stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lumilautailun maailmanmestaruuskilpailut 2007
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ranska | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 2 |  Sveitsi | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 3 |  Itävalta | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 |  Yhdysvallat | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 |  Slovenia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 |  Venäjä | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 |  Japani | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 8 |  Suomi | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 |  Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 |  Kanada | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 |  Norja | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 |  Puola | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 9 | 9 | 9 | 27 |
Luettelo seinäjokisista urheiluseuroista

Seinäjokisia urheiluseuroja (listaus lajeittain)
Seinäjoen Urheiluseurat > Ampumaseurat

Jousijussit
Seinäjoen Seudun Ampujat
Seinäjoen Metsästysseura
Peräseinäjoen Metsästysseura
Seinäjoen Urheiluseurat > Jääurheiluseurat

Pallo and the Boys
Perkiönhaka Team
S-Kiekko
Seinäjoen Kiekko-Veljet
Seinäjoen Taitoluistelijat
Seinäjoen Urheilijat
Hockey Club Marttilan Mafia
Seinäjoen Urheiluseurat > Keilaseurat

Keila-57
Keilaseura For Fun
Seinäjoen Keilailuliitto
Seinäjoen Keilaseura Seike
Wall River Bowlers
Seinäjoen Urheiluseurat > Kuntourheilu- ja yleisseurat

Hölkkä- ja kuntoliikuntaseura Häjyt
Lakeuden Latu
Nurmon Jymy
Nurmon Urheilijat -99
Peräseinäjoen Toive
Seinäjoen Urheilijat
Seinäjoen Sisu
Ylistaron Kilpa-Veljet
Seinäjoen Urheiluseurat > Moottoriurheiluseurat

E-P:n Maastomotokerho
E-P:n Urheiluautoilijat
Seinäjoen Moottorikerho
Seinäjoen RC-Air club
Seinäjoen Urheiluseurat > Palloiluseurat

Crocodiles
FC Pepsi
FC Seinäjoki
Kori Jussit/ SMJ
Kuutoset Volley
Mailattomat
Nurmon Pallo
Palloseura Sinipaidat
PeTo-Jussit
Peräseinäjoen Toive
Pohjanmaan Sulkapalloilijat
Pohjan Leijonat
Seinäjoen Jalkapallokerho
Seinäjoen Maila-Jussit
Seinäjoen Mimmiliiga
Seinäjoen Peliveljet
Seinäjoen Sisu
Seinäjoen Squash-Jussit
Seinäjoen Tennisseura
Seinäjoen Urheilumiehet
Seinäjoki-Lentis
Seinäjoki United
Semi WG -Wolf Girls
Sepsi-78
Team Atria
Törnävän Pallo-55
Seinäjoen Urheiluseurat > Ratsastusseurat

Etelä-Pohjanmaan Urheiluratsastajat
Lakeuden Ratsastajat
Peräseinäjoen Hevosharrastajat
Seinäjoen seudun Ratsastajat
Seinäjoen Urheiluseurat > Tanssi- ja voimisteluseurat

Botafogo
Samba Tropical
Seinäjoen Sisu
Seinäjoen Voimistelijat
Toivettaret
Tyrnävän Tytit
Seinäjoen Baletti- ja Tanssiopisto
Miloff Tanssiopisto ja Baletti
Wallriver Country Dancers
Pro Dance & Ballet
Seinäjoen Urheiluseurat > Vesiurheiluseurat

Kyrönjoen Koskihäjyt
Seinäjoen Uimarit
Lakeuden Sukeltajat
Seinäjoen Urheiluseurat > Voimailuseurat

Seinäjoen Aikidoseura Shintai
Seinäjoen Han Moo Do
Seinäjoen Judoseura
Seinäjoen Karate-Do
Seinäjoen Kehä-Jussit
Seinäjoen Paini-Miehet
Seinäjoen Voimailijat
Virusmäen Wushu
Seinäjoen Urheiluseurat > Yleisurheiluseurat

Peräseinäjoen Toive
Seinäjoen Sisu
Seinäjoen Urheilijat
Seinäjoen Seudun Urheilijat
Nurmon Urheilijat -99
Ylistaron Kilpa-Veljet
Seinäjoen Urheiluseurat > Muut seurat

