stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leena Harkimo

| Leena Harkimo |
| --- | --- |
 Harkimo vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1963 (ikä 61) Pori
Poliitikko
Puolue:  kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1999–2015)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Leena-Kaisa Harkimo (o.s. Alamäki, s. 28. maaliskuuta 1963 Pori) on suomalainen entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hän oli Jokeri-Liiga-Hockey ry:n (vuodesta 1997 Jokerit HC Oyj:n) toimitusjohtaja 1991–1999. Hän luopui tehtävästä tultuaan valituksi kansanedustajaksi 1999 Uudenmaan vaalipiiristä. Harkimo on koulutukseltaan yo-merkonomi. Hän on työskennellyt myös mallina.
Harkimo toimi kansanedustajana vuosina 1999–2015. Hän ei asettunut enää ehdolle vuonna 2015. Helmikuussa 2016 Harkimo aloitti työn Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton eli Profurin edunvalvontatehtävissä. Työn myötä hän erosi luonnonsuojelujärjestö WWF:n hallintoneuvostosta, jossa hän oli ollut vuodesta 2010.
Perhe

Leena Harkimo oli naimisissa vuosina 1989–2003 liikemies Hjallis Harkimon kanssa ja heillä on kaksi lasta, Joel Harkimo (s. 1990) ja Leo Harkimo (s. 2001). Hänen isoveljensä Matti Alamäki on moninkertainen rallicrossin Euroopan mestari. Harkimo seurustelee Timo Kousan kanssa.
Televisiossa

Leena Harkimo kilpaili Strictly Come Dancing -sarjan suomalaisversion Tanssii tähtien kanssa ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2006 parinaan ammattitanssija Erik Hento. Harkimo ja Hento olivat ensimmäinen kisasta pudonnut pari.
Syksyllä 2010 Harkimo tuomaroi Diili-ohjelman kolmatta tuotantokautta yhdessä ex-miehensä Hjallis Harkimon ja Antti Seppisen kanssa.
Keväällä 2016 Harkimo osallistui Huippujengi-ohjelmaan, jossa kilpailtiin siitä, kuka pääsee 6030 metriä korkean Tocllaraju-vuoren huipulle. Mm. huonon sään vuoksi kukaan osallistujilta ei päässyt huipulle saakka, mutta Harkimo pääsi pisimmälle.
Vaalimenestys

1999: 11 904 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
2003: 6 690 ääntä (Helsingin vaalipiiri, valittiin)
2007: 4 074 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
2011: 4 782 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
Nikolai Tšernyševski

| Nikolai Tšernyševski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1828 Saratov, Venäjä
Kuollut: 17. lokakuuta 1889 (61 vuotta) Saratov, Venäjä
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Pääteokset:  Taiteen esteettiset suhteet todellisuuteen  Mitä on tehtävä?
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nikolai Gavrilovitš Tšernyševski (ven. Никола́й Гаври́лович Черныше́вский; 24. heinäkuuta (J: 12. heinäkuuta) 1828 Saratov – 29. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1889 Saratov) oli venäläinen kirjailija, radikaali journalisti ja poliitikko. Neuvostoliitossa häntä pidettiin V. I. Leninin ajatusten edeltäjänä.
Suku ja koulutus

