stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikku Kakkonen

| Pikku Kakkonen |
| --- | --- |
 Pikku Kakkosen tunnus (Camilla Mickwitz) 25.10.1983 alkaen.
Tyyli:  Lastenohjelma, makasiiniohjelma
Kestoaika:  noin 60 min.
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  11. tammikuuta 1977 – jatkuu edelleen
Ikäraja:  Sallittu kaiken ikäisille
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Teija Ryösä
Käsikirjoittaja(t):  Anu Tuomi-Nikula
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla 2011 Paras lasten- ja nuortenohjelma
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Pikku Kakkonen -teeman mukainen leikkipuisto Tampereen Koskipuistossa.
Pikku Kakkonen on suomalainen makasiinityyppinen lastenohjelma, jota esitetään Yle TV2 -kanavalla.
Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 11. tammikuuta 1977. Ensimmäisen ohjelman juonsi Pekka Salo, joka toimi pitkään juontajana ohjelman ensimmäisinä vuosina. Alkuaikoina ohjelmaa esitettiin tiistaisin, keskiviikkoisin ja torstaisin. Myöhemmin ohjelmaa aloitettiin esittämään joka arkipäivä. Ohjelma sai alkuaikoina vankan suosion, ja sitä katsoi parhaimmillaan 800 000 katsojaa. Pikku Kakkonen jakaantui 1. tammikuuta 2008 aamu- ja iltalähetyksiksi. Viikonloppuaamujen lähetykset alkoivat jo 2. syyskuuta 2006. Vuosina 2006–2007 esitettiin viikonloppu- ja jouluaamuisin Pikku Kakkosen Aamu ja Pikku Kakkosen Joulu. 1. tammikuuta 2008 alkaen Pikku Kakkosta on esitetty päivittäin joka aamu.
Vuosina 1977–1978 ohjelma päättyi Lasse Pöystin lukemaan iltasatuun. Pöystin ilmeikkyys sadunkertojana teki hänestä pitkäksi aikaa koko kansan satusedän. Alun perin suunniteltiin, että Pöysti lukisi satuja kirjasta, mutta hän itse arveli, ettei saduista tulisi uskottavia, joten hän päätyi opettelemaan sadut ulkoa. Pikku Kakkosessa esitettiin myös pitkään itäsaksalaista stop motion -tekniikalla luotua Nukkumatti-animaatiota aina vuoteen 2002 asti.
Pikku Kakkosen 40-vuotispäivänä 11. tammikuuta 2017 sai ensiesityksensä dokumentti Postilokero 347 – Pikku Kakkosen tarina, joka on Alli Haapasalon näkemys ohjelmasta ja sen katsojista. Pikku Kakkosen 30-vuotispäivänä 11. tammikuuta 2007 esitettiin juhlalähetys. Tällöin ohjelman katsojat saivat käydä sytyttämässä Pikku Kakkosen kotisivuilla oman kynttilänsä, jotka kaikki näytettiin televisiossa. Pikku Kakkosen 25-vuotisjuhlavuonna 2002 TV2 esitti joka perjantai uusintana Pikku Kakkosen vanhoja lähetyksiä ja ohjelmia. Vuonna 1997 Pikku Kakkonen täytti 20 vuotta, jonka kunniaksi Tampere-talossa järjestettiin juhlakonsertti.
Vuodesta 2016 lähtien Pikku Kakkonen on esitetty tarvittaessa Yle Teema & Fem -kanavalla (aiemmin Yle Teemalla) silloin, kun TV2:lla urheilulähetys vie ohjelma-ajan.
Historiaa > Suunnittelu

