stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NBA-kausi 1969–1970
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Divisioonien välierät | Divisioonien välierät | Divisioonien välierät |  |  | Divisioonien finaalit | Divisioonien finaalit | Divisioonien finaalit |  |  | NBA:n finaali | NBA:n finaali | NBA:n finaali |
 
|   | 1 |  New York | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 3 |  Baltimore | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 3 |  Baltimore | 3 |   |   | 1 |  New York | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 1 |  New York | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 2 |  Milwaukee | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Milwaukee | 4 |   |   | 2 |  Milwaukee | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Milwaukee | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | 4 |  Philadelphia | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | E1 |  New York | 4 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | W2 |  Los Angeles | 3 |
|   | 1 |  Atlanta | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 3 |  Chicago | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 3 |  Chicago | 1 |   |   | 1 |  Atlanta | 0 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 1 |  Atlanta | 0 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 2 |  Los Angeles | 4 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Los Angeles | 4 |   |   | 2 |  Los Angeles | 4 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Los Angeles | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |  Phoenix | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Willis Reed, New York Knicks
Vuoden tulokas: Lew Alcindor, Milwaukee Bucks
Vuoden valmentaja: Red Holzman, New York Knicks
Finaalien MVP: Willis Reed, New York Knicks
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1969–1970 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Myh’ailo Maksymovytš

| Mihail Maksimovitš> Михайло Олександрович Максимович |
| --- | --- |
 Mihail Maksimovitš vuonna 1873.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mihail Aleksandrovitš Maksimovitš
Syntynyt: 1804
Kuollut: 1873 (68–69 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mihail Aleksandrovitš Maksimovitš (ukr. Михайло Олександрович Максимович, Myh’ailo Oleksandrovytš Maksymovytš; 1804–1873) oli ukrainalainen kirjailija. Hän oli kotoisin Pultavan kuvernementista. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa ja oli siellä vuodesta 1833 kasvitieteen professori. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin venäläisen kirjallisuuden professoriksi juuri perustettuun Kiovan yliopistoon, mutta 1841 hän erosi virasta ja tutki koko loppuelämänsä Etelä-Venäjän historiaa, kansa- ja muinaistiedettä.
Maksimovitš julkaisi 1827–1849 kolme kokoelmaa ukrainalaisia kansanlauluja, Ukrainan oloja käsitteleviä Dennitsa-nimisiä vihkoja (1830–1834) ja Kievljanin-nimistä kalenteria. Hän käänsi ukrainaksi muinaisvenäläisen Kimon Igorin sotaretkestä (1857) ja Psalttarin (1859). Maksimovitš oli ukrainalaisten kansallisen elämän huomattavimpia puoltajia. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1876–1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myh’ailo Maksymovytš Wikimedia Commonsissa
Maksimovitj, Michail, Nordisk familjebok (ruotsiksi)
Nathaniel Gordon

| Nathaniel Gordon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. helmikuuta 1826 Portland, Maine, Yhdysvallat
Kuollut: 21. helmikuuta 1862 (36 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat (teloitettu)
Muut tiedot
Rikokset:  orjakauppa
Rangaistus:  kuolema
Nathaniel Gordon (1834 – 21. helmikuuta 1862) oli ensimmäinen ja samalla ainoa yhdysvaltalainen orjakauppias, joka tuomittiin ja hirtettiin ”osallisuudesta orjakauppaan” amerikkalaisen merirosvolain mukaan.
Gordon oli kotoisin Portlandista, Mainen osavaltiosta. Hän lastasi 897 orjaa laivaansa Erieen Sharks Pointissa, Kongojoella, Länsi-Afrikassa 7. elokuuta 1860. USS Mohican -alus vangitsi hänet 50 kilometrin päässä satamasta seuraavana päivänä.
Aiheesta muualla

McCarthy, Thomas C.: Why was the Tombs the execution site for the only American ever hanged as a slave trader? New York Correction History Society.  2003. Viitattu 18.8.2018.
Nathaniel McKinney

| Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Bahama> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 2005 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4×400 m |  |
Nathaniel McKinney (s. 19. tammikuuta 1982 Nassau, Bahama) on bahamalainen 400 metrin juoksija.
McKinney on edustanut Bahamaa lähinnä 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Pariisin MM-kisoissa 2003 Bahama sijoittui viestissä Yhdysvaltain dopingista johtuneen hylkäyksen jälkeen kolmanneksi, Ateenan olympialaisissa 2004 kuudenneksi ja Helsingin MM-kisoissa 2005 toiseksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän osallistui 200 metrille, mutta karsiutui jo alkuerissä.
Ennätykset

