stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slamball

SlamBall on koripalloon pohjautuva urheilulaji. Merkittävin ero tavalliseen koripalloon on suurempi sallittu fyysisen kontaktin määrä. Slamball onkin ns. täysikontaktista koripalloa. [lähde? ]
Säännöt

Kentällä on yhteensä 8 pelaajaa, 4 kummastakin joukkueesta. Heidän tarkoituksenaan on saada pallo vastustajan puolustuspäädyn puoleisen korirenkaan läpi ja saada näin pisteitä joukkueelleen. Enemmän pisteitä pelin loputtua omaava joukkue voittaa. Pisteitä saa aivan kuten koripallossakin; yksinkertaisesta heitosta kolmen pisteen kaaren sisäpuolelta 2, kaaren ulkopuolelta 3. Kolmen pisteen arvoinen on sen sijaan myös ns. slam dunk, eli pallon upottaminen korirenkaasta showmaisella "donkilla".
Siiri Siegberg

Siiri Siegberg (12. helmikuuta 1890 Hämeenlinna – 4. heinäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja sanakirjan tekijä.
Siegbergin vanhemmat olivat Alku Arthur Johannes Siegberg ja Hanna Sulamith Victoria Dahlgren.[lähde? ]
Siegbergin vuonna 1925 toimittamasta Suomalais-saksalaisesta pienoissanakirjasta otettiin vuoteen 1961 mennessä 17 painosta. Siegberg suomensi lisäksi erityisesti norjalaista kaunokirjallisuutta. Hän suomensi myös Thomas Mannin romaanin Buddenbrookit.
Teoksia

Suomalais-saksalainen pienoissanakirja. WSOY 1925, 17. painos 1961
Suomennoksia

Knut Hamsun: Saban kuningatar sekä muita kertomuksia. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1914
Jonas Lie: Marjasuando. WSOY 1916 (alkuteos I Marjastilla)
Berdt Lie: Judit-sisko. Otava 1920
Dikken Zwilgmeyer: Uudessa kodissa: kertomus pikkutytöille. Karisto 1920
Thora Holm: Kotileipominen: koholeipää, munkkeja, pikkuleipiä, leivoksia y.m.; suomeksi sov. Siiri Siegberg. Karisto 1922
Jonas Lie: Kurimus. WSOY 1922 (alkuteos En Malström)
Valdemar Bonsels: Anje. WSOY 1923 (alkuteos Das Anjekind)
Cosmo Hamilton: Hänen avioliittonsa: seuraelämä-romaani. Karisto 1923
Sigrid Undset: Kristiina Lauritsantytär 1: Seppele. WSOY 1923, 3. painos 1924, 4. painos 1938
Sigrid Undset: Kristiina Lauritsantytär 2: Emäntä. WSOY 1923, 3. painos 1938
Sigrid Undset: Kristiina Lauritsantytär 3: Risti. WSOY 1923, 3. painos 1938
Jonas Lie: Thomas Ross. WSOY 1923
Nataly von Eschstruth: Virvatuli. Karisto 1924 (alkuteos Der Irrgeist des Schlosses)
Olav Duun: Ummessa silmin; Norjan "landsmaal"ista tekijän luvalla suom. Siiri Siegberg. WSOY 1925
Thomas Mann: Buddenbrookit: erään suvun rappeutumistarina, 1–2 nidos. WSOY 1925, 8. painos 1990
Sigrid Undset: Pyhän Halvardin elämä ja ihmetyöt ja Viga-Ljot ja Vidgis. WSOY 1925
Sigrid Undset: Olav Auduninpoika 1–2. WSOY 1926
August Blanche: Kaupunginkartanon tyttö: romaani. Karisto 1927
Olav Duun: Kaksoishäät, Norjan "landsmaal"ista tekijän luvalla suom. Siiri Siegberg. WSOY 1925
Olav Duun: Omin neuvoin. WSOY 1928
Johan Skjoldborg: Taistelun mies: romaani. WSOY 1928
Pyhä Genoveva: saksalainen kansankirja ; Ludwig Richterin puupiirroksin; P. Martin von Cochemin 1687 julkaisemasta laitoksesta suom. Siiri Siegberg. Karisto 1933
Aiheesta muualla

