stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vähä Ruokojärvi (Hartola)
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129 metriä mpy.
WIR-pankki

WIR-pankki (saksaksi Wirtschaftsring-Genossenschaft , eli "vastavuoroisen taloudellisen tuen rinki, piiri tai osuuskunta"), alun perin Sveitsin talouspiiri, on itsenäinen rinnakkaisvaluuttajärjestelmä Sveitsissä joka palvelee yrityksiä niin myynnin, rakentamisen, tuotannon, logistiikan, palvelualojen ja erinäisten muiden ammattilaispalveluiden saralla, ja on vanhin länsimaissa toiminut rinnakkainen rahajärjestelmä . WIR luo ja ylläpitää WIR-frangia, jota käytetään samanarvoisen Sveitsin frangin rinnalla, ja yhdessä sen kanssa ns. duaalitransaktioissa. Yhden WIR-frangin arvo on siis sama kuin yhden Sveitsin frangin.
WIR on täysin elektroninen valuutta, eli kolikoita tai seteleitä ei ole sen käytössä. Kun kaksi jäsenyritystä käyttävät vaihtokaupassaan Sveitsin frangeja ja WIR-frangeja, ostaja tarvitsee vähemmän "rahaa" suorittaakseen kaupan; näin kummankaan osapuolen ei tarvitse pudottaa hintojansa lisätäkseen liikevaihtojansa. WIR harjoittaa myös WIR-frangien lainanantoa jäsenyrityksilleen; lainat ovat toisten jäsenyritysten takaamia.
WIR:in perustivat 1934 bisnesmiehet Werner Zimmermann ja Paul Enz tilanteessa, jossa virallinen valuutta oli vähissä ja globaali talous epävakaata. Molemmat olivat hyvin vaikuttuneita taloustieteilijä Silvio Gesellin työstä; kuitenkin WIR-pankki luopui Gesellin "vapaa raha"-teoriasta, mahdollistaen näin käytännössä lainojen korkoa kasvamisen.
WIR tarkoittaa lyhennettä Wirtschaftsring-sanasta, kuin myös "me"- sanaa saksaksi, kuvaten sitä asian laitaa että taloudellinen rinki on väistämättä myös eräänlainen yhteisö. Kuten osuuskunta perusteeseissään esittää, "sen tarkoitus on kannustaa jäseniänsä valjastamaan ostovoimansa toistensa käyttöön ja pitää se jäsenistönsä käytössä pyörimässä, näin mahdollistaen jäsenyritystensä myynnin kasvun".
WIR aloitti 16 jäsenyrityksellä, tänään määrän ollessa n. 65000, eli noin neljäsosa kaikista sveitsiläisistä yrityksistä. Vuonna 2006 vaihtopiirissä käytiin "kauppaa" 1,67 miljardilla Sveitsin frangilla eli 1,18 miljardilla eurolla.
Pankki aloitti toimintansa voittoa tavoittelemattomana tahona, tämän jäädessä pois pankin toiminnan kasvaessa. WIR-pankin väitetään loiventavan talouden laskusuhdanteiden vaikutuksia, auttaen tasapainottamaan Sveitsin taloutta vaikeina aikoina.
Aiheesta muualla

http://www.wir.ch/  (saksaksi, ranskaksi ja italiaksi)
Manuel Marengo

Manuel Marengo (16. helmikuuta 1906 – 17. marraskuuta 1988) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1928 ja nimitettiin Santa Fen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Carrhaen titulaaripiispaksi 20. helmikuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolás Fasolino, jota avustivat Francisco Vicentín ja Silvino Martínez.
Marengo sai 22. syyskuuta 1956 nimityksen Azulin hiippakunnan piispaksi, joksi hänet asetettiin 24. marraskuuta. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 14. huhtikuuta 1982.
Viron joet

