stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Visko Teepak
Aiheesta muualla

Pörssitieto: Oy Visko Ab.
Kataleksis

Kataleksis (m.kreik. κατάληξις, katalēksis, ”lopetus”, ”lopputavu”) on kreikkalaisen metriikan käsite, joka viittaa metronin tai runosäkeen viimeiseen tavuun ja sen käsittelyyn eri runomitoissa. Katalektinen (καταληκτικός, katalēktikos) metron tai säe on sellainen, jossa viimeinen tavu on korvattu tauolla, toisin sanoen se on lopusta vajaa. Esimerkiksi daktyylinen heksametri, jambinen tetrametri ja trokeinen tetrametri esiintyvät kreikkalaisessa runoudessa yleensä katalektisessä muodossa.[lähde? ]
Sellainen metron tai runosäe, jossa ei ole kataleksistä eli joka on täydellinen, on akatalektinen (ἀκατάληκτος, akatalēktos). Jos säkeen lopussa on ylimääräinen tavu, se on hyperkatalektinen (ὑπερκατάληκτος, hyperkatalēktos).
Esimerkki

Trokeisen katalektisen tetrametrin kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Trokeisen akatalektisen tetrametrin kaava puolestaan on:
Kelly Kisio

| Kelly Kisio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. syyskuuta 1959 (ikä 65) Peace River, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  175 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1982–1995
Seurat:  Detroit Red Wings (1983–1986) New York Rangers (1986–1991) San Jose Sharks (1991–1993) Calgary Flames (1993–1995)
Kelvin Wade ”Kelly” Kisio (s. 18. syyskuuta 1959 Peace River, Alberta) on entinen kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Kisio toimii Calgary Hitmenin toimitusjohtajana ja varavalmentajana.
Kisio pelasi NHL:ssä 761 ottelua. Uransa aikana hän pelasi joukkueissa Detroit Red Wings, New York Rangers, San Jose Sharks ja Calgary Flames.
Hän pelasi kauden 1982–1983 HC Davosissa Sveitsissä. Siellä hän teki 38 ottelussa 49 maalia ja 32 syöttöä. Maaliskuun 1983 alussa Kisio teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa ja pelasi seurassa loppu kauden. Kesällä 1986 Detroit myi Kision yhdessä kahden muun pelaajan kanssa Rangersiin, josta se sai vaihdossa maalivahti Glen Hanlonin. Joulukuussa 1987 Kisiosta tehtiin Rangersin kapteeni. Hän oli Rangersin kapteeni kolmen ja puolen vuoden ajan, kunnes 30. toukokuuta 1991 Minnesota North Stars valitsi hänet  laajennusvaraustilaisuudessa. Minnesota vaihtoi Kision kuitenkin San Jose Sharksin Shane Churlaan neljä päivää myöhemmin. San Josessa Kisio pelasi vuoteen 1993 asti. Hän siirtyi vapaana agentti elokuussa 1993 Calgary Flamesiin, jossa pelasi uransa loppuun.
Kisio lopetti uransa Calgary Flamesissä vuonna 1995 ja liittyi Flamesin kykyjenetsijäksi. Kaudella 1998–1999 hänet nimitettiin Calgary Hitmenin toimitusjohtajaksi. Hitmenin omistaa Calgary Flames. Kision toimitusjohtajakaudella Hitmenit ovat joka vuosi selviytyneet play-offeihin, voittaneet kaksi keskustan divisioonan mestaruutta ja vuonna 1999 Western Hockey Leaguen.
Kisiolla ja hänen vaimollaan Lindalla on kolme lasta.
Victoria II

| Victoria II |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paradox Development Studio
Julkaisija:  Paradox Interactive
Jakelija:  Steam ja Humble Store
Suunnittelija:  Johan Andersson
Pelimoottori:  Clausewitz Engine
Julkaistu:  2010
Lajityyppi:  suurstrategiapeli (en), reaaliaikainen strategiapeli (en), sotapeli ja historiallinen peli (d)
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 6 
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  GamersGate ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Victoria II on Paradox Development Studion kehittämä ja Paradox Interactiven julkaisema strategiapeli, joka julkaistiin vuonna 2010. Peli on saatavilla Microsoft Windows- ja Mac OS X -alustoille. Peli on jatko-osa vuonna 2003 julkaistulle Victoria: An Empire Under the Sun -pelille.
Pelaaminen

