stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tom Thabane

| Tom Thabane |
| --- | --- |
 2014
Lesothon 5. pääministeri
 16. kesäkuuta 2017 – 19. toukokuuta 2020  
Monarkki:  Letsie III
Edeltäjä:  Pakalitha Mosisili
Seuraaja:  Moeketsi Majoro
 8. kesäkuuta 2012 – 17. maaliskuuta 2016  
Monarkki:  Letsie III
Edeltäjä:  Pakalitha Mosisili
Seuraaja:  Pakalitha Mosisili
Henkilötiedot
Koko nimi:  Motsoahae Thomas  Thabane
Syntynyt: 28. toukokuuta 1939 (ikä 85) Maseru, Bastomaa
Tiedot
Puolue:  All Basotho Convention (2006- ) Lesotho Congress for Democracy
Motsoahae Thomas ”Tom” Thabane (s. 28. toukokuuta 1939) on lesotholainen poliitikko, joka on toiminut kahdesti Lesothon pääministerinä.
Thabane on suorittanut kandidaatintutkínnon valtio-opissa ja englannin kielessä. Hän toimi monissa ministerinviroissa vuosina 1990–2006. Hän on johtanut myös Afrikan yhtenäisyysjärjestö OAU:ta.
Thabane nousi Lesothon pääministeriksi kesäkuussa 2012, kun vaaliliitto, jota veti hänen johtamansa puolue All Basotho Convention (ABC), oli voittanut toukokuun parlamenttivaalit. Vaalivoitto katkaisi Pakalitha Mosisilin 14 vuotta jatkuneen valtakauden. Thabane johti hatarasti liittoutunutta koalitiohallitusta, joka alkoi horjua pahoin vuonna 2014. Thabane oli joutumassa epäluottamusäänestykseen, kun hän jäädytti kesäkuussa parlamentin toiminnan. Tämä suututti koalition muita puolueita.
Lesothon sisäiset jännitteet kasvoivat entisestään, kun elokuussa 2014 Thabane erotti puolustusvoimien komentajan Tlali Kamolin. Thabane syytti tämän jälkeen armeijaa vallankaappauspyrkimyksistä ja pakeni lyhyeksi ajaksi Etelä-Afrikkaan. Helmikuussa 2015 pidetyt vaalit päättyivät tasaiseen tulokseen, mutta pienten puolueiden kanssa liittoutunut Mosisili onnistui saamaan taakseen riittävän tuen ja palasi pääministeriksi maaliskuussa 2015. Thabane tunnusti tappionsa.
Mosisilin hallitus kaatui heinäkuussa 2017, ja Thabanen ABC-puolue sai vaalivoiton. Hänestä tuli toistamiseen Lesothon pääministeri. Thabanen asema heikkeni tammikuussa 2020, kun julkisuuteen tuli tieto siitä, että poliisi tutki hänen ja hänen vaimonsa yhteyttä hänen ex-vaimon murhaan. ABC:n johto vaati välitöntä eroa. Thabane myöntyi, mutta ei suostunut eroamaan heti. Thabane jäädytti maaliskuussa parlamentin toiminnna, kun se oli hyväksynyt perustuslain lisäyksen, joka heikensi pääministerin mahdollisuutta parlamentin hajottamiseen. Perustuslakituomioistuin kumosi 17. huhtikuuta Thabanen päätöksen. Hallitus kaatui 11. toukokuuta, ja Thabane erosi 19. päivä. Hänen seuraajakseen nousi valtiovarainministeri Moeketsi Majoro.
Thabane on ollut kahdesti naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Thabanen ensimmäinen vaimo Lipolelo murhattiin 14. kesäkuuta 2017. Tätä ammuttiin useita kertoja lähietäisyydeltä, kun tämä oli palaamassa kotiinsa. Thabaneilla oli tuolloin käynnissä riitainen avioero. Poliisi syytti Tom Thabanea palkkamurhaajien hankkimisesta, mutta syyttäjä lopulta hylksi tapauksen, kun tärkeää silminnäkijää ei saatu kiinni. Tom Thabanen lisäksi syytettynä oli hänen toinen vaimonsa Maesiah, jonka kanssa hän oli mennyt naimisiin kaksi kuukautta Lipolelon murhan jälkeen.
Alice (kaupunki)

| Alice |
| --- | --- |

Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  Itä-Kap
Perustettu:  1824
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,85 km²
Korkeus:  522 m
Väkiluku (2011):  15 143
 – Väestötiheys:  1 537 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alice on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 15 100 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Maantiede

