stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agariste I

| Agariste> Ἀγαρίστη.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 500-luku eaa. Sikyon
Kuollut: 500-luku eaa. Ateena(?)
Vanhemmat:  Kleisthenes Sikyonlainen ja tuntematon
Puoliso:  Megakles III
Lapset:  Kleisthenes Hippokrates
Agariste (I) (m.kreik. Ἀγαρίστη, Agaristē, lat. Agarista; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Sikyonin tyranni Kleistheneen tytär.
Kleisthenes lupasi Agaristen puolisoksi parhaalle kreikkalaiselle. Niin Sikyoniin tuli kilpakosijoita eri puolilta kreikkalaista maailmaa. Näihin lukeutui muun muassa alkmaionidien sukuun kuulunut Megakles III Ateenasta. Kleisthenes piti kosijoita Sikyonissa vuoden ajan ja koetteli heitä monin tavoin. Lopulta hän antoi Agaristen avioon Megakleelle. Avioliitosta syntyivät Ateenan valtiomuodon uudistaja Kleisthenes sekä Hippokrates. Hippokrateen tytär oli isoäitinsä mukaan nimetty Agariste II.
Agathobulos

Agathobulos (m.kreik. Ἀγαθόβουλος, Agathobūlos tai Agathoboulos, lat. Agathobulus; n. 125 jaa.) oli antiikin kreikkalainen roomalaisajalla elänyt kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Agathobuloksen elämästä tiedetään vain vähän. Hieronymuksen teoksessa Chronicon Agathobulos on sijoitettu Plutarkhoksen, Sekstos Khaironeialaisen ja Oinomaoksen rinnalle keisari Hadrianuksen kolmannen hallitusvuoden (119) merkittävimpien filosofien joukkoon.
Lukianoksen mukaan Agathobulos oli Demonaksin opettaja, ja myös Peregrinos Proteus opiskeli kyynistä elämäntapaa Aleksandriassa tämän ohjauksessa. Lukianoksen kuvauksen mukaan tähän ”askeesikurssiin” kuului pään ajeleminen puolittain, mudan hierominen kasvoihin, julkinen masturbointi, takapuolen piiskaaminen sekä muita ”paljoan karkeampiakin temppuja”. Lukianoksen kuvausta ei tule ottaa liian vakavasti, sillä tämä oli satiirikko, joka tunsi vastenmielisyyttä kyynikkoja ja erityisesti Peregrinosta kohtaan.
Afrosentrismi

Jotkut afrosentristit väittävät, että olmeekkien pääveistoksissa olisi mustien afrikkalaisten piirteitä.
Afrosentrismi eli Afrikka-keskeisyys on maailmankuvan näkökulma, joka keskittyy mustaan Afrikkaan ja afrikkalaisiin ja Amerikan mustaan väestöön. Afrosentrismin tarkoitus on sekä taistella länsimaihin keskittynyttä, esimerkiksi eurosentristä historiankirjoitusta vastaan, että kohottaa mustien itsetuntoa ja etnistä ylpeyttä. Afrosentrismi on panafrikkalaisuuden seuraaja.
Afrosentrismissä keskeistä on ajatus, että Afrikka muodostaa omankaltaisensa kulttuuriympäristön, jota ei voi ymmärtää perinteisin eurooppakeskeisin menetelmin. Joskus ajatus viedään niin pitkälle, että katsotaan muiden kuin afrikkalaisperäisten henkilöiden olevan kykenemättömiä ymmärtämään afrikkalaista kulttuuria. Afrosentrismissä on herättänyt kritiikkiä sen keskeinen ajatus yhdestä suuresta panafrikkalaisesta kulttuurista. Kielelliset, kulttuuriset ja geneettiset erot ovat Afrikan mustan väestön sisällä hyvin suuret, ja yhdestä afrikkalaisesta kulttuurista puhuminen ei siksi voi vastata todellisuutta.
Afrosentrismin eräs äärimuoto viljelee myös epätieteellisiä väitteitä historiasta, kuten että muinainen Egypti oli mustien perustama tai että Kleopatra, Sokrates, Hannibal yms. tunnetut historian henkilöt olisivat olleet mustia. Osa afrosentristeistä laskee mustiksi ja siis samaan ryhmään myös kaikki maailman tummaihoiset, kuten Intian dravidakieliset, Australian aboriginaalit, pohjoisafrikkalaiset, kuten myös Meksikon olmeekit, joiden patsaissa vaikuttaa joidenkin mielestä olevan afrikkalaisia piirteitä, mikä ei vastaa yleistä tieteellistä käsitystä.
Aiheesta muualla

