stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Svetozar Marković

Svetozar Marković
Svetozar Marković (21. syyskuuta (J: 9. syyskuuta) 1846 Jagodina, Serbia – 10. maaliskuuta 1875 Trieste, Itävalta-Unkari) oli serbialainen poliittinen kirjailija ja toimittaja, jonka on sanottu tuoneen sosialistisen ajattelun Serbiaan.
Marković opiskeli Belgradissa vuosina 1863–1866, Pietarissa 1866–1869 ja Zürichissä 1869–1870. Hän tutustui vallankumouksellisten toimintaan Venäjällä ja toimi Sveitsin-aikanaan ensimmäisen internationaalin venäläisessä osastossa. Marković sai vaikutteita venäläisten vallankumouksellisten, varsinkin Nikolai Tšernyševskin ajattelusta. Serbiaan palattuaan hän perusti vuonna 1871 maan ensimmäisen sosialistisen lehden, joka ilmestyi nimellä Radenik (”työläinen”) ja painottui taloudellisiin kysymyksiin. Serbian hallitus lakkautti lehden, ja Marković oli jonkin aikaa maanpaossa, mutta palasi ja toimitti 1873 ja 1874 perustettuja entistä poliittisemmin painottuneita lehtiä Javnost ja Glas Javnost (”kansan ääni”). Vietettyään kirjoitustensa vuoksi yhdeksän kuukautta vankilassa hän toimitti vielä Oslobdjenje (”vapautuminen”) -nimistä lehteä, kunnes joutui terveytensä murtumisen vuoksi lopettamaan työskentelyn. Hän kuoli 28-vuotiaana.
Koska Markovićin elinaikana Serbiassa ei ollut kehittynyttä kapitalismia, hän keskittyi kirjoituksissaan puolustamaan pientalonpoikia valtion virkakoneistoa vastaan ja visioi perinteisiin zadruga-yhteisöihin perustuvan agraarisen sosialismin mahdollisuuksista ilman kapitalistista vaihetta. Hän oli lahjakas poliittisten aatteiden kansanomaistaja, ja hänen vaikutuksestaan monet nuoret serbialaiset älyköt kiinnostuivat sosialismista. Marković kannusti massoja aktivoitumaan poliittisesti ja pyrki edistämään myös osuustoimintaliikettä. Hän vaikutti merkittävästi myös serbialaiseen kirjallisuuteen vahvistamalla realistista suuntausta. Markovićin kahdeksanosaiset kootut teokset julkaistiin vuosina 1891–1912.
Kommunistisessa Jugoslaviassa Marković tunnustettiin sosialistiseksi edelläkävijäksi, ja hänen kirjallinen tuotantonsa julkaistiin uudelleen.
Takemoto Gidayū

Takemoto Gidayūn hauta Osakassa.
Takemoto Gidayū (jap. 竹本 義太夫, 1651 – 18. lokakuuta 1714) oli japanilainen jōruri-laulaja ja japanilaisen bunraku-nukketeatterin perustaja. Hän teki läheistä yhteistyötä näytelmäkirjailija Chikamatsu Monzaemonin kanssa ja johti osakalaista Takemoto-za-teatteria.
Takemoto Gidayū syntyi vuonna 1651, ja hän oli Osakan lähellä eläneen maanviljelijän poika. Hän esiintyi aluksi Uji Kaganojōn teatterissa Kiotossa mutta perusti 1684 oman Takemoto-za-teatterin Osakaan. Takemoto oli tavannut kirjailija Chikamatsu Monzaemon todennäköisesti Kiotossa ja houkutteli tämän pian uuteen teatteriinsa Uji Kaganojōn teatterista.
Takemoto ja Chikamatsu kehittivät yhdessä ningyo joruri -nimisen nukketeatterin, jota alettiin myöhemmin kutsua nimellä bunraku. Takemoton ja Chikamatsun kehittämä tyyli ohitti pian suosiossaan kabukin. Bunraku nousi suosituksi vuonna 1703 ensiesitetyn Chikamatsun kirjoittaman Sonezaki shinjū -näytelmän (”Sonezakin rakkausitsemurhat”) jälkeen. Suosion jälkeen Takemoto halusi jättää teatterinjohtajan tehtävät, sillä kaksoisrooli teatterin laulajan ja johtajana oli hänelle raskas. Takeda Izumon otettua johtajan paikan Takemoto pystyi keskittymään vain laulamiseen. Takemoto tunnettiin voimakkaasta lauluäänestään. Hän kirjoitti lisäksi useita lyhyitä kirjoitelmia bunraku-laulamisesta.
Svealaiset

