stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lex Vennamo

Lex Vennamo oli vuonna 1972 säädetty Suomen puoluelain muutos, jonka mukaan puolueen eduskuntaryhmän hajotessa kyseisen puolueen saama puoluetuki jaettiin uudelleen. Mikäli vähintään puolet eduskuntaryhmästä erosi ja perusti uuden puolueen, sai se oman paikkamääränsä mukaisen osuuden alkuperäisen puolueen puoluetuesta. Lakia kutsuttiin ”Lex Vennamoksi” Suomen Maaseudun Puolueen pitkäaikaisen puheenjohtajan Veikko Vennamon mukaan, vaikka Vennamo lakia vastustikin.
Laki kumottiin vuonna 2015.
Lain tausta

Laki syntyi vuoden 1972 eduskuntavaalien jälkeen, joissa SMP oli saanut 18 kansanedustajaa. Vaalien jälkeen osa puolueen kansanedustajista syytti puheenjohtaja Vennamoa itsevaltaisista otteista ja lopulta erosi puolueesta, muodostaen Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen (SKYP). Vennamo kutsui heitä myöhemmin "seteliselkärankaisiksi", jotka hänen mukaansa lähtivät SMP:stä vain puoluetukien vuoksi. Lex Vennamo lisättiin puoluelakiin saman vuoden joulukuussa. Eduskunnan enemmistön on tulkittu äänestäneen sen puolesta, koska heidän arveltiin halunneen näpäyttää hankalana pidettyä Vennamoa. Lisäksi SKYP:n irtautuminen SMP:stä varmisti sen, että hieman myöhemmin käsitelty Urho Kekkosen presidenttikauden pidentämiseen tarkoitettu poikkeuslaki sai eduskunnassa ratkaisevan viiden kuudesosan määräenemmistön, koska Vennamo oli vastustanut lakia, mutta SKYP:n edustajat äänestivät lain ja sen kiireellisyyden puolesta. Yleisen käsityksen mukaan Lex Vennamo säädettiin, jotta riittävä määrä SMP:n edustajia saataisiin houkuteltua poikkeuslain taakse.
Kekkosen poikkeuslain näkyvimpiin vastustajiin kuulunut kokoomuksen Tuure Junnila on kirjoittanut, että vaatimus ”vähintään puolet” otettiin puoluelain muutokseen toisaalta sen vuoksi, että SMP:n hajoamista pystyttäisiin siten tehokkaasti auttamaan ulkoapäin, mutta toisaalta siksi, että lakimuutos ei edistäisi kapinailmiöitä muissa puolueissa: ”Jos laissa olisi yksinkertaisesti vain säädetty, että puoluetukea on aina vastaavasti muutettava, jos puolueen A eduskuntaryhmästä siirtyy kansanedustajia puolueen B eduskuntaryhmään, sitä olisi silloin voitu soveltaa sellaisiinkin tapauksiin, jotka lakiesityksen antaneessa Sorsan hallituksessa edustettuina olleiden puolueiden kannalta eivät olisi olleet lainkaan toivottavia.” Hyvässä muistissa olivat vielä Vennamon lähtö Maalaisliitosta ja myöhemmin omaksi puolueekseen (TPSL) järjestäytyneiden niin sanottujen skogilaisten eroaminen SDP:stä 1950-luvun lopulla. Vennamoa vastaan oli noussut 12 SMP:n 18 kansanedustajasta. Puoluetukilain muutosesityksen puolesta äänestivät kuitenkin useimmat niistäkin kokoomuksen, RKP:n, LKP:n ja SKL:n kansanedustajista, jotka hieman myöhemmin äänestivät poikkeuslain hyväksymistä vastaan. Junnilan mukaan tämä johtui ennen kaikkea kyllästymisestä vennamolaisten käyttäytymiseen ja heidän eduskunnan aikaa tuhlanneeseen puhetulvaansa ja aloitetehtailuunsa.
Lain kumoaminen

