stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiikin Boiotia
Maantiede > Luonnonmaantiede > Pohjoinen Boiotia > Solat

Tärkein kulkutie pohjoiseen Boiotiaan kulki Kefissoksen laaksoa pitkin. Se tuli Khaironeian tasangolle Fokiin suunnasta kapean Parnassos- ja Hedylion-vuorten välisen solan kautta. Tämän vuoksi Khaironeialla oli suuri strateginen merkitys Boiotian puolustamisen kannalta. Samasta syystä Khaironeian tasanko oli monen merkittävän taistelun tapahtumapaikka. Toinen sola johti Khaironeiasta Panopeuksen kautta Dauliiseen ja edelleen Delfoihin. Opuntian Lokriihin Boiotia yhdistyi tietä, joka kulki vuorten yli Orkhomenoksesta Abaihin ja Hyampoliihin ja sieltä edelleen Opukseen Pohjoisen Euboianlahden rannalle.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Pohjoinen Boiotia > Joet

Pohjoisen Boiotian merkittävin joki oli Kefissos (Κήφισσος), joka sai alkunsa Fokiista Lilaian kaupungin läheltä. Siellä se syöksyi esiin kallioista pitäen kovaa ääntä. Se virtasi ensin kohti koillista ja sitten kaakkoa halki Elateian tasangon. Parapotamioin kaupungin lähellä siihen yhtyi Assos-joki. Sitten joki tuli Boiotiaan jo mainitun solan kautta.
Pohjoisen Boiotian länsiosissa oli useita pieniä jokia, jotka saivat alkunsa Helikon-vuorelta tai sen haaroista, ja jotka laskivat Kopais-järveen tai Kefissokseen. Näistä tiedetään seuraavien nimet. Morios (Μώριος) sai alkunsa Thurion-vuorelta läheltä Khaironeiaa ja laski Kefissokseen. Herkyna (Ἕρκυνα) sai alkunsa Lafystios-vuoren juurelta läheltä Lebadeiaa ja laski Probatia-jokeen. Probatia (Προβατία) laski Kopaikseen. Falaros (Φάλαρος, myös Fliaros, Φλίαρος) ja Kuarios (Κουάριος, myös Koralios, Κωράλιος) virtasivat Koroneian ohi ja laskivat Kopaikseen. Kuarioksen rannalla sijaitsi Athene Itonian temppeli.
Isomantos (Ἰσόμαντος) tai Hoplias (Ὁπλίας) oli pieni joki, joka laski Falarokseen. Triton (Τρίτων) virtasi Alalkomenaista Kopaikseen. Siitä Athene sai epiteettinsä Tritogeneia. Okalea (Ὠκαλέα) virtasi Haliartoksen ja Alalkomenain välistä, ja sen varrella sijaitsi Okalean kaupunki. Lofis (Λοφίς) oli pieni joki lähellä Haliartosta. Kyseessä on ilmeisesti sama joki, josta Plutarkhos käytti nimeä Hoplites (Ὁπλίτης). Permessos (Περμησσός) ja Olmeios (Ὀλμειός) saivat alkunsa Helikonilta. Yhdistettyään uomansa ne laskivat Kopais-järveen lähellä Haliartosta.
Kopais-järven itäpuolella oli vain vähän jokia, sillä vuoret kohosivat siellä melkein suoraan järven rannasta. Ainoa merkittävämpi oli Melas (Μέλας, nyk. Mavropótamos), mitkä kummatkin nimet viittaavat sen tummaan syvään veteen. Se sai alkunsa kahdesta maan alta tulevasta lähteestä Orkhomenoksen pohjoispuolelta. Nämä kaksi lähdettä ovat todennäköisesti samat, jotka Plutarkhos tunsi nimillä Foiniks ja Elaia. Lähteet muodostivat kaksi virtaa, joista toinen virtasi koilliseen ja yhdistyi pian Kefissokseen, ja toinen lännempi päättyi Kopaiksen soihin. Plutakhos sanoo Melaksen saaneen lisää vettä kesäpäiväntasauksen aikaan kuten Niili. Melaksen tumaa vettä verrattiin usein Kefissoksen vaaleaan veteen, ja sanottiin, että ensin mainittu värjää villan mustaksi, viimeksi mainittu valkoiseksi.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Eteläinen Boiotia

