stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zolota Lypa
Joen kuvaus

Zolota Lypa eli Kultainen Lehmus saa alkunsa lähellä Maidan Holohirs’kyin kylää Lvivin alueella Zolotšivin piirissä ja yhdistyy oikeanpuolisen Hnyla Lypan kanssa vähän Holohoryn kylän jälkeen. Joidenkin lähteiden mukaan tämä joki saa varsinaisesti alkunsa Läntisen eli Dunaivin Kultaisen Lehmuksen ja Itäisen eli Pomorjanin Kultaisen Lehmuksen yhtymäkohdassa Ternopilin alueella Länsi-Ukrainassa noin 4 kilometriä ennen Berežanya, lähellä Žukivin kylää oikeanpuolisella rannalla tai Hynovitšin kylää vastakkaisella, vasemmalla puolella. Sitä ennen molempien kulku rinta rinnan jatkuu melko pitkään. Zolota Lypa virtaa pohjoisesta etelään läpi Ternopilin alueen entisten Berežanyn, Monastyryskan ja Pidhaitsin taikka nykyisen Tšortkivin piirin ja Lvivin alueen Zolotšivin ja entisen Peremyšljanyin taikka nykyisen Lvivin piirin. Zolota Lypan varrella sijaitsevan entisen piirikeskuksen Berežanyn pohjoisosassa joki virtaa suuren, noin kolmen tai Ukrainan maantieteen tietosanakirjan mukaan kahdeksan kilometriä pitkän järven läpi.
Vuonna 1957 julkaistun Ukrainan jokikatalogin mukaan Zolota Lypan pituus on 126, mutta joissakin lähteissä pituudeksi mainitaan joko 85 tai 127 kilometriä. Lähellä Maidan Holohirs’kyin kylää sijaitsevan lähteen korkeus merenpinnasta on 426 metriä, joen leveys 5–15 ja maksimileveys 50 metriä, keskisyvyys 0,5–2,0 ja maksimi 3,2 metriä. Joki tulvii runsaimmillaan keväällä, jolloin tulvatasangolla voi olla leveyttä 40 metristä 1,5 kilometriin. Joen kaltevuus on 1,4 m/km, keskimääräinen virtaama 3,95 m³/s ja valuma-alueen pinta-ala joko 1 310 tai 1 440 neliökilometriä (km²). Zolota Lypa virtaa Dnestriin lähellä samannimistä kylää entisessä Tlumatšin, nykyisessä Ivano-Frankivskin piirissä, joten sen viimeiset sata metriä jäävät virallisesti Ivano-Frankivskin alueelle eli Pry- tai Prikarpatiaan Koillis-Karpatian juurella.
Yläjuoksullaan Zolota Lypa virtaa leveässä soisessa laaksossa, jolla on korkeat metsäiset ja paikoittain vesakoituneet rinteet. Jokilaakso on enimmäkseen puolisuunnikkaan muotoinen, 50-80 metriä leveä ja sekä avoin että paikoittain puiden ja pensaiden umpeen kasvama. Joen uoma on Berežanyn kaupungista Potutorivin kylään saakka melko suora, muuten kohtalaisen mutkainen ja Zavadivkan kylästä alajuoksulle saakka erittäin mutkainen. Zolota Lypan ylä- ja keskijuoksulla pohjaveden esiintymät aiheuttavat vaihtelevia lämpöolosuhteita ja talvilämpötilojen nousun, joten jää sulaa aika ajoin.  Kokonaan joki jäätyy yksistään ankarina talvina ja kevään jääpeitettä voi havaita vain alajuoksulla. Zolota Lypa saa täydennystä enimmäkseen lumen sulamis- ja sadevesistä ja on vesipitoisuudeltaan Ternopilin alueen toiseksi suurin joki. Zolota Lypalla on 21 patoa, joista 10 on vesivoimapatoja.
Joen kuvaus > Sivujoet

