stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samoa
Historia > Suurvaltapolitiikan pelinappulana

Ensimmäinen eurooppalainen, jonka tiedetään käyneen Samoalla, oli hollantilainen Jakob Roggeveen, joka näki saaret alukseltaan vuonna 1722. Vuonna 1768 Louis Antoine de Bougainville vieraili alueella ja kutsui saaria ”navigaattorien saariksi”, koska ihaili pienillä kanooteillaan avomerellä kulkeneita samoalaisia. 1830-luvulla saarille lähetettiin brittiläisiä lähetyssaarnaajia. London Missionary Societyn John Williams käännytti pian päällikkö Malietoa Vainu’upon kristinuskoon, ja tätä seurasi loput kansasta.
Samoa sijaitsee strategisesti merkittävällä merireitillä, joten Saksa, Britannia ja Yhdysvallat kiinnostuivat 1800-luvulla saarista. Saksa ja Yhdysvallat ajautuivat sodan partaalle Samoan kriisin aikana. Yhdysvallat sai 1878 käyttöönsä nykyisen Amerikan Samoan puolella sijaitsevan Pago Pagon sataman. Saksa haki maaperää puolestaan Apiasta, ja yhdysvaltalaiset ja brittiläiset sotalaivat haastoivat saksalaiset näiden pommittaessa joulukuussa 1888 Apiaa. Tilanne raukesi, kun hurrikaani upotti maaliskuussa 1889 kaikki kolme Yhdysvaltain alusta sekä kolme saksalaista alusta. Kiistely saarista ratkaistiin lopulta vuoden 1899 sopimuksella, jonka mukaan Saksa ja Yhdysvallat jakoivat Samoan saariston.
Samoan jako tehtiin ilman samoalaisten konsultointia, ja monet paheksuivat tekoa voimakkaasti. Saksan Samoalla syntyi jo 1908 Mau a Pule -liike päällikkö Lauaki Namulauʻulu Mamoen johdolla, kun matait olivat pettyneitä saksalaisten yritykseen muuttaa perinteistä faʻa Sāmoa -järjestelmää. Lauaki ja yhdeksän muuta johtohenkilöä antautuivat kuitenkin pian, ja heidät karkotettiin Saipanille.
Pian ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen elokuussa 1914 Uusi-Seelanti lähetti hyökkäysjoukot valtaamaan ja miehittämään Saksan Samoan. Tarkoituksena oli estää Saksan Samoan käyttö laivaston tankkauspisteenä Tyynellämerellä. Uusi-Seelanti uudelleennimesi Saksan Samoan Länsi-Samoaksi ja jatkoi sen miehitystä ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka. Versailles’n rauhansopimus vuonna 1919 lopetti Saksan vaatimukset saaria kohtaan ja antoi niiden hallintamandaatin Uudelle-Seelannille.
Vuosien 1918–1919 influenssapandemia levisi Samoalle marraskuussa 1918 uusiseelantilaiselta matkustaja-alukselta, jota ei ollut laitettu karanteeniin toisin kuin aiemmin laivan vieraillessa Fidžillä. Potilaita kuoli sellaisella vauhdilla, että omaiset eivät ehtineet eivätkä jaksaneet järjestää perinteisiä hautajaismenoja, vaan vainajat käärittiin mattoihin ja haudattiin joukkohautoihin. Jälkikäteen kuolleiden määräksi arvioitiin 8 500 eli 22 prosenttia Samoan väestöstä. Epidemia on arvioitu yhdeksi 1900-luvun pahimmista, ja se vaikutti Uuden-Seelannin hallintoon saarilla.
Historia > Itsenäisyys

