Irakin historia
Tasavallan aika > Irakin kriisi

Yhdysvaltalaisten joukkojen vetäytyminen tuli sisäpoliittisesti vaikeaan aikaan. Maaliskuussa 2010 järjestettyjen parlamenttivaalien tulos osoittautui epäselväksi sen suhteen, kuka hallitsee hallitustaselvennä. Vasta loppuvuodesta Nuri al-Maliki kykeni jatkamaan työtään maan pääministerinä. Sekava poliittinen tilanne oli omiaan kasvattamaan kansan tyytymättömyyttä ja arabikevään tapahtumat vuonna 2011, uhkasivat toistua myös Irakissa. Irakissa mielenosoitukset puhkesivat helmikuussa 2011, kun tuhannet mielenosoittajat lähtivät kaduille protestoimaan maan korkeaa työttömyysastetta, korruptiota ja riittämättömiä julkisia palveluja. Irakin poliisi vastasi aggressiivisesti ja yritti hajottaa mielenosoituksia voimakeinoin. Mielenosoittajien rauhoittamiseksi al-Maliki ilmoitti hallituksen ryhtyvän toimiin tilanteen parantamiseksi, mutta maan jälleenrakennustoimia hidasti poliittisen umpikujan jatkuminen. Maa uhkasi ajautua jälleen eri lahkojen väliseen konfliktiin, kun sunnalaiset syyttivät šiialaisen al-Malikin hallintoa varapresidentti Tariq al-Hashimin vainosta. Tämä oli joutunut pakenemaan Irakin Kurdistanin kautta Turkkiin heti Yhdysvaltojen vetäytymisen jälkeen.
Sunnalaisten protestit al-Malikin hallintoa kohtaan ja maan yleinen sekasortoinen tila yhdessä Irakin ulkopuolisten arabikevään tapahtumien kanssa johtivat uuteen levottomuuksien aaltoon. Irakin turvallisuusjoukot yrittivät tukahduttaa mielenosoituksia väkivalloin, mikä aiheutti muun muassa 40 siviilin kuoleman Hawijan kaupungissa vuonna 2013. Sunnien ja šiiojen väliset jännitteet kärjistyivät pommi-iskuiksi, kun radikaalit sunnimuslimit toteuttivat useita pommi-iskuja, ja siviiliuhrien määrä lisääntyi merkittävästi.
Irakin länsiosissa sunnalaiset militanttiryhmät hyötyivät Syyrian vastaavien läheisyydestä, ja aseita ja taistelijoita virtasi edestakaisin Irakin ja Syyrian rajan yli. Huhtikuussa vuonna 2013 Irakin al-Qaida ja jotkin Syyrian opposition radikaalit elementit alkoivat toimia yhdessä nimellä Irakin ja Levantin islamilainen valtio, joka tunnetaan myös nimellä ISIS. Vuoden 2013 mennessä ISIS oli noussut vakavaksi uhaksi Irakin hallitukselle maan länsi- ja pohjoisosissa. Tammikuussa 2014 ISIS otti hallintaansa pääosin sunnien asuttaman Fallujan kaupungin ja kesäkuussa järjestö sai hallintaansa pohjoisen Mosulin, Irakin toiseksi suurimman kaupungin. ISIS kohtasi Mosulissa vain vähän Irakin turvallisuusjoukkojen vastarintaa. Julkisuuteen alkoi pian ISISin valloitusten edetessä tulla kuvia ISIS-joukkojen julmuuksista ja irakilaisten sotilaiden teloituksista.
Irakin turvallisuusjoukot osoittautuivat kyvyttömiksi vastustamaan ISISin hyökkäystä. Sen sijaan useat miliisijoukot näyttivät olevan paremmin valmistautuneita torjumaan kapinallisia. Pian sen jälkeen kun ISIS oli vallannut Mosulin, Irakin hallitus ryhtyi virallisesti tukemaan miliisijoukkoja, joista muodostettiin Kansan mobilisointiyksiköt (Al-Hashd Al-Sha'abi, PMF). Yksi Irakin merkittävimmistä šiialaispapeista Ali al-Sistani kehotti seuraajiaan liittymään PMF:ään taistelussa ISISiä vastaan. Tuhannet irakilaiset noudattivat tätä kehotusta, ja PMF alkoi johtaa ISISin vastaista taistelua pysäyttääkseen ISISin etenemisen etelään.
ISISin valtaamilla alueilla Pohjois-Irakissa vähemmistöyhteisöt kärsivät ISISin terrorista, murhista ja sieppauksista. Hallitsemillaan alueilla ISIS uhkasi ei-muslimeja kuolemalla, mikäli he kieltäytyivät kääntymästä islamiin tai maksamasta jizya-veroa. Monet kristityt, jesidit ja turkmeenit joutuivat pakenemaan kodeistaan.
Kurdistanin aluehallituksen (KRG) peshmerga-taistelijat kykenivät karkottamaan ISISin joiltakin valtaamiltaan alueilta Pohjois-Irakissa, mukaan lukien sellaisilta alueilta, jotka olivat Irakin Kurdistanin alueen ulkopuolella. Myös Yhdysvallat osallistui ISISin vastaiseen taisteluun ja suoritti ilmaiskuja estääkseen sen etenemisen pitemmälle kurdialueille. Peshmerga-joukot karkottivat ISISin öljytuottajakaupunki Kirkukista, ja kurdit alkoivat pitää sitä oman autonomisen kurdialueensa osana.
ISISin aiheuttama kriisi heikensi pääministeri Nuri al-Malikin tukea. Tämän lahkollinen hallintotapa nähtiin merkittävänä tekijänä sunnimuslimien vieraantumiseen. Vaikka hänen johtamansa koalitio voitti vuoden 2014 parlamenttivaalit, siirrettiin al-Maliki syrjään ja pääministeriksi nimettiin Haider al-Abadi. Tämän pääministerikautena Yhdysvaltojen johtaman liittouman tuki ISISin vastaisessa taistelussa jatkui. Vuoden 2017 loppuun mennessä ISIS oli kukistettu suurimmassa osassa maata.
Sillä välin KRG:n virkamiehet järjestivät ei-sitovan kansanäänestyksen itsenäisyydestä KRG:n hallitsemilla alueilla. Se hyväksyttiin ylivoimaisella enemmistöllä, mutta kansanäänestys sai hyvin vähän kansainvälistä kannatusta. Monet maat kehottivat KRG:tä olemaan jatkamatta näitä toimia, jotta alueen jo ennestään epävakaa tilanne ei pahentuisi entisestään. Irakin keskushallinto vastusti kansanäänestystä jyrkästi, ja hallitus lähetti joukkoja KRG:n rajojen ulkopuolisille alueille, jotka sekä KRG että Irakin hallitus katsoivat omakseen. Tämä johti yhteenottoihin osapuolten välillä. Irakin joukot valtasivat Kirkukin sekä muut kiistanalaiset alueet kurdien autonomisen alueen ulkopuolella. Tilannetta rauhoitti se, että samanaikaisesti yrittivät löytää tilanteeseen diplomaattista ratkaisua.