stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toyota Carina
Carina II (AT171 / ST171 / CT170) (1988–1992)

| Toyota Carina II (AT171 / ST171 / CT170) |
| --- | --- |
 Toyota Carina II
Valmistustiedot
Valmistaja:  Toyota
Valmistusvuodet:  1988-1992
Korimalli:  Sedan, Liftback, Farmari
Luokka:  Keskikokoinen perheauto
Kuudennen sukupolven Carina II oli tuotannossa vuosina 1988–1992. Auto suunniteltiin uudelleen edellisen sukupolven korirakenteen päälle. Uutena korimallina tuli myyntiin myös farmari. Korin jäykkyyttä oli paranneltu edelliseen malliin verrattunna. Sisätiloiltaan Carina ei suurentunut. Carinassa käytettiin samoja moottoreita kuin Corollassa ja Camryssä. Modernit moottorit kuluttivat vähän polttoainetta mutta tarjosivat silti hyvää suorituskykyä, moottorissa riitti sitkeyttä myös pienillä kierroksilla.lähde?
Korinumerot:
AT171 - 1,6 XL,XLI
ST171 - 2,0 GL,GLI
CT170 - Diesel
Carina II (AT171 / ST171 / CT170) (1988–1992) > Moottorivaihtoehdot

1,6 16V (4A-F) - 95 hp (1988-1990)
2,0i 16V (3S-FE) - 128 hp (1988-1990)
1,6i 16V Kat (4A-FE) - 105 hp (1990-1992)
2,0i 16V Kat (3S-FE) - 121 hp (1990-1992)
2,0 OHC Diesel (2C) - 73 hp (1988-1992)
Carina E (ST190) (1992–1997)

| Toyota Carina E (ST190) |
| --- | --- |
 Toyota Carina E
Valmistustiedot
Valmistaja:  Toyota
Valmistusvuodet:  1992-1997
Korimalli:  Sedan, Liftback, Farmari
Luokka:  Keskikokoinen perheauto
Vuodet 1992–1997 tuotannossa olleesta seitsemännen sukupolven Carinasta käytettiin nimeä Carina E. Se oli ensimmäinen Carina-malli, jota valmistettiin sekä Japanissa että Englannissa. Carina E oli hieman edeltävää mallia suurempi ja sisätilat olivat kilpailijoiden malleja paremmatlähde?.
Ensimmäinen Carina E valmistettiin Englannin Burnastonin tehtaalla 16. joulukuuta 1992. Suomeen Carina E tuli alkuun Japanista ja vasta vuoden 1994 paikkeilla Englannista. Alkuun tarjolla oli moottorikoot 1,6i, 2,0i, 2,0 GTi ja 2,0 Diesel. Pienimmän bensiinimoottorin teho oli noussut edellisestä sukupolvesta 10 hevosvoimalla, isompi oli ennallaan. GTi-kone oli peräisin Toyota Celicasta. Carina E:n moottorit olivat yhtä luotettavia kuten edeltäjänsä. Ohjaustuntuma sen sijaan oli heikko ja kolariturvallisuus keskitasoa heikompi.kenen mukaan?
Vuonna 1996 tehtiin viimeinen malliuudistus, jolloin markkinoille tuli Elegance-malli. Korirakenteita vahvistettiin, verhoilu uusittiin ja varustelua paranneltiin muutenkin, myös ajettavuutta saatiin parannettua merkittävästi. Jäähdyttimen säleikkö ja takavalot muuttuivat. Moottoreiden tehoja jouduttiin laskemaan, jotta myös auton tuottamat päästöt saatiin alhaisemmiksi. Uutuutena tarjolle tuli 1,8-litrainen taloudellinen laihaseosmoottori. Dieselmoottoriin lisättiin turboahdin, ja näin moottorin tuottama teho nousi hieman.lähde?
Carina E:tä myytiin Japanissa yhä nimellä Toyota Corona, mutta farmariversion nimi oli siellä nimeltään Toyota Caldina. Vuonna 1998 Carina E:n korvasi Toyota Avensis.lähde?
Carina E (ST190) (1992–1997) > Moottorivaihtoehdot

