stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMAS Warrego (D70)
Valmistus

Alus tilattiin 6. helmikuuta 1909 Kansainliiton merivoimille Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Vesillelaskun lähestyessä alus purettiin osiin ja kuljetettiin Australiaan. Aluksen köli laskettiin uudelleen joulukuussa 1910 Cockatoo Island Dockyardilla. Alus laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1911 kumminaan puolustusministeri George Pearcen puoliso ja valmistui 1. kesäkuuta 1912. Alus otettiin palvelukseen vielä samana päivänä.
HMS Cordelia

HMS Cordelia on ollut neljän  Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Cordelia (1808), 10-tykkinen Cherokee-luokan prikisluuppi
HMS Cordelia (1856), 11-tykkinen potkurisluuppi
HMS Cordelia (1881), potkurikorvetti
HMS Cordelia (1914), Caroline-luokan risteilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Cordelia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Greatest Hits (The Jackson 5)

| Greatest Hits The Jackson 5 |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1973
 Julkaistu: 27. joulukuuta 1971
 Tuottaja(t): The Corporation, Bobby Taylor & Hal Davis
 Tyylilaji: Bubblegum pop, soul
 Kesto: 36.55
 Levy-yhtiö: Motown Records
Greatest Hits on The Jackson 5 -yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 27. joulukuuta 1971 ja sitä myytiin 5,6 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Albumi sisältää yhtyeen hittejä kuten kappaleet "I Want You Back" ja "I'll Be There" sekä yhden uuden kappaleen "Sugar Daddy", josta tuli single julkaisun myötä top 10 hitti.
Kappalelista

"I Want You Back"
"ABC"
"Never Can Say Goodbye"
"Sugar Daddy"
"I'll Be There"
"Maybe Tomorrow"
"The Love You Save"
"Who's Lovin' You"
"Mama's Pearl"
"Goin' Back to Indiana"
"I Found That Girl"
Greatest Hits (Tom Jones)

| Greatest Hits Tom Jones |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1965 – 1999
 Julkaistu: 2003
 Kesto: 76.28
 Levy-yhtiö: Decca Records Universal Records
muut julkaisut
|   | Greatest Hits  |   |
Greatest Hits on Tom Jonesin vuonna 2003 julkaistu kokoelmalevy.
Kappaleet

Sexbomb – 3:31
Kiss – 3:30
It’s Not Unusual – 2:00
Help Yourself – 2:48
What’s New Pussycat – 2:04
Green, Green Grass of Home – 3:04
Detroit City – 3:32
Funny Familiar Forgotten Feelings – 2:57
I’ll Never Fall In Love Again – 4:11
I’m Coming Home – 2:47
Love Me Tonight – 3:11
Without Love – 3:43
Daughter Of Darkness – 3:14
The Young New Mexican Puppeteer – 4:34
A Boy From Nowhere – 3:56
Thunderball – 2:53
Till – 2:18
Delilah – 3:21
If I Only Knew – 4:02
Situation – 2:54
Burning Down The House – 3:32
Mama Told Me Not To Come – 2:59
Medley From "The Full Monty" – 3:01
Georges Guynemer

Georges Guynemer
Georges Guynemer (24. joulukuuta 1894 – 11. syyskuuta 1917) oli ranskalainen sotilaslentäjä ja ensimmäisen maailmansodan johtavia hävittäjä-ässiä.
Tausta

Georges Marie Ludovic Jules Guynemer syntyi Pariisissa 24. joulukuuta 1894. Hänen isänsä oli eläkkeellä oleva armeijan upseeri Paul Guynemer. Suku oli sotilassuku.
George kävi koulunsa kotona kunnes joutui Lycee d' Compiegneen, jossa ei pärjännyt. Hänet siirrettiin Stanislasin lukioon. Hän ei panostanut koulunkäyntiin, oli häirikkö ja tappelija. Teini-ikäisenä hän harrasti rullaluistelua, miekkailua ja kivääriammuntaa. Näillä on voinut olla hävittäjälentäjän taitoja kehittävää vaikutusta.
Hän tutustui tuolloin Jean Krebsiin, joka oli Panhard Motor Companyn johtajan poika, ja yhdessä he alkoivat rakennella mm. polttomoottoria.  Kiinnostus lentämiseen alkoi tästä. I maailmansodassa Krebs kuoli maahansyöksyssä.
17-vuotiaana vuonna 1911 Guynemer näki osan Circuit of Europe Air Race -lentokilvasta. Samana vuonna hän lensi  Farman-koneen kyydissä. Päästyään koulusta vuonna 1912 hän pyrki l’Ecole Polytechniqueen. Huonon terveyden takia hän lopetti opiskelun kesällä 1914. Hän vetäytyi perheen huvilalle Biarritziin.
Lentojoukkouran alku

