stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Derek and the Dominos
Historia

Derek and the Dominosin perustivat keväällä 1970 laulaja ja kitaristi Eric Clapton sekä Bobby Whitlock, Carl Radle ja Jim Gordon, jotka olivat kaikki soittaneet aiemmin Delaney & Bonnie & Friends -yhtyeessä.
Derek and the Dominos esiintyi ensimmäisen kerran 14. kesäkuuta 1970 Lontoon Lyceum Ballroomissa ja jatkoi Englannin-kesäkiertueelle. Yhtye nauhoitti loppukesällä ainoaksi jääneen studioalbuminsa Layla and Other Assorted Love Songs, joka julkaistiin marraskuussa 1970. Albumilla soittaa kitaraa myös Duane Allman. Albumi menestyi Yhdysvalloissa, missä singlet ”Layla” ja ”Bell Bottom Blues” nousivat listoille. Britanniassa albumi ei menestynyt.
Esikoisalbuminsa julkaisun jälkeen yhtye konsertoi vielä Englannissa ja Yhdysvalloissa aina joulukuun 6. päivään 1970 asti. Yhtye kokoontui vielä toukokuussa 1971 studiossa nauhoittaakseen toisen albuminsa mutta hajosi ennen sen valmistumista. Laulaja ja kitaristi Eric Clapton jätti sen jälkeen musiikin väliaikaisesti.
Yhtyeen jo hajottua sen esikoisalbumin kappale ”Layla” nousi Yhdysvaltain ja Britannian singlelistojen kymmenen kärkeen vuonna 1972. Myös Yhdysvalloissa nauhoitettu livealbumi Derek and the Dominos in Concert (1973) myi hyvin.
Derek and the Dominosin maine on vuosien kuluessa kasvanut, ja sitä pidetään nykyisin Eric Claptonin yhtenä parhaista saavutuksista.
Jäsenet

Eric Clapton - laulu, kitara
Duane Allman - kitara
Bobby Whitlock - laulu, koskettimet
Carl Radle - basso
Jim Gordon - rummut (piano kappaleessa "Layla")
Albumit

Layla And Other Assorted Love Songs (1970)
In Concert (1973)
The Layla Sessions: 20th Anniversary Edition (1990)
Live at the Fillmore (1994)
Singlet

Tell the Truth / Roll It Over
Layla / Bell Bottom Blues
Layla / I Am Yours
Bell Bottom Blues / Keep On Growing
Let It Rain / Easy Now
Bell Bottom Blues / Little Wing
Why Does Love Got to Be So Sad [live] / Presence of the Lord [live]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Derek and the Dominos Wikimedia Commonsissa
Guy Demel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Guy Demel |  Guy Demel |  Guy Demel |  |
Maa:   Norsunluurannikko
Miesten jalkapallo
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Egypti 2006 | Jalkapallo |  |
Guy Demel (s. 13. kesäkuuta 1981 Orsay, Pariisi) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia.
Seurajoukkueura

Demel kasvoi Marseillessa. Hän aloitti uransa Ligue 2:ssa Nîmes Olympiquessa. Hän siirtyi kaudeksi 2000–2001 englantilaiseen suurseuraan Arsenaliin, jossa hän pelasi vuoden reserveissä. Vuoden Lontoon visitiin jälkeen hän siirtyi vuonna 2001 Bundesliigaan Borussia Dortmundiin 600 000 euron siirtosummalla. Hän debytoi Bundesliigassa vuonna 2003 ja pelasi seurassa 33 liigaottelua. Demel ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa Dortmundin edustusjoukkueessa Matthias Sammerin ja Bert van Marwijkin alaisuudessa.
Demel siirtyi kesäkuussa 2005 Hamburger SV:hen kaksivuotisella sopimuksella. Hampurissa Demel pelasi sekä oikeana laitapuolustajana että keskikenttäpelaajana. Toukokuussa 2006 hän teki seuran kanssa vuoteen 2010 ulottuvan sopimuksen. Demel pelasi Hampurissa kauden 2010–2011 loppuun ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Englannin Valioliigassa pelaavaan West Ham Unitediin.
Maajoukkueura

