stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kasper Hjulmand
Ura

Hjulmand aloitti pelaajauransa Randers Frejassa vuonna 1987. Hän ei pelaajaurallaan onnistunut murtautumaan Tanskan pääsarjaseurojen kokoonpanoihin, vaan edusti Frejan lisäksi Herleviä ja B.93:a. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 1998.
Valmennusuransa Hjulmand aloitti Lyngbyn juniorivalmentajana vuonna 1998. Hän luotsasi viisi vuotta seuran U18-joukkuetta ja toimi kaksi vuotta seuran urheilutoimenjohtajana. Kesällä 2006 hänestä tuli seuran edustusjoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi Lyngbyn kauden päätteeksi Tanskan 1. divisioonan mestariksi, mutta kaudella 2007/08 joukkue ei kyennyt säilyttämään sarjapaikkaansa Superliigassa. Hjulmand jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Lyngbystä lähtönsä jälkeen Hjulmandista tuli FC Nordsjællandin apulaisvalmentaja.  Yhdessä Morten Wieghorstin kanssa hän johdatti seuran kahteen perättäiseen Tanskan cupin mestaruuteen 2010 ja 2011. Wieghorstin siirryttyä kauden 2010/11 jälkeen Tanskan U21-maajoukkueen peräsimeen, nousi Hjulmand Nordsjællandin päävalmentajaksi. Hjulmandin debyyttikausi päävalmentaja oli loistelias, kun joukkue katkaisi FC Kööpenhaminan kolmen vuoden voittoputken ja nappasi historiansa ensimmäisen Tanskan liigamestaruuden. Kaudella 2012/13 Hjulmandin suojatit taistelivat vielä itsensä hopealle, mutta 2013/14 joukkue vajosi liigan keskikastiin.
Toukokuussa 2014 Hjulmand allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Saksan Bundesliigassa pelaavan FSV Mainzin kanssa. Pesti saksalaisseurassa jäi lopulta lyhyeksi, kun tuloksiin tyytymätön seurajohto erotti Hjulmandin helmikuussa 2015.
Hjulmand palasi FC Nordsjællandin päävalmentajaksi vuoden 2016 alussa. Hjulmandin johdolla Nordsjælland nousi takaisin Tanskan liigan kärkijoukkueiden joukkoon sijoittuen 2016/17 viidenneksi ja kaudella 2017/18 jo kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus viiteen vuoteen. Tammikuussa 2019 Hjulmand kävi neuvotteluita RSC Anderlechtin kanssa, mutta tanskalaisseura ei suostunut päästämään Hjulmandia kesken sopimuskauden. Sopimusneuvotteluiden kariuduttua Hjulmand ilmoitti jättävänsä Nordsjællandin kauden päätteeksi kesällä 2019. Hjulmandin johdolla Nordsjælland sijoittui Tanskan liigan runkosarjassa kuudenneksi ja selvisi niukasti ylempään loppusarjaan. Hjulmand jätti tehtävänsä jatkosarjapaikan varmistuttua maaliskuun lopulla 2019.
Kesällä 2019 Tanskan jalkapalloliitto kertoi, että Hjulmandista tulee Tanskan maajoukkueen päävalmentaja kesällä 2020.
Meriitit

Tanskan mestaruus: 2012
Hopeaa: 2013
Tanskan 1. divisioona: 2007
Tanskan vuoden jalkapallovalmentaja (2): 2012, 2017
Tilannekuva

Tilannekuva (engl. snapshot) on tietotekniikassa järjestelmän kyky jäädyttää tiedostojärjestelmän tilanne tarkaksi kopioksi estämättä sen samanaikaista käyttöä (live system). Tyypillinen käyttötilanne on varmuuskopion ottaminen.
Linuxissa tilannekuvan tallentaminen on Logical Volume Manager (LVM) kerroksen omainaisuus, joka tukee useita tiedostojärjestelmiä. LVM1 tukee vain luettavia tilannekuvia kun taas LVM2 tukee luettavia ja kirjoitettavia tilannekuvia. Windowsissa vastaavan toiminnon suorittaa Volume Shadow Copy Service.
Eräissä tiedostojärjestelmissä kuten AdvFS ja ZFS on itsessään tuki tilannekuvan tallentamiselle. Myös Plan 9 -käyttöjärjestelmän fossil tukee tilannekuvia.
Kiji (1905)

| Kiji |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Palveluskäyttöön:  9. toukokuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  15. joulukuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  152 t
Pituus:  45 m
Leveys:  4,9 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  4 200 ihp
Nopeus:  30 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 2 × 2,5 naulan -tykkiä 3 × 360 mm torpedoputkea
Kiji oli keisarillisen Japanin laivaston 1905 valmistunut Hayabusa-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta korvaamaan vuonna 1904 uponnut saman niminen alus. Alus valmistui 9. toukokuuta 1905.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 15. joulukuuta 1923.
Kolme viisasta apinaa

