stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italia Marittima
Historiaa

Yhtiö perustettiin nimellä Österreichischer Lloyd vuonna 1836 ja siitä tuli yksi maailman suurimmista laivaliikenneyhtiöistä, koska se hoiti vuoteen 1918 asti suurimman osan Itävalta-Unkarin merikuljetuksista ja merimatkustajista. Yhtiö hoiti säännöllisen liikenteen Triestesta Lähi-itään, Intiaan, Kiinaan, Kaukoitään, Brasiliaan, Yhdysvaltoihin ja Pohjois-Eurooppaan. Se oli myös ensimmäisiä, jotka alkoivat käyttää höyrylaivoja.
Yhtiön nimeksi tuli Lloyd Triestino vuonna 1919, kun Triestesta tuli osa Italiaa. Samaan aikaan yhtiötä myös järjesteltiin uudelleen, jotta se toipuisi ensimmäisen maailmansodan aikaisista menetyksistään. 1930-luvun loppuun mennessä Lloyd Triestino oli jälleen maailman johtavia kuljetusyrityksiä omistaen 85 laivan laivaston ja käyttäen 17 reittiä Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan. Yhtiö oli uudelleen toimintakyvytön toisen maailmansodan hävitysten vuoksi 1940-luvulla. Sodan aikana Lloyd Triestino menetti 68 laivaa ja 1 000 merimiestä. Lopulta laivasto oli pienentynyt vain viiden laivan kokoiseksi ja yhtiöllä oli edessään jälleen valtava uudelleenrakennusohjelma. Vuoteen 1956 mennessä yhtiön laivasto oli kasvanut 31 alukseen.
Lloyd Triestino aloitti kumppanuuden taiwanilaisen merenkulkualan jättiläisen Evergreen Marinen kanssa vuonna 1993. Menestyksekäs kumppanuus on kehittynyt vuosien varrella ja siihen on nyttemmin otettu mukaan myös Evergreenin brittiläinen yhtiö, Hatsu Marine Ltd., joka perustettiin vuonna 2000. Lloyd Triestinon nimi vaihtui virallisesti Italia Marittimaksi 1. maaliskuuta 2006.
Italia Almirante Manzini

Italia Almirante Manzini.
Italia Almirante Manzini (3. kesäkuuta 1890 Taranto – 15. syyskuuta 1941 São Paulo) oli italialainen näyttelijä.
Näyttelijäperheeseen syntynyt Almirante Manzini aloitti teatteriuransa jo hyvin nuorella iällä. Vuodesta 1911 lähtien hän näytteli myös elokuvissa. Pääosa Giovanni Pastronen Cabiriassa (1914) teki Almirante Manzinista yhden italialaisen mykkäelokuvan kuuluisimmista elokuvadiivoista. Hänen muita tunnettuja elokuviansa olivat Femmina (1918) ja Hedda Gabler (1920). Almirante Manzini perusti vuonna 1919 oman tuotantoyhtiön Manzini Filmin, mutta siirtyi seuraavana vuonna Stefano Pittalugan Fertille, jossa hän näytteli useissa serkkunsa Mario Almiranten ohjaamissa elokuvissa. Almirante Manzini työskenteli välillä teatterissa ja teki vuonna 1926 viimeisen mykkäelokuvansa La bellezza del mondo. Hänen ainoa äänielokuvansa oli Gennaro Righellin ohjaama L’ultimo dei Bergerac vuonna 1934. Näyttelijä muutti sittemmin Brasiliaan, jossa hän esiintyi toisinaan paikallisille italialaissiirtolaisille.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Italia Almirante Manzini (englanniksi)
Ivan Košelivets