Vuonna 1957 julkaistun Ukrainan jokikatalogin sivulla 41 Zolota Lypan vasemmanpuolisiksi sivujoiksi luetellaan lähellä Dunaivin kylää siihen päättyvä 15 kilometrin pituinen Hnyla Lypa, lähellä Žukivin stavia eli varastoallasta yhdistyvä 39 kilometrinen Zhidna Zolota Lypa eli Itäinen Kultainen Lehmus ja 26 kilometriä pitkä Tseniivka. Oikeanpuoliset ovat tämän luettelon mukaisesti 10 kilometrin pituinen Bila- ja 13 kilometrinen nimetön joki. Joidenkin lähteiden mukaan oikeanpuolisiin kuuluvat vielä lähellä Žukivin varastoallasta Zolota Lypan kohtaama Hory (8 km) yhdessä lähes 7 kilometrisen Verbovetsin kanssa ja lähellä Višnitšitskan kylää Peremyšljanyin piirissä 8 kilometriä pitkä Lonivka. Joissakin lähteissä oikeanpuolisten sivujokien joukossa mainitaan Zahidna Zolota Lypa ja ennen Berežanyn stavia eli varastoallasta Zolota Lypaan päättyvä ja kuivuva noin 10,72 kilometriä pitkä Hai-joki.
Joen ekologinen tilanne

Zolota Lypa-joen valuma-alue lähteeltä suulle jää Fennosarmatian kratonin kallioperäisen Podilian tai Podolian ylämaan länsiosan reuna-alueelle, missä jokea ympäröivän maaston kaltevuus ja tulvatasanteet johtavat alueen tasomaiseen huuhteluun ja kosteikkojen muodostumiseen. Jokilaaksossa esiintyy kukkuloisia harjanteita ja harjujen välisiä painaumia, turpeisia tulva-alueita ja rotkoja. Siinä erottuvat muinoin vehreät niittykasvillisuuden peittämät alueet mustamultaisella maaperällä. Nykyisin yläjuoksun niittyjen liiallisen kynnön, viljan- ja teollisuuskasvienviljelyn aiheuttama huuhtoutuminen kulkeutuu tulvatasanteita ja joenuomien rinteitä pitkin ja lisää veden sameutta. Jokeen johdetaan kotieläinkasvatuksien, teollisuuden ja kunnallisyrityksien käsittelemättömät jätevedet.
Epäsuotuisista ympäristöolosuhteista johtuvasti Zolota Lypa saastuu, joki on muuttunut paljon matalammaksi, ohenee ja kuivuu varsinkin Berežanyn alueella. Paikallisten asukkaiden mielestä kuivuva joki muistuttaa maitovirtaa ja on täynnä siihen kaatuneita puita. Kultaisen Lehmusjoen virratessa läpi alueellisesti tärkeän kaupungin jäteveden saastuttama jokivesi on saasteasteeltaan likaisinta ja joki haisee. Lähempänä suuta sijaitsevan Granitnen kylän lipeillä vesi on puhtainta, koska näillä laitamilla on paljon kyntämättömiä niittyjä ja metsäisiä alueita, joista ihmisten asumukset ovat kaukana. Yleistä ekologista nykytilannetta Zolota Lypa-joella voi pitää epätyydyttävänä.
Zolota Lypan vettä käytetään maatalouteen, virkistys- ja kalankasvatustarkoituksiin, tekniseen vesihuoltoon ja monien lampien täyttöön. Jokilaakson maita käytetään laitumina ja heinäpeltoina. Tärkeä osa Zolota Lypan ekosysteemiä on ranta- ja vesikasvillisuus, josta hallitseva on ruoko. Täältä löytyy myös yleensä kosteissa paikoissa kasvavia poppeleita ja pyökkejä, korkeita pajupensaita ja voi tavata sarakasveja. Joella on rikas eläimistö mm. runsaasti nilviäisiä ja äyriäisiä ja suuri määrä erilaisia kaloja kuten haukea, karppeja, ruutanoita. Siihen istutetaan hopeapaksuotsaa, marmoripaksuotsaa ja karppeja. Berežanyn järven luoteisosassa sijaitseva 60 hehtaarin kokoinen vuonna 1994 perustettu Kaštalivkan vesistön- että linnustonsuojelualue on paikallisesti tärkeä kosteikkoalue linnuille. Joella pesii monenlaisia vesilintuja, enimmäkseen joutsenia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zolota Lypa Wikimedia Commonsissa
Žukivin järvi
Vesilintuja Zolota Lypalla
Aarne Ehojoki

