stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustav Djupsjöbacka
Ura

Djupsjöbacka on toiminut kosketinsoitinten soittajana Radion sinfoniaorkesterissa 1977–1988. Hän on toiminut pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1971–1973, Kauniaisten musiikkikoulussa 1975 ja Vantaan musiikkiopistossa 1977–1980 sekä liedmusiikin opettajana Helsingin konservatoriossa 1983–1988 ja Sibelius-Akatemian liedmusiikin lehtorina vuodesta 1987. Lisäksi hän on toiminut vuodesta 1979 opettajana kesäkursseilla Joutsenossa, Kangasniemellä, Mikkelissä, Savonlinnassa ja Joensuussa ja pitänyt mestarikursseja Kölnin, Detmoldin ja Karlsruhen musiikkikorkeakouluissa sekä Syracuse Universityssä Yhdysvalloissa. Djupsjöbacka on myös toiminut kriitikkona Hufvudstadsbladetissa ja musiikkiasiantuntijana eri teattereissa vuodesta 1972 sekä tehnyt puheohjelmia Yleisradiolle. Hän on toiminut Kansallisoopperassa korrepetiittorina.
Djupsjöbacka on ollut Joutsenon Taidekesän laulukurssin taiteellinen johtaja, Joroisten Musiikkipäivien taiteellinen johtaja 1986–1991 ja Joensuun Laulujuhlien taiteellinen johtaja 1992–1997. Hän on ollut Valtion säveltaidetoimikunnan jäsen 1992–1997, Vuoden nuori taiteilija -toimikunnan puheenjohtaja 1992–1997, Länsi-Helsingin musiikkiopiston johtokunnan jäsen 1990–1998 sekä Madetoja-säätiön puheenjohtaja vuodesta 1997.
Hän on toiminut Suomen edustajana NOMUS-toimikunnassa vuodesta 1997, Poleenin liedpianistikilpailun tuomariston puheenjohtajana 1994–1998, Kilpinen Art Song Competitionin tuomariston jäsenenä Wisconsinissa USA:ssa vuonna 1999, Suomen Oopperaliiton päätuomarina 1997 ja 1998, opetusministeriön alueoopperoiden arviointiprojektin suorittajana 1997–1998. Lisäksi hän on Jean Sibeliuksen teosten kriittisen kokonaisedition neuvonantaja, Académie Francis Poulenc'n jäsen ja Yrjö Kilpinen -Seuran varapuheenjohtaja. Hän on toiminut laulukokoelmien toimittajana Warner Chappellissa 1992 ja Vox unica -laulukilpailun tuomaristossa 2000.
Djupsjöbacka piti ensikonserttinsa Helsingissä 1978. Hän on konsertoinut liedpianistina useiden laulajien partnerina Euroopan maissa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Meksikossa ja Kanadassa. Hän on tehnyt levytyksiä, TV-nauhoituksia sekä radionauhoja ja toiminut laulukilpailujen virallisena säestäjänä Lappeenrannassa, Savonlinnassa (Timo Mustakallio -kilpailu) sekä Helsingissä (Mirjam Helin -kilpailu).
Djupsjöbacka valittiin Sibelius-Akatemian rehtoriksi vuonna 2004 kaksivaiheisilla vaaleilla, joissa toisella kierroksella hänen vastaehdokkaanaan oli pianomusiikin professori Matti Raekallio. Djupsjöbacka suoritti musiikin tohtorin tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 2006 aiheenaan Toivo Kuulan yksinlaulutuotanto. Djupsjöbacka toimi Sibelius-Akatemian rehtorina huhtikuuhun 2012 saakka, jolloin hän siirtyi taiteelliseksi rehtoriksi.
Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin. Sibelus-Akatemia myönsi hänelle professorin arvonimen vuonna 2012.
Yksityiselämä

Gustav Djupsjöbackan isä oli Porvoon tuomiokirkon urkuri Wolmar Djupsjöbacka (1920–1997). Hänen puolisonsa on vuodesta 1977 ollut kuoronjohtaja, musiikkitoimittaja Lena von Bonsdorff (s. 1946). Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Gustav Djupsjöbackan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Djupsjöbacka, Gustav hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Pakkotoimikorvaus

