosta. Tarkkaa aateloimispäivämäärää ei ole tiedossa. Suvun kantaisänä on pidetty 1464–1476 mainittua asemies Nils Pederssonia Hevonpään kartanosta. Hän kantaa riippuvaa metsästystorvea sinetissään 10. maaliskuuta 1471. Rälssimies Nisse Pederssonia on pidetty hänen varsin todennäköisenä isoisänään ja asemies Peder Nilssonia todennäköisenä isänä. Nisse Pedersson omisti Paimion Lopissa rälssimaata, joka peruutettiin vuoden 1396 Nyköpingin peruutuksen yhteydessä; peruutus toteutettiin Suomessa 1405. Hän esiintyy myös sinettitodistajana 1. toukokuuta 1399. Peder Nilsson puolestaan osallistui rälssimiesten kokoukseen Turussa 1439.
Suvun asema vahvistui keskiajan loppuvaiheessa asemies Per Nilssonin (mainitaan 1500) mentyä naimisiin laamanni, myöhemmin valtaneuvos, Klas Henrikssonin (Horn af Kanckas) tyttären Birgittan kanssa.
Eversti Christer Classon af Spurilan myötä suku kirjattiin Ruotsin ritarihuoneen muodostamisen yhteydessä vuonna 1625 numerolla 86 (muutettiin sittemmin numeroksi 114). Nimi Jägerhorn af Spurila otettiin ilmeisesti käyttöön vasta 1634, jolloin se esiintyy ritariston ja aatelin pöytäkirjoissa, todennäköisesti, jotta se erottuisi samankaltaista sukuvaakunaa kantavasta Jägerhorn af Storbystä, joka tuolloin introdusoitiin. Keskiajalla oli tavanomaista, että rälssisuvut käyttivät sukunimenä patronyymiä ja kartanon nimeä. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778. Suomen ritarihuoneella suku kirjattiin 12. tammikuuta 1820 numerolla 5.
Vanhoissa sukuteoksissa esitetään Jägerhorn af Spurilan nuorempina sukuhaaroina Jägerhorn af Storbyt ja Jägerskiöldit. Nykytutkimuksen perusteella ei tällaista sukujohtoa kuitenkaan voida todistaa. Mielikuvituksellisen sukutarinan mukaan Jägerhorn af Spurilan suku on peräisin 1100-luvun Suomesta, jolloin kantaisä olisi ollut Eerik Pyhän aseenkantaja. Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1769 päivätty sukutaulu kuvaa tarinan seuraavasti (käännös):
»Tämä suku on niin vanha, ettei aateloimispäivää varmuudella voida määrittää, mutta suvun esi-isät ovat kertoneet totuudenmukaisesti, että suvun kantaisä on ollut Rötker Ingesson, jonka kuningas Erik IX tai Pyhäksi kutsuttu, otti aseenkantajakseen huomattavan ja komean kasvunsa takia sekä tavattoman voimakkuutensa ja miehekkyytensä tähden kuninkaan ollessa täällä Suomessa 1150-luvulla, ja kuningas oli Ruotsiin palatessaan ottanut hänet mukaansa. Tämä Rötker Ingesson oli vuonna 1160 ruotsalaisten ja tanskalaisten välisessä taistelussa johtanut ratsumiesjoukkoa ja hänellä oli mukanaan senaikaisen torven, johon puhallettiin signaali: hän hyökkäsi tanskalaisten kimppuun ja jahtasi heitä sellaisella kiihkolla, että pääsi Tanskan armeijan kintereille, ja jatkaen heidän ahdistamistaan hän samalla puhalsi voittoäänen, josta Tanskan armeija pelästyi ja säntäsi pakoon jättäen voittajalleen suuren saaliin, jolla rakennettiin Tanskan kirkko puoli peninkulmaa Uppsalasta, ja häntä kutsuttiin sitten Jagarhorniksi [...].»
Tunnettuja Jägerhorneja (af Spurila)