Viron joet ovat syntyneet heti viimeisen jääkauden mannerjäätikön reunan vetäytyessä Viron alueiden yli Suomeen noin 15 000–13 000 vuotta sitten tai sen jälkeen. Mannerjäätikön siloittamaan kallioperään oli jäänyt maa-aineksien täyttämiä vanhoja uurteita, joita sulamisvedet alkoivat heti kuluttamaan. Näin voidaan ymmärtää se, että eräät joet ovat oikeastaan vanhempia kuin jääkausi, mutta todellisuudessa suurin osa joista ovat syntyneet vasta jääkauden jälkeen. Viro on korkeuseroiltaan melko tasainen ja sen joet virtaavat hitaasti ja mutkitellen. Joet ovat lyhyitä ja niiden valuma-alueet ovat pieniä.
Tilastotietoa

Suuria hallinnollisia vesistöalueita on neljä. Ne ovat Narva-Peipsi vesistöalue, Suomenlahden vesistöalue, Riianlahden vesistöalue ja Saariston vesistöalue. Muut paitsi Saariston vesistöalue saa alkunsa Pandiveren ylängöltä. Jokien valuma-alueet eivät aina noudata valtioiden rajoja, joten ne saattavat sijaita myös Venäjän, Latvian tai Valko-Venäjän alueilla. Noin 33 prosenttia (%) jokien vedestä laskee Suomenlahteen, 43,6 % Riianlahteen, 33 % Peipsijärveen ja 0,3 % Venäjälle ja Latviaan. Virossa on 14 jokea, joiden valuma-alue on yli 1 000 neliökilometriä ja Narvanjoen valuma-alueen koko ylittää Viron valtion pinta-alan. Emajoen valuma-alue mahtuu lähes kokonaan Viron alueelle ja muodostaa siitä 22 prosenttia. Pohjois-Viron ja saariston luonnon erikoisuus on kalkkikivikallioiden karstissa. Vesi on syövyttänyt tiensä maanalaisissa onkaloissa muodostaen välillä maanalaisia jokia. Tällaisia jokia ovat esimerkiksi Jõelähtme jõgi, Tuhala jõgi ja Kuivajõgi.
Virossa on raivattu peltomaata kuivattamalla soita ja metsää. Se on ollut tasasella maalla työtä vaativaa ojittamista ja maastossa risteilee tuhansia kilometrejä kaivettua ojaa ja kanavaa. Viron joet ovat pääsääntöisesti lyhyitä ja niiden valuma-alue on pieni. On laskettu, että ojia ja jokia olisi yhteensä yli 2 000 . Jokia ja ojia on kuitenkin tiheästi, joten sateet ohjautuvat nopeasti ojiin. Jokien, joiden pituus ylittää 10 km, keskitiheys Virossa on 0,23 km/km². Pandiveren ylängöllä jokitiheys on vain 0,005 km/km², sillä kalkkikivinen maa on huokoista ja vesi vajoaa mieluumin maahan kuin valuu ojiin. Pandiveren ylängön korkeimmalla alueella on 1 375 km² suuruinen alue, jossa ei esiinny ollenkaan jokia . Koska Virossa on esimerkiksi Suomeen verrattuna suhteellisen vähän järviä, ovat virolaiset lisänneet niiden lukumäärää patoamalla jokia ja ojia tekojärviksi. Lisävesi onkin yhteiskunnan käyttöveden huoltovarmuuden kannalta tervetullut lisä .
Vain harvassa virolaisessa joessa on runsaasti vettä ja joista suurin on Narvanjoki. Vuoden sisällä jokien virtaamat vaihtelevat suuresti. Kevättulvat ajoittuvat maalis-huhtikuuhun koko maassa. Poikkeuksia ovat Narvanjoki ja Emajoki, joiden juoksu on säännösteltyä. Kesän minimi saavutetaan heinäkuun puolivälistä syyskuun puoliväliin, tai joskus lokakuun alkuun. Silloin ojat, ja joskus joetkin, voivat kuivua kokonaankin. Jokien virtauksien syyshuippu ajoittuu marraskuuhun ja niiden talviminimi kestää tammikuusta maaliskuuhun. Jokien virtaukset keskitalvella ja loppukesästä ovat lähes samat.
Viron noin 2 000 jokea tai ojaa ovat pääsääntöisesti lyhyitä ja vain 525 niistä on yli 10 kilometriä pitkiä . Virossa on kymmenen jokea, joiden kokonaispituus on yli 100 kilometriä. Pisin joki on Võhandu jõgi (162 km) ja toiseksi pisin on Pärnunjoki (144 km). Muita pitkiä jokia ovat Põltsamaa-, Pedja-, Kasari-, Keila- ja Jägala jõgi. Piusa jõen pudotus, eli latvavesien ja joensuun välinen korkeusero, on 208 metriä. Mustojalla on suurin keskimääräinen kallistus 3,5 metriä kilometriltä ja Emajoella sen on pienin 0,04 metriä kilometriltä. Emajoella pudotusta on 100 kilometrillä vain 3,7 metriä, kun se laskee Võrtsjärvestä Peipsijärveen.
Nimistö

