stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avaruustoiminta
Historia > Avaruustoiminta 2000-luvulla > Kantorakettien markkinatilanne vuonna 2005

Vuonna 2005 tehtiin yhteensä 53 satelliittilaukaisua, joissa oli käytössä neljä ukrainalaista, viisi EU:n, kuusi aasialaista, 12 yhdysvaltalaista ja 25 venäläistä kantorakettia. lähde?
Vuonna 2008 tehtiin 67 laukaisua, joista 75 % teki Venäjä, Ukraina ja Aasia. Tässä on tapahtunut merkittävä muutos 1990-luvun lopun tilanteeseen, jolloin kylmän sodan aikaiset ostorajoitukset olivat voimassa länsimaissa ja toisaalta Aasian avaruustoiminta oli vielä pienehköä ja rajoittui kansalliseen toimintaan.lähde?
Keväällä 2012 Venäjä ilmaisi aikeensa vetäytyä Ukrainan Dnepr-rakettiohjelmasta ja päättää myös Kazakstanin kanssa yhteisen avaruusohjelmansa. Kyse voi olla taktisista kiistoista, mutta Baikonurista Venäjä on valmis luopumaan, kun sen korvaava avaruuskeskus on rakennettu Venäjän federaation alueelle (mikä vie vielä vuosia). Ukrainan Dnepr-raketti voi olla nouseva kilpailija piensatelliitimarkkinoilla ja koska se perustuu suurelta osin venäläisiin osiin, Venäjän on suhteellisen helppoa poistaa kilpailija markkinoilta.
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat

Avaruustoiminta voidaan toimijan mukaan jakaa institutionaaliseen ja kaupalliseen toimintaan. Toisaalta toiminnan laadun mukaan voidaan avaruustoiminta jakaa sotilaalliseen, tieteelliseen ja kaupalliseen toimintaan.lähde?
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat > Julkisen sektorin siviiliavaruustoiminta

Institutionaalinen siviiliavaruustoiminta on tyypillisesti kansallisen tai kansainvälisen avaruusjärjestön toteuttamaa ja kattaa seuraavat toiminnot:
Uusien kantorakettien kehittäminen on paljolti ollut sotilaallisten ohjusten muuntamista kantoraketeiksi (Sojuz, Atlas II, Delta II, Dnepr jne.) ja osin sekä siviili- että sotilasohjusteollisuuden ylläpitoa (Yhdysvaltain EEV-kantoraketit 1990-luvulla, Venäjän Angara, ESAn Vega jne.). Rakettien tuotekehitys vie tyypillisesti länsimaissa useita miljardeja euroja 10–15 vuoden aikana ja raketin tuotantovaihe kestää 15–20 vuotta. Tuotantovaiheen aikana rakennetaan tyypillisesti muutama kymmenen 100–200 miljoonan euron hintaista rakettia. Rakettien tuotanto ei täysin kaupallisena toteutuksena ole tuottanut sijoitetulle pääomalla tuottoa ja siksi toiminta on ollut valtion subventoimaa kehitysvaiheessa ja tuotantovaiheessa (valtion satelliittien laukaisut usein pääasiakas raketeille).lähde?
Miehitetyt avaruuslennot ovat NASAn, Venäjän avaruusjärjestön ja ESAn suurimpia toiminta-alueita: ks. muun muassa Avaruussukkula ja ISS-avaruusasema ja niiden edeltäjät. Kustannukset ovat tyypillisesti länsimaissa kymmeniä miljardeja euroja 20–30 vuoden aikana. Suoria taloudellisia tuottoja ei ole esiintynyt, vain välillisiä. Vuonna 2010 sekä Yhdysvallat että EU pohtivat miehitettyjen lentojensa tulevaisuutta.lähde?
avaruustutkimus: Maan lähiavaruuden tutkimus, auringontutkimus, planeettatutkimus, satelliittiastronomia, kosmologia, eksoplaneettojen kartoitus, astrobiologia. Tämä tutkimus voidaan luokitella myös mittausten aallonpituuden perusteella.lähde?
tieteellinen maan kaukokartoitus – EU:n GMES-hanke oli vuonna 2010 suurimpia maailmassa tällä sektorilla.lähde?
kansallisten ja ylikansallisten avaruusorganisaatioiden toiminta avaruustoimintaa hallinnoivina ja rahoittavina tahoina. Osa avaruushallinnoista on myös merkittäviä avaruusteknologian kehityskeskuksia, satelliittien operaattoreita jne.lähde?
Laukaisukeskukset ylläpidetään valtioiden budjeteista
Baikonurin kosmodromi entisessä Neuvostoliitossa, nykyisessä Kazakstanissa, on Venäjän avaruusjärjestön käytössä.lähde?
Guyanan avaruuskeskus Etelä-Amerikassa (Ranskan hallussa oleva alue) on Euroopan avaruusjärjestön käytössä, se tunnetaan myös paikannimellä Kourou.lähde?
Kennedyn avaruuskeskus Yhdysvalloissa on NASAn osuus Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta, josta loppu kuuluu Yhdysvaltain ilmavoimille.lähde?
Plesetskin kosmodromi Venäjällälähde?
Kiinalla on kolme satelliittien laukaisukeskusta; Jiuquan, Xichanag ja Taiyan.lähde?
Ukrainalais-yhdysvaltalaisella Sea Launch -yhtiöllä on laukaisuasema Tyynellä valtamerellä. Se on entinen porauslautta.lähde?
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat > Julkisen sektorin siviiliavaruustoiminta > Kustannus- ja aikatauluongelmien hallinnan vaikeus