Yle TV2:n lastentoimituksessa oli suunniteltu pitkään, että televisioon tarvittaisiin makasiinityyppinen lastenohjelma. Ohjelman suunnitteluun kysyttiin mielipidettä Kouluhallituksella, joka kertoi että ohjelma ei saisi olla pelkästään viihdettä, vaan sen pitäisi olla myös opettavainen. Suunnittelutyön valmistuttua lastentoimituksen päällikkö Pertti Nättilä esitti ohjelmaidean TV2:n johtajalle Pertti Paloheimolle, joka antoi rahoituksen ohjelman tekoon. Ohjelman nimeksi päätettiin
Pikku Kakkonen. Lastenohjelmien toimituksen neljän toimittajan Marja-Liisa Viinikaisen, Maija Koivulan, Lauri Niemelän ja Päivi Lattusen tehtäväksi tuli toimittaa omatuottoiset sekä ostetut pikkuohjelmat eheään makasiinimuotoon, jonka juontaja kokosi yhteen. Apuna juontojen rakentelussa oli lastentarhanopettaja Marja-Leena Mannilan luoma esikouluopetusta noudatteleva aihekaavio. Tämä lienee syynä edellä mainittuun erheelliseen tietoon yhteydenotosta Kouluhallitukseen, mitä ei siis tietenkään tarvittu.lähde?
Historiaa > Ensimmäiset lähetykset

Pikku Kakkosen ensimmäiseksi juontajaksi valittiin Pekka Salo. Ensimmäinen ohjelma esitettiin 11. tammikuuta 1977. Ohjelmaa esitettiin kolmena arkipäivänä viikossa: tiistaisin, keskiviikkoisin, ja torstaisin, ja kaikki viikon ohjelmat kuvattiin samalla kertaa tiukassa aikataulussa. Ohjelmassa juontaja Salo istui ison videokoneen vieressä ja pani juontojen välillä videot pyörimään. Salo sai ensimmäisen ohjelman jälkeen kritiikkiä Tampereen murteen käytöstä puheessaan. Ensimmäisissä nauhoituksissaan Salo soitti myös kitaraa, vaikka hän ei sitä osannut alun perin soittaa ollenkaan. Salon vaimo Maija opetti häntä soittamaan muutaman soinnun. Ensimmäisen Pikku Kakkosen ohjasi Lauri Niemelä.lähde?
Historiaa > Tunnukset

Pikku Kakkosen historian aikana on käytetty kolmea erilaista tunnuskuvaa (tunnusmusiikki on aina ollut sama melodia). Vuosina 1977–1979 tunnuksessa hyppivät palaset muodostivat kakkosen. Toisessa tunnuksessa väreinä oli keltainen ja oranssi, siinä kakkonen muodostuu erilaisista paloista. Tämä tunnus nähtiin televisiossa ensimmäistä kertaa 4. syyskuuta 1979. Ohjelmassa on 25. lokakuuta 1983 alkaen esitetty Camilla Mickwitzin luomaa alkutunnusta, jossa erilaiset oliot ja kuviot muodostavat numeron kaksi. Tunnusta on käytetty aina siitä lähtien, ja siitä on tullut ohjelman tavaramerkki. Tunnuksen hahmot esiintyvät myös Varokaa heikkoa jäätä -tietoiskussa, joka valmistui vuonna 1986 Marja-Liisa Hiedan toimittamana ja Jukka Siikavireen säveltämänä. Siikavire lausui myös karhun varoituksen.lähde?
Pikku Kakkosen tunnusmusiikin sävelsi Timo Ruottinen, jonka käsialaa on myös Pikku Kakkosen postin tunnuslaulu. Postilaulun toteutti Risto Hiltunen tyttärineen ja laulamassa olivat Pirin ja Merin lisäksi myös Heli ja Satu Rusanen. 7. marraskuuta 1994 tunnus vaihdettiin pala-animaatiotunnuksesta tietokoneella tehdyksi ja 23. joulukuuta 1997 tunnusmusiikin sovitus vaihtui nykyiseen, akustisesta versiosta elektroniseksi.lähde?
Historiaa > Juontajat

