stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisu (pastilli)
Sisun historia > 1990-luku

1990-luvun alkuun mennessä Sisusta oli tullut Suomen kuudenneksi myydyin makeinen. Sisun markkinointi liittyi vahvasti jääkiekkoon. Televisiomainoksissa oli otteita Suomen jääkiekkomaajoukkueen otteluista ja kaikissa liigatason jäähalleissa aloitusympyröiden sisään oli maalattu Sisun logo.
Uutta kohderyhmää tavoiteltiin sokeriton Sisu 2000 -pastillilla, joka oli mainostekstien mukaan ”pehmeä, sopivasti sähäkkä ja luonteeltaan kuin suomalainen nainen”. Kansa ei innostunut ja tuote vedettiin nopeasti pois markkinoilta.
Vuonna 1992 Rettigin ja Huhtamäen vaihtokaupassa Leaf sai omistukseensa Sereksen. Leaf oli kamppaillut Sisua vastaan Stop-pastillilla, jonka valmistuksen se nyt lopetti. Leaf jatkoi Sisun markkinointia Rettigin aloittamalla jääkiekkoteemalla ja teki sopimuksen SM-liigan kanssa. Sisun jääkiekkokampanja huipentui Suomen saavuttamaan jääkiekon maailmanmestaruuteen keväällä 1995. Sisu-jääkiekkokortit tulivat Suomeen vuonna 1993, ja niitä valmistettiin vuoteen 1996 asti, jolloin kansa oli maailmanmestaruusvuoden jälkeen hieman kyllästynyt teemaan.
Ensimmäinen Leafin valmistama Sisu-uutuus oli 1994 lanseerattu Salmiakki-Sisu, joka nousi heti Suomen myydyimmäksi salmiakkipastilliksi. Tuotteen sokeriton versio, Xylitol Salmiakki Sisu tuli markkinoille 1995. Alkuperäisen, perinteisessä neliön muotoisessa rasiassa myydyn Sokeri-Sisun valmistus lopetettiin vuonna 1998.
Kun Sisu vuonna 1998 täytti 70 vuotta, juhlavuoden mainoksissa nähtiin vuorikiipeilijä Veikka Gustafsson. Gustafsson oli vuoden 1997 lopulla yhdessä Patrick Degermanin kanssa kiivennyt ensimmäisenä yhdelle Etelämantereen korkeimmista huipuista. Vuori sai nimekseen Mount Sisu eli Sisuvuori.
Vuonna 1999 Leaf siirtyi hollantilaisen CSM:n omistukseen. lähde?
Sisun historia > 2000–2020-luvut

2000-luvulla Sisusta alettiin valmistaa useita uusia makuja. Kesällä 2002 julkaistiin sokerilla makeutettu Sisu Horna, joka poikkesi aiemmista Sisu-tuotteista koostumukseltaan ja pakkaukseltaan: sitä myytiin pienissä paperipusseissa. Sisun markkinointi liitettiin kiinteästi osaksi rockfestivaaleja, ja sopimus tehtiin MoonTV:n kanssa. Hornan mainoshahmoja jopa tatuoitiin käsivarsiin. Vuonna 2007 Sisu alkoi sponsoroida Vaasassa vuonna 2004 perustettua suomenruotsalaisista, 16–17-vuotiaista nuorista muusikoista koostuvaa power metal -yhtyettä Sturm und Drangia. Vuonna 2002 alkaneissa Sisu-keräyskampanjoissa sai Sisu-pakkauksia keräämällä Sisu-aiheisia tuotteita kuten t-paitoja.
Vuonna 2008 Sisu täytti 80 vuotta ja tapauksen kunniaksi julkaistiin Sisulla siitä selviää! -kirja, jossa kerrotaan Sisun historiasta. Juhlavuoden 2008 uutuus oli lakritsinmakuinen ja hiilenmusta Sisu Sysi. Myynnissä oli kuusi erilaista Sisu-rasiaa: Sokton, Xylitol, Salmiakki, Xylitol Salmiakki, Raikas ja Sysi, sekä pusseissa myytävä Sisu Horna. Sisua myytiin vuodessa yli 11 miljoonaa pakkausta. Kaikista Suomessa myydyistä pastilleista yli kuudesosa oli Sisu-merkkisiä. Sisu oli Suomen toiseksi myydyin pastilli Leafin toisen tuotemerkin Mynthonin jälkeen. Leafin osuus Suomen pastillimarkkinoista oli 70 prosenttia.
2012 Leaf fuusioitui ruotsalaisen Cloetan kanssa, ja vuonna 2013 Leaf Suomi Oy vaihtoi nimensä Cloetta Suomi Oy:ksi. Auran tehdas suljettiin vuonna 2013 ja Sisun tuotanto siirrettiin Italiaan.
Vuonna 2015 Sisu-pastillirasiaa uudistettiin yleisökilpailun avulla.
Kun Sisu täytti 90 vuotta vuonna 2018, esiteltiin uusi versio. Sisu Ruudin kuori oli kova, ja sisus jauhemainen. Sisu-rasioita myytiin vuosittain noin viisi miljoonaa. Sisu-pastilleista oli myynnissä 11 erilaista versiota.
Sisu-tuotteet