200 metrin juoksu: 20,67 (2009)
300 metrin juoksu: 33,01 (2008)
400 metrin juoksu: 45,68 (2007)
Nights into Dreams...

| Nights into Dreams> .. |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  Sega
Ohjaaja:  Naoto Ohshima
Tuottaja:  Yuji Naka
Suunnittelija:  Takashi Iizuka
Taiteilija:   Kazuyuki Hoshino  Naoto Oshima 
Säveltäjä:   Naofumi Hataya  Tomoko Sasaki  Fumie Kumatani 
Ohjelmoija:  Yuji Naka
Pelisarja:  NiGHTS
Julkaistu:  Sega SaturnJP 5. heinäkuuta 1996NA 20. elokuuta 1996EU 7. lokakuuta 1996PlayStation 2JP 21. helmikuuta 2008PlayStation 3 (PSN) Xbox 360 (XBLA)
Lajityyppi:  toiminta
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ELSPA: 3+ ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  Sega Saturn, PlayStation 2,  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360
Jakelumuoto:  CD, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Nights into Dreams… (tyyliteltynä NiGHTS into Dreams...) on Sonic Teamin kehittämä ja Segan julkaisema toimintapeli. Peli julkaistiin vuonna 1996 Sega Saturnille ja myöhemmin myös PlayStation 2:lle. Pelistä on uudelleenjulkaisut HD-versiona Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Pelin juoni kertoo kahdesta lapsesta, jotka päätyvät unimaailmaan pelin päähenkilön, Nightsin avustamiksi. Pelin tuotti Sonic-peleistä tunnettu Yuji Naka. Pelistä on olemassa myös Nights: Journey of Dreams -niminen jatko-osa Wii-konsolille.
Pelin päätavoitteena on tehdä lentämisestä keskeinen elementti. Peli on jaettu kenttiin, joissa pitää kerätä tarvittama määrä palloja, jotka ovat renkaiden muodossa. Jokaisen kentän lopussa pelaaja saa arvosanan hänen pisteidensä ja lentotaitojensa perusteella.
Peli oli aikanaan myyntimenestys Sega Saturnilla.
Aiheesta muualla

NiGHTS into Dreams... MobyGamesissa (englanniksi)
NiGHTS into Dreams... MobyGamesissa (englanniksi)
NiGHTS into Dreams Sega Retro -sivustolla (englanniksi)
Motorheart

| Motorheart The Darkness |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. marraskuuta 2021
 Kesto: 45.24
 Levy-yhtiö: Canary Dwarf
The Darknessin muut julkaisut
| Easter Is Cancelled 2019 | Motorheart 2021 |   |
Motorheart on The Darknessin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistaan 19. marraskuuta 2021.
Kappaleet

Welcome Tae Glasgae – 2.49
It’s Love, Jim – 3.23
Motorheart – 4.59
The Power And The Glory Of Love – 3.58
Jussy’s Girl – 4.09
Sticky Situations – 4.18
Nobody Can See Me Cry – 3.16
Eastbound – 3.36
Speed Of The Nite Time – 4.52
Kappaleet > Deluxe-version kappaleet

You Don’t Have To Be Crazy About Me… But It Helps – 3.33
It’s A Love Thang (You Wouldn’t Understand) – 3.18
So Long – 3.08
Kokoonpano

Justin Hawkins – laulu
Dan Hawkins – kitara
Frankie Poullain – basso
Rufus Tiger Taylor – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 7½/10
Soundi:
Nathan Davis

Nathan Davis (22. toukokuuta 1917 – 15. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Davis syntyi Chicagossa Romaniasta muuttaneen räätälin perheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan länsirintamalla ja näytteli teatterissa sekä radion saippuaoopperoissa jo nuorena, mutta työmahdollisuuksien heikennyttyä hän otti vastaan työn apteekkitavaran tukkuliikkeessä. Davis esiintyi edelleen teatterissa silloin tällöin, mutta palasi näyttelemisen pariin toden teolla vasta vuonna 1976, lähes 60-vuotiaana, saatuaan potkut töistään. Seuraavien 30 vuoden aikana hän esiintyi monissa rooleissa niin teatterissa, televisiossa kuin elokuvissakin.
Davis avioitui vuonna 1941 Metta Talmyn kanssa ja heille syntyi kolme lasta: Jo Ellen, Andrew ja Richard. Andrew Davisistä kasvoi elokuvaohjaaja, joka roolitti isänsä muun muassa elokuviinsa Stony Island (1978), Vaikenemisen laki (1985) ja Paahde (2003).
Davis kuoli Chicagossa 91-vuotiaana 2008. Hän sairasti muun muassa keuhkoahtaumatautia ja Parkinsonin tautia.
Aiheesta muualla

