stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Céline Dion

| Céline Dion |
| --- | --- |
 Céline Dion vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Céline Marie Claudette Dion
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1968 (ikä 56) Charlemagne, Québec, Kanada
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, näyttelijä
Puoliso:  René Angélil (vih. 1994; k. 2016)
Muusikko
Aktiivisena:  1980–
Tyylilajit:   pop  poprock  disko 
Soittimet:  piano
Levy-yhtiöt:   550 Music  Epic  SME  SBMG  Columbia 
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 C.C. 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Céline Marie Claudette Dion ( kuuntele ääntämys (ohje), s. 30. maaliskuuta 1968 Charlemagne, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen laulaja. Hän on saanut vaikutteita pop-, rock- ja soulmusiikista. Dion on noussut vaatimattomasta taustasta yhdeksi kaikkien aikojen menestyneimmistä naisartisteista, jonka levyjä on myyty lähes 250 miljoonaa kappaletta ympäri maailman. Dion on voittanut viisi Grammy-palkintoa ja oli vuonna 2004 kaikkien aikojen myydyin naisartistilähde?. Dion on erityisen tunnettu vuoden 1997 Titanic-elokuvan tunnuskappaleesta ”My Heart Will Go On”. Dion on Las Vegasin kasinoiden residency-esitysten kaikkien aikojen menestynein sooloartisti.
Maaliskuussa 2017 Dion julkisti muotimallistonsa nimeltä The Céline Dion Collection joka tuli saataville syyskuussa 2017.
Varhaisvaiheet ja uran alku

Céline on Adhémar ja Thérèse Dionin 14-lapsisen perheen nuorin. Kanadanranskalainen ja katolilainen perhe asui Quebecissä Charlemagnen pikkukaupungissa, joka sijaitsee 50 kilometriä Montrealista itään. Suurperheen elämä oli taloudellisesti niukkaa, mutta perhepiirissä vallitsi lämpö ja musiikkia harrastettiin. Dion on kuvaillut lapsuudenperhettään onnelliseksi. Dion nimettiin Hugues Aufrayn laulun ”Céline” (1966) mukaan.
Céline kehitti musiikinlahjojaan laulamalla sisaruksilleen viisivuotiaasta alkaen vanhempiensa perustamassa pienessä kerhossa. Viikonloppuisin koko perhe esiintyi ja viihdytti paikallisissa tilaisuuksissa. Hän sävelsi 12-vuotiaana yhdessä äitinsä ja yhden veljensä kanssa ensimmäisen kappaleensa ”Ce n’était qu’un rêve” (suom. Se oli vain unta). Hänen veljensä Michael lähetti kappaleen manageri René Angélilille, jonka nimen hän oli löytänyt suositun ranskaksi laulavan solistin Ginette Renon levyn takakannesta. Angélil piti Dionin äänestä ja päätti heti tehdä hänestä kansainvälisen menestyksen.
Angélil kiinnitti talonsa auttaakseen Célinen uran rahoittamista, ja vuonna 1981 he julkaisivat tämän ensimmäisen, ranskankielisen levyn ”La Voix du Bon Dieu” (suom. Jumalan ääni). Levy teki hänestä heti tähden Quebecissä ja nousi paikallisen singlelistan ykköseksi. Tämä tunnustus levisi pian ympäri maailman, sillä seuraavana vuonna hän voitti Tokiossa Yamaha World Song -festivaalilla kultamitalin, kuten myös parhaan esiintyvän muusikon palkinnon. Vuonna 1983 hänestä tuli ensimmäinen kanadalainen, joka oli saanut kultalevyn Ranskassa.
Varhaisvaiheet ja uran alku > Kaupallinen menestys

