stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian taistelut

Italian taistelut toisessa maailmansodassa kuvaa liittoutuneiden sotatoimia Italiassa ja sen lähialueilla vuodesta 1943 alkaen aina Euroopan sotatoimien päättymiseen saakka. Liittoutuneiden yhteisesikunta (engl. Joint Allied Forces Headquarters) vastasi kaikkien liittoutuneiden maavoimien sotatoimien johtamisesta Välimeren alueella. Se suunnitteli ja toteutti Sisilian maihinnousun sekä Italian mantereelle tehdyt maihinnousut sekä siellä käydyt taistelut aina Saksan antautumiseen toukokuussa 1945 saakka.
On arvioitu, että Italiassa syyskuussa 1943 alkaneissa taisteluissa olisi saanut surmansa huhtikuuhun 1945 mennessä kaikkiaan 60 000 liittoutuneiden ja 50 000 saksalaista sotilasta. Kaikkiaan sotatoimissa kaatui, haavoittui, jäi sotavangiksi tai katosi noin 320 000 liittoutuneiden sotilasta ja vastaava akselivaltojen luku oli noin 336 500 miestä ottamatta huomioon sodan päättyessä antautuneita. Millään muulla läntisen Euroopan sotatoimialueella jalkaväkijoukot eivät kärsineet yhtä suuria tappioita.
Italian sisällä olevat San Marinon ja Vatikaanin valtiot kärsivät myös sotatoimista.
Taustaa

Jo ennen Pohjois-Afrikassa saavutettua voittoa liittoutuneiden johtajilla oli erimielisyyksiä sotatoimien jatkamisesta Saksan lyömiseksi.
Sotatoimet > Maihinnousu Sisiliaan

Hyökkäys Sisiliaan aloitettiin 10. kesäkuuta 1943 maihinnousuilla ja maahanlaskuilla. Saksalaiset eivät kyenneet estämään saaren valtausta, mutta kykenivät evakuoimaan joukkonsa Messinansalmen ylitse Italiaan. Viimeiset akselivaltojen joukot poistuivat saarelta 17. elokuuta.
Sotatoimet > Hyökkäys Italian mantereelle

Liittoutuneet jatkoivat hyökkäystään Italian mantereelle, kun brittijoukot iskivät operaatio Baytownissa Italian saappaan kärkeen 3. syyskuuta.
Italia antautui 8. syyskuuta, mutta saksalaisjoukot olivat valmistautuneet sotatoimiin ilman liittolaistaan. Yhdysvaltain johtama maihinnousu operaatio Avalanche tehtiin Salernoon 9. syyskuuta ja samanaikaisesti brittijoukot nousivat maihin Tarantossa operaatio Slapstickissä. Vaikea maasto oli suotuisa puolustajalle, mikä hidasti joukkojen etenemistä. Maihinnousseet joukot kuitenkin työnsivät saksalaisjoukkoja kohti pohjoista.
Sotatoimet > Eteneminen Roomaan

Saksalaiset vetäytyivät niin kutsuttuun talviasemaan, jonka edustalle liittoutuneiden joukot pysäytettiin. Linjan taakse Anzioon tehtiin maihinnousu, jotta linja saataisiin murrettua. Maihinnousu ei kuitenkaan tuottanut haluttua tulosta, vaan linja murrettiin keväällä 1944 kovien taistelujen jälkeen Monte Cassinossa. Joukkojen jatkaessa etenemistä Rooma vallattiin kesäkuussa.
Sotatoimet > Eteneminen Pohjois-Italiaan

Normandian maihinnousu ja puna-armeijan eteneminen itärintamalla teki Italian sotatoimista sivusuunnan kummallekin sotivalle osapuolelle. Rooman pohjoispuolen Gootti-linjaa ei saatu murrettua ennen kuin keväällä 1945. Kenraalit Karl Wolff ja Heinrich von Vietinghoff määräsivät liittoutuneiden kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen saksalaiset laskemaan aseensa, jolloin sotatoimet alueella päättyivät 2. toukokuuta antautumiseen.
Käännös suomeksi
Hein Vanhaezebrouck

