stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo pikkuplaneetoista: 199001–200000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
199001:stä ja päättyen 200000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 228001–229000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
228001:stä ja päättyen 229000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 212001–213000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
212001:stä ja päättyen 213000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 229001–230000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
229001:stä ja päättyen 230000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 232001–233000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
232001:stä ja päättyen 233000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Katos

Yksinkertainen polttopuukatos tai -vaja.
Koristeellinen pylväskatos Wawelin katedraalissa Krakovassa.
Katukivityömaata suojaava telttakatos.
Kaariteltan kaltainen kangaskatos.
Ravintolasalin telttamainen koristekatos.
Huvimajan kaltainen katos Yhdysvaltojen Rochesterissa.
Katos on ainakin yhdeltä sivulta avointa tilaa ylhäältä suojaava rakennelma tai seinätön katon kaltainen suoja. Katoksen tehtävä on suojella alla olevaa tilaa sään rasituksilta, erityisesti sateelta, lumelta ja auringolta.
Katoksia käytetään myös polttopuun tai sahatavaran kuivattamiseen ja varastointiin, talon sisäänkäynnin yläpuolella (ovikatos), pihakaivon suojana (kaivokatos) sekä polkupyörien, ajoneuvojen ja työkoneiden suojana (pyöräsuoja tai -katos, autokatos, konekatos). Bussia, junaa tai raitiovaunua odottavia matkustajia sateelta ja tuulelta suojaa pysäkkikatos tai laiturikatos, urheilukisojen tai kesäteatterin yleisöä katsomokatos. Työkoneen tai hitaan maantieajoneuvon kuljettajaa voi suojata sivuilta avoin ohjaamokatos. Retkeilijän perinteinen yöpymiskatos on laavu, katosmaista kevyttä venevajaa kutsutaan nimellä talas.
Säältä suojaamisen lisäksi katoksin varustettuja tiloja käytetään asuintilojen yhteydessä luomaan yhteys ulkoilmaan ja hyvä näkyvyys ympäristöön (esim. parvekekatos, terassikatos, grillikatos, keittokatos ym.).
Katoksen rakenne ja katemateriaali voi olla samantapainen kuin vaativampien rakennusten vesikatoissa, esimerkiksi puurungon varaan rakennettu aaltopelti-, pelti- tai huopakatto. Vapaa-ajan oleskelukatoksissa voidaan käyttää valokatteena lasia, aaltomuovia tai muuta läpinäkyvää materiaalia tuomaan päivänvaloa katoksen alle.
Kestävän katoksen puuosat tehdään höylätystä kuusesta, männyn sydänpuusta tai liimapuusta. Parhaiten säätä kestää painekyllästetty AB-luokiteltu puu.
Suomessa katokset ovat usein rajatapauksia sen suhteen, tarvitaanko niiden rakentamiseen rakennusvalvonnalta toimenpidelupa tai rakennuslupa.
Kangaskatokset

Kevyemmät ja tilapäiset katosrakennelmat tehdään usein telttamaisin rakenneratkaisuin eli vettä läpäisemättömistä kangas- tai muovimateriaaleista ja kevyistä metalliputkikannattimista. Yksinkertaisimmillaan ne ovat rautakaupasta valmiina saatavia tai vuokrattavia, helposti koottavia telttakatoksia tai ”huvimajoja”. Isommat telttakatokset voivat olla rakenteeltaan esimerkiksi kaariteltan kaltaisia ”pressuhalleja”.
Rakennuksen tai matkailuvaunun seinästä ulospäin kurottuva, usein säädettävä kangaskatos on nimeltään markiisi. Myös suuret auringonvarjot esimerkiksi katukahviloissa ovat eräänlaisia katoksia.
Kangaskatokset > Vaativat tekstiilikatokset

Suurten ulkoilmatilaisuuksien sateensuojaksi rakennetaan nykyisin joko pysyviä tai varastoitavia ja uudelleen koottavia telttamaisia katoksia, joiden muotoilussa pyritään käytännön vaatimusten ohella korkeatasoiseen arkkitehtuuriin. Suomalaisia esimerkkejä ovat eri aikona toteutetut Olavinlinnan katsomokatokset Savonlinnan oopperajuhlia varten, uusimpana Markku Erholtzin ja Heikki Paakkisen vuonna 2000 käyttöön otettu katos, ja taidemuseo Kiasman esiintymiskatos (Roy Mänttäri).
Sisätilojen katokset

