stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vastaväri
Vastaväreihin liittyviä ilmiöitä > Jälkikuva

Jos katsotaan tiukasti tarpeeksi kauan, noin 30 sekunnista yhteen minuuttiin, yhtä väriä, esimerkiksi punaista, ja sen jälkeen katse käännetän valkoiselle pinnalle, saadaan näkyviin jälkikuva, joka on väriltään alkuperäisen värin vastaväri, tässä tapauksessa syaani (sinivihreä). Tämä on yksi havaintopsykologian tutkimista jälkivaikutuksista, jotka yleensä selitetään näköjärjestelmän tiettyjen osien väsymisellä.lähde?
Jälkikuvat ovat näköjärjestelmämme tuottamia näköhavaintoja (suksessiivikontrasti), jotka ovat ärsykekuvaansa nähden käänteisvärisiä. Ne syntyvät kohteesta tulevaan valoon adaptoitumisen eli mukautumisen jälkitilan seurauksena. Näköjärjestelmä pyrkii aina valoärsykkeen jälkeen välittömästi palautumaan tasapainotilaan - 'nollatilaan'. Tästä seuraa, että näemme jonkin aikaa värillisen jälkikuvan, joka on vuorostaan valoärsykkeelle adaptoitumattomien näkösolujen yhteistyön seuraus. Jälkikuvan väreistä siis puuttuvat ärsykekuvan valoihin 'väsyneiden' näkösolujen aktiivisuuden osuus. Kyse on värinäön normaalista toimintatavasta.lähde?
Edellä mainitussa tapauksessa verkkokalvon punaista valoa vastaanottavat fotoreseptorit rasittuvat niin, että niiden kyky lähettää informaatiota aivoihin heikkenee. Kun sen jälkeen nähdään valkoista valoa, sen punainen komponentti ei välity yhtä tehokkaasti kuin muut aallonpituudet (värit), ja seurauksena on illuusio siitä, että nähtäisiin punaisen komplementtiväri, sillä kuvaa häiritsee nyt yhden värin, tässä tapauksessa punaisen puute. Kun reseptorit saavat levätä tietyn ajan, illuusio häviää. Katsottaessa valkoista valoa silmään tulee edelleen sinisen ja vihreän ohella myös punaista valoa, mutta koska jälkimmäisten reseptorit eivät ole yhtä väsyneitä, silmä päätyy tiettyyn tasapainotilaan.lähde?
Historia ja taiteellinen käyttö > Taiteessa

Monet'n maalauksessa Impressio, auringonnousu (1872) näkyy pieni oranssi aurinko ja jonkin verran pilvistä ja vedestä heijastunutta valoa keskellä sumeaa sinistä maisemaa. Mmaalauksesta, jossa komplementtiväreiksi (RYB-teorian mukaan) katsottuja oranssia ja sinistä on käytetty erityisen näyttävällä tavalla, sai nimensä uusi taiteellinen tyylisuunta impressionismi. Monet tunsi hyvin komplementtivärejä koskevat tieteelliset teoriat ja sovelsi niitä innokkaasti. Vuonna 1888 hän kirjoitti: "Väri saa vaikutuksensa pikemminkin vastakohdista kuin omista ominaisuuksistaan... perusvärit näyttävät kirkkaammilta, kun ne ovat kontrastissa komplementtiväriensä kanssa."
Oranssista ja sinisestä tuli kaikkien impressionististen maalarien käyttämä keskeinen yhdistelmä. He olivat lukeneet tuoreimpia väriopillisia kirjoja ja tiesivät, että oranssi sijoitettuna sinisen viereen sai molemmat värit näyttämään paljon kirkaammilta. Auguste Renoir maalasi laivoja, joissa oli krominoranssisia raitoja. Paul Cézanne käytti keltaiseta, sinisestä ja okrasta yhdistämällä saamaansa oranssia väriä sinistä taustaa vasten.
Vincent van Gogh tuli erityisen tunnetuksi tästä tekniikasta. Hän valmisti omat oranssit maalinsa sekoittamalla keltaista, okraa ja punaista ja sijoitti tätä väriä maalauksissaan sienanpunaisten ja pullonvihreän viereen sinisen ja violetin taivaan alle. Hän maalasi myös oranssisen kuun ja tähtiä koboltinsiniselle taivaalle. Veljelleen Theolle hän kirjoitti etsivänsä sinisen ja oranssin, punaisen ja vihreän sekä keltaisen ja violetin vastakkaisuuksia sekä murrettuja ja neutraaleja värejä saattaakseen äärimmäisyydet sopusointuun yrittäen tehdä väreistä voimakkaita, ei harmaan eri sävyjä.
Kuvaillessaan veljelleen Theolle maalaustaan Yökahvila van Gogh kirjoitti: Yritin kuvailla punaisella ja vihreällä kauheita inhimillisiä kärsimyksiä. Aula on verenpunainen ja vaaleankeltainen, ja sen keskellä on vihreä biljardipöytä ja neljä sitruunankeltaista lamppua, joiden säteet ovat oransseja ja vihreitä. Kaikkialla on mitä erilaisimpien punaisten ja vihreiden taistelu ja vastakkaisuus.
Monet'n maalaus Impressio, auringonnousu (1872) esittää pientä mutta kirkkaan oranssia aurinkoa sinisellä taustalla. Impressionismi sai nimensä tästä maalauksesta.
Pierre-Auguste Renoirin Chatoun melojat (ransk. Les Canotiers à Chatou, 1879). Renoir tiesi, että vierekkäin sijoitettuna oranssi ja sininen vahvistavat toisiaan.
Vincent van Goghin omakuvassa vastakkaisuus hänen hiustensa oranssin ja sinisen taustan välillä on mahdollisimman selvä.
Vincent van Goghin maalauksessa Tähtikirkas yö (1889) tähdet ja kuu loistavat oranssisina.
Teoksessaan Yökahvila (1888) Vincent van Gogh kuvasi punaisella ja vihreällä "kauheita inhimillisiä kärsimyksiä".
Käytännön sovelluksia

