stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihassa ja rakkaudessa
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ron Silver  | … |  Herman   |
|  Anjelica Huston  | … |  Tamara   |
|  Lena Olin  | … |  Masha   |
|  Margaret Sophie Stein  | … |  Yadwiga   |
|  Alan King  | … |  rabbi Lembeck   |
|  Judith Malina  | … |  Mashan äiti   |
|  Rita Karin  | … |  rouva Schreier   |
|  Phil Leeds  | … |  Pesheles   |
|  Elya Baskin  | … |  Yasha Kotik   |
|  I. J. Dollinger  | … |  Reb Nissen Yaroslaver   |
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen pitää Hermania näyttelevää Ron Silveriä kenties aikansa taitavimpana amerikkalaiselokuvien näyttelijänä. Hän kehuu myös Mazurskyn elokuvan lämmintä ja vahvaa eroottisuutta.
Elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: Olinille ja Hustonille naissivuosistaan sekä Mazurskylle ja Simonille käsikirjoituksestaan. New York Film Critics Circlen palkintogaalassa 1989 Mazursky palkittiin parhaana ohjaajana ja Lena Olin parhaasta naissivuosasta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Käännös suomeksi
Terence Rattigan

Rattigan vuonna 1973.
Terence Mervyn Rattigan (10. kesäkuuta 1911 – 30. marraskuuta 1977) oli brittiläinen näytelmäkirjailija. Hän oli yksi suosituimmista 1900-luvun puolivälin brittiläisistä näytelmäkirjailijoista. Hänen näytelmänsä käsittelevät usein ylemmän keskiluokan elämää. Hänen tunnettuihin näytelmiinsä kuuluvat muun muassa The Winslow Boy (1946, elokuvana Tapaus Winslow 1948), The Browning Version (1948, elokuvana Miehen varjo 1951), The Deep Blue Sea (1952, elokuvana Syvänsininen meri 2011) ja Separate Tables (1954, elokuvana Eri pöydissä 1958).
Rattigan oli homoseksuaali. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden 1958 huolimatta hänen seksuaalisuutensa herättämistä huolenaiheista, mutta hänet lyötiin ritariksi vasta 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terence Rattigan Wikimedia Commonsissa
Terence Rattigan -verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) Terencerattigan.co.uk (englanniksi)
University of Bristol: Theatre Archive Bris.ac.uk (englanniksi)
Terence Rattigan plays: timeline and synopsis Telegraph.co.uk (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Terence Rattigan
Käännös suomeksi
Vengeance Through Violence

| Vengeance Through Violence Airdash |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : tammikuu 1989, Millbrook Studios, Helsinki
 Julkaistu: 1989
 Formaatti: 12"
 Tuottaja(t): Mikko Karmila, Juha Heininen
 Tyylilaji: thrash metal, speed metal
 Kesto: 11.57
 Levy-yhtiö: Diablo
Airdashin muut julkaisut
| Thank God It’s Monday 1988 | Vengeance Through Violence 1989 | Hospital Hallucinations Take One 1990 |
Vengeance Through Violence on suomalaisen thrash metal -yhtye Airdashin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1989 levymerkillä Diablo.
Kappaleet > A-puoli

Vengeance Through Violence – 5.59
Kappaleet > B-puoli

Blow Under Belt – 3.35
Cable Terror – 2.23
Kokoonpano

Juha Laine – laulu
Roope Sirén – kitara
Markku Niiranen – kitara
Kirka Sainio – bassokitara
Ykä – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Mikko Karmila – tuottaja, miksaaja
Juha Heininen – tuottaja, äänittäjä
Isäpotsi – kansikuva
Jouko Lehtola – valokuvat
Aiheesta muualla

Vengeance Through Violence discogs.com -sivustolla
Albumi Vengeance Through Violence Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Terence Tao

