stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuningaspyton
Käyttäytyminen

Tämä maassa elävä käärme tunnetaan puolustautumismenetelmästään jolloin se kietoutuu tiukaksi palloksi, ja piilottaa päänsä ja niskansa keskelle. Tässä tilassa sitä voidaan kirjaimellisesti vierittää ympäriinsä. Suosikkipiilopaikkoja ovat muun muassa nisäkkäiden kolot ja muut maanalaiset piilot. Kuningaspyton ei horrosta, mutta kesäkaudella se saattaa metsästää ravintoa niukemmin. Kun kuningaspyton kokee itsensä uhatuksi se voi myös alkaa puhaltamaan ilmaa kuuluvasti ja tällä menettelyllä se suurentaa kokonsa mahdollisimman suureksi.
Ravinto

Luonnossa kuningaspytonin ruokavalio koostuu enimmäkseen pienistä nisäkkäistä, kuten Afrikanniittyrotista, päästäisistä ja hiiristä. Nuorempien yksilöiden tiedetään syöneen myös lintuja. Vankeudessa niille syötetään yleensä kesyhiiriä tai rottia, joko esitapettuja tai pakasteesta sulatettuja, maan eläinsuojelulain niin salliessa myös elävinä.
Lisääntyminen

Naaras voi munia tarhattuna 3–11 munaa, mutta yleisin määrä on 4–6 munaa. Naaras hautoo niitä maan alla, ja ne kuoriutuvat kahden kuukauden jälkeen. Kuningaspytonkoiras saavuttaa sukukypsyyden 12–18 kuukauden iässä, naaras 24–36 kuukauden iässä. Ikä on vain yksi tekijä lisääntymiskyvyn määrittelyssä, toinen on paino. Koiraiden pitäisi painaa vähintään 700 grammaa paritellakseen, ja naaraiden vähintään 1,5 kiloa.
James Paul Moody

James Paul Moody
James Paul Moody (21. elokuuta 1887 Scarborough – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli RMS Titanicin kuudes perämies. Moody oli myös ainoa nuorimmista upseereista, joka ei selvinnyt laivan uppoamisesta. Moody oli vahtivuorossa laivan komentosillalla illalla 14. huhtikuuta kun tähystäjä Frederick Fleet ilmoitti suoraan edessä olevasta jäävuoresta. Moody vastaanotti Fleetin viestin ja välitti sen heti ensimmäiselle perämiehelle William Murdochille, joka käski koneet taaksepäin ja kääntää laivaa tyyrpuuriin. Titanicin upotessa Moody auttoi lastaamaan pelastusveneet 12, 14 ja 16. Moodyn oli tarkoitus nousta pelastusveneeseen 14, mutta hän antoi paikkansa viidennelle perämiehelle Harold Lowelle. Moody avusti tämän jälkeen Murdochia kunnes vesi alkoi tulvia venekannelle. Moody nähtiin viimeksi pelastuslautta A:n lähistöllä. Jotkut matkustajat kertoivat nähneensä Moodyn hypänneen hyiseen veteen. Moodyn ruumista ei löydetty merestä. Moody oli kuollessaan 24-vuotias. Hänen kotikaupunkiinsa Scarboroughiin pystytettiin muistolaatta hänen kunniakseen.
Vuoden 1997 elokuvassa Titanic Moodya esitti Edward Fletcher. Elokuvassa Moody päästi viime hetkellä Jackin ja Fabrizion laivaan ja myöhemmin hänet nähtiin sillalla ennen törmäystä ja pelastuslautta A:n liepeillä. Hänen kuolemaansa ei näytetty.
Aiheesta muualla

titanic-titanic.com: James PaulMoody
Jiří Lipták

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Tšekki> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | Trap |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | München 2010 | Trap |  |
|  Pronssia | Moskova 2017 | Trap |  |
Jiří Lipták (s. 30. maaliskuuta 1982) on tšekkiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Lipták voitti kultaa miesten trap-ammunnassa kesäolympialaisissa 2020. Lipták kilpaili trap-ammunnassa myös kesäolympialaisissa 2012 ja sijoittui tuolloin 18:ksi.
Lipták sai pronssia trap-ammunnassa ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 ja 2017.
Kyborgi Teräsmies