Institutionaaliset avaruusohjelmat ovat usein maksaneet huomattavasti enemmän kuin alun perin on budjetoitu, esimerkiksi Apollo, Hubble, Avaruussukkula. 1970-luvun alussa Nixonin hallinto keskeytti NASAn aikeet Apollo-ohjelman jatkamiseksi kuulennoista ja Apollo–Sojuz-yhteislennosta eteenpäin, mutta kompensaationa NASA sai luvan aloittaa Avaruussukkulan toteutuksen. Sen kehitys kesti aiottua kauemmin, projektin vuosikustannus piti rajoittaa, jottei se olisi estänyt NASAaa tekemästä muutakin. ESA keskeytti 1995 Hermes-sukkulansa kehittelyn alkuvaiheeseen ja rajoitti muun muassa avaruustiedelentoihin panostettavaa rahoitusta.lähde?
Vuonna 2010 Yhdysvalloissa NOAAn ja Yhdysvaltain puolustusministeriön yhteinen NPOESS-sääsatelliittiohjelma keskeytettiin. Yhteistyön piti alentaa kuluja, mutta kun näin ei käynyt, Northgrop Grummanin urakka keskeytettiin. Pian sen jälkeen Bushin hallinnon aloittama Constellation-kuu-ohjelma keskeytettiin – kulut olivat olleet yhdeksän miljardia dollaria ja tuloksina rakettimoottorien koepolttoja. Ohjelma oli jäänyt vuosia aikataulustaan jälkeen.lähde?
Yhdysvaltain ilmavoimien Boeingilta tilaama WGS-tietoliikennesatelliitti maksaa vuoden 2010 alun arvion mukaan 25 % enemmän kuin sen piti. 15 % kustannusylitys pitää Nunn-McCurdy-lain mukaan ilmoittaa kongressille ja 25 % kustannusylitys vaatii avaruusohjelman rahoituksen uudelleenhyväksymisen kongressissa.
Euroopassa Galileon neljä ensimmäistä paikannussatelliittia maksoivat likimain kaksin verroin suunnitellun summan. Pääsarjan tuotanto siirrettiinkin vuoden 2010 alussa Astrium GmbH -yhtiöltä OHB-yhtiölle. Yhdysvaltojen ilmavoimille Boeingin toteuttama GPS 2F -versio on maksanut enemmän ja oli maaliskuussa 2010 myöhässä aikataulustaan. GPS III:n toteuttajaksi valittiinkin Lockheed Martin.lähde?
Alan inflaatiota 2000-luvulla kuvaa Yhdysvaltain ilmavoimien tilaama system AEHF-tietoliikennesatelliitti. Kolmannen satelliitin valmistuksen hinta oli 939 miljoonaa dollaria, kun puolustusministeriö perui T-sat-ohjelman, joka oli jatkoa AEHF-satelliittiohjelmalle. Neljännen satelliitin hinta nousi kahteen miljardiin dollariin. Hinnanmääräytymisperiaate näyttää olevan yhtiöiden rahantarve, jos tuloja ei saavu uusien kehitysohjelmien muodossa, olemassa olevien ohjelmien satelliittien hintoja nostetaan. Alan mieltäminen strategiseksi turvallisuusalaksi mahdollistaa poliittisen päätöksentekijöiden ajamisen tilauspakkoon, koska yritysten tulojen vähentäminen ajaa tehtaat alas nopeasti. Pahempi kustannusylitys liittyy NASAn JWST-teleskooppiin – Northrop Grumman laskuttaa sen toteuttamista 1,8 miljardin dollarin sijasta yli 6,5 miljardia dollaria.
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat > Sotilaallinen avaruustoiminta