Risto Selin: Afrosentrismi. Teoksessa Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  Helsinki: Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Diffa (alue)

| Diffan alue région de Diffa |
| --- | --- |
 Diffan alueen maisemaa.
 Diffan alueen sijainti Nigerissä.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Diffa
Pinta-ala:  156 906 km²
Väkiluku (2012):  593 821
 – väestötiheys:  3,8 as./km²
 
Alueen sivusto
Diffan alue (ransk. la région de Diffa) on hallintoalue Nigerin kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 156 906 neliökilometriä. Asukkaita on 593 821 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Maantiede

Diffan alue muodostaa 12,4 % Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Zinderin ja pohjoisessa Agadezin alueisiin, idässä Tšadiin ja etelässä Nigeriaan.
Seutu kuuluu Tšadjärven altaaseen. Pinnanmuodostusta leimaavat hiekkadyynit, laaksot ja pohjoisen kalliorinteet. Vesistöjä ovat koillisessa sijaitseva Tšadjärvi ja Nigerian rajalla virtaava Komadougou Yobé. Kuivuudesta ja laiduntamisesta kärsinyt kasvillisuus on pohjoisessa aroa ja etelämpänä savannia. Kaikkein eteläisimmässä osassa on jäljellä vähän metsää.
Alueen eteläosa kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan siirtymäaluetta. Vuotuinen sademäärä vaihtelee etelän 400 millimetristä pohjoisen 20 millimetriin. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Tammikuun keskilämpötila on 30,7 ja toukokuun 42,3 astetta.
Hallinnollinen jako ja asutus

Alue jakautuu kuuteen departementtiin ja 12 kuntaan. Departementit ovat Bosso, Diffa, Goudoumaria, Mainé Soroa, N’Gourti ja N’Guigmi. Kaupunkikuntia ovat Diffa, Mainé Soroa ja N’Guigmi ja maalaiskuntia Bosso, Chétimari, Foulatari, Goudoumaria, Gueskérou, Kabaléwa, N’Gourti, N’Guelbeyli ja Toumour. Perinteinen hallinto käsittää kuusi kantonia ja joukon paimentolaisryhmiä.
Alueella asuu 3,5 % Nigerin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 14,8 %. Asukkaiden enemmistö on kanureja (58 % vuonna 2001). Lisäksi on fulbeja (27 %), tubuja (7 %), hausoja (3 %), arabeja (3 %), budumoja ja tuaregeja. Vallitseva uskonto on islam.
Talous

Tärkein liikenneväylä on lännestä N’Guigmiin johtava asfaltoitu maantie RN1. Diffassa on lentokenttä.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja lehmänpapu. Keinokastelun avulla viljellään pippuria, sipulia, riisiä, vehnää, maissia ja ohraa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Matkailu

Matkailu alueelle on hyvin vähäistä. Kiinnostavina kohteina mainitaan Goudoumarian keidas, Talin valkoinen autiomaa N’Guigmin pohjoispuolella, Tšadjärvi, Komadougou Yobé, Kanem-Bornun muinaisen pääkaupungin Garou Melen rauniot ja autiomaareitti N’Guigmista Agademin kautta Bilmaan. Matkailupalveluja on lähinnä vain Diffassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diffan alue Wikimedia Commonsissa
Diffan alueen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Nigerin alueet () ja departementit
| --- | --- |
Agadez:   Arlit  Bilma  Tchirozérine 
Diffa:   Diffa  Maïné-Soroa  N’Guigmi 
Dosso:   Boboye  Dogondoutchi  Dosso  Gaya  Loga 
Maradi:   Aguié  Dakoro  Guidan Roumdji  Madarounfa  Mayahi  Tessaoua 
Tahoua:   Abalak  Birni-N'Konni  Bouza  Illéla  Keita  Madaoua  Tahoua  Tchintabaraden 
Tillabéri:   Filingué  Kollo  Ouallam  Say  Téra  Tillabéri 
Zinder:   Gouré  Magaria  Matameye  Mirriah  Tanout
Afroditen temppeli (Rhodos)

