stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sementiitti
Kirjallisuutta

L. J. E. Hofer: Bulletin 631, Nature of the Carbides of Iron.  US Bureau of Mines, 1966.  Teoksen verkkoversio.
Ester Esna du Plessis: The Crystal Structures of the Iron Carbides.  (Väitöskirja)  University of Johannesburg, 2006.  Teoksen verkkoversio.
Rauta- ja hiiliseosten faasidiagrammi, joka osoittaa faasien riippuvuuden lämpötilasta ja seoksen hiilipitoisuudesta. Vaaka-akselilla hiilipitoisuus, pystyakselilla lämpötila.
Ortorombinen Fe3C-kide. Rauta-atomit on merkitty sinisellä.
Sementtitin moolitilavuuden riippuvuus paineesta huoneenlämmössä
Käännös suomeksi
Gustavo Serena

Francesca Bertini ja Gustavo Serena elokuvassa La signora delle camelie (1915).
Gustavo Serena (5. lokakuuta 1882 Napoli – 16. huhtikuuta 1970 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Taustaltaan aristokraattinen Serena esiintyi näyttelijänä teatterissa ja vuodesta 1911 lähtien elokuvissa. 1910-luvulla ja 1920-luvun alussa hän ohjasi lukuisia mykkäelokuvia, joista merkittävin on Francesca Bertinin tähdittämä Assunta Spina vuodelta 1915. 1930-luvun alussa Serena ohjasi muutamia äänielokuvia ja esitti pieniä sivurooleja elokuvissa myös toisen maailmansodan jälkeen. Hänen viimeinen elokuvansa oli Carmine Gallonen Don Camillo näkee punaista (Don Camillo monsignore... ma non troppo) vuonna 1961.
Elokuvia

Assunta Spina, 1915 (ohjaaja ja näyttelijä)
Diana l’affascinatrice, 1915 (ohjaaja ja näyttelijä)
Fedora, 1916 (ohjaaja ja näyttelijä)
Clemenceau-juttu, 1917 (näyttelijä)
Mariute, 1918 (näyttelijä)
Afrodite, dea dell’amore, 1958 (näyttelijä)
Aiheesta muualla

Gustavo Serena Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Italia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Seurakuntaneuvos

Seurakuntaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1963. Vuosien 1918–2013 aikana seurakuntaneuvoksen arvonimi on myönnetty 134 henkilölle.
Seura lukutaidon levittämiseksi georgialaisten keskuudessa

Seuran museo ja kirjasto. Aleksandre Roinašvilin valokuva.
Seura lukutaidon levittämiseksi georgialaisten keskuudessa (georg. ქართველთა შორის წერა-კითხვის გამავრცელებელი საზოგადოება, Kartvelta šoris tsera-kitkhvis gamavrtselebeli sazogadoeba) oli johtavien georgialaisten intellektuellien toukokuussa 1879 perustama hyväntekeväisyysjärjestö. Järjestön tarkoituksena oli elvyttää kulttuuria tuohon aikaan Venäjän keisarikuntaan kuuluneen maan talonpoikaisväestön keskuudessa. Seura selviytyi neuvostokauden alkuun saakka ja jatkoi toimintaansa vuosiin 1926–1927.
Seuran perustivat aateliset Ilia Tšavtšavadze ja Dimitri Qipiani sekä kouluttaja Iakob Gogebašvili. Se piti yllä koulujen, kirjakauppojen ja kirjastojen verkostoa koko maassa, koulutti opettajia ja rahoitti Georgian lehdistöä. Ruhtinas Tšavtšavadze oli huomattava kirjailija ja hänellä oli seurassa keskeinen rooli: hän nousi ensimmäisen puheenjohtajan Qipianin tilalle vuonna 1885 ja toimi tehtävässä salamurhaansa saakka vuonna 1907. Tsaarinajan viranomaiset sietivät järjestöä, jonka toiminnassa olivat mukana käytännöllisesti katsoen kaikki Georgian älymystön aktiiviset jäsenet ja johon kuului myös useita hyväntekijöitä ja virkamiehiä. Seuralla oli suuri rooli maan kansallisessa heräämisessä 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Serren metsissä

| Serren metsissä> In the Forests of Serre |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kansitaiteilija:  Kinuko Y. Craft
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace Books
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  295
ISBN:  0-441-01011-3
Suomennos
Suomentaja:  Natasha Vilokkinen
Kansitaiteilija:  Kinuko Y. Craft
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  350
ISBN:  951-23-5124-4