Rakennusten sisätiloissa katoksen kaltaisia rakenteita voidaan käyttää esimerkiksi akustiikan tai valaistuksen parantamiseksi tai esteettisistä syistä. Valtaistuimen, alttarin, saarnastuolin tai vuoteen suojakatosta kutsutaan nimellä baldakiini.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katos Wikimedia Commonsissa
Luettelo pikkuplaneetoista: 226001–227000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
226001:stä ja päättyen 227000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kauhavan lento-onnettomuus 1958

Onnettomuuskoneiden kaltainen Suomen ilmavoimien Focke-Wulf Stieglitz.
Kauhavan lento-onnettomuudessa 19. syyskuuta 1958 kaksi ilmavoimien Focke-Wulf Stieglitz -alkeiskoulukonetta törmäsi toisiinsa ilmassa taitolentoharjoituksissa. Molempien koneiden ohjaajat – upseerioppilaat Jouko Paavo Pihkala (s. 1939) ja Yrjö Eino Kalevi Rosti (s. 1939) – saivat onnettomuudessa surmansa.
Molemmille lentäjille oli määrätty yleisen käytännön mukaisesti oma taitolentoalueensa. Oppilas Pihkala oli noussut koneineen omalla alueellaan noin 1200 metriin ja lähti sieltä suorittamaan syöksykierrettä. Arvostelulautakunta seurasi kentällä hänen suoritustaan.
Pihkalan päästyä syöksykierteessä noin tuhanteen metriin, ilmestyi oppilas Rostin kone yhtäkkiä vaakalennossa Pihkalan koneen alle. Pihkalan kone iski ilmassa Rostin koneen vasempaan siipeen, ja molemmat koneet syöksyivät maahan.
Onnettomuuden syyksi todettiin myöhemmissä tutkimuksissa lentäjien virhe.
Katsuragi (1885)

| Katsuragi / 葛城 |
| --- | --- |
 Katsuragi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastontelakka
Kölinlasku:  18. elokuuta 1883
Laskettu vesille:  31. maaliskuuta 1885
Palveluskäyttöön:  4. marraskuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  11. huhtikuuta 1913
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 500 t
Pituus:  62,78 m
Leveys:  10,7 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  1 662 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  231
Aseistus
Aseistus:  2 × Kruppin 170 mm tykkiä 5 × 4,7″ tykkiä 1 × 3″ tykki 4 × neliputkista 25 mm Nordenfelt-tykkiä 2 × 15″ torpedoputkea
Katsuragi (jap. 葛城) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu puurunkoinen kolmimastoinen parkkitakiloitu Katsuragi-luokan korvetti. Alus romutettiin vuonna 1913.
Valmistus

Alus tilattiin luokkansa nimikkoaluksena Yokosukan laivastontelakalta osana vuoden 1882 hankintoja ja sen köli laskettiin 18. elokuuta 1883. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1885 ja se valmistui 4. marraskuuta 1887.
Palvelus

Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välillä. Se osallistui läntisen osaston reservialuksena Jalujoen taisteluun. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 3. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikontutkimus- ja valvontatehtävissä. Alus ajoi Izu Ōshiman saaren edustalla karille 6. lokakuuta 1900, mistä seuranneen uppoamisen jälkeen kesti kuukauden nostaa alus uudelleen korjattavaksi Yokosukan laivastontelakalle.
Venäjän–Japanin sodassa alus oli Nagasakin sataman vartioaluksena. Se luokiteltiin 2. luokan rannikonvalvonta-alukseksi 28. elokuuta 1912, ja se poistettiin alusluettelosta 4. marraskuuta 1913. Alus myytiin tämän jälkeen romutettavaksi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese corvette Katsuragi
Käännös suomeksi
Katsu Kaishū

Katsu Kaishū
Katsu Kaishū (jap. 勝 海舟, 1823–1899) eli Katsu Rintarō eli Awa Katsu, oli japanilainen laivastoupseeri ja valtion virkamies Bakumatsu-kauden ja Meiji-restauraation aikaan. Katsu kannatti Japanin modernisointia ja demokratisoitumista ja hän oli yksi Meiji-restauraation keskeisistä henkilöistä. Katsu palveli Tokugawan alaisuudessa vuosina 1855–1868 ja myöhemmin keisarillisen Japanin joukoissa 1872–1899.
Elämä

