stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyrki Vesikansa

Jyrki Vesikansa Helsingin kirjamessuilla 2017
Jyrki Äänis Kaleva Vesikansa (s. 28. lokakuuta 1941 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Jyrki Vesikansan vanhemmat olivat partioliikkeessä vaikuttaneet Osmo ja Sirkka Vesikansa. Vesikansa työskenteli pitkään Uuden Suomen toimittajana. Hän aloitti lehden palveluksessa vuonna 1964. Vuosina 1969–1972 hän toimi sen kirjeenvaihtajana Länsi-Saksassa, vuosina 1972–1976 taloustoimituksen päällikkönä ja vuosina 1976–1978 toimituspäällikkönä. Vuonna 1978 hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankin tiedotuspäälliköksi, mutta palasi Uuteen Suomeen vuonna 1983, jolloin hän aloitti yhtenä sen päätoimittajista. Hän jatkoi lehden palveluksessa vuoteen 1991, sen julkaisun lopettamiseen saakka. Vuodesta 1992 alkaen hän toimi Iltalehden ja Kauppalehti Option artikkelitoimittajana.
Vesikansa valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1994 ja filosofian tohtoriksi 2021. Hänen lisensiaatintyönsä on nimeltään Uuden Suomen viimeinen nousu ja tuho 1976–1991 ja väitöskirjansa Satavuotisen lehtisodan ratkaisuvaihe?, josta on ilmestynyt myös kansapainos Satavuotinen lehtisota (Readme.fi 2021). Hän on kirjoittanut myös lehden aiemmista vaiheista kertovan teoksen Sinivalkoiseen Suomeen: Uuden Suomen ja sen edeltäjien historia I, joka ilmestyi vuonna 1997. Hänen muihin kirjoihinsa kuuluvat muun muassa Perloksen historiikki Parakin perältä pörssiyhtiöksi vuodelta 2003 ja Björn Westerlundin elämäkerta Nokian Nalle vuodelta 2004.
Vesikansan luottamustehtäviin on kuulunut muun muassa Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton puheenjohtajuus. Hänelle on myönnetty valtion journalistipalkinto vuonna 2005 ja lehdistöneuvoksen arvonimi vuonna 2011. Sotilasarvoltaan Vesikansa on reservin yliluutnantti.
Jyrki Vesikansan puoliso oli toimittaja Päivi Vesikansa (1943–2023), ja heillä on kaksi poikaa ja yksi tytär. Heidän toinen poikansa on Ylioppilaslehden päätoimittaja ja Suomen Kuvalehden toimittaja Jarkko Vesikansa ja tytär Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja apulaispormestari Sanna Vesikansa. Jyrki Vesikansa itse toimi Ylioppilaslehden vt. päätoimittajana vuonna 1966.
Teokset

