stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William Carleton

| William Carleton |
| --- | --- |
 William Carleton
Henkilötiedot
Syntynyt: 1794
Kuollut: 1869 (74–75 vuotta)
Kansalaisuus:  Irlanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: iiri 
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Carleton (1794−1869) oli irlantilainen kirjailija. Toivioretki Lough Dergiin, niin sanottuun Pyhän Patrickin kiirastuleen, aiheutti hänen ensimmäisen kirjallisen kokeensa. Suuren suosion sekä yleisön että arvostelijain puolelta saavuttivat hänen kuvauksensa Irlannin kansanelämästä ja oloista. Niiden nimenä on Traits and stories of the Irish peasantry (1830). Romaani Fardorougha the miser ilmestyi 1839. Vuonna 1841 Carleton julkaisi uuden sarjan kertomuksia, joista yleisimmin tunnettu on hupaisa luonnos The misfortunes of Barney Branagou. Poliittisessa ja kirkollisessa suhteessa tendensillinen oli kertomus Valentine M’Clutchy (1845, 3 nid.), sillä sen tarkoitus oli edistää Irlannin vapautumista ja puolustaa katolista papistoa.
Carletonin muita teoksia ovat Rody the rover (1854); The black prophet, joka tarjoaa järkyttävän kuvan irlantilaisesta nälänhädästä vuonna 1846; The clarionet (1852); Red Hall (1852); The evil eye (1860); The double prophecy (1862). Hänen kuoltuaan ilmestyivät vielä The fair of Emyvale and the master and scholar (kertomuksia, 1870) ja Farm ballads (1873). Carleton osasi aina myötätuntoisesti kuvata maalaisten iloja ja suruja.
Carletonia käsittelevä O’Donoghuen teos The life of William Carleton (1896) sisältää Carletonin kirjoittaman omaelämäkerran sekä hänen kirjeitään. Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1933) sisältää Carletonin tekstin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Carleton Wikimedia Commonsissa
Vilnan johdinautoliikenne

| Vilnan johdinautoliikenne |
| --- | --- |
 Solaris Trollino 15AC Vilnassa
Tyyppi:  johdinauto
Sijainti:  Vilna, Liettua
Avattu:  1956
Linjoja:  18
Omistaja:  Vilnan kaupunki
Liikennöitsijä(t):  Vilniaus viešasis transportas
Matkoja päivässä:  200 000
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Škoda 15Tr Pašilaičiaissa
Vilnan johdinautoliikenne on toinen Liettuan kahdesta johdinautojärjestelmästä. Se toimii maan pääkaupungissa Vilnassa, ja sitä liikennöi kunnallinen liikennöitsijä Vilniaus viešasis transportas. Arkisin liikennöidään 185 johdinautolla ja viikonloppuisin 106:lla.
Historia

Vilnan johdinautolautakunta perustettiin lokakuussa 1956. Tämän jälkeen rakennettiin 7,8 kilometrin pituinen johdinautoverkko, jolla oli yksi varikko ja 25 johdinautoa. Ensimmäiset "MTB-82D"-johdinautot alkoivat liikennöidä marraskuussa 1956. Ne ajoivat linjaa Antakalnis-Rautatieasema.
Johdinautojen lukumäärä kaksinkertaistui vuonna 1981 ja ylitti vanhan varikon suorituskyvyn, mikä kannusti uuden varikon rakentamiseen. Toinen varikko avautui 28. joulukuuta 1985 Viršuliškėsin alueelle, ja sen huoltokyky riitti 150:lle johdinautolle.
Lautakunnasta tuli uudelleenjärjestelyn seurauksena UAB "Vilniaus Autobusai" vuonna 1993, ja uuden yhtiön omistaja oli Vilnan kaupunki. Kaupungin varoilla ostettiin uusia Škodan johdinautoja vuosina 1996-1999.
Vuosina 2004-20026 ostettiin 45 uutta puolalaista Solaris Trollino 15AC -johdinautoa.
Yhtiössä oli uusi uudelleenjärjestely 4. marraskuuta 2011, ja siitä tuli UAB "Vilniaus Viešasis Transportas"
Vuonna 2012 valmistettiin ja ostettiin uusia liettualaisia MAZ-ETON Amber 203T Vilnis 12AC -johdinautoja.
Vuosina 2018-2019 hankittiin 41 Solaris Trollino 12 -johdinautoa.
Johdinautot