Katsu syntyi Edossa (nykyinen Tokio) vuonna 1823. Hänen isänsä Katsu Koichin oli Tokugawan vasalli. Nuorena Katsu opiskeli kenjutsua ja zeniä. Myöhemmin hän tutustui myös hollannin kieleen ja länsimaiseen sodankäyntiin, sekä perusti oman hollanninkielisen koulun. Bakufu palkkasi Katsun hänen osoittamiensa kykyjen vuoksi ja Katsu aloitti opintonsa Nagasakin laivastokoulussa 1855. Palattuaan opintojensa loppuessa Edoon, hänet komennettiin palvelukseen Yhdysvaltoihin purjehtivalle Kanrinmarulle 1860. Katsun komentama alus matkasi San Franciscoon, jossa Katsu vietti kaksi kuukautta ennen palaamistaan takaisin Japaniin.
Kaksi vuotta Amerikan matkansa jälkeen Katsu ylennettiin Japanin laivastossa gunkan-bugyo-narabin arvoon. Samana vuonna hän tapasi Sakamoto Ryōman, josta tuli hänen avustajansa ja vuotta myöhemmin Katsu perusti yhdessä Ryōman kanssa Kōben laivastokoulun Hyōgoon. Katsu ylennettiin edelleen gunkan bugyoksi 1864. Saman vuoden aikana hän kuitenkin joutui vastaamaan syytteisiin Tokugawan vastaisten joukkojen suojelemisesta ja menetti virka-asemansa. Katsu määrättiin kotiarestiin ja hänen perustamansa laivastokoulu suljettiin. Tokugawa Yoshinobu kutsui Katsun takaisin palvelukseen 1866. Bakufu oli kokenut nöyryyttävän tappion Chōshūn kapinallisia vastaan ja Katsu komennettiin bakufun ja Chōsūn välisiin neuvotteluihin bakufun edustajaksi.
Tokugawa Yoshinobu ilmoitettua luopuvansa asemastaan Japanin poliittinen tilanne kiristyi ja puhkesi lopulta sisällissodaksi 1868. Seuranneessa Boshin-sodassa Katsu kuului Tokugawan vasallina bakufun puoleisiin joukkoihin. Katsu neuvotteli Saigō Takamorin kanssa Edon linnan ehdottoman antautumisen ilman verenvuodatusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katsu Kaishū National Diet Library. Viitattu 8. toukokuuta 2007. (englanniksi)
Japanese Ex-libris Stamps: Katsu Kaishu National Diet Library. Arkistoitu 19.8.2007. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  RISM  IdRef
Kauan eläköön Bernie

| Kauan eläköön Bernie> Weekend at Bernie's |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ted Kotcheff
Käsikirjoittaja:  Robert Klaine
Tuottaja:  Victor Drai
Säveltäjä:  Andy Summers
Kuvaaja:  François Protat
Leikkaaja:  Joan E. Chapman
Pääosat:  Andrew McCarthy Jonathan Silverman Catherine Mary Stewart Terry Kiser
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Gladden Entertainment
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   5. heinäkuuta 1989  4. toukokuuta 1990
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 miljoonaa $
Tuotto:  30 218 387 $
Seuraaja:  Kauan eläköön Bernie 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauan eläköön Bernie on Ted Kotcheffin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1989.
Mustassa komediassa kaksi uraansa edistävää miestä kutsuvat pomonsa juhliin, mutta pomo kuolee ennen kuin muut vieraat ehtivät saapua. Asia pyritään salaamaan eri tavoin.
Elokuva sai jatko-osan Kauan eläköön Bernie 2 vuonna 1993.
Näyttelijät

Andrew McCarthy - Larry Wilson
Jonathan Silverman - Richard Parker
Catherine Mary Stewart - Gwen Saunders
Terry Kiser - Bernie Lomax
Eloise DeJoria - Tawny
Gregory Salata - Marty, Viton apulainen
Louis Giambalvo - Vito
Ted Kotcheff - Jack Parker, Richardin isä
Kaukasian tataarit

