stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maurice Dela

Maurice Dela (1919 – 1978) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, urkuri ja pianisti. Hän opiskeli vuosina 1943–1947 Montrealin konservatoriossa. Delan varhaistuotanto on pitkälle tonaalista. Hän ei tuntenut vetoa avantgarde-musiikkiin eikä piitannut arvostelijoiden näkemyksistä. Hän itse totesi, että on aina luottanut intuitioonsa ja ettei hän koskaan sitoutunut mihinkään tiukasti määriteltyyn suuntaukseen. Hän kuitenkin sävelsi monesti polytonaalisesti ja lainasi piirteitä sarjallisista tekniikoista.
Dela voitti CAPAC-palkinnon teoksista Petite suite maritime ja Ballade (1947). Hänelle myönnettiin Lavalin yliopiston Tricentenary Prize teoksesta Les fleurs de glais vuonna 1952. Vuonna 1960 hän sai CFMTA-palkinnon ensimmäisestä jousikvartetostaan. Hänen sonatiiniaan viululle ja pianolle on esitetty usein niin Kanadassa kuin Euroopassakin, ja vuonna 1970 hänen Scherzonsa esitti Carlos Vargosin johtama Costa Rican sinfoniaorkesteri. Dela toimi vuosina 1951–1965 sovittajana ja säveltäjänä CBC:lle useissa eri ohjelmissa. Vuosina 1965–78 hän toimi musiikin opetuksen johtajana ja valvojana André-Laurendeau Secondary Schoolissa, joka omisti Albert-Phaneuf-auditorion hänen muistolleen kesäkuussa 1978. Dela opetti orkestraatiota Quebecin yliopistossa, Montrealissa vuosina 1973–8. Lisäksi Dela toimi kirkon urkurina Verdunissa ja kirjoitti lukuisia artikkeleita Les Carnets viatoriens -lehteen.
Dela sävelsi monia pedagogisia kappaleita muun muassa nokkahuilulle. Hän harmonisoi paljon populaari- ja kansanlauluja, muun muassa Gilles Vigneaultin kappaleita.
Marmande

Marmande
Marmande on kunta Lot-et-Garonnen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 17 199 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Marmanden pinta-ala on 61 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marmande Wikimedia Commonsissa
Marmarole

| Marmarole |
| --- | --- |
 Marmarolen vuoristoa.
Maantiede
Sijainti:  Veneto,  Italia
Päävuoristo:  Dolomiitit, Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Cimòn del Froppa
Korkeus meren-pinnan tasosta:  2 932 m
Sijainti:  Veneto,  Italia
Marmarole on Italian Dolomiiteilla sijaitseva vuoristoalue lähellä Sorapiss- ja Antelao-vuoria. Ryhmän korkein huippu on Cimòn del Froppa (2 932 m).
Aiheesta muualla

SummitPost.org
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Martti Innanen

| Martti Innanen |
| --- | --- |
 Martti Innanen ja Gunnar-pässi kesäkuussa 1968.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1931 Helsinki
Kuollut: 3. joulukuuta 2014 (83 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko, kirjailija, taidemaalari
Muusikko
Taiteilijanimi:  Huuhaa
Tyylilajit:  parodiamusiikki, huumorimusiikki, jazz
Soittimet:  kitara, laulu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Martti Mikko Sakari ”Huuhaa” Innanen (20. maaliskuuta 1931 Helsinki – 3. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen muusikko, laulaja, kirjailija ja taidemaalari. Hän tuli tunnetuksi kappaleillaan ”Elsa, kohtalon lapsi”, ”Urjalan taikayö”, ”Gunnar vierasmaalainen” ja ”Kumiteräsaappaat”. Innanen tunnettiin erityisesti parodisista kappaleistaan, joilla hän pilkkasi mielestään huonoa suomalaista musiikkimakua, kuten iskelmää ja tangoa. Martti Innaselle on vuonna 1968 ainoana suomalaisena myönnetty yhdysvaltalaisen Billboard-lehden vuotuinen tunnustuspalkinto.
Martti Innanen teki myös ohjelmia Yleisradiolle, kirjoitti kirjoja ja piti naivistisen taiteensa näyttelyitä. Innasen satiirinen asenne suomalaisuuteen yhdisti hänen musiikkiaan ja maalauksiaan. Omien sanojensa mukaan hän ei koskaan pyrkinyt suuren yleisön suosikiksi.
Innasen 1970-luvulla käyttöön ottama lisänimi ”Huuhaa” oli hänen itsensä mukaan suomennos jazz-muusikko Dizzy Gillespien taiteilijanimestä. Innasen mukaan sana ’dizzy’ tarkoittaa suomeksi huuhaata.
Lapsuus ja nuoruus

