stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valokuvauksen historia
Värivalokuva

Värikuvan alkuvaiheessa kuva värjättiin maalaamalla. Varsinaisen värikuvauksen kehittäjien oli aluksi selvitettävä värien fysikaalisia ominaisuuksia ja sitä, miten värisävyt muodostetaan päävärejä sekoittamalla eli reproduktiolla. Vuonna 1861 James Clerk Maxwell esitti väriopissaan kolmen päävärin järjestelmää. Aluksi kohteesta otettiin kolme eri kuvaa päävärien mukaisilla suotimilla. Venäläinen Sergei Prokudin-Gorski toteutti tämän 1900-luvun alkuvuosina siten, että kolme eri suotimilla otettua kuvaa yhdistettiin vasta kun kuva näytettiin projektorilla (eli "taikalampulla"). Hän käytti lasinegatiiveja ja tämä vuonna 1903 patentoitu menetelmä tunnetaan nimellä Autochrome. Eri värikerrosten yhdistäminen samalle värinegatiiville vaati runsaasti kehittelytyötä. Vanhimmat kuluttajien saatavilla olleet kolmivärifilmit olivat Chimicolor (1931), Technicolor IV (1932), Agfacolor (1932) ja Kodacolor (1935), mutta värikuvaus yleistyi vasta 1940-luvun puolivälin jälkeen. Värinegatiivien rinnalle tulivat silloin myös diafilmit, joita katsottiin projektoreilla.
Jälkikuvailmiö

Jälkikuva on silmän ominaisuus. Kuva viipyy silmässä katsomisen jälkeenkin. Kun ilmiö havaittiin, syntyi runsaasti erilaisia kokeellisia instrumentteja, joilla sen saattoi todentaa. Näistä kehittyi huvitteluvälineitä, jotka lopulta johtivat muun muassa elokuvan ja stereokuvan keksimiseen. Myös röntgenkuvaus on syntynyt valokuvakokeilujen tuloksena.
Ensimmäiset stereokuvat kuvattiin jo vuonna 1839 daguerrotypia-menetelmällä. Stereokuville sopivan katselulaitteen puute ja kuvien kopioimisen vaikeus hidasti stereokuvauksen yleistymistä. Stereokuvaus ei yleistynyt kuluttajien keskuuteen, ja esimerkiksi View-Master-laite jäi lasten leluksi. Yksinkertaisempi, maalaustaiteesta tuttu kuvamuoto eli valokuva muodostui kuluttajille sopivaksi massatuotteeksi. Se toimi jatkumona vanhemmalle naturalistiselle ilmaisutavalle.
Valokuvaus oli kehittyessään poistanut laitteen ja katsojan sidoksen, joka camera obscurassa vielä oli. Kuvaa saatettiin tarkastella ilman laitteita. Tämä hämärsi kuvaajan osuutta kuvan synnyssä. Valokuva näytti esittävän katsojasta ja kuvaajasta riippumatonta objektiivista tietoa ja totuutta. Valokuvaus levisi nopeasti ympäri maapallon ja muotokuvastudioita perustettiin kaikkialle. Valotus perustui matemaattiseen, digitaaliseen standardiin, jonka ansiosta kamerat ja valotusmateriaalit toimivat kaikkialla samojen sääntöjen mukaan.selvennä
Valokuvauksen digitalisoituminen

