stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Schuman
Tausta ja yksityiselämä

Schuman syntyi Luxemburgissa mutta oli kuitenkin syntyperäinen Saksan kansalainen. Hänen isänsä oli alkujaan Lothringenista mutta Saksan otettua alueen haltuunsa paennut vuonna 1870 Luxemburgiin, vain parin kilometrin päähän kotikylästään Evrangesta. Äiti oli luxemburgilainen. Schumanin äidinkieli oli luxemburgin kieli ja toinen kieli saksa, joka oli hänen varhaisempien kouluvuosiensa opetuskieli. Ranskaa hän oppi myöhemmin koulussa, jossa opetettiin sekä saksaksi että ranskaksi.
Schuman suoritti 1910 oikeustieteellisen tutkinnon Humboldtin yliopistossa Berliinissä. Äidin kuoleman jälkeen Schuman harkitsi hetkellisesti papin uraa mutta päätyi jatkamaan lakiopintoja. Valmistuttuaan vuonna 1912 Schuman alkoi työskennellä asianajajana Metzissa.
Maailmansotien aika

Schuman vapautui asepalveluksesta terveyssyistä eikä osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan.
Ensimmäisen maailmansodan seurauksena Ranska otti takaisin Elsass-Lothringenin alueen, jolloin Schumanin kansalaisuus vaihtui Saksasta Ranskaan vuonna 1919, ja hän alkoi osallistua Ranskan politiikkaan. Vuonna 1919 hänet valittiin Thionvillesta parlamenttiin, jossa hän toimi vuoteen 1940 asti. Hän osallistui merkittävästi Lex Schumanin työstämiseen ja läpimenoon. Schuman tutki ja paljasti Lothringenin terästeollisuuden sodanjälkeisen korruption.[lähde? ]
Toisen maailmansodan sytyttyä Schuman ei monien muiden Ranskan johtajien tavoin, kuten esimerkiksi Charles de Gaulle, paennut maasta. Sen sijaan Schuman liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen. Vuonna 1940 Gestapo pidätti Schumanin, mutta hän pakeni 1942 ja jatkoi tämän jälkeen vastarintaliikkeessä aina Ranskan vapauttamiseen saakka.
Sodan loppua kohden Schuman toimi lyhyen aikaa Philippe Pétainin alaisuudessa, mutta tämä ei aiheuttanut merkittävää mainehaittaa hänen tulevalle poliittiselle uralleen.
Poliittinen ura maailmansotien jälkeen > Ranskassa

Toisen maailmansodan jälkeen Schuman oli mukana neuvottelemassa kaikkia merkittäviä sopimuksia ja perustamassa muun muassa Euroopan neuvostoa ja Natoa.
Schuman oli keskustalaisen Mouvement Républicain Populaire -puolueen perustajia. Vuonna 1946 hänestä tuli Ranskan valtiovarainministeri ja seuraavana vuonna pääministeri marraskuusta 1947 syyskuuhun 1948 ja myös ulkoministeri alkaen toisesta hallituksestaan 1948–1953. Vuonna 1955 Schuman nimitettiin sinettien vartijaksi (ransk. Garde des Sceaux) eli oikeusministeriksi.
Poliittinen ura maailmansotien jälkeen > Euroopassa

Schuman kutsui 9. toukokuuta 1950 pitämässään puheessa Jean Monnet'n kehotuksesta saksalaiset hallitsemaan yhteisesti maiden hiilivaroja ja terästeollisuutta. Tämä muodosti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustan, josta kehittyi nykyinen Euroopan unioni. Puhe tunnetaan Schumanin julistuksena ja 9. toukokuuta Eurooppa-päivänä.
Vuonna 1958 Schuman nousi Euroopan parlamentin puhemieheksi.
Poliittinen ura maailmansotien jälkeen > Vierailu Suomessa