Pakkotoimikorvaus on omistajalle tai jonkin oikeuden haltijalle maksettava korvaus siitä, että viranomaisen päättämin pakkotoimin omistus- tai muuta oikeutta rajoitetaan tai se lunastetaan tai sallitaan aiheuttaa sille vahinkoa. Eräs pakkotoimikorvauksen laji on pakkolunastuksen vuoksi suoritettava lunastuskorvaus. Vahinkotoimikorvaus tulee kyseeseen silloin, kun toisen omaisuuteen kohdistuu viranomaisen sallimia vahingollisia vaikutuksia, kuten esimerkiksi naapuruusoikeudellinen immissio tai tulva.
Vesilain mukaan toisen vireille paneman hankkeen aiheuttamat vahingot korvataan lupamenettelyn yhteydessä. Tielainsäädännön mukaan korvaukset käsitellään tietoimituksessa ja kaivoslainsäädännön mukaan kaivospiiritoimituksessa. Esimerkiksi vedenottamon suoja-aluetta perustettaessa tietyt toimet alueella kielletään, jolloin siitä toiselle aiheutuva vahinko ja haitta on korvattava. Samoin on muinaismuiston suoja-alueen laita. Toisaalta maa-aineksen ottoluvan epääminen aikaansaa korvausvelvollisuuden vain, jos aluetta ei voi käyttää muuhun hyötyä tuottavaan toimintaan.
Pakkotoimioikeus

Pakkotoimioikeus tarkoittaa sitä oikeusasemaa, joka syntyy viranomaisen tekemästä pakkotoimesta hyötyvälle henkilölle tai oikeushenkilölle. Pakkotoimi on hallinto-oikeudellinen käsite, joka merkitsee sellaista viranomaisen päätöstä, jolla korvataan oikeudenomistajan suostumus. Pakkotoimella mahdollistetaan ulkopuolisen tahon oikeus saada käyttöönsä toisen omana olevaa omaisuutta tai aiheuttaa toiselle lain muutoin kieltämää haittaa. Tavallisin pakkotoimioikeus on lunastusoikeus, joka annetaan pakkolunastuslainsäädännön nojalla. Pakkotoimioikeudet ovat varsin monimuotoinen kokonaisuus, johon kuuluvat lunastusoikeuden ohella tieoikeus, kaivosoikeus ja valtaus.
Pakkotoimioikeudet ovat joko pysyviä tai määräaikaisia. Ne tulisi merkitä kiinteistörekisteriin, jotta niiden pysyvyys olisi taattu, sillä käyttöoikeuksia ei aina vahvisteta maanmittaustoimituksissa eikä niitä aina merkitä maastoon. Pakkotoimioikeus synnyttää yleensä korvausvelvollisuuden, jota nimitetään pakkotoimikorvaukseksi.
Pakkotoimioikeuden antamiselle on oltava erityinen edellytys, josta on säännelty lailla. Lunastuslain (603/1977) 4 pykälä säätää, että lunastaa saadaan, kun yleinen tarve sitä vaatii. Lunastus ei kuitenkaan ole mahdollista, jos tarkoitus voidaan saavuttaa muulla tavoin tai jos yksityiselle koituva haitta on suurempi kuin yleiselle edulle saatava hyöty. Maankäyttö- ja rakennuslain (132/1999) 96 pykälä säätää julkisyhteisöjen lunastusoikeudesta. Kunta saa asemakaava-alueella lunastaa yleiseksi alueeksi tai yleiselle rakennukselle asemakaavassa varatun tontin. Samankaltainen oikeus on valtiolla ja kuntayhtymällä niiden tarpeisiin tarkoitetun tontin osalta. Yleiseen tarpeeseen vertautuvat myös kiinteistönmuodostamislain (554/1995) mukaiset pakkorasitteet ja lunastukset kiinteistöjä järjestettäessä.
13. joulukuuta

13. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 347. päivä (348. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 18 päivää.
13. joulukuuta vietetään Lucian päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Seija
suomenruotsalainen kalenteri: Lucia
ortodoksinen kalenteri: Lusia, Seija
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Sáddja
vanhemmissa kalentereissa: Lucina
Tapahtumia

