stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H. Beam Piper
Pääasiallinen juoni > Paratime

Paljon lyhyempi sarja vaihtoehtoisen historian kertomuksia on Piperin Paratime-sarja. Kertomukset on koottu yhteen Paratime-romaaniin, minkä jatko-osa on romaani Lord Kalvan of Otherwhen.  Nämä kertomukset liittyvät "Paratime Policeen", kehittyneen rinnakkaismaailman lainvalvontaorganisaatioon mikä on oppinut matkustamaan rinnakkaismaailmojen aikalinjojen välillä.  He vartioivat mustasukkaisesti rinnakkaismaailmojen olemassaolon salaisuutta, vaikka louhivat toisten maailmojen resursseja omansa hyväksi. Käy ilmi että ihmiset ovat kotiplaneettansa oloja paenneita marsilaisia pakolaisia jotka muuttivat maapallolle.
Toisin kuin monissa muissa vaihtoehtoista historiaa käsittelevissä teoksissa Pipe pyrkii sijoittamaan historiankulun käännekohdat kauas menneisyyteen. Esimerkiksi Lord Kalvan kertoo poliisista joka siirtyy vahingossa rinnakkaismaailmaan missä nykyisten eurooppalaisten esi-isät eivät siirtyneet Eurooppaan. Sen sijaan nomadit heimot siirtyivät Aasian ja Pohjois-Amerikkaan. Romaanissa Pohjois-Amerikan itärannikolla asuvat heimot siirtyivät alueelle lännestä ja elävät yhä keskiaikaisessa yhteiskunnassa.
Julkaistutut teokset > Terro-Human Future History > Federation-sarja

Uller Uprising (1952) ISBN 0-441-84292-5 (vuoden 1983 painos)
Four-Day Planet (1961) ISBN 0-441-24891-8 (vuoden 1981 painos: Four-Day Planet/Lone Star planet)
The Cosmic Computer (1963, alun perin nimellä Junkyard Planet) ISBN 0-441-11759-7 (vuoden 1983 painos).  Perustuu novelliin "Graveyard of Dreams", julkaistu Galaxy Magazinessa helmikuussa 1958.
Space Viking (1963) ISBN 0-441-77784-8 (vuoden 1983 painos)
Federation (1981) ISBN 0-441-23191-8
Empire (1981) ISBN 0-441-20557-7 (toukokuussa 1983 Mass Market Paperback Ed.)
Julkaistutut teokset > Terro-Human Future History > Fuzzy-sarja

Little Fuzzy (1962) ISBN 0-441-48498-0
Fuzzy Sapiens (1964, alun perin The Other Human Race) ISBN 0-441-26196-5
Fuzzies and Other People (1984) ISBN 0-441-26176-0
Kaksi jatko-osaa kahteen ensimmäiseen Fuzzy-romaaniin ovat:  Fuzzy Bones (1981) kirjoittajana William Tuning ISBN 0-441-26181-7, ja Golden Dream: A Fuzzy Odyssey (1982) kirjoittajana Ardath Mayhar ISBN 0-441-29726-9.  Kummankin kirjan kanssa ristiriidassa on Piperin käsikirjoituksen Fuzzies and Other People ISBN 0-441-26176-0 löytyminen ja lopullinen julkaisu.
The Complete Fuzzy (1998) ISBN 0-441-00581-0 (taskukirja) -- sisältää: Little Fuzzy, Fuzzy Sapiens ja Fuzzies and other People.
The Fuzzy Papers (September 1980) ISBN 0-441-26193-0 (taskukirja) -- sisältää: Little Fuzzy ja Fuzzy Sapiens.
The Fuzzy Papers (?) ISBN ?   (kovakantinen) -- sisältää: Little Fuzzy ja Fuzzy Sapiens.
Julkaistutut teokset > Paratime-sarja