| Ivan Košelivets Iwan Koszeliwec> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1907 Velyka Košelivka, Tšernihivin kuvernementti
Kuollut: 5. helmikuuta 1999 (91 vuotta) München, Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kirjallisuudentutkimus
Ivan Košelivets, ukr. Іван Кошелівець, myös: Iwan Koszeliwec, (10. marraskuuta 1907 Velyka Košelivka, Tšernihivin kuvernementti – 5. helmikuuta 1999 München, Saksa) oli ukrainalaissyntyinen tieteilijä, johtavia kirjallisuuden alan emigranttitutkijoita ja -kriitikkoja. Hän oli Ševtšenkon tieteellisen seuran ja Ukrainan tiedeakatemian täysjäsen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Emma Andijevska (Andijewska).
Košelivets valmistui Nižynin kansanopetusinstituutista 1930 ja työskenteli 1930-luvulla opettajana Krementšukissa ja Nižynissä. Hän oli jatko-opiskelijana Ukrainan SNT:n tiedeakatemian kirjallisuusinstituutissa 1940–1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän loikkasi länteen ja asui vuodesta 1947 Münchenissä. Hän oli päätoimittajana kuukausilehdissä Ukraijnska literaturna hazeta (1955–1960) ja Sutšasnist (1961–1966, 1976–1977, 1983–1984) sekä lyhyitä katkoja lukuun ottamatta jälkimmäisessä myös toimittajana. Hän kuului 1950-luvun lopulta lähtien Entsyklopedija ukraijnoznavstvan (Encyclopedia of Ukraine) toimituskuntaan. Košelivets kirjoitti siihen artikkeleita kirjallisuudesta ja taiteesta. Hän osallistui myös muiden kirjallisuutta käsittelevien hakuteosten kirjoittamiseen ja kirjoitti tutkimuksia kirjailijoista. Hän toimitti puolalaisen kokoelman Neuvosto-Ukrainan toisinajattelijoiden asiakirjoista ja käänsi kirjallisuutta ukrainaksi. Hänen muistelmateoksensa Rozmovy v dorozi do sebe ('Keskusteluja matkalla minäksi') ilmestyi 1985.
Jaakko Pasanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. marraskuuta 1978 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1990–1998: Haka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–2002 | Haka | 62 | (3) |
| 1996 | → VaKP (laina) | 5 | (1) |
| 1999 | → KajHa (laina) | 1 | (0) |
| 1999 | → SalPa (laina) | 4 | (0) |
| 2002 | → PS-44 (laina) | 5 | (0) |
| 2003–2004 | KuPS | 50 | (1) |
| 2005–2008 | PP-70 | 85 | (4) |
| 2009 | TPV | 19 | (0) |
| 2010 | Ilves | 19 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 250 | (9) |
Maajoukkue
| 1994 | Suomi U16 | 1 | (0) |
| 1996 | Suomi U17 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jaakko Pasanen (s. 6. marraskuuta 1978 Valkeakoski) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Pasanen edusti Veikkausliigassa Valkeakosken Hakaa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden kolmesti. Pasasen liigadebyytti tapahtui kesäkuussa 1996 ottelussa Vaasan Palloseuraa vastaan. Valkeakoskelta hän siirtyi Kuopion Palloseuraan kaudeksi 2003 ja sieltä Tampereelle ensin PP-70:n riveihin ja myöhemmin Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin. Syksyllä 2009 Pasanen teki sopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1998, 1999, 2000
SM-pronssi 2002
Suomen Cup 1997, 2002
Aiheesta muualla

Pasasen pelaajakortti Ilveksen sivuilla[vanhentunut linkki]
Pasanen Ilvekseen[vanhentunut linkki]
Pasanen Veikkausliigan sivuilla
Iso-Mietiäinen

| Iso-Mietiäinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°46′01″N, 27°04′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskupuro:  puro Pieni-Mietiäiseen 
Järvinumero:  14.929.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,1 m  
Pituus:  2 km  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  6,506 km  
Pinta-ala:  36,585 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Mietiäinen 
Iso-Mietiäinen  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Nykäsenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,0 kilometriä pitkä, 600 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 37 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Korpijoen valuma-alueeseen (14.929) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,1 metriä mpy.
Ivan Kozlov

Ivan Andrejevitš Kozlov (ven. Ива́н Андрее́вич Козло́в, 6. heinäkuuta 1888 Kolomnan kihlakunnan Sandyrin kylä – 27. maaliskuuta 1957 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Ivan Kozlov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi vuonna 1905 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen, osallistui vallankumousliikkeeseen, tuomittiin vankeuteen ja pakeni ulkomaille. Kozlov osallistui Venäjän sisällissotaan Ukrainassa ja Krimillä. Vuosina 1923–1925 hän opiskeli Valeri Brjusovin kirjallisuusinstituutissa Moskovassa. Toisen maailmansodan aikana Kozlov työskenteli Krimin maanalaisen puoluekeskuksen sihteerinä ja johti saksalaisten vastaista toimintaa Kertšissä ja Simferopolissa.
Kozlov aloitti näytelmäkirjailijana vuonna 1920. Vuonna 1926 ilmestyi hänen vuoden 1905 vallankumouksesta kertova pienoisromaaninsa Vstrjaska. Kirjailijan dokumenttiromaania Maanalainen Krim (V Krymskom podpolje, 1947) on pidetty yhtenä parhaista neuvostopartisaaneista kertovista teoksista. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1948.
Suomennettu teos

