stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tenzing Norgay
Vuorikiipeilijänä > Kantajasta kantajien järjestäjäksi

Norgay työskenteli useita vuosia Khumjungissa merkittävän perheen luona, mutta pakeni teininä vaikeita oloja Intian Darjeelingiin. Siellä brittiläinen tutkimusmatkailija Eric Shipton palkkasi hänet vuoden 1935 tiedusteluretkikuntaan kantajaksi. Tutkimusmatka suuntautui Mount Everestin Tiibetin-puoleiselle pohjoisseinämälle. Norgay oli 1930-luvulla vielä kahdella vastaavalla brittiläisellä tutkimusmatkalla.
Norgay ryhtyi toisen maailmansodan jälkeen kantajien järjestelijäksi eli sirdariksi ja osallistui useisiin retkikuntiin. Hän pujahti Earl Denmanin ja šerpa Ange Dawan kanssa Tiibetiin, ja he yrittivät vuonna 1947 nousta Everestille. He pääsivät 6 700 metriin, mutta joutuivat kääntymään takaisin lumimyrskyn takia.
Vuorikiipeilijänä > 1950-luvun alun ensimmäiset retkikunnat

Kiinan hyökättyä 1950 Tiibetiin ja lopulta vallattua sen maa kiristi entisestään rajaa. Nepal oli kuitenkin alkanut avautua ulkomaalaisille seikkailijoille, ja jo vuonna 1951 pääosin briteistä koostunut retkikunta tutki Everestin eteläistä seinämää ja mahdollisuuksia kiivetä sitä pitkin huipulle. Norgayn lisäksi retkikuntaan osallistui myös uusiseelantilainen Edmund Hillary.
Norgay oli vuonna 1952 mukana sveitsiläisellä retkikunnalla, joka yritti nousta Everestille niin sanottua Lhotse-seinämää pitkin. Norgay ja Raymond Lambert pääsivät melkein 8 600 metriin eli vain 300 metrin päähän huipusta, kun he joutuivat kääntymään huonon sään takia takaisin.
Vuorikiipeilijänä > Nousu huipulle

John Huntin johtama retkikunta yritti Everestin huipulle 1953. Se oli kahdeksas merkittävä retkikunta vuoden 1852 jälkeen. Huntin ryhmään kuului yli 350 kantajaa, 20 šerpaopasta ja 13 länsimaista vuorikiipeilijää. Norgay palkattiin mukaan vuorikiipeilijäksi eikä šerpaksi, mikä osoitti sitä, kuinka paljon häntä arvostettiin jo tässä vaiheessa.
Retkikunta pääsi maaliskuussa perusleirille ja perusti sen jälkeen kahdeksan yläleiriä sekä totuttautui korkeaan ilmanalaan. Ryhmä oli toukokuun lopulla aivan huipun läheisyydessä, ja 26. toukokuuta Tom Bourdillon ja Charles Evans yritti ensimmäisenä parina huipulle. He joutuivat kääntymään takaisin vain 100 metrin päässä huipusta happimaskin petettyä.
Edmund Hillary ja Tenzing Norgay olivat vuorossa 29. toukokuuta. He lähtivät matkaan aamulla kello 6.30. Aamu oli kristallinkirkas, ja he olivat kello 9 etelähuipulla. Sieltä he kiipesivät 10 metriä pitkän pystysuuntaisen kiviseinämän ja viimeiset askeleet harjannetta pitkin Everestin huipulle. He pääsivät 11.30 ensimmäisinä ihmisinä huipulle ja viettivät siellä 15 minuuttia. Norgay jätti buddhalaisena huipulle ruokauhrin.
Yleisesti ollaan sitä mieltä, että ilman Norgayn panosta ei Everestin valloitus olisi onnistunut, sillä Norgay oli kokenut ammattiopas, jonka tuki Hillarylle oli korvaamaton. Tämän Hillary rehdisti myönsikin, sillä hän halusi jakaa maineen ja kunnian aina kumppaninsa kanssa. Aluksi Hillary kertoi miesten nousseen huipulle ”lähes samaan aikaan”, mutta myöhemmin muistelmissaan niin Norgay kuin Hillarykin kirjoittivat Hillaryn nousseen huipulle ensin ja Norgayn viisi–kuusi askelta hänen jäljessään. Hillary otti huipulla kuuluisan kuvan Norgaystä, mutta Hillarysta ei ole kuvaa, koska Norgay ei osannut käyttää kameraa Hillaryn noustessa huipulle.
Everestin huipulle nousun jälkeen

