stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isoäitihypoteesi
Aiheesta muilla lajeilla

Isoäitien merkitystä on ihmisen lisäksi tutkittu muillakin lajeilla. Lisääntymisiän ohittaneiden miekkavalaiden (Orcinus orca) ajatellaan lisäävän jälkeläistensä selviytymismahdollisuuksia. Ne tietävät parhaat saalistuspaikat ja suojelevat poikiansa lajitoverien välisiltä tappeluilta.
Miekkavalaiden tappeluista ja rajummista leikeistä tulleita hampaanjälkiä tutkivassa tutkimuksessa todettiin 35 prosenttia vähemmän jälkiä koirailla, joiden lisääntymisiän ohittanut äiti oli läsnä. Miekkavalasäidit saattavat viestiä pojilleen äänillä tai käytöksellään tai puuttua tappeluun suoraan, jos tappelu näyttää liian riskialttiilta pojalle. Samaa trendiä ei havaittu tyttärillä. Pojilla on mahdollisuus siirtää äitinsä geenejä eteenpäin ilman, että siitä koituu mitään ylimääräistä vaivaa omalle ryhmälle. Ne parittelevat oman sosiaalisen ryhmän ulkopuolella useamman naaraan kanssa, jolloin koiraan poikasista huolehtiminen jää toisen lauman vastuulle.
Norsuilla ei ole varsinaista menopaussia, mutta ne voivat elää vielä pitkään viimeisen lisääntymiskertansa jälkeen. Aasiannorsuilla (Elephas maximus) tehdyssä tutkimuksessa nuorten naarasnorsujen poikasilla oli 8 kertaa pienempi kuolleisuusriski, jos isoäiti eli samassa paikassa verrattuna niihin poikasiin, joiden isoäiti eli eri paikassa. Samassa paikassa elävät äidinäidit myös lyhensivät tyttäriensä synnytysten välistä aikaa vuodella. Afrikannorsuilla (Loxodonta africana) isoäidin läsnäolon on tutkittu parantavan esikoispoikasen selviytymismahdollisuuksia.
Isoäitihypoteesi saattaa koskea myös kirahveja (Giraffa camelopardalis). Naaraskirahvien elämästä jopa 30 prosenttia on lisääntymisen jälkeistä elämää. Kirahvi-isoäideillä on todennäköisesti laumalle hyödyllistä tietoja, ja ne saattavat osallistua myös jälkeläisten hoitoon.
Japaninmakaki naaraat (Macaca fuscata) hyötyvät vanhemmista äideistään. Isoäitien on havaittu lisäävän huomattavasti poikasten selviytymistodennäköisyyttä ensimmäiseen elinvuoteen asti. Jälkeläisen ensimmäisen elinvuoden jälkeen suurin osa vanhemmista naaraista oli menehtynyt. Isoäidit puolustavat poikasia vierailta uroksilta sekä suojelevat muilta vaaroilta. Isoäidin läsnäolon vuoksi naaraat pystyivät myös lisääntymään uudelleen nopeammin, sillä aikaa ja energiaa ei kulunut niin paljoa aiemmista jälkeläisistä huolehtimiseen.
Hypoteesin saama kritiikki