Uusi-Seelanti hallitsi Länsi-Samoaa Kansainliiton mandaatilla ja myöhemmin YK:n valtuutuksella. Itsenäisyysliike alkoi vahvistua 1920-luvulla ja organisoitui liikkeeksi nimeltä O le Mau a Samoa, lyhyesti Mau. Se aloitti passiivisen vastarinnan: valtuustot eivät kokoontuneet ja lapsia ei lähetetty hallituksen kouluihin. Vuonna 1929 Maun ja Uuden-Seelannin poliisin välillä tapahtui myös verisempi yhteenotto niin sanottuna mustana lauantaina.
Vuonna 1935 työväenpuolue voitti Uuden-Seelannin vaalit ja tunnusti Maun poliittisen aseman. Itsehallinto kehittyi kuitenkin hitaasti, osittain 1930-luvun laman ja maailmansodan takia. Maailmansodan jälkeen siirtomaat alkoivat itsenäistyä muuallakin, ja YK painosti myös Uutta-Seelantia luopumaan Samoasta. Uusi-Seelanti antoi 1940-luvun lopulla perustaa valtioneuvoston ja parlamantin, ja niitä seurasi muita poliittisia uudistuksia.
Samoa itsenäistyi lopulta 1. tammikuuta 1962, ja sen monarkiksi tuli Malietoa Tanumafili II. Länsi-Samoa oli ensimmäinen itsenäisyytensä takaisin saanut polynesialainen valtio 1900-luvulla. Maa muutti nimekseen Samoa vuonna 1997, mikä johti jännitteiden kasvuun Samoan ja Amerikan Samoan välillä.
Samoa siirtyi vuonna 1892 itäisemmälle aikavyöhykkeelle helpottaakseen asiointia Yhdysvaltojen ja Euroopan kanssa. Nykyisin Australia ja Uusi-Seelanti ovat kuitenkin Samoalle tärkeämpiä kauppakumppaneita, ja maa palasikin 29. joulukuuta 2011 samalle aikavyöhykkeelle, jonka se oli hylännyt. Pääministeri Tuila’epa Sailele Malielegaoin aloitteesta Samoan tieliikenne siirtyi vuonna 2009 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi eli samanlaiseksi kuin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Samoalla puhkesi 2019 tuhkarokkoepidemia, johon kuoli kolmen ja puolen kuukauden aikana 83 ihmistä. Sairaalahoitoa tarvitsi 1 868 ihmistä. Maassa oli epidemian takia kuusi viikkoa kestänyt hätätila.
Politiikka

Samoan poliittinen järjestelmä yhdistelee parlamentaarista demokratiaa ja saariston perinteisiä tapoja. Vuoden 1962 perustuslaki, joka astui voimaan maan itsenäistyessä, muotoili Samoan hallintojärjestelmän brittiläisen mallin mukaiseksi, mutta otti huomioon myös samoalaiset perinteet. Samoan itsenäistymisajan kaksi suurpäällikköä saivat elinikäisen hallintomandaatin. Heistä toinen, Tupua Tamasese Mea’ole, kuoli 1963 ja sen jälkeen Malietoa Tanumafili II piti virkaa vuoteen 2007. Hänen seuraajakseen valittiin viiden vuoden kaudeksi Tupua Tamasese Mea’olen poika Tuiatua Tupua Tamasese Efi. Valtionpäämiehen eli o le Ao o le Malon kaudet on rajattu kahteen, ja hänen asemansa on lähinnä seremoniallinen Tuimalealiʻifano Vaʻaletoʻa Sualauvi II valittiin toiselle kaudelle elokuussa 2022.
Lainsäädäntöelimenä toimii yksikamarinen parlamentti (Fono), johon valitaan viisivuotiselle kaudelle vähintään 51 jäsentä. Jos naisten osuus edustajista on alle kymmenen prosenttia, enintään viisi lisäedustajaa voidaan valita naisten määrän kasvattamiseksi. Vain päälliköt (matai) voivat asettua ehdokkaiksi. Päälliköitä on rekisteröity 30 000, mutta vain 16 000 on Samoalla, heistä vain kahdeksan prosenttia on naisia. Parlamentin enemmistö valitsee pääministerin, jonka valtion päämies sitten nimittää virallisesti virkaansa.
Samoan ensimmäiset puolueet perustettiin 1970-luvun lopulla, ja Human Rights Protection Party (HRPP) hallitsi poliittista kenttää usean vuosikymmenen ajan. HRPP:n aseman haastoi vasta 2020-luvulla uusi Faʻatuatua i le Atua Samoa ua Tasi (FAST), johon oli loikannut useampi entinen HRPP-poliitikko. HRPP ja FAST saivat vuoden 2021 vaaleissa yhtä monta paikkaa, mutta lopulta täydennysvaalien ja loikkauksien jälkeen FAST julistettiin vaalien voittajaksi. FAST:n johtaja Naomi Mataʻafa aloitti pääministerinä.
Hallintoalueet