Maksun aika: Energiakriisin seuraukset.  (Toimite)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1974.  ISBN 951-26-0946-0.
Esimerkki tutkimuksen harharetkistä: Arvioita Tandemin osatutkimuksesta Mainonta ja yhteiskunta.  Helsinki:  Korkeakoulu- ja tiedepoliittinen tutkimussäätiö, 1976.  ISBN 951-9252-13-4.
Kehitysmaasta elintaso-Suomeen. Itsenäisen Suomen talouden vaiheita ja niiden taustaa.  (Piirrokset: Camilla Ekman-Suhonen)  Helsinki:  Otava, 1992.  ISBN 951-1-11590-1.
Talouden vapauden puolesta: 75 vuotta Keskuskauppakamarin toimintaa.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12714-4.
Leipurinpojan perintö: Huhtamäki oy 1920–1995.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13996-7.
Suomalainen liikemies: Suomen liikemies-yhdistyksen toimintaa ja toimintaympäristöä sadan vuoden ajalta 1896–1996.  Helsinki:  Suomen liikemies-yhdistys, 1996.  ISBN 952-90-8041-7.
Sinivalkoiseen Suomeen: Uuden Suomen ja sen edeltäjien historia 1: 1847–1939.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14796-X.
Puuseppää aina tarvitaan: Iskun historia 1928–1998.  Lahti:  Isku, 1998.  ISBN 952-91-0347-6.
Pellistä Perlokseen: Oy G. W. Sohlberg ab:n historia 1876–2001.  Espoo:  G. W. Sohlberg, 2001.
Suvanto, Antti & Vesikansa, Jyrki (toim.): Modernismi taloustieteessä ja talouspolitiikassa: O-ryhmän kirjoituksia ja kirjoituksia O-ryhmästä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-870-2.
Parakin perältä pörssiyhtiöksi: Perloksen historia 1953–2003.  Nurmijärvi:  Perlos, 2003.  ISBN 952-91-5580-8.
Nokian Nalle. Vuorineuvos Björn Westerlundin elämänvaiheita.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19388-0.
Sjöstedt-suku 2005: Täydennysosa vuoden 1976 sukukirjaan.  (Toimite)  Helsinki:  Sjöstedt-suvun sukuyhdistys, 2005.
Myllyniemi, Seppo & Vesikansa, Jyrki (toim.): Vapauden valli: Näkökulmia Vapauden akateemisen liiton vaiheisiin 1950–69.  Helsinki:  Vapauden akateeminen liitto, 2010.  ISBN 978-952-92-8488-7.
Kolbe, Laura; Nyström, Samu; Vesikansa, Jyrki: Helsinki 1945: Pääkaupunki ja rauha.  Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-192-8.
Satavuotisen lehtisodan ratkaisuvaihe? Uuden Suomen ja Helsingin Sanomain kilpailu 1956–76 sekä epilogi vuosilta 1976–2020 . Helsingin yliopisto, 2021. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.12.2021).
Satavuotinen lehtisota, Uuden Suomen ja Helsingin Sanomain keskinäinen kilpailu 1889-1991. Readme.fi 2021 Isbn 978-952-373-408-1 (Väitöskirjan "kansanpainos", joka sisältää laajat luvut niistä Uuden Suomen vaiheista, joita väitöskirja ei käsittele.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyrki Vesikansa Wikimedia Commonsissa
Kaapulude

| Kaapulude |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arhtropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Lutikkamaiset Cimicomorpha
Yläheimo::  Miroidea
Heimo::  Kuneluteet Miridae
Alaheimo::  Mirinae
Tribus::  Mirini
Suku::  Pantilius
Laji::  tunicatus
Kaksiosainen nimi
 Pantilius tunicatus  (Fabricius, 1781) 
Katso myös
   Kaapulude Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaapulude (Pantilius tunicatus) on kuneluteiden heimoon kuuluva hyönteinen..
Ulkonäkö

Kaapulude on isokokoinen lude, pituus 8–10 mm.
Elinympäristö

Kaapuluteita tavataan lepän, pähkinäpensaan ja koivun alaoksilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kaapulude (Pantilius tunicatus)
Justify

| ”Justify” The Rasmus |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Black Roses
 Äänitetty : syksy 2007 – kesä 2008  Dynasty Studios, Helsinki   WireWorld Studio, Nashville
 Julkaistu: radioihin joulukuu 2008   kauppoihin14. tammikuuta 2009 
 Tuottaja(t): Desmond Child Harry Sommerdahl
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.26   04:23 (Radio edit)
 Levy-yhtiö: Playground Music
The Rasmuksen muut singlet
| ”Livin’ in a World Without You” 2008 | ”Justify” 2008 | ”Ghost of Love” 2009 |
Justify on rockyhtye The Rasmuksen joulukuussa 2008 julkaistu, toinen single Black Rosesilta. Albumilla se on neljäntenä "Ghost of Loven" jälkeen ja ennen "Your Forgivenessiä".
Justify oli ensimmäinen Black Rosesille sävelletyistä kappaleista. Yhtyeellä oli idea kappaleesta hitaahkona ja tunnelmallisena kappaleena, kun kappaleen demo tehtiin alkuvuodesta 2007 tuottaja Desmond Childin studiolla Los Angelesissä. Yhtye oli tavannut tuottajan marraskuussa ensi kertaa ja Justify oli kappale, jossa yhtye tutustui työskentelyyn Childin kanssa. Yhtye alkoi kehittää kappaletta erilaiseksi ja rock-henkisemmäksi. Osa tästä demosta on kuultavissa Eero Heinosen dokumentissa The making of Black Roses. Levylle päätynyt lopullinen versiossa kappaleesta on palattu hyvin paljon ensimmäisen demon kaltaiseen ilmaisuun. Kappale on musiikkityyliltään elektro-rockvaikutteinen ja siinä on lieviä Depeche Mode -vaikutteita. Justify sai ensiesityksensä akustisessa konsertissa Saksassa SAW -kanavalla 26. elokuuta 2008.
"Justifyn" idea tiivistyy siinä olevaan lauseeseen "I should go and find myself before I go and ruin someone else." Toisin sanoin kappaleen ns. sanoma on, että ihmisen pitäisi löytää itsensä ennen kuin tyrii suhteensa johonkuhun muuhun.
Kappaleet