Victoria II:ssa pelaaja ohjaa valitsemaansa valtiota aikakautena, joka yltää vuodesta 1836 vuoteen 1936. Tavoitteena on nostaa oma valtio maailman suurvaltojen joukkoon.
Pelaaminen > Kartta

Peliä käydään aidolla maailmankartalla. Maailma on jaettu osavaltioihin, joka on edelleen jaettu provinsseihin.
Pelaaminen > Väestö

Jokaisen valtion väestö on jaettu väestöyksiköihin (POP), jotka on määritelty asuinprovinssin, ammatin, kulttuurin ja uskonnon mukaan. Ammatit on ryhmitelty kolmeen yhteiskuntaluokkaan, jotka ovat yläluokka (aateliset ja kapitalistit), keskiluokka (käsityöläiset, virkamiehet, papit, toimihenkilöt ja upseerit) sekä alaluokka (ammattitaitoiset ja ammattitaidottomattomat työläiset, maanviljelijät, orjat ja sotilaat).
Pelaaminen > Talous

Aatelisten, ammattitaidottomien työläisten ja maanviljelijöiden muodostamat resurssinkeräämisoperaatiot (RGO), joiden laatu riippuu provinssista, tuottavat raaka-aineita. Kapitalistien, ammattitaitoisten työläisten ja toimihenkilöiden muodostamat tehtaat puolestaan tuottavat jalostettuja hyödykkeitä. Raaka-aineista ja hyödykkeistä käydään kauppaa maailmanmarkkinoilla.
Pelaaminen > Politiikka

Jokaisella valtiolla on ylähuone, jonka jäsenet eräissä valtioissa valitaan vaaleilla. Ylähuoneen hallinnasta kilpailevat puolueet, jotka edustavat seitsemää eri ideologiaa: konservatismi, taantumuksellisuus, liberalismi, anarkoliberalismi, sosialismi, kommunismi ja fasismi. Kaikilla puolueilla on oma kantansa viiteen poliittiseen kysymykseen, jotka ovat kauppa-, talous-, uskonto-, kansalaisuus- ja sotapolitiikka. Yksi puolueista nousee joko vaaleilla valittuna tai pelaajan nimittämänä hallitsevaksi puolueeksi. Pelaajan on noudatettava hallitsevan puolueen asettamia poliittisia raameja: Esimerkiksi laissez faire -talouspolitiikkaa kannattavan puolueen ollessa vallassa valtio ei voi rakentaa tai avustaa tehtaita. Ylähuoneella on myös valta toteuttaa uudistuksia, jotka voivat olla poliittisia (mm. lehdistönvapaus) tai sosiaalisia (mm. eläkkeiden käyttöönotto).
Pelaaminen > Suurvallat

Valtioiden menestystä mitataan kolmella mittarilla: Arvovalta, teollistuneisuus ja sotilasvoima. Ne kahdeksan valtiota, joilla on korkeimmat yhteispisteet näissä mittareissa, luokitellaan suurvalloiksi. Suurvalloilla on mahdollisuus alistaa pienempiä valtiota vaikutusvaltansa alle kauppaetuja saadakseen. Yleensä suurvallat myös pyrkivät hankkimaan siirtomaita Afrikasta tai Aasiasta.
Pelaaminen > Sota