Edeltävä:  Unohdettu Ombria
Seuraava:  Alphabet of Thorn
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Serren metsissä (engl. In the Forests of Serre) on Patricia A. McKillipin vuonna 2003 ilmestynyt fantasiaromaani. Kirja on ilmestynyt suomeksi Kariston kustantamana Natasha Vilokkisen käännöksenä vuonna 2006.
Kirjan kansikuvan on tehnyt Kinuko Y. Craft. Teos oli ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi vuonna 2004.
Aiheesta muualla

Maria Loikkanen: Maailman kaunein ja kauhein satu. Kaleva 2010.
Robert M. Tilendis: In the Forests of Serre (Arkistoitu – Internet Archive). Green Man Review. (englanniksi)
Donna Scanlon: In the Forests of Serre. Rambles.net. (englanniksi)
Cheryl Morgan: Mystic Wood. Emerald City. (englanniksi)
Helen Pilinovsky: The Mother of All Witches: Baba Yaga and Brume in Patricia McKillip's In the Forests of Serre. Extrapolation, Spring 2005. (englanniksi)
Sentinelit

| Sentinelit |
| --- | --- |
Väkiluku:  39 (vuoden 2001 väestönlaskenta), arviot 500 henkeen asti
Asuinalueet:  Pohjois-Sentinel, Andamaanit
Kielet:  sentineli
Uskonnot:  ?
Sentinelit ovat Andamaaneilla Pohjois-Sentinelin saarella asuva alkuperäisheimo. Se tunnetaan lähes täydellisestä eristäytymisestään muusta maailmasta. He elävät yhteismajoissa kalastellen kanooteillaan saaren läheisellä merialueella. Sekä miehet että naiset elävät alasti. Tutkijoiden tiedossa ei ole yhtään mitään sentinelien kielestä, kulttuurista ja historiasta. Sentinelit ovat negriittejä, joiden uskotaan saapuneen Andamaanien saaristoon 30 000–60 000 vuotta sitten. DNA-todisteiden mukaan nämä heimot saattavat olla ensimmäisten Afrikasta lähteneiden ihmisten jälkeläisiä.
Sentinelit on yksi maailman eristyneimmistä heimoista. Heidän lukumääräänsä ei tiedä tarkkaan, vuoden 2011 Intian väestönlaskennassa ilmoitettu tulos 12 miestä ja 3 naista saatiin tarkkailemalla heimoa helikopterista. Muiden arvioiden mukaan määrä on kuitenkin suurempi, ehkä 150 henkeä, mutta arviot vaihtelevat 39-400 välillä.
 Sentinelien elintapa on paleoliittiselta kaudelta.
Kieli

Sentinelin kielestä ei tiedetä juuri mitään (sille on annettu ISO-639-3-koodi std). Kielellä ei uskota olevan sukukieliä. Lähisaarilla asuvien jarawien kansan puhuman jarawan ja öngien puhuman öngen on arveltu olevan sukua sentinelille, mutta asiasta ei ole varmuutta ja kontaktia yrittäneet jarawat eivät ymmärtäneet sentinelien puhetta.
Kohtaamisten historiaa

