stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epidauros Limera
Historia

Epidauros Limeran paikka on ollut löydöistä päätellen asuttu viimeistään neoliittisella kaudella ja edelleen helladisella kaudella, erityisesti mykeneläisellä kaudella LH II–IIIC. Keramiikkalöydöistä päätellen asutuksella on ollut yhteyksiä Kreetan minolaiseen kulttuuriin.
Myöhempi antiikin aikainen Epidauros Limeran kaupunki oli Pausaniaan mukaan Argoliin Epidauroksen perustama siirtokunta. Kerrotaan, että epidauroslaisten laiva rantautui kaupungin kohdalla ollessaan matkalla Kosille. Kaupungin perustaminen ajoittuu todennäköisesti aikaan, jolloin koko Lakonian itärannikko oli Argoksen vallan alla. Kaupungin lisänimi Limera, joka erotti sen emäkaupungista, oli merkitykseltään epäselvä jo antiikin aikana. Useimmiten sen tulkittiin viittaavan kaupungin hyviin satamiin (limenēra).
Epidauros Limera esiintyy antiikin lähteissä vain harvoin. Arkaaisella ja klassisella kaudella kaupunki oli Spartan vallan alla ollutta perioikialuetta. Thukydides kertoo ateenalaisten hyökänneen kaupunkiin kahdesti peloponnesolaissodan aikana, vuosina 424 ja 414 eaa., sen strategisen sijainnin vuoksi. Myöhemmin kaupunki oli osa Eleutherolakonialaista eli Vapaata lakonialaista liittoa.
Kaupunki kukoisti vielä roomalaisella kaudella. Sen paikka on ollut asuttu ilmeisesti vielä 500-luvun lopulle jaa. saakka. Keskiajalla seudun asutus siirtyi turvallisempaan paikkaan Monemvasiáan (myös Monembasia, frankeilla Malvasia), joka oli läpi keskiajan koko Peloponnesoksen eli Morean merkittävimpiä keskuksia.
Monet matkailijat ja antiikintutkijat tekivät huomioita kaupungin raunioista jo 1700- ja 1800-luvuilla. Kaupungin alueen arkeologisia kaivauksia ja muita tutkimuksia ovat suorittaneet kreikkalaiset arkeologit sekä British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen koulu. Kaivauksia on suoritettu muun muassa vuosina 1936 ja 1953.
Rakennukset ja löydökset

Akropolis ja alakaupunki oli ympäröity kaupunginmuurilla, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella joko 300-luvulla eaa. tai myöhemmin. Muuri oli varustettu tornein, jotka olivat suhteellisen pienikokoisia. Muuria on säilynyt monin paikoin, meren puolelta jopa puoleenväliin niiden alkuperäisestä korkeudesta. Muurein ympäröity alue jakaantui kolmeen osaan, varsinaiseen linnoitukseen sekä alakaupungin kahteen osaan, jotka oli myös erotettu toisistaan muurilla.
Pausaniaan mukaan akropoliin huipulla sijaitsi Athenelle omistettu temppeli, ja huippu onkin selvästi tasoitettu ikään kuin temppeliä varten. Akropoliin huipulta on löydetty myös merkkejä mykeneläisen ajan asutuksesta. Alakaupungissa sijaitsivat Afroditelle ja Asklepiokselle omistetut temppelit ja satamassa Zeus Soterin temppeli. Lahden rannalla on jälkia kahdesta satamasta sekä kaupungin pohjois- että eteläpuolella. Roomalaisen kauden löytöihin kuuluvat muun muassa lattiamosaiikein koristeltu talo sekä keisarinna Julia Domnan ja tämän perheenjäsenten patsaiden jalusta.
Ainakin Strabonin aikaan kaupunkiin kuului niemessä ollut linnoitus, joka tunnettiin nimellä Minoa. Nimi voi viitata muinaisiin minolaisiin yhteyksiin. Useimmiten linnoituksen on ajateltu sijainneen Monemvasián korkealla kalliolla, joka on myöhemmin erotettu saareksi, mutta joskus linnoitus on sijoitettu kaupungin pohjoispuoliseen niemeen.
Kaupungin lähistöltä on löydetty mykeneläisaikaisia kammiohautoja.
Vanha kartta ja tulkinta Epidauros Limeran alueesta. Antoine-Laurent Castellan, 1808.
Erdenemandal