Samoa jakautuu 11 poliittiseen hallintoalueeseen (itūmālō). Ne perustuvat historiallisiin hallintoalueisiin, ja jokaisella on perinteiseen järjestykseen perustuva perustuslaki. Alueet jakautuvat edelleen pienempiin aleusiin (faipule), jotka ovat tilastollisia ja vaalien käytössä olevia alueita. Suluissa 11 poliittisen hallintoalueen vuoden 2020 asukasmäärä:
1 Tuamasaga (103 801)
2 A’ana (24 563)
3 Aiga-i-le-Tai (5 000)
4 Atua (23 926)
5 Va’a-o-Fonoti (1 680)
6 Fa’asaleleaga (14 831)
7 Gaga’emauga (5 548)
8 Gaga’ifomauga (4 797)
9 Vaisigano (6 757)
10 Satupa’itea (5 403)
11 Palauli (9 251)
Talous

Samoan talouden keskeisimpiä tekijöitä ovat kehitysapu, ulkomailla työskentelevien samoalaisten tekemät rahalähetykset, matkailu, maanviljelys ja kalastus. Samoan talous romahti koronaviruspandemian seurauksena, sillä vuosina 2020–2022 bruttokansantuote laski  yhteensä 15 prosenttia. Matkailun tyrehtyminen vaikutti koko talouden suuntaan. Talous on kääntynyt taas kasvuun vuonna 2023 matkailijoiden paluun, rahalähetysten kasvun ja julkisten invenstointien lisääntymisen ansiosta.
Vuonna 2020 maatalous tuotti 8,3 prosenttia Samoan bruttokansantuotteesta, mutta 62 prosenttia maataloudesta oli omavaraismaataloutta. Taaro on eniten viljelty kasvi, ja muita tärkeitä viljelykasveja ovat jamssi, banaani ja malaijienleipäpuu.
Samoan maanteistä noin kaksi viidesosaa on päällystettyjä. Niihin kuuluvat rannikkovaltatiet sekä pääkaupungin Apian tärkeimmät kadut. Kansainväliset lennot tulevat Faleolon kansainväliselle lentoasemalle, ja lisäksi Apiasta on lauttayhteys Pago Pagolle Amerikan Samoalle. Samoan pääsaarten välillä on myös lento- ja lauttayhteys.
Väestö

Samoan väkiluku vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan oli 205 557. Väestönkasvu oli ollut 4,9 prosenttia edellisestä vuoden 2016 väestönlaskennasta. Syntyvyys on korkea, mutta väestönkasvua rajoittaa runsas maastamuutto lähinnä Uuteen-Seelantiin, Australiaan ja Yhdysvaltoihin. Eliniänodote väestönlaskennassa oli naisille 77 vuotta ja miehille 74 vuotta. Samoalaiset ovat nuoria, sillä mediaani-ikä on 22 vuotta.
Suurin osa samoalaisista asuu rannikon kylissä, ja maan ainoa kaupunkikeskus on Upolun saaren Apia, jossa asuu vajaa viidennes samoalaisista. Maaseudulla elää siis yli 80 prosenttia asukkaista. Upolun saarella asuu 78 prosenttia samoalaisista ja loput toisella pääsaarella Savai’illa.
Samoalaiset ovat enemmistöryhmä saarilla (92,6 %). Muusta väestöstä suurin osa on eurooppalaisten ja polynesialaisten jälkeläisiä. Samoalaiset kääntyivät pian kristinuskon tulon jälkeen kristityiksi, ja syrjäisimpiinkin kyliin alettiin rakentaa kirkkorakennuksia. Samoan kongregationalistinen kristillinen kirkko on suurin kirkko, ja vuonna 2021 siihen kuului 27 prosenttia asukkaista. Seuraavaksi suurimmat kirkot olivat katolinen kirkko (19 %), myöhempien aikojen pyhien liike (18 %), metodismi (12 %) ja Assemblies of God (10 %). Kristittyjen lisäksi maassa on pieni määrä hinduja, buddhalaisia, muslimeja, bahá’íta ja juutalaisia, joista suuri osa asuu pääkaupunki Apiassa.
Samoan puhutuin kieli on polynesialainen samoan kieli. Sen lisäksi maassa on parisataa englanninkielistä. Viralliset kielet ovat samoa ja englanti, englantia puhutaan toisena kielenä.
Kulttuuri