Komplementtiväreillä on suuri merkitys esteettisesti miellyttävässä taiteessa ja graafisessa suunnittelussa. Toisistaan mahdollisimman selvästi erottuvia värejä käytetään myös logoissa ja mainoksissa. Vierekkäin sijoitettuina komplementtivärit saavat toisensa näyttämään kirkkaammilta. Komplementtivärejä käytetään vielä tärkeämpiinkin tarkoituksiin. Koska oranssi ja sininen ovat kompementtivärejä, pelastusrenkaat ja -liivit ovat tavallisesti oranssisia, jotta ne mahdollisimman selvästi näkyisivät lähellä kulkeviin laivoihin ja lentokoneisiin.lähde?
Punaisia ja syaaninvärisiä laseja käytetään Anaglyph 3D -järjestelmässä kolmiulotteisten kuvien aikaansaamiseksi tietokoneiden näytöille.lähde?
Selvimmin meren muodostamaa sinistä taustaa vasten näkyvät oranssiset pelastusliivit.
Anaglyph 3D:llä muodostettuja kuvia katsotaan internetistä tai painotuotteista punaisen ja syaaninvärisen lasin läpi.
Punaisten ja syaaninväristen Anaglyph 3D-lasien läpi katsottuna tämä kuva näyttää kolmiulotteiselta.
Huomautuksia

↑  Mitä tässä osiossa ja myös osiossa "Jälkikuva" sanotaan vastaväreistä, koskee nimenomaan RGB-teorian mukaisia vastavärejä, joita joskus sanotaan myös käänteisväreiksilähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vastaväri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Complementary color
Komplementtivärit RYB-mallin mukaan
CMYK-mallissa, jota käytetään väripainatuksessa, päävärit magenta, syaani ja keltainen yhdessä muodostavat mustaa, ja vastaväriparit ovat magenta ja vihreä, keltainen ja sininen sekä syaani ja punainen.
Käännös suomeksi
Jüri Lossmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jüri Lossmann Antwerpenin olympialaisissa. |  Jüri Lossmann Antwerpenin olympialaisissa. |  Jüri Lossmann Antwerpenin olympialaisissa. |  |
Maa:   Viro
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | Maraton |  |
Jüri Lossmann (4. helmikuuta 1891 Viljandi, Viro – 1. toukokuuta 1984 Tukholma) oli virolainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili kestävyysjuoksussa.
Urheilu-ura