Martti Mikko Sakari Innanen syntyi 20. maaliskuuta 1931 tuolloin Helsingin Neitsytpolulla sijainneella Kätilöopistolla. Hän vietti lapsuutensa Kalliossa ja Ullanlinnassa virkamiesperheen lapsena. Hänen isänsä oli poliisi. Perhe asui vuoteen 1937 asti Toinen linja 5:n kaksikerroksisessa puutalossa ja myöhemmin Ullanlinnan Pietarinkadulla. Koulua Innanen kävi ensin Tehtaankadun kansakoulussa, josta hän vuonna 1942 siirtyi oppikouluun Helsingin Norssiin. Norssin aikoina, noin 15-vuotiaana, Innanen löysi tavaramerkikseen muodostuneen parodisen ilmaisutavan.
Muu toiminta > Radioura

Martti Innanen toimi muusikonuransa lisäksi Yleisradion vahtimestarina vuodesta 1953 lähtien. Hän alkoi vuonna 1965 lukea radiossa seikkailusarjaansa Seikkailija Joe Smith. Hän kirjoitti myös kuunnelmia, kuten villin lännen parodian Kostajan käsi ei vapise – ei ainakaan paljon. Tuolloin Innanen tarjosi Joe Smithin tarinoita myös levy-yhtiölle, mutta päätyi lopulta levyttämään inhoamiaan tangoja vuonna 1967. Vuonna 1974 radiossa kuultiin salapoliisiparodia ”Synccä linna”. Vuonna 1990 aloittaneelle Radiomafialle Innanen teki kolme ohjelmasarjaa. Hän kirjoitti myös pakinoita paikallisradioille. Innasen puhe-esityksiä on myöhemmin julkaistu uudelleen CD-levyillä Joe Smith Rasilian satemetsässä (2000) ja Horolan Elinan ihmeelliset seikkailut (2004).
Muu toiminta > Kirjailija

Läpimurtonsa kirjailijana Innanen teki samoihin aikoihin kuin hän nousi suosioon muusikkona, vuonna 1967. Tuolloin ilmestyi hänen ensimmäinen teoksensa Seikkailu viitakossa. Toinen kirja, Lippa vinossa, julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Kun Innasen keikkakysyntä 1970-luvun alussa väheni, hän panosti erityisesti kirjallisiin töihinsä. Samalla vuosikymmenellä Innanen kirjoitti omalla nimellään seksiparodioita miestenlehtiin: ensin Kalleen ja Jalluun, myöhemmin Rattoon ja vielä 1980-luvulla Nykypostiin. Hän levytti myös pornografisia huumorilauluja. Vuonna 1981 hän julkaisi siihen asti kunnianhimoisimman kirjansa, jännitysromaanin Frank Armoton.
Muu toiminta > Taidemaalari

Innanen kiinnostui naivistisesta kuvataiteesta vuonna 1950 nähtyään Aleksanterinkadun liikkeiden ikkunoissa Håkan Brunbergin tauluja. Innasen ensimmäinen oma maalaus oli vuonna 1973 valmistunut Kameli Kärsämäen asemalla. Viimeiset kaksikymmentä elinvuottaan Innanen työskenteli yksinomaan kuvataiteilijana. Hän järjesti elokuussa 1976  Galleria Taidepisteessä Helsingissä ensimmäisen yksityisnäyttelynsä, minkä jälkeen näyttelyissä seurasi seitsemän vuoden tauko Innasen keskittyessä kehittämään tekniikkaansa. 1980-luvun puolivälissä näyttelyitä oli parin vuoden välein. Sittemmin Innanen kohosi kansainvälisesti tunnustetuksi naivistiksi.
Maalauksissaan Innanen vei parodian äärimmilleen. Valtaosa hänen teoksistaan sijoittuu maalaismaisemaan ja niiden usein pitkät nimet kuvastavat paikkakuntaa: Tyrnävän Viljon hirmuinen rumpusoolo, Kärsämäen käsilläseisoja ja Porvoon Svenska talande Bättre Andersson. Innasen maalausten tyypillinen suomalaishahmo on karvalakkipäinen, nenää kaivava mies. Yleisiä hahmoja ovat myös ihmissudet, jotka teemana kiinnostivat Innasta lapsesta asti. Hän pyrki kuvaamaan ihmissutensa poikkeuksellisesti ystävällisinä ja lastenkirjamaisina.
Martti Innanen voitti vuonna 1995 naivistisen taiteen Prix Suisse et Prix Europe de Peinture Moderne International -pääpalkinnon, jolla hän sai osakseen mainetta ja arvostusta. Voiton myötä Innanen pyrki irtautumaan Huuhaa-lisänimestään siinä kuitenkaan onnistumatta.
Henkilökuva ja luonnehdintoja

