stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jón Nordal

Jón Nordal (6. maaliskuuta 1926 – 5. joulukuuta 2024) oli islantilainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli Reykjavíkissa, Zürichissä, Kööpenhaminassa, Pariisissa, Roomassa ja Darmstadtissa.
Jónin varhaisessa tuotannossa Paul Hindemithin tyyli vaikutti esimerkiksi teokseen Konsertto orkesterille (1949). Hän omaksui vaikutteita myös muiden muassa Theodor Adornolta, Anton Weberniltä ja Darmstadtin koulukunnan jäseniltä. Viimeksi mainitun vaikutus tulee esiin orkesteriteoksessa Brotospril (1962). Jónin muiden teosten joukossa on Mstislav Rostropovitšin tilaama Choralis (orkesterille, 1982).
Jón Nordal toimi vuosina 1957–1992 Reykjavíkin musiikkikorkeakoulun johdossa.
Johannes Gustavssonin johtama Islannin sinfoniaorkesteri julkaisi vuonna 2016 Ondinella levytyksen Jónin orkesteriteoksista, joihin kuului Choralis.
Jäärauta

Jääraudat, joita käytetään vuorikiipeilyssä
Sukseen kiinnitettävä jäärauta
Jääraudat ovat kenkiin, suksiin tai lumilautaan kiinnitettävät apuvälineet, joiden alaspäin osoittavat piikit auttavat kiipeilyssä jäällä ja lumella. Myös moottorikelkoissa käytetään jäärautoja suojaamaan kiskojaselvennä.
Jääraudat vuori- ja jääkiipeilyssä

Vuori- ja jääkiipeilyssä jääraudoilla tarkoitetaan kenkien tai monojen pohjaan kiinnitettäviä metallista valmistettuja varusteita, joissa on alaspäin osoittavia 2-6 cm pitkiä piikkejä. Vuorikiipeilyssä niiden tarkoitus on estää kiipeilijän liukastumista jäällä, lumella tai kalliolla. Jääkiipeilyssä ja kiipeiltäessä ns. mixtaa (eng. mixed climbing, sekoitus jää- ja kalliokiipeilyä) niiden avulla kiivetään.
Vuorikiipeilyssä käytettyjä jäärautoja ei tule sekoittaa tasamaalla käytettäviin liukastumisesteisiin, joissa piikkejen sijaan on vain nastat.
Jääraudat hiihtovaelluksessa

Myös suksissa tai splitboard-lumilaudassa voidaan käyttää jäärautoja nousukarvojen kanssa noustaessa ylös kovaksi pakkautunutta lunta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jäärauta Wikimedia Commonsissa
Unelmavävyt

Unelmavävyt esiintymässä tammikuussa 2015.
Unelmavävyt on suomalainen tanssi-iskelmä-yhtye. Yhtye voitti vuonna 2004 SMORK-kilpailussa tanssiorkesterien Suomen-mestaruuden ja pääsi Kesäillan valssi -ohjelman kesän vakioyhtyeeksi.
Diskografia > Albumit

Kotini maailma (MTG 2005)
Lauluja tytöistä ja pojista (Spiral 2009)
Sydän (Sony Music 2011)
Diskografia > Singlet

Kotini maailma (2004)
Janina (2005)
Hiljaa hyvä tulla saa (2005)
Oletko vielä mun (2008)
Niin kaunis on hän (2008)
Kanssas kävelen rantaa (Ni Una Sola Palabra, Paulina Rubio) (2009)
Ikävä seuraa (2009)
Kartta kutsuu kulkemaan (2011)
Jonakin päivänä Feat. Mikko Mäkeläinen (2011)
Kokoonpano

Tuomas Myllylä (laulu ja kitara)
Vesa Saloranta (basso)
Mikko Lund (rummut)
Pekka Tervahartiala (koskettimet, haitari ja laulu)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Joonas Nyman (laulu ja kitara)
Petteri Määttänen (rummut)
Marko Oittinen (rummut)
Pekka Nebelung (2003-2006)
Sami Rajala (2003-2007)
Tommi Seikola (2003-2008
Henri Murtojärvi (2008-2010)
Niklas Söderlund (2003-2004)
Kauko Mäkinen (2003)
Karri Kerkelä (rummut)
Tomi Rinne (kitara)
Aiheesta muualla