Paratime (1981) ISBN 0-441-65169-0
The Complete Paratime (2001) ISBN 0-441-00801-1
Lord Kalvan of Otherwhen (1965, uusintapainos 1984), ISBN 0-441-49055-7, jatko-osat Great Kings' War (1985) kirjoittajina Roland Green ja John F. Carr, ISBN 0-441-30200-9, sekä Kalvan Kingmaker ja Siege at Tarr-Hostigos kirjoittajana Carr.
Lyhyitä kertomuksia: "Last Enemy" ; "Time Crime"  kahdessa osassa; "Temple Trouble" ; "Police Operation" ; ja eräiden mielestä myös "Genesis" .
Julkaistutut teokset > Muita novelleja

Murder in the Gunroom (1953, dekkari) ISBN 1-882968-02-6
Crisis In 2140 (1957, John J. McGuiren kanssa, half of Ace Double D-227).  Julkaistiin ensimmäisen kerran jatkokertomuksena "Astounding Science Fiction" lukemistossa numellä Null-ABC, copyright 1953.
Lone Star Planet (1958, alun perin A Planet for Texans), John J. McGuiren täydentämä  ISBN 0-441-24892-6
First Cycle (1982, Michael Kurland täydensi Piperin jäsennyksen perusteella) ISBN 0-441-23919-6
Julkaistutut teokset > Lyhyitä kertomuksia

The Answer" (1959)
"Crossroads of Destiny" (1959)
"Day of the Moron" (1951)
"Dearest" (1951)
"The Edge of the Knife" (1957)
"Flight From Tomorrow" (1950)
"Genesis" (1951)
"Graveyard of Dreams" (1958)
"He Walked Around the Horses" (1948)
"Hunter Patrol" (1959) John J. McGuiren kanssa
"The Keeper" (1957)
"Last Enemy" (1950)
"The Mercenaries" (1950)
"Ministry of Disturbance" (1958) John J. McGuiren kanssa
"Naudsonce" (1962)
"Omnilingual" (1957)
"Oomphel in the Sky" (1960)
"Operation R.S.V.P." (1951)
"Police Operation" (1948)
"Rebel Raider" (1950)
"The Return" (1954) John J. McGuiren kanssa
"The Return" (1960) John J. McGuiren kanssa. Laajennettu laitos
"A Slave is a Slave" (1962)
"Temple Trouble" (1951)
"Time and Time Again" (1947)
"Time Crime" (1955)
"When in the Course—" (1981)
Julkaistutut teokset > Kokoelmat

The Worlds of H. Beam Piper (1983) ISBN 0-441-91052-1
Julkaistutut teokset > Piperin "Fuzzy-universumin" teoksia muilta kirjailijoilta

Fuzzy Bones kirjoittajana William Tuning - jatko-osa teokseen Little Fuzzy & Fuzzy Sapiens ©1981 ISBN 0-441-26181-7
Golden Dream kirjoittajana Ardath Mayhar - perustuu H. Beam Piperin & William Tuningin teoksiin  ©1982 ISBN 0-441-29726-9
Aiheesta muualla

H. Beam Piperin teoksia Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Piperin tuotannon esittelyä (englanniksi)
John F. Carrin Lord Kalvan -sivusto (englanniksi)
Beam Piper ISFDb:ssä (englanniksi)
Bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive) SciFanissa (englanniksi)
Joseph T Majorin kommentaari/analyysi teoksesta Space Viking (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:H. Beam Piper
Käännös suomeksi
Pohjoinen epilepsia

Pohjoinen epilepsia on peittyvästi periytyvä oireyhtymä, johon kuuluu etenevää epileptisyyttä ja kehitysvammaisuutta.
Usein epileptiset kouristelukohtaukset alkavat 5–10 vuoden iässä. Kohtausten esiintymistiheys kasvaa murrosikään mennessä mutta alkaa sitten vähetä, ja tyypillisesti kohtaukset loppuvat suunnilleen 35-vuotiaana. Oireilun aiheuttaa vaurio kahdeksannessa kromosomissa (geenikarttamerkintä 8pter-p22).
Pohjoinen epilepsia on pohjoissuomalaista tautiperintöä, ja sen kuvasivat ensimmäisinä neljä suomalaista tutkijaa (Aune Hirvasniemi,  H. Lang, Anna-Elina Lehesjoki ja Jaakko Leisti) vuonna 1994. Vuonna 2004 pohjoisesta epilepsiasta kärsi yksi 176 000 suomalaisesta.
Aiheesta muualla