Justify
Yesterday You Threw Away Tomorrow
Justify (Radio edit)
Justify
Justify
Yesterday You Threw Away Tomorrow
Justify (Brown Version)
Aiheesta muualla

The Rasmuksen kotisivu
Jouko Tuunainen

Jouko Tarmo Kullervo Tuunainen (s. 27. helmikuuta 1945 Sahalahti) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Tuunaisen äiti oli Eila Sylvia Korpela. Tuunainen avioitui 1966 erikoissairaanhoitaja Hilkka Onerva Alstelan kanssa. Hän valmistui merkonomiksi Tampereen kauppaoppilaitoksesta 1965 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1978 ja on suorittanut myös useita liikkeenjohdon koulutusohjelmia. Tuunainen oli Keskolla rautaryhmän palveluksessa 1966–1971, Lappeenrannan konttorin rautaosaston osastopäällikkö 1971–1973, rautaryhmän talouspäällikkö 1974–1976, rautatavaraosaston johtaja 1976–1980, keskusvaraston johtaja 1980–1983, materiaalijohtaja 1983–1986, maatalous- ja rautaryhmän johtaja 1987–1993, kenttäryhmän johtaja 1993–1995, päivittäistavararyhmän johtaja 1995–1998 ja resurssiohjauksen johtaja 1998–2001 sekä Keskon hallituksen jäsen 1983–2000. Hän oli myös Kauppa Käy -lehden päätoimittaja 1987–1991 ja Elintarvikeuutiset-lehden päätoimittaja 1995–1996. Tuunaisella on ollut työuransa aikana ja myös sen jälkeen lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1999.
Jouko Tuovinen

Jouko Armas Antero Tuovinen (29. joulukuuta 1941 Polvijärvi – 25. lokakuuta 2020) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Hän asui Liperissä. Tuovinen työskenteli vuosina 1962–1973 Valtionrautateiden palveluksessa Joensuussa ja toimi työläistarkastajana Pohjois-Karjalan työsuojelupiirissä vuodesta 1973. Kansanedustajana hän toimi kolme vaalikautta vuosina 1975–1987. Hän edusti Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Inuiittikoira

| Inuiittikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa 1 vuoteen 2013 mennessä
Rodun syntyaika:  1980-luvun loppu
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Muita nimityksiä:  Northern Inuit
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros vähintään 63,5 cm, narttu vähintään 56 cm
Väritys:  valkoinen, harmaa, soopeli tai musta; valkoisin merkein tai mustin maskein tai ilman
Inuiittikoira (Northern Inuit Dog) on englantilainen koirarotu. Nimestään huolimatta sillä ei ole mitään tekemistä perinteisten rekikoirien kanssa, vaan se kehitettiin tarkoituksena luoda mahdollisimman paljon sutta muistuttava rotu.
Ulkonäkö

Inuiittikoira on kookas, voimakasrakenteinen ja atleettinen olematta kuitenkaan erityisen nopearakenteinen. Runko on hieman korkeuttaan pidempi (10:9), ja raajojenpituus on hieman enemmän kuin rungon kokonaissyvyys. Koira ei saisi olla liian raskas- eikä liian kevytluustoinen.
Ulkonäkö > Pää