Perinteinen samoalainen kulttuuri, Fa’a Samoa, on voimakas tekijä samoalaisessa elämässä ja politiikassa. Kyläpäälliköt, joiden katsottiin jatkavan perinnettä ja kulttuuria, olivat päättävässä asemassa vuoteen 1991 asti, jolloin maassa otettiin käyttöön yleinen äänioikeus. Päätöksentekijät valitaan edelleen näiden kyläpäälliköiden joukosta. Samoa on pitänyt historialliset tapansa, sosiaalisen järjestelmänsä ja kielensä vuosisatoja jatkuneesta eurooppalaisesta vaikutuksesta huolimatta. Kielestä on erikseen arkimuoto ja kohteliaisuusmuoto. Samoan kieltä arvellaan vanhimmaksi säilyneeksi polynesialaiseksi kieleksi. Samoalaiset ovat Uuden-Seelannin maorien jälkeen toiseksi suurin polynesialainen kansanryhmä.
Samoalaisessa kulttuurissa tatuoinneilla on merkittävä asema, ja esimerkiksi miehet menevät 12- tai 13-vuotiaana paikalliselle tatuoijalle eli tufugalle. Sekä miesten peʻa että naisten malu ovat osa siirtymäriittiä. Miehillä tatuoinnit ovat hyvin tummia ja jatkuvat polvilta vyötärölle, ja naisille ne ovat vaaleampia ja kattavat vain jalan yläosat. Lähetyssaarnaajat hävittivät monilta Tyynenmeren saarilta tatuointiperinteen, mutta Samoalle se säilyi. Sieltä se on levinnyt 1900-luvulla uudestaan muun muassa Tahitille.
Uskonto on tärkeässä asemassa vapaa-ajan ja sosiaalisen elämän hallitsijana. Monissa pikkukylissä elämä pysähtyy joka ilta iltarukouksen ajaksi.
Samolaiseen arkiruokaan ovat perinteisesti kuuluneet kala ja kana, salaatti, juurekset kuten jamssi ja taaro, leipäpuunhedelmät ja kookospähkinät sekä kahvi ja kaakao. Ulkomailta tuodaan riisiä, voita, jauhoja ja sokeria. Päivän pääateria syödään yhdessä illalla.
Kulttuuri > Musiikki

Ennen eurooppalaisten saapumista Samoalle siellä käytettiin ainakin pate- ja fala-nimisiä lyömäsoittimia. Pate on koverrettu puunrungosta, fala rullalle kääritty matto. Sittemmin myös kielisoittimet ukulele ja sielo ovat tulleet suosituiksi.
Samoan kansallislaulu on ”The Banner of Freedom”, jonka sävelsi ja sanoitti Sauni Iiga Kuresa (1900–1978).
Kulttuuri > Juhlapäivät

| Pvm | Suomalainen nimi | Paikallinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | uudenvuodenpäivä |   |   |
| (pääsiäissunnuntaita edeltävä perjantai) | pitkäperjantai |   |   |
| (ensimmäisen kevätpäiväntasauksen jälkeisen täysikuun jälkeinen sunnuntai) | pääsiäissunnuntai |   |   |
| pääsiäissunnuntaita seuraava päivä | pääsiäismaanantai |   |   |
| 25. huhtikuuta | ANZAC-päivä |   | Australian ja Uuden-Seelannin sotaan osallistuneiden joukkojen muistopäivä |
| 10. toukokuuta | Samoan äitien päivä |   |   |
| 1. kesäkuuta | itsenäisyyspäivä |   |   |
| 2. elokuuta | vappu |   | työn päivä |
| lokakuun toista sunnuntaita seuraava päivä |   | Lotu a Tamaiti | lasten päivä |
| 7. marraskuuta | metsänistutuspäivä | Arbor Day |   |
| 25. joulukuuta | joulupäivä |   |   |
| 26. joulukuuta | tapaninpäivä |   |   |
Urheilu