Schuman vieraili Suomessa huhtikuussa 1953 Ulkomaankauppaliiton tilaisuuden puhujana. Paikalla oli kuuntelemassa muun muassa presidentti J. K. Paasikivi. Puheessaan Schuman lupaili Suomelle jäsenyyttä yhdentyvässä Euroopassa. Kommunistit Ville Pessistä alkaen suhtautuivat vierailuun kielteisesti. Työkansan Sanomat julkaisi uutisessaan neuvostotutkimuksen, jonka mukaan "Schuman-suunnitelma on sodanjälkeisen Amerikan imperialismin synnyttämä." Neuvostoliittolainen Pravda hyökkäsi vierailua vastaan vielä viikkoa myöhemmin. Äärivasemmiston kirjoituksiin vastasi vain Helsingin Sanomat, muu lehdistö raportoi ainoastaan vierailun tapahtumista.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Schuman kuoli 4. syyskuuta 1963. Hänen viimeinen asuntonsa Scy-Chazelles'ssa on sittemmin muutettu museoksi.
Kunnianosoituksia ja muistaminen

Iranin kruunun ritarikunta (Iran, suurristi)
Paavi Pius IX:n ritarikunta (Vatikaani, 1956)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 1959, suurristi)
Lähde:
Vuonna 1958 Schuman sai Kaarle Suuren palkinnon Aachenin kaupungin myöntämänä Euroopan idean ja rauhan edistämisestä. Brysselissä hänen mukaansa on nimetty metroasema, tori ja rautatieasema (ransk. Bruxelles-Schuman, hollanniksi: Brussel-Schuman). Luxemburgin kaupunki nimitti Schumanin vuonna 1949 kaupungin kunniakansalaiseksi.
Tavoitteena katolinen pyhimys

Vuosituhannen vaihteessa joukko yksityishenkilöitä alkoi kerätä aineistoa Schumanin julistamiseksi katolisen kirkon autuaaksi (beatifikaatio), mikä olisi ensimmäinen askel kohti julistamista katoliseksi pyhimykseksi. Aiheesta keskusteltiin julkisuudessa vuonna 2004, mutta Vatikaanin kanta ei ollut kovin myönteinen. Schuman oli sitä mieltä, että kristinusko on demokratian pohja. Vuonna 2021 paavi Franciscus julisti Schumanin kunnianarvoisaksi. Tämä on ensimmäinen askel kohti pyhimykseksi julistamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Schuman Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Schuman Declaration on Wikiaineistossa (englanniksi)
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi · 1951 Hendrik Brugmans · 1952 Alcide De Gasperi · 1953 Jean Monnet · 1954 Konrad Adenauer · 1956 Winston Churchill · 1957 Paul-Henri Spaak · 1958 Robert Schuman · 1959 George Marshall · 1960 Joseph Bech · 1961 Walter Hallstein · 1963 Edward Heath · 1964 Antonio Segni · 1966 Jens Otto Krag · 1967 Joseph Luns · 1969 Euroopan komissio · 1970 François Seydoux de Clausonne · 1972 Roy Jenkins · 1973 Salvador de Madariaga
1976–2000:  1976 Leo Tindemans · 1977 Walter Scheel · 1978 Konstantínos Karamanlís · 1979 Emilio Colombo · 1981 Simone Veil · 1982 kuningas Juan Carlos I · 1984 Karl Carstens · 1986 Luxemburgin kansa · 1987 Henry Kissinger · 1988 François Mitterrand, Helmut Kohl · 1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö) · 1990 Gyula Horn · 1991 Václav Havel · 1992 Jacques Delors · 1993 Felipe González · 1994 Gro Harlem Brundtland · 1995 Franz Vranitzky · 1996 kuningatar Beatrix · 1997 Roman Herzog · 1998 Bronisław Geremek · 1999 Tony Blair · 2000 Bill Clinton
2001–:  2001 György Konrád · 2002 Euro-valuutta     · 2003 Valéry Giscard d’Estaing · 2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto) · 2005 Carlo Azeglio Ciampi · 2006 Jean-Claude Juncker · 2007 Javier Solana · 2008 Angela Merkel · 2009 Andrea Riccardi · 2010 Donald Tusk · 2011 Jean-Claude Trichet · 2012 Wolfgang Schäuble · 2013 Dalia Grybauskaitė · 2014 Herman Van Rompuy · 2015 Martin Schulz · 2016 paavi Franciscus · 2017 Timothy Garton Ash · 2018 Emmanuel Macron · 2019 António Guterres · 2020 Klaus Johannis · 2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala · 2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa · 2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt
Saksan 10. armeija

| 10>  armeija |
| --- | --- |

Toiminnassa:  26. elokuuta - 10. lokakuuta 1939 15. elokuuta 1943 - 2. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Koko:  2-4 armeijakuntaa, useita divisioonia
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Saksan 10. armeija (saks. 10. Armee) oli Saksan maavoimien armeijatason yhtymä toisessa maailmansodassa.
Historia