Lauri Kiviniemen Sukupuu-tietokanta: Siegbergin perhetausta [vanhentunut linkki] Yksityinen sukusivusto (Archive.is)
Slam (lehti)

Slam on yhdysvaltalainen vuonna 1994 perustettu urheilulehti, joka keskittyy koripalloon. Lehdellä on nykyisin maailmanlaajuisesti 500 000 lukijaa. Lehti tunnetaan hip hop-kulttuurin edistäjänä, sekä artikkeleista, jotka kertovat koripallosta amatööri- ja ammattilaissarjoissa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Strozzi

Strozzi on italialainen sukunimi, jonka kantajia ovat muun muassa:
Barbara Strozzi, (1619–1677), laulaja ja säveltäjä
Filippo Strozzi (k. 1491), aloitti Palazzo Strozzin rakentamisen, Palla Strozzin poika
Giambattista Strozzi (1488–1538), Filippo Strozzin poika, tunnettu nimellä Filippo nuorempi
Palla Strozzi (k. 1462), renessanssisivistyksen suosija ja diplomaatti
Bernardo Strozzi (n. 1581–1644), italialainen barokkitaiteilija
Maja Strozzi-Pečić (1882–1962), kroatialainen oopperalaulaja
Marija Ružička Strozzi (1850–1937), kroatialainen näyttelijä
Tito Strozzi (1892–1970), kroatialainen näyttelijä ja kirjailija
Zanobi Strozzi (1412–1468), italialainen renessanssimaalari ja käsikirjoitusten kuvittaja
St Gilesin katedraali

| St Gilesin katedraali St Giles' Cathedral |
| --- | --- |

Sijainti:  Edinburgh, Skotlanti
Koordinaatit:  55°56′58″N, 3°11′27″W
Kirkkokunta:  Katolinen ennen uskonpuhdistusta, Skotlannin kirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
St Gilesin katedraali eli High Kirk of Edinburgh on Skotlannin kirkkoon kuuluva maailman presbyteriaanien pääkirkko Edinburghin vanhassa kaupungissa Royal Milen varrella. Katedraali-nimitys on tässä tapauksessa arvonimen kaltainen, sillä presbyteriaanisella kirkolla ei ole piispanistuimia eli katedroja.
Skotlannin kuningas David I perusti kirkon vuonna 1124. Englantilaiset tuhosivat kirkkoa kahteen otteeseen vuosina 1322 ja 1385. Uskonpuhdistuksen aikana John Knox saarnasi siellä, ja Skotlannin parlamentti julisti maan protestanttiseksi. Katedraalia restauroitiin 1870-luvulla, jolloin sinne tuotiin ensimmäistä kertaa uskonpuhdistuksen jälkeen urut ja ikkunoihin laitettiin lasimaalauksia. Nykyiset Rieger Orgelbaun valmistamat urut ovat vuodelta 1992.
Katedraalin torni on Edinburghin tunnetuimpia maamerkkejä, ja kirkko on suosittu turistinähtävyys. Siellä vierailee yli miljoona turistia vuodessa.
Steven Bochco

| Steven Bochco |
| --- | --- |
 Bochco vuonna 1994
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1943 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 1. huhtikuuta 2018 (74 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  televisiotuottaja käsikirjoittaja
Puoliso:  Gabrielle Levin (1964–1969) Barbara Bosson (1970–1997) Dayna Kalins (2000–2018)
Steven Ronald Bochco (16. joulukuuta 1943 – 1. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen tuottaja ja käsikirjottaja. Hänet tunnettiin televisiosarjojen Hill Street Blues, L.A. Law, Doogie Howser, M.D., ja NYPD Blue luojana. Bochco kuoli leukemiaan 74-vuotiaana 1. huhtikuuta 2018.
Aiheesta muualla