Ei kovin leveä. Hieman kupolimainen kallo. Kuono hieman kalloa pidempi. Musta kirsu (myös ns."talvikirsu" hyväksytään). Leikkaava purenta.
Ulkonäkö > Silmät

Soikionmuotoiset, eteenpäinsuuntautuneet ja hieman viistosti asettuneet. Mikä tahansa väri tai väriyhdistelmä hyväksytään, esimerkiksi toinen sininen ja toinen ruskea.
Ulkonäkö > Korvat

Pystyt ja melko korkealle asettuneet, mutta eivät kovin suuret.
Ulkonäkö > Runko

Melko korkealle asettunut, kintereeseen ulottuva häntä. Häntä seisoessa alas laskeva mutta liikkeessä saa nousta ylälinjan tasolle. Kiertynyt häntä ei hyväksyttävä. Etujalat: tassut pyöreät. Pystyt välikämmenet mutta hyvin liikkeessä joustavat. Takajalat: tassut soikeanmuotoiset, saattaa olla viisi varvasta ja kinnerkynsi-kynnet sallittu(On tapauksia joissa koirilla on jopa kaksi kinnerkynttä vierekkäin).
Ulkonäkö > Karvapeite

Tiheä, kaksinkertainen, hieman karhea. Runsaat kaulus- ja housukarvat. Tuuhea häntä.
Ulkonäkö > Koko

Urokset vähintään 63,5 cm ja nartut vähintään 56 cm korkeita. Koiran kokonaistasapaino kokoa tärkeämpi.
Ulkonäkö > Väri

Puhtaanvalkoinen tai mikä tahansa harmaan ja soopelin sävy aina mustaan asti. Valkoinen naama ja tumma maski hyväksytään, mutta värin vaihtumista ei.
Ulkonäkö > Virheet

Kiertyvä häntä. Pitkä, pehmeä tai silkkinen karvapeite. Laikukas eli pinto tai mustaruskea väritys.
Luonne ja käyttäytyminen

Inuiittikoira on pystykorvaesi-isiensä tapaan ystävällinen mutta itsepäinen ja erittäin aktiivinen. Se ei missään nimessä saa olla aggressiivinen tai osoittaa minkäänlaista puolustusviettiä. Se on älykäs, itsenäinen ajattelija, mikä tekee siitä montaa kuuliaisempaa rotua haasteellisemman koulutettavan. Se tulee hyvin toimeen lasten kanssa, mutta se on nuorena riehakas, minkä vuoksi sitä ei tule jättää yksin heidän kanssaan, kuten ei mitään muutakaan rotua. Se on erittäin uskollinen ja muodostaa läheisen siteen omistajansa ja perheensä kanssa. Tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa ja helposti alistuu haastettaessa.
Eroahdistus on rodulla yleinen ongelma jos se jätetään yksin ja vahtimatta liian pitkäksi aikaa, mikä johtaa tuhoisaan ja toisinaan myös itsetuhoisaan käytökseen. Tämän vuoksi on usein parempi, että sen seurana on toinen koira. Sosiaalistaminen tulee aloittaa aikaisin. Rodun älykkyyden huono puoli on se, että se ei tottele omistajaansa pelkän kuuliaisuuden vuoksi vaan vaatii muita rotuja enemmän motivoivaa, palkitsemiseen perustuvaa koulutusta.
Alkuperä

