stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maasika

| Termiittikaivaja |
| --- | --- |
 Termiittikaivaja Detroitin eläintarhassa vuonna 2008.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Ylälahko::  Afrotheria
Lahko::  Putkihampaiset Tubulidentata
Heimo::  Maasiat Orycteropodidae
Suku::  Orycteropus
Laji::  afer
Kaksiosainen nimi
 Orycteropus afer  (Pallas, 1766) 
 Termiittikaivajan levinneisyys
Alalajit
 17 alalajia, katso teksti 
Katso myös
   Maasika Wikispeciesissä   Maasika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Termiittikaivaja (Orycteropus afer), vanhalta nimeltään maasika, on Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elävä keskikokoinen nisäkäs. Termiittikaivaja elää maalla ja liikkuu tavallisesti öiseen tai hämärään aikaan. Se syö ravinnokseen pieniä hyönteisiä, kuten termiittejä ja muurahaisia, mistä kielii muun muassa sen parikymmensenttinen, ohut ja tahmea kieli. Hampaita termiittikaivaja ei tarvitse ravinnon syömiseen, eikä sillä niitä olekaan kuin muutama. Sen jalat ovat voimakkaat ja kynnet terävät, joiden avulla se pystyy kaivamaan kovaakin maata ja rikkomaan termiittikekoja. Termiittikaivaja on niin tehokas kaivaja, että se kaivaa pehmeää maata samassa ajassa enemmän kuin mihin muutama lapioiva ihminen pystyy. Eläimen ravintotottumukset ja ulkoiset piirteet ovat niin lähellä Etelä-Amerikassa eläviä vajaahampaisia, että se ennen luokiteltiin kuuluvaksi tähän lahkoon ja vieläpä samaan sukuun eteläamerikkalaisten muurahaiskarhujen kanssa. Nykyisen käsityksensä mukaan se kuuluu kuitenkin erilliseen putkihampaisten lahkoon ja on tämän lahkon viimeinen elossa oleva laji. Nykyään tunnetaan 17 erilaista termiittikaivajan alalajia.
'Maasika' nimi on suora käännös afrikaansin kielen sanasta aardvark[lähde? ], joka on otettu myös lajin englanninkieliseksi nimeksi. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti lajinimen vaihtamista v. 2008. Virhekäsitysten välttämiseksi nykyään suositeltu lajinimi on termiittikaivaja, sillä laji ei ole sukua sialle.
Evoluutio ja taksonomia > Evoluutio

Tutkimusten mukaan termiittikaivajat kuuluvat myöhäisliitukaudella Afrikassa kehittyneisiin nisäkkäisiin (Afrotheria-kladi). Ensimmäiset putkihampaiset nisäkkäät kehittyivät fossiililöytöjen perusteella varhaismioseenikauden Kaniassa, josta ne levittäytyivät myöhäisplioseenikauteen mennessä laajalti Eurooppaan ja eteläiseen Aasiaan. Termiittikaivajia tunnetaan kolme sukua: Leptorycteropus, Myorycteropus ja Orycteropus, joista viimeksi mainittu on ainoa elossa oleva. Madagaskarin saarelta löytyneen Plesiorycteropus-nisäkästä on myös ehdotettu putkihampaisten heimoon kuuluvaksi, mutta nykyisen käsityksen mukaan se kuuluu omaan sukupuuttoon kuolleeseen Bibymalagasia-heimoonsa.
Geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että termiittikaivajan perimä on säilynyt ilman suuria muutoksia hyvin pitkään, minkä vuoksi termiittikaivajaa voidaan pitää elävänä fossiilina.
Evoluutio ja taksonomia > Taksonomia

