stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Sea of Grass

| The Sea of Grass |
| --- | --- |
 Ensimmäisen painoksen kansi.
Kirjailija:  Conrad Richter
Kieli:  englanti
Genre:  lännenromaani
Kustantaja:  Knopf
Julkaistu:  1936
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Sea of Grass on Conrad Richterin romaani vuodelta 1936. Sen tapahtumapaikka on New Mexico 1800-luvun lopulla, ja aiheena on konflikti, jossa vastakkain ovat rikkaat karjatilalliset, joiden karja laiduntaa vapaasti valtion mailla, preerialla, ruohopelloilla ("sea of grass"), ja pientilalliset, valtiolta maata saaneet uudisasukkaat, jotka rakentavat aitoja omiksi tarpeikseen viljelemiensä maiden ympärille. Teos on laaja muotokuva cowboy-aikakauden päättymisestä Yhdysvaltojen lounaisosissa Suurilla tasangoilla.
Se on taustana kolmiodraamassa, jossa osapuolina ovat karjatilallinen Jim Brewton, hänen St. Louisisista kotoisin oleva vaimonsa Lutie Cameron ja kunnianhimoinen liittovaltion tuomari Brice Chamberlain. Richter rakentaa Homerosta mukaillen tarinaa, jossa lapset joutuvat mukaan vanhempiensa konflikteihin. Romaanin näkökulma on eversti Brewtonin veljenpojan Halin.
Juri Nummelin kirjoittaa Parnassossa, että tarina kuulostaa perinteiseltä länkkäriltä, mutta monet piirteet tekevät siitä poikkeuksellisen, kuten että länkkäreissä ei juuri kuvata viljapeltojen kuihtumista ja Richterin runollinen kieli eroaa perinteisestä lännenkirjallisuuden kielestä. Jim Brewton sen sijaan on perinteinen lännensankari, karismaattinen ja jääräpäinen johtajatyyppi. Nummelin huomauttaa, että ristiriitoja kuvatessaan Richter ei asetu kenenkään puolelle, eikä runollinen kieli oikein sopisikaan väkivallan kuvauksiin, kun taas perinteisten lännenromaanien keinovalikoimiin väkivalta kuuluu. Richter kuitenkin kohdistaa empatiansa vähäosaisille.
Richter suhtautuu kriittisesti lännen asuttamiseen, jonka seurauksena on ekologinen kriisi, ruohopeltojen kuivuminen.
Arviot

Kriitikot suhtautuivat kirjaan myönteisesti, ja se vahvisti Richterin mainetta historiallisten romaanien kirjoittajana.
Sovitukset

Romaanin pohjalta on tehty vuonna 1947 elokuva Lainehtiva tasanko, jonka on ohjannut Elia Kazan ja jossa pääosia näyttelevät Katharine Hepburn ja Spencer Tracy. Kazan oli tyytymätön elokuvaan pettyneenä tuotantoratkaisuihin, kuten tasankoa esittävän valmiin filmiaineiston käyttöön sen sijaan, että kuvausryhmä olisi lähetetty paikan päälle, ja Hepburnin liioitellun hienoon puvustukseen. Hän kehotti ihmisiä jättämään se katsomatta. Elokuvasta tuli kuitenkin suosittu, ja sen taloudellinen tuotto oli suurempi kuin minkään muun Hepburnin ja Tracyn yhdessä tekemistä elokuvista.
Käännös suomeksi
The Time Tunnel

| The Time Tunnel |
| --- | --- |

Tyyli:  science fiction
Kestoaika:  n. 50 minuuttia
Pääosissa:  James Darren Robert Colbert Whit Bissell John Zaremba Lee Meriwether
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ABC
Esitetty:   1966-9-99. syyskuuta 1966 – 1967-4-77. huhtikuuta 1967
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  30
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Irwin Allen Productions Kent Productions 20th Century Fox Television
Aiheesta muualla
IMDb
The Time Tunnel on vuosina 1966–1967 esitetty yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, joka kertoo aikamatkustuksesta. Sarja oli tuottaja-kehittäjä Irwin Allenin kolmas science fiction -televisiosarja. Sen julkaisi 20th Century Fox ja se esitettiin ABC-kanavalla. Sarjaa tehtiin yksi tuotantokausi, jossa oli 30 jaksoa. Sarjan uusintoja esitetään kaapelikanavilla sekä Internet-esityksinä. Sarjaan perustuvan uuden sarjan pilottijakso tuotettiin vuonna 2002, mutta sarjaa ei lopulta tehty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Time Tunnel Wikimedia Commonsissa
The Time Tunnel Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Time Tunnel
Käännös suomeksi
Tatra T111