Eteläinen Boiotia jakaantui kahteen alueeseen. Ne erotti toisistan Teumessos-vuori. Pohjoisempi puoli oli tasankoa, jolla sijaitsi Theban kaupunki, ja eteläisempi Asopos-joen ja sen sivujokien laaksoa.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Eteläinen Boiotia > Theban tasanko

Theban tasangon pohjoisosassa, Kopais-järven itäpuolella sen ja Euboianlahden välissä, sijaitsi Hylike (Ὑλική, nyk. Ylíki) -järvi. Kopais-järvestä sen erotti jo mainittu Fikion- eli Sfingion-vuori. Järvi oli kauttaaltaan vuorten ympäröimä ja kirkasvetinen. Theban tasankoa ympäröineiltä vuorilta tulleet joet, kuten Ismenos, eivät laskeneet Hylikeen vaan sen eteläpuolella olleisiin soihin, joista ne löysivät edelleen tiensä järveen kapean rotkon kautta. Hyliken itäpuolella oli toinen järvi, joka tunnetaan nykyisin nimellä Paralímni. Hyliken vedet ilmeisesti virtasivat maanalaisesti tähän järveen, ja edelleen Messapion-vuoren poikki mereen. Järven antiikin aikainen nimestä ei ole varmuutta; nimen on ehdotettu olleen Skhoinus (Σχοινοῦς) tai Harma (Ἅρμα).
Tasangon tärkeimpiä jokia olivat Ismenos (Ἰσμηνός, Ismēnos) ja Dirke (Δίρκη, Dirkē), joiden varrella Theba sijaitsi. Mainitaan myös joki nimeltä Knopos (Κνῶπος, Knōpos), mutta se oli ilmeisesti sama kuin Ismenos. Tasangon luoteisosa Fikion-vuoren lounaispuolella tunnettiin nimellä Tenerikon (τὸ Τηνερικὸν πεδίον, to Tēnerikon pedion). Theban länsipuolella sijaitsivat Thespiain ja Leuktran tasangot.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Eteläinen Boiotia > Asopoksen laakso

Boiotian eteläosan eteläisemmän puoliskon tärkein joki oli Asopos. Muut joet olivat Oeroe (Ὠερόη), joka sai alkunsa Helikon-vuorelta, virtasi Plataiain ohi ja laski Korintinlahteen; sekä Thermodon (Θερμώδων), joka sai alkunsa Hypatos-vuorelta ja laski Asopokseen lähellä Tanagraa. Theban lounaispuolella sijaitsi Plataiain tasanko, joka oli ylätasankoa. Se toimi vedenjakajana vesille, jotka virtasivat Euboianlahteen ja Korintinlahteen.
Teumessos (Τευμησσός) -vuorijono, joka erotti Theban tasangon Asopoksen laaksosta, oli matala vuorijono, joka sai alkunsa Helikon-vuoren itäpäästä ja ulottui lähelle Euboianlahden rantaa. Näistä kukkuloista erkaantuneet Parnes-vuorta kohti laskevat haarat jakoivat Asopoksen laakson kolmeen osaan, jotka olivat Parasopian tasanko (”Asoposta lähellä oleva”), Tanagran tasanko ja Oropoksen tasanko. Parasopian tasangolta Asopos eteni Tanagran tasangolle kapean Parnes-vuoren rotkon kautta. Oropoksen tasanko kuului maantieteellisesti Boiotiaan, koska se oli Boiotian puolella Parnesta. Ateenalaiset valtasivat sen lopulta, mutta sitä ei koskaan varsinaisesti liitetty Attikaan ainakaan demoksena. Vuorijono sai nimensä sen pohjoispuolella sijainneesta erillisestä, pienemmästä kukkulasta, jolla sijaitsi Teumessoksen kaupunki. Se sijaitsi Thebasta Khalkiihin johtaneella tiellä.
Hypatos (Ὕπατος, nyk. Sagmatás) -vuori rajasi Theban tasankoa idästä. Messapion (Μεσσάπιον, nyk. Messápio/Ktypás) -vuori sijaitsi Hypatoksen ja Euripoksen välissä ja yhdistyi Ptoion-vuoreen pohjoisessa kukkulajonon välityksellä. Sen juurella sijaitsi Anthedonin kaupunki. Kerykeion (Κηρύκειον) oli yksi Teumessoksen haaroista, joka laski kohti Tanagraa. Boiotian ja Attikan väliset tiet kulkivat Kithairon- ja Parnes-vuorten strategisesti tärkeiden solien kautta.
Maantiede > Kaupungit > Polikset