Kolme viisasta apinaa Nikkōn Tōshō-gū -pyhäkössä 2018
Kolme viisasta apinaa (jap. 三猿, sanzaru, ’kolme apinaa’) tunnetaan japanilaisesta sanonnasta ”älä näe pahaa, älä kuule pahaa, älä puhu pahaa”.
Sanonta juontaa juurensa Japanin Muromachi-kaudelta. Apinat ovat tulleet erityisen tunnetuiksi Tōshō-gū -pyhäkköön tehtyjen kaiverrusten myötä. Nämä apinat ovat suosittu teema Nikkōn pyhäköissä Japanissa ja kuvauksia niistä voi nähdä laajalti ympäri maailmaa.
Kolmen viisaan apinan filosofia juontaa juurensa todennäköisesti Nara-kaudelta, jolloin buddhalaiset vaikutteet saapuivat Japaniin Kiinan kautta. Buddhalaisuuden opetusten mukaan, jos emme näe, kuule tai puhu pahaa, vältymme itse pahalta. Apinoiden symboliikka tuli tunnetuksi erityisesti japanilaisen Kōshin-kansanuskon kautta. Muromachi-kaudella Kōshinin seuraajat alkoivat luoda kivimuistomerkkejä, kääröjä ja muita esineitä, mikä lopulta huipentui kuuluisien kaiverrusten syntymiseen Nikkōn Tōshō-gū-pyhäkössä.
Kolmen apinan kuva perustuu sanaleikkiin. Japanin kielessä lause kuuluu ”mizaru, kikazaru, iwazaru” (見ざる, 聞かざる, 言わざる; ”älä näe, älä kuule, älä puhu”). Sanojen lopussa oleva ”zaru” voi myös viitata apinaan, sillä ”saru” (猿) tarkoittaa apinaa. Tämän vuoksi apinat liitettiin näiden opetusten visuaaliseen esitykseen. Apinoiden nimet seuraavat alkuperäistä sananlaskua, jossa Mizaru peittää silmänsä, eikä näe pahaa; Kikazaru peittää korvansa, eikä kuule pahaa; ja Iwazaru peittää suunsa, eikä puhu pahaa.
Kolmen apinan teema on historiallisesti esiintynyt eri puolilla Aasiaa. Jotkut uskovat sen kulkeneen Intiasta Kiinaan Silkkitietä pitkin ja sieltä edelleen Japaniin. Edo-kauden (1603–1868) aikana kolmen apinan hahmoja nähtiin usein buddhalaisissa veistoksissa, joissa ne toimivat kansanjumala Shōmen-Kongōn seuralaisina.
Vuonna 1617 Nikkōhon rakennettiin suuri Tōshō-gū -pyhäkkö Tokugawa Ieyasulle, Tokugawa-shōgunaatin ensimmäiselle shōgunille, joka sai kuolemansa jälkeen jumalallisen aseman. Yksi pyhäkkökompleksin rakennuksista on pyhä talli, jota koristaa kahdeksan paneelin veistos. Sen tekijäksi on liitetty Hidari Jingorō, legendaarinen kuvanveistäjä, jonka historiallisen olemassaolon todenperäisyys on kyseenalaistettu.
Kirjallisuusvuosi 1992

Kirjallisuusvuosi 1992 käsittelee vuoden 1992 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kirjailija Väinö Linna kuoli 21. huhtikuuta 1992. Linna vaikutti teoksillaan suomalaisten historia- ja ihmiskäsitykseen ja rakensi Suomelle uudenlaista yhteiskuntasopua.
Virolainen kirjailija Jaan Kaplinski sai ensimmäisenä ulkomaalaisena Eino Leinon palkinnon.
Yle Uutiset selkosuomeksi aloitti toimintansa.
Julkaisuja