1294 – Pyhä Celestinus V luopui paaviudesta.
1642 – Abel Tasman näki ensimmäisenä eurooppalaisena Uuden-Seelannin.
1545 – Trenton kirkolliskokous alkoi.
1577 – Francis Drake lähti Plymouthista Englannista maailmanympäripurjehdukselle.
1937 – Nanjingin verilöyly käynnistyi Kiinassa.
1939 – Toinen maailmansota: Taistelu La Plata -joen suulla.
1941 – Toinen maailmansota: Unkari ja Romania julistivat sodan Yhdysvalloille.
1949 – Knesset äänesti Israelin pääkaupungin siirtämisestä Jerusalemiin.
1955 – Suomen kolmas hakemus Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi hylättiin, mutta hyväksyttiin seuraavana päivänä 14. joulukuuta.
1959 – Arkkipiispa Makarios III valittiin Kyproksen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi.
1972 – Apollo-ohjelman Eugene Cernan ja Harrison Schmitt aloittivat kolmannen ja viimeisen avaruuskävelynsä Apollo 17 -kuulennolla. Cernanin ja Schmitin jälkeen yksikään ihminen ei ole kävellyt Kuun pinnalla.
1974 – Maltasta tuli tasavalta.
1981 – Wojciech Jaruzelski julisti Puolan sotatilaan estääkseen kommunistisen järjestelmän hajoamisen
1996 – Kofi Annan valittiin YK:n pääsihteeriksi.
2000 – Texas 7 -niminen rikollisryhmä pakeni teksasilaisesta John Connally -vankilasta.
2002 – Euroopan unioni ilmoitti, että Kypros, Tšekin tasavalta, Viro, Unkari, Latvia, Liettua, Malta, Puola, Slovakia ja Slovenia ovat Euroopan unionin jäsenvaltioita 1. toukokuuta 2004 alkaen.
2003 – Irakin entinen diktaattori Saddam Hussein pidätettiin.
2004 – Augusto Pinochet, entinen Chilen diktaattori, asetettiin kotiarestiin.
2006 – Kreikassa alkoi laaja yleislakko
2007 – EU-maat allekirjoittivat Lissabonin sopimuksen.
2013 – Elokuvan Hobitti – Smaugin autioittama maa ensi-ilta.
Kaveh Pahlavan

Kaveh Pahlavan
Kaveh Pahlavan on yhdysvaltalainen tietoliikennetekniikan professori. Hän on toiminut vuodesta 1990 professorina Worcester Polytechnic Institutessa Yhdysvalloissa ja johtanut samalla omaa tutkimusryhmäänsä. Hän on kansainvälisesti tunnettu tietoliikennetekniikan tutkija, joka on julkaissut kymmeniä artikkeleita alan kansainvälisissä tieteellisissä lehdissä. Pahlavan on myös perustanut julkaisusarjan The International Journal of Wireless Information Networks, jonka päätoimittajana hän toimii.
Ura

Kaveh Pahlavan suoritti perusopintonsa Teheranin yliopistossa Iranissa ja siirtyi 1970-luvun puolivälissä jatko-opintoihin Yhdysvaltoihin, missä väitteli tohtoriksi vuonna 1979 ja toimi sen jälkeen apulaisprofessorina.
Pahlavan on kirjoittanut merkittäviä osia 15:een alansa oppikirjaan. Hän kirjoitti suuren osan vuonna 1995 ilmestyneestä teoksesta Wireless Information Network (toisena kirjoittajana Allen Levesque), joka on ensimmäinen, perustava oppikirja moderneista langattomista informaatiojärjestelmistä.
Pahlavanin tutkimuksen erikoisalue ovat langattomat laajakaistaiset paikallisverkot ja niihin liittyvät tekniset kysymykset.
Professori Kaveh Pahlavan työskentelee Oulun yliopistossa osa-aikaisena tietoliikennetekniikan professorina, jonka alaksi on täsmennetty langattomat laajakaistaiset paikallisverkot.
Viimeisten kymmenen vuoden aikanamilloin? professori Pahlavan on tehnyt tutkimusyhteistyötä useiden eri maista olevien tietoliikennealan teollisuusyritysten kanssa. Suomalaisia yhteistyökumppaneita ovat olleet muiden muassa Nokia, LK-Products ja Elektrobit.
Oppikirjat

