stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolibakteeri
Kolibakteerin virotyyppejä

Epidemioiden yhteydessä on tavallisesti puhe virotyypeistä, joiden aiheuttama taudinkuva on tyypillisesti toisesta poikkeava. Kyseessä ei ole eri mikrobilaji. Ihmisillä esiintyviä ovat:
EHEC (enterohemorraaginen E. coli)
EPEC (enteropatogeeninen E. coli)
ETEC (enterotoksinen E. coli)
EIEC (enteroinvasiivinen E. coli)
EAEC (enteroaggregatiivinen E. coli)
Aiheesta muualla

Suomen lajitietokeskus: Escherichia coli
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Escherichia coli, taxonomy (englanniksi)
UniProt, taxonomy: Escherichia coli (englanniksi)
Bacteria make major evolutionary shift in the lab Bob Holmes New Scientist 09 June 2008
E. coli Long-term Experimental Evolution Project Site (Arkistoitu – Internet Archive)
List of publications on the experiment (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25419  Wikispecies: Escherichia coli  BacDive: 4907  CoL: 3BGTD  EoL: 972688  EPPO: ESCHCO  GBIF: 6110934  iNaturalist: 450837  IRMNG: 10032107  ISC: 83003  ITIS: 285  LPSN: escherichia-coli  NCBI: 562  NZOR: 49a48ad0-ff55-43ba-a3c1-e28c387daa73  Observation.org: 829660  OBIS: 422817  Open Tree of Life: 474506  WoRMS: 422817 
Malli perättäisestä kolibakteerin binäärijakautumisesta.
Lenskin kolibakteerin mutaatioita tutkiva koe, jossa 12 eri bakteerijoukkoa lisääntyy vuosikymmeniä suljetussa tilassa.
Nikolai Beljajev

Nikolai Ivanovitš Beljajev (ven. Никола́й Ива́нович Беля́ев; 20. kesäkuuta 1897 – 24. helmikuuta 1976) oli talvisodassa neuvostoliittolainen 139. Jalkaväkidivisioonan komentaja. Beljajevin joukot ottivat yhteen talvisodassa Tolvajärven–Ägläjärven taisteluissa komentanutta eversti Paavo Talvelan joukkoja vastaan joulukuussa 1939. Hänen komentamansa 139. Jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 8. armeijan alaisuuteen, jota johti sodan alussa divisioonankomentaja Ivan Habarov.
Sotilasuran alku

Beljajev aloitti sotilasuransa puna-armeijassa huhtikuussa 1918. Hänen sotilaspiirinsä oli tuolloin Pietarissa. Hän oli sotamies ja kuului konekiväärirykmenttiin. Hän osallistui myös Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1921 muun muassa joukkueenjohtajana. Hän suoritti Saratovin kaupungissa järjestetyn komentajakurssin.
Talvisota

Beljajev ylennettiin prikaatinkomentajaksi juuri ennen talvisodan alkua marraskuussa 1939. Talvisodassa hän komensi joukkojaan Tolvajärven suunnalla. Vastassa tuolloin oli eversti Paavo Talvelan komentama Ryhmä Talvela. Taistelut eivät menneet Beljajevin komentamalla 139. Jalkaväkidivisioonalla hyvin, ja näin ollen 2. luokan armeijankomentaja Grigori Kulik päätti siirtää Beljajevin sivuun tehtävistään. Tilalle uudeksi prikaatinkomentajaksi tuli 15. joulukuuta 1939 Pavel Ponedelin, joka johti joukkoja sodan loppuun saakka.
Talvisodan jälkeen

Talvisodan jälkeen puna-armeija otti käyttöön kenraalinarvot, ja silloinen prikaatinkomentaja Beljajev ylennettiinkin kesäkuussa 1940 kenraalimajuriksi. Myöhemmin hän joutui kuitenkin epäsuosioon. Hän osallistui suureen isänmaalliseen sotaan vuosina 1941–1945 erilaisten joukko-osastojen komissaarina eri rintamilla. Vakinaisesta palveluksesta Beljajev siirtyi reserviin majurina. Beljajev kuoli vuonna 1976.
Muuta