Ulkonäöllisten ja rakenteellisten samanlaisuuden vuoksi termiittikaivaja luokiteltiin alun alkaen Etelä-Amerikassa elävien vajaahampaisten lahkoon, jossa se sijoitettiin tarkemmin samaan Myrmecophaga-sukuun muurahaiskarhun kanssa. Kehityshistoriallisesti luokittelu on väärä, sillä eläimet eivät ole edes läheistä sukua keskenään, vaan samanlaiset piirteet ovat syntyneet konvergenttisen evoluution tuloksena. Tarkemman anatomisen tutkimuksen myötä termiittikaivaja sijoitettiin täysin omaan lahkoon, putkihampaisiin, mille molekyylibiologian tutkimukset ovat antaneet vahvistavia tuloksia.
Termiittikaivajasta on havaittu 15–18 alalajia. Valtaosa alalajeista on kuitenkin vain yksittäishavaintoja, minkä vuoksi on uskottavampaa, että todellisia alalajeja on vähemmän. Esimerkiksi Wilson ja Reeder (2005) katsovat alalajeja olevan 17. Alalajit eroavat toisistaan lähinnä kärsän koon ja kallistuskulman suhteen.
| Tieteellinen nimi | Auktori | Synonyymit | Levinneisyysalue |
| --- | --- | --- | --- |
| O. a. afer | Pallas, 1776 | O. a. albicaudus Rothschild, 1907; O. a. capensis (Gmelin, 1788) |  |
| O. a. adametzi | Grote, 1921 | – |  |
| O. a. aethiopicus | Sundevall, 1843 | – |  |
| O. a. angolensis | Zukowsky & Haltenorth, 1957 | – |  |
| O. a. erikssoni | Lönnberg, 1906 | – |  |
| O. a. faradjius | Hatt, 1932 | – |  |
| O. a. haussanus | Matschie, 1900 | – |  |
| O. a. kordofanicus | Rothschild, 1927 | – |  |
| O. a. lademanni | Grote, 1911 |  |  |
| O. a. leptodon | Hirst, 1906 |  |  |
| O. a. matschiei | Grote, 1921 |  |  |
| O. a. observandus | Grote, 1921 |  |  |
| O. a. ruvanensis | Grote, 1921 |  |  |
| O. a. senegalensis | Lesson, 1840 | O. a. senegalensis Schinz, 1845 |  |
| O. a. somalicus | Lydekker, 1908 |  |  |
| O. a. wardi | Lydekker, 1908 |  |  |
| O. a. wertheri | Matschie, 1898 |  |  |
Ulkonäkö

Maasika on keskikokoinen maalla elävä nisäkäs. Se painaa keskimäärin 40–64 kilogrammaa, ja sen pituus vaihtelee 170–230 senttimetrin välillä, josta hännän pituus osuus on 45–63 senttimetriä. Nimestä huolimatta maasika ei ole läheistä sukua sioille, joita se kyllä hyvin etäisesti muistuttaa lähinnä koon ja kärsän puolesta.
Maasialla takaraajat ovat etujalkoja pidemmät. Takaraajoissa on molemmissa viisi varvasta, mutta etujaloissa on molemmissa yksi vähemmän. Eturaajat ovat takaraajoihin nähden voimakkaammat, vaikka suurin osa painosta maasialla on peräpäässä. Etujalkoja ne käyttävät pääasiallisesti kaivamiseen sekä painonsa kannattelemiseen. Selkäranka on maasioilla kaareva, jolloin etupuoli on takapuoleen nähden alempana. Vaikka maasioilla on astumiseen sopivat jalkapohjat, ne kulkevat varpaillaan eli ovat varvasastujia. Maasian varpaissa on todella voimakkaat lapiomaiset kynnet. Hännän ympärysmitta tyvestä mitattuna on jopa 40 senttimetriä. Maasian väritys on melko vaaleanharmaa ja niiden karvoitus on vain osittainen. Nahka on kuitenkin usein värjäytynyt maaperästä punaruskeaksi. Niillä ei ole lainkaan rasvakerrosta, mutta sen sijaan niillä on paksu nahka, joka suojaa myös termiittien puremilta.
Maasian korvat ovat suuret ja pää on pitkänomainen lyhyessä kaulassa. Suu on muiden termiittejä syövien eläinten tapaan pieni ja putkimainen, kuten sen kielikin. Hammasrakenne poikkeaa muista nisäkkäistä oleellisella tavalla, minkä vuoksi ne on sijoitettu omaan putkihampaisten heimoon. Maasian hampaiden sisällä on useita kuusikulmaisia putkia, jotka sisältävät hammasydintä ja jotka ovat kiinnittyneet toisiinsa hammassementillä. Putket ovat ohuita ja yhdessä hampaassa niitä on 1 000–1 500 kappaletta. Syntyessään maasialla on kaikki 40 hammasta, mutta etu- ja kulmahampaat putoavat pois. Ainoastaan kiilteettömät poskihampaat jäävät ja nämä uusiutuvatkin koko maasian eliniän ajan. Hampaiden lukumäärä on useassa tapauksessa viisi molempien leukojen molemmilla puolilla eli siis yhteensä 20. Lukumäärä vaihtelee per leuan puolikas neljän ja seitsemän välillä.
Hajuaisti on erinomainen, mistä kertoo hajuja käsittelevän aivolohkon laajenema. Lisäksi maasialla on nisäkkäistä suurin määrä endoturbinalia-lamelleja (yhdeksän). Silmät ovat ruumiinkokoon nähden pienet ja verkkokalvolla on ainoastaan sauvasoluja eli maasika on värisokea. Heikkoa näkökykyä kompensoi terävä kuulo- ja hajuaisti.
Naaras on urokseen verrattuna pienikokoisempi ja sillä on neljä nisää.
Ravinto