Kaukasian tataarit on Kaukasiassa asuvista turkkilaisista kansoista aikaisemmin käytetty yhteisnimitys. Nykyään sitä on pidettävä vanhentuneena.
1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneessä Brockhaus–Jefronin tietosanakirjassa Kaukasian tataareina mainitaan seuraavat kansat:
vuoristolaistataarit eli vuorikabardit (nykyiset balkaarit) sekä karatšait,
Dagestanin tataarit eli kumykit ja nogait,
Azerbaidžanin tataarit, nykyiset azerit.
Azereista käytettiin venäjän kielessä 1930-luvulle saakka nimityksiä Taka-Kaukasian (Azerbaidžanin) turkkilaiset tai tataarit. Suomalaisissa tietosanakirjoissa nämä nimitykset esiintyvät vielä 1960-luvulla.
Kieleltään ja kulttuuriltaan Kaukasian turkkilaiset kansat eivät muodosta yhtenäistä kokonaisuutta. Lähisukukieliä ovat turkkilaisten kielten kiptšakkilaiseen ryhmään kuuluvat karatšai-balkaari ja kumykki. Niistä hieman kauempana on nogai. Azeri kuuluu yhdessä turkin kanssa oguusilaiseen ryhmään.
Kaukasiassa, varsinkin Azerbaidžanissa ja Bakussa, asuu myös sinne myöhemmin muuttaneita Volgan tataareja. He eivät muodosta erillistä etnistä ryhmää.
Katsuragi (1944)

| Katsuragi / 葛城 |
| --- | --- |
 Katsuragi vuonna 1946.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  8. joulukuuta 1942
Laskettu vesille:  19. tammikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  15. lokakuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu alusluettelosta 15. marraskuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 22. joulukuuta 1946 – 30. marraskuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 534 t (kuormattuna)
Pituus:  227,35 m
Leveys:  22 m
Syväys:  7,93 m
Koneteho:  8 × #3B Model 5003 #B -Kampon-höyrykattilaa, 4 × #3 5003 -höyryturbiinia 104 000 shp (suunniteltu)  104 035 shp (koeajot)
Nopeus:  32 solmua (suunniteltu) 32,71 solmua (koeajot)
Miehistöä:  1 432
Panssarointi:  25–100 mm (panssarivyö) 25–130 mm (kansi)
Aseistus
Aseistus:  57 (+ 8) × lentokonetta 12 × 12,7 cm type 89 66 × kolmiputkista 2,5 cm type 96 30 × yksiputkista 2,5 cm type 96 6 × 12 cm kuusiputkista ilmatorjuntarakettienlaukaisualustaa
Katsuragi (jap. 葛城) oli keisarillisen Japanin laivaston Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 25. kesäkuuta 1942 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1942. Se laskettiin vesille 19. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta päällikkönään Kawahata Masaji.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Saseboon sijoitettuun 1. lentotukialusdivisioonaan ja oli vuoden loppuun Sisämerellä miehistön koulutuksessa. Alus siirrettiin 4. helmikuuta 1945 huollettavaksi Kuren laivastontelakalle, mistä se vapautui 18. maaliskuuta. Seuraavana päivänä se vaurioitui Kuressa liittoutuneiden TF58:n ilmahyökkäyksessä. Miyazaki Toshio vastaanotti 20. huhtikuuta aluksen päällikkyyden, jolloin aluksen sijoituspaikaksi vaihtui Kure luokiteltuna 4. luokan reservialukseksi. Alus ankkuroitiin naamioituna Mitsukojimaan noin 450 metriä pohjoiseen Amagista.
Alus vaurioitui 24. heinäkuuta TF38:n ilmahyökkäyksessä ja uudelleen  28. heinäkuuta ilmahyökkäyksessä, jolloin lentokansi tuhoutui ja ylempi hangaari vaurioitui. Rungon alemmat osat ja konehuoneet eivät vaurioituneet. Alus poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta. Pommituksissa menehtyi 26 aluksen miehistön jäsentä.
Sodan jälkeen alus kuljetti sotilaita ja siviilejä takaisin Japaniin muun muassa Uuden-Britannian saarelta. Se poistettiin 15. marraskuuta 1946 tehtävästä ja siirrettiin 20. marraskuuta sisäministeriölle.  Alus romutettiin 22. joulukuuta 1946 – 30. marraskuuta 1947 Hitachi-Sakurajimalla Osakassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katsuragi (1944) Wikimedia Commonsissa
Kaukolanjärvi

Kaukolanjärvi (ven. Ка́вголовское о́зеро, Kavgolovskoje ozero) on Karjalankannaksen eteläosassa Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Toksovan luoteispuolella sijaitseva järvi. Sen pinta-ala on 6,8 neliökilometriä ja keskisyvyys 2,5 metriä. Suurin syvyys on 3,5 metriä.
Järvi on saanut nimensä sen länsipuolella sijaitsevasta Kaukolan kylästä.
Kauhavan vaakuna