Maanalainen Krim: muistelmia. Suom. Oleg Korimo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1949.
Jaakko Kangosjärvi

Jaakko Kangosjärvi (s. Muonio) on suomalainen toimittaja, valokuvaaja, yrittäjä ja uransa päättänyt taiderockmuusikko. Hän tuli tunnetuksi lukioikäisenä vuonna 1981 julkaisemastaan, ainoaksi jääneestä albumista Ihmeellinen luonto, jonka tuotti Johanna-levymerkille Jyrki Siukonen. Siukonenkin soittaa albumilla, joka äänitettiin kolmen kesäpäivän aikana Kangosjärven kotona Lapin Muoniossa. Siukosen ja Kangosjärven lisäksi albumilla esiintyvät tamperelaiset Jukka Mikkola, Jari Kivelä, saksalainen Christine Glaser ja kittiläläinen Petteri Bäck. Musiikilliseksi esikuvakseen Kangosjärvi mainitsi tuolloin Kari Peitsamon.
Rytmisesti ja melodisesti tahallisen epätarkka albumi äänitettiin kaksiraitanauhurilla ilman päällekkäisottoja, ja sen kappaleista saivat kohtuullisen paljon radiosoittoa Yleisradiossa kappaleet ”Musiikkia ja urheilua” ja ”Tuuliko se siellä”. Ensin mainitun nimi mukaili Yleisradion 1970-luvun alussa aloitetun radio-ohjelman nimeä.
Kangosjärvi suoritti toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa ja työskenteli yli 20 vuotta toimittajana, pisimpään Helsingin Sanomissa. Hän on työskennellyt myös Radio 957:ssa, Z-lehden päätoimittajana 1990-luvun lopulla sekä vuosina 2012–2013 Luoteis-Lappi -lehden päätoimittajana. Myöhemmin hän siirtyi media-alan yrittäjäksi Helsinkiin.
Nimimerkillä kirjoittanut Jaakko Kangosjärvi on ollut myös varsin aktiivinen vapaan sanakirjan Wikipedian artikkelien kirjoittaja vuodesta 2010 lähtien.[lähde? ]
Irwinismi