Reinhold Johan Jägerhorn (1716–1790), everstiluutnantti, tunnettu "aitona suomalaisena" Tukholman eduskunnassa 1765–1766 esittämistään mielipiteistään siitä, että Suomen saama tuki oli riittämätöntä
Fredrik Anders Jägerhorn (vanhempi) (1723–1801), everstiluutnantti, Karjalan rakuunoiden komentaja. Reinhold Johan Jägerhornin nuorempi veli sekä Johan Anders Jägerhornin (nuoremman) ja Fredrik Adolf Jägerhornin isä
Carl Magnus Jägerhorn (1730–1782), everstiluutnantti, Oulun läänin maaherra 1775–1782
Georg Henrik Jägerhorn (1747–1826), kenraaliluutnantti, osallistui Kustaa III:n Venäjän sotaan 1788–1790, myöhemmin Suomessa olevien joukkojen ylikomentaja, Tukholman varuskunnan ylipäällikkö ja kuninkaan poissa ollessa valtioneuvoston jäsen
Johan Anders Jägerhorn (nuorempi) (1757–1825), everstiluutnantti, osallistui Kustaa III:n vuoden 1772 vallankumoukseen, yksi niin sanottuja Anjalamiehiä, Suomen itsenäisyysmiehiä, Fredrik Adolf Jägerhornin veli
Fredrik Adolf Jägerhorn (1760–1817), eversti, maaherra, pikkuserkkunsa komendantti Carl Olof Cronstedtin uskottu Viaporissa. Anjalan miehen Johan Anders Jägerhornin nuorempi veli
Blechard Gustaf Jägerhorn (1803–1879), juristi ja virka- ja valtiopäivämies
Carl Johan Jägerhorn (1819–1890), kuvernööri, valtioneuvos, Reinhold Johan Jägerhornin pojanpoika
Reinhold Ernst Petter Jägerhorn (1838–1926), juristi, tilanhoitaja, yhdistys- ja valtiopäivämies, Blechard Gustaf Jägerhornin poika
Carl Georg Jägerhorn (1866–1945), asianajaja ja virka- ja valtiopäivämies, Carl Johan Jägerhornin poika
Reginald Jägerhorn (s. 1932), taloustieteilijä, Svenska handelshögskolanin professori
Robert Jägerhorn (s. 1965), taikuri
Kuninkaallisia paašeja

Clas Christersson af Spurila (152?–1578), Juhana III:n soini, tuomittiin kuolemaan ainakin kaksi kertaa, toisen kerran syytettynä kälynsä raiskaamisesta (uhrin kuoleman jälkeen, vaikka tämä oli kuolinvuoteellaan kiistänyt väitteen), mestattiin Turun linnassa. Yllä mainitun eversti Christer Classonin, joka introdusoi suvun Ruotsin ritarihuoneelle, isä.
Johan Henriksson Jägerhorn af Spurila (1602–1645), Kustaa II Aadolfin paaši, joka seurasi kuningasta Lützenin taisteluun 1632, kaatui majurina 30.4.1645 hakkapeliittojen taisteluissa Holsteinin Rendsburgissa, samana päivänä kuin veljensä majuri Clas Henriksson kaatui Thüringerwaldissa. Edellä mainitun Clas Christerssonin veljen poika.
Fredrik Anders Jägerhorn (nuorempi) (1760–1790), Kustaa III:n paaši 1776, Reinhold Johan Jägerhornin nuorin poika. Kuoli kuumeeseen ratsumestarina samoihin aikoihin kuin isänsä.
Fredrik Adolf Jägerhorn (1760–1817), Kustaa III:n paaši 1775, yllä mainittu Viaporin varakommendantti 1808.
Jänönputket

| Jänönputket |
| --- | --- |
 Pyöröjänönputki (Bupleurum rotundifolium)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Jänönputket Bupleurum  L.
Katso myös
   Jänönputket Wikispeciesissä   Jänönputket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bupleurum gibraltaicum
Jänönputket (Bupleurum) ovat sarjakukkaiskasveja (heimo Apiaceae), joita viljellään puutarhan koristekasveina. Sukuun kuuluu noin 215 lajia.
Lajeja

