stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samaa sukupuolta olevien avioliitto
Aikajana samaa sukupuolta olevien avioliiton hyväksymisestä valtiota pienemmissä yksiköissä

| --- | --- |
2003:  Ontario (10. kesäkuuta)  Brittiläinen Kolumbia (8. heinäkuuta)
2010:  Mexico City (4. maaliskuuta)
2012:  Alagoas (6. tammikuuta)  Quintana Roo (3. toukokuuta)  Sergipe (5. helmikuuta)  Santa Rita do Sapucaí (11. helmikuuta)  Espírito Santo (15. elokuuta)  Bonaire, Sint Eustatius ja Saba (10. lokakuuta)  Bahia (26. marraskuuta)  Brasília (1. joulukuuta)  Piauí (15. joulukuuta)
2013:  São Paulo (16. helmikuuta)  Ceará (15. maaliskuuta)  Paraná (26. maaliskuuta)  Mato Grosso do Sul (2. huhtikuuta)  Rondônia (26. huhtikuuta)  Santa Catarina (29. huhtikuuta)  Paraíba (29. huhtikuuta)
2014:  Englanti ja Wales (13. maaliskuuta)  Akrotiri ja Dhekelia (3. kesäkuuta)  Brittiläinen Intian valtameren alue (3. kesäkuuta)  Coahuila (17. syyskuuta)  Skotlanti (16. joulukuuta)  Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret
2015:  Pitcairn (14. toukokuuta)  Chihuahua (12. kesäkuuta)   Santiago de Querétaro, Querétaro (21. helmikuuta)  Nayarit (23. joulukuuta)
2016:  Grönlanti (1. huhtikuuta)  Jalisco [osavaltiotasolla] (12. toukokuuta)  Campeche (20. toukokuuta)  Colima (12. kesäkuuta)  Michoacán (23. kesäkuuta)  Morelos (5. helmikuuta)  Mansaari (22. helmikuuta)  San Pedro Cholula, Puebla (18. syyskuuta)  Brittiläinen Antarktiksen alue (13. lokakuuta)  Gibraltar (15. joulukuuta)
2017:  Ascension (1. tammikuuta)   Amealco de Bonfil, Querétaro (4. tammikuuta)   Cadereyta de Montes, Querétaro (4. tammikuuta)  Ezequiel Montes, Querétaro (4. tammikuuta)   Huimilpan, Querétaro (4. tammikuuta)   Pedro Escobedo, Querétaro (4. tammikuuta)   San Joaquín, Querétaro (4. tammikuuta)   Tolimán, Querétaro (4. tammikuuta)  Falklandsaaret (29. huhtikuuta)  Guernsey (2. toukokuuta)  Färsaaret  (1. helmikuuta)  Tristan da Cunha (4. elokuuta)  Baja California (3. marraskuuta)  Saint Helena (20. joulukuuta)
2018:  Jersey (1. helmikuuta)  Puebla [osavaltiotasolla] (16. helmikuuta)  Chiapas (11. toukokuuta)  Alderney (14. kesäkuuta)  Oaxaca (26. elokuuta)  Bermuda (23. marraskuuta)
2019:  Zacatecas (14. helmikuuta)  Cuauhtémoc, Zacatecas (1. maaliskuuta)  Villanueva, Zacatecas (20. toukokuuta)  San Luis Potosí (21. toukokuuta)  Nuevo León (31. toukokuuta)  Hidalgo (11. kesäkuuta)  Alderney (14. kesäkuuta)  Baja California Sur (29. kesäkuuta)
2020:  Pohjois-Irlanti (13. tammikuuta)  Sark (23. huhtikuuta)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samaa sukupuolta olevien avioliitto Wikimedia Commonsissa
Same-sex Marriage. Wikia. (englanniksi)
Photos from San Francisco City Hall at Shooter.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Jenni Stammeier: Homohäissä ryöstetään sulhanen. Yle uutiset 2.6.2010.
Miesparin vihkitilaisuus Amsterdamissa 2001
Aviopari Kanadassa vuonna 2004
Eric S. Raymond

| Eric S>  Raymond |
| --- | --- |
 Eric S. Raymond vuonna 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1957 (ikä 66)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eric S. Raymond (s. 4. joulukuuta 1957 Boston), johon viitataan usein lyhenteellä ESR, on eräs avoimen lähdekoodin yhteisön keulahahmoista. Hän perusti Open Source Initiativen helmikuussa 1998 yhdessä Bruce Perensin kanssa.
Elämä