Tammikuussa 2009 käyttöön otettu uusi Kauhavan vaakuna
Kauhavan vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen irtonainen mantovanristi, alapuolellaan kilven reunasta reunaan ulottuva punainen neliherttainen helavyö; helat ja hertat kultaa”. Mantovanristi kuvastaa urheutta, ja vaakunan neljä helaa yhdistyneitä kuntia. Vaakunan suunnitteli Reijo Helläkoski Kortesjärven vaakunan pohjalta, ja se otettiin käyttöön Alahärmän, Kauhavan, Kortesjärven ja Ylihärmän yhdistyttyä uudeksi Kauhavan kaupungiksi vuonna 2009.
Vanha vaakuna

Entisen Kauhavan vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen, hopeahelainen puukko, joka on tupessa kärki alaspäin, saatteena sen kummallakin puolella kaksi kultaista tulusrautaa”. Puukko symboloi paikkakunnan pienteollisuutta ja tulukset liittyvät nuorisoseuraliikkeen syntyvaiheisiin ja pitäjän osuuteen siinä. Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1952. Kaupungin lakkautuessa vaakuna jäi vuonna 2009 kotiseutuvaakunaksi, jonka käyttöoikeuksia hallinnoi Kauhava-Seura.
Kauhavan vaakuna (1952–2008)
Kaukanen

Kaukanen on suomalainen sukunimi. Se perustuu muinaissuomalaisiin henkilönnimiin Kauka, Kauki, Kaukia ja Kaukoi, joiden merkitys lienee ollut ’etäällä asuva’, ’etäinen’. Tästä nimiryhmästä ovat lähtöisin myös muun muassa Kaukinen, Kaukiainen, Kaukonen, Kaukola ja Kauko.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan sukunimi Kaukanen on maaliskuuhun 2022 mennessä ollut käytössä 252 suomalaisella tai Suomessa vakituisesti asuneella ulkomaalaisella. Nykyisenä sukunimenä se on 120:llä.
Tunnettuja Kaukasia

Jaakko Kaukanen (s. 1955), kenraaliluutnantti
Tiina Kaukanen (s. 1961), puvustaja ja pukusuunnittelija
Kaukola (sukunimi)

Kaukola on suomalainen sukunimi. Nimi perustuu muinaissuomalaisiin henkilönnimiin Kauka, Kauki, Kaukia ja Kaukoi, joiden merkitys lienee ollut ’etäällä asuva’, ’etäinen’. Tästä nimiryhmästä ovat lähtöisin myös muun muassa Kaukonen, Kaukanen, Kaukinen, Kaukiainen ja Kauko.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan sukunimi Kaukola on huhtikuun 2018 loppuun mennessä ollut käytössä 709 suomalaisella tai Suomessa vakituisesti asuneella ulkomaalaisella. Nykyisenä sukunimenä se on 357:llä.
Tunnettuja Kaukoloita

Artur Kaukola (1863–1914), lehtori ja historiantutkija
Inga Kaukola (1916–2013), runoilija
Olavi Kaukola (1912–1982), rovasti ja kirjailija
Kattila (Inkeri)

Inkerin luterilaiset seurakunnat vuoden 1925 tienoilla.
Kattilan kirkko vuonna 1911.
Kattila (ven. Котлы́, Kotly) on entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se on vanhaa vatjalaisten asuinseutua, jossa luterilaisia inkerinsuomalaisia asui vain muutamissa kylissä.
Seurakunnan historiaa

Kattilan luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1624. 1700-luvun alun sotavuosien jälkeen Kattilalla, Soikkolalla ja Kapriolla oli yhteinen kirkkoherra. Vuoden 1740 tienoilla Kattila ja Soikkola yhdistettiin, ja vuonna 1834 niihin liitettiin myös Novasolkan seurakunta.
Kattilaan rakennettiin uusi puukirkko vuonna 1759. Se korjattiin vuonna 1892. Vuonna 1904 koko seurakunnassa oli noin 1 600 suomalaista, noin 300 virolaista ja 30 saksalaista jäsentä. 1900-luvun alussa kirkkoherranvirka oli pitkään täyttämättä, koska köyhään seurakuntaan, jonka kolme kirkkoa sijaitsivat kaukana toisistaan, oli vaikeaa löytää hakijoita.
Vuonna 1919 kolme seurakuntaa erosivat jälleen toisistaan, ja Kattilan virolaiset perustivat oman seurakunnan. Kirkko suljettiin vuonna 1932, minkä jälkeen se toimi elokuvateatterina. Seurakunnan toiminta päättyi 1930-luvun lopussa.
Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen.
Kattilan kylät

