stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nihattula
Aiheesta muualla

Kylän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hattula
| --- | --- |
Kyliä ja taajamia:  Kivijoki • Koski • Lepaa • Mervi • Nihattula • Parola • Parolannummi • Pekola • Rahkoila • Sattula
Luonto:  Alajärvi • Iso Tähilammi • Lehijärvi • Leteensuo • Pikku Tähilammi • Retulansaari • Sotkajärvi • Vanajavesi
Nähtävyyksiä:  Hattulan Kotikirkko • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hattulan uusi kirkko • Mierolan silta • Panssarimuseo • Parolan leijona • Ryysyranta • Tenholan linnavuori • Tyrvännön kirkko • Tyrvännön sakaristo
Muuta:  Ahlbackan kartano • Hattulan vaakuna • Lepaan puutarhaopisto • Panssariprikaati • Parolan lentokenttä • Parolannummen kenttäalttari • Parolan rautatieasema • Parolan Visa • Pekolan Isku • Satulinna • Tyrvännön lentokenttä • Vesunnin kartano
Hattulan vaakuna
Olipa kerran elokuvastudio

| Olipa kerran elokuvastudio> Once Upon a Studio |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Dan Abraham (käännä suomeksi) Trent Correy (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  David Metzger
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures Walt Disney Animation Studios
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+ Hulu
Kesto:  9 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olipa kerran elokuvastudio (engl. Once Upon a Studio) on vuonna 2023 ilmestynyt Walt Disney Animation Studiosin lyhytelokuva, joka juhlistaa Disney-yhtiön sadatta vuotta.
Näyttelijät

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Chris Diamantopoulos | Antti Pääkkönen | Mikki Hiiri |
| Alan Tudyk | Antti Pääkkönen | Hullu Hatuntekijä |
| Nathan Lane | Antti Pääkkönen | Timon |
| Sterling Holloway (arkistosta otettu ääni) | Antti Pääkkönen | Kaa |
| Tom Hulce | Antti Pääkkönen | Quasimodo |
| Kaitlyn Robrock | Eeva Markkinen | Minni Hiiri |
| Kristen Bell | Saara Aalto | Anna |
| Cliff Edwards  (arkistosta otettu ääni) | Markus Blom | Samu Sirkka |
| Burny Mattinson | Markus Bäckman | Burny Mattinson |
| Bob Joles | Markus Bäckman | Könni |
| Jim Meskimen | Markus Bäckman | Merlin |
| Jim Meskimen | Markus Bäckman | Ihaa |
| Josh Robert Thompson | Markus Bäckman | Jörö |
| Bill Farmer | Bill Farmer | Pluto |
| Scott Weinger | Jon-Jon Geitel | Aladdin |
| Jess Harnell | Jess Harnell | Joonas |
| Robert Guillaume (arkistosta otettu ääni) | Wali Hashi | Rafiki |
| Mark Walton (arkistosta otettu ääni) | Sami Hedberg | Raivo |
| Ravi-Cabot Conyers | Winston Hämäläinen | Antonio |
| Griffen Campbell | Eelis Ignatius | Pinocchio |
| Dwayne Johnson | Veeti Kallio | Maui |
| Piotr Michael | Peter Kanerva | Jago |
| Josh Gad | Tero Koponen | Olaf |
| Jim Cummings | Jarmo Koski | Nalle Puh |
| Scott Adsit | Mikko Kouki | Baymax |
| Ariana DeBose | Silja Kutvonen | Asha |
| Ginnifer Goodwin | Minka Kuustonen | Judy Hopps |
| Lea Salonga | Heidi Kyrö | Mulan |
| Jonathan Groff | Petrus Kähkönen | Kristoff |
| Jeremy Irons | Aku Laitinen | Scar |
| Natalie Babbitt Taylor | Saara Lehtonen | Lumikki |
| Robby Benson | Tuukka Leppänen | Hirviö |
| Bill Farmer | Petri Liski | Hessu Hopo |
| Bill Baucom (arkistosta otettu ääni) | Sasu Moilanen | Jalo |
| Jim Cummings | Sasu Moilanen | Baloo |
| James Woods | Markus Niemi | Hades |
| Kelly Marie Tran | Maaria Nuoranne | Raya |
| Paige O'Hara | Maaria Nuoranne | Belle |
| Keith Ferguson | Jukka Nylund | prinssi Uljas |
| John C. Reilly | Juha Paananen | Räyhä-Ralf |
| Raymond S. Persi | Antti L.J. Pääkkönen | Flash |
| Eric Blore (arkistosta otettu ääni) | Antti L.J. Pääkkönen | herra Rupikonna |
| David Spade (arkistosta otettu ääni) | Antti L.J. Pääkkönen | Kuzco |
| Tony Anselmo | Jukka Rasila | Aku Ankka |
| Verna Felton (arkistosta otettu ääni) | Carla Rindell | Flora |
| Luke Lowe | Otava Rossi | Pärsky |
| Richard White | Jonas Saari | Gaston |
| Pat Carroll (arkistosta otettu ääni) | Sanna Saarijärvi | Ursula |
| Robin Williams (arkistosta otettu ääni) | Joonas Saartamo | Henki |
| Idina Menzel | Katja Sirkiä | Elsa |
| Judy Kuhn | Nina Tapio | Pocahontas |
| Jennifer Hale | Alina Tomnikov | Tuhkimo |
| Jason Bateman | Ilkka Villi | Nick Wilde |
| Anika Noni Rose | Laura Voutilainen | Tiana |
| Auli'i Cravalho | Yasmine Yamajako | Vaiana |
| Jodi Benson | Yasmine Yamajako | Ariel |
| Mandy Moore | Maria Ylipää | Tähkäpää |
Suomenkielisessä versiossa esiintyvät myös Katja Aakkula, Osku Ärilä, Pinja Hanski, Heljä Heikkinen, Aleksi Johansson, Mikko Jokinen, Panu Kangas, Kosmo Salminen ja Vertti Uusitalo.
Aiheesta muualla

