stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Fieandt

John Fieandt (s.  5. syyskuuta 1955) on helsinkiläinen shakkimestari. Hän sai arvonimen vuoden 2008 keväällä, mutta hän oli ollut mestaritasoa jo useita vuosia. Vuoden 2007 shakin SM-liigassa hän teki 80-prosenttisen tuloksen.
Fieandt oppi shakin isoäidiltään kuuden vuoden iässä, mutta varsinainen kiinnostus lajia kohtaan heräsi Paul Keresin kirjoittaman avausoppaan lukemisen myötä.
Fieandt on työskennellyt myös erityisopettajana.
Jo Rees

| Jo Rees> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Emlyn Rees
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  kaunokirjallisuus
Esikoisteos:  Platinum
Aiheesta muualla
http://mumwritesbooks.com/ Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joanna ”Jo” Rees on brightonilainen kirjailija. Hän aloitti kirjailijanuransa tyttönimellään Josie Lloyd ja hänen ensimmäinen romaaninsa It Could Be You julkaistiin vuonna 1997. Pian tämän jälkeen hän tapasi tulevan aviomiehensä, Emlyn Reesin, jonka kanssa hän kirjoitti myöhemmin noin seitsemän romaania. Vuonna 2007 Rees kirjoitti Kostajattaret petyttyään kirjakaupan valikoimiin. Teos suomennettiin vuonna 2009. Jo Rees on julkaissut noin 11 romaania.
Suomennetut teokset

Kostajattaret (2009)
Uhkapelurit (2011)
Johannes Strijdom

| Johannes Strijdom |
| --- | --- |

Etelä-Afrikan 6. pääministeri
 30. marraskuuta 1954 – 24. elokuuta 1958  
Edeltäjä:  Daniel François Malan
Seuraaja:  Hendrik Verwoerd
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1893 Klipfontein, Kapmaa
Kuollut: 24. elokuuta 1958 (65 vuotta) Kapkaupunki, Länsi-Kap, Etelä-Afrikan unioni
Tiedot
Puolue:  Kansallispuolue
Uskonto:  kalvinisti
Johannes Gerhardus Strijdom (tai Strydom, 14. heinäkuuta 1893 Klipfontein – 24. elokuuta 1958 Kapkaupunki) oli Etelä-Afrikan pääministeri vuodesta 1954 kuolemaansa asti.
Strijdom syntyi Klipfonteinissa maalaisperheeseen. Hän opiskeli asianajajaksi Stellenboschissa ja Pretorian yliopistossa ja perusti oman lakitoimistonsa Transvaaliin. Strijdom valittiin parlamenttiin Waterbergin vaalipiiristä vuonna 1929. Hänen keskeiset poliittiset tavoitteensa olivat Etelä-Afrikan irrottaminen Kansainyhteisöstä ja apartheid-politiikan ylläpitäminen ja kehittäminen. Hänet valittiin Kansallispuolueen johtoon 30. marraskuuta 1954 ja samalla hänestä tuli Etelä-Afrikan pääministeri.
Strijdomin äärimmäiset poliittiset linjat johtivat värillisten äänioikeuden menettämiseen koko Etelä-Afrikassa sekä apartheidia vastustavien aktivistien ”maanpetturuusoikeudenkäynteihin”. Strijdomin hallitus katkaisi myös diplomaattiset suhteet Neuvostoliittoon.
Strijdom kuoli Kapkaupungissa 24. elokuuta 1958. Etelä-Afrikassa on vielä useita hänelle omistettuja monumentteja ja hänen talonsa Nylstroomissa (nykyisin Modimolle) on museoitu.
John Farnham

