stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Morse

Morse vuonna 2014
Robert Morse
Robert Xavier Morse (18. toukokuuta 1931 Newton, Massachusetts – 20. huhtikuuta 2022 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Broadwaylta, mutta hän on tehnyt esiintymisiä myös elokuvissa ja televisiossa, muun muassa sarjassa Mad Men. Hän voitti Tony-palkinnon vuosina 1962 ja 1990 sekä Emmy-palkinnon vuonna 1993.
Morse syntyi Newtonissa, Massachusettsissa ja palveli Korean sodassa Yhdysvaltain laivastossa. Hän opiskeli näyttämötaidetta Neighborhood Playhousen teatterikoulussa sekä Lee Strasbergin ohjauksessa. Morsen teatteridebyytti oli 1949 newhampshirelaisessa teatterissa. Broadwayllä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1955. Morsen ensimmäinen kreditoitu valkokangasrooli oli elokuvassa Nokkela puhemies (1958).
Morse oli vuonna 1959 ensimmäisen kerran ehdolla Tony-palkintoon komediasta Say, Darling. Seuraavana vuonna hän oli ehdolla musikaalista Take Me Along. Ensimmäisen voittonsa hän sai vuonna komediamusikaalista How to Succeed in Business Without Really Trying. Näytelmä oli valtaisan suosittu, ja sitä esitettiin viiden vuoden aikana yli 1 400 kertaa. Morse oli mukana myös näytelmän elokuvaversiossa Miten menestyä liike-elämässä yrittämättä liikaa (1967).
Vuosina 1972–1973 Morse oli mukana musikaalikomediassa Sugar, joka oli Billy Wilderin ohjaaman Piukat paikat näytelmäversio. Hän näytteli vuonna 1976 puolestaan musikaalissa So Long, 174th Street, mutta palasi Broadwaylle seuraavan kerran vasta 1989–1990 esitetyssä näytelmässä Tru. Yhden miehen näytelmässä Morse näytteli Truman Capotea. Morse sai osasta toisen Tony-palkintonsa. Hän oli neljäs näyttelijä, joka oli saanut Tonyn sekä draama- että musikaalinäytelmän pääosasta.
Morse näytteli vuosina 1968–1969 televisiosarjassa That’s Life, josta Morse sai ensimmäisen Emmy-ehdokkuutensa. Vuonna 1970 Disney-komediassa Ruuhiralli. Hän oli 1970- ja 1980-kuvulla vierailevana näyttelijänä muun muassa televisiosarjoissa Love, American Style, Seikkailujen saari, The Dukes of Hazzard ja Murhasta tuli totta. Morse oli mukana laulamassa Marlo Thomasin lastenalbumilla Free to Be...You and Me ja elokuvassa Keisarin uudet vaatteet (1987).
Morse voitti Emmy-palkinnon vuonna 1993 PBS:n American Playhouse -sarjaan tehdystä Tru-näytelmän adaptaatiosta. Samana vuonna Morse näytteli sarjassa Villipalmut, ja vuonna 2000 hän oli lyhytaikaisen sairaalasarjan City of Angeles vakionäyttelijoitä.
Morse näytteli vuosina 2007–2015 AMC:n kehutussa draamasarjassa Mad Men. Morse oli siinä sarjan mainostoimiston johtaja Bert Cooper. Cooper oli eksentrinen mies, joka tunnettiin kravateistaan sekä japanilaisen taiteen ja arkkitehtuurin kokoelmastaan. Morse oli sarjasta viisi kertaa ehdolla Emmy-voittajaksi.
Aiheesta muualla

Robert Morse Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tyne ja Wear

| --- | --- |
Sijainti:  Koillis-Englanti Yhdistynyt kuningaskunta
Pinta-ala:  540 km2  (2016) 
Hallinnolliset osat:  Gateshead (d) (käännä suomeksi) Newcastle upon Tyne (d) North Tyneside South Tyneside Sunderland (d) (käännä suomeksi) 
Väkiluku:  1 150 000  as.  (2020) 
Asukastiheys:  2 124  as./km2  (2020)
Perustettu:  1. huhtikuuta 1974 
NUTS:  UKC22, UKC23 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tyne ja Wear (Tyne and Wear) on metropolikreivikunta Koillis-Englannissa Pohjanmeren rannalla, Tyne- ja Wearjokien varrella. Ennen metropolikreivikunnan perustamista vuonna 1974 sen alueet kuuluivat Northumberlandin ja Durhamin kreivikuntiin. Kreivikunnan asema on ollut täysin muodollinen vuodesta 1986, jolloin sen valtuusto lakkautettiin ja hallinto siirrettiin viidelle metropolihallintopiirille. Tyne ja Wear jatkaa kuitenkin olemassaoloaan lainsäädännöllisenä ja tilastoinnin yksikkönä. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin 1 150 000 ihmistä.
Metropolihallintopiirit