| Erdenemandal (Эрдэнэмандал) |
| --- | --- |

 Erdenemandal
 Koordinaatit: 48°31′46″N, 101°22′40″E 
Valtio:  Mongolia
Provinssi:  Arhangai
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3 363,3 km²
Väkiluku (2015):  5 451
 – Väestötiheys:  1,6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Erdenemandal (mong. Эрдэнэмандал) on sum Mongolian Arhangain provinssissa. Siellä on 5 451 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 363,3 neliökilometriä. Sum sijaitsee provinssin pohjoisosassa pääkaupunki Tsetserlegin pohjoispuolella.
Vuonna 2000 Erdenemandalin alueella oli noin 170 000 päätä karjaa.
Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti

| Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti> Ὅτι οὑδὲ ἡδεως ζῆν ἔστιν κατ' Ἐπίκουρον.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti (m.kreik. Ὅτι οὑδὲ ἡδεως ζῆν ἔστιν κατ' Ἐπίκουρον, Hoti ūde hēdeōs zēn estin kat' Epikūron; lat. Non posse suaviter vivi secundum Epicurum) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XIV, 75) kuuluva tutkielma, joka on suunnattu epikurolaisuutta vastaan. Se on kirjoitettu 100-luvun alkupuolella jaa.
Sisältö

Tutkielma on muodoltaan dialogi, jossa keskustelevat Plutarkhos, Zeuksippos, Aristodemos ja Theon. Teos käsittelee epikurolaisia oppeja laajalti. Lyhyen johdannon jälkeen se voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa arvostelee epikurolaisten käsitystä hyvästä. Se jakaantuu edelleen kolmeen osaan Platonin tekemän sielun kolmijaon ja Aristoteleen kolmenlaisen elämän jaottelun mukaisesti:
Epikurolaisille hyvä on olemassa ennen kaikkea suhteessa ruumiiseen, ja suhteessa sieluun ainoastaan siinä määrin, kun ihminen odottaa ruumiille tulevaa hyvää tai pelkää ruumiille tulevaa pahaa. Tällainen käsitys onnellisuudesta on liian kapea ja tuhoaa ihmiselon korkeamman puolen palauttamalla kaiken pelkkään ruumiilliseen hyvään.
Epikurolaisten hylkäämät sielun nautinnot, kuten taide, kirjallisuus, historia, matematiikka ja musiikin teoria, mahdollistavat korkeammat ja vapaammat nautinnot.
Julkinen elämä tuottaa suurempia nautintoja kuin epikurolaisten triviaali elämä Puutarhassa. Jopa pelkkä muisto suurista teoista voittaa ruumiillisen kivun.
Toinen osa käsittelee epikurolaista näkemystä jumalista ja tuonpuoleisesta. Plutarkhoksen mukaan platonilainen tai stoalainen näkemys mahdollistaa ihmisille suuremman onnellisuuden ja nautinnon. Plutarkhos ei kuitenkaan erityisesti argumentoi sen puolesta, että nämä näkemykset olisivat todempia kuin epikurolainen näkemys. Eräs keskeisiä teemoja on suhtautuminen taikauskoon. Dialogissa epikurolaisuutta arvostellaan Aristodemoksen suulla muun muassa siitä, että samalla kun se taistelee kaikkea taikauskoa vastaan, se kiistää myös kaiken jumalallisen kaitselmuksen olemassaolon. Usko kaitselmukseen taas tekee elämästä onnellista ja luottavaista. Näin epikurolaisuus itse asiassa vie ihmisiltä mahdollisuuden onnellisuuteen. Theon puolestaan huomauttaa, että epikurolaiset vievät ihmisiltä yhden suurimmista nautinnoista, tuonpuoleisen paremman elämän odotuksen, joka on yhtä nautinnollista kaikille riippumatta siitä, millainen elämä nyt on ollut. Epikurolainen näkemys sen sijaan tuo toivottomuutta sekä onnettomille että onnellisille.
Plutarkhos arvostelee epikurolaisuutta myös tutkielmissaan Kolotesta vastaan ja Onko ”Elä huomaamattomana” hyvä ohje.
Kirjallisuutta