Intian pääministeri Jawaharlal Nehru halusi Norgayn ja Hillaryn suorituksen jälkeen perustaa Intiaan vuorikiipeilyinstituutin. Himalayan Mountaineering Institute perustettiinkin 1954 Darjeelingiin. Norgay toimi 1954–1976 sen käytännön koulutuksen johtajana ja kuolemaansa asti instituutin neuvonantajana.
Bhutanin kuningas Jigme Singye Wangchuck palkkasi Norgayn 1975 turistioppaaksi. Bhutan oli alkanut vain hieman aiemmin päästää ulkomaalaisia matkailijoita maahansa. Norgay perusti 1978 vaellusyrityksen Tenzing Norgay Adventuresin.
Yksityiselämä

Norgay oli kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa Dawa Phuti kuoli nuorena 1940-luvulla. Norgay ja Phuti saivat kaksi tytärtä. Norgay ei saanut toisen vaimonsa Ang Lahmun kanssa lapsia, mutta kolmannen vaimonsa Dakkun kanssa hän sai kolme poikaa ja tyttären. Norgay oli itse lukutaidoton, mutta puhui kuutta kieltä. Hän ei ollut käynyt kouluja, mutta pystyi lähettämään neljä nuorinta lastaan yhdysvaltalaisiin yliopistoihin.
Norgay kuoli 71-vuotiaana 9. toukokuuta 1986.
Merkitys ja tunnustukset

Norgayn suoritus teki hänestä kansallissankarin sekä monille nepalilaisille että intialaisille, ja hän sai muun muassa brittiläisen Yrjön mitalin ja Nepalin tähden ritarikunnan kunniamerkin. Norgay nousi köyhyydestä kansainvälisesti tunnetuksi henkilöksi, ja hän auttoi useita muitakin eteläaasialaisia tekemään menestyksekkään uran vuorikiipeilijänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tenzing Norgay Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Edmund Hillary ja Tenzing Norgay Mount Everestin huipulle nousun jälkeen.
Tenzing Norgayn patsas, jonka mallina oli Hillaryn ottama kuva Mount Everestin huipulla.
Gemmologia

Korukiviä ja puolijalokiviä
Gemmologia eli jalokivioppi on tieteenala, joka tutkii jalokiviä.
Tieteenä gemmologia on osa mineralogiaa, mutta työnkuvaltaan gemmologi eli jalokiviasiantuntija on lähempänä kultaseppää kuin mineralogia.lähde? Suomen Gemmologinen seura järjestää alan koulutusta ja jakaa diplomigemmologin titteleitä.selvennä Diplomigemmologin toimenkuvaan kuuluvat muun muassa jalokivien tutkimus, tunnistus, luokittelu, aitoustodistusten kirjoittaminen ja hinta-arviointi.
Geologia tutkii maapalloa ja sen aktiivisuutta. Sen alatiede mineralogia on mineraaleja koskeva tiede. Gemmologia kehittyi mineralogiasta omaksi tieteenalaksi 1800-luvun lopulla.
1920-luvulta lähtien on markkinoille ilmestynyt synteettisiä eli ihmisten valmistamia jalokivimateriaaleja. Viime aikoina on yhä useammin tavattu myös eri tavoin käsiteltyjä kiviä, joista kaikki eivät ole markkinoiden hyväksymiä. Aitojen jalokivien arvoa pidetään yllä laboratorioiden tunnistuskeinoilla. Aito jalokivi on luonnon valmistama tuote.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Gemmologinen Seura r.y.
The Gemmological Association and Gem Testing Laboratory of Great Britain[vanhentunut linkki]
Canadian Institute of Gemmology: Gemology World
Tulum