Nathan Davis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
NHK kōhaku-utagassen

NHK kōhaku-utagassen (jap. NHK紅白歌合戦, ”NHK:n punavalkolaulutaistelu”), yleisemmin tunnettu nimellä ”Kōhaku”, on japanilaisen NHK-televisiokanavan uudenvuodenaattona lähettämä suosittu musiikkikilpailu. Ohjelmassa vuoden suosituimmat artistit jaetaan kahteen joukkueeseen: punainen joukkue (jap. 紅組, akagumi) koostuu naislaulajista, valkoinen (jap. 白組, shirogumi) miehistä, ja kummassakin on noin 25 osallistujaa. Kōhaku on järjestetty 1950-luvulta saakka, ja siitä onkin muodostunut tärkeä uudenvuodenperinne ja lähes kansallinen instituutio. Vain kaikkein suosituimmat laulajat ja yhtyeet pääsevät esiintymään ohjelmassa, joten siihen osallistuminen on tärkeä hetki artistin uralla. Kōhaku loppuu hieman ennen keskiyötä, ja sen jälkeen ohjelma vaihtuu tyypillisesti uudenvuodentoivotuksiin ympäri maata.
Kōhaku on yksi vuoden suosituimmista televisio-ohjelmista. Huippuvuonna 1963 sitä seurasi 81,4 prosenttia Kantōn alueen televisiokatsojista. 2000-luvulla luku on ollut 35 prosentin tienoilla.
Historia

Ensimmäinen Kōhaku uta gassen lähetettiin radiossa 3. tammikuuta 1951, ja sen aloitti laulaja Sugawara Tsuzuko. Ohjelma sai aikaan sodasta toipuvassa japanissa paljon innostusta. Seuraavana vuonna ohjelman pituus kasvatettiin 90 minuuttiin, ja neljäs Kōhaku vuonna 1953 järjestettiin ensimmäisen kerran liveyleisön edessä uudenvuodenaattona. Samalla Japanissa alkoivat televisiolähetykset. Päivä valittiin ilmeisesti siksi, että suuri konserttitila oli helppo saada käyttöön ja tammikuun alku oli viihdeteollisuudelle erityisen kiireinen ajankohta. Tähtilaulaja Hibari Misora osallistui kilpailuun ensimmäisen kerran vuonna 1954; hän oli yksi maan ensimmäisistä televisiojulkkiksiksi nousseista laulajista.
1960-luku merkitsi japanilaisen ja länsimaisen popmusiikin nousua ja musiikkiteollisuuden kukoistusta. Samalla suurin osa ennen sotaa suosituista laulajista jäi eläkkeelle. 14. Kōhakuun mennessä vuonna 1963 ohjelmasta oli tullut ja musiikkiteollisuuden tärkein vuotuinen tapahtuma. 1960-lukuun liittyi myös group soundin ja folkin nousu, jonka myötä vuoden 1966 ohjelmaan pääsivät muun muassa Jacky Yoshikawan ja Mike Maki. 1970-luvulla suosituiksi tulivat teini-ikäiset idolit, ja vuonna 1978 Kōhakun viimeisinä kappaleina kuultiin perinteisen enkan sijaan Yamaguchi Momoen ja Sawada Kenjin esittämät popkappaleet. Monet vuosikymmenen lauluista ovat nykyään karaokesuosikkeja.
Vuonna 1989 ohjelmaformaattiin tehtiin isoja muutoksia. Se alkoi nyt kello yhdeksän sijaan jo seitsemän jälkeen ja kesti yli neljä tuntia. Samalla se jaettiin kahteen osaan, jotka erotti lyhyt uutislähetys. Kōhaku on pysynyt vuosienkin jälkeen huomattavan suosittuna televisio-ohjelmana.
Kilpailu