Unelmavävyt Auraviihteen verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unelmavävyt Wikimedia Commonsissa
Isosannan saha

Työmiehiä rännillä Isosannan sahan alueella 1923.
Isosannan saha (ruots. Storsands såg, alk. Björneborgs Ångsågsbolag eli Porin Höyrysaha) oli vuosina 1862–1939 Porissa toiminut saha, joka 1870-luvulta lähtien kuului W. Rosenlew & Co:n omistukseen. Kyseessä oli yksi Suomen ensimmäisistä höyrysahoista. Sen rakennuksista oli vielä vuonna 2024 jäljellä vuonna 1922 valmistunut kaksikerroksinen saharakennus, sekä muita sivurakennuksia pihalla. Ne olivat Pihlavan ja Martinniemen sahojen ohella ainoa höyrysaha-aikakaudelta säilyneitä saharakennuksia, sekä vuodelta 1897 peräisin oleva voima-asema savupiippuineen. Molemmat kuuluivat ns. Porin teollisuusmaisemaan, joka oli yksi Museoviraston inventoimista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Alue on myös osa Porin kansallista kaupunkipuistoa.
Historia > Sahan perustaminen

Isosannan sahan historia alkaa vuonna 1859, jolloin porilainen liikemies Carl Johan Borg anoi lupaa sahalaitoksen rakentamiselle Porin keskustan tuntumassa sijaitsevalle Kokemäenjoen pohjoisrannan saarelle. Valtiovalta vapautti sahatoiminnan kaksi vuotta myöhemmin ja Borgin omistama saha käynnistyi lopulta kesällä 1862. Kyseessä oli ensimmäinen Kokemäenjoen vesistön alueelle perustettu höyrysaha. Isosannan saari kuului vielä tuolloin Ulvilan pitäjään, josta se siirrettiin Porin kaupunkiin vuonna 1894. Seuraavalla vuosikymmenellä Porissa aloitti toimintansa vielä viisi muuta höyrysahaa: Sofiegartenin saha (1871), Seikun saha (1872), Isosannan uusi höyrysaha (1872), Reposaaren saha (1872) ja Pihlavan saha (1875).
Saha rakennettiin kaksiraamiseksi ja sen koneistona oli ruotsalaiset Bolinderin sahauslaitteet. Sahan ensimmäinen höyrykone oli teholtaan 60 hevosvoimaa ja vuorokaudessa sen avulla voitiin sahata 250 tukkia. Vuosituotannon on arvioitu olleen 14 000–19 000 kuutiometriä.Työntekijöitä oli aluksi vajaat 40. Pispalanharjulle vuosina 1863–1864 rakennetun ns. punaisen tukkitien avulla Isosannan saha pystyi hankkimaan tukkipuuta aina Näsijärveä myöten.
Historia > Konkurssi ja omistajanvaihdos

