Arthur de Gobineau
Gobineaun teoriat > Kiinalainen kulttuuri

Gobineau väitti, että Kiinan vanhan kulttuurin oli luonut joukko Intiasta saapueita arjalaisia valloittajia, jotka olisivat alistaneet valtansa alle maan alkuperäisen malaijilaisen väestön. Vaikka Gobineau oli lukenut lähes kaiken, mitä Kiinasta oli hänen aikaansa mennessä ranskaksi kirjoitettu, hän uskoi että kiinalainen kulttuuri oli saanut alkunsa Etelä-Kiinassa, johon Intiasta tulleet arjalaiset valloittajat olisivat ensin saapuneet, vaikka kaikki kiinalaiset lähteet pitävät Pohjois-Kiinassa sijaitsevaa Keltaisenjoen laaksoa Kiinan kulttuurin kehtona.
Gobineaun mukaan arjalaiset maan valloittajina olivat muodostaneet yläluokan, joka hallitsi maata "maskuliinisin, ei feminiinisin" ottein. Tämä johti "rauhanomaiseen despotismiin", joka hyvin sopi maahan, jossa malaijilaiset alamaiset olivat orjina ja jossa voitiin hyötyä "säännöllisen ja koordinoidun valtiojärjestelmän eduista", kun hallitseva luokka oli kiinnostunut vain  aineellisesta hyvinvoinnista. Gobineaun mukaan muinaiset kiinalaiset olivat tosin arjalaisen yläluokkansa johdolla päässeet merkittäviin saavutuksiin, mutta lopulta tämä yläluokka oli kuitenkin sekoittunut "keltaiseen" enemmistöön, minkä vuoksi kiinalaiset eivät enää pitkään aikaan olleet edistyneet.  Hänen mukaansa ratkaiseva käännekohta Kiinassa oli ollut vuosi 246 eKr. kun Shi Huang Ti, "ensimmäinen keisari", yhdisti kaikki kiinalaiset valtiot yhdeksi ainoaksi.  Hänen mukaansa Shi Huang Ti hävitti muinaisten arjalaisten valloittajien perustaman feodaalisen järjestelmän ja perusti tilalle "keisarillisen hallinnon", joka teki lopun arjalaisesta yläluokasta, ja samalla hänen mukaansa arjalaisten henkilökohtainen omanarvontunto ja sen mukainen mielenlaatu hävisivät Kiinasta lopullisesti "keltaisen tyypin" tieltä. Tämän myötä kiinalaisista oli Gobineaun mukaan tullut "staattinen", paikoilleen jähmettynyt kansa, joka ei ollut vuoden 246 eKr. jälkeen saanut aikaan mitään merkittävää. Lisäksi hän väitti, että kiinalaiset olivat perustavalla tavalla materialistinen kansa, jolta puuttui kaikki henkisyys. Vastakohta kiinalaisen "oppineen herramiehen" ihanteen ja sotilaiden Kiinassa osakseen saaman vähäisen arvonannon välillä oli hänen mukaansa selvä osoitus kiinalaisten materialistisesta suuntautumisesta. Sen sijaan arjalaiset olivat hänen mukaansa ennen kaikkia sotureita, mikä hänen mukaansa selitti sen korkean arvoaseman, jota sotilaat Euroopassa nauttivat. Gobineau kirjoitti valitellen, että materialisminsa vuoksi kiinalaisille onnellisuus merkitsi vain, että ruokaa oli riittävästi hengissä pysymiseksi ja että vaatteita oli riittävästi julkisen alastomuuden välttämiseksi.  Hän ei uskonut painovapauteen vaan katsoi, että valtion piti valvoa suuria kansanjoukkoja, mutta hänen mukaansa Kiinaan painovapaus kyllä sopi, koska kiinalaisten "puhtaasti utilitaristinen" luonne merkitsi, että toisin kuin lännessä, Kiinassa kukaan ei ollut valmis taistelemaan ja kuolemaan minkään aatteen puolesta.  Hän kirjoitti myös, että niin kauan kuin Kiinan väestön toimeentulo on riittävästi turvattu, kukaan kiinalainen ei suostuisi uhmaamaan poliisin patukkaa minkään poliittisen ihanteen suuremman kunnian vuoksi.
Samassa yhteydessä Gobineau väitti, että kiinalaisesta kulttuurista puuttui kauneus ja arvokkuus, että kiinalaisilta puuttuivat muut kuin vaatimattomimpaan fyysiseen hyötyyn liittyvät tunteet ja että kiinalainen kungfutselaisuus oli "yhteenveto käytännöistä ja periaatteista, jotka suuresti muistuttivat niitä, joita Geneven moralistit ja heidän kasvatuskirjansa suosittelivat: taloudellisuudesta, kohtuullisuudesta, varovaisuudesta sekä kyvystä saavuttaa taloudellista voittoa ja välttyä tappioilta. Diplomaattisen uransa alkuvaiheessa Gobineau oli toiminut Sveitsissä, ja silloin hänelle kehittyi suoranainen viha Sveitsin keskiluokkaa, kalvinismia ja Sveitsin demokratiaa kohtaan, ja kun hän rinnasti kungfutselaisuuden arvot kalvinistien arvoihin, hän nimenomaisesti halusi osoittaa halveksuntansa molemmille. Gobineau piti kaikkea kiinalaista kirjallisuutta "lapsellisena", sillä hänen mukaansa kiinalaisilta puuttui se rikas mielikuvitus, jonka ansiosta länsimaalaiset olivat kyenneet kirjoittamaan suuria romaaneja. Myös kiinalainen teatteri oli hänen mukaansa "latteaa" ja kiinalainen runous "naurettavaa".  Hänen mukaansa kiinalaiset eivät kyenneet luomaan myöskään tiedettä, koska keltaisen rodun henki ei ollut syvällinen eikä sillä ollut sellaista sisäistä näkemystä, jolla se voisi saavuttaa "vain valkoiselle rodulle ominaisen tieteellisen ylivertaisuuden". Gobineau uskoikin, että Kiina oli länsimaille varoittava esimerkki siitä, mihin "demokratia", jolla hän tarkoitti meritokratiaa, lopulta johtaisi. Koska Kiinan valtio oli pyrkinyt järjestämään kouluopetuksen suurille kansanjoukoille, mandariinien hallinto oli meritokraattinen, ja kun mandariiniksi saattoi päästä kuka tahansa lukutaitoinen mies suorittamalla tietyt tutkinnot, tämäkin kuvasti Gobineaun mukaan kiinalaisten rodullisesti "pysähtynyttä" luonnetta.  Gobineaun mukaan paras hallitusmuoto oli ollut Ancien régimen aikaisessa Ranskassa, joka oli ollut perinnöllisen aateliston hallitsema järjestynyt, hierarkkinen yhteiskunta. Gobineau vastusti ankarasti klassista liberalismia, joka ihannoi meritokratiaa, ja hänen mukaansa Kiina oli varoitus siitä, mihin klassinen liberalismi lopulta johtaisi länsimaissakin.  Hänen mukaansa arjalaisen yläluokan hävittäminen Qin-dynastian toimesta vuonna 246 eKr. oli täysin rinnastettavissa siihen, mikä Ranskassa oli tapahtunut suuren vallankumouksen vuonna 1789, jolloin uusi henki katsoi välttämättömäksi hävittää Ranskan vanhan aluejaon.