stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onasandros

Onasandros tai Onosandros (ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen platonilainen filosofi.
Onasandros kirjoitti sittemmin kadonneen kommentaarin Platonin Valtioon. Häneltä on säilynyt teos Strategikos (”Kenraali”), joka on lyhyt mutta kokonaisvaltainen teos kenraalin tehtävistä. Teos on omistettu Quintus Veranius Nepokselle, joka toimi konsulina vuonna 49 sekä Britannian legaattina.
Strategikos käsittelee niitä moraalisia, sosiaalisia ja sotilaallisia ominaisuuksia, joita menestyksekkäältä sotapäälliköltä vaaditaan. Lisäksi se käsittelee muun muassa henkilöstön valintaa, asennetta sotaa kohtaan, sotilaallisia muodostelmia, manöövereitä ja erilaisia maastoja, sekä kertoo, miten voiton jälkeen on toimittava.
Teos toimi keskeisenä sotilaallisena lähteenä keisarien Maurikioksen ja Leon omille sotilaallisille teoksille. Morits Saksilainen käytti sitä ranskankielisenä käännöksenä ja piti sitä korkeassa arvossa.
Kirjallisuutta

Aeneas Tacitus, Asclepiodotus, and Onasander. Translated by Illinois Greek Club. Loeb Classical Library. ISBN 0-674-99172-9
Antiikin filosofia  Platonismi
Turukawa

Turukawa on Fidžisaarelaisten myytissä haukka. Myytin mukaan ensimmäiset ihmiset olivat haukan hylkäämät poika ja tyttö. Käärmejumala Degei huolehti heistä.
Peter Turtschaninoff

Peter Turtschaninoff [turtša'niːnof] (29. kesäkuuta 1951 Helsinki – 9. marraskuuta 2003 Barcelona) oli suomalainen radio- ja TV-toimittaja.
Turtschaninoff oli lähes 20 vuoden ajan Yleisradion palveluksessa ja teki opetusohjelmia radioon ja televisioon. Hän toimi Radio- ja TV-toimittajien liiton RTTL:n puheenjohtajana 1992–1994 sekä vieraili Pohjolan talon johtajana Färsaarilla vuosina 1994–1999. Turtschaninoff kuoli sydänkohtaukseen syksyllä 2003 Barcelonassa.
Peter Turtschaninoff oli vuosina 1976–1983 avioliitossa toimittaja Christine Saarukan kanssa. Kirjailija Maria Turtschaninoff on heidän tyttärensä.
Twinings

| Twinings |
| --- | --- |

Perustettu:  1706
Perustaja:  Thomas Twining
Emoyhtiö:  Associated British Foods
Kotisivu:  twinings.co.uk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Twiningsin perinneteemyymälä Lontoon keskustassa (The Strand, City of Westminster).
Lajitelma Twinings -teetä
Twinings (Twinings of London) on englantilainen teenvalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1706 ja valmistaa yli 200 erilaista teesekoitusta. Vuonna 2014 Twinings oli Suomen suosituin teemerkki 31 prosentin markkinaosuudellaan.
Vuonna 1964 Associated British Foods osti Twiningsin. Se toimii yli sadassa maassa.
Twinings, muodollisemmin R. Twining and Company Ltd, oli sekä kuningatar Elisabet II:n että Walesin prinssi Charlesin hovihankkija. lähde?
Tuotteita

Earl Grey Tea
English Breakfast
Lapsang Souchong
Lady Grey Tea
Prince of Wales Tea
Darjeeling Tea
Green Tea (vihreä tee)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Twinings Wikimedia Commonsissa
| n k Teen tuotemerkit |
| --- | --- |
Tunnettuja valmistajia:  Lipton  Twinings  Forsman  Nordqvist  Clipper tea 
Suosittuja sekoituksia:  Keisarin Malja  Keisarin Morsian 
 Katso myös: Tee  Luettelo teen valmistajista
Matti Onnismaa