Liina Lonka, Neuronal ceroid lipofuscinosis CLN8 - from gene to protein[vanhentunut linkki], Väitöskirja 2004, Helsingin yliopisto, lääketieteellinen tiedekunta, kliinisteoreettinen laitos, ISBN 952-10-2127-6
Allan Korpi (yleisurheilija)

Allan Johan Mauritz Korpi (21. heinäkuuta 1935 – 22. tammikuuta 2020) oli suomalainen yleisurheilija.
Hammarlandista kotoisin ollut Korpi edusti IF Ålandia ja IFK Mariehamnia. Hän voitti 10 000 metrin SM-hopeaa vuoden 1959 Kalevan kisoissa ja 5 000 metrin pronssia vuoden 1961 Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa Korpi sai 3 000 metrillä hopeaa vuosina 1967 ja 1968. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän sai hopeaa lyhyellä matkalla vuonna 1960. Hän edusti Suomea maaotteluissa vuosina 1959–1961.
Saavutukset

10 000 metrin SM-hopeaa: 1959
5 000 metrin SM-pronssia: 1961
3 000 metrin sisäratojen SM-hopea: 1967, 1968
Maastojuoksun lyhyen matkan SM-hopea: 1960
Matti Estola

Matti Estola on entinen Itä-Suomen yliopiston kansantaloustieteen lehtori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2021.
Hän on julkaissut Kansantaloustieteen perusteet -nimisen oppikirjan vuonna 1996 Jyväskylän yliopistossa. Lisäksi hän on kirjoittanut vuonna 2017 ilmestyneen kirjan Newtonian Microeconomics: A Dynamic Extension to Neoclassical Micro Theory. Estola on myös julkaissut 65 muuta tieteellistä julkaisua. Hän toimii arvioijana Journal of European Economics -nimisessä tiedejulkaisussa.
Estola on edustanut Suomea talviuniversiaadeissa jääkiekossa.
Hänen aviopuolisonsa (2020–) on Mari Hämäläinen.
Teoksia

Estola, Matti: Newtonian Microeconomics: A Dynamic Extension to Neoclassical Micro Theory. Cham, Switzerland: Palgrave Macmillan, imprint is published by Springer Nature, 2017. ISBN 978-3-319-46878-5
Estola, Matti & Veli-Matti Hokkanen: Consumer, Firm, and Price Dynamics: An Econophysics Approach. Modeling by Economic Forces. 2008. VDM Verlag Dr. Muller, Saarbrücken, Germany.
Estola, Matti: Kansantaloustieteen perusteet. Jyväskylän yliopisto., Department of Economics and Management, Publications N:o 104/96. (Oppikirja) ISBN 951-34-0838-8
Estola, Matti: Economic Dynamics According to Classical Mechanics. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä Studies in Computer Science, Economics and Statistics, No. 27. 1995. (Tohtorinväitöskirja)
Estola, Matti: Kansantaloustieteen metodologiasta. Jyväskylän yliopisto., Department of Economics and Management, Working Paper 147/1994.
Estola, Matti: Welfare and Unemployment Effects of Tax Policy in a Unionised Economy. Jyväskylän yliopisto, Department of Economics and Management, Reports from the Department of Economics and Management 12/1989. (Lisensiaattityö)
Tuomaskuona