Tynen ja Wearin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
| Hallinnon taso | Väkiluku (2020) | Lähde | Kartalla |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gatesheadin metropolikaupunkipiiri * | 202 000 |  | 1 |  |
| Newcastle upon Tynen kaupunki * | 307 000 |  | 2 |  |
| North Tynesiden metropolikaupunkipiiri * | 209 000 |  | 3 |  |
| South Tynesiden metropolikaupunkipiiri * | 151 000 |  | 4 |  |
| Sunderlandin kaupunki * | 278 000 |  | 5 |  |
* Metropolikaupunkipiiri
Tynen ja Wearin aluehallinto
1. taso: Hallintopiirit
2. taso: Kunnat
Talous

Newcastle ympäristöineen on ollut hiilikaivosten ja jokisatamien takia tärkeää teollisuusaluetta. Hiilikaivosten ehdyttyä alueen suurimmat työllistäjät ovat julkishallinnon virastoja sekä kaupan ja palvelun yrityksiä. Yli tuhannen työntekijän toimijoita ovat
puhelinyhtiöt Orange (Wallsend), British Telecom (Sunderland) ja T-Mobile (Sunderland)
rahoitusalalta AA (Newcastle), ja Barclays (Sunderland)
kaupan alalta Fenwickin ja John Lewisin tavaratalot (Newcastle) Littlewoods Home Shopping (Sunderland)
EDF-energiayhtiöllä on palvelukeskus Sunderlandissa
Raskaampaa teollisuutta edustavat Nissan Sunderlandissa sekä Siemens, joka toimii sekä Hepburnissa että Newcastlen puolella
Auto- ja lääketeollisuudessa toimii myös useita 500–1 000 henkeä työllistäviä yrityksiä.
Väestö

Vuonna 2020 Tynen ja Wearin metropolikreivikunnassa oli noin 1 150 000 asukasta ja seuraavat yli 20 000 asukkaan asutuskeskukset:
| Asutuskeskus | Hallinnollinen alue | Väkiluku (2020) | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Newcastle upon Tyne | Newcastle upon Tyne | 291 000 |  |
| Sunderland | Sunderland | 175 000 |  |
| Gateshead | Gateshead | 122 000 |  |
| South Shields | South Tyneside | 77 000 |  |
| Tynemouth | North Tyneside | 70 000 |  |
| Washington | Sunderland | 67 000 |  |
| Wallsend | North Tyneside | 46 000 |  |
| Jarrow | South Tyneside | 43 000 |  |
| Longbenton | North Tyneside | 39 000 |  |
| Whitley Bay | North Tyneside | 37 000 |  |
| Hebburn | South Tyneside | 21 000 |  |
Alue on perinteistä työväenpuolueen tukialuetta. Parlamenttivaaleissa se muodostaa 14 vaalipiiriä, ja vuoden 2005 vaaleissa jokaisesta niistä valittiin parlamenttiin työväenpuolueen ehdokas. Kunnallishallinto päätyi vuoden 2005 vaaleissa muualla työväenpuolueen käsiin, mutta Newcastlessa liberaalidemokraatit veivät enemmistön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyne ja Wear Wikimedia Commonsissa
Tynen ja Wearin alueen museoiden verkkosivusto
Rolf Carlson

| Rolf Carlson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  professori emeritus 
Koulutus ja ura
Instituutti:  KTH 
Tutkimusalue:  puheteknologia 
Palkinnot:  ISCA Fellow
Rolf Carlson (s. 1945) on kansainvälisesti tunnettu puheteknologian professori (1995–)
Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta (KTH) Tukholmasta. Hänestä tuli emeritus 2011.
Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