Ihmisillä isoäitihypoteesin kehityksen edellytyksenä oli, että historiassa naiset olisivat olleet synnyinpaikkauskollisia ja asuneet samalla alueella äitiensä kanssa. Puolestaan miesten olisi täytynyt muuttaa naisten synnyinpaikalle lisääntymään. On kuitenkin arveltu, että metsästäjä-keräilijöiden yhteisöt olisivat olleet patrilokaalisia. Tämä tarkoittaa, että naiset luultavasti jättivät oman synnyinpaikkansa ja muuttivat miehen synnyinpaikalle.
Patrilokaalisuuden kehittymisestä ei ole kuitenkaan tarkkaa tietoa. On mahdollista, että patrilokaalisuus kehittyi vasta kun ihmiset alkoivat omistamaan alueita. Lisäksi on mahdollista, että naisten mukana muuttivat myös heidän äitinsä, jolloin isoäidin huolehtiminen jälkikasvusta olisi ollut mahdollista.
Isoäitihypoteesissa ei myöskään oteta huomioon miesten ja vanhempien sisarusten roolia. Hypoteesia kritisoivien mukaan isien osallistuessa riittävästi lastenhoitoon isoäitien apua ei tarvita. Jos isoäitien avusta ei ole hyötyä, valinta ei kohdistu siihen ja hypoteesin mukainen tilanne ei pääse kehittymään. On arveltu, että metsästäjä-keräilijöiden yhteisössä miehet pystyivät hankkimaan huomattavasti enemmän ravintoa jälkeläisilleen kuin isoäidit. Miehet esimerkiksi metsästivät lihaa, jonka on ajateltu olevan tärkeä ravinnonlähde jälkeläisille. Isoäitihypoteesin kannattajat eivät kuitenkaan pidä lihaa niin tärkeänä tekijänä, koska se on epävarma ravinnonlähde ja se jaettiin todennäköisesti suuremman ryhmän kesken pelkän oman perheen sijaan. Myös vanhemmat sisarukset ovat osallistuneet nuorempien lasten hoitamiseen.
Hypoteesi ei myöskään päde universaalisti ja isoäitien vaikutus lastenlasten menestykseen vaihtelee ja on vaihdellut yhteisöittäin. Tähän vaikuttaa esimerkiksi kulttuuri ja isoäitien merkitys yhteisössä. Myös välimatka, jonka naiset keskimäärin muuttavat siirtyessään vaihtelee, mikä vaikuttaa maternaalisen isoäidin mahdollisuuksiin osallistua jälkeläisten hoivaan.
Naisen vanhetessa lisääntymiseen liittyvät riskit kasvavat, mutta myös menopaussista voi olla haittaa naisen terveydelle. Vaihdevuosien myötä munasarjojen estrogeenituotanto vähenee. Estrogeenin väheneminen voi altistaa esimerkiksi osteoporoosille, sydän- ja verisuonisairauksille, nivelrikolle sekä Alzheimerin taudille.
Aiheesta muualla

Pitkään elävä mummo auttaa lapsenlapsia selviämään elämässä – evoluutiobiologin johtopäätös syntyi Myanmarin norsujen ja pölyisten kirkonkirjojen avulla | Yle Radio Suomi | yle.fi
Olosuhteet vaikuttavat isoäitien hyödyllisyyteen ja eliniän evoluutioon (Väitös: MSc Simon Chapman, 21.9.2020, biologia) | Turun yliopisto
Isoäidit merkittävässä roolissa muinaisyhteisöissä – KALMISTOPIIRI
”Mummohypoteesi” sai vahvistuksen – Vaikutus lapsikuolleisuuteen riippui kuitenkin siitä, oliko kyseessä isän vai äidin äiti | HS.fi
Omia lapsia auttamalla nainen saa enemmän lapsenlapsia | ts.fi
Revisiting the Grandmother Hypothesis
Suuntaamaton radiomajakka
Tekniikka