Alice sijaitsee Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssin keskiosissa. Kaupunki on rakennettu Tyumejoen lounaisrannalle East Londonista länteen. Kaupunki sijaitsee noin 520 metrin korkeudella merenpinnasta.
Maantiede > Ilmasto

Alicessa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 570 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 23 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 13 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 80 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 21 millimetriä.
Historia

Alicen kaupunki perustettiin vuonna 1824 lähetyssaarnaajien tukikohdaksi, ja se nimettiin brittiläisen prinsessa Alicen mukaan. Siitä tuli virallisesti kaupunki vuonna 1852. Vuonna 1916 kaupunkiin perustettiin Etelä-Afrikan ensimmäinen mustien yliopisto, Fort Haren yliopisto.
Talous

Karjankasvatus, sitrushedelmien ja tupakan viljely ovat Alicen tärkeimpiä elinkeinoja, joita harjoitetaan kaupunkia ympäröivillä tasangoilla. Kaupungista on hyvät maantie- ja junayhteydet East Londoniin.
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Alicessa oli 15 143 asukasta, joista noin 93 prosenttia oli mustia, 5,5 prosenttia värillisiä, 0,5 prosenttia valkoisia ja 0,3 prosenttia aasialaisia. Yleisin äidinkieli oli xhosa, jota puhui 57 prosenttia kaupungin asukkaista. Muita yleisiä äidinkieliä olivat afrikaans ja englanti.
Siyabonga Nomvethe

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Siyabonga Eugene Nomvethe
Syntymäaika: 2. joulukuuta 1977 (ikä 46)
Syntymäpaikka:  Durban, Etelä-Afrikka
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Maajoukkue
| 1999–2012 | Etelä-Afrikka | 82 | (16) |
| 2000 | Etelä-Afrikan olympiajoukkue | 3 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. marraskuuta 2024.
Siyabonga Eugene Nomvethe (s. 2. joulukuuta 1977 Durban)  on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Italiassa, Ruotsissa ja Tanskassa. Lopettaessaan maajoukkueuransa vuonna 2012 hän oli toiseksi eniten miesten maaotteluita pelannut eteläafrikkalainen.
Nomvethe edusti uransa alussa kotimaassaan African Wanderersia ja Kaizer Chiefsiä. Hän siirtyi kesällä 2001 italialaisseura Udineseen. Hän pelasi Serie A:ssa 19 ottelua. Hän oli lainalla Serie B:ssä Salernitanassa vuoden 2004 alkupuoliskon ja Empolissa kauden 2004–2005. Vuoden 2005 lopulla hän oli lainalla ruotsalaisseura Djurgårdenissa mutta pelasi vain yhden ottelun, Djurgårdenin voittaman Ruotsin cupin loppuottelun.
Nomvethe pelasi vuoden 2006 alkupuoliskon kotimaassaan Orlando Piratesissa. Kaudet 2006–2009 hän edusti tanskalaista Aalborgia. Hän pelasi Tanskan Superliigassa 72 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Hän voitti Tanskan liigamestaruuden vuonna 2008. Uransa lopulla Nomvethe edusti Etelä-Afrikan liigassa Moroka Swallowsia ja AmaZulua sekä vielä vuonna 2020 Uthongathia. Hän oli kaudella 2011–2012 Etelä-Afrikan liigan paras maalintekijä. Hänet valittiin vuonna 2012 Etelä-Afrikassa vuoden pelaajaksi.
Nomvethe pelasi Etelä-Afrikan A-maajoukkueessa 82 maaottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 1999 Trinidad ja Tobagoa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2000 Nomvethe pelasi viisi ottelua ja teki maalin puolivälierässä Ghanaa ja Etelä-Afrikan voittamassa pronssiottelussa Tunisiaa vastaan mutta epäonnistui maalinteossa pronssiottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 Nomvethe pelasi kolme ottelua ja teki maalin Japania ja Brasiliaa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002 hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin alkulohko-ottelussa Marokkoa vastaan. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kaksi ottelua ja teki 1–0-voittomaalin alkulohko-ottelussa Sloveniaa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2004 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua ja teki kaksi maalia Beniniä vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 hän pelasi Etelä-Afrikan kaikki kolme ottelua, joissa koko joukkue ei tehnyt yhtään maalia. MM-kilpailuissa 2010 Nomvethe tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan. Hän pelasi viimeisen maaottelunsa kesäkuussa 2012.
Botswanan puolustusvoimat