Kyborgi Teräsmies (eng. Cyborg Superman) on nimitys kahdelle DC Comicsin sarjakuvissa esiintyneelle hahmolle. Hahmon ensimmäinen versio esiintyi ensimmäisen kerran The Adventures of Superman #500 numerossa kesäkuussa 1993 ja hänet loi Dan Jurgens. Hahmon toinen versio esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa Supergirl (vol. 6) #21 elokuussa 2013 ja hänet loivat Otto Binder ja Al Plastino. Molemmat hahmot muistuttavat ulkonäöltään kyborgin ja Teräsmiehen risteytystä.
Muussa mediassa > Animaatiossa

Kyborgi Teräsmieheen pohjautuva hahmo esiintyi Legion of Super Heroes animaatiosarjan jaksossa "Message in a Bottle", jossa häntä ääninäytteli Yuri Lowenthal. Tämä versio toimii 3000-luvun yksinäisyyden linnoituksen robottivahtina.
Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi animaatioelokuvassa Reign of the Supermen, jossa häntä ääninäyttelivät Patrick Fabian ja Jerry O'Connell.
Muussa mediassa > Televisiossa

Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi Supergirl televisiosarjassa, jossa häntä esitti David Harewood.
Videopeleissä

Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi pelattavana hahmona ja loppuvastuksena The Death and Return of Superman -pelissä.
Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi pomovastuksena Superman: The Man of Steel -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Jeff Kramer.
Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi ladattavana bonushahmona DC Universe Online -pelissä.
Hank Henshawin versio Kyborgi Teräsmiehestä esiintyi pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Travis Willingham.
Kunoniakasvit

| Kunoniakasvit |
| --- | --- |
 Kunonian (Cunonia capensis) hedelmiä.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Oxalidales
Heimo::  Kunoniakasvit Cunoniaceae  R.Br., nom. cons.
Synonyymit
 Baueraceae Lindl.  Belangeraceae J.Agardh  Callicomaceae J.Agardh  Davidsoniaceae Bange  Eucryphiaceae Gay, nom. cons.  Spiraeanthemaceae Doweld 
Katso myös
   Kunoniakasvit Wikispeciesissä   Kunoniakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kunoniakasvit (Cunoniaceae) on enimmäkseen eteläisellä pallonpuoliskolla kasvava kasviheimo koppisiemenisten Oxalidales-lahkossa, johon kuuluvat muun muassa käenkaalikasvit (Oxalidaceae). Kunoniakasvien suvuista suomenkielisellä nimellä on tunnettu lemmonpaulat (Anodopetalum), kunoniat (Cunonia), eukryfiat (Eucryphia), tuliharjat (Geissois) ja tineot (Weinmannia).
Tuntomerkit

Kunoniakasvit ovat puuvartiskasveja, joiden kasvu on jatkuvaa, ja joihin usein kerääntyy alumiinia. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehdet ovat tavallisesti pääteparisia, joskus sormilehdykkäisiä. Lehdyköiden laidat ovat rauhashampaisia ja sivusuonet usein kulkevat hampaisiin saakka. Joskus lehdykät ovat korvakkeellisia. Lehdessä on yksi, tavallisesti pyöreä korvake; suvussa Lamanonia korvakkeita on kaksi. Kukat ovat melko pieniä, 4–10-lukuisia ja verhiö sekä teriö ovat tavallisesti suunnilleen samankokoisia. Hetiön morfologia vaihtelee, mutta palhot ovat usein terälehtiä pidempiä. Sikiäin on tavallisesti yhdislehtinen, tavallisesti kehänpäällinen, ja sisältää turvonneita istukoita. Vartaloita on usein monta ja luotit ovat pieniä, pallomaisia tai johteisia. Hedelmä on liiteluomainen kota tai tuppilo, joskus luumarja.
Levinneisyys

Kunoniakasvit kasvavat enimmäkseen eteläisen pallonpuoliskon trooppisissa osissa. Afrikassa niitä on vähän.
Luokittelu ja evoluutio