Wireless Information Networks – 2nd Edition, K. Pahlavan and Allen H. Levesque,Wiley – Interscience, 2005, ISBN 0-471-72542-0, kovakantinen, 722 sivua, syyskuu 2005.
Principles of Wireless Networks – A Unified Approach, K. Pahlavan and P. Krishnamurthy, Prentice Hall, 2002, ISBN 0-13-093003-2, kovakantinen, 584 sivua, 2002.
Wireless Information Networks, K. Pahlavan and A. Levesque, John Wiley and Sons, 1995, ISBN 0-471-10607-0.
Aiheesta muualla

Kaveh Pahlavanin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  Google Scholar 
Muut:  IdRef
Metrisopimus

Metrisopimuksen:  Entiset jäsenvaltiot  Entiset assosiaatiojäsenet  Jäsenvaltiot  Assosiaatiojäsenet
Metrisopimus on 20. toukokuuta 1875 Pariisissa solmittu sopimus metrijärjestelmästä. Sopimuksella perustettiin kolme tarkkailujärjestöä
CGPM, Conférence Générale des Poids et Mesures – Neljän-kuuden vuoden järjestettävä kokous, jossa edustaja jokaisesta jäsenvaltiosta
BIPM, Bureau International des Poids et Mesures, – Metrologian kansainvälinen viranomainen, päämaja Sèvresissä Ranskassa
CIPM, Comité International des Poids et Mesures – vuosittain kokoontuva hallinnollinen komitea
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1875 (Perustajamaat)

Saksa
Itävalta-Unkari
Belgia
Tanska
Espanja
Ranska
Italia
Norja
Venäjä
Ruotsi
Sveitsi
Turkki
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1876 – 1900

Portugali (1876)
Argentiina (1877)
Yhdysvallat (1878)
Serbia (1879)
Venezuela (1879)
Romania (1884)
Yhdistynyt kuningaskunta (1884)
Japani (1885)
Meksiko (1890)
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1901 – 1925

Kanada (1907)
Chile (1908)
Uruguay (1908)
Bulgaria (1911)
Thaimaa (1912)
Brasilia (1921)
Tšekkoslovakia (1922)
Suomi (1923)
Unkari (1925)
Irlanti (1925)
Puola (1925)
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1926 – 1950

Alankomaat (1929)
Australia (1947)
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1951 – 1975

Dominikaaninen tasavalta (1954)
Intia (1957)
Etelä-Korea (1959)
Indonesia (1960)
Egypti (1962)
Etelä-Afrikka (1964)
Kamerun (1970)
Iran (1975)
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 1976 – 2000

Pakistan (1973)
Kiinan kansantasavalta (1977)
Pohjois-Korea (1982)
Israel (1985)
Uusi-Seelanti (1991)
Singapore (1994)
Jäsenvaltiot (liittymisen mukaan) > 2000-luku

Kreikka (2001)
Malesia (2001)
Assosiaatiojäsenet (liittymisajankohdan mukaan)

Kuuba (2000)
Ecuador (2000)
Hongkong (2000)
Latvia (2001)
Liettua (2001)
Malta (2001)
Kenia (2002)
Filippiinit (2002)
Taiwan  (2002)
Ukraina (2002)
Valko-Venäjä (2003)
Jamaika (2003)
Kazakstan (2003)
Panama (2003)
Slovenia (2003)
Vietnam (2003)
Costa Rica (2004}
Kroatia (2005)
Viro (2005)
CARICOM:in jäsenet (2005)
Antigua ja Barbuda
Barbados
Belize
Dominica
Guyana
Grenada
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Suriname
Trinidad ja Tobago
Pakankylä