| Matti Onnismaa |
| --- | --- |
 Matti Onnismaa huhtikuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1959 (ikä 65)  Nokia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matti Kalle Onnismaa (s. 21. lokakuuta 1959 Nokia) on suomalainen näyttelijä.
Onnismaa on pitkään esiintynyt nimenomaan merkittävissä sivuosissa, ja ensimmäisen pääroolinsa hän teki vuonna 2017 elokuvassa Armomurhaaja. Hän on ollut yksi Veikko Aaltosen elokuvien vakionäyttelijöistä. Onnismaa on näytellyt muun muassa Aaltosen elokuvissa Isä meidän (1993) ja Rakkaudella, Maire (1999). Ensimmäisessä hän esitti sodan traagisia muistoja läpikäyvää julmaa, lasta hyväksikäyttänyttä isää tämän nuoruutta kuvaavissa takaumissa, jälkimmäisessä puolestaan herkkää ja katuvaa poliisin tappanutta henkilöä, joka yrittää järjestää elämäänsä uudestaan traagisin seurauksin.
Onnismaan tunnetuimpia elokuvarooleja on lipevän ja sanavalmiin lihapiirakoita aamiaiseksi, lounaaksi ja päivälliseksi syövän käytettyjen autojen kauppiaan osa Kari Väänäsen Kari Hotakainen -filmatisoinnissa Klassikko (2001). Roolia varten Onnismaa joutui lihottamaan itseään. Tämän lisäksi hän on näytellyt muun muassa Olli Saarelan, Pekka Parikan ja Aki Kaurismäen elokuvissa.
Elokuvaroolien lisäksi Onnismaa on esiintynyt myös televisiossa ja teatterissa. Hänet on nähty muun muassa TV-sarjoissa Big Bang (1998), Firma (2005) ja Rikospoliisi ei laula (2006). Näyttämöllä Onnismaa on esiintynyt muun muassa KOM-teatterin Väinö Linnan romaani-trilogiaan pohjautuvassa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla (2006), jossa hän esitti Koskelan Jussin roolia. Näytelmää esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa, ja sen oli ohjannut Pekka Milonoff; dramatisoinnista vastasi Jorma Kairimo.
Vuonna 2010 Onnismaa kiinnitettiin mukaan Vares-elokuvasarjaan, jossa hän esitti pastori Alasen roolia. Elokuvat tulivat ensi-iltoihin 2011–2012 sekä 2015.
Onnismaa on myös työskennellyt ääninäyttelijänä elokuvissa Liisa Ihmemaassa (2010) ja Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011).
Onnismaa on näytellyt myös pieniä rooleja TV-sarjoissa Helppo elämä (2010), Roba (2012), Sekasin (2016), Syke (2015), Kynsin hampain (2016) ja Vintiöt (1995).
Osmo Omenamäki

Osmo Antero ”Omppu” Omenamäki (s. 15. helmikuuta 1940 Helsinki) on suomalainen graafikko, joka on tunnetaan suunnittelemistaan postikorteista ja postimerkeistä. Omenamäki toimi mainospiirtäjänä eri toimistoissa 1960-luvun alusta noin 14 vuoden ajan, ja vuodesta 1974 lähtien hänellä on ollut oma toimisto Ateljee Omppu.
Omenamäki suoritti ABC-piirustuskoulun vuosina 1954–1955 ja valmistui Taideteollisen keskuskoulun koristemaalauslinjalta 1959. Lisäksi hän on käynyt Mainosgraafikkojen koulun 1962–1964. Hän on työskennellyt muun muassa Sokoksen tavaratalossa Helsingissä sekä Mainosyhtymässä.
Vuonna 1991 Omenamäen suunnittelema postimerkki valittiin Suomen kauneimmaksi postimerkiksi. Omenamäki on piirtänyt kaikkiaan yli 1 700 painettua postikorttia. Hänen tuotantonsa keräilijöillä on vuonna 1995 perustettu Omppu-kerho.
Osmo Omenamäen vanhemmat olivat suutari Anton Villiami Omenamäki ja liikkeenharjoittaja Aina Ripatti. Hänen puolisonsa oli offsetasemoija Sirkka Amanda Häkkinen (1941–2008). Heillä on yksi lapsi.
Kirjallisuutta

Vesterinen, Jukka: Piirtäjän elämänviivat: Osmo ”Omppu” Omenamäki 75 vuotta.  Helsinki:  Tarusto, 2015.  ISBN 978-952-472-238-4
Aiheesta muualla