Turun kauppakorkeakoulu vuonna 1978, ennen nykyisiä laajennusosia.
Suomen Pankin aluekonttori Oulussa.
Marsalkka Mannerheimin muistomerkki, 1982, Masku. Reliefi Kalervo Kallion.
Turun sotaveteraanien muistomerkki, 1992, Turku.
Huugo Aarne Eliel Ehojoki (25. kesäkuuta 1913 Haapavesi – 30. heinäkuuta 1998 Iniö) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita merkittäviä julkisia rakennuksia, asuntoalueita ja liikerakennuksia.
Ehojoki on suunnitellut muun muassa Turun yliopiston rakennuksia. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Ehojoen suunnittelemia rakennuksia > Koulut ja päiväkodit

Puolalan koulu (1955) Kauppiaskatu 14, Turku. Yhdessä Veijo Kahran kanssa.
Kupittaan yhteiskoulu (1957) Syreenikuja 1, Vasaramäki. Yhdessä Veijo Kahran kanssa. Vuonna 1962 valmistunut laajennus on yksinään Ehojoen käsialaa. Sisäilmaongelmien takia koulu on ollut tyhjillään vuodesta 2021. Rakennus on purku-uhan alla.
Raision yhteiskoulu eli nykyisen Raision lukion rakennus (1957) Kirkkoväärtinkuja 18, Raisio
Turun kauppakorkeakoulu (1958, laajennus 1962–63) Myöhemmät laajennukset ei Ehojoen käsialaa
Joutsan lukio (1960)
Haapaveden ammattikoulu
Toholammin, Haapaveden ja Juvan kansakoulut
Juhana Herttuan koulu (1962) Hansakatu 2, Turku Sisäilmaongelmien takia koulu on ollut tyhjillään maaliskuusta 2020 saakka. Rakennus on purku-uhan alla.
Luostarivuoren koulun laajennus (1967) Luostarinkatu 13, Turku
Turun yliopiston Fennicum (1969) Sisäilmaongelmaisen rakennuksen käyttö loppui vuonna 2016
Turun yliopiston Juslenia (1975) purettu 2019
Keltasirkunpolun päiväkoti (1978) Keltasirkunpolku 3, Laukkavuori
Ehojoen suunnittelemia rakennuksia > Liike- ja toimistokiinteistöt

Patterinhaan liikekeskus (1959) Kanslerintie 10
Kiinteistö Oy Hämeentien ostola eli Hannunniitun liikekeskus (1966) Vanha Hämeentie 105, Turku. Betonielementeistä rakennettu yksikerroksinen ja loivasti harjakattoinen liikerakennus
Turun kansaneläkelaitos (1971) Suojeltu asemakaavalla vuonna 2008
Louhelan ostoskeskus, Vantaa (1967; purettu, tilalle rakennettu uudisrakennus)
Kaivokselan ostoskeskus
Suomen Pankin setelipaino, Vantaa
Suomen Pankki, Oulu (1973)
Kansaneläkelaitoksen toimitalot Seinäjoella, Kuopiossa ja Oulussa
Suomen Pankin rakennukset Mikkelissä ja Rovaniemellä
Ehojoen suunnittelemia rakennuksia > Muita töitä

Hotelli Polar, Rovaniemi 1960 (samassa rakennuksessa myös Suomen Pankin toimitilat)
Hotelli Aulangon laajennusosat (1970 ja 1973)
Kelan tutkimuskeskus ja kuntoutuskeskus Petrea (1972–1979) Peltolantie 3, Luolavuori. Purku-uhan alla
Peurungan kuntoutumiskeskus, Laukaa
Siilinjärven kuntoutumiskeskus
Kaivokselan kirkko (1969) vaurioitui tulipalossa 2006, purettu 2014
Aiheesta muualla

Aarne Ehojoen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
1. FC Lok Stendal