Vuonna 2024 Sisu-tuotemerkin alla oli myynnissä seuraavia tuotteita:
Sisu-tuotteet > Pastillit

Sisu Horna
Sisu Raikas Sokton
Sisu Roihu Suolasalmiakki
Sisu Routa Xylitol Menthol-Salmiakki
Sisu Ruletti Salmiakki
Sisu Ruletti Sitruspippuri & Salmiakki
Sisu Sokton
Sisu Xylitol
Sisu Xylitol Salmiakki
Sisu-tuotteet > Muut makeiset

Sisu Pätkä Sitruspippuri -lakritsipatukka
Sisu Hiili Pippurilaku -lakritsipussi
Sisu Tuima Karkkipussi
Sisu Räyhä Salmiakkipussi
Sisu Häijy Salmiakkipussi
Aiempia Sisu-tuotteita ovat olleet esimerkiksi Sisu Kipinä, Sisu Sysi Xylitol, Sisu Sokeriton ja Sisu Raikas Sokeriton. Sisu-brändillä on myyty myös purukumipusseja Sisu Raikas Terva ja Sisu Salmiakki.
Sisu-pastillien valmistus

Vuonna 1928 Sisu-pastillien raaka-ainemassaa keitettiin suurissa padoissa koko yö, salaisen aromisekoituksen teki aina itse Ponkamo. Massa kaadettiin valukoneeseen, minkä jälkeen pastillit kiillotettiin öljyllä. Laadunvalvonnan teki Ponkamo henkilökohtaisesti, hän testasi mm. pastillin kovuuden: jos lattialle pudotettu pastilli ei hajonnut siruiksi, koko erä tehtiin uudelleen. Kovista Sisuista luovuttiin vasta 1970-luvulla.
1960-luvulla Sisun raaka-aineet tulivat Rauhankadun tehtaalle suurissa 50 tai 100 kilon säkeissä tai valtavina paaleina. Suuret lakritsipalat lyötiin kappaleiksi kirveellä, ainekset kuumennettiin erikseen isoissa padoissa avotulella, minkä jälkeen ne sekoitettiin yhteen tietyssä järjestyksessä.
Auran tehtaalla (1973–2013) arabikumirakeita liuotettiin veteen pari päivää ja epäpuhtaudet siivilöitiin pois. Lakritsiharkkoja pehmitettiin kahdeksan tuntia kuumassa vedessä. Raaka-aineliuosta sekoitettiin suurissa säiliöissä, joista se johdettiin keittoprosessiin ja vakuumisäiliöön ja valmismassasäiliöön, josta se otetaan pienempiin astioihin. Väriaineen lisäksi lisättiin salainen Sisu-aromi, jota säilytettiin kassakaapissa ja jonka salaisuuden tunsi vain kaksi ihmistä. Valmis massa valutettiin maissitärkkelyksestä tehdyille muottilevyille. Kuivauskaapeissa pastillit kuivuivat 30–60 tuntia, minkä jälkeen maissitärkkelys irrotettiin seuraavaa käyttöä varten seulaverkolla ja pastillit kiillotettiin öljyllä rummussa ennen pakkausta.
Sisu kulttuurissa