Etelä-Pohjanmaan Golf
Lakeuden Agilityurheilijat
Lakeuden Avantouimarit
Seinäjoen Hiihtoseura
Seinäjoen Pyörä-Pojat -56
Seinäjoen Reserviläiset
Seinäjoen Shakkikerho
Rasti-Jussit
Seinäjoen Metsästysseura
Peräseinäjoen Koiraharrastajat
Etelä-Pohjanmaan Urheiluveteraanit
Seinäjoen Seudun Xtremeurheilijat
Luhtalemmikki

| Luhtalemmikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Magnoliophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Suku::  Lemmikit Myosotis
Laji::  scorpioides
Kaksiosainen nimi
 Myosotis scorpioides  L. 
Synonyymit
 Myosotis palustris 
Katso myös
   Luhtalemmikki Wikispeciesissä   Luhtalemmikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtalemmikki eli suolemmikki (Myosotis scorpioides, aiemmin myös Myosotis palustris) on Suomen yhdeksästä luonnonvaraisesta lemmikkilajista suurikukkaisin, siinä missä peltolemmikki (Myosotis arvensis) on yleisin. Luhtalemmikkiä muistuttaa hyvin samannäköinen, mutta harvinainen pohjanluhtalemmikki (Myosotis nemorosa). Luhtalemmikki on monivuotinen.
Ulkonäkö ja koko

Luhtalemmikki on monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 15–50 senttimetriä. Varsi on kalju ja ylöspäin myötäkarvainen.
Kukat aukeavat kesä-heinäkuun vaihteessa ja kukinta kestää aina elokuulle saakka. Kukinto on tavallisesti sininen, mutta myös valkoinen tai violetti. Terälehtiä on viisi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Luhtalemmikkiä kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa; etelämpänä se on vuoristoniittyjen kasvi. Suomessa luhtalemmikkiä tavataan etelässä yleisenä ja pohjoisessa harvinaisempana. Pohjoisimmasta Suomesta se puuttuu kokonaan.
Luhtalemmikki on tyypillinen jokien ja järvien sekä rantaluhtien kasvi. Se viihtyy myös lähteiköissä ja märissä korpipainanteissa. Kauniin sininen lemmikki vaatii kosteaa tai märkää ja ravinteikasta maata. Luhtalemmikkejä on siirrelty alkuperäisiltä kasvupaikoilta talojen ja kesämökkien pihapiireihin. Niitä on myös kasvatettu koristekasveiksi puutarhoihin.
Nimiä

Luhtalemmikin tieteellinen nimi on Myosotis scorpioides, joka tarkoittaa skorpionimaista hiirenkorvaa. Ruotsiksi luhtalemmikin nimi on förgätmigej, suomeksi "älä unohda minua"; saksaksi kasvin nimi on Sumpf-Vergissmeinnicht, jossa jälkiosa tarkoittaa samaa. 1600-luvulla luhtalemmikistä on käytetty Ruotsissa nimeä skorpionört, suomeksi skorpioniyrtti.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Luhtalemmikin (Myosotis scorpioides) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Luhtalemmikki (Myosotis scorpioides)
Luontoportti: Luhtalemmikki (Myosotis scorpioides)
ITIS: Myosotis scorpioides (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Myosotis scorpioides (englanniksi)
Luettelo sellisteistä

