stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sikke – Ruokaa rakkaudella
Toinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sikke vie katsojat makujen maailmaan Toscanassa, Cretin kylässä | 19. tammikuuta 2012 |
| 2. | Tänään tehdään yrttituorejuustoa sekä mausteista karitsaa | 26. tammikuuta 2012 |
| 3. | Kania puu-uunissa, munakoisokiekot sekä ihana pehmeä omenatorttu | 2. helmikuuta 2012 |
| 4. | Broilerinuijat cacciatore, broilerinmaksa-crostinit sekä tyypillinen italialainen ricottakakku | 9. helmikuuta 2012 |
| 5. | Hasselpähkinäkakku, parmesaani-munakoisovuoka sekä vitello tonnato -vasikkaa tonnikalakastikkeessa | 16. helmikuuta 2012 |
| 6. | Osso buco ja gremolata, sekä haastava, mutta maukkaudellaan palkitseva torta della nonn | 23. helmikuuta 2012 |
| 7. | Tänään vieraillaan toscanalaisella ruokatorilla sekä valmistetaan carpaccio kahdella tavalla | 1. maaliskuuta 2012 |
| 8. | Lammaskaali, vuohenjuustotarteletit, sekä suussa sulava hunajainen mantelistruudeli | 8. maaliskuuta 2012 |
| 9. | Tässä jaksossa parsa-pekoni-frittata sekä parsaa ja mausteyrttikastiketta | 15. maaliskuuta 2012 |
| 10. | Tänään maistuvat leipäsalaatti Panzanella, perinteinen herkku wieninleike sekä San Giuseppen riisi-sitruunatryffelit toscanalaisittain | 27. syyskuuta 2012 |
| 11. | Aterian aloittaa yllätysmunat oufs en cocotte, lisäksi Lisa-äidin nostalginen kaalilaatikko ja makea marmeladitorttu | 4. lokakuuta 2012 |
| 12. | Marinoitua kalaa Positanon ja chilisimpukoita Donna Heyn tapaan | 11. lokakuuta 2012 |
| 13. | Grillin liekit nuolevat paholaisen kanaa ja paahdettuja paprikoita | 18. lokakuuta 2012 |
| 14. | Maukas minestronekeitto, yrttimarinoitua naudanfilettä rucolaperunan ja uunitomaattien kera sekä samettinen crème brûlée | 25. lokakuuta 2012 |
| 15. | Paahdetut fenkolit tomaattikastikkeessa, grillattua polentaa sekä lapsuuden herkku French toast eli paremmat köyhät ritarit | 1. marraskuuta 2012 |
| 16. | Italiaan kuuluu aidossa pizzauunissa pastettu rapsakka pizza ja mehevään appelsiini-sitruunakakkuun menevät hedelmät helposti kuorineen | 8. marraskuuta 2012 |
| 17. | Lohilaatikko on suomalaista kotiruokaa parhaimmillaan ja mallaslimppua makeuttaa siirappi | 15. marraskuuta 2012 |
Kolmas tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Palleroita joka makuun | 24. tammikuuta 2013 |
| 2. | Nostalgiaruokaa | 31. tammikuuta 2013 |
| 3. | Täyttävää kasvisruokaa | 7. helmikuuta 2013 |
| 4. | Ystävän menu | 14. helmikuuta 2013 |
| 5. | Yksi kala, kolme ruokaa | 21. helmikuuta 2013 |
| 6. | Naposteltavaa illanistujaisiin | 28. helmikuuta 2013 |
| 7. | Yrttitarhan antimia | 7. maaliskuuta 2013 |
| 8. | Isommalle porukalle kokkaaminen | 14. maaliskuuta 2013 |
| 9. | Keväinen puutarhamenu ja silakoita | 21. maaliskuuta 2013 |
| 10. | Ihanainen syysmenu | 13. syyskuuta 2013 |
| 11. | Riisiä monella tapaa | 20. syyskuuta 2013 |
| 12. | Helppoa tuoremakkaraa ja kirsikkaa | 27. syyskuuta 2013 |
| 13. | Runsas brunssimenu | 4. lokakuuta 2013 |
| 14. | Syksyn maut uunissa | 11. lokakuuta 2013 |
| 15. | Kaikenmaailman piirakat | 18. lokakuuta 2013 |
| 16. | Parasta perunasta | 25. lokakuuta 2013 |
| 17. | Lisa-äidin menu | 1. marraskuuta 2013 |
| 18. | Perheen perjantai-illan yhteisateria | 8. marraskuuta 2013 |
Aiheesta muualla