| Irwinismi Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 30.11.1965 (1, 11)
 Studio : Akkuteollisuuden studio (3, 4) 
 Julkaistu: maaliskuussa 1966   2001 (CD)
 Formaatti: LP-levy (RILP 7023)   C-kasetti (MDE 2011)   CD-levy (8573-83641-2)
 Tyylilaji: folk, country rock
 Kesto: 27.16
 Levy-yhtiö: Finnlevy   Warner Music Finland (CD)
 Levymerkki: Rytmi   Fazer Records (CD)
Muut kannet
   Albumin uusintapainoksen kansikuva vuodelta 1972.
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (4 viikkoa, maaliskuu 1966)
Irwin Goodmanin muut julkaisut
|   | Irwinismi 1966 | Ei tippa tapa 1966 |
Singlet albumilta Irwinismi
 ”En kerro kuinka jouduin naimisiin” / ”Katkera matka” Julkaistu: 1965 (45-S 133)  ”Työmiehen lauantai” / ”Kuin Ferrari” Julkaistu: 1965 (45-S 135)  ”Kalteritango” / ”Autolla Kanarian saarille” Julkaistu: 1966 (45-S 136)
Irwinismi on suomalaislaulaja Antti Hammarbergin eli Irwin Goodmanin esikoisalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1966. Levy on soundeiltaan ja jo kansikuvaansa myöten hyvin pelkistetty teos eikä sillä kuulla kovin mahtipontisia sovituksia.
Levy sisältää useita klassikoiksi muodostuneita kappaleita, kuten ”Työmiehen lauantai”, ”En kerro kuinka jouduin naimisiin”, ”Marcello Magaroni”, ”Kalteritango” sekä ”Autolla Kanarian saarille”, jonka nimi on peräisin 1960-luvulla yleisesti tunnettu sanonnasta, jonka mukaan rattijuopumuksesta tuomitut passitettiin sovittamaan rangaistustaan työsiirtolaan Helsinki-Vantaan lentoaseman rakennustyömaalle. Kappale joutui Yleisradiossa ohjelmaneuvoston päätöksellä esitysrajoituksen alaiseksi perusteena ”rattijuoppousrangaistuksen väheksyminen”. ”Marcello Magaroni” puolestaan on parodia Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla suositusta italialaisesta laulajasta Umberto Marcatosta.
Iskelmälaulaja Sirkka Keiski levytti pian levyn ilmestyttyä sillä mukana olleelle kappaleelle naisellisen vastineen nimellä ”En minäkään kerro kuinka jouduin naimisiin”. Myös tämä sanoitus oli Vexi Salmen käsialaa. Yleisradion ohjelmaneuvosto julisti kappaleen esitysrajoituksen alaiseksi, koska sen tekstissä mainittiin nimeltä tuon ajan kohuttu seurapiirikaunotar Tabe Slioor.
Albumi nousi Suomen myydyimmäksi huhtikuussa 1966 syrjäyttäen muun muassa The Beatlesin Rubber Soulin. Se pysyi viiden myydyimmän albumin joukossa saman vuoden elokuuhun saakka. Kärkipaikalta sen syrjäytti The Rolling Stonesin albumi Aftermath.
Levyä myytiin tuoreeltaan 3 200 kappaletta. Sitä pidettiin Musiikki-Fazerilla hienona tekona, sillä äänitteiden myynti oli 1960-luvun puolivälissä singlevoittoista.
Albumi julkaistiin Rytmi-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina. Vinyylilevynä 1960-luvulla julkaistiin myös toinen painos ja kolmas painos vuonna 1984. Lisäksi levy julkaistiin vuonna 1972 nimellä Irwin Goodmanin tarina 1.. Vuonna 2001 albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä digitaalisesti remasteroituna painoksena.
Tietoa kappaleista

Irwin Goodmanin ensimmäinen single ”En kerro kuinka jouduin naimisiin” levytettiin Akkuteollisuuden studiolla. Vexi Salmi oli soittanut basisti Erik Lindströmille ja pyytänyt häntä basistiksi kappaleelle. Samalla Salmi pyysi Lindströmiä etsimään rumpalin (Ilpo Kallio) levylle. Lindström ei kuitenkaan ilmaantunut paikalle, vaan basistina toimi Pentti Vuosmaa. Laulunsa lisäksi Irwin soitti äänitteellä kitaraa ja huuliharppua. Tunnin aikana äänitettiin kappaleet ”En kerro kuinka jouduin naimisiin” ja ”Aurinko, tähdet ja kuu”. Salmi on muistellut matkassa olleen ”legendan aineksia”, sillä levytyspäivän aamuna Salmi oli nukkunut aamulla pommiin ja heräsi siihen, kun Irwin heitteli seitsemän aikaan kiviä Salmen ikkunaan ja huusi junan lähtevän. Debyyttisingle ”En kerro kuinka jouduin naimisiin” julkaistiin lopulta 27.10.1965 ja sai julkisuutta miltei samantien Irwinin esiinnyttyä samana päivänä televisiossa Markku Veijalaisen, Jyrki Hämäläisen ja Jarmo Porolan Ohimennen-tv-ohjelmassa.
30. marraskuuta 1965 levytettiin Irwin Goodmanin toinen single ”Työmiehen lauantai / Kun Ferrari”, jolla soitti lähes sama kokoonpano kuin esikoissinglellä. Ainoastaan Pentti Vuosmaan tilalla bassoa soitti Erik Lindström. Vexi Salmi on kertonut lainanneensa A-puolen lausahduksen ”Viideltä saunaan ja kuudelta putkaan, se on sellainen työmiehen lauantai” rekkamies Paavo Peltoselta. Ainoastaan sana ”rahtimies” korvattiin ”työmiehellä”.
Irwin itse on kertonut ”Marcello Magaroni”-kappaleen syntyneen studiolla levynteon tuoksinassa. Yksitoista kappaletta oli valmiina ja vielä tarvittiin yksi. Kun soittajat pitivät tauon, Irwin pyysi Salmea tekemään tekstin. Salmi sanoitti ja Irwin sävelsi kappaleen 15 minuutissa ja se levytettiin saman tien.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Irwin Goodman nimellä Goodman ja sanoittanut Vexi Salmi nimellä Retee.
Kappaleet > A-puoli