Terence Tao, 2021
Terence Chi-Shen Tao (s. 17. heinäkuuta 1975 Adelaide, Australia) on australialais-amerikkalainen matemaatikko. Hän työskentelee muun muassa osittaisdifferentiaaliyhtälöiden, kombinatoriikan ja analyyttisen lukuteorian parissa. Tao on tällä hetkellä UCLA:n matematiikan professori. Hän sai lukuteorian tutkimuksistaan matematiikan arvostetuimman palkinnon, Fieldsin mitalin, elokuussa 2006. Vain kuukausi myöhemmin, syyskuussa 2006, hän sai MacArthur Fellowship -palkinnon.
Nykyään Tao asuu vaimonsa ja lapsensa kanssa Los Angelesissa, Yhdysvalloissa.
Perhetausta, lapsuus, nuoruus ja opinnot

Taon molemmat vanhemmat ovat ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajia Hongkongista Australiaan. Hänen isänsä Tao Xiangguo on lastentautilääkäri ja äitinsä on entinen matematiikan opettaja. Terence Taon isä kertoi lehdistölle, että kahden vuoden iässä Terence yritti opettaa perhejuhlan aikana muutamia viisivuotiaita laskemaan numeropalikkoja käyttämällä. Lisäksi isä kertoi, että Tao puhuu kantoninkiinaa, mutta ei kirjoita kiinaksi.
Terence Tao osoitti matemaattisen lahjakkuutensa jo nuorena. Hän suoritti yliopisto-opintoja jo yhdeksän vuoden iässä. Hän on toinen niistä kahdesta lapsesta, jotka ovat saaneet Johns Hopkinsin Study of Exceptional Talent -ohjelmassa vähintään 700 pistettä SAT:n matematiikkatestissä kahdeksanvuotiaana. Hänen tuloksensa oli 760.
Vuosina 1986, 1987 ja 1988 Tao oli nuorin osallistuja Kansainvälisissä matematiikkaolympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin ensi kertaa kymmenvuotiaana ja voitti pronssia 1986, hopeaa 1987 ja kultaa 1988. Hän voitti kultamitalin juuri täytettyään 13 vuotta ja on toistaiseksi olympialaisten nuorin kultamitalisti. 14-vuotiaana Tao liittyi Research Science Instituteiin. Hän suoritti kandidaatin ja maisterin tutkinnon 17-vuotiaana Flindersin yliopistossa Garth Gaudryn ohjauksessa. Vuonna 1992 hän sai Fulbright-stipendin aloittaakseen jatko-opinnot Yhdysvalloissa. Vuosina 1992–1996 Tao oli jatko-opiskelijana Princetonin yliopistossa ohjaajanaan Elias Stein. Tao väitteli tohtoriksi 20-vuotiaana. Samana vuonna hän alkoi työskennellä Kalifornian yliopistossa.
Terence Stansbury

| Terence Stansbury |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Terence R. Stansbury
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pituus:  196 cm
Paino:  92 kg
NBA-varaus:  15. varaus 1984 Dallas Mavericks
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1980–1984:   Temple University
Seurajoukkueet
1984–1986 1986–1987 1987–1988 1991–1995 1996–1997 1997 1997 1997–1998 1999–2000 2000–2001 2001–2003 2004–2005 2005–2006:   Indiana Pacers  Seattle SuperSonics  EiffelTowers  Levallois  Bnei HaSharon  Florida Sharks  AEK Ateena BC  Le Mans Sarthe Basket  Strasbourg IG  Hasselt BT  BSW Weert  Äänekosken Huima  Racing Luxembourg
Valmennusura
2003–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2011 2013:   BC Jyväskylä  Äänekosken Huima  Racing Luxembourg  Black Star Mersch  AS Soleuvre  Rotterdam Challengers  BSW Weert  Korikobrat
Terence Stansbury (s. 27. helmikuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja entinen koripalloilija, joka toimi viimeksi kaudella 2013–2014 suomalaisen Korikobrien päävalmentajana.
Ura

Stansbury pelasi NBA:ssa kolme kautta vuosina 1984–1987. Hän pelasi NBA:ssa 192 ottelua 6,3 pisteen keskiarvolla ja osallistui NBA:n donkkikilpailuun jokaisella NBA-kaudellaan. Myöhemmin hän pelasi Euroopassa. Valmentajana Stansbury on valmentanut muun muassa alankomaalaisia ja luxemburgilaisia seurajoukkueita. Kaudella 2013–2014 hän toimi suomalaisen Korikobrien päävalmentajana.
Vimyn harjanteen taistelu