| Botswanan puolustusvoimat |
| --- | --- |
 Tunnus
 Botswanan puolustusvoimien lippu
Toiminnassa:  1977–
Valtio:   Botswana
Aselajit:  maavoimat   ilmavoimat
Rooli:  asevoimat
Botswanan puolustusvoimat (engl. Botswana Defence Force, lyhennys BDF) vastaa Botswanan puolustamisesta ja toimii maan asevoimina. Se perustettiin vuonna 1977, ja sen ylipäällikkönä toimii Botswanan presidentti. Botswanan puolustusvoimat koostuu maavoimista ja lennostosta. Koska Botswana on sisämaavaltio, sillä ei ole laivastoa, mutta sen maavoimiin kuuluu pieni jokiosasto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Botswanan puolustusvoimat Wikimedia Commonsissa
Shawnee Smith

| Shawnee Smith |
| --- | --- |
 Shawnee Smith helmikuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1969 (ikä 55) Orangeburg, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Jason Reposar (1998–2003) Kai Mattoon (2005–2006)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1978–
Merkittävät roolit:   Terapian tarpeessa  Saw II  Saw III  Tohtori Becker 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Shawnee Smith (s. 3. heinäkuuta 1969 Orangeburg, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Urallaan hän on näytellyt muun muassa Saw-elokuvasarjassa. Smith laulaa myös country rockia osana duoa Smith & Pyle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shawnee Smith Wikimedia Commonsissa
Vapaus (Sudbury)

Vapauden etusivu vuodelta 1926.
Vapaus oli Ontarion Sudburyssä vuosina 1917–1974 ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti. Se toimi aluksi sosialistien ja 1920-luvun alusta kommunistisen Canadan Suomalaisen Järjestön äänenkannattajana.
Lehden alkuvaiheet

Canadan Suomalainen Sosialistijärjestö menetti sanomalehtensä, kun Työkansa teki konkurssin vuonna 1915. Kanadansuomalaiset sosialistit siirtyivät tilaamaan yhdysvaltalaisia työväenlehtiä Työmiestä, Raivaajaa ja Toveria, jotka järjestö tunnusti äänenkannattajikseen. Kanadan viranomaiset kielsivät niiden levittämisen yksi toisensa jälkeen vuosina 1916–1917, jolloin sosialistijärjestö päätti perustaa oman sanomalehden. Uusi lehti Vapaus alkoi ilmestyä kahdesti viikossa nelisivuisena marraskuussa 1917. Työkansasta poiketen Vapaus oli sosialistijärjestön suoraan omistama ja valvoma.
Ensimmäisen maailmansodan myötä voimaan tulleen sensuurin alainen lehti pyrki olemaan linjaltaan hyvin varovainen. Se ilmoitti noudattavansa suomalaisen sosialistijärjestön emopuolueen Social Democratic Party of Canadan ohjelmaa, edistävänsä Kanadan työväenliikkeen asiaa ja seuraavansa mahdollisuuksien mukaan maailman tapahtumia ja eri maiden työväenjärjestöjen toimintaa. Samalla se irtisanoutui suomalaisesta nationalismista. Lehti raportoi Venäjän vallankumouksesta, Suomen tapahtumista, Kanadan sisäpolitiikasta, maailmansodan etenemisestä sekä välitti paikallisia uutisia ja julkaisi lukijoiden kirjeitä.
Syyskuussa 1918 Kanadan viranomaiset kielsivät kaikki suomenkieliset ja joukon muita ”vihollismaiden kielillä” ilmestyneitä julkaisuja. Radikaalin sosialismin leviämisen pysäyttämiseksi asetetut kiellot keskeyttivät myös suomalaisen sosialistijärjestön toiminnan, kunnes vuoden lopussa se onnistui rekisteröitymään uudelleen epäpoliittiseksi Suomalaiseksi Järjestöksi (Finnish Organization). Vapaus pääsi jälleen ilmestymään huhtikuussa 1919. Sensuurin alainen lehti joutui edelleen toimimaan varovaisesti, vaikka sen taustayhteisö siirtyi vähitellen tukemaan kommunisteja ja radikaalia One Big Union -ammattiliittoa.
Toisen maailmansodan jälkeen