| Tulum |
| --- | --- |
 Tulumin raunioita Karibianmeren rannalla.
 lippu
 Tulum
 Koordinaatit: 20°13′N, 87°28′W 
Valtio:   Meksiko
Osavaltio:  Quintana Roo
Kaupunki:  Tulum
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 040 km²
Korkeus:  5 m
Väkiluku:  28 263
 – Väestötiheys:  13,9 as./km²
 
 tulum.gob.mx 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tulum on kunta Jukatanin niemimaalla Quintana Roon osavaltiossa Meksikossa noin 130 kilometriä etelään Cancúnista Karibianmeren rannalla. Vuonna 2010 kunnassa oli noin 28 000 asukasta, joista noin 18 000 asui kunnan samannimisessä keskustaajamassa. Muita Tulumin kunnan kyliä ovat Akumal, Cobá ja Ciudad Chemuyil, joissa on noin 1 300 asukasta kussakin.
Tulumin keskustaajama on merkittävä turistinähtävyys, koska siellä sijaitsevat esikolumbiaanisen mayakaupungin rauniot. Alue jakautuu kolmeen: arkeologinen kaivausalue, moderni pueblo (kylä) ja hotellikeskittymä.lähde?
Tulum merkitsee muuria, mutta entiset asukkaat kutsuivat sitä ilmeisesti nimellä Zama, eli aamunkoitto.lähde?
Historiaa

Useimpien arkeologien mielestä Tulum oli asutettuna mayojen myöhäisellä jälkiklassisella kaudella (1200—1521). Varhaisin päiväys, joka alueelta on löydetty, on vuodelta 564. Merkintä on steelassa, joka on nykyisin British Museumissa. Kivipaasi on luultavasti tuotu Tulumiin Tankahista, joka sijaitsee neljä kilometriä Tulumista pohjoiseen. Nykyisin jäljellä olevat rakennelmat ovat vuosilta 1200–1450. Kaupunki pysyi asutettuna espanjalaisten konkistadorien vallattua Jukatanin, mutta se hylättiin 1500-luvun loppuun mennessä.
Ensimmäisen yksityiskohtaisen kuvauksen raunioista julkaisivat arkeologit John Lloyd Stephens ja Frederick Catherwood vuonna 1843.
Tulum oli mayojen satamakaupunki, jonka kautta kulki turkooseja ja jadea. Sen ympäri rakennettiin 784 metriä pitkä muuri, joka oli kolmesta viiteen metriä korkea ja seitsemän metriä paksu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
tulum.gob.mx (englanniksi)
Tulum travel Information website (englanniksi)
Tulumin muinaiskaupungin kartta
Pyhä kauhu

| Pyhä kauhu |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ambrose Bierce
Genre:  novelli, kauhukirjallisuus
Suomennos
Suomentaja:  Väinö Hämeen-Anttila
Kustantaja:  Karisto Oy
Julkaistu:  1996, 1. p. 1934
Ulkoasu:  Timo Kuoppala
Sivumäärä:  107
ISBN:  951-23-3595-6
Sarja: Pokkaristo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pyhä kauhu, alaotsikoltaan Kuusi kertomusta, on Karisto Oy:n vuonna 1996 julkaisema kauhunovellikokoelma yhdysvaltalaisen Ambrose Biercen tuotannosta. Kyseessä on suomennoksen toinen korjattu painos ja kielentarkistus on suoritettu julkaisuvuonna.
Kirja kuuluu Pokkaristo-sarjaan. Sarjan ulkoasusta vastaa Timo Kuoppala.
Alun perin kertomukset on valinnut ja englannin kielestä suomentanut Väinö Hämeen-Anttila vuonna 1934. Novellit ovat Biercen tunnetuimmasta kokoelmasta In the Midst of Life ('Keskellä elämää').
Sisällys

Pyhä kauhu
Tapaus Owl Creekin sillalla
Mies ja käärme
Parker Adderson, filosofi
Tukittu ikkuna
Armonisku
Kirjan viimeisellä sivulla on yhteenveto Ambrose Biercen vaiheista.
Niminovelli