Tämä on luettelo sellisteistä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  A–H Silver Ainomäe (s. 1982)  Jean-Baptiste Barrière (1707–1747)  Valentin Berlinski (1925–2008)  Luigi Boccherini (1743–1805)  Gaetano Braga (1829–1907)  Isobel Campbell (s. 1976)  Gautier Capuçon (s. 1981)  Pablo Casals (1876–1973)  Natalie Clein (s. 1977)  Ossian Fohström (1870–1952)  Pierre Fournier (1906–1986)  Domenico Gabrielli (1651/1659–1690)  Kirsti Gallen-Kallela (1896–1980)  Károly Garam (s. 1941)  Alexander Gebert (s. 1977)  Maurice Gendron (1920–1990)  Alban Gerhardt (s. 1969)  David Geringas (s. 1946)  Rolf Gjelsten  Artto Granroth (1914–1987)  Bernard Greenhouse (1916–2011)  Natalja Gutman (s. 1942)  Andreas Helling (s. 1975)  Frans Helmerson (s. 1945)  Svante Henryson (s. 1963)  Victor Herbert (1859–1924)  Sebastian Hess (s. 1971)  Helena Hiilivirta (s. 1955)  Markus Hohti (s. 1976)  Veikko Höylä (s. 1935)  |  I–O Antonio Janigro (1918–1989)  Elias Kahila (s. 1984)  Salome Kammer (s. 1959)  Anssi Karttunen (s. 1960)  Seppo Kimanen (s. 1949)  Perttu Kivilaakso (s. 1978)  Julius Klengel (1859–1933)  Piia Komsi (s. 1967)  Markus Kuikka (s. 1959)  Seppo Laamanen (1928–2016)  Toivo Lehtelä (1914–1985)  Tuomas Lehto (s. 1985)  Max Lilja (s. 1975)  Julian Lloyd Webber (s. 1951)  Markku Luolajan-Mikkola (s. 1957)  Paavo Lötjönen (s. 1968)  Yo-Yo Ma (s. 1955)  Mischa Maisky (s. 1948)  Jussi Makkonen (s. 1979)  Antero Manninen (s. 1973)  Maurice Martenot (1898–1980)  Susanna Mälkki (s. 1969)  Truls Mørk (s. 1961)  Arto Noras (s. 1942)  Tomas Nuñez-Garcés (s. 1984)  Antti Nykänen (s.1980)  Jacques Offenbach (1819–1880)  |  P–Ö Aldo Parisot (1918–2018)  Samuli Peltonen (s. 1981)  Heidi Peltoniemi  Oscar Pettiford (1922–1960)  Gregor Piatigorsky (1903–1976)  Ensti Pohjola (1928–2009)  Matti Pohjola (1963–2002)  David Popper (1843–1913)  Jacqueline du Pré (1945–1987)  Heikki Rautasalo (1942–2009)  Pentti Rautawaara (1911–1965)  Erkki Rautio (s. 1931)  Francisco Ribeiro (1965–2010)  Johannes Rostamo (s. 1980)  Mstislav Rostropovitš (1927–2007)  Martti Rousi (s. 1960)  Roi Ruottinen (1971-)  Arthur Russell (1951–1992)  Karl Salgé (1779–1833)  Raimo Sariola (s. 1953)  Georg Schnéevoigt (1872–1947)  Yrjö Selin (1894–1965)  Daniil Shafran (1923–1997)  János Starker (1924–2013)  Eicca Toppinen (s. 1975)  Paul Tortelier (1914–1990)  Taneli Turunen (s. 1975)  Esko Valsta (1924–2008)  Timo-Veikko Valve (s. 1982)  Olli Virtaperko (s. 1973)  Marko Ylönen (s. 1966)  Albin Öfverlund (1883-1971)  |
M85

M85 voi viitata seuraaviin asioihin:
Messier 85, galaksi
M85, rypälepommin tytärammus
Zastava M85, rynnäkkökivääri.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”M85”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luca Badoer

| Luca Badoer |
| --- | --- |
 Luca Badoer vuonna 2007.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1993, 1995–1996, 1999, 2009
Talli(t):  Scuderia Italia (1993) Minardi (1995, 1999) Forti (1996) Ferrari (2009)
Kilpailuja:  58 (50 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan GP 1993
Viimeinen kilpailu:  Belgian GP 2009
Luca Badoer (s. 25. tammikuuta 1971 Montebelluna, Italia) on italialainen autourheilija, Formula 1 -kuljettaja ja Ferrarin pitkäaikainen testikuljettaja. Hän on ajanut koko uransa ajan vain italialaisissa talleissa. Hän on Ferrari-tallin historian pitkäaikaisin testikuljettaja ja eniten kilpailuja ilman pisteitä ajanut kuljettaja.
Ura