Sotilaallinen avaruustoiminta kattaa vakoilusatelliitit, ohjushyökkäysten ennakkovaroitussatelliitit (esimerkiksi DSP-satelliitit) ja esimerkiksi Strategic Defense Initiative -aloitteen. Sen lisäksi sotilaalliseen avaruustoimintaan kuuluu suuri määrä tietoliikennesatelliitteja (esimerkiksi USAFin UHF-alueen satelliitit) ja sääsatelliitteja (esimerkiksi USAFin DMSP-ohjelma). Vuoden 2010 aikana Yhdysvaltain presidentti keskeytti USAFin, NOAAn ja NASAn yhteisen NPOESS-sääsatelliittiohjelman kustannusylitusten vuoksi. Sukkulan poistuminen vuonna 2011 pienensi piilotettua sotilaallista avaruusohjelmaa, sukkuloiden ohjaajat olivat pääsääntöisesti asevoimilta lainassa olevia NASA-astronautteja. Yhdysvaltain ilmavoimilla ei ole – ainakaan julkisesti – merkittäviä satelliitteja kehittäviä ohjelmia – DSP:n korvaavat SBIRSit ovat tulossa laukaisuvaiheeseen, AEHF-tietoliikennesatelliitti on tuotannossa ja sen kustannukset ovat kasvaneet kymmeniä prosentteja. lähde?
Arvioidaan, että 2/3 avaruudessa toimivista satelliiteista on sotilaallisia. 1957–1992 Neuvostoliitto laukaisi noin 2000 sotilaallista avaruusalusta ja Yhdysvallat on laukaissut noin 1000 sotilaallista avaruusalusta. Euroopassa lähinnä Ranska, Englanti ja NATO ovat laukaisseet sotilaallisia satelliitteja. Muita sotilassatelliittimaita ovat ainakin Kiina ja Israel. Avaruusalukset ovat pääosin tiedustelusatelliitteja, mutta sotilaallisia tietoliikennesatelliittejakin on kiertoradalla satoja kappaleita. Vuonna 2010 Yhdysvaltain laivasto oli tilaamassa 543 miljoonalla dollarilla kaupallisilta tietoliikennesatelliittiyhtiöitä vuodet 2015–2019 kattavan satelliittitietoliikennepalvelun, joka tekee julkisen sektorin toiminnasta näennäisesti kaupallista. Kilpailun voitti Intelsatin konsortio, jossa ovat mukana myös SES, EADS Astriumin Paradigm ja Loral Space.
Vuoden 2006 jälkipuolella Yhdysvaltain asevoimat syyttivät sisäisessä julkaisussaan Kiinaa siitä, että se sokaisee laserilla Yhdysvaltain tiedustelusatelliitteja. (http://www.military.com/features/0,15240,116694,00.html) Sama syytös on esitetty 1980-luvulla, jolloin Neuvostoliittoa syytettiin DPS-satelliittien häirinnästä laser-säteellä (todennäköinen syy oli se, että DPS:n ilmaisimiin tuli liikaa IR-säteilyä Siperian suuresta metsäpalosta?)
Vuosina 2010–2011 Yhdysvaltain ilmavoimat koki 300 % inflaation kaupallisten tietoliikennesatelliittioperaattoreiden hintapyynnöissä sen jälkeen, kun se itse vähensi omien satelliittien toteutusta lähinnä niiden hyvin suurien kustannusylitysten vuoksi.
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat > Ympäristöongelmat