Sisu-pastilleja on käytetty taiteessa, kun vuonna 2002 Kiasman Takaikkunassa oli näyttely suomalaisten sankareiden muotokuvista. Jaakko Veijolan ja Teemu Väätäisen tekemät työt oli valmistettu erikoisista materiaaleista, jotka kertoivat kuvattavastaan. Suomen presidentti Urho Kekkosen muotokuva oli tehty 17 000 Sisu-pastillista.
Jasper Pääkkönen söi kertomansa mukaan Sisu-pastilleja odotellessaan Spike Leen BlacKkKlansman-elokuvan koekuvauksia. Hetkeä ennen omaa kuvausvuoroaan hän keksi käyttää pastillia purutupakan korvikkeena. Lee keskeytti kuvauksen alkuunsa kysyäkseen, käyttikö Pääkkönen purutupakkaa ja kuultuaan, että se oli vain pastilli, hän sai luvan jatkaa.
Kirjallisuutta

Kupila, Sanna: Sisulla siitä selviää, teoksessa Kupila, Sanna: Sisua, siloa ja sinappia: merkkituotteita Turusta, s. 94–105.  Turku:  Turun maakuntamuseo, 2004.  ISBN 951-595-090-2
Aiheesta muualla

Sisu
Sisun juhlavuosi 2015 -Facebook-sivu
Sisu Xylitol -pastilleja
Sisu-pastilleja
Sjumsin piiri

Sjumsin piiri Udmurtian kartalla.
Sjumsin piiri (ven. Сюмси́нский райо́н, Sjumsinski raion, udmurtiksi Сюмси ёрос, Śumśi joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1789,0 neliökilometriä. Asukkaita on 13 400 henkeä (vuonna 2010).
Sjumsin piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Se rajoittuu koillisessa Seltyn, idässä Uvan ja etelässä Vavožin piireihin sekä lännessä ja luoteessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 70 % on metsää. Tärkein joki on Kilmez. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka ja sora.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Dmitrošur, Gura, Gurtlud, Kilmez, Muki-Kaksi, Orlovskoje, Sjumsi ja Vaskino. Hallinnollinen keskus on Sjumsin kylä.
Asukkaista 55 % on venäläisiä, 37 % udmurtteja ja 3 % tataareja . Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin läpi kulkee Kazanin, Permin ja Jekaterinburgin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Eteläosan kautta kulkee Iževskin, Uvan ja Kilmezin taajaman välinen rautatie. Tärkeimmät elinkeinot ovat puunhankinta ja -jalostus. Lisäksi on turvetuotantoa ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy Znamja.
Aiheesta muualla

Sjumsin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Udmurtian hallinnollinen jako
| --- | --- |
Kaupunkipiirikunnat:  Iževsk (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk
Piirit:  Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo
Sjumsi

Sjumsi (ven.  ja udmurtiksi Сюмси́) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kilmezin sivujoen Sjumsinkan varrella 132 kilometriä Iževskistä luoteeseen. Kylä on Sjumsin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1615. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Sjumsin kautta kulkee Kazanin, Permin ja Jekaterinburgin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Kylässä toimii metsäteollisuuslaitos, konepaja, lihanjalostuslaitos, meijeri ja leipomo. Siellä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, ammattikoulu ja piirisairaala.
Aiheesta muualla

Sjumsin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Sitruunahappo

| Sitruunahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  2-hydroksi-1,2,3-propaani- trikarboksyylihappo
CAS-numero:  77-92-9
PubChem CID:  19782904 ja 88113319 311, 19782904 ja 88113319
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H8O7
Moolimassa:  192,124 g/mol
Ulkomuoto:  kiinteä, kiteinen, valkoinen
Sulamispiste:  153 °C (426 K)
Kiehumispiste:  hajoaa 175 °C:ssa (448 K)
Tiheys:  1,665 g/cm3
Liukoisuus veteen:  59 g/100 ml (20 °C)
Sitruunahappo on kolmearvoinen orgaaninen happo. Sen kemiallinen kaava on C6H8O7 tai vaihtoehtoisesti 
CH2(COOH)·COH(COOH)·CH2(COOH). Sitä esiintyy luonnossa muun muassa sitrushedelmissä. Elintarvikkeista sitruunahapon tunnistaa E-koodista E330. Sitruunahapon muita nimiä ovat 2-hydroksi-1,2,3-propaanitrikarboksyylihappo ja Acidum Citricum. Sitruunahapon CAS-numero on 77-92-9. Sitruunahappoa vastaava anioni on sitraatti-ioni. Carl Wilhelm Scheele eristi sitruunahappoa sitruunamehusta ensimmäisen kerran 1784.
Sitruunahappo on yksi sitruunahappokierron välivaiheista. Se osallistuu täten lähes kaikkien organismien aineenvaihduntaan.
Sitruunahapolla on myös kidevedellinen muoto eli sitruunahappomonohydraatti C6H8O7·H2O, jonka CAS-numero on 5949-29-1.
Käyttö