Martti Innasen iskelmäparodioita ja maalaustuotantoa yhdistää satiirinen asenne suomalaisuuteen. Innanen ei omien sanojensa mukaan koskaan pyrkinyt suuren yleisön suosioon. Populaarimusiikin museon, Pomuksen, mukaan Martti Innasen 1960-luvun sanoitustyyli oli uskalias, koska hän teki selkeitä tangoparodioita ivaamaan suomalaisten huonoa musiikkimakua. Rohkeaksi asian tekee se, että tangoa on pidetty suomalaiselle tanssilavayleisölle ”vakavana, suorastaan pyhänä asiana”. Sivuston mukaan Innasen musiikki tullaankin aina muistamaan nimenomaan tango- ja iskelmäparodioista. Parodioiden tekoon Innasta innoitti maaseudun tanssilavojen yleisö, jolla oli tapana vaatia yhtyeitä soittamaan tangoa. Innaselle tällaiset kehotukset olivat tulleet tutuiksi hänen kierrettyä Suomea tanssiorkesterien kitaristina. Lisäksi hän oli lapsuudessaan viettänyt kesiä maalla, sillä hänen isänsä oli kotoisin Parikkalasta ja äiti Kivennavalta. Innasen hiteissä satirisoidaan iskelmäkliseitä ja suomalaista tuohikulttuuria.
Maarit Niiniluoto kuvaa Martti Innasta monilahjakkuudeksi, joka kirjoitti, puhui, lauloi ja maalasi, muttei koskaan kertonut mitään itsestään. Hänen tauluissaan oli visioita, jotka olisivat voineet olla hänen lauluistaan. Niiniluoto uskoo Innasen olleen herkkä ihminen, mutta salanneen sen.
Maaseudun Tulevaisuus -yhtyeen solisti Juissi Vainiolan mukaan Innanen oli suomalaisen huumorimusiikin saralla mestari, jonka tuotanto oli ylitse muiden. Osaamista korostaa, että sekin osa kansasta, joka ottaa iskelmämusiikin vakavasti, arvostaa hänen tuotantoaan. Vainiolan mukaan Innasen sanoitukset loivat mielikuvan metsäsuomalaisesta onnenmaasta, jossa oltiin köyhiä mutta onnellisia ja työteliäitä – ja jos rakkaudessa ei aina tullutkaan menestystä, olivat tallella kauniit muistot.
Ylen musiikkitoimittaja Josper Knutas on sanonut, että Innasella on pieni merkitys jazz-musiikille ja suunnaton merkitys parodiselle musiikille, mutta hänen suurin merkityksensä on kuvataiteessa. Knutaksen mukaan Innasen taulut ovat kuvia hänen musiikistaan. Knutas kuvaa Innasta Suomen ykkösnaivistiksi ja tylyksi totuuden puhujaksi. Innanen oli muun muassa sanonut suomalaisen olevan ”ihmisen ja ryssän risteytys”.
Lisänimen Huuhaa Innanen otti käyttöön 1970-luvulla. Se oli hänen mukaansa suomennos jazz-muusikko Dizzy Gillespien taiteilijanimestä. Innasen mukaan sana ’dizzy’ tarkoittaa suomeksi huuhaata. Toisen version mukaan nimi on peräisin jazz-muusikoiden käyttämästä sanasta hoohey. Innasen mukaan huuhaa on muusikkohuumoria, jota on mahdoton selittää. Hän itse ei pitänyt nimen tuomasta leimasta.
»Hän otti nimen 1970-luvulla yhdysvaltalaisista jazzmuusikkopiireistä. Se oli alun perin Hoohey, mutta muuttui Huuhaaksi. Se nimi oli riippakivi, joka ei lähtenyt kulumallakaan. Isäni pyrki tietoisesti siitä eroon ja sanoi monesti, ettei hän ole mikään huuhaamies.» 
(Mikko Innanen, Martti Innasen poika)
Yksityiselämä