John Farnham esiintymässä vuonna 2014.
John Farnhamia esittävä patsas Melbourne Docklandsissa.
John Peter Farnham (s. 1. heinäkuuta 1949) on englantilaissyntyinen australialainen poplaulaja, joka tunnetaan esimerkiksi kappaleesta "You're the Voice" vuodelta 1986. Farnham on ollut Little River Band-yhtyeen jäsen.
Farnham on naimisissa Jillian Billmanin kanssa. Parilla on kaksi lasta, Robert ja James Farnham.
Jo Van Fleet

| Jo Van Fleet |
| --- | --- |
 Jo Van Fleet elokuvan Eedenistä itään -trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Catherine Josephine ”Jo” Van Fleet
Syntynyt: 29. joulukuuta 1915 Oakland, Kalifornia
Kuollut: 10. kesäkuuta 1996 (80 vuotta) New York, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Catherine Josephine ”Jo” Van Fleet (29. joulukuuta 1915 Oakland, Kalifornia – 10. kesäkuuta 1996 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä joka näytteli usein itseään vanhempien vahvojen naisten rooleja.
Van Fleet syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa. Hän voitti vuonna 1954 Tony-palkinnon vaativasta roolistaan Horton Footen näytelmässä The Trip to Bountiful (Matka unelmiin).
Van Fleet sai jo ensimmäisellä elokuvaroolillaan (Eedenistä itään, 1955) Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. Kyseinen rooli on tulevista tunnetuista elokuvista huolimatta yhä hänen uransa kohokohtia; hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 7010 Hollywood Boulevard.
William Bales oli Jo Van Fleetin aviomies vuodesta 1946 kuolemaansa vuonna 1990. Parilla oli poika Michael. Näyttelijätär kuoli Queensissa 80-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Jo Van Fleet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joanna Rees

Joanna Rees voi tarkoittaa:
Joanna ”Jo” Rees, brightonilainen kirjailija
Joanna Rees, yhdysvaltalainen pääomasijoittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Joanna Rees”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
John Farrell

John Farrell on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
John Farrell, irlantilainen sotilas
John Farrell, yhdysvaltalainen pikaluistelija
John Farrell (s. 1962), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
John Farrell (s. 1876), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
John Farrell, kanadalainen roomalaiskatolinen piispa
John Farrell, yhdysvaltalainen runoilija
John S. Farrell, yhdysvaltalainen poliitikko
Johnny Farrell, yhdysvaltalainen golfaaja
John Farrell, yhdysvaltalainen liikemies
John Aloysius Farrell, yhdysvaltalainen toimittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Farrell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juhani Lamminmäki

Juhani Lamminmäki (s. 20. lokakuuta 1960 Jyväskylä) on suomalainen viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli viulunsoittoa Lahdessa Päijät-Hämeen konservatoriossa ja johti myös konservatorion orkesteria. Opiskeltuaan pari vuotta musiikkitiedettä yliopistossa hän jatkoi viuluopintojaan Sibelius-Akatemiassa Leena Siukonen-Penttilän ja Nachum Erlichin oppilaana, hioi kapellimestarintaitojaan Jorma Panulan luokalla 1983–1987 ja sai kapellimestaridiplomin 1987.
Lamminmäki sijoittui kolmanneksi pohjoismaisessa kapellimestarikilpailussa Tukholmassa 1987. Kilpailun jälkeen hän sai kiinnityksen Tapiola Sinfoniettan kapellimestariksi ja sen jälkeen hän oli Pori Sinfoniettan taiteellinen johtaja 1993–1998. Vierailevana kapellimestarina hän on johtanut Vantaan viihdeorkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Helsingin kaupunginorkesteria, Pietarin kaupunginorkesteria ja Malmön sinfoniaorkesteria. Hän on johtanut myös Finlandia Sinfoniettaa ja Soli Deo Gloria -kamariorkesteria.
Oopperakapellimestarina Lamminmäki on toiminut Suomen Kansallisoopperassa, Malmön musiikkiteatterissa sekä Lahden, Porin ja Vaasan oopperoissa. Pätevänä suurten kuoro-orkesteriteosten johtajana Lamminmäki on saavuttanut mainetta toimiessaan Suomen Laulun kapellimestarina vuodesta 1990, ja vuodet 1992–1998 hän oli kuoron taiteellinen johtaja. Lamminmäki on toiminut vuodesta 2011 Lohtajan kirkkomusiikkijuhlien taiteellisena johtajana. Lamminmäki on tehnyt useita levytyksiä Finlandia-levymerkille Tapiola Sinfoniettan kanssa.
Juhani Lagerspetz