| Vilnan | johdinautojärjestelmä |
| --- | --- |
Sijainti: Vilna, Liettua
Avattu: 1956
Tila: Käytössä
Linjoja: 18
Liikennöitsijä: Vilniaus viešasis transportas
Sähköistys: Tasavirta-ajojohtimet
Päivittäinen matkustajamäärä: 200 000
Verkkosivusto: 
MTB-82D – poistettu
Škoda 8 Tr – poistettu
Škoda 9 Tr – poistettu
Škoda 14Tr
Škoda 14TrM
Škoda 15Tr
PNTKM – yksi kappale, poistettu
Solaris Trollino 15AC – matalalattiajohdinautoja
MAZ-ETON Amber 203T Vilnis 12AC
Belkamunmash AKSM-420 Vitovt – yksi kappale, poistettu
Solaris Trollino 12
Johdinautot > Nykyinen kalusto

Alla olevassa taulukossa on Vilnan johdinautoliikenteessä (linjaliikenteessä) tällä hetkellä käytettävät johdinautot.
| Malli | Käytössä | Olemassa |
| --- | --- | --- |
| Škoda 14Tr | 135 | 152 |
| Solaris Trollino II 15 AC | 43 | 45 |
Solaris Trollino IV 12 Škoda: 41
| Škoda 14TrM | 22 | 23 |
Škoda 15Tr: 3
MAZ-ETON T203 “Amber”: 2
Linjat

| Nro | Reitti |
| --- | --- |
1: Karoliniškės - Zverynas -Stotis
2: Saulėtekis – Žygimantų g. -Stotis
3: Karoliniškės – Žvėrynas – Šeimyniškių g.
4: Antakalnis –Centras – Žem-Paneriai
6: Žirmūnai –Kalvarijų g. -J. Basanavičiaus g. – Žemieji Paneriai
7: Pašilaičiai - Justiniškės –Žvėrynas – Stotis
9: Karoliniškės – Šeimyniškių g. – Šiaurės miestelis
10: Saulėtekis – Kalvarijų g. - Naujininkai
12: Žirmūnai – Šeimyniškių g. -J. Basanavičiaus g. – Žemieji Paneriai
13: Pašilaičiai – Justiniškės – Žemieji Paneriai
14: Saulėtekis – Žygimantų g. -J. Basanavičiaus g. –Gerosios Vilties st.
15: Stotis – Žemät-Paneriai – Titnago g.
16: Pašilaičiai – Lazdynai –Stotis
17: Žirmūnai-Naujininkai
18: Pašilaičiai – Justiniškės – Žemieji Paneriai – Titnago g.
19: Pašilaičiai – Konstitucijos pr. -Antakalnis-Saulėtekis
20: Žirmūnai – Žygimantų g. –Pylimo g. -Stotis
21: Saulėtekis – Šilo tiltas – Žirmūnai
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivusto (liettuaksi)  / (englanniksi)
Škoda 14Tr -johdinauto
Solaris Trollino 15AC Vilnan keskustassa
Waze

| Waze |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Waze Ltd, Google
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  navigointisovellus
Alusta:  Android ja iOS
Lisenssi:  GNU General Public License
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Waze on GPS-pohjaisia karttoja tarjoava sosiaalinen navigointisovellus. Sen karttoja ja liikennetietoja ylläpitävät sen käyttäjät. Israelilaiset Uri Levine, Ehud Shabtai ja Amir Shinar perustivat Waze Ltd:n vuonna 2008. Sovellusta käyttää yli 100 miljoonaa käyttäjää. Google osti sen kesäkuussa 2013 1,3 miljardilla dollarilla. Wazen käyttö vaatii internet-yhteyden. Ohjelma muun muassa ehdottaa käyttäjilleen parempia reittejä sekä varoittaa onnettomuuksista ja nopeuskameroista. Ohjelma on saatavissa Androidille ja iOSille.
Aiheesta muualla