Sodan julistamiselle tarvitaan casus belli, joka voi olla mm. jonkin alueen valloittaminen tai vapauttaminen tai vastustajan nöyryyttäminen. Taistelut käydään samassa provinssissa olevien sotilasyksiköiden välillä. Sota päättyy, kun jompikumpi osapuoli suostuu vastustajan esittämiin vaatimuksiin tai kummatkin osapuolet luopuvat vaatimuksistaan.
Valtioiden välisten sotien lisäksi taisteluita voidaan käydä hallituksen joukkojen ja kapinallisten välillä. Kapinalliset ovat yleensä joko jonkin ääri-ideologian kannattajia tai jotakin vähemmistökansaa edustavia nationalisteja.
Pelaaminen > Tapahtumat ja päätökset

Pelin edetessä sattuu useita tapahtumia, joihin pelaajan on otettava kantaa. Tapahtumana voi olla esimerkiksi sotilaiden syyllistyminen siirtomaan paikallisen uskonnon loukkaamiseen, jolloin pelaajan on päätettävä, osoittaako hän kunnioitusta paikallisten uskolle. Päätöksiä puolestaan voi tehdä valtion saavutettua päätöksen vaatimat reunaehdot. Esimerkiksi pohjoismaisilla valtioilla on mahdollisuus muodostaa Skandinavian valtio, jos ne saavat koko Skandinavian valtaansa.
Lisäosat

Victoria II:lle on julkaistu kaksi lisäosaa: kolonialismiin keskittyvä Heart of Darkness ja Yhdysvaltain sisällissotaan keskittyvä A House Divided.
Aiheesta muualla

Victoria II MobyGamesissa (englanniksi)
Kotisivut
Wiki-sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Victoria II
Käännös suomeksi
Wallander: Mastermind

| Wallander: Mastermind |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Flinth
Käsikirjoittaja:  Stefan Ahnhem   Henning Mankell
Säveltäjä:  Adam Nordén
Kuvaaja:  Eric Kress
Pääosat:   Krister Henriksson  Johanna Sällström  Ola Rapace  Angela Kovács 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   2005-12-1616. joulukuuta 2005  
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Heikkous
Seuraaja:  Valokuvaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mastermind on ruotsalainen rikoselokuva vuodelta 2005. Se on seitsemäs osa Wallander-elokuvasarjaa. Päinvastoin kuin useimmat sarjan elokuvat, se ei ilmestynyt suoraan DVD-levynä. Ensi-ilta elokuvateattereissa oli Ruotsissa 16. joulukuuta 2005. DVD:llä se ilmestyi 22. maaliskuuta 2006. Kuudes osa Heikkous oli julkaistu DVD:nä jo aiemmin.
Juoni

Asuinhuoneistosta löydetään kuollut nainen julmalla tavalla surmattuna. Rikosetsivä Martinssonin tytär katoaa pian tapauksen jälkeen. Taitava rikollinen pitää poliiseja pilkkanaan sabotoimalla heidän työtään ja vakoilemalla heitä.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Krister Henriksson  | … |  Kurt Wallander   |
|  Johanna Sällström  | … |  Linda Wallander   |
|  Ola Rapace  | … |  Stefan Lindman   |
|  Michael Nyqvist  | … |  Lothar Kraftczyk   |
|  Angela Kovács  | … |  Ann-Britt Höglund   |
|  Marianne Mörck  | … |  Ebba   |
|  Mats Bergman  | … |  Nyberg   |
|  Douglas Johansson  | … |  Martinsson   |
|  Fredrik Gunnarsson  | … |  Svartman   |
|  Emma Fransson  | … |  naispoliisi   |
Aiheesta muualla

Wallander: Mastermind Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kalle Heinonen