Juhani Henrik Lagerspetz (s. 12. heinäkuuta 1959 Turku) on suomalainen pianisti.
Lagerspetz on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriossa 1965–1975, Sibelius-Akatemiassa 1975–1977 ja Jekaterina Murinan ja Aleksandr Iharevin oppilaana Leningradin konservatoriossa 1977–1979. Hän suoritti pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Dmitri Baškirovin, Bella Davidovitšin, Peter Franklin ja Fou Ts'ongin kursseille.
Lagerspetz on toiminut pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1980–1983 ja pianomusiikin lehtorina vuodesta 1983 sekä pianomusiikin va. apulaisprofessorina 1993–1994 ja vt. apulaisprofessorina 1995–1999. Hän aloitti Sibelius-Akatemian pianonsoiton professorina elokuussa 2009.
Lagerspetz on esiintynyt orkesterisolistina, omin konsertein sekä kamarimuusikkona vuodesta 1983 eri puolilla Eurooppaa, Neuvostoliitossa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Etelä-Koreassa ja Chilessä sekä tehnyt radionauhoituksia ja levytyksiä Virgin Classics -levymerkille, Melodija-, Finlandia- ja Ondine-yhtiöille. Hän myös esiintyy Apocalyptica-heviyhtyeen levyllä Reflections (2003).
Lagerspetz on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1975 Ilmari Hannikainen -pianokilpailun alle 16-vuotiaitten sarjassa, jaetun ensimmäisen palkinnon ja Yleisradion tunnustuspalkinnon vuonna 1976 Maj Lind -pianokilpailussa, diplomin ja erikoispalkinnon parhaasta pakollisen neuvostosävellyksen esityksestä Moskovassa 1982 Tšaikovski-pianokilpailussa ja diplomin samassa kilpailussa 1986. Lisäksi hän on ollut semifinalisti Viotti-kilpailussa 1982 ja Montrealin pianokilpailussa 1984.
Lagerspetzille on myönnetty viisivuotinen taiteilija-apuraha 1989 ja 1996 sekä Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 1994. Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori Eerik Lagerspetz on Juhani Lagerspetzin veli.
Jo Swerling

| Jo Swerling |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseph Swerling
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1893 Venäjä
Kuollut: 23. lokakuuta 1964 (71 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija
Näyttelijä
Aktiivisena:  1929–1961
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Joseph Swerling (18. huhtikuuta 1893 Venäjä – 23. lokakuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän kirjoitti 1920-luvun alkupuoliskolla sanoma- ja aikakauslehtiin ja vuonna 1929 hän yhdessä Edward G. Robinsonin kanssa kirjoitti menestysnäytelmän The Kibitzer. Samana vuonna Swerling aloitti Hollywoodissa Columbia Picturesin palveluksessa. Columbialla ollessaan alkoi Swerlingin yhteistyö elokuvaohjaaja Frank Capran kanssa, jonka tuloksena syntyi muun muassa klassikkoelokuva Ihmeellinen on elämä (1946). Yhteistyö päättyi myöhemmin Swerlingin kyllästyttyä Capran tapaan kaapata kaikki kunnia elokuvistaan itselleen. Swerling oli ehdokkaana parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Sankaritekojen mies (1942).
Swerlingin yhdessä Abe Burrowsin kanssa kirjoittamaa ja Frank Loesserin säveltämää musikaalia Enkeleitä Broadwaylla (Guys and Dolls, 1950) on elokuvaversion ohella esitetty myös suomenkielisenä Suomen teattereissa.
Valikoitu filmografia

Platinapommi (Platinum Blonde, 1931)
Verta ja hiekkaa (Blood and Sand, 1941)
Sankaritekojen mies (The Pride of the Yankees, 1942)
Ihmeellinen on elämä (It's a Wonderful Life, 1946)
Jonatan Sarikoski

