stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arcturus

| Arcturus |
| --- | --- |

Bayerin designaatio:  α Bootis, Alfa Bootis, α Boo, ALF BOO, ALP BOO
Flamsteedin designaatio:  16 Bootis
HD-designaatio:  HD 124897
Muut nimet:  Alramech, Abramech, α Boötis, 16 Boötes, HR 5340, BD+19°2777, GCTP 3242.00, GJ 541, LHS 48, and HIP 69673
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  −0,04 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  −0,38 Mv
Valovoima:  110 aurinkoa
Spektriluokka:  K1.5 IIIpe
Väri-indeksi:  B-V 1,24 U-B 1,22
Lämpötila:  4300 K
Massa:  1–1,5 M☉
Säde:  15,9 R☉
Muuttujatyyppi:  luultavasti
Metallipitoisuus:  20–50 % auringon
Ikä:  yli 4,6 miljardia v.
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Karhunvartija
Rektaskensio (J2000):  14h 15m 39,7s
Deklinaatio (J2000):  +19° 10' 56"
Etäisyys:  36,7 ± 0,3 valovuotta (11,26 ± 0,09 parsekia)
Parallaksi:  88,78 ± 0,68 mas
Säteisnopeus:  −5,2 km/s
Ominaisliike:  RA: −1093,45 mas/v  dekl.: −1999,40 mas/v
 Näkyy leveysasteiden 90° N  ja 71° S välillä. 
Arcturus tähtikartalla
Arcturus (α Boötis) on Karhunvartijan tähdistön päätähti, jonka näennäinen suuruusluokka on –0,0 ja absoluuttinen suuruusluokka –0,2. Se on tähtitaivaan neljänneksi kirkkain tähti ja Siriuksen jälkeen toiseksi kirkkain Suomessa näkyvä tähti.
Havaitseminen Suomessa

Helpoin tapa löytää Arcturus yötaivaalta on seurata Otavan kauhan ”vartta” alaspäin. Arcturuksesta samaa linjaa eteenpäin jatkettaessa tulee vastaan myös Spica, Neitsyen päätähti.
Arcturuksen nimi

Arcturus tulee antiikin kreikankielisestä sanasta Ἀρκτοῦρος (Arkturos), joka tarkoittaa ”Karhunvartijaa”, ja josta tulee myös Karhunvartijan tähdistön suomenkielinen nimi. Arabian kielessä tähdestä käytetään nimeä Haris-el-sema, ”taivaan pitäjä.” Tätä nimeä on joskus on roomalaistettu muotoihin Aramec ja Azimech, mutta nykyisin niitä ei enää käytetä.
Kiinassa Arcturusta kutsutaan nimellä Dah Jyaoo (大角, "Suuri sarvi"; Pinyin: Dajiao), koska tähti on Sarvi-nimisen kiinalaisen tähtikuvion (kiin. 角宿, Jyaoo Shiuh; Pinyin: Jiaosu) osa. Myöhemmin Arcturuksesta tuli Kangh Shiuh (亢宿, Pinyin: Kangsu) -nimisen kiinalaisen tähtikuvion osa.
Muinaisjapanilaiset omaksuivat kiinalaisen nimen "大角", mutta tähden läntinen nimi (アルクトゥルス) on tavallisempi nykyään.
Fysikaalisia tietoja Arcturuksesta

Arcturuksen magnitudi on −0,05. Se on 115 kertaa Aurinkoa kirkkaampi, mutta suurin osa tähden säteilystä tulee infrapunasäteilynä, jolla se loistaa 180 kertaa päivätähteämme kirkkaammin.
Arcturus luokitellaan K1,5 IIIpe -luokan punaiseksi jättiläistähdeksi. Kirjaimet p ja e kuvaavat  tähden sähkömagneettista spektriä: p tulee englannin sanasta ”peculiar”, epätavallinen, ja e sanasta ”emission”, joka viittaa emissioviivoihin. Tämä on melko tavallista punaisille jättiläisille, mutta Arcturus on ilmiöstä oppikirjamainen esimerkki.
Hipparcos-satelliitin mukaan Arcturus on meistä 36,7 valovuoden (11,3 parsekin) päässä eli kosmologisessa mittakaavassa melkein naapurissamme. Satelliitin havainnoista selvisi myös, että Arcturus on muuttuva tähti. Kirkkauden muutoksen suuruus on 0,04 magnitudia noin 8,3 vuorokauden ajanjaksolla. Uskotaan, että tähden pinta sykkii, mikä on tavallista jättiläistähdillä. Sykkimisen nopeus on 150 m/s ja taajuus yksi sykähdys 1,842 päivässä.