Ensimmäinen maininta Pohjois-Sentinelin saaresta on vuodelta 1771, jolloin brittialus Diligent raportoi nähneensä saarella öisiä valoja. Vuonna 1867 intialainen kauppa-alus Nineveh haaksirikkoutui Pohjois-Sentinelin läheiselle riutalle. Miehistö pelastautui saarelle, jossa kolmantena päivänä sentinelit hyökkäsivät heidän kimppuunsa ampuen nuolia. "Villi-ihmiset olivat täysin alastomia, heillä oli lyhyet hiukset ja punaiseksi maalatut nenät ja he aukoivat suutaan tehden ääniä kuten pa on ough, heidän nuolissaan näytti olevan rautainen kärki". Miehistö pakeni pelastusveneellä ja pelastautui muutamia päiviä myöhemmin ohikulkeneeseen laivaan.
Vuonna 1879 Surreyssa syntyneestä Maurice Vidal Portmanista tuli Andamaanien johtava virkamies ja muutama kuukausi virkaanastumisensa jälkeen hän järjesti tutkimusretkikunnan Pohjois-Sentinelille. Retkikunta tutki saaren tarkkaan löytämättä aluksi yhtään ihmistä, kunnes muutaman päivän etsinnän jälkeen he saivat kiinni vanhuspariskunnan ja neljä lasta. Nämä tuotiin Port Blairiin tarkkailtavaksi. Sentinelit kuitenkin sairastuivat nopeasti ja vanhukset kuolivat pian. Lapset vietiin takaisin saarelle.
Vuonna 1896 hindivanki pakeni Suurelta Andamansaarelta ja ajelehti valtamerellä Pohjois-Sentinelin saarelle. Etsintäjoukko löysi vangin joitakin päiviä myöhemmin nuolilla lävistettynä ja kurkku auki viillettynä.
Keväällä 1974 saarella vieraili ryhmä, joka kuvasi dokumenttia nimellä Man in Search of Man. Mukana oli antropologeja, aseistettuja poliiseja ja National Geographicin kuvaaja. Sentinelit ampuivat ryhmää nuolilla. Rannalle lahjaksi annetun sian ja nuken he hautasivat hiekkaan, mutta söivät kookospähkinät. 1970- ja 1980-luvulla saarelle tehtiin useita vierailuja. Vuodesta 1981 vierailut olivat säännöllisiä ja joillakin niistä saatiin näköhavaintoja saarelaisista. Retkikunnat jättivät saarelaisille lahjoja kuten peilejä, punaisia nauhoja, kumipalloja ja kaulakoruja. Joskus sentinelit käyttäytyivät ystävällisesti, joskus ampuivat nuolilla vierailijoita. Tammikuussa 1991 tapahtui ensimmäinen vierailevan joukon ja sentinelien "ystävällismielinen kohtaaminen", jossa sentinelit tulivat noutamaan vesirajasta heille heitettyjä kookospähkinöitä ilman vihamielistä nuolilla ampumista.
Intian viranomaisten viralliset vierailut päättyivät 1990-luvun puolivälin jälkeen ja sittemmin saarelaiset on päätetty jättää rauhaan. Joulukuun 2004 tsunamin jälkeen helikopteri vieraili saarella selvittämässä vahinkoja ja sai vastaansa sentinelien nuolisateen. Tammikuussa 2006 sentinelit tappoivat kaksi alueella laittomasti rapuja pyytänyttä kalastajaa. Intian rajavartiosto yritti hakea miesten ruumiit helikopterilla, mutta sitä ammuttiin nuolilla. Havaintojen mukaan ruumiit oli haudattu rannalle.
Vuoden 2018 marraskuussa amerikkalainen John Allen Chau yritti mennä viemään kristinuskon sanomaa saarelle, ja hänet surmattiin jousilla ja nuolilla.
Kirjallisuutta

T.N. Pandit: The Sentinelese.  Seagull Books Pvt. Ltd., 1990.  ISBN 8170460816
Aiheesta muualla

Survival: The most isolated tribe in the world? (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
MTV Uutiset: Intialaistutkija on yksi harvoista, joka on saanut yhteyden maailman eristäytyneimpään heimoon – kertoo sentineliläisten olevan rauhaa rakastavia: "Me tässä olemme vihamielisiä"
Seljakämmekkä

| Seljakämmekkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Vaarantunut
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Orchidoideae
Suku::  Liuskakämmekät Dactylorhiza
Laji::  sambucina
Kaksiosainen nimi
 Dactylorhiza sambucina  (L.) Soó 
Synonyymit
 Orchis sambucina L.  Dactylorhiza latifolia (L.) Soó 
Katso myös
   Seljakämmekkä Wikispeciesissä   Seljakämmekkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina) on suuressa osassa Eurooppaa tavattava näyttävä ketojen ja niittyjen kämmekkäkasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa sekä keltaisina että punaisina värimuotoina. Suomessa seljakämmekkä on harvinainen ja rauhoitettu laji. Se on Houtskarin pitäjänkukka (sockenblomma).
Ulkonäkö ja koko