Jonatan Sarikoski (s. 1990 Helsinki) on suomalainen rumpali, joka on soittanut jazz- ja groovemusiikkia.
Sarikoski aloitti opiskelun Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa vuonna 1997 ja jatkoi sitä Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla vuosina 2004–2006. Hän aloitti vapaana muusikkona työskentelyn vuonna 2006. Kokoonpanoja, joiden kanssa Sarikoski on levyttänyt, ovat olleet Pope Puolitaipaleen Nordic4, Kaisa's Machine, Kasperi Sarikoski & Nuance ja Artturi Röngän kvartetti. Hän on soittanut rumpuja myös Thilo Seevers Ensemblessä, Apilas-yhtyeessä, Quartester-yhtyeessä ja Tomi Nikku 5tetissä. Muihin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Jukka Perko, Iiro Rantala, Jukka Tolonen, Severi Pyysalo, Jouni Järvelä ja UMO Helsinki Jazz Orchestra.
Vuonna 2017 Sarikoski lähti opiskelemaan Grazin musiikki- ja teatteriyliopistoon Itävaltaan, jossa hän perusti vuonna 2018 Jonatan Sarikoski Search Party -yhtyeen. Valmistumisensa jälkeen hän asettui Wieniin. Jonatan Sarikoski Search Partyn ensimmäinen albumi The Time Is Ripe ilmestyi vuonna 2020 sveitsiläisen Unit Recordsin julkaisemana. Albumin kokoonpanon ytimessä toimivat myös saksofonisti Tobias Pustelnik, pianisti Thilo Seevers ja kontrabasisti Vesa Ojaniemi. Kitaristi Timo Kämäräinen soittaa myös vierailevana esiintyjänä kolmessa albumin kappaleessa.
Johannes Suomalainen

Johannes Suomalainen (10. syyskuuta 1890 Lavansaari – 9. maaliskuuta 1957 Pyhtää) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia

Priki Ainoneidon kokki kertoo : ynnä muita satuja ja tarinoita ; kuvittanut Hj. Löfving.      Valistus 1926
Topi ja Tommi Pikimustan maassa : kertomus saarelaispoikien seikkailuretkestä ; kuvittanut Martti Santala. Meidän lasten kirjasto 12.           Otava 1939
Nimimerkillä Eero Merimaa :
Karkuun Kaljusen kynsistä : valkoisen pakolaisen muistelmia.          Minerva, Helsinki 1919
Jonatan Kopelev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jonatan Kopelev |  Jonatan Kopelev |  Jonatan Kopelev |  |
Maa:   Israel
Miesten uinti
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Debrecen 2012 | 50 m selkäuinti |  |
Jonatan Kopelev (s. 1. lokakuuta 1991) on israelilainen uimari, 50 metrin selkäuinnin Euroopan-mestari.
Kopelev osallistui aikuisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Istanbulin lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2009. Arvokisafinaaliin hän selviytyi ensimmäisen kerran Eindhovenin lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2010, jossa oli kahdeksas 50 ja 100 metrin selkäuinneissa. Hän voitti 50 metrin selkäuinnin pitkien ratojen Euroopan-mestaruuden Debrecenissä 2012 ajalla 24,73. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli samassa lajissa kahdeksas.
Jaska Jokunen

Jaska Jokunen
Jaakko ”Jaska” Jokunen (engl. Charles ”Charlie” Brown) on Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvan päähenkilö. Hän on noin kahdeksanvuotias pikkupoika, joka kärsii monenlaisista vastoinkäymisistä ja varsinkin sisäisestä epävarmuuden tunteesta. Jaska Jokunen on ainoa Tenavien hahmoista, joka on mukana sekä kaikkein ensimmäisessä stripissä (2. lokakuuta 1950) että kaikkein viimeisessä (13. helmikuuta 2000). Koska Schulz ei pitänyt sarjansa alkukielisestä nimestä (Peanuts), useimpien Tenavat-animaatioiden ja -kirjojen nimessä esiintyy Jaska Jokusen nimi.
Kuvaus