Lossman aloitti urheilu-uransa jalkapalloilijana seurananaan Tallinnan Merkur. Hän haavoittui Venäjän armeijassa ensimmäisen maailmansodassa. Hän kuitenkin kuntoutui niin, että voitti vuonna 1916 Tallinnassa juostun maratonin ja samana vuonna Venäjän 5 000 metrin mestaruuden.
Hän saavutti hopeaa Antwerpenin olympiamaratonilta vuonna 1920 edustaen juuri itsenäistynyttä Viroa. Hän juoksi ajan 2.32.48,6 ja hävisi voittaja Hannes Kolehmaiselle 12,8 sekunnilla. Lossmann osallistui myös 10 000 metrille, jossa keskeytti alkuerissä. Lossmann osallistui seuraaviin Pariisin olympialaisiin, jossa hän oli Viron joukkueessa lipunkantajana. Pariisissa 1924 hän juoksi maratonin sijoittuen kymmenenneksi.
Vuonna 1923 Lossmann voitti Göteborgin maratonin. Vuonna 1929 hän juoksi tunnin juoksussa Viron ennätyksen.
Urheilu-uran jälkeinen aika

Urheilu-uran aikana hän työskenteli Makeistehdas Kawen palveluksessa vuosina 1922-1936. Lisäksi hän toimi 1930-luvulla Viron pitkän matkan juoksijoiden valmentajana. Toisen maailmansodan aikana Saksan miehittämässä Virossa vuosina 1942-44 hän toimi silloisen Viron urheiluhallinnon palveluksessa. Syksyllä 1944 Neuvostoliiton joukkojen tunkeutuessa Viroon Lossmann pakeni monien muiden virolaisten tavoin Ruotsiin.
Lossmann oli aiemmin ollut kultaseppäharjoittelijana. Ninpä hän Ruotsiin siirryttyään toimi kulta- ja hopeaseppänä. Vuonna 1964 hän teki Ruotsin silloiselle kuninkaalle Kustaa VI Aadolfille Ruotsin virolaisen siirtolaisyhteisön kiitoksena hopeapokaalin.
Vuonna 1991 Viron uuden itsenäistymisen aikaan käynnistettiin Jüri Lossmannin nimeä kantava puolimaratonjuoksu Lossmannin syntymäseudulla Viljandissa.
Protektoraatti

Protektoraatti on sananmukaisesti suojelualue, alue tai useammin valtio, jonka toinen valtio ottaa suojelukseensa pyynnöstä tai tahdonvastaisesti, jolloin miehittäjä kutsuu miehittämäänsä aluetta protektoraatiksi hyväksyttääkseen toimensa julkisuudessa. Tällöin valtio on riippuvuussuhteessa toiseen valtioon siten, että se on kokonaan tai osittain luopunut täysivaltaisuutensa käyttämisestä kansainvälisissä suhteissa ja sotilaallisesti ja että suojelijavaltiolla on oikeus puuttua protektoraatin sisäisiin asioihin.
Kansainvälisessä politiikassa protektoraatteihin liittyy Kansainliiton mandaattihallinto, jolla ensimmäisen maailmansodan hävinneiden valtioiden siirtomaat siirrettiin Kansainliiton hallittaviksi. Afrikassa Saksan Versailles’n rauhansopimuksessa menettämät afrikkalaiset siirtomaat siirtyivät Kansainliiton mandaatilla Yhdistyneen kuningaskunnan haltuun, kun taas Lähi-idässä Ottomaanien valtakunnan hallussa pitämiä alueita annettiin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallittaviksi.lähde?
Itsenäisellä Suomella on ollut kaksi virallisesti valtakunnan tasolla tunnustettua suojelualuetta eli protektoraattia, Repola ja Porajärvi. Ensin mainittu oli tätä vuosina 1918–1920 ja jälkimmäinen 1919–1920. Nämä aunuslaiset kunnat pyysivät kansanäänestyksen tuloksen myötä Suomelta lupaa siirtyä sen suojelukseen.lähde?
Ympärysvallat Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta pitivät ensimmäisen maailmansodan aikana Neuvosto-Venäjästä 1917–1918 itsenäistyneitä Ukrainaa ja Suomea (1917) Saksan protektoraatteina, koska Saksan vaikutus näiden maiden hallintoon, politiikkaan ja talouselämään oli niin vahva ja jopa kauppasopimuksilla virallistettu. 1918 Saksa määräsi Suomen ulkopolitiikasta, asevoimista ja Saksalla oli etuosto-oikeus Suomen viennissä. Suomi oli siis Saksan protektoraatti maaliskuusta marraskuuhun 1918; Suomi ei ollut tällöin suvereeni valtio.
Toista maailmansotaa ennen natsi-Saksa jakoi Tšekkoslovakian itsenäiseksi Slovakiaksi sekä Tšekinmaan käsittäväksi ja miehitystä tarkoittavaksi Böömin ja Määrin protektoraatiksi, jota johti käskynhaltijana valtakunnanprotektori.lähde?
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Sumatra