| Tatra T111 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa  Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Ringhoffer Tatra a.s. / Tatra n.p., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  T6500/111: 1943–maaliskuu 1944; T8000/111: huhtikuu 1944–1962
Tuotantomäärä:  33 690 kappaletta
Suunnittelija:  Hans Ledwinka, Erich Ledwinka, Roman Labens, Milan Cvetnič, Miroslav Klavík
Edeltäjä:  Tatra T81
Seuraaja:  Tatra T138
Mitat ja massat
Kantavuus:  T6500/111: 6 500 kg; T8000/111: 8 000 kg
Omamassa:  T6500/111: 8 460 kg; T8000/111: 8 500 kg
Pituus:  8 550 mm
Leveys:  2 500 mm
Korkeus:  2 570 mm
Akseliväli:  4 175 + 1 220 mm
Maavara:   300 mm
Suurin sallittu perävaunun massa:  22 000 kg
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  14 825 cm³
Teho:  132,5–158 kW / 1 800–2 250 1/min
Vääntö:  moottori T111A: 726 Nm / 1 400–1 600 1/min
Polttoaine:  dieselöljy
Kulutus:  34 l /100 km
Vetotapa:  6×6, etuakselisto irrotuskytkimellä
Vaihteisto:  4+1; 1. ja 2. vaihde synkronoitu
Jarrut:  Tatra-Knorr -paineilmakäyttöiset rumpujarrut
Tatra T111 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1943–1962 valmistama raskas kolmiakselinen maastokuorma-auto, joka suunniteltiin toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin käyttöön. Sen edeltäjämalli oli T81. Sodan päätyttyä auto modernisoitiin perinpohjaisesti ja siitä valmistettiin erilaisiin käyttötarkoituksiin soveltuvia muunnelmia.
Moottorin suunnittelu

Vuonna 1940 Tatralla aloitettiin suunnitteluhanke ilmajäähdytteisen moottorin sovittamiseksi kantavuudeltaan 6,5-tonniseen Tatra T81 -kuorma-autoon. Ensimmäinen versio uudesta V12-dieselistä, mallinimeltään V850, valmistui vuonna 1941.
Saksan itärintamalla koettiin kylmä talvi 1942, jolloin kuorma-autojen ja panssarivaunujen moottorien jäähdytysnesteet jäätyivät. Kuumassa ilmastossa taas ylikuumenemisongelmat olivat yleinen vaiva nestejäähdytteisissä moottoreissa. Huomio kiinnittyi ilmajäähdytteisiin moottoreihin, sillä Wehrmachtilla oli hyviä kokemuksia Tatran T92- ja T93-malleista. Ilmajäähdytteisissä moottoreissa ei ollut jäätymisongelmia eivätkä ne vaatineet lämmityskäyttöä kylmäkäynnistyksen jälkeen, ja toisaalta toimivat luotettavasti hyvin kuumissakin olosuhteissa. Niinpä Saksan asevarustelusta vastaavan toimiston käskystä Tatran uudesta moottorista kehitettiin sopiva versio myös Büssingin valmistamaan 8-pyöräiseen panssaroituun ajoneuvoon mallinimeltään SdKfz 234. Tämän moottorin mallinimi oli T103. Ajoneuvo oli alun perin suunniteltu Afrikakorpsin käyttöön Pohjois-Afrikan olosuhteisiin, ja koska moottori sijaitsi suojassa panssaroinnin alla, siihen oli lisätty ylimääräisiä jäähdytyspuhaltimia. Ajoneuvon sarjatuotanto alkoi syyskuussa 1942.
T111: n tuotannon alku

Wehrmacht tilasi uudella moottorilla varustettuja T81-kuorma-autoja 60 kappaletta. Ensimmäinen yksilö valmistui huhtikuussa 1943 ja loput toimitettiin saman vuoden aikana. Auton mallinimeksi tuli kantavuuden mukaan T6500/111.
Teknisiä tietoja