Vimyn harjanteen taistelu käytiin 9.–12. huhtikuuta 1917 länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodassa Ranskassa. Se kuului Arrasin taistelun avausoperaatioihin vuonna 1917. Taistelussa kanadalaiset joukot valtasivat vahvasti puolustetun kukkulan 145 (engl. Hill 145) eli Vimyn harjanteen.
Taistelu

Saksalaisten puolustus Vimyn harjanteella käsitti tunneleita, juoksuhautoja, piikkilankaa, tykistöä ja konekivääripesäkkeitä. Harjanteelta, joka ulottui Vimyn ja Farbusin länsipuolelta Givenchy-en-Gohelleen, voitiin helposti hallita ympäröivää maastoa tykistön avulla.
Ranskalaiset ja britit olivat yrittäneet ennen kanadalaisia vallata kukkulan valtavin tappioin. Ranskalaiset olivat 1915 menettäneet Vimyn harjanteella 150 000 sotilasta kuolleina ja haavoittuneina. Operaatio annettiin melko kokemattomille, mutta aikaisemmin onnistuneille kanadalaisille. Kaikki kanadalaisten neljä divisioonaa taistelivat ensimmäistä kertaa yhdessä. Kanadan joukkojen komentaja suunnitteli kuukausia hyökkäystään yrittäen ottaa oppia brittien ja ranskalaisten virheistä. Kukkulasta rakennettiin linjojen taakse jäljitelmä, jolla harjoiteltiin hyökkäystä. Jokaiselle joukkueelle annettiin erikoistehtävä eikä epämääräistä, yleistä hyökkäyskäskyä. Aiottiin käyttää myös vanhaa tekniikkaa, muun muassa räjäyttää Saksan linjojen alle kaivettuja tunneleita.
Hyökkäys

2. huhtikuuta 1917 kanadalaiset alkoivat tulittaa kukkulaa 145 tykeillä ankarammin kuin koskaan aikaisemmin. Noin viikon aikana kukkulalle satoi miljoona kranaattia. Saksalaiset kutsuivat tätä viikkoa ”kärsimysten viikoksi”. Hyökkäyksen ääni kuultiin Lontoossa asti. 2. huhtikuuta jalkaväki alkoi edetä siirtyvän tulikuvun suojassa. Tykistö tulitti tarkan suunnitelman mukaan juuri etenevän jalkaväen eteen. Sommen taistelussa tämä oli epäonnistunut, mutta kanadalaisilta se sujui. Kanadalaiset pyrkivät myös vaientamaan heitä tulittavan vastustajan tykistön yrittämällä paikantaa sen ja tulittamalla takaisin. Tätä ei ollut aiemmin kokeiltu. Tämä vaiensi Saksan tykistön, ja suojasi etenevää jalkaväkeä. Alle kahdessa tunnissa kanadalaiset olivat edenneet tavoitteisiinsa.
Kanadan 4. divisioona jäi konekivääriansaan juuri kukkulan huipulla ja sen 87. pataljoona kärsi 50 prosentin tappiot. 12. huhtikuuta kanadalaiset hallitsivat kukkulaa 145. Brittien ja kanadalaisten samanaikaiset hyökkäykset Vimyn harjanteesta etelään olivat tuloksettomia.
Kanadalaisten suorittama kukkulan 145 valtaus oli taktinen voitto, mutta sillä ei ollut suuren mittakaavan merkitystä sodassa. Se oli silti ensimmäinen voitto ympärysvalloille melkein vuoteen ja masensi saksalaisia, jotka pitivät tätä harjannetta eräänä vahvimmista linnakkeistaan länsirintamalla.
30 000:sta kanadalaisesta ja britistä 3 598 kuoli ja 7 104 haavoittui. Saksalaisten tappiot olivat 20 000 kuollutta ja haavoittunutta sekä 4 000 sotavankia. Englantilaiset pitivät Vimyn harjanteen silloinkin, kun saksalaiset onnistuivat käynnistämään suuren rintamaa siirtäneen hyökkäyksen.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vihautlampi (Kangasniemi, Vihave)

| Vihautlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°01′31″N, 26°45′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  Vihautpuru Mallokseen 
Järvinumero:  14.927.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,9 m  
Pituus:  610 m  
Leveys:  40 m  
Rantaviiva:  1,109 km  
Pinta-ala:  1,537 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVihautlampi 
Vihautlampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Vihaven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 610 metriä pitkä, 40 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Malloksen valuma-alueeseen (14.927) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,9 metriä mpy.
Tero-Pekka Henell

Tero-Pekka Henell Turun kirjamessuilla 2015.
Tero-Pekka Edvard Henell (s. 31. lokakuuta 1957 Helsinki) on  suomalainen musiikkialan hallintomies, toimittaja ja säveltäjä.
Henell toimi Turun filharmonisen orkesterin intendenttinä ja konserttitalon johtajana 2000–2006 ja Kuudennen kerroksen orkesterin intendenttinä 2006–2007. Hän hoiti 1988–1993 samaa tehtävää Lahden kaupunginorkesterissa ja toimi tiiviissä yhteistyössä kapellimestari Osmo Vänskän kanssa. Tuona aikana Lahden kaupunginorkesterin levyt menestyivät hyvin. Henell lopetti kulttuurin hallintotyöt ja valmistui syksyllä 2007 henkiseksi valmentajaksi ja tennisvalmentajaksi.
Jakso Ruotsin radion sinfoniaorkesterin intendenttinä 1993–1994 päättyi ammattiyhdistyskahnaukseen. Svenska Rikskonserterin projektipäällikkönä hän toimi 1994–1996. Ruotsalaisen Målvaktsbolagetin toimitusjohtajana Henell toimi 1998–2001 ja helsinkiläisen Edition Wilhelm Hansen Oy:n johtajana ja kustannuspäällikkönä 1999–2000. Hän on opiskellut musiikkitiedettä Jyväskylän yliopistossa ja laulua ja toiminut myös jääkiekkovalmentajana.
Turun-kaudellaan Henell toteutti näyttävän tempauksen elokuussa 2005. Silloin esitettiin Richard Wagnerin Lentävä hollantilainen Aurajoen rannalla Suomen Joutsenen ja Sigynin kansilla. Laivat kiinnitettiin nokat vastakkain ja satamaan rakennettiin 4000 hengen katsomo.
Henellin puoliso on Leif Wagerin ja Eva Hemmingin tytär Carmela Wager, ja heillä on kaksi lasta.
Vanhaa paskaa

| Vanhaa paskaa Stam1na |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1997–2008
 Julkaistu: 3. marraskuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Stam1na
 Tyylilaji: thrash metal, heavy metal
 Kesto: 71.46
 Levy-yhtiö: Sakara Records
Listasijoitukset
  2. (45/2010)
Stam1nan muut julkaisut
| Viimeinen Atlantis 2010 | Vanhaa paskaa 2010 | Nocebo 2012 |
Vanhaa paskaa – epäviralliset kokeilut 1997–2008 on Stam1na-yhtyeen kokoelma-albumi, joka ilmestyi 3. marraskuuta 2010. Albumi sisältää yhtyeen 2000-luvun alussa julkaisemat suomenkieliset demot, yhtyeen ensimmäisen sävellyksen, englanninkielisen kappaleen ”Meet Your Fate” (1997) sekä Raja-albumin (2008) äänityksistä peräisin olevan ennen julkaisemattoman kappaleen ”Yhdeksän tien päät”. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka on nähtävissä YouTubessa.
Albumi sijoittui ensimmäisellä listaviikollaan Suomen albumilistan toiseksi.
"Kokoelma on vaihtoehto internetissä liikkuvalle hajanaiselle Stam1na materiaalille. Vanhaa paskaa nivoo yhteen yhtyeen musiikillisen menneisyyden ja kehityksen ennen vuoden 2005 debyyttialbumin ilmestymistä. Mukana on kaikki ja oleellinen." -Hyyrynen, syyskuussa 2010
Kappaleet