Martti Innanen oli naimisissa Pirkko Innasen kanssa. Urheiluselostaja Mikko Innanen (s. 1967) on Martti Innasen poika.
Martti Innanen kuoli 3. joulukuuta 2014 Meilahden sairaalassa Helsingissä lyhyen sairauden jälkeen. Hän oli 83-vuotias.
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs (1967)  Martti Innanen (1973)  Huuhaa sedän ralleja ja tarinoita lapsille (1974)  Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki (1974)  Perseen suti (197?)  Joe Smith ja seikkailu viitakossa (197?)  Päreitä kainalossa (1978)  Huuhaa-rallit – superhärskit (1978)  Huuliveikot (1979)  Huuhaa cabare (1980)  Kissantervaaja (1981)  Joe Smith Rasilian satemetsässä (1981)  Martti Huuhaa Innanen (1982)  Kansainvälinen seikkailija Joe Smith Rasilian satemetsässä I (1986)  Kansainvälinen seikkailija Joe Smith Seikkailu viitakossa (1986)  Horolan Elinan ihmeelliset seikkailut (2004) :  Kokoelma-albumit Martti Huuhaa Innanen – Parhaat (1991)  20 suosikkia – Elsa, kohtalon lapsi (1996)  Hitit (2004)  Himalajan panttilainaamon iltasoitto (2009)  Vasemman puntin salaisuus (2010)  Elsa, kohtalon lapsi – Borneolaisen passipoliisin 38 parempaa huuhaalaulua (2011) Singlet Elsa, kohtalon lapsi / Aavehiihtäjä (1967)  Esteri, tyttö sadepisarain / Jurban leddu (1967)  Urjalan taikayö / Kilpauinti kuunsillalla (1967)  Gunnar vierasmaalainen / Saunajenkka (1967)  Tangokuningas / Yö Turengissa (1967)  Kumiteräsaappaat / Hiljaista on (1968)  Hellurei / Se oli ilmaa vain (1968)  Miesten mies / Suurin ja puhtain (1968)  Mitäs menneistä / Muistatko Tiltun (1969)  Hikiänkoski kuohuu / Dasvidania (1969)  Yövieras / Radikaalipentujen laulu (1971)  Vanhat välihousut / Tyrvään närhet (1973)  Borneolaisen passipoliisin parempi huuhaalaulu / Joutsenhumppa (1978)  Himalajan panttilainaamon iltasoitto / Vessavanla (1980)  Kuutamoa Tyrnävän yllä / Marduusialainen kissantervauslaulu (1980)  Helsinkiläisten laulu / Korven äidin kehtolaulu (1981)
Kuunnelmia

Seikkailija Joe Smith -sarja (1965–)
Kostajan käsi ei vapise – ei ainakaan paljon (1966)
Synccä linna (1974)
Kirjoja

Seikkailu viitakossa (1967)
Lippa vinossa (1969)
Frank Armoton (1981)
Kirjallisuutta

Itkonen, Satu: Ihmissusia ja umpitolloja: Martti ”Huuhaa” Innasen maalauksia.  Suomen Gallupin säätiö, 2018.  ISBN 9789529401826.
Itkonen, Satu: Martti Huuhaa Innasen susia ja suonuijia.  Pohjoinen, 1994.  ISBN 9789517492065.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Martti Innasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Martti Innasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Martti Innasen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Junnun ja Huuhaan joululahjavalvojaiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Martti Innasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Martti Innanen televisiostudiossa syyskuussa 1968.
Marmaronísi