Maasika on kaikkiruokainen, mutta sen pääasiallinen ravintoa ovat termiitit tai muurahaiset. Päästäkseen termiitteihin paremmin käsiksi, maasiat joutuvat rikkomaan termiittikekojen seinämiä. Vantterat eturaajat ja vahvat kynnet ovat suureksi avuksi kekojen kovien seinämien hajottamisessa. Termiitit maasika nappaa noin kolmikymmensenttisellä, tahmealla ja ohuella kielellä. Joskus maasika saattaa laittaa kärsänsä pesäaukon suulle ja imeä aukon läheisyydessä olevat termiitit suuhunsa. Tarkan haju- ja makuaistin turvin maasika tonkii maata keon ulkopuolella kulkevien termiittien toivossa. Lisäksi maasialla on nenän väliseinään kiinnittynyt elin, jolla se mahdollisesti pystyy aistimaan maanalaista liikettä. Yön aikana maasian sanotaan pystyvän syömään noin 50 000 hyönteistä.
Termiittien ja muurahaisten lisäksi maasika syö muita pieniä hyönteisiä sekä hiiriä. Vesitasapainoa maasika ylläpitää syömällä Cucumis humifructus -kurkkukasvia. Maasika auttaa kasvia levittämään siemeniä, sillä se hautaa ulosteensa pesäkolon ulkopuolelle.
Levinneisyys