18-vuotiaana Celine näki Michael Jacksonin televisiossa, ja hän sanoi Angélilille haluavansa myös tähdeksi. Celine muutti ulkonäköään: hän leikkautti hiuksensa ja korjautti hampaitaan, joiden takia eräs quebeciläinen huumorilehti oli nimennyt hänet Canine Dioniksi. Hän aloitti myös englannin kielen kohentamisen, ja myöhemmin siitä oli hyötyä, kun hän menestyi Pohjois-Amerikan markkinoilla.
Vuonna 1987 hän teki levyn Incognito, joka menestyi hyvin Kanadan ranskankielisen väestön keskuudessa. Hän nautti tähteydestä ja sai useita Felix-palkintoja, ja levyjä myytiin runsaasti. Sveitsiläiset lauluntekijät Atilla Şereftuğ ja Nella Martinetti olivat kiinnostuneita hänestä, ja hänet valittiin edustamaan Sveitsiä vuoden 1988 Eurovision laulukilpailussa, jossa hän lauloi kappaleen ”Ne partez pas sans moi” (suom. Älkää lähtekö ilman minua). Dionin voitettua jännittäväksi muodostuneessa ääntenlaskussa Ison-Britannian yhdellä pisteellä Dublinissa 30. huhtikuuta 1988 järjestetyn kilpailun hänen uransa Euroopassa sai hyvän vauhdin ja hän sai tunnustusta myös ympäri maailmaa, kuten Neuvostoliitossa, Lähi-idässä, Japanissa ja Australiassa.
Celine Dionin ensimmäinen englanninkielinen levy Unison (1990) lisäsi edelleen hänen kansainvälistä kuuluisuuttaan siitä julkaistulla top-5:een nousseella singlellä ”Where Does My Heart Beat Now”. Dion sai myös ensimmäisen tunnustuksensa RIAA:lta, kun hän myi platinaa Yhdysvalloissa. Hänen varsinainen kansainvälinen läpimurtonsa tuli kuitenkin, kun hän lauloi alkumusiikin Disneyn menestyselokuvassa Kaunotar ja hirviö yhdessä Peabo Brysonin kanssa. Kappale oli Yhdysvaltojen listojen kärjessä viisi viikkoa ja hän sai Oscarin parhaimmasta elokuvaan tai televisioon tehdystä kappaleesta ja Grammy-palkinnon parhaasta duo- tai yhtyelauluesiintymisestä. Pian Unisonin ilmestymisen jälkeen Celine näytteli television minisarjassa Des fleurs sur la neige (suom. Kukkia lumella). Hän esitti nuorta Elisa-nimistä naista, jonka elämä oli vaikeaa ja jota pahoinpideltiin. Celine nautti roolistaan ja on siitä lähtien ollut kiinnostunut elokuvissa näyttelemisestä.
Dionin omaa nimeä kantavalla levyllä vuonna 1992 oli kappale ”Kaunotar ja hirviö”. Tällä levyllä oli myös neljä muuta menestykseksi noussutta kappaletta: ”Love Can Move Mountains”, ”Water From the Moon”, ”If You Asked Me To” ja ”Did You Give Enough Love”. Albumi myi kaksinkertaista platinaa Yhdysvalloissa ja kuusinkertaista platinaa Kanadassa ja toi hänelle myös useita palkintoja, kuten Juno Awardsin ja World Music Awardsin "vuoden parhaiten myyvästä kanadalaisesta naisartistista".
Varhaisvaiheet ja uran alku > Menestys kasvaa