Samoan suosituimpia urheilulajeja ovat rugby, australialainen jalkapallo ja kilikiti, jota pelataan monissa kyläyhteisöissä. Se on Samoan kansallispeli, ja se kehittyi 1800-luvulla lähetyssaarnaajien ja merimiesten esittelemän kriketin pohjalta.
Samoa on osallistunut vuodesta 1984 kesäolympialaisiin 3–11 urheilijan joukkueella. Ainoa mitalisti on painonnostossa hopeaa voittanut Ele Opeloge. Samoan jalkapallomaajoukkue ei ole koskaan selvinnyt OFC Nations Cupin lopputurnaukseen, joka on Oseanian mestaruusturnaus. FIFA-rankingissa Samoa on ollut korkeimmillaan vuonna 2007 sijalla 146.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samoa Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Samoa Wikimatkoissa
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki 2 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  UK Parliament  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  IdRef 
Samoan yksityiskohtaisempi kartta
Savai’in saaren etelärannikkoa
Apian hallintorakennuksia
Hallintoalueet. 1-5 Upolulla, 7-11 Savai'illa.
Samoalainen peʻa-tatuointi
Samoan ja Alankomaiden rugby union -maajoukkueet vastakkain
Allan Frilander

Allan Frilander (s. 1928) on suomalainen faktori ja itseoppinut kuvanveistäjä.
Jyväskylästä kotoisin olevan Allan Frilanderin isä oli kirjakauppias ja lintuveistosten tekoon erikoistunut kuvanveistäjä Rurik Frilander. Hän opiskeli konelatojaksi Uuden Suomen kirjapainossa Helsingissä ja työskenteli sitten vuodesta 1949 alkaen Jyväskylässä Jalmari Mantereen kirjapainossa ja Työn Voima -lehden kirjapainossa. Vuonna 1955 hänestä tuli Otavan Keuruulle perustaman painolaitoksen ylifaktori. Allan Frilander toimi sitten vuodesta 1958 alkaen 25 vuoden ajan Pietarsaaressa Jakobstads Tidning-lehden ylifaktorina ja jäi eläkkeelle vuonna 1983. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Seinäjoella ja hänen teoksiaan on ollut esillä useissa Pohjanmaan rannikolla pidetyissä taidenäyttelyissä. Frilanderin teoksia on myös muun muassa Pietarsaaren, Kokkolan ja Kannuksen kaupunkien taidekokoelmissa. Frilander on tehnyt kubistisia, surrealistisia ja realistisia veistoksia.
Frilander on kirjoittanut myös runoja ja harrastanut kirjansidontaa. Hän on kiinnostunut Pälkäneellä vuonna 1719 puisen aapisen tehneen kirjanpainaja Daniel Medelplanin elämästä. Frilander rakensi puisen painokoneen jonka kaltaisella koneella hän arveli Medelplanin painaneen aapisensa. Hän esitteli konetta vuonna 1996 Jyväskylässä pitämässään Nämä kirjat-näyttelyssä. Frilander oli myös mukana perustamassa vuonna 2004 Medelplan-museota Pälkäneelle ja hänen rakentamansa puinen painokone on museon kokoelmissa.
Veistoksia

Tanssiva tyttö
Hämähäkkityttö
Hommage à la Salvador Dali
Taiteilija, jonka teokset hylättiin
Mauno Koivisto
Leikin loppu
Kuukävelijät. 1969, toinen versio veistoksesta Skellefteån raatihuoneella
Kirjallista tuotantoa

Konstvännerna i Jakobstad r.f. 25 år: historik i tidningsurklipp - Pietarsaaren taiteenystävät r.y. 25 vuotta: yhdistyksen toiminta lehtileikkeiden valossa; toimittajat Allan Frilander, Erik Knif ja Ismael Lindqvist. Jakobstad 1975
Daniel Medelplan ja hänen aapisensa: epätieteellinen tutkimus. Allan Frilander, Palokka 1998, 2. uud. painos 2004
Allan Frilander: veistoksia vuosilta 1960-2004. Allan Frilander, Jyväskylä 2005
Runoja, runoja, runoja, runoja. Allan Frilander, Jyväskylä 2008
Maahinen ja se Punainen Hevonen; toimittanut Marja-Leena Koppinen, kirjoittajat Allan Frilander ym. Kirjoittajaseminaarin antologia 25. Jyväskylän kesäyliopisto, Jyväskylä 2008
Allan Frilander: veistoksia vuosilta 1960-2010. Allan Frilander, Jyväskylä 2010
Kavalettini vaellusvuodet. Allan Frilander, Jyväskylä 2015 (muistelmateos)
Kyyhkysenmäen tarinoita: pakinoita ja tarinoita vuosien varrelta. Allan Frilander, Jyväskylä 2015
Mitä olikaan ennen: muistelmia ja kirjoituksia menneiden vuosien varrelta. Allan Frilander, Jyväskylä 2019
Kirjallisuutta

