stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmut de Raaf
Muuta

De Raafin poika Mauritz de Raaf on myös jääkiekkomaalivahti ja on pelannut vuodesta 2005 alkaen Saksan neljännellä sarjatasolla. Hän on voittanut myös kertaalleen Saksan alle 18-vuotiaiden mestaruuden.
Internet-yhteys

Internet-yhteydellä tarkoitetaan tietoliikenneyhteyttä maailmanlaajuiseen tietokoneiden verkkoon eli Internetiin. Internet-yhteyttä muodostettaessa internetiin yhdistettävä laite saa IP-osoitteen, ja se voi viestiä muiden internetiin liitettyjen laitteiden kanssa.
Internetin käyttäjä ottaa yleensä yhteyden internet-palveluntarjoajaansa, joka ohjaa käyttäjän liikenteen eteenpäin.
Yhteys palveluntarjoajaan voidaan ottaa useilla eri tavoilla. Lankapuhelinverkkoon pohjautuvia tekniikoita ovat puhelinmodeemi-, ISDN- ja DSL-yhteydet. Matkapuhelinverkkoon pohjautuvat muun muassa GSM-, EDGE- ja HSPA-datayhteydet.
Omaa tukiasemaverkkooaan käyttävät esimerkiksi @450 ja WiMAX.
Internet-yhteys voidaan muodostaa myös lähiverkon välityksellä, jolloin tietokone kytketään lähiverkkoon, jonka kautta sille tarjotaan internet-yhteys. Esimerkiksi WLAN-yhteydet toimivat näin.
Tietokone voidaan kytkeä internetiin suoraan tai siten, että yhteys kulkee esimerkiksi välityspalvelimen tai palomuurin kautta.
Suomessa jokaisella kuluttajalla ja yrityksellä on oikeus saada kotiinsa tai yrityksen toimipisteeseen laajakaistainen internet-yhteys, jonka keskimääräisen nopeuden täytyy olla vähintään 2 Mbit/s. Tätä kutsutaan yleispalveluksi. Tarvittaessa liikenne- ja viestintävirasto nimeää operaattorin, jonka on tuotettava palvelu alueella, jolla sitä muuten ei olisi saatavilla. Puhe- ja kuulovammaisilla henkilöillä on oikeus saada internet-yhteys, joka mahdollistaa videopuhelut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Internet-yhteys Wikimedia Commonsissa
Hirvi, älä tule tielle

| Hirvi, älä tule tielle Jussi Raittinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1984
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Eero Lupari ja Jussi Raittinen
 Kesto: 39.07
 Levy-yhtiö: Tähtitorni
Jussi Raittisen muut julkaisut
| Jussi Raittinen ystävineen 1983 | Hirvi, älä tule tielle 1984 | Rockin' 50 1993 |
Hirvi, älä tule tielle on suomalaisen laulajan Jussi Raittisen vuonna 1984 ilmestynyt kuudes sooloalbumi.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Eero Lupari.
Hirvi, älä tule tielle – 4.34 (säv. ja san. Mikko Alatalo)
Rampa sydän – 2.15 (säv. ja san. Jaakko Salmi)
Gartsan kundi – 3.02 (säv. Eero Lupari, san. Veikko Lehmuksela)
Samassa veneessä – 2.38 (säv. Kyösti Kattilakoski, san. Markku Lonkila)
Esplanadi – 6.50 (säv. ja san. Keijo Räikkönen)
Varjoisan kujan poika – 3.08 (säv. Eero Lupari, san. Jukka Itkonen)
Mañana – 3.58 (säv. Dave Barbour, Peggy Lee, san. Reino Helismaa)
Stadin kundin kaiho – 3.51 (säv. Jussi Isomeri, san. Veikko Lehmuksela)
Oma vaarini oon – 2.58 (I’m My Own Grandpa, säv. Moe Jaffe, Dwight B. Latham, san. Juice Leskinen)
Kuule sinua rahastetaan – 2.04 (säv. Eero Lupari, san. Aappo I. Piippo)
Ihmisen satumaa – 3.49 (säv. ja san. Mikko Alatalo, Harri Rinne)
Kokoonpano