Aaretti Lehtinen kylvää tuomaskuonaa Iitin Myllylässä 1928.
Tuomaskuona eli tuomasfosfaatti on teräksenvalmistuksen sivutuotteena saatavaa emäksistä ainetta, joka soveltuu erinomaisesti fosforilannoitteeksi. Euroopassa ryhdyttiin käyttämään lannoitteina chilensalpietaria ja guanoa jo 1830–1840-luvuilla, mutta Suomessa tuomaskuonaa, guanoa ja chilensalpietaria ja muita vastaavia lannoitteita ryhdyttiin käyttämään vasta 1800-luvun loppupuolella. Suurin osa tuomaskuonasta on kalsiumfosfaattia. Nimensä tuomaskuona on saanut Thomas–Gilchrist-prosessista, jolla happamia malmilaatuja konvertoidaan teräkseksi.
Aiheesta muualla

Näytepullo; Tuomasfosfaatti, Tuomaskuona Finna. Viitattu 1.9.2020.
Saarelainen, Ari: Päärynänmuotoinen konvertteri mullisti terästeollisuuden – Britti-insinöörin 1855 patentoiman keksinnön ensimmäinen käyttäjä oli saksalainen Krupp Tekniikka & Talous. 31.3.2019. Viitattu 1.9.2020.
Keksityt perinteet

Keksityt perinteet liittyy usein olennaisena osana kansallisaatteen ja kansakuntien luomisen prosessiin. Tästä esimerkkejä löytyy kansallisvaltioiden synnystä sosialismin jälkeisessä Itä-Euroopassa. Perinteiden keksimisen toivat esiin Eric Hobsbawm ja Terrence Ranger teoksessaan The Invention of Tradition. Esipuheessaan kirjoittajat osoittavat, että ”'perinteet', jotka vaikuttavat hyvinkin muinaisilta, useinkin paljastuvat varsin tuoreiksi ja varta vasten keksityiksi mielikuvituksen tuotteiksi.” Kansakunnan ja kansallisaatteen luomisessa perinteiden keksiminen on tärkeää.
Esimerkkinä keksityistä perinteistä käytetään kansallisvaltioiden syntyä ajanjaksona 1870–1914. Kansakunnan syntyyn tarvitaan kansallisaate, joka puolestaan ei synny ilman perinteitä. Kansallisten perinteiden keksimisessä kolme innovaatiota olivat keskeisiä: perusopetuksen järjestäminen, julkisten seremonioiden järjestäminen ja julkisten monumenttien massatuottaminen. Näistä viimeistä on lähestytty statuomanian käsitteen avulla. Varsinkin kouluopetus, julkiset seremoniat ja monumenttien pystyttämiset edistivät tehokkaasti yhteisöllisyyttä ja ryhmäidentiteettiä, sekä tuottivat ja siirsivät perinteitä.
Keksittyjen perinteiden paradoksi

Keksityillä perinteillä perustellaan erilaisia poliittisia päämääriä. Israelissa Tooran kertomuksia käytetään keksittyjen perinteiden pohjana, kun perustellaan maanomistussuhteita; Japanissa perinteisillä taistelulajeilla ja zen-buddhalaisuudella perustellaan nykyaikaisia liiketoimintaperiaatteita ; Skotlannissa käytetyt kiltit vaikuttavat vanhoilta, mutta kyseessä on keksitty perinne, joka yhdistää skotteja. Uudet uskonnotkin perustuvat keksittyihin perinteisiin; vain muutama esimerkki mainittuna. Käsitettä on käytetty myös Benedict Andersonin kuvitteellisissa yhteisöissä.
Perinteen keksimistä tarvitaan usein nykyaikaisten päämäärien toteuttamiseen, kuten nationalismi, kansallisvaltiot, kansalliset symbolit, kansallishistoriat ja kansallisaatteeseen pohjaavat järjestöt. Hobsbawm ja Ranger huomauttavat, että tämä on kummallinen, mutta ymmärrettävä paradoksi: ”nykyaikaiset kansakunnat ja kaikki niihin liittyvä halutaan perustella ylväällä historialla. Varhaiskantaisten heimoyhteisöjen sijasta kansakunnan alkuperää haetaan mieluummin antiikin sivilisaatioista.”.
Arvostelua