Työmiehen lauantai – 1.56
Tyydyn kohtaloon – 2.38
Aurinko, tähdet ja kuu – 3.47
En kerro kuinka jouduin naimisiin – 2.22
Marcello Magaroni – 2.45
Kappaleet > B-puoli

Kalteritango – 3.00
Autolla Kanarian saarille – 1.48
Miehen kylkiluu – 2.07
Virkamies Virtanen – 2.51
Katkera matka – 2.05
Kuin Ferrari – 1.57
Muusikot

Irwin Goodman – laulu, kitara, huuliharppu (4, 11)
Pentti Vuosmaa – basso (3–4, 10, 11)
Erik Lindström – basso (1–2, 5–9)
Ilpo Kallio – rummut
Rauno Lehtinen – viulu
Kappaleen ”Marcello Magaroni” (5) muusikot tunnistamattomia.
Irma Laukkanen

Irma Riitta Johanna Laukkanen (s. 9. joulukuuta 1958 Kotka) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Kuvataideakatemian maalauslinjalla vuosina 1977–1981 ja sen jälkeen kuvanveistolinjalla vuosina 1981–1982. Lisäopintoja hän on hankkinut Italiassa, Yhdysvalloissa, Kiinassa, Nepalissa ja Meksikossa.
Valon huone, Kuhmo, 1992.
Laukkasen veistotaiteessa korostuu tilallinen ajattelu ja monikerroksisuus. Monet hänen töistään ovat avaruusgeometrisia sommitelmia, joissa tapahtuu asteittaisia valon ja värien voimakkuuden muutoksia. Hän käyttää teoksissaan usein läpinäkyviä tai heijastavia materiaaleja, kuten lasilevyä tai metallilankaa ja -verkkoa, mutta myös monia muita materiaaleja.
Laukkasen töitä on julkisesti esillä muun muassa Vantaan pääkirjastossa, Kotkan uimahallissa, Mussalon urheiluhallissa, Savonlinnan kaupungintalossa, Fortumin pääkonttorissa ja Suomen Berliinin-suurlähetystössä. Laukkanen on valittu kaksi kertaa Ars Fennica -palkintoehdokkaaksi.
Aiheesta muualla

Laukkanen Kotkan taiteilijaseuran sivuilla[vanhentunut linkki]
Italian Hockey League

Italian Hockey League on italialainen toisen sarjatason jääkiekkoliiga. Liiga perustettiin 2005.
Sarjan nimi

Serie B (1934–1941)
Campionato italiano di promozione (1948–1965)
Serie B (1965–1996, jakautui Serie B1- ja Serie B2-sarjoihin vuosina 1988–1996)
Serie A2 (1996–1997)
Serie B (1997–1998)
Serie A2 (1998–2000)
Serie B (2000–2002)
Serie A2 (2002–2003)
Serie B (2003–2004)
Serie A2 (2004–2013)
Seconda divisione (2013–2014)
Serie B (2014–2017)
Italian Hockey League (2017–)
Joukkueet > Joukkueet 2018–2019

| Joukkue | Kaupunki | Päävalmentaja | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- |
| Alleghe Hockey | Alleghe, Veneto |  Pyry Eskola | 1946 |
| SC Auer/Ora Frogs | Auer, Etelä-Tiroli |  Karl Anderlan | 1981 |
| HC Falcons Brixen/Bressanone Woodone | Brixen, Trentino-Etelä-Tiroli |  Marco Scapinello | 1987 |
| Hockey Como | Chiavenna, Lombardia |  Pjotr Malkov | 1971 |
| HC Eppan Pirates | Appiano, Etelä-Tiroli |  Tomáš Demel | 1981 |
| Hockey Fiemme | Cavalese, Trentino-Etelä-Tiroli |  Robert Chizzali | 1956 |
| SV Kaltern/Caldaro | Caldaro |  Stan Moore | 1962 |
| HC Meran/Merano | Merano, Trentino-Etelä-Tiroli |  Massimo Ansoldi | 1968 |
| HC Pergine | Pergine Valsugana, Trentino-Etelä-Tiroli |  | 1983 |
| HC Varese | Varese, Lombardia |  John Cacciatore | 1977 |
Mestarit