Valokuvauksen alkuvuosina valokuvaajat valmistivat itse valokuvamateriaalinsa. Kuvan tallentaminen valonherkälle materiaalille vaatii valon määrän säännöstelemistä. Hurter ja Driffield selvittivät kuinka hopean määrä mustavalkoisen valokuvan valonherkässä emulsiossa vaikuttaa valonherkkyyteen. Vuonna 1890 saatiin valmiiksi kaava sensitometriasta, jonka avulla voitiin matemaattisesti laskea sopiva valotus suhteessa valotusaikaan, objektiivin himmentimen aukkoon ja kehitysprosessiin. Näin valokuvauksesta tuli matematiikkaa, tiedettä ja teollisuutta (Hurter Memorial Lecture 2006).lähde tarkemmin? Camera obscuraa piti valokuvausta varten parantaa säädettävällä suljinkoneistolla ja objektiivin himmenninjärjestelmällä. Ennen kuin valokuvauksesta saattoi tulla teollisuutta, piti keksintö standardoida. Kansainvälisessä kongressissa Pariisissa vuonna 1900 sovittiin valokuvauksen yhteisistä standardeista. Näin kameroihin voitiin rakentaa numeroarvoihin perustuvat himmenninaukko-, valotusaika- ja filminherkkyysjärjestelmät.
Digitaalisen valokuvan syntyyn liittyivät myös maalaustaiteen ja arkkitehtuurin aikaisemmat keksinnöt. Albertin ikkuna on toiminut maalauksen ja piirustuksen apuvälineenä piirrettäessä camera obscuran avulla. Filmille kuvattaessa valokuvaus ei kartesiolaista matriisia tarvinnut, mutta myöhemmin siitä tuli digitaalisen valokuvauksen ja kolmiulotteisen kuvantamisen olennainen osa. Digitaalisessa valokuvassa kaksiulotteisen matriisin soluja kutsutaan pikseleiksi ja kolmiulotteisessa kuvantamisessa käytettyjä kuutiomaisia soluja kutsutaan vokseleiksi. Kolmiulotteista kuvantamista käytetään muun muassa lääketieteessä ja virtuaalisissa pelimaailmoissa. Kartesiolaisesta matriisista on tullut kolmiulotteisen tilan klassinen esitysmuoto.
Kirjallisuutta

Brunet, François: La naissance de l'idée de photographie.  Paris:  Presses Universitaires de France, 2012.  ISBN 978-2-13-059326-3  (ranskaksi)
Dölle, Sirkku ym.: Kuvat kunniaan.  (2., uudistettu painos)  Helsinki:  Museovirasto, 1989.  ISBN 951-9075-32-1
Halwani, Miriam: Geschichte der Fotogeschichte 1838–1939.  Berlin:  Dietrich Reimer Verlag, 2012.  ISBN 978-3-496-01462-1  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valokuvaus[vanhentunut linkki]. Googlepages.
Valokuvauksen ensi askelista luvassa uutta tietoa. Talbotin ja Wedgwoodin rinnalle nostetaan ehkä Henry Bright. Ennen ja nyt 2008.
Värikuva Helsingistä 1906 (oikeasti 1910–1911). Aune Waronen. Suomen Kuvalehti 25.10.2015.
Albert Kahnin kuvakokoelma. Kaikkiaan 72 000 autochrome-menetelmällä otettua värikuvaa vuosisadan alkupuolen Ranskasta.
Valokuvia, jotka aikoinaan ovat herättäneet suurta huomiota. Kappale uutiskuvain historiaa, Seura, 09.08.1939, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maailman vanhin valokuva. Nicéphore Niépcen heliografiamenetelmällä otettu kuva maalauksesta, joka esittää hevosen taluttajaa (1825).
Espanjalainen José Martínez Sánchez kuvasi vuonna 1867 negatiivikuvan Gironasta.
Kinofilmikokoisia negatiiveja ja dioja.
Valtatie 24

Valtatie 24 on Päijänteen länsipuolella Lahdesta Padasjoen kautta Jämsään johtava valtatie. Tien pituus on 114 kilometriä.
Reitti

Valtatie 24 kulkee seuraavien kuntien alueella Lahdesta Jämsään:
Lahti
Hollola
Asikkala
Padasjoki
Kuhmoinen
Jämsä
Körrin suora on mutkaisen ja mäkisen valtatie 24:n suora ja maastoltaan tasainen osuus Asikkalan kunnan etelärajalla. Kohde sijaitsee Vesivehmaan kylän Joenkulman alueella, jossa sijaitsee Vesivehmaan jenkassa mainittu Vehnämäen tila. Tieosuuden pituus on pohjoisen ja etelän välisessä suunnassa noin kaksi kilometriä. Kohteen maisemaa hallitsee Hollolan Paimelanlahdelta noin viisi kilometriä Joenkulmaan ulottuva yhtenäinen peltoaukea ja Paimelanvuori Hollolan puolella. Körrin suoralla sijaitsee motelli ja kahvila-ravintola huoltoaseman yhteydessä.
Historiaa

