stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markku Kanerva
Muuta

Kanervan lempinimi Rive on peräisin hänen lapsuuden pihapeleistään Helsingin Pukinmäessä 1970-luvulla. Pelatessaan jalkapalloa alueen lapsien kanssa hän oli niin hyvä, että vanhemmat lapset ryhtyivät kutsumaan häntä brasilialaisen Rivelinon mukaan.
We’re Outta Here!

| We're Outta Here! Ramones |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 6. elokuuta 1996
 Julkaistu: marraskuu 1997
 Tyylilaji: Punk rock
 Kesto: 64.21
 Levy-yhtiö: Radioactive Records
We're Outta Here! on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin marraskuussa 1997 julkaistu konserttialbumi. Albumi äänitettiin yhtyeen konsertissa Los Angelesissa, Kaliforniassa 6. elokuuta 1996. Konsertti oli Ramonesin 2 263. ja samalla viimeinen ennen yhtyeen hajoamista.
Kappalelista

Durango 95 – 1.26
Teenage Lobotomy – 1.55
Psycho Therapy – 2.34
Blitzkrieg Bop – 2.05
Do You Remember Rock And Roll Radio – 2.59
I Believe in Miracles – 2.52
Gimme Gimme Shock Treatment – 1.37
Rock ’N’ Roll High School – 1.53
I Wanna Be Sedated – 2.10
Spider-Man  – 2.11
The K.K.K Took My Baby Away – 2.11
I Just Want to Have Something to Do – 2.41
Commando  – 1.39
Sheena Is a Punkrocker – 2.46
Rockaway Beach  – 2.24
Pet Sematary  – 3.30
The Crusher  – 2.25
Love Kills – 1.58
Do You Wanna Dance – 1.28
Someone Put Something In My Drink – 2.31
I Don’t Want You – 2.26
Wart Hog – 1.37
Cretin Hop – 1.58
R.A.M.O.N.E.S – 1.17
Today Your Love, Tomorrow the World – 2.05
Pinhead – 2.45
53rd & 3rd  – 2.20
Listen To Your Heart – 1.18
We’re a Happy Family – 2.05
Chinese Rock – 2.31
Beat on the Brat – 2.16
Any Way You Want It – 2.20
Muusikot

Joey Ramone - laulu
Johnny Ramone - kitara
C.J. Ramone - basso
Marky Ramone - rummut
Vierailevat muusikot

Dee Dee Ramone kappaleessa Love Kills.
Lemmy Kilmister (Motörhead) kappaleessa R.A.M.O.N.E.S.
Lars Frederiksen ja Tim Armstrong (Rancid) kappaleessa 53rd & 3rd.
Chris Cornell ja Ben Shepard (Soundgarden) kappaleessa Chinese Rock.
Eddie Vedder (Pearl Jam) kappaleessa Any Way You Want It.
Sylwester Bednarek

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sylwester Bednarek vuonna 2016 |  Sylwester Bednarek vuonna 2016 |  Sylwester Bednarek vuonna 2016 |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Berliini 2009 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 2017 | korkeushyppy |  |
Sylwester Bednarek (s. 28. huhtikuuta 1989) on puolalainen korkeushyppääjä.
Bednarek on syntynyt Głownon kaupungissa. Hänen uransa suurin saavutus on yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitali vuonna 2009 edelleen voimassa olevalla ulkorataennätyksellään 232, jolla hän paransi neljä senttiä omaa ennätystään. Mitalin hän jakoi saksalaisen Raul Spankin kanssa. Bednarek oli neljäs alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005 Marokon Marrakechissa sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006 Kiinan Pekingissä. Kuudes hän oli vuonna 2007 alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa ja voitti hopeaa vuonna 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kisoista Puolassa. Vuonna 2009 hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Vuoden 2009 sisäratojen EM-kilpailuissa hän ei päässyt finaaliin. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kymmenenneksi.
Bednarek karsiutui loppukilpailusta 2015 Prahan EM-hallikilpailuissa ja Pekingin MM-kilpailuissa sekä 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2017 tuloksella 232. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli viides, saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa seitsemäs ja Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 kuudes.
Bednarekin halliennätys on 233, jonka hän hyppäsi vuoden 2017 helmikuussa Banská Bystricassa.
Immanuel Wallerstein