Wazen kotisivut
Väikjärv

| Väikjärv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Rõugen kunta
Koordinaatit:  57°43′15″N, 27°01′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Ura ojan valuma-alue
Laskuoja:  oja Kurgjärveen
Järvinumero:  VEE2140900
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  232,8 m  mpy. 
Pituus:  0,5 km  
Leveys:  0,32 km  
Rantaviiva:  1,433 km  
Pinta-ala:  10,4 ha  
Tilavuus:  0,000468 km³  
Keskisyvyys:  4,5 m  
Suurin syvyys:  15 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVäikjärv 
Näkymä järven pohjoisrannasta etelään.
Väikjärv, myös Väitjärv tai 2. Kurgjärv, on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Kurgjärven kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 500 metriä pitkä, 320 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 10,4 hehtaaria. Se sijaitsee mäkisellä alueella Haanjan ylängöllä ja järven lähiympäristössä metsäiset mäet kohoavat 20–30 metrin korkeuteen. Sellaisia mäkiä ovat eteläpuolella kohoavat Rabadumägi, Sikamägi ja Suurrõmägi, sekä koillispuolella Lipumägi. Järvi on 15 metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on 4,5 metriä ja sen syvänne sijaitsee keskikohdan koillispuolella. Järven luoteispuolella on 200 metrin levyisen kannaksen takana toinen järvi Kurgjärv. Väikjärven ympäristö on metsämaata ja alueen ainoa kylä on Kurgjärven rannalla sijaitseva Kurgjärve. Väikjärven pohjoisrannalla sijaitsee Kurgjärven urheilukeskus (vir. Kurgjärve spordibaas), jossa järjestetään monia vuotuisia leirejä ja tapaamisia. Urheilukeskuksen toiminta keskittyy Väikjärven ympärille. Keskuksen päärakennuksien ja majoitustilojen lisäksi järven rannassa on saunatilat ja kolme laituria. Urheilukeskukselta alkaa järven ympäri kiertävä polku, joka on osa järven lounaispuolella risteilevää polkuverkostoa. Järven itäpuolella on laaja latuverkosto, joka ulottuu Haanjaan asti. Haanjasta Rõugeen tuleva tie ohittaa järvet niiden pohjoispuolelta.
Luontoarvoja ja luokittelu

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. pehme- ja tumedaveeline järv). Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (vir. semidüstroofne tai poolhuumustoiteline, SD).
Järvi sijaitsee Haanjan ylängön mäkialueella, jossa järven rannat ovat tyypillisesti hiekkaa ja soraa. Näin on nytkin järven pohjois- ja länsirannoilla, mutta itä- ja etelärannat ovat mutapohjaisia. Laitureiden luonna on hyvät uimarannat. Kesäisin ja talvisin on järvi voimakkaasti lämpötilakerrostunut. Kesällä voi alusveden ja päällysveden lämpötilaero olla 17 astetta. Vedenväri on ruskehtavan keltainen ja näkösyvyys on noin 2,1 metriä. Järven vesikasvillisuus on vähäistä ja vuonna 1977 siitä löydettiin 15 eri kasvilajia. Niiden joukossa oli harvinainen jokipalpakko (vir. jõgitakjas). Järven kalalajisto on kohtalainen. Järvessä elää ainakin ahven, hauki, särki, sorva ja suutari.
Historiaa

Väikjärv ja viereinen Kurgjärv ovat olleet yhtä järveä ennen järvenlaskua, jolloin vedenpinnan alentaminen paljasti järvien välisen kannaksen.
Vesistösuhteita