Marmaronísin saari.
| --- | --- |
Sijainti:  37°29′32″N, 25°21′58″E, Mýkonos Mýkonos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  2  m 
Pinta-ala:  0,026 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marmaronísi (kreik. Μαρμαρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Mýkonoksen saaren pohjoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,026 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Marmaronísi kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marmaronísi Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Santoríni Thíra  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Gáidaros  Megálo  Prásso  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lázaros  Louvardári  Makáres  Makrá  Makronísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Mikronísi  Mikrós Avelás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Práso  Prasonísi  Prasoúra  Psathonísi  Revmatonísi  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous
Miiko Albornoz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Miiko Martin Albornoz Inola
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1990 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Tukholma, Ruotsi
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura: Malmö FF
Pelinumero: 3
Junioriseurat
1994–2007: IF Brommapojkarna
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2011 | IF Brommapojkarna | 82 | (9) |
| 2011– | Malmö FF | 68 | (4) |
Maajoukkue
| 2005–2007 | Ruotsi U17 | 14 | (0) |
| 2007–2009 | Ruotsi U19 | 13 | (0) |
| 2009–2012 | Ruotsi U21 | 11 | (0) |
| 2014– | Chile | 2 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. toukokuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. tammikuuta 2014.
| Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Maa:   Chile> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chile 2015 |  |  |
Miiko Martin Albornoz Inola (s. 30. marraskuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsinsuomalaissyntyinen chileläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hänen äitinsä on ruotsinsuomalainen ja isä chileläinen. Hän edustaa Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa pelaavaa Malmö FF:ää.
Synnyinmaataan Ruotsia ikäkausimaajoukkueissa edustanut Albornoz pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Chilen paidassa tammikuussa 2014. Hänet valittiin Chilen alustavaan 30 pelaajan joukkueeseen vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuihin.
Albornozin isä on chileläinen ja äiti suomalainen. Hän olisi voinut edustaa Ruotsia tai Suomea, mutta valitsi isänsä kotimaan Chilen.
Käännös suomeksi
Matti Carelius

Väinö Severi Poutiainen, kirjailijanimi Matti Carelius (30. tammikuuta 1911 Sortavala – 4. joulukuuta 1988 Thunder Bay, Ontario, Kanada) oli kanadansuomalainen majuri, insinööri ja kielitieteen harrastaja.
Poutiaisen vanhemmat olivat kauppias Antti Poutianen (1851–1916) ja kirjanpitäjä Aina Hedvig Emilia Poutianen o. s. Simelius (1871–1953). Poutiainen muutti Kanadaan ja hän palveli Kanadan armeijassa hiihtojoukkojen kouluttajana yleten majuriksi. Myöhemmin hän työskenteli tienrakennusinsinöörinä.
Poutiainen julkaisi vuonna 1972 Kanadassa kirjailijanimellä Matti Carelius teoksen Tosi jossa hän väitti muinaisten etruskien kielen olleen suomen kielelle sukua. Poutiaisen etruskin kieltä käsittelevät muistiinpanot ovat Suomalais-Ugrilaisen Seuran tutkimusarkistossa.
Life Support

| Life Support  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2018–2020
 Julkaistu: 26. helmikuuta 2021
 Tyylilaji: Pop, R&B
 Kesto: 46.22
 Levy-yhtiö: Epic Records
muut julkaisut
| As She Pleases 2018 | Life Support 2021 |   |
Singlet albumilta Life Support
 ”Good in Goodbye” Julkaistu: 31. tammikuuta 2020  ”Selfish” Julkaistu: 14. helmikuuta 2020  ”Baby” Julkaistu: 21. elokuuta 2020  ”Boyshit” Julkaistu: 11. joulukuuta 2020
Life Support on yhdysvaltalaisen laulajan Madison Beerin esikoisalbumi, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2021.
Kappaleet

The Beginning – 0.58
Good in Goodbye – 2.22
Default – 1.56
Follow the White Rabbit – 2.59
Effortlessly – 2.48
Stay Numb and Carry On – 2.43
Blue – 3.49
Interlude – 1.49
Homesick – 3.47
Selfish – 3.43
Sour Times – 2.45
Boyshit – 2.40
Baby – 3.28
Stained Glass – 3.27
Emotional Bruises – 3.01
Everything Happens for a Reason – 2.25
Channel Surfing / the End – 1.43
Aiheesta muualla