Virolaisten luonnonkohteiden nimistö on melko samankaltaisia kuin suomalainen nimistö. Virolainen jõgi (”joki”) ja oja (”oja”) eivät yleensä kaipaa suomentamista. Vähemmälle huomiolle jää suomalaisilta viron genetiivin ja nominatiivin samankaltaisuus. Esimerkiksi Vasavere jõgi voidaan tulkita tarkoittavan ”Vasaveren joki”. Puhekielessä joen nimi voi kuitenkin esiintyä muodossa Vasavere, kun asiayhteys tunnetaan. Jos on olemassa samanniminen kylä, voidaan nämä erottaa toisistaan lisäämällä perään jõgi. Toovere kraav tarkoittaa Tooveren kaivantoa eli se on kaivettu oja, jota voidaan Suomessakin kutsua murteellisesti ”kraaviksi”, ”kraviksi” tai ”raviksi”.[lähde? ] Erityinen peakraav on suuri kaivettu johto-oja. Suurin ihmisen kaivama uoma on Virossa nimeltään kanali eli ”kanaali” tai ”kanava”.
Aivan samoin kuin Viron järvissäkin, myös joissa voi viranomaisten papereissa olla samalla ojalla useita eri nimiä. Digitaalista karttaa zoomatessa ojan nimi saattaa vaihtua kesken kaiken toiseksi. Kansa ei ole myöskään piitannut ojan ja joen välisestä kokoerosta, vaan se on kutsunut myös suuria ojia ojiksi ja pieniä jokia joiksi.
Suomalaiset käyttävät pääsääntöiseti virolaisia nimiä suoraan. Se on ymmärrettävää, sillä kielet ovat melko samanlaisia. Kuitenkin joistakin usein tarvittavista nimistä on laajalti käytössä sovinnaisnimiä. Wikipediassa noudatetaan tässä mielessä Kotimaisten kielten suosituksia, jonka mukaan alkuperäiset nimet siirretään kieleemme suoraan. Ne taivutetaan yleensä suomalaisittain, mutta jos nimessä on jo astevaihtelu, taivutuksessa sitä ei enää tule uudestaan.
Joenuomat

Joen uoma syntyy, kun juokseva vesi kovertaa altaan maata ja syntyy maastoon painanne. Savipohjaisessa maastossa uoma on yleensä matala ja leveä, kivikkoisessa moreenimaastossa se on edellistä syvempi, mutta joki saattaa kovertaa itsensä syvällekin kallioon. Graniitti on Suomen ja Viron joille liian kova alusta, joten siihen syntyy joki ainoastaan valmiiseen kalliomurrokseen, jota viimeinen jääkausi on murtanut lisää. Silloinkin on avuksi tullut jäätikköjoki, joka on suurella virtausvoimalla huuhtonut mannerjäätikön ja maankamaran välissä olevat irtomaat ja suuret kivet pois. Syntynyt subglasiaalinen uoma (vir. ürgorg, muinaislaakso) erottuu nykyään maastossa rotkona, jonne vesi luontaisesti hakeutuu. Virossa kalkkikivi- ja hiekkakivikalliot ovat vielä oma lukunsa. Niiden pehmeät kalliopinnat kuluivat mannerjäätikön liikkeen alla tasaiseksi ja kun jääkauden loputtua sulamisvedet muodostivat jään alle jäätikköjokia, syntyivät subglasiaaliset uomat melko helposti ja niistä tuli varsin leveitä ja syviäkin. Tällaiset laaksot ovat useiden- tai kymmenien kilometrien pituisia ja niitä esiintyy Virossa luode-kaakko- tai itä-länsi-suuntaisina. Joet virtaavat näitä laaksoja alas ja koska laaksot ovat kuluneet epätasaisesti, syvennyksiin muodostui järviketjuja, jotka ovat Viron syvimpiä. Jäätikköjokilaaksoissa virtaavat joet ovat Viron kauneimpia ja ne ovat melojien suosiossa. Kalkki- ja hiekkakivi kuluu muutenkin nopeasti virtaavassa vedessä, joten monet ojat ja joet ovat ehtineet uurtamaan uomaansa vieläkin syvemmäksi.
Jokien tutkimus