Boiotian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Akraifia
Alalkomenai
Anthedon
Erythrai
Eteonos (Skafai)
Eutresis
Farai
Haliartos
Hyettos
Hysiai
Khaironeia
Khorsiai
Kopai
Koroneia
Lebadeia
Mykalessos
Orkhomenos
(Oropos)
Plataiai
Potniai
Sifai
Skolos
Tanagra
Theba
Thespiai
Thisbe
Maantiede > Kaupungit > Muut kaupungit ja kylät

Boiotian muita kaupunkeja ja kyliä olivat muun muassa:
Askra
Aspledon
Aulis
Delion
Donakon
(Eleutherai)
Eleon
Glisas
Harma
Hippotai
Hyle
Hyria
Isos
Keressos
Kerkas
Khalia
Knopia
Kreusis
Kyrtone
(Larymna)
Leuktra
Medeon
Mideia
Oinofyta
Okalea
Olmones
Onkhestos
Peteon
Potniai
Salganeus
Sidai
Skhoinos
Tegyra
Teumessos
Therapnai
Tifai (Sifai)
Tilfossion
Trafeia
Historia > Esihistoria ja mytologia > Varhaiset asukkaat

Boitian varhaisiksi asukkaiksi mainitaan antiikin lähteissä useita heimoja. Näihin kuuluivat aonit (Aones), ektenit (Ektenes), temmikit (Temmikes) ja hyantit (Hyantes). Osa näistä oli oletettavasti lelegejä ja osa pelasgeja. Alueella sanottiin asuneen myös gefyraioi- ja flegyai-heimolaisia sekä traakialaisia.
Mykeneläisellä kaudella (myöhemmällä pronssikaudella) eli Kreikan herooisella kaudella Boiotiaa asuttivat minyalaiset sekä kadmeialaiset tai kadmoslaiset. Minyalaisten keskus oli Orkhomenos ja kadmoslaisten keskus Theba. Homeroksen Iliaan laivaluettelossa Orkhomenos ja Aspledon esiintyvät Boiotian ulkopuolisina minyalaisten kaupunkeina. Myöhemmin kumpikin luettiin osaksi Boiotiaa.
Antiikin aikana yleisen käsityksen mukaan Theba olisi ollut foinikialainen siirtokunta, mutta myöhemmin kadmoslaisia on esitetty muun muassa tyrrhenialaisiksi pelasgeiksi. Orkhomenos hallitsi pohjoisen Boiotian tasankoa eli Kopais-järven aluetta ja Theba eteläisen Boiotian tasankoa. Näistä kahdesta Orkhomenos oli alun perin vahvempi, mutta se joutui myöhemmin enemmän tai vähemmän Theban vallan alle. Kolmas merkittävä keskus pronssikauden Boiotiassa oli linnoitus, joka tunnetaan paikan nykyisellä nimellä Gla.
Historia > Esihistoria ja mytologia > Boiotialaisten saapuminen

