stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Persialaiset (Aiskhylos)
Historia

Persialaiset oli toinen osa trilogiassa, joka voitti ensimmäisen palkinnon Ateenan kaupunki-Dionysian näytelmäkilpailussa vuonna 472 eaa. Perikleen toimiessa koregina. Trilogian ensimmäinen näytelmä oli Fineus, jonka oletetaan käsitelleen sitä, kun Iason ja argonautit pelastivat kuningas Fineuksen harpyijoiden kynsistä. Trilogian kolmas näytelmä oli puolestaan Glaukos, jonka nimihenkilö oli joko Korintin myyttinen kuningas Glaukos, joka tuli hevostensa syömäksi Afroditeen vihan takia, tai boiotialainen maanviljelijä Glaukos, joka muuttui ennustustaitoiseksi merenjumaluudeksi syötyään taikayrttiä.
Trilogiaa seurannut satyyrinäytelmä oli Prometheus Pyrkaios (Prometheus tulensytyttäjä), joka esitti mahdollisesti koomisen version siitä, kun Prometheus varasti tulen jumalilta. Satyyrinäytelmästä on säilynyt useita katkelmia. Eräässä, joka on säilynyt Plutarkhoksen kautta, Prometheus varoittaa satyyriä, joka oli niin ihastunut tuleen, että halusi suudella ja syleillä sitä.
Aiskhylos ei ollut ensimmäinen, joka kirjoitti näytelmän persialaisista ja persialaissodista — tämän vanhempi aikalainen Frynikhos kirjoitti aiheesta kaksi näytelmää. Ensimmäinen, Miletoksen valtaus, oli kirjoitettu vuonna 493 eaa., 21 vuotta ennen Aiskhyloksen näytelmää. Sen aiheena oli persialaisten suorittama Miletoksen valtaus ja tuho, ja se painotti sitä tosiseikkaa, että Ateena oli hylännyt tämän entisen siirtokuntansa. Herodotoksen mukaan Frynikhos määrättiin näytelmästään sakkoihin ja sen uusintaesitykset kiellettiin. Toinen näytelmä, Foinikialaisnaiset, oli kirjoitettu vuonna 476 eaa., neljä vuotta ennen Aiskhyloksen näytelmää, ja se käsitteli samaa aihetta kuin Persialaiset. Kumpikaan Frynikhoksen näytelmistä ei ole säilynyt nykyaikaan.
Persialaisissa Kserkses hankkii jumalten vihan päälleen sorruttuaan hybrikseen Kreikan sotaretkellään 480/479 eaa. Näytelmän päähuomio on persialaisten Salamiin meritaistelussa kärsimässä tappiossa. Koska Aiskhyloksella oli taipumus kirjoittaa trilogioita, joiden osan liittyivät toisiinsa aiheen puolesta, jumalallisen koston teema on saattanut olla yhdistävänä tekijänä tässä tapauksessa. Joidenkin tutkijoiden mukaan trilogian muut osat ovat saattaneet ennustella persialaisten sotaretkeä tai kertoa siitä; eräitä mahdollisia aiheita ovat Kserkseen marssi halki Traakian sekä tämän Plataiain taistelussa (479 eaa.) kokema tappio.
Aristofanes antaa Sammakoissa (405 eaa.) ymmärtää, että Persialaisia esitettiin Ateenassa myöhemmin uudelleen. Komediassa Aristofanes laittaa Aiskhyloksen sanomaan, että Persialaiset olisi ollut parasta mitä hän on kirjoittanut. Sammakoihin liitetyn skolian mukaan Hieron Syrakusalainen kutsui jossain vaiheessa Aiskhyloksen Sisiliaan esittämään Persialaiset uudelleen.
Myöhemmin Persialaiset oli suosittu Bysantissa, joka soti antiikin kreikkalaisten tavoin itäistä vihollista vastaan.
Sisältö

