stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aino Aalto (keihäänheittäjä)

Aino Aalto (11. kesäkuuta 1917 Kymi – 29. syyskuuta 1999 Kotka) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti kaksi kertaa keihäänheiton Suomen mestaruuden. Aalto edusti Karhulan Katajaisten seuraa. Ensimmäisen kerran hän voitti vuonna 1945 tuloksella 36,92. Mestaruus tuli myös vuonna 1947 tuloksella 38,56, jolloin hän voitti olympiahopeamitalisti Kaisa Parviaisen.
Aalto oli lähtöisin Kymin Jumalniemeltä. Lapsuudessaan hän harjoitteli Syväsalmen lastentarhan pihassa paljasjaloin keihäänheittoa. Neuvoja hän sai sorvari August Schneiderilta. Schneiderin suosituksesta Aalto matkusti Helsinkiin Eläintarhan kisoihin ja voitti tuloksella 38,26. Valmentajat kiinnostuivat Aallosta ja hän sai kutsun olympiavalmennettavien leirille 1939. Aalto ei mielestään koskaan oppinut heittotyyliä ja häntä vaivasivat jatkuvasti käsivammat. Aalto asui vanhuuspäivät pienessä mökissä Marinkylässä Kotkassa. Hänet on haudattu Kotkan Laajakosken hautausmaalle vanhempiensa hautaan. Aaltoa haastateltiin vuonna 1992 Karhulan Katajaisten 100-vuotisjuhlajulkaisuun.
Minna Aalto

Minna Maarit Aalto (s. 8. marraskuuta 1965 Turku) on purjelautailija, lajinsa ensimmäinen olympialaisissa kilpaillut suomalainen.
Aalto sijoittui olympialaisissa Mistral-laudalla käydyissä purjelautakilpailuissa 20:nneksi Atlantassa 1996 ja 15:nneksi Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1998 ja kahdeksanneksi vuonna 1984. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli neljäs vuonna 1989 ja viidestoista vuonna 1996.
Aalto edusti seuratasolla Turun Pursiseuraa, Turun Windsurfer Clubia ja Naantalin Purjehdusseuraa. Hän voitti purjelautailun Suomen-mestaruuden vuosina 1997–1999.
Urheilu-uransa jälkeen Aalto valmensi muun muassa Tuula Tenkasta, Niklas Lindgreniä ja Tuuli Petäjä-Siréniä.
850 Naval Air Squadron

| 850 Naval Air Squadron |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1. -30. tammikuuta 1943 1. syyskuuta 1943-24. joulukuuta 1944 12. tammikuuta 1953-3. elokuuta 1954
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta  Australia
Puolustushaarat:  merivoimat
Aselajit:  tukialuslentolaivue
Rooli:  torpedopommitus ja tiedustelu
Osa joukkoa:  Ison-Britannian laivaston ilmavoimia
Koko:  laivue
Kalusto:  Seamew Avenger I Wildcat Sea Fury FB.11
Sodat ja taistelut:  Normandia 1944 Atlantti 1944
850 Naval Air Squadron (850 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue vuosina 1943-1944. Laivue perustettiin uudelleen osana Australian asevoimia 1953 ja se lakkautettiin vuotta myöhemmin.
Palvelus

Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1943 Quonset Pointissa pitkänmatkan tehtäviin ja se piti varustaa kahdellatoista Seamewsillä. Laivue piti sijoittaa HMS Pursuerille, mutta laivue lakkautettiin jo 30. tammikuuta.
Laivue perustettiin uudelleen torpedopommittajatiedustelulaivueena 1. syyskuuta 1943 Squantumissa kalustonaan kaksitoista Avenger I -konetta ja se sijoitettiin koulutuksen jälkeen helmikuussa 1944 HMS Empressille, jolta laivue lensi sukellusveneentorjuntalentoja matkalla Britteinsaarille. Huhtikuusta alkaen laivue partioi rannikkolennoston kanssa Kanaalin alueella, jolloin se upotti yhden kauppalaivan ja vaurioitti toista St. Petersin sataman edustalla Guernseyn rannikolla 24. heinäkuuta. Laivue siirrettiin elokuun alussa Pohjois-Irlantiin, jolloin siihen liitettiin neljän Wildcatin muodostama hävittäjälentue. Lennettyään jonkin aikaa sukellusveneentorjuntalentoja rannikkolennoston kanssa laivue lakkautettiin 24. joulukuuta 1944.
Sodan jälkeen laivue oli hetken aikaa palveluksessa, kun Australian laivasto perusti sen 12. tammikuuta 1953 Nowrassa kalustonaan kaksitoista Sea Furyä. HMAS Sydneyn siirryttyä Korean vesille laivue lakkautettiin 3. elokuuta 1954.
Päälliköt