Skandinavia 1100-luvulla. Svealaiset keltaisella, göötit sinisellä ja gotlantilaiset vihreällä.
Svealaiset (Svear tai Sviar)  olivat muinainen germaaninen kansa, heimo tai muu ryhmä, josta periytyy Sveanmaan ja Ruotsin kansainvälinen nimi. Svealaiset asuivat alun perin Mälarenin ympäristössä, mutta 1100-luvun alkuun mennessä he olivat laajentaneet valtakuntansa koko keskiaikaiseen Ruotsiin. Svealaisista puhuvat sekä antiikin että varhaiskeskiajan lähteet. Eri ikäisissä lähteissä käsite ”svealaiset” saattaa kuitenkin tarkoittaa erilaisia asioita.
Mainintoja svealaisista

Ensimmäinen maininta svelaisista saattaa löytyä Plinius vanhemmalta, joka mainitsee 70-luvulla jaa. hillevionien kansan pohjoisessa. Ensimmäinen varma maininta on parikymmentä vuotta myöhemmin Tacituksella, joka kertoo svionien laivastoista ja heidän kuninkaansa suuresta vallasta. Seuraava maininta löytyy vasta vuoden 550 tienoilla Jordanekselta. Jordanes mainitsee suehans-kansan, jolla on erinomaisia hevosia ja joka myy mustaketun nahkoja roomalaisille, sekä suetidi-kansan, jonka kerrotaan olevan isokokoista. Luultavasti molemmat nimet tarkoittavat svealaisia.
On kuitenkin mahdoton sanoa, oliko Jordaneksen kuvaamilla svealaisilla Tacituksen svealaisten kanssa juuri muuta yhteistä kuin nimi. Manner-Euroopasta tiedetään, että germaaniheimojen nimiin liittyvät merkitykset saattoivat vuosisatojen kuluessa muuttua paljonkin. Samaa nimeä eri aikoina käyttävien ihmisryhmien välillä ei välttämättä ollut kovinkaan täsmällistä geneettistä, kulttuurista tai asuinseutuun liittyvää jatkuvuutta.
On arveltu, että viikinkiajalla ”svealaiset” eivät ehkä olisi olleet etninen ryhmä tai minkään tietyn alueen asukkaita, vaan kyseessä olisi ollut merenkulkijoiden, sotureiden ja kauppiaiden sosiaaliryhmästä käytetty nimitys. Kyseessä olisi siis voinut olla eräänlainen viikinki-käsitteen synonyymi, joka oli käytössä Itämeren alueella.
Viimeistään 1000- ja 1100-luvuilla svealaiset-käsite ilmeisesti vakiintui tarkoittamaan Keski-Ruotsin (”Sveanmaan”) asukkaita.
Taulustolaitos

Taulustolaitos eli tabellilaitos (ruots. Tabellverket) on 1749–1858 koottu Ruotsin väestötilastojen järjestelmä. Se on ensimmäinen koko valtion tiedot sisältävä väestötilasto. Se on maailman vanhin lajissaan. Tilastojen laadintaa johti 1756 perustettu tabellikomissio. Tilastojen tietojen kerääminen oli monivaiheinen tapahtumasarja. Aluksi papisto laati kirkonkirjojen perusteella taulukon seurakunnan asukkaista. Seurakuntien taulukkojen avulla tehtiin yhdistelmätaulukko rovastikunnittain ja näiden avulla hiippakunnittain, sitten lääneittäin ja lopuksi koko Ruotsista.
Taulukkoja laadittiin sekä väestömuutoksista että väkiluvusta ja väestön rakenteesta. Väestömuutostaulukot sisälsivät tiedot syntyneistä, vihityistä ja kuolleista sekä myöhemmin myös muuttaneista. Väestötaulukot ryhmittelivät kansan ammatin, iän, siviilisäädyn ja sukupuolen mukaan sekä myöhemmin vielä kielen, syntymäpaikan ja koulutuksen mukaan. Väestötilasto laadittiin aluksi vuosittain, 1751 alkaen joka kolmas vuosi, 1775 lähtien joka viides vuosi ja 1880 alkaen joka kymmenes vuosi. Vuonna 1858 tilastoja alkoi laatia Tilastollinen keskustoimisto. Suomen ja Ruotsin eron jälkeen Suomen tilastoja laati senaatin kamari- ja tilintekotoimituskunta, jolta tehtävä siirrettiin 1865 väliaikaiselle tilastolliselle toimistolle. Siitä muodostettiin 1884 Tilastollinen päätoimisto, josta 1971 tuli Tilastokeskus.
Kirjallisuutta