Jussi Raittinen – laulu, taustalaulu ja kazoo
Eero Lupari – sähkökitara, akustinen kitara, Yamaha DX7 ja taustalaulu
Antero Jakoila – akustinen kitara, slide-kitara ja mandoliini
Juha Tikka – bassokitara
Tomi Parkkonen – rummut ja lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Antti Hytti – kontrabasso
Hillel Tokazier – piano
Aaro Kurkela – harmonikka
Heikki Jäntti – huuliharppu
Antero Priha – trumpetti
Mircea Stan – pasuuna
Risto Pensola – klarinetti, alttosaksofoni
Irina Milan – laulu, taustalaulu
Esa Nieminen – taustalaulu
Jokke Seppälä – taustalaulu
Aiheesta muualla

Rytmimusiikin Syke: Hirvi, älä tule tielle
Jussi Raittinen
| --- | --- |
Studioalbumit:   Nashville  Rollin' the Rock  Jussi ja Kieku ja Kaiku  Jussi merihädässä  Jussi Raittinen ystävineen  Hirvi älä tule tielle  Rockin' 50  Metsämökin tonttu  Stadin kundin kaiho  Muistan vielä vuonna -76
Jussi Jurkka

| Jussi Jurkka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jussi Tapani Jurkka
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1930 Turku
Kuollut: 9. huhtikuuta 1982 (51 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Eino Jurkka   Emmi Jurkka
Puoliso:  Maikki Länsiö  (vih. 1955; ero 1965)   Arja Pessa  (vih. 1966; ero 1973)
Lapset:  Laura Jurkka
Sukulaiset:  Sakari Jurkka (veli)  Vappu Jurkka (sisko)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1949–1982
Merkittävät roolit:   teatteri:  Altonan vangit  Britannicus  Dantonin kuolema  Kummittelijoita  elokuvat:  Morsiusseppele  Punainen viiva  Tuntematon sotilas 
Palkinnot
  Parhaan miessivuosan Jussi  1959 Punainen viiva  Parhaan miespääosan Jussi  1971 Akseli ja Elina  1971 Päämaja  1981 Ida Aalberg -palkinto  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Jussi Tapani Jurkka (15. kesäkuuta 1930 Turku – 9. huhtikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki valtaosan 33-vuotisesta urastaan Suomen Kansallisteatterissa. Jurkan näyttelijän­työlle oli ominaista jyrkkyys ja terävyys, minkä takia hän päätyi monesti esittämään poikkeuksellisia rooli­hahmoja. Hänen intensiteettinsä ja älykkyytensä vetosivat niin teatteri- kuin elo­kuva­yleisöön ja hän saavutti useita taiteellisia voittoja vaativissa rooli­tehtävissä. Jurkan paneutuminen rooli­tehtäviin oli aina perusteellista ja kunnian­himoista. Hän oli luonteeltaan estynyt ja hermoherkkä, ja sai nuorena näyttelijänä usein esitettäväkseen vihaisten nuorten miesten rooleja.
Monipuolisena luonnenäyttelijänä Jurkka saavutti taiteellisia voittoja uransa alusta aina viimeiseen rooli­tehtäväänsä saakka. Traagisista rooleista erityisen vaikuttava oli Frantz von Gerlach näytelmässä Altonan vangit. Jurkka menestyi myös koomisissa rooleissa kuten Algernonin osassa salonki­komediassa Sulhaseni Ernest.
Jurkka jätti kolmivuotisen Teatteri­koulun kesken vuonna 1949 kahden opinto­vuoden jälkeen. Hän työskenteli näyttelijänä Kotkan Maa­kunta­teatterissa 1949–1950, Intimiteatterissa 1950–1957 ja Kansallisteatterissa 1957–1982.
Elokuvissa Jurkka teki niin ikään väkeviä tulkintoja monimutkaisista hahmoista. Jurkan tunnetuimmat roolit valkokankaalla olivat Tuntemattoman sotilaan (1955) Lammio ja Punaisen viivan (1959) agitaattori Puntar­pää. Kaikkiaan Jurkka näytteli 32 elo­kuvassa. Televisiossa hän oli muun muassa Pentti Siimeksen ja Ritva Valkaman kanssa sketsisarjassa Parempi myöhään….
Jussi Jurkan elämästä julkaistiin Otavan kustantamana vuonna 2015 Lauri Meren kirjoittama 473-sivuinen kirja Tuntematon tähti: Jussi Jurkka.
Sukutausta