Douglas Adams – Enimmäkseen harmiton
Anne Carson – Short Talks (runokokoelma, suom. Lyhyet luennot, 2021)
Elena Ferrante – Amalian rakkaus (ital. L’amore molesto)
Alasdair Gray – Poor Things
Robert Harris – Kolmannen valtakunnan salaisuus
Heikki Hietamies – Äideistä parhain
Daniel Katz – Saksalainen sikakoira
Mauri Kunnas – Koirien Kalevala
James Mason – Siege
Haruki Murakami – KOKKYŌ NO MINAMI, TAIYŌ NO NISHI (suom. Rajasta etelään, auringosta länteen, 2017)
Mika Keskikiikonen & Petri Kiuttu – Amigan pelintekijän opas
Tiina Nopola & Sinikka Nopola – Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa
Donna Tartt – The Secret History (esikoisteos, suom. Jumalat juhlivat öisin, 1993)
J. Ann Tickner – Gender in International Relations
Vernor Vinge – Linnunradan ääret
Connie Willis – Tuomiopäivän kirja
Palkintoja

Pat Cadigan
Robert R. McCammon
Leena Krohn
Jukka Salo, Mikko Pyhälä
Lois McMaster Bujold
Anne Hänninen
Leena Lander
Pertti Nieminen
Derek Walcott
Friða Á. Sigurðardóttir
Jane Smiley
Lars Sund
Robert R. McCammon
Kijevskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja)

Aseman sisänäkymää
Kijevskaja (ven. Киевская) on Moskovan metron Arbatsko-Pokrovskaja-linjan asema. Asema avattiin 5. huhtikuuta 1953. Asemalta on vaihtomahdollisuus Koltsevaja-linjan Kijevskaja-asemalle ja Filjovskaja-linjan Kijevskaja-asemalle. Asema sijaitsee asemien Park Pobedy ja Smolenskaja välissä. Aseman neliönmuotoiset pylonit on päällystetty valkoisella Uralin marmorilla ja rapattu katto on koristeltu 24 eri taiteilijan ukrainalaista elämää kuvaavilla freskoilla. Suuri mosaiikki laiturin päässä kuvaa Ukrainan ja Venäjän 300-vuotista yhteiseloa. Asemalle ei ole sisäänkäyntiä, vaan sinne mennään Koltsevaja-linjan Kijevskaja-asemalta. Asema oli puoli vuosisataa linjansa pääteasema, kunnes vuonna 2003 linjaa jatkettiin.
Aseman ovat suunnitelleet L. V. Lilje, V. A. Litvinov, M. F. Markovski ja V. M. Dobrokovski.
Aseman freskot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Musikantit  Opiskelijat  Kutojat  Käsityöläiset  Arkkitehdit  Kalastajat  Puuvillantuottajat  Metallurgit |  Puutarhassa  Maanviljelijät  Kasvinviljelijät  Kaivostyöläiset  Rakentajat  Lastentarhassa  Rautatieläiset  Tanssi |  Sato  Agronomit  Energia  Karja  Työn vaihto  Kemistit  Laitevalmistajat  Urheilijat |
Galleria

Pylväitä
Asemalaituri
Valaisin
Käännös suomeksi
Tauno Valkama

Suomi kesäparalympialaisissa 1960
Tauno Valkama (8. lokakuuta 1923 – 11. tammikuuta 2001 Lempäälä) oli suomalainen vammaisurheilija, joka toi ensimmäisen paralympiamitalin Suomeen Rooman paralympialaisista 1960.
Urheilu-ura

Valkama edusti Suomea kolmissa paralympialaisissa.
Rooman kisat olivat ensimmäiset viralliset paralympialaiset. Suomesta kisoihin osallistui kolme urheilijaa: Tauno Valkama, jurvalainen Niilo Riihiluoma ja töysäläinen Matti Hakojärvi.
Valkama voitti kultaa 50 metrin vapaauinnin selkäydinvammaisten luokassa. Sen lisäksi hän osallistui Rooman kisoissa viisiotteluun, keihäänheittoon (sekä tarkkuus- että pituusheittoon), jousiammuntaan.
Valkama osallistui Lansi-Saksan Heidelbergissä 1972 järjestettyihin paralympialaisiin. Kanadan Torontossa 1976 paralympialaisissa hän saavutti hopeaa jousiammunnan joukkuekilpailusta yhdessä Hugo Illin ja Veikko Puputin kanssa.
Siviiliura