Sanoitukset: Antti Hyyrynen. Sovitukset: Stam1na ja Kai Poutanen, ellei toisin mainita.
Vihaa – 3.02 (säv. Pekka Olkkonen, sov. Stam1na)
Eudaimonia – 3.06 (säv. Hyyrynen, sov. Stam1na)
Koe murha! – 2.52 (säv. Hyyrynen)
Eivät ikinä saa – 4.40 (säv. Olkkonen)
Arjen sankari – 3.54 (säv. Hyyrynen)
Minä – 3.06 (säv. Olkkonen)
Elämäsi repliikki – 3.21 (säv. Hyyrynen, Olkkonen)
Miekannielijä – 3.42 (säv. Olkkonen)
Erilaisen rakkauden todistaja – 3.33 (säv. Hyyrynen)
Älä puhu poika – 3.50 (säv. Hyyrynen)
Väkivaltakunta – 3.14 (säv. Olkkonen)
Joutsen – 4.13 (säv. Hyyrynen)
Paha arkkitehti – 4.01 (säv. Olkkonen)
Koirapoika – 3.49 (säv. Olkkonen)
Peto rakasti sinua – 3.31 (säv. Olkkonen)
Sananen lihasta – 3.29 (säv. Hyyrynen)
Pyhä yksinkertaisuus – 3.25 (säv. Olkkonen)
Kadonneet kolme sanaa – 3.33 (säv. Olkkonen, sov. Stam1na)
Yhdeksän tien päät – 4.31 (säv. Olkkonen, sov. Stam1na)
Meet Your Fate – 2.52 (säv. Hyyrynen, Olkkonen, sov. Stam1na)
Kokoonpanot

Antti Hyyrynen – laulu, kitara
Pekka Olkkonen – soolokitara
Teppo Velin – rummut
+
Tero Nordlund – basso (1-6), laulu (2)
Jani Suomalainen – basso (7-18)
Kai-Pekka Kangasmäki – basso, taustalaulu (19)
Jaakko Häkli – basso (20)
Emil Lähteenmäki – koskettimet (19)
Kai Poutanen – tuotanto, äänitys ja miksaus (1-17)
Anssi Kippo – tuotanto, äänitys ja miksaus (18, 20)
Miitri Aaltonen – äänitys ja miksaus (19)
Janne Joutsenniemi – tuotanto (19)
Arviot

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Kaaoszine.fi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

”Yhdeksän tien päät” -musiikkivideo YouTube-sivustolla
Vanhaa paskaa Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Vanhaa paskaa Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ville Saukko

| Ville Saukko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1993 (ikä 30) Vaasa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Sport (Mestis/SML) Hokki (Mestis) Hermes (Mestis) Eispiraten Crimmitschau (DEL2) HC Amiens Somme (Ranska) Újpesti TE (EL) Cracovia Kraków (Puola) IPK (Mestis) HC Brest (Ranska2)
Ville Saukko (s. 13. marraskuuta 1993 Vaasa) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Saukko laukoo oikealta.
Pelityyli

Saukon aiemman seuran Kajaanin Hokin silloinen päävalmentaja Jari Laukkanen on kuvaillut häntä hyväluonteiseksi peruspuolustajaksi, joka on vahva taistelija ja kova kamppailupelaaja. Saukko on sittemmin maininnut omiksi vahvuuksikseen puolustus- ja kamppailupelaamisen sekä avaussyötön antamisen. Hän laukoo oikealta.
Varoituskortit

Tuomari antaa jalkapallossa punaisen kortin.
Pelituomari antaa pesäpallossa keltaisen kortin.
Varoituskortit ovat urheilussa käytettäviä kortteja, joilla varoitetaan urheilijoita. Yleisesti korttien värit ovat keltainen ja punainen; muita värejä ovat vihreä, valkoinen, sininen ja musta.
Historia