Boiotialaisten sanotaan saapuneen Boiotiaan mykeneläisen kauden lopulla, mikä merkitsi suurta muutosta alueen väestössä. Thukydides ajoittaa tämän 60 vuotta Troijan sodan jälkeen, mikä tarkoittaisi perinteisellä ajoituksella noin vuotta 1120 eaa. Boiotialaiset olivat aiolialaisia, ja asuttivat alun perin Fthiotiin eteläosaa Thessaliassa Pagasainlahden rannalla, missä heidän keskuksensa oli Arne. Thessalialaiset, joiden sanottiin tulleen Thesprotiasta Epeiroksen puolelta, ajoivat boiotialaiset pois vallattuaan Thessalian alueen. Tällöin boiotialaiset siirtyivät etelämmäksi ja ottivat haltuunsa alueen, jota tuolloin kutsuttiin nimellä Kadmeis, ja antoivat sille oman nimensä. Minyalaiset ja kadmoslaiset ajettiin osaksi pois kaupungeistaan, mutta osaksi ilmeisesti sulautuivat boiotialaisiin.
Homeroksen eepoksissa kuvattu tilanne ei vastaa täysin muista lähteistä välittyvää perinteistä kuvaa. Homeros kutsuu Iliaassa Thebaa Kadmeiaksi ja sen asuikkaita kadmoslaisiksi seitsemän päällikön sotaretken aikaan eli jonkin verran ennen Troijan sotaa, kun taas Troijan sodan aikaan hän kutsuu asukkaita boiotialaisiksi ja kytkee näiden päälliköt Leitoksen, Arkesilaoksen, Peneleoksen, Klonioksen ja Prothoenorin sukutaustaltaan Thessaliasta tulleisiin aiolialaisiin boiotialaisiin. Tästä seuraisi, että boiotialaisten saapuminen ajoittuisi seitsemän päällikön sotaretken ja Troijan sodan väliseen aikaan, ei Troijan sodan jälkeiseen aikaan. Homeros kertookin ilmeisesti tässä kuten usein muulloinkin vain osaksi muinaisaikojen perimätiedosta ja osaksi omasta ajastaan. Homeroksen auktoriteetti oli antiikin aikana kuitenkin niin suuri, että Thukydides pyrki sovittamaan perinteet yhteen lisäämällä, että osa aiolialaisista boiotialaisista olisi asunut Boiotiassa jo aiemmin, ja nämä olisivat olleet niitä boiotialaisia, jotka purjehtivat Troijaan.
Historia > Arkaainen kausi

Boiotian todellisesta asutushistoriasta ja sen ajoituksista riippumatta kaikki Boiotian kaupungit olivat boiotialaisen heimon asuttamia historialliselle ajalle tultaessa. Orkhomenoksen minyalaiset ja muut kansat olivat käytännössä kadonneet. Alueen merkittävimmät kaupungit muodostivat Boiotian liiton Theban johdolla. Varhaisimmat merkit yhteistyön olemassaolosta ovat arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. alkupuolelta. Herodotos käsittelee noin vuoden 520 eaa. tapahtumista lähtien Boiotian kaupunkeja yhtenä ryhmänä, joka toimi sodassa ja diplomatiassa yhtenevästi. Noin vuodelta 500 eaa. tunnetaan boiotialaisten ja lokrislaisten tekemä sopimus.
Konkreettinen merkki liitosta on se, että 500-luvun eaa. lopulla liiton jäsenet Orkhomenosta lukuun ottamatta alkoivat lyödä kukin omaa rahaansa, joissa kaikissa oli yhteisenä tunnuksena boiotialainen kilpi. Ensimmäisenä tällaista rahaa löivät Akraifia, Hyettos, Koroneia, Mykalessos, Tanagra, Theba ja Thespiai.
Boiotian liiton kaupungit olivat muodollisesti itsenäisiä, mutta johto oli pitkälti Theban käsissä. Toiseksi merkittävin kaupunki oli Orkhomenos. Liiton muita kaupunkeja olivat ainakin Lebadeia, Koroneia, Kopai, Haliartos, Thespiai, Tanagra, Anthedon ja Plataiai, sekä mahdollisesti myös Okalea (Okaleai), Khalia, Onkhestos ja Eleutherai. Lisäksi liittoon kuului alun perin Oropos, jonka Ateena myöhemmin valtasi. Plataiai vetäytyi liitosta vuonna 519 eaa. ja asettui Ateenan suojeluun.
Boiotian liiton asioita hoitivat valitut virkamiehet, boiotarkit. Näistä Theba valitsi kaksi ja muut liiton kaupungit yhden kukin. Varhaisin maininta boiotarkeista on vuoteen 479 eaa. liittyen. Liitolla oli yhteinen uskonnollinen juhla Pamboiotia, jota vietettiin Athene Itonialle omistetussa temppelissä Koroneian lähellä. Liiton jäsenillä oli myös muun muassa yhteinen kalenteri.
400-luvun eaa. alkupuolen persialaissodissa suuri osa Boiotiasta oli Persian puolella. Boiotian alueella käytiin sodan ratkaisutaisteluihin kuulunut Plataian taistelu vuonna 479 eaa.
Historia > Klassinen kausi