Menestyksen lisäksi Dionin elämässä tapahtui muitakin muutoksia, sillä Angélil oli nyt paitsi hänen managerinsa, myös hänen rakastettunsa. Suhde pidettiin salassa, koska he pelkäsivät yleisön reaktiota 26 vuoden ikäeroon. Loppuvuodesta 1993 Celine paljasti pelottomasti yleisölle ensimmäistä kertaa rakastavansa manageriaan René Angélilia. He kihlautuivat ja menivät lopulta naimisiin joulukuussa 1994. Häät nähtiin televisiossa ympäri Kanadaa.
Kolmannen englanninkielisen levynsä The Colour of My Love omistusosassa hän nimesi Angélilin ”rakkauden värikseen”. Levyä myytiin Yhdysvalloissa kuusinkertaisesti platinalevyn verran. Menestyksiä olivat cover-kappale Jennifer Rushin ”The Power of Love”, joka oli Yhdysvalloissa listojen kärjessä neljä viikkoa, ja ”When I Fall in Love". Britanniassa hän sai suurta suosiota kappaleella ”Think Twice”. Tämä kappale ja levy pysyivät Britannian listojen kärjessä viisi viikkoa peräkkäin, minkä jälkeen ”Think Twice” oli kärjessä vielä kaksi viikkoa. Single ylitti miljoonarajan, ja siitä tuli neljäs miljoonan myynyt naisartistin single Isossa-Britanniassa.
Vuonna 1995 Dion levytti kokoelman Carole Kingin kappaleita Tapestry Revisited, In My Life (kokoelma Beatlesin kappaleita tuottaja George Martinin kunniaksi).
Dion julkaisi edelleen ranskankielisiä levyjä englanninkielisten levytysten välissä, esimerkiksi albumit Dion chante Plamondon, Céline Dion à l’Olympia (1994) ja D’eux (tunnetaan myös nimellä The French Album) vuonna 1995.
Maaliskuussa 1996 julkaistiin huippusuosion saanut levy Falling into You. Levyllä oli useita menestyskappaleita, kuten ensimmäinen kappale ”A Walk to Remember”, cover-versio Eric Carmenin kappaleesta ”All by Myself”, ja hitti ”Because You Loved Me”. Levy oli listojen kärjessä 11 maassa ja voitti Grammy-palkinnon sekä ”vuoden levy” että ”paras poplevy” -kategorioissa 39. vuosittaisessa Grammy-juhlassa. Siitä tuli hänen siihen mennessä myydyin albuminsa. Se on saanut 11-kertaista platinaa Yhdysvalloissa, ja sitä on myyty noin 30 miljoonaa levyä ympäri maailman.
Samana vuonna Dionia pyydettiin esiintymään Atlantan olympialaisten avajaisseremoniassa. Hän esitti kappaleen ”The Power of the Dream” yhdessä säveltäjä David Fosterin ja Atlantan sinfoniaorkesterin kanssa.
Varhaisvaiheet ja uran alku > Let’s Talk About Love ja Titanic

Falling Into You -levyn jälkeen ilmestyi 1997 levy Let’s Talk About Love. Vaikka edellisen menestyksen jälkeen oli vaikea jatkaa, Let's Talk About Love menestyi itse asiassa lähes yhtä hyvin kuin edeltäjänsä. Levy taltioitiin Lontoossa, New Yorkissa ja Los Angelesissa. Mukana oli vierailevia esiintyjiä, kuten populaarimusiikin suuret vokalistit Barbra Streisand, Bee Gees ja maailmankuulu oopperalaulaja Luciano Pavarotti, kuten myös monia kuuluisia lauluntekijöitä ja tuottajia.
Let's Talk About Love julkaistiin samana päivänä kuin Titanic-elokuvan ääniraita (1997). Molemmilla levyillä oli tunnuskappale ”My Heart Will Go On”, jonka oli tehnyt James Horner, ja tuottajina olivat James Horner ja Walter Afanasieff. Aluksi Celine ei olisi halunnut levyttää ”My Heart Will Go Onia”, ja hänen miehensä ja managerinsa sekä tuottaja James Horner joutuivat taivuttelemaan häntä. Kappaleesta tuli kaikkien aikojen parhaiten myynyt orkesterimusiikkia sisältävä ääniraita. Levy jatkoi menestystään ja sai timanttilevyn Yhdysvalloissa. Se toi Dionille valtavasti paikallisia ja kansainvälisiä palkintoja, kuten monta Juno-palkintoa, kaksi Grammya (kappale itse sai neljä, ja kaksi annettiin kappaleen tekijöille) vuonna 1999, kolme World Music Awardsia ”World’s Best selling Canadian Female Recording Artist of the Year” ansiosta, ”World's Overall Best Selling Recording Artist of the Year” ja ”World’s Best Selling Canadian Recording Artist of the Year”. Hän sai myös palkintoja saavutuksistaan Euroopassa ja Aasiassa. Vuonna 1998 hän sai kotimaassaan tunnustukset ”Officer of the Order of Canada” ja ”Officer of the National Order of Quebec” erinomaisesta panoksestaan nykymusiikkiin. Vuotta myöhemmin hänet nimettiin ”Canadian Broadcast Hall of Fame” -listalle.
Varhaisvaiheet ja uran alku > Ennen taukoa

