stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkielämän ympäristöpolitiikka

| Arkielämän ympäristöpolitiikka |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilmo Massa & Sanna Ahonen (toim.)
Kansitaiteilija:  Valtteri Bade
Kieli:  suomi
Genre:  ympäristöpolitiikka
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  245
ISBN:  951-662-969-5

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Arkielämän ympäristöpolitiikka on professori Ilmo Massan ja tutkija Sanna Ahosen toimittama kirja, jonka on julkaissut Gaudeamus vuonna 2006. Teoksessa tarkastellaan ristiriitoja, joita yksilö kokee toimiessaan yhteiskunnassa.
Aiheesta muualla

Pertti Koskimies: Kuluta enemmän, kuluta vähemmän. Helsingin sanomat 30.1.2007.
Arboretum

Von Gimborn Arboretum Alankomaiden keskiosassa Doornin pikkukaupungissa
Arboretum (lat. arbor, "puu") eli puulajipuisto on yleisnimitys viheralueesta, johon on kerätty systemaattisesti tai satunnaisesti yleensä yhtä kasvisukua tai heimoa laajempi kokoelma puuvartisia kasveja. Arboretum voi olla hoidettu, jolloin se muistuttaa puutarhaa, tai se voi olla hoitamaton, luonnontilainen puisto. Arboretum voi olla yksityisen, yhteisön tai jonkin kaupallisen tahon omistama näyte- ja kasvitarha.
Arboretumeihin liittyy kokeilu-, tutkimus- ja tiedotusluonne: puulajipuistossa halutaan kokeilla ja esitellä eri puolille maailmaan tehtyjen siemenkeruumatkojen ja kasvivaihtojen selviytymismahdollisuuksia. Toisaalta pienillä metsikköistutuksilla voidaan tutkia puulajien soveltumista metsänkasvatukseen ja -jalostukseen sekä opettaa ja tutkia puutarhan hoitoa. Edelleen puulajipuistoilla halutaan esitellä dendrologisesti kiinnostavaa lajistoa ja herättää laajempaa kiinnostusta kasvilajiston runsautta kohtaan.
Suomen arboretumit

Ilmaston ja väestön jakautumisen seurauksena Suomen puulajipuistoista määrällisesti suurin osa sijaitsee Etelä-Suomessa. Suomessa on noin 30–40 merkittävää arboretumia.
Suomessa menestyvät kasvit ovat tyypillisesti bioklimaattisesti Suomea muistuttavien alueiden yleensä luonnonvaraisia lajeja. Suomessa menestyviä puuvartisten kasvien kasvikantoja löytyy pääasiassa boreaaliselta vyöhykkeeltä ja sitä vastaavilta vuoristovyöhykkeiltä. Merkittävä osa lajeista on kotoisin Siperiasta, Pohjois-Amerikasta (esimerkiksi Brittiläinen Kolumbia ja Kalliovuorten alue) ja Itä-Aasiasta (Japanin pohjoisosat, Kiinan koillis- ja luoteisosat, Korea, Kuriilit, Sahalin ja Mantšuria). Toisaalta arboretumeiden paikallinen topografia ja mikroilmasto voivat tarjota edellytyksiä eksoottisempien kasvien menestymiseen esimerkiksi lehtimetsäalueelta. Euroopan eteläisimmistä osista tuodut lajit eivät Suomessa juurikaan menesty harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta.
Suuri osa Suomen arboretumeista on jonkin julkisen tahon kuten Metsäntutkimuslaitoksen, Metsähallituksen, yliopistojen tai maatalous- ja metsäoppilaitosten ympärille perustettuja tai niiden hallinnoimia puutarhoja ja puistoja. Toisaalta merkittävä osa Suomen arboretumeista on vanhoilla kartanoilla, joiden yhteyteen on perustettu laajoja dendrologisesti kiinnostavia istutusalueita. Suurimpaan osaa Suomen julkisista arboretumeista on vapaa pääsy, tai pääsymaksu on nimellinen sisältäen oppaan ja esittelyn alueen lajistosta. Osa arboretumeista, erityisesti yliopistojen hallinnoimat puistot, on varustettu nimikyltein ja opastauluin - osassa nimikyltit puuttuvat tai ovat vajaita.
Suomen arboretumit > Arboretumien lajistoa Suomessa