Tarina sijoittuu 1800-luvun Yhdysvaltoihin. Pääosassa on Jefferson "Jeff" Doman, joka on lähtenyt kuusi vuotta sitten New Jerseyn Elizabethtownista Kaliforniaan etsimään kultaa. Elizabethtowniin jäi hänen rakastettunsa Mary Matthews, jonka kanssa Doman aikoo palatessaan avioitua. Matthews on sanonut lähtevänsä etsimään Domania, jos tätä ei ala kuulua.
Doman päätyi lopulta Red Dog -nimiselle paikkakunnalle. Siellä hänen ystäviinsä kuului Barney Bree, joka oli sittemmin lähtenyt Hurdy-Gurdyn kaivosleirikylään. Kylä sijaitsee Rio San Juan Smithistä erkanevan Intiaanipuron varrella.
Kullankaivajien kylässä Bree on päätynyt haudankaivajaksi ja sittemmin kuollut. Sitä ennen hän oli haudannut paikallisen kuuluisuuden, Manuelita Murphyn. Tämä oli syntynyt San Pedron lähetysasemalla ja kuollut 47-vuotiaana. Tämä Messalinaan verrattu nainen oli saanut lisänimen "Arpinen". Hänen luonteestaan kertonee jotain se, että hänen haudallaan on muistovärssy "Se naikkonen oli itse pyhä kauhu" ja arkkuun kiinnitetyssä metallilaatassa on vainajan henkilötietojen lisäksi luonnehdinta "Helvetti on hänen kaltaisiaan täynnä". Kaivaessaan Murphyn hautaa Bree löytää kultapitoisen kvartsiesiintymän. Bree on Domanille palveluksen velkaa ja kirjoittaa tälle Red Dogiin pyytäen yhtiötoverikseen.
Doman tulee avanneeksi Breen kirjeen vasta pari vuotta sen lähettämisen jälkeen. Hän lähtee Hurdy-Gurdyn kylään, joka on tuolloin ollut autiona jo kaksi vuotta. Hän paaluttaa kaivospalstan "Arpisen" haudan ympäriltä ja alkaa avata tämän hautaa ja jatkaa työtä vielä täysikuun valossa. Hän havaitsee, että "Arpisen" arkku on laskettu syvään ja ahtaaseen hautaan ylösalaisin. Nostettuaan arkun pystyasentoon hän alkaa saada outoja tuntemuksia ja mm. pelästyy omaa varjoaan, jonka kuunvalo luo arkun pintaan. Doman ei ole itse nähnyt "Arpista", mutta kuullut tästä tarinoita. Nyt hän alkaa kuvitella, että arkkuun on haudattu hänen morsiamensa Mary. Domanin lähdettyä tämä oli nimittäin tutustunut newyorkilaiseen peluriin nimeltä Jo Seeman. Seeman oli haavoittanut Marya teräaseella kasvoihin ja joutunut Sing Singin vankilaan. Kirjeessään Domanille Mary oli kuitenkin kertonut vamman johtuvan siitä, että hän oli pudonnut hevosen selästä. Mary oli lähettänyt Domanille tuoreen valokuvansa ja arvellut, että kasvoja rumentava arpi olisi täysi syy parin eroon. Doman kokee nyt arkun vihollisekseen, lyö puukkonsa kahvalla arkun pohjaan kiinnitettyä metallilevyä ja tulee samalla hajottaneeksi koko arkun.
Muutaman kuukauden päästä Hurdy-Gurdyyn tulee San Franciscon seurapiireihin kuuluva seurue, joka on matkalla Yosemiteen. Seurue löytää Domanille kuuluneen aasin luurangon sekä avatun haudan ja siellä olevat kahden ihmisen jäänteet. Eräs nuorukainen luulee löytävänsä haudasta myös kultaa, mutta seurueessa oleva Porfer-niminen mies toteaa, että löytö on pelkkää katinkultaa. Seurueen ainoa naisjäsen, rouva Porfer, on tällä välin vetäytynyt haudan äärestä. Hän löytää Domanille kuuluneen takin riekaleita ja sen kätköistä lompakon. Lompakossa on mm. Mary Matthewsin valokuvat. Järkyttynyt rouva Porfer, entinen Mary Matthews, kuolee pahaksi onnekseen.
Aiheesta muualla