Lahden ja Jämsän välinen tie on rakennettu pääosin 1950-luvulla, ja se oli ennen osa valtatietä 4. Samaan aikanaan rakennettiin Päijänteen itäpuolen kantatie, jonka numero oli 59. Alun pitäen reittien pituusero oli viisi kilometriä länsireitin ollessa pitempi, mutta Lahden ohikulkutien rakentaminen kaupungin itäpuolelle kasvatti eroa muutaman kilometrin verran. Moottori- ja moottoriliikennetien valmistuttua Helsingistä Heinolan pohjoispuolelle katsottiin, että nelostien siirtäminen kulkemaan Päijänteen itäpuolta on luontevaa. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa valtatie 4 linjattiinkin kulkemaan Päijänteen itäpuolta ja järven länsipuolen tie numeroitiin valtatieksi 24.
Julkinen liikenne

Valtatiellä 24 kulkee päivittäin noin kymmenen Helsingin ja Jyväskylän välistä pikavuoroa kumpaankin suuntaan.
Tiehankkeet

Lahden pohjoinen kehätie valtatien 4 ja seututien 140 välillä on suunniteltu muutettavaksi nelikaistatieksi. Hankkeessa täydennetään myös tien nykyiset eritasoliittymät ja rakennetaan yksi uusi eritasoliittymä. Hankkeella ei ole lainvoimaisia suunnitelmia, mutta se on merkitty maakuntakaavaan.
Rajaharjun kohdalle on maakuntakaavassa merkitty rakennettavaksi nelikaistainen eritasoliittymin varustettu tie, joka jatkuisi ohituskaistoin varustettuna tienä Joenkulmaan yhdystien 3131 liittymään asti.
Padasjoella kantatien 53 liittymä on suunniteltu muutettavan eritasoliittymäksi. Liittymä on tällä hetkellä nelihaaraliittymä, jonka liikenneturvallisuus on huono. Lisäksi liittymässä on paljon vasemmalle kääntyvää liikennettä liittymän yhteydessä sijaitsevan huoltoaseman vuoksi.
Kuhmoisten kohdalle on suunniteltu rakennettavaksi kaksi eritasoliittymää. Tien liikennemäärät ovat tällä hetkellä vähäiset, eikä hankkeen toteuttaminen ole todennäköistä ennen vuotta 2025.
Kuhmoisten ja Jämsän välin neljää ohituskaistaa tullaan lähivuosina pidentämään ja muuttamaan keskikaiteellisiksi.
Paineita tien parantamiseksi on esitetty myös julkisuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtatie 24 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Lahdesta Jämsään
Välimatkataulukko
| (km) | Lahti |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vääksy | 25 | Vääksy |  |  |  |
| Padasjoki | 51 | 26 | Padasjoki |  |  |
| Kuhmoinen | 79 | 54 | 28 | Kuhmoinen |  |
| Jämsä | 114 | 89 | 63 | 35 | Jämsä |
Valtatiet 1–29
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Valtatie 24 ylittää Ison Pihlajajärven Kuhmoisissa.
Vammaispolitiikka

Lähivuosien suomalainen vammaispolitiikka kiteytyy kahteen asiakirjaan, joista toinen on jo olemassa oleva ja toinen vasta tekeillä: Valtioneuvoston vammaispoliittinen selonteko  annettiin eduskunnalle toukokuussa 2006 ja Vammaispoliittinen ohjelma, joka sisältyy Matti Vanhasen II hallituksen ohjelmaan, valmistuu vuosien 2007–2011 hallituskauden aikana.
Suomalaisen vammaispolitiikan kehys