Maasika on levinnyt suurimpaan osaan Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Se viihtyy parhaiten Afrikan savanneilla ja muualla puolikuivilla alueilla. Se ei elä Afrikan sarven alueella eikä se viihdy metsäisillä alueilla, joten sitä ei tavata Afrikan sademetsissä, vaikka muutamia havaintoja Kongon metsissä elävistä maasioista onkin tehty. Vaikka maasikaa metsästetään sekä lihan että hampaiden takia, laji on elinvoimainen, mutta paikallisesti se ei ole kovin yleinen missään. Maasiat suosivat yleensä paikkoja, joissa maa on pehmeää, vettä ja termiittejä on saatavilla tarpeeksi ja maasto avointa.
Maasian reviiri voi olla jopa 130–400 hehtaarin laajuinen. Ne eivät ole lainkaan tarkkoja rajoistaan ja reviiri voi olla limittäin useiden muiden yksilöiden reviirien kanssa. Ydinalueen laajuus on noin neljännes reviirin koko laajuudesta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Maasika on erakkoluonteinen yöeläin. Se lähtee kolostaan liikkeelle illalla pian auringonlaskun jälkeen etsimään ruokaa. Vain harvoissa tapauksissa ne lähtevät liikkeelle päiväsaikaan. Yöeläiminä ne ovat värisokeita, mutta erinomaisen hajuaistinsa ansiosta maasika löytää termiittikeoille. Vaikka maasika on hidas liikkuja, kaivajana se on todella nopea. Maasika käyttää kynsiään myös pesäkolojen tekemiseen. Pesä on yleensä 2–3 metriä syvä (noin 45 asteen kulmassa), mutta voi olla jopa 13 metriä pitkä ja siihen kuuluu yleensä vain yksi sisäänkäynti. Joillain yksilöillä sisäänkäyntejä voi olla useita. Mennessään pesään nukkumaan, ne tukkivat sisäänkäynnin, jättäen vain pienen ilma-aukon tunnelin kattoon. Sadesäällä maasika saattaa joutua kaivamaan uuden pesän, mihin se pystyy vain yhdessä yössä. Hylättyyn maasian pesään muuttaa monesti pahkasika, lintu, hyeena tai muu pienempi nisäkäs kuten sivettieläin tai jänis.
Maasian tärkeimmät luonnolliset viholliset ovat leijona, hyeena ja leopardi. Nuorempia yksilöitä uhkaa yleensä pesään tunkeutunut pyton. Myös ihminen tappaa maasikoja ravinnoksi. Uhkaavassa tilanteessa maasika kaivautuu maahan. Hitaana eläimenä se ei aina ehdi juoksemaan karkuun ja jos aika ei riitä kaivamiseen, se heittäytyy selälleen ja puolustautuu kynsillä. Häntää viskomalla se voi myös häätää uhan pois.
Maasikojen paritteluaika vaihtelee alueittain. Kongon seudulla maasiat parittelevat huhti-toukokuussa ja synnyttävät seitsemän kuukautta myöhemmin. Etiopiassa maasiat sen sijaan synnyttävät jo touko-kesäkuussa. Maasika saa kerralla yhden, noin kaksi kilogrammaa painavan poikasen. Poikanen pysyy pesässä ensimmäiset kaksi viikkoa, jonka jälkeen se lähtee seuraamaan emoa ruoanhakumatkoille. Imettäminen kestää noin neljä kuukautta ja kolmen kuukauden iässä poikanen syö ensimmäisen kerran kiinteää ravintoa. Urospuolinen poikanen lähtee pesästä jo kuuden kuukauden ikäisenä, mutta naaraspuoliset poikaset pysyttelevät emon luona seuraavan poikasen syntymiseen saakka. Tällöinkään se ei katkaise siteitä emoonsa, vaan perustaa lähialueelle oman pesän ja lähtee öisin emonsa kanssa ruoanhakuun.
Vankeudessa maasiat elävät jopa 23-vuotiaiksi.
Aiheesta muualla

Aardvark National Geographic. Viitattu 30.11.2020. (englanniksi)
Aardvark – Facts, Diet, Habitat & Pictures on Animalia.bio Animalia. Viitattu 30.11.2020. (englanniksi)
Alina Bradford: Facts About Aardvarks Live Science.  30.6.2016. Viitattu 30.11.2020. (englanniksi)
Reserch Facts:The Aardvark Facts : Nature's Weirdest and Most Wonderful Creature![vanhentunut linkki] (2 July 2023)
Luigi Rizzo (F596)

| Luigi Rizzo |
| --- | --- |
 Luigi Rizzo

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  26. toukokuuta 1957
Laskettu vesille:  6. maaliskuuta 1960
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1961
Poistui palveluskäytöstä:  30. marraskuuta 1980
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 410 t (standardi) 1 650 t (kuormattu)
Pituus:  94,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,4 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  16 000 shp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  163
Aseistus
Aseistus:  2 × Oto Melara 76 mm/62 MMI -tykkiä 1 × Menon-sukellusveneentorjuntaheitin 2 × 324 mm torpedoputkea 1 × AB-212ASW-helikopteri
Luigi Rizzo (runkonumero F596) oli Italian laivaston vuonna 1961 palvelukseen otettu Bergamini-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Castellammaresta, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1957. Se laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1960 ja liitettiin laivastoon 15. joulukuuta 1961.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1980.
Madagaskarinpöllönen

| Madagaskarinpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus
Laji::  rutilus
Kaksiosainen nimi
 Otus rutilus  (Pucheran, 1849)  
Katso myös
   Madagaskarinpöllönen Wikispeciesissä   Madagaskarinpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarinpöllönen (Otus rutilus) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Madagaskarilla.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, kuivat pensastot, viljelmät, puutarhat, kaupunkimaiset alueet ja entiset metsät merenpinnan tasolta 2 000 metrin korkeuteen.
Fuchsin ym. mukaan (2007) tämä laji ja O. madagascariensis on yhdistetty eri vaiheiden jälkeen.
Madagaskarinmetsäkerttunen

| Madagaskarinmetsäkerttunen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Metsäkerttuset Bradypterus
Laji::  brunneus
Kaksiosainen nimi
 Bradypterus brunneus  (Sharpe, 1877) 
Synonyymit
 Dromaeocercus brunneus 
Katso myös
   Madagaskarinmetsäkerttunen Wikispeciesissä   Madagaskarinmetsäkerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarinmetsäkerttunen (Bradypterus brunneus) on Madagaskarin itäosien kotoperäinen varpuslintu. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Antananarivon läheltä Madagaskarilta 1877.
Luther Ingram

