stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stephen Dixon
Ura > Seuraura

Dixonin kasvattajaseura on Halifax Hawks. QMJHL-seura Cape Breton Screaming Eagles varasi Dixonin ensimmäisellä kierroksella kuudentena pelaajana kesällä 2001. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2001–2002, jossa hän teki ensimmäisellä juniorikaudellaan 16-vuotiaana tehot 15+16=31. Kaudella 2002–2003 Dixon oli tehoilla 28+42=70 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä Kevin Asselinin kanssa. Hänen teholukema –36 kertoi enemmän Cape Bretonin surkeudesta kuin Dixonin puolustustaidoista. Pittsburgh Penguins varasi Dixonin seitsemännellä kierroksella 229. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2003. Kaudella 2003–2004 Dixon kärsi loukkaantumisista, mutta oli silti tehoilla 22+50=72 joukkueen toiseksi paras pistemies François-Pierre Guénetten jälkeen. Kaudella 2004–2005 Dixon pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 45 runkosarjaottelua, mutta oli silti joukkueen toiseksi paras pistemies Kevin Asselin jälkeen.
Heinäkuussa 2005 Dixon teki kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän pelasi kauden 2005–2006 AHL:ssä Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa, jossa hän esiintyi joukkueen ainoana pelaajana kauden kaikissa 80 runkosarjaottelussa tehden tehot 12+17=29. Myös pudotuspeleissä hän esiintyi joukkueen kaikissa 11 ottelussa. Kaudella 2006–2007 Dixon oli tehoilla 17+24=41 joukkueen viidenneksi paras pistemies. Hän pelasi edelliskauden tapaan kaikki joukkueen runkosarja- ja pudotuspeliottelut.
Kesäkuussa 2007 Penguins myi Dixonin pelaajaoikeudet Anaheim Ducksiin vaihdossa Tim Brentiin. Hän vietti koko kauden 2007–2008 Anaheimin farmissa Portland Piratesissa, jossa oli tehoilla 17+28=45 joukkueen kuudenneksi paras pistemies. Hän oli mukana kauden kaikissa otteluissa.
Kaudella 2008–2009 Dixon pelasi ensimmäistä kertaa urallaan Euroopassa, kun hän teki elokuussa 2008 yksivuotisen sopimuksen ruotsalaisen Brynäs IF:n kanssa. Hän teki kaudella 53 runkosarjaottelussa tehot 8+19=27 ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Andreas Dackellin ja Daniel Widingin jälkeen. Hän teki seuran kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen huhtikuussa 2009. Kaudella 2009–2010 Brynäsin varakapteenina toiminut Dixon teki 53 runkosarjaottelussa tehot 20+15=35, joilla hän oli seuran paras maalintekijä Magnus Kahnbergin kanssa ja toiseksi paras pistemies Eero Somervuoren jälkeen.
Syyskuussa 2010 Dixon teki yksivuotisen sopimuksen KHL-seura Amur Habarovskin kanssa. Elokuussa 2011 Dixon siirtyi yksivuotisella sopimuksella SM-liigassa pelaavaan Porin Ässiin. Kaudella 2011–2012 hän teki 60 runkosarjaottelussa tehot 14+39=53 ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies Tomáš Záborskýn jälkeen. Kaudella 2012–2013 Dixon teki 44 runkosarjaottelussa tehot 9+35=44. Tammikuun lopussa hän siirtyi KHL-seura Lokomotiv Jaroslavliin.
Ura > Maajoukkueura

Dixon pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa kahdesti vuosina 2004 ja 2005 voittaen hopeaa ja kultaa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003 voittaen kultaa.
Pelityyli

Dixon on kahden-suunnan keskushyökkääjä, jolla on hyvä työmoraali ja luistelutaito. Hänellä on hyvät kädet ja pelinrakentelu-taidot. Dixon on myös hyvä aloituksissa, alivoimapelissä, maalineduspelissä sekä on hyvä joukkuepelaaja. Häneltä puuttuu kokoa, vahvuutta ja aggressiivisuutta.
Aiheesta muualla