Lex Vennamo merkittiin kumottavaksi Sipilän hallituksen ohjelmaan toukokuussa 2015 perussuomalaisten puheenjohtajan Timo Soinin esityksestä. Syynä arveltiin olevan sen, että Soini pyrki näin estämään perussuomalaisten mahdollisen hajoamisen vaalikauden aikana. Soini itse sanoi syyksi "suuren historiallisen vääryyden korjaamisen" ja kiisti sillä olevan mitään tekemistä mahdollisen halla-aholaisten eroamisen kanssa. Lex Vennamo kumottiin ”Lex Soiniksi” kutsutulla puoluelain muutoksella, joka astui voimaan vuoden 2016 alusta. Tämän seurauksena Sininen tulevaisuus ei saanut puoluetukea ryhmän erottua perussuomalaisista 2017.
Kirjallisuutta

Martti Häikiö: Presidentin valinta: miten valtionpäämiehet on Suomessa valittu, millaisiin poikkeusmenetelmiin valinnoissa on turvauduttu ja miksi presidentin toimikautta jatkettiin kokonaan ilman vaalia vuonna 1973. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-19058-6.
Vexi Salmi

| Vexi Salmi |
| --- | --- |
 Vexi Salmi kesäkuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1942 Hämeenlinna
Kuollut: 8. syyskuuta 2020 (77 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  levytuottaja, sanoittaja
Sukulaiset:  Topi Salmi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vexi Salmi, Emil Retee, Emil von Retee, Antero Ollikainen ja Rudolf Van Pornoff 
Aktiivisena:  1965–2020
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Veikko Olavi ”Vexi” Salmi (21. syyskuuta 1942 Hämeenlinna – 8. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen levytuottaja ja iskelmäsanoittaja. Salmi tuli alun perin tunnetuksi Irwin Goodmanin laulujen ja rallien sanoittajana (esimerkiksi ”Ei tippa tapa” ja ”Ryysyranta”), ja hän oli tärkein vaikuttaja Irwin Goodman -hahmon synnyssä. Vexi Salmi totesi itse, että hänestä ei olisi tullut iskelmäsanoittajaa ilman Antti Hammarbergiä ja Antti Hammarbergistä olisi tuskin tullut Irwin Goodmania ilman häntä. Salmi korosti aina myös Toivo Kärjen suurta merkitystä omalle uralleen.
Salmi teki noin 8 000 sanoitusta ja niistä levylle on päätynyt noin 3 200 (tilanne 21.9.2017). Hän kirjoitti lukuisia kirjoja. Kalervo Halosen ja Kisu Jernströmin kanssa hän muodosti ryhmän, jossa jokainen oli säveltäjä ja jokainen sanoittaja.lähde?
Vexi Salmi sai ystävänsä Juha Vainion palkintorahastosta arvostetun Juha Vainion sanoittajapalkinnon 1993. Reino Helismaa -palkinnon Salmi sai vuonna 1989.lähde?
Harrastukset ja yhteiskunnalliset mielipiteet