Pyhä kauhu, Kirjasampo
Riley Stillman

Riley Stillman (s. 9. maaliskuuta 1998 Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesissa. Florida Panthers varasi Stillmanin vuoden 2016 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 114. Stillman on pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left. Stillman pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2018-2019. 22. toukokuuta 2023 mennessä Stillman on pelannut 158 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt tehot 4+22=26. Huhtikuussa 2021 Panthers kauppasi Stillmanin Blackhawksiin yhdessä Brett Connollyn, Henrik Borgströmin ja seitsemännen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Lucas Wallmarkiin ja Lucas Carlssoniin. Siirron jälkeen Stillman teki Blackhawksin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 4,05 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2022 Blackhawks kauppasi Stillmanin Vancouver Canucksiin vaihdossa Jason Dickinsoniin ja toisen kierroksen varausvuoroon.
Helmikuussa 2023 Canucks kauppasi Stillmanin Buffalo Sabresiin vaihdossa Josh Bloomiin.
Heinäkuussa 2024 Stillman teki vapaana agenttina Carolina Hurricanesin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Kymen jääkäripataljoona

| Kymen Jääkäripataljoona |
| --- | --- |
Karjalan Prikaatin joukko-osastotunnus Kymen Jääkäripataljoona käyttää nykyään Karjalan Prikaatin joukko-osastotunnusta.
Kymen jääkäripataljoonan lippu Kymen Jääkäripataljoonan lippuun on vuonna 1938 myönnetty 4. luokan vapaudenristi nauhoineen.
Joukkoyksikkö Karjalan Prikaatissa
Perusyksiköt
Aliupseerikoulu: 1.Panssarijääkärikomppania
panssarijääkäri/jääkärikoulutus: 2.Panssarijääkärikomppania
tiedustelukoulutus panssarintorjuntakoulutus: 3.Panssarijääkärikomppania
Sijainti
Varuskunta: Vekaranjärven varuskunta
Ampuma-alue: Pahkajärven ampuma-alue Niinisalon ampuma-alue
Perinnejoukko-osastot
Rauhan aika: Polkupyöräpataljoona 3
Talvisota: Jääkäripataljoona 3

Jatkosota: Jääkäripataljoona 3/1. jääkäriprikaati/Panssaridivisioona
Perinteet
Kunniamarssi: Jääkärimarssi
Vuosipäivä: 12. maaliskuuta 1610
Taistelupaikat: Itä-Karjala Kuuterselän taistelu Talin–Ihantalan taistelu Äyräpään-Vuosalmen taistelut
Pataljoonassa palvelleet Mannerheim-ristin ritarit
No 37.: Saarelainen, Veikko, Jääkäri (korpraali)
No 47.: Hynninen, Jouko Untamo, majuri (kenraalimajuri)
No 110.: Schadewitz, Einar, ylikersantti (sotilasmestari)
Kymen Jääkäripataljoona (lyh. KymJP) on Karjalan Prikaatiin kuuluva jalkaväkeä kouluttava maavoimien joukkoyksikkö Kouvolan Vekaranjärvellä.
Historiaa