Kunoniakasvit kuuluvat Oxalidales-lahkon evoluutiopuussa haaraan, johon sisältyvien heimojen polveutumisjärjestys voidaan ilmaista kaavalla Cunoniaceae [Elaeocarpaceae (Brunelliaceae + Cephalotaceae)].
Heimossa on 27 sukua ja 280 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat tineot (Weinmannia, 160 lajia) ja Pancheria (26 lajia).
Ruotsin liitukautisista kerrostumista noin 83 miljoonan vuoden takaa tunnetaan kukkafossiileja, jotka ilmeisesti kuuluvat kunoniakasveihin (laji on Platydiscus peltatus). Fossiilien heteet ovat kahtena kiehkurana, eivätkä palhot ole terälehtiä pidempiä. Terät ovat soikeita, koveria, kapeatyvisiä ja ulkopinnaltaan karvaisia. Istukat näyttävät hyvin turvonneilta laitaistukoilta; muodoltaan ne ovat nuolenkärjennäköisiä. Burmalaisessa meripihkassa, joka on ajoitettu 110–97 miljoonaa vuotta vanhaksi, esiintyy kukkia, jotka muistuttavat Ceratopetalum-suvun kukkia. Kyseisissä Tropidogyne-suvun kukissa on viisi siirottavaa verholehteä, kymmenen hedettä, kehänalainen sikiäin ja kolme erillistä vartaloa.
Kuvia

Bauera rubioides
Caldcluvia paniculata
Davidsonia jerseyana
Eucryphia cordifolia -eukryfialaji
Geissois benthamiana
Lamanonia cuneata
Pseudoweinmannia lachnocarpa
Schizomeria ovata
Vesselowskya rubifolia
Weinmannia mauritiana -tineolaji.
Aiheesta muualla

Sukujen luettelo: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/genera/cunoniaceaegen.html
Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/cunoniaceaemap.gif
Jevhen Rudakov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | jalkapallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Belgia 1972 | jalkapallo |  |
Rudakov vuonna 1975.
Jevhen Vasylovytš Rudakov (ukr. Євген Васильович Рудаков, 2. tammikuuta 1942 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 21. joulukuuta 2011 Kiova, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapallomaalivahti ja olympiamitalisti.
Rudakov saavutti Neuvostoliiton joukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja EM-hopeaa Belgiassa samana vuonna. Seuratasolla hän edusti vuosina 1963–1977 FK Dynamo Kiovaa, jonka maalivahtina hän voitti kaudella 1974–1975 Cup-voittajien cupin.
Aiheesta muualla

Profiili (venäjäksi)
Jiří Jarošík

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jiří Jarošík
Syntymäaika: 27. lokakuuta 1977 (ikä 46) 
Syntymäpaikka: Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja 
Pituus: 193 senttimetriä
Seura
Seura: Real Zaragoza
Pelinumero: 21
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–2003 1997–1998 2003–2005 2005–2006 2005–2006 2006–2008 2008–2009 2010– | Sparta Praha → Slovan Liberec (laina) TsSKA Moskova Chelsea → Birmingham City (laina) Celtic Krylja Sovetov Real Zaragoza | 101 (20) 39 (2) 55 (10) 14 (0) 24 (5) 33 (5) 47 (4) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2000– | Tšekki | 23 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. tammikuuta 2010.
Jiří Jarošík (s. 27. lokakuuta 1977 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Real Zaragozaa. 193 senttimetriä pitkän Jarošíkin pelipaikka on keskikentällä.
Jarošík on edustanut ammattilaisuransa aikana myös Sparta Prahaa (1996–2003), Slovan Libereciä (1997–1998, laina), Moskovan TsSKA:ta (2003–2005), Chelseaa (2005–2006) ja Birminghamia (2005–2006, laina). Celticissä hän on pelannut vuodesta 2006 lähtien.
Tšekin maajoukkueessa vuonna 2001 debytoinut Jarošík on pelannut 20 A-maaottelua.
Jens Eriksson