Sikke - Ruokaa rakkaudella Facebook-sivut
Sulkeistaminen

Sulkeistaminen on fenomenologiassa käytetty käsite arvostelusta pidättymiselle. Sanan taustalla on antiikin kreikkalaisen filosofian termi epokhe (m.kreik. εποχη, epokhē, käännekohta).
Antiikin filosofiassa

Antiikin filosofiassa epokhē tarkoitti teoreettista hetkeä, jolloin kaikki uskomukset todellisuuden olemassaolosta ja todellisuuden tapahtumista ovat pysähtyneet. Tällöin yksilön oma tietoisuus on suoran kritiikin kohteena, niin että kun uskomukset palautuvat, niillä on tukevampi pohja.
Käsitteen kehitti Aristoteles. Se oli merkittävässä roolissa antiikin skeptikoiden ajattelussa. Pyrrhon katsoi, että emme tiedä mitään. Hänen mukaansa suositeltu asenne oli epokhe, kaikista arvostelmista pidättäytyminen. Tämä ei kuitenkaan tarkoittanut sitä, ettei olisi ollut mahdollista tehdä mitään valintoja, eikä siten toimetonta elämää. Pyrrhonilaisten skeptikoiden mukaan ihmisten tuli elää tapojen, lakien ja perinteiden mukaan. Skeptikoiden näkökanta ei myöskään tarkoittanut dogmaattista näkemystä siitä, etteä emme voi koskaan tietää mitään, koska tämä olisi kumonnut myös itsensä.
Epokhe oli käytössä myös myöhemmässä skeptisismissä, kuten René Descartesin metodologisessa epäilyssä.
Fenomenologiassa

Fenomenologinen epokhe eli sulkeistaminen on fenomenologiassa käytetty termi, joka tarkoittaa tietyn osa-alueen rajaamista tutkimuksen ulkopuolelle. Nimi sulkeistaminen tulee vertauskuvana yksinkertaisesti sulkeismerkkeihin asettamisesta.
Fenomenologia tutkii noemaa ja havaintokokemusta, eikä ole niinkään kiinnostunut havainnon materialistisesta kohteesta ja sen olemassaolosta. Se ei kiistä tai vahvista sitä, vaan se sulkeistaa havainnon ihmisen ulkopuolisen osion, koska sitä ei kiinnosta se.
Edmund Husserl otti antiikin filosofian termin fenomenologia käyttöön teoksessaan Méditations cartésiennes (1931). Tavoitteena oli todellisuuden ”kadottaminen sen uudelleen löytämiseksi” epokhen avulla, eli sulkeistamalla olemassaolon ja todellisuuden luonteeseen liittyvät kysymykset. Näin voidaan keskittyä niihin tekoihin, joiden avulla taustoitamme maailmassa olemistamme, toisin sanoen tekoihin, joilla olemme tietoisia itsestämme..
Käännös suomeksi
Steve Morison