Varmuudella varsinaisen Boiotian liiton voidaan katsoa olleen olemassa vasta klassiselta kaudelta 400-luvun eaa. puolivälistä lähtien. Tästä lähtien liiton historia voidaan jakaa kolmeen liittovaiheeseen, joista ensimmäinen oli vuosina 447/446–386 eaa., toinen vuosina 378–338 eaa. ja kolmas vuosina 338/335–171 eaa.
Liiton uskotaan tulleen perustetuksi vuonna 447/446 eaa. Ateenan kärsittyä tappion Koroneiassa ensimmäisessä peloponnesolaissodassa. Varsinaisessa peloponnesolaissodassa Boiotia oli pääosin Spartan puolella Ateenaa vastaan. Sodassa käydyn Delionin taistelun vuonna 424 eaa. aikaan boiotarkkeja kerrotaan olleen 11, jolloin Boiotian liitossa olisi tuohon aikaan ollut kymmenen kaupunkia. Boiotian liiton valtiomuodon kuvaus vuodelta 395 eaa. tunnetaan Hellenika Oksyrhynkhiasta.
Boiotian liiton ensimmäinen liittovaihe päättyi vuoden 386 eaa. Antalkidaan rauhaan. Liitto perustettiin uudelleen vuonna 378 eaa. Theba saavutti johtoaseman koko Kreikassa lyötyään Spartan Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. Aikaa kutsutaan Theban hegemoniaksi, ja se kesti vuoteen 362 eaa. Tuon ajan merkittävin johtaja oli Epameinondas. Liitto saatettiin lakkauttaa uudelleen vuonna 338 eaa., jolloin Filippos II:n Makedonia voitti kreikkalaiset kaupunkivaltiot Boiotian alueella käydyssä Khaironeian taistelussa. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin kiistäneet liiton lakkauttamisen tässä vaiheessa.
Boiotian liitto perustettiin uudelleen (tai organisoitiin uudelleen, jos sitä ei ollut lakkautettu) joskus vuoden 338 eaa. tappion jälkeen, mahdollisesti sen jälkeen, kun Aleksanteri Suuri tuhosi Theban vuonna 335 eaa. Tässä vaiheessa liiton keskuksena toimi Onkhestos Theban sijaan.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Hellenistisellä kaudella Boiotia oli taantunut klassiseen kauteen nähden, mikä johtui pitkälti makedonialaisvalloituksesta ja Theban tuhosta. Strabon kuvaa ajanlaskun alun tienoilla, että hänen aikanaan vain Tanagraa ja Thespiaita saattoi enää kutsua kaupungeiksi, sillä muista kaupungeista olivat jäljellä vain rauniot ja niiden nimi. Hellenistisen kauden Tanagra tunnettiin niin kutsutuista tanagralaisista pienoispatsaista. Roomalaisella kaudella sekä Tanagralla että Thespiailla oli vapaakaupungin asema.
Kulttuuri

Boiotialaisiin kirjailijoihin kuuluvat muun muassa runoilijat Hesiodos, Korinna ja Pindaros sekä filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhos.
Kirjallisuutta

Schachter, Albert: Boiotia in Antiquity: Selected Papers.  Cambridge University Press, 2016.  ISBN 1107053242
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Boiotia Wikimedia Commonsissa
Antiikin Boiotian kartta.
Näkymä Orkhomenoksen akropoliilta.
Ptoion-vuori.
Kefissos-joen laaksoa Parnassos-vuoren suuntaan.
Hylike-järvi.
Plataiain raunioita sekä tasanko, jolla vuoden 479 eaa. Plataiain taistelu käytiin.
Theban akropoliin eli linnavuoren Kadmeian raunioita.
Pronssikautisen Glan raunioita.
Boiotialaisia pienoispatsaita, 500-luku eaa.
Haliartoksen lyömä stateeri, n. 400–375 eaa. Kuvituksessa boiotialainen kilpi sekä alaston, kolmikärkeä pitelevä Poseidon ja teksti ΑRΙ-ΑR-Τ-ΙΟ-Ν.
Tanagran lyömä raha, n. 387–374 eaa. Kuvituksessa boiotialainen kilpi sekä hevosen etuosa.
Apollonin temppeli (Syrakusa)