Vuoden 2010 syksyllä nousi julkisuudessa ensi kertaa esiin se, että esimerkiksi avaruusturismi voi aikaansaada merkittävää rasitusta yläilmakehälle ja mahdollisesti koko ilmastolle. Aiemmin muun muassa Avaruussukkulan käyttöönoton kohdalla ympäristövaikutukset on systemaattisesti todettu avaruushallintojen toimesta pieniksi, vaikka esimerkiksi vetyä hapessa polttava rakettimoottori luo yläilmakehään merkittäviä määriä typpihappoja ja muita reaktiivisia kemikaaleja.lähde?
Helmikuun alussa 2011 Yhdysvaltain ympäristöviranomainen (EPA) aloitti tutkimuksen siitä mikä vaikutus raketeilla on veden perkloraattipitoisuuteen. Aiemmin on Yhdysvalloissa arvioitu, että 1% juomavedestä voi sisältää liikaa perkloraattia. Tämä voi aiheuttaa esimerkiksi kilpirauhassairauksia jopa 17 miljoonalle yhdysvaltalaiselle. Kiinteäajoainerakettien lisäksi perkloraattia tulee ympäristöön lannoitteista ja ilotulitteista.
Kirjallisuutta

Seppinen, Ilkka: Suomalaisen avaruustutkimuksen historia: Euroopan avaruusjärjestön jäsenyyteen asti.  Helsinki: Yliopistopaino, 2004.  ISBN 951-570-573-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tähdet ja avaruus -lehden kotisivut – Ursan jäsenlehti: tähtitieteen ja avaruustutkimuksen uutisia
Tekniikka ja talous-lehden Avaruusosio (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiede.fi:n rakettilaukaisujen seuranta (Arkistoitu – Internet Archive)
avaruuslennot.fi – miehitettyjen avaruuslentojen sivusto suomeksi
avaruus.info – Tekesin Suomen avaruustoiminnan tietopalvelu
Euroopan avaruusjärjestön suomenkieliset sivut
SpaceRef.com – avaruustoiminnan uutisia (englanniksi)
Mark Waden kirjoittama Encyclopedia Astronautica (englanniksi)
Jonathan's Space Report – luettelot laukaistuista satelliiteista (englanniksi)
Avaruustoiminta seitsemänä lyhytelokuvana
Yle Elävä arkisto: Avaruuden valloitus alkoi 1950-luvulla
Bumper-5:n laukaisu
Delta II aamunkoitteessa.
Celeste Saulo

| Celeste Saulo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1964 Buenos Aires
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Buenos Airesin yliopisto
Opinnot:  PhD, 1996
Instituutti:  Buenos Airesin yliopisto Argentiinan ilmatieteen laitos  Maailman ilmatieteen järjestö
Tutkimusalue:  meteorologia
Celeste Saulo (s. 1964) on argentiinalainen professori. Hän toimii Maailman ilmatieteen järjestön (WMO) pääsihteerinä vuoden 2024 alusta alkaen. Hän on tehtävässä ensimmäinen nainen ja ensimmäinen amerikkalainen organisaation 150-vuotisen historian aikana.
Saulo valmistui ilmakehätieteiden tohtoriksi Buenos Airesin yliopistosta 1996, ja opetti siellä termodynamiikkaa, pilvifysiikkaa, mikrometeorologiaa ja ilmakehän numeerista mallintamista. Hänen oma tutkimuksensa on kohdistunut numeerisen säänennustamisen kehittämiseen ja tieteidenväliseen yhteistyöhon sovelluksissa kuten tuulienergian ja maatalouden tarvitsemat sääpalvelut.
Saulo toimi Argentiinan ilmatieteen laitoksen pääjohtajana 2014–2023. Hänellä oli monia korkeita tehtäviä WMO:ssa ennen pääsihteeriksi valintaa. Vuonna 2023 hänet nimitettiin Amerikan meteorologisen seuran kunniajäseneksi.
Saulon pääsihteerikauden suuria tavoitteita WMO:ssa ovat vaarallisten sääilmiöiden ennakkovaroitusjärjestelmän kehittäminen sekä globaalin kasvihuonekaasujen tietojärjestelmän (Global Greenhouse Gas Watch) rakentaminen. Järjestö tulee myös panostamaan globaalin säähavaintoverkoston parantamiseen, ja ohjaa sitä varten rahoja köyhimmille jäsenvaltioille.
Sandnes Ulf