1900-luvun alussa Kattilan seurakuntaan kuuluivat seuraavat kylät:
| --- | --- |
 Ahokylä  Ala-Luutsa (ven. Нижние Лужицы, Nižnije Lužitsy)  Illo (ven. Ундово, Undovo)  Järvikoiskylä eli Paapina (ven. Бабино, Babino)  Kasikko (ven. Березняки, Bereznjaki)  Kattila  Korovaisi (ven. Караваево, Karavajevo)  Korvettula (ven. Корветино, Korvetino)  Matautio (ven. Матовка, Matovka)  Matikylä (ven. Маттия, Mattija)  Namasteri eli Monasteri (ven. Монастырки, Monastyrki)  Pieni-Kontu eli Pieni-Valkovitsa (ven. Малые Валговицы, Malyje Valgovitsy)  Pieni-Rutja (ven. Малое Руддилово, Maloje Ruddilovo),:  Pihlaala (ven. Пиллово, Pillovo)  Pontila (ven. Понделово, Pondelovo)  Pummola (ven. Пумалицы, Pumalitsy)  Raanala eli Lempola (ven. Раннолово, Rannolovo)  Rasi (ven. Рассия, Rassija)  Ruuppina eli Kruuppina (ven. Крупино, Krupino)  Sauvokkala (ven. Савикино, Savikino)  Suuri-Kontu eli Suuri-Valkovitsa (ven. Большие Валговицы, Bolšije Valgovitsy)  Villikaisi eli Velikina (ven. Великино, Velikino)  Värtösi eli Viertävä (ven. Вердия, Verdija)  Risumäki eli Ylä-Luutsa (ven. Верхние Лужицы, Verhnije Lužitsy)
Suomalaisia asui vain Ahokylässä, Korovaisissa, Ruuppinassa, Matautiossa, Namasterissa, Raanalassa, Rasissa ja Värtösissä. Muut olivat vatjalais-venäläisiä sekakyliä.
Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan, Niisnovan ja Laukaansuun kuntiin.
Aiheesta muualla

Virtuaali-Inkerin sivu Kattilasta
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Katsekontakti

Kaksi ihmistä katsomassa toisiaan silmiin Caravaggion maalauksessa.
Katsekontakti on tilanne, jossa kaksi henkilöä katsoo toisiaan silmiin samaan aikaan. Katsekontakti on ihmiselle tärkeä signaali, ja sillä on havaittu olevan monenlaisia vaikutuksia muun muassa ihmisten käsityksiin toisistaan sekä heidän käyttäytymiseensä. Katsekontaktin hyväksyttävyys vaihtelee kulttuureittain: esimerkiksi länsimaissa katsekontakti voidaan ottaa suhteellisen vapaasti.
Yksilöllinen vaihtelu

Yksittäinen katsekontakti kestää yleensä kolme sekuntia. Jos katsekontakti jatkuu liian pitkään, toinen osapuoli voi kääntää katseensa sivuun, jotta läheisyyden tunne pysyy itselle sopivana. Sosiaalisia taitoja mittaavissa testeissä korkeita pistemääriä saaneet henkilöt ottavat enemmän katsekontaktia kuin matalia pistemääriä saaneet. Neuroottisia persoonallisuuspiirteitä omaavilla henkilöillä katsekontakti saa aikaan tavallista enemmän välttämismotivaatioon liittyvää aivoaktiviteettia. Katsekontaktin välttely on eräs sosiaalisen ahdistuneisuuden keskeisistä oireista. Myös autistisille katsekontakti voi olla hämmentävää.
Länsimaissa katsekontaktia rajoittavia normeja ei juurikaan ole. Kaukoidän kulttuureissa katsekontaktia saatetaan välttää esimiehen tai vanhemman henkilön kanssa, koska välttämistä pidetään kunnioittavana kulttuurissa, jota sosiaaliset hierarkiat säätelevät voimakkaasti. Lähi-idän kulttuureissa miesten ja naisten välinen katsekontakti on harvinaisempaa kuin samaa sukupuolta edustavien välinen.