Viljeltyjä jänönputkia:
pensasjänönputki (Bupleurum fruticosum)
kielijänönputki (Bupleurum longifolium )
kultakielijänönputki eli kultajänönputki (Bupleurum longifolium subsp. aureum tai B. aureum): yksivuotinen
pyöröjänönputki (Bupleurum rotundifolium): monivuotinen
Muita lajeja:
helojänönputki (Bupleurum croceum)
fuerteventuranjänönputki (Bupleurum handiense)
suippujänönputki (Bupleurum lancifolium)
rossijänönputki (Bupleurum longicaule)
viherkielijänönputki (Bupleurum longifolium subsp. longifolium)
äimäjänönputki (Bupleurum odontites)
kanarianjänönputki (Bupleurum salicifolium )
liistekanarianjänönputki (B. salicifolium subsp. aciphyllum)
säiläkanarianjänönputki (B. salicifolium subsp. salicifolium)
sykeröjänönputki (Bupleurum semicompositum)
anatolianjänönputki (Bupleurum subovatum)
hoikkajänönputki (Bupleurum tenuissimum)
Bupleurum gaudianum
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jänönputket – Bupleurum
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Bupleurum
ITIS: Bupleurum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Bupleurum (englanniksi)
Flora of China: Bupleurum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q856800  Wikispecies: Bupleurum  APDB: 188906  APNI: 69943  CoL: 62HY5  eFloraSA: Bupleurum  EoL: 62205  EPPO: 1BUPG  FloraBase: 21868  FNA: 104853  FoC: 104853  GBIF: 3034551  GRIN: 1795  iNaturalist: 82607  IPNI: 39752-1  IRMNG: 1008512  ITIS: 29604  NBN: NHMSYS0000456728  NCBI: 46366  NZOR: d586b86d-d89c-4335-93bb-67e766646361  Open Tree of Life: 892024  Panarctic Flora: 9106  PLANTS: BUPLE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30059979-2  Tropicos: 40033266  VASCAN: 922  VicFlora: 78827835-153f-43ca-841c-6d8968a452e9  WFO: wfo-4000005763  WoRMS: 425786
Järvihiirensammal

| Järvihiirensammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut 
Suomessa::  Puutteellisesti tunnettu
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hiirensammalten lahko Bryales
Heimo::  Hiirensammalten heimo Bryaceae
Suku::  Hiirensammalet Bryum
Laji::  knowltonii
Kaksiosainen nimi
 Bryum knowltonii  Barnes 
Synonyymit
 Ptychostomum knowltonii (Barnes) J.R.Spence 
Katso myös
   Järvihiirensammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Järvihiirensammal (Bryum knowltonii) on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa (Bryaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla.
Suomen alueella järvihiirensammal on harvinainen ja esiintyy muutamissa eliömaakunnissa etelästä pohjoiseen.
Timo Järvi

| Timo Järvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. tammikuuta 1942 (ikä 83) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  matematiikan, sittemmin tietojenkäsittelyopin professori (emeritus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (FK 1967, FL 1970, FT 1975)
Väitöstyön ohjaaja:  Olavi Hellman
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  operaatioanalyysi, optimointiteoria ja tietokantateoriat
Palkinnot:  SVR R I, ITC-teko -palkinto (2005)
Timo Heikki Juhani Järvi (s. 10. tammikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen matemaatikko, joka toimi Turun yliopistossa ensin matematiikan (1973-1975), sitten tietojenkäsittelyopin professorina (1975-2005).
Järvi tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta (1960). Hän opiskeli Turun yliopistossa filosofian tohtorksi (FK 1967, FL 1970 ja FT 1975). Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa (1973) oli otsikoitu A random search optimizer with an application to a max-min problem : a special trajectory estimation problem. Järvi oli Joensuun yliopiston tietojenkäsittelyopin dosentti vuodesta 1981.
Työurallaan Järvi työskenteli opiskeluaikanaan systeemisuunnittelijana Turun Sanomilla (1964–1966). Hän oli Turun yliopiston matemaatikko (1967–1970), lehtori (1971–1972), virkaatekevä apulaisprofessori ja virkaatekevä professori (1972–1975), sitten tietojenkäsittelyopin apulaisprofessori (1974–1975) ja professori (1975–2005). Hän oli myös Turun yliopiston matemaattisten tieteiden laitoksen (1977–1978) ja yliopiston toinen vararehtori (1984–1987). Hän johti Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskus TUCSia vuosina 2002-2005, ja jäi eläkkeelle syyskuussa 2005.
Hän on tutkinut operaatioanalyysiä, optimointiteoriaa ja tietokantateorioita.
Hänen isänsä oli Osmo Järvi.
Niilo Jämsä