Olipa kerran elokuvastudio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Olipa kerran elokuvastudio - Virallinen traileri YouTubessa (englanniksi)
Pierre Henry

Pierre Henry vuonna 2008.
Pierre Henry (9. joulukuuta 1927 Pariisi – 5. heinäkuuta 2017 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vaikutti huomattavasti konkreettisen musiikin kehitykseen. Hän aloitti opintonsa Pariisin konservatoriossa kymmenvuotiaana. Hänelle opetti pianonsoittoa Nadia Boulanger ja lyömäsoitinten soittoa Felix Passerone; lisäksi hän opiskeli Olivier Messiaenin johdolla. Tästä huolimatta Henry suosi ei-musiikillisten äänilähteiden hyödyntämistä musiikissa perinteisten soitinten kustannuksella.
Vuonna 1949 Henry liittyi Pierre Schaefferin viisi vuotta aikaisemmin perustaman elektronisen studion henkilökuntaan RTF:llä. Hän toimi suurimman osan 1950-luvusta Groupe de Recherche de Musique Concrèten johtohahmona. Hän laati luetteloa mistä tahansa äänistä, joita musiikissa potentiaalisesti voitaisiin hyödyntää, ja tästä hän sai inspiraatiota Schaefferin kanssa säveltämäänsä teokseen Symphonie Pour un Homme Seul (1950). Siinä käytetään ihmiskehon ääniä. Vuoden 1951 teos Le Microphone Bien Tempere oli ensimmäinen yritys nuotintaa konkreettista musiikkia.
Vuonna 1952 Henry sävelsi Jean Grémillonin Astrologien elokuvamusiikin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun konkreettista musiikkia oli tilattu kaupalliseen elokuvaan. Vuotta myöhemmin kantaesitettiin Henryn teos Orpheé 53, joka oli ensimmäinen konkreettista musiikkia edustanut näyttämöteos. Henry teki lukuisissa teoksissa yhteistyötä koreografi Maurice Béjart’n kanssa. Kaikkiaan hän on säveltänyt musiikit yli kolmeenkymmeneen elokuvaan ja näyttämöteokseen. Vuonna 1958 hän jätti Schaefferin studion, ja vuonna 1960 hän perusti Jean Baronnet’n kanssa Apsone-Cabasse Studion. Hän alkoi yhdistellä konkreettista musiikkia puhtaasti elektronisen musiikin kanssa. Henryn 1960-luvun tuotanto on kasvavasti hengellistä ja pohdiskelevaa. La Messe de Liverpool (1968) tilattiin Liverpoolin Cathedral of Christ the Kingin konsekraatiotilaisuuteen. Vuonna 1968 kantaesitettiin myös L’Apocalypse de Jean, jossa puhutulla raamatuntekstillä on merkittävä osuus. Vuodelta 1969 on Ceremony, johon sisältyy Henryn ja Spooky Tooth -popyhtyeen musiikkia.
1970-luvulla Henry alkoi keskittyä ensisijaisesti suurimuotoisiin musiikkiteoksiin, joiden yhteydessä valaistusefekteillä oli merkittävä osuus. Vuosikymmenen puolivälistä eteenpäin hän kunnioitti teoksillaan monesti omia innoituksen lähteitään; Futuriste (1975) oli kunnianosoitus Luigi Russololle, ja La Dixieme Symphonie (1979) oli ”jatkoa” Beethovenin yhdeksälle sinfonialle.
Myöhemmin Henry jatkoi monipuolista työskentelyä. Hän teki yhteistyötä muun muassa vaihtoehtorocktrio Violent Femmesin kanssa. Hän julisti Radio Francen tilaaman Interieur/Exterieur-teoksensa (1997) elämäntyönsä kulminaatioksi. Samaan aikaan julkaistiin Metamorphosé-LP, joka sisältää muun muassa Coldcutin, DJ Vadimin, William Orbitin, Fatboy Slimin ja Funki Porcinin remixejä Henryn teoksista.
Nissedalin kirkko