Stephen Dixon Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Punamustikka

| Punamustikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Alaheimo::  Vaccinioideae
Suku::  Puolukat Vaccinium
Laji::  hirtum
Kaksiosainen nimi
 Vaccinium hirtum  Thunb. 
Katso myös
   Punamustikka Wikispeciesissä   Punamustikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marjavaiheessa oleva punamustikka Fukushiman prefektuurissa Japanissa
Punamustikka (Vaccinium hirtum) on Vaccinium-sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monihaarainen ja kausivihanta varpu, joka muodostaa suikertavan juurakkonsa avulla mättäitä tai pieniä kasvustoja. Punamustikka voi kasvaa 50–150 cm korkeaksi. Sen marjat ovat väriltään vaaleanpunertavia ja halkaisijaltaan noin 7–8 mm.
Elinympäristö ja levinneisyys

Punamustikka kasvaa luonnossa tiheiköissä ja mäntymetsissä. Lajia tavataan usein aurinkoisilla rinteillä ja kivikkoisilla alueilla 100–1700 metrin korkeudella merenpinnasta. Punamustikkaa kasvaa luontaisena Japanissa sekä Korean niemimaalla.
Käyttö  ja kasvatus

Punamustikan marjat ovat syötäviä ja niitä kerätään luonnosta paikallisesti ravinnoksi.
Kasvatettuna punamustikka kasvaa kosteassa, mutta vapaasti kuivuvassa kalkittomassa maaperässä. Punamustikka suosii runsasturpeista sekä hieman savista maaperää, jossa on lehtikariketta. Maaperän happamuuden suhteen punamustikka suosii hapanta maaperää, jonka pH on 4,5–6 väliltä. Emäksisessä maaperässä kasveissa alkaa nopeasti esiintyä kloroosia. Valoisuuden suhteen punamustikka menestyy täydessä auringon valossa tai pienessä varjossa, joskin se tuottaa marjoja parhaiten täysin aurinkoisella kasvupaikalla. Kasvupaikan tulee lisäksi olla tuulilta suojainen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Punamustikka (Vaccinium hirtum)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Vaccinium hirtum (englanniksi)
Péone

| Péone |
| --- | --- |
 Näkymä Péonen kylään
 vaakuna
 Péone
 Koordinaatit: 44°07′07″N, 06°54′33″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Alpes-Maritimes
Arrondissementti:  Nizza
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  48,59 km²
Väkiluku (2013):  1 003
 – Väestötiheys:  20,6 as./km²
Postinumero:  6470
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Péone on kunta Alpes-Maritimesin departementissa Ranskassa. Siellä on arviolta 1 003 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 48,59 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Péone Wikimedia Commonsissa
RAD6000

RAD6000
RAD6000 on  PowerPC-pohjainen säteilysuojattu 32-bittinen prosessorityyppi, joka on tunnettu erityisesti NASAn avaruusaluksista. Se tuli kaupallisesti saataville vuonna 1996.
RAD6000 kellotaajuus on 33  MHz ja laitteeseen kuuluu prosessorin lisäksi 128 MB:n keskusmuisti. Käyttöjärjestelmänä on tavallisesti VxWorks. Laitteen tehonkulutus on alle 7,5 W.
RAD6000 vastaa useiden NASAn avaruuslaitteiden toiminnasta. Sellainen on mm. Spirit ja Opportunity -marsmönkijöissä, Deep Space 1 -luotaimessa ja Spitzer-avaruusteleskoopissa. Vuoteen 2003 mennessä RAD6000 oli myös asennettu kaikkiaan 77 satelliittiin. Prosessorin kappalehinta on noin 250 000 dollaria.
RAF

RAF on lyhenne seuraavista asioista:
Fujifilmin RAW-kuvatiedostomuoto digitaalikameroissa
RAF-kinaasi
Reichenberger Automobil Fabrik, itävaltaunkarilainen autonvalmistaja
Royal Air Force, Britannian ilmavoimat
Rutan Aircraft Factory,  Burt Rutanin kuuluisa lentokoneyritys
Punainen armeijakunta (saks. Rote Armee Fraktion), länsisaksalainen terroristiryhmä
meohang, tiibetiläis-burmalainen kieli (ISO 639-3 -koodi raf).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”RAF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Puskumoreeni