Laivueenpäällikköinä olivat:
Dundas, J. H. 1.-30. tammikuuta 1943
Boddam-Whetham, A. P. 1. syyskuuta 1943 - 28. toukokuuta 1944
White, B 28. toukokuuta - 18. joulukuuta 1944
Martin, F. S. 18. - 24. joulukuuta 1944
Wilde, R. A. 12. tammikuuta -18. toukokuuta 1953
Austin, P. M. 18. toukokuuta 1953 - 3. elokuuta 1954
808 Naval Air Squadron

808 Naval Air Squadron (808 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien toisessa maailmansodassa palvellut lentolaivue, joka perustettiin heinäkuussa 1940 ja lakkautettiin joulukuussa 1945. Laivue palveli 1950–1958 Australian laivaston ilmavoimissa, jonka mukana se osallistui Korean sotaan.
Australian laivasto

808 Naval Air Squadron perustettiin uudelleen 25. huhtikuuta 1950 RNAS St. Merrynissä kalustonaan Hawker Sea Furyt. Laivue liitettiin osaksi Australian laivastoa ja se siirrettiin HMAS Sydneyn kannelle osana 21. Tukialuslentoryhmää.
HMAS Sydneyn mukana laivue otti osaa Korean sotaan. Laivue suoritti partiolentoja, rynnäköintiä maakohteita vastaan, tiedustelua sekä merikohteiden tuhoamista. Se teki 5. lokakuuta 1951 ensimmäisen taistelulentonsa. Laivue palasi 22. helmikuuta 1952 HMAS Sydneyn mukana Fremantleen. Se siirrettiin lokakuussa 1953 HMAS Vengeancelle. Laivue lakkautettiin 5. lokakuuta 1954 Nowrassa.
Laivue muodostettiin uudelleen 23. elokuuta 1955 RNAS Yeoviltonissa kalustonaan De Havilland Sea Venom FAW.53 koneet ja liitettiin osaksi HMAS Melbournen lentoryhmää, jonka mukana laivue saapui 6. elokuuta 1956 Australiaan. Laivue lakkautettiin 1. joulukuuta 1958 Nowrassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Australian laivaston sivusto - 808 NAS(englanniksi)
Lentolaivueen alkuperäisenä kalustona ollut Fairey Fulmar Mk I lentokone.
Lentolaivueen myöhemmin käyttämä Fairey Fulmar Mk II lentokone.
Hawker Sea Fury Koreassa n. 1951
812 Naval Air Squadron