| Nissedalin kirkko Nissedal kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Nissedal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1764
Suunnittelija:  H. P. Thorne
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  270
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nissedalin kirkko (norj. Nissedal kirke) on Nissedalin kunnassa Telemarkin läänissä sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1764.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissedalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Pariisin ampumavälikohtaus 2017

Pariisin ampumavälikohtaus 2017 tapahtui, kun kolmea poliisia päin ammuttiin Avenue des Champs-Élysées -kadulla 20. huhtikuuta 2017. Yksi poliiseista kuoli ja kaksi loukkaantui. Terroristijärjestö Isis ilmoitti aluksi olleensa iskun takana. Seuraavana päivänä kuitenkin Ranskan viranomaiset tiedottivat, että  ampuja oli kertonut haluavansa tappaa poliiseita, mutta hänellä ei ollut ilmeisiä yhteyksiä islamistiradikalismiin.
Tekijä

Tekijä on 39-vuotias mies ja kotoisin Pariisin itäisestä Chellesin esikaupungista. On myös uutisoitu, että hän on saattanut tulla Pariisiin junalla Belgiasta. Belgian viranomaiset sanovat kuitenkin, ettei heillä ole tästä tietoa. Hän oli jo aiemmin yrittänyt vahingoittaa poliiseja useita kertoja. Yritykset olivat jatkuneet monta vuotta. Hän oli Ranskan kotimaan turvallisuuden viraston DGSI:n seurannassa. Vuonna 2001 hän varasti aseella uhaten auton ja törmäsi sillä toiseen ajoneuvoon, jonka kyydissä oli poliisiharjoittelija. Harjoittelija yritti ottaa tekijän kiinni, mutta tekijä ampui poliisia ja erästä toista miestä aseellaan rintaan. Hän jäi kiinni myöhemmin.
Vankilassa tekijä hyökkäsi vartijan kimppuun, otti tältä aseen ja ampui useita laukauksia. Vuonna 2005 hän sai tuomion kolmesta murhan yrityksestä. Kaksi näistä kohdistui poliisiupseeriin. Vuoden 2017 helmikuussa mies pidätettiin jälleen, koska poliisi epäili hänen suunnitelleen poliisien murhaamista. Mies päästettiin kuitenkin vapaaksi vähäisten todisteiden takia.
Ranskan sisäisen turvallisuuden virasto Direction générale de la Sécurité intérieure (DGSI) oli seurannut hänen liikkeitään.
Pelson vankilasurma