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. helmikuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Kortrijk, Belgia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 196 cm
Seura
Seura:  KAA Gent
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
|  –1984 |  WS Lauwe |  |  |
| 1984–1985 |  RFC Tournai |  |  |
| 1985–1986 |  KV Kortrijk |  |  |
| 1986–1989 |  WS Lauwe |  |  |
| 1989–1998 |  KRC Harelbeke |  |  |
| 1998–2000 |  KSC Lokeren |  |  |
Valmennusura
2000–2002:  KSC Lokeren (apuv.)
2002–2003:  Sporting West
2004–2006:  WS Lauwe
2006–2009:  KV Kortrijk
2009:  KRC Genk
2010–2014:  KV Kortrijk
2014–2017:  KAA Gent
2017–2018:  RSC Anderlecht
2020–:  KAA Gent

Hein Vanhaezebrouck (s. 16. helmikuuta 1964) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Joulukuusta 2020 lähtien hän on toiminut KAA Gentin päävalmentajana.
Ura

Vanhaezebrouck pelasi koko uransa ajan kotimaansa Belgian sarjoissa saavuttamatta merkittävää menestystä. Ura kesti kuitenkin 16 vuotta ja hän lopetti ammattilaisena 36-vuotiaana KSC Lokerenin paidassa vuonna 2000.
Valmennusura alkoi heti peliuran loputtua Lokerenin apuvalmentajana. Vanhaezebrouck työskenteli vuosina 2000–2002 Georges Leekensin ja Paul Putin aisaparina. Päävalmentajakokemusta hän kerrytti maan alasarjoissa Sporting Westissä ja WS Lauwessa, kunnes nousi vuonna 2006 KV Kortrijkin päävalmentajaksi.
Vanhaezebrouckin läpimurto valmentajana tapahtui juuri Kortrijkissa, joka voitti hänen johdollaan Belgian 2. divisioonan mestaruuden kaudella 2007/08 ja nousi liigaan. Ensimmäinen pääsarjakausi sujui nousijajoukkueelta hyvin ja sarjapaikka säilyi. Kesällä 2009 Vanhaezebrouck nousi KRC Genkin päävalmentajaksi.  Huonojen tulosten vuoksi hän sai kuitenkin potkut jo marraskuun lopussa.
Kesällä 2010 Vanhaezebrouck palasi KV Kortrijkin peräsimeen.  Seura menestyi jälleen hyvin ja kaudella 2011/12 se eteni historiallisesti Belgian cupin finaaliin. Mestaruus karkasi kuitenkin KSC Lokerenille, mutta kauden jälkeen Vanhaezebrouck palkittiin Belgian parhaana jalkapallovalmentajana.
Neljän Kortrijk-kauden jälkeen Vanhaezebrouck siirtyi kesällä 2014 KAA Gentin päävalmentajaksi.  Debyyttikausi Gentissä oli menestyksekäs, kun Vanhaezebrouck luotsasi seuran historialliseen liigamestaruuteen.  Kaudella 2015/16 Vanhaezebrouck luotsasi Gentin sensaatiomaisesti Mestarien liigan pudotuspeleihin ensimmäisenä belgialaisjoukkueena 15 vuoteen.
Joulukuussa 2015 Vanhaezebrouck palkittiin Raymond Goethals -palkinnolla.
Vanhaezebrouck jätti Gentin syyskuussa 2017, kun joukkue oli aloittanut kautensa kehnosti ja oli Belgian liigassa vasta sijalla 14. Vain muutama päivä eroilmoituksensa jälkeen hän allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen RSC Anderlechtin kanssa. Vanhaezebrouck luotsasi Anderlechtin Belgian liigan runkosarjan kuudenneksi, mutta ylemmässä loppusarjassa vahvat esitykset nostivat joukkueen kolmanneksi. Vanhaezebrouckin pesti Anderlechtissä päättyi potkuihin joulun alla 2018, kun joukkue oli liigassa neljäntenä 11 pistettä KRC Genkiä perässä. Lisäksi joukkue putosi Eurooppa-liigasta jo lohkovaiheen jälkeen.
Joulukuun alussa 2020 Vanhaezebrouck palasi KAA Gentin päävalmentajaksi.
Meriitit

Belgian mestaruus: 2015
Belgian 2. divisioona: 2008
Belgian vuoden valmentaja: 2012
Raymond Goethals -palkinto: 2015
Aiheesta muualla