Maria Lampinen : Allan Frilander: 'veistos on veistäjän tytär'; runot Allan Frilander.  	Nelimarkka-museon julkaisuja 3. Alajärvi 2000 ISBN 9519706410
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Galagot

| Galagot |
| --- | --- |
 Paksuhäntägalago (Otolemur crassicaudatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Puoliapinat Strepsirrhini
Osalahko::  Lorimaiset puoliapinat Lorisiformes
Heimo::  Galagot Galagidae  Gray, 1825
Synonyymit
 Galagonidae 
Suvut 
 Otolemur  Euoticus  Galago 
Katso myös
   Galagot Wikispeciesissä   Galagot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galagot eli korvamakit (Galagidae) ovat afrikkalaisia puoliapinoita. Heimoa pidettiin aiemmin lorien Lorisidae-heimon alaheimona. Siihen kuuluu noin kaksikymmentä lajia ja useita alalajeja, jotka jaetaan kolmeen sukuun:
Suku Otolemur
Otolemur crassicaudatus – paksuhäntägalago
Otolemur monteiri
Otolemur garnettii
Suku Euoticus – neulakynsigalagot
Euoticus elegantulus – neulakynsigalago
Euoticus pallidus – nigerianneulakynsigalago
Suku Galago – korvamakit
Galago alleni – alleningalago
Galago cameronensis
Galago demidoff – kääpiögalago
Galago gabonensis
Galago gallarum
Galago granti
Galago matschiei – teräväkynsigalago
Galago moholi - miombogalago
Galago nyasae
Galago orinus
Galago rondoensis
Galago senegalensis – senegalingalago
Galago thomasi
Galago zanzibaricus
GP2

| GP2 |
| --- | --- |

Järjestäjä:  Bruno Michel
Luokka:  avopyöräiset
Maa:  Eurooppa
Ensimmäinen kausi:  2005
Viimeinen kausi:  2016
Kuljettajia:  22
Valmistajia:  1 (talleja 11)
Moottoreiden valmistajat:  Mecachrome
Rengasvalmistaja(t):  P Pirelli
Kuljettajien mestari:   Pierre Gasly
Tallien mestari:   Prema Racing
Virallinen kotisivu
GP2-sarja eli GP2 oli autourheilusarja, joka käynnistyi vuonna 2005. GP2 korvasi International Formula 3000 -sarjan, joka oli Formula 1:n jälkeen toiseksi korkein formulasarja. GP2-sarjan korvasi vuonna 2017 FIA Formula 2 Championship -sarja.
Mahdollistaakseen kilpailujen edullisuuden tiimeille ja tehdäkseen GP2:sta hyvän harjoittelusarjan Formula 1:een, GP2:ssa oli kaikilla tiimeillä pakollisena sama runko, moottori ja rengastoimittaja. Näin ollen todellinen kuljettajan nopeus tuli paremmin esiin eikä niinkään tallin parempi teknologia.
Historia

GP2 sai alkunsa kun 19. tammikuuta 2004 vahvistettiin, GP2:sten korvaavan vuodesta 2005 lähtien Formula 3000 -sarja. 30. marraskuuta 2004 vahvistettiin sarjan tallit ja kilpailukalenteri. Sarjan järjestäjänä toimi Bruno Michel, joka järjesti myös GP2:sen "pikkuveliluokan" GP3-sarjan.
GP2 Asia Series ("Aasian GP2") yhdistyi GP2-sarjaan vuoden 2011 jälkeen.
Auto

GP2-sarjan auto on kaikilla tiimeillä 2007 kaudella sama ja siinä on Dallaran runko, Renault'n V8-moottori ja Pirellin renkaat. Auton kilpailupaino on 585 kiloa.
Ensimmäiset kolme vuotta, 2005–2007 sarjassa käytettiin Dallara GP2/05 -autoa. Kolmeksi seuraavaa kautta käytettiin Dallara GP2/08 mallia vanhan auton siirtyessä Aasian GP2-sarjan käyttöön. Vuonna 2011 luokan kummassakin sarjassa otettiin käyttöön uusi Dallara GP2/11. Uusi auto muistuttaa ulkoisesti nykyisiä F1-autoja, mutta sen runko ja moottori ovat käytännössä identtiset GP2/08:n kanssa.
| Valmistaja | Automalli | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| Dallara | Dallara GP2/05 | 2005–2007 |
| Dallara | Dallara GP2/08 | 2008–2010 |
| Dallara | Dallara GP2/11 | 2011–2016 |
Auto > Runko

