stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorge Videla
Valtakausi

Isabel Perón oli miehensä Juan Perónin varapresidentti ja tuli valtaan tämän kuoltua vuonna 1975. Heikkotahtoinen Perón nimitti Jorge Videlan armeijan komentajaksi samana vuonna. Videla johti kaappausta, joka poisti Perónin vallasta ja muodosti sotilasjuntan, johon hän kuului itse maavoimien edustajana, amiraali Emilio Massera laivaston edustajana ja prikaatikenraali Orlando Ramón Agosti ilmavoimien edustajana. Kaksi päivää kaappauksen jälkeen Videla otti maan presidentin aseman.
Juntta nousi valtaan kesken epäjärjestyksen kauden. Maassa mellastivat toisaalta maanalaiset marxilaiset Ejército Revolucionario del Pueblo ja Movimiento Peronista Montonero, oikeistolaiset Alianza Anticomunista Argentina (AAA) sosiaaliministeri José López Regan johtamana ja erilaiset kuolemanpartiot. Juntta piti tätä oikeutuksena valtaannousulleen ja nimitti sitä kansallisen uudelleenjärjestelyn prosessiksi (Proceso de Reorganización Nacional). Asevoimat sai rajoittamattoman oikeuden pidättää ja tuomita terroristeiksi epäiltyjä. Kongressi ja poliittiset puolueet hajotettiin ja kaikki lainsäädäntövalta keskitettiin yhdeksänmiehiselle neuvostolle ja kaikki hallituksen paikat miehitettiin luotettavilla sotilailla.
Ihmisoikeusloukkauksista tuli arkipäivää juntan valtakaudella. Arviolta 8 960–30 000 argentiinalaista tapettiin tai katosi sen valtakaudella. Argentiinassa tätä nimitetään likaiseksi sodaksi (esp. Guerra Sucia). Ihmisoikeusloukkaukset rasittivat maan kuvaa ulkomailla, ja juntta leimasi kritiikin Argentiinan vastaiseksi kampanjaksi.
Talouspolitiikka jäi pitkälti José Alfredo Martínez de Hozin käsiin, joka pyrki liberalisoimaan taloutta. Ammattiliitot ja lakot kiellettiin.
Ulkopolitiikassa juntalle tuli kiistaa Chilen kanssa asumattomasta kolmesta saaresta, Picton, Lennox ja Nueva, Amerikan eteläkärjessä Beaglen kanaalissa ja vuonna 1977 Augusto Pinochetin Chile ja Argentiina olivat lähellä avointa sotaa. Paavi Johannes Paavali II avasi kuitenkin neuvottelukierroksen, joka esti sodan.
Myöhemmin Argentiina alkoi vihjailla YK:ssa mahdollisuudesta vallata Falklandinsaaret briteiltä. Koska britit eivät reagoineet uhkauksiin, pääteltiin etteivät he saarista välittäneet. Operaatio Rosario saarten valtaamiseksi käynnistyi 2. huhtikuuta 1982 pian Etelä-Georgian kriisin jälkeen. Hävityn Falklandin sodan jälkeen sotilasdiktatuuri kaatui pian.
Valtakauden jälkeen