| Immanuel Wallerstein |
| --- | --- |
 Immanuel Wallerstein vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1930
Kuollut: 31. elokuuta 2019 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Robert Staughton Lynd
Tutkimusalue:  sosiologia
Tunnetut työt:  The Modern World-System
Aiheesta muualla
www.iwallerstein.com
Immanuel Maurice Wallerstein (28. syyskuuta 1930 – 31. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen sosiologi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on The Modern World-System, joka ilmestyi kolmena osana vuosina 1974, 1980 ja 1989. Hän toimi State University of New York at Binghamtonin professorina vuoteen 1999 ja Binghamtonin Fernand Braudel Centerin johtajana vuoteen 2005. Wallerstein tunnetaan ennen kaikkea maailmanjärjestelmän teoriastaan, joka on ollut yksi viime vuosikymmenien suurista teorioista kansainvälisen politiikan tutkimuksen ja poliittisen taloustieteen piirissä. Lisäksi Wallerstein tunnetaan kansainvälistä politiikkaa käsittelevistä kantaa ottavista kirjoituksistaan.
Wallersteinin teoria maailmanjärjestelmästä > Metodologisia seikkoja

Immanuel Wallerstein nousi historiallisen sosiologian merkittävimpien hahmojen joukkoon 1970-luvulla maailmanjärjestelmäteoriallaan. Hänen teoksillaan on paljon sanottavaa sekä empiirisellä että teoreettisella tasolla. Keskeinen metodologinen ansio, jonka Wallerstein itse näki teoriallaan, oli yleistyksiin sekä vertailuun pyrkivän tutkimuksen ja vain yksittäisiä tapauksia tutkivan tutkimuksen välisen vastakkainasettelun ylittäminen. Kun tutkitaan yhtä suurta maailmanjärjestelmää, ei kysymys yleistettävyydestä tai vertailemisesta herää samalla tavalla kuin jos tutkittaisiin monia pienempiä yksiköitä erikseen. Wallerstein näki kansainvälisen kapitalismin yhtenä entiteettinä eikä kansallisten talouksien yhteenliittymänä kuten aiemmat tutkijat. Wallerstein kuitenkin käyttää vertailevaa tutkimusta hyvin tavanomaiseen tapaan pienempiä yksiköitä tutkiessaan. Erona perinteiseen vertailevaan tutkimukseen tässä on, että tutkimuksen päämääränä on tuolloinkin kuvata koko maailmanjärjestelmän yleisiä piirteitä ilman, että erot yksiköiden välillä olisivat sinänsä kiinnostavia. Perinteisemmässä sosiologisessa teoriassa (funktionalistisessa sekä marxilaisessa sosiologiassa) yhteiskunnalliset muutokset ovat endogeenisia ja niiden selitetään johtuvan keskenään samalla analyysin tasolla olevista kausaalisista ilmiöistä. Wallersteinin teorian ideana on puolestaan selittää yhden valtion tasolta nähtynä eksogeeniselta vaikuttava muutos nojautumalla maailmanjärjestelmään, jonka osia yksittäiset valtiot ovat.
Wallersteinin teoria maailmanjärjestelmästä > Maailmanjärjestelmä