Trumonin sulttaanikunta (1770?)
Langkatin sulttaanikunta (1869)
Delin sulttaanikunta (1862)
Asahan sulttaanikunta (1865)
Kota Pinangin sulttaanikunta (1865–1942)
Siak Srin sulttaanikunta (1858)
Indragirin sulttaanikunta (1838?)
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Jaava

Yogyakartan sulttaanikunta (1755)
Mataramin sulttaanikunta ja Surakarta Sunanaten sulttaanikunta (1677)
Mangkunegaranin herttuakunta (1757)
Pakualamanin herttuakunta (1812)
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Pienet Sundasaaret

Sumbawa sulttaanikunta
Biman herttuakunta  (1669)
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Borneo

Pontianakin sulttaanikunta (1819)
Sambasin sulttaanikunta (1819)
Kubun sulttaanikunta (1823)
Landakin sulttaanikunta
Mempawahin sulttaanikunta
Matan sulttaanikunta
Sanggaun sulttaanikunta
Sekadaun sulttaanikunta
Simpang sulttaanikunta
Sintangan sulttaanikunta (1822)
Sukadanan sulttaanikunta
Kota Waringin sulttaanikunta
Kutai Kertanegaran sulttaanikunta (1825)
Gunung Taburin sulttaanikunta
Bulunganin sulttaanikunta
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Celebes

Gowan sulttaanikunta (1669)
Bonen sulttaanikunta
Sidenrengin sulttaanikunta
Soppengin sulttaanikunta
Butungin sulttaanikunta
Munan sulttaanikunta
Banggain sulttaanikunta
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Molukit

Ternaten sulttaanikunta (1676)
Batjanin sulttaanikunta
Luettelo protektoraateista > Alankomaiden protektoraatit > Uusi-Guinea

Alankomaiden Uusi-Guinea
Kaimanan sulttaanikunta
Luettelo protektoraateista > Argentiinan protektoraatit

Liga Federal (1815–1820)
Peru (1820–1822)
Riograndensen tasavalta (1836–1845)
Julianan tasavalta (1839–1845)
Gobierno del Cerrito (1843–1851)
Paraguay (1876)
Tucumán (1820–1821)
Misiones (1865–1954)
Gran Chaco (1874–1884)
Patagonia (1878–1884)
Tierra del Fuego (1884–1991)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Amerikka

Barbados (1627–1652)
Moskiittorannikko (1655–1860)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Arabimaailma

Adenin protektoraatti  (1872–1963)
Etelä-Arabian federaatio (1963–1967)
Egyptin sulttaanikunta (1914–1922)
Anglo-egyptiläinen Sudan (1899–1956)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Eurooppa

Brittiläinen Kypros (1871–1914) (Britannian sotilashallinnon alaisuudessa 1914–1922 ja  kruununsiirtomaana vuosina  1922–1960)
Maltan protektoraatti ja  Maltan kruununsiirtomaa (1800–1813)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Aasia

Malediivit (1887–1965)
Sikkim  (1910–1947)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Saharan eteläpuolinen Afrikka

Barotsemaa (1900–1964)
Brittiläinen Itä-Afrikka (1895–1920)
Gambian siirtomaa ja protektoraatti  (1894–1965)
Kenian siirtomaa ja protektoraatti (1920–1963)
Pohjois-Nigerian protektoraatti  (1900–1914)
Pohjois-Rhodesia (1924–1964)
Brittiläinen Kultarannikko  (1902–1957)
Njassamaa ja   Brittiläinen Keski-Afrikan protektoraatti  (1893–1964)
Sierra Leonen siirtomaa ja protektoraatti (1896–1961)
Etelä-Nigerian protektoraatti
Swazimaa  (1902–1968)
Ugandan protektoraatti (1894–1962)
Walvis Bay (1878–1884)
Sansibarin sulttaanikunta (1890–1963)
Brittiläinen Somalimaa (1884–1960)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Oseania