NDB-suunnistusjärjestelmä koostuu kahdesta osasta: NDB-maalaitteesta ja lentokoneen radiokompassista. Nykyiset radiokompassit ovat itsetoimisia. ADF-laitteita (automatic direction finder): kun lentäjä virittää haluamansa majakan, näytetään suuntima majakalle (toisin sanoen: missä suunnassa majakka sijaitsee ilma-aluksen pituusakseliin nähden) joko kompassilevyyn kiinnitetyn mekaanisen osoittimen avulla tai digitaalisella näytöllä. Vastaanottimesta riippuen voi asteikko olla joko absoluuttinen (näyttää suoraan suuntimalinjan majakalle) tai suhteellinen (x astetta vasemmalle/oikealle). Majakan ohitus voidaan päätellä osoittimen näyttämän kääntymisestä 180 asteella (majakka edessä/takana). NDB:n avulla saavutetaan vain noin viiden asteen suuntimistarkkuus, minkä lisäksi ne ovat herkkiä kaikille sähkömagneettisen häiriösäteilyn lähteille, esimerkiksi säälle. Yksinkertaisimmillaan ADF-vastaanottimessa on kaksi antennia,  ympärisäteilevä kehäantenni ja suunta-antenni. Tarkastellaan ensin kehäantennia yksinään: Kun antennin kehä sijaitsee aallon kulkusuunnan tasossa, antennin puolten välille syntyy vaihe-ero, jolloin siihen indusoituu sähkövirta induktiolain mukaisesti. Osoittautuu, että kehäantennilla on seuraava ominaisuus: kun antennin ja aallon kulkusuunnan välinen kulma saavuttaa 90 astetta, induktiovirta on nolla ja on siten kiertokulman funktio. Tätä virran riippuvuutta kiertokulmasta tai lähettimen suhteellisesta sijainnista kuvataan napakaaviolla (kuva). Kuvasta näkyy, että induktiovirta on nolla sekä lähettimen sijaitessa suoraan suunta-antennin edessä että takana, koska vaihe-ero on molemmissa tilanteissa nolla, saatu informaatio ei riitä lähettimen suhteellisen sijainnin ratkaisemiseen. Ongelma ratkeaa suunta-antennilla, joka on auton radioantennin kaltainen suuntaamaton antenni. Sen ja kehäantennin yhdistelmän, komposiittiantennin, yhteisessä napakaaviossa (induktiovirtojen resultantti) on vain yksi nollakohta (ks. kaavakuvan oikea puoli). Tätä sydämenmuotoista herkkyyskuviota nimitetään kardioidiksi. Periaatteessa siis suunta-antenni vahvistaa toista napakaavion napaa siten, että saadaan yksinapainen napakaavio, jolloin suuntaongelma ratkeaa. Vanhemmissa järjestelmissä piti asettaa tehtaalla toinen nollista kohtilentonollaksi laitteiston asettelun perusteella. Uusimmissa ADF-laitteissa (solid-state ADF, "puolijohde-ADF") ei myöskään ole kierrettävää antennia, vaan suuntima lasketaan useiden, tunnetusti aseteltujen antenniryppäiden vastaanottamien induktiovirtojen perusteella. NDB-maalaitteessa puolestaan voi olla jopa 50-metrinen T-antenni, joka toimii vaihtovirralla. lähde?
Käyttö

NDB-majakoita voidaan käyttää reitti- tai lähestymismajakoina (lokaattoreina). Lähestymismajakoiden avulla voidaan rakentaa pelkästään NDB-pohjainen menetelmä tai niitä voidaan käyttää esimerkiksi ILS-lähestymisen väli- tai loppulähestymisosalla tai lähtö- tai tuloreiteillä. ILS-lähestymisen loppulähestymisen  tapauksessa lähestymismajakka voi olla 75 MHz:n merkkimajakan lisänä tai tilalla, mikä mahdollistaa esim. odotuskuvion perustamisen. NDB-reittimajakoilla, jotka nykyään ovat jo harvinaisia, voidaan määritellä lentoväyliä samaan tapaan kuin VORin avulla. Reittimajakan lähetysteho on lähestymismajakkaa suurempi, jotta kuuluvuusalue suurenisi: käytetään jopa usean kilowatin majakoita. lähde?
Hyötyliikennekuuntelu