HEIN VANHAEZEBROUCK
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Franky Vercauteren | Belgian vuoden valmentaja 2012 | Seuraaja: Francky Dury |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Manu Ferrera Georges Leekens | KV Kortrijkin päävalmentaja 2006–2009 2010–2014 | Seuraaja: Georges Leekens Yves Vanderhaeghe |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ronny Van Geneugden | KRC Genkin päävalmentaja 7–11/2009 | Seuraaja: Franky Vercauteren |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Peter Balette Wim De Decker | KAA Gentin päävalmentaja 2014–9/2017 12/2020– | Seuraaja: Yves Vanderhaeghe – |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: René Weiler | RSC Anderlechtin päävalmentaja 10/2017–12/2018 | Seuraaja: Fred Rutten |
1750

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

Astronomi Thomas Wright esitti, että Linnunrata koostuisi planeetoista ja Aurinkokunta olisi sen keskus.
Syntyneitä

14. helmikuuta – René Louiche Desfontaines, ranskalainen kasvi- ja lintutieteilijä (k. 1833)
16. maaliskuuta – Caroline Herschel, saksalainen tähtitieteilijä (k. 1848)
23. maaliskuuta – Johannes Matthias Sperger, saksalainen kontrabasisti ja säveltäjä (k. 1812)
28. maaliskuuta – Francisco de Miranda, venezuelalainen vallankumouksellinen (k. 1816)
13. huhtikuuta – Jahvetti Kaitala, suomalainen talonpoikaissäädyn valtiopäivämies (k. 1823)
17. huhtikuuta – Nicolas-Louis François de Neufchâteau, ranskalainen agronomi, poliitikko ja Ranskan akatemian jäsen (k. 1828)
2. toukokuuta – John André, brittiläinen majuri ja vakooja (k. 1780)
13. toukokuuta – Lorenzo Mascheroni, italialainen matemaatikko (k. 1800)
15. toukokuuta – Carl Christoffer Ekman, suomalainen varanotaari ja pormestari (k. 1818)
31. toukokuuta – Karl August von Hardenberg, preussilainen ruhtinas, valtiomies ja Preussin pääministeri (k. 1822)
16. heinäkuuta – Ivar Wallenius, suomalainen kirkkoherra, hovisaarnaaja ja valtiopäivämies (k. 1818)
17. heinäkuuta – Francisco Antonio Mourelle, espanjalainen meriupseeri ja tutkimusmatkailija (k. 1820)
18. heinäkuuta – Fredrik Adolf, Ruotsin prinssi (k. 1803)
19. heinäkuuta – Johan Gabriel Oxenstierna, ruotsalainen kreivi ja runoilija (k. 1818)
25. heinäkuuta – Jaakko Högman, suomalainen uskonnollinen vaikuttaja (k. 1806)
25. heinäkuuta – Henry Knox, yhdysvaltalainen kenraali, siirtokuntien armeijan ylipäällikkö ja sotaministeri (k. 1806)
28. heinäkuuta – Fabre d’Églantine, ranskalainen näytelmäkirjailija ja vallankumousmies (k. 1794)
10. elokuuta – Daniel Gottlob Türk, saksalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkipedagogi (k. 1813)
18. elokuuta – Antonio Salieri, italialainen säveltäjä ja kapellimestari (k. 1826)
5. syyskuuta – Robert Fergusson, skotlantilainen runoilija (k. 1774)
6. syyskuuta – Robert Wilhelm de Geer, suomalainen kreivi ja virkamies (k. 1820)
14. syyskuuta – Friedrich Wilhelm von Buxhoevden, venäläinen kenraali ja sotapäällikkö (k. 1811)
29. lokakuuta – Nathanael Gerhard af Schultén, suomalainen sota-akatemian professori ja senaattori (k. 1825)
20. marraskuuta – Tipū Sultān, Mysoren hallitsija (k. 1799)
23. joulukuuta – Fredrik August I, Saksin kuningas (k. 1827)
25. joulukuuta – Samuel Ödmann, ruotsalainen teologi, luonnontutkija, kulttuurihistorioitsija ja virsirunoilija (k. 1829)
Mathias Bjugg, ruotsalainen runoilija (k. 1807)
Besarion Gabašvili (”Besiki”), georgialainen runoilija, poliitikko ja diplomaatti (k. 1791)
Johan Fredrik Hörning, suomalainen pappi, opettaja ja pitäjänkoulujen kehittäjä (k. 1824)
William Lee, yhdysvaltalainen George Washingtonin testamentillaan vapauttama orja (k. 1810)
Kuolleita