Arcturuksen näennäinen läpimitta on 0,019–0,027 kaarisekuntia ja todellinen 24,5 Auringon sädettä. Arcturus on vanha Linnunradan paksun kiekon populaation  tähti ja kuuluu samaan ryhmään 52 muun tähden kanssa. Tähti polttaa heliumia ytimessään ja vetyä kuoressa sen ympärillä.
Hipparcos-satelliitin havaintojen mukaan Arcturus on kaksoistähti, jonka kumppani on noin 20 kertaa päätähteä himmeämpi. Tähdet kiertävät toisiaan niin lähellä, että nykyisillä havaintomenetelmillä niiden erottaminen visuaalisesti on erittäin vaikeaa. Toiset tutkimukset ovat kuitenkin tulleet siihen tulokseen, ettei Arcturus sittenkään olisi kaksoistähti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arcturus Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Tähdet: Arcturus, ε Boo, η Boo, ε Boo, γ Boo, δ Boo, β Boo, ρ Boo, ζ Boo, θ Boo, υ Boo, λ Boo, μ1 Boo, ζ Boo, σ Boo, π1 Boo, τ Boo, ψ Boo, κ2 Boo, ξ Boo, ο Boo, ι Boo, HD 125351, 34 Boo, ω Boo, 12 Boo, 44 Boo, 20 Boo, 31 Boo, 6 Boo, 45 Boo, ν2 Boo, 9 Boo, ν1 Boo, φ Boo, 13 Boo, χ Boo, 15 Boo, 50 Boo, 33 Boo, 22 Boo, 18 Boo, 14 Boo, 32 Boo, 24 Boo, 47 Boo, 2 Boo, 40 Boo, 46 Boo, 39 Boo, 7 Boo, 1 Boo, 10 Boo, 38 Boo, 101 Vir, π2 Boo, 26 Boo, 3 Boo, 11 Boo, BX Boo, μ2 Boo, κ1 Boo, HD 128311, R Boo
Eksoplaneetat: τ Boo Ab, HD 128311 b, HD 128311 c
Taivaan kirkkaimmat tähdet
Felix Kersten

Felix Kersten noin vuonna 1920.
Eduard Alexander Felix Kersten (30. syyskuuta 1898 Tartto, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 16. huhtikuuta 1960 Hamm, Länsi-Saksa) oli SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmlerin henkilökohtainen hieroja.
Kersten väitti itse pelastaneensa useita natsien vainoamia henkilöitä, mutta näitä väitteitä ei ole kaikissa tapauksissa pystytty vahvistamaan riippumattomista lähteistä. Emmanuel Amaran 2007 valmistaman televisiodokumentin mukaan Felix Kerstenin onnistui toisen maailmansodan mittaan pelastaa tuhansia natsien vainoamia ihmisiä keskitysleiriltä ja teloituksilta.
Sodan loppupuolella Kersten myös vakoili liittoutuneille, hoiti rauhanneuvotteluja ja johdatti kokonaisen saattueen vankeja turvaan natseilta.
Tausta ja nuoruus

Kersten syntyi baltiansaksalaiseen perheeseen Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Virossa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli Saksan puolella ja saapui Suomeen huhtikuussa 1918 Suomen sisällissotaan osallistuneiden saksalaisten joukkojen mukana. Kersten oli jonkin aikaa mukana suojeluskuntien toiminnassa ja oli Porin suojeluskunnan päällikkönäkin. Hänelle myönnettiin Suomen kansalaisuus 1920 ja hän palveli Suomen armeijassa vänrikkinä syyskuusta 1921 alkaen.lähde?
Ura luontaishoitajana