Pikku Kakkosessa on vuosien aikana ollut useita juontajia. Ensimmäinen juontaja oli Pekka Salo. Pikku Kakkosta ovat ohjelman historian aikana juontaneet seuraavat juontajat (järjestys satunnainen): Eila Roine (vuodesta 1996 alkaen 11. syys­kuuta 2013 saakka), Pekka Laru, Anna-Liisa Kirsi (Ansku), Pertti Nättilä (Ransu), Jukka Nurminen, Olli Mononen, Jyrki Laaksonen, Silja Sillanpää, Veera Degerholm, Siina Hirvonen (25. elokuuta 2008 alkaen 11. elokuuta 2014 saakka), Jukka Rautiainen (Junne), Tapio Holappa, Päivi Portaankorva, Pirkko-Liisa Tikka (Nalle), Maija Salo (Molla), Marita Porrassalmi, Sohvi Sirkesalo, Janne Mäkinen, Jari Sirniö, Ilkka Herkman, Karoliina Vanne (Nalle), Minna Rinne-Laturi, Mari Pöytälaakso, Ari Myllyselkä, Rami Saarijärvi, Anna Riihimäki, Anu Tuomi-Nikula (Neponen)  Lotta Riihimäki, Satu Sopanen, Lassi Jämsä, Kaisla Saarinen, Riku Karvakuono, Jaakko Väisänen, Tuomo Rannankari, Iina Suominen, Senja Meriläinen, Susanna Volanto, Yasmin Ahsanullah, Saara Pohjoismäki, Matias Husgafvel, Aapeli Mononen, Loviisa Tuomi-Nikula, Laura Ylä-Mäihäniemi ja Roosa Halme.lähde?
Palkinnot

Pikku Kakkonen on voittanut Kultainen Venla -palkinnon vuosina 2011 ja 2012 lasten- ja nuortenohjelma -kategoriassa. Maakuntahallitus myönsi vuoden 2011 Pirkanmaan palkinnon Pikku Kakkoselle. Vuonna 2016 ohjelma sai Parisuhdekeskus Katajan myöntämän Vuoden Parisuhdeteko -tunnustuksen sekä Lastenkirjainstituutin Onnimanni-palkinnon. Vuonna 2017 Suomen Punainen Risti palkitsi ohjelman Inhimillinen kädenojennus -tunnustuksella. Lokakuussa 2017 Pikku Kakkonen valittiin Suomi-palkinnon saajaksi. Vuonna 2018 Pikku Kakkonen sai Aivoliitto ry:n Aivojen asialla -tunnustuspalkinnon.
Kirjallisuutta

Suoninen, Annikka: ”Kakkosen ykkösbrändi Pikku Kakkonen”, Television viisi vuosikymmentä, s. 496.  (Toim. Juhani Wiio)  SKS, 2007.  ISBN 978-951-746-939-5
Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut Yle.
Pikku Kakkonen Yle Elävä arkisto.
Pikku Kakkonen Yle Areena.
Konica Minolta

| Konica Minolta, Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
ISIN:  JP3300600008
Perustettu:  Konica 1873, Minolta 1928, Konica Minolta 2003
Toimitusjohtaja:  Shoei Yamana
Puheenjohtaja:  Shoei Yamana
Kotipaikka:  Chiyoda, Tokio, Japani
Tuotteet:  Optiset laitteet
Liikevaihto:   6,4 miljardia euroa (2012)
Henkilöstö:  41 500 henkilöä maailmanlaajuisesti (2012)
Kotisivu:  http://www.konicaminolta.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Konica Minolta, Inc. on japanilainen optisia laitteita valmistava yritys. Konica Minoltan kotipaikka on Tokiossa, Japanissa ja sen toimitus- ja puheenjohtajana toimii japanilainen Masatoshi Matsuzaki. Konica Minolta syntyi, kun japanilaiset Konica ja Minolta fuusioituivat 7. tammikuuta 2003.
Helmikuussa 2008 Konica Minolta tiedotti perustavansa Kiinaan tuotantoon keskittyvän tytäryhtiön. Myöhemmin Konica Minoltan valokuvakameraliiketoiminta myytiin Sonylle. Vuonna 2013 Konica Minolta yhdisti kaikki toimialansa yhden yrityksen alle ja näin syntyi Konica Minolta, Inc.
Konica Minolta on keskittynyt optisen alan ammattisovelluksiin, ja sen tuotteisiin kuuluivat 2010-luvun lopulla toimistotulostimet, dokumenttienhallintaratkaisut, digitaalisen painatuksen mustesuihkutulostimet graafiselle teollisuudelle ja tekstiilituotantoon, terveydenhuollon kuvantamislaitteet, optiikkaan perustuvat mittalaitteet sekä planetaariolaitteistot.
Rah’iv