Hopeapensaskasvit – Elaeagnaceae
Hortensiakasvit – Hydrangeaceae
Jalavakasvit – Ulmaceae
Jalopähkinäkasvit – Juglandaceae
Kanukkakasvit – Cornaceae
Koivukasvit – Betulaceae
Kuusamakasvit – Caprifoliaceae
Lehmuskasvit – Tiliaceae
Marjakuusikasvit – Taxaceae
Mäntykasvit – Pinaceae
Paatsamakasvit – Rhamnaceae
Pajukasvit – Salicaceae
Pyökkikasvit – Fagaceae
Ruusukasvit – Rosaceae
Sypressikasvit – Cupressaceae
Vaahterakasvit – Aceraceae
Öljypuukasvit – Oleaceae
Kuvia arboretumeista

Anjan Puisto, Mikkeli
Westonbirtin Arboretum syysväreissä Englannissa.
Kaisaniemen puutarha Helsingissä
Mustilan arboretumin serbiankuusimetsää Elimäellä
San Franciscon kasvitieteellinen puutarha.
Arboretum Englannissa
Washingtonin puiston arboretum Seattlessa
Dawes arboretum Ohiossa USA:ssa
Kultaranta, Naantali.
Kivikkopuutarha Krakovassa.
Träskändan kartano Espoossa ja arboretum
Helsinki, Viikin Arboretumin Siperiaa esittävä alue
Ulkomaisia arboretumeita > Kasvitieteellisiä puutarhoja

Bergianska Trädgården (Tukholma)
Göteborgin kasvitieteellinen puutarha
Kööpenhaminan yliopiston kasvitieteellinen puutarha
Oslon yliopiston kasvitieteellinen puutarha
Tallinnan kasvitieteellinen puutarha
Tarton kasvitieteellinen puutarha
Tromssan kasvitieteellinen puutarha
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Uppsalan kasvitieteellinen puutarha
Ulkomaisia arboretumeita > Ulkomaisia arboretumeita

Arboretum Norr, Ruotsin maatalousyliopiston ylläpitämä arboretum Uumajassa
Hørsholmin arboretum (Tanska)
Narsarsuaqin arboretum (Grönlanti)
Westonbirt Arboretum
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikibooks, arboretum
Puutarhamatkailuhakemisto (Arkistoitu – Internet Archive), Puutarhaliitto
Suomen kasvitieteelliset puutarhat
Luonnonvarakeskus (Luke): Punkaharjun puulajipuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Luonnonvarakeskus (Luke): Antin arboretum Kukkolan tilalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Alakestilän arboretum Limingassa
Arkhytaan filosofiasta

Arkhytaan filosofiasta (m.kreik. Περὶ τῆς Ἀρχυτείου φιλοσοφίας, Peri tēs Arkhyteiū filosofias) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli nimensä mukaisesti pythagoralaisen filosofi Arkhytaan ajattelua. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen maininnasta. Hänen mukaansa se käsitti kolme kirjaa. Jotkut tutkijat ovat ajatelleet, että Aristoteles olisi tuntenut ja käyttänyt lähteenään Arkhytaan omia teoksia. Hän ei kuitenkaan itse nimeä tällaisia teoksia eikä sano lainaavansa niistä. Toisaalta Aristoteleen nimiin on laitettu myös toinen Arkhytaaseen liittyvä teos, yhden kirjan laajuinen Otteita 'Timaioksesta' ja Arkhytaan teoksista (Τὰ ἐκ τοῦ Τιμαίου καὶ τῶν Ἀρχυτείων, Ta ek tū Timaiū kai tōn Arkhyteiōn), mikä viittaisi siihen, että Aristoteles on tuntenut tällaisia teoksia. Kyseisestä kirjasta ei kuitenkaan ole säilynyt muuta kuin sen nimi.
Teoksesta Arkhytaan filosofiasta on säilynyt kaksi katkelmaa muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teoksissa. Toinen niistä on peräisin Simplikiokselta ja toinen Damaskiokselta. Aristoteles argumentoi teoksessa muun muassa Arkhytaan liiketeoriaa vastaan. Teos saattoi muodostaa osan siitä tutkimusaineistosta, jota Aristoteles hyödynsi omassa Metafysiikassaan.
Aristoteles kirjoitti Arkhytasta käsittelevien teosten lisäksi myös useita muita teoksia, jotka olivat keskittyneet aiempien filosofien oppeihin. Näistä on säilynyt katkelmia myös kahdesta muusta teoksesta, teoksista Demokritoksesta ja Pythagoralaisista.
Kirjallisuutta