Kappaleet ja esiintyjät valitaan komitean avulla, joka käyttää perusteinaan levymyyntiä ja sopivuutta vuoden Kōhakun teemaan. Lisäksi käytetään tutkimuksia eri väestönosien musiikkimausta, mikä selittää j-popin ja enkan sekoituksen. [lähde? ]
Kōhakun lopussa yleisö ja tuomaristo, joka koostuu julkkiksista, äänestävät voittajan. Aikaisemmin yleisöäänet antoivat studiossa paikalla olleet katsojat (NHK:n konserttisaliin, jossa Kōhakut on pidetty vuodesta 1971, mahtuu 3 000 katsojaa), jotka voivat äänestää jompaakumpaa joukkuetta, ja heidän äänestystuloksensa laskettiin yhdeksi ääneksi. Nykyään myös televisiokatsojat voivat osallistua äänestykseen eri tavoin.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kōhaku uta gassenin virallinen internetsivu (japaniksi)
Ensimmäisen kerran televisiossa esitetyn vuoden 1953 kilpailun osallistujat.
Nathan Burns

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nathan Joel Burns
Syntymäaika: 7. toukokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Orange, Australia
Kansalaisuus:  Australia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006-2008 2008-2012 2009-2010 2012-2013 2013-2014 2014-2015 2015–2017 2017 2018–2019 | Adelaide United AEK Atenas →Kerkyra Incheon United Newcastle United Jets Wellington Phoenix FC Tokyo Sanfrecce Hiroshima Wellington Phoenix |  |
Maajoukkue
| 2007–2016 | Australia | 24 (3) |
Nathan Burns (s. 7. toukokuuta 1988 Orange) on australialainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Burns debytoi Australian maajoukkueessa 2007. Hän on pelannut 24 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Ndongo

Ndongo oli mbundu-kansan muodostama valtio Keski-Afrikassa nykyisen Angolan alueella 1500- ja 1600-luvulla. Laajimmillaan se ylsi Atlantin rannikolta Cuanza-joelle. Maan pääkaupunki, Kabasa, sijaitsi sisämaassa, 250 kilometrin päässä rannikolta. Kabasassa asui 50 000 ihmistä.
Perimätiedon mukaan Ndongo perustettiin Kongon kuningaskunnasta 1400-luvun lopussa tai 1500-luvun alussa. Portugali perusti läheiselle Luandan saarelle siirtokunnan, Angolan, vuonna 1575. Siirtokunta sai nimensä Ndongon kuninkaiden käyttämästä ngola-tittelistä. Aluksi ystävälliset suhteet muuttuivat pian siirtokunnan perustamisen jälkeen konfliktiksi. Portugali onnistui säilyttämään siirtokuntansa Kongon kuningaskunnan tuella ja laajensi valtapiiriään rakentalla linnoituksen sisämaahan Cuanza-joen varrelle.
Vuosina 1617–1621 portugalilainen kuvernööri Luis Mendes de Vasconcelo soti kuningas Ngola Mbandea vastaan ja ajoi tämän imbangala-palkkasoturien avustamana Ndongon pääkaupungista. Sodan aikana portugalilaiset vangitsivat lukuisia ndongolaisia ja veivät heidät orjiksi Portugalin siirtokuntiin Etelä- ja Väli-Amerikkaan ja brittien siirtokuntaan Virginiassa. Osapuolet solmivat rauhan, joka ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Kuningas kuoli 1624, jonka jälkeen valta siirtyi hänen siskolleen, Nzinga Mbandelle. Portugalilaiset tukivat valtaistuimelle Ngola a Haria ja syttyi sisällissota, jonka seurauksena Nzinga ajettiin maanpakoon Matambaan. Ngola a Hari kastettiin Felipe I de Sousaksi ja hänet julistettiin Ndongon kuninkaaksi vaikka Nzinga kävi häntä vastaan sotaa vielä seuraavina vuosina.
Vuonna 1641 Alankomaat pyrki valtaamaan alueen, mutta Felipe onnistui ajamaan heidät portugalilaisten tuella pois 1648. Myöhemmin Portugali solmi rauhan Nzingan kanssa ja teki hänestä Matamban kuningattaren Felipen vastustuksesta huolimatta.
Valta siirtyi Felipen pojalle ja joitain vuosia myöhemmin hän nousi kapinaan portugalilaisia vastaan. Hän hävisi sodan 1671 ja Ndongon maat yhdistettiin Angolan siirtokuntaan.
Ndriçim Xhepa