| Rah'iv |
| --- | --- |
 Maisemakuva (2003)
 lippu:  vaakuna
 Rah'iv
 Koordinaatit: 48.0549°N, 24.2049°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Taka-Karpatian alue
Piiri:  Rah’ivin piiri
Maininta dokumenteissa:  1447
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,68 km²
Väkiluku (2022)  ():  15 536
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.rakhiv.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rah'iv (ukr. Рáхів, ven. Ра́хов, Rahov, unk. Rahó, rom. Rahău) on kaupunki ja Rah'ivin piirin hallintokeskus Taka-Karpatian alueen itälaidalla läntisessä Ukrainassa. Kaupungin kautta kulkee Tysajoen yläjuoksu, joka joki tunnetaan alempana paremmin Tonavan suurimpana sivujokena nimellä Tisza. Kaupungin kotisivujen mukaan (usea muu paikkakunta väittää samoin) Euroopan keskipiste sijaitsee kaupungin tuntumassa; sijainnin osoitukseksi Rahivin piiriin pystytetty muistopilari.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 15 536 (vuonna 2022). Koko Rah'ivin piirissä oli Rahivin kaupungin ohella kolme kaupunkityyppistä taajama sekä maaseutua; asukkaita oli yhteensä 82 034.
Tonavan suurimman sivujoen, Tysan yläjuoksua (Tisza) Rah'ivissa.
Kaupungin pääkatua.
Hallintorakennus.
Rah’ivin rautatieasema.
Ortodoksinen kirkko.
Pilari: Euroopan keskipiste Rahivin piirissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rah’iv Wikimedia Commonsissa
Rahiv (englanniksi) (encyclopediaofukraine.com)
XCF

| XCF |
| --- | --- |

Tiedostopääte:  .xcf
Mediatyyppi:  image/xcf
Omistaja:  GIMP
Tiedoston tyyppi:  Bittikarttagrafiikka
XCF (lyhenne sanoista eXperimental Computing Facility) on GIMP-kuvankäsittelyohjelman oletustiedostomuoto. Se tukee jokaisen tason tallentamista, nykyisen työkalun valintaa ja läpinäkyvyyttä.
GIMPin eri versioiden XCF-tiedostomuotojen toiminnassa voi olla eroja. Esimerkiksi GIMP 2.0:n XCF tukee tekstitasojen tallentamista, mutta GIMP 1.2:n ei. GIMPillä pystyy tallentamaan kuvia myös muihin tiedostomuotoihin, joista tunnetuimpia ovat JPEG, PNG ja GIF.
Zaozjornyi (Krasnojarskin aluepiiri)

| Zaozjornyi (Заозёрный) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Krasnojarskin aluepiirin sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti aluepiirissä
 Zaozjornyi
 Koordinaatit: 55°58′N, 94°42′E 
Valtio:  Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Krasnojarskin aluepiiri
Piiri:  Rybinskin piiri
Perustettu:  1776 (1948)
Väkiluku (2010)  ():  10 681
Aikavyöhyke:  UTC+7 (MSK+4)
Suuntanumero(t):  +7 39165
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zaozjornyi (ven. Заозёрный) on Rybinskin piirin keskuskaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Bargajoen varrella 120 kilometriä Krasnojarskista itään. Zaozjornyin rautatieasema sijaitsee Siperian radan varrella. Valtatie M35 kulkee parikymmentä kilometriä kaupungin eteläpuolelta.
Vuonna 2010 Rybinskin piirin asukasluku oli 31 941 ja Zaosjornyin 10 681.
Zaozjornyin rautatieasema Siperian radan varrella.
Zaozjornyin hallintorakennus.
Asutus perustettiin elokuussa 1776 nimellä Troitsko-Zaozjornaja sloboda. Vuonna 1934 kylä nimettiin Zaozjornyiksi, ja vuonna 1948 siitä tuli kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zaozjornyi (Krasnojarskin aluepiiri) Wikimedia Commonsissa
Hallinnollinen keskus: Krasnojarsk

