stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kierrätyspolttoaine

Loimi-Hämeen Jätehuolto Oy:n REF-käsittelylaitos Forssan Kiimassuolla.
Kierrätyspolttoaine (engl. REcovered Fuel eli REF) on jätteistä valmistettua polttoainetta. Tavallisin REF valmistetaan erilliskerätystä nk. energiajakeesta ja on suurelta osin materiaalikeräykseen kelpaamatonta, esimerkiksi likaantunutta paperia, pahvia ja muovia. Energiajae lajitellaan ja murskataan tasaiseksi rakeeksi. Kotitalousjätteen ja liikekiinteistöjen yms. lisäksi kierrätyspolttoainetta voidaan valmistaa esimerkiksi jätevedenpuhdistamojen lietteistä, elektroniikkaromusta ja autonrenkaista. Nämä kuitenkin vaativat erikoistekniikkaa.
REF-laitoksen tuottama polttoaine on poissa kaatopaikoilta, joten jätteen loppusijoitus vähenee, ja osa jätteestä käytetään energiantuotantoon, jolloin fossiilisten polttoaineiden tarve hieman vähenee. Ongelmallisinta REF-polttoaineen käytössä on sen laadun tasaisuuden varmistaminen ja savukaasujen rittävä puhdistus.
Suomen ensimmäinen REF-laitos valmistui 1999 Forssan Kiimassuolle, Loimi-Hämeen jätehuolto Oy:n jätteenkäsittelyalueelle.
Kierrätyspolttoaineeksi eivät kelpaa PVC-muovi, metalli, lasi jne. palamattomat jätteet, kipsilevyt, lasikuitu, eristevilla, maa- ja kiviaines, kannot, biojätteet, paperi, alumiinilla vuoratut mehutölkit, alumiiniset jogurttipurkkien kannet, alumiinia sisältävät karkki- ja perunalastupussit sekä kahvipakkaukset, kumi, nahka, hygieniatuotteet, pölynimuripussit, kyllästetty puu ja tekstiilijätteet.
Aiheesta muualla

Kierrätyspolttoaineet (Recovered fuels)
Jätteistä öljyä ja mineraaleja (Arkistoitu – Internet Archive)
Joensuun kirjallisuustapahtuma

Joensuun kirjallisuustapahtuma on vuodesta 2000 alkaen syys-lokakuussa järjestetty valtakunnallinen tapahtuma, jonka teema vaihtuu vuosittain. Viikonlopun mittaisen tapahtuman tilaisuudet ovat avoimia kaikille.
Tapahtuman järjestäjinä on joensuulaisia kulttuurihenkilöitä, joista ydinjoukon muodostavat professorit Seppo Knuuttila ja Yrjö Sepänmaa, kirjailija Tuula-Liina Varis ja koulutussihteeri Lisbe Svahn. Suunnitteluun osallistuvat Itä-Suomen yliopiston kulttuuritieteet ja Pohjois-Karjalan taidetoimikunta. Järjestelyt hoitaa Pohjois-Karjalan Kesäyliopisto. Tapahtumapaikkoina ovat olleet yliopisto, Joensuun Tiedepuisto, konservatorio, Pakkahuone, ravintola Sointula, Teatteriravintola ja Joensuun kaupunginteatteri.
Tapahtumat

Vuonna 2007 teemana oli Työ. Teemaa käsiteltiin edellisvuosien kaavan mukaan: tiedeosuudessa puhuttiin teemasta esimerkiksi tieteen näkökulmasta, kirjallisuusosuudessa äänessä olivat kirjailijat ja taideosuudessa oli musiikkia, teatteria tai tanssia. Puhujina olivat muiden muassa työministeri Tarja Cronberg (vihr.), professori Kari Uusikylä, kirjailija Hannu Raittila,  kriitikko Kaisa Neimala, kirjailija Kari Levola, suomentaja ja filosofi Tuomas Nevanlinna, kirjailija Arja Tiainen, kirjailija Marja-Leena Tiainen ja professori Kaija Heikkinen.
Vuonna 2008 tapahtuman teemana oli Jos kirjallisuudessa. Päivillä puhuttiin muun muassa vaihtoehtoisista historiantulkinnoista, tulevaisuusskenaarioista, utopioista, dystopioista ja fantasiakirjallisuudesta. Puhujina olivat muun muassa Johanna Sinisalo, Kersti Juva, Risto Isomäki, Sirpa Kähkönen, Markku Into, Tero Niemi, Mari Mörö, Teuvo Peltoniemi ja Ilkka Pyysiäinen.
Vuoden 2010 tapahtuman aiheena oli Minä kirjallisuudessa ja toisissa taiteissa. Puhujina olivat muun muassa Leena Lander, Kari Hotakainen, Anja Erämaja, Markku Ojanen ja Katarina Eskola.
Teemat