Omppu-kerho.[vanhentunut linkki]
Erkki Onikki

Erkki Sakari Onikki (9. lokakuuta 1938 Mikkeli – 14. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos 1984–1989 ja hallintoneuvos vuodesta 1989. Hän oli Suomen laki II:n toimittaja 1972, 1974 ja 1976.
Onikki valmistui lainopin kandidaatiksi 1961 ja sai varatuomarin arvon 1964.
Julkaisut

Opetustoimi 1972, toim.: Erkki Onikki. Suomen lakimiesliito, 1972
Suomen laki. 2, 1972, toim.: Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1972
Suomen laki. 2, toim.: Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1974 ISBN 951-9177-07-8
Sosiaalilainsäädäntö 1974, toim. Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1974 ISBN 951-9177-08-6
Suomen laki. 2, toim.: Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1976 ISBN 951-9177-18-3
Terveyden- ja sairaanhoitolainsäädäntö 1976, lainsäädäntöä on seurattu ktekstissä astuskokoelman numeroon 160/1976 saakka (julkaisupäivä 17.2.1976). toim. Heikki Simola, Erkki Onikki: Suomen lakimiesliitto, 1976. ISBN 951-9177-15-9
Verolait 1977, toim.: Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1977 ISBN 951-9177-19-1
Sosiaalilainsäädäntö 1977, toim. Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1977 ISBN 951-9177-20-5
Terveyden- ja sairaanhoitolainsäädäntö 1979, toim.: Heikki Simola, Erkki Onikki. Suomen lakimiesliitto, 1979 ISBN 951-9177-30-2
Sosiaalilainsäädäntö 1981, toim.: Erkki Onikki, Osmo Toivola; julk.: Suomen lakimiesliitto. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1981 ISBN 951-640-120-1
Terveyden- ja sairaanhoitolainsäädäntö 1981, toim.: Heikki Simola, Erkki Onikki; julk.: Suomen lakimiesliitto. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1981 ISBN 951-640-118-X
Sosiaalilainsäädäntö 1984, toim.: Erkki Onikki, Osmo Toivola; julk.: Suomen lakimiesliitto. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1984 ISBN 951-640-218-6
Terveydenhuoltolainsäädäntö 1984, toim.: Heikki Simola, Erkki Onikki; julk.: Suomen lakimiesliitto. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1984 ISBN 951-640-219-4
Terveydenhuoltolainsäädäntö 1987, toim.: Heikki Simola, Erkki Onikki; julk.: Suomen lakimiesliitto. Lakimiesliiton kustannus, 1987 ISBN 951-640-342-5
Sosiaalilainsäädäntö 1987, toim.: Erkki Onikki, Hannu Ranta; julk.: Suomen lakimiesliitto. Suomen lakimiesliitto, 1987 ISBN 951-640-291-7
Sosiaalilainsäädäntö 1989, toim.: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1989 ISBN 951-640-428-6
Terveydenhuoltolainsäädäntö 1989, toim.: Heikki Simola, Erkki Onikki. Lakimiesliiton kustannus, 1989 ISBN 951-640-429-4
Sosiaalilainsäädäntö 1990. Lakimiesliiton kustannus, 1990 ISBN 951-640-505-3
Sosiaalilainsäädäntö 1991, toimittajat: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1991 ISBN 951-640-560-6
Terveydenhuoltolainsäädäntö 1991, toimittajat: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1991 ISBN 951-640-561-4
Sosiaali- ja terveydenhuoltolainsäädäntö 1993, toimittajat: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1993 ISBN 951-640-652-1
Sosiaali- ja terveydenhuoltolainsäädäntö 1994, toimittajat: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1994 ISBN 951-640-743-9
Rooman sopimus 1995, toimittaja: Erkki Onikki. Lakimiesliiton kustannus, 1995 ISBN 951-640-841-9
Sosiaali- ja terveydenhuoltolainsäädäntö 1996, toimittajat: Erkki Onikki, Hannu Ranta. Lakimiesliiton kustannus, 1996 ISBN 951-640-828-1
Verosopimukset 1998, toimittanut Erkki Onikki. Lakimiesliiton kustannus, 1998 ISBN 952-14-0071-4
Old Apostolic Lutheran Church