Rose, Valentinus: Aristotelis qui ferebantur librorum Fragmenta ed. 2.  Berlin:  Teubner, 1870; kolmas painos Leipzig 1886.  Teoksen verkkoversio.
Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Teoksen verkkoversio.
Kasettilamerit

| Kasettilamerit |
| --- | --- |

Perustettu:  2011
Perustaja:  Jarkko "Grue" Lehti, Aki "Rakki" Sivula
Toimiala:  Digiarkeologia
Kotipaikka:  Tampere
Puheenjohtaja:  Aki Sivula
Aiheesta muualla
[kasettilamerit.fi Sivusto]
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kasettilamerit on vanhojen tietokoneohjelmien digitoimiseen erikoistunut vuonna 2011 perustettu yhteisö. Alun perin turbo tape -nauhojen, Commodore 64:n ja demoskene-diskettien digitoimiseen keskittynyt ryhmä digitoi nykyään useita formaatteja. Yhdistys on digitoinut historiallisesti arvokkaita, katoamisvaarassa olevia pelejä ja ohjelmia. Digitointia on tehty yhteistyössä muun muassa Kansalliskirjaston ja Suomen pelimuseon kanssa.
Historia

Jarkko "Grue" Lehti perusti Kasettilamerit-ryhmän vuonna 2011 alun perin turbo tape -nauhojen digitoimista varten. "Kasettilamerit" oli alkujaan vuosittainen vanhojen formaattien digitointitapahtuma. Nimi viittaa 1980-luvulla C-kasettien ja levykkeiden käyttäjien välillä syntyneeseen juopaan, kun levykkeiden nimeen vannovat tietotekniikkaharrastajat parjasivat kasetteja käyttäviä "lamereiksi" (engl. lame = ajastaan jälkeen jäänyt, tylsä), ajastaan jäljessä oleviksi ja taitamattomiksi surkimuksiksi. Aluksi tapahtumissa digitoitiin vain kasetteja, myöhemmin myös muuta Commodore 64-mediaa. Jorma "TNT" Oksanen kehitti ryhmän alkujaan käyttämän turbo tape -nauhojen digitointiohjelman. Myöhemmin Jani "Dr. Dick" Tikkanen kehitti uuden, graafisen Linux-pohjaisen ohjelmiston tehostamaan digitointia. Ryhmä järjestäytyi yhdistykseksi vuonna 2019.
Järjestö on osallistunut useana vuotena Assembly-festivaaleille ja lisäksi digitoinut aineistoa Oldskool-järjestön tiloissa Tampereella. Yhdistys on auttanut muun muassa Kansalliskirjastoa ja Suomen pelimuseota digitaalisessa säilytyksessä. Kansalliskirjastolla on kattava kokoelma varhaisia suomalaisia tietokoneohjelmia, koska julkaisijat ovat joutuneet tallettamaan vapaakappaleen kirjaston kokoelmiin. Kasettilamerit onkin pystynyt digitoimaan ohjelmistoja alkuperäisistä, hyväkuntoisista ja jopa avaamattomista pakkauksista. Suomen pelimuseon monet Commodore 64 -pelit taas ovat Kasettilamereiden museokäyttöön saattamia.
Yhdistyksen kotipaikka on Tampere. Kasettilamerit kuuluu kansainväliseen Software Preservation Societyyn, jossa sen jäsenet myös toimivat.
Digitoidut ohjelmat