Steven Bochco Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Steven Bochcon muistokirjoitus Helsingin Sanomomissa
Stefan Meyer

| Stefan Meyer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1985 (ikä 39) Medicine Hat, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Pelinumero:  14
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–2016
Seurat:  Rochester Americans (AHL)   Florida Panthers (NHL)   San Antonio Rampage (AHL)   Abbotsford Heat (AHL)   Calgary Flames (NHL)   Färjestads BK (SEL)   SERC Wild Wings (DEL2)   Sheffield Steelers (EIHL)   Braehead Clan (EIHL)
NHL-varaus:  55. varaus, 2003 Florida Panthers
Stefan Meyer (s. 20. heinäkuuta 1985 Medicine Hat, Alberta, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi ammattilaisurallaan lähinnä AHL-liigassa ja Euroopan sarjoissa. Hän pelasi NHL-liigassa 20 ottelua. Meyer saavutti urallaan Britannian EIHL-sarjan pudotuspelien mestaruuden kaudella 2013–2014. Pelaajana hänen vahvuutensa olivat työntekemisessä, fyysisyydessä ja kiekonsuojaamisessa.
Ura > Junioriura

Meyer syntyi Albertan Medicine Hatissa, mutta hän kasvoi Saskatchewanin Fox Valleyssä ja aloitti siellä jääkiekon. Meyerin syntymäkaupungin joukkue Medicine Hat Tigers varasi hänet toisena pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2000. Meyer pelasi kaudella 2000–2001 vielä suurimmaksi osaksi Saskatchewanin paikallisessa juniorisarjassa Notre Dame Houndsin riveissä, mutta kausi 2001–2002 oli hänen tulokaskautensa WHL:ssä ja se toi 67 runkosarjaottelussa tehot 18+22=40. Kaudella 2002–2003 Meyer oli WHL:n yhden kauden maaliennätyksellään, 36 osumallaan, Tigersin kolmanneksi paras maalintekijä Joffrey Lupulin ja Ben Thomsonin jälkeen. Florida Panthers varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 2003 toisella kierroksella 55. pelaajana.
Kaudella 2003–2004 Meyer oli tehoilla 34+41=75 Tigersin toiseksi paras maalintekijä Clarke MacArthurin jälkeen sekä kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti WHL:n mestaruuden keväällä 2004 ja vei joukkueen Memorial Cup -lopputurnaukseen saakka, joissa Meyer oli kahdella osumallaan Tigersin toiseksi paras maalintekijä Chris St. Jacquesin jälkeen. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2004–2005 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 34+43=77 ja voitti Tigersin sisäisen piste- ja maalipörssin. Hän sijoittui WHL:n maalipörssissä kahdeksanneksi.
Ura > Ammattilaisura

Meyer siirtyi kaudeksi 2005–2006 Florida Panthersin organisaatioon. Hän pelasi vuodet 2005–2009 lähes kokonaan AHL-joukkue Rochester Americansissa. Kaudella 2007–2008 hän jakoi 21 osumallaan Americansin sisäisen maalipörssin voiton Mark Mancarin kanssa. Meyer teki samalla kaudella NHL-debyyttinsä ja pelasi Panthersissa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2008–2009 hän pelasi taas kokonaan farmissa ja oli tehoilla 18+22=40 Americansin kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä.
Kesäkuussa 2009 Meyer kaupattiin Phoenix Coyotesiin vaihdossa Steven Reinprechtiin. Hän pelasi koko kauden 2009–2010 sen farmijoukkue San Antonio Rampagessa. Meyer siirtyi vapaana agenttina kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Calgary Flamesiin. Hän pelasi kauden aikana 16 NHL-ottelua ja sai kaksi syöttöpistettä.
Kaudella 2011–2012 Meyer ehti pelata vain kuusi ottelua Flamesin farmijoukkue Abbotsford Heatissa, kunnes hän siirtyi joulukuussa 2011 loppukaudeksi Eurooppaan ja Ruotsin Elitserienin Färjestads BK:hon. Meyer pelasi Färjestadissa vain loppukauden ja vaihtoi kaudeksi 2012–2013 Saksan kakkossarjassa pelanneeseen SERC Wild Wingsiin.
Meyer jatkoi DEL2-liigasta Britanniaan EIHL-liigan Sheffield Steelersiin. Hän oli voittamassa keväällä 2014 Steelersissä EIHL:n pudotuspelejä. Steelersistä Meyer siirtyi kahdeksi kaudeksi EIHL-liigan skotlantilaiseen Braehead Claniin, missä hän nousi kannattajien suosikkipelaajien joukkoon. Hän pelasi joukkueessa 104 ottelua ja teki niissä 51 maalia ja antoi 67 maalisyöttöä. Meyer oli kummallakkin kaudella Braeheadissa voittamassa Gardiner-konferenssin mestaruutta. Joukkue sijoittui 2014–2015 runkosarjassa toiseksi, ja seuraavalla kaudella Braehead pääsi pelaamaan ensimmäisen kerran Mestarien liigaa.
Meyer lopetti pelaajauransa kauteen 2015–2016. Hän on toiminut sen jälkeen Kanadassa luisteluvalmentajana. Hänet valittiin 2019 Braehead Clanin kotihallin Braehead-areenan kunniaseinälle.
Speightstown