Helmikuussa 1922 Kersten palasi Saksaan ja alkoi harjoittaa siellä hierojan ja ”magnetisöörin” ammattia johon hän oli saanut koulutusta Suomessa ja Berliinissä. Kersten väitti olevansa kiinalaisen ”manuaalisen hermorefleksien hoitamisen” spesialisti. Hän menestyikin ammatissaan hyvin saaden useita vaikutusvaltaisia asiakkaita, heidän joukossaan Hollannin prinssipuoliso Hendrik ja Italian ulkoministeri, kreivi Galeazzo Ciano. Erään potilaansa kautta Kersten tutustui Heinrich Himmleriin, joka Kerstenin mukaan kärsi vaikeista vatsavaivoista. Kersten onnistuikin hoidollaan lievittämään näitä vaivoja ja niin hänestä tuli Himmlerin henkilökohtainen hieroja. Kerstenin arvonimenä oli tällöin lääkintöneuvos (Medizinalrat) vaikka hänellä ei ollutkaan mitään lääketieteellistä koulutusta. Monet Saksassa pitivät häntä kuitenkin puoskarina ja silmänkääntäjänä.lähde?
Ennen pitkää Kersten tajusi, että hänellä oli suuri vaikutusvalta SS-valtakunnanjohtajaan, ja hän välitti päämieheltään hoitopöytänsä äärellä saamiaan sisäpiirin tietoja Suomen viranomaisille. Himmlerin ohella Kersten hieroi ainakin Joachim von Ribbentropia ja Rudolf Hessiä. Tehostaakseen hoitojensa vaikutusta Kersten väitti olevansa erään maagisen kiinalaisen hoitajagurun perinteen jatkaja, mutta hänen oppi-isäkseen nimeämästään "Mestari Ko'sta" ei myöhemmissä tutkimuksissa ole löytynyt jälkeäkään. Yksi osoitus Kerstenin menestyksestä oli hänen omistamansa valtava maatila lähellä Berliiniä.
Himmlerin henkilökuntaa

Kersten oli mukana järjestämässä Himmlerin Suomen-vierailua elokuussa 1942. Vierailun aikana Himmler olisi Kerstenin antaman tiedon mukaan vaatinut kaikkien Suomen juutalaisten luovuttamista Gestapolle. Presidentti Ryti tiivisti päiväkirjaansa Himmlerin olevan ”äärimmäisen jyrkkä antisemiitti”. Kersten puolestaan kertoi Rytille Saksan juutalaistilanteesta: ”juutalaisia lähetetään paljon pois Saksasta Latviaan ja Puolaan, jossa heitä joukottain kylmäverisesti surmataan”, ja puhui ”ihmisteurastuksesta”. Tutkija Heikki Ylikankaan mukaan tämä oli mahdollisesti ensimmäinen kerta, kun Ryti kuuli juutalaisten joukkosurmista.
Toisen maailmansodan jälkeen julkaisemissaan muistelmissa Kersten väitti pelastaneensa hollantilaiset pakkosiirrolta Itä-Eurooppaan. Kersten toimi Himmlerin ja ruotsalaisen kreivi Folke Bernadotten välisenä yhdysmiehenä neuvotteluissa joiden tuloksena maalis-huhtikuussa 1945 tuhansia hollantilaisia, belgialaisia, norjalaisia ja tanskalaisia vapautettiin keskitysleireiltä ja kuljetettiin Ruotsiin.lähde?
Kersten saattoi 19. huhtikuuta 1945 juutalaisten maailmankonferenssin puheenjohtajan Norbert Mazurin Tukholmasta Berliiniin neuvottelemaan juutalaisten kohtalosta Heinrich Himmlerin kanssa. Neuvottelu tapahtui myöhään yöllä Adolf Hitlerin syntymäpäivän jälkeen. Paikalla olivat Mazur, Himmler ja Kersten. Lopputuloksena Himmler allekirjoitti sopimuksen, jossa lupasi jättää keskitysleirit räjäyttämättä ja leirien hallinnon antautuvan liittoutuneiden saapuessa. Samalla sovittiin keskitysleireiltä vapautettavan juutalaisia. Tuhat juutalaisvankia kuljetettiin Ravensbrückin keskitysleiriltä Ruotsiin.
Sodan jälkeen Ruotsin hallitus halusi poliittisista syistä peitellä Kerstenin osuuden juutalaisvapautuksissa ja painotti kreivi Bernadotten osuutta. Hollannin hallitukselta Kersten sai korkean kunniamerkin sodan jälkeen. Suomessa Kersten sai lääkintöneuvoksen arvonimen, ja Hollannista häntä esitettiin useaan otteeseen Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Kersten asui sodan jälkeen Länsi-Saksassa ja Ruotsissa ja sai Ruotsin kansalaisuuden 1953. Hän kuoli Saksan-vierailullaan vuonna 1960.
Kiistelty henkilöys