Papuan territorio (1884–1888)
Brittiläiset Salomonsaaret (1893–1978)
Cookinsaarten federaatio (1888–1901)
Gilbert- ja Ellicesaaret (1892–1916)
Niue  (1900–1901)
Tokelau (1877–1916)
Luettelo protektoraateista > Brittiläiset protektoraatit > Suojeluvaltiot

Virallisesti itsenäisiä alueita, joilla oli sisäpoliittinen itsenäisyys, mutta olivat osana Brittiläistä imperiumia. Britannia vastasi  näiden maiden ulkopolitiikasta.
Brunei (1888–1984)
Afganistanin emiraatti (1879–1919)
Bhutan (1910–1949)
Cis-Sutlej (1809–1947)
Egyptin kuningaskunta (1922–1936)
Malaijan liittovaltio (1948–1957)
Liittoutuneet malaijivaltiot (1895–1946)
Negeri Sembilan (1888–1895)
Seremban  (1874–1888)
Jelebu  (1886–1895)
Pahang (1888–1895)
Perak (1874–1895)
Selangor (1874–1895)
Liittoutumattomat malaijivaltiot (1904/09–1946)
Johor (1914–1946)
Johor Muar (1897–1909)
Kedah (1909–1946)
Kedah Kulim (1894–1909)
Kelantan (1909–1946)
Perlis (1909–1946)
Terengganu (1909–1946)
Nepalin kuningaskunta (1816-1923)
Tiibetin kuningaskunta (1904–1910 ja 1912–1921)
Tonga (1900–1970)
Sarawakin kuningaskunta (1888–1946)
Pohjois-Borneo (1888–1946)
Bahrain (1880–1971)
Kuwait (1899–1961)
Qatar (1916–1971)
Abu Dhabi (1820–1971)
Ajman (1820–1971)
Dubai (1835–1971)
Fujaira (1952–1971)
Ra’s al-Khaima (1820–1972)
Sharjah (1820–1971)
Kalba (1936–1951)
Umm al-Qaiwain (1820–1971)
Muscat ja Oman (1892–1971)
Luettelo protektoraateista > Brasilian protektoraatit

Acren tasavalta (1899–1903)
Paraguay (1869–1876)
Uruguay (1828–1835)
Luettelo protektoraateista > Espanjan protektoraatit

Espanjan Marokko (1912–1958)
Luettelo protektoraateista > Intian protektoraatit

Sikkim  (1948–1975)
Bhutan (vuodesta 1948)
Luettelo protektoraateista > Italian protektoraatit

Albanian kuningaskunta (1917–1920 ja 1939–1940)
Itsenäinen Kroatian valtio (1941–1943)
Monaco (Sardinian kuningaskunnan protektoraatti 1815–1860)
Etiopian keisarikunta (1889–1896)
Italian Libya (Kyrenaika: 1912–1919)
Italian Somalimaa (1889–1905)
Majeerteenien sulttaanikunta (1889–1927)
Hobyon sulttaanikunta (1888–1925)
Luettelo protektoraateista > Japanin protektoraatit

Korean keisarikunta (1905–1910)
Mantšukuo (1932–1945)
Mengjiang  (1939–1945)
Luettelo protektoraateista > Portugalin protektoraatit

Kongon kuningaskunta (1390–1914)
Cabinda (1885–1974)
Gazan kuningaskunta (1824–1895)
Angochen sulttaanikunta (1903–1910)
Luettelo protektoraateista > Puolan protektoraatit

Feodosija (1462–1475)
Luettelo protektoraateista > Ranskan protektoraatit > Aasia

Ranskan Indokiina (1953–1954)
Kambodža (1863)
Annam ja Tonkin (1884)
Laos  (1893)
Luettelo protektoraateista > Ranskan protektoraatit > Afrikka