Demel on edustanut myös Norsunluurannikon maajoukkuetta. Hän on edustanut maata kahdesti MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2010. Afrikan-mestaruuskisoissa Demel saavutti hopeaa vuonna 2006.
Heikki Koskinen (kouluneuvos)

Frans Henrik (Heikki) Koskinen (19. heinäkuuta 1876 Turku – 20. syyskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori, kouluhallituksen kouluneuvos ja oppikirjojen tekijä.
Heikki Koskisen vanhemmat olivat laivan koneenkäyttäjä David Jeremias Koskinen ja Maria Helena Urholin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1893 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1898 ja filosofian maisteriksi 1900. Hän teki opintomatkoja Göttingeniin Saksaan 1900, 1908 ja 1913 sekä Ruotsiin, Pietariin ja Saksaan 1902.
Koskinen oli opiskeluaikanaan meteorologisen keskuslaitoksen observaattorina 1894–1897 ja Suomi-yhtiössä matemaatikon apulaisena 1894–1898. Hän oli Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa matematiikan ja maantieteen opettajana 1897-1898 ja matematiikan ja fysiikan opettajana 1898–1902. Koskinen oli Sortavalan lyseon matemaattisten aineiden lehtorina 1902–1913 ja kouluhallituksessa matemaattisten aineiden virkaatekevänä ja vakinaisena ylitarkastajana 1913–1918 sekä oppikouluosaston kouluneuvoksena 1918–1921. Koskinen joutui 1921 eroamaan virasta terveydellisten syiden vuoksi.
Koskinen julkaisi harjoituskirjoja matematiikan ja fysiikan aloilta. Hän julkaisi matematiikan ja luonnotieteiden kouluopetusta käsitelleitä kirjoituksia muun muassa Kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjassa ja Kasvatus ja Koulu-aikakauskirjassa.
Koskinen teki syyskuussa 1923 itsemurhan ampumalla itseään parabellumpistoolilla rintaan asunnossaan Topeliuksenkatu 9:ssä Helsingissä. Hän oli pari viikkoa aikaisemmin päässyt Nikkilän sairaalasta, jossa hän oli ollut pidempään hoidettavana.
Heikki Koskinen oli naimisissa vuodesta 1903 Mandi Klemolan kanssa.
Julkaisuja

Matemaattisia harjoitustehtäviä teoksessa Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1902-1903. Sortavala 1903
Fysikalisia esimerkkejä sekä niiden tulemat ynnä esimerkkien laskemisessa tarvittavia kaavoja ja lakeja. Tekijä, Sortavala 1904, 2. painos nimellä Fysikaalisia esimerkkejä sekä niiden tulemat ynnä esimerkkien laskemisessa tarvittavia kaavoja ja lakeja: oppikouluja varten. WSOY 1910, 6. tark. painos 1927, 7. tark. painos 1931, 8. painos 1938
Matemaattisia harjoitustehtäviä. 2 teoksessa Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1906-1907. Sortavala 1907
Algebrallisia harjoitustehtäviä: oppikoulujen ylempiä luokkia varten. WSOY 1915, 3. painos 1928
Käännöksiä

Ernst Bonsdorff : Populär framställning af astronomin; öfversatt från finskan af H. Koskinen.  	Folkupplysningssällskapets naturvetenskapliga bibliotek 3. Helsingfors 1900
Costa Rican jalkapallomaajoukkue