Videla luovutti vallan Roberto Eduardo Violalle 29. maaliskuuta 1981. Maa palasi demokratiaan vuonna 1983, jolloin Videla asetettiin syytteeseen ja tuomittiin. Hän sai elinkautisen tuomion ja menetti sotilasarvonsa. Hän vietti vankilassa kuitenkin vain viisi vuotta, kun presidentti Carlos Menem julisti vuonna 1990 armahduksen monille sotilasdiktatuurin johtajille.
Videla palasi vankilaan vuonna 1998, kun hänet tuomittiin lasten kidnappaamisesta likaisen sodan aikana, mitä armahdus ei koskenut. Hän vietti vankilassa 38 päivää ennen siirtämistään kotiarestiin terveydentilansa vuoksi.
Néstor Kirchnerin valinnan jälkeen vuonna 2003 on tehty monia yrityksiä osoittaa Videlan hallinto laittomaksi. Häntä ei enää tunnusteta maan presidentiksi ja hänen nimensä on pyyhitty luetteloista ja kuvansa julkisista rakennuksista.
6. syyskuuta 2006 oikeus julisti Menemin myöntämän armahduksen perustuslain vastaiseksi, mikä antaa mahdollisuuden uuteen oikeudenkäyntiin. Vuonna 2010 hänet asetettiin syytteeseen ihmisoikeusrikoksista ja poliittisten vankien kuolemista. Videla tuomittiin 22. joulukuuta 2010 elinkautiseen vankeusrangaistukseen yhdessä kenraali Luciano Benjamín Menéndezin ja 28 muun kanssa UP-1 (Unidad Penitenciaria uno) -laitoksessa tehdyistä kidutuksista ja murhista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Argentiinan juntta loi järjestystä ihmisoikeuksien hinnalla
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Isabel Peron | Argentiinan johtaja 1976–1981 | Seuraaja: Roberto Eduardo Viola |
| n k  Argentiinan presidentit |
| --- | --- | --- |
| Tasavalta (1861–) |  Bartolomé Mitre  Domingo Faustino Sarmiento  Nicolás Avellaneda  Julio Argentino Roca  Miguel Juárez Celman  Carlos Pellegrini  Luis Sáenz Peña  José Evaristo Uriburu  Julio Argentino Roca  Manuel Quintana  José Figueroa Alcorta  Roque Sáenz Peña  Victorino de la Plaza  Hipólito Yrigoyen  Marcelo Torcuato de Alvear  Hipólito Yrigoyen  José Félix Uriburu  Agustín Pedro Justo  Roberto María Ortiz  Ramón Castillo  Arturo Rawson  Pedro Pablo Ramírez  Edelmiro Julián Farrell  Juan  Perón  Eduardo Lonardi  Pedro Eugenio Aramburu  Arturo Frondizi  José María Guido  Arturo Umberto Illia  Juan Carlos Onganía  Roberto M. Levingston  Alejandro A. Lanusse  Héctor José Cámpora  Raúl Alberto Lastiri  Juan Perón  Isabel Martínez de Perón  Jorge Videla  Roberto Eduardo Viola  Leopoldo Galtieri  Reynaldo Bignone  Raúl Alfonsín  Carlos Menem  Fernando de la Rúa  Adolfo Rodríguez Saá  Eduardo Duhalde  Néstor Kirchner  Cristina Fernández de Kirchner  Mauricio Macri  Alberto Fernández  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Kim Borg

Kim Borg kuvattuna vuonna 1965.
Kim Borg (7. elokuuta 1919 Helsinki – 28. huhtikuuta 2000 Humlebæk, Tanska)  oli suomalainen oopperalaulaja (basso), säveltäjä ja lauluprofessori. Borgia pidetään yhtenä aikansa arvostetuimmista suomalaistaiteilijoista. Borg käytti värikästä ja syvää bassoaan erittäin intensiivisesti, väkevästi eläytyen. Lisäksi hänessä oli todellista lavakarismaa, mikä olikin yksi hänen suosionsa salaisuuksista.lähde?
Elämä

Kim Borgin isä oli arkkitehti Kaarlo Borg. Hänen veljiään olivat sisustusarkkitehti Olli Borg ja musiikkituottaja Jaakko Borg. Borg valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1946, mutta sen jälkeen hän keskittyi laulu- ja musiikkiopintoihin Sibelius-Akatemiassa. Luonteeltaan leikkisä ja räiskyvä Borg kutsui itseään taustaansa viitaten ”ikuiseksi teekkariksi”.lähde? Borg toimi myös jonkin aikaa ammattimaisena valokuvaajana sekä jatkosodassa TK-komppanian valokuvaajana.
Läpimurtonsa Borg teki Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa vuonna 1952. Vuonna 1959 hän esiintyi ensimmäisenä suomalaisena mieslaulajana arvostetussa New Yorkin Metropolitanissa. Hänet palkittiin vuonna 1962 Pro Finlandia -mitalilla. Borg lopetti aktiivisen laulajanuransa jo 1960–1970-luvun taitteessa ja toimi sen jälkeen Kööpenhaminan kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun professorina 1972–1989. Hän opetti laulu-uralle aikovia omassa televisio-ohjelmassaan Suomessa.
Kim Borgin huippusuorituksiin kuuluivat muun muassa nimirooli Modest Musorgskin oopperassa Boris Godunov, Ruhtinas Greminin rooli Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginissa, ylipappi Sarastro W. A. Mozartin Taikahuilussa sekä Mefisto Charles Gounod’n Faustissa. Borg teki 1950- ja 1960-luvulla useita levytyksiä saksalaiselle Deutsche Grammophon -levymerkille. Hänen levytystuotantonsa ulottuu ooppera-aarioista ja yksinlauluista hengellisiin lauluihin ja joululauluihin. Uransa alkuvaiheessa vuonna 1945 hän levytti salanimellä Timo Poro kaksi Toivo Kärjen säveltämää ja Kerttu Mustosen sanoittamaa foxtrotia ”Nuoren miehen lauantai” ja ”Täyttä laukkaa”.
Populaarikulttuurissa