Valkama joutui täysi-ikäistyttyään rintamalle jatkosotaan. Vuonna 1943 hän sai Karjalassa selkärankaansa kranaatinsirpaleen, josta hänelle tuli selkäydinvamman.
Sotainvalidien kuntoutuskeskuksessa Kaunialassa Valkama kouluttautui radioasentajaksi. Hän työskenteli Lempäälässä radiohuoltajana, kunnes uudempaa teknologiaa edustavat transistoriradiot syrjäyttivät Valkamalle tutut putkiradiot 1960-luvun kuluessa.
Kentarō Tanaka

| Kentarō Tanaka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1981 (ikä 43) Jokohama
Kansalaisuus:   Japani
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1999–2010
Pituus:  180 cm
Paino:  85 kg
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikea
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2005 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Tokio 2009 | -90 kg |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 2004 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 2009 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 2002 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 2008 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 2010 | avoin |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Osaka 2000 | -85 kg |  |
|  Pronssia | Osaka 1999 | -85 kg |  |
| All American Open  | All American Open  | All American Open  |  |
|  Hopeaa | New York 2001 | avoin |  |
Kentarō Tanaka (s. 29. maaliskuuta 1981 Jokohama) on japanilainen karateka. Hän on Kyokushin karaten kaksinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Japanin mestari.
Kilpaura

Tanaka saavutti 1999 Japanin raskaansarjan pronssia voitettuaan mitaliottelussa Naoji Mikoshiban.
Vuonna 2000 Tanaka sijoittui seitsemänneksi Japanin Openissa. Sitä vastoin hän saavutti ensimmäisen Japanin mestaruuden painoluokallisissa Japanin mestaruuskilpailuissa. Tanaka voitti loppuottelussa Osamu Sumitanin.
Huhtikuussa 2001 Tanaka sijoittui MM-kilpailuissa raskaassasarjassa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Naoki Ichimuralle. Syyskuussa Tanaka eteni All American Openin loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Ewerton Teixeiralle.
Tanaka saavutti vuoden 2002 Japanin Openissa ensimmäistä kertaa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Tadakuni Tokudan.
Vuoden 2004 Japanin Openissa Tanaka saavutti uransa ensimmäisen Japanin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Tadakuni Tokudan. Toukokuussa Tanaka oli mukana Ichigeki Kyokushin vs K-1 All Out Battle -tapahtumassa, jossa Kyokushinin ottelijat ottelivat potkunyrkkeilykehässä pääosin K-1-säännöillä. Tanakan ottelu käytiin Kyokushinin säännöillä, jossa hän kohtasi vapaaottelijan ja entisen Kyokushin karatekan Hans Nijmanin. Tanaka voitti ottelun, kun Nijman löi häntä toistuvasti sääntöjen vastaisesti päähän.
Life Thru a Lens

| Life Thru a Lens Robbie Williams |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1997, Matrix Maison Rouge Studios
 Julkaistu: 29. syyskuuta 1997
 Tuottaja(t): Guy Chambers, Steve Power
 Tyylilaji: brittipop
 Kesto: 44.25
 Levy-yhtiö: Chrysalis Records
Robbie Williamsin muut julkaisut
|   | Life Thru a Lens 1997 | I’ve Been Expecting You 1998 |
Life Thru a Lens on brittiläisen Robbie Williamsin ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Britanniassa 29. syyskuuta 1997. Suomessa albumi onnistui pääsemään vuonna 2003 midprice-listan 2. sijalle.
Kappaleet

Lazy Days – 3.52
Life Thru a Lens – 3.06
Ego a Go Go – 3.31
Angels – 4.23
South of the Border – 3.52
Old Before I Die – 3.52
One of God's Better People – 3.33
Let Me Entertain You – 4.20
Killing Me – 3.55
Clean – 3.51
Baby Girl Window – 3.10
Hello Sir – 1.35 (piilokappale)
Kappaleet > Japanin bonuskappaleet