Yhtiö ajautui kuitenkin nopeasti taloudellisiin vaikeuksiin ja joutui konkurssiin vuonna 1866. Suurin velkoja oli englantilainen investointipankki I. C. Im Thurn & Co., joka vaikutti myös usean muun suomalaisen sahateollisuusyrityksen taustalla. Isosannan saha toimi tämän jälkeen konkurssipesän pyörittämänä aina kevääseen 1871, jolloin järjestettiin pakkohuutokauppa. Huhtikuussa pidetty huutokauppa herätti myös valtakunnallista kiinnostusta, koska sahasta olivat kiinnostuneet Suomen suurimpiin teollisuusyrityksiin lukeutuneet Ahlström ja Rosenlew. Huutokaupassa Wilhelm Rosenlew harhautti muita ostajia huutamalla itse, mutta käyttämällä myös bulvaania. Rosenlew onnistuikin voittamaan huutokaupan, mutta yhtiön menettelyä pidettiin niin erikoisena, että se aiheutti pian kiivaan keskustelun Helsingissä ilmestyneen Helsingfors Dagbladin palstoilla. Lopullisesti koko saha siirtyi W. Rosenlew & Co.:n omistukseen vuonna 1877, kun yhtiö osti myös I. C. Im Thurn & Co.:n osuuden.
Vuonna 1872 aloitti toimintansa Seikun saha, jonka Rosenlew perusti Kokemäenjoen etelärannalle vastapäätä Isosannan sahaa. Tämän jälkeen Isosannasta alettiin käyttämään nimitystä Vanha saha. Juhannusaattona 1882 Isosannan sahalla otettiin käyttöön sähkövalo toisena paikkana koko Suomessa. Maan ensimmäinen sähkölamppu oli syttynyt aikaisemmin samana vuonna Finlaysonin tehtaalla Tampereella. Isosannan saha luopui höyryvoimasta vuonna 1913, jolloin sahalla siirryttiin kokonaan käyttämään sähköä.
Vuosisadan vaihteeseen mennessä molemmilla Rosenlewin sahoilla oli jo useita satoja työntekijöitä. He rakensivat aluksi rähjäisen hökkelikylän Isosantaan, jonne nousi nykypäivän mittapuiden mukaan slummimaisena pidettävä asuinalue. Kun Isosanta vuonna 1894 liitettiin Porin kaupunkiin, häädettiin työläiset asumuksistaan vuosisadan loppuun mennessä. Uusi hökkelikylä syntyi vain muutaman sadan metrin päähän Toejoelle, joka edelleen kuului Ulvilan pitäjään. Alueen surkeat olosuhteet kiinnittivät viranomaisten huomion vielä 1930-luvun lopulla ja parannuksia saatiin vasta vuoden 1941 jälkeen, jolloin myös Toejoki liitettiin Poriin.
Isosannan saha lopetettiin vuonna 1939. Kaksi vuotta myöhemmin Rosenlew muutti entisen sahalaitoksen puutalotehtaaksi, joka toimi 1950-luvulle saakka.
Sahan pihaan on rakennettu luutavammin 70-luvun lopulla junaraide, tosin käyttö ei ole varmaa, sillä sahatoiminta loppui jo 50-luvulla. Kyseinen raide oli oikoraide entiselle Electroluxin tehtaalle, joka meni mm. Toejoen koulun takaa ja Vanhansahankatua pitkin.
Palo

Suojeltu saharakennus tuhoutui täysin tulipalossa 15.8.2024.
Aiheesta muualla

Satakunnan Museon Teollisuustyön jäljillä (Arkistoitu – Internet Archive) -verkkoaineisto
Rosenlew-museo (Arkistoitu – Internet Archive)
Isosannan saha 2016. Kuvan rakennus tuhoutui tulipalossa elokuussa 2024.
Kari Korkman

Kari Korkman (s. 1959, Vaasa) lähde? on helsinkiläinen muotoilu- ja arkkitehtuurialojen vaikuttaja. Korkman on Luovi Productions Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja, ja käynnistänyt lukuisia muotoilun arvostusta ja kansainvälisyyttä edistäviä hankkeita niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Koulutus

Kari Korkman on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1990. Hänet promovoitiin taiteen ja suunnittelun kunniatohtoriksi Aalto-yliopistossa kesäkuussa 2019.
Ura