Dallaran rakentama runko on hiilikuituinen monokokki, joka on tehty FIA:n F1-turvallisuussääntöjen mukaiseksi. Runko antaa maaefektin, jonka ansiosta kilpailu on tiukempaa ja luo mahdollisuuden ohituksiin.
Auto > Moottori

Kauden 2007 moottori on 580-hevosvoimainen Mecachrome V8-moottori, joka on teholtaan noin 70 % F1-moottoreista. Ennen kauden alkua tehdyt testit osoittivat, että luokan omalla Renault-moottorilla varustettu GP2-auto on kierroksella vain muutaman sekunnin hitaampi, kuin Renault'n F1-moottorilla varustettu auto. Moottori mahdollistaa myös fly-by-wire kaasun hallinnan. Moottori voidaan peruskunnostaa, kun sillä on ajettu 4 000 kilometriä kisassa.
Auto > Vaihteisto

GP2-auton vaihteisto on 6-vaihteinen ja puoliautomaattinen. Vaihteita vaihdetaan ratissa olevasta napista, kuten Formula 1:ssäkin, eikä perinteisellä tavalla vaihdekepistä. Vaihteisto ei eroa oleellisesti F1-vaihteistoista.
GP2/05 ja GP2/08-autoissa käytetään Mecachromen valmistamaa vaihteistoa. GP2/11:n vaihdelaatikon valmistaa Hewland.
Auto > Renkaat

Renkaat GP2-talleille toimittaa F1-rengastoimittaja Bridgestone, ja ne ovat Bridgestone Potenza -mallia. Kuivankelin renkaat ovat slicksit eli täysin sileät renkaat kaudesta 2007 alkaen, kun ne vielä 2006 olivat samanlaiset FIA:n sääntöjen mukaiset urarenkaat kuin F1-autoissakin.
Kaudella 2011 luokassa otettiin käyttöön Pirellin renkaat. GP2:n renkaat ovat samat, kuin F1-sarjassa vuonna 2011 käytettävät seokseltaan kovat renkaat.
Auto > Muut osat

Auton pakoputkessa on käytetty viimeisintä 8-in-1-teknologiaa. Jarrulevyt on tehty korkealaatuisesta hiilikuidusta, joten ne eivät kulu nopeasti ja täyttävät tiukat FIA:n turvallisuussäännöt. GP2-auton elektroniikan on suunnitellut ja sen toimittaa suosittu F1-valmistaja Magneti Marelli. Auton tankkiin mahtuu 90 kg bensiiniä.
Autossa ei ole mitään avustavia ajoa helpottavia järjestelmiä eli luistonesto, lähdön kontrolli ja automaattivaihteisto puuttuvat. Kaudella 2015 autoihin otettiin käyttöön Formula 1 -sarjasta tutun DRS-järjestelmän.
Auto > Suorituskyky

Tutkimusten ja ennen kautta tehtyjen stabiilisuustestien mukaan GP2-auto voi kiihtyä nollasta kahteensataan kilometriin tunnissa 6,70 sekunnissa. Auton huippunopeus on 320 km/h.
Kisaviikonloppu

Perjantaina ajetaan puoli tuntia kestävät vapaa harjoitukset ja yhtä kauan kestävät aika-ajot. Aika-ajoissa määräytyy lähtöjärjestys lauantain kisaan, jonka pituus on noin 180 kilometriä.
Lauantain kisassa jokaisella autolla on yksi pakollinen varikkopysähdys, jolloin vähintään kaksi auton renkaista on vaihdettava.
Sunnuntaina ajetaan sprinttikisa, jonka pituus on 120 kilometriä. Lähtöjärjestys määräytyy lauantain kisan tulosten perusteella siten, että 8 parasta kuljettajaa lähtevät käännetyssä järjestyksessä ja muut heidän jälkeensä tulosjärjestyksessä. Lauantain 8:s pääsee siis paalulle ja voittaja joutuu kahdeksanteen ruutuun. Muun kärkikahdeksikon lähtöjärjestys määrätään samalla tavalla.