Luca Badoer  voitti Italian mestaruuden kartingissa ja menestyi sen jälkeen Italian Formula 3 -sarjassa. Hän nousi edelleen Formula 3000 -sarjaan ja voitti sen vuonna 1992. Lupaavan nuorukaisen tie vei Formula 1 -sarjaan. Kauden 1993 hän ajoi kilpailukyvyttömässä Scuderia Italia-tallissa, mutta yhden välivuoden jälkeen hänet palkattiin Minardille, jonka autolla hän ylsi kolmessa kisassa kahdeksanneksi. Badoerin uran paras sijoitus on seitsemäs (San Marinon GP 1993). Tuohon aikaan kuitenkin vain kuusi parasta kuljettajaa sai pisteitä MM-osakilpailusta.
Minardilta Badoerin tie vei Fortille, jota on pidetty yhtenä Formula 1 -historian huonoimmista talleista.kenen mukaan? Kaudella 1999 Badoer palasi vielä Minardin rattiin, mutta ei onnistunut vieläkään hankkimaan pisteitä, vaikka neljäs sija oli jo lähellä vuonna 1999 Euroopan Grand Prix’ssa ennen kuin auto hyytyi radanvarteen. Badoerin kyvyt oli kuitenkin huomattu, ja hänet valittiin Ferrarin testikuljettajaksi 1997.
Badoer on lähtenyt kaikkiaan 50 Formula 1 -kilpailuun, joista 26 on päättynyt keskeytykseen. Badoer pitää hallussaan kyseenalaista ennätystä: hänellä on tilillään eniten GP-kilpailuja ilman ainuttakaan pistettä. Badoer sai Ferrarin kolmoskuljettajana mahdollisuutensa heinäkuussa 1999, kun Michael Schumacher loukkaantui Britannian GP:ssä. Badoeria harkittiin vakavasti Schumacherin tuuraajaksi, mutta hänen karvaaksi pettymyksekseen talli päätyi lopulta suomalaiseen Mika Saloon.
Elokuussa 2009 Ferrari-talli vahvisti Badoerin paluun F1-kilpakuljettajaksi tuuraamaan Unkarin GP:ssä loukkaantunutta Felipe Massaa. Alun perin Massan tuuraajaksi pestattu seitsenkertainen maailmanmestari Michael Schumacher joutui perääntymään moottoripyöräkilpailussa aiemmin saamansa niskavamman takia. Ensimmäisessä aika-ajossaan Valenciassa Badoer jäi koko joukon viimeiseksi ja kisassakin hän oli vain 17:s, kun tallitoveri Räikkönen otti kuudennen lähtöpaikan ja palkintopallisijan. Belgiassa hän lähti jälleen viimeisestä ruudusta liikkeelle ja sijoittui neljänneksitoista samalla, kun hänen tallikaverinsa Räikkönen voitti. Tämän jälkeen spekulaatiot Badoerin korvaamisesta kuljettajana kasvoivat entisestään, kunnes Ferrari ilmoitti seuraavalla viikolla Giancarlo Fisichellan korvaavan hänet kauden lopuissa kilpailuissa. Marraskuussa 2010 Ferrarin puheenjohtaja Luca di Montezemolo ilmoitti pitämässään puheessa Badoerin irtisanotuksi testikuljettajan tehtävästään.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Scuderia Italia | RSA Kesk. | BRA 12 | EUR DNQ | SMR 7 | ESP Kesk. | MON DNQ | CAN 15 | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL 13 | ITA 10 | POR 14 | JPN   | AUS   |  | 0 | 25. |
| 1995 | Minardi | BRA Kesk. | ARG DNS | SMR 14 | ESP Kesk. | MON Kesk. | CAN 8 | FRA 13 | GBR 10 | GER Kesk. | HUN 8 | BEL Kesk. | ITA Kesk. | POR 14 | EUR 11 | PAC 15 | JPN 9 | AUS DNS | 0 | 23. |
| 1996 | Forti | AUS DNQ | BRA 11 | ARG Kesk. | EUR DNQ | SMR 10 | MON Kesk. | ESP DNQ | CAN Kesk. | FRA Kesk. | GBR DNQ | GER DNP | HUN   | BEL   | ITA   | POR   | JPN   |  | 0 | 21. |
| 1999 | Minardi | AUS Kesk. | BRA Loukk. | SMR 8 | MON Kesk. | ESP Kesk. | CAN 10 | FRA 10 | GBR Kesk. | AUT 13 | GER 10 | HUN 14 | BEL Kesk. | ITA Kesk. | EUR Kesk. | MAL Kesk. | JPN Kesk. |  | 0 | 23. |
| 2009 | Ferrari | AUS   | MAL   | CHN   | BHR   | ESP   | MON   | TUR   | GBR   | GER   | HUN   | EUR 17 | BEL 14 | ITA   | SIN   | JPN   | BRA   | ABU   | 0 | 25. |
Yksityiselämä