Sodan sytyttyä Guynemer pyrki lentäjäksi viisi kertaa muttei tullut valituksi. Hän matkasi Pau’hun, jossa sai suhteilla pääsyn kapteeni Bernard-Thierryn haastatteluun. Täten hän pääsi mekaanikkokoulutukseen. Tätä seurasi menestyksellinen pyrkiminen lentäjäksi, jossa isän kirjeet päättäjille olivat avainasemassa.
Hän lensi ensi kertaa 26. tammikuuta 1915 Bleriot "Pingouin" -koneella. Hän sai lentoluvan (numero 1832) huhtikuussa 1915, jolloin hänet ylennettiin korpraaliksi (Caporal). Hänet siirrettiin lentäjäreserviin, joka toimi Le Bourget’ssa.
8. kesäkuuta 1915 hänet siirrettiin Escadrille MS3 -rintamayksikköön, joka oli tuolloin Vauciennesissa. Yksikkö lensi yksitasoisilla Morane type L -koneilla. Guynemerin nimikkokone periytyi  Charles Bonnardilta, joka oli nimennyt sen  "Vieux Charles". Guynemer säilytti ”Vanha Jaakko” -nimen tällä ja useimmilla muilla koneillaan.
Menestys

Ensimmäinen ilmavoitto tuli 19. heinäkuuta 1915 5 km Soissonsin yläpuolella. Ilmataistelu kesti 10 minuuttia. Koneen ampui alas konekivääriampuja Mecanician Gueder. Alasammuttu kone oli Aviatik, josta Guynemer haki palan muistoksi. Kaksi päivää myöhemmin hänet ylennettiin kersantiksi ja hän sai kunniamaininnan (Palme). 4. elokuuta hän ja Gueder saivat Medaille Militairen.
Syyskuussa lentoura oli loppua – hän teki pakkolaskun ei-kenenkään-maalle.  29. syyskuuta ja 10. lokakuuta 1915 hän osallistui eritystehtäviin vieden Ranskan agentteja Saksan rintaman taakse.
Joulukuussa 1915 Escadrille MS3 sai uuden nimen N3.  Hän sai yksipaikkaisen Nieuport 10-koneen. 14. joulukuuta hänen koneensa vaurioitui pahasti ilmataistelussa. Jouluna hän sai Legion d’Honneurin. Hänestä oli tullut kersantti ja yksi Ranskan palkituimmista lentäjistä.
Hän pääsi sous-lieutenant’iksi 4. maaliskuuta 1916. Tällöin hänellä oli kahdeksan ilmavoittoa.  Verdunin yläpuolella hän haavoittui. Palatessaan puolikuntoisena rintamalle hän kärsi myös hermostollisista vaivoista. Hänet pakotettiin lomalle. Palatessaan hän sai Nieuport 17-koneen. Yksikkö, jota käytettiin kuten ilma-asetta yleensä I maailmansodassa propagandassa, oli saanut komeamman nimen: Eskadrille N3 oli eliittiyksikön, Groupe de Combat 12, osa (lesCigognes – haikarat). Capitaine Brocard, Esc N3:n komentaja, kuvasi Guynemeriä "..loistavimmaksia haikarakseni". 23. syyskuuta 1916 Guynemer ampui kolme konetta alas yhdessä päivässä. Hän lensi tässä vaiheessa SPAD 7-hävittäjällä.
Hän sai 30. ilmavoittonsa tammikuun 1917 loppuun mennessä. Hän lensi parhaiten yksittäishyökkääjänä ilman siipimiehen tukea. SPADilla hän lensi parimuodostelmassa ja ammuntaa nopeassa syöksyssä, joka oli pikemminkin toisen maailmansodan taktiikkaa. 6. kesäkuuta 1917 Guynemer taisteli Ernst Udetia vastaan. Hän jätti Udetin ampumatta, koska Udetin koneen konekiväärit eivät toimineet.
Hänet ylennettiin Capitaine’ksi 18. helmikuuta 1917 ja hänen vilkkain toimintansa alkoi.  Hän sai kolme ilmavoittoa 16. maaliskuuta ja 25. toukokuuta. Hän ampui kaksi konetta alas 5. kesäkuuta ja sai viikkoa myöhemmin Officier de la Legion d'Honneur –mitalin. 
Georges Guynemer lensi yli 600 sotalentoa. Hänet ammuttiin alas seitsemän kertaa. Hän haavoittui kahdesti ja sai 26 kunniamainintaa. Hän saavutti 53 vahvistettua ilmavoittoa, mutta todennäköisesti ilmavoittoja oli noin 100. Täten hän oli kenties I maailmansodan paras hävittäjälentäjä.  Hänellä oli hermojen kanssa vaikeuksia pitkin sotaa. Hän kaatui sodan lopussa Jasta 3:n luutnantti Kurt Wissemanin ampumana.
Muistomerkki Pariisissa