| Speightstown |
| --- | --- |

 Speightstown
 Koordinaatit: 13°15′10″N, 59°38′30″W 
Valtio:   Barbados
Väkiluku   (arvio):  4 000
Aikavyöhyke:  UTC-4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Speightstown (aiemmin joskus myös Spikestown) on kaupunki Barbadoksella, ja se on pääkaupunki Bridgetownin jälkeen maan toiseksi suurin kaupunki. Speightstown sijaitsee Barbadoksen länsirannikolla noin 20 kilometriä pääkaupunki Bridgetownista pohjoiseen, ja siellä on noin 4 000 asukasta. Speightstown on nimetty William Speightin mukaan. Hän oli varhainen maanomistaja, joka valittiin vuonna 1639 samana vuonna perustettuun Barbadoksen parlamenttiin.
Speightstownin alue on ollut asutettuna ainakin noin vuodesta 1630 lähtien. 30 vuoden kuluessa kaupungin perustamisesta sen satama oli jo laajentunut viidelle laivalle sopivaksi ja kaupungin puolustamista varten oli rakennettu kolme linnaketta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Speightstown Wikimedia Commonsissa
St David’s

St Davidin tuomiokirkko
St David’s, myös St Davids (kymriksi Tyddewi) on kaupunki Walesissa. Se on Yhdistyneen kuningaskunnan pienin kaupunki: Vuonna 2001 siellä oli 1 797 asukasta. Kaupunki on rakennettu St Davidin tuomiokirkon ympärille.
St David’s oli keskiajalla suosittu pyhiinvaelluskohde. Paavin antaman ohjeen mukaan kaksi pyhiinvaellusta St David’siin vastasi pyhiinvaellusta Roomaan ja kolme vastasi pyhiinvaellusta Jerusalemiin. Walesin suojeluspyhimys, Pyhä David (kymriksi Dewi Sant, engl. St David), on mahdollisesti syntynyt lähiseudulla. Hänen pyhäinjäännöksekseen uskottuja luita säilytettiin katedraalissa, joka sijaitsee Pyhän Davidin perustaman luostarin paikalla. Katedraali on kuitenkin ryöstetty moneen kertaan. Sen vieressä on piispanlinnan rauniot 1300-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta St David’s Wikimedia Commonsissa
Solifer 50R

Solifer 50R on Soliferin tuottama moposkootteri, jota on valmistettu vuodesta 2007 lähtien. Ulkonäkö on pysynyt samanlaisena koko ajan. Väreinä ovat musta, oranssi ja valkoinen. Tekniikka on hieman muuttunut eri mallien välillä.
Tekniset tiedot

Omapaino: 92 kg
Jarrut: levyjarrut
Moottori: 49,4 cm³, 4- tai 2-venttiilinen nelitahtimoottori (3,65 kW / 2,6 kW) tai kaksitahtimoottori (3,5 kW)
Voimansiirto: Automaatti/variaattori/keskipakokytkin
Polttoainesäiliön tilavuus: 4,5 l
Automaattinen rikastin
Kaasutin: Dell'Orto 15 mm
Käynnistys: poljin, sähkö
Valaisimet: LED- pysäköinti- ja jarruvalot, halogeenivalaisimet edessä
Jousitus edessä: nestevaimennettu teleskooppijousitus
Muuta: 12 V sähköjärjestelmä, analoginen mittaristo (Nopeusmittari, polttoainemittari, suuntavilkkujen ilmaisin ja kaukovalojen ilmaisin)
Vääntö: 5 Nm
Sytytysjärjestelmä: CDI
Tyhjäkäynti: 1 100 r/min
Moottori