Walesin prinsessa Dianan kuoleman jälkeen Dion osallistui hänen muistokseen tehdylle kaksoisalbumille. Uransa huipulla Dionia pyydettiin esiintymään amerikkalaisen musiikkikanavan VH1:n Divas Live -ohjelmaan, jossa oli muitakin supertähtiä, kuten Aretha Franklin, Mariah Carey, Gloria Estefan ja Shania Twain, ja se vakiinnutti hänen asemaansa yhtenä nykymusiikin suurimmista diivoista.
Dion teki ahkerasti töitä studiossa ja julkaisi joululevyn These Are Special Times (1998), josta tuli lajinsa myydyimpiä levyjä. Listojen kärkeen päässyt ”I’m Your Angel”, duetto R. Kellyn kanssa, oli peräisin tältä levyltä, kuten myös ”The Prayer”, jonka hän levytti piirroselokuvaa Taikamiekka – Seikkailujen Camelot varten vuonna 1998 italialaisen oopperalaulajan Andrea Bocellin kanssa.
Vuonna 1999 Dion julkaisi levyn All the Way... A Decade of Song. Siinä oli hänen aikaisempia menestyksiään, kuten ”Beauty and the Beast”, ”The Power Of Love”, ”Because You Loved Me”, ”I’m Your Angel” ja klassikko ”My Heart Will Go On” sekä lisäksi seitsemän uutta kappaletta, muun muassa ”Thats The Way It Is”, uusi versio Roberta Flackin esittämästä kappaleesta ”The First Time Ever I Saw Your Face”, duettona Frank Sinatran kanssa kappale ”All The Way” (jonka hän omisti miehelleen), ja ”Then You Look at Me” (elokuvasta Bicentennial Man, johon kappaleen olivat tehneet jälleen Horner ja Jennings). Mutta juuri kappaleita ”The First Time Ever I Saw Your Face” ja ”All The Way” kriitikot pitivät kehnoina, sillä niiltä puuttui hänen aikaisempi hillitty tyylinsä.. Levyyn liittyvä videoita ja live-esityksiä sisältävä DVD julkaistiin samaan aikaan. Tällä levyllä Dion kertoi yleisölle pitävänsä taukoa musiikista ja keskittyvänsä perheeseen.
Uratauko

Dionin yksityiselämä kääntyi huonoon suuntaan, kun hänen miehellään René Angélililla todettiin kurkkusyöpä. Dion päätti keskittyä enemmän perhe-elämään ja kertoi väliaikaisesta tauosta, jotta pystyisi viettämään enemmän aikaa kotona ja hankkimaan lapsen. Uudenvuodenaattona 1999 Montrealissa Dion piti viimeisen taukoa edeltäneen esityksensä. Hedelmällisyyshoitojen jälkeen hän synnytti pojan, René-Charles Angélilin, tammikuussa 2001. Hänen poikansa kastetilaisuus 25. heinäkuuta televisioitiin suorana lähetyksenä ympäri Kanadan. Hän päätti kasvattaa poikansa monikieliseksi ja suunnitteli panevansa tämän kouluun, jossa voisi oppia englantia, ranskaa ja espanjaa.
Dionin tauon aikana julkaistiin lokakuussa 2000 kokoelmalevy The Collector’s Series…Volume One….
A New Day… Live in Las Vegas