| Old Apostolic Lutheran Church (OALC) |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  luterilaisuus
Teologia:  lestadiolaisuus
Toiminta-alue:   Yhdysvallat
Perustettu:  1890-luku
Seurakuntia:  32
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pohjois-Amerikan lestadiolaisuuden sukupuu. Sisältää myös kuolleet haarat.
Old Apostolic Lutheran Church of America eli Amerikan vanha apostolis-luterilainen kirkko on esikoislestadiolaisten kirkko Yhdysvalloissa. Se syntyi 1890-luvulla.
Vuonna 1906 OALC jakaantui kahteen osaan, vanhoihin esikoisiin ja pikkuesikoisiin. Suurin osa Yhdysvaltojen esikoisista, joita kutsuttiin pikkuesikoisiksi, palasi emäkirkkoon eli FALC:hen.
Vuonna 1914 kirkko jakaantui vielä kahtia: Matoniemen ja Kierin ympärille. Myöhemmin suunnat palasivat yhteen. Nykyään kirkko on Yhdysvaltojen suurin lestadiolaiskirkko, mihin on vaikuttanut osaltaan muiden lestadiolaissuuntien suuri hajaantumisalttius. Esikoislestadiolaisia on Yhdysvalloissa noin 10 000. Suurin kannatus on Washingtonissa, Delawaressa, Etelä-Dakotassa, Michiganissa ja Minnesotassa.
Opillinen perustus

OALC:n sääntöjen pykälä 3 kuvaa kirkkokunnan opillisia käsityksiä seuraavasti: "Tämän seuran opinkappaleet ovat: Usko Jumalan kolminaisuuteen, Isä, Poika ja Pyhä Henki: usko pyhään Raamattuun, Vanha ja Uusi testamentti, olevan ainoa liikkumaton Jumalan sana autuuteen ja mitta jonka mukaan autuuden oppi pitää päätettämän, hyväksyen apostolisen uskontunnustuksen, nikean-konstantinuksen ja Augsburgin tunnustukset, alkuperäisen opin tohtori Martin Lutheruksen, rovasti L.L. Laestadius'en ja tämän kirkon vanhinten Pohjois-Ruotsissa tällä aikakaudella. (Tunnettu siellä Esikoisseurakuntana)."
Jäsenyys

OALC:lla on noin 10 000 jäsentä ja se on suurin lestadiolainen (tai apostolisluterilainen, kuten heitä Amerikassa kutsutaan) kirkko Amerikassa. Kirkko oli aluksi pieni 1800- ja 1900-lukujen taitteessa, kun lestadiolainen herätysliike pirstoutui Amerikassa. Kirkolla oli vain muutama kirkkorakennus ja jumalanpalvelukset pidettiin usein kotona. OALC:in jäsenet olivat ahkeria tunnustamaan uskoaan, mikä johti kirkon kasvuun. Nykyään OALC on kasvava kirkko, siihen suurimmat syyt ovat suuret perheet, sekä kasvu ulkopuolelta avioliittojen kautta. Seurakuntia on seuraavissa osavaltioissa: Washington, Michigan, Minnesota, Etelä-Dakota, Pohjois-Carolina, Delaware, Wyoming, Montana ja Wisconsin. Merkittävin jäsenistöltään on Brush Prairie, Washington, jossa on 3 000 jäsentä. Muita suuria seurakuntia ovat: Hancock, Michigan (600), Minneapolis, Minnesota (600), ja Detroit, Michigan (600). Kirkolla on jäseniä myös Alaskassa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa kirkkotiloja on 17. Kirkon jäsenet – kuten muutkin esikoislestadiolaiset – tervehtivät toisiaan tervehdyksellä ”God’s peace!” (”Jumalan rauhaa”).
OALC on itsenäinen kirkko, mutta sillä on ollut alusta asti läheiset suhteet Skandinaviaan ja Suomeen. OALC on sisarkirkko Suomen ja Skandinavian esikoislestadiolaisille. Globaali esikoislestadiolainen herätysliike Amerikassa, Suomessa, Tanskassa ja Norjassa on Ruotsin Lapin vanhinten huolenpidon ja valvonnan alla. Ruotsin Lapin esikoislestadiolaisuus ymmärretään äitiseurakunnaksi. Ruotsin Lapin vanhinten valvonnan alaisina oleminen pitää heidät yhtenäisinä ymmärryksessä sekä ulkoisesti.
Kirkon saarnavirka ja toiminta