Niilo Johannes Juhonpoika Jämsä
Niilo Johannes Juhonpoika Jämsä (4. kesäkuuta 1895 Haukipudas – 4. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Kemilä-Jämsä ja Reeta Kristiina Kauppila.
Opinnot

Jämsä kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Jämsä työskenteli maanviljelijänä Haukiputaalla ja osallistui jääkäriliikkeen värvärinä liikkeen toimintaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Jämsä saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, missä hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 johtamallaan partiomatkalla Kelhossa  kansakoulun luona käydyssä kahakassa. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin jo seuraavana päivänä Lempäälän kenttäsairaalassa. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Haukiputaalla. Hänet on haudattu Haukiputaan valkoisten sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Gruppenführer 25. joulukuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Ester Juvelius

Ester Maria Juvelius (15. syyskuuta 1876 Hämeenlinna – 9. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen diakonissa ja lähetystyöntekijä. Hänet tunnetaan yhtenä juutalaislähetyksen suomalaisena uranuurtajana. Juvelius toimi Suomen Lähetysseuran juutalaislähettinä vuodet 1906–1939, joista kahdeksan viimeisen vuoden ajan Jerusalemissa.
Toiminta Suomessa ja Euroopassa

Helsingin yliopistossa vuodesta 1895 lähtien kirjoilla ollut Juvelius jätti yliopisto-opintonsa kesken 1898. Diakonissaksi hänet vihittiin vuonna 1911. Hän oli aloittanut Suomen lähetysseuran juutalaislähettinä jo muutamaa vuotta aikaisemmin. Vuosina 1912–1914 Juvelius toimi lähetystyöntekijänä Ukrainan Tšernivtsissä ja Puolan Przemyślissä yhdessä pastori Arnold Schalinin ja tämän puolison Vernan kanssa. Takaisin Suomeen he palasivat ensimmäisen maailmansodan sytyttyä, jonka jälkeen Juvelius toimi Pietarin suomalaisen seurakunnan diakonissana 1915–1918. Vuodet 1920–1926 hän työskenteli Pariisissa Hebrew Christian Testimony to Israel -järjestön palveluksessa. Sen olivat perustaneet kristinuskoon kääntyneet Itä-Euroopan juutalaiset David Baron ja Charles Andrew Schonberger vuonna 1893 Lontoossa.
Lähetystyö Palestiinassa

Palestiinaan Juvelius matkusti vuonna 1931, jossa hän Haifan kautta asettui Jerusalemiin. Lähetystyön ohella Juvelius kirjoitti aktiivisesti Suomen Lähetyssanomiin. Hänen työnsä Palestiinan juutalaisten parissa ei ollut kovinkaan onnistunutta, mikä johti Juveliuksen turhautumiseen. Osasyynä lähetystoiminnan epäonnistumiseen oli muun muassa hänen Palestiinan levottomuuksien aikana osoittamansa kylmäkiskoisuus pakanoina pitämiään juutalaisia kohtaan. Heidän levottomuuksien uhreiksi joutuneita läheisiään Juvelius piti Jumalan rangaistuksena Kristuksen hylänneille juutalaisille. Juveliuksen kirjoituksista ilmenee myös suoranainen katkeruus juutalaisia kohtaan ja jopa uskonnollisperäinen juutalaisviha.
Myöskään Lähetysseuran työntekijöiden keskinäiset välit eivät aina olleet hyviä. Esimerkiksi samaan aikaan Jerusalemissa Juveliuksen kanssa ollut Aili Havas purki tätä kohtaan tuntemaansa vihaa Lähetysseuralle lähettämissään kirjeissä.
Perhe