Teenage Millionaire – 3.16
She Makes Me High – 3.10
Singlet

Old Before I Die (14. huhtikuu 1997)
Lazy Days (14. heinäkuu 1997)
South of the Border (15. syyskuuta 1997)
Angels (1. joulukuuta 1997)
Let Me Entertain You (16. maaliskuuta 1998)
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Life Thru a Lens discogs.com -sivustolla
Tinja Ruusuvuori

Tinja Ruusuvuori (s. 1988) on suomalainen toimittaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän käsikirjoittaa ja juontaa lastenohjelma Neppajymykerhoa, joka tulee Yle TV2-kanavalta arkiaamuisin. Lisäksi Ruusuvuori on vapaa toimittaja ja kirjoittaa mm. kulttuurialan julkaisuihin.
Ruusuvuori on suorittanut dokumentaarisen elokuvan kandidaatin tutkinnon Aalto-yliopistossa 2016 ja taiteen maisterin (MA) tutkinnon Glasgow School of Artissa 2018.
Tuotanto > Ohjaukset

Viikonloppulapsi, lyhytelokuva 2014
Untitled (Burned Rubber on Asphalt), lyhytdokumentti 2019
Tuotanto > Käsikirjoitukset

Pikku Kakkosen lastenkonsertti: Oikeesti leikisti, 2017
Pikku Kakkosen lastenkonsertti: Älä lopeta leikkimistä, 2017
Aiheesta muualla

Tinja Ruusuvuoren verkkosivut
Tinja Ruusuvuori Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuusvuosi 1993

Kirjallisuusvuosi 1993 käsittelee vuoden 1993 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Iran uudisti kirjailija Salman Rushdielle langetetun kuolemantuomion ja korotti hänen tappamisestaan maksettavan palkkion kahteen miljoonaan dollariin.
Suomen Kansallisoopperan uusi toimitalo otettiin käyttöön.
Suomen saamenkielisen virsikirja Suoma samii salbmakirji otettiin käyttöön.
Julkaisuja

Paul Celan – Niin kuin kivelle puhutaan
James Clavell – Gai-Jin
Sebastian Faulks – Birdsong (suom. Mustarastas laulaa, 2011)
Ken Follett – Vaarallinen omaisuus
William Gibson – Virtuaalivalo
William Gibson – ”Disneyland With the Death Penalty” (artikkeli Wired-lehdessä)
James Goldsmith – Ansa
Anne Holt – Blind gudinne (rikosromaan, suom. Sokea jumalatar, 1996)
Matti Yrjänä Joensuu – Harjunpää ja rakkauden nälkä
Markku Kuisma – Metsäteollisuuden maa: Suomi, metsät ja kansainvälinen järjestelmä 1600–1920
Ulla-Lena Lundberg – Sibirien : ett självporträtt med vingar
Reijo Mäki – Liian kaunis tyttö
Sinikka Nopola & Tiina Nopola – Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä
Nora Roberts – Angelan kosto
Vexi Salmi – Siniset mokkakengät
Vikram Seth – A Suitable Boy (suom. Sopiva nuori mies, 1994)
Wilbur Smith – Joen jumala
Jari Tervo – Poliisin poika
Kurt Wallander – Valkoinen naarasleijona
Heikki Ylikangas – Tie Tampereelle
Carlos Ruiz Zafón – El príncipe de la niebla, (esikoisromaani)
Tõnu Õnnepalu – Piiririik (suom. Enkelten siemen, 1994)
Palkintoja

Kerttu-Kaarina Suosalmi
Marge Piercy
Thomas F. Monteleone
Bo Carpelan
Erik Wahlström, Tapio Reinikainen, Eeva-Liisa Hallanoro
Vernor Vinge – Linnunradan ääret
Connie Willis – Tuomiopäivän kirja
Jari Tervo
Maarit Verronen
Kaarina Ripatti
Toni Morrison
Peer Hultberg
Robert Olen Butler
Raija Siekkinen
Tim Powers
Thomas Makdougall Brisbane

| Thomas Makdougall Brisbane |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1773 
Koulutus ja ura
   
Thomas Makdougall Brisbane (23. heinäkuuta 1773 Largs, Ayrshire, Skotlanti – 27. tammikuuta 1860 Largs) oli skotlantilainen upseeri, kuvernööri ja tähtitieteilijä, jonka mukaan on nimetty muun muassa Brisbanen kaupunki Australiassa.
Elämä ja ura