Vuoden 2002 alussa, Dion julkisti kolmivuotisen 600 esityksen sopimuksen esiintyä viisi kertaa viikossa viihdespektaakkelissa A New Day, Las Vegasin Caesars Palacessa. Dion sai idean esitykseen nähtyään Dragonen O:n levytystaukonsa alussa. Hän aloitti 25. maaliskuuta 2003 4 000 paikan salissa, joka oli suunniteltu hänen esitystään varten. Esityksen on tehnyt Franco Dragone.
A New Day… Live in Las Vegas koostuu tanssista, musiikista ja visuaalisista tehosteista. Esityksessä Dion esittää kappaleitaan tanssijoitten ja tehosteiden tahdittamana. Vaikka kriitikot eivät arvostaneetkaan show’ta, yleisö otti sen hyvin vastaan, ja se oli loppuunmyyty joka kerta ensi-iltansa jälkeen maaliskuussa 2003. Syyskuussa 2004 sopimusta jatkettiin vuoteen 2007 saakka.
Vuoden 2005 ensimmäisellä puoliskolla Dionin esitykseen myytiin 322 000 lippua ja se sai voittoa 43,9 miljoonaa dollaria, kertoo kauppalehti Pollstar. Billboard sijoitti hänen esityksensä toiseksi ”Mid-Year Concert Chart” -listalla. 17. heinäkuuta 2005 mennessä Dion on myynyt loppuun 315 384:stä Las Vegasissa järjestettävistä show’sta. Viimeisen Las Vegasin konserttinsa hän piti 15. joulukuuta 2007. Kaikkiaan esityksiä oli 713. Ne keräsivät yleisöä noin kolme miljoonaa, joista suurin osa lähialueelta.
Maailmankiertue 2008–2009

Las Vegasin jälkeen Dion ei jäänyt lepäämään laakereillaan. Marraskuussa julkaistun Taking Chances levynsä myötä hän on lähdössä kiertueelle. Taking Chances -nimeä kantava kiertue on hänen kiertueistaan suurin. Se käsittää yli 25 maata ja noin sata konserttia. Kiertueella Celine Dion esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa.
Helmikuussa 2010 Yhdysvalloissa, Australiassa, Englannissa, sekä muutamissa muissa maissa tuotiin teatterilevitykseen ”Celine Through The Eyes of The World” -musiikillinen kaksituntinen dokumentaarileffa maailmankiertueen vaiheista. Esityksiä oli vain yhden viikon ajan. Loppukeväästä dokumentti julkaistaan yhdessä Taking Chances -DVD:n mukana.
Paluu Vegasiin 2011–2016

Lähes kaksi vuotta kestäneen maailmankiertueen jälkeen Dion palasi Las Vegasiin Caesars Palaceen kolmeksi vuodeksi, jonne hänelle suunniteltiin kokonaan uusi show. Hän esiintyi yli 30-henkisen orkesterin kanssa laulaen klassikoitaan ja Hollywoodista tuttuja elokuvasävelmiä. Kokonaisuutta täydensi vastaavanlainen visualisointi, kuten A New Dayssä. Ensi-ilta oli maaliskuussa 2011. Esityksiä oli 70 vuodessa.
Laulaja kertoi olevansa raskaana toukokuussa 2010 ja heinäkuussa uutisoitiin laulajan odottavan René Angélilin kanssa kaksospoikia. Lauantaina 23. lokakuuta kaksoset syntyivät keisarileikkauksella Floridassa, St. Maryn sairaalassa. lähde?
Vuoden 2012 alussa Celine ilmoitti levyttävänsä parhaillaan uutta materiaalia. Dionin ranskankielinen albumi Sans attendre julkaistiin marraskuussa 2012. Uusi englanninkielinen albumi Water and a Flame julkaistiin syksyllä 2013.
Dionin aviomies René Angélil kuoli syöpään 14. tammikuuta 2016. Dionin veli Daniel kuoli syöpään kaksi päivää myöhemmin. Hän oli 59-vuotias.
Uusi maailmankiertue ja Courage: 2018–

