stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Artemis Fowl: Salaiset kansiot

| Artemis Fowl: Salaiset kansiot> The Artemis Fowl Files |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Eoin Colfer
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  2004
Suomennos
Suomentaja:  Jaakko Kankaanpää
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  199
ISBN:  951-0-29658-9
Sarja: Artemis Fowl
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Artemis Fowl: Salaiset kansiot (The Artemis Fowl Files) on vuonna 2004 ilmestynyt Eoin Colferin kirjoittama kirja, joka ei varsinaisesti jatka Artemis Fowl -kirjasarjan tapahtumia. Siinä on kaksi edellä ilmestyneiden kirjojen väliin sijoittuvaa tarinaa (HALTiJa ja Seitsemäs kääpiö), joilla ei suoranaisesti ole merkitystä sarjan kululle. Se on lähinnä lisäteos, joka sisältää kahden tarinan lisäksi syvähaastatteluja kirjan hahmoista, muun muassa Artemis Fowlilta, Holly Shortilta ja itse Eoin Colferilta. Kirjassa on mukana myös maahiskielen aakkoset ja keijubongarin opas sekä Fowlyn upeimpia keksintöjä.
Kirja julkaistiin 2004 ja Jaakko Kankaanpään suomennos ilmestyi saman vuoden loppupuolella.
Pikku Sorlampi

| Pikku Sorlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°15′37″N, 24°36′48″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  55,3 m 
Pinta-ala:  0,01 km²
 fiPikku Sorlampi 
Pikku Sorlampi (ruots. Lilla Sorlam) on noin hehtaarin laajuinen järvi läntisessä Espoossa seitsemisen kilometriä Espoon keskuksesta pohjoisluoteeseen. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Vanha-Nuuksion kaupunginosassa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Pikku Sorlammen länsipuolella ja Bodomjärvi itäpuolella. Pikku Sorlampi sijaitsee kumpaistakin huomattavasti korkeammalla. Pikku Sorlammen kaakkoispuolella sijaitsee Sorlampi, etelässä on Hakjärvi ja pohjoisessa useita lampia ja järviä, kuten Malmilampi, Lintulampi ja Hynkänlampi.
Pikku Sorlampi sijaitsee Mankinjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Pikku Sorlammen ja Sorlammen ympäristö on metsäistä. Alueella on seitsemän hiidenkirnua ja Sorlammen luontopolku.
Aiheesta muualla

Sorlammen luontopolku, Espoo
Piscinas

| Piscinas (Piscìnas) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Piscinas
 Koordinaatit: 39.074°0′0″N, 8.666°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,89 km²
Korkeus:  66 m
Väkiluku:  857
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09010
Suuntanumero(t):    0781
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.piscinas.ci.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piscinas (sardiksi Piscìnas) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 857 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 66 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piscinas Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
August Toivonen

August Toivonen (20. heinäkuuta 1865 Längelmäki – 3. joulukuuta 1946 Loppi) oli suomalainen harrastelijamaalari ja Lopen ensimmäinen konstaapeli.
Elämänvaiheet

Toivonen syntyi maalaistalon pojaksi Längelmäellä. Perheen lapset saivat alkeisopetusta äidiltään ja 1870-luvulla myös kiertokouluissa, minkä talon töiltä ehtivät. Ripille päästyään 1880 hän meni leipärengiksi sukulaistaloon. Vuonna 1883 hän sai suoritettua ylemmän kansakoulun oppimäärän täyteen, jonka jälkeen palasi vanhempiensa luokse. Tämän jälkeen Toivonen toimi muutaman vuoden kiertokoulun opettajan, kunnes rahat loppuivat. Vuonna 1887 Toivonen määrättiin kutsunnoissa astumaan sotapalvelukseen, ja vuoden 1892 alusta määräys tuli nuoremman konstaapelin virkaan Lopelle, jolloin hänestä tuli paikkakunnan ensimmäinen poliisi (1892–1910). Vuonna 1892 Toivonen meni naimisiin kätilö Aurora (Ruura) Sandholmin kanssa. Omia lapsia pari ei saanut, mutta heillä oli kasvattitytär Emmi Snellman.
Aurora kuoli 1937, jonka jälkeen Toivonen avioitui Martta Toposen kanssa. Toponen toimi monissa luottamustehtävissä ja oli kiinnostunut sivistyksestä ja kulttuurista. Hän maalasi tauluja, keräsi kotiseutuperinnettä Suomalaisen kirjallisuuden seuralle sekä Sanakirjasäätiölle, kirjoitti, luki jne. Nämä ominaisuudet tekivätkin tästä pariskunnasta ideologialtaan Nuorsuomalaisuuden kannattajia, mitä kuvaa hyvin se, että Toivonen sulatti kaikki saamansa hopeiset venäläiset ansiomerkit lusikoiksi.
Maalausura ja opettajat