Tähtitiedettä harrastanut Brisbane astui armeijaan vuonna 1789 ja palveli Flanderissa, Länsi-Intiassa ja Pyreneiden niemimaan sodassa. Vuonna 1810 hänet ylennettiin everstiksi ja valittiin Lontoon Royal Societyn jäseneksi, ja vuonna 1812 hänet ylennettiin Wellingtonin pyynnöstä prikaatikenraaliksi. Vuonna 1814 hänet lähetettiin Pohjois-Amerikkaan. Napoleonin palattua Elbasta Brisbane kutsuttiin takaisin, mutta hän ei ehtinyt osallistua Waterloon taisteluun. Vuonna 1821 hänet nimitettiin Uuden Etelä-Walesin kuvernööriksi. Vaikka siirtokunnan talous oli heikolla tolalla hänen neljän vuoden aikanaan, hän pyrki parantamaan sen tilaa viljelemällä viiniköynnöksiä, sokeriruokoa ja tupakkaa sekä edistämällä hevoskasvatusta ja viljelysmaan raivausta. Hän myös poisti lehdistön ennakkosensuurin. Hänen aloitteestaan lähetettiin useita tutkimusretkiä, ja yksi niistä löysi Brisbanejoen, joka on nimetty hänen mukaansa. Hän perusti Paramattaan tähtitieteellisen observatorion vuonna 1822, jossa vuosina 1822–1826 tehdyt tähtihavainnot julkaistiin vuonna 1835 Brisbane-tähtiluettelossa. Observatorio lakkautettiin vuonna 1855.
Palattuaan Skotlantiin Brisbane asui pääasiassa Makerstounissa Roxburghshiressä, jossa hänellä oli suuri ja erinomaisesti varustettu observatorio. Myöhemmin hänestä tuli Edinburghin tähtitieteellisen instituutin puheenjohtaja ja hän työskenteli Edinburghin kuninkaallisen observatorion tehostamiseksi. Brisbane sai Kuninkaallisen tähtitieteellisen seuran kultamitalin vuonna 1828, ja hänet valittiin Edinburghin Royal Societyn puheenjohtajaksi vuonna 1833. Hänestä tehtiin baronetti vuonna 1836 ja hän saavutti kenraalin arvon vuonna 1841.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Makdougall Brisbane Wikimedia Commonsissa
Tilasinvuoren kaivos

Tilasinvuoren kaivos on Tammelassa sijaitseva kuparikaivos, joka oli toiminnassa 1740–1749. Se on nimetty ruotsalaisen kaivostieteilijän Daniel Tilasin mukaan. Tuloksena kaivostoiminnasta oli vain 300 kg kuparia.
Aiheesta muualla

Aulis J. Alanen : Kuinka Outokumpu löydettiin 1738. Daniel Tilas ja "Tilasinvuori". Ensimmäisen perustavan malmintutkimuksemme 200-vuotismuisto, Helsingin Sanomat, 13.11.1938, nro 307, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjallisuusvuosi 1996

Kirjallisuusvuosi 1996 käsittelee vuoden 1996 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ruotsalainen Bonnier-kustantamo osti suomalaiset kustannusyhtiöt Tammen ja Kirjayhtymän.
Eduskunnan puhemies Riitta Uosukainen julkisti kirjansa Liehuva liekinvarsi, joka herätti huomiota ulkomaita myöten. Syksyn aikana kirjaa painettiin 70 000 kappaletta.
Saksan kielen uudet oikeinkirjoitussäännöt tulivat voimaan. Niiden mukaan muun muassa ß-kirjaimen käyttöä vähennettiin ja vastaava äänne alettiin kirjoittaa kaksois-s:llä.
Julkaisuja

Kari Enqvist – Näkymätön todellisuus
Helen Fielding – Bridget Jones: Elämäni sinkkuna (engl. Bridget Jones’s Diary, suom. 1998)
Anja Kauranen – Syysprinssi
Kreetta Onkeli – Ilonen talo
Raija Oranen – Puhtaat valkeat lakanat
Frank McCourt – Seitsemännen portaan enkeli (Angela´s Ashes)
Arto Paasilinna – Lentävä kirvesmies
Erno Paasilinna – Tähänastisen elämäni kirjaimet
Irja Rane – Naurava neitsyt
Paavo Rintala – Faustus
Kauko Röyhkä – Kaksi aurinkoa
David Foster Wallace – Infinite Jest (suom. Päättymätön riemu, 2020)
Kjell Westö – Leijat Helsingin yllä (Drakarna över Helsingfors)
Palkintoja