2018-19: SV Kaltern/Caldaro
2017-18: HC Eppan Pirates
2016-17: HC Milano Rossoblu
2015-16: HC Merano
2014-15: Alleghe Hockey
2013-14: HC Eppan Pirates
2012-13: HC Eppan Pirates
2011-12: HC Milano Rossoblu
2010-11: WSV Sterzing – SSI Vipiteno Broncos
2009-10: HC Eppan Pirates
2008-09: WSV Sterzing – SSI Vipiteno Broncos
2007-08: SV Kaltern
2006-07: HC Merano
2005-06: SG Pontebba
2004-05: WSV Sterzing – SSI Vipiteno Broncos
Euroopan jääkiekon alemmat sarjatasot
| --- | --- |
Toinen sarjataso:  Alankomaat | Belgia | Bulgaria | Iso-Britannia | Italia | Itävalta | Norja | Puola | Ranska | Ruotsi | Saksa | Skotlanti | Slovakia | Suomi | Tanska | Sveitsi | Tšekki | Turkki | Valko-Venäjä | Venäjä
Kolmas sarjataso:  Alankomaat | Iso-Britannia | Itävalta | Norja | Ranska | Ruotsi | Saksa | Slovakia | Suomi | Sveitsi | Tšekki | Venäjä
Juniorisarjoja:  Itävalta | Ruotsi | Saksa | Slovakia | Suomi | Sveitsi | Tšekki | Venäjä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:2a Divisione
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Serie A2 (ice hockey)
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Irwinin lapset

Irwinin lapset -yhtyeen logo.
Irwinin Lapset Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa 2007.
Irwinin Lapset on Ari Lahden ja Risto Tajakan vuonna 1981 Valkeakoskella perustama Irwin Goodmanin (oik. Antti Hammarberg) tekemää musiikkia soittava yhtye. Yhtye saavutti pian yllättävän medianäkyvyyden värikkäällä esiintymisellään ja Irwiniltä perityillä maneereillaan.
Irwinin Lasten oma ura pelkkänä cover-yhtyeenä ei kuitenkaan kantanut pitkälle. Vasta yhteistyö itsensä Irwin Goodmanin kanssa toi enemmän esiintymiskokemusta. Yhtye toimi vuosina 1982–1990 Irwinin taustayhtyeenä. Yhteistyö alkoi tiivistyä Irwinin noustua osin yhtyeensä avustamana 1984 vuosien hiljaisemman kauden jälkeen uudelleen suosioon ennen ainuttakaan uutta levytystä tai minkäänlaista promootiota. Heti Irwinin taiteilijaeläkehakemuksen hylkäämisen jälkeen hän ja yhtye nousivat Helsingissä Vanhan Ylioppilastalon esiintymislavalle. Tiedotusvälineet olivat automaattisesti paikalla. Irwinin Lasten oman lyhyen levytysuran (2 singleä Työmiehen Twist and Shout/Reteesti vaan ja Raha Ratkaisee/Kaksi nuorta kovanaamaa ja 1 Lp Omiin nimiin!) jälkeen Irwiniltä julkaistiin syksyllä 1984 ensin single Härmäläinen Perusjuntti (säv.I. Goodman-A. Lahti-K. Halonen ja san. E. von Retee) ja perään samanniminen Lp, joka myi kultalevyn verran.
Irwinin Lapsista tuli Irwinin taustayhtye. Pian Irwin valitsi moniäänisestä yhtyeestä kolme mukaansa ja esiintyi trion kanssa koko 1980-luvun lopun. Rentun ruusu (säv. K. Halonen - san. E. von Retee) (1988) räjäytti lopullisesti potin, ja Irwin oli jälleen suosionsa huipulla. Yhteistyötä jatkui lähes Irwinin kuolemaan asti.
Irwinin lapset vaipui hiljaiseloon Irwinin kuoltua 1990-luvun alussa, mutta on esiintynyt ja levyttänyt jälleen 2000-luvulla.
Julkaisut > Albumit