Suurelle yleisölle Kim Borgin nimi lienee tutuin elokuvasta Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984). Opettaessaan tennistä everstin tyttärelle (Hannele Lauri) Uuno (Vesa-Matti Loiri) toteaa, että "ei kukaan ole Kim Borg syntyessään" sekoittaen näin Kim Borgin ja tennispelaaja Björn Borgin toisiinsa.
Salanimet

Carlson O.
Martini Carlo
Poro Timo
Tähtinen Hj
Aiheesta muualla

Lampila, Hannu-Ilari: / Borg, Kim (1919–2000). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ylen Elävä arkisto – Kim Borg
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1985, 46 min, Yle Areena.
Kim Borgin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kim Borgin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kim Borgin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Thunderbolts*

| Thunderbolts* |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jake Schreier
Käsikirjoittaja:   Eric Pearson  Lee Sung Jin  Joanna Calo 
Perustuu:  Kurt Busiekin ja Mark Bagleyn luomaan Ukonnuolet-ryhmään
Tuottaja:  Kevin Feige
Säveltäjä:  Son Lux
Kuvaaja:  Andrew Droz Palermo
Leikkaaja:   Harry Yoon  Angela M. Catanzaro 
Pääosat:   Florence Pugh  Sebastian Stan  David Harbour  Wyatt Russell  Olga Kurylenko  Hannah John-Kamen  Lewis Pullman  Julia Louis-Dreyfus 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Marvel Studios
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:   2025-4-3030. huhtikuuta 2025 (Suomi)  2025-5-22. toukokuuta 2025 (Yhdysvallat)  
Kesto:  140 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thunderbolts* on vuonna 2025 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen Marvel Comicsin luomaan Ukonnuolet-antisankariryhmään perustuva supersankarielokuva. Sen on tarkoitus olla Marvel Cinematic Universen (MCU) 36. elokuva ja viidennen vaiheen viimeinen elokuva. Elokuvan ohjaa Jake Schreier ja käsikirjoittavat Eric Pearson, Lee Sung Jin ja Joanna Caro. Sen pääosissa ovat Florence Pugh, Sebastian Stan, David Harbour, Wyatt Russell, Olga Kurylenko, Hannah John-Kamen, Lewis Pullman ja Julia Louis-Dreyfus.
Marvel Studios alkoi kehitellä Ukonnuolista kertovaa elokuvaa vuonna 2021. Elokuva julkistettiin virallisesti vuoden 2022 San Diego Comic-Con Internationalissa, ja samalla Schreierin ja Pearsonin paljastettiin olevan kiinnitettyinä ohjaajaksi ja käsikirjoittajaksi. Elokuvan päänäyttelijät paljastettiin saman vuoden syyskuussa. Lee liittyi projektiin toiseksi käsikirjoittajaksi maaliskuussa 2023, työskenneltyään aiemmin Schreierin kanssa Netflix-sarjan Beef (2023–) parissa. Tuotanto viivästyi useita kertoja Hollywoodin käsikirjoittajien sekä näyttelijöiden lakkojen 2023 vuoksi. Tämän seurauksena, osa näyttelijöistä erosi projektista ja heidän tilalleen valittiin vuoden 2024 alussa uudet näyttelijät. Samoihin aikoihin, Calo liittyi projektiin uudeksi käsikirjoittajaksi. Elokuvaa kuvattiin helmikuusta kesäkuuhun 2024, ja kuvaukset sijoittuivat Trilith Studiosin sekä Atlanta Metro Studiosin tiloihin, Atlantaan, sekä Utahiin.
Thunderbolts* tulee saamaan ensi-iltansa Suomessa 30. huhtikuuta 2025 ja Yhdysvalloissa 2. toukokuuta 2025.
Juoni