Life Support Discogsissa (englanniksi)
McMasterville

| McMasterville |
| --- | --- |
 vaakuna
 McMasterville
 Koordinaatit: 45°33′N, 73°14′W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:   Quebec
Hallintoalue:  Montérégie
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  McMastervillen kunnanvaltuusto
Väkiluku (2011):  5 615
 
 http://www.mcmasterville.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
McMasterville on kunta lounaisessa Quebecissä, Kanadassa. Kunnan väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 5 615.
Michael Shin

| Michael Shin |
| --- | --- |
 Michael Shin Eurocup-3 -sarjassa vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 2004 (ikä 20) Seoul, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   eteläkorealainen
Moottoriurheilija
Eurocup-3
Esikoiskausi:  2024
Nykyinen talli:  Campos Racing
Aikaisemmat sarjat
2022 2022 2023  2023 2023 2024:  Formula 4 UAE Britannian Formula 4 Formula Regional Middle East Championship GB3 Championship FIA Formula 3 Championship Formula Regional Oceania Championship
Shin Woo-hyun (kor. 신우현, Sin U-hyeon; s. 23. elokuuta 2004 Seoul) eli Michael Shin on eteläkorealainen moottoriurheilija.
Ura

Shin ajoi vuoden kartingia Koreassa, kunnes hän jätti kartingin vedoten siihen, että karting Koreassa "ei ollut tarpeeksi hyvä ympäristö minulle edistymiselle".
Vuonna 2021 Shin testasi Formula Renault ja Formula 4 -autoja Isossa-Britanniassa JHR Developmentsin kanssa. Tämän jälkeen hänen ilmoitettiin ajavan tallin riveissä kauden 2022 Formula 4 UAE -sarjassa. Hän ei saavuttanut kaudella yhtään pistettä parhaana tuloksena 12. sijoitus. Vuonna 2022 Shin kilpaili Britannian Formula 4 -sarjassa Virtuosi Racing -tallissa. Hän saavutti kaudella yhden voiton ja yhden kakkossijan keräten 87 pistettä sijoittuen sarjassa 11:ksi. Vuonna 2023 Shin siirtyi GB3 Championship -sarjaan saavuttaen kauden aikana 144 pistettä parhaana tuloksena neljäs sija, sijoittuen sarjapisteissä 18:ksi. Samana vuonna Shin ajoi Formula Regional Middle East Championship -sarjaa saavuttaen yhden palkintosijan sijoittuen 14:ksi. Hän ajoi myös kuusi kilpailua FIA Formula 3 Championship -sarjassa, mutta ei kerännyt pisteitä.
Vuonna 2024 Shin on ajanut Eurocup-3 ja EuroFormula Open -sarjoissa. Vuoden 2024 alussa Shin ajoi Formula Regional Oceania Championship -sarjassa. Hän saavutti sarjassa yhden voiton ja viisi palkintosijaa sijoittuen neljänneksi.
Lautamies

Lautamies (ruots. nämndeman) tarkoittaa oikeudessa toimivaa maallikkotuomaria, joka osallistuu lautakuntakäsittelyyn yhdessä ammattituomarin kanssa. Tämänkaltaista lautamiesjärjestelmää käytetään Suomen lisäksi monissa etenkin Euroopan maissa, kuten Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Toisissa maissa käytetään lautamiesjärjestelmän sijaan tai lisäksi valamiehistöjä.[lähde? ]
Suomalainen lautamiesjärjestelmä

Suomessa lautamiehet toimivat käräjäoikeudessa. Lautamiehet valitsee kunnanvaltuusto siten, että lautamiehet edustavat mahdollisimman tasapuolisesti kunnan väestön ikä-, elinkeino-, sukupuoli- ja kielirakennetta. Lautamiehet valitaan useimmiten kunnan poliittisen jakauman perusteella. Käräjäoikeuden lautamiehet eivät voi kuitenkaan esiintyä puoluetunnuksen alla, vaan he toimivat puolueettomina maallikkotuomareina.[lähde? ]
Suomalainen lautamiesjärjestelmä > Suomen lautamiesjärjestelmän historiaa

Kylänoikeuksissa oli jo 1700- ja 1800-luvulla oltermannin apuna lautamiehiä (bisittare), mutta he olivat eri luottamustoimenhaltijoita kuin kihlakunnanoikeuden lautamiehet. Kihlakunnanoikeuksissa yhteen istuntoon osallistui eräässä vaiheessa jopa 12 lautamiestä, joskin myöhemmin istuntoon osallistuvien lautamiesten määrää vähennettiin seitsemään. Lautamieslautakunta saattoi äänestää ammattituomarin kannan yli vain yksimielisellä päätöksellä.[lähde? ]