| Afroditen temppeli |
| --- | --- |
 Afroditen temppelin rauniot Ródoksen vanhassakaupungissa.
Sijainti:  Ródoksen kaupunki, Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  36°26′45″N, 28°13′39″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  200-luku eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afroditen temppeli oli antiikin aikainen Afrodite-jumalattarelle omistettu kreikkalainen temppeli Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Ródoksen vanhankaupungin koillisosassa nykyisessä Ródoksen kaupungissa.
Afroditen temppelin raunioita.
Temppelin koristeosia.
Afroditen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se sijaitsi kaupungin pääsataman ja sotasataman välisellä alueella. Temppelirakennus oli sijoitettu tavan mukaan itä-länsisuuntaisesti. Temppeli oli pienikokoinen ja sen päädyssä oli pylväät (prostylos in antis). Sen rakennusmateriaali oli kalkkikiveä, joka oli päällystetty stukkolla. Temppelin sisällä naoksen eli cellan kolmella sivulla oli joonialaiset pylväät, jotka olivat pitkillä sivuilla puolipylväitä.
Temppelistä on säilynyt sen perustuksia ja muutamia muita osia, mukaan lukien koristeosia, ja vähäisinäkin ne ovat nykyisin alakaupungin parhaiten näkyvissä olevat jäänteet. Rauniot sijaitsevat lähellä Ródoksen kaupungin taidemuseota ja Heprealaisten marttyyrien aukiota (Plateía Evraíon Martýron), hieman pohjoiseen Ródoksen arkeologisesta museosta. Arkeologisessa museossa oleva Afrodite Pudica -tyylinen Afroditea esittävä veistos on mahdollisesti peräisin temppelistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afroditen temppeli Wikimedia Commonsissa
Afrikansinitiainen

| Afrikansinitiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaiset Paridae
Suku::  Sinitiaiset Cyanistes
Laji::  teneriffae
Kaksiosainen nimi
 Cyanistes teneriffae  (Lesson, 1831) 
Synonyymit
 Parus teneriffae  Parus caeruleus teneriffae  Cyanistes caeruleus teneriffae 

Katso myös
   Afrikansinitiainen Wikispeciesissä   Afrikansinitiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikansinitiainen (Cyanistes teneriffae) on tiaisten heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidettiin aiemmin sinitiaisen paikallisena ja eristäytyneenä muotona.
Tuntomerkit

Afrikansinitiainen on 11–12 cm pitkä. Se on väreiltään sinitiaista tummempi. Päälaki on mustahkonsininen. Selkä on väriltään harmahtavansininen ja siitä puuttuu sinitiaisen vihertävä sävy. Siipi on sinitiaisen siipeä syvemmän sininen. Luoteis-Afrikassa pesivällä ultramarinus-alalajilla on siivessä valkoinen siipijuova. Kanariansaarilla pesivältä teneriffae-alalajilta siipijuova nuoria yksilöitä lukuun ottamatta puuttuu.
Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikansinitiaista tavataan Pohjois-Afrikassa ja Kanariansaarilla. Se on paikkalintu ja pesii metsissä ja puutarhoissa.
Afrikansinitiaisen munia.
Aeneas ja Dido

