stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noisniemi
Maantiede

Noisniemen pinnanmuodostus on melko ylevää. Varsinkin Ison-Vuoksen puoli on jyrkkärinteistä, kun taas Pikku-Vuoksen puoli on loivempi, lukuun ottamatta eräitä 30–40 metrin harjanteita. Ison Vuoksen puoleista rantaa peittää hiekkaranta, joka niemenkärjessä muodostaa jopa lentohiekka-alueita. Pikku Vuoksen puoleinen ranta on rikkonaisempi, pienine niemineen ja heinäisine lahtineen. Noisniemen pellot ja metsät ovat vähäkivisiä eikä peruskalliota ole näkyvissä. Parhaat pellot sijaitsivat Vuoksen laskun myötä syntyneillä ranta-alueilla.
Vuokselan Noisniemen kylä

Suomeen kuuluessaan Noisniemen kylä käsitti virallisesti myös Vuoksen pohjoispuolella sijaitsevat Kottilan ja Kontulan, mutta yleensä ne katsottiin omiksi kylikseen. Varsinainen Noisniemi rajoittui pohjoisessa Vuoksen pohjoiseen laskuhaaraan eli Pikku-Vuokseen, jonka toisella rannalla sijaitsivat Kontulan, Räihärannan ja Kottilan kylät. Lännessä Noisniemen naapurina oli Päiväkiven kylä ja etelässä Vuoksi, jonka toisella rannalla oli Valkjärven kunta. Noisniemeen kuuluivat myös Pikku Vuoksessa olevat pienet Lauttasaaret.
Noisniemen kylässä oli 1930-luvulla noin 60 taloa (Kontula ja Kottila pois lukien). Vuonna 1944 Noisniemessä (Kontula ja Kottila mukaan lukien) oli henkikirjojen mukaan 96 taloa ja 516 asukasta.
Noisniemellä aloitti alakoulu vuonna 1923 ja yläkoulu 1929. Tätä ennen koululaiset kävivät koulua Vuoksen toisella puolella Räihärannassa. Noisniemen kansakoulu toimi vuokratiloissa vuoteen 1937 asti jolloin oma koulurakennus valmistui. Koulu oli toiminnassa myös jatkosodan aikana.
Noisniemellä oli ennen sotia kolme kauppaa: Robert Hyyrysen, Johannes Eevan myymälät ja Tauno Käpin sivumyymälä. Noisniemellä toimi nuorisoseura ja kaksi marttakerhoa.
Vuokselan Noisniemen kylä > Elinkeinot

Noisniemeläiset saivat elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Maito jalostettiin joko kotona voiksi tai lähetettiin maidonmyyntiosuuskuntaan Pölläkkälään. Suurin maatila ja työnantaja oli Bernerin veljesten omistama Noisniemen hovi eli Kalmolan kartano. Kartanolla oli peltoviljelyn lisäksi laajaperäistä puutarha- ja kasvihuoneviljelyä. Kartanon puutarhassa oli muun muassa noin 2 000 omena-, päärynä- ja luumupuuta. Kotiteollisuuteen valmistettiin ajokaluja, kuten rekiä ja rattaita, joita vietiin aina Hämeeseen asti. Tärkeä sivuelinkeino oli kalastus. Noisniemellä toimi aikoinaan Viteleen Metsäliikkeen saha, mutta se lopetti toimintansa 1920-luvun loppupuolella.
Vuokselan Noisniemen kylä > Liikenneyhteydet

Noisniemestä johti maantie länteen Päiväkiven kylään. Räihärannan kylään Vuoksen toiselle puolelle kuljettiin Noisniemen lossilla. Viipurista Kiviniemeen kulkevat linja-autot kulkivat Noisniemen kautta. Vuoroja kulki 1930-luvulla useita vuorokaudessa.
Historia

Noisniemen mainitaan ollen pakanuuden aikainen uhri- ja kalmistopaikka. Noisniemen nimi tarkoittaa Näätäniemeä ja se on vanhan kauppapaikan tunnus. Hyvin samantapainen nimi on vanhoissa venäläisissä asiakirjoissa esiintyvä Sobolino eli Soopelikylä. Vuosien 1323 ja 1595 rajankäyntien yhteydessä Noisniemessä pidettiin neuvotteluja. Ennen Vuokselan kunnan perustamista, vuonna 1914, Noisniemi kuului Sakkolan kuntaan.
Talvisodassa Noisniemeä ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava. Väestö oli jo sodan aikana evakuoitu muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava.
Henrik Ryti