1,6 (4A-FE) (1587 cc) - 115 hp (farmarissa 107 hp) (1992 - 1996)
1,6 (4A-FE) (1587 cc) - 107 hp (farmarissa 99 hp) (1996 - 1997)
1,8 (7A-FE) (1762 cc) - 107 hp (1996 - 1997)
2,0 (3S-FE) (1998 cc) - 133 hp (1992 - 1996)
2,0 (3S-FE) (1998 cc) - 126 hp (1996 - 1997)
2,0 GTi (3S-GE) (1998 cc) - 158 hp (1992 - 1994)
2,0 GTi (3S-GE) (1998 cc) - 175 hp (1994 - 1996)
2,0 D (2C) (1974 cc) - 73 hp (1992 - 1996)
2,0 TD (2C-T) (1974 cc) - 83 hp (1996 - 1997)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyota Carina Wikimedia Commonsissa
Malesian naisten jääkiekkomaajoukkue

Malesian naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Malesiaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuonna 2022 maassa oli 80 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, mutta joukkuetta ei ollut vielä sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa.  Seuraavana vuonnakaan joukkuetta ei sijoitettu ja pelaajien määrä oli romahtanut 20:een. Vuoden 2025 alussa pelaajia oli 32.
Joukkue on osallistunut IIHF:n Challenge Cup of Asian 1. divisioonan turnaukseen ja voittanut sen. Malesian jääkiekkoliiton Hisham Yahaya totesi vuonna 2018, että joukkue tavoittelee paikkaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuodeksi 2022 tai 2023. Tavoite ei toteutunut, mutta vuoden 2023 Aasian ja Oseanian -mestaruuskilpailuissa joukkue sijoittui 6. sijalle.
Kaudesta 2014–2015 kauteen 2017–2018 joukkuetta valmensi suomalainen Nikolas Sepponen.
Kerttu Horila

Kerttu Horila (o.s. Salmijärvi, s. 1946 Iisalmi) on suomalainen keraamikko ja kuvataiteilija. Horila on valmistunut Taideteollisen oppilaitoksen keramiikkataiteen osastolta vuonna 1972.
Vanhassa Raumassa asuva ja työskentelevä Horila on tunnettu erityisesti luonnollisen kokoisista ihmishahmoistaan, joita on esillä julkisilla paikoilla. Niistä tunnetuimpia ovat Rauman Kanalissa olevat kolme kylpevää naishahmoa sekä Porin Eetunaukiolle sijoitettu Maire. Horila on pitänyt useita näyttelyitä 1970-luvun alusta lähtien sekä Suomessa että ulkomailla. Vuonna 2013 hänellä oli mittava retrospektiivinen näyttely Rauman taidemuseossa. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Norjassa, Saksassa ja Skotlannissa.
Horilalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2007.
Palkinnot

Rauman kaupungin kulttuuripalkinto, 2009
Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahaston palkinto, 2014
Satakunnan taidetoimikunnan elämäntyön palkinto, 2018
Teoksia

Citius, Altius, Fortius, Kerttulan urheilukeskus, Raisio
Kolme sulotarta, Rauman Kanali
Maire, Eetunaukio, Pori
On riemu kun saan tulla sun Herra temppeliis, Rauman Pyhän Ristin kirkko
Rauma Flikk, Rauman taidemuseon edusta
Kuvia julkisista teoksista

Maire, Rauma.
Maire, Pori.
Keramiikkareliefi, 1981, Pori.
Citius Altius Fortius, 1988, Raisio.
Elämän merkki, 1991, Rauma.
Timantteja, tähdenlentoja, perinteitä, 1993, Rauma.
Kolme sulotarta, 1999, Rauma.
ABC, 1999, Rauma.
Olipa kerran, osa, 2003, Oulu.
Rauma Flikk, 2014, Rauma.
Aiheesta muualla

Kerttu Horilan teokset; Rauman julkiset teokset (Arkistoitu – Internet Archive)
Paunu, Henna (toim.): Kerttu Horila.  Parvs Publishing, 2013.  ISBN 978 952 5654 530
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Oka (täsmennyssivu)