New Yorkiin ilmestyy uusi uhka, ja Bucky Barnes värvää moraalittomia asioita elämässään tehneet Yelena Belovan, Alexei Shostakovin, John Walkerin ja Ava Starrin muodostamaan ryhmän auttamaan häntä uhan pysäyttämisessä. Mutta he päätyvätkin yhdessä Antonia Dreykovin ohella Valentina Allegra de Fontainen virittämään ansaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Florence Pugh  | … |  Yelena Belova   |
|  Sebastian Stan  | … |  James ”Bucky” Barnes   |
|  David Harbour  | … |  Alexei Shostakov / Punavartija   |
|  Wyatt Russell  | … |  John Walker / USAgentti   |
|  Olga Kurylenko  | … |  Antonia Dreykov / Urakoitsija   |
|  Hannah John-Kamen  | … |  Ava Starr / Aave   |
|  Lewis Pullman  | … |  Robert ”Bob” Reynolds / Vartiomies / Tyhjyys   |
|  Julia Louis-Dreyfus  | … |  Valentina Allegra de Fontaine   |
|  Geraldine Viswanathan  | … |  Mel   |
|  Chris Bauer  | … |     |
|  Wendell Edward Pierce  | … |  poliitikko   |
|  Laurence Fishburne  | … |  Bill Foster   |
|  Rachel Weisz  | … |  Melina Vostokoff   |
|  Joshua Mikel  | … |  Bobin isä   |
Tuotanto > Kehitys

Guardians of the Galaxyn (2014) ohjaaja James Gunn ilmaisi kiinnotuksensa Ukonnuolista kertovan elokuvan tekemiseen. Marvel Studiosin johtaja Kevin Feige sanoi mahdollisuuden tähän riippuvan Guardians of the Galaxyn menestyksestä. Vuonna 2021 Gunn ei ollut enää kiinnostunut elokuvan ohjaamisesta, koska oli ohjannut jo ohjannut DC Filmsille elokuvan The Suicide Squad: Suicide Mission (2021), jonka nimikkoryhmä perustui osittain samanlaiseen konseptiin kuin Ukonnuolet. Kesäkuussa 2018, Hannah John-Kamen ilmaisi halunsa palata Ava Starrin / Aaveen rooliin mahdollisessa Ukonnuolista kertovassa elokuvassa (Aaveen oltua sarjakuvissa ryhmän jäsen).
Ukonnuolista kertovan elokuvan tekemistä osaksi Marvel Cinematic Universea (MCU) oli spekuloitu jo vuonna 2019, kun paljastettiin Daniel Brühl palaisi elokuvasta Captain America: Civil War (2016) näyttelemään Helmut Zemoa (joka oli ryhmän perustaja sarjakuvissa) Disney+-sarjassa The Falcon and the Winter Soldier (2021). Kyseisessä sarjassa sekä elokuvan Black Widow (2021) lopputekstien jälkeen näytetyssä kohtauksessa esiteltiin Julia Louis-Dreyfusin näyttelemä Valentina Allegra de Fontaine, joka värväsi antisankareita, kuten Wyatt Russellin näyttelemän John Walkerin / USAgentin sekä Florence Pugh’n näyttelemän Yelena Belovan, työskentelemään hänelle. Fanit epäilivät alun perin, että Ukonnuolet tulisivat esiintymään The Falcon and the Winter Soldierissa, mutta vastaava Nate Moore sanoi, ettei ryhmää ollut koskaan harkittu osaksi sarjan tarinaa.
Kesäkuussa 2022, Thunderboltsin paljastettiin olevan kehitteillä, kun Jake Schreier kiinnitettiin sen ohjaajaksi, ja Eric Pearson sen käsikirjoittajaksi. Schreier palkattiin ohjaajaksi heti ideansa esittelyn jälkeen, sen tehtyä vaikutus Marvel Studiosin johtajiin. Samaan aikaan, studio oli ollut yhteyksissä aiemmissa MCU-elokuvissa esiintyneisiin näyttelijöihin, keskustellakseen siitä milloin nämä voisivat palata rooleihinsa. Ryhmän jäseniin uskottiin olevan Zemo, Belova, Urakoitsija, USAgentti, Aave, Kuvotus, Bucky Barnes ja Clint Barton / Haukansilmä, joko de Fontainen tai Zemon johtaessa ryhmää. Deadline Hollywoodissa myös uskottiin, että Thaddeus Ross tulisi esiintymään elokuvassa, koska hahmolla oli yhteyksiä ryhmään sarjakuvissa, mutta uudella näyttelijällä, William Hurtin kuoleman johdosta. Elokuva julkistettiin virallisesti vuoden 2022 San Diego Comic-Con Internationalissa, missä sen kerrottiin olevan yksi MCU:n viidennen vaiheen elokuvista, ensi-iltapäivämääränä 26. heinäkuuta 2024. Syyskuussa 2024 paljastettiin, että Scarlett Johansson, joka oli näytellyt MCU:ssa Natasha Romanoffia / Mustaa Leskeä vuodesta 2010 vuoteen 2021, toimisi yhtenä elokuvan vastaavista tuottajista.
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset oli alun perin tarkoitus aloittaa kesäkuussa 2023, eikä lakon alun perin odotettu vaikuttavan niihin, sillä Marvel Studios oli suunnitellut kuvaavansa varsinaisten kuvausten aikana sen mitä kuvattavissa oli ja tekevänsä tarvittavat muutokset käsikirjoituksiin uudelleenkuvausten aikana. Harbour oli suunnitellut osallistuvansa Atlantassa myös Stranger Thingsin viidennen tuotantokauden kuvauksiin, ennen kuin senkin tuotanto viivästyi lakon vuoksi.
Kuvaukset alkoivat 26. helmikuuta 2024 Trilith Studiosin sekä Atlanta Metro Studiosin tiloissa, Atlantassa, maaliskuussa 2024. Elokuvan kuvaajana toimii Andrew Droz Palermo, joka oli aiemmin työskennellyt Disney+-sarjan Moon Knight (2022) parissa. Maaliskuussa, Pugh paljasti elokuvan uuden logon, joka oli tyylitelty ”Thunderbolts*”, usein kommentoijien ihmetellessä, että miksi logossa esiintyi tähtimerkki. Seuraavan kuukauden aikana, Feige vahvisti, että Thunderbolts* oli elokuvan virallinen nimi, ja että tähtimerkin merkitys selitettäisiin elokuvan julkaisun jälkeen. Lisäksi elokuvan ensi-iltaa siirrettiin kolmella päivällä, päivämäärälle 5. toukokuuta 2025. Elokuvaa kuvattiin toukokuun lopulla ja kesäkuun alussa myös Emeryn ja Grandin piirikunnissa, Utahissa, sekä New Yorkin osavaltiossa. Kuvaukset saatiin päätökseen kesäkuun aikana.
Tuotanto > Jälkituotanto