Vammaisten erilaisia hoito- ja kuntoutuspalveluja on ollut niin kauan kuin sosiaali- ja terveydenhuoltoa, koulutusta tai työvoimapalveluja on ollut olemassa. Itsenäiseksi ”vammaispolitiikaksi”, joka kattaa periaatteessa kaikki vammaiset ja pitkäaikaissairaat henkilöt, nämä hajallaan olevat toimenpiteet, palvelut, terapiat, hoitomuodot ja huolenpito muotoutuivat noin 30 vuotta sitten. Tämä ajankohta saa perustelunsa siitä, että monien muiden sorretussa asemassa olevien väestöryhmien ”vapaustaistelu” oli päässyt käyntiin 1960-luvulla eri puolilla maailmaa. Vammaispoliittisesti tärkeä oli YK:n hyväksymä vammaisten oikeuksien julistus ja päätös järjestää Kansainvälinen vammaisten vuosi 1981. Pohjoismaissa kehiteltiin vammaishuollon normalisaatio- tai integraatiomalli jo 1950-luvun lopulla ja Yhdysvaltojen presidentin John F. Kennedyn katsotaan vaikuttaneen ratkaisevasti vammaisten koulutuksen ja työllistymisen integraatiossa.lähde?
Kansainvälisen vammaisten vuoden 1981 Suomen komitean mietintöön (1982: 35) kerättiin tuon ajankohdan keskeiset kehittämisehdotukset (kaikkiaan 223 ehdotusta). Vuonna 1986 perustettiin sosiaali- ja terveysministeriön yhteyteen Valtakunnallinen vammaisneuvosto (VANE), jonka tehtäväksi määrättiinlähde?
seurata yhteiskunnan suunnittelua, päätöksentekoa ja toimenpiteitä vammaisten kansalaisten osallistumismahdollisuuksien ja tasa-arvon lisäämiseksi;
tehdä aloitteita ja esityksiä viranomaisille sekä antaa lausuntoja kysymyksistä, jotka liittyvät vammaisten kansalaisten osallistumismahdollisuuksiin ja tasa-arvoon;
edistää vammaisten henkilöiden, heidän järjestöjensä ja viranomaisten yhteistyötä sekä toimia vammaisten kansalaisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämiseksi heitä koskevissa asioissa.
Valtakunnallinen vammaisneuvosto julkaisi vuonna 1995 vammaispoliittisen ohjelman ”Kohti yhteiskuntaa kaikille” (STM:n julkaisuja 1995: 10), jonka yleisenä päämääränä on ”luoda edellytykset vammaisten ihmisten täysivaltaistumiselle suomalaisessa yhteiskunnassa. Täysivaltaistumisella (engl. empowerment) tarkoitetaan sitä, että vammaiset itse täysivaltaistavat itsensä. Tällöin mitkään muut tahot eivät mielivaltaisesti ohjaile heidän elämäänsä. Täysivaltaistumisen tavoitteen saavuttamiseksi tämä ohjelma asettaa päämääräkseen vammaisten ihmisten mahdollisuuksien yhdenvertaistamisen siten kuin YK:n yleisohjeissa edellytetään.”
Valtioneuvoston selonteossa vammaispolitiikasta todetaan, että suomalainen vammaispolitiikka perustuu kolmeen keskeiseen periaatteeseen:lähde?
vammaisten henkilöiden oikeus yhdenvertaisuuteen;
vammaisten henkilöiden oikeus osallisuuteen;
vammaisten henkilöiden oikeus tarpeellisiin palveluihin ja tukitoimiin.
Kirjallisuutta

Urhonen, Amu: Kompastuksia: Vammaispoliittinen pamfletti.  (Into-pamfletti 47)  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0620-1
Leena Vanamo

| Leena Vanamo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ritva-Leena Vanamo
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1964 Helsinki
Kuollut: 7. syyskuuta 2020 (56 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ritva-Leena Vanamo (17. maaliskuuta 1964 Helsinki – 7. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja, joka lauloi jo kahdeksanvuotiaana Radion lapsikuorossa. Hän keikkaili ahkerasti ja oli mukana muun muassa Marion Rung show’ssa. Yhdessä Frederikin kanssa Vanamo levytti italoiskelmän ”Haluan vain sun”, joka nähtiin televisio-ohjelmassa Hittimittari vuonna 1984. Samana vuonna julkaistiin  Vanamon uran ainoa pitkäsoitto, diskoiskelmää sisältänyt Sua kaipaan. Levyn hitti oli ”Viet itsekontrollin” (Laura Braniganin ”Self Control”). Vanamo nähtiin myös kolmesti Kevään Sävel -kilpailussa kappaleilla "Tykkään susta" (1984), ”On kaikki juuri tässä” (1985) ja ”Viini viimeinen” (1986).
Vanamo menehtyi 56-vuotiaana syyskuussa 2020. Hänet on haudattu Pyhän Laurin kirkon hautausmaalle Vantaalle.
Diskografia

Sua kaipaan (1984)
Aiheesta muualla

Leena Vanamon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Leena Vanamon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Valtimon kirkonkylä