| --- | --- |
 2000: Tosi  2001: Vieras  2002: Kaunis  2003: Nauru  2004: Rakas  2005: Kuolema  2006: Ei  2007: Työ  2008: Jos  2009: Sana  2010: Minä :  2011: Lukija  2012: Tyhjä  2013: Jälki  2014: Intohimo  2015: Raha  2016: Rikos  2017: Sata  2018: Eläin  2019: Oho!  2020: –  2021: Lapsi  2022: Vesi 
Lähde
Aiheesta muualla

Joensuun kirjallisuustapahtuman verkkosivut
Jugnu

Jugnu on intialaisen IIT Kanpur -yliopiston yhdessä Intian avaruustutkimusjärjestön (ISRO) kanssa rakentama nanosatelliitti, joka laukaistiin 12. lokakuuta 2011. Sen tarkoituksena on tehdä kaukokartoitusmittauksia.
Satelliitissa on muistokapseli, joillaisia on tapana valaa talojen anturoihin. Kapselissa on lista yliopiston prosessoreiden meriiteistä.  Satelliitti painaa 3 kg ja sen särmän pituus on 34 cm.
Jakob Kronlund

Jakob Kronlund (7. elokuuta 1869 Jepua – 21. tammikuuta 1946 Seinäjoki) oli suomalainen rautatievirkamies, jolla oli merkittävä rooli Östermyran eli Seinäjoen taajaväkisen yhdyskunnan (1920–1931) ja sen jälkeisen kauppalan perustamisessa ja kehittämisessä.
Ruotsinkielinen Jakob Kronlund syntyi Jepuan Bron tilalla 1869 ja kävi kansakoulua ensin kotipitäjässään ja sitten naapuripitäjässä Munsalassa. Isä lähti silloisen tavan mukaan Amerikkaan töihin ja uskoi maatilan hoidon siksi aikaa pojalleen. Lisätuloja nuorukainen sai itse tekemistään raamatunlausetauluista. Vuonna 1892 Kronlund avioitui jepualaistytön kanssa ja astui varusmiespalvelukseen Nikolainkaupungissa eli Vaasassa. Sen päätyttyä hän sai ”volontäärin” paikan Östermyran rautatieasemalta ja sitten ylennyksen 1895 asemamieheksi Kannukseen. Vuonna 1901 nelilapsiseksi kasvanut perhe palasi Seinäjoelle, jossa Jakob Kronlund yleni ylijunailijaksi 1920-luvun alussa ja jäi eläkkeelle 1927.
Kronlund vaurastui taitavilla kiinteistökaupoilla ja oli myöhemmällä iällään Seinäjoen varakkaimpia asukkaita, melkein koko Seinäjoen keskusta-alueen tonttien omistaja ja merkittävä lahjoittaja, jonka varoin paikkakunnalle saatiin muun muassa ruotsinkielinen kansakoulu. Hän laati Seinäjoen keskustan ensimmäisen asemakaavan yhdessä maanmittausinsinööri J. E. Sjöstedtin kanssa ja keksi perheensä kanssa kaduille nimiä, joista yhä ovat käytössä ainakin Vapaudentie, Valtionkatu ja Kalevankatu. Kronlund oli mukana myös Seinäjoen kauppalan paikallispolitiikassa ja harjoitti maataloutta uusia viljelymenetelmiä kokeillen.
Jori Turja

Jori Turja (s. 12. tammikuuta 1960 Lapua) suomalainen ravivalmentaja, joka on vaikuttanut pitkään Italiassa. Hänen valmentamistaan hevosista Varenne voitti vuosina 2001 ja 2002 Euroopan arvostetuimmat ravikilpailut, Prix d'Amériquen, Elitloppetin ja Lotterian.
Jori Turjan tytär Susanna Turja valittiin vuoden 2010 Miss Suomi -kilpailussa toiseksi perintöprinsessaksi ja lehdistön ihannetytöksi.
King’s College