Persialaiset sijoittuu Susaan, joka oli tuohon aikaan yksi Persian valtakunnan pääkaupungeista. Näytelmä alkaa kuorojaksolla, jossa kuoron muodostavat ”Persian uskolliset”, Susan vanhat miehet, jotka toimivat kuninkaan neuvonantajina. Pian näyttämölle saapuu kuningataräiti Atossa. Kaikki odottavat jotain uutista koskien kuningas Kserkseen Kreikkaan suuntautunutta sotaretkeä. Atossa on hyvin huolestunut ja kertoo pahasta unestaan, joka oli lisännyt huolta asian suhteen. Aloitus on Aiskhylokselle poikkeuksellinen sikäli, että yleensä näytelmän aloittaa sivuhenkilön pitämä puheosuus (prologi), ja kuoro astuu näyttämölle vasta myöhemmin.
Paikalle saapuu nääntynyt sanansaattaja, joka kuvaa Salamiin meritaistelua ja sen veristä ja persialaisten kannalta surullista lopputulosta. Sanansaattaja kertoo Persian kärsimästä tappiosta, luettelee kaatuneiden sotapäälliköiden nimiä, ja kertoo Kserkseen lähteneen pakoon ja olevan paluumatkalla kotiin. Sanansaattajan puheen kohokohdassa tämä esittää kreikkalaisten sotahuudon heidän hyökätessään persialaisia päin:
»Hellaan lapset, eteenpäin!
Vapauden tähden, isänmaamme vapauden,
lastemme, vaimojemme, isäin hautojen
ja jumaltemme temppeleiden puolesta!
Nyt määrää kohtalomme tämä kamppailu.»
Atossa astuu kuolleen miehensä, Kserkseen isän ja edeltäjän Dareioksen haudalle ja manaa tämän hengen esiin kuoron avustamana. Kuultuaan Persian kärsimästä tappiosta Dareios tuomitsee poikansa päätöksen yrittää Kreikan valtausta hybriksenä. Erityisesti hän nuhtelee Kserksestä suuruudenhullusta hankkeesta rakentaa silta Hellespontoksen yli Persian armeijan etenemisen nopeuttamiseksi. Ennen poistumistaan Dareioksen henki ennustaa Persian kärsivän toisen tappion Plataiain taistelussa:
»Ja siellä vartoo kärsimysten kukkura,
uhman ja jumalattomuuden rangaistus.
Hellaaseen tultuaan he eivät empineet
jumalten temppeleitä polttaa, ryöstää patsaita.
[…] Mutta yhtä raskaasti
kuin rikkoivat, he ovat saaneet kärsiä
ja vielä kärsivät: jo tuskan temppeliin
on peruskivi pantu, seinät nousevat.
Runsaana doorilaisten keihäs vuodattaa
Plataiain maahan teurasveren uhreistaan,
ja kolmannenkin sukupolven silmille
äänettä kertovat nuo ruumisröykkiöt,
ettei käy kuolevaisen olla kohtuuton.»
Lopulta itse Kserkses saapuu hoiperrellen ja repaleisin vaattein. Näytelmän loppuosa koostuu kommoksesta eli tragedialle tyypillisestä valitusosuudesta, jossa Kserkses ja kuoro valittavat yhdessä Persian kokeman tappion hirvittävyyttä.
Tulkintoja