Costa Rican jalkapallomaajoukkue, kutsumanimeltään Los Ticos, edustaa Costa Ricaa kansainvälisissä miesten jalkapalloilun maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Costa Rican jalkapalloliiton alaisuudessa.
Costa Rican joukkue on pelannut MM-kisojen lopputurnauksessa viisi kertaa ja yltänyt parhaimmillaan puolivälieriin. Ensimmäisissä kisoissaan Italiassa 1990 se eteni Bora Milutinovićin valmentamana alkulohkostaan jatkoon mutta hävisi neljännesvälierissä Tšekkoslovakialle. Japanin ja Etelä-Korean kisoissa 2002 Costa Rica joutui vaikeaan alkulohkoon, jossa pelasivat sekä maailmanmestari Brasilia että pronssia voittanut Turkki. Vuoden 2006 Saksan MM-turnauksessa Costa Rica putosi ensimmäisellä kierroksella. Brasilian MM-kisoissa 2014 kolumbialaisen Jorge Luis Pinton valmentama Costa Rica oli alkulohkonsa ykkönen voitettuaan Uruguayn ja Italian sekä pelattuaan Englannin kanssa tasan. Neljännesvälierissä se voitti rangaistuspotkukilpailussa Kreikan mutta hävisi puolivälierissä Hollannille ratkaisun tullessa jälleen vasta rangaistuspotkukilpailussa. Venäjän MM-kisoissa 2018 Costa Rica pelasi alkulohkossaan yhden tasapelin ja hävisi kaksi ottelua eikä päässyt jatkoon.
CONCACAF Gold Cupissa Costa Rican paras sijoitus on toinen, vuoden 2002 kisoista. Keski-Amerikan maiden mestaruusturnauksen Copa Centroamericanan se on voittanut kuudesti. Lisäksi se on usein vieraillut Etelä-Amerikan mestaruusturnauksessa Copa Américassa, jossa se on kahdesti selviytynyt puolivälieriin.
Arvokilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maailmanmestaruuskilpailut 1930 – 1934 – Ei osallistunut  1938 – Jäi pois  1950 – 1954 – Ei osallistunut  1958 – 1986 – Ei selviytynyt karsinnoista  1990 – Neljännesvälierissä  1994 – Ei selviytynyt karsinnoista  1998 – Ei selviytynyt karsinnoista  2002 – 1. kierroksella  2006 – 1. kierroksella  2010 – Ei selviytynyt karsinnoista  2014 – Puolivälierissä  2018 – 1. kierroksella |   |  Gold Cup 1991 – 4. sija  1993 – Jaettu pronssisija  1996 – Ei selviytynyt  1998 – 1. kierroksella  2000 – Puolivälierissä  2002 – Hopeaa  2003 – 4. sija  2005 – Puolivälierissä  2007 – Puolivälierissä  2009 – Välierissä  2011 – Puolivälierissä  2013 – Puolivälierissä  2015 – Puolivälierissä  2017 – Välierissä  2019 – Puolivälierissä  2021 – Puolivälierissä |
Arvokilpailut > Copa América

Vuodesta 1993 lähtien Etelä-Amerikan liitto CONMEBOL on kutsunut omaan maanosaturnaukseensa joukkueita myös muista maanosista. Costa Rica on ollut viidesti mukana.
1993–1995 – Ei kutsuttu
1997 – 1. kierroksella
1999 – Ei kutsuttu
2001 – Puolivälierissä
2004 – Puolivälierissä
2007 – Ei kutsuttu
2011 – 1. kierroksella
2015 – Ei kutsuttu
2016 – 1. kierroksella
2019 – Ei kutsuttu
2021 – Ei kutsuttu
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alejandro Morera Soto  Alexander Guimaraes  Alex Sanchez Cruz  Carlos Hernández  Carlos Santana  Claudio Jara  Edgar Marín  Enrique Rivers  Erick Lonnis  Evaristo Coronado  Fernando Hernández  Juan Arnoldo Cayasso  German Chavarría  Gilberto Martínez |   |  Hector Marchena  José Rafael Meza  Hernán Medford  Hermidio Barrantes  Juan Jose Gámez  Juan Ulloa  Luis Marín  Luis Gabelo Conejo  Marco Antonio Rojas  Mario Cordero  Marvin Obando  Mauricio Montero  Mauricio Solís  Mauricio Wright |   |  Oscar Ramírez  Pastor Fernandez  Paulo Wanchope  Reynaldo Parks  Roger Flores  Roger Gómez  Rolando Fonseca  Rónald Gómez  Ronald González  Walter Centeno  Wílmer López |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Costa Rican jalkapalloliitto
CONCACAF:n maajoukkueet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Anguilla |  Antigua ja Barbuda |  Aruba |  Bahama |  Barbados |  Belize |
|  Bermuda |  Bonaire1 |  Brittiläiset Neitsytsaaret |  Caymansaaret |  Costa Rica |  Curaçao |
|  Dominica |  Dominikaaninen tasavalta |  El Salvador |  Grenada |  Guadeloupe1 |  Guatemala |
|  Guyana |  Haiti |  Honduras |  Jamaika |  Kanada |  Kuuba |
|  Martinique1 |  Meksiko |  Montserrat |  Nicaragua |  Panama |  Puerto Rico |
|  Ranskan Guayana1 |  Saint Kitts ja Nevis |  Saint Lucia |  Saint Vincent ja Grenadiinit |  Saint-Martin1 |  Sint Maarten1 |
|  Suriname |  Trinidad ja Tobago |  Turks- ja Caicossaaret |  Yhdysvallat |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret |  |
Entisiä joukkueita:: 
 Alankomaiden Antillit: 
1 Maa on CONCACAF:n jäsen, mutta ei kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäsen.
HMS Verulam