Tanakkavartinen seljakämmekkä kasvaa 20–30 korkeaksi. Lehdet sijaitsevat varren tyviosassa ja niitä on 3–4 kappaletta, ylempänä varressa on lisäksi muutama pieni ylälehti. Lehdet ovat 5–10 cm pitkiä, täplättömiä, kapean vastapuikeita ja tylppiä. Kukkia seljakämmekällä on kahden värisiä; toisissa yksilöissä kukat ovat kellanvalkoisia ja toisissa purppuranpunaisia. Punaisten kukkien huuli on keskeltä kellanvalkoinen ja täplikäs. Kukan kannus on sikiäimen pituinen. Seljakämmekkä kukkii touko-kesäkuussa. Seljakämmekällä on kesäaikaan kaksi juurimukulaa: tumma edellisvuotinen ja vaalea tämänvuotinen. Nämä toisiinsa kietoutuneet mukulat tai ehkä kasvin kaksiväriset kukat ovat antaneet seljakämmekälle sen ruotsinkielisen nimen Adam och Eva.
Seljakämmekän kukat ovat lähes tuoksuttomia. Kasvi on pölytykseltään hyönteispölytteinen huijaten hyönteisiä, sillä sen kukissa ei ole mettä. Yleisimmät pölyttäjät ovat kimalaiskuningattaret, jotka vierailevat kukissa pääasiassa kukinnan alkuvaiheessa kunnes oppivat välttämään medettömiä kukkia.
Levinneisyys

Seljakämmekkää tavataan lähes koko Manner-Euroopassa Ukrainasta ja Baltiasta länteen sekä Mustanmeren ympäristössä, Kaukasuksella ja Kaspianmeren eteläpuolella. Esiintyminen on kuitenkin laikuttaista. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Etelä-Norjaan, Keski-Ruotsiin ja Etelä-Suomeen.
Suomessa seljakämmekkää tavataan pääasiassa Ahvenanmaalla. Houtskarissa se on erityisen runsas, esimerkiksi Arkipelagia-seuran inventoinneissa vuonna 1995 yli 10 000 yksilöä löytyi juuri sieltä, kun maakunnan kokonaismääräksi saatiin 12 664 yksilöä (näistä ei-kukkivia 3 701). Punainen värimuoto on yleisempi kuin keltainen: Arkipelagia-seuran laskennoissa punaisia löytyi 7 197 ja keltaisia 3 701.
Laji on ollut yleinen myös Manner-Suomen puolella Turun saaristossa, mutta kadonnut siellä useimmilta kasvupaikoiltaan. Muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta lajin kasvupaikat Suomessa sijaitsevat rannikkovyöhykkeellä.
Elinympäristö

Seljakämmekkä kasvaa Suomessa kuivahkoilla niityillä ja pientareilla sekä lehtoniityillä. Etelämpänä Pohjoismaissa se kasvaa myös laitumilla, nummilla ja rannikoiden kallioilla. Muualla Euroopassa kasvupaikkoja ovat lisäksi avoimet metsät ja vuoristoniityt. Etelä-Euroopassa seljakämmekkää tavataan vuoristoissa 2 600 metrin korkeudelle. Laji on Pohjoismaissa kalkinsuosija tai -vaatija, muualla se voi kasvaa myös vähän happamalla maaperällä.
Uhanalaisuus ja suojelu

Seljakämmekkä on luokiteltu maailmanlaajuisesti elinvoimaiseksi ja Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi. Kasvi ja sen elinympäristöt ovat alttiita ihmisen toiminnalle kuten maatalouden maankäytölle, kaupungistumiselle, matkailulle, kuivatukselle, tallaamiselle ja keräilylle. Suomessa seljakämmekän kasvupaikkoja uhkaavat lähinnä niittyjen umpeenkasvu sekä laiton keräily. Laji on rauhoitettu kokonaan Manner-Suomessa. Ahvenanmaalla seljakämmekän kaivaminen maasta ilman maakuntahallituksen lupaa on kiellettyä.
Nimi