22. helmikuuta – Pietro Filippo Scarlatti, italialainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja (s. 1679)
2. huhtikuuta – Olof Broman, ruotsalainen pappi ja kirjailija (s. 1676)
4. toukokuuta – Parmen Timm, ruotsalaissyntyinen Kauttuan ruukin patruuna (s. 1705)
4. kesäkuuta – Nils Idman vanhempi, suomalainen sotapappi ja kirkkoherra (s. 1680)
26. heinäkuuta – Vasili Tatištšev, venäläinen valtiomies ja etnografi (s. 1686)
28. heinäkuuta – Johann Sebastian Bach, saksalainen säveltäjä (s. 1685)
31. heinäkuuta – Juhana V, Portugalin kuningas (s. 1689)
23. elokuuta – Anders Bergius, suomalainen teologian professori, Turun akatemian rehtori ja valtiopäivämies (s. 1693)
27. elokuuta – Johan Thorwöste, suomalainen kirkkoherra, fysiikan professori ja Turun akatemian rehtori (s. 1680)
15. syyskuuta – Jean Terrasson, ranskalainen filosofian ja latinan professori (s. 1670)
16. lokakuuta – Sylvius Leopold Weiss, saksalainen säveltäjä ja luutisti (s. 1687)
5. marraskuuta – Gabriel Peldan, suomalainen kirkkoherra, suomalaisen rippikoulun isä (s. 1690)
11. marraskuuta – Apostolo Zeno, italialainen runoilija, libretisti ja lehtimies (s. 1669)
15. marraskuuta – Lauri Roivas, suomalainen pikkuvihan aikainen talonpoikaispäällikkö (s. 1683)
30. marraskuuta – Morits Saksilainen, saksalaissyntyinen Ranskan marsalkka (s. 1696)
13. joulukuuta – Carl Cronstedt, ruotsalainen vapaaherra ja kenraali (s. 1672)
Torsten Tawast, suomalainen upseeri ja pietismin kannattaja (s. 1685)
Petter Johan von Zweigberg, suomalainen rusthollari, upseeri ja valtiopäiväedustaja
Operaatio Pedestal

Operaatio Pedestal oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa elokuussa 1942 toteutettu operaatio, joka liittyi Maltan huoltosaattueisiin. Malta oli tukikohta, josta laivaston pinta-alukset ja sukellusveneet sekä ilmavoimien lentokoneet häiritsivät akselivaltojen Italiasta Libyaan matkanneita huoltosaattueita. Akselivallat piirittivät saarta 1940-1942.
Suurista tappioista huolimatta saarelle saatiin kuljetettua riittävästi materiaalia siviiliväestön ja sotavoiman ylläpitämiseksi, vaikka saaren merkitys hyökkäystukikohtana poistui lähes täysin 1942. Operaation merkittävin rahti oli yhdysvaltalaisen tankkerin SS Ohion kuljettama polttoaine.
Saattue lähti Britteinsaarilta 3. elokuuta 1942 ja se läpäisi Gibraltarin 9.–10. elokuuta välisenä yönä. Akselivallat pyrki estämään 50 aluksen saattueen pääsyn Maltalle pommikonein, E- ja MAS-venein, miinakentin sekä sukellusveneylläköin. Saattuetaistelu oli akselivaltojen viimeinen menestys merisodassa Välimerellä. Liittoutuneiden tappiot olivat 500 merimiestä ja lentäjää ja ainoastaan viisi rahtialusta pääsi Maltalle.
Tappioista huolimatta taistelu oli liittoutuneille strateginen voitto ja pelkästään Ohion pääsy Maltalle oikeutti tappiot. Aluksen polttoaineet mahdollistivat ilmatoiminnan jatkamisen akselivaltojen saattueita vastaan. Sukellusveneet kykenivät palaamaan Maltalle ja HMS Furiousilta siirretyt Supermarine Spitfiret mahdollistivat tehokkaan lentotoiminnan.
Operaatio