Jaska Jokunen on kuvattu toiveikkaaksi lapseksi, joka kuitenkin kokee lähes aina epäonnistumisia ja pettymyksiä, ja ottaa ne hyvin raskaasti. Hänellä on oma baseball-joukkue, jossa hän on sekä kapteeni että syöttäjä, ja johon melkein kaikki hänen ystävänsä kuuluvat. Hän on kuitenkin huono pelaaja ja hänen joukkueensa häviää aina kaikki ottelut, lukuun ottamatta niitä kertoja jolloin hän on itse estynyt pelaamasta. Toinen hänen harrastuksistaan on leijanlennätys, joka ei koskaan onnistu ja jonka tuloksena leija useimmiten päättyy ”leijoja syövään puuhun”. Jaska Jokunen on kuitenkin kuvattu myös hyvin sitkeänä. Hänet nähdään usein esimerkiksi seisomassa yksinään rankkasateessa baseball-kentällä, kun muut ovat jo lähteneet kotiin. Jaska Jokusen epäonnistumisia siivittää usein joko katteeton usko onnen kääntymiseen tällä kertaa tai kokonaan lamaannuttava epätoivo.
Jaska Jokunen käyttää aina samannäköistä paitaa, jossa on yksi siksak-kuvioinen poikkiraita. Tämä paita nähtiin hänen yllään ensimmäisen kerran 21. joulukuuta 1950 ilmestyneessä stripissä. Tenavat-animaatioissa paita on aina väriltään keltainen, mutta väritetyissä stripeissä se on joskus ollut punainenkin. Jaska Jokunen näyttäisi olevan kalju muutamaa otsassa ja takaraivossa olevaa hiusta lukuun ottamatta. Schulzin mukaan Jaska Jokunen ei kuitenkaan ole kalju, vaan tämän hiukset ovat niin hennot ja vaaleat, että ne eivät näy.
Sarjan alussa vuonna 1950 Jaska Jokunen sanoi yhdessä stripissä olevansa nelivuotias. Vuonna 1957 hän mainitsee olevansa kuusivuotias. 1970-luvulta alkaen ilmestyneissä stripeissä hänen iäkseen mainitaan yleensä kahdeksan tai kahdeksan ja puoli vuotta.
Suhde muihin hahmoihin

Jaska Jokusella on pikkusisko Salli sekä lemmikkinään beagle-rotuinen koira Ressu. Jaska Jokusen paras ystävä on Eppu. Epun isosiskoon Telluun Jaska Jokusella on ongelmallinen suhde, sillä Tellu nauttii Jaska Jokusen kiusaamisesta ja nöyryyttämisestä sekä muistuttaa häntä aina hänen heikkouksistaan, mutta toisaalta Tellu on kuitenkin myös Jaska Jokusen itseoppinut psykiatri. Yleisesti ottaen edes Jaska Jokusen ystävät eivät suhtaudu häneen kovinkaan kunnioittavasti, mikä pitää yllä hänen muutenkin heikkoa itsetuntoaan. Muut kuvailevat Jaska Jokusta usein sanalla blockhead (”pölkkypää”) tai adjektiivilla wishy-washy (ei vakiintunutta suomennosta, tarkoittaa lepsua tai horjuvaa; suomennettu joskus ”nynnyksi”). Toisaalta häneen viitataan usein myös ilmaisulla Good ol’ Charlie Brown (”vanha kunnon Jaska Jokunen”), joka esiintyy jo aivan ensimmäisessä stripissä.
Tenavien kaikista muista hahmoista poiketen Jaska Jokusta kutsutaan aina koko nimellä, tosin Piparminttu-Pipsa kutsuu häntä ”Jasuksi” (Chuck), Maisa ”Jaakoksi” (Charles) ja Ressu ”pyöreäpäiseksi pojaksi” (round-headed kid). Salli kutsuu häntä yleensä isoveljeksi eikä nimeltä.
Jaska Jokusen isä on parturi, kuten Schulzin isä oli, ja hän on ylpeä isästään, kuten Schulz oli. Jaska Jokusen äidistä ei kerrota paljoakaan.
Jaska Jokunen on rakastunut ”pieneen punatukkaiseen tyttöön”, jonka hän yleensä näkee ollessaan ulkona koulun välitunnilla syömässä eväitään, mutta jolle hän ei koskaan uskalla mennä puhumaan. Pientä punatukkaista tyttöä ei kuitenkaan koskaan näytetä lukijalle sarjakuvassa, lukuun ottamatta yhtä vuonna 1998 ilmestynyttä strippiä, jossa hän näkyy vain siluettina. 1990-luvulla julkaistuissa stripeissä Jaska Jokunen on rakastunut myös toiseen, Pilvikki-nimiseen tyttöön, jonka kanssa hänellä on hieman enemmän menestystä. Piparminttu-Pipsa ja Maisa ovat taas molemmat rakastuneita Jaska Jokuseen, mutta heitä Jaska Jokunen pitää vain ystävinään.
Jaska Jokunen odottaa aina ystävänpäivänä saavansa paljon ystävänpäiväkortteja, mutta ei juuri koskaan saa yhtäkään.
Hahmon historia