Sandnes Ulf on vuonna 1911 perustettu norjalainen jalkapalloseura Sandnesin kaupungista Rogalandin läänistä. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2015 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Adeccoligaenissa.
Historia

Seura on perustettu kesällä 1911 nimellä Ulf ja myöhemmin se otti käyttöön nimen Ulf-Sandnes. Vuonna 2004 joukkue yhdistyi Sandnes FK:n kanssa ja otti käyttään nykyisen nimen. Seura otti haltuunsa Sandnes FK:n sarjapaikan Norjan 2. divisioonassa, eli kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2007 Sandnes Ulf voitti 2. divisioonan mestaruuden ja nousi Adecco-liigaan, josta se kuitenkin putosi yhden kauden jälkeen takaisin. Kaudella 2009 seura voitti jälleen 2. divisioonan ja palasi Adecco-liigaan. Putoaminen olisi jälleen ollut Sandnes Ulfin kohtalona, mutta Follo FK:n talousvaikeuksien vuoksi seura säilytti paikkansa sarjassa. Kaudella 2011 Sandnes Ulf sijoittui yllättäen Adecco-liigan toiseksi ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Tippeligaeniin. Ensimmäinen kausi pääsarjatasolla päättyi sijalle 14 ja Sandnesin sarjapaikka säilyi.
Sandnes Ulf pelaa kotiottelunsa Sandnes Idrettsparkissa, jossa on 2260 istumapaikkaa. Vuoden 2008 jälkeen stadionia on remontoitu vastaamaan Norjan jalkapalloliiton asettamia vaatimuksia. Sandnes Ulfin paikalliskilpailijoita Stavangerin alueella ovat Viking FK ja Bryne FK, jotka ovat historian saatossa menestyneet Sandnesia paremman.
Saavutukset

Norjan 2. divisioona (2): 2007, 2009
Norjan 3. divisioona: 2003
Aiheesta muualla

Sandnes Ulfin kotisivut
Ulvane - Sandnes Ulfin kannattajien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Joukkue ennen ensimmäistä otteluaan vuonna 1913. Tuloksena oli 3–3 -tasapeli Flekkefjordin joukkuetta vastaan.
Seuran kotikenttä Sandnes Idrettspark
Ståle Wikshåland

Ståle Wikshåland (30. kesäkuuta 1953 Stavanger – 18. tammikuuta 2017 Oslo) oli norjalainen musiikkitieteilijä ja -kriitikko. Hän toimi Oslon yliopiston musiikkitieteen laitoksen professorina vuodesta 1988 kuolemaansa saakka. Hän toimi myös musiikkitieteen laitoksen johtajana.
Wikshåland valmistui maisteriksi lopputyöllä Theodor W. Adornosta ja väitteli tohtoriksi Oslon yliopistosta vuonna 1995 väitöskirjalla «...en melodi som unnslipper, en innskrift som består». Studier i Claudio Monteverdi og musikalsk barokk.
Wikshåland toimi 1970–1980-luvuilla Ny Musikkin tuotantosihteerinä ja musiikkilehti Balladen toimittajana. Vuosina 1981–1984 Wikshåland oli Henie Onstad Kunstsenterin musiikkikoordinaattori Høvikoddenislla. Hän kirjoitti yli kolmenkymmenen vuoden ajan arvosteluja ja analyysejä sekä vanhasta että uudesta musiikista Dagbladetiin. Hän osallistui myös julkiseen keskusteluun musiikin ja taiteen paikasta yhteiskunnassa.
Peurajärvi (Pertunmaa)

| Peurajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°35′30″N, 26°21′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)
Laskuoja:  oja Lylykseen 
Järvinumero:  14.856.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,1 m  
Pituus:  930 m  
Leveys:  380 m  
Rantaviiva:  2,27 km  
Pinta-ala:  19,762 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPeurajärvi 
Peurajärvi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla  Ruorasmäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 930 metriä pitkä, 380 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,8 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ylä-Suonteen valuma-alueella (14.85), jonka Kutemin valuma-alueeseen (14.856) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,1 metriä mpy.
Ingmar Bengtsson