Badoer on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta: Rocco ja Brando, joka on myös autourheilija.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luca Badoer Wikimedia Commonsissa
Luca Badoerin viralliset sivut (italiaksi)
Badoer Minardin ratissa vuonna 1995.
Badoer teki pitkän, 12-vuotisen uran Ferrarin testikuljettajana. Katalonia, heinäkuu 2008.
Badoer palasi kilparadoille kymmenen vuoden tauon jälkeen vuonna 2009 Ferrarilla.
Lumileinikki

| Lumileinikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  nivalis
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus nivalis  L. 
Katso myös
   Lumileinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumileinikki (Ranunculus nivalis) on pienikokoinen, leinikkikasvien heimoon kuuluva arktinen kasvilaji. Muiden leinikkien tavoin lumileinikki on myrkyllinen laji.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen lumileinikki kasvaa 2–15 cm korkeaksi, joskin hedelmävaiheessa kasvi voi kasvaa jopa 25 cm korkeaksi. Varsi on pysty, haaraton ja yläosastaan ruskeakarvainen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Lehtien lapa on tavallisesti 1–3 cm leveä, kolmijakoinen ja tavallisesti herttatyvinen. Lehtilavan keskiliuska on ehyt ja sivuliuskat 2–3-halkoisia. Varsilehdet ovat ruodittomia, ja niiden lehtien lavan liuskat ovat kapeanpuikeita tai lähes soikeita. Keltaisia kukkia on vain yksi ja niissä on kaksi kehäkiehkuraa.  Sekä teriö että verhiö ovat viisilehtisiä. Pitkään säilyvät verholehdet ovat n. 5 mm pitkiä ja tiheään ruosteenruskeakarvaisia. Tummankeltaiset terälehdet ovat 7–12 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Kukkapohjus on kalju, tai sen kärjessä on muutamia ruskeita karvoja. Suomessa lumileinikki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmistössä on noin 1,5–2 mm pituisia pähkylöitä, joissa on jokseenkin suora, pähkylän pituinen ota.
Lumileinikki muistuttaa suuresti Suomessa hyvin harvinaista rikkileinikkiä (Ranunculus sulphureus).
Levinneisyys

Lumileinikki on arktinen laji, jonka levinneisyysalue on varsin rajoittunut pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa sitä kasvaa ainoastaan Norjan ja Ruotsin vuoristoalueilla, Huippuvuorilla sekä paikoitellen Pohjois-Venäjän arktisilla alueilla. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle ja ulottuu Pohjois-Siperian läpi Tyynellemerelle. Pohjois-Amerikan puolella lajia kasvaa Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa. Lumileinikki on tavanomainen laji myös Grönlannissa.
Suomessa lumileinikki on harvinainen pohjoisen Lapin kasvi. Sitä tavataan ainoastaan Enontekiöllä ja Utsjoella. Runsaimmillaan laji on Kilpisjärven alueen suurtuntureilla.
Elinympäristö

Lumileinikin kasvuympäristöä Suomessa ovat tunturikosteikot. Sitä tavataan paljakkavyöhykkeen lumenviipymäpaikoilla, kosteissa niittypainanteissa, pajuviidoissa ja rannoilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Lumileinikin (Ranunculus nivalis) levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Lumileinikki (Ranunculus nivalis)
LuontoPortti: Lumileinikki (Ranunculus nivalis)
Den virtuella floran: Fjällsmörblomma (Ranunculus nivalis) (ruotsiksi)
ITIS: Ranunculus nivalis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Ranunculus nivalis (englanniksi)
Flora of North America (englanniksi)
Lumileinikki Kilpisjärvellä, kuvattu2012
Lionel Crabb

Lionel Crabb
Lionel Kenneth Philip Crabb, lempinimeltään Buster,  (s. 28. tammikuuta 1909, oletetaan kuolleen 19. huhtikuuta 1956) oli Britannian kuninkaallisen laivaston sukeltaja. Hän oli eräs maailman ensimmäisistä suojasukeltajista eli vedenalaista vartiointia satamissa harjoittavista kevytsukeltajista. Crabb saavutti mainetta sukeltajana toisessa maailmansodassa. Hän katosi vakoilutehtävässä vuonna 1956 Portsmouthin satamassa vierailulla olleen neuvostoliittolaisen risteilijän lähettyvillä. Hänen arvellaan joutuneen surmatuksi. Peittely-yrityksistä huolimatta tapaus paljastui julkisuudelle ja aiheutti Britanniassa poliittisen skandaalin.
Tausta ja toiminta toisessa maailmansodassa