Anjouan (1886–1912)
Ranskan Somalimaa (1884–1896)
Mauritania (1903)
Adrar (1909)
Taganit (1905)
Brakna
Trarza (1902)
Ranskan Marokko (1912–1956)
Madagaskar
Imerina (1896–1897)
Ranskan Tunisia  (1881–1956)
Dahomeyn kuningaskunta (1889)
Porto-Novo (1863–1865)
Cotonou (1868)
Porto-Novo (1882)
Grand-Popo ja Agoué (1883)
Ubangi-Šari
Dar al-Kuti (1897)
Bangassou (1894)
Ylä-Volta (1895)
Tšad
Baghirmi (1897)
Norsunluurannikko (1889)
Guinea (1849)
Niger (Zinder) (1899)
Senegal (1850)
Luettelo protektoraateista > Ranskan protektoraatit > Amerikka

Meksikon toinen keisarikunta (1863–1867)
Luettelo protektoraateista > Ranskan protektoraatit > Eurooppa

Saarin protektoraatti  (1947–1956) entinen Kansainliiton mandaattialue
Luettelo protektoraateista > Ranskan protektoraatit > Oseania

Ranskan Polynesia (Seurasaaret) (1889)
Tahiti  (1842–1880)
Raiatea ja Tahaa (1880)
Mangareva (Gambiersaaret)(1844–1871)
Wallis ja Futuna (1842–1887)
Wallis (1842–1887)
Sigave ja Alo, Futuna ja Alofi (1888)
Luettelo protektoraateista > Saksan protektoraatit

Saksan valtakunta käytti kaikista siirtomaistaan sanaa Schutzgebiet (kirjaimellisesti protektoraatti), kunnes Saksa ensimmäisen maailmansodan aikana menetti merentakaiset alueensa.
Saksan Uusi-Guinea
Marshallinsaaret
Nauru
Pohjois- Salomonsaaret
Saksan Samoa
Witumaa
Saksan Lounais-Afrikka
Togomaa
Ruanda
Urundi
Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945)
Tanskan miehitys (1940–1943)
Luettelo protektoraateista > Venäjän ja Neuvostoliiton protektoraatit

Kasakkahetmanaatti (1654–1764)
Kartli-Kakhetin kuningaskunta  (1783–1801)
Imereti (1804–1810)
Serbian ruhtinaskunta  (1826–1856)
Buharan kaanikunta (1873–1920)
Hivan kaanikunta (1873–1920)
Moldavia (1829–1856)
Valakia (1829–1856)
Uriankhain Krai (1914)
Toinen Itä-Turkestanin tasavalta  (1944–1949)
Etelä-Ossetia (vuodesta 2008)
Transnistria  (vuodesta 1992)
Abhasia  (vuodesta 1994)
Donetskin kansantasavalta (2015–2022)
Luhanskin kansantasavalta (2015–2022)
Artsakh (2020-2023)
Luettelo protektoraateista > Yhdysvaltain protektoraatit

Alaska (1867–1958)
Havaiji (1893/1898–1959)
Liberia (1822–1847)
Kuuba (1898–1904)
Haiti (1915–1935)
Teksasin tasavalta (1836–1845)
Panaman kanavavyöhyke  (1903–1979)
Dominikaaninen tasavalta (1914–1924)
Sulun sulttaanikunta (1903–1915)
Saksan ja Itävallan miehitysvyöhykkeet  (1945–1949)
Yhdysvaltain sotilashallinto Koreassa
Yhdysvaltain sotilashallinto Ryukyusaarilla (1945–1972)
Filippiinit (1934–1946)
Havaijin kuningaskunta (1880s–1894/1898)
Irak (2003–2004)
Nykyiset Liitännäisvaltiot:
Marshallinsaaret
Mikronesia
Palau
Puerto Rico
Pohjois-Mariaanit
Guam
Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Luettelo protektoraateista > Yhdistyneiden kansakuntien protektoraatit

Länsi-Uusi-Guinea  (1962–1963)
Kambodža (1992–1993)
Kroatia (1996–1998)
Itä-Timor (1999–2002)
Kosovo (vuodesta 1999)
Anna Itävaltalainen (Ruotsin kuningatar)

| Anna Itävaltalainen |
| --- | --- |
 Anna Itävaltalainen espanjalaisessa asussa, Marcin Kober 1595
Puolan kuningatar Liettuan suuriruhtinatar
Valtakausi:  31.5.1592 – 10.2.1598
Kruunajaiset:  21. toukokuuta 1592 Wawelin katedraali
Edeltäjä:  Katariina Itävaltalainen
Seuraaja:  Konstantia Itävaltalainen
Ruotsin kuningatar Suomen suuriruhtinatar
Valtakausi:  17.11.1592 – 10.2.1598
Kruunajaiset:  19. helmikuuta 1594 Uppsalan tuomiokirkko
Edeltäjä:  Gunilla Bielke
Seuraaja:  Kristiina