| Ndriçim Xhepa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. tammikuuta 1957 (ikä 67) Tirana, Albania
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Aiheesta muualla
IMDb
Ndriçim Xhepa (s. 21. tammikuuta 1957 Tirana, Albania) on albanialainen näyttelijä.
Xhepa opiskeli tiranalaisessa taidekoulussa Instituti i Lartë i Arteve ja aloitti uransa Albanian kansallisteatterissa 1979. Seuraavalla vuosikymmenellä Xhepa aloitti elokuvanäyttelijän uransa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Hije që mbeten pas (1985), Pas fasadës (1992) ja Lindje, perëndim, lindje (2008).
Ndriçim Xhepan äiti Margarita Xhepa on niin ikään näyttelijä.
Ndiss Kaba Badji

| Mitalit> Maa:  Senegal.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:  Senegal.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:  Senegal.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Maa:  Senegal> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa |  Alger 2007 |  Kolmiloikka |  |
|  Hopeaa |  Abuja 2003 |  Pituushyppy |  |
|  Hopeaa |  Brazzaville 2015 |  Pituushyppy |  |
|  Pronssia |  Maputo 2011 |  Pituushyppy |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Addis Abeba 2008 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Porto-Novo 2012 | Pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Brazzaville 2004 | Pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Nairobi 2010 | Pituushyppy |  |
Ndiss Kaba Badji (s. 21. syyskuuta 1983) on senegalilainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.
Badji sijoittui Kingstonin nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2002 kolmiloikassa yhdeksänneksi. Abujan Afrikan kisoissa 2003 hän sai pituushypyssä hopeaa. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Brazzavillen Afrikan mestaruuskilpailujen pituushypyssä, mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta sekä Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa että Ateenan olympialaisissa.
Badjin todettiin IAAF:n testeissä 2005 käyttäneen androstenedioni-nimistä kiellettyä ainetta, mistä hänet määrättiin kahden vuoden kilpailukieltoon.
Alger'n Afrikan kisoissa 2007 Badji voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 16,80. Osakan MM-kilpailuissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi hypättyään 801. Addis Abeban Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008 hän voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 17,07. Pekingin olympialaisissa hän oli pituushypyssä kuudes tuloksella 816, mutta jäi kolmiloikan karsinnassa ilman tulosta. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli samana syksynä pituushypyssä seitsemäs ja kolmiloikassa kahdeksas. Vuonna 2009 hän karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa pituushypyn loppukilpailusta, mutta oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa samassa lajissa neljäs.
Badji sijoittui pituushypyssä kuudenneksi Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Hän sai samassa lajissa hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa Nairobissa ja sijoittui kuudenneksi maanosien cupissa. Hän sai pituushypyssä pronssia Maputon Afrikan kisoissa 2011. Hän oli viides Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012. Porto-Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2012 Badji voitti pituushypyn tuloksella 804. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän sai pituushypyssä hopeaa Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015.
Badjin henkilökohtainen pituushyppyennätys on 832 cm, jonka hän hyppäsi Beirutissa 2. lokakuuta 2009. Kolmiloikkaennätyksensä 17,07 m hän teki Addis Abebassa 3. toukokuuta 2008.
Niinimäen liikennepaikka

Niinimäen liikennepaikka on rautatieliikennepaikka Lahden ja Kouvolan välisellä rataosalla, Niinimäellä Iitissä. Niinimäellä on noin 1,5 kilometrin pituinen, neliraiteinen junakohtauspaikka sekä raiteenvaihtopaikka. Liikennepaikka rakennettiin vuonna 2009 Lahden ja Luumäen välisen rautatien parantamisen yhteydessä. Niinimäki sijaitsee Kausalan ja Korian rautatieasemien sekä taajamien välissä, 21 kilometriä Kouvolasta länteen ja 3 kilometriä Kausalasta itään.
Motalanvirta