| Apollonin temppeli |
| --- | --- |
 Apollonin temppelin rauniot.
Sijainti:  Via dell'Apollonion, Syrakusa, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°03′50″N, 15°17′35″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 565 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Syrakusa ja Pantalican nekropolis 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollon-jumalalle omistettu kreikkalainen temppeli Syrakusassa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Se sijaitsi Ortygian saaren pohjoisosassa. Temppelin rauniot sijaitsevat nykyisten Via dell'Apollonionin ja Via del Mercaton välillä.
Historia

Apollonin temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 565 eaa. Temppelistä löydetyn piirtokirjoituksen mukaan sen arkkitehti oli Kleomenes Knidieidaksen poika. Toisena nimenä kirjoituksessa saattaa esiintyä nimi Epikles, mutta tämä on kiistanalaista. Rakennuksen uskotaan saaneen vaikutteita Samoksen Heraionin varhaisemmasta vaiheesta, niin kutsutusta Rhoikoksen temppelistä, joka rakennettiin noin kymmenen vuotta aikaisemmin. Apollonin temppeli on varhaisin esimerkki monumentaalisesta kiviarkkitehtuurista Sisiliassa, ja sillä oli suuri vaikutus temppeliarkkitehtuurin kehitykseen läntisillä kreikkalaisalueilla. Temppeliä muutettiin sen historian aikana usein.
Temppelin jäänteet löydettiin vuonna 1862 ja niiden järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1943.
Rakennus

Temppeli sijaitsi Ortygian saaren sisäänkäynnin lähellä. Se edusti doorilaista tyyliä. Temppeli oli pitkänomainen, ja sen koko oli noin 21,6 × 55,3 metriä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Pylväissä oli 16 pystyuraa. Sisäänkäynti oli tyypilliseen tapaan itäpäästä. Itäpään pylväikön ja pronaoksen välissä oli toinen kuuden pylvään rivi. Pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Sen takana olivat naos eli cella ja sen länsipuolella adyton. Kaksi seitsemän pylvään riviä jakoi naoksen kolmeen laivaan.
Temppelin varhaisuus näkyy sen mittasuhteiden massiivisen ja arkaaisen vaikutelman antavissa yksityiskohdissa. Pylväiden välit olivat suhteellisen pieniä suhteessa niiden paksuuteen. Pylväiden päällä oli poikkeuksellisen korkea arkkitraavi. Temppeli oli koristeltu triglyfeillä ja metoopeilla, joiden sijoittelu ei seurannut pylväiden sijainteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollonin temppeli Wikimedia Commonsissa
Temppelin pienoismalli Syrakusan arkeologisessa museossa.
Temppelin raunioita sekä myöhempiä bysanttilais- ja normanniaikaisia rakenteita.
Temppelin pohjapiirros.
Arafen

| Arafen> Ἀραφήν.Sijainti |
| --- | --- |
 Arafen
Koordinaatit:  38°1′12″N, 24°0′6″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Rafína, Rafína-Pikérmi, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  paralia
Demonyymi:  Arafēnios (Ἀραφήνιος)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arafen (m.kreik. Ἀραφήν, Arafēn, lat. Araphen) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Arafen sijaitsi Attikan itärannikolla. Sen nimi on todennäköisesti säilynyt nykyisen Rafínan kaupungin nimessä, jolloin se olisi sijainnut sen paikalla tai lähistöllä. Demoksen lähellä sijaitsi Halai Arafenideen demos, jonka lisänimi viittaa Arafeniin.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Arafēnios (Ἀραφήνιος).
Approksimantti