Puskumoreeni (engl. push moraines) tai myös reunamoreenivalli  on moreenimuodostuma, joka on jäätikön aiheuttama moreenista ja muusta kiviaineksesta muodostunut maaston pitkä ja kapea kohomuoto. Se on jäätikön reunamoreenien eli päätemoreenien alamuoto. Niitä syntyy jäätiköiden jäätikkökielekkeiden eteen poikittain jäätikön virtaamissuuntaan nähden. Puskumoreenimuodostumia tavataan myös Suomessa, mutta ne syntyivät yleensä viime jääkauden loppuvaiheessa noin 10 000 vuotta sitten.
Muodostumisteoria

Puskumoreenilla on maastossa yleensä pitkä mutta kapea muoto. Sen jäätikön puoleinen sivu voi olla loiva, mutta vastakkainen sivu on jyrkempi. Se selittyy virtaavan jäätikön puskusta. Jäätiköt sulavat kesäisin ja jäätikön etureuna perääntyy silloin taaksepäin. Kun sulaminen vähenee, etenee jäätikön reuna johtuen sen virtaamisesta. Liukuessaan eteenpäin, jäätikön reuna kaapii mukaansa paljasta maata ja kerryttää sitä vallin jäätikön eteen. Edellisen vuoden valli saa näin vuosittain täydennystä ja reunavalli kasvaa suuremmaksi. Toisinaan jäätikön reuna pysähtyy eri kohtaan kuin aiemmin, jolloin muodostuu uusi valli. Tällaista vallia kutsutaan syntytapansa mukaan puskumoreeniksi. Laaksoissa virtaavissa jäätiköissä on kaareva etureuna, jonka muoto toistuu myös puskumoreenissa. Sen leveys on lähes jäätikkövirran leveys. Puskumoreeneja voi muodostua veteen tai kuivalle maalle.
Viime jääkaudella muodostui mannerjäätikön puskuliikkeistä moreenivalleja, jotka erottuvat maastosta edelleen. Viime jääkauden loppuvaiheessa jäätiköt samalla sulivat ilmaston lämmettyä. Siksi puskumoreenien joukkoon sekoittui pohjamoreenin lisäksi sulamisveden tuomaa kiviä, soraa, hiekkaa ja savea, jotka sekoittuivat moreeniin jäätikön puristaessa maa-ainekset yhteen kasaan.
Suomessa tavattavat puskumoreenit ovat yleensä alle 10 metriä korkeita, jolloin ne ovat muodostuneet pienistä vuosittain tapahtuneista jäätikön puskuista. Jos jäätikön reuna pysyttelee edestakaista liikettä lukuun ottamatta paikoillaan, voi jäätikön puskemaa maa-ainesta kertyä paljonkin. Huippuvuorilla on jäätikön puskuliike kuorinut maa-ainesta jäätikön alta syväksi syvännealtaaksi ja kerrostanut puskemansa maa-aineksen eteensä lähes kilometrin pituiseksi vyöhykkeeksi. Myös Salpausselät ovat tällaisia reunamuodostumia, johon on sekoittunut moreenin lisäksi moninkertainen määrä veden huuhtomaa maa-ainesta. Muodostumien heterogeenisuus rajaa sen mieluimmin reunamuodostumaksi kuin reunamoreeniksi, saatikka puskumoreeniksi. Reunamuodostumat voidaankin jakaa puskujen toiston mukaan kolmeen luokkaan: puskumoreenit (yhdestä muutamaan puskuun), reunamoreenit (muutamia tai kymmeniä puskuja) ja reunamuodostumat (kymmenistä satoihin puskuihin).
On huomattava, että myös jäätikkövirran sivuilla on moreenia, jota kutsutaan sivumoreeniksi.
Aiheesta muualla

