stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kipu
Hoito > Suomessa

Vaikeista kivuista kärsivän on päästävä Suomessa lain mukaan kuukauden sisällä erikoissairaanhoitoon. Jos sairaala ei kykene järjestämään hoitoa tässä ajassa, sen on järjestettävä potilaan hoito esimerkiksi jossain toisessa sairaalassa tai yksityisellä puolella. Kipuklinikoissa tutkitaan ja hoidetaan pitkäaikaista kipua.
Vuonna 2017 julkaistun kansallisen toimintasuunnitelman mukaan resurssit kroonisen kivun ja syöpäkivun hoitoon ovat kuitenkin riittämättömät ja hoidon saamisessa on suuria alueellisia eroja. Eduskunnan oikeusasiamiehelle luovutettiin vuonna 2020 tuhannen ihmisen joukkokantelu, joka koski perusterveydenhuollon, erikoissairaanhoidon ja kipupoliklinikoiden toimintaa. Kipupotilaat jäävät sen mukaan usein ilman asianmukaista hoitoa ja lääkitystä ja kipulääkitystä tarvitsevat saatetaan jopa leimata päihderiippuvaisiksi tai "lääkehakuisiksi". Lääkityksiä on myös purettu joiltain potilailta linjavedoilla, mikä on vastoin lakia.
Kansaneläkelaitos lähetti toukokuussa 2019 lääkäreille kirjeen, jossa se kehotti heitä pohtimaan tarkoin vahvojen opioidien määräämistä pitkäaikaiskäyttöön. Tarkoitus ei ollut lopettaa nykyisiä lääkityksiä, mutta Kipukapina-sivua Facebookissa ylläpitävä psykologi Sirpa Tahko väittää niin kuitenkin käyneen. Osa kipupotilaista valittaa kipupoliklinikoiden olevan entistä opioidivastaisempia.
Tahallinen aiheuttaminen

Kidutuksessa kohteelle aiheutetaan tarkoituksellisesti kipua, esimerkiksi kuulustelun yhteydessä, jotta hänet saataisiin tunnustamaan.
Masokisti saa kivun tunteesta mielihyvää, joskus seksuaalista nautintoa. Sadisti nauttii kivun aiheuttamisesta muille. Jotkut urheilijat pitävät harjoittelun aikaista kipua hyvänä asiana, sillä se kertoo heidän mielestään siitä, että harjoittelu tuottaa tulosta.
Monissa kulttuureissa on kipuun liittyviä riittejä, joiden avulla luodaan syviä siteitä ja hengenheimolaisuutta saman kivun kokeneiden jäsenten välille. Kivun kokeneet saattavat myös yhteenkuuluvuuden tunnetta itse vahvistamalla oikeuttaa kipunsa ja vähentää siten tuntemaansa ristiriitaa. Uskonnollisia kipuriittejä ovat esimerkiksi itsensä ruoskinta, yksinäiset pyhiinvaellukset ja silvonta. Kivuliaisiin aikuistumisriitteihin voi kuulua esimerkiksi polttaminen, arpeuttaminen, silvonta, nestehukka, hakkaaminen ja lävistäminen. Myös veljeskuntien ja armeijan riitteihin voi liittyä väkivaltaa. Kivun kokemisen on todettu myös esimerkiksi sitouttavan balettitanssijoita ammattiinsa, sillä he kokevat kivun ja vammautuneena harjoittelun olevan oleellinen ja määrittävä osa tanssimista.
Kuuluisia kipupkroonikoita