Väikjärv kuuluu Ura ojan valuma-alueeseen, jossa Ura oja on Võhandu jõen sivu-uoma. Järveen ei tule merkittäviä laskuojia, mutta se saa vettä rantojen ja pohjan lähteistä. Sen laskuoja on kaivettu oja, joka laskee Kurgjärveen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Väikjärv, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
Víctor Ibarbo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Segundo Víctor Ibarbo Guerrero
Syntymäaika: 19. toukokuuta 1990
Syntymäpaikka: Tumaco, Kolumbia
Pelipaikka: piilokärki
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Atletico Nacional (lainalla Watford FCstä
Pelinumero: 19
Junioriseurat
2001-2008: Club La Cantera
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008-2011 | Atlético Nacional | 79 | (5) |
| 2011- | Cagliari | 115 | (15) |
| 2015 | → Roma (laina) | 12 | (0) |
| 2015-2016 | → Watford (laina) | 4 | (0) |
| 2016- | → Atletico Nacional (laina) | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2007-2010 | Kolumbia U20 | 8 | (5) |
| 2010- | Kolumbia | 15 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. syyskuuta 2015.
Segundo Víctor Ibarbo Guerrero (s. 19. toukokuuta 1990) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Watford FC:tä lainalla Italian Serie B:n Cagliari Calciosta.  Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä, joka pystyy pelaamaan hyökkääjää. Ibarbo kuuluu myös Kolumbian jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura > Seurajoukkueura

Kolumbialaisessa Atlético Nacionalissa seurajoukkueuransa vuonna 2008 aloittanut Ibarbo oli lähellä siirtyä vuonna 2009 italialaiseen Udineseen, mutta siirto kariutui.
Vuonna 2011 hän voitti seuran kanssa Kolumbian mestaruuden ja siirtyikin samana vuonna Serie A:ssa pelaavaan Cagliari Calcioon. Hän teki ensimmäisen maalinsa saman vuoden joulukuussa. Ensimmäinen hattutemppu tuli maaliskuussa Sampdoriaa vastaan, jolloin Ibarbosta tuli ensimmäinen kolumbialainen sitten Faustino Asprillan, joka onnistuu kolmesti samassa ottelussa maalinteossa Serie A:ssa. 2013 toukokuussa Ibarbo teki sarjajohtaja Juventusta vastaan loistavan yksilösuoritusmaalin, jota verrattiin liberialaisen George Weahin maaliin vuonna 1996 Hellas Veronaa vastaan. Kevätpuoliskon kaudesta 2014-2015 Ibarbo oli lainassa Serie A:n AS Romassa, jossa hän ei tehnyt yhtään maalia 12 pelaamassaan ottelussa.
Syyskuussa 2015 Ibarbo siirtyi lainalle Serie B:hen pudonneesta Cagliarista Englannin valioliigan Watford FC:hen.
Ura > Maajoukkueura

Alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut Ibarbo teki maajoukkuedebyyttinsä vuonna 2010. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Belgiaa vastaan Brysselissä marraskuussa 2013. Kolumbian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja José Pekerman valitsi Ibarbon vuoden 2014 MM-kisoihin. MM-kisoissa Ibarbo pelasi neljässä Kolumbian pelissä, kun joukkue eteni puolivälieriin. Hän kuului Kolumbian joukkueeseen myös kesän 2015 Copa Américassa.
Käännös suomeksi
Väinatamm

Väinatammella heinäkuussa v. 2009.




Väinatamm

Tyyppi
penger- ja liitäntätien
 homogeeninen louhepato

Salmi
Väike väin

Rakennusmateriaali
louhittua tai luonnonkiveä

Pituus
3,6 tai 3,8 km

Leveys
24 m

Rakentamisen aloitus
02. heinäkuuta 1894

Työmaan päättyminen
27. heinäkuuta
(juliaanisen kalenterin mukaan
15.heinäkuuta)
vuonna 1896