Totuus Kerstenistä voi kuitenkin olla toisenlainen ja koko tarina hänestä huijausta. Arto Koskinen on tehnyt vuonna 1998 Kerstenistä dokumentin Kuka oli Felix Kersten ja vuonna 2018 podcastin Tapaus Felix Kersten, joista jälkimmäisessä Kerstenin tarinaa puretaan. Arkistolähteiden perusteella tarina on muuttunut täysin. Kaikkiin arkistoihin hänellä ja hänen kanssaan dokumenttia tehneellä John Bernsteinilla ei vielä ollut pääsyä.
Podcastissa spekuloidaan ajatuksella, että Kersten olisikin ollut todellisuudessa Felix Huberti. Väite on peräisin saksalaiselta eläkkeellä olevalta lääkäriltä Werner Neussilta, joka kirjoitti aiheesta lyhyen omakustanteena julkaistun kirjan Menschenfreund und Mörder (2010). Sen mukaan murhaan Saksassa syyllistynyt Huberti olisi paennut Viroon, jossa hän olisi ottanut Viron vapaussodassa kuolleen Felix Kerstenin identiteetin.
Neussin väite on kuitenkin täysin ristiriitainen professori Jorma Pohjanpalon muistelmien (1974) kanssa. Pohjanpalojen perhe ystävystyi suomea virolaisittain puhuvan Kerstenin kanssa Ikaalisissa kesällä 1920. Seuraavana kesänä Jorma Pohjanpalo vietti Kerstenin kanssa tämän vanhempien vieraana Tartossa yli puolet kesästä. Seurueeseen kuuluivat myös Jorma Pohjanpalon veli Taavi, sisar Kerttu ja äiti Inni. Jos Neussin väite olisi totta, Pohjanpalojen isäntänä olisikin ollut Tartossa Felix Huberti. Silloin Kerstenin vanhemmat eivät olisi tunnistaneet omaa poikaansa. Samalla vanhemmat olisivat jostain syystä hyväksyneet heille täysin vieraan Hubertin ”ottopojakseen”. Vanhempien ohella Kersteniä eivät olisi tunnistaneet myöskään heidän naapurinsa ja monet Kerstenin nuoruuden ystävät, joita Pohjanpalot tapasivat lähes kaksi kuukautta kestäneen matkansa aikana.
Kirjallisuutta

Jong, de L.: Het Koninkrijk der Nederlanden in de Tweede Wereldoorlog. Volume 10b: Het laatste jaar, part II, s. 1149–. Rijksinstituut voor Oorlogsdocumentatie 1982.
Kessel, Joseph: The Magic Touch, The Man With the Miraculous Hands. Librairie Gallimard, 1960.
Kessel, Joseph: The Man With the Miraculous Hands: The Fantastic Story of Felix Kersten, Himmler’s Private Doctor. Burford Books. 2004. ISBN 1-58080-122-6.
Kersten, Felix: Himmlerin henkilääkärinä: Muistelmia Kolmannesta Valtakunnasta vv. 1939–1945. Hämeenlinna: Nide, 1947. (Suomennos ruotsinkielisestä laitoksesta.)
Kersten, Felix: The Kersten Memoirs, 1940–1945. Time Life Education 1992. (Käännös alun perin saksaksi kirjoitetuista muistelmista.) ISBN 0-8094-8737-3.
Pohjanpalo, Jorma (1974): Onpahan eletty... WSOY. Helsinki.
Neuss, Werner (2010): Menschenfreund und Mörder.
Tamminen, Tapio: Himmler ja hänen suomalainen buddhansa.  Jyväskylä:  Atena, 2018.  ISBN 978-952-300-450-4
Waller, John H.: Paholaisen parantaja: Felix Kersten ja salainen suunnitelma Himmlerin kääntämiseksi Hitleriä vastaan.  ((The Devil’s Doctor: Felix Kersten and the Secret Plot to Turn Himmler Against Hitler, 2002.) Suomentanut Tarmo J. Hietamaa)  Helsinki:  Rasalas, 2004.  ISBN 952-5421-15-5
Vares, Vesa: ”Kersten, Felix (1898–1960)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 112–113.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Vecchioni, Domenico: Felix Kersten: Il medico di Heinrich Himmler. Una storia straordinaria.  Milano:  Greco & Greco, 2014.  ISBN 978-88-798-0639-8
Aiheesta muualla