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Steven William Morison
Syntymäaika: 29. elokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Enfield, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Millwall FC
Pelinumero: 20
Junioriseurat
1999-2001: Northampton Town
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001-2004  2004-2006   2006-2009 2009-2011 2011- | Northampton Town Bishop's Stortford Stevenage Borough    Millwall Norwich City  Leeds United  Millwall | 24 (3)  55 (28)  127 (68)   83 (35)   0 (0) |
Maajoukkue
| 2010–2012 |  Wales | 20 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. kesäkuuta 2011.
Steven William "Steve" Morison (s. 29. elokuuta 1983 Enfield, Englanti) on walesilainen jalkapalloilija. Hänen seuransa on englantilainen Millwall. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Hän on pelannut Englannin C-maajoukkueessa ja Walesin maajoukkueessa. Hän pääsi edustamaan Walesin maajoukkuetta, koska hänen isoäitinsä oli syntynyt Walesissa.
Suolapannu

Salar de Uyuni Boliviassa
Bonnevillen suolatasanko Utahissa
Salar de Arizaro
Suolapannu on geologinen muodostuma, joka syntyy autiomaahan pinta- ja pohjavesissä olevien suolojen ja muiden vesiliukoisten mineraalien kerrostuessa maan pintakerrokseen haihtumisen seurauksena, jolloin painanteeseen muodostuu tasainen mutta hauras 'suolakansi'. Suolapannun synty edellyttää paitsi runsasta haihtumista myös tiivistä, vettä läpäisemätöntä sedimenttikerrosta tai ehyttä kalliopohjaa, jonne sadevesi ei voi vajota normaaliksi pohjavedeksi.
Suolapannuja tavataan kaikkialla, missä haihtuminen on suurempaa kuin vuotuinen sademäärä. Tunnettuja suolapannuja ovat Salar de Uyuni Atacaman autiomaassa Boliviassa, Bonnevillen suolatasanko Utahissa sekä Etoshan suolapannu Namibiassa.
Suolapannut voivat olla vaarallisia, koska hauraan suolakuoren alla on useinkin upottavaa suolaliejua ja savea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salar de Uyuni Wikimedia Commonsissa
Smith & Wesson Model 39

| Smith & Wesson Model 39 |
| --- | --- |

Tyyppi:  itselataava pistooli
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Parabellum, 7,65×21 mm Parabellum, 9×17 mm Browning court, .38 AMU (Model 52-A)
Aseen pituus:  190 mm
Piipun pituus:  102 mm
Paino (tyhjänä):  0,76 kg
Kapasiteetti:  8 patruunaa
Smith & Wesson Model 39 on yhdysvaltalainen kaksitoiminen itselataava pistooli, jota valmistettiin vuosina 1954–1982. Aseen kehitti Smith & Wessonin pääsuunnittelija Joseph Norman.
Aseen rakenne ja tekniset ratkaisut

Pistoolin rakenteessa yhdistettiin useiden aiempien pistoolimallien ominaisuuksia. Piipunsuun ohjausholkki ja piipun yläosassa ja luistin sisäpuolella olevat sulun lukitusolakkeet olivat peräisin John Moses Browningin suunnittelemasta M1911 Coltista ja piipun lukituksen avausmekanismi hänen alkujaan suunnittelemasta FN Browning High Powerista. Kaksitoiminen liipaisinmekanismi ja luistiin sijoitettu varmistin, joka toimii myös iskuvasaran vireenpoistajana perustuivat Walther P38:n rakenteeseen. Manuaalivarmistimen lisäksi aseessa on myös lipasvarmistin, joka estää lippaattoman pistoolin laukaisemisen.
Aseen runkoa valmistettiin sekä anodisoidusta alumiinista, että teräksestä, mutta teräsrunkoja valmistettiin vain 927 kappaletta.
Historia