Kalle Einari Heinonen, vuoteen 1919 Heinänen (28. joulukuuta 1898 Jyväskylän maalaiskunta – 1. kesäkuuta 1984 Jyväskylä) oli suomalainen kauppaneuvos, yrittäjä ja yritysjohtaja.
Heinosen vanhemmat olivat kirvesmies Kalle Heinänen ja Selma Takala ja puoliso vuodesta 1919 Aino Sigrid Hanhinen. Vuorineuvos Juhani Heinonen oli heidän poikansa. Heinonen toimi ensin asesepän oppipoikana, opintomatkat Yhdysvaltoihin hän teki 1932 ja 1952. Heinonen oli sähköasentaja 1917, sitten monttööri ja ylimonttööri Schaumanin vaneritehtaalla 1922–1923, Jyväskylän radioaseman perustajia ja kuuluttaja 1925–1927, Sähköverstas Kalle Kerttusen toinen osakas 1924 ja omistaja vuodesta 1929, Keski-Suomen Auto -yrityksen perustaja 1929 ja Are-yhtiön perustaja, toimitusjohtaja 1938–1966 ja hallituksen puheenjohtaja 1938–1979. Heinonen oli myös Oro- ja Sähköliikkeiden-yhtiöiden perustajaosakas ja johtokunnan puheenjohtaja ja Jyväskylän Liikenne -yhtiön hallituksen puheenjohtaja 1953–1980. Keski-Suomen kauppakamarin puheenjohtajana hän toimi 1951–1965. Kauppaneuvoksen arvon Heinonen sai 1961.
Kalle Heinonen sai Jyväskylä-mitalin ensimmäisten joukossa 1967. Kaksi muuta palkittua olivat akateemikko Alvar Aalto ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Eino Palander.
Venäjän keisarilliset ritarikunnat

Venäjän ritarikuntien kunnia- ja arvomerkkejä.
Venäjän keisarilliset ritarikunnat (ven. ордена Российской империи, ordena Rossiskoi imperi) ovat Venäjän keisarivallan aikaisia 1698–1917 Venäjän hallitsijoiden perustamia ritarikuntia, jonka kautta saajia tunnustettiin kunnia- ja ritarimerkillä, keisarivallan aikana Venäjälle perustettiin yhdeksän ritarikuntaa, joista kaksi oli hierarkian ulkopuolelle korkea-arvoisille naisille tarkoitettuja ritarikuntia.
Ritarikunnista myönnettiin ritarimerkkien lisäksi keisarin asetuksella valtiollisia muistomitaleja sekä ristejä, tunnustuksia jaettiin alemman säädyn edustajille ansioiden mukaan kultaisina, hopeisina tai muina metallina, mitalit on luokiteltu arvomitaleiksi joita annettiin vain keisarillisella asetuksella, muistomitaleja kannettiin kaulassa sekä napin lävessä (rinnassa). Korkeimpien tunnustusten saaja sai tietyn merkin ansiosta lisäksi kunniakansalaisuuden aseman. Tunnustuksen saaja kuvattiin usein faleristisen henkilökuvan kautta muotokuvataiteeseen, muotokuvapatsaisiin ja teoksiin.
Tunnustuksen saaneiden olkanauhat, kaulanauhat sekä rintanauhat ovat ritarikunnan väreissä silkkikankaalle painatettua moaree kangasta.[lähde? ]
Venäläiset mitalityypit

Hierarkiassa ylhäältä alaspäin:[lähde? ]
Valtion mitalit
Vuosipäivän mitalit
Osaston mitalit
Julkiset mitalit
Uskonnollisten järjestöjen mitalit
Poliittisten puolueiden mitalit
Koulun mitalit
Urheilumitalit
Ritarikunnat

Ritarikunnan sisällä arvoasteikko määritti saajan aateluuden, Stanislauksen I.lk korotti henkilön perinnölliseen aatelointiin, tätä alempiarvoiset pelkkään kunniamerkkiin.
Ritarikunnat > Hierarkiaan kuuluvat ritarikunnat

Ritarikunnat hierarkiassa ylhäältä alaspäin:
Pyhän Andreaksen ritarikunta (alk. 1698)
Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta (alk. 1725)
Valkoisen Kotkan ritarikunta (alk. 1705)
Pyhän Vladimirin ritarikunta (alk. 1728)
Pyhän Annan ritarikunta (alk. 1735)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta (alk. 1765)
Pyhän Johanneksen Jerusalemin ritarikunta (maltan risti, alk. 1798)
Ritarikunnat > Hierarkian ulkopuolella korkea-arvoisille naisille tarkoitetut ritarikunnat

Kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita:
Pyhän Katariinan ritarikunta (alk. 1714)
Pyhän Yrjön ritarikunta (alk. 1769)
Valtiomitalit

Vatiomitaleja jaettiin lähinnä aatelittomalle säädylle, sotilaille ja siviiliväestölle tarkoitettuja tunnustuksia, mitaliluokassa saajaa ei korotettu aateliin.
Keisarikunnan aikaisia tunnustuksia kutsuttiin valtion palkinnoiksi, yleisti mitaleja kutsuttiin muistomitaliksi tai ristiksi, saajalle tunnustus myönnettiin keisarin määräyksestä, mitaliin perustuvalla asetuksella ("mitaleista tehtiin lakiin kirjattu oma erillisasetus"), mitaleja ja ristejä valmistettiin metallitaiteilijan käsityönä, muun muassa Pietarin rahapajalla ja Pietarin taideakatemiassa.
Mitaliin painatettiin painatustekstein saajanansio, luovutuspäivä, sekä keisarin sivuprofiilikuva, hänen monogrammi tai keisarillisen hallinnon muu käyttämä tunnus, suurin osa mitaleista valmistettiin hopeasta, pronssista sekä halvemmasta metalliseoksesta, erittäin merkittävistä ansiosta ja saavutuksesta mitali valmistettiin painonsa arvossa (24) karaatin kullasta, joiden jakomäärä jää eri hallitsijoiden hallintokausien osalta yksittäiskappaleiksi.
Mitaleja jaettiin kaulassa ja rinnassa kannettavaksi sekä pöytämitaleiksi. Kaula ja rintamitalit jaettiin voimassa olevien ritarikuntien nauhatunnuksilla, nauhatunnuksenväri kertoi saajan saavutuksista, ritarikunnan nauhat on järjestyksessään sama arvoluokkajärjestys, kuten ne ovat hierarkkisesti edellä mainittu.
Valtiomitalit > Mitalin luokitus

Hierarkiassa ylhäältä alaspäin:
Kaulalle annettu tunnustus (mitali tai risti) oli noudattavin korkeinta tunnustusta (kunniamitalia) jota saaja voi saada, lisäksi mitalin metalliseos ja ritarikunnan aste määritti ansioita sekä mitä mitaliin oli painokuvioksi painatettu. venäjällä muistomitali oli korkein valtionpalkinnoista joka vastaa tapahtumasta myönnettyä muistomerkkiä.
Rintaan (napinläveen) annettu (mitali tai risti) oli noudattavin toiseksi korkeinta ansiota (vastasi kunnia tai ansiomerkkiä) jonka saaja sai, mitalia määritti metalliseos ja nauhanväri sekä mitä mitaliin oli painokuvioksi painatettu.
Pöytämitali (kolikko mallinen mitali) oli muistomitali joka vastasi kunnia tai ansiomerkkiä, mitalia määritti metalliseos ja sekä mitä mitaliin oli painokuvioksi painatettu.
Valtiomitalit > Suomeen myönnettyjä mitaleja

Lähetyskunnan mitali
Porvoon valtiopäivien muistomitali[lähde? ]
Wallander: Petos

| Wallander – Petos> Wallander – Sveket |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Leif Magnusson
Käsikirjoittaja:  Stefan Thunberg Henning Mankell
Tuottaja:  Malte Forssell Jon Mankell
Kuvaaja:  Linus Eklund
Pääosat:  Krister Henriksson Charlotta Jonsson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   2013-07-2424. heinäkuuta 2013 (Ruotsi)  
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Budjetti:  1 700 000 €
Edeltäjä:  Kadonnut
Seuraaja:  Kaipaus
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petos on Wallander-elokuvasarjan kolmannen tuotantokauden kolmas elokuva.
Juoni