Luther Ingram (30. marraskuuta 1937 – 19. maaliskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen R&B- ja soul-laulaja ja lauluntekijä.
Ingram syntyi Tennesseessä. Hänet muistetaan parhaiten hitistä ”If Loving You Is Wrong (I Don't Want To Be Right)”, joka nousi Billboardin R&B-listan ykköseksi. Hot 100 -listalla kappale nousi kolmossijalle, ja myöhemmin siitä esittivät coverversionsa Millie Jackson ja Barbara Mandrell.
Ingramin muihin tunnettuihin sävelmiin kuuluvat mm. ”Ain't That Loving You (For More Reasons Than One)” ja ”I'll Be Your Shelter”. Hän oli mukana kirjoittamassa Staples Singersin hittiä ”Respect Yourself”.
Ingram kuoli 69-vuotiaana Saint Louisissa kärsittyään vuosia munuaisvaivoista ja heikosta terveydentilasta. Hänelle oli aiemmin jouduttu tekemään munuaisensiirto. Ingramia jäivät kaipaamaan vaimo Jacqueline ja pojat Luther Jr. (Eric) ja Kenneth.
Luke Garbutt

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Luke Samuel Garbutt
Syntymäaika: 21. toukokuuta 1993
Syntymäpaikka: Harrogate, Englanti
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Fulham FC (lainalla Evertonista)
Pelinumero: 3
Junioriseurat
2001–2009: Leeds United
2009–2010: Everton
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011– | Everton | 5 | (0) |
| 2011–2012 | → Cheltenham (laina) | 34 | (2) |
| 2013–2014 | → Colchester United (laina) | 19 | (2) |
| 2015– | → Fulham (laina) | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2008–2010 | Englanti U17 | 24 | (3) |
| 2010 | Englanti U18 | 1 | (0) |
| 2011–2012 | Englanti U19 | 7 | (0) |
| 2013 | Englanti U20 | 2 | (0) |
| 2014– | Englanti U21 | 11 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. lokakuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. lokakuuta 2015.
Luke Samuel Garbutt (s. 21. toukokuuta 1993 Harrogate) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Fulham FC:tä lainalla Valioliigassa pelaavasta Evertonista. Vasenjalkainen Garbutt on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Ura > Seurajoukkueura

Nuorten tasolla Garbutt edusti sekä Leeds Unitedia että Evertonia. Vuodesta 2011 asti hän on pelannut Evertonin ykkösjoukkueessa, mutta syyskuussa 2011 hän siirtyi lainalle Englannin kakkosliigan Cheltenham Towniin, jota hän edusti seuraavaan kevääseen saakka pelaten Kakkosliigassa 34 peliä ja tehden kaksi maalia. Syyskuussa 2013 Garbutt siirtyi ilman Everton-debyyttiä lainalle Englannin ykkösliigan Colchester Unitediin, jossa hän pelasi helmikuuhun 2014 asti tehden 19 pelaamassaan ottelussa kaksi osumaa. Garbutt palasi helmikuussa takaisin Evertoniin ja debytoi Valioliigassa huhtikuussa 2014 Southampton FC:tä vastaan. Toisen liigaottelunsa ja ensimmäisen kaudella 2014–2015 Garbutt pelasi joulukuussa 2014 Newcastle Unitedia vastaan. Kaudella 2014–2015 Garbutt pelasi neljässä valioliigaottelussa.
Kaudeksi 2015–2016 Garbutt siirtyi lainalle Englannin mestaruussarjan Fulham FC:hen.
Ura > Maajoukkueura