Syyskuussa 2024, Chris Bauerin ja Wendell Edward Piercen paljastettiin myös näyttelevän elokuvassa. Elokuvan leikkaajina toimivat Harry Yoon ja Angela M. Catanzaro. Yoon oli aiemmin työskennellyt Shang-Chi and the Legend of the Ten Ringsin (2021) parissa.
Musiikki

Yhtye Son Lux oli aloittanut Thunderbolts*:n musiikin sävellystyöt Abbey Road Studiosin tiloissa, Lontoossa, helmikuussa 2025, sävelletyään aiemmin myös Schreierin edellisen elokuvan, Paper Townsin (2015), musiikin.
Julkaisu

Thunderbolts* saa ensi-iltansa Suomessa 30. huhtikuuta 2025 ja Yhdysvalloissa 2. toukokuuta 2025. Elokuvan aiemmin asetettuja ensi-iltapäivämääriä ovat olleet 26. heinäkuuta 2024, 20. joulukuuta 2024, 25. heinäkuuta 2025 ja 5. toukokuuta 2025.
Aiheesta muualla

Thunderbolts* Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuvan traileri YouTubessa (englanniksi)
Konseptitaide syyskuun 2022 D23 Expo -messuilta, jossa esiintyvät elokuvan päänäyttelijät rooleissaan: Julia Louis-Dreyfus (Valentina Allegra de Fontaine), Hannah John-Kamen (Aave), David Harbour (Punavartija), Florence Pugh (Yelena Belova), Sebastian Stan (Bucky Barnes), Wyatt Russell (USAgentti) ja Olga Kurylenko (Urakoitsija).
Tschabalala Self

| Tschabalala Self |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1990 New York
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Aiheesta muualla
Kotisivut
Tschabalala Self (s. 1990 New York) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka käsittelee kantaaottavilla teoksillaan rasismia ja seksismiä. Self valmistaa teoksensa keräämistään materiaaleista, joita hän yhdistelee kollaaseiksi ja veistoksiksi.
Elämä ja ura