Tilan päärakennus sai nykyisen ulkoasunsa, muun muassa sisäänkäynnin pylväikön, 1930-luvun laajoissa korjauksissa.
Pakankylän kartano (ruots. Backby) on entinen ratsutila Espoossa. Pakankylän eli Backbyn kartano on yksi kolmesta Bodominjärven ympärille syntyneestä historiallisesta kartanosta. Kokonaisuuteen kuuluvat myös Oittaan ja Bodomin kartanot.
Tila on ollut Maatalouskoneiden Tutkimussäätiön koetilana, ja vuonna 1976-1978 se siirtyi tehtailija Asser Uusi-Jaakkolan omistukseen.
Päärakennuksen omistaja oli vuoteen 2018 asti Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö, ja siinä toimii Kaisankoti. Nykyinen nimi on Backbyn Kartano. Alueella olevassa harmaakivinavetassa on 1979 lähtien toiminut Espoon Automuseo.
Historia

Ratsutilan historia juontuu 1600-luvulle jolloin jo edellisen vuosisadan puolella olemassa olleet neljä tilaa yhdistettiin. Kantatilan ensimmäinen tunnettu omistaja on 1540-luvulla Erik Michelsson.
Vuodesta 1757 tilan omistaja oli kihlakunnan kirjuri Anders Kurtèn, ja silloin arvellaan rakennetun päärakennuksen vanhimmat osat. Kartano oli nykyisellä paikallaan ainakin jo 1860-luvulla.
Vuodesta 1918 sen omisti insinööri, liikemies Ernst Felix von Freymann, jonka isä Otto oli Venäjän kansalainen ja siten itsekin Venäjän kansalaisena Ernst olisi vuonna 1944 joutunut luovutetuksi Neuvostoliittoon, joten perhe pakeni Saksaan 1945. Arkkitehti Jarl Eklund on suunnitellut päärakennuksen nykyisen ulkonäön. Muutostyöt tehtiin vuosina 1937–1938. Freymannin puoliso oli itävaltalaissyntyinen Tolkien-kääntäjä Ebba-Margareta von Freymann. Heidän poikansa Kaarlo ja tyttärensä Thelma vierailivat kartanossa vielä vuosina 2012-2015.
Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö osti päärakennuksen ja kuusi hehtaaria maata vuonna 1957 tarkoituksena siirtää naisten lepokoti siihen Kauniaisista. Toiminta alkoi uusissa tiloissa 1958, ja sitä kutsuttiin kartanohotelliksi ja myöhemmin hyvinvointikartanoksi. Vuonna 2018 omistajaksi tuli Backby Kalliomaa Oy ja nimi vaihtui 2019 Backbyn Kartanoksi.
Aiheesta muualla

Rakennetut kulttuuriympäristöt, Museovirasto
Backbyn Kartano
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pakankylä (Q18661177)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kartanon päärakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°17′N 24°40′E﻿ / ﻿60.28°N 24.67°E﻿ / 60.28; 24.67
Pakaa