812 Naval Air Squadron (812 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus

Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Välimerellä torpedopommittajalaivueeksi yhdistämällä HMS Gloriousin 461 ja 462 lentueet . Laivueen kalustona oli kaksitoista Blackburn Riponia, jotka vaihdettiin tammikuussa 1934 Blackburn Baffineihin. HMS Gloriousin palattua Englantiin huoltoon laivue siirrettiin kesäkuussa 1934 ensin HMS Furiousille ja sitten helmikuussa 1935 HMS Eaglelle. Tämän jälkeen laivue palveli maissa Maltalla Hal Farin kentällä, kunnes HMS Glorious palasi syyskuussa palvelukseen.
Laivueen kalusto vaihdettiin joulukuussa 1936 Fairey Swordfisheihin. Laivue palveli Välimerellä lukuun ottamatta lyhyttä Englannissa vietettyä aikaa toukokuussa 1937.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä laivue palveli HMS Gloriousilla, joka lähetettiin Intian valtamerelle metsästämään saksalaisia saarronmurtajia ja kaappareita. Laivue palasi kuitenkin Välimerelle ja se toimitettiin Dekheilan ja Hal Farin maatukikohtiin tukemaan Egyptissä olevia maavoimia. HMS Glorious kutsuttiin kotimaahan Norjan tapahtumien vuoksi, mutta 812 laivue siirrettiin osaksi rannikkolennostoa miinoittamaan Hollannin rannikon kohteita.
Laivue liitettiin maaliskuussa 1941 HMS Argukselle suojaamaan saattuetta, joka toimitti lentokoneita Maltalle. Yhdeksän laivueen koneista siirrettiin heinäkuussa HMS Furiousille suorittamaan hyökkäys Petsamoon ennen kuin se lähetettiin takaisin Välimerelle suojaamaan saattueita.
Laivue siirrettiin HMS Ark Royalille. Laivueen onneksi sen koneista oli riittävä määrä ilmassa tukialuksen joutuessa saksalaisen sukellusveneen uhriksi ja upotessa. Laivue täydennettiin Gibraltarilla. Kaikki täydennyksenä saadut koneet oli varustettu ASV tutkalla, joka mahdollisti ensimmäisen yöllisen sukellusveneen (U-451) upotuksen 21. joulukuuta. Laivue vahingoitti lisäksi viittä sukellusvenettä toimiessaan maatukikohdista.
Laivueen koneista suuri osa siirrettiin HMS Argukselle saattueiden suojaamiseen. Laivue palasi Englantiin USS Waspin kannella huhtikuussa 1942. Laivueen vahvuus laskettiin kuuteen koneeseen ja se operoi osana rannikkolennostoa. Laivue toimi lähinnä öisin Englannin kanaalin alueella. Laivue liitettiin 811 laivueeseen 18. joulukuuta 1942.
Laivue perustettiin uudelleen 1. kesäkuuta 1944 RNAS Strettonissa torpedopommittajalaivueeksi. Laivueen kalustona oli 12 (myöhemmin 18) Fairey Barracudaa ja se liitettiin tammikuussa 1945 uudelle tukialukselle HMS Vengeancelle. Tukialuksen mukana laivue liitettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon heinäkuussa Välimerellä tapahtuneen koulutusjakson jälkeen. Laivue ei kerennyt osallistumaan Tyynellä valtamerellä taistelutoimiin ennen sodan päättymistä. Laivue lakkautettiin elokuussa 1946 RNAS Lee-on-Solentissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luettelo Ruotsin merivoimien alusten nimistä (A)

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien alusten nimistä sisältää Ruotsin merivoimissa palveluksessa olleiden A kirjaimella alkaneiden alusten nimet. Luettelossa ei ole listattu saman nimisiä aluksia erikseen.
A

HMS Abborren
HMS Achilles
HMS Adolf Fredrik
HMS af Chapman
HMS Agda
HMS Agne
HMS Ajax
HMS Aldebaran
HMS Alexander
HMS Alfhild
HMS Alnösund
HMS Altair
HMS Altarskär
HMS Amarant
HMS Ambjörn
HMS Amphion
HMS Anclam
HMS Andromeda
HMS Antares
HMS Apollo
HMS Arcturus
HMS Argo
HMS Arholma
HMS Arild
HMS Arkö
HMS Arkösund
HMS Aslög
HMS Aspö
HMS Astrea
HMS Astrid
HMS Atlas
HMS Atle
HMS Avance
HMS Axel
811 Naval Air Squadron