Pelson vankilasurma tapahtui Pelson vankilassa Vaalassa 23. helmikuuta 2004, kun kaksi vankia, 23-vuotias Toni Heikkilä ja 34-vuotias Mikko Moilanen, surmasivat pakoyrityksen yhteydessä vanginvartijan ja yrittivät surmata myös vankilassa työskennelleen siviiliopettajan vammauttaen tämän pysyvästi. Kyseessä on yksi Suomen rikoshistorian verisimmistä vankilapaoista.
Tapahtumien kulku

Heikkilä ja Moilanen olivat ennen vankilasurmaa syyllistyneet useisiin rikoksiin, kuten törkeisiin ryöstöihin, törkeisiin pahoinpitelyihin ja huumausainerikoksiin. Heikkilä oli tuomittu lokakuussa 2002 ehdottomaan vankeuteen törkeästä ryöstöstä ja ryöstön yrityksestä. Moilanen oli teon aikaan viidettä kertaa vankilassa.
Kiljusta ja lääkkeistä päihtyneet Heikkilä ja Moilanen surmasivat ensin vanginvartijan käyttäen kirvestä, moskavasaraa ja muita puutyöverstaasta löytämiään työkaluja vankilan alueella sijainneessa henkilökunnan rivitalossa. Pian tämän jälkeen he yrittivät surmata kirveskurssin opettajan samoilla välineillä. Opettaja sai teon seurauksena elinikäiset ja erittäin vaikeat vammat. Teon jälkeen vangit veivät opettajalta auton, joka kuitenkin hyytyi lyhyen ajomatkan jälkeen. Vangit palasivat surmapaikalle etsimään matkapuhelimia ja samalla he jatkoivat molempien uhrien pahoinpitelyä. Vangit saivat pakoauton käynnistymään uudelleen, jolloin he pääsivät pakoon vankilasta. Poliisi löysi heidät saman päivän aikana Muhokselta, muutaman kymmenen kilometrin päässä vankilasta. Vartijan kuolinsyyksi todettiin 12-13 iskun aiheuttamat kallonmurtumat ja aivoruhjeet. Teossa käytettyä väkivaltaa on kuvailtu yllättäväksi, silmittömäksi ja pitkäkestoiseksi.
Heikkilä ja Moilanen tuomittiin toukokuussa 2005 Oulun käräjäoikeudessa elinkautiseen vankeuteen murhasta, murhan yrityksestä, virkamiehen väkivaltaisesta vastustamisesta, törkeästä ryöstöstä, vangin karkaamisesta, rattijuopumuksesta, törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta. Elinkautisen vankeusrangaistuksen suorittaminen alkoi maaliskuussa 2006. Oikeuden mukaan teko oli murha, koska se oli tehty erityisen raa'alla ja julmalla tavalla, se kohdistui virkatehtäviään tehneeseen virkamieheen ja oli kokonaisuutena arvostellen törkeä. Heikkilä ja Moilanen valittivat tuomiostaan Rovaniemen hovioikeuteen, joka piti tuomion ennallaan maaliskuussa 2006.
Myöhemmin

Heikkilä pääsi ehdonalaiseen vapauteen 19. elokuuta 2022 kärsittyään rangaistustaan 18 vuotta 6 kuukautta. Hän oli hakenut vapauttamista jo kerran aiemminkin, mutta Korkein oikeus oli hylännyt hänen aiemmat vaatimuksensa. Vapauttamista puolsivat muun muassa vakiintuneet perhesuhteet ja vankeusaikana suoritetut opinnot, kun taas vapauttamista vastaan puhuivat tuomioon johtaneen teon poikkeuksellinen törkeys sekä muun muassa vankeusaikaiset päihteisiin liittyvät rikkomukset sekä vangin liittyminen vankeusaikana järjestäytyneeseen rikollisryhmään. Puoli vuotta myöhemmin, 31. tammikuuta 2023, hänet vangittiin todennäköisin syin epäiltynä tapon yrityksestä. MTV Uutisten tietojen mukaan hän yritti puukottaa vaimoaan kaulaan, kun nainen oli palannut kotiin turvakodista. Heikkilä tuomittiin 17. toukokuuta 2023 Pirkanmaan käräjäoikeudessa muun muassa törkeästä pahoinpitelystä, kolmesta pahoinpitelystä ja ampuma-aserikoksesta kolmeksi vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen.
Moilanen pääsi ehdonalaiseen vapauteen 17.4.2023 kärsittyään rangaistustaan noin 19 vuotta. Helsingin hovioikeus perusteli hänen vapauttamistaan muun muassa tämän asenteiden ja käyttäytymisen kehittymisellä. Häneltä oli aiemmin hylätty kaksi vapauttamishakemusta.
Olipa kerran löytöretket