Plutarch: That Epicurus Actually Makes a Pleasant Life Impossible. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume XIV. Loeb Classical Library 428. That Epicurus Actually Makes a Pleasant Life Impossible. Reply to Colotes in Defence of the Other Philosophers. Is "Live Unknown" a Wise Precept? On Music)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: That It Is not Possible to Live Pleasurably According to the Doctrine of Epicurus The Complete Works: Essays and Miscellanies. Google-kirjat (englanniksi)
Plutarch: That It Is not Possible to Live Pleasurably According to the Doctrine of Epicurus[vanhentunut linkki] Essays And Miscellanies: The Complete Works Of Plutarch, nide 3. Google-kirjat (englanniksi)
Plutarch: That It Is not Possible to Live Pleasurably According to the Doctrine of Epicurus Plutarch's Lives (1874) (englanniksi)
Bernt Ericsson

Bernt "Bempa" Ericsson (s. 5. toukokuuta 1942) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän oli ensimmäinen yli sata maaottelua pelannut jääpalloilija. Kaikkiaan hän pelasi Ruotsin maajoukkueessa 109 maaottelua ja kahdeksat MM-kisat. Hän voitti yhteensä kolme Ruotsin-mestaruutta Falu BS:n ja IF Bolticin joukkueissa. Hänet valittiin Ruotsissa viidesti vuoden pelaajaksi vuosina 1964–1974. Hän lopetti peliuransa vuonna 1979.
Ensimmäinen juutalaissota

Ensimmäinen juutalaissota oli ensimmäinen kolmesta kapinasta jonka juutalaiset aloittivat Rooman valtakuntaa vastaan. Sota alkoi vuonna 66 juutalaisiin kohdistuneen vainon jälkeen ja päättyi vuonna 73 roomalaisten vallattua juutalaisten viimeisen turvapaikan Masadan linnoituksen.
Kapinan alku

Juutalaisten seloottien tavoitteena oli karkottaa kaikki ulkomaalaiset Palestiinasta, he eivät myöskään pitäneet Syyrian legaatti Gaius Cestius Galluksen ja Juudean prokuraattori Gessius Floruksen hallinnosta. Nämä vainosivat juutalaisia ja kohtelivat heitä epäoikeudenmukaisesti, joten inho oli molemminpuolista. Caesareassa tapahtuneen kiistan jälkeen Florus asetti Jerusalemin temppelille ison sakon. Temppeli kieltäytyi maksamasta ja Florus saapui henkilökohtaisesti Jerusalemiin neuvottelemaan ison juutalaislähetystön kanssa, joka torjui roomalaisten vaatimukset edelleen. Florus suuttui tästä, keskeytti neuvottelut ja käski surmata 3 600 jerusalemilaista. Tämän jälkeen yleinen juutalaiskapina levisi nopeasti koko Palestiinaan ja selootit ottivat haltuunsa useita roomalaisten miehittämiä linnoituksia, muun muassa Masadan.lähde?
Vuonna 66 roomalaiset aloittivat kapinan kukistamisen piirittämällä Jerusalemin, mutta Rooman armeijan komentaja Gallus joutui vetäytymään huomattuaan vastarinnan liian suureksi. Juutalaiset ahdistivat roomalaisjoukkoja niiden vetäytyessä Bezethan esikaupungin lävitse ja ne kärsivät raskaita tappioita, menettäen piirityskalustonsa, kuormastonsa ja noin 6 000 miestä.
Kapinan alku > Vespasianus komentajaksi

Keisari Neroa juutalaisten menestys ärsytti ja seuraavaksi hän lähetti Vespasianuksen kukistamaan kapinaa. Tämä aloitti uuden yrityksen juutalaisten kukistamiseksi Galileasta piirittämällä ja valloittamalla tärkeän Jotapatan linnoituksen (antautui 47 päivän piirityksen jälkeen). Linnoitusta komensi muuan Josef ben Mathitjahu, joka jäi roomalaisten vangiksi ja vaihtoi nimensä Josephukseksi. Hän kirjoitti kapinan ainoan silminnäkijäkuvauksen, Juutalaissodan historian.
Vespanianus oli varovainen komentaja, ja ei halunnut olla liian raaka kukistaessaan kapinaa, joten hän aloitti rauhanneuvottelut juutalaisten kanssa. Neuvottelut kestivät siihen asti kunnes Vespanianus oli pakotettu taisteluihin Tiberiaksessa, Giskalassa ja Gamlan linnoituksen luona. Edetessään kohti etelää Galileasta vuonna 68 Vespasianuksen joukot rankaisivat monia kapinalliskaupunkeja.
Jerusalem oli heikentynyt sisäisistä levottomuuksista, kun selootit olivat vainonneet kapinan aikana roomalaisia ja heitä kannattavia juutalaisia. Italiassakin oli levotonta kun keisari Nero kuoli. Vespanianus jätti komentajan tehtävät ja lähti Roomaan varmistaakseen oman keisariutensa. Hän antoi armeijan komentajuuden pojalleen Titukselle, joka saapui Jerusalemiin keväällä 70 ja piiritti seloottien kontrolloiman kaupungin.
Kapinan alku > Jerusalemin piiritys