Sairaanhoidon kehittäjä ja tilastotieteen pioneeri Florence Nightingale joutui luopumaan sairaanhoitajan urastaan kroonisen kivun vuoksi.
Kipulääke fentanyylin yliannokseen kuollut poptähti Prince kärsi vuosikymmeniä kroonisesta lonkkakivusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kipu Wikimedia Commonsissa
Nosiseptiivisen kivun mekanismi
Aivokuoren alueet, jotka liittyvät kipuun. Yläosassa vihreällä sensorinen, punaisella affektiivinen, sinisellä kognitiivinen osatekijä.
Irvistäminen ja liikkumattomuus ovat yleisiä kivun aiheuttamia toimintoja ihmisellä
Bell P-63 Kingcobra

| Bell P-63 Kingcobra |
| --- | --- |
 Kuvan Bell P-63 Kingcobran nokkapyörälaskuteline näkyy tässä hyvin.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Bell Aircraft Corporation
Ensilento:  7. joulukuuta 1942 (5. helmikuuta 1943)
Esitelty:  1943
Valmistusmäärä:  3 303 
Valmistusvuodet:  1942–1945
Bell P-63 Kingcobra oli toisen maailmansodan aikainen Yhdysvalloissa valmistettu hävittäjälentokone, P-39 Airacobran paranneltu versio. Sen erottaa edellisestä lähinnä nelilapaisesta potkurista sekä pystymmästä peräsimestä.
P-63 Kingcobran aseistuksena oli potkurinnavan lävitse ampuva 37 mm tykki ja neljä 12,7 mm konekivääriä, joista kaksi siipien alla gondoleissa ja kaksi rungossa. Konetyypissä oli edeltäjänsä tavoin runko- ja siipiripustimet pommeja ja pudotettavia lisäpolttoainesäiliöitä varten.
Bell P-63 Kingcobran moottorirakenne oli vastaavanlainen kuin edeltäjänsä, jossa V-moottori on sijoitettuna keskirunkoon lentäjän taakse ja potkuria pyörittävä pitkä akseli kulkee hänen jalkojensa välissä olevassa akselitunnelissa. Paranneltu Allison-rivimoottori tuotti 1 800 hevosvoiman huipputehon 7 300 metrin korkeudessa. Merenpinnan tasolla enimmäisteho oli 1 500 hv. Huippunopeus oli 660 km/h, eli sama kuin P-38 Lightningilla. Lakikorkeus oli sekin tasan vastaava, 13 100 metriä.
Konetyyppi ehti vielä osallistua sotatoimintaan. Sitä käyttivät Yhdysvaltain lisäksi ainakin Ranska ja Neuvostoliitto. Neuvostoliittolaiset saavuttivat joitakin ilmavoittoja Tyynenmeren sodassa Japania vastaan tällä tyypillä.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&09.09600009,96 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.068000011,68 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.08400003,84 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&023.04000023,04 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02892.&&&&002 892 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Allison V-1710-117 -V12-moottori; &&&&&&&&&&&01342.&&&&001 342 kW (&&&&&&&&&&&01800.&&&&001 800 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0660.&&&&00660 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0724.&&&&00724 km
Aseistus
1 × 37 mm M4-tykki nokassa potkurin läpi ampuvana
4 × 12,7 mm kk: kaksi rungossa ja kaksi siivissä (erilliset gondolit)
237 kg pommeja ulkopuolisesti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.p63kingcobra.com/
http://www.wwiivehicles.com/usa/aircraft/fighter/bell-p-63-kingcobra.asp
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=263
http://www.skytamer.com/Bell_P-63A.html
http://www.aviation-history.com/bell/p63.html
Vissarion Belinski
Suomennettu tuotanto

Valittua.  Suomentanut Tauno Haapalainen. Moskova:  Edistys, 1975.
Boris Godunov ja Puskin. Suomentanut Martti Anhava. Parnasso 3/1985 (35. vsk.), s. 150–176.
Kirjallisuutta

Friedleander, Kurt: Belinskij och den ryska litteraturens guldålder.  Stockholm:  Norstedt, 1966.
Randall, Francis B.: Vissarion Belinskii.  (Russian biography series, 12)  Newtonville (Mass.):  Oriental Research Partners, 1987.  ISBN 0-89250-215-0
Terras, Victor: Belinskij and Russian Literary Criticism: The Heritage of Organic Aesthetics.  Madison:  University of Wisconsin Press, 1974.  ISBN 0-299-06350-X
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vladimir Beekman