Solifer 50R:ssä on tehokas nelitahtimoottori, joka jaksaa vetää ylämäet myös kahdestaan ajettaessa. Neliventtiilitekniikka tuo siihen kaksiventtilistä enemmän tehoa.
Hallintalaitteet

Tangossa on seuraavat hallintalaitteet: virtalukko (rattilukko), suuntavilkkujen katkaisin, valojen katkaisin, äänimerkin katkaisin ja sähkökäynnistyspainike.
Smash Hits

| Smash Hits |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Musiikkilehti
Julkaisija:  EMAP
ISSN:  ISSN 0260-3004
Levikki:  120 000 
Perustettu:  marraskuussa 1978
Lakkautettu:  13. helmikuuta 2006
Päätoimittaja:  Nick Logan
Sitoutuneisuus:  Sitoutumaton
Kotikunta:  Lontoo
Kotimaa:   Iso-Britannia
Sivukoko:  230 x 300 mm
Ilmestymistiheys:  2 viikkoa
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
Smash Hits
Smash Hits oli pop-suuntautunut nuortenlehti, jota julkaistiin alun perin Isossa-Britanniassa. Sitä julkaistiin vuosina 1978–2006 ja lehtiä ilmestyi suurimman osan ajasta kahden viikon välein. Vaikka lehden julkaisu lopetettiin, jäljelle jäivät vielä spin-offit, TV- ja radiokanava, sekä web-sivut.
Historia

Smash Hits'in perusti vuonna 1978 Nick Logan vuonna 1978. Hän oli ollut aiemmin New Musical Express -lehden päätoimittajana sen kulta-aikoina sekä loi 1980-luvun muotiraamatun The Face.
Lehdestä julkaistiin koenumero syyskuussa 1978, jolloin kannessa oli Plastic Bertrand. Marraskuussa julkaistiin ensimmäinen numero ja silloin kannessa oli Blondie. Lehtiä julkaistiin alussa kuukausittain, mutta kolmen numeron jälkeen siirryttiin kahden viikon väliseen julkaisuun, millaisena se pysyi loppuun asti.
Smash Hits oli huipullaan 1980-luvulla ja aloitti monen menestyneen toimittajan uran kuten Heat -lehden päätoimittaja Mark Frithin. Muita tunnettuja kirjoittajia ovat olleet David Rimmer, Mark Ellen (joka perusti Q -lehden, Mojon ja Wordin), Steve Beebee, Peter Martin, Chris Heath, Sylvia Patterson, Tom Hibbert ja Miranda Sawyer. Pet Shop Boysin Neil Tennant työskenteli myös toimittajana ja sanoi kerran, että jos ei olisi tullut pop-tähdeksi, hän olisi yrittänyt päästä päätoimittajaksi.
1990-luvulla lehden levikki kääntyi laskuun ja sen paikan otti BBC:n spin-off-lehti Top of the Pops. Emapin toinen kahden viikon välein julkaistava lehti Big! lopetettiin ja sen viihdepainotusta siirrettiin Smash Hitsille, mikä tarkoitti sitä että lehti keskittyisi vähemmän musiikkiin ja enemmän TV-tähtiin ja muihin julkisuuden henkilöihin. Lehti myös vaihtoi kokoa useita kertoja ja oli välillä vinyylilevyn kannen kokoinen, kun takakannessa oli irrotettavia kortteja, joissa oli sen hetken suurimpien hittien ja tulevien julkaisujen laulunsanoja. Televisiojuontaja ja toimittaja Kate Thornton toimi päätoimittajana jonkin aikaa.
Lehteä julkaistiin myös manner-Euroopassa, jossa se sai paljon lukijoita, varsinkin Saksassa. Ranskalla oli oma versionsa kuten myös Australialla, jossa lehteä alettiin julkaista vuonna 1984 ja Yhdysvalloilla, jossa sitä julkaistiin nimellä Star Hits.
Lehteä julkaisi Emap, joka käytti nimeä myös digitaalitelevisiokanavalle ja digitaaliradioasemalle. Vuosittainen Smash Hits Poll Winners Party oli palkintojenjakotilaisuus, jossa palkinnot jaettiin lehden lukijoiden antamien äänien perusteella.
Helmikuussa 2006 ilmoitettiin, että lehti lopetettaisiin 13. helmikuuta ilmestyvän numeron jälkeen heikentyvän myynnin seurauksena. TV-kanava, radioasema ja web-sivusto jatkavat kuitenkin toimintaansa, kuten myös australialainen Emapin julkaisema Smash Hits.
Toimittajat