Raymond tunnetaan ahkerana kirjoittajana.
Raymond on hakkerikulttuuria ja avoimen lähdekoodin kehitykseen käytettyä basaarimallia valottavan The Cathedral and the Bazaar -kirjan kirjoittaja sekä Jargon File -tietotekniikkasanaston ylläpitäjä.
Yksi tunnetuimmista hänen teoksistaan on The Art of Unix Programming, joka käsittelee Unix-filosofiaa, sen historiaa ja ohjelmointia. Kirja on vapaasti luettavissa.
Raymond perusti Open Source Initiativen helmikuussa 1998 yhdessä Bruce Perensin kanssa.
Raymondin luomia ohjelmia ovat Fetchmail-sähköpostien hakuohjelma, bogofilter, jota käytettiin aiemmin yleisesti sähköpostispämmin torjuntaan, gpsd, jota käytetään GPS-datan välittämiseen ohjelmille. Lisäksi hän ylläpitää nykyisin Termcap/Terminfo-tietokantaa ja giflib/libungif-kirjastoja ja on osallistunut Emacs-tekstieditorin sekä ncurses-, ja libpng-kirjastojen, Gnomen ja Pythonin ja Battle for Wesnoth -pelin kehittämiseen.
Raymondilla on sivut, jotka esittelevät erilaisia vanhoja ohjelmointikieliä, ohjelmointityökaluja, käyttöjärjestelmiä ja pelejä.
Hän on pelastanut vanhoja pelejä kuten Hunt the Wumpus, Colossal Cave Adventure tai Super Star Trek toimivaksi nykykäyttöjärjestelmille.
Merkitys

Raymondin essee auttoi useimpia vapaan lähdekoodin ohjelmistoja kehittäviä tahoja omaksumaan basaarityylisen työtavan joko kokonaan tai osittain. Alun perin katedraalimallin kehitysprojektit GNU Emacs ja GCC siirtyivät sittemmin basaarimallin käyttöön. Esseellä oli huomattava vaikutus siihen, että  Netscape vapautti selaimensa lähdekoodin, mikä johti lopulta Mozilla-projektin syntyyn.
Yksityiselämä

Raymond on libertaari ja Libertarian Partyn jäsen sekä aseharrastaja.
Hänellä on CP-vamma.
Raymondin kirjoittamia ja toimittamia kirjoja

Eric S. Raymond (toim.): The New Hacker's Dictionary.  MIT Press, 1996.  ISBN 0-262-68092-0
Eric S. Raymond: The Cathedral and the Bazaar.  O'Reilly, 1999.  ISBN 1-56592-724-9
Eric S. Raymond: The Art of Unix Programming.  Addison-Wesley, 2003.  ISBN 0-13-142901-9  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eric S. Raymond Wikimedia Commonsissa
Eric S. Raymondin kotisivu
Jargon File
The Cathedral and the Bazaar
The Art of Unix Programming
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Elvi Valtakoski

| Elvi Valtakoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Elvi Vilhelmiina Majanen
Syntynyt: 6. helmikuuta 1895 Tampere
Kuollut: 8. syyskuuta 1989 (94 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Aku Valtakoski (1919–1945)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1911–1915, 1925–1950
Elvi Vilhelmiina Valtakoski (o.s. Majanen, 6. helmikuuta 1895 Tampere – 8. syyskuuta 1989) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä useilla työväen näyttämöillä ympäri Suomen ja ohjasi erinäisiä näytöskappaleita uransa loppuvaiheessa.
Ura

