Maailmankansalaisen etiikka
Uskonnot ja oikeudenmukaisuus

Juha Sihvola esittää, että uskontojen toimintaan voidaan puuttua silloin, kun ne loukkaavat ihmisten oikeuksia. Esimerkiksi naisten kouluttamatta jättämistä tai sukupuolielinten silpomisen kaltaista väkivaltaa ei Sihvolan mukaan tule hyväksyä, vaikka näitä käytäntöjä yritettäisiinkin oikeuttaa uskonnonvapauden käsitteellä.
Sihvola toteaa ajatuksenvapauteen kuuluvan, että valtio kohtelee eri uskontoja tasapuolisesti. Uskontojen suhteen puolueeton valtio ei kuitenkaan toteudu kaikissa yhteiskunnissa, jotka ilmoittavat pitävänsä yllä uskonnonvapautta. Suomessa kaksi uskontokuntaa, evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko, ovat erityisasemassa. Esimerkiksi valtion laitosten toimintaan liittyy uskonnollisia juhlamenoja. Moniarvoistuminen ja uskonnollisuuden väheneminen muodostavat Sihvolan mukaan painetta näiden piirteiden poistamiseksi valtion toiminnasta. Vapaa-ajattelijain liitto vaatii uskonnonvapauslain kumoamista, koska lakiin kuuluva rekisteröidyn uskonnollisen yhdyskunnan käsite asettaisi heidän mukaansa tietyt aatteelliset yhteenliittymät mielivaltaisesti etuoikeutettuun asemaan. Uskontokunnat eivät tarvitsisi erityiskohtelua, vaan niiden säätelemiseen riittäisi yhdistyslaki.
Sihvolan mielestä sellaista uskonnollista todellisuus- ja arvokäsitystä voitaisiin pitää hyväksyttävänä, jossa siveys ajatellaan uskonnon suhteen itsenäiseksi ja todellisuuskäsitys ainakin osittain uskonnosta riippumattomaksi. Hän kuitenkin toteaa, että suurin osa maailman uskovaisista ei ajattele näin. Jotkut uskovaiset pitävät uskonnollisia oppeja kirjaimellisina totuuksina, jotka antavat ainoan oikean vastauksen todellisuuden, yhteiskunnan ja siveyden kysymyksiin ja jopa oikeuden halveksia ja vainota muita. Jotkut haluavat rajoittaa uskonnon nimissä tieteen, taiteen ja ajatuksen vapautta. Uskontoihin kuuluu Sihvolan mukaan pahuutta, kuten kiihkoilua ja väkivaltaa ruokkivia aineksia. Jumalakokemus voi avata oven väkivallan, esimerkiksi syyskuun 11. päivän iskujen kaltaisen itsemurhaterrorismin harjoittamiseen. Sihvolan mielestä pahuutta ja julmuutta ei tule hyväksyä, ei myöskään tyhmyyttä, ahdasmielisyyttä, ennakkoluuloisuutta ja suvaitsemattomuutta.
Sihvola käsittelee lyhyesti myös islamia. Esimerkiksi Samuel Huntingtonin kirja Kulttuurien kamppailu (1996) esittää länsimaisen ja islamilaisen valtarakenteen olevan törmäyskurssilla. Sihvola toteaa, että islamilaisessa maailmassa ei ole ollut vastaavaa voimakasta uskonnollisuuden vähenemisen aikaa kuin länsimaissa 1700-luvun valistuksesta alkaen. Islam ei ole kohdannut uskontokritiikkiä ja vapaa-ajattelua. Sihvola toteaa, että tutkimus ei vahvista usein esitettyä väitettä, että islamilainen terrorismi kasvaisi köyhyydestä ja yhteiskunnallisista ongelmista. Terrori-iskujen toteuttajat ovat päinvastoin usein etuoikeutettuja ja menestyviä henkilöitä. Hän myös muistuttaa, että myös kristinuskossa on fundamentalistiset suuntauksensa.
Ateismi voi liittyä uskontokritiikkiin, joka arvostelee uskonnollisten käsitysten ajatusvirheitä ja uskonnollisen toiminnan vääryyksiä, kuten hätää kärsivien ihmisten pelottelemista vaikuttimenaan uskonnon vallan ja vaurauden vahvistaminen. Uskontojen arvostelu on täten totuutta etsivää ihmisystävällistä toimintaa, joka osaltaan edistää ajatuksenvapautta ja suvaitsevuutta.
Uskontoon liittyvää aihepiiriä Sihvola käsittelee tarkemmin teoksessaan Maailmankansalaisen uskonto (2011).