Jurkka kuului merkittävään näyttelijä­sukuun kummankin vanhempansa puolelta. Hänen vuonna 1922 avioituneet vanhempansa Eino Jurkka ja Emmi Jurkka (o.s. Tuomi) olivat kumpikin teatterin­johtajia ja näyttelijöitä. Myös hänen veljensä Sakari Jurkka ja sisarensa Vappu Jurkka työskentelivät näyttelijöinä samoin kuin enonsa Arvi Tuomi ja Valter Tuomi sekä serkkunsa Rauli ja Liisa Tuomi. Vanhemmat erosivat Jussin ollessa vasta vuoden ikäinen.
Antti Tuurin Levoton mieli -romaanin (2019) mukaan Lappa­järvellä, Etelä-Pohjan­maalla vaikuttanut taide­maalari Arvid Broms (1910–1968) olisi ollut näyttelijä Jussi Jurkan biologinen isä. Emmi Jurkalla ja Arvid Bromsilla oli Teri­joella 1920- ja 1930-lukujen taitteessa kiihkeä ja katkonainen suhde, ja arvelut perustuvat Bromsin ja Jussi Jurkan ulko­näön yhtäläisyyksiin sekä ajalliseen mahdollisuuteen. Emmi Jurkka ei kuitenkaan koskaan vihjannut Bromsin olevan Jussin isä eikä Jussi Jurkka tiettävästi arvellut tätä isäkseen.
Teatterikoulu

Vuonna 1947 Suomen Teatteri­koulu muutettiin kolmi­vuotiseksi. Jussi Jurkka olisi joutunut odottamaan kolme vuotta, mikäli hän ei olisi pyrkinyt opin­ahjoon syksyllä 1947. Eino Jurkka arvioi ennalta, mitä pääsy­kokeissa tulisi tapahtumaan, ja neuvoi poikaansa sen varalta: ”tärkeintä on ottaa tilanne haltuun” ja tehdä jännityksen aiheuttamasta tärinästä rooli­henkilön ominaisuus. Jussi Jurkka noudatti neuvoa, ja hänet hyväksyttiin kouluun.
Teatteri­koulussa Jurkka oli omimmassa elementissään ja kurssinsa lahjakkain. Hänen kurssi­tovereitaan olivat muun muassa Ahti Haljala, Leo Jokela ja Kauko Vuorensola. Kahden viimeksi mainitun kanssa hän muodosti ystävä­piirin, joka otti bravuurikseen improvisaation. Jurkan kotona Vaasan­rinteellä käytiin into­himoisiakin taide­keskusteluja. Eino Jurkka asui lähellä, ja silloin tällöin opiskelijat saivat kuunnella hänen oppejaan.
Jussi Jurkan teatteri­koulu­vuosien merkittävä näytelmä oli Anton Tšehovin Lokki, jonka virolainen Liina Reiman toi kouluun osana näyttelijän­työn opetustaan. Jurkka teki vaikutuksen Konstantin Treplevin roolissa. Lokki esitettiin harjoitus­näytteenä myös kriitikoille, jotka arvioivat Jurkan eläytymiskykyiseksi ja sangen kypsäksi. ”Jussi Jurkan Konstantinin ympärille muodostui todella Tšehovin tunnelmaa…”, Ilta-Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti. Jurkan opinnot päättyivät kevät­lukukauteen 1949, syyt olivat pitkälti taloudelliset. Hän jäi vaille muodollista pätevyyttä, mitä hänen isänsä ei pitänyt lainkaan ongelmana. Tämä oli nähnyt poikansa lahjakkuuden, ja tiesi että käytännön työ opettaa parhaiten myös teatterissa. Eino Jurkka sopi Kotkan Maa­kunta­teatterin uuden johtajan Toppo Elonperän kanssa, että Jussi Jurkka aloittaisi Kotkassa syys­näytäntö­kaudella 1949. Jussi Jurkan ei tarvinnut enää todistaa taitojaan Elon­perälle, sillä hän oli antanut vahvat näytöt jo teatteri­koulussa.
Teatteriura > Kotkan Maakuntateatteri