Oka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
oka, kasvin piikkimäinen osa
oka eli mukulakäenkaali (Oxalis tuberosa), etupäässä Andeilla viljelty mukulakasvilaji
Oka, Volgan sivujoki
Oka, Angaran sivujoki
Oka, venäläinen automerkki
OTR-23 Oka, venäläinen lyhyen kantaman ohjus
2B1 Oka, neuvostoliittolainen telahaupitsi
Oka, sukunimenä:
Ennu Oka (1913–1940), suomalainen kuvanveistäjä
Lasse Oka (s. 1923), suomalainen diplomaatti
Masao Oka (1898–1982), japanilainen kansatieteilijä
Masi Oka, oik. Masayori Oka (s. 1974), japanilais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja digitaalitehostesuunnittelija
Shinnosuke Oka (s. 2003), japanilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juovagnuu

| Juovagnuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Lehmäantiloopit Alcelaphinae
Suku::  Gnuut Connochaetes
Laji::  taurinus
Kaksiosainen nimi
 Connochaetes taurinus  (Burchell, 1824) 
 Juovagnuun levinneisyys
Katso myös
   Juovagnuu Wikispeciesissä   Juovagnuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovagnuu eli juovikasgnu (Connochaetes taurinus) on eteläisessä ja kaakkoisessa Afrikassa elävä sorkkaeläin. Se on kahdesta gnuulajista suurikokoisempi. Sen pituus on 180–250 senttimetriä ja paino 150–275 kiloa. Se elää suurina laumoina.
Alalajit:
C. t. taurinus – sinignu eli mustapartagnu
C. t. albojubatus – valkopartagnu
C. t. cooksoni – cooksoningnu
C. t. johnstoni – johnstoningnu
C. t. mearnsi – valkopartagnu eli serengetinvalkopartagnu
Lions de Lyon

| Lions de Lyon |
| --- | --- |

Perustettu:  1953
Kaupunki:   Ranska, Lyon
Kotiareena:  Patinoire Charlemagne
– kapasiteetti:  3175
Sarjataso:  FFHG Division 3
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Gérald Guennelon
Päävalmentaja:   Gérald Guennelon
Pronssia:  2 (1998, 1999)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lions de Lyon on ranskalainen jääkiekkojoukkue Lyonin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1953. Perinteikäs seura on pelannut maan pääsarjassa Ligue Magnusissa ennen 2000-lukua, mutta koko 2000-luvun alemmissa sarjoissa. Joukkue onnistui nousemaan maan kakkosliigaan vuonna 2010 ja pysyi siellä. Kausi 2013–2014 päättyi nousujuhliin ja joukkue nähdään 12 vuoden jälkeen kaudella 2014–2015 maan pääsarjassa Ligue Magnusissa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 1 |  | Clément Ginier | R | 2025 | Lyon, Ranska |
| 32 |  | Maxence Barbaret | L | Juniori | Lyon, Ranska |
| 70 |  | Sidney David-Thivent | L | 2025 | Lyon, Ranska |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 8 |  | Xavier Carrichon | R | 2025 | Sainte-Foy-lès-Lyon, Ranska |
| 12 |  | Clément Guennelon | L | 2025 | Reims, Ranska |
| 22 |  | Evan Andraud | L | 2025 | Beaumont, Ranska |
| 39 |  | Deni Elabijev | L | 2024 | Moskova, Venäjä |
| 42 |  | Slavomir Tomko | L | 2025 | Zvolen, Slovakia, Tšekkoslovakia |
| 62 |  | Marcell Szélig | L | 2025 | Dunaújváros, Unkari |
| 65 |  | Joris Rama | L | 2025 | Gap, Ranska |
| 78 |  | Florian Portier (C) | L | 2024 | Les Houches, Ranska |
| 97 |  | William Lamothe | L | 2024 | Tours, Ranska |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 6 |  | Romain Ginier | R | LH | 2025 | Lyon, Ranska |
| 9 |  | Léo Filippi | R | H | 2024 | Lyon, Ranska |
| 11 |  | Rémi Mouret | L | H | 2025 | Villeurbanne, Ranska |
| 17 |  | Pavel Alexandre Voitik | L | H | 2025 | Chaumont, Ranska |
| 18 |  | Benjamin Robert | L | H | 2025 | Limoges, Ranska |
| 19 |  | Damian Raczka | R | LH | 2025 | Reims, Ranska |
| 21 |  | Lucas Chautant | L | KH / OLH | 2025 | Clermont-Ferrand, Ranska |
| 25 |  | Alois Franzino | R | H | 2025 | Tremblay-en-France, Ranska |
| 27 |  | Martin Kulha | L | OLH | 2024 | Poprad, Slovakia, Tšekkoslovakia |
| 28 |  | Erwan Plantrou | L | H | 2025 | Montpellier, Ranska |
| 29 |  | Ranel Vafin | R | H | 2025 | Kazan, Venäjä |
| 41 |  | Jonathan Estienne | L | H / P | 2024 | Lyon, Ranska |
| 55 |  | Flavien Fondadouze | R | KH / OLH | 2025 | Colmar, Ranska |
| 66 |  | Mattéo Baravaglio | L | H | 2025 |  |
| 69 |  | Enzo Baravaglio | L | OLH / KH | 2025 | Rillieux-la-Pape, Ranska |
| 88 |  | Maxence Dopeux | R | H | 2024 | Clermont-Ferrand, Ranska |
|   |  | Rocco Andreacchi | R | H / P | 2025 | Bolton, Ontario, Kanada |
|   |  | Carl Månsson | R | OLH | 2024 | Varberg, Ruotsi |
|   |  | Grégoire Gonnard | L | H | Laina | Marseille, Ranska |
|   |  | Noa Nsonsa-Kitala | L | H | Laina | Mons, Belgia |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Gérald Guennelon
Lähde: EliteProspects
Luotonvalvoja