NDB-majakoita hyötyliikennekuunnellaan myös radioharrastusmielessä kuuntelija-amatööreinä. Esimerkiksi Valkealan Tieteellinen Tutkimusseura VTTS ry, jolla on myös radioamatöörilähetyskutsumerkki OH5LIZ, pitää NDB-lähetteiden vastaanottamista varten OpenWebTX / KiwiSDR -vastaanotinta Kouvolan Valkealassa. Yhteisö jakaa vastaanottotulokset Internetissä enintään neljällä samanaikaisella kuuntelijalle .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuntaamaton radiomajakka Wikimedia Commonsissa
Tyypillinen mekaaninen ADF-näyttölaite.
ADF-komposiittiantennin napakaavio. Komposiittiantennin säteilykentässä on vain yksi nolla-alue.
Laskeutuva kone sivuuttamassa Klagenfurtin lentoaseman NDB-lähestymismajakkaa.
Keskustan Etelä-Savon piiri

| Keskustan Etelä-Savon piiri |
| --- | --- |


Toimisto:  Porrassalmenkatu 33 50100 Mikkeli
Johto:  Arto Sepponen (pj.)  Laura Hämäläinen (vpj.)  Petri Pekonen (vpj.)
Kansanedustajia:  2 (2011)
Aiheesta muualla
Keskustan Etelä-Savon piiri Sivusto
Keskustan Etelä-Savon piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se toimii Etelä-Savossa ja sen piiritoimisto sijaitsee Mikkelissä. Piirin toiminta-alueeseen kuuluvat Hirvensalmi, Juva, Kangasniemi, Mikkeli, Mäntyharju, Pertunmaa ja Pieksämäki. Piirillä on puoluevaltuustossa kolme jäsentä. Piirin puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2020 alkaen pieksämäkeläinen Arto Sepponen.
Eduskuntavaalit 2007

Keskustan projekti 25:n mukaisesti puoluetoimiston mukaan Keskusta tavoitteli yhtä lisäkansanedustajapaikkaa Etelä-Savon vaalipiirissä. . Kuitenkin se sai vain kaksi kansanedustajaa, Katri Komin ja Jari Lepän, mikä oli yksi vähemmän kuin 2003.
Eduskuntavaalit 2011

Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa molemmat istuvat kansanedustajat olivat ehdolla ja puolue tavoitteli kolmatta paikkaa. Keskusta koki kuitenkin valtakunnallisesti suuren vaalitappion, ja Etelä-Savosta valittiin edelleen kaksi keskustalaista kansanedustajaa, Katri Komi ja Jari Leppä.
Eduskuntavaalit 2019

Vuonna 2019 eduskuntavaaleissa valittiin kaksi eteläsavolaista kansanedustajaa Jari Leppä ja Hanna Kosonen.
Aiheesta muualla

Suomen Keskustan Etelä-Savon piiri (Arkistoitu – Internet Archive)
Los Angelesin mellakat 1992

| Los Angelesin mellakat 1992 |
| --- | --- |
 Mellakan aikana poltettu rakennus.
Paikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ajankohta:  29. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1992
Kuolleita:  53
Haavoittuneita:  2 000~
Epäilty/epäillyt:  Pääasiassa afroamerikkalaisia siviilejä
Los Angelesin mellakat vuonna 1992 oli sarja mellakoita 29. huhtikuuta – 4. toukokuuta, jotka alkoivat Los Angelesista, Kalifornian osavaltiosta Yhdysvalloista. Tapahtumasarja sai alkunsa, kun Los Angelesin poliisin (LAPD) konstaapeli pahoinpiteli afroamerikkalaisen Rodney Kingin 3. maaliskuuta 1991. 29. huhtikuuta 1992 valamiehistö, joka koostui yli kymmenestä valkoihoisesta henkilöstä, totesi Rodneytä pahoinpidelleet poliisit syyttömiksi. Tämä aiheutti joukon mellakoita ympäri Los Angelesia. Mellakat kestivät yli seitsemän päivää ja niihin osallistui tuhansia ihmisiä ympäri kaupunkia. Mellakoitsijoiden aiheuttamat ryöstöt, pahoinpitelyt, tuhopoltot sekä murhat maksoivat Yhdysvalloille yli miljardi dollaria. Yhteenotoissa kuoli yhteensä 53 ihmistä ja tuhannet loukkaantuivat.
Tausta