Auton materiaaleissa oli säästetty, ja esimerkiksi pronssin, kuparin, kromin ja niklatun teräksen käyttö oli minimoitu. Rungossa oli käytetty halpaa rakennusterästä. Huonojen materiaalien lisäksi laatu oli huono myös siksi, että autoja koonneet tšekit eivät olleet motivoituneet työhönsä, sillä heillä ei ollut halua auttaa Saksaa sen sotaponnisteluissa.
Teknisiä tietoja > Moottori

Auton voimanlähteenä ollut nelitahtinen, ilmajäähdytteinen V12-diesel oli varustettu kahdella ketjuvetoisella jäähdytyspuhaltimella. Polttoaineensyötöstä vastasi kaksi rivipumppua, joista kumpikin käytti kuutta sylinteriä. Ensimmäisessä yksilöissä käytetyn V910-mallisen moottorin teho oli 210 hv (158 kW) mutta uudemmassa T111-moottorimallissa se laskettiin pian tasolle 200 hv (147 kW) luotettavuuden parantamiseksi. Vaikka auton sähköjärjestelmä oli muuten 12-volttinen, käynnistysmoottorin jännite oli 24 volttia.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto

Moottorin jatkeena oli kuiva kaksilevyinen kytkin, nelivaihteinen vaihteisto ja kaksivaihteinen alennusvaihde. Auto oli varustettu vetävällä etuakselilla jonka sai kytkettyä pois päältä irrotuskytkimellä. Joka akselilla oli tasauspyörästöjen lukot.
Edessä oli heilurityyppinen erillisjousitus. Kumpikin pyörä oli jousitettu vinottain asennetuilla, runkoon kiinnitetyillä neljänneselliptisillä lehtijousilla. Takana olleella telillä oli niin ikään heiluriakselit ja niiden välillä kummallakin sivulla pitkittäiset, puolielliptiset lehtijouset, jotka toimivat samalla telin keinuvipuina.
Teknisiä tietoja > Runkorakenne

Autossa oli runkorakenteena keskusputkirunko. Runkoputki oli kytketty etupäästään alennusvaihteeseen ja etuakselin vetopyörästöön, jotka olivat näin ollen osa kantavaa rakennetta. Taka-akselien vetopyörästöt oli integroitu runkorakenteeseen ja kardaaniakseli kulki rungon sisällä.
Teknisiä tietoja > Jarrujärjestelmä

Käyttöjarruina oli joka pyörällä paineilmatoimiset Tatra-Knorr -rumpujarrut. Seisontajarrua varten oli runkoputken takapäähän sijoitettu erillinen mekaanisella välityksellä toiminut ja kahdella jarrukengällä varustettu jarrurumpu, joka lukitsi voimansiirron.
Teknisiä tietoja > Ohjaamo ja varusteet

Alkuperäisessä ohjaamossa oli puurunko. Materiaalipulan pahetessa myös hytin teräslevyjä korvattiin kuitulevyllä, jolloin ohjaamon muoto muuttui kulmikkaammaksi.
Sähköjärjestelmä oli 12-volttinen ja autossa oli kaksi 12-volttista 115 ampeeritunnin akkua.
Käyttö Saksan armeijassa

Wehrmachtin ensimmäinen 60 ajoneuvoa kattanut tilaus saatiin toimitettua vuonna 1943. Auton tunnus oli 6 Rad-Lkw.6ton Tatra 111. Auto oli eräs raskaimmista Saksan armeijan kuorma-autoista. Ensimmäinen iso erä saatiin Valko-Venäjän ja Ukrainan rintamille lokakuussa 1943.
Huhtikuussa 1944 esiteltiin uusi versio T8000/111, jossa jousitusta oli muutettu. Tämän ansiosta auton kuljetuskapasiteettia saatiin nostettua kahdeksaan tonniin.
Vuonna 1944 armeija testasi T111-nosturiautomallia, jonka nosturin kapasiteetti oli kuusi tonnia. Autosta tehtiin myös V 898 -niminen rautatiekiskoilla kulkevan moottoriresiinan prototyyppi.
Tiedot Wehrmachtille sodan loppuun mennessä toimitetuista määristä vaihtelevat 906 ja 1 445 kappaleen välillä. Sota-aikaiset mallit eivät olleet erityisen luotettavia moottorin korkean viritysasteen ja huonojen materiaalien tähden.
Sodan jälkeen