Nuori nainen tulee poliisilaitokselle tekemään ilmoitusta kadonneesta äidistään, joka pian sen jälkeen löydetään murhattuna. Tekijäksi epäillään hänen aviomiestään.
Wallander kadottaa autonsa, ja hänen muistinsa temppuilee muutenkin.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Krister Henriksson  | … |  Kurt Wallander   |
|  Charlotta Jonsson  | … |  Linda Wallander   |
|  Signe Dahlkvist  | … |  Klara Wallander   |
|  Leonard Terfelt  | … |  Hans von Enke, Lindan aviomies   |
|  Douglas Johansson  | … |  poliisi Martinsson   |
|  Mats Bergman  | … |  poliisi Nyberg   |
|  Fredrik Gunnarsson  | … |  poliisi Svartman   |
|  Malena Engström  | … |  Bea, Wallanderin ystävätär   |
|  Stina Ekblad  | … |  Karin, kuolinsyytutkija   |
|  Hedda Stiernstedt  | … |  Amanda Wredin, murhatun tytär   |
|  Tobias Zilliacus  | … |  Erik Wredin, murhatun aviomies   |
|  Karin Bergquist  | … |  Julia Wredin, murhattu   |
|  Simon Reithner  | … |  Oscar, Amandan poikaystävä   |
|  Maria Arnadottir  | … |  Ewa   |
|  Linn Hedman  | … |  Lena Ringkvist   |
|  Christoffer Olofsson  | … |  Tore, kiristäjä   |
|  Karin Franz Körlof  | … |  Alexia, Toren rikostoveri   |
|  Kajsa Wipp  | … |  Toren äiti   |
|  Håkon Svensson  | … |  naapuri   |
Aiheesta muualla

Wallander: Petos Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kalle Heiskanen

Kalle Pekka Heiskanen (s. 29. toukokuuta 1950 Siilinjärvi) on suomalainen päätoimittaja.
Kalle Heiskanen syntyi lennonjohtaja Kalervo Heiskasen ja sääasemavirkailija Aino Konttisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on toimittaja Liisa Härmälä. Ylioppilaaksi Heiskanen tuli 1970 ja opiskeli sitten Tampereen yliopistossa. Heiskanen johtaa Turun Sanomien, Väli-Suomen lehtien ja Kalevan yhteistä Helsingin toimitusta. Heiskanen on aikaisemmin toiminut Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa ja Uudessa Suomessa. Hänet on nimitetty Pohjalaisen uudeksi päätoimittajaksi vuoden 2010 alusta. Heiskanen on entinen kokoomuslainen.
Vuonna 1981 Heiskanen oli yksi seitsemästä Tamminiemen pesänjakajat -kirjan kirjoittajasta.
Vene

Pieni perämoottorivene
Vuoden 2012 Olympialaisissa pronssia Suomelle voittanut purjevene Elliott 6m harjoittelemassa Helsingin merisataman edustalla
Koskimelontaa kajakilla
Katamaraani eli monirunkovene syyskuussa 2006 Helsingin edustalla
Käytöstä poistettu soutuvene Utajärveltä
Suomen yleisin purjevene H-vene, joita on rakennettu Suomessa n. 1000 kappaletta
Pienehkö perämoottorivene
Vene on vedessä kulkeva alus, joka on laivaa pienempi. Tarkka rajanveto veneen ja laivan välille on hankalaa. Niiden erosta ei tiettävästi ole virallista määritelmää, mutta erään näkemyksen mukaan pituudeltaan yli 24-metrisiä aluksia voidaan pitää laivoina, koska niiden kuljettamiseen vaaditaan Suomessa tutkinto. Veneet jaetaan käyttövoimansa perusteella moottoriveneisiin, purjeveneisiin ja soutuveneisiin.
Venetyypit ja niiden määrät Suomessa