Smith & Wesson aloitti toisen maailmansodan jälkeen uusien asemallien suunnittelun, yhtenä näistä uusi kaksitoiminen itselataava pistooli. Pistoolin ensimmäinen prototyyppi, jonka sarjanumero oli X-46 valmistui lokakuun 28. päivä vuonna 1948, sen kahvakulma oli 25 astetta, kun taas myöhemmissä prototyypeissä ja tuotantomallissa kulma oli 15 astetta. X–sarjanumeroinnilla valmistettiin elokuun 10. päivään 1954 mennessä kaikkiaan 31 esituotantoasetta.
Yhdysvaltain armeija käynnisti vuonna 1948 projektin 9×19 mm Parabellum kaliiperiseen pistooliin siirtymistä varten ja aloitti 1950-luvun alussa Aberdeen koeampumaalueella ja Fort Benningissä ehdokkaiden testauksen. Smith & Wesson osallistui testeihin usealla esituotantoaseellaan, joista kaksitoimisten alumiinirunkoisten lisäksi kuusi oli armeijan pyynnöstä yksitoimisia teräsrunkoisia ja ainakin yksi .380 ACP kaliiperinen. Armeijan peruttua suunnitelmansa vuonna 1954, Smith & Wesson ryhtyi valmistamaan pistooliaan siviilimyyntiin vuonna 1955 mallinimellä 9mm pistol. Vuonna 1957 tehdas otti käyttöön mallinumeroinnin ja ase sai nimekseen Model 39. Aseen kokonaisvalmistusmäärät olivat hyvin pieniä, esimerkiksi vuosina 1954–1957 kaikkia variaatioita valmistettiin vain 1 233 kappaletta. Italian markkinoita varten pistoolia valmistettiin 7,65×21 mm Parabellum kaliiperisena runsas 500 kappaletta.
Vuosina 1954–1959 pistoolia valmistettiin myös yksitoimisena Model 44 – mallina hyvin pieni määrä, esimerkiksi 1954–1955 kymmenen kappaletta, mutta tämä muunnos ei kuitenkaan herättänyt ostajien kiinnostusta. Aseita ei myöskään koskaan leimattu Model 44–leimalla.
Yhdysvaltain armeijan tarkkuusammuntayksikkö (US Army Marksmanship Unit, AMU) kehitti .38 Special patruunasta puolilaippakantaisen .38 AMU version tarkkuusammuntaa varten ja tilasi S&W:lta sille pesitetyn mallin. Tehdas aikoi antaa aseelle mallinimeksi 39-1, mutta sekaannusten välttämiseksi päättikin mallinimeksi Model 52A.  Asetta valmistettiin vuosina 1961-1964 vain 87 kappaletta.
Model 39 – mallia ei koskaan hyväksytty armeijan viralliseksi palveluspistooliksi, mutta Yhdysvaltain laivaston SEAL-erikoisyksikkö käytti pientä määrää niitä Vietnamin sodassa.. Laivaston kehitysyksikkö Naval Ordnance Laboratory kehitti ja valmisti aseesta myös pienen määrän, arviolta 200 kappaletta, äänenvaimentimella varustettua 9mm Pistol Mark 22 Mod 0–versiota SEAL–yksikön käyttöön.
Illinoisin osavaltion poliisi (Illinois State Police, ISP) otti sen käyttöönsä vuonna 1967 korvaamaan siihen asti käyttämänsä eri revolverimallit. Suurin syy valintaan oli se, että ISP velvoitti poliisinsa kantamaan asetta ympäri vuorokauden ja revolveria litteämpi pistooli oli tältä kannalta helpompi kannettava. Koska ISP halusi uuden pistoolinsa olevan kaksitoiminen, Model 39 oli ainoa yhdysvaltalaisvalmisteinen vaihtoehto.
Mallit

Model 39, aseen alkuperäisversio, jota valmistettiin vuosina 1954 – 1971.
Model 44, aseen yksitoimisella laukaisukoneistolla varustettu versio, jota valmistettiin 10 kappaletta vuosina 1954–1959.
Model 39–2, aseen paranneltu versio, jota valmistettiin vuosina 1971 – 1982.
Model 639, ruostumattomasta teräksestä valmistettu versio.
Model 59, aseen paranneltu versio, muutoksina muun muassa suurempikapasiteettinen kaksirivinen 14 patruunan lipas ja parannellut tähtäimet.
Model 659, ruostumattomasta teräksestä valmistettu versio.
Tarkkuusmallit