Approksimantti (engl. approximant) on konsonanttinen äänne, jota muodostettaessa ilmavirta pääsee kulkemaan vokaalien tapaan vapaasti suuväylässä ilman hankaushälyn muodostumista, toisin kuin muissa konsonanteissa. Approksimantit ovat resonantteja, ja ne voidaan edelleen luokitella lateraalisiin ja sentraalisiin approksimantteihin.
Puolivokaali taas on termi, jota jotkut pitävät synonyymisena joko yleisesti approksimantin tai nimenomaisesti sentraalisen approksimantin kanssa, kun taas toiset katsovat, että näiden välillä on käsitteellinen ero: approksimantti viittaisi yksin ääniväylän väljyyteen (eli siihen, ettei sen aikana synny artikulaattorien välillä frikaatiota), puolivokaali taas siihen, ettei äänne ole kestoltaan pidennettävissä. Toisaalta tästä määritelmästä seuraisi, etteivät esimerkiksi suomen j ja v olisi puolivokaaleja kuin yleiskielessä, koska murteittain ne voivat yleisgeminaation seurauksena pidentyä (ajaa > ajjaa, tavaa > tavvaa).
Suomenkielisessä kielitieteellisessä käytännössä approksimanttia ja puolivokaalia käytetään usein synonyymeina, ja edellinen on käytännössä selvästi harvinaisempi. Esimerkiksi Ison suomen kieliopin hakemisto tuntee vain puolivokaalin, ja suomen konsonanteista j ja v mainitaan nimenomaan puolivokaaleiksi.
Lateraaliset approksimantit

Lateraalinen approksimantti on lateraaliäänne, joka syntyy kun kielen avulla muodostetaan sulkeuma suun kattoa vasten ja ilma virtaa esteettä lateraalisesti eli kielen laitojen yli. Esimerkkejä lateraalisista approksimantista ovat [l] ja [ʎ].
Sentraaliset approksimantit

Sentraalinen approksimantti (eli yhden määritelmän mukaan puolivokaali) on äänne, joka on foneettisesti vokaali, koska ääni virtaa esteettä suun keskikohdalta, mutta funktionaalisesti konsonantti, koska se käyttäytyy kielessä konsonantin tavoin. Puolivokaalit voidaan siis oikeastaan määritellä vain kielikohtaisesti; tavallisimmille puolivokaaleille on kuitenkin omat kansainväliset foneettiset merkkinsä.
Suomen kielessä vain j on tämän määritelmän mukaissti puhdas puolivokaali (tosin sekin ääntyy toisinaan heikkona frikatiivina). Toisaalta soinniton tai soinnillinen glottaalinen frikatiivi [h] tai sen äänneympäristössä soinnillistunut vastinpari [ɦ] voitaisiin tulkita puolivokaaliksi, koska se realisoituu tavallisesti kuiskaus- tai henkäyssointisena sitä seuraavan vokaalin versiona (esimerkiksi sana hauta saatetaan ääntää [ɑ̥ɑutɑ], jossa ensimmäinen äänne on kuiskaussointinen a).
Muista kielistä esimerkiksi englannissa esiintyvät myös soinnillinen labiaalis-velaarinen approksimantti [w] ja soinnillinen alveolaarinen approksimantti [ɹ], murteittain myös edellisen soinniton vastinpari [ʍ].
Claude Arabo

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | säilä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Buenos Aires 1962 | säilä |  |
|  Pronssia | Pariisi 1965 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Moskova 1966 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Montréal 1967 | säilän joukkuekilpailu |  |
Claude Arabo (3. lokakuuta 1937 Nizza – 3. heinäkuuta 2013) oli ranskalainen miekkailija. Hänen aseenaan oli säilä.
Arabo saavutti säilämiekkailun henkilökohtaisessa kilpailussa olympiahopeaa Tokiossa 1964. Ratkaisevassa ottelussa hän hävisi Unkarin Tibor Pézsalle osumapistein 5–2. Neljä vuotta aiemmin Rooman 1960 olympialaisissa Arabo sijoittui neljänneksi vaikka voittikin kultamitalin lopulta vieneen unkarilaisen Rudolf Kárpátin keskinäisessä ottelussa. Méxicossa 1968 Arabo oli yhdeksäs. Joukkuekilpailussa Arabon edustama Ranskan joukkue sijoittui viidenneksi Roomassa 1960 sekä neljänneksi Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968.
Buenos Airesin maailmanmestaruuskilpailuissa 1962 Arabo saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa, ja myöhemmin kolme pronssia säilän joukkuekilpailussa.
Arabo kuoli 3. heinäkuuta 2013, 75-vuotiaana.