Los Angeles oli 1900-luvun lopulla etnisesti monimuotoinen kaupunki. Vähemmistöyhteisöissä kuitenkin koettiin vahvasti Los Angelesin valkoihoisten poliisien suorittavan etnistä profilointia ja käyttäytyvän väkivaltaisesti afroamerikkalaisia ja latinoita kohtaan. Nämä tuntemukset vahvistuivat, kun poliisit hakkasivat raa’asti afroamerikkalainen Rodney Kingin.
King oli 3. maaliskuuta 1991 kahden matkustajan kanssa ajamassa länteen Foothill Freewaytä pitkin, kun neljä LAPD:n poliisia pysäyttivät hänet takaa-ajon jälkeen. Rodney oli ajanut moottoritiellä 190 kilometrin tuntivauhdilla. Hänet taklattiin maahan, häntä ammuttiin etälamauttimella sekä lisäksi lyötiin pampulla. Paikalla ollut argentiinalainen George Holliday kuvasi tapauksesta muutaman ensimmäisen minuutin asunnostaan käsin. Videolle ei tallentunut kuitenkaan se, että Rodney vastusti poliisia sekä pidätystä. Rodney oli takaa-ajon aikana ajanut useasti punaisia valoja päin eikä ollut pysähtynyt stop-merkkien kohdalla. Poliisit epäilivät hänen olleen PCP:n vaikutuksen alaisena.
Poliisien käytöksestä Rodneyn pidätyksessä uutisoitiin paljon ympäri maata; muun muassa The New York Times julkaisi 21 artikkelia tapahtumasta. Los Angelesin kaupungin oikeudenkäyntiasiamies haastoi kaikki neljä poliisia oikeuteen pahoinpitelystä sekä liiallisesta voimankäytöstä.
Mellakka > Mellakoiden alku

Kingin pahoinpidelleet poliisit joutuivat oikeuteen, ja heidän tuomionsa julistettiin 29. huhtikuuta 1992. Kymmenestä valkoihoisesta sekä yhdestä latinosta ja aasialaisesta koostunut valamiehistö vapautti jokaisen poliisin syytteistä. Heitä oli syytetty muun muassa aseellisesta pahoinpitelystä ja liioitellusta voimankäytöstä. Jo puolen tunnin päästä tuomion ilmoittamista yli 300 ihmistä osoitti mieltään päätöstä vastaan Los Angelesin piirikunnan oikeustalolla. Kello 17 ja 18 välillä reilut parikymmentä LAPD:n johtamaa poliisia kohtasi pääasiassa afroamerikkalaiset mielenosoittajat South Los Angelesissa. Poliisit joutuivat vetäytymään alimiehitettyinä. Uusi ryhmä mielenosoittajia aloitti mielenosoituksia LAPD:n tukikohdissa ympäri Los Angelesia noin kello 18.30. Viisitoista minuuttia myöhemmin väkijoukko aloitti Florence Avenuen ja Normandie Avenuen kulmassa varastelun sekä hyökkäämisen ihmisten ja pääasiassa valkoihoisten omistamien ajoneuvojen kimppuun.
Mellakoiden ensimmäisenä uhrina pidetään valkoihoista Reginald Oliver Dennyä, joka mellakoista tietämättä pysähtyi hiekkalastissa olleella rekka-autollaan liikennevaloihin Florence Avenuen ja Normandie Avenuen risteyksessä. Tummaihoiset ihmiset vetivät Dennyn ulos rekan ohjaamosta ja pahoinpitelivät tätä katua vasten samaan aikaan, kun risteyksen yläpuolella lentäneet uutishelikopterit kuvasivat tapahtumia. Denny onnistui pahoinpitelyn jälkeen lopulta nousemaan takaisin rekan ohjaamoon ja yritti ajaa tajunnan rajamailla pois paikalta. Tässä vaiheessa apuun riensi afroamerikkalainen siviili Bobby Green Jr., joka oli nähnyt tapahtuman suorana televisiostaan. Green (myös kuorma-autonkuljettaja), nousi Dennyn rekan ohjaamoon, siirsi hänet syrjään kuskin paikalta, ja ajoi hänet sairaalaan.
Mellakka > Kuusi mellakkapäivää