| Venetyyppi | kpl |
| --- | --- |
soutuveneet, ei moottoria: 260 000
kanootit ja kajakit: 40 000
vesiskootterit: 2 500
perämoottoriveneet max 20 hv: 242 000
perämoottoriveneet yli 20 hv: 130 000
sisäperämoottoriveneet: 12 000
sisämoottoriveneet: 17 000
kevytpurjeveneet: 16 000
purjeveneet: 14 500
moottoripurjehtijat: 3 500
Yhteensä: 737 500
Vuonna 2005 valmistuneessa Merenkulkuhallituksen Veneilyraportissa veneiden määräksi Suomessa ilmoitetaan yli 737 000, joista moottorittomia soutuveneitä runsas kolmasosa. Toinen kolmasosa muodostuu pienistä moottoriveneistä. Venekannan rakenne heijastaa hyvin Suomen maantiedettä - järvien paljous ja pitkä rannikko luo tarpeen lyhyen ja pidemmän etäisyyden henkilökuljetuksiin soutamalla tai pienellä moottorilla varustetulla veneellä. Huviveneily Suomessa on muihin Pohjoismaihin, erityisesti Ruotsiin verrattuna vähäisempää. Suomen purjevenekanta on 34 000 venettä, kevytpurjeveneet mukaan luettuna, Ruotsin vastaava luku on 120 000. Maiden veneilytutkimukset eivät ole täysin yhteisverrallisia moottoriveneiden osalta, mutta Suomen yli 20 hevosvoiman moottoriveneiden määrään - 150 000 - vastaava luku lienee Ruotsissa noin 350 000. Suomi on maailman vesikulkuneuvotihein maa. Perhekunnista 35 prosentilla on yksi tai useampi vene. Suomi lienee myös maailman johtavia soutuvenemaita noin neljännesmiljoonan vahvuisella soutuvenekannallaan. Ruotsissa soutuveneitä on vain 160 000.
Euroopan unionin huvivenedirektiivissä tarkoitetaan ”huviveneellä” urheiluun tai vapaa-ajan viettoon tarkoitettua venettä, jonka rungon pituus on 2,5 metristä 24 metriin, tyypistä tai kuljetuskoneistosta riippumatta.
Runkotyypit

Veneet jaotellaan usein sen perusteella, pystyykö vene liukumaan.
Runkotyypit > Uppoumarunkoinen vene

Perinteinen vene syrjäyttää painonsa verran vettä ja on uppoumarunko. Uppoumarunkoisen käytännällinen nopeus on sidottu veneen pituuteen ja sitä sanotaan runkonopeudeksi. Veneen saavutettua runkonopeuden tehon lisäyksellä saavutettu nopeuden lisäys voi olla marginaalinen suhteessa polttoaineen kulutukseen.
Runkonopeus lasketaan siten, että otetaan neliöjuuri vesilinjan pituudesta ja tästä saatu luku kerrotaan 2,43. Vesilinjan pituus on se pituus joka mitataan veneen keskilinjasta, joka koskettaa vettä. Runkonopeus on siis se nopeus, jonka uppoumarunkoinen vene voi teoriassa saavuttaa. Veneet, jotka nousevat osittain tai kokonaan liukuun voivat ylittää runkonopeuden.
Runkotyypit > Liukuvarunkoinen vene

Liukuvavene on venetyyppi, joka liukuu veden päällä - liukuu, eikä täydessä vauhdissa syrjäytä massaansa vastaavaa määrää vettä. Liukuvanveneen pohja on usein terävä V-pohja tai terävämpi kuin uppoumaveneissä, mikä mahdollistaa ohjattavuuden suurissa ja hitaissa nopeuksissa. Liukuveneet saavuttavat liukuominaisuutensa johdosta suurempia nopeuksia kuin uppoumarunkoiset veneet. Niiden käyttö tosin edellyttää suhteessa painoon ja pituuteen suuritehoisempaa moottoria kuin esimerkiksi uppoumarunkoisessa veneessä. Myös joillakin urheilullisilla köliveneillä, purjejollilla ja purjekatamaraaneilla on mahdollista liukua.
Runkotyypit > Puoliliukuva vene

Joidenkin veneiden runkotyyppi on puoliliukuva. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka vene ei nouse täysin liukuun, se kuitenkin nousee hiukan ja pystyy ylittämään runkonopeutensa selvästi ilman suurta tehon lisäystä.