Koska maailmanjärjestelmiä on vain yksi, ei sitä voida verrata mihinkään. Siihen voidaan siis tutustua vain sen oman historian kautta. Keskeinen Wallersteinin historiallinen väittämä on, että kapitalistinen maailmanjärjestelmä syntyi 1500-luvulla ja sen ydinalueiden nousu perustui periferia-alueiden riistoon, jotka puolestaan taantuivat taloudessaan. Wallersteinin maailmanjärjestelmässä kapitalistin varallisuus juontuu siis periferian riistosta eikä vain kansallisen proletariaatin riistosta. Tästä seuraa että myös systeemin muuttaminen vaatii muutoksen koko järjestelmän tasolla eivätkä yksittäiset kansalliset mullistukset riitä. Kansainvälisen kapitalismin luonteen Wallerstein näkee marxilaisten tavoin syklisenä. Kriisit koskettavat koko systeemiä, mutta haittaavat eniten periferiaa. Kriisit voivat liittyä esimerkiksi tärkeimpien kauppatuotteiden vaihtosuhteiden heikkenemiseen.
Yksi tärkeä seikka maailmanjärjestelmässä on, että se ei ole imperiumi. Imperiumit ovat poliittisesti yhtenäisiä ja vahvan keskustan dominoimia, kun taas maailmanjärjestelmä on vain taloudellisesti yhtenäinen. Poliittisen keskushallinnon puute antaa kapitalistien toisaalta vapaammin akkumuloida varallisuutta ja samalla pahentaa varallisuuden epätasaista jakautumista globaalilla tasolla (kun taas imperiumissa on poliittisia paineita jakaa varallisuutta tasaisemmin). Kapitalistit käyttävät eri alueiden välisiä varallisuuseroja hyväkseen ilman pelkoa paineista redistribuutioon. Kapitalistien toiminta periferiassa perustuu yleensä luonteeltaan pakonomaiseen työvoiman käyttöön, jossa työläiset saavat suhteellisen pienen korvauksen työstään, mikä lisää globaalia epätasa-arvoa. Epätasa-arvo koko järjestelmän tasolla säilyy, koska eri alueilla on tehtävänään tuottaa eri hyödykkeitä. Järjestelmän keskusalueet pitävät omasta etuoikeutetusta asemastaan kiinni historiasta juontuvan taloudellisen ja poliittisen ylivoimansa turvin.
Wallersteinin teoria maailmanjärjestelmästä > Vaikutteet Leniniltä ja semi-periferia

Wallersteinin teoria on paljosta velkaa Vladimir Leninin imperialismiteorialle, josta siihen on otettu ainakin keskuksen valtioiden kilpailu periferiamaista, riittämättömän kysynnän ongelma keskuksessa ja keskusmaiden uusien halpojen raaka-aineiden tarve ekspansioon yllyttävinä tekijöinä, sekä keskusalueiden työvoiman järjestäytymisen osuus kansainvälisen kapitalismin dynamiikassa. Viimeksi mainittu seikka liittyy siihen, että keskusmaiden korkeammat (neuvotellut) palkat ajavat kapitalistit alueille, joissa työvoima on vähemmän järjestäytynyttä eli periferiamaihin. Ja kapitalistit myös pyrkivät tukemaan matalien palkkojen politiikkaa periferiassa. Semiperiferian käsite on Wallersteinin omaperäisimpiä ideoita. Keskuksen ja periferian välissä on semiperiferiaan kuuluvia maita, jotka pyrkivät nousemaan keskustaan. Kansainvälisen politiikan kuvioista tutun voimatasapainon logiikan mukaisesti keskusmaat toisaalta tarvitsevat ja tukevat semiperiferiaa järjestelmän tasapainon vuoksi, ja toisaalta ne pelkäävät semiperiferiamaita ja pyrkivät estämään niiden nousun keskustaan.
Wallersteinin teoria maailmanjärjestelmästä > Selityksiä suuriin kysymyksiin

Wallersteinin teokset sisältävät teorian lisäksi hyvin paljon (ranskalaisen annales-koulukunnan kirjoista noukittua) empiiristä tietoa historiasta. Wallerstein pyrkii teksteissään antamaan vastaukset moniin suuriin kysymyksiin, kuten kysymykseen siitä, miksi juuri tietyt länsimaiset maat kehittyivät muuta maailmaa nopeammin, ja mikä puolestaan on taloudellisen takapajuisuuden syy muilla alueilla. Euroopan kasvuun Wallerstein pitää tärkeänä syynä mantereen poliittista epäyhtenäisyyttä. Tästä seurasi vapaammat kädet kauppiaille ja työpajojen omistajille toimintansa kehittämiseen. Keskitetyssä valtajärjestelmässä hallitsijat olisivat tuhlanneet rahat ylellisyyteen. Samoin keskitetyissä valtioissa, kuten Kiinassa, reuna-alueiden seikkailut kaukomaille estetään, koska halutaan keskittyä maan sisäisiin ongelmiin. Ne Euroopan maat menestyivät, jotka kehittivät talouttaan ja hyödynsivät periferian ja keskuksen muodostamaa työnjakoa, eivätkä tuhlanneet varallisuuttaan pelkkiin sotiin. Selittäessään joidenkin alueiden taloudellista taantumaa, Wallerstein keskittyi maiden ulkoisiin syihin. Hänen mukaansa kapitalistisen talousjärjestelmän kanssa liian läheiseen kosketukseen joutuva periferiamaa joutuu kansainvälisessä työnjaossa primäärituotteiden tuottajan asemaan, eikä sen talous kehity vaan ennemminkin taantuu.
Wallersteinin teoria maailmanjärjestelmästä > Esitettyä kritiikkiä