2008 Speech Communication Association (ISCA) Fellow
Teokset

Carlson, Rolf: Perception and Synthesis of Speech (Arkistoitu – Internet Archive). KTH. 1977. (Väitöskirja)
Töölön tornit

| Töölön tornit (Pohjoinen Hesperiankatu 23–25) |
| --- | --- |

Osoite:  Pohjoinen Hesperiankatu 23–25
Sijainti:  Taka-Töölö, Helsinki
Rakennustyyppi:  kerrostalo
Valmistumisvuosi:  1954
Suunnittelija:  Ragnar Ypyä Martta Ypyä
Tyylisuunta:  funktionalismi, modernismi
Runkorakenne:  betoni
Korkeus:  37 m
Kerrosluku:  12
Bruttoala:  11 650 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Töölön tornit on nimitys Helsingin Taka-Töölössa osoitteessa Pohjoinen Hesperiankatu 23–25 sijaitseville tornitaloille. Rakennukset on suunnitellut arkkitehtipariskunta Ragnar ja Martta Ypyä, ja ne valmistuivat vuonna 1954. Torneissa on 12 kerrosta ja niiden korkeus on 37 metriä.
Tornit rakennettiin alun perin Hesperian sairaala-alueen henkilökunnan asunnoiksi. Nykyään niissä on tavallisia asuntoja sekä hotellitoimintaa nimellä Töölö Towers. Tornit remontoitiin vuosina 2010 ja 2012. Rakennusten julkisivu on maalattu keltaiseksi, ja niiden ikkunoiden ympärillä on valkoiset ruudukkomaiset viivat.[lähde? ]
Ilmakuva Hesperian esplanadista, jonka varrella on havaittavissa tornit vasemmalla puolella.
Valvottu läpilasku

Valvottu läpilasku on Suomessa sallittu salainen pakkokeino, jota voidaan käyttää esitutkinnassa salassa sen kohteelta ja josta säädetään vuoden 2011 pakkokeinolain 10 luvussa.
Pakkokeinolaissa valvottu läpilasku tarkoittaa, että esitutkintaviranomainen saa olla puuttumatta esineen, aineen tai omaisuuden kuljetukseen tai muuhun toimitukseen tai siirtää tällaista puuttumista, jos tämä on tarpeen tekeillä olevaan rikokseen osallisten henkilöiden tunnistamiseksi taikka tekeillä olevaa rikosta vakavamman rikoksen tai laajemman rikoskokonaisuuden selvittämiseksi.
Valvotun läpilaskun edellytykset

Esitutkintaviranomainen saa käyttää valvottua läpilaskua, jos on syytä epäillä rikosta, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään neljä vuotta vankeutta. Edellytyksenä on lisäksi, että läpilasku on tosiasiallisesti valvottavissa ja että siihen voidaan tarvittaessa puuttua. Toimenpiteestä ei saa myöskään aiheutua merkittävää vaaraa kenenkään hengelle, terveydelle tai vapaudelle eikä merkittävää huomattavan ympäristö-, omaisuus- tai varallisuusvahingon vaaraa.
Robert Morley

Robert Morley vuonna 1973.
Robert Morley (26. toukokuuta 1908 Semley, Wiltshire – 3. kesäkuuta 1992 Reading, Berkshire) oli englantilainen näyttelijä, joka työskenteli sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Olemukseltaan muhkea Morley oli mahtipontisten yläluokkaisten miesroolien luonnenäyttelijä, usein komedioissa. Vuonna 1939 hän oli parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkaana ensimmäisestä filmiroolistaan kuningas Ludvig XVI:na elokuvassa Marie Antoinette (1938).
Morley valmistui Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulusta ja debytoi näyttämöllä vuonna 1928. Läpimurtorooli oli vuoden 1936 nimiosa Oscar Wildena, jonka hän teki myös New Yorkissa 1938. Väliin mahtui Henry Higginsin rooli Pygmalionissa 1937. Hän myös kirjoitti näytelmiä, kuten yhdessä Noel Langleyn kanssa draaman Edward, My Son, jonka alkuperäistuotannossa 1947 Morley näytteli myös pääosaa. Siitä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin George Cukorin ohjaama elokuvasovitus Poikani Edward, jossa miespääosaa näyttelee Spencer Tracy.
Morley näytteli yli 60 elokuvassa muun muassa John Hustonin ja Lewis Milestonen ohjauksessa.
Vuonna 1957 Morleylle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan (CBE) arvonimi. Vuonna 1975 hän kieltäytyi aateloinnista eli ritarin arvosta.
Elokuvia