Moreenimuodostumat (inventointi)
Puskuriliuos

Puskuriliuos on liuos, jonka pH-arvo ei muutu huomattavasti happoa tai emästä lisättäessä tai liuosta laimennettaessa.
Puskuriliuos valmistetaan heikosta haposta ja sen suolasta, tai heikosta emäksestä ja sen suolasta. Puskuriliuos on tehokkaimmillaan, kun liuoksen pH on yhtä suuri kuin sen valmistukseen käytetyn yhdisteen pKa-arvo (pKa = -log10Ka). Puskuriliuos vaikuttaa parhaiten, kun sen pH on korkeintaan yhden yksikön päässä halutun puskuroitavan liuoksen pKa-arvosta.
Luonnollisia puskuriliuoksia ovat mm. veri, jonka pH pysyy hyvin vakaana fysiologisessa pH:ssa 7,4.
Puskuriliuoksen toimintaperiaate

Emäs hajoaa liuetessaan konjugaattihapoksi muodostaen samalla veden kanssa hydroksidi-ionin (OH-). Hydroksidi-ioni reagoi puskuriliuoksen hapon HA kanssa muodostaen emästä A-. Jos lisättävän hydroksidi-ionin määrä on pieni, on myös [HA]:n ja [A-]:n suhteen muutos pieni. Reaktioyhtälö:
OH^{-}+HA\rightarrow A^{-}+H_{2}O
Happo dissosioituu vesiliuoksessa konjugaattiemäkseksi ja protoniksi, joka reagoi veden kanssa muodostaen oksoniumionin H3O+. Oksoniumioni reagoi puskuriliuoksessa olevan emäksen A- kanssa muodostaen happoa HA, mutta tässäkään tapauksessa pieni oksoniumionikonsentraation lisäys ei vaikuta [HA]:n ja [A-]:n suhteeseen merkittävästi. Reaktioyhtälö:
H_{3}O^{+}+A^{-}\rightarrow HA+H_{2}O
Puskuriliuoksen pH

Puskuriliuoksen pH voidaan laskea Henderson–Hasselbalchin yhtälöllä:
pH=pK_{a}+\log _{10}{[A^{-}] \over [HA]}, jossa Ka
käytetyn hapon happovakio, [A-] emäksen konsentraatio ja [HA] hapon konsentraatio.
Puskuriliuoksen pH riippuu valituista aineista ja niiden suhteellisista konsentraatioista, mutta liuoksen varsinainen kyky puskuroida happoja ja emäksiä, puskurikapasiteetti, määräytyy aineiden absoluuttisesta määrästä puskuriliuoksessa.
Porin maauimala

Porin maauimalan hyppytorni.
Porin maauimala sijaitsee Isomäen kaupunginosassa Porin urheilukeskuksessa. Arkkitehti Yrjö Lindegrenin suunnittelemä funkistyylinen maauimala on avattu vuonna 1957. Se on osa Porin kansallista kaupunkipuistoa ja maauimala on myös Museoviraston suojelema.
Vuosina 2002–2005 Porin maauimalassa suoritettiin suuri peruskorjaus, joka maksoi noin 4,3 miljoonaa euroa. Maauimala on syyskuun lopussa päättyvän kesäkauden lisäksi avoinna myös talvisin, jolloin uiminen on mahdollista avantouinnin tavoin 3–5-asteisessa vedessä. Kävijöitä on vuosittain noin 80 000. Maauimalassa on sauna- ja pukuhuonetilojen lisäksi kolme erikokoista allasta, hyppytorni sekä vesiliukumäki.
Teknisiä tietoja