811 Naval Air Squadron (811 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus

Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä 465 ja 466 lentueet, jotka oli perustettu alun perin Gosportissa 20. ja 31. maaliskuuta 1931. Laivueen kalustona oli 12 Blackburn Ripon IIC:tä. Laivue siirrettiin 8. toukokuuta HMS Furiousille. Laivueen koneet vaihdettiin Blackburn Baffineiksi tammikuussa 1935 ja lokakuussa 1936 laivueen kalustoksi vaihdettiin Fairey Swordfishit. HMS Furiousin siirryttyä joulukuussa 1938 telakalle laivue merkittiin tukialuslentokouluksi ja se siirrettiin 31. tammikuuta 1939 HMS Courageousille. Laivueen siirtyessä 24. toukokuuta Amiraliteetin valvontaan laivue nimettiin 767 laivueeksi.
Laivue oli alun perin 767 laivue, joka nimettiin 24. toukokuuta 1939 811 laivueeksi. Southamptonissa yhdeksän päivää aiemmin perustettu 811A lentue määritti samalla laivueen numeron.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä laivue siirrettiin HMS Courageousille ja se menetti kaikki koneensa tukialuksen upotessa 17. syyskuuta.
Laivue perustettiin uudelleen 15. heinäkuuta 1941 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan kaksi Chesapeakia ja kaksi Hawker Sea Hurricanea. Laivueen tehtävänä oli palvella saattuetukialuksilla ja sen kalusto vaihdettiin nopeasti kuuteen Fairey Swordfishiin. Laivue toimi osan aikaa RAF:n rannikkolennoston alaisuudessa ja siihen liitettiin joulukuussa 1942 812 laivue RNAS Hatstonista.
Laivueen kalustoon lisättiin kolme Grumman Wildcattia ja se siirrettiin helmikuussa 1943 HMS Biterille saattuepalvelukseen. Laivueen koneet vaurioittivat kahta saksalaista sukellusvenettä 25. huhtikuuta U-203:a ja 12. toukokuuta U-89:ää. Kumpikin sukellusvene jätettiin pinta-alusten tuhottaviksi. Laivue palasi rannikkolennoston alaisuuteen 1944 ollen maissa pääosan vuodesta.
Laivue siirrettiin syyskuussa 1944 HMS Vindexille Jäämeren saattueiden suojaamiseksi. Laivueen kalustona oli tällöin 12 Fairey Swordfishia ja neljä Grumman Wildcattia. Laivue lakkautettiin 9. joulukuuta 1944.
Laivueen kalustona oli sodan jälkeen De Havilland Sea Mosquito TR.33 -lentokoneet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
93 Minerva

| 93 Minerva |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  J. C. Watson
Löytöaika:  24. elokuuta 1867
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,75 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,36 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,14 AU
Eksentrisyys:  0,142
Kiertoaika Auringon ympäri:  1669 päivää  4,57 vuotta
Inklinaatio:  8,56°
Kuiden lukumäärä:  2
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  142 km
Pyörähdysaika:  5,98 h
Absoluuttinen kirkkaus:  7,70
Albedo:  0,073
Asteroidiluokka:  C
93 Minerva on Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. C. Watson vuonna 1867. Pikkuplaneetta on saanut nimen roomalaisen mytologian Minerva-jumalattaren mukaan, jota kreikkalaisessa mytologiassa vastaa Pallas Athene.
Ominaisuudet

Minervan halkaisija on 142 km ja se on siten melko suuri päävyöhykkeen asteroidi. Se kuuluu tyyppiin C ja sen vuorokauden pituus on noin 5,98 tuntia.
Kuut

Minervalla on myös kaksi kuuta, jotka löydettiin vuonna 2009. Ulompi kuu on nimeltään Aegis, ja se tunnettiin aluksi tunnuksella S/2009 (93) 1. Sen läpimitta on noin 4 km ja se kiertää noin 630 km:n etäisyydellä pikkuplaneetasta. Kuista toinen Gorgoneion, joka tunnettiin aikaisemmin tunnuksella S/2009 (93) 2, on kooltaan pienempi, vain 3 km, ja kiertää lähempänä Minervaa. Sen etäisyys asteroidista on noin 380 km.
A-luokka (sukellusvene, Norja)