Toivonen kiinnostui maalaamisesta jo pienenä poikana, mutta ilman ohjausta ei kehittynyt taiteilijana, vaan teokset jäivät piirrosasteelle.
Sotaväessä palvelemisen jälkeen, vuonna 1902 taiteilija tapasi paikkakunnalla kesiä viettäneen taiteilija Väinö Hämäläisen ja saikin tältä opastusta maalaamisessa. August Toivonen maalasi ahkerasti vuoteen 1908 saakka, kunnes itsekritiikin vuoksi lopetti maalaamisen lähes kokonaan. Vuonna 1914 taidemaalari ja Ateneumin taidekoulun opettaja Berndt Lagestam asettui paikkakunnalle kesäksi ja tapasi Toivosen. Lagestam ohjasi ja kannusti Toivosta aloittamaan maalaamisen uudestaan. 
Tämän seurauksena Toivonen opiskelikin 1915–1916 maalausta Vapaassa taidemaalausakatemiassa Helsingissä.
Toivonen maalasi koko elämänsä ajan pääasiassa samoja maisemia. Pääosa Toivosen 500–1 000 teoksesta onkin Sajanimestä mutta hän teki myös muotokuvia ystävistään ja kyläläisistä. Hän oli myös lahjakas kirjoittaja, ja runsas määrä hänen kirjoituksiaan, jotka usein sisälsivät paljon tietoa paikkakunnan historiasta, julkaistiin paikallislehdissä. Näin myös saatiin dokumentoitua paljon paikallista historiaa ja tapoja. Kesinä 1922 ja 1924 taidemaalari Kaapo Wirtanen oleskeli Sajaniemessä kahtena vuotena, ja Toivoselle avautui mahdollisuus oppia lisää maalaamisesta. Myös tunnettu helsinkiläinen taidekauppias Ivar Hörhammer vieraili paikkakunnalla kesäisin ja kannusti taiteilijaa urallaan. Hörnhammer arvostikin Toivosta enemmän kuin keskimääräisiä harrastelijataiteilijoita yleensä.
Nykypäivänä Toivosen maalauksia on muun muassa Suomen Kansallismuseon, Sotamuseon sekä Lopen kunnan museon kokoelmissa.
Park Avenue

| Park Avenue> Fourth Avenue |
| --- | --- |
 Näkymä Park Avenuelle MetLife Buildingin ja suoraan sen takana sijaitsevan Grand Central -terminaalin suuntaan.
Maa:  New York, Yhdysvallat
Tienpitäjä:  New York City Department of Transportation
Pituus:  17,5 km
Alkupiste:  Astor Place Cooper Squarella
Päätepiste:  Third Avenue Fordhamissa, Bronxissa (17,5 km)
Päällyste:  asfaltti
Katso myös:  Park Avenue Commonsissa
Park Avenue on leveä puistokatu New Yorkin kaupungissa. Se on pohjois-etelä-suuntainen tie, joka ulottuu etelästä Manhattanilta pohjoiseen Bronxiin. Park Avenue tunnettiin kokonaisuudessaan ennen 1860-lukua neljäntenä avenuena (engl. Fourth Avenue), ja tämä nimitys on yhä nykyäänkin käytössä Etelä-Manhattanilla 14th Street -kadun eteläpuolella. Katuosuudesta Union Square -aukion laidalla 14th Street ja 17th Street -katujen välillä käytetään nimeä Union Square East ja osuus 17th Street ja 32nd Street -katujen välillä tunnetaan nimellä Park Avenue South. Suurimman osan tien pituudesta Manhattanilla Madison Avenue kulkee samansuuntaisesti yhden korttelin päässä sen länsipuolella ja Lexington Avenue sen itäpuolella.
Historia