Persialaiset voidaan nähdä kuuluvaksi niin kutsuttuun nostos-lajityyppiin (”kotiinpaluu”), joka kertoo sodasta (kuten Troijan sodasta) palaavista ja näitä kotona odottavista henkilöistä. Tällaisen lajityypin alkuna voidaan pitää Homeroksen Odysseiaa.
Persialaiset-näytelmää on pidetty osoituksena siitä, että viimeistään sen kirjoittamisen aikoihin kreikkalaiset, vaikka olivatkin jakautuneet moniin itsenäisiin kaupunkivaltioihin, alkoivat kuitenkin kokea keskenään läheistä yhteen­kuuluvuutta ja katsoivat samalla jyrkästi poikkeavansa kaikista muista, barbaareiksi nimittämistään kansoista. Näytelmän on myös katsottu osaltaan vaikuttaneen niiden länsi­maissa laajalti nyky­aikaan saakka säilyneiden mieli­kuvien syntymiseen, joissa Aasia on tavan­omaisesti käsitetty valistuneen Euroopan suoranaisena vasta­kohtana alueeksi, jossa vallitsevat orjuus, pimeys, taikausko ja tyrannia.
Persialaiset on tulkittu joko niin, että se on myötätuntoinen voitettuja persialaisia kohtaan, tai niin, että se juhlistaa kreikkalaisten voittoa edelleen käynnissä olleen sodan aikana. Ensin mainittua näkemystä tukee se, että kaikki muut kreikkalaiset tragediat houkuttelevat yleisön sympatioita yhden tai useamman näyttämöllä olevan puolelle; jälkimmäistä näkemystä taas se, että näytelmä edustaa melko ksenofobista kulttuuria, johon on vaikea sovittaa sympatiaa vihattuja barbaareita kohtaan kesken sodan. Näytelmässäkin Kserkses kutsuu tuskiaan "iloksi vihollisilleen".
Kirjallisuutta > Suomennos

Aiskhylos: Persialaiset. Teoksessa Aiskhylos: Neljä tragediaa.  (Sisältää näytelmät Persialaiset, Seitsemän Teebaa vastaan, Turvananojat ja Kahlehdittu Prometheus (Persai; Hepta epi Thebas; Hiketides; Prometheus Desmotes.) Kreikan kielestä suomentanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  Gaudeamus, 1975.  ISBN 951-662-161-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aeschylus: Volume I. Persians. Seven Against Thebes. Suppliant Maidens. Prometheus Bound.  (Loeb Classical Library 145N)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.
Broadhead, H. D.: The Persae of Aeschylus.  Cambridge, 2009.
Garvie, A. F.: Aeschylus Persae.  Oxford, 2009.
Hall, Edith: Aeschylus Persians: Text and Commentary.  Warminster:  Aris & Phillips, 1996.  ISBN 0-85668-597-6
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Favorini, Attilio: History, Collective Memory, and Aeschylus' Persians.. Theatre Journal, 2003, 55. vsk, nro 1, s. 99–111.
Harrison, Thomas: The Emptiness of Asia: Aeschylus' Persians and the History of the Fifth Century.  London:  Gerald Duckworth, 2000.  ISBN 0-7156-2968-9
Aiheesta muualla

Aeschylus: The Persians. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Aeschylus: The Persians (Arkistoitu – Internet Archive). The Internet Classics Archive.(englanniksi)
Aiskhyloksen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Kahlehdittu Prometheus · Oresteia-trilogia (Agamemnon · Hautauhrintuojat · Eumenidit) · Persialaiset · Seitsemän Thebaa vastaan · Turvananojat
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aitnan naiset
Pi phat

Pi phat on perinteisen klassisen musiikin orkesteri Thaimaassa, Laosissa ja Kambodžassa. Thait perustivat Sukhothain kuningaskunnan 1200-luvulla ja siellä hoviorkesterina oli lyömäsoitinpainotteinen pi phat khruang ha. Thaimaassa 1700-luvulla pi phat -orkesteri sai indonesialaisvaikutteisen ranat ek-ksylofonin. Alun perin orkesterissa oli viisi soitinta, mutta myöhemmin Rama III:n hallintokaudella suuressa pi phat -orkesterissa oli 4 ksylofonia, 2 gongia, 2 oboeta (pi nai ja pi nok), patarumpu, tapone-rumpu, riippuva mong-tamtam sekä 3 lautasta. Laosissa pi phat -orkesterit kertovat thaikulttuurin vaikutteista ja Kambodžan seremoniallinen pinpeat on thaimaalaisen pi phat -orkesterin sisarmuoto.
Kirjallisuutta