Vladimir Beekman (23. elokuuta 1929 Tallinna – 3. lokakuuta 2009 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja kääntäjä.
Autonkuljettajan poika Vladimir Beekman opiskeli 1948–1953 Tallinnan teknillisessä korkeakoulussa. Hän toimi kustannustoimittajana vuoteen 1956 asti, jolloin jäi vapaaksi kirjailijaksi.
Beekman kirjoitti paljon sekä runoutta että proosaa. Sen lisäksi hän vironsi kirjallisuutta useasta kielestä, muun muassa ruotsista. Hän on kääntänyt useita Astrid Lindgrenin ja Tove Janssonin lastenkirjoja. Lisäksi hän on tehnyt elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä.
Beekmanin proosa oli aluksi matkakirjoja ja nuortenkirjoja. Myös hänen romaaneissaan on usein vaikutteita hänen maailmanmatkoiltaan. Romaanin Transiitreisija (”Transitmatkustaja”, 1967) tapahtumapaikkana on kansainvälinen lentokenttä. Groteski ja satiirinen Eesli aasta (”Aasin vuosi”, 1979) sijoittuu kuvitteelliseen pieneen saarivaltioon, jonka vallitsevia arvoja ovat kulutus ja voitontavoittelu. Näistä poikkeaa Ja sada surma (”Ja sata kuolemaa”, 1978), dokumenttiaineistoon pohjautuva sotaromaani, joka sijoittuu kesään 1941.
Vuosina 1971–1976 Beekman toimi Viron SNT:n kirjailijaliiton johtokunnan ensimmäisenä sihteerinä ja vuodesta 1983 puheenjohtajana. Vuonna 1976 hän sai Viron SNT:n ansioituneen kirjailijan arvon.
Vladimir Beekman oli naimisissa kirjailija Aimée Beekmanin kanssa.
Teoksia > Runokokoelmat

Laul noorusest (1952)
Tee ellu (1955)
Tuul kanarbikus: luuletusi 1956–1957 (1958)
Linnutee (1960)
Sinine tulp (1965)
Olematu puu: luuletusi 1965–1968 (1969)
Rüsinatund (1971)
Pühvliluht (1974, valikoima)
Lõpp ja algus (1989)
Teoksia > Muistelmat

Alles see oli... (2008), ISBN 9789985626443
Teoksia > Romaanit

Kurbade kivide linn (1966)
Transiitreisija (1967)
Öölendurid (1975)
Ja sada surma (1978)
Eesli aasta (1979)
Koridor (1982)
Teoksia > Suomennettuja runoja

Antologiassa Viron kirjakieli, toim. Pertti Virtaranta & Seppo Suhonen,  suom. Johanna Laakso, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1975, 2. uudistettu p. ISBN 951-717-400-4  Runot ovat kokoelmasta Rüsinatund vuodelta 1971.
Omituista (Kummaline)
Sukupuu (Sugupuu)
Uskollisuus (Truudus)
Tony Benn

Tony Benn vuonna 2007.
Anthony Neil Wedgwood ”Tony” Benn (3. huhtikuuta 1925 – 14. maaliskuuta 2014) oli brittiläinen poliitikko. Hän kuului Työväenpuolueeseen ja istui maansa parlamentissa vuosina 1950–1961, 1963–1983 ja 1984–2001.
Benn palveli toisen maailmansodan aikana ilmavoimissa. Hänen serkkunsa oli edesmennyt näyttelijä Margaret Rutherford.
Benn oli pääri, 2. Stansgaten varakreivi, vuodesta 1960 lakiuudistukseen vuonna 1963, jolloin aatelisarvosta luopuminen tuli mahdolliseksi. Tällöin työväenpuolueen vasemmistolaitaa edustanut Benn luopui tittelistään voidakseen jatkaa kansanedustajana. Hän oli Postmaster General (lähinnä vastaa viestintäministeriä) vuosina 1964–1966, teknologiaministeri vuosina 1966–1970, teollisuusministeri vuosina 1974–1975 ja energiaministeri vuosina 1975–1979.
Tony Benniä haastatellaan Michael Mooren elokuvassa Sicko – aivan sairasta (2007).
Vuonna 2010 Benn allekirjoitti 25 brittiparlamentaarikon joukossa The Independentissä julkaistun kirjeen, jossa osoitettiin tukea Venezuelan presidentti Hugo Chávezin ajamille sosiaalisille uudistuksille ja vastustettiin Yhdysvaltojen puuttumista Venezuelan sisäisiin asioihin.
Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Benn sijoittui 97. tilalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tony Benn Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  UK Parliament 
Muut:  SNAC  IdRef
Koivut