1980-luvun lopulla rodun perustaja Eddie Harrison risteytti useita taustoiltaan tuntemattomia sekarotuisia löytökoiria siperianhuskyn, alaskanmalamuutin ja saksanpaimenkoiran kanssa. Jalostuksen tarkoituksena oli saada aikaan rotu joka muistutti ulkomuodoltaan sutta, mutta jolla oli ystävällisempi ja koulutettavampi kesykoiran luonne. Tästä huolimatta tyypillisten pystykorvien tapaan inuiittikoiralla on alkukantaisempi luonne kuin monilla muilla roduilla eikä sitä suositella kokemattomille omistajille.
Vuosien aikana monet ihmiset ovat lähteneet rodun alkuperäisestä järjestöstä Northern Inuit Society'stä muodostaakseen omia yhdistyksiä. Näihin lukeutuvat The Inuit Dog Association, The British Inuit Dog Club ja The Utonagan Society, joista viimeisimpänä mainittu on myös jakautunut nykyisin kahdeksi eri järjestöksi. Suuremmat järjestöt, kuten Britannian Kennelklubi, eivät ole hyväksyneet yhtäkään näistä yhdistyksistä.
Inuiittikoiria oli kuitenkin esillä maaliskuun 2008 Crufts-näyttelyssä, missä ne voittivat kaikkien aikojen ensimmäisen canicross-tapahtuman. Kaksi rodun edustajaa sijoittuivat kilpailussa 1:seksi ja 6:neksi. Vaikka inuiittikoiran kotimaan kennelklubi ei ole virallisesti hyväksynyt sitä, se rekisteröidään kennelklubin alaisessa seurakoiraklubissa, minkä vuoksi se voi osallistua joihinkin tapahtumiin, kuten agilityyn ja tottelevaisuuskoulutukseen. Se ei kuitenkaan pääse rekikoira- eikä kärrynvetotapahtumiin, koska niihin saavat osallistua vain kennelklubin virallisesti hyväksymät rodut. Inuiittikoira tuli yleisesti tunnetuksi tultuaan valituksi useiden alkukantaisten rotujen joukosta HBO:n sarjaan Game of Thrones, jossa niitä kuvattiin 1. tuotantokaudella. Suomeen tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa puhdasrotuinen inuiittikoira vuonna 2010 nimeltään Pawnee Tsu'Tey.
Terveys

Rotu on pääosin suhteellisen terve. Geneettisten sairauksien, kuten perinnöllisen harmaakaihin, lonkkavikan ja epilepsian, varalta koirat pitäisi testauttaa ennen jalostuskäyttöä. Englannin inuiittikoirayhdistys, "Northern Inuit Society" tarkistuttaa kaikki jalostukseen käyttämänsä koirat lonkkien osalta. Järjestöllä on myös oma rekisteröintinsä, jolloin pennun mukana tulee sukutaulu ja vanhempien terveystulokset.
Aiheesta muualla

The British Kennel Club's first Canine Cross event
Northern Inuit Society website
Northern Inuit Dog Yahoo group (Arkistoitu – Internet Archive)
British Inuit Dog Club (Arkistoitu – Internet Archive)
The Inuit Dog Association Website (Arkistoitu – Internet Archive)
Cani-cross Information (Arkistoitu – Internet Archive)
Cani cross Trailrunners Information
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Northern Inuit Dog
Käännös suomeksi
Kaapronlampi (Kangasniemi)

| Kaapronlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°11′08″N, 26°35′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Härkäjärven valuma-alue (14.96)
Laskuoja:  oja Syvä-Pöllökkään 
Järvinumero:  14.963.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,4 m  
Pituus:  390 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,931 km  
Pinta-ala:  4,095 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaapronlampi 
Kaapronlampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Pölläkän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 390 metriä pitkä, 190 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Härkäjärven valuma-alueella (14.96), jonka Ylemmäisen valuma-alueeseen (14.963) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,4 metriä mpy.
Jälkiruoka