Juveliuksen vanhemmat olivat maanmittari Johan Henrik Juvelius ja Ida Maria Åkerman. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista tunnettuja ovat kirjallisuuden tutkija J. W. Juvelius (1863–1927), kirjailija Valter Juva (1865–1922), vankilanjohtaja V. O. Juvelius (1869–1937), näytelmäkirjialija ja suomentaja Veera Roos (1882–1961) sekä kirjailija Siiri Juva (1886–1974).
Kirjallisuutta

Antikainen, Timo: Ester Juvelius juutalaislähettinä 1906-1939, tutkielma Helsingin yliopiston Teologiselle tiedekunnalle, 2003.
Juvenalis

Juvenalis seppelöitävänä. Kansikuva teoksesta John Dryden et al., The Satires of Decimus Junius Juvenalis: And of Aulus Persius Flaccus, 4th ed. (Lontoo, 1711).
Decimus Iunius Iuvenalis (n. 60 Aquinum nyk. Aquino – n. 135) oli roomalainen satiirikko ja runoilija. Juvenaliksen elämästä ei tiedetä paljoakaan. Juvenalikselta tunnetaan parhaiten lentävä lause panem et circenses eli "leipää ja sirkushuveja". Häneltä on säilynyt vain 16 heksametrillä kirjoitettua satiiria. Satiirit ovat harvinainen ja mielenkiintoinen kuvaus keisariajan elämästä. Yhdessä Martialiksen ja Persiuksen kanssa hänen katsotaan kuuluvan Rooman kirjallisuuden hopea-ajan satiirikoihin.
Juvenalikselta on peräisin myös lentävä lause "Kuka valvoo itseään valvojia?" (Quis custodiet ipsos custodes?)
Elämä

Juvenalis oli vapautetun orjan poika ja hän lähti nuoruudessaan tekemään kunnianhimoista virkauraa. Hänen tiedetään olleen legioonassa ja palveluspaikka oli todennäköisesti Britanniassa.Sen jälkeen hän oli ollut pikkuvirkamiehenä syntymäkaupungissaan ja yrittänyt luoda uraa Roomassa. Urasta ei kuitenkaan muodostunut niin hohdokasta kuin Juvenalis olisi toivonut.
Ryhtyessään runoilijaksi noin 50-vuotiaana hänestä oli kehittynyt sapekas, katkera ja inhimillisille heikkouksille tarkkanäköinen kirjoittaja.
Syynä Juvenaliksen virkauran kariutumiselle oli se, että hän erehtyi tekemään pilaa väärästä miehestä. Juvenalis oli aloittelemassa uraansa Roomassa ja mies, jota hän pilkkasi, oli keisari Domitianuksen suosikki ja hänellä oli oikeus päättää ylennyksistä. Juvenalis karkotettiin luultavasti Egyptiin, Syeneen (nykyinen Assuan), ja hänet tuomittiin menettämään omaisuutensa.
Kun Domitianus oli syrjäytetty vuonna 96, sai Juvenalis luvan palata Roomaan. Hän ei kuitenkaan saanut takavarikoitua omaisuuttaan takaisin eikä hän saanut myöskään mitään virkaa. Juvenalis elätti itsensä klienttinä, eli teki varakkaammilleen erilaisia palveluksia.
Vähitellen hänen kuitenkin onnistui päästä parempaan asemaan. Omaelämäkerrallisessa satiirissaan numero 11 hän kuvailee asuvansa Roomassa vaatimattomasti mutta mukavasti. Elatuksensa hän sai Tivolissa sijaitsemansa maatilan tuotosta. Maatilalla oli karjaa ja siellä työskenteli jokunen orja.
Vaikka Juvenalis oli viimeisissä kirjoituksissaan edelleen pessimisti, niissä on havaittavissa jonkinlaista lientymistä. Kirjoittaja lienee saanut jonkinlaisen mielenrauhan. Juvenaliksen kuolinvuodesta voidaan esittää vain olettamuksia.
Satiirit