Jalkapallossa keltainen ja punainen kortti otettiin käyttöön vasta 1970-luvulla ja ennen tätä varoitukset annettiin suullisesti. Tämä tuotti kuitenkin hankaluuksia etenkin arvokisoissa, koska ottelun erotuomari ei välttämättä puhunut kummankaan joukkueen kieltä.
Punaisen kortin kehitykseen johti tilanne jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 1966 Englannin ja Argentiinan välisessä ottelussa, kun Argentiinan kapteeni Antonio Rattín sai ensin varoituksen, josta hän valitti hyvin kovaäänisesti. Rattín puhui espanjaa ja tuomari saksaa, mikä johti tilanteen kärjistymiseen. Lopulta Rattín ajettiin kentältä ulos kiistanalaisen kaaoksen jälkeen.
Keltainen kortti

Keltaisella kortilla on useita merkityksiä lajista riippuen:
Jalkapallo: Kertoo, että pelaajaa on virallisesti varoitettu rikkeestään. Tuomari tekee varoituksesta merkinnän muistivihkoonsa (tästä englanninkielinen termi booking). Pelaaja saa keltaisesta kortista huolimatta jatkaa ottelua, mutta toinen keltainen tietää ulosajoa (pelaajalle näytetään keltaista korttia ja sen perään heti punaista). Varoituksen jälkeen peliä jatketaan antamalla peliväline rikotun joukkueen haltuun.
Jääpallo: Kertoo, että koko joukkuetta varoitetaan teknillisestä virheestä. Perättäiset kortit aiheuttavat valkoisen kortin myötä viiden minuutin rangaistuksen.
Kanoottipoolo: Kertoo, että pelaaja saa kahden minuutin rangaistuksen.
Käsipallo: Annetaan pelaajalle tai joukkueelle epäurheilijamaisesta käytöksestä.
Maahockey: Kertoo, että pelaaja suljetaan väliaikaisesti ottelusta. Rangaistuksen pituus on vähintään viisi minuuttia.
Sulkapallo: Kertoo, että pelaajaa on varoitettu rikkomuksesta. Ottelussa pelaaja voi saada yhden keltaisen kortin.
Punainen kortti

Punaisella kortilla on useita merkityksiä lajista riippuen, mutta yleensä se merkitsee urheilijan sulkemista ottelusta:
Jalkapallo: Annetaan vakavasta rikkeestä tai toisesta keltaisesta kortista. Pelaaja suljetaan ottelusta.
Jääpallo: Annetaan väkivaltaisesta käyttäytymisestä tai epäurheilijamaisesta kielenkäytöstä. Pelaaja suljetaan ottelusta.
Kanoottipoolo: Annetaan vakavasta rikkeestä, väkivaltaisesta käyttäytymisestä, epäurheilijamaisesta kielenkäytöstä tai toisesta keltaisesta kortista. Pelaaja suljetaan ottelusta.
Käsipallo: Annetaan vakavasta rikkeestä, väkivaltaisesta käyttäytymisestä, epäurheilijamaisesta kielenkäytöstä tai kolmesta kahden minuutin jäähystä. Pelaaja suljetaan ottelusta.
Maahockey: Annetaan vakavasta rikkeestä. Useista lajeista poiketen, korttia ei voi antaa kapteenille. Pelaaja suljetaan ottelusta. Kortti on yleensä ympyrän muotoinen.
Salibandy: Pelaaja suljetaan ottelusta ja hänen joukkueelleen tuomitaan viiden minuutin joukkuerangaistus.
Sulkapallo: Annetaan vakavasta rikkomuksesta tai jos pelaajaa on jo varoitettu yhdellä keltaisella kortilla. Jos pelaajalle annetaan vakavasta rikkeestä suoraan punainen kortti, tuomari pyytää turnauksen ylituomarin kentälle, joka päättää ottelun jatkosta. Punaisen kortin saatuaan vastustaja saa pisteen ja syöttövuoro siirtyy hänelle.
Vihreä kortti