| Olipa kerran löytöretket> Il était une fois… les Explorateurs |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  26 min
Luoja(t):  Albert Barillé
Kehittäjä(t):  Procidis
Pääosissa:   Roger Carel  Olivier Destrez  Hélène Levesque  Patrick Préjean  Daniel Beretta 
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:   FR3, Canal+  Yle Teema
Julkaistu:  1997
Jaksoja:  26
Tunnuskappale:  Il était une la fois les Explorateurs Intro
Tuotanto
Säveltäjä(t):  Michel Legrand
Tuotantoyhtiö(t):  Procidis
Edeltäjä:  Olipa kerran keksijät (1994)
Seuraaja:  Olipa kerran planeetta Maa (2008)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Olipa kerran löytöretket (Il était une fois… les Explorateurs) on Albert Barillén kuudes Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1997.
Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Veikko Honkanen, Rainer Kaunisto, Tarja Keinänen, Jarmo Koski, Matti Laitinen, Heikki Määttänen, Voitto Nurmi, Heikki Sankari ja Jukka Voutilainen. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
Jaksot

Ensimmäiset purjehtijat
Aleksanteri Suuri
Eerik Punainen
Tšingis-Kaani
Muslimimatkailija maailmalla
Kekseliäs merenkävijäkansa
Vasco da Gama
Kamppailu postilinjoista
Kolumbus ja Pinzónin veljekset
Amerigo Vespucci uudessa maailmassa
Maailman ympäri
Intiaanien parissa
Siperian halki Alaskaan
Etelämantereen arvoitus
Matka Niilin lähteille
Maapalloa mittaamassa
Kapteeni Cook
Humboldt Amazoniassa
Mississippi-joelta Tyynellemerelle
Kilpajuoksu Australian halki
Stanley ja Livingstone Afrikassa
Etelänavan valloittajat
Tiibetiä tutkimassa
Stratosfääristä merten syvyyksiin
Vuorten valloittajat
Tulevaisuuden tutkijat
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Olipa kerran löytöretket Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Olipa kerran...
Nisser

| Nisser |
| --- | --- |
 Nisser vuonna 2010.
Valtiot:  Norja 
Koordinaatit:  59°10′00″N, 8°30′00″E
Laskujoki:  Nisserelva (d) 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  246,76  m 
Pituus:  35  km
Rantaviiva:  158,07  km 
Pinta-ala:  76,468828 km2 
Tilavuus:  7 185  hm3 
Suurin syvyys:  234  m 
Valuma-alue:  1 078,23 km2 
 fiNisser 
Nisser on järvi Nissedalin ja Kviteseidin kuntien alueella Telemarkin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 77 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nisser Wikimedia Commonsissa
Olipa kerran keksijät

| Olipa kerran keksijät> Il était une fois… les Découvreurs |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  26 min
Luoja(t):  Albert Barillé
Kehittäjä(t):  Procidis
Pääosissa:   Roger Carel  Olivier Destrez  Marie-Laure Beneston  Patrick Préjean  Sady Rebbot 
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:   FR3  Yle Teema
Julkaistu:  1994
Jaksoja:  26
Edeltäjä:  Olipa kerran Amerikka (1991)
Seuraaja:  Olipa kerran löytöretket (1997)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Olipa kerran keksijät (Il était une fois… Les Découvreurs) on Albert Barillén ohjaama ranskalainen Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1994.
Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Markku Huhtamo, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Kaija Pakarinen, Markku Riikonen, Tommi Rinne ja Timo Torikka. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
Jaksot