Wehrkreis IV perusti Leipzigissa 10. armeijan esikunnan liikekannallepanossa vähän ennen toisen maailmansodan puhkeamista 26. elokuuta 1939. Armeija liitettiin osaksi 4. armeijaryhmää. Armeija nimettiin 10. lokakuuta Puolan taisteluiden loputtua 6. armeijaksi.
Armeija perustettiin uudelleen 15. elokuuta 1943 ja se antautui liittoutuneille 2. toukokuuta 1945 Italiassa.
Komentajat

Armeijankomentajina olivat:
kenraalieversti Walter von Reichenau perustamisesta - uudelleen nimeämiseen
kenraalieversti Heinrich von Vietinghoff 15. elokuuta - 24. lokakuuta 1943
panssarikenraali Joachim Lemelsen 24. lokakuuta - joulukuu 1943
kenraalieversti Heinrich von Vietinghoff 31. joulukuuta 1943 - 24. lokakuuta 1944
panssarikenraali Joachim Lemelsen 24. lokakuuta 1944 - 15. helmikuuta 1945
panssarikenraali Traugott Herr  15. helmikuuta 1945  - antautumiseen
Salibandyn SM-sarja 1988–1989

Kausi 1988–1989 oli järjestyksessään Salibandyliigan kolmas kausi. Se oli myös ensimmäinen kerta, kun naiset pelasivat Suomen mestaruudesta. Naisten sarjassa oli vain viisi joukkuetta, ja neliotteluisen sarjan voitti jyväskyläläinen Blue Eyes Team (lyh. BET). Hopea ja pronssia ottivat ahvenanmaalaiset BGD ja VÅSC. BET voitti myös miehissä mestaruuden Synkän Uhman sijoittuessa toiseksi ja S.C. Dalmacin kolmanneksi.
Aiheesta muualla

Miesten salibandyliiga (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten salibandyliiga (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan jääkiekkomaajoukkue

| Ranska |
| --- | --- |

Lempinimi:  Les Bleus ('Siniset')
Liitto:  Fédération Française de Hockey sur Glace
Valmentaja:   Philippe Bozon
Eniten otteluita:  Denis Perez (297)
Eniten maaleja:  Philippe Bozon (57)
Eniten pisteitä:  Philippe Bozon (170)
IIHF-ranking:  14. (27.5.2024)

Ensimmäinen ottelu
  Belgia 6–1 Ranska  (Bryssel, Belgia; 4. maaliskuuta, 1905) 
Suurin voitto
  Ranska 24–1 Pohjois-Korea  (Budapest, Unkari; 15. maaliskuuta, 1983) 
Suurin tappio
  Yhdysvallat 22–0 Ranska  (Chamonix, Ranska; 30. tammikuuta, 1924) 
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ranska Salt Lake Cityssä 2002. |  Ranska Salt Lake Cityssä 2002. |  Ranska Salt Lake Cityssä 2002. |  |
Miesten jääkiekko
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1923 |  |  |
|  Kultaa | Italia 1924 |  |  |
Sacha Treille
Ranskan jääkiekkomaajoukkue edustaa Ranskaa kansainvälisissä miesten jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa. Vuonna 2024 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla maailmanrankingissa 14. sijalla. Vuonna 2024 Ranskassa oli noin 7 300 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja 115 jäähallia.
Joukkueen tunnuksessa on kukko, ja joukkue tunnetaankin Kukkoina. Joukkuetta kutsutaan peliasunsa värin mukaan myös nimellä Les Bleus ('siniset'). Joukkueen peliasun muut värit ovat valkoinen ja punainen.
Historiaa