Vihreä kortti tarkoittaa pientä virhettä, joka ei johda suurempiin sanktioihin:
Kanoottipoolo: Annetaan pelaajalle tai koko joukkueelle. Virallinen varoitus epäurheilijamaisesta käytöksestä tai tarpeettoman kovasta kielenkäytöstä tuomaria kohtaan.
Maahockey: Annetaan pienestä rikkeestä. Kaksi vihreää korttia johtaa keltaiseen korttiin (viiden minuutin rangaistus). Voidaan antaa myös kapteenille ja koko joukkueelle. Useista lajeista poiketen, kortti on kolmion muotoinen.
Valkoinen kortti

Käytetään jääpallossa, jossa se johtaa viiden minuutin rangaistukseen. Rugby unionissa valkoista korttia käytetään, kun tuomari ei ole varma rikkeen tekijästä ja punainen kortti olisi liian kova rangaistus.
Sininen kortti

Käytetään jääpallossa, jossa johtaa kymmenen minuutin rangaistukseen. Rantajalkapallossa johtaa kahden minuutin rangaistukseen.
Musta kortti

Musta kortti tarkoittaa kilpailijan hylkäämistä:
Miekkailu: Annetaan miekkailijalle, joka on rikkonut sääntöjä ja joka suljetaan ottelusta.
Sulkapallo: Korttia käytetään osoittamaan kilpailijan hylkäämistä. Mustaa korttia käytettiin Lontoon olympialaisissa sulkapallon nelinpelissä, kun kaksi joukkuetta yritti tahallaan hävitä ottelun.
Pikajuoksu: Jos juoksija ottaa vilppilähdön, hänelle näytetään punamustaa korttia ja hänet suljetaan kilpailusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta jalkapallon varoituskortit Wikimedia Commonsissa
Viisi vekkulia

| Viisi vekkulia |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Toivo Särkkä
Perustuu:  Agapetuksen näytelmään Viisi vekkulia (1951).
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Osmo Harkimo
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Pääosat:  Vilho Siivola Oke Tuuri Hillevi Lagerstam Rauni Luoma
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1956
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viisi vekkulia on Toivo Särkän ohjaama komediaelokuva vuodelta 1956. Se perustuu Suomen Kansallisteatterissa viisi vuotta aikaisemmin ensi-iltaan tulleeseen Agapetuksen näytelmään Viisi vekkulia.
Arviot

Aikalaiskriitikoiden näkemystä elokuvasta kuvastaa Reino Forsbergin kommentti: "En muista nähneeni näin ummehtunutta tekelettä koskaan aikaisemmin."
Televisioesityksen aikaisen kriitikon mukaan elokuva on hengetön hupailu, eikä yleisökään siitä innostunut.
Juoni

Elokuva kertoo Linnunlaulun huviloiden näköisestä helsinkiläisestä vanhainkodista ja sen viidestä vanhasta miesasukkaasta. Joulun alla joukkoon saapuu eläköitynyt johtaja (Oke Tuuri) sihteereineen (Hillevi Lagerstam). Huumoria tehdään näiden kahden suhteen pohtimisesta ja etenkin vanhan huonokuuloisen humoristiapteekkarin sanailusta. Johtajattaren (Rauni Luoma) manipulointi paremman ruoan puolesta johtaa sarjaan kosintoja, joissa hän sanoo kohteliaan ein kullekin vanhuksista. Lyydi (Siiri Angerkoski) sinänsä tekee työnsä hyvin keittiössä, joten epäselväksi jää, miksi miehet purnaavat. Lopussa nuori nainen saa miehekseen tohtori Alpo Heikkisen (Kosti Klemelä), ja apteekkarikin suostuu kuulolaitteen käyttöön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vilho Siivola  | … |  apteekkari Oskar Storgren   |
|  Oke Tuuri  | … |  johtaja Kalle Korpioja   |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  lehtimies Hermanni Kultala   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  professori Adolf Sinimaa   |
|  Oiva Sala  | … |  kirkkoherra Leevi Sammal   |
|  Hillevi Lagerstam  | … |  sihteeri Mirjam Nieminen   |
|  Rauni Luoma  | … |  emännöitsijä Emma Harava   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Lyydi, keittäjä   |
|  Kosti Klemelä  | … |  tohtori Alpo Heikkinen   |
|  Witaly Ketterer  | … |  orkesterinjohtaja   |