Liuskakämmeköiden suvun tieteellinen nimi Dactylorhiza muodostuu kreikkalaisista sanoista daktylos, joka tarkoittaa sormea ja rhiza, joka tarkoittaa juurta. Jälkimmäinen viittaa kasvin mukuloihin, jotka jakautuvat useiksi juurinystyröiksi. Latinalaisperäinen lajinimi sambucina viittaa mustaseljan (Sambucus nigra) tuoksuun lähde? samoin kuin suomalainen nimi, mikä kuitenkin perustuu sekaannukseen.
Kasvin alkuperäinen, Carl von Linnén vuonna 1755 ehdottama tieteellinen nimi oli Orchis sambucina. Unkarilainen kasvitieteilijä Károly Rezső Soó muutti nimen nykyään käytetyksi Dactylorhiza sambucinaksi vuonna 1962.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina)
Kasviatlas 2018: Seljakämmekän (Dactylorhiza sambucina) levinneisyys Suomessa
Seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina) Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö.
Luontoportti: Seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina)
Pohjolan kasvien pauloissa: Dactylorhiza sambucina - seljakämmekkä
ProAgria: Seljakämmekkä kukkii punaisin ja keltaisin kukin (Arkistoitu – Internet Archive) Riitta-Liisa Pettersson.
Seljakämmeköitä kannattaa etsiä juuri nyt (Arkistoitu – Internet Archive) TS Saaristo 25.5.2016.
Pherobase: Floral volatiles of Dactylorhiza sambucina (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dactylorhiza sambucina:  Wikidata: Q1314837  Wikispecies: Dactylorhiza sambucina  ARKive: dactylorhiza-sambucina  BioLib: 42150  BOLD: 432214  CoL: 33WMV  EoL: 1094609  EPPO: DAKSA  EUNIS: 189567  GBIF: 8231647  iNaturalist: 60885  IPNI: 626671-1  IUCN: 175983  NCBI: 65785  Open Tree of Life: 609609  PFI: 8191  Plant List: kew-55564  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:626671-1  RHS: 90577  Species+: 15109  Tropicos: 23500661  WFO: wfo-0000936871  Laji.fi: MX.40064 
Orchis sambucina:  Wikidata: Q39340268  IPNI: 649096-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:649096-1  Tropicos: 23513781 
Seljakämmekän erivärisiä muotoja Andorrassa
Serbian naisten lentopallomaajoukkue

Serbian naisten lentopallomaajoukkue edustaa Serbiaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on voittanut  maailmanmestaruuden vuonna 2018 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2011, 2017 ja 2019. Olympialaisissa joukkue on saavuttanut hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2021 pelatuissa kisoissa.
Arvokilpailut > Olympialaiset

Hopeaa 2016
Pronssia 2021
Viides 2008
Yhdestoista 2012
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Kultaa 2018
Pronssia 2006
Seitsemäs 2014
Kahdeksas 2010
Arvokilpailut > EM-kilpailut

Kultaa 2011, 2017, 2019
Hopeaa 2007
Pronssia 2015
Neljäs 2013
Seitsemäs 2005, 2009
Yhdeksäs 2003
Serikulttuuri

Serikulttuuri, tai silkinviljely, on mulperiperhosen viljelyä silkintuotantoa varten. Vaikkakin on useita kaupallisia silkkiä kehrääviä perhoslajeja, on mulperiperhosen toukka käytetyin ja tutkituin. Silkin uskotaan syntyneen Kiinassa niinkin aikaisin kuin neoliittisella kaudella. Serikulttuurista on tullut tärkeä pienviljelyn toimiala Brasiliassa, Kiinassa, Ranskassa, Intiassa, Italiassa, Japanissa, Koreassa, ja Venäjällä. Tänä päivänä Kiina ja Intia ovat silkin suurimmat tuottajat, jotka vastaavat maailman vuotuisesta tuotannosta yli 60 prosenttia.
Kestävä silkki > Erisilkki, rauhansilkki, Assamsillkki