Ingmar Bengtsson (2. maaliskuuta 1920 Tukholma – 3. joulukuuta 1989) oli ruotsalainen musiikkitieteilijä ja pianisti.
Bengtsson opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa pianonsoittoa vuosina 1937–1940 ja sai vielä vuoteen 1943 asti opetusta Gottfrid Boonilta. Bengtsson piti ensikonserttinsa vuonna 1942 ja jatkoi aktiivista esiintymistä pianistina vuoteen 1953. Hän muun muassa säesti yksinlaulajia. Bengtsson oli vuonna 1947 Baselissa, jossa opiskeli sekä Schola Cantorum Basiliensisissa että Jacques Handschinin johdolla. Musiikkitieteelliset opintonsa hän suoritti Uppsalan yliopistossa, jossa häntä opettivat Carl-Allan Moberg ja Sven E. Svensson. Bengtsson sai filosofian lisensiaatin arvon vuonna 1945 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1955. Väitöskirja käsitteli Johan Helmich Romania ja tämän soitinmusiikkia. Väitöskirjassaan Bengtsson tutki teosten autenttisuutta käsikirjoitus- ja muotoanalyysien avulla. Vuonna 1961 hänestä tuli Uppsalan yliopiston musiikintutkimuksen, vuonna 1969 musiikkitieteen professori.
Bengtsson työskenteli musiikkikriitikkona Svenska Dagbladetissa vuosina 1943–1959. Kirjoissaan hän tarkasteli usein musiikkipedagogisia kysymyksiä, esityskäytäntöjä ja uutta musiikkia. Bengtssonin julkaisujen joukossa ovat Från visa till symfoni (1947) ja musiikkitieteen kattava yleisteos Musikvetenskap (1973). Bengtsson toimi vuosina 1948–1950 Fylkingenin puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin Medaljen för tonkonstens främjande vuonna 1974 ja Tegnérpriset vuonna 1983. Vuonna 1992 Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia alkoi jakaa Bengtssonin mukaan nimettyä palkintoa.
Pieni Aitjärvi

| Pieni Aitjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa), Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°34′03″N, 26°34′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)
Laskujoki:  Kolunjoki Heinälampeen 
Järvinumero:  14.854.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,5 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  370 m  
Rantaviiva:  3,108 km  
Pinta-ala:  13,269 ha  
Saaria:  1 
 fiPieni Aitjärvi 
Pieni Aitjärvi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla ja Hirvensalmella Uutelan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 370 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,3 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ylä-Suonteen valuma-alueella (14.85), jonka Sahinojan valuma-alueeseen (14.854) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,5 metriä mpy.
Bernardo Alberto Houssay

| Bernardo Alberto Houssay |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1887
Kuollut: 21. syyskuuta 1971 (84 vuotta)
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Luis Federico Leloir
Tutkimusalue:  Fysiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1947)
Bernardo Alberto Houssay (10. huhtikuuta 1887 – 21. syyskuuta 1971) oli argentiinalainen fysiologi. Hän toimi professorina Buenos Airesissa 1910−1946. Hän sai vuonna 1947 Nobelin lääketieteenpalkinnon yhdessä Carl ja Gerty Corin kanssa selvitettyään aivolisäkkeen etulohkon ja sen erittämän sokeritautia aiheuttavan tekijän osuutta hiilihydraattiaineenvaihdunnassa.
Shin Sang-ok