Garbutt on pelannut monissa Englannin nuorten maajoukkueissa. Vuodesta 2014 alkaen hän on kuulunut alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa hän on pelannut kahdeksan ottelua.
Käännös suomeksi
Luke Garrett

Luke Garrett on yhdysvaltalainen Rubikin kuution nopeausratkoja. Hän on toisella sijalla perinteisen 3 × 3 -kuution maailmansijoituksessa (3,44 s). Lisäksi hän on saavuttanut 2 × 2 -kuutiolla Pohjois-Amerikan maanosaennätyksen (0,51 s).
Ura

Garrett tutustui Rubikin kuutioon nuorena, ja muutamien kuukausien jälkeen hän osallistui ensimmäiseen kilpailuunsa 25. kesäkuuta 2017 Ann Arborissa Michiganissa. Hän kilpaili kahdessa lajissa, 3 × 3 ja 2 × 2 -kuutioissa. 96 muun kilpailijan kanssa Garrett saavutti 3 × 3-finaalin ja sijoittui 13,46 sekunnin keskivertoajalla 16:ksi.
Myöhemmin Garrett on käynyt kilpailuissa  eri puolilla Yhdysvaltoja. Elokuuhun 2023 mennessä hän on osallistunut 155:een World Cube Associationin järjestämään kilpailuun.
Aiheesta muualla

World Cube Association
Madagaskarinpikkukerttu

| Madagaskarinpikkukerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Madagaskarinkertut Bernieridae
Suku::  Cryptosylvicola
Laji::  randrianasoloi
Kaksiosainen nimi
 Cryptosylvicola randrianasoloi  Goodman, Langrand & Whitney, 1996 
Katso myös
   Madagaskarinpikkukerttu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarinpikkukerttu (Cryptosylvicola randrianasoloi) on madagaskarinkerttujen heimoon kuuluva Madagaskarin kotoperäinen varpuslintu. Se elää saaren itäreunan ikivihreässä metsävyöhykkeessä. Steven M. Goodman, Oliver Langrand ja Bret M. Whitney kuvailivat lajin holotyypin Fianarantsoan provinssin Andringitran kansallispuistosta vuonna 1996.
Meksikon ralli 2008

|  Meksikon ralli 2008 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 15 osakilpailusta kaudella 2008. 



Palkintokoroke
Voittaja:   Sébastien Loeb  Daniel Elena  (Citroën)
Toinen:   Chris Atkinson  Stéphane Prévot  (Subaru)
Kolmas:   Jari-Matti Latvala  Miikka Anttila  (Ford)
Rallin kärkikolmikko podiumilla.
Toiseksi sijoittunut Chris Atkinson.
Meksikon ralli 2008 (virallisesti 5. Corona Rally Mexico 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 28. helmikuuta – 2. maaliskuuta Léonissa. Rallissa ajettiin yhteensä 20 erikoiskoetta.
Rallin voitti ranskalainen Sébastien Loeb, toinen oli australialainen Chris Atkinson ja kolmas suomalainen Jari-Matti Latvala. Juniorit voitti ensi kertaa urallaan ranskalainen Sébastien Ogier.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Sébastien Loeb |  Daniel Elena | Citroën C4 WRC | 3:33.29,9 |  | 10 |
| 2. |  Chris Atkinson |  Stéphane Prévot | Subaru Impreza WRC 2007 | 3:34.36,0 | +1.06,1 | 8 |
| 3. |  Jari-Matti Latvala |  Miikka Anttila | Ford Focus RS WRC 07 | 3:35.09,6 | +1.39,7 | 6 |
| 4. |  Mikko Hirvonen |  Jarmo Lehtinen | Ford Focus RS WRC 07 | 3:37.08,6 | +3.38,7 | 5 |
| 5. |  Henning Solberg |  Cato Menkerud | Ford Focus RS WRC 07 | 3:38.27,8 | +4.57,9 | 4 |
| 6. |  Matthew Wilson |  Michael Orr | Ford Focus RS WRC 07 | 3:39.58,8 | +6.28,9 | 3 |
| 7. |  Federico Villagra |  Jorge Perez Companc | Ford Focus RS WRC 07 | 3:52.32,9 | +19.03,0 | 2 |
| 8. |  Sebastien Ogier |  Julien Ingrassia | Citroën C2 S1600 | 3:58.54,8 | +25.24,9 | 1 |
Lähde:
Tulokset > Erikoiskokeet