"Chris Hall" (Nick Loganin pseudonyymi, hän kieltäytyi käyttämästä nimeään ja keksi nimen lapsiensa Christianin ja Hallien perusteella)
Ian Cranna
David Hepworth
Mark Ellen
Steve Bush
Barry McIlheney
Richard Lowe
Mike Soutar
Mark Frith
Kate Thornton
Gavin Reeve
John McKie
Emma Jones
Lisa Smosarski
Lara Palamoudian
Kritiikki

Vuonna 1997 Smash Hits joutui kritiikin kohteeksi keskustellessaan avoimesti, pitäisikö heidän panna poikabändi Damage lehden kanteen. He pelkäsivät menettävänsä ostajia, koska kaikki yhtyeen jäsenet olivat tummaihoisia. Lehden kannessa oli ollut aiemmin yhtyeitä, joissa oli tummaihoisia jäseniä mutta ei koskaan pelkästään tummaihoisista jäsenistä koostuvaa yhtyettä.
Aiheesta muualla

http://www.smashhits.net (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.smashhitsforever.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Smash Hits -lehden kansikuva toukokuulta 1981
St Giles-without-Cripplegate

St Giles-without-Cripplegate vuonna 2004.
St Giles-without-Cripplegate on anglikaaninen kirkko Lontoon Cityssä. Rakentamisajankohtanaan 1390-luvulla se sijaitsi kaupunginmuurin ulkopuolella lähellä Cripplegaten porttia, ja siksi sen nimessä on sana ”without” (suom. ulkopuolella). Kirkko on omistettu Pyhälle Egidiukselle (engl. St Giles).
St Giles-without-Cripplegate säilyi ehjänä Lontoon suuressa palossa vuonna 1666, mutta pommitus 29. joulukuuta 1940 tuhosi katon ja sisäosat.
Oliver Cromwell ja Elizabeth Bourchier menivät naimisiin St Giles-without-Cripplegatessa vuonna 1620. Runoilija John Milton sekä tutkimusmatkailija Martin Frobisher on haudattu tähän kirkkoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkon verkkosivut
St Dunstan-in-the-West

St Dunstan-in-the-West, piirros vuodelta 1842.
St Dunstan-in-the-West on kirkko Fleet Streetin varrella Lontoon Cityssä. Paikalla on ollut kirkko jo keskiajalla, mutta nykyinen rakennus on valmistunut 1830-luvulla. Alkuperäisen kirkon rakennuttaja saattoi olla Pyhä Dunstan itse. William Tyndale työskenteli St Dunstan-in-the-Westissä ja John Donne piti siellä saarnoja. Lontoon palo vuonna 1666 saatiin pysäytettyä muutaman metrin päähän St Dunstanista. Nykyinen kirkko sijaitsee vanhan kirkon hautausmaan päällä, koska Fleet Streetiä on levennetty. Kirkon laiva on kahdeksankulmainen.
St Dunstan-in-the-Westin seinässä kadun puolella on kello, joka kuului jo vanhan kirkon varustukseen. Se on Lontoon vanhin julkisella paikalla oleva kello, jossa on minuuttiviisari. Kello mainitaan Charles Dickensin romaanissa David Copperfield. Välillä kello oli sata vuotta erään markiisin huvilalla, mutta se palautettiin Fleet Streetille vuonna 1935. Kadunpuoleisella seinällä on myös kuningatar Elisabet I:n patsas, joka on Lontoon vanhimpia patsaita ellei vanhin lukuun ottamatta Egyptistä tuotuja veistoksia. Se on peräisin vuodelta 1586 eli kuningattaren elinajalta.
St Dunstan-in-the-West on anglikaanisen seurakunnan lisäksi Lontoon romanialaisten ortodoksien käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta St Dunstan-in-the-West Wikimedia Commonsissa
Strophariaceae