Salmi valittiin 1960-luvulla Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon Liberaalisen kansanpuolueen listoilta. Salmi itse muisteli heidän pitäneen vesiensuojelun asiaa esillä jo tuolloin.
Salmi harrasti taiteen keräilyä. Hänen kokoelmastaan koottu näyttely ”Intohimona taide” avattiin Hämeenlinnan taidemuseossa 17. syyskuuta 2005. Kokoelmassa on lähinnä kotimaisia nykytaiteilijoiden teoksia. Kesäkuussa 2010 Salmi lahjoitti kokoelmansa museolle.
Salmi kritisoi kvartaalikapitalismin tunkeutumista kulttuurin arvokeskusteluun. Salmen mielestä ihmiset, jotka vaativat taiteilijoiden tulevan toimeen ilman apurahoja itsensä brändäämällä, eivät ymmärrä mitään taiteesta. Salmi huomauttikin, että monen taiteilijan arvo on huomattu vasta tämän kuoleman jälkeen. Iltalehden kolumneissaan Salmi otti kantaa myös yhteiskunnallisiin asioihin ja kritisoi menestystä ja kilpailukykyä ihannoivaa nyky-yhteiskuntaa ja katsoo sen johtaneen ihmiskunnan yhä vaan kiireisemmän ja ahdistavamman elämän oravanpyörään. Salmen omien sanojen mukaan hän menetti uskonsa niin kapitalismiin kuin kommunismiinkin, jos sitä uskoa koskaan olikaan. Salmi katsoo molempien järjestelmien orjuuttaneen enemmistöä ihmisistä ja muuttaneen ihmisen materiaksi ja käyttövoimaksi samalla kun systeemi on palvellut eliitin vallanhimoa ja ahneutta. Salmi kirjoitti pitävänsä verojen maksamista "kansalaisvelvollisuutena" ja hänen mielestään verotuksen porsaanreikien etsijät ovat "rintamakarkureita". Kokonaisuutena Salmen mielestä pohjoismainen verotustapa on "aika oikeudenmukainen".
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Salmi kuului Pekka Haavistoa tukeneeseen kansalaisvaltuuskuntaan.
Vexi Salmi kuului Checkpoint Helsinki -taidehankkeen tukijoihin.
Salmen motto oli: Eteenpäin periksi antamatta.
Syksyllä 2014 Salmi kritisoi voimakkaasti Kaivopuistossa sijaitsevan Cygnaeuksen gallerian sulkemista. Salmi kirjoitti Helsingin Sanomissa suomalaisen taidehistorian olevan "niin nuori, että meillä ei ole varaa unohtaa sen alkuvaiheita".
Myöhemmällä iällään Salmi harrasti filosofiaa ja teologiaa. Hän kertoi uskoneensa suureen ja määrittelemättömään Jumalaan vaikkei katsonutkaan olevansa perinteinen kirkkouskovainen. Salmi kuvaili itseään mystikoksi:
» Mä olen vähän tällainen mystikko. Varmaan meitä suurempia voimia on olemassa, mutta mä en tunne niitä enkä koskaan tule tuntemaankaan, koska mun älyni määrä ei riitä tuntemaan niitä. Täällä elävän ihmisen pitää vaan elää» 
(Vexi Salmi, 2012)
Palkinnot ja kunniamaininnat

Reino Helismaa -palkinto, vuonna 1989
Juha Vainio -palkinto, v. 1993
Musiikki & Median kunniapalkinto, v. 1999
Erikois-Emma-palkinto, v. 2000
Kullervo Linna -palkinto, v. 2004
Pro Sculptura -mitali, v. 2011 (tunnustukseksi tuesta suomalaiselle kuvanveistolle)
Suomen kulttuurirahaston Hämeen rahaston elämäntyöpalkinto, v. 2013 (ansioista taiteenkeräilijänä, sanoittajana sekä Hämeenlinnan lipunkantajana)
Salanimet

Bertil Berg
Bill Black
Lars Luode
Leo Länsi
Antero Ollikainen
PA
Pasi Penttilä
Rudolf Van Pornoff
Emil Retee
Emil von Retee (Vexi otti von-liitteen käyttöön tehtyään sadannen kappaleen Irwinille)
Irja Tähde
Viekka
lähde?
Sanoituksia

Salmi on sanoittanut muun muassa seuraavat kappaleet:
”Rentun ruusu” (Irwin Goodman)
"Mutakuono ja lakupelle" (Irwin Goodman)
”Avaa sydämesi mulle” (Fredi)
”Surun pyyhit silmistäni” (Kirka)
”Elämän valttikortit” (Ahti Lampi)
”Ruusu joka vuodesta” (Reijo Taipale)
”Sydämeeni joulun teen” (Vesa-Matti Loiri)
”Kaduilla tuulee” (Jari Sillanpää)
”Ei tippa tapa” (Irwin Goodman)
”St. Pauli ja Reeperbahn” (Irwin Goodman)
”Laula kanssain” (Kari Tapio)
”Poing poing poing” (Irwin Goodman)
”Ryysyranta” (Irwin Goodman)
”Lievestuoreen Liisa” (Irwin Goodman)
”Huilumies” (Vesa-Matti Loiri)
”Eviva Espanja” (Marion Rung)
”Mahtava peräsin ja pulleat purjeet” (Solistiyhtye Suomi)
”Tulvii Pohjanmaa” (Janne Tulkki)
”Vaskikellot” (Antti Huovila)
”Yksinäinen pitkä tie” (Janne Tulkki)
”Prinsessa” (Laura Voutilainen)
”Asfalttiviidakko” (Anne Mattila)
”Enkeleitä onko heitä” (Anne Mattila)
”Katson sineen taivaan” (Katri Helena)
”Nainen, poliisi ja taksi” (Leo Jokela)
”Kung Fu taistelee” (Frederik)
”Tässä ja nyt” (Tapani Kansa)
”Paratiisisaari” (Tarja Lunnas)
”Nainen tummissa" (Lemon)
”Elän ja laulan” (Danny)
”Viimeiseen korttiin” (Topi Sorsakoski)
”Säästä suukkosi vain” (Friends)
”Hän mennyt on” (Markku Aro, Lea Laven)
”Oodi jaloviinalle” (Popeda)
"Ei päivää ilman sinua" (Pasi Kaunisto)
"Anna kaikkien kukkien kukkia" (Markku Aro)
"Paista päivä" (Tapani Kansa)
"Daragaja maja" (Jouko ja Kosti)
"Runon ja rajan tie" (Tapani Kansa)
"Elämän parketeilla" (Reijo Taipale)
Kokoelmia Vexi Salmen sanoituksista