| A-luokka |
| --- | --- |
 KNM A-4

Tekniset tiedot
Uppouma:  268 tonnia (pinnalla) 353 t (sukelluksissa)
Pituus:  46,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,8 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria á 700 shp 2 × sähkömoottoria á 380 shp
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  16
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 45 cm torpedoputkea 1 × 76 mm tykki
A-luokka oli Norjan laivaston sukellusveneluokka, johon kuului kolme saksalaisen telakan Krupp Germanian Kielissä 1913-1914  suunnittelemaa ja valmistamaa alusta. Luokan alukset tuhoutuivat Saksan hyökättyä Norjaan toisen maailmansodan alettua. Ainoastaan yksi tuhoutui taistelussa ja loput kaksi miehistöjensä upottamina.
Norjan hallitus osti 1913 kolme lähes valmista sukellusvenettä, jotka se vastaanotti ennen ensimmäistä maailmansotaa. Neljännen ostetun veneen (A-5) Saksan hallitus pakkolunasti sodan puhjettua ja käytti sitä Itämerellä koulutuksessa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KNM A-2 | Germania Werft, Kiel | - | 1913 | 2. maaliskuuta 1914 | Saksan laivaston miinanraivaajien R-22 ja R-23 pahoin vaurioittama 9. huhtikuuta 1940 ajautunut rantaan |
| KNM A-3 | Germania | - | 1913 | 1914 | 16. huhtikuuta 1940 miehistönsä upottama |
| KNM A-4 | Germania | - | 1913 | 1914 | 16. huhtikuuta 1940 miehistönsä upottama |
| KNM A-5 | Germania | - | 1914 | - | saksalaisten valtaama 1914 |
Kalle Aaltonen

Kalle Aaltonen
Kaarle Theodor ”Kalle” Aaltonen (16. helmikuuta 1886 Pirkkala – 27. huhtikuuta 1963) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti keihäänheiton Suomen mestaruuden yhteistuloksella 96,75 vuonna 1909. Hänellä on lisäksi samassa lajissa kaksi mitalia SM-tasolta. Vuonna 1907 hän sai hopeaa ja vuonna 1910 Kalevanottelussa pronssia keihäänheiton yhteistuloksissa.
Kalle Aaltonen kuoli Yhdysvalloissa Detroitissa Michiganissa 27. huhtikuuta 1963. Hän oli muuttanut Yhdysvaltoihin 1912.
9-BBN

| 9-BBN |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  9-Borabisyklo[3.3.1]nonaani
CAS-numero:  280-64-8
PubChem CID:  78966
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H30B2
Moolimassa:  244,02 g/mol
Sulamispiste:  153–155 °C
Kiehumispiste:  195 °C (12 mmHg)
Tiheys:  0,894 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
9-BBN eli 9-borabisyklo[3.3.1]nonaani (C16H30B2) on organoboraaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään paljon orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti hydroboraatioissa, pelkistyksissä ja kytkentäreaktioissa.
Ominaisuudet

9-BBN on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on termisesti hyvin stabiili ja kemiallisestikin suhteellisen stabiili, mutta reagoi hitaasti veden ja ilman kanssa. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin heksaaniin, sykloheksaaniin, dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Kiinteässä olomuodossa ja liuoksena ei-koordinoivissa liuottimissa esimerkiksi yhdiste esiintyy dimeerinä, mutta koordinoivissa liuottimissa kuten tetrahydrofuraanissa se esiintyy koordinoituneena monomeerina.
Valmistus ja käyttö

9-BBN:ää valmistetaan boraanin ja 1,5-syklo-oktadieenin välisellä reaktiolla. Reaktiossa liuottimena käytetään tyypillisimmin dietyylieetteriä ja reaktiossa muodostuu ensin isomeerien seos, jotka muuttuvat kuumennettaessa 9-BBN:ksi.
9-BBN on sushteellisen steerisesti estynyt molekyyli, minkä vuoksi se on hyvin selektiivinen reagenssi alkeenien ja alkyynien hydroboraatioreaktioissa. Se reagoi nopeammin alkeenien kuin alkyynien kanssa ja kykenee reagoimaan myös tetrasubstituoitujen alkeenien kanssa, mihin eräät muut yleisesti käytetyt hydroboraatioreagenssit kuten disiamyyliboraani eivät kykene. Hydroboraatioiden lisäksi 9-BBN:ää käytetään muun muassa muiden organoboraanien ja heterosyklisten booriyhdisteiden valmistuksessa, konjugoituneiden enonien pelkistämiseen allyylisiksi alkoholeiksi, katalyyttinä enonien konjugaattiadditioissa, aldolikondensaatioissa, Diels–Alder-reaktioissa ja Suzuki-kytkennöissä.
Kiteistä 9-BBN:ää
Risto Aaltonen (jääkiekkoilija)