Satiireissaan Juvenalis käsittelee monia aiheita ja ne piirtävät värikkään kuvan keisariajan Rooman elämästä. Niistä välittyy kirjoittajan ilkeys ja katkeruus aikalaisiaan kohtaan. Sanotaan, että Horatius hymyili ihmisten heikkouksille ja vioille kun taas Juvenalis ruoski niitä armottomasti.
Monessa satiirissaan Juvenalis kritisoi aikansa hyväosaisia siitä, että he eivät tunne minkäänlaista myötätuntoa köyhiä kohtaan. Se, että rikkaat matelevat hallitsijan edessä ja lipevästi kehuvat häntä, on hänestä erityisen inhottavaa. Eniten hän kuitenkin pilkkaa heitä, jotka ovat hänenlaisiaan vapautetun orjan poikia, mutta toisin kuin hän, onnistuneet rikastumaan ja pääsemään ylhäiseen asemaan. Runoilija suorastaan kiehuu inhosta kuvaillessaan heidän korujaan ja kalliita vaatteitaan.
Yhteiskunnan ylimmän kerroksen elämää kuvaillessaan Juvenalis ei enää pilkkaa, vaan päästää inhonsa täysin valloilleen. Keisari Domitianuksen hovissa suuria huolia aiheutuu siitä, miten suuri kampela, joka ei mahdu patoihin eikä kattiloihin, valmistetaan ruoaksi. Toisessa satiirissa humaltunut vaimo oksentaa kalliille marmorilattialle ja huomaavainen aviomies katselee muualle ja toisaalla impotentti sulhanen palkkaa hääyönä morsiamelleen ilopojan. Pistävästi kuvataan myös naisten ja homomiesten seksuaalista hillittömyyttä.
Juvenalis kuvasi pistävällä tyylillään unettomuutta, jonka aiheuttaa asuminen Insulassa. Kirjoittajan oli vaikea nukkua, sillä hän pelkäsi öistä tulipaloa tai sitä, että talo romahtaa huonon rakentamisen vuoksi. Kaduilta kuului öisin kärrynpyörien jyrinä kun liikkeiden varastoja täydennetään ja jyrinä herätti kirjoittajan mukaan merilehmätkin. Jos unettomuutta pakeni öisille kaduille, ei tilanne parantunut mitenkään. Kadulla piti väistellä humalaisia juhlijalaumoja tai riidanhaastajia, ja joku saattoi tyhjentää ikkunasta pottansa niskaasi tai heittää sinua rikkinäisellä astialla. Pahimmillaan rosvo pisti sinut tikarillaan kuoliaaksi.
Erityisen paljon huomiota Juvenalis antoi oman aikansa rumille ja vastenmielisille piirteille. Monet nykytutkijat ovat pohtineet miten paljon niissä on totta ja miten paljon kirjoittaja liioittelee saadakseen sanomansa perille. Jos Juvenalista vertaa hänen aikalaiseensa Plinius nuorempaan tulee miettineeksi, ovatko he eläneet samaan aikaan samassa valtakunnassa. Plinius nuorempi ei ole sokea ihmisten heikkouksille eikä paheille, hän kuvailee myös yläluokan tuhlailua ja tyhjänpäiväistä seuraelämää, mutta hänen henkilöhahmoillaan on myös hyveitä.
Kirjoitustyyliltään Juvenalis oli selkeä ja vahva. Hän osasi löytää iskeviä ilmaisuja ja tehokkaita kielikuvia. Ne ovat rytmikkäitä ja mieleenjääviä kielikuvia kuten "leipää ja sirkushuveja". Juvenalis ei ollut missään nimessä optimisti, mutta hänellä oli voimaa.
Satiirien vaikutus

Kesti noin 200 vuotta Juvenaliksen kuolemasta, kun hänen työnsä arvo ymmärrettiin. Kristillinen kirjoittaja Tertullianus oli suuri Juvenaliksen ihailija. Nykypäiviin on säilynyt vuosien 350- 420 välillä tehty satiirien kommentoitu versio.
Myöhemmistä kirjoittajista Giovanni Boccaccio, Nicolas Boileau ja Lordi Byron ovat tutkineet ja ihailleet Juvenaliksen tuotantoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juvenalis Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Juvenalis Wikisitaateissa
The Latin Library - Juvenaliksen satiirit latinaksi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
Juvenaliksen ja Persiuksen satiirien vuoden 1535 laitoksen kansilehti.
Ernst Jünger