| HMS Verulam |
| --- | --- |
 HMS Verulam joulukuussa 1943

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan
Kölinlasku:  26. tammikuuta 1942
Laskettu vesille:  22. huhtikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  10. joulukuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 806 t (standardi) 2 091 t (max)
Pituus:  111 m
Leveys:  10,9 m
Syväys:  3 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  37 solmua (69 km/h)
Miehistöä:  180
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk XII -tykkiä CP Mk XXII -asennuksina 2 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä- kaksiputkisena Mk IV asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm kaksiputkisena Mk V asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm yksiputkisina Mk III asennuksina 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Verulam (viirinumerot R28 ja F29) oli Britannian kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen se muutettiin tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi viirinumerolla F29.
Valmistus

Alus tilattiin Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 10. joulukuuta.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon V-luokan hävittäjistä muodostettuun 26. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
Laivueen mukana alus siirrettiin vuoden 1944 lopulla Itä-Intian laivastoon, jossa se osallistui iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 HMS Saumarezin, HMS Venuksen, HMS Virago ja HMS Vigilantin kanssa Malakansalmen taisteluun, jossa upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä Haguro. Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Britteinsaarille.
Alus muutettiin 1952 Portsmouthin telakalla tyypin 15 fregatiksi, jolloin viirinumero vaihtui F29:ksi.
Alus romutettiin 1972 J. Cashmorella Newportissa.
Heikki Koskinen (säveltäjä)

Heikki Juhani ”Mike” Koskinen on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja, joka asuu San Franciscossa Yhdysvalloissa. Hänen pääinstrumenttinsa ovat trumpetti ja digitaalitrumpetti sekä piano. Varhaisissa levytyksissään Love Recordsille hän käytti nimeä Mike Koskinen, mutta myöhemmin hän on käyttänyt omaa nimeään.
Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1971 ja opiskeli 1973–1975 sävellystä ja sovittamista  Berklee College of Musicissä Yhdysvaltojen Bostonissa. 1980-luvun puolivälissä hän pätevöityi Yhdysvalloissa musiikinopettajaksi. Yksityisopetusta hän on saanut Henrik Otto Donnerilta, Charlie Banacosilta ja Jimmy Owensilta.
Rytmi-lehden lukijaäänestyksissä Koskinen valittiin 1976 ja 1977 vuoden parhaaksi jazztrumpetistiksi.
Asetuttuaan asumaan San Franciscoon hän veti KUSF-radioasemalla vuosina 1997–2008 ”Studio Finland” -ohjelmaa. Hän on opettanut musiikkia ja johtanut yhtyeitä monissa San Franciscon alueen kouluissa ja musiikkiopistoissa. Hän soittanut yhdessä muun muassa Hadley Calimanin, Steve Heckmanin, Mark Levinen, Joe Bonnerin, Benny Greenin, Larry Hancockin ja Michael Spiron kanssa. Esiintymisten ja opetustyön ohella Koskinen säveltää ja sovittaa musiikkia muun muassa elokuviin sekä video- ja multimediatuotantoihin.
Diskografia

Sunwebs (1976)
Full Moon
Midnight Sun (2002)
Kellari Trio (2015)
Aiheesta muualla