Karl Johan Henrik Ryti (29. joulukuuta 1916 Helsinki – 15. tammikuuta 2002 Espoo) oli suomalainen tieteilijä ja Teknillisen korkeakoulun professori.
Ryti toimi Valtion lentokonetehtaan suunnittelijana toisen maailmansodan ajoista vuoteen 1957 ja sen jälkeen vuosina 1958–1983 Teknillisen korkeakoulun lämpötekniikan ja koneopin professorina. Hän nosti lämpötekniikan teoreettisen tutkimuksen ja opetuksen korkealle kansainväliselle tasolle. Hän paneutui syvällisesti teknillisten mittajärjestelmien kehittämiseen. Hän oli Tekniikan käsikirjan päätoimittaja 1954–1965.
Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1935, diplomi-insinööriksi vuonna 1940 ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1949.
Henrik Ryti oli presidentti Risto Rytin poika. Hänen veljensä oli Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professori Niilo Ryti (1919–1997) ja sisarensa lääketieteen lisensiaatti Eva Saxén (1922–2009).
Julkaisuja

Besselin funktiot, 1968
Epästationaarinen lämpötilakenttä levyssä, johon liittyy lämpökapasiteetteja, 1982
Integraalimuunnosten käyttö lämmönjohtumistehtävien ratkaisuun, 1975
Kaasun spektrinauhan säteilyn laskeminen, 1982
Koneoppi, Osa 1 : Staattiset koneet, 1979
Lämmön johtuminen, Teknillinen Korkeakoulu moniste n:o 161, Helsinki 1959
Matemaattisia taulukoita, 1956
Tekniikan käsikirja (päätoimittaja) 1–10
Termodynamiikka, 1958
Über den Einfluss der exzentrischen Anlenkung der Pleuelstangen in Verbrennungsmotoren, 1948
Aiheesta muualla

Henrik Ryti. Teoksessa: Kuka kukin on 1978, s. 826.  Helsinki:  Otava, 1978.  ISBN 951-1-04755-8  Kirjan verkkoversio Projekt Runebergin sivuilla (viitattu 16.8.2013).
Merkittävä tutkija kiteytti olennaisuudet. Kurki-Suonio Ilmari, Lampinen Markku. Julkaistu: 2.2.2002, https://www.hs.fi/ihmiset/art-2000004028908.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Kalle Rönkkö

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. joulukuuta 1976 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: OPS
Pelinumero: –
Junioriseurat
: KePS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1999 | KePS | 105 | (0) |
| 1999 | KPT-85 | 6 | (0) |
| 2000–2001 | RoPS | 25 | (0) |
| 2002 | PS Kemi | 18 | (0) |
| 2003–2004 | OLS | 31 | (0) |
| 2005 | PS Kemi | 19 | (0) |
| 2006–2008 | RoPS | 70 | (1) |
| 2009 | PS Kemi | 11 | (0) |
| 2010–2012 | YPA | 78 | (0) |
| 2013 | ORPa | 22 | (1) |
| 2014 | Tervarit | 19 | (0) |
| 2015– | OPS | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 404 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. lokakuuta 2014.
Kalle Rönkkö (s. 1. joulukuuta 1976 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Oulun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Hänen aikaisempia seurojaan ovat FC YPA, RoPS, KePS, OLS, KPT-85 ja PS Kemi. Rönkkö on pelannut Veikkausliigaa RoPS:ssa kausilla 2000–2001 ja 2008. Rönkkö lukeutuu myös niihin harvoihin maalivahteihin, jotka ovat onnistuneet myös maalinteossa. Hän teki kaudella 2007 RoPS:n paidassa 14. lokakuuta pelatussa ottelussa Atlantista vastaan maalin suoraan maalipotkusta.
Rönkkö on pelannut pääsarjatasolla myös futsalia. Hän edusti FT Kemi-Torniota, jonka riveissä hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta kausina 1998–1999, 2000–2001 ja 2001–2002.
Niue