Elvi Valtakosken vanhemmat olivat metsäasioitsija Janne Majanen ja Anna Ylä-Kauttu. Valtakoski aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen Teatterissa 1911–1915. Ura jatkui Varkauden Työväen Näyttämöllä 1925–1929, Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä 1929–1930, jälleen Varkaudessa 1933–1936, Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1938–1939, jälleen Hämeenlinnassa 1940–1945 ja Lahden Työväen Näyttämöllä 1945. Valtakoski työskenteli 1940-luvun lopulla ohjaajana Littoisten Työväen Näyttämöllä.
Valtakosken rooleja olivat muun muassa Niskavuoren nuori ja vanha emäntä, eli Loviisa Niskavuori sekä nimiosat näytelmissä Elinan surma ja Rouva Dulskan moraali. Hän näytteli myös Läpikäytävän Hennan näytelmässä Pitkäjärveläiset ja Maijan näytelmässä Pohjalaisia.
Valtakoski ohjasi muun muassa näytelmät Kuriton sukupolvi, Mustalaisruhtinatar ja Neljä naista. Teatterityönsä ohella hän toimi opettajana kansalais- ja työväenopistoissa 1936–1949.
Valtakoski avioitui näyttelijä Aku Valtakosken kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi myös näyttelijäksi.
Jorma Vallinkoski

Jorma Vallinkoski
Jorma Väinö Vallinkoski (14. elokuuta 1915 Loimaa – 26. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Jorma Vallinkosken vanhemmat olivat piirilääkäri Väinö Nehemias Vallinkoski ja Sally Malvina Eklund ja puoliso vuodesta 1941 Elvi Sanelma Laurila. Vallinkoski tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 ja lisensiaatiksi 1948. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1949.  Vallinkoski oli Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssi 1934–1939, kirjastonhoitaja ja kotimaan osaston johtaja vuodesta 1949, v.t. ylikirjastonhoitaja 1954–1956 ja vakinainen 1956–1975. Hän toimi myös Naistenklinikan kirjastonjohtajana 1946–1949 ja opetti Helsingin yliopistossa vanhojen käsialojen lukemista 1946–1955. Professorin arvon hän sai 1963.
Julkaisuja

Laurentius Alstrin, 1941
Yliopiston kirjasto ja itämainen sota, 1942
Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmat, 1945, julkaisussa Paikallishistoriallisen tutkimuksen opas
The history of the university library at Turku. 1, 1640–1722, 1948 (väitöskirja)
Henkilö- ja paikannimihakemisto Turun tuomiokapitulin pöytäkirjoihin 1656–1661, 1950
Suomen kirjallisuus 1939–1943: aakkosellinen ja aineenmukainen luettelo: catalogue alphabétique et systématique = La littérature finlandaise 1939–1943, 1952, Simo Pakarinen, Jorma Vallinkoski
Italia Suomen kirjallisuudessa 1640–1953 L' Italia nella litteratura finlandese 1640–1953, 1955
Suomen historiallinen bibliografia 1544–1900, 1955, Jorma Vallinkoski, Henrik Schauman
Turun akatemian väitöskirjat 1642–1828 = Die Dissertationen der alten Universität Turku (Academia Aboënsis) 1642–1828. 1, Achrelius-Jac. Flachsenius, 1962
Turun akatemian ylioppilaat 1640–1722/23: Etunimen mukainen hakemisto: Register enligt förnamn = Åbo akademis studenter 1640–1722/23, 1969
Imatran reserviupseerikerho r.y. 1930–1970: (40 vuotta), 1970
Suomen osuuskassojen historiikit, 1971, Jorma Vallinkoski, Sakari Laurila
Valkoviini