Luotonvalvoja on yleensä keskisuuren tai sulähde? Useimmiten tehtäviin kuuluu myyntireskontran ja laskutuksen valvonta, perintä sekä muita osaston kirjanpidollisia tehtäviä. Tehtävään vaadittava koulutus on kaupallinen, esimerkiksi merkonomi tai tradenomi. Pienissä yrityksissä luotonvalvojan tehtävät kuuluvat talouspäällikön tai toimitusjohtajan alaisuuteen.lähde?
Kirjallisuutta

Lindström, J. 2014. Luotonvalvonta ja saatavien perintä. Helsinki: Talentum.  ISBN 978-952-14-2174-7
Orvokkivalmuska

| Orvokkivalmuska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Rusomalikat Lepista
Laji::  sordida
Kaksiosainen nimi
 Lepista sordida  (Fr.) Singer 
Katso myös
   Orvokkivalmuska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orvokkivalmuska (Lepista sordida) on kupera tai laakealakkinen valmuskalaji. Sen lakki on väriltään ruskeanvioletti tai harmaanruskea ja vaalenee vanhetessaan. Se on alle kymmenen senttimetrin levyinen. Heltat ovat ohuet, sinivioletit tai lihanväriset. Jalka on lakkia vaaleampi ja noin kolmesta kuuteen senttimetrin mittainen. Sienen malto on harmaanviolettia. Se kasvaa harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa muun muassa komposteissa, tienvarsilla, puistoissa eli kyseessä ei ole metsäsieni. Sienellä on selkeä erikoinen mieto maku ja haju. Sienen käyttö ruoaksi onnistuu yleensä parhaiten esikypsennyksen avulla eikä laji ole myrkyllinen.
Kenny Dalglish

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Kenneth Mathieson Dalglish
Syntymäaika: 4. maaliskuuta 1951 (ikä 73)
Syntymäpaikka: Glasgow, Skotlanti
Lempinimi: King Kenny
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1969–1977 |  Celtic FC | 204 | (112) |
| 1977–1990 |  Liverpool FC | 355 | (172) |
Maajoukkue
| 1971–1990 |  Skotlanti | 102 | (30) |
Valmennusura
1985–1991:  Liverpool FC
1991–1995:  Blackburn Rovers
1997–1998:  Newcastle United
2000:  Celtic FC
2011–2012:  Liverpool FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kenneth Mathieson ”Kenny” Dalglish (s. 4. maaliskuuta 1951 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Viimeksi hän on toiminut päävalmentajana kaudella 2011–2012 Liverpoolissa.
Hyökkääjänä pelannut Dalglish edusti urallaan Celticiä ja Liverpoolia. Hän voitti Celticissä muun muassa neljä mestaruutta ja Liverpoolissa kuusi mestaruutta sekä Euroopan Cupin kolmesti. Dalglish edusti Skotlannin maajoukkuetta kolmissa maailmanmestaruuskilpailuissa ja on maan eniten maaotteluita pelannut ja maaleja tehnyt (yhdessä Denis Law'n kanssa) pelaaja.
Valmentajana Dalglish on voittanut useita mestaruuksia Liverpoolissa ja Blackburnissa.
Ura pelaajana > Celtic