Risto Aleksander Aaltonen (24. lokakuuta 1930 Turku – 30. elokuuta 2010) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1954–1958 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Hän edusti Suomen maajoukkuetta yksissä MM-kilpailuissa.
Aaltonen edusti koko SM-sarjauransa ajan Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 37 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 29 + 11 = 40 ja jäähymääränsä 24 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1956 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa.
Suomen maajoukkueessa Aaltonen pelasi neljä maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän oli mukana Moskovan MM-kilpailuissa 1957.
Aaltosen aikaisempi seura oli Turun Teräs. Hän oli ammatiltaan ahtaaja.
Per Aabel

Per Aabel
Per Pavels Aabel (25. huhtikuuta 1902 Kristiania, nyk. Oslo – 22. joulukuuta 1999) oli norjalainen teatterinäyttelijä ja koomikko. Hän oli koomikko Hauk Aabelin poika.
Aabel opiskeli balettia Lontoossa ja taidekoulussa Pariisissa. Sitten hän alkoi opiskella Wienissä teatterijohtaja Max Reinhardtin johdolla ja teki näyttämödebyyttinsä vuonna 1931. Aabel on tunnettu erityisesti Ludvig Holbergin tulkitsijana.
Aabel näytteli vuosia teattereissa ja toimi opettajana. Hänen elokuvauransa alkoi vasta vuonna 1939.
Aabel on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Per Aabel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
A80-luokka

| A80-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  330 t
Pituus:  60,37 m
Leveys:  6,41 m
Syväys:  2,11 m
Koneteho:  5 700 shp
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  50
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 8,8 cm KL/30 -tykkiä 1 x 45 cm torpedoputki
A80-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisen maailmansodan lopulla valmistettu torpedoveneluokka, johon kuului kaksitoista alusta.
Alukset

Sodan päättyessä olivat A83-A85 ja A96-A113 keskeneräisiä. Aluksista A82 siirrettiin osina junalla Polaan, jossa se palveli Saksan Välimeren sukellusvenelaivueen emälaivana ja sen miehistö upotti aluksensa 29. lokakuuta 1918. Sodasta selvinneet alukset romutettiin 1920-luvun alkupuoliskolla lukuun ottamatta neljää Puolalle luovutettua alusta.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS A80 | AG Vulcan Stettin | - | 24. lokakuuta 1917 | 21. joulukuuta 1917 | Puolan merivoimille 1919 ORP Góral palvelukseen 1924 ORP Podhalanin poistettu palveluksesta 1938 Saksan ilmavoimien upottama syyskuussa 1939 |
| SMS A81 | AG Vulcan Stettin | - | 27. marraskuuta 1917 | 10. tammikuuta 1918 | luovutettu 1920 Brasilialle romutettu 1921 Britteinsaarilla |
| SMS A82 | AG Vulcan Stettin | - | 23. maaliskuuta 1918 | 1. kesäkuuta 1918 | miehistönsä upottama 29. lokakuuta 1918 Fiumessa romutettu 1920 |
| SMS A83 | Howaldtswerke, Kiel | - | 28. toukokuuta 1918 | ei | romutettu 1919 keskeneräisenä |
| SMS A84 | Howaldtswerke, Kiel | - | 19. huhtikuuta 1918 | ei | romutettu 1919 keskeneräisenä |
| SMS A85 | Howaldtswerke, Kiel | - | 6. kesäkuuta 1918 | ei | romutettu 1919 keskeneräisenä |
| SMS A86 | AG Vulcan Stettin | - | 5. helmikuuta 1918 | 16. maaliskuuta 1918 | luovutettu Ranskalle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A87 | AG Vulcan Stettin | - | 21. helmikuuta 1918 | 8. huhtikuuta 1918 | luovutettu Brasilialle 1920 romutettu 1922 Britteinsaarilla |
| SMS A88 | AG Vulcan Stettin | - | 2. maaliskuuta 1918 | 27. huhtikuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A89 | AG Vulcan Stettin | - | 22. maaliskuuta 1918 | 14. toukokuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A90 | AG Vulcan Stettin | - | 6. huhtikuuta 1918 | 6. kesäkuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 joidenkin lähteiden mukaan luovutettu Puolalle 1921 |
| SMS A91 | AG Vulcan Stettin | - | 27. huhtikuuta 1918 | 22. kesäkuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A92 | Schichau, Elbing | - | 16. maaliskuuta 1918 | 24. toukokuuta 1918 | luovutettu Brasilialle 1920 romutettu 1922 Britteinsaarilla |
| SMS A93 | Schichau, Elbing | - | 9. huhtikuuta 1918 | 18. kesäkuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A94 | Schichau, Elbing | - | 27. huhtikuuta 1918 | 19. heinäkuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
| SMS A95 | Schichau, Elbing | - | 25. toukokuuta 1918 | 19. elokuuta 1918 | luovutettu Britannialle 1920 romutettu 1923 |
Aallottaret