Jussi Jurkan tulo­rooli Kotkassa oli rivi­hahmo suositussa laulu­näytelmässä Tukki­joella. Jurkka rakensi vaatimattomasta hahmosta joka­paikan­höylän, joka touhusi korjaten ja nikkaroiden Pietolan tiluksilla, mutta ei kuitenkaan puuttunut varsinaiseen juoneen. Työ­yhteisössä Jurkka oli erinomainen yhteishengen rakentaja. Toisinaan hän sanoa pamautti eriävän näkemyksensä ohjaajille päin naamaa, mikä tuohon aikaan ei ollut suinkaan tavan­omaista. Pikkuhiljaa hän alkoi saada arvostusta ammatti­kunnassaan.
Jurkan ensimmäinen pää­rooli oli Michael Max Catton tragediassa Vihreät vedet. Isäänsä vihaava Michael edusti rooli­tyyppiä, josta Jurkka tuli tunnetuksi 1950-luvulla: neuroottiset nuoret miehet. Jurkan näyttelijän­laatuun tyyppi sopi erin­omaisesti. Kriitikot olivat vaikuttuneita Jurkan suorituksesta. ”Hänen Michaelinsa oli todella se yli­herkkä hermo­ihminen --- jotka lähentelivät runouden ilma­piiriä”, Etelä-Suomi-lehden Ester Kankkunen arvioi.
Kotkan naisväen suosioon Jurkka pääsi koulupoika Gabrielin roolillaan kappaleessa Viimeinen luokka. Jurkka teki roolin myös Helsingissä pariin otteeseen Leo Lähteen­mäen ollessa estynyt. Helsingin Sanomien Sole Uexküll-Gyllenband piti Jurkan vapautuneisuudesta ja eloisuudesta. Vielä tässä vaiheessa Jurkan akilleen­kanta­päänä olivat puutteet äänen­käytössä. Hänen maineensa kiiri, ja häntä kosiskeltiin Tampereen Työ­väen Teatteriin, turhaan. Hän ei lämmennyt myöskään Suomen Kansallis­teatterille.
Jussi Jurkasta tuli isä Kotkan-kaudellaan. Hän oli saattanut näyttelijä Mai-Brit Heljon raskaaksi. Jurkka ja Heljo olivat näytelleet yhdessä komedioissa Viimeinen luokka ja Olemmehan kaksi­kymmentä­vuotiaita, ja lapsi oli saanut alkunsa siinä sivussa. Tulokkaalla oli peräti neljä eri suku­nimeä ennen neljän vuoden ikää: ensin hänellä oli Heljon ensimmäisen avio­puolison suku­nimi. Äitinsä avio­eron jälkeen hän oli Heljo, ja Jurkan isyyden vahvistamisen jälkeen Jurkka. Kun Heljo avioitui uudelleen syksyllä 1954, hän sai luvan siirtää poikansa uuden puolisonsa nimelle.
Teatteriura > Intimiteatteri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Jussi Jurkan näyttelijänlaatu oli sellainen, että se tavallaan tuli kuin painekattilasta. | ” |
– Matti Kassila
Teatteri­ohjaaja Mauno Manninen oli vahvasti mukana Jurkkien elämässä. Hän oli verkostoitunut sekä Helsingin että Tukholman teatteri­piireihin ja kaavaili omaa teatteriaan. Lyhyen Kotkan-kautensa jälkeen Jurkka kiinnostui Mannisen perustamasta Intimi­teatterista, jonka peri­aatteena oli palata teatterin alku­lähteille: kirjailijan tekstiin ja näyttelijän­työhön. Jurkka näytteli Intimi­teatterin avajais­näytelmässä Kurittomat vanhemmat Emmi Jurkan esittämän äidin poikaa. Kumpikin piti toistaan uransa parhaana vasta­näyttelijänä.