| Aeneas ja Dido> Didone abbandonata |
| --- | --- |
 Hylätty Dido.
Ohjaaja:  Luigi Maggi
Käsikirjoittaja:  Arrigo Frusta
Perustuu:  Vergiliuksen Aeneikseen
Kuvaaja:  Giovanni Vitrotti
Pääosat:  Alberto Capozzi, Mary Cléo Tarlarini
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Società Anonima Ambrosio
Ensi-ilta:  27. tammikuuta 1911 (Italia) helmikuu 1911 (Suomi)
Kesto:  275 (319) / 246 metriä (13 min.)
Alkuperäiskieli:  -
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Didone abbandonata
Aeneas ja Dido (ital. Didone abbandonata, ”Hylätty Dido”) on vuonna 1910 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Vergiliuksen Aeneikseen perustuvan lyhyen elokuvan on ohjannut Luigi Maggi.
Juoni

Myrsky ajaa paenneet troijalaiset Afrikan rannikolle, jossa he jäävät Karthagon kuningattaren Didon amatsonien vangeiksi. Dido rakastuu troijalaisten johtajaan Aeneakseen ja hylkää Numidian kuninkaan Iarbaksen kosintayrityksen. Ankhises ilmestyy unessa Aeneakselle ja kehottaa häntä jatkamaan matkaa. Kun Iarbas hyökkää Karthagoon, Aeneas lähtee salaa purjehtimaan kohti Roomaa. Karthagossa syttyy kapina ja hylätty Dido heittäytyy palatsinsa liekkeihin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alberto Capozzi  | … |  Aeneas   |
|  Mary Cléo Tarlarini  | … |  Dido   |
|  Mirra Principi  | … |     |
|  Giuseppe Gray  | … |     |
|  Gigetta Morano  | … |     |
|  Norma Rasero  | … |     |
|  Mario Voller Buzzi  | … |     |
|  Ercole Vaser  | … |     |
|  Ernesto Vaser  | … |     |
|  Oreste Grandi  | … |     |
|  Paolo Azzurri  | … |     |
|  Enrico Negro  | … |     |
|  Romilde Nigra  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Ambrosio Filmin tuottama Aeneas ja Dido on yksi 1910-luvun vaihteessa tehdyistä antiikin mytologiaan perustuvista elokuvista. Sen varsinainen tekstilähde on Pietro Metastasion oopperalibretto Didone abbandonata, josta on useita sovituksia. Arrigo Frustan käsikirjoittama ja Luigi Maggin ohjaama Aeneas ja Dido oli elokuvahistorian ensimmäinen Aeneis-filmatisointi.
Kolmiulotteisen vaikutelman antavaa teatterilavastusta käytettiin myös Maggin elokuvissa Lo schiavo di Cartagine (1910), La vergine di Babilonia (1910), Salambò (1911) ja Delenda Carthago! (1914). Se sisältää itämaisia aineksia, jotka viittaavat muinaiseen Persiaan ja Assyriaan. Dido ja Aeneas on puettu kreikkalais-roomalaisiin asuihin, kun taas Didon amatsonit käyttävät leopardinnahkoja ja kartiomaisia kypäriä. Afrikkalaisten palvelijoiden kasvot on meikattu mustiksi.
Aeneas ja Dido sai ensi-iltansa Italiassa tammikuussa 1911, mutta sitä oli levitetty Yhdysvalloissa jo edellisen vuoden joulukuussa. Aikalaiskritiikki kiitti varsinkin sen lavastusta, puvustusta ja kuvausta. Suomessa elokuvaa esitettiin helmikuussa 1911. Lehtimainosten mukaan ”loistava taidefilmi” oli ”hyvin jännittävä ja liikuttava”.
Aeneas nähtiin seuraavan kerran valkokankaalla Steve Reevesin esittämänä elokuvissa Troijan urhot (1961) ja La leggenda di Enea (1962), joista kumpikaan ei varsinaisesti perustu Vergiliuksen alkutekstiin. Alkuperäisteokselle uskollisin filmatisointi on Franco Rossin tv-sarja Eneide (1971), joka sisältää myös Didon henkilöhahmon.
Restaurointi