Tšernyševski oli syntyjään köyhä papin poika Saratovista. Hänen isänsä oli Saratovin Aleksanteri Nevskin katedraalin ylipappi (ven. протоиерея) Gavril Ivanovitš Tšernyševski (1793-1861). Poika kärsi vakavasta likinäköisyydestä lapsuudesta asti. Koska huonon näkökykynsä vuoksi hän ei voinut veistää puuta, muovailla savea eikä kutoa verkkoja, kirjat houkuttelivat pojan pariinsa. Poika luki paljon ja joskus perheessä häntä kutsuttiin lempinimellä "bibliofagi", kirjojen ahmija. Hän sai kotona erinomaisen kasvatuksen. Nikolain isä ja Nikolain serkku L. N. Pypin opettivat häntä 14-vuotiaaksi asti kotona ja poika oppi mm. latinaa. Hän sai myös ranskan kielen opetusta.
Hän opiskeli seuraavaksi paikallisessa pappisseminaarissa, jossa hän oppi englantia, ranskaa, saksaa, italiaa, latinaa, kreikkaa ja kirkkoslaavia. Sieltä hän sai rakkauden kirjallisuuteen ennen pääsyään Pietarin yliopistoon vuonna 1846.
Valmistuttuaan Pietarin yliopistosta vuonna 1850 hän oli vakaumukseltaan jo ateisti ja opetti kirjallisuutta Saratovin kimnaasissa vuosina 1851-1853. Vuonna 1854 hän ryhtyi kriitikoksi ja kirjoitti esseitä filosofiasta. Hänen maisterintutkintonsa 1853 lopputyö ja vuonna 1855 julkaistu teos Taiteen esteettiset suhteet todellisuuteen (ven. Эстетические отношения искусства к действительности) on edelleen estetiikan perusteoksia.lähde? Tšernyševski määritteli kauneuden seuraavasti: "Kaunis on olio, jossa näemme elämän sellaisena, jollaista sen pitäisi olla käsitystemme mukaisesti.” Tutkielman enemmän pohdiskelun kielsi kuitenkin opetusministeri Avraam Norov. Hänen venäläisen kirjallisuuden maisterintutkintonsa hyväksyttiin vasta seuravan opetusministerin Jegor Kovalenskin aikana vuonna 1858. Tšernyševski keskittyi kuitenkin yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin epäkohtiin ja ryhtyi englantilaisia utilitaristeja seuraten kannattamaan egoismia käyttäytymisen luonnollisena ohjenuorana.
Kirjallinen ura

Tšernyševski aloitti kirjallisen toiminnan jo vuonna 1853 ja kirjoitti Sovremennikiin vuosina 1855–1857 muutamia teräviä tutkielmia Aleksandr Puškinin ja Nikolai Gogolin kaudesta. Hän siirtyi kuitenkin nopeasti kirjoittamaan politiikasta ja taloudesta John Stuart Millin vaikutuksesta Venäjän talonpoikaiskysymyksen yhteydessä. Tšernyševski  herätti huomiota vuosina 1854–1862 Sovremennikissä julkaisemillaan radikaaleilla kirjoituksilla kansantaloudesta, historiasta ja kirjallisuuskritiikistä.
Hän oli länsimaalaismielinen zapadnikki ja vastusti slavofiileja. Maanomistajat syyttivät häntä luokkavihan lietsomisesta, vaikka hänen vallankumouksellisuutensa on kiistanalainen, sillä suoranaisesti hän kritisoi lähinnä vain maaorjien vapautuksen vuonna 1861 jäämistä puolitiehen. Pian maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen Sovremennik kiellettiin, ja Tšernyševski pidätettiin ja suljettiin Pietari-Paavalin linnoitukseen vuonna 1862, jossa hän oli kaksi vuotta.
Tšernyševski kirjoitti vankeusaikanaan 1862-1863 sosialistisen utopiaromaanin (kuuluisan nihilistisen tendenssiromaanin) Mitä on tehtävä? (Što delat?, 1863). Teos sai vahingossa julkaisuluvan vuonna 1863, koska se näennäisesti kertoi vain rakkaustarinan. Tšernyševskille pidettiin valeteloitus, joka muutettiin tuomioksi pakkotyöhön ja karkotuksena Siperiaan vallankumouksellisten mielipiteiden vuoksi vuonna 1864. Vaikka todisteita poliittisista rikkomuksista ei ollut, hänet tuomittiin karkotukseen Siperiaan ja pakkotyöhön. Tuomio oli pakkotyötä 14 vuotta ja elinikäinen karkotus Siperiaan. Aleksanteri II lyhensi pakkotyön keston 7 vuoteen. Yhteensä Tšernyševski vietti yli kaksikymmentä vuotta vankilassa, pakkotyössä ja maanpaossa.
Tšernyševskillä oli tässä vaiheessa kolme pientä poikaa vaimonsa kanssa. Hän oli mennyt vuonna 1853 naimisiin Olga Sokratovna Vasiljevan (1833-1918), kanssa, jonka vanhemmat olivat saratovilainen lääkäri Sokrat Jevgenievits Vasiljevin (1796-1860) ja Anna Kirillovna Kazatškovskaja, kenraaliluutnantti K. F. Kazatškovskin tytär. Nikolailla ja Olgalla oli kolme poikaa: Aleksandr (1854-1915), josta tuli matemaatikko ja joka rakasti kirjallisuutta; Viktor (1857-1860), joka kuoli varhaislapsuudessa ja Mihail (1858-1924), josta tuli Tšernyševskin museon ensimmäinen johtaja.
Kirjallinen ura > Karkotusaika Siperiassa