Keksittyjen perinteiden ajatuksen arvostelijat epäilevät, voidaanko keksityt perinteet erottaa alkuperäisistä. Keksittyjen ja perinteisten traditioiden erottaminen voi olla vaikeaa, sillä itse asiassa kaikki perinteet ovat ihmisten keksimiä. Voidaan vaan tarkastella perinteiden alkuperäistä ja nykyistä tarkoitusta ja perinteiden muutosta ajassa ja kulttuurien välillä. On yhä vaikeampi erottaa mitkä kulttuurivaikutteet on peräisin mistäkin.. Gunnar Landtman, joka 1900-luvun alussa keräsi kansankertomuksia Papua-Uudessa Guineassa totesi, että samat tarinat toistuvat maapallon toisella puolella. Tällä perusteella onkin vaikea sanoa mistä perinteet on peräisin. Landmanin jälkeen samoille seuduille tulivat lähetyssaarnaajat, jotka ovat korvanneet alkuperäiset tarinat raamatun kertomuksilla.
Saksalaisen sosiologin Ferdinand Tönniesin esittämään Gemeinschaft/Gesellschaft-käsitepariin on yhdistynyt perinteiden ja nykyaikaisen erottelu. Nykyajan maailmassa perinteitä kuitenkin ylläpidetään aiempaa tietoisemmin, olipa muotona sitten perinteiden puhtauden vaaliminen tai erilaisten perinteiden uusiksi sulauttaminen. Joka tapauksessa mennyttä tehdään läsnäolevaksi ja tiettäväksi monin tavoin. Esimerkiksi Suomessa kansallista historiaa harrastetaan innokkaasti ja myös paikallisia perinteitä vaalitaan, elvytetään ja keksitään innokkaasti.
Aiheesta muualla

Cornelius Holtorf: The Invention of Tradition. University of Toronto. (englanniksi)
Juho Keinänen

Juho Keinänen (24. kesäkuuta 1888 Kaavi – 17. heinäkuuta 1953) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen  vanhempansa olivat suutarimestari Herman Israel Keinänen ja Eva Sofia Vartiainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvi Klara Maria Reinikan kanssa, joka kuoli vuonna 1940 ja hän avioitui uudelleen vuonna 1945 Eini Maria Ruismäen kanssa.
Opinnot

Keinänen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kolmannen luokan Helsingin suomalaisessa yhteislyseossa vuonna 1927.
Jääkärikausi

Keinänen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 3. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn viestikurssin.
Suomen sisällissota

Keinänen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 2. maaliskuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi Vöyrin sotakoulun konekiväärikomppaniaan. Keinänen otti osaa sisällissodan taisteluihin konekiväärikomppanian mukana Vaskivedellä, Kurussa, Muroleessa, Sorilassa, Takahuhdissa, Messukylässä ja Uudessakylässä, missä hän haavoittui taistelussa 27. maaliskuuta 1918, jonka jälkeen hänet siirrettiin haavoista toivuttuaan 13. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan ja otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Keinänen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Kajaanin sissipataljoona ja Pohjanmaan jääkäripataljoona. Pataljoonasta hän oli komennettuna 14. lokakuuta 1918 – 14. helmikuuta 1919 välisen ajan Kuhmoniemen komennuskuntaan konekivääriosaston päälliköksi. Hän osallistui myös vuonna 1920 niin sanotun Petsamon 3. komennuskuntaan joukkueenjohtajana konekiväärikomppaniassa. Keinänen toimi vuosina 1919–1922 myös omien töidensä ohella kouluttajana Oulun ja Oulujoen suojeluskunnissa. Keinänen siirtyi 1. lokakuuta 1922 koulutusaliupseeriksi Hyökkäysvaunurykmentin 2. patteristoon. Armeijasta Keinänen erosi 1. lokakuuta 1924 ja siirtyi Sotakorkeakoulun vahtimestariksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1936 saakka, jolloin hänet nimitettiin Sotakorkeakoulun vääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Keinänen osallistui Tolvajärvellä joukkueenjohtajana ja Pioneerikomppanian päällikkönä Ryhmä Talvelassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi talvisodan aikaisessa tehtävässä, josta hän palasi myöhemmin Sotakorkeakoulun vahtimestariksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 25. Autojoukkoon, mistä hänet siirrettiin vuonna 1942 Pioneeripataljoona 3:n pioneeritäydennyspaikan päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 16. Pioneeri varastokomppanian varapäälliköksi ja vuonna 1943 hänet siirrettiin aluksi joukkueenjohtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 24:ään. Myöhemmin hänet nimitettiin koulutuskeskuksen komendantiksi. Vielä ennen sodan päättymistä hänet kerittiin siirtämään huoltojoukkueen johtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 28:aan ja edelleen Jalkaväenkoulutuskeskus 34:ään (nimi muutettiin myöhemmin Jalkaväenkoulutuskeskus 3:ksi). Sotien jälkeen hän palasi rauhan aikaiseen toimeensa Sotakorkeakoulun vahtimestariksi, mutta siirtyi tehtävästä eläkkeelle 1945 ja siirtyi sen jälkeen Oy Mallasjuoma Ab:n palvelukseen Helsinkiin. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Luottamustoimet