Valkoviiniä viinilasissa.
Valkoviini on viinirypäleistä tehtyä viiniä, jonka valmistusvaiheessa rypäleiden tummien kuorten ei ole annettu värjätä viiniä punaiseksi kuten punaviinin valmistuksessa. Valkoviineissä ei ole karvautta, jollainen punaviiniin syntyy tanniineista. Valkoviinien alkoholipitoisuus on yleensä noin 12–14 tilavuusprosenttia, mutta miedoimmat valkoviinit, kuten Moscato d'Asti ja Riesling, sisältävät vain noin 5–8 tilavuusprosenttia alkoholia.
Valmistus

Valkoviinien valmistuksessa kuoret poistetaan jo käymisen alussa, jotta niistä ei liukene viiniin väriä ja tanniineja. Valkoviiniä tehdään yleensä vaaleista rypäleistä, mutta sitä voidaan tehdä tummakuorisistakin rypäleistä, sillä kaikkien rypäleiden mehu ilman kuoria on vaalean vihertävää. Valkoviiniastioita jäähdytetään käymisen aikana, jotta viiniin saadaan hedelmäinen maku. Valkoviinien ei yleensä anneta käydä läpi maitohappokäymistä kuten punaviinien, sillä niiden kuuluu yleensä olla kirpeitä ja hapokkaita. Valkoviinin voidaan antaa levätä hiivasakan kanssa, mikä antaa viiniin lisämakua autolyysin kautta. Valkoviinien käymislämpötila on alle 20 astetta ja niitä käytetään parista viikosta kuukauteen.
Rypälelajikkeet

Merkittävimmät vaaleat rypälelajikkeet ovat Chardonnay, Sauvignon Blanc ja Riesling. Helposti viljeltävä Chardonnay on laatuviineissä eniten viljelty vaalea lajike. Chardonnay-viinit ovat täyteläisiä ja hedelmäisiä. Sauvignon Blanc -viinit ovat kepeitä, aromaattisia ja hapokkaita, ja niitä tuotetaan melko viileillä alueilla, etenkin Loiren seudulla. Saksassa ja muissa viileissä maissa suositusta Rieslingistä saadaan hapokkaita ja mineraalisia viinejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkoviini Wikimedia Commonsissa
Raf Vallone

Raf Vallone elokuvassa Katkeraa riisiä (1949).
Raf (Raffaele) Vallone (17. helmikuuta 1916 Tropea – 30. lokakuuta 2002 Rooma) oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen Italian merkittävimmistä elokuvanäyttelijöistä.
Nuorena ammattijalkapalloilijan urasta haaveillut Vallone opiskeli lakia ja kirjallisuutta Torinon yliopistossa, liittyi sodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja työskenteli sen jälkeen kommunistilehti L’Unitàn ja La Gazzetta del Popolon toimittajana. Sitä ennen hänellä oli pikku rooli Goffredo Alessandrinin elokuvassa Noi vivi vuonna 1942.
Vahva sivurooli Giuseppe De Santisin elokuvassa Katkeraa riisiä (Riso amaro, 1949) teki Vallonesta heti tavattoman suositun sekä yleisön että elokuva-arvostelijoiden keskuudessa. Sitä seurasivat pääosat De Santisin ohjaamassa Taistelu oliivipuiden varjossa (Non c’è pace tra gli ulivi, 1950), Pietro Germin Toiveitten tiessä (Il cammino della speranza, 1950), Alberto Lattuadan Annassa (1951) ja monissa muissa elokuvissa. Komeapiirteinen, voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja esittänyt näyttelijä herätti huomiota myös ulkomailla, ja 1950-luvulla hän teki useita elokuvia Ranskassa. Kotimaassaan Vallonen merkkiteoksia olivat Lattuadan Kuuma rannikko (La spiaggia, 1954) ja Rakastunut Guendalina (Guendalina, 1957).
1950-luvun lopulta lähtien Vallone esiintyi myös teatterissa. Hänen suurin menestyksensä oli pääosa Peter Brookin Pariisissa ohjaamassa Arthur Millerin näytelmässä Näköala sillalta vuonna 1958. Myöhemmin Vallone työskenteli Hollywoodissa muun muassa Anthony Mannin El Cidissä (1961), Otto Premingerin Kardinaalissa (1963), John Hustonin Kremlin kirjeessä (The Kremlin Letter, 1970) sekä monissa muissa tasoltaan vaihtelevissa elokuvissa. Hänen televisiorooleistaan suosituin oli Sandro Bolchin sarjaelokuvassa Il mulino del Po (1963). Vallonen viimeisiä näyttelijäsuorituksia oli kardinaali Lamberton rooli Francis Ford Coppolan Kummisetä III:ssa (1990). Vuonna 2001 hän julkaisi omaelämäkertansa Alfabeto della memoria (”Muistin aakkoset”).
Vallone oli naimisissa näyttelijä Elena Varzin kanssa. Hänen lapsensa Saverio ja Eleanora ovat myös näyttelijöitä.
Elokuvia