Tšernyševski vietiin Pietarista Irkutskiin ja sitten maakunnan viranomaisten määräyksestä Usolskin suolatehtaalle Permin kuvernementtiin, jossa hän oli lyhyen aikaa ja tapasi muita tuomittuja vallankumouksellisia. Paikalliset viranomaiset pelkäsivät hänen vaikuttavan vallankumousaatteillaan muihinkin poliittisiin vankeihin. Niinpä Tšernyševski määrättiin Itä-Siperiaan Nertšhinskin rangaistuslaitoksen kaivoksille Kadain kylään Taka-Baikalian alueelle lähelle Kiinan rajaa. Vuonna 1866 Tšernyševski siirrettiin lännemmäksi Kiinan ja Mongolian rajan tuntumaan Aleksandrovski Zavodiin, ja hän pysyi siellä vuoteen 1871 asti. Hänelle anottiin lievennystä pakkotyöstä, mutta pyyntöön ei suostuttu, koska häntä pidettiin yhtä rikollisena kuin Nikolai Išutinia. Sen jälkeen vuonna 1871 Tšernyševski lähetettiin santarmien saattamana Aleksandrovski Zavodista Viljuiskiin. Vuonna 1874 hänelle tarjottiin virallisesti vapautusta, mutta hän kieltäytyi anomasta armoa. Hänen asuintalonsa paikkakunnalla on säilynyt nykypäiviin kotimuseona.
Vuonna 1864 Tšernyševski kirjoitti romaanin "Starina" uudistusta edeltävästä Venäjästä. Romaani valmistui ja käsikirjoitus lähetettiin hänen serkulleen, kustantaja Aleksandr Pypinille vuonna 1866. Pypin tuhosi käsikirjoituksen, koska pelkäsi poliisietsintöjä. Vankeutensa aika 1867-1870 Tšernyševski työskenteli myös romaanin Prologi (ven. Пролог) parissa, joka oli hänen suunnittelemansa trilogian toinen osa. Hän painosti kirjeissään jatkuvasti kustantajaansa Pypiniä julkaisemaan teoksen sekä Venäjällä että ulkomailla ja kertoi kirjoittavansa sillä ajatuksella, että teksti julkaistaan englanniksi tai ranskaksi: "Jos edes puolet julkaistaan sensuroinnin jälkeen, niin se on hyvä:" Pypin ei julkaissut romaania, koska piti sitä poliittisesti ennenaikaisena ja kirjallisesti avuttomana. Neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1874, German Lopatin toimitti toisen kopion Prologuen käsikirjoituksesta Lontooseen. Se oli kopio, jonka M. Muravski oli saanut Tšernyševskiltä Aleksandrovski Zavodissa. Vapauduttuaan ja Venäjälle palattuaan Muravski luovutti käsikirjoituksen Gleb Uspenskile, jolta se päätyi German Lopatinille.
Häntä yrittivät vapauttaa ensimmäisen internationaalin yleisneuvoston jäsen German Aleksandrovitš Lopatin vuonna 1871 ja vallankumouksellinen populisti Ippolit Nikititš Myškin vuonna 1875, mutta pakoyritykset epäonnistuivat.
Kirjallinen ura > Siperian jälkeen

Tšernyševski sai heikentyneen terveytensä vuoksi vuonna 1883 palata Euroopan puoleiselle Venäjälle lähes 20 vuoden karkotuksen jälkeen ja muuttaa Astrakaniin, jossa hän jatkoi kirjallista toimintaansa. Hän käänsi venäjäksi muun muassa John Stuart Millin teoksen Principles of political economy ja varusti sen tärkeillä lisäyksillä sekä Max Weberin maailmanhistoriaa. Hänen kootut teokset ilmestyivät ulkomailla vuosina 1868–1870. Venäjällä niiden ilmestyminen sallittiin vasta 1900-luvulla. Hänen poikansa Mihail Tšernyševski yritti saada isänsä siirretyksi Pietariin tai Moskovaan, missä hänen olisi helpompi harjoittaa kirjallista työtä, mutta anomukset eivät menestyneet. Lopulta poika onnistui varmistamaan siirron Saratoviin, jonne hänen isänsä saapui kesäkuussa 1889. Hän palasi kotikaupunkiinsa vuonna 1889, jossa kuoli samana vuonna malariaan.
Perintö