Sodan loputtua auton pääsuunnittelija Hans Ledwinka joutui syytteeseen yhteistoiminnasta natsien kanssa ja oikeus tuomitsi hänet vankeusrangaistukseen. Tuomion pääperuste oli Tatra T111:n suunnittelu Saksan asevoimien käyttöön.
Sodan jälkeen kuorma-auton tuotantoa jatkettiin välittömästi, koska tuotantokoneisto oli olemassa. Auton kantavuutta kasvatettiin 10 tonniin. Ensimmäiset 42 uuden mallin mukaista siviilikäyttöön suunniteltua kuorma-autoa toimitettiin vuonna 1945.
Sodan jälkeen > Mallin uudistus

Tšekkoslovakian jälleenrakennuksen aikaan kuljetuskalustosta oli huutava pula. Vuoteen 1952 T111:ia tehtiin lähinnä yksittäiskappaleina.
Vuonna 1950 malliin tuli uudistettu, kokonaan metallinen ohjaamo, joka oli suunniteltu alun perin T128-malliin. Tuulilasi oli saranoitu reunoistaan ja oli avattava. Istuimet sai käännettyä vuoteiksi ja jäähdytysilmalla toimivaa lämmityslaitetta oli parannettu. Puukehikkoinen ohjaamo jäi vielä käyttöön T111S- ja T112S -muunnelmiin.
Uudistettu, sarjatuotantoon paremmin sopiva T111R-malli otettiin valmistukseen vuonna 1953. Autossa oli alumiiniset sylinterikannet ja myös palotiloja, venttiileitä ja kannen kanavia uusittiin. Uudistetun moottorin mallinimeksi tuli T111A ja sen teho oli 180 hevosvoimaa. Samalla huippunopeus laski 75:stä 65 kilometriin tunnissa. Sähköjärjestelmä oli kotimaisen PAL Magnetonin valmistama.
Sodan jälkeen > Tšekkoslovakian kansanarmeija

Tšekkoslovakian kansanarmeijaa varten tehtiin T111N-malli, jossa oli edessä vinssi ja katossa pyöreä luukku oikeanpuolisen istuimen yläpuolella. Armeijan ajoneuvoja käytettiin 152 mm haupitsien, 85 mm ja 88 mm raskaiden ilmatorjuntatykkien sekä 100 mm vz.53 -panssarintorjuntatykkien vetämiseen. Armeijalla oli myös T111C-säiliöautoja ja kapasiteetiltaan kolmen tonnin nosturiautoja T111/K32. T111-mallilla oli merkittävä rooli koottavien siltojen kuljettamisessa.
Sodan jälkeen > Muut armeijat

Ulkomaisille armeijoille myytyjä määriä ei ole tiedossa, mutta niitä myytiin ainakin Itä-Saksan kansanarmeijalle. Säiliöautoja T111C myytiin Jemenin armeijalle vuonna 1957 osana koulutuslentokoneiden kauppaa.
Sodan jälkeen > Siviilimarkkinat

Siviilikäytössä T111:llä oli merkittävä rooli Neuvostoliiton ja uusien sosialististen maiden jälleenrakennustöissä. Se niitti mainetta etenkin Siperian hankalissa olosuhteissa. Autoja myytiin myös Afrikkaan ja Aasiaan. Mallin tuotanto päättyi vuonna 1962, jolloin sen korvasi Tatra T138.
Muunnelmat