Beljajevin tilanne oli hänen sotilasurallaan erikoinen, etenkin tarkasteltaessa hänen sotilasarvojaan. Talvisodassa hän palveli 139. Jalkaväkidivisioonan komentajana ja oli arvoltaan prikaatinkomentaja. Talvisodan jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Suuressa isänmaallisessa sodassa hän kuitenkin palveli vain majurin arvossa. Talvisodan jälkeen Beljajev joutui rajun arvostelun kohteeksi heikosti menneen talvisodan vuoksi, jossa Tolvajärven taistelut epäonnistuivat. On siis mahdollista, että Beljajev alennettiin ennen suuren isänmaallisen sodan alkua arvoasteissa alaspäin. Tämä oli usein toistuva käytäntö puna-armeijassa, mikäli taistelut eivät menneet komentajalta toivotulla tavalla. Reservissä Beljajevin sotilasarvo oli majuri.
Gottfried Benn

| Gottfried Benn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1886 Mansfield, Saksa
Kuollut: 1956 (69–70 vuotta) Berliini, Saksan liittotasavalta
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
gottfriedbenn.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gottfried Benn (1886 Mansfield, Saksa – 1956 Berliini, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen kirjailija ja lääkäri
Benn luopui yksityispraktiikasta ja ryhtyi sotilaslääkäriksi petyttyään kansallissosialismiin. Hän joutui 1936 kirjoituskieltoon ja alkoi kirjoittaa uudelleen vasta 1948. Varhaistuotannossaan hän käsittelee kärsimyksen ja rappion aiheita, mutta myöhemmässä, toisen maailmansodan jälkeisessä, tuotannossa hän ei ole yhtä repivä ja kyyninen. Kertomus "Der Ptolemäer" (1948) kuvaa ihmisen irrallisuutta, ja se nosti hänet julkisuuteen.
Suomennettua tuotantoa

Bennin runojen suomennoksia on antologioissa:
Helvi Juvonen, Aukea ei koskaan metsään ovi: kootut, WSOY 2009 ISBN 978-951-0-35622-7
Helvi Juvonen, Sanantuoja, WSOY 1959
Aale Tynni (toim. ja osittain suom.), Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, WSOY 1957, 1974, 2004 (runon kohdalla ilmoitettu laitoksen vuosi)
Jarkko Laine (toim.), Runon suku: valikoima, suomeksi elävää käännöslyriikkaa, Otava 1991 ISBN 951-1-11447-6
Stefan Moster (toim.), Puiden lohtu: saksankielistä runoutta 1946–2000, WSOY 2005 ISBN 951-0-30300-3
Anna-Maija Raittila (suom. ja toim.), Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7
Anna-Maija Raittila (suom. ja toim.), Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1981 ISBN 951-621-300-6
Asterit, suom. Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi, Sanantuoja' ja Runon suku ja julkaisussa: Parnasso, 1959; nro 6; s. 247
Chopin, suom. Pentti Saaritsa, teoksessa: Salaperäinen seurue: runoja jotka tulivat ja jäivät WSOY 1997 ISBN 951-0-22208-9
Ikäviä asioita, suom. Annukka Peura, teoksessa: Puiden lohtu
Katkelmia, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä
Kehitysvierautta on viisaan syvyys, suom. Tarja Heikkilä, julkaisussa: Kaltio 2010; nro 1; s. 37
Kvartääriaika: I–III, suom. Aale Tynni , teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1957, 1974, 2004. Runo on luotu vuonna 1948.
Monet syksyt, suom. Aale Tynni , teoksessa: Tuhat laulujen vuotta 1974, 2004
Myöhään: 3, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä
Niin ja näin, suom. Annukka Peura, teoksessa: Puiden lohtu
Nuokin ovat ihmisiä, suom.Anna-Maija Raittila , teoksessa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1
Pihlajat, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus
Pimeä, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus
Pimeämpää, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta 1957, 1974, 2004
Ravintola, suom. Annukka Peura, teoksessa: Puiden lohtu
Sana, suom. Helvi Juvonen, teoksissa: Aukea ei koskaan metsään ovi, Runon suku ja Sanantuoja sekä julkaisussa: Parnasso 1959; nro 6; s. 247
Sirpaleet, suom. Annukka Peura, teoksessa: Puiden lohtu
Suolta räällä raavittu, aivoja valheilla – valitut kansat klovnin narreja, suom. Tarja Heikkilä, julkaisussa: Kaltio 2010; nro 1; s. 37.
Vain kaksi, suom. Annukka Peura, teoksessa: Puiden lohtu
Vie pois tuo amaryllis, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus
Yksi sana, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus
Yksinäisin -, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gottfried Benn Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
John Berger