Wallerstein on maailmanjärjestelmäteoriallaan vaikuttanut paljon makrososiologiaan, historialliseen sosiologiaan ja yhteiskunnallisen muutoksen tutkimiseen. Hänen teoriaansa voidaan kuitenkin kritisoida tietyistä puutteista. Siinä esimerkiksi annetaan hyvin vähän painoarvoa valtioiden sisäisille syille niiden talouskehityksen selittämisessä, minkä takia Wallerstein joutuu historiankuvauksessaan vetämään monia mutkia suoraksi. Monet tutkijat väittävät kulttuurisen vaikutuksen olevan merkittävä siinä, miksi USA, Australia ja Uusi-Seelanti teollistuivat. Myöskään teknologisen kehityksen vaikutusta ei ole teoriassa juuri huomioitu. Wallersteinin teoriaa voi kuitenkin tulkita myös tietynlaisena viitekehyksenä tutkimuksessa, jolloin ei tarvitse väittää, että se antaisi tarkan kuvauksen todellisuudesta.
Suomennettu teos

Wallerstein, Immanuel: Historiallinen kapitalismi.  ((Historical capitalism, 1983.) Käännös: Tapani Hietaniemi. Sivilisaatiohistoria-sarja 1)  Tampere:  Vastapaino, 1987.  ISBN 951-9066-21-7
Aiheesta muualla

Wallerstein-summary (Arkistoitu – Internet Archive)
Korotayev A., Malkov A., Khaltourina D. Introduction to Social Macrodynamics: Compact Macromodels
Immanuel Wallersteinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Ballistinen heiluri

Ballistinen heiluri.
Ballistinen heiluri on laite, jonka avulla voidaan määrittää siihen iskeytyvän luodin nopeus v. Luoti ammutaan sitä paljon massiivisempaan pehmeästä aineesta koostuvaan leopotilassa olevaan kappaleeseen (esim. hiekkasäkki), joka on samalla heilurin punnuksena. Tällöin tapahtuu täysin kimmoton törmäys, jossa liikemäärä säilyy ja luoti muuttuu osaksi heiluria. Välittömästi törmäyksen jälkeen heilurin ja luodin yhteinen nopeus olkoon u. Systeemin törmäyksen jälkeinen kineettinen energia muuttuu sitten potentiaalienergiaksi energiaperiaatteen mukaisesti, kun heiluri heilahtaa ja sen painopiste nousee korkeudelle h lepotilaan verrattuna. Lähtönopeutta u kuvaa nyt kaava
jossa g on painovoiman aiheuttama kiihtyvyys. Soveltamalla liikemäärän säilymislakia saadaan luodin iskeymisnopeudelle lauseke
jossa m1 on luodin massa ja m2 heiluripunnuksen massa.
Wilhelm Eduard Weber

| Wilhelm Eduard Weber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1804 Wittenberg, Saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 23. kesäkuuta 1891 (86 vuotta) Göttingen, Preussi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Hallen yliopisto Göttingenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Johann S. C. Schweigger
Oppilaat:  Gottlob Frege
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:  Royal Societyn jäsenyys Copley-mitali Magneettivuon yksikkö weber (Wb)
Wilhelm Eduard Weber (24. lokakuuta 1804 Wittenberg – 23. kesäkuuta 1891) oli saksalainen fyysikko. Hän tutki magnetismia yhdessä ystävänsä Carl Friedrich Gaussin kanssa. He kehittivät yhdessä varhaisen sähkömagneettisen lennättimen. Weberin mukaan on nimetty magneettivuon yksikkö weber.
Lapsuus ja nuoruus