El Cid – kuninkaan soturi, 1961
Näköala sillalta, 1961
Harlow – seksityttö, 1965
Riehakas ryöstö, 1969
Aiheesta muualla

Elonet: Raf Vallone
Internet Movie Database: Raf Vallone (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Valtimon vaakuna

Valtimon vaakuna (1952-2019)
Valtimon kunnanvaakuna on vuonna 2019 lakkautetun Valtimon kunnan vaakuna, joka on otettu käyttöön vuonna 1952. Se on saanut aiheensa Simon Affleckista, joka toimi veronkerääjänä isonvihan aikoihin nykyisen Pohjois-Karjalan alueella. Suomessa Simo Hurttana tunnettu Affleck sai nimensä pitämänsä suurikokoisen koiran mukaan. Hurtta saavutti maineen säälimättömänä veronkantajana, mitä vaakunassa edustaa seitsemän suden ympärille siroteltua kultarahaa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen kultavaruksinen susi pystyssä, saatteena seitsemän kultarahaa järjestettyinä 2 + 2 + 2 + 1”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952.
YK:n yleiskokouksen päätöslauselma 2758

Äänestyksen tulos maittain
  Puolesta
  Vastaan
  Pidättäytyi
  Ei äänestänyt
  Ei YK:n jäsenvaltio
Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselma 2758 (yksink.: 联合国大会2758号决议; perint.: 聯合國大會2758號決議; pinyin: Liánhéguó dàhuì èr-qī-wǔ-bā hào juéyì) on Yhdistyneiden kansakuntien 26. yleiskokouksessa 25. lokakuuta 1971 hyväksytty päätöslauselma.
Päätöslauselman hyväksymisen johdosta Kiinan kansantasavalta (tästä lähtien Kiina) tunnustettiin YK:ssa Kiinan lailliseksi hallitukseksi ja Kiinan tasavalta (tästä lähtien Taiwan) menetti paikkansa.
Tausta

Kiinan sisällissodasta lähtien sekä Kiina että Taiwan ovat molemmat katsoneet olevansa koko Kiinan ainoa laillinen hallitus. Tästä syystä molemmat eivät voi olla samaan aikaan YK:n jäseniä. Alun perin YK:n Kiinalle tarkoitettu paikka meni Taiwanille.
Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon jälkeen Albania alkoi lähestyä Kiinaa, joka puolestaan alkoi tukea Albaniaa taloudellisesti. Albania alkoi nostaa Kiinalle tärkeitä asioita esille YK:ssa, jossa sillä oli paikka, mutta Kiinalla ei.
Italia esitti jo 1960-luvun lopulla niin sanottua kahden Kiinan ratkaisua. Kiina vastusti tätä ja toi kantansa esille Albanian kautta. Yhdysvallat kannatti kahden Kiinan mallia hyödyntääkseen Kiinan potentiaalia kamppailussa Neuvostoliittoa vastaan. Lisäksi Yhdysvallat ei halunnut kiristää jännitteitä Vietnamissa.
Äänestys ja tulos