Kirkolla oli 2000-luvun alussa 38 saarnaajaa. OALC on maallikkojohtoinen kirkko eikä saarnaajilla ole teologista koulutusta. Kirkolla on kuitenkin tietynlainen menettely kouluttaa saarnaajia. Vanhemmat saarnaajat valitsevat nuoremmat, jotka ovat raittiita opissa ja elämässä. Aluksi he avustavat lukemalla seuroissa rukouksia ja Laestadiuksen saarnoja. Aikaa myöten heistä tulee saarnaajia ja he alkavat saarnata  jumalanpalveluksissa. Näin nuoremmat korvaavat vanhemmat, kun he eivät enää pysty puhumaan iän tai kuoleman takia.
OALC oli ensimmäinen lestadiolainen kirkko, jolla oli englanninkielinen saarnaaja (vuodesta 1899 lähtien). Vallitseva kieli on englanti. Tarvittaessa saarnat tulkataan suomeksi tai ruotsiksi/norjaksi. Kirkko pitää perinteisesti erityiset joulu- ja juhannuskokoukset, jotka vuorottelevat eri paikkakunnilla.
Julkaisut

Kirkko ei julkaise omaa aikakauslehteä, mutta Rauhan Side -lehteä luetaan jonkin verran, vaikka se on suomenkielinen ja sitä julkaistaan Suomessa. OALC on kääntänyt ja julkaissut useamman kirjan Laestadiuksen saarnoista sekä teoksen Ens Ropandes Röst i Öknen (Huutavan ääni korvessa).
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut (englanniksi)
| n k Esikoislestadiolaisuus |
| --- | --- |
Järjestöt:  Esikoislestadiolaiset  Esikoiset  Old Apostolic Lutheran Church 
Historia:  Esikoisten seurakunta  Lapin vanhimmat 
Rukoushuoneet:  Puistolan rukoushuone  Tampereen Esikoislestadiolaisten rukoushuone 
Henkilöt:  Gunnar Jönsson  Erik Larsson  Joonas Purnu  Johan Tast 
Koulutus ja media:  Rauhan Side  Ruukku 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Virsikirja ja Hengellisiä lauluja  Juhannusseurat 
| n k Luterilaisuus Yhdysvalloissa |
| --- | --- | --- |
| Päälinja ja tunnustuksellisuus |  Amerikan evankelisluterilainen kirkko  Augsburgin luterilainen kirkko  Latvian evankelis-luterilainen kirkko Amerikassa  Lutheran Congregations in Mission for Christ  Pohjois-Amerikan luterilainen kirkko  |  |
| Synodi-kirkot |  Church of the Lutheran Confession  Concordia Lutheran Conference  Evankelisluterilainen synodi  Independent Lutheran Diocese  Lutheran Churches of the Reformation  Missouri-synodi  Orthodox Lutheran Confessional Conference  Protes'tant Conference  Wisconsinin evankelis-luterilainen synodi  |  |
| Vapaa luterilaisuus |  Amerikan luterilaisten kirkkojen liitto  Conservative Lutheran Association  Evangelical Lutheran Conference & Ministerium of North America  Lutheran Ministerium and Synod – USA  Vapaiden luterilaisten seurakuntien liitto  |  |
| Herätysliikkeet |  Apostolic Lutheran Church  Church of the Lutheran Brethren of America  Laestadian Lutheran Church  Old Apostolic Lutheran Church  |  |
| Korkeakirkollisuus |  Evangelical Catholic Church  Evangelical Lutheran Diocese of North America  Lutheran Church - International  |  |
Athina Onassis

| Athina Onassis |
| --- | --- |
 Athina Onassis Internationales Pfingstturnierissa Wiesbadenissa 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1985 Neuilly-sur-Seine, Ranska
Vanhemmat:  Thierry Roussel Christina Onassis
Siviilisääty:  eronnut
Puoliso:  Álvaro Affonso de Miranda Neto (aviol. 2005–ero.2017)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Athina Hélène Onassis (kreikaksi: Αθηνά Ωνάση; s. 29. tammikuuta 1985) on ranskalais-kreikkalainen ratsastaja. Hän on kreikkalaisen laivanvarustaja Aristoteles Onassiksen tyttärentytär. Athina Onassis viettää nykyisin hiljaiseloa Hollannissa hevostensa kanssa.
Kirjallisuutta