A. Hjelt (August Johannes Hjelt): De första officiella relationerna om svenska tabellverket åren 1749–1757, Sällskapet för Finlands geografi 1899, sarja Fennia 16,3.
A. Hjelt: Det svenska tabellverkets uppkomst, organisation och tidigare verksamhet, Sällskapet för Finlands geografi 1900, sarja Fennia 16,2 (mikrofilmikopiona Kansalliskirjastossa).
Martti Kovero: Ruotsi-Suomen taulustolaitoksen syntyhistoriaa, teoksessa Kansantaloudellinen aikakauskirja, Kansantaloudellinen yhdistys 1948, sivut 26–43.
Taulusieni

Huovasta valmistettu liitutaulun kuivapyyhin.
Taulusieni on esimerkiksi kouluissa liitutaulun puhdistamiseen käytettävä esine.
Taulusieniä valmistetaan nykyisin ainakin viskoosista tai muusta puuselluloosapohjaisesta kuidusta.
Perinteisen taulusienen tehokas käyttö edellyttää vesipistettä luokkahuoneessa tai sen lähellä. Kostean taulusienen sijasta liitutaulun pyyhkimiseen käytetään esimerkiksi huovasta tai solumuovista valmistettua kuivapyyhintä.
Valkotaulupyyhin

Valkotaulun tussijälkien pyyhkimiseen tarvitaan omanlaisiaan valkotaulunpyyhkimiä, joiden pyyhkimispinta voi olla kerroksittainen: päällikerros irrotetaan, kun sen pyyhkimiskyky on heikentynyt. Joitakin malleja voidaan säilyttää teräslevypohjaisen valkotaulun pinnassa magneettikiinnityksen avulla.
Syyria ja joukkotuhoaseet

Syyrialla oli laajat kemiallisten aseiden varastot. Kansainvälinen yhteisö painosti Syyrian luovuttamaan suuren osan aseistaan vuonna 2013, sen jälkeen kun näitä aseita oli käytetty paikoin sisällissodassa. Syyria suostui luovuttamaan kaikki kemialliset aseensa, mutta Yhdysvallat ja sen liittolaiset uskovat Syyrian omistavan niitä edelleen.
Syyrian ydinohjelma

Syyria kuuluu ydinsulkusopimuksen alaisuuteen ja sillä on ydinvoimaohjelma siviilitarkoituksiin. 5.–6. syyskuuta 2007 Israel käynnisti Operaatio Orchardisi nimetyn hyökkäyksen ja yksipuolisesti pommitti aluetta Syyriassa, jossa se uskoi olevan työmaa tarkoituksena kehittää aseita. Syyrian presidentti Bašar al-Assad sanoi, että keskusteltu työmaa oli vain "sotilastyömaa työn alla" ja että Syyrian tavoite on ydinvoimavapaa Lähi-itä.[lähde? ] IAEN:n kenraalijohtaja ElBaradei sanoi, "että siellä oli uraania, mutta se ei tarkoita että siellä oli reaktori". Syyria on sanonut, että se tulee vapaaehtoisesti tekemään yhteistyötä IAEA:n kanssa, jos ei ole "sen sotilaspaikkojen paljastumisen hinta tai aiheuta uhkaa kansalliselle turvallisuudelle."
Kemialliset aseet > Ennen sisällissotaa