| Valtimon kirkonkylä Haapakylä |
| --- | --- |
 Valtimon kirkonkylä
 Koordinaatit: 63°40′45″N, 028°48′50″E 
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Pohjois-Karjala
Seutukunta:  Pielisen Karjalan seutukunta
Kunta:  Nurmes
Entinen kunta:  Valtimo
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,43 km²
Väkiluku:  955
 – Väestötiheys:  278,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2018 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valtimon kirkonkylä eli Haapakylä on taajama ja entisen Valtimon kunnan hallinnollinen keskus Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Kirkonkylällä asuu noin 1 000 henkeä. Kylän nimi oli vuoteen 1905 Haapajärvi. Se on Valtimon kylistä vanhin. Kylä sijaitsee kahden järven, Valtimojärven ja Haapajärven välisellä kannaksella, jossa kulkee luode–kaakko-suuntainen harjumuodostuma, Lokkiharju. Rakennukset ovat pääosin tasaisella harjukankaalla. Kannaksen ympärillä on alavampia viljelysmaita. Kirkonkylään ovat keskittyneet useimmat keskeisemmät entisen Valtimon kunnan palvelut. Valtimon kirkonkylästä tuli osa Nurmesta 1. tammikuuta 2020, kun Valtimo liittyi Nurmeksen kaupunkiin.
Nähtävyydet

kylä kokonaisuutena on valtakunnallinen kulttuuriperintökohde
Valtimon kirkko
Kuntalaisten Talo
Lokkiharju ja Lokkiharjun levähdysalue valtatie 6:n varressa josta on kaunis näköala Valtimojärvelle, sekä kioski infopisteineen.
Hiekkalahden ortodoksinen rukoushuone
Hiekkalahti

Kirkonkylän pohjoinen taajama ja teollisuusalue. Se on myös rautatieasema Joensuu–Kontiomäki-radalla. Asema on ollut merkittävä puutavaran varastointi- ja lastauspaikka. Henkilöliikenne radalla välillä Nurmes–Kontiomäki loppui vuonna 1992. Hiekkalahti on risteyspaikka: Joensuu–Kajaanin-tiestä eli valtatie 6:sta erkanee tiet sekä Kuhmoon että Rautavaaralle.
Palveluja

Varsinainen kirkonkylä:
Valtimon terveysasema
apteekki
S-Market Valtimo
ravintola Osula
pizzeria Turkin Pippuri
valmisvaateliike
Osuuspankki
pankkiautomaatti
kirjasto
kukkakauppa
asiamiesposti kukkakaupan yhteydessä
peruskoulu, ei lukiota
Riveria, Valtimo
2 uimalaa Valtimojärven rannassa
valaistu pururata/hiihtolatu Lokkiharjulla
palvelutalo Kotoranta
vanhusten palveluasunnot
Hiekkalahti:
Hiekkalahden Matkailutila
ABC kylmäasema
Valtimo Components Oyj
Historia

Vuonna 1618 asiakirjoissa on ensimmäinen maininta nykyisen Valtimon alueen asutuksesta, kun Haapajärvi mainitaan yksitaloisena. Talon asukkaan nimi oli Oksantei Puroinen. Nimi viittaa hänen karjalaiseen alkuperäänsä. Alueella on historiantietojen puuttuessa voinut todennäköisesti asua karjalaisia jo aikaisemminkin. Vähitellen kylästä alkoi muodostua alueen suurin. Historiankirjoissa mainittu ennen ruptuurisotaa rajan ja luterilaisen asutuksen turvaksi rakennettu puinen Nurmeksen linna on ehkä voinut sijaita täällä. Eräälle kylän kankaalle on annettu nimeksi Kastellinkangas, joka viittaa linnoitukseen. Valtimon kirkko rakennettiin kylän korkeimmalle kohdalle harjun laelle vuonna 1901. Valtimon kunta itsenäistyi vuonna 1910 ja Haapakylästä tuli sen keskus. 1930 rakennettiin kylälle Joensuu–Kontiomäki-rata ja sille Verkkoniemen seisake ja Hiekkalahden asema. Vuonna 1970 saatiin kylälle kovan kilpailun jälkeen Metsäkonekoulu, joka koulutti metsäalan osaajia. Nykyään sen nimi on Pohjois-Karjalan Ammattiopisto.
Maaseudun rakennemuutos ja maaltapako ovat vaikuttaneet suuresti Valtimon kunnan elämään. Valtimon kyliltä ovat asukkaat lähteneet etelään ja Ruotsiin, mutta myös kirkonkylälle, joka on kasvanut koko ajan. Muun muassa Sivakankylältä on tullut niin paljon muuttajia keskustaan, että eräs taloryhmä on saanutkin nimekseen Uusi-Sivakka. Maaseudun palvelujen väheneminen näkyy Valtimon kirkonkylälläkin: sieltä on lakkautettu muun muassa Postipankki, Säästöpankki, rautatien henkilöliikenne ja nimismies. Bussiyhteyksiä sivukylille ei juuri ole enää, paitsi valtatie 6:lla. Monet palvelut ovat siirtyneet Nurmekseen tai jopa Lieksaan ja Kajaaniin saakka. Valtimolta käydäänkin paljon asioilla Nurmeksessa.
1. tammikuuta 2020 taajama siirtyi Valtimon kuntaliitoksen yhteydessä osaksi Nurmeksen kaupunkia.
Aiheesta muualla