1938: Marie Antoinette
1941: Majuri Barbara (Major Barbara)
1942: Petetyt petturit (The Foreman Went to France)
1945: Lentäjäsankarini (I Live in Grosvenor Square)
1951: Afrikan kuningatar (The African Queen)
1952: Aissa – ruskea viettelys (An Outcast of the Islands)
1953: The Final Test
1953: Suurempi kuin rakkaus (Melba)
1953: Gilbert and Sullivan (The Story of Gilbert and Sullivan)
1954: Afrikan aarre (Beat the Devil)
1954: The Rainbow Jacket
1954: Hyvät kuolevat nuorena (The Good Die Young)
1954: Kuninkaan suosikki (Beau Brummell)
1955: Kuninkaan jousimies (The Adventures of Quentin Durward)
1956: Maailman ympäri 80 päivässä (Around the World in 80 Days)
1956: Loma Monte Carlossa (Loser Takes All)
1959: Yö on viholliseni (Libel)
1960: Sukupuolten sota (The Battle of the Sexes)
1961: Lentäjinä vastoin tahtoaan (The Road to Hong Kong)
1961: Nuoret hurjat (The Young Ones)
1962: 9 tuntia ikuisuuteen (Nine Hours to Rama)
1963: Murha hotelli Laukassa (Murder at the Gallop)
1963: Villikkotyttäreni (Take Her, She's Mine)
1964: Kuumat linjat (Hot Enough for June)
1964: Topkapi
1965: Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan (Those Magnificent Men in Their Flying Machines)
1965: Elämää huipulla (Life at the Top)
1965: ABC-murhat (The Alphabet Murders)
1965: Viiltäjä-Jack (A Study in Terror)
1966: Mini-pommia metsästämässä (Finders Keepers)
1966: Jerry avaruudessa (Way... Way Out)
1970: Raju romanssi (Twinky)
1970: Cromwell
1971: Kun kello lyö (When Eight Bells Toll)
1974: Suuria odotuksia (Great Expectations, tv-elokuva)
1976: Lintu sininen (The Blue Bird)
1978: Kuolema korjaa kokit (Who Is Killing the Great Chefs of Europe?)
1980: Lymypaikka (Loophole)
1980: Käpälät irti (Oh Heavenly Dog)
1983: Joka vaaroja etsii... (High Road to China)
1987: Kuolontuuli (The Wind)
Käännös suomeksi
Rapid Wien

Rapid Wien on Itävallan menestyksekkäin jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1898 nimellä Erster Wiener Arbeiter-Fußball-Club. Tuolloin seuran värit olivat sininen ja punainen. Seuran alkuperäinen nimi viittaa siihen, että sen perustajat olivat työläisiä. Rapidia onkin aina pidetty Wienin työväen seurana, kun FK Austria Wien on ollut ylempien yhteiskuntaluokkien seura. Vuotta myöhemmin seuran nimi muutettiin muotoon SK Rapid Wien ja seuran kotiväreiksi vaihdettiin valkoinen ja vihreä.
Seuran kotikenttä - Allianz Stadion
Itävalta oli yksi jalkapallon mahtimaista 1920- ja 1930-luvuilla. Rapid oli tuolloin yksi Euroopan parhaista joukkueista. Kun kansallissosialistinen Saksa miehitti Itävallan vuonna 1938, Rapidin oli pelattava Saksan Gauligassa. Tuona aikana Rapid voitti Saksan cupin (1938) ja liigan (1941).
Rapid on voittanut Itävallan mestaruuden ennätykselliset 32 kertaa. Se voitti ensimmäisen mestaruutensa 1912 ja viimeisimmän 2008. Ainoa vuosikymmen, jolla Rapid ei ole saavuttanut yhtään mestaruutta, on ollut 1970-luku. Rapid on pelannut koko historiansa ajan ylimmällä sarjatasolla. Itävallan Cupin seura on voittanut 14 kertaa. Mitropa Cupin Rapid voitti kahdesti vuosina 1930 ja 1951. Seura on selvinnyt kaksi kertaa Cup-voittajien cupin finaaliin, mutta hävinnyt molemmilla kerroilla: 1985 Evertonille ja 1996 PSG:lle. Kaudella 2006 Rapid selvisi Mestarien liigan lohkovaiheeseen, mutta se hävisi kaikki ottelunsa.
Rapid pelaa kotiottelunsa Allianz Stadionilla, joka valmistui vuonna 2016 Rapidin vanhan kotistadionin, Gerhard-Hanappi-Stadionin tilalle. Rakennusvaiheen aikana joukkue pelasi Ernst-Happel-Stadionilla.
Saavutukset