| John Berger |
| --- | --- |
 Berger 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1926
Kuollut: 2. tammikuuta 2017 (90 vuotta)
Ammatti:  taidekriitikko ja -maalari, kirjailija, runoilija
Kirjailija
Palkinnot
 Booker-palkinto 1972 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Peter Berger (5. marraskuuta 1926 – 2. tammikuuta 2017) oli brittiläinen kirjailija, taidekriitikko ja kuvataiteilija. Vuonna 1972 hän julkaisi kirjan Ways of Seeing, (Näkemisen tavat) ja sitä tukevan televisiosarjan, joilla hän tuli suuren yleisön tietoon. Samana vuonna ilmestyi hänen tunnetuimpiin teoksiinsa lukeutuva romaani G., jolla kirjailija voitti vuoden 1972 Booker-palkinnon.
1970-luvun alkupuolella Berger teki käsikirjoitusyhteistyötä sveitsiläisen ohjaajan Alain Tannerin kanssa tämän elokuvissa Salamanteri (1971), Hetki naisen elämässä (1974) ja Jonas täyttää 25 vuonna 2000 (1976).
Suomennettuja teoksia

Picasson nousu ja tuho (suom. Mirja Rutanen), Love-kirjat 1985. ISBN 951-835-095-7
Toisinkertoja, esseekokoelma (toim. ja käänt. Martti Lintunen), Literos 1987 ISBN 951-95142-2-8
Näkemisen tavat, (Ways of Seeing suom. Mirja Rutanen), Love-kirjat 1991. ISBN 951-8978-20-4
Fredrik Vilhelm Berg

| Fredrik Vilhelm Berg |
| --- | --- |

Suomen kenraalikuvernööri
 1855–1861  
Edeltäjä:  Aleksandr Sergejevitš Menšikov
Seuraaja:  Platon Rokassovski
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1794 Sangaste, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 18. tammikuuta 1874 (79 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Tiedot
 Nimikirjoitus
Friedrich Wilhelm Rembert Berg (alkuaan von Berg, ven. Фёдор Фёдорович Берг, Fjodor Fjodorovitš Berg; 26. toukokuuta (J: 15. toukokuuta) 1794 Sangaste – 18. tammikuuta (J: 6. tammikuuta) 1874 Pietari) oli  Venäjän keisarikunnan armeijan kenraalisotamarsalkka, joka oli Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861.
Berg syntyi Sangasten kartanossa Liivinmaan kuvernementissä nykyisen Viron alueella baltiansaksalaiseen Bergin aatelissukuun. Hän  opiskeli Tartossa ja liittyi Venäjän keisarilliseen armeijaan 1812. Hän komensi joukkoja Puolassa 1831 ja Krimin sodassa 1854.
Berg oli Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861. Hän oli myös Helsingin yliopiston varakansleri. Maaliskuussa 1863 hän palasi jälleen sotatoimiin kukistamaan uutta Puolan kapinaa. Hän oli Puolan käskynhaltijana 1863–1874. Keisari ylensi hänet kreiviksi vuonna 1856, ja hänet kirjattiin vuonna 1857 adoptoituine veljenpoikineen Suomen ritarihuoneen jäseneksi kreivillisenä sukuna n:o 11 nimelle Berg. Samalla hän luopui saksalaisperäisen von-liitteen käytöstä. Vuonna 1866 hänet ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Vilhelm Berg Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 (Arkistoitu – Internet Archive)
Biografiakeskus, Kenraalit
Kalleinen, Kristiina: Ulkonaisesti laadukas, sisällöllisesti köyhä elämäkerta. Kirja-arvostelu teoksesta: Garoff, Thomas: Kenraalikuvernööri Berg. Suomalaisuuden synnyttäjä.  readme.fi, 2015. 327 sivua. ISBN 978-952-321-071-4. (Agricolan kirja-arvostelut, 20.11.2015)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Alexander Amatus Thesleff | Suomen kenraalikuvernööri 1855–1861 | Seuraaja: Platon Rokassovski |
| n k Suomen kenraalikuvernöörit |
| --- | --- | --- |
| Ruotsin aika (1595–1809) |  Bielke (1623–1631)  Oxenstierna (1631–1633)  Brahe (1637–1641 ja 1648–1654)  H. Fleming (1664–1669)  Nieroth (1710–1712)  Douglas (1717–1721)  von Campenhausen (1742–1743)  von Rosen (1747–1753)  |  |
| Suomen suuriruhtinaskunta (1809–1917) |  Sprengtporten (1808–1809)  Barclay de Tolly (1809–1810)  vt. Armfelt (1812–1813)  Steinheil (1810–1823)  Zakrevski (1824–1831)  Menšikov (1831–1855)  vt. Thesleff (1833–1847)  von Berg (1855–1861)  Rokassovski (1861–1866)  Adlerberg (1866–1881)  Heiden (1881–1897)  vt. Gontšarov (1897–1898)  Bobrikov (1898–1904)  vt. Turbin (1904)  Obolenski (1904–1905)  Gerard (1905–1908)  von Boeckmann (1908–1909)  Seyn (1909–1917)  vt. Lipski (1917)  Stahovitš (1917)  Nekrasov (1917)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kolme etsivää ja huokaavan luolan arvoitus