Model 52A, alkujaan Model 39–1, aseen .38 AMU–kaliiperinen tarkkuusversio, jota valmistettiin vuosina 1961 - 1964 87 kappaletta.
Model 52 (versiot 52 (1961), 52-1 (1963), 52-2 (1971)), aseen jatkokehitetty .38 Special–kaliiperinen tarkkuusversio, jota valmistettiin vuosina 1961 - 1993.
Model 639
Suomalainen sisu

| Suomalainen sisu Kake Randelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. maaliskuuta 2014
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 45.15
 Levy-yhtiö: Bluebird
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 41.
Kake Randelinin muut julkaisut
| Avain 2012 | Suomalainen sisu 2014 |   |
Suomalainen Sisu on Kake Randelinin julkaisema albumi vuodelta 2014. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 41.
Kappaleet

Tuhat elosalamaa – 3.59
Ei täällä ole mitään – 3.57
Yötön yö ja kitara soi – 3.17
Ihanimmat pilvilinnat – 3.27
Suomalainen sisu – 3.19
Suuri tuntematon – 3.57
Jäi kaksi sydäntä hiekkarantaan – 4.18
Rakkautta ja rahaa – 3.31
Niin makeaa – 3.45
Itkupaju – 3.34
Kaikki on ennallaan – 3.25
Sata päivää sata yötä – 4.46
Sonaattimuoto

Sonaattimuoto on musiikkitermi, jolla tarkoitetaan 1700- ja 1800-luvuilla sävelletyissä sonaateissa, konsertoissa, sinfonioissa ja muissa instrumentaaliteoksissa useimmiten ensimmäisessä osassa käytettyä muotoa. Se kehiteltiin 1800-luvun aikana kokoavaksi käsitteeksi klassisen kauden kappaleille, joilla oli samankaltainen muoto. 1700-luvulla termiä ei vielä käytetty, eikä kaikkia kauden kappaleita voi mahduttaa sonaattimuotoon. Esimerkiksi Mozartin pianokonsertoissa on sonaattimuodon kaltaisia aineksia, mutta kappale itsessään ei ole sonaattimuotoinen.
Muoto kuitenkin vakiintui varhaisen klassismin aikana, sillä sonaatin toistuvuus ja helposti mieleenpainuvat teemat sekä yksinkertainen rakenne tekivät siitä konserttikäyttöön sopivan. Klassismin aikana nimittäin nykymuotoinen konserttitoiminta sai alkunsa ja säveltäjän piti ottaa yleisö huomioon. Sonaattimuodon esiasteen voi erottaa jo joistakin Bachin fuugista, joissa alun teemat toistuvat samalla tavalla kehittelevämmän taitteen jälkeen.
Rakenne