Kanadan kommunistinen puolue ja suomalainen järjestö lakkautettiin vuonna 1940, mutta Vapauden ilmestyminen sai jatkua. Taloudellisten vaikeuksien ja varsinkin ilmoitustulojen vähenemisen takia se joutui supistamaan ilmestymistään kolmipäiväiseksi ja 1960-luvulla yhteen kertaan viikossa. Lehden päätoimittajana toimi vuodesta 1940 lähtien William Eklund.
Vuonna 1974 Vapaus yhdistettiin Liekkiin ja niiden tilalla alettiin julkaista Viikkosanomat-nimistä lehteä Torontossa. Myöhemmin lehti otti Vapaus-nimen takaisin. Vuoden 1990 jälkeen se korvattiin Kaiku-nimisellä Canadan Suomalaisen Järjestön kaksikielisellä aikakauslehdellä.
Aiheesta muualla

Vapauden numeroita digitoituna (1921–1974)
Vapauden numeroita digitoituna (1925–1950)
Vapaus digitoituna Kansalliskirjastossa
Antiikin kreikkalainen keittiö

Kala oli yksi kreikkalaisten suosikkiruoista. Kala-aiheista koristelua punakuviotekniikalla tehdyssä kalalautasessa noin vuodelta 350–325 eaa. Louvre.
Antiikin kreikkalainen ruoka oli yleensä yksinkertaista, mikä oli seurausta alueen karuista maanviljelyolosuhteista. Keskeisimpiä ruoka-aineita olivat viljat, palkokasvit, oliiviöljy, vuohenmaitojuusto, kala, sipuli ja retiisi.
Antiikin Kreikan ateriarytminä oli alun perin kolme ateriaa plus alkuillan välipala, josta luovuttiin myöhemmin. Aamiaiseksi oli yleensä vain viiniin kastettua leipää ja lounaskin oli kevyt. Illalliseksi syötiin aluksi hiilihydraattipitoinen alkuruoka (sitos), joka koostui maustetusta ohrasta, vehnästä, pavuista tai linsseistä. Pääruoaksi (opson) syötiin kalaa, lihaa, juustoa tai vihanneksia.
Maanviljely oli aina epävarmaa ja vaati paljon työtä. Maaperän karuutta kompensoi se, ettei kansalaisten tarvinnut useinkaan viljellä ruokaansa itse, koska maatalous ja muukin talouselämä perustui suureksi osaksi orjien työpanokseen. Esimerkiksi Ateenan kaupunkivaltiossa asuvat kotitaloudet omistivat keskimäärin kolmesta neljään orjaa. Ruoat ja ruokatavat vaihtelivat luonnollisesti alueittain, eri aikoina ja kotitalouksien vaurauden mukaan. Klassisen ajan ateenalaisten ruokavalio oli suhteellisen yksinkertainen ja spartalaisten ruoka kuvataan erityisen karuksi, kun taas esimerkiksi Vähän-Aasian, Suur-Kreikan ja Sisilian kreikkalaiskaupungeissa erityisesti hellenistisen kauden ruokailuja kuvataan usein hyvinkin ylellisiksi.
Tiedot antiikin kreikkalaisesta ruokakulttuurista, ruoista ja ruokailuun liittyvistä tavoista ovat peräisin pääosin kirjallisista lähteistä, kuten esimerkiksi Aristofaneen komedioista ja Athenaioksen teoksesta Deipnosofistai sekä taideteoksista, kuten erilaisten saviastioiden koristemaalauksista.
Ruoat ja ruoka-aineet > Viljatuotteet