Itävallan mestaruus (32): 1912, 1913, 1916, 1917, 1919, 1920, 1921, 1923, 1929, 1930, 1935, 1938, 1940, 1941, 1946, 1948, 1951, 1952, 1954, 1956, 1957, 1960, 1964, 1967, 1968, 1982, 1983, 1987, 1988, 1996, 2005, 2008
Hopeaa (21): 1914, 1918, 1928, 1933, 1934, 1947, 1949, 1950, 1958, 1959, 1965, 1966, 1973, 1977, 1978, 1984, 1985, 1986, 1997, 1998, 1999, 2001
Itävallan Cup (14): 1919, 1920, 1927, 1946, 1961, 1968, 1969, 1972, 1976, 1983, 1984, 1985, 1987, 1995
Hopeaa (11): 1929, 1934, 1959, 1960, 1966, 1971, 1973, 1986, 1990, 1991, 1993, 2005
Itävallan Supercup (3): 1986, 1987, 1988
Saksan mestaruus: 1941
Saksan Cup: 1938
Hopeaa (2): 1939, 1940
Mitropa Cup (2): 1930, 1951
Hopeaa (3): 1927, 1928, 1956
Cup-voittajien Cup
Hopeaa (2): 1985, 1996
Euroopan Cup/Mestarien liiga
Välierät: 1961
Puolivälierät (4): 1956, 1961, 1969, 1984
Lohkovaihe (2): 1996, 2005
UEFA Intertoto Cup (3): 1992, 1993, 2007
Entisiä valmentajia

Michael Büskens
Zoran Barisic
Peter Schöttel
Peter Pacult
Georg Zellhofer
Josef Hickersberger
Lothar Matthäus
Hans Krankl
Otto Barić
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SK Rapid Wien (saksaksi) (englanniksi)
RapidArchiv (saksaksi)
Ultras Rapid (saksaksi)
Työllistäminen

Työllistäminen tarkoittaa työvoimaviranomaisten, esimerkiksi Työ- ja elinkeinotoimiston, tekemää työttömän työnsaantia edistävää toimenpidettä.
Työllistämistoimenpiteen kohteeksi joutuvat henkilöt, jotka eivät työllisty omin avuin. Tällaisilla henkilöillä on usein ongelmana laskenut työkyky, joka ei salli heidän työllistyä "vapaille markkinoille". Tässä tapauksessa työvoimatoimisto voi maksaa työnantajalle työllistämistukea korvaukseksi laskeneesta työkyvystä. Työntekijä saa työstään normaalin palkan, joka usein on hieman työttömyysturvaa suurempi. Yleisiä työllistämispaikkoja ovat erilaiset yhdistykset, yhteisöt, kunnan sekä valtion toimipaikat. Yrityksiin ei työllistetä niin paljon, sillä tällainen toiminta voisi vääristää kilpailua. Uutena työllistämiskohteena ovat tulleet sosiaaliset yritykset, joille myönnetään palkkatukea tavallista runsaammin pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työllistämiseen.
Tukityöllistäminen

Palkkatuen avulla voidaan tukityöllistää. STTK:n Ralf Sundin arvion mukaan Suomessa on 25 000 palkkatuettua työntekijää vuonna 2019. Ruotsissa vastaava luku on 200 000.
Miljardööri Warren Buffett kannattaa tukityöllistämistä.
Valérie Bemeriki

Valérie Bemeriki (s. 1955) on ruandalainen journalisti, joka sai elinkautistuomion toiminnastaan Ruandan kansanmurhassa.
Bemerikistä tuli journalisti lokakuussa 1990. Hän oli ennen Ruandan kansanmurhaa työskennellyt myös Kigalin kansainvälisellä lentoasemalla. Bemeriki alkoi työskennellä Mouvement républicain national pour la démocratie et le développement -puolueen (MRND) palveluksessa ja kirjoitti välillä sen nuorisojärjestö Interahamwen Umurwanashyaka-julkaisuun. Vuonna 1993 Bemeriki liittyi Radio Télévision Libre des Mille Collines'n (RTLM) palvelukseen. Sen lähetyksissä hän ilmiantoi usein tutseja, jotka hänen mukaansa olivat tehneet yhteistyötä hänen ihmissyönnistä syyttämänsä Ruandan isänmaallisen rintaman kanssa. Tämän jälkeen useita hänen nimeämistään henkilöistä murhattiin. Bemerikistä tuli yksi RTLM:n tunnetuimmista äänistä. Hän muun muassa kehotti käyttämään "torakoiksi" nimittämiensä tutsien surmaamiseen viidakkoveistä ampuma-aseen sijaan.
Kansanmurhan jälkeiset vaiheet