Jussi Jurkan voittoihin Intimi­teatterissa kuului muun muassa nuori Alving Henrik Ibsenin näytelmässä Kummittelijoita keväällä 1951. ”Jussi Jurkan poikkeuksellisen suuresta lahjakkuudesta ei voi erehtyä. Tuntuu siltä kuin tähän Jurkan taiteilija­perheen kuopukseen, 21-vuotiaaseen nuorukaiseen taiteelliset kyvyt olisivat heijastuneet mahdollisimman onnellisella tavalla”, Aamu­lehden Olavi Veistäjä kirjoitti. Tiina Rinne toimi näytelmän kuiskaajana, ja kertoi tuntemuksistaan yli kuusi vuosi­kymmentä myöhemmin: ”Emmin ja Jussin Kummittelijoita oli hyytävä. --- Se molempien intensiteetti ja yhteis­peli oli jotenkin niin järkyttävä.” Lasse Pöysti puolestaan arvioi 1990-luvulla Kummittelijoiden eräät kohtaukset suomalaisen teatterin huippu­hetkiksi.
Keisari Neron rooliinsa näytelmässä Britannicus Jurkka teki perusteellista pohja­työtä: hän matkusti Roomaan tutustumaan näytelmän alku­lähteisiin. Matkalla olivat mukana myös Mauno Manninen, Emmi Jurkka ja Tiina Rinne. Juna­matkalla Roomasta Venetsiaan Mannisen ja Jussi Jurkan välillä sattui vakava konflikti, joka jätti pysyvän jäljen Mannisen ja Jurkkien väleihin. Britannicus oli taiteellinen triumfi sekä Emmi että Jussi Jurkalle.
Lasse Pöysti ohjasi keväällä 1955 Intimi­teatteriin ranskalaisen huvi­näytelmän Etienne. Jurkan ja Pöystin välit olivat jossain määrin jännitteiset, ja Etiennen harjoituksissa ne jännittyivät entisestään. Seuraavana syksynä Jurkka näytteli niin ikään ranskalaisessa huvi­näytelmässä: André Roussinin Bobosse oli kassa­menestys. Jurkka näytteli Bobossen roolin, ohjauksesta vastasi Vivica Bandler. Jurkan viimeinen näytelmä Intimi­teatterissa oli Agatha Christien trilleri Kymmenen pientä neekeri­poikaa kevät­kaudella 1957. Jurkka sekä ohjasi näytelmän että näytteli pää­roolin. Kappaleesta oli uumoiltu menestystä, mutta se petti odotukset niin kaupallisesti kuin taiteellisestikin. Tällöin työilmapiiri Intimiteatterissa heikkeni.
Muutamasta ohi­lyönnistä huolimatta Intimi­teatterin taiteellinen taso ja katsoja­suosio olivat 1950-luvulla erin­omaisia: Jussi Jurkka ja Toivo Mäkelä ottivat tavakseen ilmoittaa ”suurellisesti”, etteivät he vajaille katsomoille näytellä viitsisikään. Jurkka itse piti Intimi­teatterin vuosiaan uransa tärkeimpinä.
Radioteatteri