Kersten, Felix hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
John Bernstein, Huijari, pelastaja, parantaja, vakooja – tutkittavana Tapaus Felix Kersten Yle.fi 27.2.2019
Antero Raevuori, Himmlerin suomalainen hieroja Felix Kersten pelasti tuhansia juutalaisia keskitysleiriltä – vai oliko hän sittenkin huijari? Seura.fi 27.9.2016
Suvi Sinervo, Felix Kerstenin fantastinen tarina, Yle.fi 27.2.2019
Arto Koskinen, Felix Kerstenin tarina on pitänyt Arto Koskista otteessaan 20 vuotta, Yle.fi 27.2.2019
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef
Matti Aro

Matti Aro esiintyy asemiesillassa vuonna 1943.
Matti Aro (12. maaliskuuta 1906 Helsinki – 14. elokuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja. Aroa on luonnehdittu stanislavskilaiseksi realistiksi, ja hän on tunnettu suomalaisten klassikkonäytelmien ohjaaja.
Ura

Aro valmistui ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 1927. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1927–1930 ja sen jälkeen Suomalaisessa Näyttämöopistossa, josta valmistui vuonna 1934. Vuosina 1939–1943 Aro toimi Ylioppilasteatterin ohjaajana ja johtajana. Jorma Nortimon (1933–1936), Jouko Paavolan (1936–1938) ja Matti Aron peräkkäisiä johtajakausia on luonnehdittu 1930-luvun Ylioppilasteatterin kolmen suuren ohjaajan aikakaudeksi. Aro on muistelmissaan kertonut jättäneensä 1930-luvulla ammattiteatterin ja siirtyneensä Ylioppilasteatteriin, jossa hän oli arvioinut voivansa kehittää omaa teatteri-ilmaisuaan vapaammin. Toisaalta Aro nosti johtajakaudellaan teatterin ensi-iltamäärän lähelle ammattiteattereille tyypillisiä lukemia.
Toisen maailmansodan jälkeen Aro oli Jyväskylän teatterin johtaja vuosina 1949–1953, Lahden teatterin johtaja vuosian 1953–1955, Suomen Teatterikoulun vara- ja väliaikainen rehtori vuosina 1955–1961, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin johtaja vuosina 1961–1965 sekä Helsingin Kaupunginteatterin apulaisjohtaja vuodesta 1965.
Aro palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla sekä vuonna 1981 Ida Aalberg -mitalilla.
Vuosina 1959–1961 Aro toimi Suomen Teatterikoulun va. rehtorina, kun rehtori Wilho Ilmari oli virkavapaalla. Näiden kahden vuoden aikana Aro johti koko koulun perusopetusta "ilmariaanisessa" hengessä, ja hän opetti itsekin suuria tuntimääriä. Hänen opetusaineisiinsa kuului muun muassa teatterihistoria.
Matti Aron puoliso oli näyttelijä-ohjaaja Impi Aro. Heidän tyttärensä Maria Aro ja Minna Aro ovat näyttelijöitä.
Julkaisuja

Aro, Matti 1977. Suomalaisen teatterin vaiheita. Hämeenlinna: Karisto.  ISBN 951-23-1170-4
Argand-lamppu