Antiikin kreikkalaisen ruokavalion perusruokaa oli leipä ja muut viljatuotteet. Ne olivat niin tärkeässä roolissa antiikin Kreikan ruokavaliossa, että Homeros jopa käytti ihmisistä ilmaisua ”viljansyöjät”. Perusviljat olivat ohra ja (emmer)vehnä. Niistä tehtiin puuroja ja niitä lisättiin myös patoihin ja keittoihin.
Leipää syötiin yleensä jokaisella aterialla. Leivät olivat yleensä joko pyöreitä ohra- (maza) tai vehnäkakkuja (artos). Leipä saattoi olla myös esimerkiksi jonkinlainen maitoon leivottu rieska. Ohraleipä oli köyhemmän väestön ruokaa ja usein huonolaatuista. Solonin lakien mukaan vehnäleipää sai alun perin syödä vain juhlapäivinä.
Vehnäleipää ei kulutettu alkujaan paljoakaan, koska Kreikassa menestynyt emmervehnä ei soveltunut leivän leipomiseen. Kreikassa alettiin kuitenkin myydä tuontijauhoista leivottua leipää 400-luvulta eaa. alkaen. Leivästä tuli niin suosittua, että maassa leivottiin parhaimmillaan jopa 70 eri leipälaatua. Joissakin taloissa oli jopa oma leivinuuni, jolloin leipä voitiin tehdä itse.
Ruoat ja ruoka-aineet > Palkokasvit ja vihannekset

Kreikkalaiset söivät paljon papuja ja muita hernekasveja sekä sipulia ja retiisiä. Pavut olivat merkittävä proteiinin lähde ja ne syötiin usein muhennoksena (etnos). Muut vihannekset kuten kurkku, salaatti ja selleri olivat suhteellisen harvinaisia.
Ruoat ja ruoka-aineet > Munat ja juusto

Kreikkalaiset söivät eri lintujen munia ja pitivät muun muassa kanoja ja kyyhkysiä munia saadakseen. Maidosta, joka oli yleensä vuohen- tai lampaanmaitoa, tehtiin useimmiten juustoa. Odysseiassa kuvataan juustonvalmistusta menetelmällä, joka muistuttaa nykyistä fetajuuston valmistusta.
Ruoat ja ruoka-aineet > Kala

Kreikkalaiset söivät paljon kalaa, jota oli enemmän ja helpommin saatavilla kuin lihaa. Kalaa myytiin myöhemmässä vaiheessa toreilla sekä tuoreena että kuivattuna. Siitä ja etenkin monnista muodostui hyvin suosittu ruoka. Kala oli kuitenkin usein kallista ja jopa suoranainen ylellisyystuote. Halvempia kaloja olivat muun muassa sardiinit, anjovis ja kilohaili, arvostetumpia ja kalliimpia muun muassa tonnikala sekä meribassit ja mullot. Ankerias oli erityisen arvostettua, maineikkainta erityisesti Kopaisjärvestä pyydystetty ankerias. Kreikkalaiset pitivät myös simpukoista ja muista nilviäisistä, ravuista sekä mustekaloista. Kalaa syötiin myös suolakalana (tarikhos) joko suolaveteen säilöttynä tai savustettuna. Merenelävien syönti oli helpompaa kuin lihan syönti myös siksi, ettei niitä yleensä (tonnikalaa lukuun ottamatta) tarvinnut uhrata ennen syömistä.
Eräs tunnettu tonnikalaruokalaji valmistettiin niin, että mieluiten Byzantionin vesistä pyydetty tonnikala maustettiin meiramilla, käärittiin viikunanlehtiin ja paistettiin ylälämmössä.
Ruoat ja ruoka-aineet > Liha