Rakennuskustannukset
106 000 ruplaa



Väinatamm
Väinatamm tai Väikese väina tamm eli Piensalmen pato on kivilouheesta tai luonnonkivestä rakennettu pengertie- ja louhepato Muhusaaren ja Saarenmaan välisen Väike väina eli Piensalmen ylitse Saarenmaan maakunnassa, Länsi-Virossa.
Väinatamm on vuonna 1896 käyttöönotettu Viron pisin vallimainen vesirakennus ja homogeeninen liitäntätiepato, jolla on kivirunko. Vuonna 1865 alkunsa saaneen rakentamisidean yhtenä aloitteentekijänä ja myöhemmin padon rakennustöiden valvojana toimi Muhun kappalainen, koulumestari ja kirjailija Carl Wilhelm Freundlich niin hänen omien sanojensa kuin tekojensa mukaan. Tuolloin samana vuonna valmistuneen ensimmäisen suunnitelman mukaan leveyttä padolla oli määrä olla 13 jalkaa (eli 1,86 Venäjän syltä t. 4 metriä) ja korkeutta 7 jalkaa eli yhden Venäjän sylen verran t. 2,13 metriä.
Tämän tiepadon rakentamisen sanotaan haukanneen ison palan Viron historiaa, koska sen työmaalle kuljetettiin Itä-Saarenmaan ja Muhun kiviaidat sekä Maasin ritari- ja Muhun maalinnan muurit. Saarenmaan ja Muhusaaren välinen patotieyhteys otettiin käyttöön 27. heinäkuuta (vanhan kalenterin mukaan 15. heinäkuuta) vuonna 1896. Vaikka syysmyrskyjen aikana salmen vedenpinta voi nousta jopa yli padon, Väike väin itse asiassa ei ole enää salmi. Patotien pituus on 3,6 tai 3,8 taikka Kindaluodolta Muhuun 2,5 kilometriä ja alun perin tien leveys oli 2,7 metriä, jossa oli ohituslevennyksiä 300 sylen välein. Myöhemmin patoa korotettiin ja levennettiin monesti, joten sillä on leveyttä jo 24 metriä.
Väinatammea pidetään Viron ympäristövaikuttavimpana vesirakennuksena. Hiljattain tehtyjen tutkimuksien mukaan padolla on merkittävän haitallinen vaikutus luontoon ja se on muuttanut sekä salmen hydrologista toimintamallia että valuntaoloja. Nykyinen Orissaareen päättyvä pengertie on osa Valtatietä 10 eli Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaaren välistä maantietä. Patoa pitkin saa liikkua jalan, polkupyörillä, autoilla, moottoripyörillä ja busseilla.
Padon historia > Padon vahinkoja ja kunnostamisia

Väinatamm oli aikakautensa ajankohtainen rakennus, jota oli mahdollista korottaa ja sen korkeutta nostettiin v. 1902, koska padolle nousi vettä ja talvisin patoutui jäätä. Korkeutta oli padon 1671 sylen pituisella osuudella nostettava 3 jalan verran, jolloin ajoradan korotus tehtiin hyvin rautapitoisesta sedimenttikivestä ja 4 tuuman paksuisesta sorapäällystyksestä, joiden kustannuksiin annettiin 25 635 ruplaa. Padon vartiointi ja kunnostaminen olivat pääasiassa Nautsen ja Linnuksen kylien miesten työtä. Väike väinsalmen kovan tuulen nostattaman jään röykkiöitymisestä aiheutuneet patovauriot olivat toistuvasti vaatineet korjauksia. Väinatammella tehtiin isoja korjauksia vielä Saksan ensimmäisen miehityksen viimeisenä vuonna 1918. Vuonna 1931 asennettiin padolle lähes 200 teräsbetonipylvästä ja laajalti myös kulmaraudasta kaiteita, jotka tuhoutuivat vuonna 1938 tielle patoutuneen ahtojään ansiosta. Viimeisiä suurempia merkittäviä tuhoja patorakennus sai v. 1969 marraskuun ja 1986 joulukuun myrskyissä. Vuosina 1941 ja 1944 sekä Neuvostoliiton että Natsi-Saksan vetäytyvät joukot räjäyttivät padon useista paikoista. Vuosina 1948–1951 traktorilla S-80 tehtiin 510 kuutiometriin verran padon aukkokanavan kaivuutöitä ja rakennettiin silta. Väinatammella tehtiin laajennustöitä myös vuosina 1950–1953. Vuonna 1991 kesällä padon perusteellinen saneeraus oli meneillään ja toki taas keskusteltiin aukkojen rakentamisen tarpeesta. Seuraavan kerran Väike väinsalmen padon uusimistöiden kanssa aloitettiin v. 1996 ja korjaus jatkui seuraavanakin vuonna, jonka jälkeen 3,8 kilometrin pituisen yhdystien liikenneolosuhteita arvioitiin huomattavasti turvallisemmiksi mm. uusien kaiteiden ja kunnon neljän senttimetrin paksuisen asfalttibetonipäällysteen myötä. Myös padon luoteisrinnettä vahvistettiin graniittikivillä.
Tällä vuosisadalla patoa on laajennettu ja korotettu useaan otteeseen ja sitä on yritetty tehdä säänkestävämmäksi, mutta edelleen voimakkaat myrskyt voivat viedä mukanaan niin autot kuin perävaunut. Vuonna 2020 Väinatammen sähkölinjoihin asennettiin kaksi tuhatta linnunkarkotinta. Padolla kohoavien korkeajännitemastojen ja linnuille vaarallisten ilmajohtojen sijaan salmen pohjalle Saarenmaan ja Muhun väliin asennetaan 110 kilovoltin sähkökaapeli. Kesällä vuonna 2021 Viron ympäristöministeri oli sitä mieltä, että Väike väinsalmen tilannetta parantaa silta ja että tällä hetkellä suunnitteilla on 28 metrin pituisen kehä- taikka runkosillan rakentaminen.
Väinatammella kesäkuuss v. 2015
Viehe