Toimitusjohtaja ja perustaja yrityksessä Luovi Productions Oy. Luovi on perustanut ja tuottaa muun muassa Helsinki Design Week -kaupunkifestivaalia (vuodesta 2005 alkaen) sekä julkaisee Helsinki Design Weekly -mediaa (vuodesta 2014 alkaen). Luovi on perustanut lukuisia menestyneitä konsepteja, kuten Design Market- varastomyyntitapahtuman, kansainväliseen suosioon nousseen Design Diplomacy -keskusteluformaatin sekä Fiskars Village Art & Design Biennale -kokonaisuuden (vuodesta 2019 alkaen). Luovi Productions on myös lisensioinut japanilaisten arkkitehtien kehittämän PechaKucha Nightin Suomeen vuonna 2006. Lisäksi Korkman on kuratoinut lukuisia muotoilunäyttelyitä ensimmäisestä  Design Partners -tapahtumasta Helsingissä vuonna 2001 Arkkitehdin talo -näyttelyyn Fiskarsissa 2022.  Kansainvälisistä kuratoinneista laajin on ollut Helsinki-Madrid FinDesign vuonna 2009 Mataderon kulttuurikeskukseen Madridissa. Korkmanin johdolla Luovi valmistelee useita uusia kulttuuritapahtumia avattavaksi tulevina vuosina.
Kari Korkman on kansainvälisen World Design Weeks -verkoston perustaja- ja hallitusjäsen. Korkman toimi maailmanlaajuisen verkoston puheenjohtajana ensimmäiset vuodet 2016–2020. Hän on edustanut luovia aloja Suomen Madridin kulttuuri-instituutin hallituksessa vuodesta 2014.
Korkman on palkittu lukuisilla alan tunnustuksilla, mm. muotoilun ammattilaisjärjestö Ornamon Ornamo-pallolla (2011), Suomen Taideteollisuusyhdistyksen/Design Forum Finlandin Estlander-mitalilla (2012), sekä Helsinki hauskemmaksi -palkinnolla (2009).
Yksityiselämä

Perheeseen kuuluu puoliso Katriina ja kolme aikuista tytärtä Anni, Iris ja Taru. Korkman harrastaa kilpapurjehdusta ja kunnostaa vapaa-aikana suvun vanhaa huvilaa Vaasassa.lähde?
Aiheesta muualla

https://www.kauppalehti.fi/uutiset/kari-korkman-valittiin-kansainvalisen-designverkoston-johtoon/e59b87b8-a7cb-301f-bc03-91db42770ed3
https://www.is.fi/taloussanomat/art-2000001281018.html
https://www.hs.fi/pkseutu/art-2000004672122.html
https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000006632119.html
https://issuu.com/aaltouniversity/docs/aum25_fi_web_9f0fcc2c13f953/s/157167
https://www.hbl.fi/artikel/arkitektritade-smahus-ar-trenden-kari-korkman-planerar-sommarens-arkitekturjippo/
https://www.revista-atelierul.ro/2019/09/03/kari-korkman-there-is-a-wide-grey-area-in-between-art-and-design/
https://10xfinland.fi/kari-korkman/
https://www.aalto.fi/fi/uutiset/muotoilun-edistaja
https://helsinkidesignweek.com/podcasts/helsinki-design-weekly-podcast-3-kari-korkman/
https://www.city.fi/yhteiskunta/kierratetty+helsinki+osa+3+kari+korkman/8411
https://www.radiohelsinki.fi/podcastit/miten-tulevaisuuden-helsinkia-muotoillaan/
https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000006228200.html
Puuro

William Hemsley (1893)
Veteen keitettyä kaurapuuroa.
Puuro on yleensä viljasta vedessä tai maidossa keittämällä tehty paksuhko, lusikalla syötävä ruoka.  Puuroa voidaan tehdä esimerkiksi vehnästä, kaurasta, ohrasta, riisistä tai rukiista. Puuron mausteena käytetään yleisesti suolaa. Puuroon saatetaan joskus lisätä esimerkiksi voita ("voisilmä"), sokeria, hunajaa, maitoa tai siirappia. Riisipuuron päälle ripotellaan usein kanelia. Puurojen lisukkeena voidaan käyttää puurosta riippuen myös esimerkiksi kiisseliä, marja- tai sekahedelmäkeittoa, tuoreita marjoja, marjasosetta tai hilloa. Puuroa syödään perinteisesti aamiaisella, mutta myös lounaalla tai päivällisellä. Varsinkin vispi- tai riisipuuroa tarjotaan usein jälkiruoaksi. Varsinkin aiemmin oli tapana paistaa tähteeksi jäänyt puuro voilla voidellussa pannussa. Nestepitoista, laihaa puuroa sanotaan velliksi.
Puuro voidaan valmistaa esimerkiksi mikroaaltouunissa, kattilassa liedellä tai hauduttamalla uunissa. Mikroaaltouunissa valmistettavasta puurosta voidaan käyttää esimerkiksi nimitystä mikropuuro.
Puuroja voidaan myös valmistaa keittämättä; tällaisia puuroja kutsutaan tuore- tai raakapuuroiksi. Tuore- ja raakapuuroja valmistetaan laittamalla hiutaleet esimerkiksi illalla nesteeseen turpoamaan, ja aamulla puuro on valmis nautittavaksi. Nesteen määrää voi vaihdella mielensä mukaan tai korvaamalla sen esimerkiksi jogurtilla.
Ravitsemuksessa