Kolme etsivää ja huokaavan luolan arvoitus (alkuperäinen teos: Alfred Hitchcock and the three investigators in the mystery of the moaning cave) on 3 etsivää -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka kirjoitti William Arden. Sen on suomentanut Inkeri Pitkänen ja julkaissut Gummerus (ISBN 951-20-0917-X).
Berberikielet

Berberikielten puhuma-alueet luoteisessa Afrikassa.
Berberikielet ovat ryhmä Afrikan luoteiskulmassa, varsinkin Marokossa ja Algeriassa puhuttuja, berberikansojen käyttämiä kieliä. Joitakin niistä puhutaan Afrikassa etelämpänäkin, muun muassa Malissa ja Nigerissä. Berberikieliin kuului todennäköisesti myös Kanariansaarten alkuasukkaiden kieli guanchi. Se kuoli 1500-luvulla, ja siitä tunnetaan vain yksittäisiä sanoja ja muutamia lauseita.
Berberikielet ja sen murteet muodostavat oman haaransa afroaasialaisessa kielikunnassa. Berberikieliin on paljon vaikuttaneet arabia ja hieman ranska. Nykyään tavoitellaan Marokon Atlasvuorilla puhuttujen murteiden yhdistämistä yhdeksi kirjakieleksi (vakioitu tamazight), jolla olisi arviolta 7 miljoonaa puhujaa. Kabylen ja zenatin kielillä Algeriassa on myös miljoonia puhujia. Saharan berberiä (tamasheq) puhuvia tuaregeja on noin 1,2 miljoonaa. Kolmas ryhmä on Mauritaniassa puhuttu berberin muoto (zenaga) joka on uhanalainen, sillä on vain noin 300 puhujaa. Pienillä Saharan keitailla Libyassa ja Egyptissä asuvilla yhteisöillä on omia murteitaan, jotka voivat poiketa suuresti muista berberikielten muodoista.
Vanhalla ajalla berberikielet olivat vallitsevina suurimmassa osassa Pohjois-Afrikkaa, eivät kuitenkaan Egyptissä eivätkä myöskään Karthagossa, jossa puhuttiin seemiläistä puunin kieltä. Berberikieliin kuuluneesta numidian kielestä on säilynyt lyhyitä piirtokirjoituksia.
Berberikieliä

Puhujamäärältään suurimpia berberikieliä ovat:
keskiatlaksentamazight Marokossa
kabyyli Algeriassa
tašelhit Marokossa
tarifit Marokossa
tamašek Saharassa
Tamazightin ja tamašekin puhujia sanotaan tuaregeiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berberikielet Wikimedia Commonsissa
Demjan Bednyi

Demjan Bednyi.
Demjan Bednyi (ven. Демья́н Бе́дный, oikealta nimeltään Jefim Aleksejevitš Pridvorov, Ефи́м Алексе́евич Придво́ров; 13. huhtikuuta (J: 1. huhtikuuta) 1883 H’ersonin läänin Gubovkan kylä – 25. toukokuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Suku ja koulutus

Jefim Pridvorov syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Kyläkoulun jälkeen hän opiskeli armeijan lääkintäkoulussa (1896–1900), palveli armeijassa (1900–1904) ja opiskeli Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa (1904–1908). Vuosina 1914–1915 hän oli armeijassa lääkintämiehenä.
Kirjallinen ura

Runoilijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1899. Vuodesta 1911 lähtien hän käytti tekijänimeä Demjan Bednyi. Vuonna 1912 hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja alkoi toimi Pravdan avustajana. Vuonna 1913 ilmestyi Ivan Krylovia jäljittelevä kokoelma Basni (”Eläinsatuja”).
Bednyin tuotanto on bolševikkipuolueen linjaa noudattelevaa vallankumouksellista agitaatio- ja propagandarunoutta. Hänen satiiriset, ajankohtaisiin tapahtumiin perustuvat eläinsatunsa, runoelmansa, runomuotoiset pakinansa ja pamflettinsa saivat valtavan suosion erityisesti Venäjän kansalaissodan aikana. Lenin arvosti Bednyitä agitaattorina, mutta kiinnitti huomiota hänen karkeaan kansanomaiseen tyyliinsä.
1930-luvulla Bednyin teokset saivat osakseen murskaavaa kritiikkiä. Näytelmää Bogatyri (”Sankarit”, 1936) arvosteltiin Venäjän historian ja venäläisen kansanluonteen vääristelystä. Vuonna 1938 Bednyi erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja kommunistipuolueesta, mutta toisen maailmansodan aikana hän toimi jälleen propagandarunoilijana.
Perintö

Vuonna 1952 julkaistussa NKP:n päätöksessä Bednyin teoksien uudelleenjulkaisuja arvosteltiin ”mitä karkeimmista poliittisista vääristelyistä”, mutta myöhemmin häntä pidettiin ”yhtenä sosialistisen realismin perustanlaskijoista”, joka ”vaikutti neuvostorunouden kehitykseen, kansanomaisti runouden kieltä ja uudisti eläinsadun lajityyppiä”. Runoilija palkittiin Leninin ja Punalipun kunniamerkeillä.
Suomennetut teokset

Alas uunilta. Suom. Juhani (oik. Josef Schultz). Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1931.
Demjanin uusi testamentti. Mukaillen suom. Juhani. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1931.
Paratiisin lunastus. Mukaillen suom. Juhani. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1931.
Lähde
Runoni, suom. Lauri Kemiläinen, antologiassa Venäjän runotar: valikoima venäläistä lyriikkaa , toim. Valentin Kiparsky ja Lauri Viljanen. Otava 1946 – Näköispainos Ntamo 2013
Valtakatu: katkelma, suom. Armas Äikiä, julkaisussa: Punalippu 1982; nro 4
Teoksessa 20 Neuvostoliiton kirjailijaa, suomentanut Armas Äikiä. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
Käki (Kukuška)
Lena (Lena)
Rumpu
Siili (Jož)
Suuri uroteko (Великий подвиг)
Tofuta viisas (Tafuta mudryi)
Valtakatu (runoelma) (Glavnaja ulitsa)
Vieraan mukaan vastaanotto
Teoksessa Neuvostolyriikkaa 2, toim. Natalia Baschmakoff, Pekka Pesonen ja Raija Rymin, Helsinki: Tammi 1977 ISBN 951-30-3680-4. Runot on suomentanut Matti Rossi Raija Ryminin raakakäännöksestä.
Herra on ylösnoussut
Johtotähti
Kolme kaunista laulua
Lumihiutaleet
Perillinen
Runouteni
Virka on täytetty
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Demjan Bednyi on Wikiaineistossa
Demjan Bednyin tuotantoa Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Demjan Bednyi (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Kolodojärvi

Kolodojärven sijainti Puudožin piirissä.
Kolodojärvi (ven. Колодозеро, Kolodozero) oli kylähallintoalue Puudožin piirin ja koko Karjalan tasavallan itäisimmässä osassa Arkangelin alueen rajalla Venäjällä. Sen naapurikylähallintoalueina olivat lännessä Kubovo ja Krivtsy. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Ust-Reka, joka sijaitsee 75 kilometriä Puudožista itään. Muut kylähallintoalueen kylät olivat Dubovskaja, Eršova, Pielusjärvi, Pirsakovo, Pogost, Priretšnyj, Päljärvi (2 700 asukasta vuonna 1996), Steševskaja ja Stšanikovskaja, Tatarskaja Gora ja Zaozere.
Nykyään Kolodojärvi on osa Krivtsyn maalaiskuntaa.
Niklas Bengtsson

Niklas Bengtsson on suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja tietokirjailija. Omien kirjojen ohella hän on kirjoittanut ja toimittanut teoksia yhdessä muiden (Ismo Loivamaa, Tittamari Marttinen, Yrjö Repo, Marion Rung & Doris Stockmann) kanssa.
Bengtsson on opiskellut Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta ja uskontotiedettä. Hän on järjestänyt paikallisia kirjahistoriallisia näyttelyitä (kirjan muotoilusta, pomppiskirjoista ja miniatyyrikirjoista) eri paikkakunnilla, muun muassa Turun kirjamessuilla 2007.
Teoksia