Hutchins, Chris - Thompson, Peter: Athina: the Last Onassis. Smith Gryphon. 1996. ISBN 1856851087.
Mantheakis, Alexis: ATHINA ONASSIS In the Eye of the Storm. CreateSpace. 2012. ISBN 9781479304899.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Athina Onassis Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef
Alfred Olofsson

Alfred Olofsson (29. marraskuuta 1892 Holmön, Ruotsi – 17. syyskuuta 1950) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui myös länsirintaman taisteluihin saksalaisessa joukko-osastossa. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Ruotsalaisen prikaatin riveissä.
Perhe ja koulutus

Olofssonin äiti oli ruotsalainen Kristina Pettersson. Olofsson kävi kansakoulun ja suoritti asevelvollisuutensa ja kävi aliupseerikoulun Ruotsin armeijan Väster­bottenin rykmen­tissä vuosina 1914–1916. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 3. komppaniaan 21. elokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Olofsson siirtyi jatkamaan palvelustaan 10. toukokuuta 1917 alkaen saksalaiseen joukko-osastoon (Fösilier-Regiment Königin Victoria von Schweden n:o 34) ja osallistui sen mukana taisteluihin Saksan länsirintamalla Saint-Quentinin seuduilla ja Flanderissa vuonna 1917 sekä Elsassissa talvella vuonna 1918.
Suomen sisällissota

Olofsson saapui Saksasta sisällissotaa käyvään Suomeen huhtikuussa vuonna 1918 ja liittyi sotamiehenä Ruotsalaiseen prikaatiin riveihin heti Tampereen valloituksen jälkeen. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja oli mukana Ruotsalaisen prikaatin etenemisessä Hämeenlinnaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Olofsson astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Ruotsalaisen prikaatin hajotuksen jälkeen 27. heinäkuuta 1918. Hänet sijoitettiin Valkoisen kaartin rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. huhtikuuta 1919 alkaen 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 10. heinäkuuta 1919. Olofsson työskenteli varastonhoitajana Medica Oy:n palveluksessa vuosina 1922 - 1939. Siviilitöidensä ohella hän toimi kouluttajana Helsingin suojeluskunnan Oldboys-rykmentissä, missä hän toimi vuodesta 1919 vuoteen 1930 saakka, jonka jälkeen hän toimi kaksi vuotta suojeluskunnan upseeri- ja viestiosaston ampumaupseerina. Olofsson toimi myöhemmin Helsingin suojeluskunnassa vielä talvi- ja jatkosodankin aikana.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Jefreitteri helmikuussa 1918  Vääpeli 27. heinäkuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 1931 |    |  Vapaudenmitali 2. lk.  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Bulat Okudžava

Bulat Okudžava
Bulat Šalvovitš Okudžava (ven. Була́т Ша́лвович Окуджа́ва, georg.  ბულატ ოკუჯავა;  1924 Moskova, Neuvostoliitto –  1997 Pariisi, Ranska) oli neuvostoliittolainen prosaisti ja runoilija. Hänen aloitteestaan syntyi laululiike, johon kuului myöhemmin esimerkiksi Vladimir Vysotski. Laululiikkeen nimi oli Taiteilijan laulu (ven. авторская песня, avtorskaja pesnja).
Okudžava kirjoitti yli 200 laulua ja runoa. Okudžavan runot ovat sekoitus venäläistä kansanrunoutta ja 1400-luvun ranskalaista chansonnier-tyyliä.lähde?
Tausta