Syyria hankki Irakin tavoin kemikaaleja 1970-luvulta lähtien.
Länsimaiset kansalaisjärjestöt toivat julki, että he uskovat Syyrialla olevan aktiivinen kemiallisten aseiden ohjelma.
Syyria on yksi seitsemästä valtioista, joka ei ole allekirjoittanut vuoden 1993 Kemiallisten aseiden kieltosopimusta. Tosin se on kieltänyt kemiallisten aseiden olemassaolon.
Syyrian epäiltiin ennen sotaa valmistavan Sariinia, Tabuunia, VX, ja sinappikaasun tyyppisiä kemiallisia aseita.
Kemialliset aseet > Sisällissodassa

Syyrian armeija käytti paikoin kemiallisia aseita 
syksyllä 2011 alkaneessa sisällissodassa. Elokuussa Syyrian hallituksen joukot ampuivat hermokaasuja tykistöraketeilla moniin kapinallisten miehittämiin kaupunginosiin, niin että satoja siviilejä
kuoli. Uhrit näyttivät nukkuvan, heissä ei ollut väkivallan merkkejä. Kapinalliset ja länsivallat syyttivät Syyrian hallitusta kemiallisten aseiden käytöstä. Syyrian hallitus ja Venäjä väittivät että ei ollut todisteita hallituksen joukkojen harjoittamasta kemiallisten aseiden käytöstä. Yhdysvallat uhkasi Syyriaa ilmaiskuilla. Assad ilmoitti tämän johdosta suostuvansa luovuttamaan kemialliset aseet.[lähde? ]
Näin Syyria suurelta osin tekikin, mutta sille jäi yhä näitä aseita. Vuonna 2015 tehtiin ainakin yksi kaasuisku, ilman että länsi puuttui siihen. Samana vuonna kaikki kansainvälisen yhteisön käsiin saamat Syyrian taistelukemikaalit oli tuhottu. Mutta taistelukaasuja käytettiin Syyriassa yhä. Vuoden 2017 kaasuisku surmasi kymmeniä siviilejä ja johti Yhdysvaltain kostoilmaiskuun. Mutta Venäjä syytti kapinallisten varastoineen taistelukaasuja iskun kohdealueelle.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Syria Nuclear Chronology (englanniksi)
Shigatoksiinit

Shigatoksiineiksi kutsutaan nykyään kaikkia niitä toksiineja, jotka ovat rakenteeltaan ja toiminnaltaan samankaltaisia kuin Shigella -suvun S. dysenteriae serotyyppi 1 -bakteerin tuottama shigatoksiini (Stx). Shigatoksiinia tuottavat Escherichia coli (STEC) -kannat, joista tunnetuin lienee E. coli O157:H7, ovat yksi merkittävimmistä ruokamyrkytysten aiheuttajista maailmalla. STEC-kantojen tuottamia shigatoksiineja kutsutaan myös nimillä verotoksiinit (VT) ja Shiga-like -toksiinit (SLT). STEC-kantojen tuottamat toksiinit jaetaan kahteen pääryhmään, Stx1- ja Stx2-toksiineihin. Stx2-ryhmässä toksiineita on useita alatyyppejä (variantteja), kuten Stx2, Stx2c, Stx2d, Stx2e ja Stx2f. Yleisesti on havaittu, että Stx2 on toksisempi kuin Stx1, vaikka yksiselitteistä syytä tähän ei ole pystytty antamaan.
Shigatoksiinien rakenne ja toimintamekanismi

