Edo-kausi
Kehitys > Talous

Tokugawa-kauden taloudelliseen kehitykseen kuuluivat kaupungistuminen, tuotteiden kasvanut laivaliikenne, huomattava valtion sisäisen ja alun perin myös ulkomaisen kaupan kasvu sekä kaupan ja käsityöteollisuuden ero. Rakennustuotanto, pankit sekä kauppiaiden yhdistykset kukoistivat. Han-viranomaiset valvoivat yhä suuremmissa määrin kasvavaa maataloustuotantoa ja maalaisten käsitöiden leviämistä. 1700-luvun puolivälissä, Edon asukasluku oli ylittänyt miljoonan ja sekä Osakassa että Kiotossa oli kummassakin yli 400 000 asukasta. Myös moni muu linnan ympärille kehittynyt kaupunki kasvoi. Osakasta ja Kiotosta kehittyi kiireisiä kaupan ja käsitöiden tuotannon keskuksia Edon ollessa ruoan ja välttämättömien urbaanien kuluttajatuotteiden keskus. Riisi oli talouden pohja, koska daimiot keräsivät talonpoikien verot riisinä. Riisi myytiin fudasashi-markkinoilla Edossa. Saadakseen rahaa, daimiot myivät termiineillä riisiä, jota ei ollut vielä korjattu.
Huolimatta yrityksistä rajoittaa omaisuutta ja osaksi poikkeuksellisen rauhan ajan, kaupunkilaisten ja maalaisten tavanomainen ansiotaso kasvoi huomattavasti Tokugawa-kaudella. Kehittynyt viljelytekniikkaa, liikennettä, asumista ja viihdettä oli saatavilla, kuten enemmän vapaa-aikaa, ainakin kaupunkilaisille. Lukutaito oli esiteolliselle yhteiskunnalle korkea ja kulttuuriset arvot määriteltiin uudelleen ja levitettiin samurai- ja chōnin-luokkien joukossa. Vaikka killat muodostuivat uudelleen, ne eivät kyenneet rajoittamaan taloudellisia aktiviteetteja ja kaupankäynti levisi ja rahatalous kehittyi. Vaikka hallitus rajoitti kauppiaita raskaasti ja piti heitä tuottamattomina ja koronkiskureina, olivat samurait, jotka vähitellen olivat eronneet siteistään maaseudulle, erittäin riippuvaisia kauppiaista ja artesaaneista kulutustavaroiden, taiteellisten mielenkiintojen ja lainojen muodossa. Tällä tavalla chōnin-sotilasluokan viekas kumous tapahtui.
Shōgunin yrittäjäluokalle säätämät poliittiset rajoitukset herättivät vastustusta. Hallituksen ihanne maatalousyhteiskunnasta ei kohdannut taloudellisen levinneisyyden todellista tilannetta. Hallinnon valtava byrokratia oli kehittynyt, mutta pysähtynyt koska se oli ristiriidassa uuden ja kehittyvän sosiaalisen järjestyksen kanssa. Tilannetta pahensi väestön huomattava kasvu Tokugawa-kauden ensimmäisellä puoliskolla. Vaikka laajuus ja kasvunopeudet ovat epävarmoja, vuonna 1721, jolloin ensimmäinen koko maan kattava väestönlaskenta suoritettiin, oli ainakin 26 miljoonaa aatelitonta henkilöä ja 4 miljoonaa samuraiperheiden jäsentä ja palvelijaa. Kuivuus sekä sitä seuranneet satojen epäonnistumiset ja nälänhätä aiheuttivat kaksikymmentä suurta nälänhätää vuosien 1675 ja 1837 välillä. Maanviljelijöiden levottomuus kasvoi ja 1700-luvun lopussa, suuret mielenosoitukset veroja ja ruokapulaa vastaan olivat yleisiä. Hiljattain maattomiksi joutuneet perheet ryhtyivät torppareiksi, kun taas syrjäytetyt köyhät maalaiset muuttivat kaupunkeihin. Vauraiden perheiden varakkuuden huvetessa, muut siirtyivät keräämän maata ja uusi, varakas maata viljelevä luokka muodostui. Ihmiset, jotka hyötyivät monipuolistivat tuotantoa ja palkkasivat työläisiä, muiden jäädessä tyytymättömiksi. Monet samurait kokivat kovia ja joutuivat tekemään käsitöitä ja palkkatöitä kauppiaille.