Niue on itsehallinnollinen saarivaltio, joka sijaitsee Polynesiassa Tyynellä valtamerellä. Se on käytännössä itsenäinen, mutta pitää yllä perustuslaillisia yhteyksiä Uuteen-Seelantiin. Uusi-Seelanti vastaa esimerkiksi maan puolustuksesta ja ulkopolitiikasta. Niuen pääkaupunki on Alofi. Asukkaita Niuessa oli vuoden 2017 arvion mukaan 1 618.
Maantiede

Niue on yksi maailman suurimmista merestä nousseista koralliatolleista. Niuessa ei ole jokia, mutta sen huokoisen kalkkikivisen kallioperän takia saarella on suuret pohjavesivarannot. Niue sijaitsee Tongan syvänteen reunalla ja meri syvenee nopeasti vain 50 metrin päässä rannikosta. Niuen aluevesillä sijaitsee kolme koralliriuttaa nimeltä Beveridge, Antiope ja Haran. Saaren linnustoon kuuluvat muun muassa luhtakana, tiirat ja papukaijat. Kotoperäisiin nisäkäslajeihin kuuluvat rotta ja hedelmälepakko.selvennä Vuoden 2004 syklonin jälkeen ihmiset ovat ruokkineet lintuja ja lepakoita. Saaren itäosassa sijaitsee metsänsuojelualue.
Historia

Niue asutettiin ensimmäisen kerran vuoden 1 000 tienoilla Tongalta ja Samoalta käsin. Ensimmäinen Niuessa käynyt eurooppalainen oli kapteeni James Cook, joka yritti rantautua saarelle vuonna 1774. Paikalliset suhtautuivat kuitenkin tulijaan vihamielisesti ja Cook lähti rantautumatta saarelle. Saamansa vastaanoton takia hän antoi saarelle nimeksi Savage Island eli Villien saari. Ensimmäinen lähetyssaarnaaja saarella oli London Missionary Societyyn kuulunut John Williams vuonna 1830, mutta LMS vakiinnutti asemansa vasta kun se sijoitti vuonna 1846 saarelle Samoassa kristinuskoon kääntyneen niuelaisen nimeltä Peniamina. Vuonna 1900 saaresta tuli Britannian siirtomaa, mutta jo seuraavana vuonna se annettiin Uudelle-Seelannille. Vallanvaihdosta tehtäessä saarelaisten mielipidettä ei kyselty ja Uuden-Seelannin aikeet liittää saari Cookinsaariin herätti protesteja. Vaatimukset itsehallinnosta lisääntyivät toisen maailmansodan jälkeen, mutta ne eivät heti ottaneet tuulta alleen, sillä Niue on taloudellisesti riippuvainen Uudesta-Seelannista. Saari sai kuitenkin itsehallinnon Uudesta-Seelannista vuonna 1974 ja samassa yhteydessä saaren asukkaat saivat Uuden-Seelannin kansalaisuuden. Vuonna 2004 sykloni Heta teki suurta tuhoa saarella.
Politiikka

Niue on itsehallinnollinen Uuden-Seelannin liitännäisvaltio (Uuteen-Seelantiin vapaasti assosioitunut itsehallintoalue). Sisäpolitiikka on täysin Niuen omassa hallinnassa, mutta Uusi-Seelanti vastaa ulkopolitiikasta ja puolustuksesta. Maan virallisena päämiehenä toimii Ison-Britannian hallitsija. Nykyinen pääministeri Toke Talagi astui virkaansa vuonna 2008 ja uusi paikkansa viimeksi vuonna 2017 pidetyssä äänestyksessä. Maassa on kabinetti, johon kuuluu pääministerin lisäksi kolme muuta ministeriä. Pääministerin valitsee 20-henkinen lakiasäätävä kokous, jonka jäsenet valitaan yleisellä vaaleilla. Lakiasäätävän kokouksen edustajat eivät edusta puolueita, vaan ovat kaikki itsenäisiä.
Talous