Artjomovsk |
Atšinsk |
Bogotol |
Borodino |
Divnogorsk |
Dudinka |
Igarka |
Ilanski |
Jeniseisk |
Kansk |
Kodinsk |
Lesosibirsk |
Minusinsk |
Nazarovo |
Norilsk |
Šarypovo |
Sosnovoborsk |
Ujar |
Užur |
Zaozjornyi |
Zelenogorsk |
Železnogorsk
Liminka

| Liminka Limingo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Vuonna 1826 valmistunut Limingan kirkko
Sijainti:  64°48.5′N, 025°25′E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulun seutukunta
Kuntanumero:  425
Hallinnollinen keskus:  Limingan kirkonkylä
Perustettu:  1477 (nykymalliseksi kunnaksi 1865)
Pinta-ala ilman merialueita:  642,63 km² 156:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  651,66 km² 183:nneksi suurin 2022 
– maa:  637,27 km²
– sisävesi:  5,36 km²
– meri:  9,03 km²
Väkiluku:  10 196 95:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  16,00 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  31,8 %
– 15–64-v.:  57,7 %
– yli 64-v.:  10,5 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,8 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– saamenkielisiä:  0,1 %
– muut:  1,0 %
Kunnallisvero:  9,4 % 70:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Pekka Rajala
Kunnanvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • Kok.   • Vas.   • SDP   • Vihr.:   17 7 5 3 2 1
www.liminka.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liminka (ruots. Limingo) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 10 196 ihmistä ja sen pinta-ala on 651,66 neliökilometriä, josta 5,36 neliökilometriä on vesistöjä. Väestötiheys on 16,00 asukasta/km².
Limingan asukasluku on kasvanut erittäin voimakkaasti viime aikoina. Liminka on tilastoitu myös Euroopan väestöltään nuorimmaksi kunnaksi. Asukkaista 40 prosenttia on alle 18-vuotiaita, ja asukkaiden keskimääräinen ikä on 31,1 vuotta.
Limingan naapurikunnat ovat Kempele, Lumijoki, Muhos, Oulu, Siikajoki, Siikalatva, Tyrnävä ja Vaala.
Historia