Sonaattimuoto koostuu kolmesta jaksosta: esittelyjaksosta, jossa "esitellään" kappaleen teemat eli sävelaiheet; kehittelyjaksosta, jossa näitä teemoja kehitellään; sekä kertausjaksosta, jossa esittelyjakson aiheet kertautuvat. Esittelyjaksoa voi edeltää hidas johdanto.
Esittelyjaksossa esitellään pääteema. Se on yleensä reipas ja on kappaleen pääsävellajissa. Pääteemoja voi myös olla useita. Teemaa, joka hoitaa modulaation sivuteemaan, kutsutaan transitioteemaksi. Se esiintyy joissakin sonaattimuotoisissa kappaleissa, muttei ole välttämätön. Sivuteema tai sivuteemat ovat usein laulavampia ja rauhallisempia kuin pääteemat. Se on tyypillisesti eri sävellajissa kuin pääteema. Jos pääteema on duurissa, on sivuteema yleensä sen dominantin duurissa (eli esimerkiksi jos pääteema on C-duurissa, on sivuteema G-duurissa), mutta jos pääteema on mollissa, on sivuteema usein sen rinnakkais­duurissa, jolla on samat ylennykset tai alennukset kuin mollilla (esimerkiksi a-mollikappaleessa sivuteema on C-duurissa), toisinaan kuitenkin dominantin mollissa (eli jos pääteema on a-mollissa, saattaa sivuteema olla e-mollissa). Sivuteeman jälkeen voi tulla vielä lopputeemoja, jotka lopulta vievät jakson päätökseen. Ne ovat samassa sävellajissa kuin sivuteema.
Kehittelyjakson muoto on säveltäjälle täysin vapaa. Kehittelyjakso perustuu lähes poikkeuksetta esittelyjakson teemoille. Usein otetaan lähtökohdaksi teeman pari ensimmäistä tahtia ja rakennetaan niiden pohjalta “epämelodisia” kehitelmiä ja tehdään sävellajin vaihdoksia. Kehittelyjaksoissa ei yleensä esitellä mitään uusia vahvoja melodioita. Beethovenista alkaen yleistyi rakenne, jossa kehittelyjakson huipennuksena on polyfoninen sommitelma teoksen teemoista.
Kertausjaksossa esittelyjakson teemat toistuvat, mutta niitä on usein enemmän tai vähemmän muunneltu. Mahdollinen hidas johdanto kuullaan sonaattimuodossa vain kerran, ellei säveltäjä ole halunnut panna sitä kehittelyjaksoon (poikkeuksena esimerkiksi Haydnin sinfonia 103, jossa johdantoon palataan kertausjaksossa). Kertausjakson huomattavin ero esittelyjaksoon verrattuna on, että sivuteema on samassa sävellajissa kuin pääteemakin. Tämän vuoksi myös pää- ja sivuteemojen välissä oleva transitioteema on täysin toinen kuin esittelyjaksossa, sillä modulaatiota ei tapahdu. Kuitenkin jos pääteema on mollissa, on sivuteema usein sitä vastaavassa muunnos­duurissa, jolla on sama perussävel. (Eli jos pääteema on a-mollissa, on sivuteema kertausjaksossa A-duurissa sen sijaan, että se esittelyjaksossa oli C-duurissa.) On myös teoksia, joissa sivuteema on mollissa, mutta se ilmiö on harvinainen. Kappaleen voi päättää kooda (coda eli lopuke) tai muunlainen toisto. Erityisesti Beethovenin sonaattimuotoisissa kappaleissa on paljon lopukkeita.
Sonaattimuodon käyttö

Sonaattimuoto on tavallisin klassisen ja romanttisen kauden sonaateissa, sinfonioissa sekä kamarimusiikin teoksissa. Tuon ajan sinfonioita on luonnehdittu orkesterille sävelletyiksi sonaateiksi. Usein juuri teoksen ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen, mutta mikä tahansa muukin osa voi olla sonaattimuodossa. Yleisenä sääntönä pidetään, että kappaleessa on oltava ainakin yksi sonaattimuotoinen osa, jotta sitä voidaan pitää sonaattina. Näin ei kuitenkaan aina ole. Sonaattimuoto ei ole klassisen kauden konsertoissa kovin keskeisessä asemassa, vaikka Mozart käytti sitä usein muunneltuna, mutta romantiikan ajan konsertoissa se on yleisempi. Klassisen kauden ja varhaisromantiikan kamarimusiikissa sonaattimuoto on hyvin yleinen. Usein jousikvartettojen ja muiden kamarimusiikin teosten ensimmäinen osa noudattaa sonaattimuotoa. 1800-luvun lopusta eteenpäin sonaattimuoto on käynyt harvinaiseksi, sillä noina vuosina muodon merkitys väheni. Romantiikan aikana Franz Lisztin kaltaiset uudemman polven edustajat rikkoivat sonaattimuotoa selvästi jopa sonaateissaan. Moderneissa sonaateissa ei esiinny sonaattimuotoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sonaattimuoto Wikimedia Commonsissa
Sulo Hokkanen