* Heikki Koskisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Derg

Derg (amharaksi ደርግ, äännetään /dərg/, tarkoittaa neuvostoa tai komiteaa) oli kommunistinen sotilasjuntta, virallisesti asevoimien, poliisin ja alueellisen armeijan koordinointineuvosto, joka otti Etiopiassa vallan keisari Haile Selassielta 1974 ja hallitsi Etiopiaa vuoteen 1987. Derg teloitti salaa sekä keisarin että Etiopian ortodoksisen patriarkan vuonna 1975.
Perustaminen

Vuonna 1973 satoja tuhansia kuoli nälkään Etiopian Wallon maakunnassa kuivuuden tuhottua sadon, mikä johti maan sekasortoon. Vuonna 1974 armeija kapinoi, mitä kurissa pitämään keisari perusti sotavoimista erillisen asevoimien, poliisin ja alueellisen armeijan koordinointineuvoston eli Dergin. Sen alkuperäisenä tehtävänä oli tutkia ylempien upseerien väärinkäytöksiä ja kitkeä korruptio asevoimista.[lähde? ]
Derg ottaa vallan

Dergin valta kasvoi asteittain sen perustamista seuranneina kuukausina. Heinäkuussa 1974 keisari Haile Selassie myönsi sille oikeuden pidättää armeijan upseerien lisäksi myös virkamiehiä hallinnon kaikilla tasoilla. Lyhyen ajan sisällä molemmat aikaisemmat pääministerit, suurin osa hallituksen jäsenistä, maaherroista, ylemmistä upseereista ja korkeimman oikeuden jäsenistä vangittiin. 12. syyskuuta 1974 keisari vangittiin, ja 15. syyskuuta Derg otti ylimmän vallan uudella nimellä Väliaikainen sotilaallishallinnollinen neuvosto.[lähde? ]
Valtakausi

Derg oli epäsuosittu. Se pysyi vallassa yli 500 000 uhria vaatineen julman ”punaisen terrorin” avulla.
Keisarivalta lakkautettiin muodollisesti toukokuussa 1975 ja marxismi-leninismi julistettiin valtionaatteeksi. Neuvostossa oli alun perin 120 jäsentä. Jäsenmäärä laski varsinkin alkuvuosina, kun joitakin jäseniä karkotettiin ja teloitettiin, eikä uusia jäseniä koskaan nimitetty. Dergin puheenjohtajaksi valittiin Mengistu Haile Mariam ja varapuheenjohtajaksi Atnafu Abate.[lähde? ]
1970- ja 1980-lukujen vaihteessa maahan perustettiin neuvostoliittomainen politbyroo. Yksipuoluejärjestelmän ainoa laillinen puolue oli Etiopian työväenpuolue. Mengistun noustua johtoon hän käynnisti vuosina 1977–1979 ”punaisen terrorin” (Qey Shibir) vastavallankumouksellisia ja muita vihollisiaan vastaan. Amnesty Internationalin arvioiden mukaan terrorin aikana surmansa sai noin 500 000 ihmistä, minkä lisäksi useita ihmisiä kidutettiin.
Valtakautensa aikana Derg kävi jatkuvasti sisällissotaa Eritrean itsenäisyyspyrkimyksiä ja erinäisiä kapinallisia sissiryhmittymiä vastaan. Lisäksi Etiopia ja Somalia kävivät sotaa vuonna 1977, kun Somalia yritti liittää somalien kansoittaman Etiopian itäosan itseensä. Derg pysyi vallassa paljolti Neuvostoliiton antaman aseellisen ja taloudellisen tuen voimin.[lähde? ]
1980-luvun puolivälissä Etiopiaa kohtasi vakava kuivuus, joka saattoi suuren osan kansasta nälänhätään. Dergin neuvostomallin mukaan kollektisoima maatalous ei kyennyt tuottamaan riittävästi ruokaa kansalle, ja korruptoitunut hallinto kanavoi avustuksia lähinnä omille tukialueilleen.[lähde? ]
Lakkauttaminen