Ranska liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon jo vuonna 1908. Ranskan joukkueen suurin saavutus on vuonna 1924 voitettu Euroopan-mestaruus. Maailmanmestaruuskisoihin joukkue on osallistunut 50 kertaa ja ollut parhaimmillaan jaetulla kuudennella sijalla vuonna 1930. Olympialaisiin Ranskan joukkue on osallistunut kymmenen kertaa, ja joukkueen paras saavutus on viides sija vuoden 1920 kesäolympialaisista.
Nykymuotoisissa maailmanmestaruuskisoissa Ranska on päässyt kahdesti pudotuspeleihin; vuonna 1995, jolloin se hävisi samoissa kisoissa maailmanmestaruuden saavuttaneelle Suomelle maalein 0–5 ja vuonna 2014, jolloin hävisi Venäjälle maalein 0–3, josta niin ikään tuli maailmanmestari sen lyötyä Suomen loppuottelussa lukemin 5–2.
Historiaa > 1990-luvulla

Vuosina 1994–1997 joukkuetta valmensi suomalaisvalmentaja Juhani Tamminen, joka sai Helsingin Sanomien urheilutoimituksen toimittajalta Juhani Syväseltä lempinimen Aurinkokuningas. [lähde? ]  Lisäksi 1990-luvulla Ranskan maajoukkueen kantavia voimia oli suomalaissyntyinen maalivahti Petri Ylönen, jonka torjuntojen avulla Ranskan joukkue säilyi maailmanmestaruuskisojen ylimmällä sarjatasolla useita vuosia.
Historiaa > 2000-luvulla

Joukkuetta valmensi suomalaisvalmentaja Heikki Leime vuosina 2000–2004. Joukkue pelasi maailmanmestaruuskisoissa  Pääsarja-tasolla vuodesta 2008 aina vuoteen 2019 jolloin odotusten vastaisesti Iso-Britannia voitti ratkaisevassa ottelussa Ranskan maalein 4-3.
Uusimmista saavutuksista suurin on 2–1-voitto Venäjästä vuoden 2013 maailmanmestaruusisoissa. Ottelussa Venäjän Aleksandr Radulov sai rangaistuslaukauksen ajassa 26.42, mutta hyvin pelannut Ranskan Florian Hardy torjui sen. Venäjän Aleksandr Perežogin teki kuitenkin heti rangaistuslaukauksen jälkeen maalin ajassa 26.57. Ranska tasoitti lukemat ajassa 29.52 Damien Fleuryn maalilla yli Venäjän maalivahdin Vasili Košetškinin patjan. Ranskan Antoine Roussel ratkaisi pelin ajassa 36.48 yksilösuorituksella harhauttaen venäläisen Sergei Mozjakinin. Pelin parhaiksi pelaajiksi valittiin Venäjän joukkueesta puolustaja Jevgeni Medvedev ja Ranskan joukkueesta maalivahti Florian Hardy. Tuon vuoden maailmanmestauuskisojen aikaan Venäjä on jääkiekon maailmanrankingissa sijalla yksi ja Ranska sijalla 14.
Vuoden 2014 kisoissa Ranska voitti jääkiekon suurmaista Kanadan ja Slovakian. Kanadan se oli onnistunut voittamaan jo vuonna 1995 maalein 4–1. Vuuden 2017 maailmanmestaruuskilpailuihin mennessä Ranskan joukkue oli kohdannut Suomen seitsemän kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa ja hävinnyt kaikki ottelut yhteismaalierolla 40–8. Vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa Ranska voitti Suomen maalein 5–1. Ranskan saavuttama voitto kotikisoissaan oli kaikkien aikojen ensimmäinen voitto Suomesta.
Ranska pääsi vuonna 2022 takaisin maailmanmestaruuskilpailujen korkeimmalle sarjatasolle, kun Venäjä ja Valko-Venäjä suljettiin pois Venäjän aloittaman Ukrainan sodan vuoksi maailmanmestaruuskilpailuista.
Historiaa > IIHF Hall of Fame