Dalglish oli nuorena Rangersin intohimoinen kannattaja. Muun muassa Liverpool tarjosi hänelle sopimusta, mutta Dalglish halusi pysyä Glasgow'ssa. Rangers ei kuitenkaan pyytänyt Dalglishia kokeelle. Lopulta hän siirtyi Rangersin paikallisvastustaja Celticiin, jonka valmentaja Jock Stein halusi Dalglishin.
Dalglish allekirjoitti sopimuksen heinäkuussa 1967. Aluksi hän pelasi farmijoukkue Cumbernauld Unitedissa, jossa hän teki kauden aikana 37 maalia. Seuraavana vuonna hän teki ammattilaissopimuksen. Hän debytoi edustusjoukkueessa syyskuussa 1968 ja ensimmäisen liigaottelunsa Dalglish pelasi kaudella 1969–1970. Kausi 1971–1972 oli Dalglishin läpimurtokausi. Hän nousi vakiokokoonpanoon ja teki keskikentältä 17 maalia 31 liigaottelussa. Siitä lähtien Dalglish oli yksi Celticin tähdistä ja nousi seuran kapteeniksi 1975. Dalglish pelasi Celticissä vuoteen 1977 asti ja tuona aikana hän voitti neljä Skotlannin mestaruutta vuosina 1972–1974 ja 1977 sekä neljä Skotlannin cupia ja liigacupin kerran. Kaikkiaan hän pelasi Celticissä 322 ottelua, joissa hän teki 167 maalia.
Ura pelaajana > Liverpool

Kesällä 1977 Dalglish päätti lähteä Celticistä. Hän halusi menestyä myös eurocupeissa, ja toisaalta Celtic oli hiipumassa. Bob Paisleyn valmentama Liverpool osti Dalglishin ennätyksellisellä 440 000 punnan siirtosummalla korvaamaan Hamburger SV:iin siirtyneen Kevin Keeganin.
Dalglish pelasi alusta lähtien hyvin ja voitti siirtoa epäilleet kannattajat puolelleen. Liverpoolissa hän pelasi ylempänä kuin Celticissä ja ensimmäisellä kaudellaan hän viimeisteli kaikissa kilpailuissa 62 ottelussa yhteensä 31 maalia, joista viimeinen oli Euroopan Cupin finaalin voittomaali.
Seuraavalla kaudella Liverpool voitti mestaruuden ja Dalglish valittiin lehdistön vuoden pelaajaksi. Dalglish muodosti Ian Rushin kanssa tehokkaan kärkikaksikon ja viiden seuraavan kauden aikana Dalglish voitti neljä mestaruutta sekä Euroopan Cupin kahdesti. Kauden 1982–1983 päätteeksi hänet valittiin sekä lehdistön että pelaajien vuoden pelaajaksi. Kesällä 1985 Liverpoolin päävalmentaja Joe Fagan lopetti ja Dalglish valittiin pelaajavalmentajaksi hänen tilalleen.
Dalglishin pelasi kahdella ensimmäisellä päävalmentajakaudellaan vielä melko paljon. Ensimmäinen kausi päättyi heti mestaruuteen. Vuosina 1987–1990 Dalglish pelasi vielä satunnaisesti mutta keskittyi pääasiassa valmentamiseen. Dalglish pelasi Liverpoolissa kaikkiaan 515 ottelua, joissa hän teki 172 maalia.
Ura pelaajana > Maajoukkue

Dalglish pelasi ensimmäisen kerran Skotlannin maajoukkueessa marraskuussa 1971 Belgiaa vastaan. Hän edusti Skotlantia MM-kisoissa vuosina 1974, 1978 ja 1982. Dalglishin piti osallistua myös 1986 MM-kisoihin, mutta joutui lopulta jäämään pois polvivamman vuoksi.
Dalglishin maajoukkueura päättyi marraskuussa 1986. Hän on Skotlannin eniten maaotteluita pelannut ja eniten maaleja (yhdessä Denis Law'n kanssa) tehnyt pelaaja.
Ura valmentajana