Mellakat levisivät nopeasti isoon osaan Los Angelesin suuraluetta Pacoimasta Long Beachille. Pahiten ne iskivät South Los Angelesiin, Pico-Unioniin ja Koreatowniin, missä korealaisten kauppiaiden ja afroamerikkalaisten asiakkaiden välit olivat jo ennestään huonot.
Mellakoiden toisena päivänä alkoi rauhallisesti, mutta silti pian olivat käynnissä samanlaiset ryöstelyt ja sytytetyt palot kuin edellisenä päivänä. Korealaiset järjestivät omalle alueelleen aseistettuja ryhmiä suojaamaan myymälöitä huomattuaan, että poliisin resurssit eivät ulottuneet heidän hätäänsä. Televisiossa näytettiin kuvia laukaustenvaihdoista korealaisten ja mellakoitsijoiden välillä. Turvallisuusviranomaiset ryhtyivät auttamaan korealaisten aluetta noin puolenpäivän aikoihin. Auttamistyöhön osallistui poliisien suojeluksessa myös palolaitos. Toisena päivänä televisiossa puhui lisäksi presidentti George H. W. Bush, jonka mukaan ”anarkismia ei tulla sietämään”. Televisiossa puhui myös näyttelijä Bill Cosby, joka kehotti mellakoinnin sijaan seuraamaan The Cosby Show’ta.
Kolmannen mellakkapäivän (perjantai 1. toukokuuta) alussa yöllä klo 01.00 Kalifornian kuvernööri Pete Wilson pyysi apua liittovaltion viranomaisilta mellakoiden taltuttamiseksi, mutta liittovaltion joukkojen valmistelutoimet veivät aikaa sunnuntaihin saakka. Kansalliskaartin vahvistuksia saapui myös lisää kaartin kokonaisvahvuuden ollessa 4 000 sotilasta. Lisäksi osavaltion alueelta saapui mellakka-alueella yhteensä 1 700 eri turvallisuusorganisaatioihin kuuluvaa lainvalvojaa. Illan pimettyä mellakka-alueella iski lisäksi sähkökatkos.
Presidentti George H. W. Bush puhui jälleen televisiossa tuomiten ”mielivaltaisen terrorin ja laittomuuden”. Bush korosti edelleen ”kiirettä järjestyksen palauttamiseen” ja varoitti, että ”mellakat tullaan kitkemään sillä voimankäytöllä, joka on tarpeen järjestyksen palauttamiseksi”. Bush otti lisäksi suoraan kantaa Rodney Kingin tapaukseen, ja ilmoitti määränneensä oikeusministeriön tutkimaan asiaa.
Kolmannen päivän aikana mellakat olivat aiheuttaneet useiden urheilu- ja viihdetapahtuminen peruuntumisia tai siirtoja myöhemmäksi. Julkinen liikenne ja lentoliikenne joutuivat rajoittamaan palvelujaan. Neljäntenä päivänä (2. toukokuuta) sotilaita saapui 4 000 lisää, myös merijalkaväen määrävahvuus alueella nousi. Järjestys palautui sotilaiden määrän noustua. Viidentenä päivänä (3. toukokuuta) Los Angelesin pormestari Tom Bradley ilmoitti asukkaille tilanteen kokonaishallinnan paranevan. Koulut, pankit ja liikkeet avattiin 4. toukokuuta uudelleen. Liittovaltion turvajoukot pysyivät alueella 9. toukokuuta asti, osavaltion 14. toukokuuta asti ja kaikkein viimeisimmät varmistusosastot aina 27:nteen toukokuuta saakka.
Jälkipyykki