Kasettilamerit digitoi sekä magneettisia että optisia formaatteja. Yleisimmät järjestelmät ovat Commodore 64, Commodore VIC-20, Atari ST, IBM PC -yhteensopivat tietokoneet, CP/M, ZX Spectrum, Spectravideo, Apple II ja Amstrad CPC. Yhdistys digitoi myös Atarin 8- ja 16-bittisiä ohjelmia, Amigan ja PC:n 3,5 ja 5,25 tuuman levykkeitä. Erikoisimpia formaatteja ovat olleet CNC-työstökoneiden ohjelmistot, keskuspalvelinten ohjelmistot 8 tuuman levyiltä ja paperinauhat. Alkuaikojen turbo tape -nauhoja ja demoskene-diskettejä digitoidaan myös edelleen. Yhdistys digitoi julkaistujen pelien ja ohjelmien lisäksi harrastajien itse tekemiä ohjelmia ja muuta dataa. Yhdistys on kiinnostunut myös tietokoneohjelmien lehdistöversioista, joita on lähetetty arvostelukappaleiksi alan lehtiin, sillä ne sisältävät harvinaisia versioita tunnetuista ohjelmista.
Kasettilamerit on digitoinut muun muassa Tekniikan Maailman vuoden 1984 ohjelmointikilpailun voittaneen Pasi Hytösen Oric-1-pelin Little Knight Arthurin Commodore 64 -käännöksen. Digitointi tehtiin pelin ainoasta tunnetusta kappaleesta, ja digitoitu peli julkaistiin 30 vuotta valmistumisensa jälkeen. Omana aikanaan julkaisematta jäänyttä peliä pidetään historiallisesti merkittävänä, koska sen avulla Hytönen sai Amersoftilta tehtäväkseen ohjelmoida klassikkopelin Uuno Turhapuro muuttaa maalle.
Kasettilamerit digitoi Suomen ensimmäisen mainospelin, Tikkurilan Painterboyn vuoden 2015 Assembly-tapahtumassa. Vaikka vuoden 1986 Commodore 64 -peli oli ollut aikoinaan suosittu ja levisi kopioina, alan harrastajilta sitä ei enää löytynyt. Tikkurila löysi kuitenkin alkuperäiskappaleen omista arkistoistaan ja salli sen kopioinnin.
Vuonna 2017 Kasettilamerit digitoi jo täysin kadonneeksi luullun Alkon 1980-luvun alkoholivalistuspeli Promillen yhden kopion löydyttyä metsästä Tampereen Kaupissa. Ei tiedetä, miten peli oli päätynyt hylätyksi metsään. Pelin ottaminen talteen oli erityisen hankalaa, koska pahoin vioittuneen levykkeen keskiö oli irronnut ja se piti palauttaa 0,2 millimetrin tarkkuudella alkuperäiseen asentoonsa. Promillen tapaus herätti paljon huomiota, ja myöhemmin pelistä löytyi myös ehjempi kopio. Kasettilamerit on digitoinut myös tupakkavalistuspelin Tupakistan 2200. Vanhat valistuspelit ovat yhdistyksen mukaan vaarassa kadota. Muun muassa Suomen Punaisen Ristin Auta maailmaa -peliä ryhmä ei ole vielä löytänyt.
Myös muuta dataa kuin ohjelmia digitoidaan. Kasettilamerit digitoi muun muassa vanhoilta lerpuilta löytynyttä 1980- ja 1990-lukujen vaihteen aurinkotutkimusdataa Aalto-yliopistolle ja merisäätietoa Ilmatieteen laitokselle.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivut
Lehti, Jarkko: Digiarkeologian alkeet: Näin sinustakin tulee kasettilameri. Skrolli, 2019, nro 2, s. 56–59.  ISSN 2323-900X  Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 3.2.2021.
Sivula, Aki: Digiarkeologiaa Kasettilamereiden seurassa 2.0. Skrolli, 2017, nro 4, s. 46–51.  ISSN 2323-900X  Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 2.2.2021.
Kasettilamerit – katoavien bittien pelastajat Yle Areena.  2.3.2018. KulttuuriCocktail. Viitattu 3.2.2021.
Vanhojen C64-kasettien pelastaminen – Näin sinustakin tulee kasettilameri (digiarkeologia) YouTube.  13.6.2019. Skrolli. Viitattu 3.2.2021.
Kasettilamereiden digitoima Tikkurilan Painterboy-peli
Arendal

Arendal on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa, Agderin läänissä ja toinen lääninsä hallintokeskuksista Kristiansandin ohella.  Se on suosittu turistikaupunki Norjan oloissa suotuisan ilmastonsa ja maalauksellisen kauniin saaristonsakenen mukaan? takia. Vuoden 2022 alussa Arendalissa oli 45 509 asukasta. Kaupunki on asukasluvulla mitattuna Norjan 23. suurin.
Arendal tunnetaan lempinimellä "kahden majakan kaupunki". Nimi juontuu vuonna 1844 perustetuista kaksoismajakoista, Store Torungenista ja Lille Torungenista.
Näkymä Arendalin keskustaan
Historia