Dalglish aloitti valmennusuransa Liverpoolin pelaajavalmentajana 1985 Joe Faganin erottua. Hän onnistui johdattamaan seuran Heyselin tragedian häpeän jälkeen mestaruuteen heti ensimmäisellä kaudellaan valmentajana. Dalglish onnistui saavuttamaan vielä kaksi mestaruutta lisää vuosina 1988 ja 1990.
15. huhtikuuta 1989 tapahtunut Hillsborough’n onnettomuus, jossa 96 seuran kannattajaa menehtyi FA Cupin välierässä Nottingham Forestia, vaikutti Dalglishiin syvästi. Hän jatkoi seuran valmentamista menestyksekkäästi onnettomuuden jälkeen, mutta sen aiheuttama stressi painoi Dalglishia. Helmikuussa 1991 hän erosi kaikkien yllätykseksi tehtävistään Evertonia vastaan FA Cupissa lukemiin 4–4 päättyneen paikallisottelun jälkeen. Liverpool menetti ottelussa johtonsa neljästi mutta johti vielä liigaa. Dalglish kertoi myöhemmin kokeneensa stressin liian kovaksi. Hän katui myöhemmin eropäätöstään, mutta seura oli jo palkannut Graeme Sounessin uudeksi päävalmentajaksi.
Lokakuussa 1991 Dalglish palasi valmennustehtäviin Blackburn Roversin päävalmentajana. Hän nosti seuran Valioliigaan 1992. Dalglishin johdolla Rovers nousi Englannin jalkapalloeliittiin ollen liigahopealla 1994 ja voittaen mestaruuden 1995. Dalglish valittiin vuoden valmentajaksi. Hän jätti kuitenkin seuran mestaruuskauden jälkeen jatkaen seuran teknisenä johtajana.
Tammikuussa 1997 Dalglish palasi valmentajaksi korvaten eronneen Kevin Keeganin Newcastle Unitedin päävalmentajana. Dalglish johdatti seuran liigassa hopealle kaudella 1996–1997 ja FA Cupin finaaliin 1998. Kausi 1997–1998 ei mennyt kuitenkaan kovin hyvin Newcastlen oltua sarjassa kolmastoista, ja Dalglish sai potkut seuraavankin kauden alettua heikosti.
Dalglish palasi vanhaan seuraansa Celticiin tekniseksi johtajaksi kesällä 1999. Hän palkkasi päävalmentajaksi John Barnesin, mutta hyvästä alusta huolimatta Celtic menestyi heikosti, ja helmikuussa 2000 Barnes sai potkut. Dalglishista tuli väliaikainen päävalmentaja, mutta hänkään ei saanut kurssia käännettyä liigassa vaikka johdattikin Celticin liigacupin voittoon. Kesällä 2000 Dalglishkin sai lähteä seurasta.
Tammikuun alussa 2011 Dalglish palasi Liverpoolin päävalmentajaksi lähes 20 vuoden tauon jälkeen. Hänen sopimuksensa kattaa loppukauden. Dalglishin debyyttiottelussa Liverpool hävisi FA Cupin 3. kierroksella Manchester Unitedille 1–0. Helmikuussa 2012 Dalglish johdatti Liverpoolin Englannin liigacupin mestariksi. Loppuottelussa Liverpool kaatoi Cardiff Cityn rangaistuspotkukilpailussa tuoden seuralle pokaalin kuuden vuoden tauon jälkeen. Dalglishilla oli mahdollisuus voittaa myös toinen cup-pokaali kehnosti sujuneen liigakauden vastineeksi, mutta Chelsea oli parempi FA Cupin loppuottelussa maalein 2–1. Liverpool jäi lopulta sarjassa kahdeksanneksi ja Dalglish erotettiin kauden päätyttyä.
Yksityiselämä

Dalglish on naimisissa Marina Dalglishin kanssa. Heillä on neljä lasta; tytöt Kelly, Lynsey ja Lauren sekä poika Paul, joka on pelasi jalkapalloa ammattilaisena muun muassa Houston Dynamossa, MLS-liigassa. Marina Dalglishilla diagnosoitiin 2003 rintasyöpä, josta hän on kuitenkin toipunut. Dalglish perusti 2004 puolisoineen Marinan nimeä kantavan yhdistyksen, joka kerää rahaa rintasyöpätutkimukseen.
Dalglish on nimitetty Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE). Myös hänen vaimonsa sai tunnustuksen 2009.
Saavutukset > Pelaajana