Pakaan entinen kansakoulu.
Pakaa (aiemmin Pakaankylä, tarkoittaen Backaksen eli Mäenkylää nykyisen Sepänmäen mukaan) on Orimattilan kylä, joka sijaitsee kunnan eteläosassa Lahti–Loviisa-tien varrella ja Pakaalta Niinikosken kautta Artjärvelle johtavan tien päässä. Pakaan rautatieasema perustettiin Pakaan ja Niinikosken välille Niinikosken puolelle. Rautatiellä oli kaksi ratavartijaa. Nykyisellään Pakaan aseman paikalla on kaksi tasoristeystä, Pakaa I ja Pakaa II, joista Pakaa II on suljettu puomilla, joten tasoristeystä ei voi käyttää autoliikenteeseen. Pakaan nimi on ollut 1800-luvun kartoissa Backas. Ruotsinkielinen mäkeä suomeksi tarkoittava nimi johtuu siitä, että Pakaan asutus on alkanut Pakaan nykyiseltä Sepämäeltä.lähde?
Pakaalla on ollut rautatieasema Loviisan–Vesijärven rautatien varrella ja saha, ja kulkuyhteyksien vuoksi se on ollut 1900-luvun alkupuolella yksi merkittävimmistä Orimattilan kylistä. Vuonna 1906 Pakaalla oli 29 itsenäistä maatilaa, 12 torppaa ja 77 mäkitupaa. Suurimmista Pakaan maatiloista Riihimäen maatilalla oli neljä torppaa ja neljä mäkitupaa ja  Hilsdalin kartanolla neljä torppaa ja kymmenen mäkitupaa. 1905 kylässä oli kaksi suutaria, valuri ja seppä. Pakaan osuuskauppa perustettiin 1909.
Pakaan entinen kansakoulu, joka perustettiin 1873, on palvellut aikaisemmin myös Myrskylän pohjoisen osan, Kylmäsuon, kansakoululaisia. Pakaalla Niinikosken tien eteläpuolella ja Orimattilantien itäpuolella on myös Pakaan nuorisoseuran vanha rakennus. Rakennuksesta käytetään nykyään nimeä Pakaan Nuorisomaja ja sen edustalla on urheilukenttä, jossa talvella on luistelurata. Pakaan toinen kansakoulu rakennettiin 1926. 2000-luvulla se siirtyi yksityiseen omistukseen. Siinä on nykyään seitsemän huonetta ja 310 m² asuinpinta-alaa.
Orimattilan kaupungin puolella Orimattilan kaupungin ja Myrskylän kunnan rajaa on Hilsdalin kartano, jota suomenkielisessä puheessa on kutsuttu Hinstalin kartanoksi. Kartanossa on ollut myöhemmin mm. hevosia. Hilsdalin kartanon manttaaliluku on ollut 0,8333 (5/6) manttaalia. Hilsdal kuului aluksi Lembergille, sitten mm. Lagerbladille, Dunkerille, Modenille ja Riihimäelle sekä 1919 Toivo Konnulle.
Kartanon mailla on kartoissa näkyvä metsästysseuran metsästysmaja, jonka eteläpuolella on Pöyrysjärvi, joka jää Myrskylän kunnan puolelle rajaa. Alueella on maamerkkinä alueen toinen matkapuhelinmasto. Toinen Pakaalla ollut kartano on Riihimäen kartano.  Pakaalla on ollut myös sotilasvirka-asunto Kaijala, josta on kansallisarkistossa tiedot vuosilta 1749–1945.lähde?
Pakaasta itään sijaitsee Niinikoski, etelään Myrskylän Kylmäsuo, länsilounaaseen Pukkilan Kantele ja länteen Terriniemi, joka on saanut nimensä Mallusjärven niemen mukaan. Pakaalla Mallusjoelle johtavan Terriniemen tien varrella sen pohjoispuolella on matkapuhelinmasto, jossa on 3G-yhteys.
Historiaa

Pakaan asutus on alkanut nykyiseltä Pakaan Sepänmäeltä. Pakaalta on valittu yksi valtiopäivämies, Kalle Jukola, Ruotsin valtiopäiville 1751–1752 talonpoikaissäädyn valtiopäivämieheksi.lähde?
Pakaa alkoi teollistua osittain Loviisa–Vesijärven rautatien ansiosta. Pakaalla oli Pakaan saha ja Pakaan asema. Kun Loviisan rata avattiin väliaikaiselle liikenteelle syyskuussa 1900, perustettiin tammikuussa 1901 Pakaan saha, jolla sahaaminen jatkui heinäkuuhun 1979.lähde?
Myös Pakaan työväenyhdistys perustettiin. Pakaan nuorisoseura perustettiin 1909 ja se julkaisi 14. joulukuuta 1919 alkaen paikallislehteä nimeltä Pakaan Sanomat. Vuonna 1920 lehdessä ehdotettiin nuorisoseurantalon rakentamista siten, että jokainen talo lahjoittaisi rahaa. Talkoovoimin rakennettuna Pakaan nuorisoseurantalo tuli valmiiksi ja se avattiin tammikuussa 1933. Sotien jälkeen Pakaan kylälle tuli etäisemmältä Pakaan asemalta posti. Aikaisemmin posti oli siirretty kyläkauppaan Pakaan asemalta edelleen jaettavaksi.
Pakaalla on ollut enimmillään neljä kauppaa. 1960-luvun alussa niistä oli jäljellä kaksi.
Vuonna 1918 Suomen sisällissodassa etelästä osasto Brandensteiniin kuuluvaan, kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorffin komentamaan vajaan pataljoonan vahvuiseen osastoon kuuluva joukko eteni Myrskylästä Orimattilantietä Pakaalle. Siltalan talon Pakaan männyn kohdalla tien itäpuolella olleella ladolla saksalaiset ampuivat paikallisen punakaartilaisen kanssa keskustelemaan pysähtyneen isännän punaiseksi epäiltynä.
Myrskylän punakaartin suurimmat tappiot tulivat Orimattilan kirkonkylän puolustamisessa. Koska tappiot olivat niin suuret taisteluissa, tutkijat ovat arvelleet, etteivät saksalaiset ottaneet vankeja.lähde?
Historiaa > Kiinteät muinaisjäännökset