Naudanlihaa oli niukasti saatavilla antiikin Kreikassa, ja se oli kallista, koska alueella oli vain vähän hyvää laidunmaata. Vuohia ja lampaita oli enemmän. Sianliha oli suosittua. Kreikkalaiset söivät myös riistaa kuten villisikaa, kaurista ja jäniksiä. Myös kaikentyyppisiä lintuja syötiin, kana- ja sorsalintujen lisäksi muun muassa kyyhkysiä, joutsenia ja pikkulintuja.
Keskiverto kreikkalainen söi erään arvion mukaan vain noin 1–2 kiloa lihaa vuodessa. Liha oli pitkälti juhlaruokaa, joka kuului uhrata ennen ateriaa jänistä ja hanhea lukuun ottamatta. Uhritoimitus tapahtui joko uskonnollisen juhlan yhteydessä tai ennen pitoja. Lähes kaikkiin uskonnollisiin juhliin kuului kuitenkin uhritoimitus ja juhla-ateria.
Homeroksen Iliaassa kreikkalaiset sotasankarit kuvataan syömässä loppumattomissa pidoissa lähes pelkästään lihaa. Lähemmässä tarkastelussa lihansyönti liittyi kuitenkin myös siinä yleensä aina uskonnolliseen tilaisuuteen. Olympialaisten urheilijoille tarjottiin härän- ja naudanlihaa sekä vuohen- ja kauriinlihaa.
Spartalainen keittiö tunnettiin erityisesti mustasta keitosta. Kyseessä oli rokka, jonka aineksena oli sianliha, veri, etikka ja suola. Verta saatettiin lisätä myös leipään.
Ruoat ja ruoka-aineet > Ravintorasvat

Oliiviöljy oli merkittävin rasvan lähde, ja oliiveja syötiin myös sellaisenaan. Myös maitotuotteet ja pähkinät sisälsivät rasvaa.
Ruoat ja ruoka-aineet > Jälkiruoat ja makeiset

Kreikkalaiset eivät tunteneet sokeria, mutta makeutta saatiin hunajasta ja hedelmistä. Jälkiruokana (tragēma) syötiin esimerkiksi tuoreita tai kuivattuja hedelmiä, erityisesti viikunoita, tai pähkinöitä, hunajaleivonnaisia tai hunajalla makeutettua vuohenmaitojugurttia.
Viinirypäleet käytettiin yleensä viinin valmistukseen, mutta niitä kuivattiin myös rusinoiksi. Hedelmistä antiikin kreikkalaiset tunsivat viikunan lisäksi vain omenan, granaattiomenan ja päärynän, joita kuivattiin talvea varten.
Juomat > Vesi ja maito

Yleisin juoma oli luonnollisesti vesi. Sitä saatiin muun muassa kaivoista ja lähteistä, mutta varsinkin kaupungeissa se oli joskus huonolaatuista ja jopa levitti kulkutauteja. Siksi sitä käytettiin usein mieluummin viinin laimentamiseen, jolloin myös ainakin osa bakteereista kuoli.
Kreikkalaiset joivat myös muun muassa hunajavettä. Vuohenmaitoa käytettiin lähinnä lääkkeeksi.
Juomat > Viini

Viini oli merkittävin alkoholijuoma ja keskeinen osa koko kreikkalaista kulttuuria. Sillä oli sekä yhteisöllisiä, uskonnollisia että lääkinnällisiä käyttötarkoituksia, ja se oli myös merkittävä kauppatavara. Viiniä ei käytetty ruokajuomana, vaan sitä juotiin ainoastaan symposion-juhlissa, joihin osallistui yleensä vain miehiä. Antiikin kreikkalaiset viinit olivat nykyisiä viinejä makeampia ja vahvempia, ja niihin sekoitettiin aina runsaasti vettä.
Juomat > Muita juomia

Kykeon oli viljajuoma, josta oli olemassa eri versioita. Yksi oli tehty ohraryyneistä ja vedestä, ja sen mausteena oli yrttejä, kuten minttua tai timjamia. Toisessa versiossa oli muun muassa viiniä, ohraa ja juustoraastetta.
Ruoanlaitto ja ateriat