Bemeriki pakeni Kigalista heinäkuussa 1994 Bukavun seudulle Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Ruandan joukot pidättivät hänet 13. kesäkuuta 1999 Etelä-Kivussa, josta siirsivät hänet pian Ruandaan. Bemeriki ilmaisi katumuksensa jo pidätyksen ensimmäisistä päivistä alkaen ja myönsi yllyttäneensä ihmisiä kansanmurhaan. Hän tunnusti syyllisyytensä myös Nyakabandan gacaca-oikeusistuimen edessä Kigalissa. Siellä hänet tuomittiin 12. joulukuuta 2009 elinkautiseen kansanmurhan suunnittelusta, yllytyksestä siihen ja osallisuudesta useisiin murhiin.
Bemeriki kertoi oikeudenkäynnissään toimineensa radion johtohenkilöiden, Phocas Habimanan ja Félicien Kabugan määräysvallan alaisena. Näistä ensin mainitun oletettiin kuolleen ja jälkimmäinen jatkoi pakoilua. Bemerikin kanssa samassa radiossa työskennelleet Georges Ruggiu, Ferdinand Nahimana ja Jean-Bosco Barayagwiza saivat määräaikaiset tuomiot (12, 30, 32 vuotta) Ruanda-tuomioistuimessa.
Robert Morris

Robert Morris -nimisiä henkilöitä ovat:
Robert Morris (1734–1806), yhdysvaltalainen kauppias, rahoittaja ja itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaja
Robert Morris (1931–2018), yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja käsitetaiteilija
Robert Michael Morris (1940–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä
Robert Tappan Morris (s. 1965), professori, joka loi 1988 ensimmäisen haittaohjelmamadon
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Robert Morris”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rolf Bergroth

Rolf Johannes Bergroth (4. elokuuta 1909 Turku – 28. tammikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianonsoitonopettaja.
Rolf Bergroth opiskeli pianonsoittoa 1920-luvun lopulla kotimaassa mm. Kosti Vehasen johdolla sekä sittemmin useaan otteeseen Pariisissa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1930.
Bergroth niitti mainetta pianistina sekä monissa soolokonserteissaan että pianosolistina orkesterisävellysten konserteissa. Hän konsertoi Suomen ohella laajasti myös ulkomailla. Hän oli ranskalaisen pianotyylin pidetty taitaja, jonka soitto oli eleganttia ja selkeää sekä soinniltaan läpikuultavaa. Hänen tulkintansa olivat yleensä vähäeleisen klassisia. Bergroth oli arvostettu muun muassa Chopin-tulkitsijana.
Bergroth oli Sibelius-Akatemian pitkäaikainen pianonsoiton opettaja vuosina 1941–1978. Hän julkaisi myös esseitä.
Julkaisuja

Bergroth, Rolf: Ajatuksia pianonsoitosta ja sen opetuksesta. Helsinki 1983.
Aiheesta muualla

Rahkonen, Margit: / Bergroth, Rolf (1909–1995). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Tyks kirurginen sairaala

Tyks kirurginen sairaala (ruots. Åucs kirurgiska sjukhus) on Turussa Mäntymäessä Turun kaupunginsairaalan ja terveyskeskuksen alueella sijaitseva sairaala. Sairaala kuuluu hallinnollisesti Turun yliopistolliseen keskussairaalaan. Sairaalaan on keskitetty Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin ortopedinen leikkaustoiminta. Sairaalassa toimivat seuraavat erikoissairaanhoidon palveluita tuottavat yksiköt:
| --- | --- |
 Fysiatrian poliklinikka  Leikkausosasto Kirurginen sairaala  Ortopedian poliklinikka  Ortopedian viikko-osasto (alaraaja)  Ortopedian viikko-osasto (yläraaja):  Reumaortopedia  Selkäosasto ja poliklinikka  Tekonivelosasto ja poliklinikka  Tyks Kirurgisen sairaalan TKS-röntgen, os. 141
Historia