Tšernyševskin painetut kirjoitukset saatiin julkaista, eräin poikkeuksin, vasta hänen kuolemansa jälkeen. Hänen parhaisiin kirjallisuuskriittisiin töihinsä kuuluvat tutkielmat Tolstoin teoksista Lapsuuteni ja Nuoruuteni sekä sotakuvaukset Krimiltä ja Kaukasiasta.
Jo vankeudessa Pietarissa hän kirjoitti utopistisen yhteiskunta- ja avioliittoromaanin Tšto delat? Iz rasskazov o novyh ljudah (ven. Что делать? Из рассказов о новых людях, Mitä on tehtävä? Kertomus uusista ihmisistä, 1863, suom. 1982). Vaikka romaani ei ollut taiteellisesti merkittävä ja se oli naiivi sommittelultaan, siitä tuli hyvin merkittävä, ja huolimatta sen leppoisuudesta ja näennäisestä harmittomuudesta sillä oli suuri vaikutus vallankumoukselliseen opiskelijaliikkeeseen. Se oli Venäjällä kielletty vuoteen 1900 asti.
Romaanissa esiteltiin yksityiskohtaisesti päähenkilön unta tulevaisuuden ideaaliyhteiskunnasta, jossa yhteisasuminen, aatelisen ryhtyminen työläiseksi, naisen emansipaatio sekä ryhmäavioliitto ovat toteutuneita asioita. Tšernyševskin edustaman rationaalisen egoismin teorian mukaan rationaalisesti ajattelevan ihmisen yksityinen etu ei ole eikä voikaan olla ristiriidassa yleisen edun kanssa. Romaanin ihmissuhde- ja yhteiskuntautopialla oli valtava merkitys venäläiselle radikaalinuorisolle. Sitä luettiin "elämän ohjekirjana", ajattelu- ja käyttäytymismallien esikuvana. Romaanissa esitetystä yhteisasumisen muodosta tuli radikaalissa intelligentsijalukeneistossa muoti-ilmiö. Vladimir Lenin piti romaania oman vallankumousuransa käänteentekevänä lukukokemuksena.
Suomennetut teokset

Taiteen esteettiset suhteet todellisuuteen.  (Estetitšeskije otnošenija iskusstva k deisvitelnosti, 1855)  Suomentanut Kerttu Kyhälä-Juntunen. Moskova:  Edistys, 1976.
Mitä on tehtävä? Kertomus uusista ihmisistä: Romaani.  (Tšto delat? 1863)  Suomentanut Nikolai Jaakkola. Suomennoksen tarkastanut Marja-Leena Raunio. Moskova:  Progress, 1982.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Tšernyševski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Olga Sokratovna Vasiljeva (1833-1918)
Nikolai Tšernyševski v. 1888 Astrakanissa
Cindy Breakspeare

Cindy Breakspeare on jamaikalainen jazzlaulaja ja vuoden 1976 Miss Maailma. Hän on muusikko Damian Marleyn äiti.
Breakspeare syntyi Torontossa kanadalaiselle äidille ja jamaikalaiselle isälle. Hän muutti Jamaikan Kingstoniin neljävuotiaana ja pitää itseään jamaikalaisena. Hänen vanhempiensa erottua vuonna 1975 hän muutti omaan asuuntonsa ja rakastui toiseen paikalliseen kuuluisuuteen, Bob Marleyyn. Seuraavana vuonna Breakspearesta tuli Miss Maailma 1976.
Voitettuaan Miss Maailma -tittelin Breakspeare asui Lontoossa jonkin aikaa Marleyn kanssa. Jouduttuaan ammutuksi Jamaikalla Marley lähti Bahamalle. Nassaussa hän levytti kappaleen "Is This Love", joka todennäköisesti kertoo hänen ja Breakspearen suhteesta. 21. heinäkuuta 1978 Breakspeare synnytti Bobille pojan, Damian Marleyn.
Breakspeare on levyttänyt laulajana ja esiintynyt vuonna 1993 Reggae Sunsplash -konsertissa. Hän myös näytteli elokuvassa Kla$h. Hän on perustanut Ital Craft -nimisen rastafarilaisen käsityöliikkeen Kingstonissa.
Viktor Turin