Vuonna 1995 tehdyssä australialaistutkimuksessa havaittiin, että maidon kanssa nautitun kaurapuuron tuottama kylläisyysvaikutus kesti kaksi kertaa pidempään kuin myslillä ja noin 1,8 kertaa pidempään kuin maissihiutaleilla.
Puuro ruoanlaitossa

Puuronkeitto voi olla myös välivaihe muun ruokalajin valmistamisessa. Esimerkiksi porkkanalaatikko perustuu riisi-, ohraryyni- tai mannapuuroon ja porkkanasoseeseen. Myös karjalanpiirakat täytetään yleensä riisipuurolla.
Puuro kouluruokana

Erilaiset puurot ovat olleet suosittuja myös kouluruokana, ja nykyisinkin ne sopivat täyttämään vaatimusta kasvisruokien tarjoamisesta koulussa. Puurot ovat myös edullisia valmistaa. Puuro kouluruokana kuitenkin jakaa mielipiteitä aiempaa enemmän.
Historiaa

Ensimmäiset viittaukset veteen keitetystä puurosta löytyvät Egyptistä ajanlaskun alusta. Skandinaavisissa lähteissä puuro mainitaan 1000-luvun alun viikinkisaagoissa. Puuro on balttialainen lainasana, ja Kannaksella sanasta on tunnettu muoto putro. Savossa ja Karjalassa puuroa on kutsuttu nimellä huttu, ja itäisimmissä osissa Suomea venäläisillä nimillä kaassa tai kaassu. Ruotsalaista alkuperää oleva sana velli on tarkoittanut löysää puuroa.
Erilaisia puuroja

helmipuuro
hirssipuuro
kaurapuuro
maissipuuro
grits
polenta
mannapuuro
suklaapuuro
vispipuuro
marjapuuro
ruismarjapuuro
vispipuuro
ohrapuuro
ohraryynipuuro
ohrajauhopuuro
perunapuuro
helmipuuro perunasuurimoista
inkoonpuuro eli pastanttipuuro perunasta ja ohrajauhosta
riisipuuro
ruispuuro
tattaripuuro
tuorepuuro
uunipuuro
vehnäpuuro
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harjula, Mari: Puuro on perusruokaa parhaimmillaan. Kotiliesi.  22.11.2010. Arkistoitu 29.4.2013.
Mustasaari