10. syyskuuta 1987 väliaikaisen sotilashallinnon pidettyä valtaa 13 vuotta Etiopiasta tuli virallisesti kansandemokratia. Derg lakkautettiin ja maassa pidettiin vaalit kesäkuussa 1988. Käytännössä Dergin keulamiehet pysyivät vallankahvassa, mutta eri nimikkeillä: Dergin puheenjohtaja Mengistu Haile Mariam nimitettiin presidentiksi ja varapuheenjohtaja Fikre-Selassie Wogderes pääministeriksi. Tuolloin suurin osa Eritreasta ja kapinallisen tigre-kansan alueesta oli jo kapinallisten hallussa.[lähde? ]
Kapinallisvoimien yhteisrintama onnistui syöksemään Dergin vallasta lopullisesti vuonna 1991.[lähde? ]
Oikeudenkäynnit Dergin jäseniä vastaan

Mengistun paettua maasta Etiopian uusi hallinto vangitsi maahan jääneet Dergin jäsenet ja asetti heidät syytteeseen väärinkäytöksistään. Oikeusprosessi alkoi vuonna 1994. Joulukuussa 2006 72 junttaan kuulunutta upseeria tuomittiin syyllisiksi kansanmurhaan. Tuomiota oli kuulemassa 34 asianosaista, 14 oli ehtinyt kuolla pitkän käsittelyn aikana, ja 25 tuomittiin poissaolevina, mukaan lukien Mengistu.[lähde? ]
Hanna Fredrikson

Hanna Fredrikson (ent. Pennanen, s. 25. maaliskuuta 1977 Jyväskylä) on suomalainen yleisurheilija. Urheilu-urallaan hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja hänen valmentajinaan toimivat Virpi ja Markku Rahikkala. Pennanen kilpaili monipuolisesti eri lajeissa pikajuoksuista moniotteluihin, saavuttaen Kalevan kisoista pronssia kolmiloikassa 1996. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti kolmiloikassa kultaa 1999 ja pronssia 1997 ja 60 metrin aitajuoksussa hopeaa 1999 ja pronssia 2001.
Nuorten arvokilpailuihin hän osallistui kolmiloikassa kolmesti. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui seitsemänneksi ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1999 kahdenneksitoista. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1996 hän karsiutui loppukilpailusta.
Urheilu-uransa jälkeen Fredrikson on toiminut valmentajana Jyväskylän Kenttäurheilijoissa. Hänet on valittu JKU:n valmentajalegendaksi nro 10. Hän valmensi muun muassa Petteri Monnia vuosina 2002–2013.
Hans-Rudolf Merz

Hans-Rudolf Merz
Hans-Rudolf Merz (s. 10. marraskuuta 1942, Herisau, Appenzell Ausserrhoden) on sveitsiläinen poliitikko ja entinen liittopresidentti. Hän on hoitanut liittoneuvostossa valtiovarainministerin tehtävää.
Merz opiskeli taloustieteitä Sankt Gallenin yliopistossa ja valmistui vuonna 1971. Samoihin aikoihin hän oli nykyisen puolueensa FDP:n puoluesihteerinä.
Vuonna 1997 Merz valittiin Sveitsin liittokokoukseen (parlamentin ylähuoneeseen) ja talous- ja ulkoasiainvaliokuntaan. Hänet valittiin liittoneuvostoon tammikuusta 2004 lähtien. Syyskuussa 2008 Merz sai sydänkohtauksen ja joutui luopumaan väliaikaisesti ministerin salkustaan. Hänet valittiin Sveitsin liittopresidentiksi vuodeksi 2009.
Merz on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän on myös kuulunut partioon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans-Rudolf Merz Wikimedia Commonsissa
Sveitsin liittopresidentit
Furrer | Druey | Munzinger | Furrer | Naeff | Frey-Herosé | Furrer | Stämpfli | Fornerod | Furrer | Stämpfli | Frey-Herosé | Knüsel | Stämpfli | Fornerod | Dubs | Schenk | Knüsel | Fornerod | Dubs | Welti | Dubs | Schenk | Welti | Cérésole | Schenk | Scherer | Welti | Heer | Schenk | Hammer | Welti | Anderwert | Droz | Welti | Bavier | Ruchonnet | Welti | Schenk | Deucher | Droz | Hertenstein | Hammer | Ruchonnet | Welti | Hauser | Schenk | Frey | Zemp | Lachenal | Deucher | Ruffy Müller | Hauser | Brenner | Zemp | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Brenner | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Hoffmann | Motta | Decoppet | Schultess | Calonder | Ador | Motta | Schultess | Haab | Scheuer | Chuard | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Haab | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Pilet-Golaz | Minger | Meyer | Motta | Baumann | Etter | Pilet-Golaz | Wetter | Etter | E. Celio | Stampfli | von Steiger | Kobelt | Etter | E. Celio | Nobs | Petitpierre | von Steiger | Kobelt | Etter | Rubattel | Petitpierre | Feldmann | Streuli | Holenstein | Chaudet | Petitpierre | Wahlen | Chaudet | Spühler | von Moos | Tschudi | Schaffner | Bonvin | Spühler | von Moos | Tschudi | Gnägi | N. Celio | Bonvin | Brugger | Graber | Gnägi | Furgler | Ritschard | Hürlimann | Chevallaz | Furgler | Honegger | Aubert | Schlumpf | Furgler | Egli | Aubert | Stich | Delamuraz | Koller  | Cotti | Felber | Ogi | Stich | Villiger | Delamuraz | Koller | Cotti | Dreifuss | Ogi | Leuenberger | Villiger | Couchepin | Deiss | Schmid | Leuenberger | Calmy-Rey | Couchepin | Merz | Leuthard | Calmy-Rey | Widmer-Schlumpf | Maurer | Burkhalter | Sommaruga |  Schneider-Ammann | Leuthard | Berset | Maurer | Sommaruga
Hattilaiset