Hydrologinen tutkimusverkko luotiin 1920-luvulla ja sen avulla kerätty tieto mahdollistaa pitkäaikaisvertailuja. Nykyään on jokiverkostossa 58 tarkkailuasemaa.
Vivienne Fovéa

| Vivienne Fovéa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1974 (ikä 49)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Fovea Sylvie Marceau Rosa Noba
Aktiivisena:  1997–2000
Elokuvien määrä:  65
Seksuaalinen suuntaus:  Biseksuaali
Silmien väri:  siniset
Hiusten väri:  punertavat
Mitat:  86C-?-?
Pituus:  172 cm
Aiheesta muualla
IMDb
Vivienne Fovéa (s. 20. lokakuuta 1974 Brétigny-sur-Orge) on ranskalainen entinen pornonäyttelijä. Hän esiintyi aktiivisesti vuosina 1997–2000, jonka aikana Fovea esiintyi 43 elokuvassa. Lopettamisensa jälkeen Fovean näyttelemiä elokuvia julkaistiin vielä neljä kappaletta vuosina 2001–2004.
Aiheesta muualla

Vivienne Fovéa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
William Blum

| William Blum |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  William Henry Blum
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1933 Brooklyn, Yhdysvallat
Kuollut: 9. joulukuuta 2018 (85 vuotta) Arlington, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  politiikka, sota, CIA, Yhdysvaltain ulkopolitiikka
Esikoisteos:  The CIA: A Forgotten History  (1986)
Aiheesta muualla
http://www.killinghope.org (englanniksi) [vanhentunut linkki]
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Henry Blum (6. maaliskuuta 1933 Brooklyn, Yhdysvallat – 9. joulukuuta 2018 Arlington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja yksi tunnetuimpia Yhdysvaltain ulkopolitiikan kriitikoita. Hän työskenteli Yhdysvaltain ulkoministeriössä, mutta jäi työttömäksi vastustaessaan avoimesti Vietnamin sotaa. Hän lähti Yhdysvaltain ulkoministeriöstä vuonna 1967.
Blum kirjoitti suuren suosion saaneen Roistovaltio-kirjan ja sen eräänlaisen jatko-osan nimeltään Kuoleman imperiumi. Hänen kirjoittamansa on myös kirja Killing Hope, joka kertoo Yhdysvaltain tekemistä interventioista toisen maailmansodan jälkeen. Blum itse kertoi aikoneensa tehdä lehtijutun interventioista, mutta huomattuaan aiheen laajuuden siitä syntyi kirja. Noam Chomsky on sanonut Blumin kirjan olevan laajin ja täydellisin asiaa käsittelevä teos. Blum toimi myös freelance-journalistina ympäri maailmaa.
New Yorkissa syntyneen Blumin vanhemmat olivat puolalaisia siirtolaisia. Blum opiskeli yliopistossa kirjanpitoa ja tietotekniikkaa. Hänellä oli saksalainen vaimo, jonka hän tapasi asuessaan Saksassa. Parilla on yksi poika.
Vuonna 2004 Blum nimitettiin neuvonantajaksi Yhdysvaltain vihreiden puolueen kansainväliseen komiteaan. Blum aikoi myös elokuvakäsikirjoittajaksi ja suunnitteli yhteistyötä ystävänsä Oliver Stonen kanssa, mutta koska Blumin käsikirjoitukset olivat liian radikaaleja, ei rahoitusta löytynyt. Vuonna 2006 Blum kertoi brittien olevan kiinnostuneita tekemään hänen kirjojensa pohjalta TV-sarjan.
Kirjat