| Motalanvirta Motala ström |
| --- | --- |
 Řeka Motala ström v Norrköpingu
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Läänit:  Itä-Götanmaa
Maakunnat:  Itä-Götanmaa
Kunnat:  Norrköping, Linköping, Motala
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Motalanvirran vesistö (67)
Valuma-alue:  pääuoman osa
Pinta-ala:  15 481,2 km²  
Järvisyys:  20 % 
Pääuoman pituus:  285 km
Pääuoman osuudet:  Motalanvirta ←Vättern ←Huskvarnaån ←Huluån ←Fredriksdalsån ←Lannafallsån
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Vättern, Motala 
 :  58.5329°N, 15.0404°E
Laskupaikka:  Itämeri, Norrköping 
 :  58.6325°N, 16.1869°E
Läpivirtausjärvet:  Glan, Roxen, Ljungssjön, Norrbysjön, Boren
Esteet:  8 voimalaa ja 5 patoa
Taajamat:  Norrköping, Skärblacka, Ljungsbro, Borensberg, Motala
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  88 m  mpy. 
Laskukorkeus:  0 m  mpy. 
Korkeusero:  88 m
Pituus:  noin 100 km
Kaltevuus:  0,88 m/km
Keskiylivirtaama:  195 m³/s  
Keskivirtaama:  92,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  17 m³/s
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Motalanvirta (ruots. Motala ström) on Ruotsissa Itä-Götanmaan läänissä sijaitseva 100 kilometriä pitkä  joki, joka alkaa Motalassa Vätternistä ja laskee Norrköpingissä Itämeren pääaltaaseen. Se muodostaa Motalanvirran vesistön 285 kilometriä pitkän pääuoman alajuoksun osuuden. Se on luonteeltaan moniosainen järvestä toiseen laskeva joki. Motalanvirran rinnalle on 1830-luvulla rakennettu Götan kanavan itäinen osa .
Götan kanava

Joen ylimmän jokiosuuden rinnalle on 1830-luvulla rakennettu Götan kanava . Sen yläosa alkaa Vätternistä ja se laskee Boreniin. Kanavan yläosassa on kaksoissulku ja sen alaosassa on viiden sulun kokonaisuus. Joen ja kanavan väliin jää 3,9 kilometriä pitkä saarento, johon on rakennettu asuinalueita ja teollisuutta. Kanava hyödyntää vesiliikenteessä Borenin järvenselkää Borensbergiin asti.
Kanavan seuraava osuus yhdistää Borenin Roxeniin. Kanava seuraa aluksi Motalanvirtaa kulkien sen rinnalla, mutta ohittaa sitten pienen Norrbysjönin ja joen alajuoksun kauempaa kiertäen Roxeniin asti Ljungsbrossa. Kanavassa on Borensbergissä kaksoissulku, mutta seuraavat sulut sijaitsevat Roxenin lähellä. Götan kanavan 11 siltaa. Riksvägen 34 poikkeaa muista teistä siinä, että se alittaa Götan kanavan. Samanlainen alitus on Ljungsbron taajama-alueella yhdellä kaupunkikadulla. Götan kanavassa on Ljungsbrossa 14 sulkua, jotka on ryhmitelty 2,5 kilometrin matkalle. Hedassa ja Brunnbyssä on kolmen sulun ryhmät (Heda ja Brynnby slussar), Bergissä on ensin kaksi kaksoissulkua (Bergs ja Oskars slussar), satama-allas ja sitten kanavan alaosassa seitsemän sulun porras (Karl Johans slussar). Kanava hyödyntää seuraavaksi Roxenin pitkää järvenselkää.
Kanavan kolmas ja alin 30 kilometriä pitkä osuus on rakennettu kulkemaan Norsholmista suoraan Itämerelle Söderköpingissä. Se alkaa Norsholmin yksinkertaisella sululla, siirtyy Hultan kaksoissulun läpi Asplångenin järvelle, siirtyy säännösteltyyn jokeen ennen Söderköpingiä. Matkalla on joen puolivälissä yksi kaksoissulku ja juuri ennen Söderköpingiä kuusi 2–3 sulun porrasta (Carlsborg- ja Duvkullen slussar). Kaupungin kohdalla ja merenrannassa sijaitsevat alimmat kaksoissulut. Kanava laskee 20 kilometriä pitkään ja 0,5–2,5 kilometriä leveään Slätbakenin lahteen, joka aukeaa Trännöfjärdeniin Norrköpingin saaristossa.
Vesivoima

Motalavirrassa on kahdeksan vesivoimalaitosta, joiden yhteenlaskettu pudotuskorkeus on 86 metriä. Voimalat ovat alhaalta lueteltuina: Holmen, Fiskeby, Skärblacka, Älvås, Nykvarn, Malfors, Borensberg ja Motala. Voimaloiden yhteisteho on 84 megawattia ja vuostuotanto 337,5 gigawattituntia.