Charles Willson Peale, James Pealen muotokuva, 1822. Pöydällä Argand-lamppu.
Argand-lamppu, jossa on sylinterin muotoinen sydänlanka ja lasista valmistettu putki.(Illustration from Les Merveilles de la science [1867-1869] by Louis Figuier).
Argand-lamppu on kotitalouskäyttöön tarkoitettu öljylamppu, joka tuottaa 6–10 kynttilää vastaavan valaisuvoiman ja jonka keksi ja patentoi 1780-luvulla sveitsiläinen fyysikko Aimé Argand. Argandin tavoitteena oli saada lampun valovoima niin suureksi, että laitetta voitaisiin käyttää majakoissa. Valaisuvoimakkuuden parantumisen lisäksi sydänlangan ja öljyn puhtaampi palaminen vähensi tarvetta sydänlangan niistämiselle.
Ranskassa Argand-lamppu tunnetaan nimellä ”quinquet” Antoine-Arnoult Quinquetin mukaan. Hän oli pariisilainen apteekkari, joka käytti Argandin alkuperäistä ideaa ja saattoi sen ihmisten tietouteen Ranskassa. Hänelle annetaan joskus kunnia lasisen putken lisäämisestä lamppuun.
Toimintaperiaate

Argand-lampussa oli asennettuna sylinterin muotoinen litteä sydänlanka siten, että ilma saattoi kulkea sekä langan keskeltä läpi että langan ulkopuolelta ja jatkaa sylinterimäisen piipun läpi, mikä vakautti liekkiä ja paransi ilman virtausta. Aikaisimmat mallit käyttivät mattalasia, joka oli joskus sävytetty langan ympäriltä.
Argand-lampussa käytettiin valasöljyä, rapsiöljyä, oliiviöljyä tai muuta kasviöljyä polttoaineena, jota syötettiin painovoimalla säiliöstä, joka oli asennettuna polttimon yläpuolelle.
Alkuperäisen Argand-lampun haittapuolena oli, että öljysäiliön piti olla polttimon tasan yläpuolella, koska raskas ja tahmea kasviöljy ei olisi jaksanut nousta korkealle sydänlankaa pitkin. Tämä teki lampun yläosasta painavan ja langetti varjon yhteen suuntaan lampun liekistä. 1800-luvun Carcel-lamppu ja Franchotin moderaattorilamppu vuodelta 1836 välttivät nämä ongelmat.
Samaa periaatetta käytettiin myös ruoanlaitossa ja veden keittämisessä johtuen sen 'kyvystä paljon voimakkaampaan kuumuuteen ilman savua'.
Historia

Argand-lamppu oli Thomas Jeffersonille uutta Pariisissa vuonna 1784. Hänen mukaansa se antoi ”valoa saman kuin kuudesta kahdeksaan kynttilää.”
Nämä uudet lamput, jotka olivat huomattavasti paljon monimutkaisempia ja kalliimpia kuin edelliset alkeelliset öljytuikut, omaksuttiin ensiksi hyväosaisten keskuudessa, mutta pian ne levisivät Euroopassa ja Amerikassa keskiluokkaan ja lopulta myös vähemmän varakkaille. Argand-lamppuja valmistettiin koristeellisina joka lähtöön ja niistä tuli nopeasti suosittuja Amerikassa.
Argand-lamppu hallitsi markkinoita 1850-luvulle asti, jolloin petrolikäyttöiset öljylamput otettiin käyttöön. Valopetroli oli edullisempaa kuin kasviöljy, se tuotti valkoisemman liekin, ja alhaisen viskositeetin ansiosta valopetroli nousi helposti sydänlankaa pitkin ylös täten poistaen tarpeen monimutkaisille mekanismeille, joilla syötettiin polttoainetta polttimoon.
Argand-lamppu majakkalyhtynä