Dion julkaisi 3. maaliskuuta 2018 uuden singlen ”Ashes” elokuvaan Deadpool 2. Kappaleen Remix-versio nousi Yhdysvaltojen ”Dance Club Songs” -listan kärkeen heinäkuussa. Kesäkuun ja elokuun aikana Dion teki 22 konsertin kiertueen Aasiassa ja Tyynellämerellä. Syyskuussa Dion ilmoitti jättävänsä Las Vegasin ja esiintyi Las Vegasin Ceasars Palacessa viimeisen kerran 8. kesäkuuta 2019.
Dion julkaisi uuden albuminsa Couragen 15.11.2019. Albumin ensimmäinen single ”Flying on My Own” julkaistiin kesällä 2019. Albumin julkaisua oli tarkoitus seurata kolmen vuoden pituinen maailmankiertue, mutta Dion ehti aloittaa sen vain osittain. Euroopan ja Suomen konsertteja lykättiin Dionin sairastumisen takia useasti ja lopulta kiertue peruutettiin kokonaan.
Dionilla diagnosoitiin loppuvuodesta 2022 jäykkyysoireyhtymä, joka on autoimmuunivälitteinen neurologinen sairaus. Sen oireisiin kuuluvat muun muassa liikkeiden hitaus, lihasjäykkyys ja lihasten spasmioireet. Tautiin ei ole parannuskeinoa ja pitkälle edenneenä se tekee puhumisesta ja liikkumisesta mahdotonta.
Esiintyminen Pariisissa 2024

Pariisin olympiakisojen avajaisissa 26. heinäkuuta 2024 Dion esitti tilaisuuden viimeisenä ohjelmanumerona Eiffelin tornin välitasanteelta Édith Piafin laulun Hymne à l'amour. Kyseessä oli hänen ensimmäinen julkinen esiintymisensä neljään vuoteen.
Valikoitu diskografia

| --- | --- |
 Englanninkieliset Unison (1990)  Celine Dion (1992)  The Colour of My Love (1993)  Falling into You (1996)  Let’s Talk About Love (1997)  These Are Special Times (1998)  A New Day Has Come (2002)  One Heart (2003)  Miracle (2004)  Taking Chances (2007)  Water and a Flame (2013) :  Ranskankieliset Incognito (1987)  Des mots qui sonnent (1991)  D’eux (1995)  S’il suffisait d’aimer (1998)  1 fille & 4 types (2003)  D’elles (2007)  Sans attendre (2012)
Urasaavutuksia

Céline Dionin levyjä on RIAA:n mukaan myyty Yhdysvalloissa yli 47 miljoonaa ja Euroopassa IFPI:n mukaan 40 miljoonaa, mikä tekee hänestä Euroopan parhaiten myyneen naisartistin. Maailmanlaajuisesti yli 180 miljoonan albumin ja 35 miljoonan singlen myynnillään hän sijoittuu yhdeksi eniten myyneistä naisartisteista musiikin historiassa.
Dion on Kanadan musiikkihistorian menestynein artisti.
15. syyskuuta 2004 Dion sai Diamond-palkinnon World Music Awards tilaisuudessa, kun hänen levyjään oli myyty hänen uransa aikana 175 miljoonaa. Vain yksi naisartisti, Mariah Carey, on saanut palkinnon häntä ennen.
Eurovision laulukilpailun voitto Sveitsin edustajana vuonna 1988.
Hänen arvioitu varallisuutensa on 480 miljoonaa dollaria (2023).
Vuonna 1998 hän sai kaksi kaksi kotimaista kunnianosoitusta peräkkäisinä päivinä: 30. huhtikuuta hänen kotilääninsä teki hänestä ”Officer of the National Order of Quebec”, ja 1. toukokuuta hänestä tuli ”Officer of the Order of Canada”.
Hän sai tähden Kanadan ”Walk of Famelle” Torontoon 25. kesäkuuta 2003, ja tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2004.
The French Albumia (ranskalaiselta nimeltään D'eux) on myyty yli kymmenen miljoonaa kappaletta ympäri maailman, ja se on kaikkien aikojen myydyin ranskankielinen levy.
Yhdysvalloissa Dion, Britney Spears, Madonna, Mariah Carey, Whitney Houston, Shania Twain, Dixie Chicks ja Adele ovat ainoat naisartistit, jotka ovat saaneet useita Diamond (myyty yli kymmenen miljoonaa levyä) -palkintoja.
Englannissa Dion on saanut listasuosiota: kaksi kertaa sija yksi, 13 kertaa ”Top 10” ja 23 kertaa ”Top 40” single. Albumilistalla viisi kertaa sija yksi, kymmenen kertaa ”Top 10” ja 14 kertaa ”Top 40”.
Yhdysvalloissa The Billboard Hot 100 -lista on rankannut Dionin: viisi kertaa sija yksi, kymmenen kertaa ”Top 10” ja 24 kertaa ”Top 100” single. The Billboard 200 -levylistalla: neljä kertaa sija yksi ja yhdeksän kertaa ”Top 10”.
Céline Dion esitti elokuvasta Titanic kappaleen ”My Heart Will Go On”, joka on 1990-luvun toiseksi myydyin cd ja kaikkien aikojen myydyin orkesterimusiikkia sisältävä ääniraita. Lisäksi hänen levynsä Falling into You ja Let's Talk About Love ovat molemmat kolmannella sijalla, kun niitä kumpaakin on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Celine Dionin versio AC/DC:n kappaleesta ”You Shook Me all Night Long” valittiin Total Guitar -lehden toimittajien äänestyksessä kaikkien aikojen huonoimmaksi coveriksi.
Laulu