Weberin vanhemmat saivat 13 lasta, joista vain neljä poikaa ja yksi tyttö elivät aikuisiksi. Yhdestä veljestä tuli pappi, muista luonnontieteilijöitä. Perheen naapuri oli ääniaaltoja ja värähtelyjä tutkiva fyysikko Ernst Florens Friedrich Chladni, jonka vaikutuksesta veljekset kiinnostuivat fysiikasta.
Weber syntyi Wittenbergissä, mutta preussilaisten vallattua kaupungin perhe muutti Halleen, missä Weber opiskeli yliopistossa ja väitteli vuonna 1826 urkupillien fysiikasta. Hänestä tuli professori 1828. Samana vuonna hän matkusti Berliiniin konferenssiin, jossa tutustui Carl Friedrich Gaussiin. Gaussin rohkaisemana hän haki 1831 töihin Göttingenin yliopistoon, ja he työskentelivät kuusi vuotta yhdessä.
Gaussin ja Weberin lennätin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Joskus vielä maapallo on lennätinverkon peittämä samaan tapaan kun ihmisruumis on hermoverkon peittämä, jolloin ajatuksia voidaan siirtää salaman nopeudella paikasta toiseen. | ” |
– Wilhelm Weber. 
Weber ja Gauss kehittivät Joseph Henryn jälkeen yhden ensimmäisistä sähköisistä lennättimistä. Heidän tarkoituksenaan oli tutkia ohmin lain paikkansapitävyyttä, jonka Georg Simon Ohm oli julkaissut vuonna 1827. Weber ja Gauss virittivät kaksi 1 400 metriä pitkää kuparilankaa Göttingenin yliopiston ja tähtitornin väliin. Vastaanottimena toimi magnetometri, joka oli kelan sisällä langan varassa roikkuva magneettitanko, jonka heilahtelua seurattiin peilillä. Samalla he tekivät havainnon, että johdoilla voi lähettää signaaleja, sillä johdon toisessa päässä olevan magneetin kiertymissuunta vaihtui, kun paristo kytkettiin toisinpäin.
Aluksi sitä käytettiin aikamerkkien lähettämiseen ja myöhemmin sillä välitettiin sanomia. He saattoivat sen avulla he saattoivat tehdä eri paikoissa samanaikaisia havaintoja. Linjaa kutsutaan Gaussin ja Weberin lennättimeksi. Se oli ensimmäinen hyötykäytössä ollut lennätin ja toteutettiin vuosia ennen Samuel Morsen ensimmäistä kaupallista lennätintä.
Lennätintä myös kehitettiin kun paristo korvattiin induktiokelalla. Signaalia piti tulkita erityisen koodin avulla, esimerkiksi kaksi peräkkäistä heilahdusta toiseen suuntaan merkitsivät jotain tiettyä kirjainta, ja niin edelleen. Periaate oli sama kuin myöhemmin kehitetyissä Morsen aakkosissa. Lennätin oli käytössä viisi vuotta. Toiminta loppui kun Weber osallistui 1837 poliittiseen protestiin, ja hänet erotettiin yliopistosta. Ilmajohto tuhoutui salamaniskun takia vuonna 1845. Weber osasi kuitenkin ennustaa tulevaisuutta, kun hän totesi että maapallo tulee joskus olemaan lennätinlinjojen peittämä.
Erottamisensa jälkeen hän työskenteli ensin Göttingenin magneettisen seuran nimissä, mutta muutti 1843 Leipzigiin, jossa hänen kaksi veljeään Ernst Heinrich Weber ja Eduard Friedrich Weber olivat jo professoreina.
Weberin laki