| Viktor Turin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1895 Pietari, Venäjä
Kuollut: 15. toukokuuta 1945 Moskova Neuvostoliitto
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Turksib (1929)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Viktor Aleksandrovitš Turin (ven. Виктор Александрович Турин, 1895 Pietari, Venäjä – 15. toukokuuta 1945 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Turin muistetaan parhaiten dokumenttielokuvastaan Turksib (1929).
Elämä

Turin opiskeli teatteria synnyinkaupungissaan Pietarissa, mutta muutti vuonna 1912 sukulaistensa luokse Yhdysvaltain Bostoniin, jossa hän opiskeli maineikkaassa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) vuosina 1913-1916. Opiskelujen päätyttyä Turin siirtyi länsirannikolle Hollywoodin ja työskenteli viiden vuoden ajan elokuva-alalla, muun muassa näyttelijänä ja käsikirjoittajana.
Vuonna 1922 Turin palasi synnyinmaahansa, joka oli muuttunut Tsaarin Venäjästä Neuvostoliitoksi. Saman vuonna syntyi esikoisohjaus Lozungi Oktjabrja, joka oli dokumentti. 1920-1930-luvuilla Turin ohjasi myös näytelmäelokuvia, mutta jälkimaailma muistaa hänet dokumenttielokuvasta Turksib (1929), joka kuvaa todistusvoimaisesti Turkestanin ja Siperian välisen rautatien rakentamista.
Turin ohjasi vielä vuonna 1938 näytelmäelokuvan Baku, joka kertoo Bakun työläisten osallistumisesta vuoden 1905 vallankumoukseen. Viimeiset vuotensa toisen maailmansodan aikana Turin toimi Sojuzintorgkinon neuvonantajana.
Vaikutus

Turinin ohjaama Turksib huomattiin nopeasti myös lännessä. Taidokas elokuva vaikutti vahvasti jo 1930-luvulla muun muassa brittiläisiin dokumenttiohjaajiin.
Kosto rajan takaa

| Kosto rajan takaa> The Wraith |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Marvin
Käsikirjoittaja:  Mike Marvin
Tuottaja:  John Kemeny
Säveltäjä:   Michael Hoenig  J. Peter Robinson 
Kuvaaja:  Reed Smoot
Leikkaaja:   Scott Conrad  Gary Rocklen 
Pääosat:   Charlie Sheen  Nick Cassavetes  Sherilyn Fenn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Alliance Communications Corporation
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  21. marraskuuta 1986
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  noin 2 700 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kosto rajan takaa (engl. The Wraith) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mike Marvin. Pääosissa näyttelivät Charlie Sheen, Nick Cassavetes ja Sherilyn Fenn.
Suomessa elokuvan ensi-ilta esiteltiin MTV3:lle 20. huhtikuuta 1993.
Juoni

Packard ja hänen jenginsä hallitsevat ja samalla myös terrorisoivat Arizonan aavikkokaupunkia, jossa he pakottavat ihmisiä kilpailemaan heitä vastaan "voittaakseen" autot itselleen. Yksi kilpailijoista, Jamie, kokee kuitenkin karun kohtalon, kun hän on viettämässä aikaa tyttöystävänsä Kerin kanssa. Packard haastaa Jamien kisaan, jonka hän myös voittaa epärehellisen keinoin. Packard vie auton ja antaa nuorukaisen kävellä tyttöystävänsä kanssa takaisin kotiin. Myöhemmin samana iltana Packard käy kuitenkin murhaamassa Jamien ja vie naisen itselleen. Kaksi päivää myöhemmin kaupunkiin ilmestyy nuorikainen nimeltä Jake Kesey. Hän ystävystyy Kerin ja Jamien veljen Billin kanssa. Samalla kaupunkiin on ilmestynyt salaperäinen henkilö, joka haastaa autollaan Packardin jengin yksitelleen kisoihin, joista vain toinen selviää hengissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Sheen  | … |  Jake Kesey/The Wraith   |
|  Nick Cassavetes  | … |  Packard Walsh   |
|  Sherilyn Fenn  | … |  Keri Johnson   |
|  Randy Quaid  | … |  Sheriffi Loomis   |
|  Matthew Barry  | … |  Billy Hankins   |
|  David Sherrill  | … |  Skank   |
|  Jamie Bozian  | … |  Gutterboy   |
|  Clint Howard  | … |  Rughead   |
|  Griffin O'Neal  | … |  Oggie   |
|  Chris Nash  | … |  Minty   |
|  Vickie Benson  | … |  tarjoilija   |
|  Peder Melhuse  | … |  Murphy   |
|  Jeffrey Sudzin  | … |  Redd   |
|  Christopher Bradley  | … |  Jamie Henkins   |
Aiheesta muualla