Elokuvasta on säilynyt ruotsinkielisillä väliteksteillä varustettu sävytetty nitraattikopio, joka on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 2010. Alkuperäisestä 275 tai 319 metrin pituudesta on jäljellä 246 metriä. Restaurointi on nähtävissä Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Aiheesta muualla

Aeneas ja Dido Internet Movie Databasessa (englanniksi)
NRP Afonso Cerqueira (F488)

| NRP Afonso Cerqueira |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bazán
Kölinlasku:  1973
Laskettu vesille:  6. lokakuuta 1973
Palveluskäyttöön:  26. kesäkuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  3. tammikuuta 1994
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 252 t (standardi) 1 401 t (kuormattu)
Pituus:  84,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,3 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  2 × OEW Pielstick -dieselmoottoria, 10 500 hv
Nopeus:  24,4 solmua
Miehistöä:  113
Aseistus
Aseistus:  1 × Creusot-Loire 100 mm modéle 1968 -tykkiä 2 × Bofors 40 mm/70 M/1958 -ilmatorjuntatykkiä 6 × 550 mm torpedoputkea 1 × helikopteri
NRP Afonso Cerqueira (runkonumero F488) oli Portugalin laivaston vuonna 1973 vesillelaskettu Baptista de Andrade -luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Bazánilta Espanjasta, missä köli laskettiin 1973. Alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1973 ja otettiin palvelukseen 26. kesäkuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin 3. tammikuuta 1994 alusluettelosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NRP Afonso Cerqueira (F488) Wikimedia Commonsissa
Baptista de Andrade -luokan fregatit
Aemilianus

| Aemilianus |
| --- | --- |
 Aemilianuksen kuva roomalaisessa antoninianuksessa.
Rooman keisari
Valtakausi:  heinä- tai elokuu 253 – syys- tai lokakuu 253
Edeltäjä:  Trebonianus Gallus ja Volusianus
Seuraaja:  Valerianus

Syntynyt:  noin 207 tai 213 Girba?, Africa
Kuollut:  syys- tai lokakuu 253 Spoletium, Italia
Puoliso:  Cornelia Supera
Aemilianuksen vaimo Cornelia Supera roomalaisessa antoninianuksessa.
Marcus Aemilius Aemilianus (n. 207 tai 213 – syys- tai lokakuu 253) oli Rooman keisari noin kolmen kuukauden ajan vuonna 253. Hän oli kotoisin Pohjois-Afrikasta ja nimitettiin keisari Trebonianus Galluksen aikana Moesian maaherraksi. Aemilianus kukisti gootit, minkä johdosta hänen armeijansa julisti hänet keisariksi. Aemilianuksen joukot marssivat Italiaan kaappaamaan vallan Gallukselta, joka murhattiin ennen taistelua tai sen jälkeen. Gallus oli kuitenkin ehtinyt kutsua senaattori Publis Licinius Valerianuksen auttamaan häntä, mutta kuultuaan Aemilianuksen voitosta, Valerianus julistautui keisariksi ja marssi Italiaan Aemilianusta vastaan. Ennen taistelua Aemilianuksen joukot murhasivat komentajansa ja siirtyivät Valerianuksen puolelle.
Syntyperä

Aemilianus syntyi luultavasti Pohjois-Afrikassa. Epitome de Caesaribuksen mukaan hän oli mauri ja kotoisin Girban saarelta. Keskiajalla elänyt bysanttilainen historioitsija Johannes Zonaras taas sanoo hänen olleen libyalainen. Epitome de Caesaribuksen mukaan hän syntyi noin vuonna 207, mutta Zonaraksen ja erään 1200-luvun kronikan mukaan hän oli kuollessaan 40-vuotias. Tällöin Aemilianuksen syntymävuosi olisi ollut noin vuonna 213. Aemilianuksen syntyperästä ei ole varmaa tietoa. 300-luvulla eläneen roomalaisen historioitsija Eutropiuksen ja hänen kääntäjänsä Paeaniuksen mukaan Aemilianus oli kotoisin vaatimattomista oloista, mutta tämä saattaa olla panettelua. Toisaalta 600-luvulla elänyt kronikoitsija Johannes Antiokialainen kertoo Aemilianuksen käyttäneen syntyperäänsä hyväkseen saadakseen valtaannousulleen laillisen aseman. Aemilianuksen vaimo oli eräs Gaia Cornelia Supera, joka tunnetaan vain kolikoista ja Djémilasta, Algeriasta löydetystä piirtokirjoituksesta. Ei tiedetä, milloin Aemilianus meni Superan kanssa naimisiin, mutta naisen afrikkalainen syntyperä viittaisi aikaan ennen kuin Aemilianus lähti provinssistaan.
Nousu valtaan