The CIA: A Forgotten History (1986)
Roistovaltio (Rogue State: A Guide to the World's Only Superpower 2000, suom. 2002 Kustannusosakeyhtiö Sammakko)
West-Bloc Dissident: A Cold War Memoir (2002)
Killing Hope: U.S. Military and CIA Interventions Since World War II, revised edition (2003)
Kuoleman imperiumi (Freeing the World to Death: Essays on the American Empire 2004, suom. 2005 Kustannusosakeyhtiö Sammakko)
Aiheesta muualla

Blumin nettisivut
Tietoa William Blumista ja hänen työstään
Blumin mielipiteitä (Arkistoitu – Internet Archive)
William Blumin mielipiteitä Venezuelan vallankaappausyrityksestä vuonna 2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
Forsberg, Tiina: Bin Laden suosittaa (Arkistoitu – Internet Archive) Fifi. 5/2006.
Forsberg, Tiina: Amerikkalaisen imperialismin syväkurkku Turun ylioppilaslehti. 22.9.2006.
Manuel Madureira Dias

Manuel Madureira Dias (s. 7. tammikuuta 1936 Tarouquela) on portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. kesäkuuta 1961 ja nimitettiin Faron hiippakunnan johtoon 21. huhtikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurílio Jorge Quintal de Gouveia, jota avustivat Ernesto Gonçalves da Costa ja Manuel Franco da Costa de Oliveira Falcão.
Madureira Dias erosi tehtävistään Faron piispana 22. huhtikuuta 2004.
William Witney

William Witney (1915 Lawton, Oklahoma – 17. maaliskuuta 2002 Jackson, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi paljon B-elokuvia ja varsinkin villiin länteen sijoittuvia sarjafilmejä. Yhteistyökumppanina hänellä oli usein John English, joka ohjasi sisäkohtaukset Witneyn keskittyessä toimintakohtauksiin. Witney kehitti toimintakohtauksiin koreografian, joka kuvattiin lyhyinä pätkinä ja yhdistettiin vasta leikkauspöydällä yhdeksi kohtaukseksi.
Witney ohjasi lähes kolmekymmentä Roy Rogers -elokuvaa. Vuonna 1959 hän ohjasi realistisena pidetyn sotaelokuvan Paratroop Command, vuonna 1961 Jules Vernen teokseen perustuvan elokuvan Albatrossin vangit ja vuonna 1975 prätkämusikaalin Darktown Strutters. Televisioon hän ohjasi jaksoja muun muassa lännensarjoihin Bonanza ja Virginialainen.
Manuel Larraín Errazuriz

Manuel Larraín Errázuriz (17. joulukuuta 1900 Santiago de Chile – 22. kesäkuuta 1966) oli chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 16. huhtikuuta 1927 ja nimitettiin Talcan koadjuuttoripiispaksi sekä Thubunae in Numidian titulaaripiispaksi 7. toukokuuta 1938. Piispaksi konsekroinnin suoritti 7. elokuuta Carlos Silva Cotapos, jota avustivat Juan Subercaseaux Errázuriz ja Jorge Antonio Larraín Cotapos. 21. tammikuuta 1939 Larraín Errázurizista tuli Talcan piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja toimi Talcan piispana, kunnes kuoli 65-vuotiaana virassa.
William Wootters

William Wootters on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko ja yksi kvantti-informaatioteorian perustajista. Hänet tunnetaan Benjamin Schumacherin innoittajana, kun tämä sai inspiraation termille kubitti.selvennä Wootters väitteli filosofian tohtoriksi Texasin yliopistosta Austinissa vuonna 1980.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:William Wootters
William Woodthorpe Tarn