Keinänen toimi Hyökkäysvaunurykmentin aliupseerikerhon johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1922–1924 ja Helsingin suojeluskuntapiirin aliupseerikerhon johtokunnan jäsenenä vuonna 1931 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1932 ja puheenjohtajana vuodesta 1933 alkaen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 6. toukokuuta 1918  Vänrikki 1942 |     |  Vapaudenristi tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Kelly Park Compton Crips

Kelly Park Compton Crips on yksi Crips-jengin alaryhmistä, jonka toimialue sijaitsee Comptonin itäpuolella.
Kelly Park Compton Crips on tullut tunnetuksi muun muassa rap-artisti Eazy-E:n yhteyksistä jengiin.
Matti Kekkonen

| Matti Kekkonen |
| --- | --- |
 Matti Kekkonen (keskellä) vanhempiensa Urho ja Sylvi Kekkosen sekä vaimonsa Marjan seurassa vuonna 1956.
II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri
 Paasion I hallitus 8.9.1967–21.3.1968  
Edeltäjä:  Niilo Ryhtä
Seuraaja:  Viljo Virtanen
Kansanedustaja
 22.7.1958–22.3.1970  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulun läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1928 Helsinki
Kuollut: 3. heinäkuuta 2013 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  hallitusneuvos
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  varatuomari (1957)
Matti Kaleva Kekkonen (4. syyskuuta 1928 Helsinki – 3. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen juristi, poliitikko ja virkamies. Maalaisliiton, sittemmin Keskustapuolueen kansanedustajana hän toimi vuosina 1958–1970. Lisäksi hän toimi toisena kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Paasion ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1967–1968. Vuosina 1970–1979 hän työskenteli hallitusneuvoksena ja vuodesta 1979 osastopäällikkönä Maa- ja metsätalousministeriön yleisellä osastolla.
Matti Kekkonen oli toinen presidentti Urho Kekkosen ja Sylvi Kekkosen kaksospojista. Hänen veljensä oli diplomaatti Taneli Kekkonen.
Ura

Matti Kekkonen oli koulutukseltaan lakimies. 1950–1960-luvuilla hän työskenteli muun muassa Yhtyneitten Paperitehtaitten lakimiehenä ja oli jonkin aikaa myös Maalaisliiton palveluksessa. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1962 ja 1968 vaaleissa.
Hän toimi Urho Kekkosen arkistoa ylläpitävän Tasavallan Presidentin Arkistosäätiön ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1970–1998.
Kekkonen kilpaili yleisurheilussa. Hän saavutti kolmiloikassa SM-pronssia Kalevan kisoissa 1953 hypättyään ennätyksensä 14,45 m.
Yksityiselämä