King’s College voi tarkoittaa seuraavia oppilaitoksia:
King’s College, Cambridgen yliopiston college Englannissa
King’s College London (KCL), Lontoon yliopiston college Englannissa
King’s College, Aberdeenin yliopiston college Skotlannissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”King's College”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Keski-Afrikan tasavalta kesäolympialaisissa 2016

Keski-Afrikan tasavalta osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kuusi urheilijaa neljässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi uimari Chloe Sauvourel.
Joukkue > Nyrkkeily

Judith Mbougnade – naisten kärpässarja
Joukkue > Taekwondo

David Boui – miesten alle 68 kg
Joukkue > Uinti

Christian Nassif – miesten 50 m vapaauinti
Chloe Sauvourel – naisten 50 m vapaauinti
Joukkue > Yleisurheilu

Francky-Edgard Mbotto – miesten 800 m
Elisabeth Mandaba – naisten 800 m
King’s Counsel

King’s Counsel (lyhenne KC) on Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja muutamissa Brittiläisen kansainyhteisön maissa käytössä oleva, arvostetulle ja kokeneelle asianajajalle myönnettävä arvonimi. Arvonimeä käytetään kirjallisesti nimen jälkeen lyhenteenä KC. Kuningattaren vallassaollessa arvonimi on Queen’s Counsel ja lyhenne QC.
Isokauris

| Isokauris |
| --- | --- |
 Uros
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Hirvieläimet Cervidae
Alaheimo::  Jalokauriit Cervinae 
Suku::  Isokauriit Cervus
Laji::  elaphus
Kaksiosainen nimi
 Cervus elaphus  Linnaeus, 1758 
 Isokauriin levinneisyys.
Alalajit
 C. e. elaphus  C. e. barbarus – atlasisokauris, atlaksenhirvi  C. e. brauneri  C. e. corsicanus – korsikanhirvi  C. e. italicus  C. e. maral – maraali  C. e. montanus 
Katso myös
   Isokauris Wikispeciesissä   Isokauris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokauris eli saksanhirvi eli punahirvi (Cervus elaphus) on hirvieläinten heimoon ja jalokauriiden alaheimoon kuuluva sorkkaeläinlaji, jota tavataan Euroopassa, Keski-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Se on ainoa Euroopassa luontaisesti esiintynyt jalokaurislaji. Lajia on aiemmin ollut istutettuna Suomessakin, mutta viimeiset suomalaiset yksilöt kuolivat 1970-luvulla. Isokauris on kooltaan Euroopan hirvieläimistä hirven jälkeen suurin. Isokauriista on aiemmin erotettu 18 eri alalajia, mutta pohjoisamerikkalaiset (vapiti) ja itäaasialaiset (mm. japaninkauris) alalajit on nyttemmin erotettu omiin lajeihinsa. Nimi isokauris tuli käyttöön saksanhirven sijaan Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotuksesta (2008), joka rajasi hirvi-nimityksen käytön hirven sukuun (Alces). Nykyisin Kielitoimiston sanakirja ja Suomen Lajitietokeskus pitävät isokauris-nimeä ensisijaisena.
Piirteet > Koko ja ulkonäkö

Isokauris on kookas, mutta kuitenkin hirveä selvästi pienempi hirvieläin. Sen säkäkorkeus on noin 120–150 cm ja ruumiin pituus 1,7–2,6 metriä. Häntä on noin 15 cm pitkä. Urokset painavat 100–255 kg ja naaraat 80–120 kg. Isokauriin turkki on kesällä sileä ja punertavanruskea, talvella taas pitkäkarvaisempi ja karheampi sekä väriltään harmaanruskea. Vatsapuoli on tummempi kuin muu vartalo, ja peräpeili on vaalean kellertävä.
Kiiman ajaksi uroksille kasvaa lyhyt harjas. Vanhan uroksen sarvet ovat huomattavan pitkät ja monihaaraiset. Sarvet alkavat kasvaa vuosittain helmi-maaliskuussa, ja niistä irtoaa nahka heinä-elokuussa. Ne putoavat seuraavan vuoden helmi-huhtikuussa, jolloin uudet alkavat heti kasvaa tilalle.
Vasat ovat vaaleanruskeita ja niissä on valkoisia pilkkuja. Ne painavat syntyessään noin 10 kilogrammaa.
Piirteet > Jäljet ja jätökset