William Woodthorpe Tarn (26. helmikuuta 1869 – 7. marraskuuta 1957) oli brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hänen erikoisalansa oli hellenistinen historia ja Aleksanteri Suuri. Hän kirjoitti muun muassa kreikkalais-baktrialaisesta ja intialais-kreikkalaisesta kuningaskunnasta. Tarn dokumentoi näin miltei unohtuneen historian alueen. Kirjassaan The Greeks in Bactria and India Tarn käytti länsimaisia ja intialaisia kirjallisia ja numismaattisia lähteitä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Manuel Marliani

Manuel Marliani
Manuel Marliani (13. heinäkuuta 1795, Cádiz – 5. tammikuuta 1873, Firenze) oli espanjalainen, italialaista syntyperää ollut kirjailija, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli naimisissa kaksi kertaa: Charlotte de Follevillen (1790–1850) kanssa ja Giulia Mathieun kanssa. Hän oli merkittävä poliitikko uudessa Italian kuningaskunnassa.
Teokset

L'Espagne et ses révolutions (1833)
Histoire politique de l'Espagne moderne...'' (1840–1841)
Histoire politique de l'Espagne moderne... Vol.2 (1842)
De la Influencia del Sistema prohibitivo en la Agricultura, Industria, Comercio, y rentas publicas
Combate de Trafalgar: Vindicacion de La Armada Espanola (1850)
1854–1869. Un cambio de dinastía: la Casa de Borbón y la Casa de Saboya. Memoria (1869).
Manuel Locatelli

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Manuel Locatelli
Syntymäaika: 8. tammikuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Lecco, Italia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 186 cm
Paino: 75 kg
Seura
Seura: Juventus
Pelinumero: 27
Junioriseurat
2014–2016: Milan U18
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2019 | Milan | 48 | (2) |
| 2018–2019 | → Sassuolo | 29 | (2) |
| 2019– | Sassuolo | 67 | (4) |
| 2021–2023 | → Juventus | 63 | (3) |
| 2023– | Juventus | 13 | (1) |
Maajoukkue
| 2013–2015 | Italia U17 | 24 | (1) |
| 2015–2016 | Italia U19 | 20 | (1) |
| 2017–2019 | Italia U21 | 23 | (2) |
| 2020– | Italia | 26 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. marraskuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. marraskuuta 2023.
Manuel Locatelli (s. 8. tammikuuta 1998 Lecco) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Oikeajalkainen Locatelli on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuului Euroopan-mestaruuden vuonna 2021 voittaneeseen joukkueeseen.
Locatelli on AC Milanin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Serie A:ssa huhtikuussa 2016 Carpia vastaan. Lokakuussa 2016 hän teki ensimmäiset pääsarjamaalinsa voitto-otteluissa Sassuoloa ja sarjakärki Juventusta vastaan. Hän voitti samana vuonna Italian supercupin. Hän siirtyi elokuussa 2018 lainalle Sassuoloon, ja kesällä 2019 siirto muuttui pysyväksi. Hän pelasi kaudella 2018–2019 Serie A:ssa 29 ottelua ja teki maalin Cagliaria ja Chievo Veronaa vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi 33 liigaottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 34 liigaottelua ja teki maalin Crotonea, Napolia, Hellas Veronaa ja Parmaa vastaan.
Locatelli pelasi kaudet 2021–2023 lainalla Serie A:n Juventuksessa. Ensimmäisellä lainakaudellaan hän pelasi 31 liigaottelua ja teki kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 32 liigaottelua, viisi ottelua Mestarien liigassa ja kahdeksan peliä Eurooppa-liigassa. Hän siirtyi Juventukseen vakituisesti 30 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023.
Locatelli oli vuonna 2015 mukana Italian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ikäluokan EM-kilpailuissa. Vuonna 2015 hän debytoi Italian alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa ja vuonna 2017 alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja on näissäkin ikäluokissa pelannut EM-kilpailuissa.
Locatelli pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Alankomaita vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kahdeksannessa ottelussaan MM-karsinnassa Bulgariaa vastaan maaliskuussa 2021. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi pelaamaan kaksi ensimmäistä ottelua avauskokoonpanossa Marco Verrattin ollessa loukkaantuneena sivussa. Toisessa alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan Locatelli teki kaksi maalia. Neljännesvälieräottelussa Itävaltaa, välieräottelussa Espanjaa ja loppuottelussa Englantia vastaan hän tuli vaihdosta kentälle. Espanja-ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa hän ei onnistunut joukkueensa ensimmäisenä laukojana tekemään maalia mutta lopulta Italia kuitenkin voitti.
Manolita de Anduaga