1. FC Lok Stendal on saksalainen jalkapalloseura Stendalista.
Historia

Vuonna 1945 FC Viktoria Stendal aloitti toimintansa uudelleen nimellä SG Stendal-Nord. Syyskuussa 1948 seuran nimeksi vaihdettiin SG Blau-Weiß, ja marraskuussa seura vaihtoi nimensä uudelleen SG Eintrachtiksi. Syksyllä 1949 seura vaihtoi nimeään jälleen seurafuusioiden myötä BSG Eintracht Hans Wendleriksi. Tällä nimellä seura myös osallistui ensimmäistä kertaa DDR-Oberligaan. Ensimmäisellä Oberliga-kaudella seura sijoittui kymmenenneksi ja vältti putoamisen. Kauden jälkeen seuran nimeksi vaihdettiin BSG Lokomotive Stendal, jolla se pelasi lopun Itä-Saksa ajan. Lokomotive Stendal putosi pääsarjasta vuonna 1954, mutta nousi heti yhden kauden jälkeen takaisin. Seura putosi takaisin DDR-Ligaan vuonna 1958, mutta tällöinkin vain yhden kauden ajaksi. Vuonna 1963 seura onnistui vakiinnuttamaan paikkansa pääsarjassa pidemmäksi aikaa ennen putoamistaan DDR-Ligaan vuonna 1968. Vuodet 1968–1977 Lokomotive Stendal pelasi toisella sarjatasolla, jonka jälkeen se putosi Magdeburgin Bezirksligaan. Yhden pelikauden jälkeen seura nousi takaisin toiselle pääsarjatasolle, mutta putosi vuonna 1983 takaisin kolmannelle sarjatasolle.
Uudestaan Lokomotive Stendal nähtiin DDR-Ligassa vuosina 1987–1989. Viimeisellä DDR-Liga-kaudellaan seura sijoittui sarjan viimeiseksi ja siirtyi pelaamaan takaisin kolmannelle sarjatasolle. Wenden myötä valtion maksama tuki loppui ja samalla seurojen perustaminen tehtiin mahdolliseksi, joten seuran jalkapallojaosto päätti perustaa seuran nimeltä FSV Lok Altmark Stendal. Saksojen yhdistymisen jälkeen seura pelasi kolmannella sarjatasolla Oberliga Nordostissa ja Regionalliga Nordissa, mutta putosi vuonna 2000 talousongelmien ja pelillisten ongelmien takia. Vuonna 2002 seuran nimeksi vaihdettiin seurafuusioiden myötä 1. FC Lok Stendal. Vuotta myöhemmin seuran ilmoitti itsensä maksukyvyttömäksi. Vuonna 2006 seura ilmoittautui uudestaan maksukyvyttömäksi, mutta onnistui selvittämään maksutilanteensa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (saksaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SC Dynamo Berlinin ja Lokomotive Stendalin ottelu vuodelta 1959.
Hiukkassuodatin

Peugeot-merkkisen auton hiukkassuodatin (vasemmalla ylhäällä).
Hiukkassuodatin (josta käytetään myös lyhennettä DPF  eli Diesel Particulate Filter) ) on dieselauton pakokaasunpoistojärjestelmään asennettu suodatin, jonka tarkoituksena on kerätä talteen palamistapahtumassa syntyneet pienhiukkaset ja estää niiden pääsy ilmakehään. Käytössä alkaen Euro 5 -päästönormin mukaiset dieselautot vuodesta 2009. Hiukkassuodattimella saadaan tyypillisesti talteen noin 85 prosenttia pakokaasujen hiukkasista.
Suodattimella on rajallinen kyky varastoida nokipartikkeleita sisällään, kun loukkuun alkaa kertyä tarpeeksi nokea, loukku alkaa toimia vastuksena virtaavalle kaasulle ja pakokaasun vastapaine kasvaa. Ajoneuvon omaan järjestelmään on kehitetty toiminto, jolla järjestelmä itse puhdistaa loukkua. Tätä toimintoa sanotaan regeneroinniksi.
Regenerointi tarkoittaa hiukkassuodattimen itsepuhdistusta, jossa suodattimeen kertynyttä, pienhiukkasista koostuvaa nokea poltetaan tuhkaksi. Passiivista puhdistusta tapahtuu ajonaikaisesti, kun palamislämpötila nousee riittävän korkeaksi. Aktiivisella puhdistuksella tarkoitetaan auton ohjainlaitteen käynnistämää jälkipolttoa, joka käynnistyy itsenäisesti sopivissa ajo-olosuhteissa. Pakkopuhdistus tarkoittaa järjestelmätesterillä auton OBD-liitännän kautta käynnistettyä puhdistusohjelmaa.
1 Night in Paris