Jens Eriksson
Jens Eriksson (s. 4. huhtikuuta 1987) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Dala Floda IF -seuraa.
Eriksson kilpaili ensimmäisen kerran maastohiihdon maailmancupissa kaudella 2009–2010 päästen heti ensimmäisessä kilpailussaan, Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pisteille, oltuaan 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran samassa paikassa tammikuussa 2011 oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenes. Joulukuussa 2013 Eriksson saavutti neljännen sijan Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa.
Jan Němec

| Jan Němec |
| --- | --- |
 Jan Němec (1967).
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia
Kuollut: 18. maaliskuuta 2016 (79 vuotta) Praha, Tšekki
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jan Němec (12. heinäkuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia – 18. maaliskuuta 2016 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja, joka kuului Tšekkoslovakian uuden aallon merkittäviin ohjaajiin.
Němec opiskeli Prahan elokuvakoulussa FAMU:ssa ja valmistui 1960. Hän oli uuden aallon ohjaajista kokeilunhaluisin ja pyrki kohti "puhdasta elokuvaa", joka ei perustuisi teatterin keinoihin. Hän ehti tehdä kolme ohjausta ennen kuin sensuuriviranomaiset katkaisivat hänen uransa.
Němecin ensimmäinen elokuva oli holokaustiaiheinen Yön timantit (1964), toinen Juhlavieraat (1966), joka teki pilkkaa totalitarismista, ja kolmas surrealistinen Rakkauden marttyyrit (1967). Viimeisen elokuvan jälkeen Němecillä oli lupa tehdä työtä vain television parissa.
Němecin kuuluisa dokumentti Oratorio for Prague (1968) on osittain salaa kuvattu tilanteessa, jossa Varsovan liitto Neuvostoliiton johdolla oli miehittänyt maan ja Prahan keväänä tunnettu vaihe päättyi. Němec salakuljetti elokuvan maasta, ja sitä esitettiin eri puolilla lännen elokuvafestivaaleilla.
Němecin ei sallittu enää jatkaa työntekoa, ja hän pakeni 1974 Ranskaan ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Hän palasi kotimaahan 1989 ja opetti FAMU:ssa.
Aiheesta muualla

Czech Film: Jan Nemec's post-1989 films (englanniksi)
Interview with Němec (englanniksi)
Jevhen Malyšev

| Jevhen Malyšev> Євген Валентинович Малишев.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jevhen Valentynovytš Malyšev
Syntynyt: 10. maaliskuuta 2002 Harkova, Ukraina
Kuollut: 1. maaliskuuta 2022 (19 vuotta) Harkova, Ukraina
Uran tiedot
Laji:  ampumahiihto
Jevhen Valentynovytš Malyšev (ukr. Євген Валентинович Малишев, 10. maaliskuuta 2002 Harkova, Ukraina – 1. maaliskuuta 2022 Harkova, Ukraina) oli ukrainalainen ampumahiihtäjä ja sotilas, joka kuoli Venäjän hyökkäyksen aikana Ukrainaan.
Elämä

Vuosina 2018–2020 hän kuului Ukrainan nuorten ampumahiihtomaajoukkueeseen.
Malyšev lopetti ampumahiihtouransa vuonna 2020. Hän värväytyi Ukrainan asevoimiin.
Hän kuoli tiistaina 1. maaliskuuta 2022 Harkovan taistelussa puolustaessaan kotikaupunkiaan Venäjän hyökkäyksen aikana Ukrainaan.
Käännös suomeksi
Jevhen Sverstjuk