Jo 1300-luvulla mainitaan kauppapaikan olemassaolo Nidelvan suulla. Ensimmäinen dokumentti nimestä "Arendall" on Nedenesin läänin tullikirjanpidosta vuodelta 1528. Vuonna 1610 paikka mainitaan kauppaoikeudet omaavana luotsi- ja satamapaikkana (norj. ladested) ja vuonna 1670 Arendaliin rakennettiin ensimmäinen kirkko.
Kun Kristiansand perustettiin vuonna 1641 päätettiin kaikki kauppa Agderin rannikolla keskittää sinne. Tätä ei kuitenkaan toteutettu täysin ja Arendal jatkoi entiseen tapaan kauppapaikkana. Kaupunkioikeudet (norj. kjøpstad) se sai 1723, mutta sen täytyi maksaa erityistä veroa Kristiansandille 750 riikintaaleria vuodessa.
Kaupungin kautta alkoi 1700-luvulla voimakas puutavaran vienti ja viljatuotteiden tuonti ja laivanvarustuksesta tuli tärkeä elinkeino. Kun Englanti avasi kaupankäynnin myös ulkomaisille laivoille alkoi kaupungin kulta-aika. Krimin sodan aikoihin Arendalista tuli Pohjolan suurin merenkulkukaupunki, jossa vuonna 1877 oli rekisteröitynä noin 500 alusta. Vuonna 1886 kaupungissa oli suuri konkurssiaalto, jolloin laivanvarustamoja lakkasi. Tämä johti työttömyyteen ja siirtolaisuuteen pois kaupungista.
Kaupunki paloi kolmesti 1800-luvun puolivälissä. Kaupunkiin on liitetty Barbun kunta vuonna 1901 ja Øyestadin, Hisøyn, Tromøyn ja Molandin kunnat 1991.
Elinkeinoelämä

Laivanvarustamotoiminta on antanut kasvupohjaa alueen tietotekniikka-alalle. Vakuutusyhtiö Gard, jolla on pääkonttori Arendalissa, on maailman toiseksi merkittävin laivanvarustamoalan vakuutusyhtiö.
Media

Agderpostenin päätoimitus sijaitsee Arendalissa. Lisäksi paikallislehti Arendals Tidende ilmestyy kerran viikossa.
Muuta

Kaupungissa sijaitsee Sørlandetin keskussairaalan tärkeä yksikkö. Arendalin sairaanhoito-oppilaitoksella, nykyisin Agderin yliopistolla, oli kaupungissa sairaanhoitokoulutusta vuodesta 1920, joka on siirtymässä asteittain Grimstadiin vuoden 2006 organisaatiouudistuksen seurauksena.
Arendalilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Savonlinnan kaupungin kanssa.
Hove Festival, eräs Norjan suurimmista rockfestivaaleista järjestetään Arendalissa Tromøyn saarella. Festivaalia on järjestetty vuodesta 2007.
Kaupunki tunnetaan myös vuosittain elokuussa järjestettävästä Arendalsuka-politiikkatapahtumasta.
Tunnettuja henkilöitä

Gunstein Bakke (s. 1968), kirjailija
Grete Faremo (s. 1955), poliitikko
Kjell Ingolf Ropstad (s. 1985), poliitikko
Gabriel Scott (1874–1958), kirjailija
Jan Gunnar Solli (s. 1981), jalkapalloilija
Hege Storhaug (s. 1962), toimittaja ja tietokirjailija
Svenn Stray (1922–2012), poliitikko
Araukariat

| Araukariat |
| --- | --- |
 Chilenaraukaria (Araucaria araucana)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Araukariakasvit Araucariaceae
Suku::  Araukariat Araucaria  Juss., 1789
Synonyymit
 Dombeya Lam., 1786  Columbea Salisb., 1807  Eutassa, Salisb., 1807  Eutacta Link, 1842 
 Araukarioiden levinneisyys ja lajimäärät eri alueilla
Katso myös
   Araukariat Wikispeciesissä   Araukariat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Araukariat (Araucaria) on araukariakasvien heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu 19 lajia ainavihantia puita, joita esiintyy luonnonvaraisena hajanaisella alueella eteläisellä pallonpuoliskolla Etelä-Amerikassa, Australaasiassa sekä joillakin Tyynenmeren saarilla. Araukarioita on monesti kutsuttu ”eläviksi fossiileiksi”, sillä sukuun tunnistettavasti kuuluvia puita oli olemassa jo jurakaudella.
Nimet

Suvun nimet viittaavat Etelä-Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluviin mapucheihin lukeutuviin pehuencheihin, joita kutsuttiin aiemmin nimellä Araucano. Pehuenchet ovat perinteisesti asuneet chilenaraukarian (Araucaria araucana) luontaisella elinalueella, ja keränneet puun siemeniä ruoaksi.
Kuvaus