| Strophariaceae |
| --- | --- |
 Kuusilahokka (Hypholoma capnoides)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae  Singer & A.H. Sm.
Katso myös
   Strophariaceae Wikispeciesissä   Strophariaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strophariaceae on laaja sienitieteellinen heimo, johon kuuluu lukuisia suursienisukuja. Heimoon ei kuulu kovinkaan paljon syötäväksi sieniksi kelpaavia lajeja, mutta esimerkiksi kuusilahokkaa pidetään hyvänä ruokasienenä. Heimoon kuuluvia sukuja ovat esimerkiksi helokat (Pholiota), kaulussienet (Stropharia), lahokat (Hypholoma), madonlakit (Psilocybe) ja piennarsienet (Agrocybe).
Steven Cujic

| Steven Cujic> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. marraskuuta 1984 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Australia
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2002–
Pituus:  183 cm
Paino:  90–96 kg
Painoluokka:  Raskassarja (2002–2011) Superraskassarja (2012–)
Vyöarvo:  3. dan
| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Maa:   Australia> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Osaka 2015 | +85 kg |  |
|  Pronssia | Osaka 2014 | +85 kg |  |
| All American Open  | All American Open  | All American Open  |  |
|  Hopeaa | New York 2009 | avoin |  |
| Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Los Angeles 2006 | -90 kg |  |
| Australian Open  | Australian Open  | Australian Open  |  |
|  Kultaa | 2007 | avoin |  |
Steven Cujic (s. 16. marraskuuta 1984) on australialainen karateka. Hän on voittanut Japanin superraskaansarjan mestaruuden 2015.
Hänen isä on Nikola Cujic, joka voitti omalla aktiiviurallaan Australian mestaruuden ja edusti Australiaa myös MM-tasolla.
Kilpaura

Marraskuussa 2003 Cujic oli mukana kolmipäiväisessä MM-turnauksessa Japanissa. Hän hävisi avauskierroksella Andrei Stepinille.
2006 Cujic aloitti vuoden voittamalla tammikuussa pronssia Yhdysvaltain mestaruuskisojen raskaassasarjassa.
2007 Cujic voitti Australian mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan loppuottelussa John Whittfordin. Sittemmin marraskuussa hän oli mukana World Openissa, jossa Cujicin turnaus päättyi ensimmäiselle kierrokselle.
2009 kesäkuussa Cujic tuli toiseksi All American Openissa hävittyään avoimensarjan loppuottelussa Krzysztof Habraszkalle. Hän oli samalla historian toinen australialainen, joka oli edennyt turnauksessa loppuotteluun saakka sitten 1998. Marraskuussa Cujic sijoittui 32 parhaanjoukkoon Japanin mestaruuskilpailuissa hävittyään viimeisessä ottelussaan Hiroki Kobayshille tuomariäänin.
2010 marraskuussa Cujic sijoittui 16 parhaanjoukkoon Japanin mestaruuskilpailuissa.
2012 Cujic sijoittui neljänneksi Japanin mestaruuskisoissa hävittyään superraskaansarjan pronssiottelun Satoru Arakille.
2013 huhtikuussa Cujic sijoittui MM-kisoissa neljänneksi hävittyään superraskaansarjan pronssiottelun Zahari Damjanoville.
2014 Cujic saavutti pronssia Japanin mestaruuskisoissa, kun hän kohtasi toistamiseen Satoru Arakin, jonka Cujic onnistui tällä kertaa voittamaan.
2015 Cujic saavutti Japanin superraskaansarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Satoru Arakin, jonka hän oli aiemmin kohdannut kahdesti.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2018

Salibandyn  miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018 järjestettiin Tšekissä 1.–9. joulukuuta 2018. Ne olivat järjestyksessään 12. miesten MM-kilpailut. Turnauksen voitti Suomi, joka voitti loppuottelussa Ruotsin maalein 6–3. Mestaruus oli Suomen neljäs ja toinen peräkkäinen.
Karsinnat

Karsintoihin oli ilmoittautunut 33 maata, mikä jakaa ennätyksen maiden määrässä vuoden 2016 MM-kilpailujen karsintojen kanssa. Iran osallistui ensimmäistä kertaa IFF:n alaiseen turnaukseen. Karsinnat olivat Kiinan ensimmäiset kansainväliset ottelut.