Kosto rajan takaa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Korkalovaaran kirjasto

| Korkalovaaran kirjasto |
| --- | --- |

Sijainti:  Hillapolku 9, 96500 Rovaniemi
Koordinaatit:  66°30.73′N, 25°40.13′E
Perustettu:  1980
Kotisivut
Korkalovaaran kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Korkalovaarassa, ja se on yksi Rovaniemen kaupunginkirjaston toimipisteistä.
Didan kieli

| Dida> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Norsunluurannikko
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Atlantinkongolaiset kielet
Kieliryhmä:  Kru-kielet Itäiset kru-kielet
ISO 639-3:  gud
 Ohje 
Dida on Norsunluurannikolla puhuttava nigeriläiskongolainen kieli. Joskus sen katsotaan jakautuvan kahdeksi eri kieleksi, yocobouén didaksi ja lakotan didaksi. Niiden puhujat voivat ymmärtää toisiaan vain jonkin verran.
Didaa puhuu äidinkielenään yli 195 000 ihmistä. Monet heistä käyttävät myös ranskan kieltä.
Mustavalolamppu

Mustavalolamppu
Mustavalolamppu on lamppu, joka tuottaa suuritaajuista, lähes täysin vaaratonta ultraviolettisäteilyä (UV-A). Ultraviolettisäteily saa fluoresoivat ja fosforisoivat aineet säteilemään näkyvää valoa, esimerkiksi valkaistun paperin ja kankaan, hampaat ja neonvärit sekä pimeässä loistavat materiaalit. Mustavalolamppuja käytetään muun muassa seteleiden aitouden tunnistavissa laitteissa ja viihdelaitteena tanssiravintoloissa. Mustavalolamput ovat teknisesti loisteputkia, elohopeahöyrylamppuja tai hehkulamppuja. Useimmat mustavalolamput säteilevät myös himmeää näkyvää violettia valoa.
Mustavalolamppu on myös kotikäyttöön sopiva. Mustavalolamppuja on saatavana energiansäästölampun kaltaisina kompaktimalleina, jollaisen voi laittaa tavallisen lampun tilalle.
Rikkavoikukat

| Rikkavoikukat> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Suku::  Voikukat Taraxacum
Sektio::  Taraxacum  Kirschner & Štĕpánek
Synonyymit
 Ruderalia Kirschner, H. Øllg. & Štĕpánek 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikkavoikukat (Taraxacum sect. Taraxacum, aiemmin käytetty nimi sect. Ruderalia) on voikukkien (Taraxacum) sukuun kuuluva sektio. Siihen kuuluvat pikkulajit kasvavat yleensä 10–50 senttimetriä korkeiksi ja esiintyvät nurmikoilla, joutomailla tai muilla ihmisen muokkaamilla kasvupaikoilla. Rikkavoikukat ovat vihreä- tai punatyvisiä, lehtituntomerkeiltään hyvin vaihtelevia, keltakukkaiset mykeröt ovat 4,5–5,5 cm leveitä ja kukat niissä siitepölyllisiä.
Rikkavoikukkien rajaus on vaihdellut: aiemmin ahovoikukat (sect. Borea), luhtavoikukat (sect. Celtica) ja niittyvoikukat (sect. Hamata) on sijoitettu myös samaan ryhmään. Nykyisen määrittelyn mukaan Suomessa esiintyy 73 vakiintunutta rikkavoikukkaa, joista hakavoikukka (Taraxacum hamosiforme) tulkitaan alkuperäiseksi ja loput lajit uustulokkaiksi.
Lajeja