Tunnetuin vastine perinteiselle silkille on erisilkki eli rauhansilkki, assamsilkkii  tai ahimsa-silkki (ahiṃsā: Sanskrit for 'väkivallaton'). Se kehrätään vapaina elävien silkkiäisperhosten kokongeista, kun perhonen on kuoriutunut ja jättänyt kokongin. Silkkiäisperhosen toukkaa ei siis tapeta silkin takia. Erisilkkiä tuotetaan muun muassa Assamin alueella Koillis-Intiassa, ja pieniä määriä myös Kiinassa ja Thaimaassa. Merkittävin ero tavanomaiseen silkintuotantoon on se, että silkkiperhosten annetaan kuoriutua ja lentää pois ennen kuin kotelot keitetään.
Kestävä silkki > Villisilkki

Villisilkki on puolivapaina luonnossa elävistä silkkiperhosista tuotettua kuitua. Siitä saadaan schappe- ja bourette-lankaa. Tärkein villisilkkilaji on tussah-silkki. Villisilkki on yleensä värillistä. Villisilkkiä saadaan Riikinkukkokehrääjien kuuluvien perhoslajien (Kiinantammisilkkikehrääjä, Ailanthuskehrääjä) silkkiperhosten toukkien koteloista. Kun kotelot kerätään vasta perhosten putkahdettua ja hylättyään kuorensa, tekee se villisilkistä siitä eettisemmän vaihtoehdon perinteisesti tuotetulle silkille. Kankaan valmistuksessa käytetään myös vähemmän kemikaaleja.
Mahatma Gandhi oli kriittinen silkinvalmistusta kohtaan filosofiansa mukaisesti ja kannatti ahimsa-silkkä.
Šerpat

| Šerpat |
| --- | --- |
Asuinalueet:     Nepal
Kielet:  šerpa, nepali
Uskonnot:  vajrayana
Šerpat ovat Nepalissa Himalajan vuoristossa asuva kansa. Šerpojen puhuma šerpan kieli kuuluu tiibetiläis-burmalaiseen kieliryhmään. Erityisesti kaupungeissa asuvat šerpat ovat kuitenkin alkaneet puhumaan yhä enenevässä määrin nepalia, ja asenteet šerpan kieltä kohtaan eivät ole kovinkaan positiiviset.
Šerpat tunnetaan erityisesti Himalajan vuoristoalueen oppaina ja hyvinä vuorikiipeilijöinä. Vaikka termiä šerpa käytetään nykyään viittaamaan yleisesti kaikkiin Himalajalla kantajina toimiviin ihmisiin, useat etniset šerpat ovat tarkkoja erosta: etniset šerpat toimivat useammin enemmän oppaina kuin kantajina ja näin ansaitsevat korkeampia palkkioita kuin muut kantajat.lähde?
Joidenkin tutkimusten mukaan šerpat ovat maailman parhaimpia kantajia, koska he käyttävät energiaansa tehokkaammin kuin esimerkiksi afrikkalaisnaiset, joita useimmissa tutkimuksissa pidetään tehokkaimpina kantajina. Jotkut šerpat pystyvät kantamaan kaksi kertaa oman painonsa verran tavaraa. Kyky kantaa tehokkaasti painavia kuormia on mahdollisesti kehittynyt šerpojen elintapojen mukaan, koska he usein kantavat yli sadan kilometrin matkoja tuotteitaan myytäviksi kaupunkien toreille ja heidän vähärasvainen ruokavalionsa parantaa hapen hyväksikäyttöä. Šerpoilla oletetaan olevan monia tyypin I lihaskuituja, jotka eivät väsy nopeasti.
Uskonnoltaan šerpat ovat vajrayana-buddhalaisia, jotka seuraavat pääsääntöisesti nyingma-koulukuntaa.
Tunnettuja šerpoja