Mellakoiden jälkeen Los Angelesissa sekä myös valtakunnan tasolla keskusteltiin luonnollisesti tapahtumiin johtaneista syistä. Rodney Kingin pahoinpitelyyn liittyvien epäselvyyksien lisäksi keskusteluissa nousi esiin myös muita teemoja. Muina keskeisinä taustatekijöinä pidettiin afroamerikkalaisten ja korealaisten maahanmuuttajien huonoja välejä mellakka-alueella sekä alueen suurta työttömyysastetta ja tähän liittyvää köyhyyttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Los Angelesin mellakat 1992 Wikimedia Commonsissa
Savupilvi Los Angelesin yllä.
Ihmisiä ryöstämässä vaateliikettä.
Liittovaltion joukkoja menossa taltuttamaan mellakoita.
Kalifornian kansalliskaartin sotilaita partioimassa Los Angelesin kaduilla mellakan jälkeen.
Keskustan Itä-Savon piiri

| Keskustan Itä-Savon piiri |
| --- | --- |


Alue:  Kaakkois-Suomen vaalipiiri Itä-Savo
Toimisto:  Tottinkatu 15  57130 Savonlinna
Johto:  Matti-Pekka Parkkinen (pj.)  Ulla-Riitta Juuti (toiminnanjohtaja)  Kirsti Laamanen (varapuheenjohtaja)
Aiheesta muualla
Sivusto
Keskustan Itä-Savon piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Sen piiritoimisto sijaitsee Savonlinnassa.
Kansanedustajat

Pekka Nousiainen (1999–2007, Etelä-Savon vaalipiiri)
Hanna Kosonen (2015–), Kaakkois-Suomen vaalipiiri
Puoluehallituksen jäsenet

Puoluehallituksessa onmilloin? piiristä jäsenenä Matti-Pekka Parkkinen ja varajäsenenä Kirsti Laamanen. lähde?
Keskustan Itä-Savon piirin kuntien valtuutetut 2013–2016

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kunta | Valtuusto | Valtuutettuja | % |
| Itä-Savo | 158 | 68 | 43 |
| Enonkoski | 17 | 9 | 52,9 |
| Heinävesi | 27 | 11 | 40,1 |
| Puumala | 21 | 10 | 47,6 |
| Rantasalmi | 21 | 12 | 57,1 |
| Savonlinna | 51 | 15 | 29,4 |
| Sulkava | 21 | 11 | 52,4 |
Aiheesta muualla

Suomen Keskustan Itä-Savon piiri
Keskustan Karjalan piiri

| Keskustan Karjalan piiri ry>  |
| --- | --- |


Alue:  Etelä-Karjala
Toimisto:  Valtakatu 54 53100 Lappeenranta
Johto:  Jouni Kemppi (pj.)  Matti Kuittinen (tj.)
Kansanedustajia:  1 (2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Keskustan Karjalan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Lappeenrannassa. Keskustan Karjalan piirin toimialue on nimestään huolimatta vain Etelä-Karjala. Piiri on perustettu vuonna 1906 ja se on yksi Keskustan vanhimmista.
Piirin toiminta-alueen kaupungit ja kunnat ovat: Imatra, Lappeenranta, Lemi, Luumäki, Parikkala, Rautjärvi, Ruokolahti, Savitaipale ja Taipalsaari. Jokaisessa kunnassa toimii kunnallisjärjestö, joka jakautuu edelleen paikallisyhdistyksiin.
Eduskuntavaaleissa piirijärjestö asettaa Suomen Keskustan kansanedustajaehdokkaat ja Etelä-Karjalan hyvinvointialueen aluevaltuustoehdokkaat Etelä-Karjalan maakunnassa Kaakkois-Suomen vaalipiirissä. Kaakkois-Suomen vaalipiiriin kuuluvat myös Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakunta.
Keskustan valtuutetut Etelä-Karjalan kunnissa kaudella 2017-2021