Keisari Trebonianus Galluksen kauden aikana (251–253) Aemilianus nimitettiin Ylä- tai Ala-Moesian maaherraksi. Johannes Antiokialaisen sekä Hieronymuksen ja Jordaneksen mukaan Aemilianus alkoi juonia keisari Gallusta vastaan ja oli tyytymätön Rooman senaattiin. Maaherran tehtävässä hän joutui tekemisiin Roomaa uhkaavien goottien kanssa. Myöhäisantiikin ajan historioitsija Zosimos ja Zonaras antavat parhaan kuvan siitä mitä tapahtui kesällä 253.
Zonaraksen mukaan gootit ilmoittivat, etteivät olleet saaneet heille sovittuja rahasummia. Aemilianus ilmoitti kuitenkin gooteille, että maksut lopetetaan kokonaan, jonka jälkeen goottien lähetystö poistui vihoissaan. Zonaraksen mukaan goottien syytökset olivat vain juoni kiristää roomalaisia. Zosimos kertoo, että gootit hyökkäsivät Kappadokiaan, Pessinukseen ja Efesokseen. Tämän jälkeen Aemilianus näyttää ottaneen asiat omiin käsiinsä ja innosti roomalaisia joukkoja taisteluun lupaamalla näille kaikki ne rahat, joita oli aiemmin maksettu gooteille. Tästä rohkaistuneina roomalaiset löivät gootit ja saman tien julistivat voitokkaan Aemilianuksen uudeksi keisariksi, vätyksenä pidetyn Trebonianus Galluksen tilalle. Tämä tapahtui luultavasti heinäkuussa 253. Jordaneksen mukaan Aemilianuksen joukot ryöstelivät Moesian maaseutuja sen sijaan että olisivat hyväksyneet gooteille tarkoitetut rahat. Aemilianus lähti pian joukkoineen kohti Roomaa.
Aemilianus pääsi lopulta Italiaan ja eteni Via Flaminiaa pitkin kohti Roomaa. Hänen paras toivonsa oli marssia nopeasti Roomaan Gallusta vastaan ennen kuin tämä ehti koota suuren armeijan häntä vastaan. Roomassa senaatti julisti Aemilianuksen valtionviholliseksi. Galluksen ja Aemilianuksen armeijat kohtasivat elokuussa 253 Interamna Naharsissa (nykyinen Terni). Joidenkin lähteiden mukaan Gallus murhattiin ennen taistelua kun taas jotkut lähteet kertovat Aemilianuksen voittaneen Galluksen joukot taistelussa, jonka jälkeen Gallus pakeni pohjoiseen pienen joukon kanssa. Hänet ja hänen poikansa Volusianus kuitenkin murhattiin Forum Flaminiissa (nykyinen Foligno).
Senaatti hyväksyi pian Aemilianuksen keisariuden. Zonaras sanoo, että Aemilianus lähetti senaatille kirjeen, jossa hän lupasi vapauttaa Traakian germaanien hyökkäyksistä, sotia Persiaa vastaan, ja taistella senaatin nimissä. Antiikin lähteiden mukaan Aemilianus tajusi, ettei yksi mies voinut hoitaa valtakunnan asioita ja samaan aikaan sotia vihollisia vastaan. Hän käyttäytyi kunnioittavasti senaattia kohtaan ja ehdotti tälle vallan jakamista: senaatti hoitaisi valtakunnan hallitsemisen mutta Aemilianuksella olisi armeijan ylipäällikkyys. Aemilianus suunnitteli luultavasti palaavansa takaisin Tonavan rajalle varmistaakseen asemansa siellä, jonka jälkeen hän olisi lähtenyt sotaan persialaisia vastaan.
Kuolema