Sitruunahappoa käytetään muun muassa elintarvikkeiden säilöntään, kalkkisaostumien poistamiseen pyykin- ja astianpesukoneista, kahvin- ja vedenkeittimistä, sikojen ripulilääkkeenä, ruosteenpoistoon autojen entisöinnissä, tahranpoistoon vaatteista ja lisäaineena virvoitusjuomissa. Happamuudensäätöaineena sitruunahappo sitoo metalleja ja siten parantaa hapettumisenestoaineiden vaikutusta. Sitruunahappo on nautittuna haitallista hampaiden kiilteelle. Sitruunahappoa myydään muun muassa apteekeissa, ruokakaupoissa ja maataloustuotteita myyvissä liikkeissä.
Sitruunahappoa voidaan valmistaa homesienten avulla esimerkiksi glukoosista ja melassista.
Kirjallisuutta

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 470.  Helsinki:  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta sitruunahappo Wikimedia Commonsissa
Sitruunahapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Citric Acid (englanniksi)
DrugBank: Citric Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Citric acid (englanniksi)
KEGG: Citric acid (englanniksi)
ChemBlink: Citric acid (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo sitruunahappoa sisältävistä kasveista
Inchem: Citric acid CAS N°:77–92–9 (Arkistoitu – Internet Archive) pdf (englanniksi)
ChemBlink: Citric acid monohydrate (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citric-acid (englanniksi)
Skapsaioi

| Skapsaioi> Σκαψαῖοι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Skapsaioi (m.kreik. Σκαψαῖοι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä, sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Skapsaioin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tulkinta perustuu siihen, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Skapsaioi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 452/451–415/414 eaa. Lisäksi kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Skafsaios (Σκαφσαῖος) ja Skapsaios (Σκαψαῖος). Kaupungin nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin aikaisissa lähteissä, vaan on johdettu tutkimuksessa etnonyymistä.
Joskus Skapsaioi on tulkittu nimen perusteella samaksi kaupungiksi kuin Kampsa.
Sitruunahupputurpiaali

| Sitruunahupputurpiaali |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Turpiaalit Icteridae
Suku::  Hupputurpiaalit Chysomus
Laji::  icterocephalus
Kaksiosainen nimi
 Chrysomus icterocephalus  (Linnaeus, 1766) 
Synonyymit
 Agelaius icterocephalus (Linnaeus, 1766) 
Alalajit
 C. i. bogotensis  C. i. icterocephalus 
Katso myös
   Sitruunahupputurpiaali Wikispeciesissä   Sitruunahupputurpiaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sitruunahupputurpiaali (Chrysomus icterocephalus) on Etelä-Amerikassa tavattava turpiaaleihin kuuluva varpuslintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sitruunahupputurpiaali on 16–18 cm. Koiras on väritykseltään päästään ja rinnastaan kirkkaan keltainen ja muuten kauttaaltaan kiiltävän musta. Naaras ja nuoret linnut ovat selästään oliivinruskeita, ja selässä on myös tummempia raitoja. Kurkku ja pää ovat kellertävät ja vatsa on ruskea. Nuori koiras on naarasta keltaisempi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sitruunahupputurpiaalin levinneisyys ulottuu Kolumbian pohjoisosista Venezuelaan pohjoisosiin, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, Brasiliaan ja Amazonjoen vartta pitkin Peruun. Lisäksi lajia tavataan Trinidad ja Tobagosta sekä Alankomaiden Antilleilta. Linnun elinympäristöä ovat soiset alueet järvien ja jokien lähettyvillä. Laji on pääosin paikkalintu, mutta voi kuvina kautena siirtyä kosteammille seuduille. Sitruunahupputurpiaalin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta Perussa Andeilla lajia on tavattu yli kahden kilometrin korkeudelta.
Elintavat