Jussi Jurkka näytteli myös Radioteatterissa. Hänellä oli rooleja muun muassa kuunnelmissa Lordi Arthur Savilen rikos (1961) ja Välskärin kertomukset (1974–1975). Vaikka Jurkan omin­takeinen puhe­ilmaisu kavensi hänen työskentely­mahdollisuuksiaan radiossa, rooleja kertyi kymmenittäin vuodesta 1951 aina vuoteen 1977.
Televisiotyöt

Televisio alkoi valloittaa Suomea 1950-luvun puoli­välin jälkeen. Se vaikutti osaltaan elo­kuva­tuotannon hiipumiseen seuraavan vuosi­kymmenen alussa, mutta myös tarjosi uusia mahdollisuuksia näyttelijöille. Alussa lähetykset olivat suoria ja ne toteutettiin alkeellisella yhden kameran tekniikalla. Niitä ei tallennettu, sillä kuva­nauhureita ei ollut. Voimakkaasti teatteri­taiteeseen suuntautunut Jussi Jurkka ei juurikaan kiinnostunut uudesta viestintä­kanavasta. Emmi Jurkka ja Sakari Jurkka sitä vastoin oivalsivat sen tarjoamat mahdollisuudet. Mainos-TV alkoi esittää Teatteri Jurkan näytös­kappaleita suorina lähetyksinä. Jussi Jurkan ensimmäinen televisio­rooli oli fennomaani Jonas Castrén näytelmässä Ida Aalbergin ja Lauri Kivekkään häät (1960). Ensi­esiintymistä seurasi kymmenittäin rooleja Mainos-TV:n ja Yleis­radion tuotannoissa. Jurkka näytteli muun muassa Tauno Paloa vastaan komediassa Omena putoaa. Pari­valjakko Palo–Jurkka oli osoittanut taiteellisen voimansa Kansallis­teatterissa.
Vuonna 1965 Emmi, Sakari ja Jussi Jurkka näyttelivät Mainos-TV:n sarjassa Asemahotelli. Sarjasta tuli lopulta kymmen­osainen. Aarne Tarkas ohjasi marras­kuussa 1967 televisio­sovituksen näytelmästä Köysi, jossa Jussi Jurkka oli ollut mukana Intimi­teatterin-vuosinaan. Jurkkaa kiinnosti mahdollisuus näytellä Rupert Cadellin rooli, joka Intimi­teatterissa oli langennut Toivo Mäkelälle. Huhti­kuussa 1968 esitettiin Jurkka-show, jossa Jussi Jurkalla oli useita rooleja. Touko­kuussa oli vuorossa Eila Peit­salo -show. 1970-luvulle tultaessa Jurkan televisio­työt alkoivat harveta, mutta tunnetuin oli vielä edessä: vuonna 1979 Jurkka näytteli MTV:n suositussa Parempi myöhään… -sketsisarjassa. Hänen repliikkinsä ”hyvää ötyä” muodostui lentäväksi lauseeksi.
Suomalaisia elo­kuvia esitettiin televisiossa jo 1950-luvulta alkaen. Jurkan näyttelemistä elo­kuvista …ja Helena soittaa sai televisio­ensi-iltansa syys­kuussa 1962. Katsojia tilastoitiin noin 390 000. Morsius­seppele ensi­esitettiin koti­katsomoissa marras­kuussa 1966, jolloin televisio­vastaan­ottimien määrä oli huomattavasti suurempi. Elo­kuva sai noin miljoona katsojaa.
Yksityiselämä

Jussi Jurkan ensimmäinen avio­puoliso oli näyttelijä Maikki Länsiö (1932–1996). Myös heidän tyttärensä Laura Jurkka (s. 1958) on näyttelijä. Jurkan toinen aviopuoliso oli näyttelijä Arja Pessa (1943–2015). Kumpikin avio­liitto päättyi eroon. Jurkka itse totesi avio­liitoistaan ironisesti, ettei hän ”koskaan mennytkään naimisiin, hänet vietiin molemmilla kerroilla”.
Julkisuudessa Jussi Jurkka viihtyi vain sen verran kuin oli tarpeen hänen ammattinsa kannalta. Erottuaan Pessasta 1970-luvun alussa hän jätti julkisuuden lähes tyystin.
Yksityiselämä > Runeberginkatu