Vuoden 2003 arvion mukaan Niuen bruttokansantuote oli 10,01 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mikä teki henkilöä kohden 5 800 dollaria. Talouden ongelmia ovat maan eristäytyneisyys ja pieni väestö, sekä vähäiset luonnonvarat. Niue saa vuosittain taloudellista apua Uudesta-Seelannista noin 6 000 dollaria henkilöä kohden. Taloudellista riippuvuutta ulkomailta tulevasta avusta on lisännyt etenkin vuoden 2004 sykloni. Vuonna 2004 maahan tuotiin noin 9,038 miljoonan Yhdysvaltain dollarin edestä samaan aikaan kun vientiä oli 201 400 dollarin edestä.
Niuesta tuli vuonna 2003 maailman ensimmäinen maa, joka tarjosi kaikille saaren asukkaille langattoman internet-yhteyden ilmaiseksi.
Niue maksoi kaiken julkisen velkansa pois 27. lokakuuta 2016. Tuolloin pääministeri Toke Talagi myös ilmoitti, ettei saarella ole kiinnostusta ottaa enää velkaa tulevaisuudessa.
Väestö

CIA:n julkaiseman The World Factbookin mukaan Niuessa asui vuonna 2017 arviolta 1 618 henkilöä.  Suurin etninen ryhmä on niuelaiset, jotka muodostavat 66,5 % väestöstä. Muita ryhmiä ovat muilta Polynesian saarilta tulleet (10,2 %), eurooppalaiset (4,5 %), puolirotuiset (3,9 %) ja aasialaiset (0,2 %). 3 % taustasta ei ollut tietoa. 61,1 % väestöstä kuului Ekalesia Niue -kirkkoon. Muita uskontokuntia ovat katolilaiset (7,2 %), Jehovan todistajat (2,4 %), adventistit (1,4 %) ja muut (8 %). 1,9 % väestöstä ei kuulu mihinkään uskontokuntaan. Saaren viralliset kielet ovat niuen kieli ja englanti. Uudessa−Seelannissa asuu enemmän niuelaisia kuin itse Niuen saarella. Vuonna 2014 maassa asui 23 863 etnistä niuelaista, näistä noin 20 % Nieussa syntyneitä.
Maastamuutto on merkittävä ongelma ja suurin osa muuttaa nimenomaan Uuteen-Seelantiin. Elokuussa 2016 Niue ilmoitti alkavansa maksaa vanhemmille kertaluontoisen 1437 dollarin vauvarahan jokaisesta saarella syntyneestä vauvasta, minkä toivottiin houkuttelevan pois muuttaneita nuoria takaisin Niuelle perustamaan perhettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niue Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Niue Wikivoyagessa (englanniksi)
Matkaopas aiheesta Niue Wikimatkoissa
Niuen hallinnon virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailma nykyään Tieteen kuvalehden hakuteos (kirjasarja)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  UK Parliament 
Muut:  IdRef 
Niuen kartta.
Suurta tuhoa Niuella aiheuttanut sykloni Heta Nasan satelliittikuvassa.
Niuelainen koululuokka
Nolla nolla nolla

| Nolla nolla nolla> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1979–1982, 1984, 1993, 2012–2024
Tyylilaji:  punk rock, post-punk
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Ykä Knuuttila, rummut   Make Timonen, kitara, laulu   Haba Ehrström, bassokitara   Pete Ehrström, kitara   Klaus Edvards, laulu (2012–2024) 
Entiset jäsenet:  Jore Vastelin, laulu (1979–1982, 1984) 
Levy-yhtiö:  Maaemo Levyt   Love Kustannus   Svart Records   Stupido Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nolla nolla nolla on helsinkiläinen punkyhtye, joka perustettiin vuonna 1979. Yhtyeen ensimmäinen kokoonpano toimi aktiivisesti vuoteen 1982. Tällöin yhtyeen jäseniä olivat laulaja-lauluntekijä Jore Vastelinin lisäksi Ykä Knuuttila (rummut), Make Timonen (kitara), Haba Ehrström (bassokitara) sekä Pete Ehrström (kitara). Nolla nolla nolla teki paluun vuonna 2012 laulajanaan Klaus Edvards. Yhtye teki jäähyväiskeikkansa Kuudennella Linjalla 13.04.2024.
Historia