Shigatoksiinit kuuluvat isompaan kasvien ja bakteerien tuottamaan toksiiniperheeseen, jotka sitoutuvat ensin solun pinnan reseptoreihin, kulkeutuvat endosytoosilla solun sisälle ja tuhoavat solun inhiboimalla proteiinisynteesiä. Tällaisia toksiineita ovat muun muassa risiini ja koleratoksiini. Shigatoksiinien rakenne on muotoa AB5, jossa on entsymaattinen A-osa ja solunpinnan reseptoriin sitoutuva, viidestä identtisestä B-yksiköstä koostuva B-osa. Holotoksiinin rakenteessa reseptoriin sitoutuva osa sijaitsee A-osan C-terminaalisessa päässä. Shigatoksiinit ovat noin 70 kDa:n suuruisia; A-osa on noin 32 kDa ja kukin B-yksikkö noin 7,7 kDa. A-osa jaetaan vielä A1 (27,5 kDa) - ja A2 (4,5 kDa) -osiin, joiden välillä on sisäinen kysteiinien välinen disulfidisidos. A1-osalla on N-glykosidaasi-aktiivisuus ja vapauduttuaan sytosoliin se inhiboi aminoasyyli-tRNA:n sitoutumista ribosomiin poistamalla entsymaattisesti yhden spesifisen adeniinin eukarioottisolujen ribosomin 60S-alayksikön 28S rRNA:sta. A1-osan irtoaminen A2-osasta vaatii sekä proteolyyttisen prosessoinnin että disulfidisidoksen pelkistyksen.
Shigella-bakteerien tuottama Stx ja STEC-kantojen tuottama Stx1 ovat rakenteeltaan hyvin samankaltaisia, ne eroavat vain yhden A-osan aminohapon suhteen, mutta esimerkiksi Stx1- ja Stx2-toksiinien A-osan aminohapposekvensseillä on vain 55 % homologia. Lisäksi Stx2 ja sen variantit poikkeavat Stx1-toksiinista ja toisistaan B yksiköiden aminohapposekvenssien osalta, mikä vaikuttaa toksiinien kykyyn sitoutua solukalvon reseptoreihin. Stx- ja Stx2-toksiinien rakenteita tutkimalla on havaittu, että toksiineissa on useita kohtia, jotka ovat erilaisia. Näiden osien erilaisuus vaikuttaa toksiinimolekyylien konformaatioon ja konformaatiomuutosten arvellaan puolestaan vaikuttavan toksiinien patogeenisyyteen joko aktiivisen kohdan helpommalla saavutettavuudella tai B-osan korkeammalla affiniteetilla reseptoriin.
Shigatoksiinien kulkeutuminen soluun ja solussa > Endosytoosi

Päästäkseen soluun shigatoksiinien on ensin sitouduttava solun pinnan Gb3-
glykolipidireseptoriin (globotriaosylceramide), poikkeuksena Stx2e, joka sitoutuu mieluummin Gb4 (globotetraosylceramide) -glykolipidiin. shigatoksiinien B5-pentameeri-rakenteesta on löydetty kolme erillistä kohtaa, jotka voisivat sitoutua reseptorien hiilihydraattiosiin. Reseptoriin sitoutuminen saa aikaan pääasiassa klatriinivälitteisen endosytoosireitin aktivoitumisen, mutta mekanismia tähän ei tunneta. Toisaalta klatriinivälitteinen reitti ei vaikuttaisi olevan ainoa mahdollisuus, sillä reitin inhiboiminen ei täysin estä Shigatoksiinien endosytoosia soluun. On ehdotettu, että klatriinivälitteinen endosytoosi voisi aktivoitua seuraavilla tavoilla:
Stx-Gb3 -kompleksi vuorovaikuttaa jonkin proteiinin kanssa, joka otetaan soluun klatriinivälitteisellä endosytoosilla
toksiini aiheuttaa isäntäsolussa toksiini-spesifisen signalointireitin aktivoitumisen, mikä saa aikaan klatriinien järjestäytymisen
Gb3-molekyylien ristiinsitoutuminen keskenään ja mahdollisesti jopa muiden lipidikertymien kanssa saa aikaan klatriinivälitteisen endosytoosin.
On kuitenkin osoitettu, että kasvava Stx-pitoisuus stimuloi toksiinin endosytoosia ja että toksiinimolekyylin A-osa on tässä välttämätön. A-osat saattaisivat vuorovaikuttaa joko keskenään saaden aikaan toksiinimolekyyliklustereita solukalvolle tai muiden solukalvon proteiinien kanssa,
mikä johtaisi toksiinien endosytoosiin.
Shigatoksiinien kulkeutuminen soluun ja solussa > Kulkeutuminen Golgin laitteeseen