Crabb syntyi köyhään lontoolaisperheeseen 1909. Hänen isänsä kaaduttua ensimmäisessä maailmansodassa Lionel muutti setänsä Frank Jarvisin luo. Lionel kävi koulunsa Brightonissa, kunnes 16-vuotiaana pestautui palvelukseen HMS Conwaylle.
Crabb kuului toisen maailmansodan aikana muun muassa Gibraltarissa ja Italiassa toimineeseen kuninkaallisen laivaston miina- ja pommiyksikköön. Hänen varusteensa olivat aluksi improvisoituja: sukelluspukuna oli tavallinen suojahaalari, hengityslaitteena sukellusveneiden pelastuslaitteeksi tarkoitettu hapenkierrätin ja räpylöiden sijasta hansikkaat, joiden sormien väliin oli ommeltu yhdyskankaat. Tällä varustuksella hän työskenteli useita kertoja, kunnes lopulta saatuaan näyttöä onnistumisesta - irrotettuaan ja tehtyään vaarattomaksi erään säiliölaivan kölistä aiemmin tuntematonta tyyppiä olevan italialaisen miinan - hän sai sotasaaliskalustosta peräisin olleet italialaiset varusteet. Tätä pukumallia, kaulaan asti ulottuvaa, erillisellä päähineosalla ja irtokäsineillä varustettu rullaliitospukua hän suosi myöhemminkin.
Hänet palkittiin Yrjön mitalilla italialaisten rynnäkkösukeltajien brittialuksiin kiinnittämien miinojen irrottamisesta: Gamma-ryhmän Gibraltarissa ja pienoissukellusvenemiesten Maltalla. Myöhemmin hän sai OBE:n ritarinarvon miinanraivauksesta Livornossa. Lisäksi hän yleni vapaaehtoisreservi RNVR:n upseerille (suomalaisittain varusmiesreserviupseerille) hyvin harvinaiseen komentajan arvoon.
Persoona

Crabb oli omaleimainen persoonallisuus: hänen väitetään pitäneen mielellään sukelluspukua tavallisten vaatteiden alla. Palveluksessa ollessaan Crabb käytti aina niin sanottua ykkösunivormua, jonka arvomerkkeihin sisältyi kultainen sukeltajankypärä hänen erikoisalansa tunnuksena. Hän kantoi aina mukanaan ebenpuista keppiä, jonka hopeisessa nupissa oli näyttävä hämähäkkikaiverrus. Crabb oli erakkoluonne ja asui maissa ollessaan rantaan sijoitetussa asuntovaunussa.
Katoaminen