Nolla nolla nollan treenipaikka oli Korkeavuorenkadun pommisuoja. Ensimmäisen keikkansa yhtye teki loppuvuodesta 1979 Herttoniemen nuorisotalolla bändikilpailussa. Maaliskuussa 1980 yhtye osallistui Rockin SM-kilpailujen esikarsintoihin Lepakossa ja sijoittui viiden parhaan joukkoon. Yhtyeen jäsenet olivat alaikäisiä, mikä siihen aikaan rajoitti keikkojen saantia. Marraskuussa 1981 tämä kokoonpano teki varsinaisen toimintansa aikaisen ainoan levytyksen, Oodeja simasuille -EP-levyn. Levyn julkaisi Ari Kuittisen Maaemo-levy-yhtiö. Kuittisella oli myös yhteinen bändi, Cläk, Make Timosen ja Haba Ehrströnin kanssa. Levy nauhoitettiin Helsingissä Aarno Ranisen studiolla. Vuonna 1982 yhtyeen rivit alkoivat rakoilla, ja 21. huhtikuuta yhtye soitti viimeisen keikkansa, Lepakossa Jalankulkijat jäävät suosiolla alle -konsertissa Laman ja Neurovision kanssa.
Vuonna 1984 Nolla nolla nolla kokoontui yhdelle keikalle, Punk elää -teemailtaan. Keikan jälkeen yhtye sai mahdollisuuden albumin äänittämiseen. Pete Ehrström oli armeijassa ja ei osallistunut levyn tekoon. Love Kustannus julkaisi levyn Nolla nolla nolla samana vuonna.
Yhtye soitti joulukuussa 1993 saman vuoden syyskuussa menehtyneen Joren muistokonsertissa. Vuonna 1996 Love Kustannus julkaisi Tänään täällä, huomenna poissa -kokoelman, joka sisälsi koko yhtyeen julkaistun tuotannon ja muutamia ennen julkaisemattomia demoja ja live-esityksiä.
Vuonna 2012 Nolla nolla nolla teki muutamia keikkoja laulajanaan Klaus Edvards ja Svart Records uudelleenjulkaisi Nolla nolla nolla -albumin ja  Oodeja simasuille -EP:n vinyylilevyinä. Toukokuussa 2015 yhtye julkaisi Päinkävelijä-EP:n ja marraskuussa 2016 albumin Pahaa.
Diskografia

"Oodeja simasuille" (EP, 1981, Maaemo Levyt, MAAEMO 1; 2012, Svart Records, SVR086)
"Nolla nolla nolla" (LP, 1984, Love Kustannus, BETA 40006; 2012, Svart Records, SVR094)
Neljä live-raitaa albumilla "Apocalypse - The Punk Collection !!?!" (CD, 1995, Harper Records, HACD 100)
"Tänään täällä, huomenna poissa" (CD-kokoelma, 1996, Love Kustannus, BECD 4006)
"Päinkävelijä" (EP, 2015, Svart Records)
"Pahaa" (LP+CD, 2016, Stupido Records)
Kirjallisuutta

Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Räihäranta

Räihäranta (nyk. ven. Понтонное, Pontonnoje) on entinen Suomen kylä luovutetun entisen Vuokselan kunnan länsiosassa ja nykyinen taajama Leningradin alueen Käkisalmen piirin Kuninkaanristin eli Romaškin maalaiskunnassa. Se sijaitsee Vuoksen eteläisen laskuhaaran rannalla vähän Kuninkaanristin taajaman (ent. kylän) eteläpuolella. Suomeen kuuluessaan Räihäranta rajoittui luoteessa Kontulaan, idässä Sakkolan kuntaan ja Kottilaan, etelässä Vuokseen, jonka toisella puolella oli Noisniemen kylä (nyk. Mys). Nykyinen Pontonnojen taajama on Suomen Räihärantaa laajempi ja käsittää myös entisten Kontulan ja Kottilan kylien alueita.
Vuokselan Räihärannan kylä 1930-luvulla