Aemilianus marssi kohti Roomaa mutta ei ehkä koskaan päässyt sinne. Gallus oli lähettänyt käskyn senaattori Publius Licinius Valerianukselle tuoda vahvistuksia Reinin alueen provinsseista. Todennäköisimmin joukot olivat jo Valerianuksen komennossa ennen sisällissotaa, ehkä valmiina Persiaan suuntautuvaa sotaretkeä varten. Valerianus marssi joukkoineen Italiaan ja kohtasi Aemilianuksen joukot Spoletiumissa (nykyinen Spoleto). Ennen taistelua Aemilianuksen joukot surmasivat komentajansa ja siirtyivät Valerianuksen puolelle. Senaatti julisti pian damnatio memoriaen hänen muistolleen.
Aemilianuksesta saatavilla oleva tieto on hajanaista ja osittain epäluotettavaa. Historianopiskelijat käyttävätkin Aemilianusta lähdekritiikin harjoittelemiseen.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aemilianus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Trebonianus Gallus | Rooman keisari | Seuraaja: Valerianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Vatikaani
After You’ve Gone

Nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1918
”After You’ve Gone” on Turner Laytonin säveltämä ja Henry Creamerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1918. Sen esitti ensimmäisenä laulaja ja näyttelijä Al Jolson vaudeville-esityksessä New Yorkin Wintergarden Theaterissa. Sen nauhoittivat vuoden sisällä useat artistit. Marion Harrisin Rosario Bourdonin orkesterin kanssa. nauhoittama versio nousi vuonna 1919 listaykköseksi Yhdysvalloissa. Kappaleesta tuli swing-aikakaudella jazzstandardi, jonka nauhoittivat muun muassa Count Basie, Benny Goodman ja Lionel Hampton.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta After You’ve Gone on Wikiaineistossa (englanniksi)
Agapetus I

| Agapetus I |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 490 Rooma
Kuollut: 22. huhtikuuta 536 Konstantinopoli
Paavi
Paavius alkoi:  13. toukokuuta 535
Paavius päättyi:  22. huhtikuuta 536
Edeltäjä:  Johannes II
Seuraaja:  Pyhä Silverius
Pyhä Agapetus I (n. 490–22. huhtikuuta 536 Konstantinopoli) oli roomalaissyntyinen katolisen kirkon paavi, jonka paavius kesti alle vuoden 13. toukokuuta 535 – 22. huhtikuuta 536. Hän kuoli Konstantinopolissa, josta hänen ruumiinsa siirrettiin Roomaan 20. syyskuuta 535. Hän oli murhatun papin poika, josta tuli ensin Rooman piispojen tuomiorovasti ennen kuin hänet valittiin paaviksi. Hän oli hyvin iäkäs tullessaan valituksi paaviksi ja vastusti areiolaisia kiivaasti.
Agatho

| Agatho |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 577 Palermo
Kuollut: 16. tammikuuta 681 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  27. kesäkuuta 678
Paavius päättyi:  16. tammikuuta 681
Edeltäjä:  Donus
Seuraaja:  Leo II
Agatho (s. n. 577 – 681) oli paavina 27. kesäkuuta 678 – 16. tammikuuta 681. Hän oli syntynyt Sisiliassa varakkaaseen kreikkalaisperheeseen, ja hänen kerrotaan lahjoittaneen omaisuutensa pois liittyessään luostariin Palermossa.
Hänen paaviuskautensa päätapahtuma oli kuudes ekumeeninen kirkolliskokous, joka virallisesti tuomitsi monotelitismin. Katolinen kirkko on julistanut hänet pyhimykseksi ja hänen päiväänsä vietetään 10. tammikuuta.