Omiin nimiin! (1984)
Ei päätä palella (2000)
Live på Tirra (2002)
Se on näin (2004)
Kokoonpano > Alkuaikojen kokoonpanot (1981-1998)

Alkuperäinen kokoonpano (1981-1983)
Risto Tajakka (laulu)
Ari Lahti (laulu/kitara)
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
Esko Aatila (rummut)
Ensilevytyskokoonpano (1984)
Risto Tajakka (laulu)
Ari Lahti (laulu/kitara)
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
Antti Peltola (rummut)
Irwinin takaisin parrasvaloihin nostanut ja LP-levyn tehnyt kokoonpano (1984)
Risto Tajakka (laulu)
Ari Lahti (laulu/kitara)
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
Timo Murronmaa (rummut)
Irwinin kanssa keikkoja tehnyt kokoonpano (1984)
Risto Tajakka (laulu)
Ari Lahti (laulu/kitara)
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
+ vaihtelevat rumpalit mm. Seppo Tammilehto
Vuosi 1985 -kokoonpano bändinä ja Irwinin kanssa
Risto Tajakka (laulu) → Tajakka ja Tabletit
Ari Lahti (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
Hannu Ohtonen (kitara)
Markku Turunen (rummut)
Irwinin Lapset -triona ja Irwinin mukaansa valitsema kiertuekokoonpano (1985-1990)
Ari Lahti (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
Markku Turunen (rummut 1985-1986) / Esko Aatila (rummut 1986-1990)
Arin uudelleen kokoama Irwinin Lapset mm. Irwinin muistokonsertit (1991-)
Risto Tajakka (laulu -1995)
Ari Lahti (laulu/kitara -1998) → Ari G
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Harri Blomster (basso)
+ vaihtelevat rumpalit
Kokoonpano > kokoonpano (2004-2012)

Pasi Läärä (laulu/kitara)
Pepe Annala (kitara/laulu)
Harri Blomster (basso)
Kari Kaatrakoski (rummut)
Kokoonpano > kokoonpano (2014-)

Pasi Läärä (laulu/kitara)
Jukka Ilmonen (koskettimet/haitari)
Harri Blomster (basso)
Timo Leinonen (rummut)
kokoonpano (2020-)
Pasi Läärä (laulu/kitara)
Jukka Ilmonen (koskettimet/haitari)
Harri Blomster (basso)
Pete Peltola (rummut)
Aiheesta muualla

Irwinin Lapset -kotisivut
Irwinin Lapset Pomus.net:n tietokannassa
Irwinin Lapset IrwinGoodman.comissa
Irwinin Lapset Ari G:n sivuilla
Irma Martinkauppi

| Irma Martinkauppi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1938 (ikä 86) Oulu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Irma Martinkauppi (o.s. Karkama, s. 28. kesäkuuta 1938 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän oli vuonna 1967 yksi Ryhmäteatterin perustajajäsenistä, mitä ennen hän näytteli 1960-luvun alkupuolella Kokkolan kaupunginteatterissa ja Vaasan Suomalaisessa Teatterissa. Hänen merkittäviä elokuvaroolejaan on naispääosa elokuvassa Jouluksi kotiin.
Irma Martinkaupin puoliso oli lavastaja ja näyttelijä Timo Martinkauppi 1964–1973.
Valikoitu filmografia

Työtön (1969) (televisiosarja)
Kreivi (1971)
Marja pieni! (1972)
Solveigin laulu (1974)
Jouluksi kotiin (1975)
Elämänmeno (1978) (televisiosarja)
Kivenpyörittäjän kylä (1995)
Iso-Miekka

| Iso-Miekka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°43′15″N, 24°13′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Venehjoen valuma-alue (35.74)
Laskujoki:  oja Pikku-Miekkaan 
Järvinumero:  35.743.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,9 m  
Rantaviiva:  5,029 km  
Pinta-ala:  38,126 ha  
Saaria:  1 
 fiIso-Miekka 
Iso-Miekka  on Pirkanmaalla Oriveden Untavan koillispuolella sijaitseva järvi.