Self syntyi Harlemissa vuonna 1990 viisilapsiseen perheeseen. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon (BA) Bard Collegessa vuonna 2012 ja jatkoi opintojaan Yale School of Artsissa, josta hän valmistui vuonna 2015 maalauksen ja grafiikan alalta taiteen maisteriksi (MFA). Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Self piti Berliinissä Schur-Narula-galleriassa vuonna 2015. Sittemmin hänen näyttelyitään on ollut esillä muun muassa Lontoossa, New Yorkissa, Shanghaissa, Dijonissa ja Zyrichissä. Suomessa Selfin teoksia nähtiin ensimmäisen kerran yksityisnäyttelyssä EMMA - Espoon modernin taiteen museossa 2024–2025. Hänen tuotantoaan on ollut esillä myös lukuisissa yhteisnäyttelyissä eri puolilla maailmaa. Talouslehti Forbes on listannut Selfin 30 alle 30-vuotiaan vaikuttajan listalleen.
Taiteellinen työskentely

Selfin tuotantoon kuuluu suuria, värikkäitä ja figuratiivisia sekatekniikkateoksia, joissa hän hyödyntää maalauksen, kollaasin ja grafiikan keinoja. Teosten materiaaleina on väripigmenttien lisäksi kankaita ja lankoja ja toisinaan myös palasia kesken jääneistä teoksista. Self saattaa myös "piirtää" teoksiinsa ompelukoneella. Hän valmistaa eri materiaaleista lisäksi suurikokoisia veistoksia. Epätavallisilla materiaalivalinnoilla hän pyrkii horjuttamaan status quoa. Selfin teokset esittävät usein mustia naisia pelkistetyillä värikkäillä taustoilla. Naiset on hänen teoksissaan kuvattu vahvoina ja itsevarmoina. Tuotannollaan Self rakentaa vaihtoehtoja stereotyyppisille kulttuurisille kuvastoille.
Vuoden 2021 Performa Biennaaliin Self toteutti sukupuolirooleja ja valtaa käsittelevän Sounding Board -performanssiteoksen, johon hän suunnitteli maalaustensa estetiikkaa mukailevat lavasteet ja puvustuksen. Selfin Lady in Blue on valittu Lontoon Trafalgarin aukion "Neljännen jalustan" (Fourth Plinth) teokseksi vuosiksi 2026–2027.
FS Suffren (1899)

| Suffren |
| --- | --- |
 Piirros aluksen suojasta ja aseistuksesta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  5. tammikuuta 1899
Laskettu vesille:  25. heinäkuuta 1899
Palveluskäyttöön:  3. heinäkuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 26. marraskuuta 1916
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 432 t (suunniteltu) 12 892 t
Pituus:  125,91 m
Leveys:  21,42 m
Syväys:  8,22 m
Koneteho:  16 200 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  668
Aseistus
Aseistus:  4 × Canon de 305 mm Modèle 1893-1896 10 × Canon de 164 mm Modèle 1893 8 × Canon de 100 mm Modèle 1893 20 × Canon de 47 mm Modèle 1885 2 × Hotchkiss 37 mm 4 × 450 mm torpedoputkea
Suffren oli vuonna 1904 valmistunut Ranskan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1898 Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. tammikuuta 1898. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta ja otettiin palvelukseen 3. helmikuuta 1904.
Palvelus