Schulz käytti nimeä Charlie Brown jo Tenavien edeltäjässä, Li’l Folks -sarjassa, jossa se esiintyi neljän eri pojan nimenä. Yksikään näistä hahmoista ei tosin muistuttanut ulkonäöltään Jaska Jokusta. Nimi mainittiin ensi kerran 30. toukokuuta 1948 julkaistussa Li’l Folks -stripissä. Tenavissa Jaska Jokunen oli mukana 2. lokakuuta 1950 ilmestyneestä ensimmäisestä stripistä alkaen. Sarjan varhaisimpina vuosina Jaska Jokunen oli kuvattu varsin erilaisena kuin myöhemmin, näsäviisaana ja sanavalmiina. Nämä piirteet kuitenkin katosivat muutaman vuoden jälkeen, kun hahmon nykyään tunnettu persoonallisuus muotoutui.
Jaska Jokusella on ollut Tenavat-animaatioissa useita ääninäyttelijöitä. Yhdysvalloissa lapsiääninäyttelijä Peter Robbins (1956–2022) tunnettiin Jaska Jokusen ”alkuperäisenä äänenä”, sillä hän näytteli hahmoa ensimmäisissä televisioanimaatioissa (muun muassa Jaska Jokusen joulu ja Suuri Kurpitsa, Jaska Jokunen), joista on siellä tullut yleisesti tunnettuja klassikko-ohjelmia.
Mahdolliset esikuvat

Jaska Jokunen sai nimensä Charles Francis ”Charlie” Brownilta (1926–1983), joka oli Schulzin työtoveri Art Instruction -piirustuskoulussa Minneapolisissa. Brown alkoi myöhemmin uskoa Jaska Jokusen hahmon perustuvan häneen muutenkin, sillä hän koki myöhemmässä elämässään monia ”jaskajokusmaisia” vastoinkäymisiä, ja toimittajat haastattelivat mielellään ”oikeaa Jaska Jokusta”. Schulz kiisti ehdottomasti lainanneensa hahmoon ystävältään muuta kuin nimen. Brown kuitenkin kirjoitti omaelämäkerran nimellä Me and Charlie Brown: A Book of Good Griefs. Se julkaistiin postuumisti vuonna 1985.
Schulzilta kysyttiin usein haastatteluissa, perustuiko Jaska Jokusen persoona häneen itseensä. Uransa alkuvuosina antamissaan haastatteluissa hän korosti usein liioitellen omaa samankaltaisuuttaan Jaska Jokusen kanssa, koska tällaisen roolin omaksuminen auttoi häntä työssään. Myöhemmin hän totesi, että se ei pitänyt paikkaansa, mutta toimittajat pitivät yllä myyttiä Schulzista tosielämän Jaska Jokusena, koska siitä sai paremman tarinan. Joka tapauksessa Schulzin mukaan kaikissa Tenavien hahmoissa oli ainakin jotain hänestä itsestään.
Jaska Jokusen suomenkielinen nimi on mainittu Aatos Erkon keksimäksi.
Jim Sheridan

| Jim Sheridan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1949 (ikä 75) Dublin, Irlanti
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1989–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Minun elämäni Isän nimeen In America Brothers
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jim Sheridan (s. 6. helmikuuta 1949 Dublin, Irlanti) on irlantilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on ollut kuudesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hänen tunnetaan muun muassa ohjaamistaan elokuvista Minun elämäni, Isän nimeen, In America ja Brothers.
Filmografia