Sitruunahupputurpiaalit elävät pieninä äänekkäinä ryhminä. Pesimäkauden ajankohta vaihtelee alueittain. Koiraat houkuttelevat naaraita rakentamalla pesän ja esittelemällä höyhenpukuaan ja laulamalla. Linnut pesivät noin kolmenkymmenen yksilön kolonioissa. Koiraat voivat rakentaa pesimäkauden aikana jopa viisi pesää. Sitruunahupputurpiaalin pesä sijaitsee ruovikossa. Naaras munii kahdesta kolmeen sinistä munaa, joita vain se hautoo. Sitruunahupputurpiaalikoiras auttaa kuoriutuneiden poikasten ruokinnassa ja puolustaa pesää loisivilta lehmäturpiaaleilta. Sitruunahupputurpiaalinaaras osaa tunnistaa munat ja hylkää pesänsä, jos siellä on kolme lehmäturpiaalin munaa. Toisinaan jopa kokonaiset koloniat rakentavat pesänsä uudelleen muualle lehmäturpiaalien vuoksi.
Sitruunahupputurpiaalin ravintoa ovat hyönteiset. Ravintoaan laji etsii soilta ja viljelyalueilta.
Naaras
Antti Siukonen

Antti Armas Siukonen (s. 25. huhtikuuta 1980 Tuusula) on suomalainen pastori. Hän on toiminut Fleim-lehden päätoimittajana sen perustamisesta (2006) saakka ja sen jälkeen Espoon seurakuntien kasvatustyön pastorina.
Siukonen on ollut kirkolliskokouksen maallikkoedustajana 2004–2008 ja pappisedustajana 2012–2016. Hän on toiminut kolumnistina Vantaan Laurissa (2008–2010) ja Essessä. Hän on ollut myös perustamassa Kirkon Ulkomaanavun Changemaker-verkostoa ja puolustanut turvapaikanhakijoita.
Siukonen valittiin Vuoden isäksi 2013.
Teokset

Siukonen, Antti (toim.): Kristuksen valo loistaa kaikille! Euroopan kolmas ekumeeninen yleiskokous Sibiussa 4.–9.9.2007.  Helsinki:  Suomen ekumeeninen neuvosto, 2008.  ISBN 978-952-9529-45-2
Siukonen, Antti (toim.): Toivon siemen – Euroopan kirkkojen konferenssin menneisyydestä ja tulevaisuudesta.  Helsinki:  Suomen lähetysseura, 2010.  ISBN 978-951-624-390-3
Hirsto, Johanna & Paalanne, Helena & Siukonen, Antti: Ihan sama – eilen, tänään ja ikuisesti.  Helsinki:  LK-kirjat, 2010.  ISBN 978-951-627-836-3
Hirsto, Johanna & Paalanne, Helena & Siukonen, Antti: Ihan sama – eilen, tänään ja ikuisesti – opettajan opas.  Helsinki:  LK-kirjat, 2010.  ISBN 978-951-627-837-0
Hirsto, Johanna & Paalanne, Helena & Siukonen, Antti: Ihan sama isoselle.  Helsinki:  LK-kirjat, 2012.  ISBN 978-951-627-948-3
Siukonen, Antti & Heikkanen, Harri (kuvat): Lasten katekismus.  Helsinki:  Lasten Keskus, 2014.  ISBN 978-952-288-036-9
Hirsto, Johanna & Paalanne, Helena & Siukonen, Antti: Todella mystistä, Hengellisen harjoittelijan kirja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2015.  ISBN 978-952-288-094-9
Hirsto, Johanna & Paalanne, Helena & Siukonen, Antti: Todella mystistä, Ohjaaminen kohti hiljaisuutta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2015.  ISBN 978-952-288-225-7
Aiheesta muualla

Antti Siukosen blogi
Via Latina

| Via Latina |
| --- | --- |
 Via Latinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 194 km
Alkupiste:  Rooma
Reitti:  (Tusculum) – Fregellae – Teanum
Päätepiste:  Capua (n. 194 km)
Muodostettu:  n. 389–334 eaa.
Via Latina (lat.; m.kreik. ἡ Λατινὴ ὁδός, hē Latinē hodos) oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa ja Campaniassa Italiassa ja johti Roomasta Capuaan.
Historia