Park Avenue, joka tunnettiin alun perin nimellä Fourth Avenue, kaavoitettiin yhdessä useimpien muiden Manhattanin suurten puistokatujen kanssa osana Manhattanin ruutuasemakaavaa 1810-luvulla. 1830-luvulta lähtien leveän kadun keskellä oli alun perin ylhäältä avoin maaleikkaus, jossa kulki New York and Harlem Railroad -rautatie. 1850-luvulla osa rautatiestä 34th Street ja 40th Street -katujen välillä peitettiin kannella, jonka päälle istutettiin nurmikkoa. Tästä muodostui tien keskelle puistomainen viheralue, jonka vuoksi katettua katuosuutta alettiinkin kutsua nimellä Park Avenue. Sen jälkeen kun nykyisen Grand Central -terminaalin paikalla sijainnut aikaisempi Grand Central -asema (engl. Grand Central Station) avattiin 1870-luvulla, myös sen pohjoispuolisia raiteita alettiin upottaa maanalaiseen tunneliin ja myöhemmin 1800-luvun lopulla myös puistokatua jatkettiin terminaalin pohjoispuolisen rautatietunnelin päälle.
1910-luvulla Grand Central -terminaalin ympärille alettiin rakentaa korotettua Park Avenue Viaductia, jota pitkin Park Avenuen liikenne pääsi keskellä puistotietä sijaitsevan rautatieterminaalin ympäri.
Reitti

Puistokadun eteläinen, nykyisinkin Fourth Avenuena tunnettu osio ulottuu 8th Street -kadun kohdalta 14th Street -kadulle. Sen eteläpuolella Lower East Sidella katu muuttuu ensin Cooper Squareksi ja sitten the Boweryksi. 14th Streetin kohdalla pohjoiseen kulkiessa tie kääntyy koilliseen päin. 14th Street ja 17th Street -katujen välillä puistokatu reunustaa Union Square -aukiota itäpuolelta ja siitä käytetäänkin nimeä Union Square East. Union Squaren pohjoispuolella 32nd Streetille asti puistokadusta käytetään nimeä Park Avenue South. 32nd Street -kadun pohjoispuolelta aina Bronxin 189th Street -kadulle tien nimi on Park Avenue.
33rd Street ja 40th Street -katujen välillä tien toinen pohjoisen suuntaisen liikenteen kaista siirtyy maan alle 1830-luvulta peräisin olevaan Murray Hillin tunneliin. 40th Street ja 46th Street -katujen välillä Park Avenuen liikenne nousee Park Avenue Viaductin silloille, jotka kiertävät Grand Central -terminaalin ja päättyvät kahteen Helmsley Building -nimisen rakennuksen läpi kulkevaan tunneliin.
Terminaalin pohjoispuolella paikallisjunapalvelu Metro-North Railroadin raiteet kulkevat 47th Street -kadulta 97th Street -kadulle asti Park Avenuen alla kulkevassa tunnelissa. Park Avenue päättyy Manhattanilla 132nd Streetin pohjoispuolella ja sen liikenne yhdistyy Harlem River -kanavaa reunustavaan Harlem River Drive -tiehen. Park Avenue jatkuu kuitenkin kanavan toisella puolella Bronxissa 138th Streetin eteläpuolelta aina 189th Streetin pohjoispuolelle.
Vuonna 1941 osittain ylhäältä avoin rautatietunneli Park Avenuen alla.
Park Avenuen liikenne kulkee kahdessa tunnelissa Helmsley Buildingin läpi.
Käännös suomeksi
August Tholuck