Minun elämäni (My Left Foot, 1989)
Pelto (The Field, 1990)
Isän nimeen (In the Name of the Father, 1993)
Elämän hinta (Some Mother’s Son, 1996) (käsikirjoittajana)
The Boxer (1997)
In America (2003)
Get Rich or Die Tryin’ (2005)
Brothers (2009)
Dream House (2011)
The Secret Scripture (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Sheridan Wikimedia Commonsissa
Jim Sheridan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jim Steinman

| Jim Steinman |
| --- | --- |
 Jim Steinman 2005
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Richard Steinman
Syntynyt: 1. marraskuuta 1947 Hewlett, New York
Kuollut: 19. huhtikuuta 2021 (73 vuotta) Danbury, Connecticut
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jim Steinman 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1969–2021
Tyylilajit:  pop, rock
Soittimet:  piano, perkussiot
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Richard Steinman (1. marraskuuta 1947 Hewlett, New York, Yhdysvallat – 19. huhtikuuta 2021 Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänen suurimpia menestyksiään ovat Meat Loafin kanssa tehdyt levyt, kuten Bat Out of Hell -sarja, sekä Bonnie Tylerin laulamat hitit, kuten "Total Eclipse of the Heart". Hän teki yhteistyötä myös muun muassa Andrew Lloyd Webberin, Céline Dionin, Barbra Streisandin, Barry Manilow'n ja Boyzonen kanssa.
Steinmanin oli tarkoitus jatkaa Meat Loafin kanssa Bat Out of Hell -albumien sarjaa kolmannella osalla, mutta miesten tiet erkaantuivat ja Meat Loaf julkaisi levyn vuonna 2006 ilman Steinmania. Levyllä on kuitenkin mukana Steinmanin toisia projekteja varten kirjoittamia kappaleita. Steinmanin viimeinen projekti oli The Dream Engine, joka esittää hänen uusia ja vanhoja laulujaan.
Steinman tyyli on sekoitus perinteistä rock and rollia, hard rockia, musikaalien draamaa ja wagneriaanista mahtipontisuutta. Hänen sanoituksensa ovat täynnä romanttisia unelmia, joihin elämän ironia tuo yllättäviä käänteitä.
Steinman sävelsi musiikkia myös musikaaleihin, joista menestyksekkäin on Roman Polańskin elokuvaan perustuva ja Michael Kunzen sanoittama Tanz der Vampire, joka sai ensi-iltansa Wienissä vuonna 1997.
Valikoitu diskografia

Meat Loaf: Bat Out of Hell (1977). Steinman aloitti Bat Out of Hell -konseptin kehittämisen laulaja Meat Loafin kanssa 1970-luvun alussa. Albumin laulut ovat hänen kirjoittamiaan.
Jim Steinman: Bad for Good (1981). Steinmanin ainoa sooloalbumi.
Meat Loaf: Dead Ringer (1981). Steinman kirjoitti laulut Meat Loafin toiselle albumille. Albumin kappaleista "Read 'Em And Weepin" versioi myöhemmin Barry Manilow.
Bonnie Tyler: Faster Than the Speed of Night (1983) ja Secret Fire and Forbidden Dreams (1986). Steinman tuotti albumit ja  kirjoitti osan lauluista, muun muassa hitit "Total Eclipse of the Heart" ja "Holding Out for a Hero".
Pandora's Box: Original Sin (1989) Steinman kokosi naislaulajista yhtyeen ja tuotti albumin. Laulut ovat hänen kirjoittamiaan lukuun ottamatta The Doors -coveria, "Twentieth Century Fox". Céline Dion versioi Falling into You -albumillaan (1996) kappaleen "It's All Coming Back to Me Now".
Meat Loaf: Bat Out of Hell II: Back Into Hell (1993). Steinman tuotti Bat Out of Hellin kakkososan. Laulut ovat hänen kirjoittamiaan, monet niistä alun perin hänen soololevyltään ja Pandora's Boxin albumilta. Albumi ja single "I'd Do Anything for Love (But I Won't Do That)" olivat hittejä.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Jim Steinmanin blogi
John Calhoun

John Calhoun voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöt

John B. Calhoun, yhdysvaltalainen etologi
John C. Calhoun, Yhdysvaltain 9. varapresidentti
John Calhoun Phillips, Arizonan kuvernööri 1929–1931
John Calhoun Sheppard, Etelä-Carolinan kuvernööri 1886