26. yleiskokouksen aikana Albania teki aloitteen Taiwanin paikan siirtämisestä Kiinalle, ja aloitteen mukaan ”Tšiang Kai-šekin blokin” karkottamisesta. Tällainen YK:n jäsenmaan statuksen muutos on vuodesta 1961 vaatinut kahden kolmasosan enemmistön. Taiwanin edustajat poistuivat salista ennen päätöslauselman hyväksymistä välttääkseen häpeän.
Äänestys ja tulos > Aänestys

| Äänestys | Äänestys | Valtiot | Jäsenten prosenttiosuus | Prosenttiosuus äänistä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Puolesta | 76 |  Afganistan  Albania  Algeria  Itävalta  Belgia  Bhutan  Botswana  Bulgaria  Burma  Burundi  Valko-Venäjän SNT  Kamerun  Kanada  Ceylon  Chile  Kuuba  Tšekkoslovakia  Tanska  Ecuador  Egypti  Päiväntasaajan Guinea  Etiopia  Suomi  Ranska  Ghana  Guinea  Guyana  Unkari  Islanti  Intia  Iran  Irak  Irlanti  Israel  Italia  Kenia  Kuwait  Laosin kuningaskunta  Libya  Malesia  Mali  Mauritania  Meksiko  Mongolia  Marokko    Nepal  Alankomaat  Nigeria  Norja  Pakistan  Jemenin demokraattinen kansantasavalta  Kongon kansantasavalta  Peru  Puola  Portugali  Romania  Ruanda  Senegal  Sierra Leone  Singapore  Somalia  Sudan  Ruotsi  Syyria  Togo  Trinidad ja Tobago  Tunisia  Turkki  Uganda  Ukrainan SNT  Sosialististen neuvostotasavaltojen liitto  Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta  Tansanian yhdistynyt tasavalta  Jemenin arabitasavalta  Jugoslavia  Sambia | 59,37% | 68,46% |
| Vastaan | 35 |  Australia  Bolivia  Brasilia  Keski-Afrikan tasavalta  Tšad  Kongon demokraattinen tasavalta  Costa Rica  Dahomeyn tasavalta  Dominikaaninen tasavalta  El Salvador  Gabon  Gambia  Guatemala  Haiti  Honduras  Norsunluurannikko  Japani  Khmerin tasavalta  Lesotho  Liberia  Madagaskar  Malawi  Malta  Uusi-Seelanti  Nicaragua  Niger  Paraguay  Filippiinit  Saudi-Arabia  Etelä-Afrikka  Swazimaa  Yhdysvallat  Ylä-Volta  Uruguay  Venezuela | 27,34% | 31,53% |
| Pidättäytyi äänestämästä | 17 |  Argentiina  Bahrain  Barbados  Kolumbia  Kypros  Fidži  Kreikka  Indonesia  Jamaika  Jordania  Libanon  Luxemburg  Mauritius  Panama  Qatar  Espanja  Thaimaa | 13,28% | X |
| Yhteensä | 128 |  | 100% | 100% |
Reaktioita

Taiwanin tärkein kauppakumppani Yhdysvallat lakkasi tunnustamasta sitä viralliseksi Kiinaksi Jimmy Carterin kaudella vuonna 1979.
Päätöslauselma ”palautti” Kiinan paikan YK:ssa Pekingille joidenkin tulkintojen mukaan. Albania puhui ”palauttamisesta” jo vuonna 1971.
Selitysvideo

Selitysvideo on video, johon tiivistetään jokin asia mahdollisimman ymmärrettävään ja sisäistettävään muotoon. Selitysvideoita tehdään monilla erilaisilla videokerronnan keinoilla, kuten animaationa, 3D-grafiikkaa hyödyntävänä animaationa, liikegrafiikkana, digitaalisena videokuvana tai piirrosanimaationa.
Selitysvideota, jossa kerronnan keinona käytetään pääasiassa valkotaululle piirtämistä kutsutaan piirrosvideoksi.
Selitysvideoita käytetään mm. tuotteiden ja palveluiden esittelemisessä, digitaalisessa markkinoinnissa, televisiomainonnassa, julkisessa viestinnässä, tieteen popularisoinnissa, henkilöstön kouluttamisessa, muutosviestinnässä ja strategiaviestinnässä sekä valistamisessa. Usein selitysvideot julkaistaan internetin videopalveluissa, kuten YouTubessa ja Vimeossa.
Selitysvideoita käyttävät yritykset, yhdistykset ja julkishallinto sekä koulutuslaitokset.
Selitysvideoiden käyttö yrityksissä