20 Suosikkia / Sanat: Vexi Salmi (1999)
Villit vuodet (2012) (Vexi Salmesta kertovan musikaalin lauluja)
Tähtisarja – 30 suosikkia – Sanat: Vexi Salmi (2CD) (2012)
Kirjallisuutta

Kallioniemi, Kari: ”Salmi, Vexi (1942–2020)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 601–603.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Niemi, Marko – Rantala, Juha: Sanat: Vexi Salmi.  Tampere:  POP-lehti, 2004.  ISBN 952-5546-05-5
Salmi, Topi & Virtanen, Tommi E. : Isäni Vexi. Tammi, 2023. ISBN 978-952-04-4778-6
Aiheesta muualla

Henkilökuva Vexi Salmesta Populaarimusiikin museossa
Vexi Salmen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vexi Salmen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Miten minusta tuli minä, Vexi Salmi. Ylen Elävä arkisto.
Vexi Salmi Punaisessa langassa. Ylen Elävä arkisto.
Vexi Salmi: Älyttömiin sanoituksiin törmää aika usein. Studio55.fi.
Vexi Salmi: Kansa otti parodialaulut tosissaan. Studio55.fi.
Vexi Salmen sanoitustuotanto 1980–1995
Vexi Salmen sanoitustuotanto 1996–2011
Vexi Salmen sanoitustuotanto 2012–
Salmi, Vexi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Hannu Salovaara

| Hannu Salovaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1950 (ikä 74)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elintarviketieteilijä, viljateknologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMK 1977, ETL 1982, ETT 1983)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tunnetut työt:  Yosa-jugurtit, useat kauran terveysväittämät
Palkinnot:  Inno-Suomi kunniamaininta (Yosa, 1997);
Aiheesta muualla
Hannu Salovaara (HY)
Hannu Olavi Salovaara (s. 26. maaliskuuta 1950) on suomalainen elintarviketieteilijä ja Helsingin yliopiston viljateknologian emeritusprofessori. Alan ensimmäisenä professorina vuodesta 1987 lähtien hän on kouluttanut koko maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta valmistuneen viljateknologien ammattikunnan. Häntä onkin luonnehdittu  Suomen viljateknologian isäksi. Salovaara jäi eläkkeelle vuonna 2015.
Opinnot

Salovaara kirjoitti ylioppilaaksi Lempäälän-Vesilahden yhteiskoulusta 1970.  Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (pääaine elintarvikekemia ja -teknologia) 1977 ja lisensiaatiksi 1982 sekä edelleen elintarviketieteiden tohtoriksi vuonna 1983. Salovaaran englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1982) käsitteli ruokasuolan teknologista merkitystä leivonnassa ja mahdollisuuksia korvata natriumkloridi muilla sopivilla suoloilla.
Työura, opetus- ja tutkimustyö sekä tunnustuksia