Tenzing Norgay – kiipesi ensimmäisenä Mount Everestin huipulle Edmund Hillaryn kanssa
Pemba Dorjie ja Lhakpa Gelu tunnetaan heidän viime vuosien aikoina tekemistään ennätyksistä Mount Everestin huiputtamisessa.
Apa Sherpa on 11. toukokuuta 2011 mennessä kiivennyt Mount Everestin huipulle 21 kertaa, eli useammin kuin kukaan muu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šerpat Wikimedia Commonsissa
Serpentiinitähdet

| Serpentiinitähdet |
| --- | --- |
 Euryale aspera
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Käärmetähdet Ophiuroidea
Lahko::  Serpentiinitähdet Euryalida  Lamarck, 1816 
Heimot
 Asteronychidae  Euryalidae  Gorgonocephalidae 
Katso myös
   Serpentiinitähdet Wikispeciesissä   Serpentiinitähdet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Serpentiinitähdet (Euryalida, synonyymi Euryalae) on käärmetähtiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan enimmäkseen syvistä merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Serpentiinitähtien ja muiden käärmetähtien luokittelu on muutoksessa. Nykyään lahkoon luetaan kolme heimoa, joihin kuuluu yhteensä noin 50 sukua ja 190 lajia. Aikaisemmin lahkoon luettiin kuuluvaksi myös heimo Ophiomyxidae, jolloin lahkon tieteellinen nimi oli Phrynophiurida. Serpentiinitähtien keskuslevystä lähtee sädehaaroja, jotka voivat olla pensasmaisesti haaroittuneita. Sädehaarojen pituus ja paksuus vaihtelee heimoittain. Serpentiinitähtien iho on paksu ja siinä voi olla ossikkeleista muodostuneita nystyjä ja piikkejä.>
Levinneisyys ja elintavat

Suurin osa serpentiinitähdistä elää syvissä vesissä, mutta myös matalien vesien lajeja tunnetaan. Lahkon lajit suodattavat ravinnokseen planktonia ja monet elävät symbioosissa mustakorallien kanssa.
Antti Setälä

Antti Setälä (s. 12. marraskuuta 1976) on juristi ja vapaapainija.
Kauhajoen Karhua edustava Setälä voitti vapaapainin Suomen mestaruuden 11 kertaa peräkkäin vuosina 1994–2004. Vuonna 2007 hän voitti 12. Suomen-mestaruutensa Hyvinkäällä pidetyissä SM-kilpailuissa alle 60-kiloisten sarjassa. Hän edusti Suomea EM-kilpailuissa 2003 alle 55-kiloisten sarjassa ja sijoittui 16:nneksi.
Setälän valmentajana on toiminut muun muassa Reijo Haaparanta.
Painisaavutukset

EM-kisoissa 16. sija 2003
Junioreiden MM-kilpailuissa 9. sija 1994
Junioreiden EM-kilpailuissa 8. sija 1994
SM-kultaa 1994–2004, 2007
Bon Scott

| Bon Scott |
| --- | --- |
 Bon Scott vuonna 1979
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1946 Kirriemuir, Skotlanti
Kuollut: 19. helmikuuta 1980 (33 vuotta) Lontoo, Englanti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bon Scott 
Aktiivisena:  1964–1980
Tyylilajit:  hard rock, blues rock, rock and roll
Soittimet:  laulu, rummut, säkkipilli, nokkahuilu
Yhtyeet:  AC/DC, Fraternity, The Valentines, The Spektors
Aiheesta muualla
bonscottofficial.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ronald Belford "Bon" Scott (9. heinäkuuta 1946 Kirriemuir, Skotlanti – 19. helmikuuta 1980 Lontoo) oli skotlantilaissyntyinen australialainen laulaja, joka tunnettiin parhaiten australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n laulajana.
Scott syntyi Kirriemuirissa, Skotlannissa ja muutti perheensä mukana Australiaan kuusivuotiaana. Hän vaikutti ennen AC/DC:tä muun muassa The Valentines- ja Fraternity-yhtyeissä. AC/DC otti hänet laulajakseen ja laulutekstien kirjoittajakseen vuonna 1974. AC/DC nousi seuraavien vuosien aikana suosituksi niin Australiassa kuin muuallakin maailmassa. Scott levytti AC/DC:n riveissä seitsemän Australiassa julkaistua albumia, kunnes kuoli alkoholimyrkytykseen 33-vuotiaana.