Kaupunkia ympäröivät useat muurit. Roomalaiset mursivat heikon uloimman muurin pohjoisessa ja lännessä ja hyökkäsivät valtavilla hyökkäystorneilla sisemmän muurin kimppuun. Titus kuitenkin keskeytti hyökkäyksen, kun hän sai väärennetyn antautumistarjouksen ja mahdollisti siten puolustajien perääntymisen hyvässä järjestyksessä yläkaupunkiin ja Suureen temppeliin. Kohta hyökkäystä jatkettiin ja roomalaiset mursivat tyhjentyneitä alueita puolustavat muurit. Pitemmälle roomalaiset eivät kuitenkaan päässeet vaan juutalaiset pysäyttivät piirityksen etenemisen.
Roomalaisten etenemisen pysähdyttyä Titus rakennutti pitkän piiritysmuurin kaupungin ympärille tarkoituksenaan näännyttämällä pakottaa puolustajat antautumaan. Muutamat juutalaiset antautuivat, mutta useimmat, vaihtoehtoina orjuus tai kuolema, valitsivat taistelun jatkamisen. Kiinniotetut juutalaiset, usein jopa 500 yötä kohti, ristiinnaulittiin puolustajien näköpiirissä.
Titus keskittyi seuraavaksi Antonia-linnakkeen valtaamiseen, joka vartioi tietä temppeliin. Hän käytti muurinmurtajia yötä päivää kunnes linnake vallattiin. Selootit jatkoivat puoliensa pitämistä linnoitetussa temppelissä, mutta roomalaiset mursivat puolustuksen sytyttämällä temppelin portit tuleen. Myös varsinainen temppeli syttyi vahingossa tuleen valtauksen yhteydessä kun roomalaiset ryöstivät sen aarteita.
Piiritys ei kuitenkaan vielä ollut ohi, koska puolustajat pitivät hallussaan vielä yläkaupunkia. Kun antautumisneuvottelut epäonnistuivat, roomalaiset polttivat alakaupungin. Lopulta roomalaiset mursivat myös yläkaupungin muurit, mutta se oli lähes tyhjä, jäljellä oli vain kuolleita kapinallisia. Roomalaiset viimeistelivät tuhon polttamalla lopun Jerusalemin, ja ottivat vankeja, jotka joko teloitettiin, orjuutettiin tai tuotiin Roomaan Tituksen triumfia varten.
Kapinan alku > Kapinan lopullinen kukistaminen

Kun Jerusalem oli valloitettu, osa roomalaisista lähti kukistamaan aavikkolinnoituksissa piilottelevia juutalaiskapinallisia. Herodeksen linnoitus valloitettiin nopeasti, ja Makhairuksen linnoitus antautui sen komentajan jäätyä vahingossa vangiksi vuonna 71. Masada vaikutti kuitenkin valloittamattomalta. Se oli 400 metriä läheisen Kuolleenmeren yläpuolella, ja varustettu monimutkaisilla linnoituslaitteilla. Puolustajina oli alle 1000 miestä, naista ja lasta, piirittäjinä 15 000 legioonalaista.
Roomalaiset onnistuttiin torjumaan lähes kahden vuoden ajan. Lopulta roomalaiset saivat aikaan pienen aukon linnoituksen muuriin, jonka juutalaiset kuitenkin nopeasti paikkasivat puusta ja maasta rakennetulla varustuksella. Aukko jätti linnoituksen puolustuksen silti haavoittuvaksi. Roomalaiset sytyttivätkin improvisoidun muurin tuleen ja lopulta valtasivat linnoituksen. Sisältä he löysivät kuitenkin vain ruumiita. Tappion näyttäessä varmalta selootit olivat polttaneet kaiken, mutta säästäneet ruokavarastonsa, valinneet orjuuden ja kuoleman välillä ja tehneet joukkoitsemurhan. Ruokavarastoja ei tuhottu osoituksena roomalaisvalloittajille siitä, että kuolema oli valittu vaihtoehto, ei nälän sanelema pakko. Henkiin jäi vain kaksi naista ja viisi lasta, jotka roomalaiset löysivät piiloutuneena luolaan. Viimeisetkin juutalaisten vastarinnan rippeet oli kukistettu.
Kirjallisuutta