Isokauriin jalanjälki on leveä ja kärjistään tylppä. Uroksen jalanjäljet ovat suuremmat kuin naaraan. Täysikasvuisen yksilön etujalan jälki on keskimäärin 8–9 cm pitkä ja 6–7 cm leveä. Takasorkka jättää 6–7 cm pitkän ja 4–5 cm leveän jäljen. Rauhallisesti kävelevän yksilön askelväli on 80–150 cm, ja etujalan jälki on takajalan jäljen vieressä tai heti sen edessä. Nopeasti ravaavan, laukkaavan tai hyppivän isokauriin askelväli voi olla jopa 3,5 metriä. Tällöin sorkat on levitetty tavallista leveämmiksi, ja takajalan jälki jää etujalan eteen.
Isokauriin ulosteet ovat tummia ja muodoltaan neliömäisiä tai pitkulaisia. Niiden toisessa päässä on usein kapea ja pitkulainen kärki. Ne ovat tuoreina kiiltävän mustia, mutta kuivuessaan ne muuttuvat himmeiksi ja tummanruskeiksi. Kesäisin papanat ovat pehmeitä ja tarttuvat helposti toisiinsa kiinni muodostaen yhtenäisen kasan tai pötkön. Uroksen papanat ovat paksumpia kuin naaraan, ja niiden toisessa päässä on syvennys. Ulosteet ovat noin 20–25 mm pitkiä ja 13–18 mm paksuja.
Loppukesällä urokset hankaavat sarviaan puihin ja pensaisiin, jolloin niihin jää hirvieläimille tyypillisiä kolontajälkiä. Toiminnan tarkoituksena on auttaa sarvien nahkaa irtoamaan. Myös syksyllä syntyy samankaltaisia hankausjälkiä, kun kiihtyneet urokset purkavat aggressiotaan puskemalla puuntaimia. Jälkimmäisestä jää jälkiä eri puolelle puuta, kun taas kolonta keskittyy vain yhdelle puunrungon sivulle.
Isokauriit kaivavat reviireilleen kahdenlaisia maakuoppia. Rypykuoppia tehdään ympäri vuoden, ja eläin käyttää niitä mutakylpyjen ottamiseen. Muta auttaa eläintää suojautumaan pistäviä hyönteisiä vastaan. Rypykuoppia on lähinnä soiden ja vesistöjen lähellä. Niiden vieressä on toisinaan puu, johon eläin hankaa itseään mutakylvyn jälkeen. Syksyn lisääntymisaikana urokset kaivavat niin kutsuttuja kiimakuoppia. Ne virtsaavat kuoppaan ja sitten kieriskelevät siinä voimistaakseen ominaishajuaan.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isokauris suosii elinympäristönään avoimia ja puistomaisia metsiä, joiden lähellä on soita, järvenrantoja ja peltoja. Runsaimmin sitä tavataan vuoristojen lehti- ja sekametsissä. Laji elää luonnonvaraisena suuressa osassa Eurooppaa, Turkista Skotlantiin ja Espanjasta Baltian maihin ja Venäjälle. Pohjoismaissa lajia tavataan Tanskassa ja Norjan ja Ruotsin eteläosissa.  elää myös Keski-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Pohjois-Amerikassa elävä vapiti luokiteltiin ennen isokauriin alalajiksi, nykyisin omaksi lajikseen. Isokauriin alkuperäinen elinalue Euroopassa on supistunut, ja kanta on hajonnut erillisiksi populaatioiksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin edelleen elinvoimaiseksi.
Isokauriita on keskiajalta lähtien istutettu metsästyspuistoihin luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolelle. Sitä tavataan siirrettynä Euroopankin ulkopuolella Argentiinassa, Chilessä, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Uudessa-Seelanissa tämä vieraslaji on runsastunut niin paljon, että niitä on täytynyt hävittää järjestelmällisesti. Isokauris onkin luokiteltu yhdeksi maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Isokauris on esiintynyt istutettuna myös lounaisimmassa Suomessa. Laji tuotiin riistaeläimeksi Ahvenanmaalle ja Ruissaloon jo 1400–1500-luvulla. Ruissalon viimeiset yhdeksän yksilöä poistettiin saarelta vuonna 1599, ja Ahvenanmaan kanta hävisi 1600-luvun alussa. Lajia ei ole kannattanut istuttaa Suomeen laajemmalti, koska talvet ovat liian lumisia ja kylmiä keskieurooppalaiseen ilmastoon sopeutuneelle lajille. Isokauris on kuitenkin edelleen Ahvenanmaan vaakunaeläin.
Elintavat > Käyttäytyminen