Sulo Hokkanen (6. lokakuuta[lähde? ] 1922 – 1995) oli suomalainen Konginkankaalla asunut amatöörinäyttelijä, joka esiintyi useissa Mikko Niskasen elokuvissa. Hänen tunnetuin roolinsa oli Sulo Kokki elokuvassa Kahdeksan surmanluotia. Varsinaiseltaan ammatiltaan hän oli panostaja.
Pienikokoinen, polkupyörällä liikkunut Sulo Hokkanen tunnettiin Konginkaakaalla ravintola Killingin kanta-asiakkaana. Hänen kerrotaan nuorempana keittäneen pontikkaa ja hän oli Kahdeksan surmanluotia -elokuvan pontikankeittokohtauksessa asiantuntijana. Sulo Hokkanen vietti viimeiset aikansa Konginkankaan vanhainkodissa ja hän kuoli keuhkosyöpään.
Mikko Niskanen teetti Georg Öhmanilla Sulo Hokkasen näköispatsaan. Patsas paljastettiin Konginkankaan Peräpohjan Lepokorvessa vuonna 1988, paljastustilaisuudessa oli läsnä myös kirjailija Kalle Päätalo, jonka teoksiin Niskasen viimeiseksi jäänyt elokuva Nuoruuteni savotat perustui. Patsas sijaitsi aikanaan Kalliojärven maisemissa elokuvan kuvauspaikalla. Vuodesta 2018 alkaen patsas oli Äänekosken Kaupunkisanomien toimituksessa ja vuonna 2023 se siirrettiin Konginkankaan kylätalolle.
Elokuvarooleja

Laulu tulipunaisesta kukasta (1971), tukkilainen
Kahdeksan surmanluotia (1972), Sulo Kokki
Pulakapina (1977), Taneli Konttila
Syksyllä kaikki on toisin (1978), hautakiviyrittäjän apulainen
Nuoruuteni savotat (1988), Huttu-Heikki
Aiheesta muualla

Sulo Hokkanen Elonetissä.
Sulo Hokkanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Suho

| Kim Jun-myeon> 김준면 |
| --- | --- |
 Suho syyskuussa 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1991 (ikä 33) Soul, Korean tasavalta
Muusikko
Taiteilijanimi:  Suho
Laulukielet:  korea, kiina
Aktiivisena:  2012–
Tyylilajit:  k-pop
Yhtyeet:  EXO
Levy-yhtiöt:  SM Entertainment
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kim Junmyeon (hangul: 김준면; hanja: 金俊勉; uudistettu latinisaatio: Gim Jun-myeon; s. 22. toukokuuta 1991 Soul[lähde? ]), taiteilijanimi Suho (hangul: 수호; hanja: 守護, ’suojelija’) on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on kiinalais-eteläkorealaisen Exo-yhtyeen johtaja ja vokalisti. Suho julkaisi ensimmäisen soolominialbuminsa Self-Portrait maaliskuussa 2020. Musiikkiuransa lisäksi Suho on näytellyt useamassa draamasarjassa, kuten One Way Trip (2016), The Universe's Star (2017), Rich Man (2018), Middle School Girl A (2018) ja How Are U Bread (2020).[lähde? ]
Uran alku

Kim syntyi Soulissa, Korean tasavallassa 22. toukokuuta 1991. Ollessaan 16-vuotias hän hakeutui harjoittelijaksi tuotantoyhtiö SM Entertainmentiin ja debytoi K-pop-yhtye Exon jäsenenä kuusi vuotta myöhemmin.
Ura > Exo

Kim julkistettiin Exon kymmenentenä jäsenenä virallisesti 15. helmikuuta 2012, ja yhtye debytoi saman vuoden huhtikuussa. Hän kuuluu yhtyeen koreankieliseen puolikkaaseen (Exo-K), ja hänen koreankielinen artistinimensä Suho tarkoittaa "suojelijaa". Hänen roolinsa yhtyeessä on johtaja.[lähde? ]
Ura > Näyttelijänä