Iso allas: 20 m × 50 m, syvyys 1,20–4,50 m
Lasten altaat: 7 m × 25 m, syvyys 0,10–0,60 m ja 10 m × 25 m, syvyys 0,50–1,10 m
Veden lämpötila: 26 °C, talvikaudella 3–5 °C
Hyppytelineet: ponnahduslaudat (1 m ja 3 m), lavat (5 m, 7,5 m ja 10 m)
Vesiliukumäki: 50 m
Katsomo: 500 paikkaa
Pukuhuoneita 4 kpl
Pesuhuoneita 2 kpl
Saunoja 3 kpl
Péra

| Péra Πέρα |
| --- | --- |
 Péra
 Koordinaatit: 35°1′58″N, 33°15′14″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Korkeus:  400 m
Väkiluku (2011):  1 372
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.peraorinis.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Péra (kreik. Πέρα) eli Péra Oreinís (Πέρα Ορεινής) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 1 372 (2011).
Péran kylä sijaitsee Kyproksen keskiosissa linnuntietä noin 18 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Se on rakennettu noin 400 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna lähelle Pediaíos-jokea. Kylän nimi viittaa ”toisella puolella” olemiseen ja on peräisin siitä, että alue oli joen toisella puolella antiikin ajan Tamassoksen kaupungista katsottuna.
Aiheesta muualla

Πέρα Ορεινής. Kylän verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Nikosian alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Ágios Dométios · Aglantziá · Dáli · Égkomi · Géri · Kythréa · Lakatámeia · Latsiá · Mórfou · Nikosia (Lefkosía) · Stróvolos · Tséri
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Eiríni · Agiá Kepír · Agía Marína Skylloúras · Agía Marína Xyliátou · Agía Varvára · Ágios Vasíleios · Ágioi Iliófotoi · Ágioi Trimithiás · Ágios Epifánios Oreinís · Ágios Geórgios Kafkállou · Ágios Geórgios Soléas · Ágios Ioánnis Maloúntas · Ágios Ioánnis Tillyrías · Ágios Nikólaos Léfkas · Ágios Sozómenos · Ágios Theódoros Soléas · Ágios Theódoros Tillyrías · Agrokipiá · Akáki · Alámpra · Alévga · Alithinoú · Álona · Ammadiés · Ampelikoú · Anágeia · Analióntas · Angolémi · Anthoúpoli · Aplíki · Aredioú · Argáki · Askás · Astromerítis · Avlóna · Béïkioï · Déneia · Dýo Potamoí · Eliá · Epichó · Episkopeió · Ergátes · Evrýchou · Éxo Metóchi · Farmakás · Fikárdou · Flásou · Fterikoúdi · Fylliá · Galáta · Galiní · Gerakiés · Gerólakkos · Goúrri · Kakopetriá · Kaliána · Kaló Chorió Léfkas · Kaló Chorío Mórfou · Kaló Chorió Oreinís · Kalopanagiótis · Kalyvákia · Kampí · Kampiá · Kámpos · Kanlí · Kannávia · Kapédes · Karavostási · Katalióntas · Káto Defterá · Káto Koutrafás · Káto Moní · Káto Pýrgos · Katokopiá · Katýdata · Kaziverá · Kióneli · Klírou · Kókkina · Kokkinotrimithiá · Korákou · Kotsiátis · Kouroú Monastíri · Kyrá · Lagouderá · Lazaniás · Léfka · Linoú · Livádia · Louroukína · Loutrós · Lýmpia · Lythrodóntas · Maloúnta · Mámmari · Mansoúra · Mántres · Margó · Markí · Másari · Mathiátis · Méniko · Mia Miliá · Mitseró · Móra · Mosfíli · Moutoullás · Mylikoúri · Néo Chorió · Nikitári · Nikítas · Nísou · Oíkos · Oroúnta · Ortákioi · Pachýammos · Palaichóri Mórfou · Palaichóri Oreinís · Palaíkythro · Palaiométocho · Páno Defterá · Páno Koutrafás · Páno Pýrgos · Páno Zódeia · Pedoulás · Pentágeia · Péra · Péra Chorió · Peristeróna · Peristeronári · Pétra · Pétra tou Digení · Pigénia · Platanistása · Politikó · Polýstypos · Potámi · Potamiá · Prasteió · Psimolófou · Pyróï · Saránti · Selládi tou Áppi · Siá · Sinaóros · Skouriótissa · Skylloúra · Spília · Syrianochóri · Temvriá · Tráchonas · Trachóni · Tsakístra · Týmvou · Varíseia · Vóni · Vroḯsia · Vyzakiá · Xeróvounos · Xyliátos · Zódeia
Tall al-Kabirin taistelu