Isokauris on liikkeellä enimmäkseen yöllä. Se pysyttelee päiväsaikaan piilossa pensaikossa tai kaislikossa ja lähtee liikkeelle usein vasta keskiyöllä ja uudelleen aamunkoitteessa. Isokauris on kestävä juoksija ja taitava uimari sekä hyppijä. Se kykenee laukkaamaan lyhyitä matkoja nopeasti. Se ottaa mielellään mutakylpyjä kaivamassaan rypykuopassa mutta varsinkaan urokset eivät mielellään liiku sateella. Isokauriit elävät laumoissa, joissa kussakin on vasoja lukuun ottamatta vain joko uroksia tai naaraita, mutta vanhat urokset voivat elää myös yksinään tai pareittain.
Isokauriin tunnetuin ääni on uroksen kiima-aikana päästämä matalan kumea, törähtelevä ja kilometrien päähän kuuluva mylvintä.
Elintavat > Ravinto

Isokauris syö kesällä vihreitä kasvinosia, kuten heiniä, ruohoja, versoja, puunlehtiä ja -silmuja, marjoja, hedelmiä ja tammen- ja pyökinterhoja sekä sieniä. Se vierailee myös viljapelloilla, ja talvella se hyödyntää varpuja ja erityisesti havupuiden kuorta. Matala lumi ei estä isokaurista etsimästä ravintoa maasta, mutta syvä lumi ajaa sen syömään mm. kuusen ja pajun pehmeitä osia.
Isokauris muokkaa elinympäristönsä kasvillisuutta voimakkaasti. Elinalueen puiden alaosissa ei ole lainkaan oksia. Isokauriinn puiden oksiin ja kuoreen jättämät syöntijäljet ovat samankaltaisia kuin hirvellä, mutta hieman pienempiä. Laji vierailee usein pelloilla ja nostaa maasta esiin pieniä juureksia. Se syö kustakin juureksesta vain pienen palan, jolloin koko kasvi kuolee ja viljelijälle aiheutuvat vahingot voivat olla suuret.
Elintavat > Lisääntyminen ja elinikä

Isokauriin kiima-aika on syksyllä, Euroopassa yleensä elokuun lopusta lokakuun alkuun. Kesän ajan koossa olleet laumat hajaantuvat ja urokset alkavat kerätä itselleen mahdollisimman suurta haaremia, jota ne puolustavat muita uroksia vastaan. Urokset kuuluttavat reviiriensä rajoja mylvimällä, ja tarvittaessa ne selvittävät arvoasemansa puskuotteluissa. Naaraan tiineys kestää 7,5–8,5 kuukautta. Se synnyttää kerrallaan yhden poikasen, joka syntyy touko-kesäkuussa. Emo vieroittaa vasan puolivuotiaana, mutta vasta vuoden ikäisenä se tulee toimeen täysin itsenäisesti. Nuoret naaraat voivat pysytellä emonsa seurassa jopa kolmevuotiaiksi asti.
Isokauris saavuttaa sukukypsyyden yleensä vasta kaksivuotiaana. Aikuistumisnopeuteen vaikuttaa kuitenkin paljon se, millaisissa sääoloissa vasa on syntynyt. Vanhin tunnettu isokauris eli vankeudessa 31-vuotiaaksi.
Aiheesta muualla

ARKive: Red deer  (Cervus elaphus) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Animal Diversity Web (englanniksi)
Encyclopedia of Life: Cervus elaphus (luettu 12.7.2010) (englanniksi)
Uros on huomattavasti naarasta kookkaampi.
Vasa.
Kolontajälkiä tammessa.
Ahvenanmaan vaakuna.
Naaraat liikkuvat joskus suurinakin laumoina.
Taistelevat urokset.
Julia Grünwald