| 1 Night in Paris |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rick Salomon
Tuottaja:  Rick Salomon
Kuvaaja:  Rick Salomon
Pääosat:   Paris Hilton  Rick Salomon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Red Light District Video
Levittäjä:  Red Light District Video
Kesto:  62 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
1 Night in Paris on vuonna 2004 julkaistu pornografinen video, jossa Paris Hilton ja hänen silloinen poikaystävänsä Rick Salomon harrastavat seksiä. Videota ei alun perin tarkoitettu julkaistavaksi, mutta siitä huolimatta se päätyi internetiin yleiseen jakeluun ja myöhemmin myös myyntiin. Elokuva on pääosin kuvattu yhdellä jalustalle asetetulla kameralla käyttäen pimeäkuvaustoimintoa.
Taustaa

Vuonna 2003 internetiin vuosi samainen video, jolloin Salomon haastoi oikeuteen nauhoitusta levittäneen yhtiön ja Hiltonin perheen. Myöhemmin Salomon alkoi itse levittää nauhoitusta aikuisviihdeyhtiö Red Light District Videon kautta. 1 Night in Paris:sta tuli myyntimenestys ja se voitti kolme pornoteollisuuden AVN-palkintoa vuonna 2005. Vuonna 2008 se voitti myös F.A.M.E-palkinnon kategoriassa ”Favorite Celebrity Sex Tape”.
Mansikkasaari

Mansikkasaaren pohjoista osaa, missä on vanhoja makasiinirakennuksia.
Mansikkasaari (ruots. Smulterön) on saari Vaasan Palosaaren edustalla. Mansikkasaarella toimi aikoinaan Onkilahden Konepajan telakka. Nykyään saarella sijaitsee pienvenesatama ja uimaranta. Saaren toisella puolella on edelleen vanhan telakkatoiminnan jäljiltä rakenteita ja rakennuksia, kuten 1940-luvulla rakennettu ränsistynyt telakkahalli.
Onkilahden Konepaja teki konkurssin 1935, mutta Wärtsilä osti tilat ja toimi niissä vuoteen 1983 asti. Sen jälkeen aluetta vuokrasi oululainen rakennusliike Insinöörirakentajat Oy, joka ajautui konkurssiin 1994 omistajayhtiönsä Hakan mukana. Vaasan kaupunki laati tuolloin saarelle parikin erilaista kaavaa, jotka jakoivat mielipiteitä ja jäivät vahvistamatta.
Vuonna 2011 Mansikkasaaren ja muun Palosaaren Salmen alueen suunnittelusta järjestettiin ideakilpailu, jonka
voittivat läheistä yliopistokampustakin suunnittelemassa olleet arkkitehdit Käpy ja
Simo Paavilainen. Sen pohjalta suunnitelmaa kehiteltiin, ja 2020-luvulla Mansikkasaaren vaihtoehtoja ovat mahdollinen asuntorakentaminen (enintään 50 prosenttia rakennusoikeudesta), tarjous- ja ideakilpailu telakkahallin tulevasta käytöstä ja entisen teollisuusalueen mahdollinen muukin kehittäminen vapaa-ajan ”asukaspuistoksi”. Samankaltaisia ideoita esitettiin jo 1980-luvulla, ja alueen kehittämisen arvellaan yhä viivästyvän 2030-luvulle.
Aiheesta muualla