Via Latinan rakentamisaikaa ei tunneta. Sitä on todennäköisesti aiemmin vastannut joku paljon vanhempi tie, sillä Rooman ja Tusculumin välillä on aina täytynyt olla yhteys. Myöhemmän Via Latinan suoruus kuitenkin osoittaa, ettei se ollut sellaisenaan alueen vanhoja teitä, vaan myöhemmin rakennettu roomalainen sotilastie. Niiden joukossa Via Latina saattaa olla yksi vanhimmista. Se rakennettiin mahdollisesti jo pian sen jälkeen, kun roomalaiset olivat alistaneet latinalaiset ja volskit valtansa alle. Livius mainitsee Via Latinan kertoessaan Coriolanuksesta, mutta tie ei ollut olemassa ainakaan vielä noihin aikoihin 400-luvulla eaa. Samoin hän käyttää nimeä lähinnä maantieteellisenä määreenä puhuessaan Interamnasta coloniana, joka sijaitsi ”Via Latinalla”.
Oletettavimmin tie rakennettiin 300-luvulla eaa. sen jälkeen kun Algidus-vuoren sola oli turvattu vuonna 389 eaa., ja se on kulkenut viimeistään vuonna 334 eaa. Calesiin saakka. Pyrrhos käytti Via Latinaa edetessään kohti Roomaa vuonna 280 eaa., samoin kuin Hannibal vuonna 211 eaa. Hannibal eteni sitä aina Algiduksen poikki ja Tusculumiin saakka, kun taas Pyrrhos kääntyi siltä pois jo lähestyessään Praenestea, joka oli Roomaa lähin paikka, johon hän eteni.
Via Latina oli alun perin merkittävämpi tie kuin Via Labicana, mikä käy ilmi Strabonilta, joka jopa lukee sen Via Appian ja Via Valerian ohella kolmen merkittävimmän tien joukkoon. Ajan kuluessa helpompikulkuinen Via Labicana kuitenkin syrjäytti sen alkuosan. Itinerarium Antonini Augusti jopa esittää, että Via Latina olisi päättynyt jo liittyessään Via Labicanaan, vaikka yleensä asia nähdään toisin päin. Vaikka tie menettikin keisarikaudella merkitystään, se pidettiin kuitenkin kunnossa. Siitä ja Via Labicanasta vastasi ainakin 200-luvulla jaa. yhteinen virkamies. Via Latina novalle oli oma virkamiehensä, mutta sen nimisestä tiestä ei tiedetä juuri mitään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Latina Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa:  Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa:  Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla:  (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Latinan varrella ollut niin kutsuttu Marcus Antoniuksen riemukaari Aquinumissa, nykyisessä Aquinossa.
Via Latinan reitti.
Sjölejonet-luokka

| Sjölejonet-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  580 t (standardi) 760 t (sukelluksissa)
Pituus:  64,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,4 m
Syväys:  3,4 m
Koneteho:  2-akselinen 2 x 8-sylinteristä Kockum-MAN/WV-30/38 -dieselmoottoria 1 900 hv 2 x sähkömoottoria 1 000 shp
Nopeus:  16,2 solmua (pinnalla) 10 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  38
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 53,3 cm M/34 torpedoputkea 2 x 53,3 cm M/36 kannelle asennettua torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x 40 mm lvakan M/32 2 x konekivääriä
Sjölejonet-luokka oli Ruotsin merivoimien yhdeksän vuosina 1939-1941 palvelukseen otetun sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Sjölejonet | Kockums, Malmö | 1935 | 25. heinäkuuta 1936 | 21. syyskuuta 1938 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1959 |
| HMS Sjöbjörnen | Kockums, Malmö | 1936 | 15. tammikuuta 1938 | 18. maaliskuuta 1939 | poistettu alusluettelosta 1. tammikuuta 1964 |
| HMS Sjöhunden | Kockums, Malmö | 1937 | 26. marraskuuta 1938 | 18. joulukuuta 1939 | poistettu alusluettelosta 1. heinäkuuta 1960 |
| HMS Svärdfisken | Kockums, Malmö | 1939 | 18. toukokuuta 1940 | 20. kesäkuuta 1941 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1959 |
| HMS Tumlaren | Kockums, Malmö | 1940 | 7. syyskuuta 1940 | 14. toukokuuta 1941 | poistettu alusluettelosta 1. tammikuuta 1964 |
| HMS Dykaren | Kockums, Malmö | 1940 | 17. joulukuuta 1940 | 26. elokuuta 1941 | poistettu alusluettelosta 1. joulukuuta 1959 |
| HMS Sjöhästen | Kockums, Malmö | 1940 | 19. lokakuuta 1940 | 18. kesäkuuta 1941 | poistettu alusluettelosta 1. huhtikuuta 1963 |
| HMS Sjöormen | Kockums, Malmö | 1940 | 5. huhtikuuta 1941 | 3. joulukuuta 1941 | poistettu alusluettelosta 1. tammikuuta 1964 |
| HMS Sjöborren | Kockums, Malmö | 1941 | 14. kesäkuuta 1941 | 28. toukokuuta 1942 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1959 |