Araukariat ovat ainavihantia, pihkaisia puita. Oksat haarautuvat yleensä rungosta säännöllisinä kiehkuroina. Varret ovat pitkään tiheään kasvavien lehtien peittämiä. Nuorilla puilla oksitus ulottuu maahan asti, mutta vanhemmiten puilla on usein korkealle oksaton runko. Latvuksen muoto vaihtelee kapean pylväsmäisestä leveän sateenvarjomaiseen. Silmut ovat suhteellisen pieniä ja silmusuomuttomia. Rungon kuori voi hilseillä suomumaisina tai suurina levyinä, tai kapeampina vaakasuuntaisina liuskoina.
Lehdet ovat monivuotisia, ruodittomia ja asennoltaan kierteisiä. Ne säilyvät joillakin lajeilla pitkään rungossakin. Lehtien muoto vaihtelee neulasmaisesta suomumaiseen ja suikeaan. Joillakin lajeilla on erillisiä muodoltaan ja kooltaan eroavia varhais- ja myöhäislehtiä. Lehdet ovat yleensä abaksiaaliselta eli selänpuoleiselta pinnaltaan kölillisiä. Lehtien laidat voivat olla ehyitä, hienohampaisia tai nystyisiä. Ilmarakoja on tavallisesti lehden kummallakin pinnalla, mutta enemmän adaksiaalisella eli vatsanpuoleisella pinnalla. Lehdessä on tavallisesti useita johtojänteitä ja pihkatiehyitä. Lehdet karisevat yleensä pienempien oksanhaarojen kanssa kokonaisina.
Araukariat voivat lajista riippuen olla yksikotisia, jolloin erilliset hede- ja emikukinnot sijaitsevat samassa puuyksilössä tai kaksikotisia, jolloin ne sijaitsevat eri yksilöissä. Kukinnot kasvavat yksittäin ja voivat kehittyä kärki- tai hankasilmuihin. Niiden tyvellä on yleensä useita tukilehtiä. Hedekukintojen eli hedekäpyjen muoto vaihtelee lieriömäisestä munanmuotoiseen. Ne ovat aluksi pystyjä, mutta usein pölytyksen aikaan riippuvia, ja karisevat pian pölytyksen jälkeen. Hedekukinto koostuu lukuisista rangan ympärille kierteisesti asettuneista hedelehdistä. Hedelehti koostuu kapeasta varresta ja sen kärjessä olevasta lavasta. Lapa voi olla muodoltaan kolmiomainen, vinoneliömäinen tai kilpimäinen. Hedelehdessä on 6–20 siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt ovat yleensä pyöreitä, suuria ja pihkaisia. Kävyt koostuvat kierteisesti paksun rangan ympärille asettuneista suomuista. Suomut itsessään koostuvat suuremmasta peitinsuomusta ja sen ympäröimästä pienemmästä emisuomusta, jotka ovat osittain yhteenkasvaneet. Kävyt kypsyvät tavallisesti toisena vuotenaan ja hajoavat kypsyttyään käpysuomujen karistessa, jolloin siemenet leviävät ympäristöön. Siemenet ovat siivettömiä ja muodoltaan kiilamaisia. Itäminen on yleensä epigeeistä eli maanpäällistä, jolloin sirkkalehdet nousevat maan pinnalle, mutta queenslandinaraukarialla (Araucaria bidwillii) hypogeeista, jolloin ne jäävät maan pinnan alle.
Queenslandinaraukarian (Araucaria bidwillii) suikeita lehtiä.
Norfolkinaraukarian neulasmaisia varhaislehtiä.
Norfolkinaraukarian suomumaisia myöhäislehtiä.
Chilenaraukarian suuria hedekukintoja.
Käpysuomut irtoavat siementen kypsyttyä. Parananaraukaria (Araucaria angustifolia)
Luokittelu