Guynemerin muistomerkki on Pariisissa (26 Boulevard Victor HQ Armee de l'Air) ja Pantheonin kryptassa on marmoritaulu, jossa on Georges Guynemerin nimi ja  Legion d'Honneur teksti.
Gustaf Sigurd Gideon von Numers

Gustaf Sigurd Gideon (Gösta) von Numers (13. kesäkuuta 1863 Helsinki – 6. heinäkuuta 1948 Luumäki) oli suomalainen valtiopäivämies ja professorin arvonimen saanut lääkäri.
Henkilöhistoria

Von Numersin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri, valtioneuvos Karl Johan Oskar von Numers ja Hedvig Constance Fredrika Ehrenstam. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884, filosofian maisteriksi 1886, lääketieteen kandidaatiksi 1886, lääketieteen lisensiaatiksi 1891 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1896. Von Numers teki kymmenkunta opintomatkaa Euroopan maihin ja Amerikkaan.
Von Numers oli Kokkolan kaupunginlääkärinä, Lapinlahden keskuslaitoksen alilääkärinä, Sörnäisten kuritushuoneen lääkärinä 1891, Helsingin yleisen sairaalan assistenttina 1892, Helsingin synnytyslaitoksen ja gynekologian osaston assistenttina 1892–1897 ja Viipurin lääninsairaalan toisena alilääkärinä 1901–1930. Hän sai professorin arvon 1929.
Von Numers oli naimisissa vuodesta 1902 sairaanhoitaja Ida Cecilia Ahrenbergin kanssa. Heidän poikansa oli diplomaatti Sigurd von Numers.  Gustaf Sigurd Gideon von Numers oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä  1904–1905.
Julkaisuja

Studier öfver Placenta praevia, Helsingin yliopiston väitöskirja. 1896
HMAS Warramunga (FFH 152)

| HMAS Warramunga |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tenix Defence Systems, Williamstown
Kölinlasku:  26. heinäkuuta 1997
Laskettu vesille:  23. toukokuuta 1998
Palveluskäyttöön:  31. maaliskuuta 2001
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t (max)
Pituus:  118 m
Leveys:  14,8 m
Syväys:  4,35 m
Koneteho:  1 × GE LM2500 -kaasuturbiinimoottori, 30 000 hv 2 × MTU 12V 1163 -dieselmoottoria, 8 840 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  177
Aseistus
Aseistus:  1 × 5″/54 Mk 45 Mod 2 -tykki 2 × Harpoon-merimaaliohjusten neliohjuksista laukaisualustaa 1 × Mk41 Mod 5 VLS -laukaisualusta Sea Sparrow- ja ESSR-ohjuksille 2 × kolmiputkista 324 mm Mk 32 Mod 5 -torpedoputkea 1 × S-70B-2 Seahawk -helikopteri
HMAS Warramunga (viirinumero FFH 152) on Australian laivaston Anzac-luokan helikopterifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Tenix Defence Systemsiltä ja sen köli laskettiin 26. heinäkuuta 1997. Alus laskettiin vesille 23. toukokuuta 1998 ja se otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta 2001.
Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Warramunga (FFH 152) Wikimedia Commonsissa
Anzac-luokan fregatit
| --- | --- |
Australian laivasto:  HMAS Anzac - HMAS Arunta - HMAS Warramunga - HMAS Stuart - HMAS Parramatta - HMAS Ballarat - HMAS Toowoomba - HMAS Perth
Uuden-Seelannin laivasto:  HMNZS Te Kaha - HMNZS Te Mana
HMS Cumberland (1807)