Schulte-Tigges, Oliver: Mansikkasaaren kehittäminen. PDF, Vaasan kaupunki, kaavoitus, 2.6.2023.
Vaasan luonto
| --- | --- |
Järvet:   Kylälampi  Pilvilampi  Pukinjärvi  Storbottnen  Tiklaslampi  Viken 
Saaret:   Algrund  Andören  Annskäret  Apteekki  Bastugrund  Bengtskäret  Björkskäret  Blidgrundsbådan  Bockholmen  Boskär  Bullergrund  Bultarna  Bygrundet  Caprera  Fjärdskäret  Fjärdskärsören  Fårskärbådan  Fårörgrund  Gjusgrund  Gloskäret  Granskäret  Granskärsören  Gråsälsbådan  Gråsälsgrynnan  Harakrangrunden  Hietasaari  Hingmasören  Horskäret  Hästgrund  Inre Torgrund  Israelsgrund  Juckasgrund  Juckasgrynnan  Kantören  Kalvskinnsgrund  Kuusisaari  Kuparisaari  Kristiansgrund  Kråkan  Kynsiluoto  Lammassaaret  Lilla Högskäret  Långgrund  Långskär  Långören  Mansikkasaari  Mastören  Munkholmen  Munsmo Fårskäret  Pikisaaret  Pikisaari  Pissmörgrund  Rackelgrund  Revlarna  Ryövärinkarit  Rågskäret  Räätälinsaari  Rönnbuskören  Rönnskäret  Simpbådan  Själbådan  Stavas Svedjekäret  Stora Högskäret  Stora Skadebådan  Stora Svedjekäret  Storbådan  Storgrund  Storskär  Stånggrund  Svältgrund  Tegelgrund  Tistonskärsbådarna  Torskäret  Tuomarinkari  Tvåklobbören  Ukkokari  Variskarit  Vaskiluoto  Västerskäret  Yttre Granskärsören  Yttre Torgrund  Äggöarna  Äspskäret  Ösmansskäret 
Vesialueet:   Annskärsund  Bastuhålet  Bengtskärsfladan  Bodfladan  Byöfjärden  Emäntälahti  Eteläinen kaupunginselkä  Gerbynlahti  Glofladan  Horskärsfjärden  Isolahti  Kantfjärden  Korshamnsfjärden  Kuulahti  Långviken  Norrhålet  Onkilahti  Peniskarströmmen  Revelsund  Rönnskärsfjärden  Schäferiviken  Skärifjärden  Stadshålet  Stråkafladan  Strömmen  Sundet  Svartholmsviken  Torskärsfjärden  Tuomarinselkä  Utteröfjärden  Varisselkä  Väderskat hålet  Äspskärsfjärden  Östmansfjärden 
Virtavedet:   Kyrönjoki  Mullosbäcken  Vanhan Vaasan kanava
Länsi-Euroopan aika

Euroopan aikavyöhykkeet:


vaaleansininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0)
sininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0) 

Länsi-Euroopan kesäaika (UTC+1)
punainen Keski-Euroopan aika (UTC+1) 

Keski-Euroopan kesäaika (UTC+2)
keltainen Kaliningradin aika (UTC+2)
kultainen Itä-Euroopan aika (UTC+2) 
Itä-Euroopan kesäaika (UTC+3)
vihreä Moskovan aika, Turkin aika (UTC+3)

Kesäaika ei ole käytössä Islannissa (UTC±0), Turkissa (UTC+3), Valko-Venäjällä (UTC+3) eikä Venäjällä (UTC+2 ja UTC+3). Kartalla on esitetty kiistanalainen Krimin niemimaa Venäjän miehityksen johdosta osana aikavyöhykettä UTC+3, vaikka kansainvälisesti (de jure) se kuuluu Ukrainaan.
Länsi-Euroopan aika (engl. Western European Time, WET), UTC±0, on aikavyöhyke, johon maantieteellisesti sisältyvät alueet läntisen pituuspiirin 7,5° ja itäisen pituuspiirin 7,5° välillä.
Joissain maissa aikavyöhykkeestä käytetään myös nimitystä Greenwichin aika (GMT).
Länsi-Euroopan aikaa käyttävät:
Islanti (ympärivuotisesti, kesäaika ei käytössä)
Iso-Britannia
Irlanti
Portugali
Kesäisin on käytössä Länsi-Euroopan kesäaika (WEST) eli Länsi-Euroopan aika lisättynä yhdellä tunnilla (UTC+1).
Aiheesta muualla