| Mustasaari Korsholm |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Raippaluodon silta
Sijainti:  63°06′45″N, 021°40′40″E
Maakunta:  Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Vaasan seutukunta
Kuntanumero:  499
Hallinnollinen keskus:  Sepänkylä
Perustettu:  1348
Kuntaliitokset:  Koivulahti (1973) Raippaluoto (1973) Björköby (1973) Sulva (1973, osa)
Pinta-ala ilman merialueita:  866,56 km² 106:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  3 178,60 km² 22:nneksi suurin 2022 
– maa:  849,17 km²
– sisävesi:  17,39 km²
– meri:  2 312,04 km²
Väkiluku:  19 739 55:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  23,25 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,7 %
– 15–64-v.:  58,0 %
– yli 64-v.:  22,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  28,4 %
– ruotsinkielisiä:  68,2 %
– muut:  3,4 %
Kunnallisvero:  8,40 % 199:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Rurik Ahlberg
Kunnanvaltuusto:  43 paikkaa
  2021–2025   • RKP   • Muut   • PS   • SDP   • KD:   34 5 2 1 1
mustasaari.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustasaari (ruots. Korsholm) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa. Vaasan kaupunki perustettiin aikoinaan Mustasaareen, ja nykyään Mustasaari ympäröi kaupungin. Mustasaari on rannikkokunta, jolla on tasaista maaseutumaisemaa sekä laaja saaristo. Kunnassa asuu 19 739 ihmistä, ja sen pinta-ala on 3 178,60 km², josta 17,39 km2 on sisävesistöjä ja 2 312,04 km2 merialueita. Väestötiheys on 23,25 asukasta/km2.
Kunta on kaksikielinen. Asukkaista 68,2 prosenttia puhuu äidinkielenään ruotsia ja 28,4 prosenttia suomea. Suomenkielisiä alueita ovat lähinnä keskustaajama Sepänkylä ja etelän Tuovila, joissa on suomenkieliset peruskoulut. Muualla kunnassa enemmistö on ruotsinkielinen.
Nykyinen Mustasaaren kunta muodostettiin vuonna 1973 vanhan Mustasaaren pitäjän alueella olleista Mustasaaren, Koivulahden, Raippaluodon ja Björköbyn kunnista ja mantereen puoleisesta osasta Sulvan kuntaa. 20. tammikuuta 1975 vahvistetussa uudessa vaakunassa on siksi viisi toisiinsa kiedottua nauhaa kuvaamassa yhdistyneitä kuntia. Sundomin kylä Sulvan kunnasta liittyi samalla Vaasan kaupunkiin.
Edes vanhan Mustasaaren alue ei enää nykyään ole saari maankohoamisen takia, mutta suomenkielinen nimi Mustasaari ja ruotsinkielinen nimi Korsholm 'Ristisaari' ovat säilyneet keskiajalta.
Nimen alkuperä

Mustasaaren pitäjä mainitaan nimellä Mustasaari sockn ensimmäisen kerran vuonna 1348. Ruotsiksi ääntäminen muuttui ajan saatossa muotoon Mussor. Kun pitäjään perustettiin Vaasan kaupunki vuosina 1606–1611, se tunnettiin nimellä Mussar, ennen kuin kaupungille annettiin nykyinen nimi Vaasa. Vuonna 1927 Mustasaaren kunnan ruotsinkielinen nimi muutettiin Korsholmiksi, Korsholman linnan mukaan.
Agricolan Registerissä vuodelta 1540 nimi oli Mustsåår, ja 1630-luvulta on maininta muodosta Mustar. Kun Vaasan kaupunki perustettiin vuonna 1606, seurakunnan nimi oli myös Vaasan kaupunki ja Mustasaaren anneksi (1772). Vuosina 1807–1867 Mustasaaren nimi oli Vaasan ja Mustasaaren seurakunta. Sen jälkeen Vaasa oli itsenäinen seurakunta.
Nimi säilyi suomenkielisenä ruotsalaisen kieliyhteisön sisällä, joskin välillä äänteellisesti muuntuneena, kuten asiakirjamerkinnöistä voidaan todeta. Nimi Mustasaari on alkuaan tarkoittanut mereltä lähestyttäessä tummalta näyttävää (ehkä metsäpalon polttamaa) saarta, joka on sittemmin kuroutunut kiinni mantereeseen. Saaren nimi on kehittynyt myös kylännimeksi ja siitä pitäjännimeksi.
Historia > Korsholman linna ja emäseurakunta (1300–1606)