| Shin Sang-ok> 신상옥 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1926
Kuollut: 11. huhtikuuta 2006 (79 vuotta)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Shin Sang-ok (kor. 신상옥; 18. lokakuuta 1926 – 11. huhtikuuta 2006) oli eteläkorealainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän joutui puolisonsa, näyttelijä Choi Eun-heen kanssa vuonna 1978 siepatuksi Pohjois-Koreaan. Kaksikon oli määrä edistää maan elokuvakulttuuria. Pari oli ehtinyt erota ennen kidnappausta, mutta meni tapahtuman jälkeen uudelleen naimisiin.
Shin Sang-ok ja Choi Eun-hee pakenivat vuonna 1986 Berliinin elokuvajuhlien aikana Yhdysvaltojen Wienin-suurlähetystöön. Shin Sang-ok sai turvapaikan Yhdysvalloista. Hän palasi Etelä-Koreaan 1990-luvulla ja kuoli siellä 79-vuotiaana maksasairaudesta kärsittyään. Hänen tuotantonsa koostuu lukuisista elokuvista ajalta ennen Pohjois-Korean kautta, Pohjois-Korean ajalta ja sen jälkeisiltäkin vuosilta.lähde?
Shin Sang-ok on palkittu muun muassa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1962.lähde?
Aiheesta muualla

Shin Sang-ok Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Erik Drake

Erik Drake
Erik Drake af Hagelsrum (8. tammikuuta 1788 Kisa – 9. kesäkuuta 1870 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, musiikintutkija, musiikkipedagogi ja musiikkielämän hallinnollinen vaikuttaja. Hän kuului Drake af Hagelsrum -aatelissukuun.
Drake opiskeli vuosina 1804–1809 Uppsalan yliopistossa. Hän loi tänä aikana tärkeitä yhteyksiä Vitterhetens vänner -kulttuuriliikkeen vaikuttajiin. Drake sai harmonian, kontrapunktin ja soitinnuksen opetusta ystävältään Joachim Nicolas Eggertiltä. Johan Peter Cronhamnin mukaan hän sai sävellysopetusta myös Carl Schwenckeltä. Drakesta tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian äänioikeudeton jäsen vuonna 1818 ja täysjäsen vuonna 1822. Hänet nimitettiin Pehr Frigelin avustajaksi musiikin teorian ja sävellyksen opettajana kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitokseen vuonna 1826. Vuonna 1830 hän siirtyi pysyvästi tähän työhön professorin arvonimellä. Vuodesta 1834 Drake toimi myös akatemian oppilaitoksen tarkastajana sekä vuodesta 1841 akatemian sihteerinä ja kirjastonhoitajana. Hän erosi näistä tehtävistään vuonna 1859 näköongelmien takia. Vuonna 1861 Drake sai vuosittaisen 2 000 kruunun eläkkeen. Hän oli vuodesta 1820 naimisissa Elisabet Katarina Printzenskiöldin kanssa ja sai kuusi lasta.
Drake laati systemaattisen ja täydellisen luettelon Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian hallinnoimasta musiikista ja kirjallisuudesta vuonna 1839. Hän loi laajan kirjallisen tuotannon musiikin historian, estetiikan ja teorian aiheista. Erityisen merkittävä teos on Biografiska anteckningar öfver namnkunnige tonkonstnärer. Draken laatimista harmonian ja kontrapunktin oppikirjoista tehtiin monia uusia painoksia pitkään hänen kuolemansa jälkeen. Drake kirjoitti moniin aikansa lehtiin. Suurella osalla Ruotsin 1800-luvun muusikoista oli taustalla opintoja hänen johdollaan.
Draken vokaali- ja kamarimusiikkisävellyksistä suuri osa on vuosien 1810–1820 väliseltä ajalta. Monet näistä hän julkaisi vuonna 1834 Tukholmassa laaditussa painoksessa. Kahta luonnosmuodossa säilynyttä jousikvartettoa pidettiin aiemmin Draken laatimina Wilhelm Bauckin merkinnän pohjalta, mutta nykyään molempia pidetään Joachim Nicolas Eggertin teoksina. Draken soitinsäestyksetön Stabat mater esitettiin Draken muistojuhlassa Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa vuonna 1871. Drake sävelsi myös pianomusiikkia ja lauluja. Lisäksi hän keräsi ja editoi Eggertin, Leonhard Fredrik Rääfin ja Arvid August Afzeliuksen kanssa kansanlauluja. Drake sai Vasa-ritarikunnan ritarin arvon vuonna 1852.