Heikkilä-Horn, M, Miettinen, J.O: Kaakkois-Aasia.  (Historia ja kulttuurit)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 2000.  ISBN 951-1-15771-X
Otavan iso musiikkitietosanakirja 4.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1978.  ISBN 951-1-04763-9
Otavan iso musiikkitietosanakirja.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1979.  ISBN 951-1-05295-0
Pi pi pil... pilleri

| Pi pi pil… pilleri |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Kalle Jalkanen 1982.
Ohjaaja:  Visa Mäkinen (salanimellä Frank Siponen)
Käsikirjoittaja:  Visa Mäkinen (salanimellä Frank Siponen)
Tuottaja:  Visa Mäkinen
Kuvaaja:  Pertti Aherva
Leikkaaja:  Heikki Arala
Pääosat:  Virpi Miettinen, Matti Ruohola, Allan Tuppurainen, Matti Mäntylä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Curly Produktion
Ensi-ilta:  26. helmikuuta 1982
Kesto:  1 h 25 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  noin 1 000 000 mk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pi pi pil… pilleri on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen elokuva. Siinä potenssia lisäävän seksilääkkeen keksinyt professori (Matti Ruohola) kokeilee keksintöään käytännössä eräässä kylpylässä.
Vastaanotto

Murskaavista arvosteluistaan huolimatta elokuva sai teatterikierroksellaan kahdeksalla esityskopiolla vajaat 44 000 katsojaa. Kolmoskanavan televisioesityksessä Club Erotica-ohjelmassa elokuun lopulla 1992 katsojia oli 477 000. Sen yhteydessä Jussi Karjalainen totesi Helsingin Sanomissa Pi pi pil... pillerin olevan ”Suomen kaikkien aikojen typerin elokuva. Ehkä. Toivottavasti.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Pi pi pil… pilleri saa 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. Myöhemmässä TV-maailman kolumnissa kriitikko Henri Waltter Rehnström huomauttaa, miten Mäkisen elokuvaan on lainailtu suoraan musiikkia sekä tematiikkaa amerikkalaisesta pornoelokuvasta Rollerbabies (1976).
Phuket (kaupunki)

| Phuket (เทศบาลนครภูเก็ต) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Phuket
 Koordinaatit: 7°53′17″N, 98°23′51″E 
Valtio:  Thaimaa
Provinssi:  Phuket
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12 km²
 – Metropolialue:  224 km²
Väkiluku (2014):  77 610
 – Metropolialue:  230 000
Aikavyöhyke:  UTC+7
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Phuket (thaiksi เทศบาลนครภูเก็ต) on kaupunki Phuketin saaren kaakkoisosassa. Se on Phuketin provinssin pääkaupunki Thaimaassa. Phuketin nimi tulee kaupungin pohjoispuolella sijaitsevan Bukit-kukkulan nimestä. Bukit on malaijin kieltä ja tarkoittaa kukkulaa.
Vuonna 2014 kaupungissa oli 77 610 asukasta.
1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Phuketin saaren runsaat tinamalmivarat houkuttelivat sinne ensin kiinalaisia, myöhemmin portugalilaisia, hollantilaisia ja ranskalaisia. Varsinkin kiinalaisten ja portugalilaisten rakennustyyli näkyy kaupungin vanhoissa rakennuksissa.
Aiheesta muualla

Introducing Phuket Town (Arkistoitu – Internet Archive) Lonely Planet
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Phuket (city)
Käännös suomeksi
Pew Research Center