Saksan laivaston sukellusvene U-73 laukaisemat torpedot upottivat 11. elokuuta 1942 lentotukialus HMS Eaglen, jolloin 160 aluksella olleista 927 miehistönjäsenestä sai surmansa.
Lentotukialus HMS Furiousilta nousi samana päivänä 37 Supermarine Spitfireä Maltalle, minkä jälkeen alus aloitti paluumatkansa Gibraltarille. Lentotukialuksen saattajana ollut HMS Wolverine upotti Italian laivaston sukellusveneen Dagaburin törmäämällä. Hävittäjän keula vaurioitui pahoin törmäyksessä, mutta se kykeni omin avuin purjehtimaan Gibraltarille.
Päivän aikana tehdyissä ilmahyökkäyksisa vaurioituivat lentotukialukset HMS Indomitable ja HMS Victorious, hävittäjä sekä yksi rahtialus.
Hävittäjä HMS Ithuriel upotti 12. elokuuta törmäämällä toisen italialaisen sukellusveneen Cobalton. Päivänvalossa saattuetta vastaan hyökkäsivvät lentokoneet ja illan pimetessä hyökkäsivät moottoritorpedoveneet.
Kokoonpanot > Liittoutuneet

Rahtialukset: MV Empire Hope, MV Dorset, MV Wairangi, MV Rochester Castle, SS Waimarama, MV Brisbane Star, MV Port Chalmers, MV Almeria Lykes, MV Santa Elisa, MV Clan Ferguson, MV Glenorchy, MV Melbourne Star, MV Deucalion
Tankkeri: SS Ohio
Suojue Gibraltarille: HMS Keppel, HMS Malcolm, HMS Amazon, HMS Venomous, HMS Wolverine
Taistelulaiva: HMS Nelson, HMS Rodney
Lentotukialukset: HMS Victorious, HMS Eagle, HMS Indomitable
Risteilijät: HMS Charybdis, HMS Phoebe, HMS Sirius
19. hävittäjälaivue: HMS Laforey, HMS Lightning, HMS Lookout, HMS Quentin, HMS Eskimo, HMS Tartar, HMS Wilton, HMS Westcott, HMS Wrestler, HMS Somali, HMS Wishart, HMS Zetland, HMS Ithuriel, HMS Antelope, HMS Vansittart
10. risteilijälaivue: HMS Nigeria, HMS Kenya, HMS Manchester, HMS Cairo
6. hävittäjälaivue: HMS Ashanti, HMS Intrepid, HMS Icarus, HMS Foresight, HMS Fury, HMS Derwent, HMS Bramham, HMS Bicester, HMS Ledbury, HMS Pathfinder, HMS Penn
Hinaaja: Jaunty
Rahtialukset: Troilus, Orari
Hävittäjät: HMS Matchless, HMS Badsworth
Laivaston tankkerit: RFA Brown Ranger, RFA Dingledale
Korvetit: HMS Jonquil, HMS Spiraea, HMS Geranium, HMS Coltsfoot
Hinaaja: Salvonia
17. miinanraivaajalaivue: HMS Speedy, HMS Hythe, HMS Hebe, HMS Rye
moottoriveneet: ML 121, ML 126, ML 134, ML 135, ML 168, ML 459, ML469
10. sukellusvenelaivue: HMS Safari, HMS Unbroken, HMS United, HMS P222, HMS P31, HMS P34, HMS P46, HMS Utmost
Lentotukialus HMS Furious
Hävittäjät: HMS Keppel, HMS Westcott, HMS Venomous, HMS Malcolm, HMS Wolverine, HMS Amazon, HMS Wrestler, HMS Vidette
Saattue MW12 (Port Said): 3 rahtialusta, 2 risteilijää, 10 hävittäjää
Saattue MW12 (Haifa): 1 rahtialus, 2 risteilijää, 3 hävittäjää
2 risteilijää, 4 hävittäjää
9 hävittäjälaivuetta
3 torpedopommittajalaivuetta
4 pommikonelaivuetta
2 tiedustelulaivuetta
Tavilammi (järvi Jyväskylässä)

| Tavilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  62°03′40″N, 25°14′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Saajoen valuma-alue (14.27)
Laskuoja:  Myllyoja Okslammiin 
Järvinumero:  14.273.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171,3 m  
Pituus:  470 m  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  1,176 km  
Pinta-ala:  7,991 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTavilammi 
Tavilammi  on Keski-Suomessa Jämsässä Tavilammen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 8,0 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Rumaojan–Myllyojan valuma-alueeseen (14.273) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,3 metriä mpy.
HelMet-kirjallisuuspalkinto