Erno Paasilinna
Paul J. McAuley
Joyce Carol Oates
Irja Rane
Pekka Kivikäs
Neal Stephenson
Tomi Kontio
Annukka Peura
Seppo Loponen
Wisława Szymborska
Øystein Lønn
Richard Ford
Agneta Ara
Christopher Priest
Thescelosaurus

| Thescelosaurus |
| --- | --- |

 Liitukausi 66 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Linnunlantioiset Ornithischia
Heimo::  Thescelosauridae
Alaheimo::  Thescelosaurinae
Suku::  Thescelosaurus  Gilmore, 1913
Synonyymit
 Bugenasaura Galton, 1995 
Lajit
 Thescelosaurus neglectus Gilmore, 1913  T. garbanii Morris, 1976  T. assiniboiensis Brown, Boyd, & Russell, 2011 
Katso myös
   Thescelosaurus Wikispeciesissä   Thescelosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thescelosaurus ("ihastuttava lisko") oli aiemmin Hypsilophodontidae-heimoon lueteltu dinosaurus. Se eli liitukauden lopulla 77–65 miljoonaa vuotta sitten, mutta varmat Thescelosaurus-jäännökset tunnetaan vain myöhäisen Maastrichtian-ajan kerrostumista. Kasveja ravintonaan käyttänyt Thescelosaurus kasvoi jopa 4 metriä pitkäksi ja 300 kg painavaksi, joten se oli yksi heimonsa suurimmista jäsenistä. Sen fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen Wyomingista, Montanasta, Coloradosta ja Etelä-Dakotasta sekä Kanadan Albertasta ja Saskatchewanista.
Ensimmäisen Thescelosauruksen fossiilin löysivät paleontologit John Bell Hatcher ja William H. Utterback vuonna 1891 Yhdysvaltojen Wyomingista. Suurin osa luurangosta oli säilynyt päätä ja kaulaa lukuun ottamatta, jotka olivat hävinneet eroosion myötä. Charles Gilmore nimesi sen 22 vuotta myöhemmin vuonna 1913.
Thescelosauruksen lähimpiä sukulaisia olivat Parksosaurus ja Bugenasaura, jotka aluksi luokiteltiin uusiksi Thescelosaurus-lajeiksi.
Ruumiinrakenne

Raskasrakenteinen Thescelosaurus oli kaksijalkainen, mutta saattoi liikkua myös neljällä raajalla. Pää oli pitkä ja matala, toisin kuin monilla sukulaisistaan. Sillä oli lyhyet viisisormiset eturaajat, nelivarpaiset takaraajat ja jänteiden tukema pitkä häntä. Koska reisiluu oli pidempi kuin sääriluu, toisin kuin esimerkiksi Hypsilophodonilla, Thescelosaurus oli luultavasti hitaampi kuin muut hypsilophodontit. Thescelosauruksella kuitenkin oli kevyt panssarointi, joka suojasi sitä jonkin verran saalistavilta teropodeilta.
Samoista kerrostumista kuin Thescelosaurus on löydetty muita samaan heimoon kuuluneita dinosauruksia. Sen levinneisyysalueilla tavattiin myös sorsa-, kilpi-, paksupää-, ja sarvikuonoliskoja sekä niitä saalistaneita teropodeja.
Fossiloitunut sydän

Vuonna 1993 löydettiin Etelä-Dakotasta ainutlaatuinen 66 miljoonaa vuotta vanha Thescelosauruksen fossiili, jossa oli säilynyt kivettynyt sydän. Fossiili on nykyään näytteillä Pohjois-Carolinan luonnontieteellisessä museossa. "Willoksi" kutsuttu dinosauruksen fossiili kuvattiin tietokonetomografiassa vuonna 2000, jolloin paljastui, että sydän oli nelikammioinen ja sisälsi yhden aortan. Rakenteeltaan sydän muistutti enemmän nisäkkään tai linnun kuin matelijan sydäntä, joten se tukee teoriaa dinosaurusten tasalämpöisyydestä. Joidenkin tutkijoiden mielestä tämä "sydän" on vain kivettyneitä mineraaleja. Se, kumpaa sukupuolta Willo on, ei tiedetä.