Mustasaaren alue oli 1000-luvun lopulle saakka veden alla, eikä alueelta siten ole tehty esihistoriallisia löytöjä. Mustasaaresta tuli kirkko- ja kauppakeskus 1200-luvulla. Ensimmäinen kappeli rakennettiin todennäköisesti Kappelinmäelle ja rannikolle perustettiin kauppapaikka ja satama. Pähkinäsaaren rauhan myötä Suomen puolustusta lujitettiin ja osaksi keinotekoiseen saareen rakennettiin 1300-luvulla Korsholman linna. Ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1384. 1390-luvulla Korsholma oli muutaman vuoden ajan vitaaliveljien tukikohta.
Mustasaari sai uuden kirkon 1300-luvun lopulla. Pyhälle Marialle omistettu kirkko oli maaseurakunnan ja kaupunkiseurakunnan yhteinen kirkko. Mustasaari on kaikkien Etelä-Pohjanmaan seurakuntien emäseurakunta, sillä ne kaikki on erotettu siitä joko suoraan tai välillisesti. 1300-luvulla Mustasaaresta erotettiin Isokyrö, 1500-luvun alussa Vöyri, vuonna 1576  Laihia ja Maalahti vuonna 1607.
1400-luvulla Korsholma oli mm. Krister Niilonpoika Vaasan, Kaarle Knuutinpoika Bonden sekä Sten Sture vanhemman läänityksenä. Korsholman linna oli hallintokeskus, josta hallittiin Pohjanmaan lisäksi Länsipohjan aluetta vuoteen 1441. 1500-luvun alussa linnan korvasi Korsholman kuninkaankartano, joka toimi maaherran asuntona 1600-luvulle asti sekä koko Pohjanmaan hallintokeskuksena vuoteen 1555.
Mustasaaren asutus oli 1500-luvulla jo varsin tiheä. Asutus keskittyi mantereelle Mustasaaren ja Koivulahden alueille. Raippaluodon vanhin asuinpaikka, Vallgrund, mainitaan asiakirjoissa jo 1407. Myös Björköbyn saarilla oli 1500-luvulla melko tiivis asutus. Väestön tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely, kauppa, kalastus ja hylkeenpyynti.
Historia > Kaupunkioikeudet (1606–1852)

Vuonna 1606 kuningas Kaarle IX päätti keskittää Pohjanmaan kaupankäynnin kaupunkeihin ja antoi kaupunkioikeudet Mustasaarelle. Vuonna 1611 kaupungin nimi muutettiin hallitsijasuvun mukaan Vaasaksi. Korsholman kreivikunta oli Oxenstierna-suvun läänityksenä vuosina 1651–1680.
Vuodesta 1552 Mustasaaren yhteyteen kuuluneesta Sulvasta tuli vuonna 1607 Maalahden kappeli. Sulvan ensimmäinen kirkko rakentui 1626–1628 ja kirkon yhteyteen rakentui kellotapuli 1756. Nykyinen Sulvan kirkko rakentui 1783–1786. Koivulahdessa oli keskiajalla oma kirkko ja nykyistä kirkkoa ryhdyttiin rakentamaan 1691, jolloin Koivulahdesta tuli Mustasaaren kappeli. Mustasaaren kirkkoa laajennettiin 1600-luvulla ja 1749–1753 se muutettiin ristikirkoksi. Raippaluodossa oli 1600-luvulla pieni saarnahuone ja vuonna 1775 perustettiin Raippaluodon saarnahuonekunta, jolle rakennettiin puukirkko 1781. Björköbyn ensimmäinen kirkko rakentui 1700-luvun lopulla ja nykyinen kirkko rakentui vuonna 1859.
Mustasaaren kasvua hidastivat aluksi huonot satamaolot, isonvihan aikaiset tuhot sekä 1700-luvun alun kauppapakot. Suomen sodan aikana, kesällä 1808, kaupungin keskusta tuhoutui pahoin ruotsalaisten ja venäläisten välisessä taistelussa. Maaliskuussa 1809 venäläiset veivät 3000-miehisen osaston Mustasaaren ja Raippaluodon kautta Merenkurkun yli jäitse Uumajaan ja takaisin. Sulvan talonpojat olivat aikoneet käydä edellisenä kesänä venäläisten kimppuun Tuovilassa, mutta yritys kuivui kuitenkin kokoon.
Vuonna 1852 kaupunki paloi ja tulipalon jälkeen Vaasa siirrettiin Klemetsön niemelle. Samalla siitä tehtiin itsenäinen seurakunta. Mustasaaren seurakunta kunnosti tulipalossa tuhoutuneen Pyhän Marian kirkon tilalle kirkokseen vuosina 1777–1786 rakennetun hovioikeuden talon.
Historia > Mustasaaren kunta (1852–)