Valtimon kunnan sivut
Valtimo Components Oyj
Valtimon Sähkötyö Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Ompelimo Nokkos-Mirjami Ay (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
Suomen entisten kuntien (ml. nykyisten kuntien aiemmat) hallinnolliset keskukset
Valtimon luterilainen kirkko.
Valtiontalouden tarkastusvirasto

| Valtiontalouden tarkastusvirasto (VTV) Statens revisionsverk |
| --- | --- |

Perustettu:  1948
Tehtävä:  tarkastaa valtion taloudenhoitoa ja valvoo finanssipolitiikkaa sekä vaali- ja puoluerahoitusta
Toimivalta:  toimii eduskunnan yhteydessä ylimpänä ulkoisena tarkastajana
Päätoimi­paikka:  Helsinki
Pääjohtaja:  Sami Yläoutinen (1.1.2022–)
Työntekijöitä:  151 (2023)
Vuosibudjetti:  17,1 milj. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Valtiontalouden tarkastusvirasto (lyhenne VTV, ruots. Statens revisionsverk) tarkastaa valtion taloudenhoitoa ja valvoo finanssipolitiikkaa sekä vaali- ja puoluerahoitusta. Se toimii eduskunnan yhteydessä ylimpänä ulkoisena tarkastajana. Riippumattomalla tarkastustyöllä varmistetaan, että valtion varoja käytetään eduskunnan päättämiin kohteisiin lakia noudattaen ja järkevästi ja että finanssipolitiikkaa hoidetaan kestävällä tavalla. VTV:n tehtävät on määritelty Suomen perustuslaissa.
Eduskunta valitsee tarkastusvirastolle pääjohtajan kuuden vuoden toimikaudeksi. Tammikuusta 2022 alkaen tarkastusviraston pääjohtajana on toiminut Sami Yläoutinen.
Vuoden 2022 lopussa virastossa työskenteli 145 henkilöä. Viraston päätoimipaikka sijaitsee Helsingissä, ja sillä on toimipaikka myös Oulussa. Helsingissä toimitilat ovat sijainneet vuodesta 2017 Ruoholahdessa osoitteessa Porkkalankatu 1.
Tarkastusviraston toiminta-alue käsittää valtioneuvoston ja ministeriöt, valtion virastot ja laitokset, valtion talousarvion ulkopuoliset rahastot, valtion liikelaitokset ja valtion määräysvallassa olevat yhtiöt, kunnille, yrityksille ja muille yhteisöille myönnettävät valtionosuudet ja -avut sekä Suomen ja Euroopan unionin väliset varainsiirrot. Tarkastusvirasto ei tarkasta eduskunnan taloudenhoitoa, eduskunnan vastattavana olevia rahastoja, Suomen Pankkia eikä Kelaa.
Historia