Kansanperinne kertoo Limingan saaneen nimensä Limmi-jättiläisestä, joka vaikutti seudulla muinoin.
Vielä keskiajalla oli suurin osa kunnan länsiosista meren alla. Kunnan tunnetuimmat muinaisjäännökset ovat Linnanmaa ja Virkkulan–Mustosenkankaan jätinkirkot, jotka ovat luultavasti hylkeenpyytäjien väliaikaisia asuinpaikkoja.
Vakinaisesti seutu asutettiin 1300-luvulla, jolloin satakuntalaiset eränkävijät jäivät pysyvästi erämailleen. Seutu oli keskiajan lopulla karjalaisten nautintamaata, mikä aiheutti ristiriitoja itäisten ja läntisten verottajien kesken. Limingan kylä poltettiin muun muassa pitkänvihan aikana. Myös isonvihan aikana 1700-luvun alussa Liminka joutui hävityksen kohteeksi.
Liminka on Pohjois-Pohjanmaan vanhimpia seurakuntia, sillä se itsenäistyi jo 1400-luvun lopulla. Limingan hallinnollinen alue ulottui 1500-luvulla idässä Kainuuseen saakka. Limingan kirkkopitäjästä eronneita pitäjiä ovat Kainuun alueen kattanut Oulujärven pitäjä (1559, uudelleen 1598) sekä Oulujokilaakson ja Oulunsalon kattanut Oulun pitäjä (1606), jonka perustaminen tuli otolliseksi Oulun kaupungin perustamisen myötä. Lisäksi 1600- ja 1700-luvuilla Limingan alaisiksi kappeliseurakunniksi perustetut Kempele, Lumijoki, Temmes ja Tyrnävä erotettiin omiksi kunnikseen ja seurakunnikseen 1800-luvun lopulla.
Nykyisen Limingan asukasluku oli 2 760 vuonna 1860 ja vuonna 1900 jo 3 449. Limingan ensimmäinen kirkko sijaitsi Sunilan mailla. Seuraavat Linnukanmäellä rakennetut kirkot tuhoutuivat sotavuosina 1589 ja 1592. Täyssinän rauhan jälkeen vuonna 1596 rakennettiin uusi kirkko, joka oli käytössä vuoteen 1826 saakka, jolloin nykyinen kirkko valmistui. 1600-luvulta lähtien Liminkaa hallitsi kuuluisa Lithoviuksen pappissuku.
Sisällissodan alkuvaiheessa vuonna 1918 Limingassa sijainnut venäläisten 50 miehen vahvuinen varuskunta luovutti aseensa ilman vastarintaa Limingan suojeluskunnalle. Liminka oli Suomen ainoa paikkakunta, jossa tiedetään solmitun paikallinen hyökkäämättömyyssopimus punakaartin ja suojeluskunnan välillä.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Limingan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 4 068 | 4 068 |
| 1985 | 1985 |    | 4 418 | 4 418 |
| 1990 | 1990 |    | 4 822 | 4 822 |
| 1995 | 1995 |    | 5 516 | 5 516 |
| 2000 | 2000 |    | 5 735 | 5 735 |
| 2005 | 2005 |    | 7 484 | 7 484 |
| 2010 | 2010 |    | 9 037 | 9 037 |
| 2015 | 2015 |    | 9 937 | 9 937 |
| 2020 | 2020 |    | 10 209 | 10 209 |
Lähde: Tilastokeskus.
Luonto

Limingan alue on luode–kaakko-suunnassa pitkä ja kapea maakaistale, joka ulottuu Perämeren Lumijoenselkään liittyvän Liminganlahden pohjukasta noin 60 kilometriä sisämaahan. Temmeksen kohdalla kunta katkeaa lähes kahtia. Maasto on etenkin länsiosassa tasaista lakeutta. Kunnan kaakkoisosat ovat vaihtelevaa, soistunutta kangasmaata. Limingan lakeus on valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Liminganlahden rantavyöhykkeen jälkeen alkaa peltoalue, joka myöhemmin vaihtuu metsä- ja suoalueiksi. Limingan seudulla maa kohoaa noin 83 senttimetriä sadassa vuodessa. Rannikon mataluudesta ja jokien tuomasta aineksesta johtuen rannan siirtymä on noin 10–18 metriä vuodessa.
Peruskallio on Limingan tasangolla hyvin syvällä ja sen päällä on kunnan pohjoisosassa paksu savikerrostuma. Tämä Muhoksen muodostuma on Tupoksen kohdalla 900 metriä paksu. Etelässä kallioperä koostuu graniitista. Yleisin maalaji on savi, jota on ennen kaikkea rannikon läheisyydessä. Kunnan itäosassa vallitsevia ovat moreenimaat. Paikoin on myös harjumuodostumia ja turvetta.
Tärkeimmät vesistöt ovat tasangolla luikertelevat vähävetiset Liminganjoki, Temmesjoki, Tyrnävänjoki ja Ängeslevänjoki. Ne yhtyvät ennen Liminganlahtea, jossa ne muodostavat sokkeloisen suiston. Liminganlahti on kansainväliset vaatimukset täyttävä kosteikkoalue. Se tunnetaan linnuistaan, niityistään ja kasveistaan. Maan kohoamisen johdosta kasvillisuus on jatkuvassa kehitystilassa. Liminganlahden kasvilajisto on erikoinen. Alueella tavataan lukuisia eteläisiä, pohjoisia ja myös kotoperäisiä lajeja. Monia Pohjoisen jäämeren rannikon tai siihen laskevien jokien kasvilajeja kasvaa Suomessa vain Liminganlahdella. Maailman luonnonsäätiön mukaan Liminganlahti on Euroopan arvokkain lintualue.
Luonto > Manner- ja Meri-Suomen puoliväli