Kim esiintyi tammikuussa 2015 SM Entertainmentin musikaalissa School OZ yhdessä levy-yhtiön jäsenten Changminin, Keyn, Lunan, Xiuminin ja Seulgin kanssa. Lokakuussa 2015 Kim teki elokuvadebyyttinsä esittämällä yhtä päärooleista indie-elokuvassa One Way Trip.[lähde? ]
Kim on lisäksi näytellyt verkkodraamassa How Are You Bread, joka julkaistiin vuonna 2017. Samana vuonna Kim näytteli pääroolia MBC:n draama-spesiaalissa The Universe's Star, joka kuului draamatrilogiaan Three Color Fantasy. Kim on tehnyt myös ääniroolin koreankieliseen versioon elokuvasta Joulupukkia pelastamassa.[lähde? ]
Ura > Muuta

Kimistä tuli helmikuussa 2014 SBS:n viikoittaisen Inkigayo-musiikkiohjelman vakituinen juontaja yhdessä Exon toisen jäsenen, Baekhyunin, ZE:A:n jäsenen Kwangheen ja näyttelijä Lee Yubin kanssa. Kim ja Baekhyun kuitenkin lopettivat juontamisen Inkigayossa marraskuussa 2014 keskittyäkseen Exon toisen studioalbumin julkaisuun.[lähde? ]
Kim osallistui huhtikuussa 2015 yhdessä Infiniten Sunggyun, CNBLUE:n Jonghyunin, Super Juniorin Kyuhyunin ja SHINeen Minhon kanssa KBS:n varietee-ohjelmaan Fluttering India.
Kim ja Exon toinen jäsen Chen julkaisivat heinäkuussa 2016 soundtrack-kappaleen "Beautiful Accident" samannimiseen kiinalaiseen elokuvaan. Hän esittää myös draamasarjan Starlight tunnuskappaleen.[lähde? ]
Studio Julmahuvi

| Studio Julmahuvi |
| --- | --- |

Tyyli:  Sketsiviihde
Kestoaika:  noin 25 min / jakso
Pääosissa:  Petteri Summanen   Jukka Rasila   Tommi Korpela   Janne Reinikainen
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  30. lokakuuta 1998 – 18. joulukuuta 1998 
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Janne Kuusi   Kari Paljakka
Ohjaaja(t):  Jani Volanen
Leikkaaja(t):  Marko Ahokas
Lavastaja(t):  Malla Miettinen
Kuvaaja(t):  Petri Hyryläinen
Palkinnot
Voitetut:  Venla-palkinto (1998) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Studio Julmahuvi on vuonna 1998 valmistunut Yleisradion tuottama sketsisarja, jossa käsikirjoittajina ja näyttelijöinä toimivat Tommi Korpela, Janne Reinikainen, Jukka Rasila ja Petteri Summanen. Sarjan ohjasi Jani Volanen, ja hän oli myös sen pääkäsikirjoittaja. Sarja oli suuri menestys ja sai Venla-palkinnon vuonna 1998.
Studio Julmahuvin kantava teema on olla oma ”täyden palvelun” televisiokanavansa. Jokaiseen puolen tunnin jaksoon on tiivistetty yhden illan ohjelmapaketti: uutiset ja sää, ajankohtaiskeskustelu, komediasarja, lastenohjelma, saksalainen poliisisarja ja dokumenttielokuva, höystettynä mainoksilla ja ohjelmapuffeilla. Sarjan huumori perustui pitkälti vakiohahmoihin ja toistuviin sketseihin.
Studio Julmahuvi julkaistiin DVD:llä vuonna 2005. Ohjaaja Jani Volanen on kertonut sarjan synnystä ja sketsien taustoista Jukka Annalan tv-tietokirjassa Toopelivisio.