Alus lähti 10. helmikuuta 1904 Brestistä. Aluksesta tuli Toulonissa Välimeren laivueen komentajan vara-amiraali Gourdonin lippulaiva. Alus vieraili purjehduksilla lukuisissa Välimeren satamissa kuten Marseillessa, St. Tropezissa, Golfe Juanissa, Villafranchessa, Bastiassa, Ajacciossa, Bizertessä, Bônessa, Algerissa, Philippevillessä, Mers el Kebirissä ja Palmassa.
Ranskan presidentti Loubet saapui alukselle 24. huhtikuuta kuljetettavaksi viralliselle vierailulle Napoliin. Sotaharjoituksessa 5. helmikuuta 1906 Iles d'Hyèresissä alus kolaroi sukellusvene Boniten kanssa. Sukellusvene oli tehnyt päivän aikana lukuisia onnistuneita torpedohyökkäyksiä laivaston aluksia vastaan. Sukellusveneen valmistautuessaan uuteen hyökkäykseen laivasto kääntyi uudelle kurssille, jolloin sukellusvene nousi pintaan vain 30 metriä Suffrenin keulasta. Sukellusvene teki hätäsukelluksen, mutta alukset osuivat toisiinsa. Suffrenin pohjaan tuli reikä, mutta se kykeni palaamaan omin konein Touloniin. Sukeltajat tekivät tilapäiskorjauksen asentamalla Makaroff-maton reikien peitoksi, minkä jälkeen alus siirrettiin telakalle. Korjaukset saatiin päätökseen 8.-11. helmikuuta. Sukellusvene selvisi painolastitankin rikkoutumisella.
Alus oli 11. marraskuuta 1913 - 1. huhtikuuta 1914 Välimeren koulutusosaston lippulaivana. Alus oli sen jälkeen miehistökoulutuksen lippulaivana. Alus upposi 26. marraskuuta 1916 Lissabonin edustalla Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-52 torpedoimana, kun se oli matkalla Lorientiin telakalle. Alukseen osunut torpedo räjäytti ammusvaraston, jolloin alus upposi välittömästi vieden mukanaan kaikki aluksella olleet 648 miestä.
Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Poidloue  10. lokakuuta 1901
Le Pord 14. syyskuuta 1903
Lecourtois 3. lokakuuta 1905
Prat 1. marraskuuta 1907
De Ramey du Sugny 3. tammikuuta 1909
Girard la Barcerie 3. heinäkuuta 1910
Mercier de Lostende 1. helmikuuta 1911
Mottez 1. elokuuta 1912
Lanxade 18. maaliskuuta 1913
Beaussant 15. marraskuuta 1913
De Margueurye 1. huhtikuuta 1914
Guépin 20. maaliskuuta 1916
Lippu-upseerit

Aluksella nostivat lippunsa seuraavat lippu-upseerit
vara-amiraali Gourdon 24. helmikuuta 1904 - 3. lokakuuta 1905
vara-amiraali Touchard 4. lokakuuta 1905 - 6. marraskuuta 1907
vara-amiraali de Jonquières 7.-12. joulukuuta 1909
vara-amiraali Marin-Darbel 18. maaliskuuta - 15. marraskuuta 1913
kontra-amiraali Darrieus 15. marraskuuta 1913 - 31. maaliskuuta 1914
kontra-amiraali Guépratte 1. huhtikuuta - 16. marraskuuta 1914, 10. tammikuuta - 25. maaliskuuta 1915, 20. toukokuuta - 29. lokakuuta 1915
kontra-amiraali Jaurés 30. lokakuuta 1915 - 10. tammikuuta 1916
kontra-amiraali Habert 9. heinäkuuta - 9. elokuuta 1916
Irezumi

Irezumi-tyylillä tatuoitu mies.
Irezumi (jap. 入れ墨) tarkoittaa japaniksi tatuointia. Tatuointikulttuurissa sitä käytetään terminä perinteiselle japanilaiselle tatuointityylille.
Historia > Ennen Edo-kautta

Tatuoinneilla on Japanissa pitkä historia. Varhaisimmat merkit tatuoinneista ovat peräisin 5000-luvulla eaa. tehdyistä savihahmoista, joiden kasvoihin oli kaiverrettu kuvioita. 200-luvulta peräisin olevissa kiinalaisissa teksteissä puolestaan puhutaan Wa-valtion miehistä, silloisen Japanin alueen miehistä, ”jotka kaikki tatuoivat kasvonsa ja peittävät kehonsa kuvioilla”. Pitkään tatuointeja pidettiin suojelusymboleina sekä seksuaalisen vetovoiman ja rohkeuden merkkeinä.
Jotkut historialliset tekstit viittaavat myös siihen, että samurait tatuoivat itsensä, jotta heidän ruumiinsa olisi helpompi yksilöidä ja tunnistaa taisteluiden jälkeen.