| Koivut |
| --- | --- |
 Rauduskoivu (Betula pendula)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula  L.
Katso myös
   Koivut Wikispeciesissä   Koivut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivut (Betula) on kasvisuku, johon kuuluu noin 120 lajia pohjoisen pallonpuoliskon lauhkean vyöhykkeen puita ja pensaita. Ne ovat kesävihantia, tuulipölytteisiä ja yksikotisia. Lehdet ovat oksilla kierteisesti, ja ne ovat yleensä ehytreunaisia, mutta joskus liuskaisia. Emi- ja hedenorkot ovat samassa puussa. Eminorkot ovat hedenorkkoja pienempiä ja kukkiessaan pystyjä. Hedenorkot ovat pitkiä ja riippuvia. Lenninsiivelliset siemenet varisevat syksyllä, ja ne kulkeutuvat tuulen mukana pitkiäkin matkoja. Koivujen runkoa ja oksia verhoaa helposti kuoriutuva tai hilseilevä, usein valkoinen ja mustaviiruinen kuori eli tuohi.
Levinneisyys

Koivut ovat Suomen lehtipuista yleisimpiä, ja hies- sekä rauduskoivut ovat Suomen kylmässä ilmastossa jopa osittain kilpailukykyisiä Suomen metsiä dominoivalle kuuselle. Koivuja kasvaakin havumetsävyöhykkeellä sekaisin havupuiden kanssa, mikä tekee niistä merkittävän lehtipuuryhmän. Suomen kotoisista koivulajeista hies- ja rauduskoivua tavataan lähes koko Euroopassa Välimeren seutuja ja idän aroa lukuun ottamatta. Tunturikoivu on sen sijaan rajoittunut Lappiin, ja vaivaiskoivua ei juuri kasva Baltian maiden eteläpuolella. Rauduskoivu pitää kuivemmasta maaperästä kuin kosteampaa maaperää arvostava hieskoivu. Vaivaiskoivu on Lapissa joka paikan kasvi, Etelä-Suomessa vain rehevien turvesoiden asukas.
Elinkierto

Koivujen lehteentulo ja samanaikaisesti tapahtuva kukinta ovat merkittävät tapahtumat Suomen luonnossa keväällä. Koivujen lehteentulo tapahtuu etelämpänä Euroopassa Suomea aikaisemmin, esimerkiksi Englannissa ja Pohjois-Ranskassa jo usein maaliskuun lopulla, Pohjois-Saksassa huhtikuun alussa ja Baltian maissa huhtikuun lopulla. Suomessakin koivujen lehteentulo noudattaa etelä-pohjoissuuntaista kaavaa. Hiirenkorvat ilmestyvät ensimmäisiin lounaissuomalaisiin hies- ja rauduskoivuihin usein jo pari päivää ennen vappua. Keski-Suomessa ne saapuvat hiirenkorvalle toukokuun alkupuolella ja Oulussa toukokuun puolessa välissä. Pohjois-Lapin tunturikoivut tulevat lehteen vasta kesäkuun alussa tai myöhemmin.
Koivuallergia on elimistön reagoimista negatiivisesti koivun siitepölyyn. Koivuallergiakausi alkaa Etelä-Suomessa jo huhtikuun puolessa välissä, kun Viron ja muiden Baltian maiden koivut kukkivat ja siitepölyä kantautuu lounais- ja etelätuulten mukana eteläiseen Suomeen.
Käyttö