Flavius Josefus: Juutalaissodan historia.  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28945-0
Flavius Josephus: The Wars of the Jews (Juutalaissodan historia)  2006. Perseus Digital Library. Viitattu 2006.[vanhentunut linkki]
Flavius Josephus: Antiquities of the Jews (Iudaike Arkhaiologia, Juutalaisten muinaisajat)  2006. Perseus Digital Library. Viitattu 2006.
Francesco Hayez, Jerusalemin temppelin hävitys, 1867. Yksityiskohta maalauksesta, jossa kuvataan kuinka roomalaiset ryöstävät Jerusalemin temppeliä.
EppuPopedaNormaali

| EppuPopedaNormaali> Tiedot |
| --- | --- |
Tyylilaji:  suomirock, aikuisrock
Kotipaikka:   Tampere, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Martti Syrjä, laulu   Mikko Syrjä, kitara, laulu   Juha Torvinen, kitara   Mikko Nevalainen, bassokitara   Aku Syrjä, rummut   Pate Mustajärvi, laulu   Costello Hautamäki, kitara   Timo Tapaninen, kitara   Jyrki Melartin, bassokitara   Jukka Järvinen, koskettimet   Kari Holm, rummut  
Levy-yhtiö:  Poko Rekords, (1987)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
EppuPopedaNormaali oli loppuvuodesta 1987 toiminut Eppu Normaalin ja Popedan yhteinen kiertue ja projekti. Molempien yhtyeiden kymmenvuotista uraa juhlistanut kiertue järjestettiin 27. marraskuuta – 6. joulukuuta ja se kattoi yhteensä kymmenen esiintymistä.
EppuPopedaNormaali julkaisi myös singlen 20 vuotta sikana / Hyvä kankkunen. Single julkaistiin 16. marraskuuta 1987, ja se oli samalla kaikkien aikojen ensimmäinen CD-formaatissa julkaistu single Suomessa, tosin single julkaistiin myös vinyylilevynä. Singlen A-puolella on Popeda-kitaristi Costello Hautamäen säveltämä ja tuottama kappale ”20 vuotta sikana”, jonka laulaa ja on sanoittanut Eppu Normaalin solisti Martti Syrjä (kokoonpano: Costello Hautamäki, Martti Syrjä, Mikko Nevalainen, Aku Syrjä ja Juha Torvinen). B-puolen ”Hyvä kankkunen” on vastaavasti Eppu Normaali -kitaristi Pantse Syrjän säveltämä ja tuottama kappale, jonka laulaa ja on sanoittanut Popedan solisti Pate Mustajärvi (kokoonpano: Pantse Syrjä, Pate Mustajärvi, Kari Holm, Jyrki Melartin ja Timo Tapaninen).
Jäsenet

Martti Syrjä - laulu
Pate Mustajärvi - laulu
Mikko Syrjä - kitara
Juha Torvinen - kitara
Costello Hautamäki - kitara
Timo Tapaninen - kitara
Mikko Nevalainen - bassokitara
Jyrki Melartin - bassokitara
Aku Syrjä - rummut
Kari Holm - rummut
Jukka Järvinen - koskettimet
sekä
Vesa Hyrskykari - saksofoni
Jarmo Lehtonen - trumpetti
20 vuotta sikana -kiertue

27. marraskuuta 1987 Kajaani
28. marraskuuta Nivala
29. marraskuuta Vaasa
30. marraskuuta Turku
1. joulukuuta Tampere
2. joulukuuta Jyväskylä
3. joulukuuta Savonlinna
4. joulukuuta Siilinjärvi
5. joulukuuta Husula
6. joulukuuta Helsinki
Esko Eriksson