Jälkiruokia.
Jälkiruoka on länsimaissa aterian viimeinen ruokalaji, yleensä makea, mutta joskus voimakkaan makuinen kuten juusto. Herkuttelun lisäksi sokeripitoisen jälkiruuan tarkoitus on edesauttaa ruuansulatusta.[lähde? ]
Kiinalaisessa ateriassa makeat ruokalajit syödään tyypillisemmin aterian keskellä, ja makeahko väliruoka kuten sorbetti, jolla puhdistetaan makuaistia eri pääruokalajien välillä, on ollut Euroopassakin osa hovipäivällisiä.
Marenkia levitetään monesti kakkujen tai makeiden piirakoiden päälle. Marengin valmistustapoja ovat sveitsiläinen, ranskalainen ja italialainen valmistustapa. Jälkiruoissa käytetään myös vaniljakastikkeita, jotka ovat joskus vaahtoutuvia. Niitä käytetään leivonnassa sekä  leivonnaisten ja muiden jälkiruokien päällä. Suklaata käytetään leivonnassa kakkuihin, pikkuleipiin ja muihin pieniin leivonnaisiin.
Hilloja, marmeladeja ja makeita hyytelöitä käytetään ohukaisten ja pannukakun päällä sekä kakkujen ja pikkuleipien täytteissä. Hilloja ja marmeladeja voidaan tehdä marjoista ja hedelmistä kotitekoisestikin. Myös soseita voidaan tehdä kotitekoisesti ja niitäkin voidaan käyttää leivonnassa ja muiden jälkiruokien valmistamisessa. Hyytelöstä voidaan tehdä isompajakin jälkiruokakokonaisuuksia, hyydykkeitä, kuten hyydyketorttuja tai hyydykekakkuja.
Jälkiruokia

Jäätelö
Jäädyke
Kiisseli
Hedelmäsalaatti
Leivonnaiset
Vanukas
Kohokas
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalle Lae

Kalle Lae on suomalainen kitaristi ja laulaja. Lae soitti 1970-luvulla useissa yhtyeissä kuten Oiling Boiling, The Islanders, Jussi & The Boys, Help (Eero Raittinen), Karma ja Smokings. Lae oli myös sessiomuusikko, joka soitti useiden 1970-luvun solistien levyillä. Laen soittama on esimerkiksi tunnettu kitaraintro Armin ja Dannyn hitissä  ”Tahdon olla sulle hellä”. 1980-luvulla Lae siirtyi soittamaan vain harrastusluontoisesti.
Laen omia suosikkigenrejä ovat jazz ja erityisesti blues. Matti Laipio tuotti hänen ensimmäisen sooloalbuminsa Omin päin (1976). Vuonna 2022 Lae julkaisi albumin Deep in the Blues, jossa hän jazzmuusikoiden kanssa tulkitsee suosikkisävelmiään. Lae esiintyy nykyään freelancerinä sekä oman yhtyeensä Kalle Lae & Orchestra of Bluezzin kanssa.
Diskografia

Omin päin (1976)
Deep in the Blues (2022, suoratoistopalvelut, Spotify, Youtube tms)
Aiheesta muualla

Kalle Laen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kansallinen riippumattomuuden puolue
Puolueen puheenjohtajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  20.08.1988 – 18.07.1993 Lagle Parek  18.07.1993 – 27.11.1993 Ants Erm  27.11.1993 – 02.12.1995 Tunne Kelam | ERSP:n ensimmäinen puheenjohtaja Lagle Parek vuonna 2013. | ERSP-puolueen puheenjohtaja Tunne Kelam vuosina 1993-1995. |
Kalugan kuvernementti

| Kalugan kuvernementti Калужская губерния |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Kuvernementti Venäjän keisarikunnan kartalla 1914.
Valtio:   Venäjä
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kaluga
 – suurin kaupunki:  Kaluga (49 513 as., vuonna 1897)
Pinta-ala  (24 177,9 neliövirstaa (1897)):  30 930,1 km²
Väkiluku (1897):  1 132 843
Kalugan kuvernementti (ven. Калу́жская губе́рния, Kalužskaja gubernija) oli yksi Venäjän keisarikunnan hallintoalueista. Se perustettiin vuonna 1796 ja lakkautettiin Neuvostoliitossa 1929. Sen pääkaupunki oli Kaluga.
Kalugan kuvernementti 1822, jolloin alue oli jaettu 11 kihlakuntaan.
Kalugan kuvernementti sijaitsi keskellä Venäjän Euroopan-puoleista osaa. Sitä reunusti pohjoisessa Moskovan kuvernementti, etelässä Orjolin kuvernementti, idässä Tulan kuvernementti ja lännessä Smolenskin kuvernementti.
Vuonna 1897 kuvernementin väkiluku oli 1 132 843. Kuvernementti oli tällöin haettu yhteentoista ujestiin eli kihlakuntaan, joiden keskukset olivat Borovsk, Kaluga, Kozelsk, Malojaroslavets, Medyn, Meštšovsk, Mosalsk, Peremyšl, Tarusa, Tšekalin ja Žizdra. Väestön kielellinen rakenne oli hyvin venäläinen (99,4 % väestöstä).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalugan kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Kalužskaja gubernija (Brockhaus–Jefron -tietosanakirjan (1890—1907) artikkeli verkkomuodossa) Entsiklopeditšeski slovar F. A. Brokgauza i I. A. Jefrona. Viitattu 28.7.2014. (venäjäksi)
Gubernii Rossijskoi imperii. Istorija i rukovoditeli. 1708–1917 (pdf) (Venäjän keisarikunnan kuvernementit (1708-1917) -kokoelmateos pdf-muodossa, 535 sivua)  2003. Transneft-yhtiön rahoittama Runivers-hanke eli "Venäjä alkuperäisteoksien kautta" (Россия в подлиннике), runivers.ru. Viitattu 28.7.2014. (venäjäksi)
Kaliforniankondori