Jo muinaiset kiinalaiset…
Arkhimedes ja kreikkalaiset
Heron Aleksandrialainen
Ajan mittaaminen
Henrik Purjehtija
Gutenberg
Leonardo da Vinci
Lääketaidon uranuurtajat (Hippokrates, Galenos, Paracelsus, Andreas Vesalius ja Ambroise Paré)
Galileo Galilei
Newton
Buffon ja maailman synty
Lavoisier ja kemia
Stephenson ja rautatiet
Faraday ja sähkö
Darwin ja kehitysoppi
Mendel ja perinnöllisyys
Pasteur ja pieneliöt
Edison ja tieteen sovellutukset
Marconi ja ääniaallot
Ford ja autoilu
Ilmailu (Otto Lilienthal ja Wrightin veljekset)
Marie Curie
Einstein
Konrad Lorenz
Neil Armstrong, kuu ja avaruus
Tulevaisuus
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Olipa kerran keksijät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Olipa kerran...
Pelicans SB

Päijät-Hämeen Salibandyseura eli Pelicans SB on lahtelainen salibandyn erikoisseura. Seuran virallinen nimi on Päijät-Hämeen Salibandyseura, mutta sarjoissa joukkueet ovat pelanneet kaudesta 2017–2018 lähtien nimellä Pelicans SB. Sitä ennen käytettiin lyhennettä PHSB.
Seuralla on useita juniorijoukkueita eri ikäluokissa. Miesten edustus pelaa Suomisarjaa ja naisten edustus 1- divisioonaa. Pelicans SB toimii Lahdessa ja Nastolassa. Vuoden 2018 alussa Pelicans SB on Suomen kahdeksanneksi suurin salibandyseura 868 lisenssipelaajallaan.[lähde? ]
Padišah

Padišah on islamilaisissa maissa aiemmin käytössä ollut arvonimi. Sitä käytettiin muun muassa Afganistanin hallitsijasta ja Turkin sulttaanista, jolloin se muuntautui muotoon pašša.
Overdisc

| Overdisc Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1987
Toimitusjohtaja:  Jarmo Jylhä
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Musiikki
Tuotteet:  Musiikki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Overdisc Oy oli Jarmo Jylhän perustama levy-yhtiö, 
joka lopetti toimintansa vuonna 2003. Levyttäneitä artisteja olivat muun muassa Jaska Mäkynen, Jarno Sarjanen, Taisto Wesslin, Hillel Tokazier ja Helena Salo.
Levymerkit

Overdisc
Nigol Andresen

| Nigol Andresen |
| --- | --- |
 Nigol Andresen vuonna 1941.
Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 29. marraskuuta 1946 – 5. maaliskuuta 1947  
Edeltäjä:  Johannes Vares-Barbarus
Seuraaja:  Eduard Päll
Viron ulkoministeri
 21. kesäkuuta 1940 – 25. elokuuta 1940  
Edeltäjä:  Ants Piip
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1899 Haljala, Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 24. helmikuuta 1985 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Nigol Andresen (2. lokakuuta 1899 Haljala, Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 24. helmikuuta 1985 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) oli virolainen kirjailija, runoilija, kääntäjä, kirjallisuuskriitikko ja vasemmistolainen poliitikko, joka oli Viron ulkoministerinä Johannes Vareksen hallituksessa kesäkuusta elokuuhun 1940. Andresen toimi korkeissa tehtävissä Neuvosto-Virossa vuosina 1940–1949, minkä jälkeen hänet syrjäytettiin.
Ura ennen politiikkaa

Andresen opiskeli vuosina 1914–1918 Rakveren opettajaseminaarissa ja työskenteli sen jälkeen alakoulun opettajana Narva-Jõesuussa, Rakveressa ja vuosina 1920–1932 Tallinnassa. Hän oli 1920-luvulla myös dramaturgina Viron draamateatterissa ja Hommikteaterissa. Andresen oli runoilijana, kääntäjänä ja kirjallisuuskriitikkona tunnettu älykkö. Hän käytti kirjailijanimiä Ormi Arp, Fabius ja Tiit Reimari.
Andresen oli Viron sosiaalidemokraattien johtajiin kuuluneen Mihkel Martnan vävy.
Poliittinen ura