Kun puolitetaan Nuorgamin (70°05’30’’) ja Bogskärin (59°30’10’’) leveysasteet ja Märketin (19°07’53’’) ja Ilomantsin Virmajärven (31°35’11’’) pituuspiirit, saadaan koordinaateiksi 64°47′40″N, 025°21′34″E, joka sijoittuu Limingan Värminkoskentien ja rautatien risteykseen, parin kilometrin päähän Limingan kirkonkylästä.
Liikenne

Limingan kirkonkylä sekä Hirvinevan, Ketunmaan, Tikkaperän ja Tupoksen kylät sijaitsevat Pohjanmaan radan varressa. Aiemmin rautatieliikenne on ollut osa liminkalaisten arkea, mutta nykyisin Limingan rautatieasemalla ei ole lipunmyyntiä eikä henkilö- tai tavaraliikennettä. Aiemmin Liminkaan liikennöivät Koskilinjat Oy ja OTP Travel, nykyään Limingassa liikennöi Revon Turistiliikenne.
Liminka sijaitsee valtaväylien risteyskohdassa: Haaransillalla risteävät valtatiet 4 ja 8. Limingan ja Oulun välisellä osuudella moottoritieksi rakennettu Nelostie kiertää nykyisin Limingan kirkonkylän kauempaa, ja liikenne vanhana nelostienä tunnetulla seututiellä 847 on rauhoittunut merkittävästi. Tiehallinnon kelikamera on sijoitettu Haaransillan risteykseen.
Oulun seudun liikenteen (OSL) linjat 52, 53 ja 54 kulkevat Liminkaan tai sen kautta .
Koulutus

Limingassa on kaksi yhtenäisen perusopetuksen koulua. Liminganlahden yhtenäiskoulu toimii kirkonkylässä, ja Ojanperän koulu johon oppilaan tulevat Ala-Temmeksen, Ketunmaan, Hirvinevan ja Selkäsenkylän alueilta. Tupoksen koulu toimii Tupoksen taajamassa. Lisäksi kirkonkylässä toimii Limingan lukio. Limingan Seudun Musiikkiopisto toimii Limingan lisäksi Lumijoen, Rantsilan ja Tyrnävän alueella. Limingan koulutuskeskus toimii lastensuojelun laitoshuollon yksikkönä järjestäen nuorille perus- ja ammatillista opetusta ja perhekotitoimintaa. Koulutuskeskuksen yhteydessä toimii Kylliälän koulu.
Lakeuden kansalaisopisto toimii pääosin koulujen tiloissa järjestäen kursseja pääosin talvikaudella. Vuonna 1892 perustetun Limingan Kansanopiston ylläpitämä Limingan taidekoulu järjestää koulutusta muun muassa kuvataiteilijoille, sarjakuvittajille ja kirjoittajille. Oulun seudun ammattiopiston Limingan yksikkö järjestää turvallisuusalan opetusta. Ammattiopisto Luovin Limingan toimipaikka järjestää koulutusta Limingan Kramsunkujan ja Lännentien toimipaikoissa puutarha- ja matkailualoilla sekä auto-, kone-, puu- ja verhoilutekniikan koulutusaloilla.
Kylät ja kulmakunnat