Räihärannan kylässä oli 1930-luvulla runsaat 30 taloa. Kylän alue on mäkistä ja kumpuilevaa, jonka maisemaa hallitsee kylän eteläpuolella virtaava 600–1 200 metriä leveä Vuoksi. Kylän talot sijaitsivat rantaan laskevassa rinteeseessä 1–2 kilometrin etäisyydellä rannasta.
Suurin osa asukkaista sai elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Sivuelinkeinona harjoitettiin hevoskauppaa. Kalastusta harjoitettiin omaan tarpeeseen. Läheinen Kiviniemen varuskunta oli tärkeä "kauppakumppani" kyläläisille, sinne myytiin muun muassa voita, omenoita ja pähkinöitä. Puuta myytiin Äyräpään Pölläkkälän sahoille. Kylässä toimivat Komosen ja Vepsän sahalaitokset, joiden tuotanto meni pääasiassa kylän omaan tarpeeseen, mutta toisinaan myös oman paikkakunnan ulkopuolelle. Myllyojassa sijaitsi mylly, jonka lisäksi oli kotitarvemyllyjä. Räihärannassa oli kansakoulu, joka oli kylän toiminnallinen keskus. Omaa kauppaa kylässä ei ollut, vaan lähin kauppa oli Kontulassa.
Räihärannan kautta kulki maantie länteen Kontulan ja Ristniemen lossin kautta Vuokselan kirkonkylään Virkkilään ja itään Sakkolan Viiksanlahteen. Lisäksi Noisniemen lossin välityksellä pääsi Vuoksen yli etelään Noisniemen kylään.
Historia

Ennen Vuokselan kunnan perustamista vuonna 1914 kylä kuului Sakkolan kuntaan. Talvisodassa Räihärantaa ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava. Väestö oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava.
Ryhmä (sotilasyksikkö)

Sotilasyksiköt
Armeijaryhmä / Rintama
Armeija
Armeijakunta
Divisioona
Prikaati
Rykmentti
Pataljoona/Patteristo
Komppania/Patteri
Joukkue/Jaos
Ryhmä
Partio
Taistelijapari
Ryhmä on yleensä ryhmänjohtajana toimivan aliupseerin johtama sotilasjoukko. Siihen kuuluu yleensä 5–10 sotilasta. Joissain erikoistehtävissä voi ryhmää johtaa upseeri, jolloin ryhmän jäsenet ovat aliupseereita. Näin voi olla esimerkiksi joissain tiedusteluryhmissä.
Historiaa

Ensimmäisen maailmansodan aikana jalkaväki siirtyi ketjutaktiikasta ryhmätaktiikkaan.
Toisen maailmansodan aikana jalkaväkiryhmään kuului jopa 10–12 sotilasta. Ryhmän pääaseena oli pikakivääri (BAR, Bren) tai kevyt konekivääri (MG-34, Browning M1919A6). Muu miehistö oli aseistettu pulttilukkoisin kiväärein, ja toimi lähinnä tukena ja ammustenkantajina ryhmäaseelle. Ryhmänjohtajalla saattoi olla konepistooli. Kaikki aseet saattoivat käyttää eri patruunaa. Sodan edetessä ryhmien konetuliaseiden määrä kasvoi, ja jopa puolet miehistä aseistettiin konepistoolein. Wehrmacht lisäsi ensimmäisenä toisen konekiväärin etenkin panssarijoukkojen jalkaväelle. Neuvostoliiton iskuarmeijoissa ja joissain Saksan joukoissa aseistettiin koko ryhmä konepistoolein, jolloin myös pikakivääri/konekivääri saattoi olla mukana.
Ryhmällä saattoi olla myös konekivääri, mutta se oli tällöin yleensä ryhmälle konekiväärikomppaniasta alistettu. Tämän konekivääriryhmän miehistö oli Suomessa 6 miestä (ampuja, syöttäjä + 4 ammusmiestä).
Nykyään

Rynnäkkökiväärien käyttöönoton jälkeen sotilaan perusaseena ryhmän koko pieneni 6–8 mieheen tulivoiman kasvaessa. Yhdellä miehellä on edelleenkin konekivääri (Suomessa joko 7,62 KvKK 62 tai PKM-konekivääri). Rynnäkköpanssareita ja panssaroitujen miehistönkuljetusajoneuvoja käyttävien joukkojen ryhmän koko pieneni siihen, mikä ajoneuvoon mahtui. Tätä kompensoitiin joissain armeijoissa ottamalla rynnäkkökivääreiden lisäksi ryhmän aseistukseen toinen konekivääri ryhmän ajoneuvon aseistuksen lisäksi, johon kuuluu raskaita aseita kuten raskas konekivääri, tykki ja ohjuksia.
Esimerkkejä Suomen puolustusvoimien ryhmistä

Jääkäriryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (yleensä alikersantti), konekivääritaistelijapari, kertasinkotaistelijapari sekä ryhmän varajohtaja (yleensä korpraali) ja tämän taistelijapari. Ryhmän käytössä olevan ajoneuvon kuljettaja on useimmiten alistettu ryhmän jäseneksi ja mm. majoittuu samassa teltassa muiden kanssa.
Panssarijääkäriryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (aliupseeri), varajohtaja (aliupseeri tai korpraali), konekivääritaistelijapari, kertasinkotaistelijapari. Ryhmään kuuluu myös rynnäkköpanssarivaunun miehistö; vaununjohtaja (aliupseeri), ampuja, ajaja.
Kaupunkijääkäriryhmässä ryhmän johtaja ja varajohtaja ovat molemmat aliupseereita ja miehistöä on kahdeksan. Yksi miehistä toimii kevytkonekivääri- ja yksi tarkka-ampujana.
Kranaatinheitinryhmään kuuluu heittimenjohtaja, suuntaaja (kantaa tukea), apusuuntaaja (kantaa putkea), lataaja (kantaa vastinta), panostaja ja kaksi ammusmiestä. Suuntaajaksi nimitetään ryhmän miehistä paras ja hän on ryhmän varajohtaja.
Tulenjohtoryhmään kuuluu tulenjohtaja (upseeri), tulenjohtoaliupseeri, tulenjohtomies (etäisyydenmittaaja) ja kaksi viestimiestä. Yleensä yksi tulenjohtoryhmä on alistettu yhdelle jääkärijoukkueelle. Tulenjohtoryhmässä sen jokainen jäsen hallitsee käytännön taistelutulenjohtamisen. Upseerien ja aliupseerien erikoisosaamista ovat mm. tulisuunnitelmien laadinta.
Tiedusteluryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (upseeri), ryhmän varajohtaja (aliupseeri), kaksi sissiradistia (aliupseeri), lääkintämies, tarkka-ampuja ja neljä tiedustelumiestä. Tiedusteluryhmä voidaan jakaa kahteen (partioiden johtajana RJ ja RVJ) tai kolmeen (partioiden johtajina ryhmän aliupseerit) partioon.
Sinkoryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (aliupseeri), ryhmän varajohtaja (aliupseeri) ja neljä sinkomiestä.
Sotilaspoliisiryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (aliupseeri), ryhmän varajohtaja (yleensä korpraali) ja neljä muuta sotilaspoliisimiestä.
Viestiasemaryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (aliupseeri), ryhmän varajohtaja (aliupseeri tai korpraali), viestiliikenne- tai telealiupseeri (aliupseeri) ja kolme viestimiestä.
Perustietoja

Ryhmä tai partio on pienin taktinen yksikkö myös aselajeissa, joissa ryhmä toimii tykin tai taisteluajoneuvon käyttäjinä, rakentaa viestiyhteyksiä tai johtaa tulenkäyttöä. Ryhmä voi myös toimia erikoisryhmänä, kuten lääkintäryhmänä. Ryhmän puolustusasemaa kutsutaan pesäkkeeksi. Pesäke muodostuu yksittäisten taistelijaparien tuliasemista ja on osa joukkueensa tukikohtaa. Ryhmää johtaa ryhmänjohtaja. Ryhmän lyhenne Suomen puolustusvoimissa on iso R-kirjain ja ryhmänjohtajan puolestaan RJ, sotilasslangilla ryhmyri.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ryhmänjohtajan opas (pdf)
Lääkintäryhmä suorittaa hoitotoimenpiteitä Normandian maihinnousussa.
Rynnäkkötykkipataljoona

Rynnäkkötykkipataljoonan Sturmgeschütz III Ausf. G-rynnäkkötykkejä lippujuhlapäivän ohimarssissa 4.6.1944 Ensossa. Kuvassa 3./Ryn.Tyk.P:n I ja II joukkueen vaunuja.
Rynnäkkötykkipataljoona oli osa Suomen armeijan sotienaikaista Panssaridivisioonaa. Se perustettiin Panssaridivisioonaan, III Panssaripataljoonan tilalle, suoraan divisioonan komentajan alaisuuteen. Rynnäkkötykkipataljoona oli paperilla olemassa jo kesällä 1942, mutta käytännön varustelutyö alkoi vasta vuoden 1943 puolella.