August Tholuck
Friedrich August Gotttreu Tholuck (1799 Breslau – 1877) oli saksalainen evankelinen teologi, suomalaista sukua. Tholuck suhtautui nuoruudessaan uskontoon kielteisesti, mutta muutettuaan Berliiniin hän päätyi sikäläisten pietistien seuraan ja hänestä tuli uskovainen. Oltuaan muutaman vuoden ylimääräisenä yliopistonopettajana Berliinissä Tholuck siirtyi 1826 vakinaiseksi teologian professoriksi Hallen yliopistoon, jossa hän vaikutti kuolemaansa asti.
Tholuckin vaikutus oli suuri. Pääosin hänen henkilökohtaisiin kokemuksiinsa perustuu kirja Lehre von der Sünde und vom Versöhner oder die wahre Weihe des Zweiflers (1823), joka levisi laajalle niin Saksassa kuin käännettynä muillekin kielille. Vuodesta 1839 hän oli yliopiston saarnaaja.
Tholuck perusti 1872 teologian opiskelijoille konviktin eli asuntolan, jossa opiskelijat saivat edullisen täysihoidon. Sen esikuvan mukaan samanlaisia asuntoloita perustettiin muuallekin.
Tholuckin kootut teokset on julkaistu nimellä Dr. August Tholuck's Werke (1862).
Kirjallisuutta

Kalevi Toiviainen: August Tholuckin teologinen antropologia. (väitöskirja). Helsinki: Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 80, 1968.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta August Tholuck Wikimedia Commonsissa
Tholuck, Friedrich August Gotttreu, Nordisk familjebok (ruotsiksi)
Piscina (Piemonte)

| Piscina |
| --- | --- |

 Piscina
 Koordinaatit: 44°55′N, 7°26′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  55 m
Väkiluku:  3 380
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.comune.piscina.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piscina (piemonteksi Montàut ) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 380 asukasta.
Pentaceratops

| Pentaceratops |
| --- | --- |

 myöhäisliitukausi 74–65 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Linnunlantioiset Ornithischia
Osalahko::  †Sarvinaamat Ceratopsia
Heimo::  †Ceratopsidae
Alaheimo::  †Chasmosaurinae
Suku::  †Pentaceratops  Osborn, 1923
Lajit
 †P. sternbergii Osborn, 1923  †P. aquilonius Longrich, 2014 
Katso myös
   Pentaceratops Wikispeciesissä   Pentaceratops Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pentaceratops (nimen merkitys: ”viisisarvinaama”) on sukupuuttoon kuollut kasvinsyöjädinosaurusten suku. Se kuului sarvinaamojen (Ceratopsia) osalahkoon. Sukuun kuului kaksi lajia, Henry Fairfield Osbornin vuonna 1923 nimeämä tyyppilaji Pentaceratops sternbergii sekä vuonna 2014 nimetty Pentaceratops aquilonius. Suvun lajit elivät noin 74–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Dinosauruksen fossiileita on löydetty Yhdysvalloista.
Pentaceratops oli noin 5–8 metriä pitkä ja viisi tonnia painava. Sen merkittävin piirre oli suurikokoinen pää, joka oli fossiilien perusteella yli kolme metriä pitkä. Dinosauruksen nimi tulee sen naaman sarvista: yksi sijaitsi kuonossa, kaksi otsalla ja kaksi poskissa. Suvusta tunnistettiin uusi laji vanhojen museojäänteiden perusteella vuonna 2014, jolle annettiin nimeksi Pentaceratops aquilonius. Aiemmin suvusta oli tunnettu vain tyyppilaji Pentaceratops sternbergii.
Pensselisiat (tribus)

| Pensselisiat |
| --- | --- |
 Pensselisika (Potamochoerus porcus)
 Mioseeni - Nykyaika (Holoseeni) 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Siat Suidae
Alaheimo::  Siat Suinae
Tribus::  Pensselisiat Potamochoerini  Gray, 1873
Suvut
 Pensselisiat (Potamochoerus)  Jättiläismetsäkarju (Hylochoerus) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pensselisiat (Potamochoerini) on sikojen heimoon kuuluva tribus, johon kuuluu nykyään kaksi sukua ja kolme lajia. Pensselisikoja on elänyt mioseenikauden keskivaiheilta lähtien. Esihistoriallisia pensselisikasukuja ovat Celebochoerus, Kolpochoerus ja Propotamochoerus. Kaikkien nykyään elävien lajien levinneisyys rajoittuu Afrikkaan, mutta aiemmin ryhmän edustajia on elänyt myös Etelä-Aasiassa, Venäjällä ja Euroopassa.
Piikkisappiruoho

| Piikkisappiruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Sappiruohot Xanthium
Laji::  spinosum
Kaksiosainen nimi
 Xanthium spinosum  L. 
Katso myös
   Piikkisappiruoho Wikispeciesissä   Piikkisappiruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkisappiruoho (Xanthium spinosum) on mykerökukkaiskasvilaji, jota on kotoisin Amerikasta. Laji on levinnyt yleisesti eri puolille vanhaa maailmaa, Eurooppaan, Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan.
Piikkisappiruoho on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa viidestätoista 70:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiasento on kierteinen, lehtihangoissa on kolmihaaraisia piikkejä. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia ja suikealapaisia, osin liuskaisia. Mykeröstössä hedemykeröt sijaitsevat terttumaisissa latvahaarojen kärjissä, emimykeröt alempana yksittäin tai pieninä ryhminä. Emimykeröjen kehdoissa on kellanruskeita koukkupiikkejä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Piikkisappiruoho – Xanthium spinosum
Pikku Tähilammi

| Pikku Tähilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hattula
Koordinaatit:  60°53′01″N, 24°03′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  oja Iso Tähilammiin 
Järvinumero:  35.934.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,1 m 
Rantaviiva:  1,52 km 
Pinta-ala:  0,09516 km² 
 fiPikku Tähilammi 
Pikku Tähilammi on Kanta-Hämeessä Hattulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Maantiede

Järven pinta-ala on 9,5 hehtaaria ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen laskee toistakymmentä suo-ojaa Pikkulamminsuolta. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 750 metriä pitkä luonnollinen laskuoja Iso Tähilammiin.
Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaastoa. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet Teurolta ja Nummenkylältä. Hattulan ja Hämeenlinnan välinen raja kulkee 150 metrin etäisyydellä.
Hattulan vaakuna
Arabanan kieli

| Arabana> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Etelä-Australia
Puhujia:  15
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  pama-nyungalaiset kielet
Kieliryhmä:  karnilaiset kielet
ISO 639-3:  ard
 Ohje 
Arabana on karnilaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Etelä-Australiassa. Vuoden 2006 väestönlaskennassa kielellä oli 15 puhujaa.
Arabanan lähin sukulaiskieli on wangganguru ja se jakautuu kolmeen murteeseen. Kielellä ei ole kirjallista standardia.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Dentaali | Alveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n̪ | n | ɳ | ɲ | ŋ |
| Klusiili | p | t̪ | t | ʈ | c | k |
| Lateraali |  | l̪ | l | ɭ | ʎ |  |
| Tremulantti |  |  | r ~ ɾ |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  |  | ɻ | j |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Pjotr Uslar

Pjotr Uslar.
Pjotr Karlovitš Uslar (ven. Пётр Ка́рлович Усла́р; 1. syyskuuta (J: 20. elokuuta) 1816 Tverin läänin Kurovon kylä – 20. kesäkuuta (J: 8. kesäkuuta) 1875 Kurovo) oli paroni, Venäjän armeijan kenraali ja kaukasialaisten kielten tutkija.
Pjotr Uslar valmistui Venäjän pääesikunnan akatemiasta. Kielitieteellistä koulutusta hänellä ei ollut. Vuodesta 1850 lähtien hän toimi Venäjän maantieteellisen seuran Kaukasian osaston jäsenenä. Vuonna 1858 Uslarin tehtäväksi annettiin Kaukasian historian laatiminen, joka sai hänet kiinnostumaan alueen kielistä. Vuodesta 1868 lähtien hän toimi Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsenenä.
Uslar oli kaukasialaisten kielten tutkimuksen uranuurtaja. Hän laati tekstinäytteillä ja sanastoilla varustetut abhaasin, avaarin, dargin, lakin, lezgin, tabasaranin ja tšetšeenin kielioppien kuvaukset. Uslaria pidetään foneemiteorian edeltäjänä. Hän teki myös yrityksiä kirjakielten ja kouluopetuksen luomiseksi kaukasialaisia kansoja varten.
Pieni Terrijärvi