Aallotarten partituurin ensimmäinen sivu kriittisestä kokonaisjulkaisusta.
Aallottaret op. 73 on Jean Sibeliuksen vuonna 1914 säveltämä sinfoninen runo.
Yhdysvaltalainen säveltäjä Horatio Parker tilasi Stoeckelin mesenaattipariskunnan valtuuttamana Sibeliukselta 1913 sinfonisen runon Norfolkin, Connecticut, seuraavana vuonna pidettäville musiikkijuhlille. Sibelius sävelsi teoksen maaliskuun 1914 aikana ja lähetti teoksen ensimmäisen version nimellä Rondo der Wellen huhtikuun alussa. Hän sai pian kutsun tulla johtamaan teos itse kantaesitykseen. Sibelius teki vielä Yhdysvalloissa muutoksia teokseen, koska katsoi merimatkallaan oppineensa tuntemaan valtameren paremmin. Konsertissa 4. kesäkuuta esitettiin Aallottarien lisäksi myös Pohjolan tytär ja säveltäjän varhaisempia, tunnetumpia teoksia. Konsertti oli suuri menestys, ja muiden muassa kriitikko Olin Downes kirjoitti tämän olleen harvoja kertoja, kun hän oli tuntenut olevansa maailmanneron edessä.
Aallottarissa on runsaasti impressionistisia piirteitä, vaikka teos edustaa sointujen yhdistelyn klassisine sääntöineen enemmän myöhäisromantiikkaa. Sibelius käyttää staattisia sointikenttiä ja bassoäänessä usein toonikan sijasta muita säveliä. Teoksessa voidaan erottaa pointillistinen ”Aallotarteema” ja motiiviseen kehittelyyn pohjaava ”Valtameriteema”. Erik Tawaststjernan mukaan ”Sibeliuksen voi ajatella kuvaavan merta aamunkoitosta keskipäivän korkeuteen sarjana episodeja, joissa veden nymfien kepeä leikki vaihtelee raskaamman Okeanos-elementin kanssa”. Sibelius itse mainitsi päiväkirjamerkinnässään teoksen olevan sukua hänen neljännelle sinfonialleen.
Soitinnus

Aallottariin tarvitaan Sibeliuksen muuhun tuotantoon nähden epätavallisen suuri orkesteri:
2 huilua + piccolohuilu
2 klarinettia + bassoklarinetti
2 oboeta + englannintorvi
2 fagottia + kontrafagotti
4 käyrätorvea
3 trumpettia
3 pasuunaa
1 tuuba
2 harppua
Patarummut
Kellopeli
Triangeli
Jouset
810 Naval Air Squadron

810 Naval Air Squadron (810 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.