T111R: Ensimmäinen versio teräksisellä ohjaamolla.
T111NR: Kuten edellinen, mutta varustettu vetokyvyltään 6 tonnin vinssillä.
T111N: Henkilökuljetukseen tarkoitettu versio, varustettu myös vinssillä.
T111S: Kipillisellä lavalla varustettu malli.
T111S2: Kuten edellinen, mutta akseliväliltään 350 mm lyhyempi.
T111C: 7 000 litran säiliöllä varustettu säiliöauto.
T111C2: Kuten edellinen, mutta ilman apurunkoa.
T111/140 R: Nosturiauton alustaksi tarkoitettu malli.
T111D: Jälkiasenteisia koreja varten suunniteltu versio (esim. linja-auto, korjausauto).
Mallit T128, T130, T131, T141 ja T147 pohjautuvat T111:een. Seuraajamalli T138:n esittelyn jälkeen T111:ä valmistettiin rinnalla vielä kolme vuotta. Kokonaistuotantomäärä kaikkine variaatioineen oli yhteensä noin 34 000 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia ja teknisiä tietoja T111:stä
Harrastajasivusto; kuvia
SdKfz 234:ssä käytetty moottori T103.
Tatra T111:n sodanjälkeinen moottorimalli.
The Times of India

| The Times of India |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  päivälehti
Aihealue:   Intia
Kustantaja:  Bennett, Coleman & Co.  Ltd. (BCCL eli The Times Group)
Julkaisija:  BCCL (The Times Group)
ISSN:  ISSN 0971-8257
Levikki:  3,185 milj. päivittäinen
Perustettu:  1838
Päätoimittaja:  Jaideep Bose
Sitoutuneisuus:  konservatiivinen
Kotikunta:  Mumbai, Intia
Kotimaa:   Intia
Sivukoko:  Broadsheet
Kieli:  englannin kieli
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
The Times of Indian rakennus Mumbaissa.
The Times of India (monesti käytetään vain lyhennettä TOI) on yksi Intian johtavista sanomalehdistä. Se on levikiltään Intian ja maailman suurin päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Sitä myytiin vuoden 2016 toisella puoliskolla keskimäärin 3,185 miljoonaa kappaletta päivittäin. Broadsheet-koossa julkaistulla sanomalehdellä oli vuoden 2014 arvion mukaan päivittäin keskimäärin 7,590 miljoonaa lukijaa. Saman kustantajan The Economic Times on maailman toiseksi luetuin päivittäin julkaistu talouselämän sanomalehti. Lehtiä kustantaa Bennett, Coleman & Co. (BCCL), joka tunnetaan myös nimellä The Times (of India) Group.
Historia

Lehti perustettiin 3. marraskuuta 1838 nimellä The Bombay Times and Journal of Commerce ja se oli suunnattu Länsi-Intian brittiläisille asukkaille. The Bombay Times and Journal of Commerce -lehteä julkaistiin sunnuntaisin ja keskiviikkoisin. Lehti sisälsi uutisia Euroopasta, Amerikasta ja Intiasta, ja sitä toimitettiin Intian ja Euroopan välillä säännöllisten höyrylaivareittien avulla. 1860 lehteä alettiin julkaista joka päivä ja vuotta myöhemmin 1861 se otti käyttöön nykyisen nimensä. 1800-luvulla lehdellä oli 800 työntekijää ja suuri levikki Intiassa ja Euroopassa. Alun perin lehti oli brittien omistama ja valvoma. Viimeinen brittiläinen päätoimittaja Ivor S. Jehu erosi tehtävästään vuonna 1950.
Timo Hyytinen