| HMS Cumberland |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thomas Pitcher, Northfleet
Kölinlasku:  elokuu 1805
Laskettu vesille:  19. elokuuta 1807
Palveluskäyttöön:  lokakuu 1807
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1870
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 718 16/94 bm
Pituus:  53,14 m (tykkikansi) 43,71 m (köli)
Leveys:  14,47 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1807 vesillelaskettu Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 24. tammikuuta 1805 Thomas Pitcheriltä Northfleetistä, missä köli laskettiin elokuussa. Se laskettiin vesille 19. elokuuta 1807 ja valmistui lokakuussa Woolwichissa, jolloin valmistuskustannukset olivat 63 231 puntaa ja varustamiskustannukset 26 568 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen Napoleonin sotien aikana lokakuussa 1807 päällikkönään Philip Wodehouse ja lähti 30. tammikuuta 1806 Välimerelle, jossa alus kuului helmikuussa 1809 Strachanin johtamaan laivasto-osastoon ja 23. lokakuuta Martinin laivueeseen hyökättäessä Baudinin saattuetta vastaan. Taistelussa 80-tykkinen La Robuste ja 74-tykkinen Le Lion ajoivat lähellä Frontignaa olevalle matalikolle, jossa ne poltettiin 25. lokakuuta. Cumberlandin veneet osallistuivat Rosasinlahdelle tehtyyn iskuun 31. lokakuuta.
Heinäkuussa 1811 Robert Otway vastaanotti aluksen päällikkyyden. Alus oli lokakuusta joulukuuhun kunnostettavana Woolwichissa ja Thomas Baker vastaanotti aluksen päällikkyyden marraskuussa. Palvelukseen palattuaan alus lähti Pohjois-Amerikkaan. Se oli helmikuusta huhtikuuhun 1814 kunnostettavana Chathamissa. Alus oli 1814-1815 Itä-Intiassa, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Chathamissa.
Alus muutettiin lokakuusta 1829 maaliskuuhun 1830 Chathamissa vankilaivaksi ja nimettiin 15. marraskuuta 1833 HMS Fortitudeksi. Alus muutettiin syyskuusta 1845 elokuuhun 1848 Chathamissa hiiliproomuksi. Alus myytiin helmikuussa 1870 romutettavaksi Charltoniin H. Castle & Sonsille 2 020 punnalla.
Hovland

Hovland on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Egil Hovland (1924–2013), säveltäjä
Even Hovland (s. 1989), jalkapalloilija
Ingeborg Hovland (s. 1969), jalkapallomaalivahti
Ragnar Hovland (s. 1952), kirjailija
Stine Hovland (s. 1991), jalkapalloilija
Viktor Hovland (s. 1997), golfaaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hannu Löytönen