Solun sisällä shigatoksiinit kuljetetaan endosomista Golgin laitteen kautta solulimakalvostoon (ER). Havaintoja on toksiinien kuljetuksesta myös lysosomeihin, missä ne hajotetaan. Solun pinnan reseptoreiden lipidiosan koostumuksen on ajateltu vaikuttavan siihen, mihin toksiinimolekyyliä kuljetetaan solun sisällä. Ei ole varmaa tietoa siitä, miten shigatoksiinit kulkeutuvat Golgin laitteeseen. Myöhäisten endosomien ja TGN:n (trans-Golgi network) välillä tunnetaan Rab9-välitteinen mekanismi, mutta tämän reitin inhiboiminen ei suoraan vaikuta shigatoksiinien kykyyn aiheuttaa solun kuolema. Siksi uskotaan, että shigatoksiinit saattavat kulkeutua Golgin laitteeseen ennemminkin varhaisista endosomeista. Useat tutkimukset ehdottavat erilaisia teorioita, jotka saattaisivat vaikuttaa toksiinien kuljetukseen endosomeista Golgin laitteeseen (kuten Rab11- ja Rab6a’-välitteiset mekanismit, v/t-SNARE -systeemi, reseptorimolekyylien lipidikoostumus ja solun kolesterolipitoisuus).
Shigatoksiinien kulkeutuminen soluun ja solussa > Kulkeutuminen solulimakalvostoon ja vapautuminen sytosoliin

Golgin laitteen eri osien sekä Golgin laitteen ja solulimakalvoston välillä tunnetaan hyvin COPI-välitteinen mekanismi. Kun proteiineissa on KDEL-sekvenssi, ne kuljetetaan Golgista
solulimakalvostoon COPI-proteiinin päällystämissä vesikkeleissä. Jotkin proteiinitoksiinit, kuten Pseudomonas-bakteerin tuottama eksotoksiini A, kuljetetaan solulimakalvostoon COPI-välitteisellä mekanismilla. shigatoksiineilla ei kuitenkaan ole KDEL-sekvenssiä, joten kuljetuksen täytyy tapahtua muulla tavalla, mutta tutkimuksia tästä ei ole juurikaan tehty. Solulimakalvostoon päästyään toksiinimolekyylin aktiivisen osan on vapauduttava sytosoliin, jotta se voi inhiboida proteiinisynteesiä. Risiinin ja koleratoksiinin osalta on näyttöä siitä, että toksiinimolekyylit voivat vapautua sytosoliin Sec61-proteiinikompleksin avulla, mutta shigatoksiinin osalta tutkimuksia ei ole. Sec61-proteiinikompleksi siirtää normaalisti uusia syntetisoitavia proteiineja sytosolista solulimakalvostoon, mutta myös väärin laskostuneita proteiineja solulimakalvostosta sytosoliin, missä ne joutuvat proteasomin hajotettavaksi.
Mekanismia shigatoksiinin aktiivisen osan vapautumiselle ei kuitenkaan tunneta ja näytön puuttuessa onkin esitetty lähinnä kysymyksiä, kuten
missä vaiheessa A1-osa irrotetaan proteolyyttisesti A2-osasta
missä vaiheessa disulfidisidos pelkistyy
vapautuuko sytosoliin vain A1-osa vai myös A2- tai jopa koko B-osa
Suupohjan rannikkoseutu