Skotlannin mestaruus (4): 1972, 1973, 1974, 1977
Englannin mestaruus (6): 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1986
Skotlannin cup (4): 1972, 1974, 1975, 1977
FA Cup (1): 1986
Skotlannin liigacup (1): 1975
Englannin liigacup (4): 1981, 1982, 1983, 1984
Euroopan Cup (3): 1978, 1981, 1984
Saavutukset > Valmentajana

Englannin mestaruus (4): 1986, 1988, 1990, 1995
FA Cup (2): 1986, 1989
Skotlannin liigacup (1): 2000
Englannin liigacup (1): 2012
Saavutukset > Tunnustukset

FWA:n vuoden pelaaja: 1979, 1983
PFA:n vuoden pelaaja: 1983
Vuoden valmentaja: 1986, 1988, 1990, 1995
Englantilaisen jalkapallon Hall of Famen jäsen
Skotlantilaisen jalkapallon Hall of Famen jäsen
Valinta parhaiden elävien jalkapalloilijoiden FIFA 100 -listalle
1. sija Liverpoolin kannattajien 100 Players Who Shook The Kop -äänestyksessä
Tilastot > Pelaajana

| Seurajoukkuetilastot> Kausi | Seurajoukkuetilastot> Seura | Seurajoukkuetilastot> Sarja | Sarja> Pelit | Sarja> Maalit | Kansallinen cup> Pelit | Kansallinen cup> Maalit | Liigacup> Pelit | Liigacup> Maalit | Eurocupit> Pelit | Eurocupit> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968–69 | Celtic FC | Valioliiga | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| 1969–70 | Celtic FC | Valioliiga | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 |
| 1970–71 | Celtic FC | Valioliiga | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 1971–72 | Celtic FC | Valioliiga | 31 | 17 | 4 | 1 | 8 | 5 | 7 | 0 |
| 1972–73 | Celtic FC | Valioliiga | 32 | 23 | 6 | 5 | 11 | 10 | 4 | 3 |
| 1973–74 | Celtic FC | Valioliiga | 33 | 18 | 6 | 1 | 10 | 3 | 7 | 2 |
| 1974–75 | Celtic FC | Valioliiga | 33 | 16 | 5 | 2 | 8 | 3 | 2 | 0 |
| 1975–76 | Celtic FC | Valioliiga | 35 | 24 | 1 | 1 | 10 | 4 | 5 | 3 |
| 1976–77 | Celtic FC | Valioliiga | 35 | 14 | 7 | 1 | 10 | 10 | 2 | 1 |
| Celtic yhteensä | Celtic yhteensä | Celtic yhteensä | 204 | 112 | 30 | 11 | 60 | 35 | 28 | 9 |
| 1977–78 | Liverpool FC | 1. divisioona | 42 | 20 | 1 | 1 | 9 | 6 | 9 | 4 |
| 1978–79 | Liverpool FC | 1. divisioona | 42 | 21 | 7 | 4 | 1 | 0 | 4 | 0 |
| 1979–80 | Liverpool FC | 1. divisioona | 42 | 16 | 8 | 2 | 7 | 4 | 2 | 0 |
| 1980–81 | Liverpool FC | 1. divisioona | 34 | 8 | 2 | 2 | 8 | 7 | 9 | 1 |
| 1981–82 | Liverpool FC | 1. divisioona | 42 | 13 | 3 | 2 | 10 | 5 | 6 | 2 |
| 1982–83 | Liverpool FC | 1. divisioona | 42 | 18 | 3 | 1 | 7 | 0 | 5 | 1 |
| 1983–84 | Liverpool FC | 1. divisioona | 33 | 7 | 0 | 0 | 8 | 2 | 9 | 3 |
| 1984–85 | Liverpool FC | 1. divisioona | 36 | 6 | 7 | 0 | 1 | 0 | 7 | 0 |
| 1985–86 | Liverpool FC | 1. divisioona | 21 | 3 | 6 | 1 | 2 | 1 | 0 | 0 |
| 1986–87 | Liverpool FC | 1. divisioona | 18 | 6 | 0 | 9 | 5 | 2 | 0 | 0 |
| 1987–88 | Liverpool FC | 1. divisioona | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1988–89 | Liverpool FC | 1. divisioona | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| 1989–90 | Liverpool FC | 1. divisioona | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Liverpool yhteensä | Liverpool yhteensä | Liverpool yhteensä | 355 | 118 | 37 | 13 | 59 | 27 | 51 | 11 |