Julia Grünwald
Julia Grünwald (aiemmin Dygruber, s. 25. lokakuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Grünwald kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2011. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Kühtain pujottelussa joulukuussa 2014 oltuaan 14:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Flachaun jälkimmäisessä pujottelussa tammikuussa 2016.
Jori Mørkve

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jori Mørkve |  Jori Mørkve |  Jori Mørkve |  |
Maa:   Norja
Naisten ampumahiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Anterselva 2007 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Pronssia | Anterselva 2007 | Sekaviesti |  |
Jori Mørkve (s. 29. joulukuuta 1980 Voss) on norjalainen uransa lopettanut[lähde? ] ampumahiihtäjä. Hän on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2001 alkaen vuoteen 2016 asti. Mørkve on voittanut kaksi mitalia MM-kisoista, pronssia Anterselvasta 2007 sekä naisten viestissä että sekaviestissä. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kolmas viestistä Hocfilzenissä 2006.
Juan Antonio Flecha

Juan Antonio Flecha Ranskan ympäriajon kymmenennellä etapilla 2005
Juan Antonio Flecha Giannoni (s. 17. syyskuuta 1977 Buenos Aires) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, joka ajoi viimeksi UCI World Tour -sarjassa kilpailevassa Vacansoleil-DCM-tallissa. Hän oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa, kuten Pariisi-Roubaix'ssa. Flechan menestysten takana oli usein irtiotto muutama kilometri ennen maalia.
Relax-tallissa ammattilaisuransa vuonna 2000 aloittanut Flecha ajoi kaudet 2002–2003 iBanesto.com -joukkueessa. Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisenä Argentiinassa syntyneenä pyöräilijänä etapin Ranskan ympäriajossa. Ylittäessään maalilinjan 11. etapin voittajana hän ampui taivaalle nuolen kuvitteellisella jousipyssyllä – erikoinen tuuletus johtui hänen sukunimestään, joka tarkoittaa suomeksi nuolta.
Vuosina 2004–2005 Flecha kilpaili Fassa Bortolon joukkueessa jakaen monissa yhden päivän kilpailuissa tallin kapteenin aseman Fabian Cancellaran kanssa – heidän yhteistyönsä toimi saumattomasti. Flecha voitti vuonna 2004 Züri-Metzgeten ja Giro del Lazion, oli toinen Ranskan ympäriajon 11. etapilla sekä sijoittui viidenneksi maailmancupin loppupisteissä. Seuraavana vuonna hän oli toinen Gent-Wevelgemissä Nico Mattanin jälkeen ja kolmas Pariisi-Roubaix'ssa, jossa hän hävisi loppukiritaistelun Tom Boonenille ja George Hincapielle.
Kauden 2006 alusta Flecha ajoi Rabobankin oranssissa asussa. Debyyttivuonnaan alankomaalaistallissa hän sijoittui toiseksi ProTour-sarjaan kuuluvassa GP Ouest France-Plouay -kilpailussa sekä neljänneksi Pariisi-Roubaix'ssa. Vuoden 2007 Pariisi-Roubaix'ssa hän oli toinen Stuart O'Gradyn jälkeen; lisäksi hän sijoittui toiseksi Omloop Het Volk -klassikossa. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän oli kolmas Stijn Devolderin ja Nick Nuyensin jälkeen. Flecha palasi voittokantaan vuoden 2008 lokakuussa voittamalla kokonaiskilpailun Circuit Franco-Belge -etappikilpailussa. Vuonna 2009 hän oli kolmas Omloop Het Nieuwsblad -kilpailussa ja kuudes Pariisi–Roubaix'ssa.
Kauden 2010 alussa Flecha siirtyi uuteen brittiläiseen Team Sky -joukkueeseen. Flechan kausi uudessa joukkueessa käynnistyi hienosti, kun hän voitti helmikuun lopussa ajetun Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun iskemällä yksin irti viiden miehen irtiottoryhmästä toiseksi viimeisellä mukulakiviosuudella noin 20 kilometriä ennen maalia. Maaliskuisessa E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas, samoin huhtikuulla Pariisi–Roubaix-klassikossa. Vuonna 2011 hän sijoittui Omloop Het Nieuwsbladissa toiseksi ja 2012 kolmanneksi. Pariisi–Roubaix'ssa hän oli 2012 neljäs.
Flecha siirtyi Vacansoleil-DCM-talliin kauden 2013 alusta. Hän sijoittui tuona vuonna viidenneksi Gent–Wevelgem-klassikossa ja kahdeksanneksi Pariisi–Roubaix'ssa. Flecha päätti uransa kauden 2013 jälkeen.
Aiheesta muualla