HelMet-kirjallisuuspalkinto on pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastojen vuosina 2015–2019 myöntämä kirjallisuuspalkinto. Palkinto jaettiin noin viiden vuoden sisällä ilmestyneelle kirjalle ja sen tarkoitus oli nostaa esiin tulevia klassikoita.
Palkittava kirja voi olla kauno- tai tietokirjallisuutta tai lasten- ja nuortenkirja.
Palkitut

| Vuosi | Kirjailija | Kirja | Yleisön suosikki | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Mia Kankimäki | Asioita jotka saava sydämen lyömään nopeammin | Emmi Itäranta: Teemestarin kirja | Kari Enqvist: Uskomaton matka uskovien maailmaan   Juha Hurme: Nyljetyt ajatukset   Maija Muinonen: Mustat paperit   Viljami Puustinen: Kingston Wall   Asko Sahlberg: Yö nielee päivät   Veera Salmi: Puluboin ja ponin kirja   Henriikka Tavi: Toivo   Maria Turtschaninoff: Anaché – Myter från akkade |
| 2016 | Peter Sandström | Transparente blanche (suom. Valkea kuulas) | Mika Honkalinna: Korppiretki | Ilari Aalto & Elina Helkala: Matkaopas keskiajan Suomeen   Juhani Anttila & Tuukka Perhoniemi: Popin ja pikkukarhun avaruusmatka   Hassan Blasim: Irakin Purkkajeesus   Olli Jalonen: Miehiä ja ihmisiä   Katri Kirkkopelto: Molli   Leena Krohn: Hotel Sapiens   Aki Ollikainen: Nälkävuosi   Iida Rauma: Seksistä ja matematiikasta |
| 2017 | Jani Toivola | Musta tulee isona valkoinen | Antti Eskola: Vanhuus: helpottava, huolestuttava, kiinnostava | Antti Eskola: Vanhuus: helpottava, huolestuttava, kiinnostava   Sanna Isto: Maan alaiset   Sanna Karlström: Siilin laulu (kuvitus Marika Maijala)   Joonas Konstig: Perkele   Veera Nieminen: Avioliittosimulaattori   Harri Nordell: Hajo   Annika Sandelin: Yokos nattbok (suom. Yokon yökirja)   Hannele Mikaela Taivassalo: In transit   Pauliina Vanhatalo: Keskivaikea vuosi |
| 2018 | Kari Hukkila | Tuhat ja yksi |  |  |
| 2019 | Piia Leino | Taivas | Minna Rytisalo: Lempi | Mari Ahokoivu: Oksi   Tapani Bagge & Carlos da Cruz: Aavehevosen arvoitus   Riitta Jalonen: Kirkkaus   Aleksandr Manzos: Pelit elämän peilinä   Hanneriina Moisseinen: Kannas   Hanna Nikkanen & työryhmä: Hyvän sään aikana   Pasi Pitkänen: Kadonneiden eläinten saari   Terhi Rannela: Frau |
Cyrax

| Cyrax |
| --- | --- |

Esiintynyt:  Mortal Kombat 3   Ultimate Mortal Kombat 3   Mortal Kombat Trilogy   Mortal Kombat Gold   Mortal Kombat Advance   MK: Deadly Alliance   MK: Tournament Edition   MK: Armageddon
Henkilötiedot
Kotimaa:  Earthrealm
Laji:  Kyborgi
Taistelulajit:  Ninjutsu (MK:DA, MK:A)   Sambo (MK:DA)
Aseet:  Sabre of Light (MKG)   Pulse Blade (MK:DA, MK:A)
Liittoumat:  OIA
Entiset liittoumat:  Lin Kuei
Cyrax on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Hän on Earthrealmilainen ihminen ja syntyperältään afrikkalainen kotoisin Botswanasta.
Taidot > Erikoisliikkeet