Hatin kielen puhuma-alue Anatoliassa.
Hattilaiset olivat muinainen kansa, joka asutti Anatolian niemimaan eli nykyisen Turkin keskiosia Kizil Irmak -joen seuduilla. He puhuivat hatin kieltä. Alue tunnettiin vuosien 2350–630 eaa. välillä heidän mukaansa nimellä Hatti.
Hattilaiset perustivat pääkaupunkinsa Hattušan vuonna 2500 eaa. Hattilaiset hallitsivat useita kaupunkivaltioita ja pieniä kuningaskuntia, ja kasvoivat merkittäväksi valtakunnaksi. He solmivat kauppasuhteet Mesopotamian kanssa. 2300- ja 2200-luvuilla eaa. hattilaiset puolustivat maataan Sargon Akkadilaista ja hänen seuraajiaan vastaan.
Hattilaiset asuivat puusta rakennetuissa taloissa, kävivät kauppaa muun muassa puulla ja keramiikalla, kasvattivat lampaita ja muuta karjaa sekä viljelivät maata. He rukoilivat äitijumalatarta varmistamaan heidän satonsa kasvun ja karjansa terveyden.
Heettiläiset valloittivat Hattusili I:n johdolla koko Hatin maan vuoteen 1650 eaa. mennessä ja sulauttivat hattilaiset omaan kulttuuriinsa.
Henry Heinz

Henry Heinz
Henry John Heinz (11. lokakuuta 1844 Pittsburgh, Pennsylvania – 14. toukokuuta 1919 Pittsburgh, Pennsylvania) oli amerikansaksalainen yrittäjä, joka perusti H. J. Heinz Companyn vuonna 1869.
Elämä

Henry John Heinz syntyi 11. lokakuuta 1844 Pittburghissa Pennsylvaniassa. Hänen vanhempansa olivat Kallstadtista Baijerista Yhdysvaltoihin 1840-luvun alussa muuttaneita siirtolaisia.
Heinz sai luterilaisen kasteen ja kasvatuksen, mutta myöhemmin hän oli metodisti- ja presbyteriaanikirkkojen jäsen.
Heinz kuoli 74-vuotiaana keuhkokuumeeseen 14. toukokuuta 1919.
Heinzin pojanpoika Henry Heinz II oli H. J. Heinz Companyn pitkäaikainen toimitusjohtaja ja tämän poika Henry John Heinz III oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen ja Pennsylvanian senaattori. Friedrich Trumpf, joka oli Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin isoisä, oli Heinzin isänpuoleinen pikkuserkku.