Pew Research Centerin logo
Pew Research Center on yhdysvaltalainen, Washingtonissa päämajaansa pitävä riippumaton ja voittoatavoittelematon tutkimuslaitos ja ajatushautomo. Pew tekee mielipidetiedusteluja, demografisia tutkimuksia, mediasisältöanalyysiä ja muuta empiiristä yhteiskuntatieteellistä tutkimusta tuottaen niiden kautta tietoa Yhdysvaltoja ja muuta maailmaa muokkaavista kysymyksistä, asenteista ja trendeistä.
Pew Research Centerin päärahoittaja on The Pew Charitable Trusts.
Historia

Pew Research Center sai alkunsa Times Mirror -sanomalehden tutkimushankkeesta "Times Mirror Center for the People & the Press" vuonna 1990. Hankkeessa toteutettiin säännöllisiä poliittisia mielipidetiedusteluja. The Pew Charitable Trustsista tuli keskuksen rahoittaja vuonna 1996, ja se sai nimekseen "Pew Research Center for the People & the Press". Vuonna 2004 The Pew Charitable Trusts perusti Pew Research Centerin Washingtoniin. Pew Research Centerin johtaja on vuodesta 2014 ollut Michael Dimock.
Aiheesta muualla

Pew Research Center
Peukkuli

| Peukkuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukkulit Pnoepygidae
Suku::  Peukkulit Pnoepyga
Laji::  albiventer
Kaksiosainen nimi
 Pnoepyga albiventer  (Hodgson, 1837) 

Katso myös
   Peukkuli Wikispeciesissä   Peukkuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peukkuli  (Pnoepyga albiventer) eli aiemmalta nimeltään töpötimali on Etelä-Aasiassa tavattava peukkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan peukkuli on noin 10 cm. Rakenteeltaan se on tukeva ja lähes pyrstötön. Lajista on kaksi värimuotoa, tumma ja vaalea. Tumman muodon selkä ja pää ovat väriltään tumman ruskeat. Vatsa ja rinta ovat kellertävät ja niissä on mustia suomumaisia kuvioita. Vaalea muoto eroaa tummasta muodosta valkoisen rintansa ja vatsansa perusteella. Peukkulikoiras ja -naaras ovat ulkonäöltään samanlaisia. Nuoret linnut ovat selästään aikuisia vaaleampia ja vatsassa ja rinnassa on tummia laikkuja. Peukkuli muistuttaa ulkonäöltään huomattavasti pikkupeukkulia (Pnoepyga pusilla), mutta on sitä hieman kookkaampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Peukkulia tavataan Intiassa, Nepalissa, Bhutanissa, Myanmarissa ja Vietnamissa. Linnun elinympäristöä ovat metsien aluskerroksen sammalikot, pensaikkometsät ja bambuviidakot. Peukkulin elinympäristöt sijaitsevat 275–4 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Peukkulit muuttavat talveksi alempana kasvaviin metsiin.
Elintavat

Peukkuli on taitava piileskelijä ja usein vaikea huomata. Laji syö hyönteisiä ja siemeniä, joita se etsii sammalikon joukosta. Linnun pesimäkausi kestää toukokuulta kesäkuulle. Peukkuli rakentaa kuppimaisen sammalpesänsä sammaleisen kiven viereen tai sammaloituneeseen puunrunkoon. Naaras munii kolmesta viiteen valkoista punaruskeapilkullista munaa.
Piedsjärvi

| Piedsjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Venäjä, Murmanskin alue
Paikkakunta:  Petsamon piiri
Koordinaatit:  69°05′36″N, 29°59′32″E
Laskujoki:  Petsamonjoki 
Mittaustietoja
 fiPiedsjärvi 
Piedsjärvi (ven. Пиедсъяур) on Petsamonjoen vesistöön kuuluva järvi Nikkelin kunnassa Petsamon piirin eteläosassa Murmanskin alueella Venäjällä. Järvi sijaitsee Petsamonjoen vesistön latvaosassa. Piedsjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan eteläosassa.
Hr. Ms. Philips van Almonde (F823)