Tohtoriopintoja seuraavina vuosikymmeninä Salovaaran ja hänen johtamansa viljateknologian ryhmän tutkimus kohdistui muun muassa seuraaviin aiheisiin: hapanleivonnan mikrobiologia ja raskituksen teknologia, suolan vähentäminen leivonnassa, kevätvehnän leivontalaatu ja vehnän sitkoproteiinit, kauran käyttö elintarvikesovelluksissa ja siihen liittyvä teknologia mukaan luettuna fermentoidut  jogurttityyppiset kauratuotteet, kauran liukoisen ravintokuidun ominaisuudet (kuten beetaglukaanin 'fysiofysiikka' sen kolesterolia alentavan vaikutuksen kannalta) ja teknologia, kauran gluteenittomuus ja gluteenittomuuden analytiikka.
Vuonna 1990 Salovaara patentoi menetelmän kauraleseen fermentoinnista jogurttityyppisen tuotteen valmistamiseksi probioottisia bakteereja käyttäen (yhdessä Anna-Mari Kurkan kanssa). Salovaara yritti ensin saada jonkin ison elintarvikeyrityksen innostumaan keksinnöstä. Kun kiinnostusta ei ollut, hän lisensoi vuonna 1994 keksinnön Suomen yksinoikeudet pienelle Bioferme-yritykselle, joka siihen asti oli keskittynyt muun muassa hapankaaliin ja porkkanatuoremehuun. Bioferme Oy onnistui kaupallistamisessa, ja heidän Yosa-tuotteensa tulivat markkinoille vuonna 1995. Nämä olivat ensimmäisiä funktionaalisia elintarvikkeita.
Yosa-tuotemerkki muodostuu kahdesta tavusta, yo ja sa. ”Yo” tulee jogurtista, koska tuote oli jogurtin kaltainen tai sitä korvaava, ja ”sa” vanhasta karjalaisesta perinneruoasta kiesa. Vuonna 1997 Yosa-tiimi sai Tasavallan presidentin Inno-Suomi-kunniamaininnan. Vuonna 2017 Fazer osti Biofermen.
Kauralle (kauran liukoiselle ravintokuidulle) hyväksyttiin vuonna 1997 Yhdysvalloissa terveysväittämä, että kaura saattaa 'vähentää sydäntaudin vaaraa'. Salovaara ymmärsi tämän merkityksen kauratuotteille ja alkoi yhdessä kollegansa Tuula Sontag-Strohmin  kanssa painottaa tutkimusta entistä enemmän kauraan, ja samalla korostaa terveysväittämien merkitystä myös Euroopassa. Salovaara totesi jo vuonna 1999, että Yosa on vasta alkua – ”mahtipontisuutta kaihtamatta”. Euroopan unioni hyväksyi vuonna 2011 kauran terveysväittämät (’kauran beetaglukaani alentaa kolesterolitasoa’ ja 'tasaa verensokeria'). Nyhtökauran  kehittäjät Reetta Andolin ja Zhongqing Jiang  ovat Salovaaran oppilaita. Andolinin väitöskirja käsitteli nimenomaan kauran beetaglukaanin ominaisuuksia.
Kauran beetaglukaanin lisäksi Salovaaran ja hänen ryhmänsä tutkimus on kohdistunut vehnän sitkoproteiineihin, kauran proteolyyttiseen systeemiin , kauraleivontaan, kauran hiutaloinnin teknologiaan , kauran gluteenittomuuteen ja sen analyyttisen osoittamisen menetelmiin sekä jäännösgluteenin eliminointiin prosesseissa.
Agronomiliitto valitsi professori Salovaaran vuoden vaikuttajaksi vuonna 2015.
Eläkevuosinaan Salovaara on harrastanut mm. paikallishistoriaa ja vetänyt Tapaninvainion kapunginosayhdistyksen 'hissaryhmää', jonka tuotoksia on julkaistu blogisivustolla Tarinoita Tapaninvainiosta.
Julkaisuja

Salovaaran vuonna 2017 (yhdessä muiden kanssa) julkaisema Leivonnan teknologia on alan suomenkielinen perusteos.
Salovaara on toimittanut suomeksi teoksen Hattujen sodan päiväkirjat (2023).
Aiheesta muualla