Mustasaaren seudun taloudellinen ja henkinen kehitys oli 1800-luvulla vireätä. Väistyvä meri luovutti jatkuvasti viljavaa maata ja kalastus sekä hylkeenpyynti olivat edelleen tuottoisia. Vähitelleen syntyi myös teollisuutta ja Mustasaari oli tunnettu lasitehtaasta, paperitehtaasta, panimosta, viinanpolttimosta, tiilitehtaasta ja karvaamosta. Alueen maataloutta edisti maanviljelyskoulun perustaminen vuonna 1859 ja maanviljelyskoulun perustaminen 1900-luvun alussa.
Ensimmäiset kansakoulut avattiin 1870-luvulla ja vuosisadan vaihteessa Mustasaareen perustettiin myös ensimmäiset nuorisoseurat, maamiesseurat sekä raittiusseurat. Koivulahden kotiteollisuuskoulu aloitti toimintansa vuonna 1913. Talouselämää piristi Mustasaaren kautta kulkevan Vaasan–Seinäjoen rautatien valmistuminen vuonna 1883.
1900-luvulla Mustasaaren väestökehitys oli epäsuotuisaa, sillä väestöä muutti pois teollisuuden puuttumisen vuoksi. Mustasaaren, Koivulahden, Sulvan ja Raippaluodon alueilla väestö väheni 1930-luvulta 1970-luvulle asti, mikä johti suuriin aluejärjestelyihin. Mustasaaren kuntaan liitettiin kokonaan Björköbyn, Koivulahden ja Raippaluodon kunnat kokonaan sekä osia Sulvasta. Samalla 47 km2 kokoinen alue Mustasaaresta liitettiin Vaasaan.
Joulukuussa 2018 Mustasaari ja Vaasa esittivät liitossopimusta. Neuvoa-antavassa kansanäänestyksessä liitosta vastusti 61,3 prosenttia kuntalaisista. Äänestyprosentti oli poikkeuksellisen korkea, 76,4.
Maantiede

Mustasaaren kunta koostuu eteläisestä maaseutualueesta, Vaasaa ympäröivästä keskusalueesta sekä saaristosta, jonka suurimmat saaret ovat Raippaluoto ja Björköby. Saaristosta suuri osa on Unescon maailmanperintökohdetta.
Mustasaaren naapurikunnat ovat Laihia, Maalahti, Vaasa ja Vöyri.
Mustasaaressa on 213 järveä, joista suurimmat ovat Karperöfjärden, Vallviken ja Storträsket.
Maantiede > Luonto

Osittain tai kokonaan Mustasaaren kunnan alueella on 11 Natura 2000 -kohdetta: Ängesholmen, Igelträsket, Furubacken, Merenkurkun saaristo, Vedahugget, Sidländet, Iskmo ön, Södra Stadsfjärden-Söderfjärden-Öjen ja Vassorfjärden. Vassorfjärden-Österfjärden-Söderfjärden on arvokas suistoalue, jolla on merkitystä sekä pesiville että muuton aikana levähtäville linnuille.
Maantiede > Kylät

Anixor, Brändövik, Böle 1, Björköby, Helsingby, Iskmo, Jungsund, Karkkimala, Karperö, Kaukaluoto, Koivulahti, Koskö, Kuni, Martoinen, Miekka, Munsmo, Norra Vallgrund, Panike, Petsmo, Puntainen, Raippaluoto, Riimala, Runsor, Singsby, Sepänkylä, Sulva, Söderudden, Södra Vallgrund, Taurila, Tuovila, Tölby, Vassor, Veikkaala, Vikby, Voitila, Västerhankmo, Österhankmo