Crabb katosi Portsmouthin satamassa 19. huhtikuuta 1956 ollessaan vakoilemassa  satamaan ankkuroitua Neuvostoliiton laivaston risteilijä Ordžonikidzea. Vakoilutehtävään Crabbin pestasi MI6, joka toimi laivaston tiedustelupalvelun laskuun. Saattue oli tuonut Nikita Hruštšovin ja muita neuvostojohtajia neuvottelemaan pääministeri Anthony Edenin kanssa.
Crabbin vakoilutehtävä paljastui vasta vuonna 2006 tehtävää koskevan raportin tultua julkisiksi. Raportista selviää, että kun Crabb ei palannut sukellukseltaan brittitiedustelu ei neuvostoliittolaisille paljastumisen pelossa toimeenpannut minkäänlaisia etsintöjä hänen löytämisekseen, vaan vetäytyi nopeasti alueelta.
Sukeltajien käyttö vierailevien vierasmaalaisten alusten vakoiluun ei ollut poikkeuksellista. Edellisenä vuonna brittien sukeltajaryhmä oli menestyksellisesti vakoillut Portsmouthissa vieraillutta risteilijä Sverdlovia, ja neuvostoliittolaiset puolestaan Leningradin satamassa vierailleita brittialuksia.
Katoamisen jälkeen 4. toukokuuta neuvostoliittolainen lähetystövirkailija väitti että risteilijän lähellä olisi nähty sukeltaja, joka käväisi pinnalla. Myöhemmin neuvostoliittolaiset eivät kuitenkaan vahvistaneet tietoa.
Lausunnon johdosta laivaston amiraliteetti antoi julkisuuteen harhaanjohtavan tiedon, jonka mukaan Crabb olisi menehtynyt koesukeltajan tehtävässä Portsmouthin lähellä Stokes Bayssa. Todisteet Crabbin hotelliyöpymisestä Portsmouthissa 18 - 19. huhtikuuta hävitettiin.
Rannikolta löytyi useita kuukausia myöhemmin miehen päätön ja kädetön ruumis päällään italialaisvalmisteinen sukelluspuku. Ruumiin tunnisti Crabbiksi hänen sukeltajatoverinsa Sydney Knowles. Kuolinsyyntutkija vahvisti ruumiin olevan Crabb. Myöhemmin, vuonna 2006 Knowles ilmoitti ettei hän usko tunnistamansa ruumiin olleen Crabb. Ruumiilta muun muassa puuttui Crabbin saama arpi jalasta. Knowles kertoi, että häntä pyydettiin tunnistamaan ruumis Crabbiksi koska se oli "maan parhaaksi". Itse hän arveli Crabbin suunnitelleen loikkausta Neuvostoliiton puolelle, ja tulleen sen vuoksi brittien  surmaamaksi. Samana vuonna julkiseksi tullut asiakirja paljasti kuolinsyyntutkijaa informoidun vakoilutehtävästä. Kuolinsyyntutkija oli luvannut ettei laivastoa tai tiedustelupalveluja haasteta vastaamaan.
Crabbin katoamista koskevat asiakirjat ovat salaisia vuoteen 2057 asti.
Katoaminen > Teorioita ja väitteitä kohtalosta

Katoamisestaan lähtien Crabbin kohtalosta on liikkunut runsaasti eri luonteisia huhuja. Kaikkien näiden väitteiden todenperäisyys on varmistamatta.
Brittien tiedustelupalvelu MI6:sta asiamiehen Nicholas Elliottin kerrotaan pestanneen Crabbin, tehtävänä oli mitata neuvostoristeilijän potkuri. Tehtävää edellisenä iltana Crabbin kerrotaan ryypiskelleen, mutta Elliott päästi hänet silti sukeltamaan.
Entinen Neuvostoliiton laivaston sukeltaja Eduard Koltsov väitti venäläisessä televisiodokumentissa saaneensa Crabbin kiinni hänen asentaessa miinaa risteilijän pohjaan, ja surmanneensa Crabbin vedessä viiltämällä häneltä kurkun auki. Koltsov väitti saaneensa tapauksesta kunniamerkin.
Arveltiin myös, että Crabbin surmasi risteilijän pohjaan asennettu sukeltajia vastaan toimiva automaattinen ase, tai tarkka-ampuja risteilijän kannelta.
Crabbin kerrottiin loikanneen Itäblokin puolelle ja asuvan Itä-Saksassa tai Neuvostoliitossa.
Crabbin huhuttiin myös olevan neuvostoliittolaisten vankina.
Joidenkin väitteiden mukaan Crabb olisi ollut irrottamassa miinaa, jonka Neuvostoliittoa vastustavat emigrantit olisivat asentaneet.
Crabb populaarikulttuurissa

Lionel Crabbia on esitetty Ian Flemingin luoman James Bond -hahmon alkuperäiseksi esikuvaksi.
M81:n galaksiryhmä

Messier 81
M81:n galaksiryhmä on Messier 81:n mukaan nimetty galaksiryhmä Ison karhun ja Kirahvin tähdistöissä.
Siihen kuuluu yhteensä 34 galaksia, mukaanlukien M81 ja M82. Galaksiryhmän keskus on noin 3,6 Mpc etäisyydellä, joten se kuuluu Paikallista ryhmää lähinnä oleviin galaksiryhmiin. Ryhmän kokonaismassaksi arvioidaan (1,03 ± 0,17)×1012 M☉.
M81:n galaksiryhmä on Paikallisen ryhmän kanssa osa Neitsyen superjoukkoa.