timeanddate.com
Koordinoitu yleisaika
UTC−12 · UTC−11 · UTC−10.30 · UTC−10 · UTC−9.30 · UTC−9 · UTC−8.30 · UTC−8 · UTC−7
UTC−6 · UTC−5 · UTC−4.30 · UTC−4 · UTC−3.30 · UTC−3 · UTC−2.30 · UTC−2 · UTC−1 · UTC−0.44 · UTC−0.25.21
UTC±0 · UTC+0.20 · UTC+0.30 · UTC+1 · UTC+1.24 · UTC+1.30 · UTC+2 · UTC+2.30 · UTC+3 · UTC+3.30 · UTC+4 · UTC+4.30 · UTC+4.51 · UTC+5 · UTC+5.30 · UTC+5.40 · UTC+5.45
UTC+6 · UTC+6.30 · UTC+7 · UTC+7.20 · UTC+7.30 · UTC+8 · UTC+8.30 · UTC+8.45 · UTC+9 · UTC+9.30 · UTC+9.45 · UTC+10 · UTC+10.30 · UTC+11 · UTC+11.30
UTC+12 · UTC+12.45 · UTC+13 · UTC+13.45 · UTC+14
Þorsteinn Tutinan tarina

Þorsteinn Tutinan tarina (isl. Þorsteins þáttr skelks) on keskiaikaista islantilaista saagakirjallisuutta edustava tarina, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se on kirjoitettu alkujaan todennäköisesti noin vuonna 1300. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin ja -tarinoihin, sillä se kertoo Norjassa kuningas Olavi Tryggvenpojan luona oleskelevasta islantilaismiehestä. Tarinassa kuvataan, miten Þorsteinn tapaa eräänä yönä tarpeilla käydessään paholaisen. Tarina on säilynyt vain 1300-luvun lopulla kirjoitetussa Flateyjarbók-käsikirjoituksessa, missä toinen sen kirjoittajista, Jón Þórðarson, lisäsi tarinan osaksi Olavi Tryggvenpojasta kertovaa saagaa. Þorsteinn Tutinan tarinaa ei ole suomennettu.
Tarinan juoni

þorsteinn Tutinan tarinassa kuningas Olavi Tryggvenpojan luona oleskeleva þorsteinn lähtee yöllä yksin tarpeilleen vastoin kuninkaan varoitusta. Käymälä on suuri: sinne mahtuisi yksitoista miestä. þorsteinnin istuessa tarpeillaan ilmestyy paikalle piru (púki), jota tarinan kuluessa kutsutaan myös kummitukseksi (isl. draugr). Tämä tulee esiin yhdestä käymäläaukosta ja sanoo tulevansa helvetistä (úr helvíti) ja olevansa legendaarisen Tanskanmaan kuninkaan Haraldr Sotahampaan (isl. hilditönn) joukoissa taistellut Þorkell hinn þunni. Þorsteinn kyselee paholaiselta helvettiin joutuneista muinaisista saagasankareista ja siitä, miten nämä kestävät helvetin piinat. Useita muinaissaagoista tuttuja sankareita, kuten Sigurðr Fáfnirinsurma (isl. Fáfnisbani) ja Starkaðr mainitaan. Sitten þorsteinn pyytää paholaista imitoimaan heistä sen muinaisen sankarin huutoja, joka kärsii helvetissä eniten. Paholainen tekee näin, ja Þorsteinn toistaa pyyntönsä, vaikka häneltä menee lopulta huutojen karmeuden vuoksi taju. Joka kerta, kun paholainen imitoi huutoja, se siirtyy kolme istuinreikää lähemmäs þorsteinnia. Kun paholainen parkaisee kolmannen kerran, soivat kirkonkellot. Niiden ääni saa paholaisen vajoamaan takaisin alas, ja Þorsteinn pelastuu tilanteesta ja palaa vuoteeseensa. Aamulla Þorsteinn saa tietää, että kuningas on käskenyt soittaa kelloja kuultuaan paholaisen huudot, mikä on ollut myös Þorsteinnin tarkoitus, kun hän pyysi pirua imitoimaan kärsivien huutoja. Kuningas kysyy, oliko Þorsteinn pelännyt huutojen aikana, mihin Þorsteinn vastaa, ettei tiennyt, mitä pelko on. Hän myöntää kuitenkin melkein tutisseensa, kun oli kuullut parkaisuista viimeisimmän. Kuningas antaa hänelle siitä hyvästä lisänimen ”tutina” (isl. skelkr). Þorsteinnista tulee kuningas Olavin hirdimies, ja hän kaatuu myöhemmin yhdessä kuninkaan kanssa tämän viimeisessä taistelussa.
Tulkintoja