Karhukivi
Tervakallion varhaismetallikautinen röykkiö
Oskari Pajala

Oskari Jaakonpoika Pajala
Oskari Pajala (4. toukokuuta 1895 Vimpeli – 8. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärijoukkueen johtajana, missä tehtävässä lopulta kaatui Sotavallan kartanossa.
Perhe ja koulutus

Pajalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kirkonisännöitsijä Jaakko Pajala ja Hanna Uusitupa. Pajala oli käynyt kansakoulun.
Jääkärikausi

Pajala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Pajala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekiväärijoukkueen johtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vapaussodan taisteluihin Vuohiniemellä ja Kelhossa Lempäälässä, jossa hän kaatui 8. huhtikuuta 1918 Sotavallan kartanossa.
Seuraavassa tarkempi kuvaus hänen viime hetkistään: Aamulla 8. huhtikuuta 1918 punakaarti kohdisti tykkitulen Sotavaltaan ja sai pihapiirin eteläpäässä mäenharjanteella sijainneen maisteri Hugo Branderin huvilan palamaan. Huvilassa oli torni, johon oli sijoitettu konekivääri. Joukkueen miehet olivat huvilassa sisällä sen saadessa osuman ja he kaikki haavoittuivat. Muut onnistuivat pääsemään ulos, paitsi joukkueen päällikkö jääkärialiupseeri Oskari Pajala, joka jäi vaikeasti haavoittuneena sisälle ja paloi huvilan mukana. Pajala oli edellisenä päivänä ollut mukana Kukon taistelussa.
Pajala oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vimpelissä. Hänet on haudattu Vimpelin sankarihautaan.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Pales

Pales kuvattuna piirroksessa vuodelta 1564.
Pales on muinainen roomalainen paimenten ja karjan jumalatar, jonka kunniakasi vietetiin Palilia tai Parilia -juhlaa Rooman perustamispäivänä 21. huhtikuuta. Juhlan kunniaksi puhdistettiin paimenet, laumat ja karjasuojat, anottiin karjalle suojelusta ja pyydettiin anteeksi niitä vahinkoja, joita karja ja paimenet saattoivat luonnolle aiheuttaa.
Ozzy Osbourne

| Ozzy Osbourne |
| --- | --- |
 Ozzy Osbourne vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Michael Osbourne
Syntynyt: 3. joulukuuta 1948 (ikä 76)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ozzy Osbourne 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1967–2023
Tyylilajit:  heavy metal shock rock
Soittimet:  laulu, huuliharppu
Yhtyeet:  Black Sabbath Kelly Osbourne Ozzy Osbourne
Levy-yhtiöt:  Epic, Sony BMG
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
ozzy.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Michael ”Ozzy” Osbourne (s. 3. joulukuuta 1948 Birmingham, Iso-Britannia) on englantilainen rockmuusikko ja TV-persoona.
Osbourne on yksi heavy metal -yhtye Black Sabbathin perustajajäsenistä. Ozzy erotettiin Black Sabbathista vuonna 1979, minkä jälkeen hän aloitti menestyksekkään soolouran. Lisäksi Osbournesta tuli suosittu televisioesiintyjä The Osbournes -tositelevisiosarjan myötä. Like julkaisi vuonna 2010 Osbournen omaelämäkerran Minä, Ozzy.
Osbourne on saanut eri lempinimiä ja tunnetuimmat niistä ovat Pimeyden prinssi tai Pimeyden ruhtinas ("Prince of Darkness") ja Heavy metalin kummisetä ("The Godfather of Metal").