Virallinen nettisivu (espanjaksi)
Kauhukeittiö (kausi 6)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 6 ohjelman voittaja pääsi johtamaan kanadalaista miljardin dollarin Araxi -ravintolaa Whistlerissa. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 21. heinäkuuta – 13. lokakuuta 2009.
Henkilökunta

Gordon Ramsay, keittiömestari, keittiöpäällikkö ja ohjelman juontaja.
Scott Liebfried. apulaiskeittiöpäällikkö/sinisen ryhmän johtaja.
Heather West, apulaiskeittiöpäällikkö/punaisen ryhmän johtaja. (kauden 2 voittaja)
Jean-Philippe Susilovic, hovimestari.
Kilpailijat

Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti (poikkeuksena Robert Hesse, joka palasi kilpailemaan kesken kauden kärsittyään edellisellä kaudella rinta- ja sydänkivuista).
Kilpailijat > Sininen joukkue

David "Louie" Cordio, 45, kuppilan omistaja.
Joseph Tinnelly, 27, apulaiskeittiöpäällikkö.
Tony D'Alessandro, 30, ravintola-alan liikkeen päällikkö.
James "Jim" McGloin, 34, apulaiskeittiöpäällikkö.
Andy Husbands, 39, apulaiskokki.
Van Hurd, 26, kalakokki.
Kevin Cottle, 35, apulaiskokki.
David "Dave" Levey, 32, apulaiskokki. (voittaja)
Kilpailijat > Punainen joukkue

Melinda Meaney, 38, yksityiskokki.
Connie "Lovely" Jackson, 23, leirikokki.
Amanda "Tek" Moore, 27, linjastokokki.
Robert Hesse, 30, apulaiskokki.
Amanda Davenport, 27, apulaiskeittiöpäällikkö.
Sabrina Gresset, 34, ravintolapäällikkö.
Suzanne Schlicht, 24, apulaiskeittiöpäällikkö.
Tennille Middleton, 28, apulaiskokki.
Ariel Contreras-Fox, 27, apulaiskeittiöpäällikkö.
Kilpailijat > Musta joukkue (top 6)

Van Hurd
Suzanne Schlicht
Tennille Middleton
Ariel Contreras-Fox
Kevin Cottle
Dave Levey
Kilpailijat > Finaalin joukkueet

Dave Leveyn joukkue
Ariel Contreras-Fox
Robert Hesse
Suzanne Schlicht
Kevin Cottlen joukkue
Van Hurd
Amanda Davenport
Sabrina Gresset
Muuta

Kilpailun voittanut Dave Levey kokkasi kilpailun aikana murtuneella kädellä finaaliin asti. Levey työskenteli ravintolassa hetken aikaa, kunnes palasi New Jerseyhyn, jossa hänet pidätettiin epäiltynä huumausaineisiin sekaantuneena.
Julia Hickelsberger-Füller

Julia Hickelsberger maaottelussa Slovakiaa vastaan kesäkuussa 2019.
Julia Hickelsberger-Füller (o.s. Hickelsberger, s. 1. elokuuta 1999) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 28 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2019 Nigeriaa vastaan.
Hickelsberger on tammikuusta 2019 alkaen edustanut kotimaassaan St. Pöltenin joukkuetta.
Itä–Länsi-ottelu 2017

| Tiedot |
| --- | --- | --- |
Päivämäärä: 29. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 2017
Kaupunki: Imatra, Suomi
Kenttä: Ukonniemen stadion
Järjestäjä: Imatran Pallo-Veikot
Vuoden 2017 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 83. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu. Se pelattiin Imatran Ukonniemen stadionilla 29. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 2017. Miesten ottelussa Itä voitti Lännen ja katkaisi Lännen kuuden ottelun voittoputken. Voitot jakautuivat tämän jälkeen Itä 37 – Länsi 36.