Kymen Jääkäripataljoonan varhaisin perinnejoukko-osasto on vuonna 1920 Joensuussa perustettu polkupyöräpataljoona 3, jonka vaativassa maineessa ollut koulutus tuotti tuon ajan nopean toiminnan joukkoja.
Vuonna 1920 armeijaa uudelleen järjesteltäessä siirrettiin Joensuuhun Hämeenlinnasta Hämeen ratsurykmentin polkupyöräeskadroona 19. marraskuuta ja Viipurista Karjalan ratsujääkärirykmentin polkupyöräeskadroona 15. joulukuuta. Eskadroonista muodostettiin 16. joulukuuta perustettavan Polkupyöräpataljoona 3:n 1. ja 2. komppania. Pataljoonan esikunta oli Vallen maatalossa ja komppaniat Höytiäisten reservikasarmissa ja Hämäläisen sekä Koistisen maataloissa. Komppaniat siirtyivät 1. helmikuuta 1921 Mutalan nuorisoseuran tiloihin ja kunnantalolle.lähde?
Vuonna 1936 joukko-osaston tehtäväksi annettiin Kuninkaallisen Preussilaisen Jääkäripataljoona 27:n perinteiden vaaliminen ja sen nimi muutettiin Jääkäripataljoona 3:ksi. Tällä nimellä se osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sotaan komentajanaan Mannerheim-ristin ritari, everstiluutnantti (myöhempi kenraalimajuri) Jouko Hynninen. Pataljoona taisteli talvisodassa pääosin Karjalan kannaksella ja jatkosodassa Itä-Karjalassa osallistuen myös kesän 1944 suuriin torjuntataisteluihin Kuuterselässä, Talissa ja Vuosalmella.lähde?
Sotien jälkeen pataljoona sijoitettiin Lahteen ja edelleen vuonna 1953 Haminaan. Vuonna 1957 Kymen Jääkäripataljoonan nimen saanut joukko-osasto lakkautettiin itsenäisenä vuoden 1990 alussa, jolloin se liitettiin Karjalan Prikaatin joukkoyksiköksi Vekaranjärvelle.lähde?
Perinteet

Kymen Jääkäripataljoonan perinnepäivä on 12. maaliskuuta, ja sitä vietetään Jakob De la Gardien vuonna 1610 johtaman Moskovan valloituksen muistoksi. Perinnemarssi on Jean Sibeliuksen ”Jääkärimarssi” ja perinnelippu Carolus Lindbergin suunnittelema kaksikielekkeinen ratsuväkilippu. Harmaan lipun reunakoristeessa on Karjalan värit, punainen ja musta. Tunnuskuvioina ovat tulta ja liikettä kuvaavat ristikkäin olevat nuolet, heraldiset ruusut ja järjestysnumero 3. Alun perin lippu otettiin Polkupyöräpataljoona 3:n käyttöön vuonna 1922 ja se vahvistettiin Kymen Jääkäripataljoonan lipuksi loppuvuodesta 1956. Tangon kärkeen on vuonna 1938lähde? myönnetty 4. luokan vapaudenristi nauhoineen.
Kymen Jääkäripataljoonan perinteitä vaalii vuonna 1966 perustettu Kymen Jääkäripataljoonan Kilta ry, jonka kotipaikkana on Hamina. Kilta on kustantanut 1990-luvulla julkaistun pataljoonan historiaa käsittelevän teoksen Kymen Jääkäripataljoonan ja Kymen Jääkäripataljoonan Killan historia (Matti Kauppila) sekä vuonna 2016 julkaistun Kymen Jääkäripataljoonan Kilta 50 vuotta -kirjan, jonka kirjoittaja on Martti Rela.lähde?
Organisaatio

Kymen Jääkäripataljoonan muodostavat kolme panssarijääkärikomppaniaa, joissa koulutetaan valmiusprikaatin mekanisoituja iskujoukkoja: panssarijääkäreitä, panssarintorjuntamiehiä, panssaritiedustelijoita, tulenjohtajia sekä CV9030 -rynnäkköpanssarivaunumiehistöjä vaununjohtajan, -ampujan ja -ajajan tehtäviin. Pataljoonan koulutettavista noin kolmasosa suorittaa johtajakoulutuksen, jonka antaa pataljoonan oma henkilöstö. Pataljoonan komentaja on vuodesta 2022 lähtien ollut everstiluutnantti Jere Vettenrantalähde?.
Esikunta
1. Panssarijääkärikomppania (1. PSJK), kouluttaa aliupseereita (panssarintorjunta, tiedustelu, tulenjohto) sekä panssarijääkäreitä
2. Panssarijääkärikomppania (2. PSJK), kouluttaa puolivuosittain jääkäreitä, panssarijääkäreitä sekä rynnäkköpanssarivaunun miehistöä
3. Panssarijääkärikomppania (3. PSJK), kouluttaa rynnäkköpanssarivaunun miehistöä, loput koostuu pääasiassa Valmiusyksiköstä (VYKS).
Kirjallisuutta