| EK | Nimi | Pituus (km) | Nopein | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Alfaro 1 | 22,96 |  Jari-Matti Latvala | 14.14,6 |
| 2 | Ortega 1 | 23,83 |  Sébastien Loeb | 14.11,8 |
| 3 | El Cubilete 1 | 18,87 |  Sébastien Loeb | 11.51,5 |
| 4 | Alfaro 2 | 22,96 |  Petter Solberg | 14.02,5 |
| 5 | Ortega 2 | 23,83 |  Jari-Matti Latvala | 14.00,1 |
| 6 | El Cubilete 2 | 18,87 |  Jari-Matti Latvala | 11.45,5 |
| 7 | Super Special 1 | 2,21 |  Petter Solberg | 1.41,7 |
| 8 | Super Special 2 | 2,21 |  Sébastien Loeb | 1.42,0 |
| 9 | Ibarilla 1 | 29,90 |  Sébastien Loeb | 18.35,7 |
| 10 | Duarte 1 | 23,27 |  Sébastien Loeb | 18.19,6 |
| 11 | Derramadero 1 | 23,28 |  Daniel Sordo | 14.04,6 |
| 12 | Ibarilla 2 | 29,90 |  Sébastien Loeb | 18.21,0 |
| 13 | Duarte 2 | 23,27 |  Daniel Sordo | 17.56,2 |
| 14 | Derramadero 2 | 23,28 |  Henning Solberg | 13.52,9 |
| 15 | Super Special 3 | 2,21 |  Henning Solberg | 1.41,9 |
| 16 | Super Special 4 | 2,21 |  Chris Atkinson | 1.40,8 |
| 17 | León | 16,09 |  Jari-Matti Latvala | 10.43,3 |
| 18 | Guanajuatito | 22,30 | Peruttiin |  |
| 19 | Comanjilla | 17,88 |  Mikko Hirvonen | 10.12,7 |
| 20 | Super Special 5 | 4,42 |  Daniel Sordo | 3.19,3 |
Muuta

Sébastien Ogierin uran ensimmäinen kilpailu ja piste.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meksikon ralli 2008 Wikimedia Commonsissa
Melonta kesäolympialaisissa 2020 – naisten 500 metrin kajakkinelikko

Naisten 500 metrin kajakkinelikko Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 6.–7. elokuuta 2021 Sea Forest Waterwaylla. Kilpailuun osallistuu 12 nelikkoa.
Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 12 nelikkoa. Kaikki maat valittiin MM-kilpailujen 2019 perusteella.
Karsinnat > Paikan varmistaneet maat

Lähde:
| Kilpailu/karsintatapa | Ajankohta | Paikat |  |
| --- | --- | --- | --- |
| MM-kilpailut 2019 | 21. – 25. elokuuta 2019 | 12 |  Australia    Kanada    Kiina    Puola    Ranska    Saksa    Tanska    Ukraina    Unkari    Uusi-Seelanti    Valko-Venäjä    Venäjä |
Kilpailu

Kilpailu koostuu alkueristä, välieristä ja kahdesta loppukilpailusta.
Länsimetsän koulu

Länsimetsän koulu
Länsimetsän koulu on alakoulu, joka toimii Gerbyssä noin 5 kilometriä Vaasan keskustasta. Koulussa on noin 400 oppilasta.
Koulu aloitti toimintansa tammikuussa 1999. Aluksi koulussa toimi suomenkieliset ensimmäinen ja toinen luokka sekä ruotsinkielinen Gerby skolan, joka muutti omiin tiloihin saman vuoden syksyllä. Suomenkielisen opetuksen lisäksi koulussa annetaan kielikylpyopetusta ruotsiksi 1.-6. luokilla.
Koulun rehtorina toimii Markku Nirkkonen.
Melonta kesäolympialaisissa 2020 – naisten koskimelonnan kanadalaisyksikkö

Naisten koskimelonnan kanadalaisyksikkö Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 25.–27. heinäkuuta 2020 Kasai Canoe Slalom Centressä. Kilpailuun osallistuu 17 urheilijaa.