Celine Dionin laulutyyli on lyyrinen ja sanoitukset ovat ilmaisuvoimaisia.kenen mukaan? Vuonna 2003 hän oli yhdeksäs MTV:n MTV’s 22 Greatest Voices in Music -listalla. Cove-lehden The 100 Outstanding Pop Vocalists -listalla Dion oli neljäs edellään vain Christina Aguilera, Mariah Carey ja Michael Jackson.
Dokumenttielokuva

Irene Taylor: I Am: Celine Dion (USA–Kanada, 2024) 1 h 43 min.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut (englanniksi, ranskaksi)
Céline Dion Forum Kansainvälinen Céline Dion keskustelupalsta kymmenellä kielellä.
Céline Dion Web fanisivusto
Perche Quebec Céline Dionin sukujuuret (ranskaksi)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef 
Celinen tähti Hollywood Walk of Famella vuonna 2004.
Bajo sexto

Bajo sexto
Bajo sexto on perinteinen meksikolainen soitin, joka muistuttaa kitaraa jossa on 12 kieltä kuutena kieliparina. Se liittyy läheisesti bajo quintoon, jossa on 10 kieltä viitenä parina.
Soitinta käytetään Norteño- ja Tejano-musiikissa Pohjois-Meksikossa ja Yhdysvaltojen lounaisosissa.
Rakenne

Vaikka bajo quinto saattaa vaikuttaa kaksitoistakieliseltä kitaralta, sen runko on yleensä syvempi ja kaula lyhyempi, ja siinä on kymmenen nauhaa. Kahdestatoista neljätoista kielillä varustetuissa kitaroissa on usein paksummat kielet kuin bajo quintossa. Vanhemmilla bajoilla on yleensä suurempi runko verrattuna nykyaikaisiin bajoihin, jotka muistuttavat enemmän kitaraa. Nykyaikaisissa bajoissa on usein myös kaulan sivulla oleva cutaway yläosassa, mikä helpottaa soittajien pääsyä kaulan korkeammille nauhoille.
Toisin kuin tavallisessa kitaran virityksessä, ylin B- ja E-kieli viritetään C:hen ja F:ään. Koska nämä kielet ovat puoli sävelaskelta tavallista kitaraviritystä korkeammalla, soitin on viritetty kvarttivälein kaikilla kielillä. Tavalliset kitarasoinnut eivät toimi tällä soittimella. Alempia neljää kieltä käytetään usein samalla tavalla kuin bassoa, kun taas ylintä kahta kieltä voidaan käyttää melodian tai soolon soittoon.