Hannu Päiviö Löytönen (s. 17. lokakuuta 1950 Kyyjärvi) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Löytönen syntyi maanviljelijä, tehtailija Toivo Löytösen ja Julia Löytösen perheeseen. Hänen puolisonsa on Eliisa Löytönen. Kansanopiston käynyt Löytönen on Kyyjärven Sementtituote Ky:n, vuodesta 2000 Betset-osakeyhtiö, osakas ja hallituksen puheenjohtaja. Hän oli ennen sukupolvenvaihdosta perheyhtiön toimitusjohtaja isänsä jälkeen vuodesta 1984. Löytönen oli Kyyjärven kunnanvaltuuston jäsen 1973–1976 ja kunnanhallituksen jäsen 1989–1996. Hänellä on myös ollut useita muita yhteiskunnallisia ja liike-elämän luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Löytönen sai teollisuusneuvoksen arvonimen 2001.
Georges Simenon

| Georges Simenon |
| --- | --- |
 Georges Simenon vuonna 1963.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1903 Liège, Belgia
Kuollut: 4. syyskuuta 1989 (86 vuotta) Lausanne, Sveitsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Aikakausi:  1931–1972
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Esikoisteos:  Pietr-le-Letton (1931)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Georges Joseph Christian Simenon (13. helmikuuta 1903 Liège – 4. syyskuuta 1989 Lausanne) oli belgialainen kirjailija, joka kirjoitti ranskaksi. Hänet tunnetaan etupäässä komisario Maigret’stä kertovista salapoliisiromaaneistaan.
Elämä

Simenon syntyi Liègessä Belgiassa ja toimi nuorena kotikaupungissaan toimittajana. Hän muutti Pariisiin vuonna 1922 ja alkoi välittömästi kirjoittaa erilaisia kertomuksia, aluksi kauhukirjallisuutta. Hän kirjoitti vielä tuolloin lähinnä salanimillä. Simenonin ensimmäinen varsinainen romaani, Pietr-le-Letton (Maigret ja latvialainen), ilmestyi vuonna 1930. Tämä oli hänen ensimmäinen Maigret-kirjansa. Hän kirjoitti Maigret'stä kertovia kirjoja aina vuoteen 1972 asti. Simenon kuoli Lausannessa Sveitsissä 86-vuotiaana.
Esikuvat ja tuotanto

Ihmiskuvauksen mallia Simenon otti sekä ympäristöstään että maailmankirjallisuudesta: esikuvina voi nähdä Nikolai Gogolin ja Honoré de Balzacin. Hän oli jonkin aikaa työssä Pariisin rikospoliisissa. Toisen maailmansodan jälkeen Simenon alkoi matkustella laajalti eri maissa ja muuttikin ensin Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Sveitsiin. Simenon on kuvannut Maigretin humanistiksi, joka ymmärtää ihmisten heikkouksia ja jonka myötätunto on pienen ihmisen puolella. Maigret-kirjojen rinnalla Simenon kirjoitti psykologisia romaaneja, joissa on usein mukana sortuminen yhteiskunnan lakien ulkopuolelle. Romaaneissaan Simenon kulkee eri maissa ja erilaisissa sosiaalisissa asemissa. Pääpaino on silti aina yksilössä, usein kriisiin ajautuneessa ihmisessä.
Myös Maigret-kirjoissaan Simenon kuvaa mitä erilaisimpia elinympäristöjä loistohotelleista köyhälistön kortteleihin. Hänen kirjoitustyylinsä on toteavaa ilman tehon tavoittelua tai dramaattisuutta. Alamaailman tunnelman hän pystyy luomaan käyttämättä alamaailman ilmaisuja. Hän ei myöskään esiinny sosiaalikriitikkona ja saarnaajana. Sen sijaan häntä on kutsuttu synkäksi kirjailijaksi ja skeptikoksi, mutta muutamissa teoksissaan hän silti kuvaa valoisaa, idealistista viattomuutta tai epäitsekästä rakkautta.
Simenon Suomessa

Maigret-romaaneja on julkaistu suomeksi vuodesta 1953 alkaen. Suurimpaan painosmäärään on yltänyt teos Sairaalan kellot.
Teokset