| Kunta | Keskustan  valtuutettujen määrä | Valtuuston  koko  |
| --- | --- | --- |
| Imatra | 3 Keskustan kaupunginvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 43 |
| Lappeenranta | 9 Keskustan kaupunginvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 51 |
| Lemi | 12 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 21 |
| Luumäki | 13 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 23 |
| Parikkala | 12 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 27 |
| Rautjärvi | 10 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 21 |
| Ruokolahti | 12 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 27 |
| Savitaipale | 11 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 21 |
| Taipalsaari | 11 Keskustan kunnanvaltuutettua (Arkistoitu – Internet Archive) | 27 |
| Yhteensä | 93 valtuutettua | 261 |
Kansanedustajat

Ari Torniainen (2011–)
Kansanedustajat > Karjalan piirin ja Viipurin läänin entisiä keskustalaisia kansanedustajia

Kimmo Tiilikainen (2003–2019)
Raimo Liikkanen (1991-1999)
Heikki Kokko (1983–1991)
Juhani Saukkonen (1972-1983)
Mikko Kaarna (1960–1962, 1966–1983)
Veikko Svinhufvud (1958–1966)
Yrjö Sinkkonen (1954–1962, 1966–1972)
Lauri Kaarna (1951–1954)
Väinö Okko (1948-1950)
Ilmari Tiainen (1948-1950)
Johannes Virolainen (1945–1958)
Tauno Saukkonen (1939-1947)
Toivo Ikonen (1933–1939, 1942–1951)
Juho Paksujalka (1933–1936, 1939–1948)
Matti Miikki (1930–1960)
Erkki Pullinen (1930–1933)
Elias Tukia (1924-1948)
Antti Kuisma (1922–1929, 1930–1933, 1935–1936)
Jooseppi Kauranen (1922–1935)
Aleksanteri Mero (1920–1922)
Bertta Leppälä (1917–1922)
Juhani Leppälä (1907–1908, 1919–1922, 1927–1951)
Keski-Suomen Vihreät

| Keski-Suomen Vihreät ry |
| --- | --- |

Alue:  Keski-Suomen maakunta
Toimisto:  Kyllikinkatu 1, 2. krs 40100 Jyväskylä
Johto:  Emilia Lakka (pj.)  Jari Penttinen (vpj.)  Veikko Ahola (toiminnanjoht.)
Kansanedustajia:  1 / 10 (2023)
Aluevaltuutettuja:  7 / 69 (2022)
Kunnanvaltuutettuja:  29 / 584 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Keski-Suomen Vihreät on Keski-Suomen vaalipiirissä toimiva Vihreän liiton piiriyhdistys. Sen puheenjohtaja vuodesta 2022 on ollut Emilia Lakka ja varapuheenjohtaja Jari Penttinen.. Vihreillä on ollut vuodesta 2015 yksi kansanedustaja Keski-Suomesta: Touko Aalto (2015-2019) ja  Bella Forsgrén vuodesta 2019.
Jäsenjärjestöt

Joutsan Vihreät
Jyvioni – Jyväskylän vihreät nuoret ja opiskelijat
Jyväskylän Vihreät
Keski-Suomen tieteen ja teknologian vihreät
Keski-Suomen Vihreät Naiset
Laukaan Vihreät
Muuramen Vihreät
Pohjoisen Keski-Suomen Vihreät
Vihreä Jämsä
Vihreä Keurusseutu
Äänekosken Vihreät
Aiheesta muualla

Keski-Suomen Vihreiden kotisivut