Kekkosen ensimmäinen puoliso oli musiikinopettaja, opetusneuvos Marja Linnala (1932–2015), jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1954–1973. Heillä on yksi tytär, Salla Kekkonen (s. 1957). Marja Linnala (myöh. Linnankivi) julkaisi musiikin oppikirjoja sekä muistelmateokset Töölön tyttö (2003) ja Kekkosten miniänä (2010). Marja Linnankiven isä oli säveltäjä ja musiikinopettaja Eino Linnala.
Matti Kekkosen toinen puoliso oli Aili Maria Kekkonen (1926–2004), ent. Merjankari, os. Helin. Heidät vihittiin 30. heinäkuuta 1982.
Kekkonen kuoli 84-vuotiaana Helsingissä 3. heinäkuuta 2013.
Kirjallisuutta

Linnankivi, Marja: Kekkosten miniänä. Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5366-3
Aiheesta muualla

.aspx Matti Kekkonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Matti Kekkonen Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Elävä arkisto: Matti Kekkonen tunsi isänsä ja isä poikansa
Matti Kekkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Maalaisliiton ja Keskustapuolueen kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  Antila  Erkkilä  Eskola  Halinen  Holopainen  Häppölä  Jaakkola  Jussila  Jämsén  Kaarna (1960–1962)  Kaasalainen  Kalliokoski  Kekkonen  Kleemola  Kukkonen  Kähönen  Kämäräinen  M. Lahtela (1958)  O. Lahtela (1958–1962)  Lahti  Liinamaa  Luukka  Mannila  Marttila (1958–1961†)  Mattila  Miettunen (1958)  Miikki (1958–1960†)  Niemelä  Niskala  Paarman (1958–1962)  Paaso  Pakkanen  Palovesi (1958–1960)  Partanen  Pekkarinen  Pentti  Pohjonen (1960–1962)  Rantamaa  Ryhtä  Rönkkö  Saalasti  Saloranta (1961–1962)  Sarjala  Savela  Simonen  Sinkkonen  Sukselainen  Svinhufvud  Timonen  Uusitalo  Virolainen  Väänänen 
| n k Maalaisliiton ja keskustapuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Antila  Erkkilä (1962–1963†)  Halinen  Hasu  Hautala  Holopainen  Honkanen  Häppölä  Jaakkola  Juntunen  Jussila  Jämsén  Kaasalainen  Kangas  Karpola  Kauppi (1963–1966)  Kekkonen  Kervinen  Kinnunen  Kleemola  Kähönen  Lahtela  Lahti  Laine  Liinamaa  Lintilä  Luukka  Mattila  Niemelä  Niskala (1962–1963†)  Paarman  Paaso  Pakkanen  Partanen  Pekkarinen  Pentti  Pohjonen  Ruutu  Ryhtä  Ryömä  Räsänen  Rönkkö  Saloranta  Sarjala  Savela  Sukselainen  Suorttanen  Svinhufvud  Sääskilahti  Timonen  Uusitalo  Vilmi (1963–1966)  Virolainen  Väänänen 
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (49):  Antila (1967–1970†)  Eskelinen  Halinen  Hanhirova  Hasu (1967–1970)  Haukipuro  Holopainen  Honkanen (1967–1970)  Häppölä  Jussila  Jämsén  Kaarlonen  Kaarna  Kaasalainen  Kangas  Kankaanpää (1970)  Karjalainen  Karpola  Kekkonen  Lahtela (1966–1968†)  Lahti (1966–1967†)  Linna  Lintilä  Lottanen  Mattila  Niemelä  Niinikoski  Paarman (1968–1970)  Paaso  Pakkanen  Partanen  Pekkarinen  Pentti  Pohjonen  Ruutu (1967-1970)  Ryhtä (1966–1967)  Räsänen  Rönkkö  Saalasti  Saimo  Saloranta  Sarjala  Savela  Sileäkangas  Sinkkonen  Sukselainen  Suorttanen  Sääskilahti  Tiitu  Timonen (1966–1967)  Uusitalo  Vilmi  Virolainen  Volotinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta  Yle