Andresen kuului vuosina 1922–1925 Viron itsenäiseen työväenpuolueeseen (EISTP) ja vuosina 1925–1934 sen seuraajaksi syntyneeseen Viron sosialistiseen työväenpuolueeseen (ESTP). Hän oli ESTP:n vasemmistososialistista oppositiota edustaneen Viron nuorsosialistien liiton (ENL) pääideologi ja vuodesta 1928 sen puheenjohtaja. Nuorsosialistien liitto lakkautettiin poikkeustilan aikana vuonna 1933, minkä jälkeen Andresen joutui kokonaan välirikkoon maltillisten sosiaalidemokraattien kanssa. Hänet valittiin vuonna 1932 Viron parlamenttiin eli riigikoguun ESTP:n edustajana, mutta hän perusti helmikuussa 1934 yhdessä kahden muun edustajan kanssa uuden vasemmistososialistisen edustajaryhmän, Marksilaisen työkansan liiton (MTÜ), joka suhtautui vihamielisesti presidentti Konstantin Pätsin samana vuonna suorittamaan vallankaappaukseen. Andresen jatkoi kansanedustajana, kunnes riigikogu vuonna 1937 lakkautettiin.
Andresen oli vuodesta 1932 yhteistyössä Neuvostoliiton suurlähetystön ja vuodesta 1935 Viron kommunistisen puolueen (EKP) kanssa, mutta hän ei liittynyt EKP:n jäseneksi ennen vuoden 1940 neuvostomiehitystä, jolloin hänestä tuli yksi niin sanotuista kesäkuun kommunisteista. Kun kirjailija Johannes Vares muodosti ensimmäisen neuvostomiehityksen alussa kesäkuussa 1940 Viron uuden hallituksen, vaati Andrei Ždanov Andresenia ryhtymään ulkoministeriksi, vaikka tämä yritti kieltäytyä vedoten siihen, ettei tuntenut ulkopolitiikkaa. Andresenin lyhyellä ulkoministerikaudella Viro liitettiin osaksi Neuvostoliittoa ja siitä tuli Viron sosialistinen neuvostotasavalta. Andresen nimitettiin elokuussa 1940 Viron SNT:n sivistysasiain kansankomissaariksi ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajan sijaiseksi. Hänestä tuli myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen.
Andresen oli vuosien 1941–1944 saksalaismiehityksen aikana paossa Neuvostoliitossa. Hän osallistui Viron kirjailijaliiton perustamiseen vuonna 1943. Toisen maailmansodan jälkeen Andresen jatkoi sivistysasiain kansankomissaarina vuoteen 1946, minkä jälkeen hän oli Viron SNT:n ministerineuvoston puheenjohtajan sijainen ja korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajan sijainen. Hänet erotettiin puoluepuhdistuksen yhteydessä tehtävistään elokuussa 1949 ja koko kommunistisesta puolueesta lokakuussa 1949. Hänet vangittiin maaliskuussa 1950 ja tuomittiin 25 vuoden vankeuteen tammikuussa 1952. Andresenin ja toisen vuoden 1940 ministerin Hans Kruusin julistamista kansanvihollisiksi käytettiin tekosyynä Nikolai Karotammin syrjäyttämiseen EKP:n pääsihteerin paikalta. Andresenin tuomio kumottiin Stalinin kuoltua vuonna 1955, ja hän pääsi takaisin kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1961. Hän kuoli vuonna 1985. Hänet on haudattu Tallinnan Metsakalmistun hautausmaalle.
Nuori Suomi -sinetti

Nuori Suomi -sinetti on Valo-urheilujärjestön (aiemmin Nuori Suomi -järjestön) ja urheilun lajiliittojen suomalaisille urheiluseuroille myöntämä tunnustus laadukkaasta nuorisotyöstä. Sinettijärjestelmän tavoitteena on tukea seuroja kehittämään lasten ja nuorten toimintaa. Sinettiseuroja on runsaat 600 yli 40 eri lajista. Sinettiseuratoiminta alkoi vuonna 1992.
Kriteerit

Sinetin myöntämiselle on asiantuntijatietoon perustuvia laatukriteereitä, jotka sinetin haluavan seuran pitää täyttää. Kriteerit koskevat muun muassa liikkumista ja urheilua tukevaa toimintaympäristöä seurassa, harrastajien ja seuratoimijoiden innostuneisuutta; monipuolisuutta, lajitaitoja ja harjoittelua; urheilullisia elämäntapoja sekä kilpailemisen ja harrastamisen periaatteita.
Lajiliittojen tehtävänä on tarkastaa omat sinettiseuransa säännöllisesti.