Timo Juhani Hyytinen (s. 19. helmikuuta 1944 Huittinen) on suomalainen Jyväskylässä asuva asesuunnittelija, tietokirjailija ja kustantaja.
Insinööri Hyytisen nimissä on useita mallisuojia ja patentteja haulikon rakenteesta, hylsyn ulosheittimista, haulikon perälevyrakenteesta , automaattiaseen ja luodikon rakenteista sekä aseen lukitusjärjestelmistä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Valmet 412 asejärjestelmästä, jonka kehityksessä toteutettiin useita uusia keksintöjä ja patentteja.
Hyytisen kirjallinen tuotanto käsittelee suomalaisten aseiden konstruktioita, suomalaisten puukkojen mallistoa ja uistimien historiaa. Myös eränkäynti, kalastus, jousiammunta, huumori, filosofia ja sukututkimus ovat edustettuina hänen laajassa tuotannossaan, joka käsittää yli 50 teosta. Joitakin teoksia on julkaistu myös e-kirjoina. Hyytisen tekstejä ja artikkeleita on julkaistu useissa metsästys- ja kalastuslehdissä sekä kokoomateoksissa Eränkävijä ja Erämaailma.
Hyytisen vanhemmat ovat teknikkokapteeni Aarre Hyytinen ja Mirja o.s. Tuomiaho. Hyytisen työura vuodesta 1968 käsittää 20 vuoden jakson Valmet Oy Tourulan tehtaan asesuunnittelu- ja myyntipäällikkönä. Tuona aikana kehitettiin suomalaisesta Valmet-haulikosta menestystuote, jota vietiin sekä Euroopan että Amerikan asemarkkinoille. Valmetin jälkeen hän toimi 8 vuotta Vihtavuoren Panos Oy:n toimitusjohtajana ja sen jälkeen tietokirjailijana ja kustannusliike Arma Fennica Oy:n toimitusjohtajana. Hyytinen on Suomen tietokirjailijoiden ja Keski-Suomen kirjailijoiden jäsen.
Hänelle on myönnetty Valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1989 (Suuri Puukkokirja) ja Suomen urheilukirjasäätiön tunnustuspalkinto vuonna 1991 (Suuri Jousikirja). Hyytinen vastaanotti Valmet 412 asejärjestelmälle myönnetyn Vuoden ase USA:ssa 1980 -kunniapalkinnon, joka oli ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolelle myönnetty.
The Times They Are a-Changin’

| The Times They Are a-Changin' Bob Dylan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 6. elokuuta – 31. elokuuta 1963
 Julkaistu: 13. tammikuuta 1964
 Tuottaja(t): Tom Wilson
 Tyylilaji: folk
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Bob Dylann muut julkaisut
| The Freewheelin' Bob Dylan 1963 | The Times They Are a-Changin' 1964 | Another Side of Bob Dylan 1964 |
Singlet albumilta Dominion
 ”The Times They Are a-Changin'” Julkaistu: 8. maaliskuuta 1965
The Times They Are a-Changin’ on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin vuonna 1964 julkaistu albumi. Nimikkokappale on yksi Dylanin tunnetuimmista lauluista. ”North Country Blues” kertoo kaivosmiehen perheen toiveiden murenemisesta. Albumin liitteenä oli Dylanin ensimmäinen julkaistu runoteos "11 Outlined Epitaphs". "The Times They Are a-Changin’" on Dylanin kolmas julkaistu albumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bob Dylan.
KCS 8905
1. puoli (XSM 75528)
”The Times They Are a-Changin’” – 3:15
”Ballad of Hollis Brown” – 5:06
”With God on Our Side” – 7:08
”One Too Many Mornings” – 2:41
”North Country Blues” – 4:35
2. puoli (XSM 75529)
”Only a Pawn in Their Game” – 3:33
”Boots of Spanish Leather” – 4:40
”When the Ship Comes In” – 3:18
”The Lonesome Death of Hattie Carroll” – 5:48
”Restless Farewell” – 5:32
Keltanokkatoko

| Keltanokkatoko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sarvinokkalinnut Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Afrikantokot Tockus
Laji::  flavirostris
Kaksiosainen nimi
 Tockus flavirostris  (Rüppell, 1835) 
Katso myös
   Keltanokkatoko Wikispeciesissä   Keltanokkatoko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltanokkatoko (Tockus flavirostris) on sarvinokkien heimoon kuuluva toko.
Koko ja ulkonäkö

Keltanokkatoko kasvaa 50-60 cm pitkäksi. Lajin tunnistaa helpoiten kirkkaan keltaisesta nokastaan. Keltaisten silmien ympärys on paljas ja punainen. Päälaki on musta ja muu pään alue on vaaleanharmaa. Siivet ovat päältä mustanruskeita ja niissä on valkoisia pilkkuja. Suuret siipisulat ovat mustanruskeita. Vatsa on vaalea. Pyrstö on mustanruskea.
Levinneisyys

Keltanokkatokoa tavataan Djiboutissa, Eritreassa, Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Ne asuvat puissa ja pensaissa kuivilla puusavanneilla.
Lisääntyminen

Keltanokkatokonaaras tekee pesän puussa olevaan luonnonkoloon. Naaras muuraa pesäaukon lähes kokonaan kiinni. Muuriin jätetystä raosta koiras ruokkii naarasta kun se hautoo tai hoivaa poikasia. Naaras murtautuu ulos pesästä kun poikaset ovat puolikasvuisia. Naaras muuraa kolonsuun taas lähes kiinni ja auttaa lopuksi koirasta poikasten ruokkimisessa.
Ravinto