Koivupuusta valmistetaan muun muassa huonekaluja, suksia ja työkalujen varsia sekä koriste-esineitä, entisaikaan myös ajoneuvoja. Erityisen arvokkaita ovat rauduskoivun muunnokset visakoivu ja loimukoivu.. Teollisuudessa koivusta valmistetaan myös vaneria ja sellua. Rakennuspuuksi koivu sen sijaan ei kelpaa, koska ulkoilmassa se alkaa nopeasti lahota ja muuttua hohkaiseksi. Duramold-puukomposiitissa käytetään koivuviiluja.
Koivun tärkein käyttötarkoitus on kuitenkin vanhastaan ollut polttopuuna. Sen lämpöarvo massayksikköä kohti on tosin suunnilleen sama kuin esimerkiksi kuusen ja männyn, mutta sen suuremman tiheyden vuoksi sen lämpöarvo tilavuusyksikköä kohti on selvästi suurempi, noin 1010 kWh/m3, minkä vuoksi sitä yleensä pidetään parhaimpana polttopuuna.
Koivuista otetaan myös mahlaa, josta tehdään juomia maun ja terveysvaikutusten vuoksi. Lehtiä käytetään teehen ja salaatteihin, ja niillä voi myös värjätä lankoja. Salaattiin käytettävien lehtien on hyvä olla nuoria, joten niiden paras keräysaika on touko–kesäkuu. Koivusta eristetään myös koivusokeria eli ksylitolia.
Tuohesta on varsinkin entisinä aikoja tehty virsuja, kontteja, tuokkosia, rasioita ja muita tarvekaluja. Tuohen alla olevaa nilaa voidaan käyttää nahkojen parkitukseen.
Lajeja

Betula glandulosa – grönlanninpensaskoivu
Betula neoalaskana – alaskankoivu
Betula platyphylla – siperiankoivu
Betula costata – koreankoivu
Betula medwediewii – transkaukasiankoivu
Betula occidentalis – jokikoivu
Betula pumila – amerikanpensaskoivu eli kääpiökoivu
Betula schmidtii – rautakoivu
Pohjois-Amerikassa alkuperäisenä kasvavia lajeja ovat:
Betula alleghaniensis – keltakoivu
Betula lenta – sokerikoivu
Betula nana – vaivaiskoivu
Betula nigra – mustakoivu
Betula papyrifera – paperikoivu
Betula populifolia – poppelikoivu
Euraasiassa alkuperäisenä kasvavia lajeja ovat:
Betula albosinensis – kuparikoivu
Betula davurica – dahuriankoivu
Betula ermanii – kivikoivu
Betula ermanii var. lanata – nukkakivikoivu
Betula fruticosa – euroopanpensaskoivu
Betula maximowicziana – monarkkikoivu
Betula nana – vaivaiskoivu
Betula pendula – rauduskoivu
Betula pubescens – hieskoivu
B. pubescens subsp. czerepanovii – tunturikoivu
B. pubescens subsp. pubescens – metsähieskoivu
Betula utilis – himalajankoivu
Lajeja > Erikoismuodot

Lisäksi tunnetaan paikallisia erikoismuotoja.
Lehtien ja värin mukaan:
Pirkkalankoivu (Betula pendula f. bircalensis)
Loimaankoivu (Betula pendula f. crispa)
Taalainkoivu (Betula pendula 'Dalecarlica')
Kultakoivu
Punakoivu (Betula pubescens f. rubra)
Kasvutavan mukaan:
Riippakoivu (Betula pendula f. tristis)
Kyynelkoivu (Betula pendula 'Youngii')
Rungon muodon mukaan:
Visakoivu (Betula pendula var. carelica )
Pensasvisakoivu
Koivujen tuhohyönteisiä