Yrttiaho, Tuomo: 70-vuotias | Professori Hannu Salovaara on seurannut maamme kaurabuumia etujoukoista: ”Suomalaiset ovat kaura-alalla maailman huippua” Helsingin Sanomat. 25.3.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Jonathan Lethem

| Jonathan Lethem |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1964 (ikä 61) Brooklyn, New York
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, esseisti
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1989 – nykyaika
Esikoisteos:  Musiikkiuutisia (1994)
Palkinnot
 National Book Critics Circlen palkinto 1999, Kultainen tikari -palkinto 1999 
Aiheesta muualla
jonathanlethem.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jonathan Lethem (s. New York 1964) on yhdysvaltalainen kirjailija. Lethemin esikoisteos Musiikkiuutisia, kovaksikeitetyn rikosromaanin tyylillä kirjoitettu tieteisromaani, oli ehdolla vuoden 1994 Nebula-palkinnon saajaksi ja voitti parhaan esikoiskirjan Locus-palkinnon. Orpojen Brooklyn voitti Yhdysvalloissa National Book Critics Circlen palkinnon vuoden 1999 parhaana romaanina ja Englannissa Kultainen tikari -palkinnon vuoden parhaana jännitysromaanina.
Lethemiltä on suomennettu romaanit Musiikkiuutisia, Orpojen Brooklyn ja Yksinäisyyden linnake (2004). Musiikkiuutisia sai vuoden 2001 parhaalle suomennetulle science fiction -kirjalle myönnetyn Tähtivaeltaja-palkinnon.
Lethem on maininnut saaneensa vaikutteita muun muassa Lewis Carrollin, Raymond Chandlerin, Philip K. Dickin ja Franz Kafkan teksteistä.
Teokset > Romaanit

Gun, with Occasional Music (1994, suom. Musiikkiuutisia.  (Suom. Ville Keynäs)  Loki-Kirjat, 2001.  ISBN 952-9646-37-2 )
Amnesia Moon (1995)
As She Climbed Across the Table (1997)
Girl in Landscape (1998)
Motherless Brooklyn (1999, suom. Orpojen Brooklyn. Suom. Heikki Karjalainen, Moebius, 2017. ISBN 978-952-68405-1-2.)
The Fortress of Solitude (2003, suom. Yksinäisyyden linnake.  (Suom. Inka Parpola)  Loki-Kirjat, 2004.  ISBN 951-825-017-0 )
Believeniks!: 2005: The Year We Wrote a Book About the Mets with Christopher Sorrentino, as by Ivan Felt and Harris Conklin (2006)
You Don't Love Me Yet (2007)
Teokset > Pienoisromaani

This Shape We're In (2000)
Teokset > Kokoelmat

The Wall of the Sky, the Wall of the Eye (1996)
Kafka Americana (1999) (yhdessä Carter Scholzin kanssa)
Men and Cartoons: Stories (2004)
How We Got Insipid (2006)
Teokset > Esseekokoelma

The Disappointment Artist (2005)
Teokset > Suomennettu novelli

”Ovelta kuuluva koputus keskeyttää vastustajaansa pohtivan Dystopistin” (2002). Tähtivaeltaja 3/2004.
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-579-0
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Samarialaisuus

Moderni samarialainen synagoga Holonin kaupungissa Israelissa
Samarialaisuus on samarialaisten etninen uskonto. Se on lähtöisin israeliittien pohjoisheimojen abrahamilaisesta uskonnosta ja yksi maailman vanhimmista yksijumalaisista uskonnoista. Samarialaisuus on läheistä sukua juutalaisuudelle, mutta samarialaiset pitävät samarialaisuutta erillisenä ja puhtaampana israeliittien uskonnon muotona.
Tausta

Samarialaiset katsovat polveutuvat Samarian alueella eläneistä israeliiteista. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, milloin samarialaisuus on erkaantunut juutalaisuudesta erilliseksi uskonnoksi. Muun muassa Reinhard Pummer ajoittaa sen makkabealaisajalle suunnilleen 100-luvulle eaa., mutta toisen näkemyksen mukaan sen pitäisi katsoa tapahtuneen jo vuosisatoja aiemmin. Samarialaisuuden kannattajat tuomitsivat juutalaisuuden uskon ankarasti, ja sama päti myös toisinpäin juutalaisuuden kannattajiin. Samarialaisten itsensä mukaan he säilyttivät Babylonin vankeudelta säästyneiden israeliittien uskonnon, kun taas juutalaisuus sai vieraita vaikutteita.
Oppi