| Jevhen Sverstjuk Євген Сверстюк |
| --- | --- |
 Jevhen Sverstjuk 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1928 Siltse, Volodymyr-Volynskyin piiri, Volhynia Ukrainan SNT
Kuollut: 1. joulukuuta 2014 (85 vuotta) Kiova, Ukraina
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jevhen Sverstjuk ukr. Євген Сверстюк (13. joulukuuta 1928 Siltse, Volodymyr-Volynskyin piiri, Volhynia Ukrainan SNT – 1. joulukuuta 2014 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen kirjallisuus- ja yhteiskuntakriitikko ja lehtikirjoittaja. Hän oli poliittinen vanki.
Sverstjuk opiskeli Kiovan psykologian instituutissa ja Odessan yliopistossa ja suoritti kandidaatin tutkinnon 1965. Hän toimi opettajana Ternopilin alueella ja Pultavan pedagogisessa instituutissa. Hän julkaisi vuodesta 1959 alkaen artikkeleita ja katsauksia kirjallisissa aikakauslehdissä.
Sverstjuk suhtautui kriittisesti venäläistämiseen ja muuhun epäoikeudenmukaisuuteen ja joutui siksi 1965 mustalle listalle ja menetti työnsä Kiovan pedagogisessa instituutissa. Hänen artikkelinsa kiersivät sen jälkeen samizdateina, ja niitä julkaistiin emigranttilehdissä. Pidettyään 1970 muistopuheen Alla Horskan hautajaisissa hän menetti työnsä kasvitieteellisessä julkaisussa. Hänet pidätettiin tammikuussa 1972 ja tuomittiin runsaan vuoden kuluttua samaan aikaan kuin Ivan Svitlytšnyi toisinajattelijaliikkeeseen osallistumisesta ja poliittisten vankien puolustamisesta seitsemän vuoden kovakuriseen pakkotyölaitokseen Permin alueelle ja viiden vuoden karkotukseen Siperiaan Burjatiaan. Hänet valittiin vuonna 1979 Pen-järjestön kunniajäseneksi. Vapauduttuaan hän asui Kiovassa. Ukrainan itsenäistyttyä hän oli vuodesta 1992 Ukrainan Penin puheenjohtaja. Hänelle myönnettiin 1995 Taras Ševtšenkon palkinto  kirjasta Bludni syny Ukrainy (1993, 'Ukrainan tuhlaajapoika'). Hän oli 1989 perustamansa uskonnollisen sanomalehden Nasha viran päätoimittaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevhen Sverstjuk Wikimedia Commonsissa
Jens Evensen

Evensen vuonna 1974.
Jens Ingebret Evensen (5. marraskuuta 1917 Oslo – 15. helmikuuta 2004 Asker) oli norjalainen lakimies, poliitikko ja diplomaatti. Norjan ulkoministeriön lakiasioista vastaavana virkamiehenä hänellä oli keskeinen rooli Norjan EEC-vapaakauppasopimuksessa 1972 ja sitä ennen vuoden 1965 aluemerisopimuksissa Britannian ja Tanskan kanssa, joiden avulla Norja varmisti haltuunsa valtaosan muutamaa vuotta myöhemmin löytymään alkaneista Pohjanmeren öljy- ja  maakaasuvaroista. Suurimmat esiintymät löydettiin Norjan puolelta, aivan läheltä Evensenin neuvottelemaa rajaa.
1970-luvulla Evensen toimi ministerinä Trygve Brattelin ja Odvar Nordlin hallituksissa, ensin kauppaministerinä ja 1974–1978 Norjan ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana merioikeusministerinä. Tässä tehtävässä hän sai vuonna 1977 kritiikkiä neuvotteluistaan Neuvostoliiton kanssa maiden välisestä Barentsinmeren kalastussopimuksesta. Vuonna 1981 hän johti ulkoministeriön virkamiehenä rajaneuvotteluja Neuvostoliiton kanssa, mutta hänet erotettiin tehtävästä omapäisyytensä vuoksi. Hänet siirrettiin samalla syrjään myös Tanskan kanssa käydyistä neuvotteluista Jan Mayen -saaren ja Grönlannin välisestä rajasta, mutta hän sai jatkaa Norjan delegaation johtajana YK:n merioikeuskonferenssissa. Samoihin aikoihin häntä kritisoitiin myös presidentti Kekkosen ajaman ydinaseettoman Pohjolan kannattamisesta virkamiesasemassa vastoin hallituksensa kantaa. Vuonna 1985 hänen entinen alaisensa Arne Treholt sai pitkän vankeustuomion vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi osin Evensenin todistajalausunnon perusteella.
Myöhemmällä urallaan Evensen toimi Norjan työväenpuolueen poliitikkona ja vuosina 1985–1994 YK:n kansainvälisen tuomioistuimen tuomarina Haagissa.
Käännös suomeksi
Jens Esmark