Aitohevosmuurahainen (Camponotus herculeanus)
Hallamittari (Operophtera brumata)
Kilpikirvat (Coccidae)
Koivukehrääjä (Eriogaster lanestris)
Koivunmantokuoriainen (Scolytus ratzeburgii)
Koivunpunanukkapunkki (Eriophyes longisetosus)
Koivunäkämäkääriäinen (Epinotia tetraquetrana)
Lehtipuupiirtäjä (Hylecoetus dermestoides, Lymexylon dermestoides)
Lehtitikaskuoriainen (Trypodendron signatum, Xyloterus signatum)
Lumimittari (Operophtera fagata)
Pakkasmittari (Erannis defoliaria)
Pronssijalosoukko (Agrilus anxius)
Pulskamailapistiäinen (Arge pullata)
Loistopäistärkoi (Eriocrania sparrmannella)
Ruohokaskas (Cicadella viridis)
Ruskotäpläkärpänen (Phytobia cambii, Phytobia betulae)
Suppilokärsäkäs (Rhynchites betulae, Deporaus betulae)
Tunturimittari (Epirrita autumnata, Oporinia autumnata)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Koivut (Betula)
Funet: Koivut (Betula)
Takapihan Yrttikasvit: koivut
UniProt: Taxonomy - Betula (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Betula (birches) (englanniksi)
Aphids on birch (Betula) (englanniksi)
Plant List: Betula (englanniksi)
PheroBase: Plant compounds of Genus Betula (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
N. A. Lehonkoski : Koivu on metsäimme koristus ja arvokas hyötypuu, mutta sen arvoa ei oikealla tavalla tunneta, Aamulehti, 11.06.1939, nro 154, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25243  Wikispecies: Betula  APDB: 188649  APNI: 115234  BioLib: 3431  CoL: 8VVK7  EoL: 44475  EPPO: 1BETG  FNA: 103887  FoC: 103887  GBIF: 2875008  GRIN: 1437  iNaturalist: 49156  IPNI: 13475-1  IRMNG: 1263285  ITIS: 19478  NBN: NHMSYS0000456456  NCBI: 3504  NZOR: 9c6a3892-cced-4164-9b22-b93e45bc0b9d  Open Tree of Life: 267715  Paleobiology Database: 55294  PLANTS: BETUL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328387-2  Tropicos: 40027085  VASCAN: 896  VicFlora: 9654af5f-bccf-4415-8736-efd0e12d1567  WFO: wfo-4000004547  Laji.fi: MX.37992 
Koivun hedekukintoja toukokuussa Suomessa
Suomalaista istutuskoivikkoa keskikesällä
Karmela Bélinki

Karmela Bélinki (s. 19. toukokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen  toimittaja, tutkija ja kirjailija.
Elämä

Bélinki työskenteli työvoimaministeriössä, Suomen ulkomaankauppaliitossa, kieltenopettajien liitossa ja Yleisradiossa, kunnes hänet vuonna 1997 nimitettiin Suomalais-norjalaisen kulttuuri-instituutin ensimmäiseksi johtajaksi Osloon. Bélinki on toiminut sekä kotimaisissa että kansainvälisissä juutalaisjärjestöissä.
Vuonna 1984 Bélinki esitti Helsingin yliopistossa väitöskirjaksi englanninkielisen tutkimuksen naisasialiikkeen historiasta. Tutkimus sai painoluvan, mutta väitöstilaisuudessa molemmat vastaväittäjät ehdottivat sen hylkäämistä. Tapausta puitiin myöhemmin muun muassa väittelijän oikeusturvan kannalta. Bélinki väitteli myöhemmin tanskalaisessa Knightsbridgen yliopistossa. Knightsbridgen yliopiston tutkintoja ei tunnusteta muun muassa Tanskassa. Tanskan korkeakoulu- ja tiedeministeriö kielsi Knightsbridgeltä ”university”-nimikkeen käytön vuonna 2010.
Bélinki toimi 1980-luvun alussa Helsingin kaupunginvaltuustossa aluksi Ruotsalaisen kansanpuolueen ryhmässä, mutta siirtyi 1980 kesken kauden kokoomuksen valtuustoryhmään. Hän oli jäsenenä Helsingin kulttuurilautakunnassa 1981–1984, mutta jätti sitten oman ilmoituksensa mukaan politiikan lopullisesti ja keskittyi tutkijan uraan.
Teoksia