Philippe Bozon (valittu vuonna 2008)
Jacques Lacarrière (valittu vuonna 1998)
Historiaa > NHL-pelaajat

| --- | --- |
 Yohann Auvitu  Pierre-Édouard Bellemare  Paulin Bordeleau (s. Kanadassa)  Sébastien Bordeleau (s. Kanadassa)  Philippe Bozon  Stéphane Da Costa :  Patrick Daley (aik. alle 20-v. MM-kilpailut Kanadan paidassa)  Michel Galarneau (s. Kanadassa)  Cristobal Huet  André Peloffy (s. Kanadassa)  Antoine Roussel  Alexandre Texier
Sijoitukset > Olympialaisissa

| --- | --- |
 1920 – 5.  1924 – Jaettu 5. sija  1928 – 6.  1932 – ei osallistunut  1936 – Jaettu 9. sija  1948–1964 – karsiutui  1968 – 14.  1972–1984 – karsiutui  1988 – 11. :  1992 – 8.  1994 – 10.  1998 – 11.  2002 – 14.  2006 – 16. (karsiutui)  2010 – 20. (karsiutui)  2014 – 17. (karsiutui)  2018 – 13. (karsiutui)
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskilpailuissa

1910–1922 – ei osallistunut
1923 – Hopeaa
1924 – Kultamitali
1925 – ei osallistunut
1926 – 5.
1927–1929 – ei osallistunut
1932 – 6.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisoissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1930 – Jaettu 6. sija  1931 – 9.  1933 – Ei osallistunut  1934 – 11.  1935 – 7.  1937 – 7.  1938–1949 – Ei osallistunut  1950 – 9.  1951 – B-sarja; 2.  1952 – B-sarja; 5,  1953 – B-sarja; 5.  1955–1959 – Ei osallistunut  1961 – C-sarja; 2.  1962 – B-sarja; 3.  1963 – B-sarja; 6.  1964 – Ei osallistunut  1965 – Ei läpäissyt B-sarjan karsintaa  1966 – Ei läpäissyt B-sarjan karsintaa  1967 – C-sarja; 4.  1968 – 14. sija (kuudes B-lohkossa)  1969 – Ei osallistunut  1970 – C-sarja; 4.  1971 – C-sarja; 2.  1972 – Ei osallistunut  1973 – C-sarja; 6.  1974 – C-sarja; 5.  1975 – C-sarja; 5.  1976 – C-sarja; 3.  1977 – C-sarja; 4.  1978 – C-sarja; 6.  1979 – C-sarja; 3.  1981 – C-sarja; 5.  1982 – C-sarja; 4. |  1983 – C-sarja; 5.  1985 – C-sarja; 1.  1986 – B-sarja; 4.  1987 – B-sarja; 4.  1989 – B-sarja; 3.  1990 – B-sarja; 4.  1991 – B-sarja; 3.  1992 – 11.  1993 – 12.  1994 – 10.  1995 – 8.  1996 – 11.  1997 – 11.  1998 – 13.  1999 – 15.  2000 – 15.  2001 – 1. div., lohko A; 2.  2002 – 1. div., lohko A; 2.  2003 – 1. div., lohko A; 1.  2004 – 16.  2005 – 1. div., lohko B; 2.  2006 – 1. div., lohko A; 2.  2007 – 1. div., lohko A; 1.  2008 – 14.  2009 – 12.  2010 – 14.  2011 – 12.  2012 – 9.  2013 – 13.  2014 – 8.  2015 – 12.  2016 – 14.  2017 – 9. |  2018 – 12.  2019 – 15.  2020 – 1. div. A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.  2021 – 1. div. A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.  2022 – 12. |
Sijoitukset > IIHF:n maailmanranking

2003 – 18.
2004 – 18.
2005 – 17.
2006 – 19.
2007 – 19.
2008 – 18.
2009 – 14.
2010 – 15.
2011 – 14.
2012 – 14.
2013 – 13.
2014 – 12.
2015 – 12.
2016 – 14.
2017 – 13.
2018 – 13.
2019 – 13.
2020 – 14.
2021 – 15.
2022, helmikuu – 13.
Kokoonpanoja

Olympiakisat 1998
Olympiakisat 2002
Maailmanmestaruuskilpailut 2008
Maailmanmestaruuskilpailut 2009
Maailmanmestaruuskilpailut 2010
Maailmanmestaruuskilpailut 2012
Maailmanmestaruuskilpailut 2013
Maailmanmestaruuskilpailut 2014
Maailmanmestaruuskilpailut 2017
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ranska IIHF:n sivuilla (englanniksi)
Ranskan jääkiekkoliiton sivut (ranskaksi)
Ranska nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Antoine Baumé