Viehe on urheilukalastuksessa kalojen pyydystämiseen käytettävä esine, jota liikutellaan siiman päässä, useimmiten vavan avustuksella. Pienimmillään viehe voi olla alle 0,5 cm:n mittainen (mormyska), suurimmillaan tavallisesti maksimissaan noin 40 cm (vaappu). Suomalaisessa kalastuksessa pilkkivieheet ovat keskimäärin pienempiä kuin avovesikalastuksen vieheet. Viehe jäljittelee tavoiteltavan petokalan luonnollista ravintokohdetta tai pyrkii muulla tavoin herättämään kalan saalistusvietin tai reviiritoiminnan.
Viehe on tavallisimmin varustettu koukuin. On olemassa myös tapa, jossa koukku korvataan palalla kuitu- tms. materiaalia, johon petokalan hampaat voivat tärpissä takertua. Tämä tapa ei kuitenkaan ole saavuttanut suurempaa suosiota; vieheen koukutus on ylivoimaisesti käytetympi tapa. Jos viehekalastuksessa ei käytetä syöttiä, voi käyttää myös väkäsettömiä koukkuja – etenkin jos tarkoituksena on päästää saadut kalat pääsääntöisesti takaisin.
Vieheillä voidaan kalastaa vuodenajasta ja säästä riippumatta. Kalastustapoja ovat heittokalastus virvelillä, vetouistelu, perhokalastus ja pilkkiminen.
Käyttökelpoinen viehe voi olla kalastuspaikasta ja -tilanteesta riippuen erilainen. Käyttökelpoisilla tarkoitetaan sellaisia vieheitä, jotka satunnaisessa kalastustilanteessa ovat ominaisuuksiltaan tarkoituksenmukaisimpia käyttää ja tuottavat kenties eniten kalatapahtumia.
Uistimet

Uistin on viehetyyppi eli kalastustyökalu, jota käytetään heittokalastukseen, vetouisteluun sekä joissakin tapauksissa pilkintään. Uistimessa on runko ja yksi tai useampi koukku, johon petokala hyökätessään jää kiinni. Erilaisia uistintyyppejä ovat lusikat, vaaput, lipat ja jigit.
Uistimen rungon tarkoitus on herättää kalan saalistusvaisto. Runko muistuttaa yleensä kalastetun petokalalajin ravinnoksi kuuluvaa pienempää kalaa. Uistin voi olla kiiltävä, jolloin se kimaltelee huomiota herättävästi vedessä liikkuessaan. Kimaltelua lisää, jos uistimessa on pyörivä lippa, joka pyörii vedessä uistimen edetessä. Uistimen rungossa voi olla ulokkeita, esimerkiksi värikkäitä tupsuja.
Koukkujen tarkoitus on saada kala kiinni uistimeen, kun kala on haukannut uistimen kitaansa. Koukut ovat teräväpäisiä ja niissä on monesti vastakkaiseen suuntaan osoittava väkänen, joka vaikeuttaa koukun irtoamista kalasta ja täten pienentää vahingollisten karkuutusten riskiä.
Peruke, jossa on leikari, liittää uistimen siimaan siten, että siima ei kierry, vaikka uistin pyörisi akselinsa ympäri. Pitkä peruke estää myös esimerkiksi hauen kalastuksessa siiman katkeamisen kalan teräviin hampaisiin.
Tunnettuja suomalaisia uistinmerkkejä ovat muun muassa Rapala, ja sen kanssa samaan konserniin kuuluvat Blue Fox, Luhr Jensen, Storm, Trigger-X ja Williamson. Suomalaisia uistinten valmistajia ovat Kuusamon Uistin, Wake Fishing ja Finlandia-uistin, jonka tavaramerkkinä on Nils Master.
Uistimet > Lusikkauistin