Yritykset käyttävät selitysvideoita tuotteiden ja palveluiden esittelyssä. Myös selitysvideona toteutettu yritysesittely on yleinen käyttötapa. Lisäksi selitysvideoita käytetään yrityksen strategia- ja arvoviestinnässä, kuten PEAB vuoden 2017 strategiastaan. Myös teknologiaa käsittelevät selitysvideot ovat tavallisia, kuten esimerkiksi KPA Unicon Oy:n selitysvideoissa. Lisäksi yritysten sisäinen viestintä on yksi selitysvideoiden käyttökohteista, joka ei näy yrityksen julkisesta viestinnästä.
Selitysvideoiden käyttö julkishallinnossa

Julkishallinnossa hyödynnetään selitysvideoita kaikilla tasoilla ylimmästä valtionhallinnosta kunnallishallintoon. Tavallisia käyttötarkoituksia ovat esimerkiksi vaikeasti ymmärrettävien asioiden kuten Kelan perustulokokeilun tai byrokraattisten prosessien, kuten kantelun tekemisen Oikeuskanslerille selkeyttäminen tavallisille kansalaisille.
Selitysvideoiden tehoa julkisessa viestinnässä on myös selvitetty ja selitysvideon on havaittu olevan tehokas keino selkeyttää julkista viestintää.  Selitysvideot on kirjattu strategisen viestinnän työkaluksi esimerkiksi Oulussa osaksi osallisuus- ja vuorovaikutussuunnitelmaa 2023–2030.
Selitysvideoiden käyttö yhdistystoiminnassa

Yhdistykset käyttävät selitysvideoita tiedottamiseen, kuten Kilpirauhasliitto animaatioita selittämään kilpirauhasen toimintaa tai esimerkiksi valistamiseen kuten EHYT ry:n päihdevalistusmateriaaleissa. Lisäksi asenne- ja mielipidevaikuttaminen on yleinen tavoite yhdistysten selitysvideoissa, kuten esimerkiksi videot Kehitysvammaisten tukiliitto ry:n osallisuusviestinnässä.
Selitysvideoiden käyttö koulutuslaitoksissa

Tutkimusta kiteyttävää selitysvideoihin pohjautuvaa viestintää tehdään tutkimusta tekevissä korkeakoluissa, kuten esimerkiksi Jyväskylän yliopiston miesten työn ja perhe-elämän yhdistämistä tutkivan hankkeen selitysvideolla. Koulutuslaitosten hankkeet käyttävät selitysvideoita koostamaan hankkeiden tavoitteita ja tuloksia, kuten Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun DIGIT-hankeen videoilla. Koulutuslaitoksissa käytetään selitysvideoita yritysten tapaan tuotteiden ja projektien avaamisessa, kuten esimerkiksi Centria Ammattikorkeakoulun EU-rahoitteisen hankkeen lopputuotteen avaavalla selitysvideolla. Selitysvideoita käytetään myös oppimateriaaleina, kuten musiikin ja kuvataiteen opettajille malleja ja hyviä käytäntöjä tarjoavassa julkisessa ruotsinkielisessä Stoff-portaalissa.
Selitysvideoiden tekeminen julkisorganisaatioissa

Suomen julkisista toimijoista Yleisradio on tehnyt selitysvideoita tai niitä läheisesti muistuttavia lyhyitä videoita. Ehkä tunnetuin Yleisradion selitysvideoita hyödyntävä ohjelmakokonaisuus on Kioski, jonka ohjelmista esimerkiksi Yle Kioski eduskunnassa käyttää sisältötunnuksenaan selitysvideota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selitysvideo Wikimedia Commonsissa