Limingassa on neljä henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Ala-Temmes
Liminka (Limingankylä)
Rantakylä
Virkkula
Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Limingassa oli 10 133 asukasta, joista 8 062 asui taajamissa, 2 032 haja-asutusalueilla ja 39:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Limingan taajama-aste on 79,9 %. Limingan taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Limingan kirkonkylä | 5 143 |
| 2 | Tupos | 2 919 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Limingassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Limingan seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Limingan alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Kulttuuri

Alakestilän arboretum, Ylipää
Viikateniiton MM-kilpailut, järjestäjä LC Liminka-Liminganlahti, vuodesta 1993
Teatteriyhdistys Teatteri Hannu ry, perustettu vuonna 2002
Teatteri Rytinä, perustettu vuonna 2004
Hengellinen teatteriyhdistys Via Dolorosa-Liminka Ry, vuodesta 2011
Vilho Lampi –museo, rakennettu vuonna 1868, muistokoti Aappola ja Limingan kotiseutumuseo Limingan museoalueella
Limingan kulttuuripolku
Voimakas trombi tuhosi Limingan kuplahallin 17.–18. heinäkuuta 2005. Tämän tilalle on rakennettu Limingan jäähalli opetusministeriön tuella vuonna 2007.
ArsLiminka ry, perustettu 2011
Liminganlahden lintukuvafestivaali järjestetään vuonna 2013 jo seitsemättä kertaa
Limingan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihapotut, ohrarieska ja imellyspuuro.
Limingan taidekoulu
Limingan nähtävyydet

Kukka- ja eläinpuisto Escurial
Limingan kirkko
Limingan museoalue (Vanha Liminka)
Liminganlahti
Linnukkapatsas
Tupoksen ABC-huoltoasema
Urheiluseuroja

Lakeuden Paini ry
HC KiekkoBoys ry
JiiPee-Rallyteam Tupos ry
Lakeuden Tennis ry
Lakeuden Urheiluratsastajat ry
Limingan Kickboxing ry
Limingan Kiekko ry
Limingan Naisvoimistelijat ry
Limingan Niittomiehet ry
Rantalakeuden Moottorikelkkailijat
Tupoksen Tuisku
Voimistelu- ja urheiluseura Alatemmeksen Vesa ry
Voimistelu- ja urheiluseura Limingan Luja ry
Tunnettuja liminkalaisia

Julius Immanuel Bergh, kirkkoherra (1810–1878)
Isak Heikka, työväenaktiivi, ammattiyhdistysjohtaja ja toimittaja (1891–1938)
Anna-Leena Härkönen, kirjailija, näyttelijä (s. 1965)
Ari Koch, kuvanveistäjä (s. 1956)
Juhana ”Kyösti” Kokko, kirjailija (1856–1926)
Niilo Kokko, arkkitehti (1907–1975)
Hannu Krankka, nuijasodan päällikkö (k. noin 1630)
Vilho Lampi, taidemaalari (1898–1936)
Leo Lastumäki, näyttelijä (1927–2012)
Hannu Lukin, taidemaalari (s. 1963)
Aapo Lyytinen, nimimerkki Sampoinen, runoilija ja opettaja (1852–1893)
Sakari Matinlauri, kuvanveistäjä (s. 1957)
Jari Elsilä, Kalevan pilapiirtäjä (s. 1960)
Hjalmar Mellin, matemaatikko (1854–1933)
Abraham Ojanperä, oopperalaulaja (1856–1916)
Tomi Pekkala, jääkiekkoilija (s. 1988)
Joni Pellikka (Ioni), showpainijaTubettaja
Eero Sangi, lentopalloilija (s. 1979)
Heikki Sarvela, musiikin lehtori (1938–1991)
Heikki Toppila, kirjailija (1885–1963)
Seppo Törmälä (s. 1926), maanviljelysneuvos
Eero Ylitalo, tietokilpailija (s. 1953)
Antti Ylönen, jääkiekkoilija (s. 1983)