Syntynyt:  Anne Habsburg 16. elokuuta 1573 Graz, Itävalta
Kuollut:  10. helmikuuta 1598 (ikä 24) Varsova, Puola
Hautapaikka:  Wawelin katedraali, Krakova
Puoliso:  Sigismund
Lapset:  Anna Maria Katarina Vladislav IV Katarina Kristoffer
Suku:  Habsburg
Isä:  Kaarle II (Itävallan arkkiherttua)
Äiti:  Baijerin Maria Anna
Anna Itävaltalainen, Anna Habsburg (16. elokuuta 1573 Graz, Itävallan arkkiherttuakunta  – 10. helmikuuta 1598 Varsova, Puola-Liettua) oli Puolan ja Ruotsin kuningatar avioliittonsa kautta Ruotsin ja Puolan kuninkaan Sigismund III Vaasan kanssa. Hänen katolinen uskonsa jätti hänet vieraaksi alamaisilleen sekä Ruotsissa että Suomessa. Hallitsijapari oleskeli Ruotsissa lyhyesti vain 1593–1594.
Suku

Annan isä oli Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II (1540–1590), joka oli keisari Ferdinand I:n ja Böömin ja Unkarin prinsessa Anna Jagellonican (1503–1547) nuorin poika. Hänen äitinsä, joka oli myös hänen isänsä sisarentytär, oli Baijerin prinsessa Maria Anna (1551–1608), joka oli Itävallan arkkiherttuatar Annan (1528 –1590) ja Baijerin herttua Albrekt V:n (1528–1579) tytär.
Hän oli keisari Ferdinand II:n vanhin sisar ja hänellä oli 14 sisarusta, joista kolme kuoli jo pieninä. Arkkiherttuatar Margareeta Itävaltalainen (1584–1611) avioitui Espanjan kuningas Filip III:n kanssa 18. huhtikuuta 1599. Kaksi veljistä ryhtyi kirkon palvelukseen: Leopold V (1586–1632) oli Passaun ruhtinaspiispa ja Kaarle (1590–1624) oli Wrocławin ruhtinaspiispa. Arkkiherttuatar Maria Christina (1574–1621) avioitui vuonna 1595 voivodi Sigismund Bathoryn, Transilvanian ruhtinaan kanssa; Maria Christina hallitsi ruhtinaskuntaa vuosina 1597–1598, he erosivat vuonna 1599. Arkkiherttuatar Maria Magdalena (1589–1631) avioitui vuonna 1608 Cosimo II de' Medicin, Toscanan suurherttuan kanssa.
Avioliitto

Annasta tuli Puolan Sigismundin ensimmäinen vaimo 31. toukokuuta 1592. Katoliselle kirkolle liitto tarjosi kiinnostavia mahdollisuuksia Itämeren piirissä, sillä Sigismund oli Ruotsin kuningas Juhana III:n ja Katariina Jagellonican poika ja Ruotsin kruununperijä, joka yhdistäisi valtakunnat personaaliunioniin. Paavi Klemens VIII oli jo aiemmin siunannut suunnitelman vastauskonpuhdistuksen ulottamisesta Ruotsiin. Paavin ja Annan sedän, keisari Maximilianin tuella avioliittosuunnitelma voitiin toteuttaa.
Monet Puola-Liettuan aateliset (szlachta) vastustivat avioliittoa ja Sigismundin ajamaa liittoutumista Itävallan Habsburgien kanssa. Kun Sigismund lähetti diplomaattisen saattueen noutamaan morsianta kardinaali Radvilan johdolla, Habsburgeja vastustavan puolueen kansleri Jan Zamojski vartioi rajoja estääkseen arkkiherttuatarta saapumasta maahan. Annen onnistui kiertää vartijat ja hänet kruunattiin Krakovassa Puolan kuningattareksi.