| Hr>  Ms. Philips van Almonde |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1977
Laskettu vesille:  11. elokuuta 1979
Palveluskäyttöön:  2. joulukuuta 1981
Poistui palveluskäytöstä:  Kreikalle 2002 nimellä Themistokles
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (kuiva) 3 900 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 x Rolls Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 x Rolls Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 x kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 1 x OTO Melara Compatto 76 mm/L62 -tykki 1 x 30 mm Goalkeeper CIWS 4 x 324 mm Mk46 -torpedoputkea 2 x Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Philips van Almonde (runkonumero F823) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Wilton-Fijenoordilta. Sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1977 ja alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1979. Alus valmistui 2. joulukuuta 1981.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2002 ja se myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Themistokles.
Pevek

| Pevek Певек |
| --- | --- |
 Pevekin kaupunki mereltä nähtynä
 vaakuna
 Tšukotkan sijainti Venäjän itäosissa, alla kaupungin sijainti alueella
 Pevek
 Koordinaatit: 69.7031°N, 170.2747°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tšuktšien autonominen piirikunta
Väkiluku (2010):  4 162
Aikavyöhyke:  UTC+12
Postinumero:  689400
Suuntanumero(t):  +7 42737
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pevek (ven. Певе́к, tšuktšiksi Пээкин, Peekin) on pieni satama- ja kaivoskaupunki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Itä-Siperian meren Tšauninlahden rannalla. Kaupunki on Tšaunin piirin keskus. Asukkaita kaupungissa oli 4 162 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta).
Pevekin kaupunkia
Ilmakuva Pevekistä Tšauninlahden äärellä
Perek perustettiin vuonna 1936 (tai 1933) alun perin taajamana. Paikkakunnan nimi tulee viereisen vuoren tšuktšinkielisestä nimestä (Пээкиней), joka tarkoittaa lihavaa vuorta (пэвэк, пээк = lihava, leveä). Aikavälillä 1949–1957 kaupunkiin sijoittui kaksi NKVD:n työleiriä, jotka loivat perustaa kaupunkirakenteelle, teille ja kaivoksille. Tšauntšukotlag-leirin vangit (1949–1957) osallistuivat malminetsintään, kaivostöihin ja erilaisiin rakennustöihin. Lyhyempikestoisen Tšaunlagin (1951–53) vangit laitettiin puolestaan etsimään ja louhimaan radioaktiivisia maa-aineksia (uraania) sekä rakentamaan tietä.
Kaupunki Pevekistä tuli vuonna 1967. Siellä on yksi Koillisväylän satamista; Pevekin lentoasema sijaitsee 15 km Pevekistä koilliseen. Talous perustuu kaivosteollisuuteen, joskin joidenkin kaivosten kannattavuus on heikentynyt. Myös rakennustarvikkeiden valmistusta. Nähtävyyksiin kuuluu paikallishistorian ja geologian museo. Noin 150 kilometrin päässä idästä (Пегтымель, Pegtymel) on löydetty säilyneitä muinaisia luolamaalauksia.
Pevekissä toimii kelluva ydinvoimala Akademik Lomonosov, joka käynnistettiin joulukuussa 2019. Sen kaksi pientä reaktoria tuottavat sähköä yhteensä 70 megawattia.
Venäjä esittelee Pevekin eräänä Koillisväylän satamapaikoista. Kaupunki on riippuvainen tästä meriväylästä esimerkiksi keskeisen infrastruktuurin rakennustarpeiden toimitusreittinä.
Asukasluvun kehitys

Oheinen taulukko kuvaa Pevekin väkiluvun kehitystä vuosina 1959–2010 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan.
| Vuosi | Pevekin asukasluku | Taajaman asema |
| --- | --- | --- |
| 1959 | 5 752 | kaupunkityyppinen taajama |
| 1970 | 10 528 | kaupunki |
| 1979 | 11 060 | kaupunki |
| 1989 | 12 915 | kaupunki |
| 2002 | 5 206  | kaupunki |
| 2010 | 4 162 | kaupunki |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pevek Wikimedia Commonsissa
Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ottavio Piccolomini