Kirurgisen sairaalan rakennustyöt alkoivat 1995 ja rakennus luovutettiin Turun kaupungille 27.3.1997. Sairaalan varsinainen toiminta alkoi 7.4.1997. Turun kaupungin toimintana sairaalassa hoidettiin tuolloin pienimuotoisesti useiden kirurgian suppeiden erikoisalojen potilaita.
Sairaanhoitopiiri osti kirurgisen sairaalan Turun kaupungilta vuonna 2003 12 milj. eurolla. Fuusion myötä sairaalan toiminta ja noin 250 Turun terveystoimen työntekijää, joukossa 32 lääkäriä, siirtyivät sairaanhoitopiirille ja Tyksille 1.1.2004 lukien.
Sairaalan tilakapasiteetti otettiin täyteen käyttöön jo ensimmäisenä toimintavuonna 2004 jonojen lyhentämiseksi. Hoitotakuu tuli Suomessa voimaan 1. maaliskuuta 2005. Ortopedian osuutta lisättiin siirtämällä kantasairaalan tekonivelkirurgia ja yleisortopedia ja Raision sairaalan ortopedia kirurgiseen sairaalaan.  Kantasairaalassa ja Raision sairaalassa vapautuneet leikkaussalitilat mahdollistivat Tyksin leikkaustoiminnan kokonaismäärän lisäämisen.
Tyksin Tules-toimialueen perustamisen jälkeen vuodesta 2013 kirurgisessa sairaalassa keskityttiin tuki- ja liikuntaelisairauksien hoitoon.
Kirurgisen sairaalan ortopedinen leikkaustoiminta on osa sairaanhoitopiirin tuki- ja liikuntaelinsairauksien huippuosaamisyksikköä Tyks ortoa.
Renaud de Montauban

Sivu Renaud de Montauban -runoelman käsikirjoituksesta.
Renaud De Montauban on keskiaikainen ranskalainen chanson de geste -runoelma, jonka sankari on samanniminen. Runoelma tunnetaan myös nimellä Les Quatre Fils Aymon, Aymonin neljä poikaa. Runoelman tarina saattaa sisältää esihistoriallisten myyttien aineksia, ja se on elänyt pitkään erilaisina versioina läntisen Euroopan kansantaruissa ja balladeissa.
Renaud surmaa Kaarle Suuren veljenpojan shakkiottelusta syntyneen riidan päätteeksi. Sen jälkeen hän nousee ihmeellisen ja puhetta ymmärtävän ratsunsa Bayardin selkään, ratsastaa Montessorin kalliolinnaan ja linnoittautuu sinne veljiensä kanssa. Myöhemmin veljekset pelastautuvat Montaubaniin Gascognen kuninkaan Yonin liittolaisiksi ja pääsevät lopulta pakoon Westfalenin Dortmundiin. Renaud kokee uskonnollisen kääntymyksen ja auttaa palkatta Kölnin tuomiokirkon rakennustöissä. Kateelliset rakennustyöläiset murhaavat hänet ja heittävät hänen ruumiinsa Reiniin. Ruumis kulkee ylävirtaan enkelikuoron saattamana ja haudataan Dortmundiin.
Ranskalainen runoelma on peräisin 1100-luvulta tai 1200-luvun alusta ja yli 18 000 riviä pitkä. Tarinan Volksbuch-sovitus puolestaan pohjautuu keskisaksalaiseen versioon. Espanjankieliset Reinalte- ja Reinaldo-versiot pohjautuvat osin ranskankieliseen runoelmaan ja osin italialaisiin Rinaldo-runoihin, jotka puolestaan perustuivat Torquato Tasson Rinaldo-runoelmaan 1500-luvulta.
Riley Voelkel

| Riley Voelkel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Riley Emilia Voelkel
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1990 (ikä 34) Elk Grove, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Michael Robertson
Näyttelijä
Aktiivisena:  2010–
Aiheesta muualla
IMDb
Riley Emilia Voelkel (s. 26. huhtikuuta 1990 Elk Grove, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen suurin roolinsa oli vuonna 2013 julkaistussa sarjassa Vampyyrien sukua, jossa hän esitti Freya Mikaelsonia. Hän on esiintynyt myös esimerkiksi sarjoissa Roswell, New Mexico sekä The Newsroom.