Jens Esmark
Jens Esmark (31. tammikuuta 1763 – 26. tammikuuta 1839) oli tanskalais-norjalainen mineralogian professori, joka tunnetaan varhaisista jäätikköjä koskevista tutkimuksista. Hän oli ensimmäisiä, jotka esittivät jäätikköjen aikaisemmin kattaneen nykyistä paljon suurempia alueita Pohjois-Euroopan maanpinnasta. Esmark esitti tämän teorian 1824. Hänen tutkimuksensa käsittelivät myös siirtolohkareita, jotka hän oikein tunnisti jääkauden jäänteiksi.
Esmark syntyi Aarhusissa, Tanskassa, mutta vaikutti tieteellisen uransa ajan lähinnä Norjassa. Hän oli Oslon yliopiston ensimmäinen geologian professori. Vuonna 1825 hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi ja 1832 hän pääsi Vasa-ritarikuntaan.
Esmark nimesi noriitti ja datoliitti mineraalit. Hänen poikansa oli toriitti-mineraalin löytäjä Morten Thrane Esmark.
Jokioisten Pappilamuseo

| Jokioisten Pappilamuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kotimuseo 
Osoite:  Vaulammintie 2, 31600 Jokioinen  
Sijainti:  Jokioinen 
Perustettu:  1959  
Koordinaatit:  60°48′00″N, 23°28′23″E
 fiJokioisten Pappilamuseo 
  
Jokioisten Pappilamuseo on Jokioisten seurakunnan entisessä kappalaisen pappilassa toimiva kotimuseo. Se sijaitsee Jokioisten taajaman länsilaidalla Vaulammintien varrella. Vuonna 1800 valmistuneen pappilan rakennutti Jokioisten kartanon omistaja, vapaaherra Ernst Gustaf von Willebrand. Tiiliverhoiltu rakennus on tehty massiivisavesta ja tiivisteenä on käytetty olkea ja sammalta.
Pappilana, lukkarin puustellina ja kartanon työväen asuntona toiminut rakennus entisöitiin pappila-aikaiseen asuunsa ja avattiin Pappilamuseona vuonna 1959. Museotoiminnasta vastaa Jokiläänin Kotiseutuyhdistys ry. Kaksikerroksisen rakennuksen alakerrassa sijaitseva museo pyrkii kuvaamaan mahdollisimman aidosti 1800-luvun puolivälin maalaispappilan elämänmenoa. Kokoelmassa on kirkollisen- ja siviiliesineistön lisäksi Miina Sillanpään muistoesineitä. Talousneuvos, ministeri Miina Sillanpään synnyintorpan muistokivi sijaitsee museomäen länsirinteellä. Museopihaan kuuluu lisäksi kaksi aittaa, savusauna ja lato.
Jakke Viheriä

Jakke Pentti Viheriä (s. 10. maaliskuuta 1960) on turkulainen liikemiehenä esiintyvä talousrikollinen, joka on saanut vankeustuomioita 1990-luvun alusta alkaen useista konkurssi- ja kirjanpitorikoksista ja petoksista. Hän on myös yksi ensimmäisistä Suomessa liiketoimintakieltoon määrätyistä.
Elämä ja ura