Tall al-Kabirin taistelu oli Garnet Wolseleyn komentamien brittijoukkojen ja Ahmad Urabin komentamien egyptiläisjoukkojen välillä käyty taistelu 13. syyskuuta 1882 Egyptin niin sanotun Urabi-kapinan aikana. Taistelusta muodostui ratkaiseva voitto briteille, jotka valtasivat Egyptin pääkaupunki Kairon kaksi päivää myöhemmin Urabin antautuessa. Britit olivat kärsineet vain vähäisiä tappioita, kun taas egyptiläisten tappiot olivat raskaat.
Tausta

Tall al-Kabirin sijainti Egyptissä.
Yhdistynyt kuningaskunta oli puuttunut tapahtumien kulkuun Egyptin niin sanotun Urabi-kapinan aikana maan rannikolle saapuneen brittilaivaston tulitettua ja vallattua Aleksandrian kaupungin 11. heinäkuuta 1882. Egyptiläisiä johtanut Ahmad Urabi oli keskittänyt joukkonsa Kafr al-Dawwariin estääkseen brittien pääsyn Aleksandriasta syvemmälle Egyptiin, mutta britit ohittivat Urabin joukon nousemalla maihin Port Saidissa, joka vallattiin ilman vastarintaa. Britit uhkasivat nyt pääkaupunki Kairoa idästä ja Urabi nopeasti joukkonsa Tall al-Kabiriin noin 100 kilometriä Kairosta koilliseen. Paikka oli brittien tiellä näiden edetessä Suezin kanavalta kohti Kairoa. Tall al-Kabirissa Urabin komennossa oli noin 26 000 sotilasta, joiden mukana oli Egyptin armeijan sotilaita, sekä beduiineja. Ratsuväkeä Urabilla oli 2 500 ja puolustajilla oli myös noin 60 tykkiä.
Brittijoukkoja komensi kenraali Garnet Wolseley ja hänen joukkonsa oli kerääntynyt 1. syyskuuta Ismailiaan. Wolseley oli tietoinen vihollisensa asemista esimerkiksi omien beduiinioppaidensa avulla. Hänen suunnitelmansa mukaan britit hyökkäisivät egyptiläisiä vastaan aamulla, mikä tarkoitti nopeaa yömarssia kohti Tall al-Kabiria. Kello 1 aamuyöllä 13. syyskuuta brittijoukot lähtivät liikkeelle mukanaan 17 401 sotilasta ja 61 tykkiä. Brittien vasenta sivustaa komensi kenraali Edward Hamley ja oikeaa G. H. S. Willis. Joukot suunnistivat tähdistä ja he ajautuivat hieman harhaan kohteestaan. Brittijoukot olivat huomaamattaan ohittaneet yhden egyptiläisten etuvartioasemista heidän saapuessaan perille.
Taistelu

Tall al-Kabirin taistelusta muodostui koko Urabi-kapinan ratkaisutaistelu. Hieman ennen aamun avartumista egyptiläisten asemista ammuttiin laukaus, joka havahdutti puolustajat brittien saapumiseen. Brittijoukot ryhtyivät hyökkäykseen puolustajien asemia vastaan. Heidän ratsuväkensä mursi nopeasti puolustajien vasemman sivustan ja eteni näiden selustaan. Muualla käytiin kiivasta lähitaistelua, mutta lopulta yllätetyt egyptiläiset voitettiin vain 35 minuuttia kestäneen taistelun jälkeen.
Seuraukset