| Suupohjan rannikkoseutu Sydösterbotten |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  17 231 53:nneksi suurin 31.12.2021 
Suupohjan rannikkoseutu (ruots. Sydösterbotten) on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 153. Suomenkielisen nimensä mukaisesti seutukunta käsittää sitä laajemman epävirallisen Suupohjan alueen rannikkokunnat. Rannikkoseudun itäpuolella Etelä-Pohjanmaan maakuntaan kuuluva Suupohjan seutukunta kattaa loput Suupohjan alueesta.
Seutukunnan ruotsinkielinen nimi voidaan kääntää "Etelä-Pohjanmaaksi", Etelä-Pohjanmaan maakunnan ruotsinkielisen nimen sen sijaan ollessa Södra Österbotten eli "Eteläinen Pohjanmaa".
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maa- pinta-ala (km²) | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2024) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kaskinen | 1 238 | 11 | 116 | 10.3 % | 57 % | 27 % | 13 % |
|  | Kristiinankaupunki | 6 155 | 683 | 9 | 8.9 % | 41 % | 53 % | 7 % |
|  | Närpiö | 9 583 | 978 | 10 | 8.4 % | 5 % | 74 % | 21 % |
|  | yhteensä | 16 976 | 1 672 | 10 |  | 22 % | 63 % | 15 % |
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Suupohjan rannikkoseudun väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 21 805 | 21 805 |
| 1980 | 1980 |    | 21 773 | 21 773 |
| 1985 | 1985 |    | 21 665 | 21 665 |
| 1990 | 1990 |    | 21 109 | 21 109 |
| 1995 | 1995 |    | 20 515 | 20 515 |
| 2000 | 2000 |    | 19 417 | 19 417 |
| 2005 | 2005 |    | 18 607 | 18 607 |
| 2010 | 2010 |    | 18 021 | 18 021 |
| 2015 | 2015 |    | 17 465 | 17 465 |
| 2020 | 2020 |    | 17 240 | 17 240 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Kustnet ( Arkistoitu – Internet Archive)
Kaskisten kaupungin kotisivut
Kristiinankaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Närpiön kaupungin kotisivut
Korn shell

| Korn shell |
| --- | --- |

Luoja:  David Korn
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  komentotulkki
Alusta:  alustariippumaton
Lisenssi:  Eclipse Public License 1.0
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Korn shell (lyhyesti ksh) on David Kornin (Bell Labs) komentotulkki, joka julkaistiin Unixille vuonna 1982.
David Korn kehitti sovelluksen alun perin juuri helpottamaan työtään AT&T:ssä.
Korn shellissä on ominaisuuksia, joita on sekä Bourne shellissä että C shellissä:
ohjelmointikieli toistorakenteilla, muuttujilla ja ehtolauseilla
käyttöjärjestelmän signaalien käsittely
komentohistoria (csh)
tehtävänohjaus, taustaprosessien valvonta (csh)
Korn shell on oletuksena käytettävä komentotulkki IBM AIX:ssa.
Muunnelmat

Korn shellistä on useita muunnoksia kuten mksh (MirBSD Korn Shell) ja pdksh (Public Domain Korn Shell).
Solaris-käyttöjärjestelmässä on myös eri muunnelmia, joista kaksi pääversiota ovat ksh88 ja ksh93 (vuoden mukaan).
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Takehiro Watanabe

Watanabe Lahdessa 2016.
Takehiro Watanabe (s. 13. heinäkuuta 1993 Aizu-Wakamatsu) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Nuorten MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja saavutti henkilökohtaisissa kilpailuissa sijat viisi ja kuusi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli suurmäen henkilökohtaisessa kilpailussa 28:s. Yhdistetyn maailmancupissa Watanabe kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2013. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Lahdessa helmikuussa 2014 oltuaan 27:s. Parhaimmillaan hän on ollut yhdeksäs Trondheimissa helmikuussa 2016.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2013

Suomen lentopallomaajoukkue pelasi vuoden 2013 maailmanliigassa. Suomen lohkossa pelaavat lisäksi Japani, Portugali, Alankomaat, Etelä-Korea sekä Kanada. Suomi sijoittui lohkossaan neljänneksi uusien paikkansa Maailmanliigassa myös kaudeksi 2014.
Kanada selvisi lohkovoittajana kuuden joukkueen lopputurnaukseen, kun taas lohkon kaksi viimeistä Portugali ja Japani joutuvat karsimaan elokuun lopussa paikastaan Maailmanliigassa 2014.
Suomi on vuonna 2013 mukana kahdeksatta vuotta perättäin ja kaikkiaan yhdeksättä kertaa. Maailmanliigaa pelataan aiemmista vuosista poikkeavalla systeemillä, jossa joukkueet kohtaavat toisensa yhden viikonlopun aikana kahteen kertaan. 2007-2011 käytössä olleesta pelitavasta poiketen joukkueet kohtaavat kuitenkin toisensa vain yhden viikonlopun aikana, ei sekä kotona että vieraissa. Lisäksi joukkuemäärä on lohkoissa nyt kuusi ja lohkoja on vain kolme. Joukkueita on mukana 18 aiemman 16 sijaan.