Antoine Baumé
Antoine Baumé  (1728–1804) oli ranskalainen kemisti ja apteekkari. Hän keksi muun muassa erään areometrin. Vettä keveämpiä nesteitä varten valmistetuissa Baumén areometreissä vastaa 10° Baumé ominaispainoa 1, ja asteluku kohoaa ominaispainon vähetessä. Vettä raskaampia nesteitä varten tehdyissä Baumén areometreissä vastaa 0° Baumé ominaispainoa 1, ja asteluku nousee ominaispainon suuretessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antoine Baumé Wikimedia Commonsissa
Arese

| Arese |
| --- | --- |
 Via dei Caduti
 vaakuna
 Koordinaatit: 45°33′11″N, 9°04′39″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Metropolikaupunki:  Milano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,56 km²
Korkeus:  160 m
Väkiluku (31.12.2020):  19 201
 – Väestötiheys:  2 927 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  20044
Suuntanumero(t):  02
 
 https://www.comune.arese.mi.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arese on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 13 kilometriä luoteeseen. Arese tunnettiin 1900-luvun jälkipuoliskolla etenkin Alfa Romeon kaupunkina, sikäläinen tuotantolaitos ulottui myös naapurikuntien alueelle. Aresessa toimii Museo storico Alfa Romeo.
Maantiede

Arese sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Milanon metropolikaupungin luoteisosassa. Maisema on Pon jokilaaksolle tavanomaista tasankoa. Italian virallisessa seismisessä luokituksessa Arese kuuluu vyöhykkeeseen 4 (zona 4) eli alhaisen maanjäristysriskin alueeseen. Kaupunki on alueeltaan pieni ja tiheään asuttu ja nivoutuu kaupunkirakenteellisesti yhteen ympäröivien kuntien kanssa.
Aresen ainoa frazione on Valera.
Historia

Arese on todennäköisesti perustettu vuonna 507. Alueella hyökkäilleet unkarilaiset asettuivat tuolloin nyky-Aresen tienoille. 1300-luvulla aluetta hallitsi Viscontin suku, ja heidän jälkeensä Sforzan suku, joka hyödynsi alueen hedelmällistä maaperää. Myöhemmin ranskalaisten ja espanjalaisten valtakaudet heikensivät paikkakunnan taloutta. Itävaltaisvallan aikana 1700-luvulla talous koheni, sillä mulperien viljelyä ja silkintuotantoa tehostettiin. Areselaiset olivat aktiivisesti mukana itävaltalaisvaltaa kaataneessa Cinque giornate di Milano -kansannousussa maaliskuussa 1848. Arese sai oman vaakunan 1926. Sen vasemmalla puolella on paikkakunnan legendaarista varhaisvaihetta kuvaava barbaarien teltta, oikealla puolella on tähkä. Pohjavärinä on vaaleansininen.
Aresen historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkko Santi Pietro e Paolo 1800-luvun lopulta ja Villa Settala-Marietti-Ricotti (Villa La Valera) 1700-luvulta.
Alfa Romeolla oli tuotantolaitos (Stabilimento Alfa Romeo di Arese) Aresessa 1963–2005. Kaupungissa sijaitsee Museo storico Alfa Romeo, joka avattiin 1976.
Talous ja liikenne