Þorsteinn Tutinan tarina edustaa niitä islantilaistarinoita, joissa kuvataan kristityn Norjan kuninkaan kohtaamista jonkin pakanallisen ajan ilmiön kanssa. Flateyjarbókissa tarinan tarkoituksena näyttää olleen kuvata sitä, miten siirryttäessä pakanallisesta ajasta kristittyyn aikakauteen keskiajan skandinaavinen todellisuus muuttui suuressa määrin. Tarinassa islantilaiset kristillistänyt kuningas Olavi Tryggvenpoika suojaa paholaiselta ja kummituksilta niitä, jotka luottavat häneen ja hänen levittämäänsä uskoon. 



Tarinaa on myös tarkasteltu folkloristisesta näkökulmasta memoraattina eli yliluonnollista koskevana kokemuskertomuksena. Yliluonnollisen kohtaamisen syynä on Þorsteinn Tutinan tarinassa kiellon rikkominen: Þorsteinn on lähtenyt yöllä yksin käymälään vastoin kuninkaan nimenomaista kieltoa.
Näkemys pakana-ajasta

Þorsteinn Tutinan tarina mainitsee mm. Runo-Eddassa ja Völsungain saagassa kuvatun Sigurðr Fáfnirinsurman yhtenä niistä muinaisista saagasankareista, jotka viettävät tuonpuoleista aikaansa kristillisessä helvetissä. Tarinassa Sigurðr kuitenkin esitetään jaloimpana kaikista pakanallisen ajan sotureista, ”hyvänä sankarina”, joka kestää myös helvetin piinat lujana ja kaikkia muita paremmin. Hänen vastakohtanaan esitetään ”pahana sankarina” Starkaðr, jonka lukuisia pahoina pidettyjä tekoja on kuvattu muissa saagoissa, kuten Gautrekrin saagassa. Þorsteinn Tutinan tarinassa Starkaðrin kerrotaan kestävän helvetin piinoja kaikkein huonoimmin. Tarinan on katsottu seuraavan augustinolaista käsitystä, jonka mukaan kaikki menneisyyden pakanat, sekä hyvät että pahat, olivat joutuneet helvettiin.
Käännökset ja editiot

Þattr Þorsteins skelkis. Teoksessa Carl Rikard Unger (toim.). 1860–1868. Flateyjarbók. En samling af Norske Konge-sagaer med indskudte mindre fortællinger om begivenheder i og udenfor Norge samt annaler, 1. Christiania: [s.n], 416–418.
Þorsteins þáttr skelks. Teoksessa Sigurður Nordal (toim.). 1944–1945. Flateyjarbók, 1. Akureyri, 462–464.
Aiheesta muualla

Kanerva, Kirsi. 2017. Kuolleet palaavat pimeässä. Elävät kuolleet keskiajan Islannissa. Elävä kuollut -ilmiöstä ja sen historiasta. 5.1.2017. <https://elaviakuolleita.wordpress.com/2017/01/05/kuolleet-palaavat-pimeydessa/>
Þorsteins þáttr skelks muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Þorsteins þáttur skelks islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Englanninkielinen käännös Þorsteinnin tarinasta (Arkistoitu – Internet Archive)