Jussi Jurkka asui lukemattomissa eri asunnoissa lapsuus- ja nuoruus­vuosinaan. Ollessaan aviossa Länsiön kanssa hän muutti isohkoon perhe­asuntoon Töölön Runeberginkadulle. Koti­apulaiset eivät vaihtuneet yhtenään kuten Jurkan lapsuuden­kodissa: keskisuomalainen neiti Tammimetsä toimi pitkään kolmi­henkisen perheen koti­hengettärenä. Avio­eronsa jälkeen Jurkka lunasti Runebergin­kadun-asunnon omiin nimiinsä. Hän asui siinä myös Pessan kanssa, ja jäi siihen erottuaan Pessasta. Toisen avio­eronsa jälkeen Jurkka ei tuntenut tarvetta remontoida asunnosta pieleen menneen avio­liiton muistoja, kuten oli tapahtunut edellisen eron yhteydessä.
Yksityiselämä > Kuolema

Jurkka oli ketju­polttaja. Alkoholia hän käytti harkiten, koska halusi käyttäytyä julkisilla paikoilla asiallisesti. Sen sijaan runsas alkoholin­käyttö koti­oloissa oli koitua kohtalokkaaksi: henkisesti kuormittava työ ja epäterveet elämän­tavat johtivat terveydellisiin ongelmiin 1970-luvulla. Jurkalla diagnosoitiin haima­tulehdus, minkä jälkeen hän luopui alkoholista. Hänellä oli vakavia ongelmia myös vatsa­happojen kanssa.
Jurkalla todettiin keuhkosyöpä alku­vuodesta 1981. Hän pyrki jatkamaan teatteri­työtään mahdollisimman normaalisti ja piti sairautensa suhteen matalaa profiilia. Viimeiset viikkonsa Jurkka vietti sairaalassa. Hän kuoli syöpään pitkänä­perjantaina 1982. Jurkan siunaus­tilaisuus oli koruton; mukana olivat hänen lapsensa ja sisaruksensa. Myös Jurkan viimeiseksi jäänyt nais­ystävä Outi Pakkanen oli paikalla. Jurkkien sukuhauta on Hietaniemen hautausmaan uurnalehdossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jussi Jurkka Wikimedia Commonsissa
Rakastetut teatterisuvut, osa 4: Jurkat Apu.  10.2.2016.
Ihmeperhe! Samassa suvussa ainakin 15 näyttelijää – mukana myös Salkkari-tähti Ilta-Sanomat.  5.7.2015. Sanoma Media.
Jussi Jurkka, Tea Ista ja Tauno Palo Kansallis­teatterin Pienellä näyttämöllä Tennessee Williamsin näytelmässä Sopeutumisen aika vuonna 1962
Jussi-voittajat vuodelta 1959, Jussi Jurkka kolmantena vasemmalta.
Imperial Camel Corps

Prikaatin joukot ylittämässä Jordanjokea  hyökkäyksessä Ammaniin 1918.
Imperial Camel Corps Brigade (ICCB) oli Brittiläisen imperiumin kameliratsain toiminut jalkaväenprikaati, joka taisteli ensimmäisen maailmansodan aikana Lähi-idässä. Se perustettiin 1916 ja hajotettiin sodan jälkeen 1919.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Imperial Camel Corps
Helsingin katolinen hiippakunta

| Helsingin katolinen hiippakunta |
| --- | --- |
 Vaakuna
 Pyhän Henrikin katedraali.
Osa kirkkoa:  Katolinen kirkko Suomessa
Seurakuntia:  8
Jäseniä:  15 483
Perustettu:  1920 (Suomen apostolinen vikaarikunta);  1955 (Helsingin hiippakunta)
Erotettiin:  Mohilevin arkkihiippakunta
Tuomiokirkko:  Pyhän Henrikin katedraali
Virallinen sivusto
Helsingin katolinen hiippakunta kattaa koko Suomen. Siihen kuuluu kahdeksan seurakuntaa, joissa oli vuoden 2019 alussa yhteensä 15 483 jäsentä. Piispana toimii Raimo Goyarrola  syyskuusta 2023 lähtien.
Historia