Aresessa ei ole rautatieasemaa, moottoritieyhteydet ovat hyvät kaikkiin ilmansuuntiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arese Wikimedia Commonsissa
Arese, Lombardia, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Arese
Milanon metropolikaupunki
Abbiategrasso | Albairate | Arconate | Arese | Arluno | Assago | Baranzate | Bareggio | Basiano | Basiglio | Bellinzago Lombardo | Bernate Ticino | Besate | Binasco | Boffalora sopra Ticino | Bollate | Bresso | Bubbiano | Buccinasco | Buscate | Bussero | Busto Garolfo | Calvignasco | Cambiago | Canegrate | Carpiano | Carugate | Casarile | Casorezzo | Cassano d’Adda | Cassina de’ Pecchi | Cassinetta di Lugagnano | Castano Primo | Cernusco sul Naviglio | Cerro Maggiore | Cerro al Lambro | Cesano Boscone | Cesate | Cinisello Balsamo | Cisliano | Cologno Monzese | Colturano | Corbetta | Cormano | Cornaredo | Corsico | Cuggiono | Cusago | Cusano Milanino | Dairago | Dresano | Gaggiano | Garbagnate Milanese | Gessate | Gorgonzola | Grezzago | Gudo Visconti | Inveruno | Inzago | Lacchiarella | Lainate | Legnano | Liscate | Locate di Triulzi | Magenta | Magnago | Marcallo con Casone | Masate | Mediglia | Melegnano | Melzo | Mesero | Milano | Morimondo | Motta Visconti | Nerviano | Nosate | Novate Milanese | Noviglio | Opera | Ossona | Ozzero | Paderno Dugnano | Pantigliate | Parabiago | Paullo | Pero | Peschiera Borromeo | Pessano con Bornago | Pieve Emanuele | Pioltello | Pogliano Milanese | Pozzo d’Adda | Pozzuolo Martesana | Pregnana Milanese | Rescaldina | Rho | Robecchetto con Induno | Robecco sul Naviglio | Rodano | Rosate | Rozzano | San Colombano al Lambro | San Donato Milanese | San Giorgio su Legnano | San Giuliano Milanese | San Vittore Olona | San Zenone al Lambro | Santo Stefano Ticino | Sedriano | Segrate | Senago | Sesto San Giovanni | Settala | Settimo Milanese | Solaro | Trezzano Rosa | Trezzano sul Naviglio | Trezzo sull’Adda | Tribiano | Truccazzano | Turbigo | Vanzaghello | Vanzago | Vaprio d’Adda | Vermezzo | Vernate | Vignate | Villa Cortese | Vimodrone | Vittuone | Vizzolo Predabissi | Zelo Surrigone | Zibido San Giacomo
Käännös suomeksi
Réka Király

| Réka Király> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 46–47) Budapest, Unkari
Ammatti:  graafinen suunnittelija, kuvittaja ja lastenkirjailija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Réka Király (s. 1977 Budapest, Unkari) on unkarilaissyntyinen, Suomessa asuva graafinen suunnittelija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hän on myös kuvakirjoihin erikoistuneen Etana Editions -kustantamon toinen kustantaja. Király on työskennellyt lastenkirjallisuuden parissa vuodesta 2005. Hänen kirjoittamansa ja kuvittamansa Pieni suuri tarina -kuvakirjasarja on suosittu myöskin erikielisinä käännöksinä. Királyn kuvakirjoja on julkaistu mm. espanjan, italian, kiinan, katalaanin, korean ja puolan kielillä. Király on palkittu yhdessä Marika Maijalan kanssa tekemästään kuvakirjasta Topin Nokinenäpäivä (WSOY 2014), joka sai The White Ravens -tunnuksen vuonna 2015.
Réka Király perusti Etana Editions -kustantamon 2014 Helsingissä yhdessä Jenni Erkintalon kanssa.
Aiheesta muualla

Réka Király WSOY. Viitattu 15.4.2022.
Reka Kiraly: Herbarium, 17.12.2020 – 23.1.2021 Galleria Kuvitus. Kuvittajat ry. Arkistoitu 15.4.2022. Viitattu 15.4.2022.
Réka Király Rekakiraly.tumblr.com. Arkistoitu 15.4.2022. Viitattu 15.4.2022.
Rovenky

| Rovenky Ровеньки |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Luhanskin alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Rovenky
 Koordinaatit: 48.0878°N, 39.3702°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Kirjallinen maininta:  1705
Kaupungiksi:  1934
Väkiluku (2013):  47 852
 
 rov.loga.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rovenky (ukr. Ровеньки, ven. Ровеньки, Rovenki) on kaupunki Luhanskin alueen eteläosissa Itä-Ukrainassa, linnuntietä 53 kilometriä Luhanskista eteläkaakkoon. Venäjän Rostovin alueen raja on etelässä noin 20 kilometrin päässä. Ensimmäinen historiallinen maininta paikkakunnasta kasakka-asutuksesta tunnetaan vuodelta 1705. Kaupungiksi se nimettiin vuonna 1934.
Vuonna 2013 siellä asui runsas 47 800 asukasta. Rovenkyn kaupunkipiirin (83 949 as.) alueeseen kuuluu myös kymmenen kaupunkityyppistä taajamaa ja maaseutukylien asukkaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rovenky Wikimedia Commonsissa