Manolita de Anduaga (4. elokuuta 1875 Tukholma – 23. maaliskuuta 1968 Rooma) oli ruotsalainen pianisti ja säveltäjä.
Anduaga oli espanjalaisen diplomaatti Frederico José Raymundo de Anduaga y Lunan ja tämän vaimon Hedvig Kristinan (o.s. Thyselius) tytär. Hänen isoisänsä oli Ruotsin pääministerinä toiminut Carl Johan Thyselius. Anduagan isä kuoli Pietarissa 1877 ja äiti meni uusiin naimisiin ruotsalaisen diplomaatin kanssa. Perhe muutti Roomaan tytön ollessa 5-vuotias, mutta Anduaga palasi Ruotsiin vuonna 1890. Hän aloitti musiikin opiskelun jo Roomassa. Tukholmassa hän sai pianonsoiton opetusta Richard Anderssonilta. Anduaga jatkoi opintojaan Berliinissä Teresa Carreñon ja Vianna da Mottan johdolla. Vuonna 1896 hän meni kihloihin sotilas Oskar Strömin kanssa. Vuosina 1898–1906 hän oli naimisissa upseeri Ivar Enoch Forsslingin kanssa. Anduagan toinen aviomies oli italialainen taiteilija Luigi Rosetti (1881–1912), joka teki itsemurhan avioeron oikeuskäsittelyn aikana. Vuonna 1913 alkoi Anduagan kolmas avioliitto. Hän solmi sen italialaisen sellisti Otello Andolfin kanssa. Pariskunta esiintyi yhdessä Ruotsissa ja Italiassa. Anduaga esiintyi myös soolopianistina ja laulajien kanssa. Kolmen avioliittonsa johdosta Anduaga käytti urallaan eri sukunimiä.
Anduaga asui ensimmäisen maailmansodan aikana Andolfin kanssa Ruotsissa, ainakin Falunissa. Vuonna 1921 pariskunta palasi Italiaan. Ruotsissa viettämänään aikana Anduaga ja Andolfi perustivat Italialaisen musiikkikoulun (Scuola italiana di musica) Tukholmaan. Heidän lisäkseen siellä opetti samanaikaisesti Kungliga Hovkapelletin konserttimestarina toiminut Giovanni Turicchia. Anduagan pitämien konserttien joukossa olivat Franz Lisztin syntymän satavuotispäivän juhlakonsertti (1911) ja musiikkihistoriallisten konserttien sarja. Anduaga esiintyi myös dadaistisissa tapahtumissa avantgardistisella ohjelmistolla. Hänen sävellystuotantonsa jäi suppeaksi, mutta siihen kuuluvat muun muassa laulut Og der gik Dage ja Det er er Sommerkvæld som da.
Yoshitsugu

Yoshitsugu saattaa viitata seuraaviin japanilaisiin henkilöihin:
Hatakeyama Yoshitsugu (1552–1586), daimio ja Nihonmatsu-klaanin johtaja.
Maeba Yoshitsugu (1541–1574), Asakura-klaanin palvelija.
Miyoshi Yoshitsugu, Miyoshi-klaanin johtaja Sengoku-kaudella.
Ōtani Yoshitsugu (1559–1600), Sekigaharassa taistellut daimio.
Tokugawa Yoshitsugu (1836–1849),  Owarin läänitystä hallinnut daimio.
Yoshitsugu Saito (1890–1944), kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikaan.
Yoshitsugu Harada (s. 1952), liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Yoshitsugu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wascon piirikunta

Wascon piirikunta (engl. Wasco County) on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 26 682 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on The Dallesin kaupunki. Piirikunta on perustettu 11. tammikuuta 1854.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wascon piirikunta Wikimedia Commonsissa