Suomen apostolinen vikaarikunta perustettiin 1920. Sitä ennen Suomen katoliset seurakunnat olivat kuuluneet Mahiljoun arkkihiippakuntaan. Vuonna 1955 vikaarikunta korotettiin Helsingin hiippakunnaksi.
Helsingin katoliset piispat

Ennen vuotta 1955 Suomi oli niin kutsuttu apostolinen vikaarikunta, jota hoiti apostolinen vikaari. Tämä vikaari ei ollut Helsingin piispa, vaan jonkin toisen alueen titulaaripiispa.[lähde? ]
Helsingin katoliset piispat > Apostoliset vikaarit 1923–1955

Mikael Buckx SCJ 1923–1933 (Dolichen titulaaripiispa)
Gulielmus Cobben SCJ 1934–1955 (Amathus in Palaestinan titulaaripiispa)
Helsingin katoliset piispat > Helsingin piispat 1955–

| piispa | piispa | virka-aika | lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Gulielmus Cobben SCJ | 1955–1967 |  |
|  | Paul Verschuren SCJ | 1967– 1998 |  |
|  | Józef Wróbel SCJ | 2001– 2008 |  |
|  | Teemu Sippo SCJ | 2009– 2019 |  |
|  | Raimo Goyarrola | 2023– |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin katolinen hiippakunta Wikimedia Commonsissa
Hiippakunnan kotisivut
Hurmio (kappale)

Hurmio (Ecstasy) on José Belmonten säveltämä tango vuodelta 1952. Siitä on tullut maailmankuulu sekä eri kielillä laulettuina versioina että orkesterikappaleena ja muina instrumentaalisovituksina. Suomeksi sen levyttivät ensimmäisenä Juha Eirto ja Metro-tytöt vuonna 1955. Suomalaiset sanat tangoon on tehnyt Reino Helismaa salanimellä Rauni Kouta.
Muita ”Hurmion” lauletun version suomalaisia levyttäjiä ovat Kipparikvartetti (1957), Olavi Virta (1957), Eino Grön (1975), Väinö Lehtinen (1978), Topi Sorsakoski (1985), Reijo Taipale (1990), Tapani Kansa (1993) ja Sauli Lehtonen (1995). Instrumentaaliversioita ovat levyttäneet Pärre Förars ja Ingmar Englund (viulu ja kitara, 1956), Taito Vainio (harmonikka, 1959) ja Rauno Lehtinen (1982).
Aiheesta muualla

Marco Lundberg esittää ”Hurmion” Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2016, Yle Areena
Imperial

Imperial tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Imperial, vuonna 1948 Musiikki-Fazerin käyttöönottama levymerkki
HMS Imperial, Britannian Kuninkaallisen laivaston hävittäjä
Imperial, yhdysvaltalaisen Chryslerin automalli
Imperial Air, perulainen lentoyhtiö
Imperial Beach, kaupunki San Diegon piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa
Imperial Chemical Industries (ICI), kemian alan yritys
Imperial College London, brittiläinen tutkimusyliopisto
Imperial Valley, laakso Yhdysvalloissa Kaliforniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Imperial”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ilkka Arminen

Ilkka Ari Tapani Arminen (s. 19. heinäkuuta 1963) on suomalainen sosiologi, joka on toiminut sosiologian professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1. elokuuta 2012 lähtien. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1998.
Arminen kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2018.