Esko Eriksson (s. 1. heinäkuuta 1951 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1968–1976.
Eriksson edusti pääsarjaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1968–1973 ja Vaasan Sportia kaudella 1975–1976. Hän kuului Ilveksen joukkueeseen mestaruuskaudella 1971–1972 mutta pelasi vain neljä ottelua eikä saanut kultamitalia. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 87 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 19 + 11 = 30 ja jäähymääränsä 45 minuuttia.
Erikeia

| Erikeia> Ἐρίκεια.Sijainti |
| --- | --- |
 Erikeia
Koordinaatit:  38°0′10″N, 23°44′27″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kypséli, Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Erikeieus (Ἐρικειεύς), Erikeeus (Ἐρικεεύς)
Bulen jäseniä:  1
 :  2 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erikeia (m.kreik. Ἐρίκεια, lat. Ericea) eli Erikaia (Ἐρίκαια) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Erikeian oletetaan sijainneen suunnilleen nykyisen Ateenan Kypsélin kaupunginosan tienoilla, pohjoiskoilliseen kaupungin keskustasta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kaksi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Erikeieus (Ἐρικειεύς) tai Erikeeus (Ἐρικεεύς).
Bengt Eriksson (yhdistetyn hiihtäjä)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bengt Eriksson |  Bengt Eriksson |  Bengt Eriksson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Cortina d’Ampezzo 1956 | henkilökohtainen kilpailu |  |
Bengt Eriksson (22. tammikuuta 1931 Malung – 19. marraskuuta 2014 Hudiksvall) oli ruotsalainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. Hän saavutti olympiahopeaa vuonna 1956.
Eriksson sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 1954 yhdistetyssä 13:nneksi. Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956 hän oli yhdistetyn mäkihyppyosuudella kolmas ja saavutti hopeaa vaikka oli hiihto-osuudella vasta viidestoista ja hävisi kultamitalisti Sverre Stenersenille 15 kilometrillä yli neljä minuuttia. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui seitsemänneksi sekä yhdistetyssä että mäkihypyssä. Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 hän oli yhdistetyssä kymmenes ja mäkihypyssä 19:s. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui yhdistetyssä 19:nneksi.
Eriksson voitti yhdistetyn Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa 1956 ja Kiirunassa 1958. Hän sijoittui Holmenkollenilla toiseksi vuonna 1958. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden yhdistetyssä kahdeksan kertaa ja mäkihypyssä kahdesti.
Erbium

Erbiumia
Erbiumilla värjättyä lasia
Erbium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Er (lat. erbium) ja järjestysluku 68 sekä CAS-numero 7440-52-0. Erbium on harvinaisiin maametalleihin, lantanideihin, kuuluva harvinainen alkuaine, jonka Carl Gustav Mosander löysi 1843 gadoliniitista Ytterbystä, Ruotsista. Erbiumin tiheys on 9,05 g/cm³, sulamispiste 1 712 K (1 522 °C) ja kiehumispiste 3 136 K (3 409 °C).
Erbiumin suolat ovat ruusunpunaisia, ja alkuaine antaa tunnusomaisen absorptiospektrin näkyvässä, ultra­violetissa ja lähi-infrapunavalossa. Erbiumilla ei ole biologista merkitystä, mutta sen on arveltu voivan kiihdyttää aineenvaihduntaa.
Luonnossa esiintyvä erbium koostuu kuudesta pysyvästä isotoopista: 166Er (osuus 33,5 %), 168Er (26,98 %), 167Er (22,87 %), 170Er (14,91 %), 164Er (1,6 %) ja 162Er (0,14 %). Alkuaineella on yhteensä 30 tunnettua radioaktiivista isotooppia joiden massaluvut vaihtelevat välillä 142–177 ja jotka ovat verraten epävakaita koska niiden puoliintumisajat ovat lyhyitä yhdestä sekunnista (145Er) 9,4 vuorokauteen (169Er) saakka.
Erbiumia käytetään valokuvaussuotimissa, metallurgisena lisäaineena, halvoissa koruissa ja ydinteknologiassa neutronien absorbaattorina. Erbium­oksidia käytetään lasin­puhaltajien suoja­laseissa sekä vaalean­punaisena väri­aineena aurinko­laseissa.  Sitä käytetään myös optisissa kuiduissa signaalien vahvistamiseksi, sillä se muuttaa muita aallon­pituuksia informaatiota kuljettavan signaalin aallon­pituudelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Erbium (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Erbium (Er) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Erbium (englanniksi)
Luettelo erbiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Erbium (englanniksi)
PeriodicTable: Erbium (Er) (englanniksi)
PubChem: Erbium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Erbium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Erbium (englanniksi)
Erineis

| Erineis> Ἐρίνεις |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erineis (m.kreik. Ἐρίνεις) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Erineiksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Erineis kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa neljästi vuosina 453/452–444/443 eaa. sekä vielä vuonna 425/424 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Erineus (Ἐρινεύς).