| Pieni Terrijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°41′18″N, 25°09′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Keskiseen Terrijärveen 
Järvinumero:  14.225.1.030
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143,4 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,713 km  
Pinta-ala:  2,061 ha  
Saaria:  1 
 fiPieni Terrijärvi 
Pieni Terrijärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Haikupohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvi on autio ja sillä on kartan mukaan yksi saari. Järven rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,4 metriä mpy. Laskuoja lähtee järven itäpäästä, virtaa pienen nimettömän lammen kautta ja laskee lopulta 500 metrin päässä Keskiseen Terrijärveen. Laskuojan pudotus on 6,1 metriä.
Atkinsonmoottori

Atkinson- ja millermoottoreiden tyypillinen sykli.


1Imuventtiili sulkeutuu.

1–2Adiabaattinen puristus.

2–3Lämpöenergian tuonti vakiotilavuudessa.

3–4Lämpöenergian tuonti ja paisunta vakiopaineessa.

4–5Adiabaattinen paisunta.

5Pakoventtiili avautuu.

5–6Jäännöspaine vapautuu pakokaasujen mukana.

6Huuhtelu. Mikäli kyseessä on nelitahtinen moottori, mäntä suorittaa vielä pakotahdin ja imutahdin, joka palautuu tähän pisteeseen.

6–1Mäntä liikkuu ja pienentää tilavuutta vakiopaineessa imuventtiilin ollessa auki.
Atkinsonmoottori on James Atkinsonin keksimä polttomoottori, jossa puristustilavuus on pienempi kuin paisuntatilavuus. Ottomoottorissa ja dieselmoottorissa puristus- ja työtahdit ovat yhtä pitkät, joten vastaavat tilavuudet ovat niissä yhtä suuret. Atkinson oivalsi, että kun työtahdista tehdään pitempi kuin puristustahdista, polttoaineen palamisen energia saadaan paremmin hyödynnettyä ja moottorin hyötysuhde siten suuremmaksi. Atkinsonmoottorissa suuri osa puristustilavuudesta jätetään tahallaan hyödyntämättä, ja tästä syystä atkinsonmoottorin teho/paino-suhde on matalampi kuin muilta osin vastaavan ottomoottorin tai dieselmoottorin.
Modernit sovellukset

Atkinsonin esittämiä monimutkaisia vipumekanismeja ei käytetä nykyään vaan modernit sovellukset käyttävät imuventtiilien myöhäisempää sulkeutumista. Imuventtiilit sulkeutuvat kun mäntä on noussut 20 tai 30 prosenttia puristustahdistaan, jolloin osa seoksesta työnnetään takaisin imusarjaan eikä sylinterin tilavuutta käytetä kokonaan. Hyöty tulee sytytyksen jälkeen kun työtahdissa mäntä palaa takaisin alas. Lyhennetty puristus täysipituisella työtahdilla saa parannetun hyötysuhteen käytetystä polttoaineesta. Miller-sykli toimii Atkinson-syklin tavoin, mutta vaatii ahtimen käyttöä seoksen tiheyden nostamiseen ja kompensoi tällä Atkinson-syklin pienempää tehoa. Hybridiautoissa sähkömoottorin käyttö polttomoottorin rinnalla kompensoi alhaisempaa tehoa.
Atkinsonmoottorin näennäinen puristussuhde voi olla hyvinkin korkea ellei imuventtiilien ajoitusta huomioida. Hybridiautoissa polttomoottorin mitoitus ei vastaa ajoittaista ajoneuvon maksimitehon tarvetta vaan arvioitua keskitehoa ja tästä syystä atkinsonmoottoria hyödynnetään hybridiautoissa.
Differentiaalimoottori

James Atkinsonin vuoden 1885 patenttihakemuksen vastamäntämoottorin, jossa oli epäsymmetrisen männänvarsien vivuston avulla aikaansaatu pidennetty työtahti.
Animaatio Atkinsonin differentiaalimoottorista, jonka mekanismi tuottaa lyhyen puristustahdin ja pitkän työtahdin.
Atkinsonsykli

Atkinsonin moottori patenttihakemuksessa (US Patent 367496, 1887)
Animaatio Atkinsonsyklin mooottorista