Georges Simenon oli 1900-luvun määrällisesti tuotteliaimpia kirjailijoita: hän kirjoitti yli 400 romaania tai novellia ja kirjoitti työskennellessään noin 70 sivua päivässä.
Vaikka monet romaanit – varsinkin Maigret’n uraa käsittelevät – olivat hyvinkin kaavamaisia, arvostelijat eivät koskaan leimanneet Simenonia roskakirjailijaksi. Häntä pidetään edelleenkin erinomaisena todellisen elämän tunteen ja tunnelman luojana. Simenonin kirjoja on käännetty 55 kielelle ja niitä on myyty kansainvälisesti yli 1,4 miljardia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Georges Simenon 1903-1989 (Arkistoitu – Internet Archive), DekkariNetti
Timonen, Lauri: ”Vasenkätisiä varjoja – lyhyt katsaus Simenon-filmatisointeihin”. Filmihullu 3/2014.
Guatemalandoggi

| Guatemalandoggi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Guatemala
Määrä:  Suomessa ei yhtään, Guatemalassa 2000-2900
Rodun syntyaika:  1930-luku
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira
Nykyinen käyttö:  vahtikoira
Elinikä:  11-12 vuotta
Muita nimityksiä:  Dogo Guatemalteco, Guatemalan Bull Terrier
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  25-40 kg, isompi linja 55 kg
Säkäkorkeus:  50-61 cm, isompi linja 70 cm
Väritys:  valkoinen, toisinaan mustia merkkejä päässä tai silmät ympärillä
Guatemalandoggi (dogo guatemalteco) on guatemalalainen koirarotu. Vuonna 2008 guatemalalaisen populaation koko oli 2000-2900 yksilöä, kun se vuonna 2000 oli vain 1800-2000 yksilöä. Vuoden 2008 populaatiosta jalostukseen käytettyjä uroksia oli 100 ja jalostukseen käytettyjä narttuja 200.
Ulkomuoto

Guatemalandoggi on keskikokoinen ja karu. Se muistuttaa dogo argentinoa, mutta sillä on eri alkuperä. Karvapeite on sileää ja tiheää. Väritys on  valkoinen, joskin päässä tai silmien ympärillä saattaa esiintyä mustia läiskiä. Säkäkorkeus on normaalisti 50-61 cm (urosten keskiarvo 60 cm, narttujen 50 cm) ja paino 25-40 kg (urosten keskiarvo 40 kg, narttujen 38 kg), mutta on olemassa myös kookkaampi linja, jossa vastaavat mitat ovat jopa 70 cm ja 55 kg. Alkuperämaassa häntä typistetään ja korvat joko typistetään tai jätetään luonnollisiksi.
Luonne ja käyttäytyminen

Guatemalassa koiran tulee puolustaa kotia, ja jos se ei siihen kykene sitä pidetään hyödyttömänä. Sen ei myöskään tule sietää vieraiden ihmisten käsittelyä, ja jopa tuomarin pureminen yrittäminen näyttelykehässä on sallittua.
Alkuperä

Rodun juuret ovat dalmatiankoirassa, valkoisessa bullterrierissä ja bokserissa, minkä vuoksi kannassa esiintyi aluksi myös pilkullisia yksilöitä. Guatemalanbullterrierin epämääräinen kantatyyppi oli olemassa jo 1920-luvulla, mutta vasta Gallusserin perhe jalosti sen 1930-luvulla varsinaiseksi roduksi. Rodulle avattiin virallinen rekisteri vuonna 1960. Sitä ei esiinny maan ulkopuolella muutamia Yhdysvalloista löytyviä yksilöitä lukuun ottamatta. Aiemmin rodusta käytettiin nimitystä guatemalanbullterrieri, mutta se muutettiin jokin aika sitten. Se on Guatemalan kennelliiton tunnustama ja sen FCI-hyväksynnän eteen tehdään yrityksiä.
Käännös suomeksi
Hovisuru

Hovisuru eli hovin suruaika oli hallitsijan, korkea-arvoisen aatelisen tai vaikutusvaltaisen kirkonmiehen hovin virkamiesten ja palveluskunnan keskuudessa vietetty suruaika, joka oli määrätty pidettäväksi kotimaisen tai ulkomaisen ruhtinaallisen henkilön kuoleman vuoksi. Hovisurun aikana hovin henkilökunta pukeutui erityiseen suruasuun.
Aiheesta muualla