Urabin joukot oli murskattu ja britit olivat kärsineet vain pieniä tappioita. Brittien tappiot olivat 57 kaatunutta, 384 haavoittunutta ja 30 kadonnutta. Egyptiläiset menettivät arviolta 2 000 miestä kaatuneina. Taistelun jälkeen britit jahtasivat perääntyviä egyptiläisiä näiden paetessa kohti Kairoa. Urabi oli itse paennut Kairoon junalla ja hän yritti vielä järjestää pääkaupungin puolustusta. Wolseleyn joukot saapuivat kuitenkin kaupunkiin jo 15. syyskuuta kaksi päivää taistelun jälkeen ja Urabi-kapina oli päättynyt. Urabi antautui briteille ja häntä seurasivat nopeasti vielä jäljellä olleet egyptiläiset sotilaat.
Steven Santini

| Steven Santini> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Mahopac, NY, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Steve
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  St. Louis Blues
Sarja:  NHL
Pelinumero:  36
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Boston College (NCAA) New Jersey Devils (NHL) Albany Devils (AHL) Binghamton Devils (AHL) Milwaukee Admirals (AHL) Nashville Predators (NHL)
NHL-varaus:  42. varaus, 2013 New Jersey Devils
Steven Michael Santini (s. 7. maaliskuuta 1995 Mahopac, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesin organisaatiossa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hänellä on optimaalinen koko NHL-tasolle. Santini pelaa myös varsin röyhkeästi ja hän pelaa hyvää kahden suunnan peliä. Santinin hyökkäyspään taidot eivät kuitenkaan riitä kovin suureen rooliin NHL-tasolla. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Santini pelasi juniorina kauden 2009–2010 EmJHL-junioriliigaa Brewster Bulldogsissa ja kauden 2010–2011 EJHL-junioriliigaa New York Apple Coressa. OHL-joukkue Peterborough Petes varasi hänet 104. pelaajana kesällä 2011, mutta Santini ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään pelatakseen Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän vietti vuodet 2011–2013 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Santini pelasi kaudella 2012–2013 myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
New Jersey Devils varasi Santinin toisella kierroksella 42. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Vuosina 2013–2016 hän pelasi Boston Collegen yliopistojoukkueessa. Freshman-kaudellaan 2013–2014 Santini voitti joukkueen kanssa Hockey Eastin runkosarjan ja hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan tulokkaiden tähdistökentälliseen. Santinin toinen yliopistokausi 2014–2015 jäi vain 22 ottelun mittaiseksi neljän ottelun jälkeen tulleen rannevamman vuoksi. Kaudella 2015–2016 hän nousi BC:n varakapteeniksi ja Santini valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin parhaaksi puolustavaksi puolustajaksi.
Huhtikuussa 2016 Santini teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Hän siirtyi seuran NHL-vahvuuteen heti sopimuksen tehtyään. Santini teki NHL-debyyttinsä runkosarjan 2015–2016 päätöskierroksella 9. huhtikuuta 2016 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.35 minuuttia. Santini keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta. Syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi hänet lähetettiin AHL-joukkue Albany Devilsin vahvuuteen, mutta Santini nostettiin heti seuraavana päivänä kuitenkin takaisin NHL:ään, josta hänet ennen ensimmäistäkään ottelua lähetettiin pian takaisin farmiin. Santini pelasi kauden aikana AHL:ssä 20 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden yhteensä neljä syöttöpistettä. Hän pelasi kauden ensimmäisen NHL-ottelunsa tammikuussa 2017. Santini pelasi lopulta lähes koko kevätkauden New Jerseyssä tehden 38 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 12. tammikuuta 2017 vieraissa Edmonton Oilersia vastaan.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2013 | jääkiekko |  |
Santini edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Vuoden 2015 turnaus Santinilta jäi väliin rannevamman vuoksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin Santini voitti hopeaa. Hän voitti Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston lukemalla +8, valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi sekä joukkueensa yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Santini pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta

Santinin isä Steve Sr. on entinen Mainen yliopistokiekkoilija.
Takeo Kamachi

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 25 m olympiapistooli |  |
Takeo Kamachi (jap. 蒲池猛夫, Kamachi Takeo, 20. maaliskuuta 1936 – 4. joulukuuta 2014) oli japanilainen pistooliampuja ja olympiavoittaja.
Takeo Kamachin uran kirkkain saavutus oli olympiakulta Los Angelesissä 1984 25 m olympiapistoolilla tuloksella 595. Hän voitti hallitsevan olympiavoittajan Corneliu Ionin kahdella pisteellä. Kamachi oli Japanin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa ammunnan olympiavoittaja.