Bulat Okudžava syntyi kommunistiseen perheeseen, joka oli kotoisin Tbilisistä Gruusiasta. Okudžavan isä oli georgialainen ja äiti armenialainen. Bulat Okudžava oppi venäjän, jota kotona käytettiin. Vanhemmat sanoivat aina, että "puhutaan Leninin kieltä – venäjää".
Okudžavan isä oli NKP:n korkea georgialainen virkamies, joka pidätettiin ja teloitettiin vuonna 1937 Stalinin puhdistuksissa saksalaisena vakoojana. Myös Bulatin äiti pidätettiin, ja hän oli vankileirillä vuoteen 1955 asti.
Työpaikat ja tuotanto

Bulat Okudžava liittyi 17-vuotiaana vuonna 1941, vuosi ennen koulun päättymistä, vapaaehtoisena puna-armeijan jalkaväkirykmenttiin ja osallistui vuodesta 1942 taisteluihin natsi-Saksaa vastaan. Sodan jälkeen hän palasi vuonna 1945 Tbilisiin, suoritti lukion loppuun ja valmistui Tbilisin yliopistosta vuonna 1950.  Sen jälkeen hän työskenteli venäjän kielen opettajana Shamordinon kylässä Kalugan oblastissa ja myöhemmin itse Kalugan kaupungissa. Siellä ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa Lirika (1956).
Stalinin kuoleman jälkeen Okudžava palasi vuonna 1956 Moskovaan, jossa hän toimi Molodaja Gvardija -lehden (Nuori kaarti) toimituksessa. Myöhemmin hän oli runo-osaston esimiehenä kulttuurilehdessä Literaturnaja gazetassa, joka ilmestyi koko Neuvostoliiton alueella.
Okudžavan esikoisrunokokoelma ilmestyi vuonna 1956. Hän oli vapaa kirjailija vuodesta 1961, jolloin pienoisromaani Voi hyvin koulupoika! ilmestyi huomiota saaneessa antologiassa Tarusskije stranitsy, jossa julkaistiin aiemmin kiellettyjä tekstejä. Myöhemmässä proosassa hän yhdisteli historiaa ja arjen kuvausta.
Okudžava nousi lauluillaan 1960-luvulla Neuvostoliiton suuren yleisön suosikiksi. Ensimmäisen neuvostoliittolaisen äänilevynsä hän sai julkisuuteen vuonna 1976, mutta epävirallisia Samizdat-äänitteitä hänen tuotannostaan levisi jo 1950-luvulla. Hän ei esittänyt lauluissaan avointa tai suorasanaista yhteiskuntakritiikkiä, mutta alakuloiseen ja lempeään ilmaisuun oli kätkettynä purevaa ironiaa erilaisia arjen epäkohtia kohtaan. Sanasto on korostetun yksinkertaista, juonelliset kertomukset, teemat perinteisiä kuten ystävyys, rakkaus, pettymys, usko ja toivo. Miljöönä on Moskovan kaupunki. Hän on itse säveltänyt osan lauluistaan, mutta osa on muiden säveltämiä. Jotkut hänen teksteistään elävät vain kirjallisina.
Okudžava vieraili Suomessa vuonna 1983. Bulat Okudžavan syntymän 90-vuotisjuhlan kunniaksi Suomessa järjestettiin konserttisarja 9.5.2014. Järjestäjänä toimi Cultura-säätiö yhdessä venäläisen Oktava-laulelmaklubin kanssa.
Bulat Okudžava kuoli pariisilaisessa sairaalassa, ja hänet on haudattu Vagankovon hautausmaalle Moskovaan. Okudžavan kotitalon seinässä Moskovan Arbat-kadulla numerossa 43 on laatta, jossa lukee ”Bulat Okudžava asui täällä”. Okudžavan datša Peredelkinossa on museona.lähde?
Teokset > Suomennetut teokset

Päivälliset Bonapartelle.  (Svidanije s Bonapartom, 1983.)  Suomentanut Ulla-Liisa Heino. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1985.  ISBN 951-26-2768-X  Sarja: Neuvostokirjallisuutta
Voi hyvin koulupoika! pienoisromaani antologiassa Kananjumala: uutta venäläistä proosaa, toim. Hans Björkegren, suom. Esa Adrian ja Markku Lahtela, Tammi, 1963