Lusikkauistin on saanut nimensä sen lusikkamaisen kuperasta muodosta ja Suomessa siitä, että Tiura-Uistinta edeltänyt kultaseppä käytti hopealusikkamuotteja uistinta metallista valmistaessaan. Lusikkauistinta käytetään muun muassa hauen, lohen, taimenen ja kirjolohen heittokalastuksessa ja vetouistelussa. Lusikkauistimet valmistetaan metallista, kuten alpakasta eli uushopeasta, messingistä tai kuparista. On myös esimerkiksi korkilla kevennettyjä, hitaammin vajoavia lusikoita.
Uistimet > Vaappu-uistin

Vaappu-uistin muistuttaa uistimista ehkä eniten kalaa. Se soveltuu muun muassa hauen, ahvenen, kuhan ja lohikalojen pyyntiin. Vaapun uintisyvyyden määrää vaapussa oleva muovinen tai metallinen uintilista eli nokkalevy. Siimaan nähden pienessä kulmassa sijaitseva suuri nokkalevy ohjaa vaapun uimaan syvällä, kun taas pienempi tai suuremmassa kulmassa sijaitseva nokkalevy pienentää uintisyvyyttä. Uintilistalla varustettuja ns. perusvaappuja on saatavissa floating- (kelluva), sinking- (uppoava) ja suspending-mallisina (syvyytensä säilyttävä).
Vaapuiksi lukeutuvat myös pintakalvossa uivat, muun muassa hauelle ja taimenelle suunnatut pintavaaput sekä erityisesti hauelle tarkoitetut jerkkivaaput. Näissä uudemmissa vaapputyypeissä on harvemmin nokkalevyä, mikä saattaa vaatia kalastajalta jonkinlaista uittamistyyliä vaapun uinnin aikaansaamiseksi. Näitä vieheitä ei siis kelata suoraan kuten muita viehetyyppejä, vaan uintiliike luodaan vavan nykäyksillä tai kelausrytmin muutoksilla.
Hauen jerkkikalastus alkoi yleistyä Suomessa vuosien 2003–2004 vaiheilla, ja se on nykyään varsin suosittua varsinkin maan etelärannikolla. Pikkuhiljaa jerkkaus on saanut suosiota myös sisävesillä. Haukijerkit ovat usein varsin kookkaita, pituudeltaan noin 10–20-senttisiä ja painoltaan noin 30–150-grammaisia.
Uistimet > Lippauistin

Lippauistin on hyönteistä tai sitä jahtaavaa kalaa muistuttava viehe. Siinä on kovaa vauhtia pyörivä lehti, joka aiheuttaa vedessä värähdyksiä, joihin kalat kylkiviiva-aistillaan reagoivat. Hyönteismäisillä lipoilla voi saada perinteisesti vieheellä kalastettavien petokalojen lisäksi myös esimerkiksi särkikaloja. Lipat ovatkin ehkä monipuolisimpia vieheitä erilaisine kokoineen, väreineen ja tyyppeineen.
Uistimet > Jigi

Jigi eroaa muista uistimista sekä materiaalissa että koukussa. Se on pehmeä ja sen koukku sojottaa ylös, mikä estää pohjaan tarttumisen. Jigi vaatii kelan ja vavan liikkeillä säädeltävää uittamisrytmiä. Jigit ovat kaksiosaisia: niissä on pujotettu painolla varustettuun koukkuun toukkaa tai kalaa muistuttava, esimerkiksi silikonista valmistettu jigiosa.