Hovisuru Hallintohistoriallisessa sanakirjassa
Hannu Mannerkoski

| Hannu Mannerkoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1944 Nummi
Kuollut: 9. marraskuuta 2018 (74 vuotta) Joensuu
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (metsänhoit. 1968, MMK 1970, MML 1977, MMT 1985)
Instituutti:  Joensuun yliopisto (Itä-Suomen yliopisto)
Tutkimusalue:  metsän maaperän tutkimus
Hannu Mannerkoski (9. heinäkuuta 1944 Nummi – 9. marraskuuta 2018 Joensuu) oli suomalainen metsätieteilijä, joka oli Joensuun yliopiston (nyk. Itä-Suomen yliopisto) metsätieteellisen tiedekunnan metsämaatieteen professori. Hän hoiti usean vuoden ajan myös tiedekuntansa dekaanin tai varadekaanin tehtävää.
Mannerkoski kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseosta 1963. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui ensin metsänhoitajaksi (1968), sitten maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (1970), lisensiaatiksi (MML 1977) ja tohtoriksi (MMT 1985). Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1985) käsitteli vedenpinnan vaihtelun vaikutusta turvesuon ekologiaan ja oli otsikoitu Effect of water table fluctuations on the ecology of peat soil.
Mannerkosken 60-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistiin syksyllä 2004 juhlakirja Puuta, maata ja vettä – tutkien ja opettaen. Professori Hannu Mannerkoski 60 vuotta.
Haavemaa

| 20 suosikkia – Haavemaa Tauski |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 23. kesäkuuta 1997
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Tauskin muut julkaisut
| Suuria rakkaustarinoita 1995 | 20 suosikkia – Haavemaa 1997 | Taivaassa tavanneet 1997 |
20 suosikkia – Haavemaa on Tauski Peltosen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 23. kesäkuuta 1997. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet

Tauski ja Helena Miller: Haavemaa – 4.06  (alkup. Liberta)
Puistotie – 3.39
Ennen tunteen kuolemaa – 3.38
Uuteen elämään – 2.51
Auringonlaskun katu – 3.12
Rakkauden maailma – 3.43
Communication – 2.33
Nina – 3.33  (alkup. Sweet, Sweet Music)
Teen mitä vaan – 2.58
Kun rakastunut on – 3.08  (alkup. Give a Little Love)
Charlotta – 3.11
Se unohtuu – 4.09  (alkup. Elle Imagine)
Tauski & Meiju Suvas: Käy mun vierelläin – 4.18  (alkup. Hand in Hand)
Jään – 3.30
Sydämen piirsit – 2.46
Lauluni sinulle – 2.57
Minun onneni – 3.40
Sinua kaipaan – 3.00  (alkup. Silhouettes)
Hän on ollut mulle rakkain – 2.29  (alkup. Take Good Care of My Baby)
Etsin kunnes löydän sun – 3.17  (alkup. Oasis)
Hääkiven rautakautinen polttokenttäkalmisto

| Hääkiven rautakautinen polttokenttäkalmisto |
| --- | --- |
Tyyppi:  rautakautinen polttokenttäkalmisto
Sijainti:  Hääkivi, Turuntie, Lempäälä
Ylläpitäjä:  Museovirasto
Koordinaatit:  61°19′19″N, 23°46′08″E
 fiHääkiven rautakautinen polttokenttäkalmisto 
    
Hääkiven rautakautinen polttokenttäkalmisto (Hääkivi II) on rautakautinen polttokenttäkalmisto Pirkanmaalla, Lempäälässä.
Birgitan polku kulkee Hääkiven kalmiston läpi. Kalmisto, joka on pieni metsä, sijaitsee Turuntien varrella sijaitsevalla pellolla. Paikalla on Museoviraston pystyttämä muinaisjäännöskyltti sekä tietokyltti.
Haavikko 2001

| Haavikko 2001 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Markku Eskelinen ja Raine Koskimaa
Kieli:  suomi
Genre:  kirjallisuudentutkimus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  28
ISBN:  951-0-25732-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Haavikko 2001 on Markku Eskelisen ja Raine Koskimaan vuonna 2001 ilmestynyt kirja Paavo Haavikon tuotannosta. Teokseen sisältyy Haavikon haastattelu.
Aiheesta muualla

Markku Soikkeli: Haavikon epätavallinen juhlakirja.
Kyösti Niemelä: Haavikko karkaa otteesta. Ylioppilaslehti 11.5.2001.