E. Oksanen, A. J. Suhonen ja I. Kunnas (toim.): Polkupyöräpataljoona 3: 10-vuotisjuhlajulkaisu.  Mikkeli:  (tuntematon), 1931.
Jääkäripataljoona 3 vv. 1931-1951.  Lahti:  Jääkäripataljoona 3, 1951.
Kymen Jääkäripataljoona.  Hamina:  Kymen jääkäripataljoona, 1961.
Kauppila, Matti (toim): Kymen Jääkäripataljoonan ja Kymen Jääkäripataljoonan Killan historia.  Kymen Jääkäripataljoonan Kilta, 1996.  ISBN 952-90-7621-5
Aiheesta muualla

Kymen Jääkäripataljoonan Kilta ry
Talonpoikaismarssi

Talonpoikaismarssin pääjuhla Senaatintorilla.
Talonpoikaismarssi (ruots. bondetåget) oli Helsingissä 7. heinäkuuta 1930 järjestetty äärioikeistolaisen lapuanliikkeen mielenosoitus, johon osallistui yli 12 000 eri puolilta Suomea saapunutta liikkeen kannattajaa. Se oli lapuanliikkeen lyhyeksi jääneen historian merkittävin voimannäyttö, joka oli suunnattu ensisijaisesti kommunisteja vastaan, mutta sen tarkoituksena oli myös painostaa Suomen hallitusta. Senaatintorilla pidetyn pääjuhlan kutsuvieraina olivat muun muassa tasavallan presidentti L. K. Relander, pääministeri P. E. Svinhufvud hallituksineen sekä oikeistopuolueiden kansanedustajia, maan sotilasjohtoa ja sisällissodan valkoisen armeijan ylipäällikkö kenraali C. G. E. Mannerheim. Ulkoisilta piirteiltään talonpoikaismarssi muistuttikin 16. toukokuuta 1918 järjestettyä valkoisten voitonparaatia.
Talonpoikaismarssin alkuperäisenä tarkoituksena oli liian maltillisena ja toimettomana pidetyn Kyösti Kallion hallituksen kaataminen. Kun päätavoite toteutui jo muutamaa päivää ennen marssia, keskittyi mielenosoitus vastustamaan kommunismia. Lapuanliikkeen johtaja Vihtori Kosola vaati puheessaan eduskunnalta kommunistien toiminnan kieltävää lainsäädäntöä. Muita pääpuhujia olivat hurmoshenkisiä uskonnollisia puheita pitäneet papit K. R. Kares ja Väinö Malmivaara, jotka vaativat muun muassa kristinuskon rienauksen lopettamista. Vasemmistolaisten lisäksi tapahtuma herätti vastustusta maltillisen oikeiston piirissä, sillä lapuanliikkeen pelättiin marssin yhteydessä yrittävän vallankaappausta.
Taustaa > Lapuanliike syntyy

Etelä-Pohjanmaalla syksyllä 1929 syntyneen kansanliikkeen taustalla oli Suomen sisällissodan valkoisten veteraanien keskuudessa vallinnut jyrkkä kommunisminvastaisuus. Liike levisi nopeasti eri puolille maata, mutta joillakin paikkakunnilla kohteena olivat myös muut kuin kommunistit, sillä esimerkiksi Viitasaarella toiminut ryhmä Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset halusi kitkeä Suomesta lisäksi juutalaiset ja vapaamuurarit. Lapualla 1. joulukuuta 1929 pidetty kansalaiskokous vaati kommunistien toiminnan estämistä ja lähetti Helsinkiin lähetystön, joka toimitti vaatimukset kansanedustajille, hallitukselle ja presidentille. Painostuksen tuloksena eduskunta hyväksyi joulukuussa 1929 lakimuutoksen, joka mahdollisti ”vastoin lakia ja hyviä tapoja” toimivien yhdistysten lakkauttamisen. Maaliskuussa perustettiin kommunisminvastainen järjestö Suomen Lukko, joka siirtyi pian Vihtori Kosolan johtamien radikaalien äärioikeistolaisten käsiin ja josta ryhdyttiin yleisesti käyttämään nimitystä Lapuan liike. Samalla se ryhtyi toteuttamaan laittomuuksia, jolloin suurin osa parlamentaarisia menettelytapoja korostaneista jäi pois toiminnasta.