Alun perin majakat oli varustettu avotulella jossa oli omat ongelmansa; nopeasti kehitys kulkikin siihen että niiden sijaan käytettiin kynttilöitä.
Vuonna 1716 rakennettiin ensimmäinen Yhdysvaltojen majakkatorni Bostoniin; sen valonlähteenä oli sianihralla palava öljylamppu. Öljylampun paha ongelma oli antiikista periytyvä pyöreä sydän, joka paloi epävarmasti ja epätasaisesti; vuonna 1746 Englannissa kehitettiin litteät lampunsydämet, jotka paloivat tasaisesti.
Litteän sydämen kokoa rajoitti sen leveys. Aimé Argand kehitti vuonna 1785 uuden mallin, jonka lieriömäinen sydän päästi ilmaa myös liekin sisäpuolelle ja sai tämän palamaan kirkkaammin ja taloudellisemmin; hyvin pian  niitä alettiin sijoittaa sisäkkäin, mikä teki uudesta lampputyypistä ennennäkemättömän tehokkaan ja taloudellisen.
Aluksi polttoaineena oli hamppu- tai naurisöljy, mutta ne osoittautuivat erityisesti Pohjoismaissa mahdottomiksi kylmissä oloissa, joten vähitellen ne korvasi tehokkaampi ja jäätymätön petroli. Argand-lyhdystä tulikin toistasadan vuoden ajaksi hallitseva lyhtymalli, kunnes ensin Gustaf Dalénin asetyleenivalo syrjäytti sen; myös sähkö alkoi tehdä voimalla tuloaan: Eddystonen majakka Cornwallin rannikolla oli edelläkävijä: se muutettiin suoraan öljyvalolta sähkökäyttöiseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teknisesti yksityiskohtainen kuvaus Argand-lampun toimintaperiaatteesta. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Argand lamp
Valonlähteet
| --- | --- |
Luonnollinen:  Luminesenssi  Taivaankappaleet  Salama  Tuli 
Palaminen:  Kynttilä  Lyhty  Kalkkivalo  Kaasuvalaistus  Öljylamppu  Öljytuikku  Argand-lamppu  Bude-lamppu  Carcel-lamppu 
Hehkuminen:  Hehkulamppu  Halogeenilamppu  Nernst-lamppu  PAR-lamppu  Tilley-lamppu  Voimavalolyhty 
Fluoresenssi:  Loistelamppu  Energiansäästölamppu  Induktiolamppu 
Valokaari:  Kaarilamppu  Jablotškovin kynttilä 
Kaasupurkauslamppu:  Suurpainenatriumlamppu  Pienpainenatriumlamppu  Monimetallilamppu  Elohopeahöyrylamppu  Ksenonlamppu  Hohtolamppu 
Muut:  hohtodiodi (LED)  Rikkiplasmalamppu  Plasmapallo 
Käännös suomeksi
Kenotsooinen maailmankausi

Arsinotherium, eräs kenotsooisen maailmankauden jo sukupuuttoon kuollut kasvinsyöjänisäkäs, joka muistutti jossakin määrin sarvikuonoa ja virtahepoa.
Kenotsooinen maailmankausi eli elämän uusi aika on geologinen ajanjakso, joka alkoi liitukauden lopun joukkotuhosta noin 65 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen. Tälle nykyiselle maailmankaudelle on ollut tyypillistä nisäkkäiden kehitys sen alkuvaiheen pienistä päästäisen ja majavan kokoisista eläimistä kirahvin, norsun ja valaiden kaltaisiksi suurnisäkkäiksi. Kaudella on esiintynyt nykyistä suurempiakin maanisäkkäitä, esimerkiksi Baluchitherium. Nisäkkäiden evoluutio oli täydessä vauhdissaselvennä noin 5 miljoonaa vuotta liitukauden lopun joukkotuhon jälkeen.
Kauden alussa ilmasto oli huomattavan lämmin ja alun kuivuuden jälkeenselvennä todella kostea, mutta alkoi kauden edetessä viiletä ja kuivua. Jaksolliset, alle miljoonan vuoden mittaiset lämpötilan vaihtelut voimistuivat kauden lopulla jääkausiksi. Metsää kuivemmat ruohoa kasvavat savannit ja arot valtasivat alaa. Tämä mahdollisti esimerkiksi hevosen kehityksen. Kädelliset kehittyivät ihmisapinoiksi. Ihminen kehittyi aivan kauden lopulla.
Geologisesti kaudella tapahtui mantereiden siirtyminen nykyisille paikoilleen. Alpit alkoivat nousta, kun Afrikan pohjoispuolella ollut merenpohja painui Euroopanselvennä alle. Kun Afrikan manner törmäsi lopulta Eurooppaan ja Aasiaan, Intian valtameren ja Atlantin yhdistänyt Tethysmeri suurimmaksi osaksi hävisi. Tämä muutti merivirtoja ja viilensi Maan ilmastoa. Himalaja syntyi Intian mantereen törmätessä Aasiaan.