Viheriä aloitti rikollisuransa 1980-luvun lopun kasinotalousvuosina muun muassa kopiotuotteilla, leluilla ja farkuilla ja hyödynsi pankkien tuolloista tapaa myöntää luottoja mitä mielikuvituksellisimpiin bisnesideoihin. Pian hän innostui pelaamisesta Monte Carlon kasinolla ja sijoittamisesta kiinteistöihin ja yrityksiin, mutta kirjanpito ja muut velvoitteet jäivät hoitamatta. 1990-luvun taitteessa Viheriä oli mukana jopa parissakymmenessä yrityksessä, joista osa oli hänen vaimonsa nimissä. Helmikuussa 1993 Viheriä tuomittiin kahden vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen tehdyistä jatketuista kirjanpitorikoksista ja törkeistä velallisen petoksista yhden vuoden ja kahdeksan kuukauden vankeusrangaistukseen. Jo oikeudenkäynnin aikana hänet oli määrätty liiketoimintakieltoon, joka jatkui vuoden 1994 loppuun. Viheriä tuomittiin lisäksi korvaamaan 7,3 miljoonaa markkaa pimittämiään varoja. Granmotor Oy:n, Maalaus TH Oy:n ja J. Viheriä Oy:n konkursseihin liittyneessä juttukokonaisuudessa tuomittiin vankeusrangaistuksiin puolen tusinaa muutakin liikemiestä. Granmotorin osalta Viheriän syytteet hylättiin.
Syksyllä 1997 Viheriä tuomittiin yli kahden vuoden ehdottomaan rangaistukseen Raision Postipankin tietomurrosta, jossa eri yrityksille tulossa olleet yhteensä 20 miljoonan markan veronpalautukset ohjattiin rikoksentekijöiden tileille. Jutussa tuomittiin viisi muutakin tekijää, muun muassa avunannosta vuosia aiemmasta Tiku ja Taku -pankkihuijausjutusta tuomiotaan istunut ”Taku” eli Jari Tanner. Vankeustuomionsa aikana 1997–2001 Viheriä kirjoitti 1990-luvun vaiheistaan 173-sivuisen kirjan Yhden miehen kiirastuli (Aktiebolaget B.O.S., 2001) yhdessä Susanne Laineenkareen kanssa.
Viheriä työskenteli vuonna 2004 konkurssiin menneessä ilmaisjakelulehtialan perheyhtiössä, jonka varoja katosi ja perheen jäsenet saivat ehdollisia vankeustuomioita. 2000-vuosikymmenen lopulla Viheriä tuomittiin konkurssiin menneen Flying Finn -lentoyhtiön varojen piilottelusta yhdeksän kuukauden ehdottomaan vankeuteen velallisen törkeästä epärehellisyydestä. Viheriä oli toiminut Flying Finnin konsulttina vuodesta 2004 asti toimitusjohtaja Peter Seveliuksen kanssa tehdyn sopimuksen nojalla. Tähän liittyviä Viheriän yhtiöitä olivat ainakin Monopooli Oy ja Arvokanta Oy. Samoihin aikoihin Viheriä ja Sevelius markkinoivat Arvokanta- ja European Energy Company -yritysten kautta FullContact Max Potency -potenssivalmistetta. Elintarvikevirasto Evira poisti valmisteen markkinoilta sydämelle vaarallisena elokuussa 2009.
Syksyllä 2011 Viheriä otettiin kiinni Yhdysvalloissa ja tuotiin Suomeen vastaamaan Varsinais-Suomen käräjäoikeudessa syytteisiin törkeästä petoksesta ja törkeästä veropetoksesta.
Aiheesta muualla

Lahtonen, Mika: Kohuliikemiehen viimeinen ilta Suomessa. ”Jätän Suomen!” Alibi 10/2007 s. 76–79.
Kilpeläinen, Kia: Mikä häijy merenelävä puri suomalaista Jakkea Thaimaassa? – Katso kuva, Iltalehti 31.12.2019.
Johan Edvard Heikel

Johan Edvard Heikel (8. elokuuta 1834 Oulu – 27. helmikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.
Heikelin vanhemmat olivat laamanni Carl Johan Heikel ja Kristina Elisabet Dobbin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1854 Vaasan lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon ja tuomarintutkinnon 1857. Heikel sai varatuomarin arvon 1859.
Heikel oli Vaasan hovioikeudessa kanslistina 1861–1863, aktuaarina 1863–1864, ylimääräisenä viskaalina 1864, notaarina 1864–1869, varakanneviskaalina 1869–1871, sihteerinä 1871–1872, asessorina 1872 ja hovioikeudenneuvoksena 1882–1900. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1900–1901.
Heikel oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875-1900 ja kirkolliskokouksen jäsenenä 1876 ja 1893.