Samarialaiset uskovat yhteen Jumalaan, Jahveen. He uskovat, että Jumala antoi Moosekselle, ainoalle profeetalle, heidän versionsa Toorasta (samarialainen pentateukki). Tooran lisäksi Raamatun teksteistä ainoastaan Joosuan kirjalle annetaan arvoa. Garisiminvuorta pidetään samarialaisuudessa pyhänä paikkana, ja siellä vietetään jumalanpalveluksia ja juhlia, tärkeimpänä pääsiäistä. Leevin heimosta polveutuvat ylipapit tulkitsevat lakia ja ylläpitävät traditiota. Kuoleman jälkeen uskotaan odottavan rangaistus tai palkkio. Samarialaisuuteen kuuluu myös odotus Moosekseen rinnastettavan profeetan ja messiaan eli Tahebin tulemisesta ja viimeisen tuomion koittamisesta.
Samarialaisuudella on useita yhtäläisyyksiä juutalaisuuden kanssa, kuten Tooran kirjojen arvostaminen, usko yhteen jumalaan, tiettyjen uskonnollisten juhlien noudattaminen ja kielteisyys Jumalan kuvien tekemisen suhteen. Samarialaisuudessa ja juutalaisuudessa on kuitenkin myös eroja, kuten näkemys pyhien kirjoitusten määrästä tai temppelin paikasta, jonka samarialaiset sijoittavat Jerusalemin sijaan Garisiminvuorelle.
Samarialaisten ylipappi Yaakov ben Aharon käsissään samarialainen pentateukkikäärö (1905).
Sammalleimu

| Sammalleimu |
| --- | --- |
 Sammalleimua valkoisena
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Sinilatvakasvit Polemoniaceae
Suku::  Leimut Phlox
Laji::  subulata
Kaksiosainen nimi
 Phlox subulata  L. 
Katso myös
   Sammalleimu Wikispeciesissä   Sammalleimu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sammalleimua punaisena
Sammalleimu (Phlox subulata) kuuluu heimoon sinilatvakasvit (Polemoniaceae). Se on hyötykäytössä monivuotisena koristekasvina. Kasvi kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa.
Sammalleimu kasvaa tiheinä mättäinä. Varret ovat rennot ja maanpinnan myötäiset, lehdet pienet ja neulasmaiset. Se kukkii näyttävästi touko–kesäkuussa suhteellisen suurin yleensä aniliininpunaisin tai valkoisin kukin. Se viihtyy täydessä auringonpaisteessa ja niukkaravinteisessa maassa.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sammalleimu (Phlox subulata)
ITIS: Phlox subulata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Phlox subulata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1045366  Wikispecies: Phlox subulata  APA: 2881  BioLib: 40629  CoL: 4GJB8  EoL: 580838  EPPO: POXSU  FNA: 200018925  GBIF: 2927727  GRIN: 314438  iNaturalist: 68884  IPNI: 193691-2  IRMNG: 10203062  ITIS: 30989  MichiganFlora: 2261  MoBotPF: 285439  NatureServe: 2.152830  NBN: NBNSYS0200002858  NCBI: 103544  NZOR: 1f92aec5-2b59-4824-a208-75df954c4bd0  NZPCN: 4775  Observation.org: 146509  Open Tree of Life: 787716  PalDat: Phlox_subulata  Plant List: tro-25800441  PLANTS: PHSU3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:193691-2  RHS: 97337  Tropicos: 25800441  VASCAN: 8076  WisFlora: 4484  WFO: wfo-0001099784  Laji.fi: MX.41297 
Sammalleimu-mattoa
Bernard Lietaer

Bernard Lietaer vuonna 2011.
Bernard Lietaer (7. helmikuuta 1942 Lauwe, Belgia – 4. helmikuuta 2019) oli belgialainen ekonomisti, diplomi-insinööri, kirjailija ja professori. Hän tutki rahajärjestelmiä ja kannusti yhteisöjä luomaan omia paikallis- tai rinnakkaisvaluuttojansa, joita käytetään yhdessä kansallisten valuuttojen, kuten eurojen ja dollarien, kanssa.
Kirjoissaan Lietaer käsitteli muun muassa saksalaisen Silvio Gesellin "vapaan talouden" (freiwirtschaft) ideaa ja omaksui siitä vaikutteita. Freiwirtschaftista on saanut alkunsa muun muassa WIR-pankki. Hän loi eräänlaiseen resurssikoriin perustuvan täydentävän valuutan nimeltään terra.lähde?