meänvoikukka (Taraxacum aclidiforme)
linnunjalkavoikukka (Taraxacum acroglossum)
rihlavoikukka (Taraxacum aequilobum)
siipivoikukka (Taraxacum alatum)
uljasvoikukka (Taraxacum altissimum)
hapsuvoikukka (Taraxacum amplum)
pyörövoikukka (Taraxacum ancistrolobum)
kaitasuomuvoikukka (Taraxacum angustisquameum)
punasuonivoikukka (Taraxacum arrhenii)
sirovoikukka (Taraxacum borgvallii)
kielivoikukka (Taraxacum contractum)
herttavoikukka (Taraxacum cordatum)
Taraxacum croceiflorum
Taraxacum cyanolepis
harvaliuskavoikukka (Taraxacum diastematicum)
raitavoikukka (Taraxacum dilatatum)
vihannesvoikukka (Taraxacum ekmanii)
Taraxacum expallidiforme
tervavoikukka (Taraxacum fasciatum)
brunonvoikukka (Taraxacum florstroemii)
Taraxacum gibbiferum
halkiovoikukka (Taraxacum glossocentrum)
riepuvoikukka (Taraxacum glossodon)
kustaanvoikukka (Taraxacum gustavianum)
hakavoikukka (Taraxacum hamosiforme)
myötäsuomuvoikukka (Taraxacum haptolepium)
hilkkavoikukka (Taraxacum hemicyclum)
tiheäliuskavoikukka (Taraxacum huelphersianum)
kaakonvoikukka (Taraxacum idiomorphum)
Taraxacum imitans
jättivoikukka (Taraxacum ingens)
katkovoikukka (Taraxacum interruptum)
lainevoikukka (Taraxacum interveniens)
Taraxacum involucratum
Taraxacum kjellmanii
kaitalevoikukka (Taraxacum laciniosifrons)
Taraxacum laciniosum
leveävoikukka (Taraxacum latissimum)
lokinvoikukka (Taraxacum lingulatum)
kurevoikukka (Taraxacum longisquameum)
hohdevoikukka (Taraxacum lucescens)
sulkavoikukka (Taraxacum multilobum)
peikonvoikukka (Taraxacum obliquilobum)
tylppövoikukka (Taraxacum obtusulum)
Taraxacum pallescens
utuvoikukka eli vaaleajalkavoikukka (Taraxacum pallidipes)
tipsuvoikukka (Taraxacum palmgrenii)
Taraxacum patens
kampavoikukka (Taraxacum pectinatiforme)
tummakehtovoikukka (Taraxacum petterssonii)
narrivoikukka (Taraxacum piceatum)
poimuvoikukka (Taraxacum planum)
hammasvoikukka (Taraxacum polyodon)
Taraxacum porrigens
Taraxacum pulcherrimum
mielonvoikukka (Taraxacum puolannei)
purppuravoikukka (Taraxacum purpureum)
artturinvoikukka (Taraxacum railonsalae)
kaartovoikukka (Taraxacum recurvum)
kääntövoikukka (Taraxacum retroflexum)
kallenvoikukka (Taraxacum sahlinii)
Taraxacum sellandii
kupuvoikukka (Taraxacum semiglobosum)
Taraxacum speciosum
hugonvoikukka (Taraxacum stenoglossum)
tornivoikukka (Taraxacum stenoschistum)
Taraxacum subcanescens
opaalivoikukka (Taraxacum subhuelphersianum)
haileavoikukka (Taraxacum sublaeticolor)
hoikkavoikukka (Taraxacum tanyphyllum)
kolmiliuskavoikukka (Taraxacum trilobatum)
pisaravoikukka (Taraxacum tumentilobum)
kultavoikukka (Taraxacum xanthostigma)
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Taraxacum sect. Taraxacum - rikkavoikukat
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21379795  Wikispecies: Taraxacum sect. Taraxacum  APNI: 246542  FNA: 317667  FoAO2: Taraxacum sect. Taraxacum  FoC: 317667  NBN: NHMSYS0000464313  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:254151-1  Tropicos: 50263634  VicFlora: 79f2c8c4-6618-4ccd-bbb2-8948ae61288a  Laji.fi: MX.4972817