Araukariat ovat araukariakasvien heimoon kuuluvia havupuita. Suvun nykyisin elävät lajit voidaan jakaa sekä kasvienosien ulkomuodon että geneettisen tutkimuksen perusteella selvästi neljään sektioon, joissa on yhteensä 19 lajia. Näiden nykyisin elävien lajien lisäksi sukuun on kuvattu useita esihistoriallisia lajeja.
sektio Araucaria – Etelä-Amerikka
parananaraukaria (Araucaria angustifolia)
chilenaraukaria eli suomuaraukaria (Araucaria araucana)
sektio Bunya – itäinen Australia
queenslandinaraukaria (Araucaria bidwillii)
sektio Intermedia – Uusi-Guinea
papuanaraukaria (Araucaria hunsteinii)
sektio Eutacta – Uusi-Kaledonia, Norfolkinsaari, Uusi-Guinea ja itäinen Australia
Araucaria bemieri
Araucaria biramulata
pilariaraukaria (Araucaria columnaris)
australianaraukaria (Araucaria cunninghamii)
norfolkinaraukaria eli huonearaukaria tai huonekuusi (Araucaria heterophylla)
Araucaria humboldtensis
Araucaria laubenfelsii
Araucaria luxurians
Araucaria montana
Araucaria muelleri
Araucaria nemorosa
Araucaria rulei
Araucaria schmidii
Araucaria scopulorum
Araucaria subulata
Vanhan chilenaraukarian latvus on muodoltaan sateenvarjomainen.
Parananaraukarian leveä latvus.
Pilariaraukarialla on kapean pylväsmäinen latvus.
Queenslandinaraukarian leveän kartiomainen latvus.
Levinneisyys

Araukarioilla on hyvin hajanainen levinneisyys. Niitä esiintyy luonnonvaraisena Australiassa, Indonesiassa, Papuassa-Uudessa-Guineassa, Uudessa-Kaledoniassa, Norfolkinsaarella sekä Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Brasiliassa ja Chilessä. Selvästi suurin lajirunsaus on Uudessa-Kaledoniassa, jossa kasvaa kotoperäisenä 13 suvun 19 lajista.
Aiemmin kehityshistoriansa aikana araukarioita on kasvanut huomattavasti laajemmalla alueella sekä eteläisellä että pohjoisella pallonpuoliskolla. Suvun ei uskota koskaan ylittäneen valtameriä, vaan levittäytyneen nykyisen Etelä-Amerikan, Australian ja Uuden-Kaledonian alueiden välillä ennen kuin maa-alueet erkanivat toisistaan aikaisemman Gondwanan mantereen hajotessa liitukaudella yli 100 miljoonaa vuotta sitten.
Elinympäristö ja ekologia

Araukarioita kasvaa luonnossa monentyyppisissä olosuhteissa. Monet lajit, kuten parananaraukaria, queenslandinaraukaria ja papuanaraukaria kasvavat harvakseltaan ylispuuna monilajisissa metsissä. Chilenaraukaria kasvaa lämpimänlauhkeissa, kosteissa vuoristometsissä, kun taas parananaraukaria kasvaa kuivemmissa metsissä sekä myös avoimemmilla, savannimaisilla alueilla. Queenslandinaraukaria ja papuanaraukaria kasvavat trooppisissa sademetsissä. Useimmat Uuden-Kaledonian lajit puolestaan ovat pienikokoisia puita, jotka ovat sopeutuneet kasvamaan alueelle tyypillisillä vähäravinteisilla serpentiinimailla.
Kulttuurillinen ja taloudellinen merkitys

Usean araukarian suuret siemenet ovat syötäviä. Chilenaraukarian siemenillä on ollut tärkeä asema niiden levinneisyysalueella asuneiden mapuchejen kulttuurissa. Siemenet ovat perinteisesti olleet tärkeä osa mapuchejen ruokavaliota talvella, ja puulla on ollut kansalle myös uskonnollista merkitystä. Queenslandinaraukarian elinalueilla asuneet Australian aboriginaalit ovat perinteisesti keränneet sen siemeniä ruoaksi. Näiden kahden lajin lisäksi myös parananaraukarian siemeniä käytetään ruokana.
Monet araukariat ovat suurikokoisina puina olleet paikallisesti tärkeitä puutavaran lähteinä. Lisäksi useat suvun lajit ovat yleisiä koristepuita subtrooppisen ja trooppisen ilmaston alueilla sekä chilenaraukaria lauhkean ilmaston alueella. Erityisesti norfolkinaraukariaa on pitkään kasvatettu myös huonekasvina. Sitä on myyty Suomessa myös ”huonekuusen” nimellä.
Esihistoriallisen Araucaria mirabilisin fossiilinen käpy.
Paahdettuja chilenaraukarian siemeniä kuorineen ja kuorittuina.