Jo Ruotsin vallan aikana perustettiin vuonna 1695 Kamarirevisio-niminen virasto valvomaan kruunun finanssihallintoa. Sen nimi muutettiin 1799 Kamarioikeudeksi.
Suomen autonomian ajan alussa valtion veronkannon ylivalvonta ja tilintarkastus kuuluivat Senaatin kamaritoimituskunnalle, jonka yhteyteen perustettiin tätä tarkoitusta varten revisiokonttori. Senaatin ohjesäännöllä perustettiin 16.12.1824 itsenäinen virasto nimeltä Yleinen revisionioikeus, jonka alaisuuteen revisionikonttori siirrettiin. Sen johtajana oli ylikomissaari. Konttorin tehtävä oli tarkastaa valtion tilit ja oikeuden tehtävä käsitellä havaitut väärinkäytökset sekä nostaa mahdolliset syytteet. Revisionioikeus siirtyi aikanaan kamaritoimituskunnan alaisuudesta valtiovaraintoimituskunnalle.
Viraston nimi lyhennettiin 29.12.1923 annetulla uudella johtosäännöllä muotoon Yleinen revisionilaitos. Revisio-oikeus jatkoi sen alaisuudessa, kunnes korvattiin 1931 revisioneuvostolla.
Laki valtiontalouden tarkastuksesta annettiin 23.12.1947 ja Valtiontalouden tarkastusvirasto aloitti toimintansa seuraavana vuonna. Laissa valtiontalouden tarkastusvirasto sai tehtäväkseen tarkastaa valtion taloudenhoidon laillisuutta ja tarkoituksenmukaisuutta sekä valvoa tulo- ja menoarvion noudattamista, mitkä ovat tänäkin päivänä sen päätehtävät. Valtion yleiskirjanpito ja valtion tilinpäätöksen laatiminen siirrettiin 14.4.1965 annetulla asetuksella Valtiokonttorille. VTV:n tehtäviin lisättiin 1993 Valtion vakuusrahaston ja sen mukana pankkituen sekä 1995 Suomen ja Euroopan unionin välisten varainsiirtojen valvonta. Tarkastusvirasto siirrettiin vuodesta 2001 alkaen valtiovarainministeriön alaisuudesta eduskunnan alaiseksi itsenäiseksi virastoksi, koska vuonna 2000 voimaan astunut perustuslaki edellytti virastolta toiminnallista itsenäisyyttä. Puoluetuen valvonta siirtyi oikeusministeriöltä VTV:lle vuoden 2016 alusta.
Eduskunnan oikeusasiamies antoi joulukuussa 2020 huomautuksen VTV:n pääjohtaja Tytti Yli-Viikarille ja VTV:n oikeudellisista asioista vastaavalle johtajalle Mikko Koiraselle. Huomautus koski sitä, että Yli-Viikari ja Koiranen olivat tehneet keväällä 2016 sopimuksen, jolla viraston ylitarkastajalle maksettiin ilman työvelvoitetta vuoden 2016 jälkipuoliskolta täyttä palkkaa ja vuoden 2017 alusta heinäkuun 2018 loppuun asti puolikasta palkkaa.
Pääjohtajat

Titteli vuoteen 1897 ylikomissaari, 1897–1947 ylijohtaja, vuodesta 1948 pääjohtaja
Israel Wallin 1825–1839
Karl Johan Helsingius 1839–1842
Johan Gabriel Martin 1842–1852
Jacob Meinander 1852–1861
Anders Johan Chydenius 1861–1865
Carl Edvard Stjernvall vt. 1865–1869
Anders Reinhold Cygnaeus 1869–1889
Vasili Margunov 1889–1897
Knut Alfred Stadius 1897–1900
Axel Ekestubbe 1901–1907
August Stråhlman 1907–1926
Sixten Wahlroos 1926–1933
Juho Airaksinen 1933–1947
Pietari Salmenoja 1948–1960
Veikko Lampola 1960–1973
Olavi Kahlas vt. 1973–1975
Esko Niskanen 1975–1992
Tapio Leskinen 1992–2006
Tuomas Pöysti 2007–2015
Tytti Yli-Viikari 2016–2021
Sami Yläoutinen 2022–
Lähde
Organisaatio

Tarkastusvirastoa johtaa eduskunnan valitsema pääjohtaja, jonka toimikausi on kuusi vuotta. Pääjohtaja vahvistaa tarkastussuunnitelman sekä päättää eduskunnalle annettavista kertomuksista ja tarkastusohjeista.
Tarkastusvirastossa on kolme yksikköä: tarkastusyksikkö, valvontayksikkö ja yhteisten palvelujen yksikkö. Tarkastusyksikkö vastaa tilintarkastusten, tuloksellisuustarkastusten ja laillisuustarkastusten tekemisestä. Yksikön johtajana toimii Jaakko Eskola. Valvontayksikkö vastaa puolue- ja vaalirahoitusvalvonnasta, avoimuusrekisteritehtävästä, kanteluiden ja väärinkäytösilmoitusten käsittelystä sekä finanssipolitiikan tarkastuksista. Lisäksi se vastaa finanssipolitiikan valvonnan tehtävästä, joka toimii riippumattomasti muusta viraston toiminnasta. Valvontayksikön johtaja on Matti Okko. Yhteiset palvelut vastaa viraston henkilöstö-, talous- ja tietohallintopalveluista, viestinnästä, toimitiloista, asianhallinnasta ja muista viraston yhteisistä palveluista. Yksikköä johtaa Tuula Sandholm.