Keltanokkatokon ruokavalio koostuu hyönteisistä, skorpioneista, jyrsijöistä, hedelmistä ja siemenistä.
Timo Häkkinen

| Timo Häkkinen |
| --- | --- |
 Timo Häkkinen Sotajumalan riveissä Jalometalli-festivaalilla, 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1983 (ikä 41)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  death metal
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Unknown Subject, Sotajumala (2003–2017) A Sullen Day, Estrangulados, Where Victims Lie, Kataplexia (sessio)
Levy-yhtiöt:  Cobra Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Timo Häkkinen (s. 10. lokakuuta 1983) on suomalainen rumpali. Hänet tunnetaan Sotajumala-yhtyeestä, jossa hän toimi rumpalina yhtyeen lopettamiseen asti. Timo Häkkinen liittyi yhteeseen vuonna 2004 vakiojäseneksi toimittuaan sessiorumpalina vuodesta 2003.
Häkkinen perusti uuden death metallia soittavan yhtyeen nimeltä Unknown Subject vuosien 2020–2021 taitteessa yhdessä Iiro Illmannin kanssa. Yhtyeessä toimii vakituisina jäseninä myös laulaja Kalle Pennanen ja kitaristi JP Rintamäki.
Häkkinen toimii myös yhtyeissä A Sullen Day, Estrangulados, Kataplexia (sessiorumpali) ja Where Victims Lie. Häkkinen on myös toiminut yhtyeissä Atakhama ja Funeris Nocturnum. Hän on myös toiminut korvaavana rumpalina Wintersunissa.
Häkkinen on maininnut musiikillisiksi vaikuttajikseen Gösta Sundqvistin, Bill Hicksin, George Kolliaksen, Derek Roddyn, John Longstrethin, Kai Hahdon ja Dave Nortonin.
Soittimet

Rummut: Sakae
Symbaalit: Sabian
Pedaalit: Pearl
Aiheesta muualla

Timo Häkkinen sotajumala.fi -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Häkkinen Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Unknown Subject
Sotajumala
| --- | --- |
Studioalbumit:   Death Metal Finland  Teloitus  Kuolemanpalvelus  Raunioissa 
EP:t:  Panssarikolonna
Split-albumit:   Sotajumala/Torture Killer  Sotajumala/Deathchain 
Demot:  Sotajumala
Singlet:  Kuolinjulistus
Videografia:  Slaughter at Lutakko
Timo Huovinen

Timo Tapio Huovinen on suomalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti hänen Vox-yhtyeestään. Huovinen on soittanut myös muun muassa Virtanen-, Moog & Morkoonit- ja Moog in Bändi -yhtyeissä.
Huovinen on toiminut myös tuottajana muun muassa Popedan ja Eppu Normaalin debyyttialbumeilla vuonna 1978. Hän tarjoutui tuottajaksi Epe Heleniukselle tämän perustettua Poko Rekordsin, kun Helenius oli todennut ”oikeat” tuottajat liian kalliiksi aloittelevalle levy-yhtiölle. Huovinen kelpasi, sillä hän oli ”ainoa, joka oli käynyt aikaisemmin studiossa”.
Timo Huovinen on säveltänyt joskus myös nimellä Elmo Lewis.
Tuottajana

Eppu Normaali: Aknepop (1978) (tuotanto: Epe Helenius & Huovinen)
Popeda: Popeda (1978)
Aiheesta muualla

Vox-yhtyeen kotisivut[vanhentunut linkki]
Moog in Bändin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Huovisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Timo Huovisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
The End, So Far

| The End, So Far Slipknot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. syyskuuta 2022
 Tuottaja(t): Joe Barresi
 Kesto: 57.32
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records
Listasijoitukset
  2. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Slipknotin muut studioalbumit
| We Are Not Your Kind 2019 | The End, So Far 2022 |   |
The End, So Far on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 30. syyskuuta 2022. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet “The Chapeltown Rag”, “The Dying Song (Time to Sing)” sekä “Yen”.