Ruoanlaitosta huolehtivat aiemmin yleensä naiset ja orjat. 300-luvulta eaa. alkaen yleistyi erillinen kokin ammatti. Yleensä ruoka keitettiin tai tehtiin muhennokseksi. Öljyssä paistaminen yleistyi 400-luvulta eaa. lähtien. Maustamiseen käytettiin erilaisia yrttejä sekä muun muassa valkosipulia. Haarukkaa ei tunnettu, vaan syöminen tapahtui yleensä sormin. Leikkaamiseen käytettiin veistä ja keittoruokien syömiseen lusikkaa. Astiastoon kuului lautasia, mutta myös leipä saattoi toimia lautasena.
Päivittäisten aterioiden nimet olivat akratisma (aamiainen), ariston (keskipäivän ateria), hesperisma (alkuillan ateria) ja deipnon (myöhempi päivällinen). Hesperisma saatettiin myös jättää väliin. Myöhemmin aterioiden nimet olivat akratisma (aamiainen), deipnon (keskipäivän ateria), dorpestos (alkuillan ateria) ja epidorpis (myöhempi päivällinen). Athenaioksen mukaan nimitykset vaihtelivat ja periaatteessa keskipäivän ateriaan saatettiin viitata millä tahansa nimistä ariston, deipnon ja epidorpis, ja illan ateriaan puolestaan sanoilla dorpestos ja hesperisma.
Aamiainen (akratisma) syötiin kotona. Se koostui yleensä aina laimentamattomaan viiniin kastetusta leivästä sekä joskus esimerkiksi viikunoista ja oliiveista. Lounas (ariston) oli kevyt lämmin ateria. Päivällinen (deipnon) oli suurempi ateria, joka koostui alkuruoasta (sitos) ja pääruoasta (opson).
Klassisen ajan Ateena tunnetaan muun muassa pitokulttuuristaan. Pidoissa (symposion) aterioitiin pieluksilla varustetuilla vuoteilla maaten. Vielä Iliaassa sankarit kuvataan kuitenkin istumassa aterioillaan, ja tapa maata vuoteilla esiintyy ensimmäisen kerran Odysseiassa. Ateenalaisten pidoissa ei harrastettu erityisiä ylellisyyksiä tai ylensyöntiä. Muun muassa Spartassa ruokailtiin karuilla yhteisaterioilla (syssitia). Hellenistisen kauden pidot kuvataan ylellisemmiksi.
Erikoisruokavaliot > Kasvissyönti

Jotkut kreikkalaiset olivat kasvissyöjiä eli pidättyivät lihansyönnistä esimerkiksi filosofisista tai uskonnollisista syistä. Ihmisten esitettiin usein olleen varhaishistorian ”kulta-ajalla” kasvissyöjiä. Erityisesti pythagoralaiset tunnettiin kasvissyöjinä. He eivät saaneet surmata saati syödä eläimiä. Toisaalta pythagoralaisilta myös muun muassa papujen syönti oli kiellettyä. Diogenes Laertioksen mukaan Pythagoraan perusteluna lihasta pidättäytymiselle oli se, että sekä ihmiset että eläimet ovat osallisia sielusta; toisaalta hän mahdollisesti halusi totuttaa ihmisiä yksinkertaiseen elämään, mikä johti sekä ruumiin että sielun terveyteen. Pythagoraan kuvataan eläneen itse lähinnä leivällä, hunajalla ja kasviksilla, sekä syöneen joskus mereneläviä.
Plutarkhos vastusti lihansyöntiä teoksessaan Lihansyönnistä (Peri sarkofagias). Se on antiikin varhaisin säilynyt teos, jossa kasvissyönnille esitetään rationaalisia filosofisia perusteluja. Plutarkhos esitti kasvissyönnin sekä moraalisesti että terveyden kannalta parempana.
Erikoisruokavaliot > Urheilijat

Kreikkalaisten urheilijoiden kerrotaan harjoituttaneen ruumistaan alun perin kuivatuilla viikunoilla, pehmeillä juustoilla ja vehnällä, ja vasta myöhemmin liharuokavaliolla. Claudius Aelianuksen mukaan ensimmäinen tiukkaa ruokavaliota noudattanut urheilija olisi ollut Ikkos Taraslainen (Tarentumilainen), joka voitti viisiottelussa Olympian kisoissa noin vuonna 444 eaa. Ikkoksen yksinkertaisesta ruokavaliosta tuli suorastaan sanonta. Kuitenkin jo Milon Krotonlaisen, joka oli olympiadien 62–66 (532–516 eaa.) painimestari, kerrotaan syöneen tarkoituksellisesti suuria määriä lihaa ja leipää, ja juoneen paljon viiniä.