Ge jämlikheten en chans!: åsikter. Söderström 1972.
Trettioett: variationer på temat annorlunda.Schildt 1979.
Women's suffrage and fiction in England, 1905-1914 : facts and visions. Helsingin yliopisto 1984. ISBN 951-99547-5-9.
Tikva-hopp. Sahlgren 1987.
I väntan på nästa plan. Sahlgren 1992.
Brev till Sarah. Sahlgren 1996.
Suomalaisia vaikuttajanaisia : kohti vuotta 2000 (toim. yhdessä Ritva Sievänen-Allenin kanssa). WSOY 1998.
Shylock i Finland: judarna och Finlands litteratur 1900-1970. Åbo Akademi 2000.
Graffiti i Tel Aviv: stämningar, möten från åren som journalist. Sahlgren 2009.
Det gröna apoteket: judiska öden i Baltikum. Sahlgren 2009.
Aiheesta muualla

Karmela Bélinkin verkkosivusto (Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Uppslagsverket Finland
Karl Heinrich Bergius

Bergiuksen kunniaksi nimetty töyhtötiira (Sterna bergii).
Karl Heinrich Bergius (noin 1790 – tammikuu 1818 Kapkaupunki) oli saksalainen (preussilainen) luonnontieteilijä, rakuuna ja apteekkari Küstrinistä, Brandenburgista.
Bergius palveli Preussin armeijan ratsuväessä Napoleonin sodissa, ja hänelle myönnettiin rautaristi. Myöhemmin hän opiskeli farmasiaa Berliinissä. Täällä hän kiinnostui kasvitieteestä ja perehtyi siihen Martin Lichtensteinin johdolla Berliinin Eläinmuseossa. Lichtenstein rohkaisi häntä lähtemään Etelä-Afrikkaan Kapmaahan. Bergius saapui Kapkaupunkiin 1815 toimiakseen apteekkarin apulaisena ja kerätäkseen näytteitä Eläinmuseolle. Hän kuoli tuberkuloosiin tammikuussa 1818.
Bergiuksen kunniaksi Lichtenstein nimesi töyhtötiiran (Sterna bergii). Kasveista hänen nimeään kantavat Diascia bergiana (Link & Otto), Ficinia bergiana (Kunth) ja Ophioglossum bergianum (Schltdl.).
Käännös suomeksi
Kolho

Kolhon kirkko.
Kolhon rautatieasema.
Kolho on kylä ja  taajama Mänttä-Vilppulan kaupungin pohjoisosissa Pirkanmaan maakunnassa lähellä Keski-Suomen maakuntarajaa. Sen asukasluku on noin 1 350 ja pinta-ala vesistöineen noin 80 km². Monipuolisesta puunjalostusteollisuudestaan tunnettu Kolho sijaitsee kahden järven, Ukonselän ja Kaijanselän välisellä maakannaksella. Kylän nimi on tullut kylässä sijainneesta Kolhon talosta. Kolhossa toimii Kolhon Kyläyhdistys.
Varhaisimmat tiedot Kolhosta ovat 1500-luvulta Kustaa Vaasan ajalta, jolloin Lempäälän, Sääksmäen ja Vesilahden seudulta tehtiin Kolhon seudulle säännöllisiä metsästys- ja kalastusretkiä ja rakennettiin niitä varten pysyviä eräsijoja. Perimätiedon mukaan kylä on saanut nimensä Sääksmäen Kolhon talosta alueelle 1600-luvun loppupuolella muuttaneista uudisasukkaista.
Kolhon seutu alkoi kehittyä, kun Tampereen–Vaasan rata otettiin käyttöön vuonna 1883. Keuruun kirkonkylän kauppiaille alettiin kuljettaa tavaraa Kolhon rautatieaseman kautta ja siitä edelleen vesireittejä perille. Keurusselän laivaliikenne loppui 1897, kun rata Haapamäeltä Jyväskylään valmistui.
Rautatieyhteydet paransivat merkittävästi alueen metsävarojen hyödyntämistä. Ensimmäisten joukossa puutavarakauppaa harjoitti Kolhon talon isänsä A. E. Kolho, mutta merkittäväksi alueen teollistajaksi tuli entinen asemapäällikkö Mathias Bonn, joka perusti Kolhon salmen eteläpuolelle Bonnäsin sahan 1898 ja tervatehtaan 1902. Saha tuhoutui tulipalossa 1908, mutta tervatehdas ja sen yhteyteen rakennettu tärpätin tislaamo toimivat vuoteen 1945 saakka.