Ottavio Piccolomini
Ruhtinas Ottavio Piccolomini d'Aragona, Amalfin herttua (11. marraskuuta 1599 Firenze – 11. elokuuta 1656 Wien) oli Itävallan marsalkka.
Piccolomini astui Itävallan armeijan palvelukseen vuonna 1616 ja osallistui kolmikymmenvuotisen sodan taisteluihin Böömissä 1618. Albrecht von Wallensteinin palvelukseen hän siirtyi 1627, ja muun muassa johti Lützenin taistelussa ratsuväkeä vasemmalla siivellä. 1634 hän sekaantui Wallensteinin murhaan.
Piccolomini oli Espanjan palveluksessa vuosina 1635–39 taistellen Ranskaa vastaa. 1648 hänestä tuli keisarillisen armeijan ylipäällikkö. Vuosina 1649–51 hän johti yhdessä Zweibrückenin prinssin (tuleva Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa Nürnbergin kongressia, joka vastasi joukkojen kotiuttamisesta Westfalenin rauhan jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Pieksämäen Seudun Sanomat

Pieksämäen Seudun Sanomat oli Pieksämäellä vuosina 1951–1953 ilmestynyt paikallislehti.
Kun kuopiolainen Savo vuonna 1951 osti Pieksämäen Sanomat ja lopetti sen, paikakunnan ainoaksi lehdeksi jäi Sortavalasta siirtynyt kuusipäiväinen Laatokka. Sitä julkaissut Sisämaan Kirjapaino perusti Pieksämäen ja sen lähtikuntien paikallislehdeksi Pieksämäen Seudun Sanomat. Laatokan lakattua ei kirjapainoyhtiökään pysynyt kauan pystyssä, ja paikallislehden ilmestyminen lakkasi jo parin vuoden kuluttua.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3 500 kappaletta vuonna 1952. Sen päätoimittajina työskentelivät Jaakko Härmänsuo (1951), Esko Puranen (1951–1952) ja Topi Laaksonen (1952–1953).
Pico de São Tomé

Pico de São Tomé
| --- | --- |
Tyyppi:  Kilpitulivuori
Sijainti:  São Tomén saari, São Tomé ja Príncipe
Korkeus merenpinnasta:  2 024 m 
Prominenssi:  2 024  m 
Purkautunut viimeksi:  Tuntematon
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pico de São Tomé on kilpitulivuori Guineanlahdessa sijaitsevalla São Tomén saarella São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa. Korkeutta tällä suunnilleen kartionmuotoisella vuorella on 2 024 metriä, joten se on São Tomé ja Príncipen korkein kohta.
Viimeisten miljoonien vuosien aikana tulivuoresta purkautunut laava on basalttia. São Tomén nuorimmalla vulkaanisella kivellä on ikää 100 000 vuotta. São Tomén saarella, erityisesti saaren kaakkoisosassa, on kuitenkin useita geomorfologisesti nuoria tuhkakartioita.
Pico de São Tomélle järjestetään kaksi päivää kestäviä retkiä.
Aiheesta muualla

Kuvia vuorelta (englanniksi)
A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful

| A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful |
| --- | --- |

Kirjailija:  Edmund Burke
Kieli:  englanti
Genre:  estetiikka
Julkaistu:  1757
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful on Edmund Burken estetiikkaa käsittelevä tutkielma, joka julkaistiin 1757. Teoksessa käsitellään kysymystä miten syntyvät kauniin ja subliimin (eli ylevän) kokemukset. Burken mukaan näiden kokemusten alkuperäinen syy on ihmisen biologisissa toiminnoissa, vieteissä. Todellisuuden havaitut ärsykkeet vaikuttavat viettitoimintoihin synnyttäen esteettisen kokemuksen. Teosta ei ole suomennettu.