Nuori Ernst Jünger kunniamerkkeineen.
Ernst Jünger (29. maaliskuuta 1895 Heidelberg – 17. helmikuuta 1998 Riedlingen) oli saksalainen kirjailija, hyönteistutkija ja sotilas. Hänen kenties tunnetuin teoksensa, romaani Teräsmyrskyssä (In Stahlgewittern, 1920), kertoo hänen omista kokemuksistaan ensimmäisessä maailmansodassa. Jotkut pitävät Jüngeriä yhtenä aikansa merkittävimmistä saksalaisista kirjailijoista ja Saksan konservatiivisen vallankumouksen sankarina. Toiset pitävät häntä taantumuksellisena militaristina.lähde? Hänen tuotannostaan kuvastuu Saksan henkinen ja poliittinen kehitys.
Elämänvaiheet

Ernst Jünger syntyi Heidelbergissa ja kasvoi Hannoverissa. Hän lähti Ranskan muukalaislegioonaan, jonka palveluksessa hän oli Algeriassa Pohjois-Afrikassa vuosina 1913–1914. Ensimmäisen maailmansodan alussa Jünger ilmoittautui vapaaehtoisena palvelukseen. Hänet määrättiin 73. fusilieerirykmenttiin (1. hannoverilainen), jonka riveissä hän osallistui ensimmäisen kerran taisteluun Champagnen suunnalla länsirintamalla 1914. Vuonna 1915 Jünger ylennettiin upseerikoulutuksen jälkeen vänrikiksi. Jünger toimi rykmentissään sekä joukkueenjohtajana että komppanianpäällikkönä ja iskuosastojen johtajana Stoßtrupp-osastoissa. Jünger oli sotilaana etevä ja rohkea. Hänet palkittiin ansioistaan taistelukentällä muun muassa I luokan rautaristillä ja Hohenzollernin ritariristillä miekoin. 23-vuotiaalle Jüngerille myönnettiin vuonna 1918 kaikkien aikojen nuorimpana Preussin korkein sotilaallinen kunniamerkki Pour le Mérite. Hän haavoittui sodassa 14 kertaa, joista viisi luodin osumasta.
Jünger meni vuonna 1925 naimisiin Gretha von Jeinsenin kanssa; parille syntyi kaksi lasta, Ernst (1926–1944) ja Alexander (1934–1993). Gretha kuoli vuonna 1960. Vuonna 1962 hän avioitui kielitieteilijä Liselotte Lohrerin kanssa.
Jüngerin vuonna 1939 ilmestynyt hämärää symboliikkaa sisältävä romaani Marmorijyrkänteillä (Auf den Marmorklippen) on tulkittavissa välienselvittelyksi kansallissosialismin kanssa. Julkisesti hän ei tukenut Adolf Hitleriä mutta ei myöskään vastustanut. Myöhemmällä urallaan hän otti kantaa poliittisiin kysymyksiin vielä vähemmän. Hän oli sodan jälkeen lyhyen aikaa liittoutuneiden määräämässä julkaisukiellossa ja asui jonkin aikaa Pariisissa. Hän sai myöhemmin urallaan lukuisia tunnustuksia, joista keskeisiä olivat Bundesverdienstkreuz ja Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinto. Hän sai kunniatohtorin arvon Bilbaossa vuonna 1989.
Jünger oli henkisesti vireä ja kirjoitti lähes elämänsä loppuun saakka. Hän kääntyi yli satavuotiaana protestanttisuudesta katoliseen uskoon ja tunsi henkilökohtaisesti toisen pitkäikäisen merkkihenkilön Albert Hofmannin. Jünger käytti myöhemmällä iällä säännöllisesti lukuisia huumausaineita, esimerkiksi kokaiinia ja LSD:ta. Hän näki kaksi kertaa Halleyn komeetan, ja hän kertoo tapahtumista päiväkirjamuotoisessa teoksessaan Zwei Mal Halley.