Energy Net: Cyrax ampuu vastustajaansa päin vihreän verkon, mikä antaa Cyraxille mahdollisuuden vapaaseen hyökkäykseen. (MK3, UMK3, MKT, MKG)
Detonator: Cyrax pudottaa aikapommin, joka räjähtää muutaman sekunnin kuluttua. (MK3, UMK3, MKT, MKG, MK:DA, MK:A)
Exploding Teleport: Cyrax katoaa ja ilmestyy vastustajan taakse. (MK3, UMK3, MKT, MKG, MK:A)
Air Throw: Cyrax heittää vastustajansa ilmaan. (MK3, UMK3, MKT, MKG)
Funky Spin Kicks: Cyrax pyörähtää ympäri potkaisten samalla vihollistaan. (MK:DA, MK:A)
Slice And Dice: Cyrax avaa rintapaneelinsa, josta tulee näkyviin suuri sahanterä. (MK:DA, MK:A)
Triviaa

Ei tiedetä, muutettiinko Cyrax kyborgiksi omasta tahdostaan vai vasten tahtoaan, kuten Smoke.
Operaatio Cycle

Evakuointioperaation keskiössä olleen Le Havren sijainti Ranskan kartalla.
Operaatio Cycle oli toisen maailmansodan aikana 9.–13. kesäkuuta 1940 toteutettu evakuointi, jossa 11 000 liittoutuneiden sotilasta siirrettiin Le Havren satamasta Ranskasta Kanaalin yli Englantiin.
Taustaa

Pääosa liittoutuneiden joukoista evakuoitiin Dunkerquen kautta, mutta Wehrmachtin hyökkäyskärjen saavutettua Abbevillen 1. panssaridivisioona ja 51. Ylämaan divisioona jäivät Sommen eteläpuolelle loukkuun. Yksiköt jatkoivat kuitenkin taisteluaan.
Sommen taisteluiden aikana saksalaiset mursivat ranskalaisten linjat. Ylämaan divisioona ja osa ranskalaisista yksiköistä vetäytyivät Le Havreen varmistaen satama-alueen.
Evakuointi

Amiraliteetti antoi 9. kesäkuuta määräyksen Le Havren evakuoinnista. Portsmouthin tukikohdan komentaja amiraali Sir William James lähetti HMS Codringtonin, kuusi brittiläistä ja kanadalaista hävittäjää, joukon pienempiä sotalaivoja sekä kuljetusaluksia Le Havreen, josta alukset palasivat seuraavana aamuna.
Evakuointia jatkettiin 11. kesäkuuta, jolloin kuljetusalus Bruges tuhoutui ilmapommituksessa. Amiraali James pyysi ilmavoimilta apua, minkä jälkeen aloitettiin partiointi alueella. Kesäkuun 12. päivän vastaisena yönä saatiin pääosa joukoista evakuoitua ja aamun sarastaessa 13. kesäkuuta evakuointi saatiin päätökseen.
Osa 51. Ylämaan divisioonasta ei päässyt Le Havreen ennen Wehrmachtin kärjen saapumista St. Valery-en-Cauxiin. Joukoista osa evakuoitiin 11. kesäkuun vastaisena yönä lähes asemista Veulesista. Loppuosa joukoista antautui 11. kesäkuuta.
Operaatio Ten-Gō

Operaatio Ten-Gō (jap. 天号作戦, Ten-gō sakusen) oli Japanin laivaston viimeinen merkittävä operaatio toisen maailmansodan Tyynenmeren sodassa. Taistelu käytiin Yhdysvaltoja vastaan Tyynellämerellä Kyūshūn ja Ryūkyū-saarten välisellä merialueella 7. huhtikuuta 1945. Taistelu päättyi Yhdysvaltain voittoon. Yhdysvallat menetti taistelussa 10 lentokonetta ja 77 sotilasta. Japani menetti valtaosan kalustostaan ja yli 3 800 japanilaista sotilasta kuoli taistelussa.
Japanilaisilla oli taistelussa käytössään taistelulaiva Yamato ja kevyt risteilijä Yahagi sekä kahdeksan hävittäjää 2. hävittäjäviiriköstä. Hävittäjät olivat Fuyutsuki, Suzutsuki, Yukikaze, Isokaze, Hamakaze, Hatsushimo, Asashimo ja Kasumi. Japanilaisjoukkojen komentajina toimivat vara-amiraali Seiichi Itō, Yamaton kapteeni lippueamiraali Kōsaku Aruga ja hävittäjäosaston komentaja lippueamiraali Keizō Komura.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Ten-Gō Wikimedia Commonsissa