Viini ja uskonnot.  Helsinki:  Helsinki University Press, 1998.  ISBN 951-570-391-3
Mielikuvituksen rajaton riemu: Bibliografia ja johdatus fantasiakirjallisuuteen.  (Julkaisija: Lukukeskus)  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2000.  ISBN 951-692-477-8
Romuluinen robotti: Tieteiskirjallisuuden bibliografia 1990–2000 ja robotin historiaa.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2001.  ISBN 951-692-492-1
Kauhua ja kirmailevia kummituksia: Kotimaisen kauhun varhaisia vaiheita ja 90-kauhukirjallisuutta.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2001.  ISBN 951-692-497-2
Kirjallisuuspalkinnot Suomessa.  BTJ Kirjastopalvelu, 2003.  ISBN 951-692-546-4
Koko, muoto, materiaali ja rakenne: Näkökulmia miniatyyrikirjoihin (2003)
Syö ja seurustele: Keittokirjabibliografia 1990–2003 ja gastronomista kaunokirjallisuutta (2004)
Juo ja iloitse: Juomakirjallisuuden bibliografia 1990–2003.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-556-1
Kirjallisuuspalkinnot ulkomailla.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2005.  ISBN 951-692-593-6
Klooneja ja muukalaisia: Ulkomaisia nuorten scifi-sarjoja.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2005.  ISBN 951-692-591-X
Ulkomaista lasten ja nuorten scifiä.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-632-0
Kirja erikoisena esineenä.  Avain, 2017.  9789523041349
Sadunkertojat: Satuperinnettä Kaksoisvirranmaasta 1900-luvun alkuun.  Avain, 2019.  978-952-304-135-6
Järki hyvä herätetty, valistus on viritetty: Lasten- ja nuortenlehtien synty ja kehitys 1800-luvulla. Nuorisotutkimusverkosto, 2024. ISBN 978-952-372-058-9
Teoksia > Muiden kirjoittajien kanssa

"Kirja Suomessa" (2000) yhdessä Doris Stockmannin ja Yrjö Revon kanssa
"The Book Trade in Finland" (2000) yhdessä Doris Stockmannin ja Yrjö Revon kanssa
"Kulttuuria kaikille" (2002) opetusministeriön työryhmässä
"Minä ja Marion" (2005), yhdessä Ismo Loivamaan ja Marion Rungin kanssa
Teoksia > Toimittajana

"Ulkomaisia lasten- ja nuortekirjailijoita" (1997) yhdessä Tittamari Marttisen kanssa
"Kuvituksen monet muodot" (2002) yhdessä I. Loivamaan kanssa
"Lastenlehtiä reppukansalle ja noitajengille" (2004) yhdessä I. Loivamaan kanssa
Jean-Michel Basquiat

| Jean-Michel Basquiat |
| --- | --- |
 Basquiat (1984)
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1960 Brooklyn, New York
Kuollut: 12. elokuuta 1988 (27 vuotta) New York City, New York
Taiteilija
Salanimi:  Basquiat, Jean-Michel ja Samo
Aktiivisena:  1978–1988
Taidesuuntaus:  Uusekspressionismi ja primitivismi
Aiheesta muualla
basquiat.com
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Jean-Michel Basquiat [ʒɑ̃n miʃɛl baskiat] (22. joulukuuta 1960 Brooklyn, New York – 12. elokuuta 1988 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Basquiat tuli kuuluisaksi graffitivaikutteisesta uusekspressionistisesta tyylistään. Brooklyn, New Yorkista kotosin oleva taiteilija sai mainetta 1970-luvun lopulla osana SAMO-graffittiduoa. Katutaiteesta hän siirtyi taidepiireihin ja nousi kuuluisuuteen menestyksekkäänä avantgarde-taiteilijana 1980-luvun kansainvälisissä taidepiireissä.
Basquiatin kuoleman jälkeen vuonna 1988 hänen teostensa arvo on kasvanut jatkuvasti. Vuonna 2017 japanilainen miljardööri Yusaku Maezawa osti Basquiatin teoksen "Untitled" vuodelta 1982 ennätyksellisellä 110,5 miljoonan dollarin (101 miljoonan euron) hinnalla. Kyseinen teos on yksi kaikkien aikojen kalleimmista maalauksista.