| Kaliforniankondori |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Kondorit Cathartidae
Suku::  Kaliforniankondorit Gymnogyps
Laji::  californianus
Kaksiosainen nimi
 Gymnogyps californianus  George Shaw, 1797 
 Kaliforniankondorin levinneisyysalue
Katso myös
   Kaliforniankondori Wikispeciesissä   Kaliforniankondori Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaliforniankondori (Gymnogyps californianus) on äärimmäisen uhanalainen päiväpetolintu. Se on jo kertaalleen hävinnyt luonnosta, mutta sitä yritetään istuttaa uudelleen tarhausten avulla. Vuonna 2006 villejä lintuja oli 127 yksilöä ja vuonna 2017 niitä oli 463 yksiloä.
Koko ja ulkonäkö

Kaliforniankondori on suuri musta lintu: siipien kärkiväli voi olla kolme metriä. Höyhenpeite on muuten musta mutta siipien alapinnalla on valkoista. Aikuisen naama ja kaula ovat punaoranssit ja kondorien tapaan kaljut – naaraalla ja koiraalla ei ole eroa. Poikaset ovat harmaita ja saavat aikuisen höyhenpuvun vasta viisivuotiaina. Nuorilla yksilöillä pää pysyy edelleen harmaana sukukypsyyden saavuttamiseen asti.
Levinneisyys

Kaliforniankondoreita on aina asunut varsin suppealla alueella Pohjois-Amerikassa. Salametsästys, lyijymyrkytykset sekä elinympäristöjen tuhoaminen saivat kannan romahtamaan. Vuonna 1987 kaikki jäljellä olevat 22 lintua pyydystettiin eläintarhoihin. Lajin lisääntyminen tarhaoloissa onnistui hyvin, ja vuodesta 1991 alkaen lintuja on istutettu takaisin luontoon. Suurin osa kaliforniankondoreista elää Big Surin rannikolla.
Ravinto

Kaliforniankondori on raadonsyöjä.
Jumis

Jumis on Latvian mytologiassa maanviljelyn ja hedelmällisyyden jumala. Häneen liitetään symbolisesti "yhteenkietoutuneet rungot",  kuten kaksi viljankortta tai puuta, jotka ovat kasvaneet yhteen ja jakavat saman rungon tai varren.  Sadonkorjuuaikana jotkut sadon korret taivutetaan maahan ja kiinnitetään paikoilleen kivien avulla.  Hänen juhlansa, Mikelin, aikana suoritetaan rituaali Jumisin kiinnisaamiseksi.
Toinen rituaali, Jumja kersana, käsittää juhlakulkueen, joka kantaa "kiinnisaatua" Jumisia symbolisoivia viljanjyviä kotiin, mikä varmistaa sen, että seuraavan vuoden sadosta tulee vähintään yhtä hyvä.
Jumis kuvataan lyhyenä miehenä, joka kantaa vehnän, humalakasvin ja kauran tähkiä muistuttavia vaatteita.