Weber kehitti herkkiä magnetometrejä ja muita magnetismin mittalaitteita. Hän julkaisi Gaussin kanssa vuonna 1832 ensimmäisen menetelmän magnetismin mittaamiseksi absoluuttisissa yksiköissä, joten eri mittaukset olivat vertailukelpoisia.
Weber pyrki kehittämään teoriaa, jolla voisi kuvata yhdellä lausekkeella kaikkia tunnettuja sähköilmiöitä. Gauss yhdisti magnetismin yksiköt massaan, pituuteen ja aikaan, Weber teki vuonna 1846 saman sähköön liittyville yksiköille. Weber tutki Coulombin lain ja Amperen lain yhtäläisyyttä. Weber pystyi johtamaan lausekkeen kahden liikkuvan pistevarauksen väliselle voimalle. Weberin laki oli 1850-luvulla sähkön ja magnetismin teorian huipulla, sillä se selitti kaikki havaitut ilmiöt. Loppujen lopuksi Weberin kehittämä laki ei ollut täysin oikea, sillä se ei ennustanut sähkömagneettista säteilyä. Sitä ei osattu Weberin aikana ennakoida, ja James Clerk Maxwell korjasi kaavaa myöhemmin, kun hän julkaisi Maxwellin yhtälöt vuonna 1861.
Poliittisten suhdanteiden muututtua Weber palasi 1849 Göttingeniin. Silloin Gauss oli yli 70-vuotias eikä jaksanut enää osallistua yhteistyöhön. Weber oli suosittu luennoija, ja hän vei opiskelijat myös laboratorioon, koska arveli heidän oppivan parhaiten tekemällä itse. Wilhelm Weberin kunniaksi magneettivuon yksikkö on nimetty hänen mukaansa weberiksi.
Stephen Webb

Stephen Webb on brittiläinen fyysikko ja tietokirjailija. Hän on tutkinut älyllisen elämän mahdollisuutta ja todennäköisyyttä maailmankaikkeudessa. Hän on pohtinut Fermin paradoksia, ja palkitussa teoksessaan Missä kaikki ovat? (Where Is Everybody?) hän on esittänyt siihen 50 ratkaisua kolmesta eri näkökulmasta.
Koulutus ja ura

Webb väitteli tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta 1988 Manchesterin yliopistosta ja on työskennellyt useissa Britannian yliopistoissa. Hän oli mukana palkitussa (European Academic Software Award) fysiikan opetusohjelmistoja kehittäneessä ryhmässä.
Hän asuu ja työskentelee Milton Keynesissä ja osallistuu kirjoittamisen lisäksi päätyönään Open Universityn etäopiskelumateriaalia muun muassa matematiikan korkeakouluopetusta varten kehittäviin ryhmiin.
Tuotanto

Webbin esikoisteos Measuring the Universe: the Cosmological Distance Ladder ilmestyi vuonna 1999.
Hänen toinen kirjansa, suomeksikin käännetty, Missä kaikki ovat? esittää kolme näkökulmaa elämän todennäköisyyden ja mahdollisuuden arvioimiseksi maailmankaikkeudessa. Yhden käsityksen mukaan Maan ulkopuolista älyllistä elämää on olemassa, mutta emme ole vielä saaneet yhteyttä toisiimme. Toisaalta salaliittoteorian mukaan he ovat jo keskuudessamme, mutta tavalla tai toisella heidän olemassaolonsa on piilossa. Kolmannessa vaihtoehdossa olemme ainoat älylliset koko universumissa. Kirja sai Contact in Contextin parhaan idean palkinnon ja oli ehdolla Aventis-palkinnon saajaksi 2003.
Kirjassa Out of this World käsitellään viimeaikaisia hiukkasfysiikan ajatuksia ja esitetään erikoisia teorioita kirjailijan omintakeiseen tyyliin.
Yksityiselämä

Webb harrastaa jalkapalloa ja krikettiä.
Teokset

Webb, Stephen: Measuring the Universe.  Springer Praxis Books, 1999.  ISBN 978-1-85233-106-1  linkki kustantajan sivulle teoksesta. (englanniksi)
Webb, Stephen: Jos maailmankaikkeus kuhisee elämää ... missä kaikki ovat?: Viisikymmentä ratkaisua Fermin paradoksiin ja maan ulkopuolisen elämän arvoitukseen.  (Suomentanut Hannu Karttunen. Alkuteos: If the universe is teeming with aliens ... where is everybody?, Springer Praxis Books, 2002)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2005.  ISBN 952-5329-45-3
Webb, Stephen: Out of This World: Colliding Universes, Branes, Strings, and Other Wild Ideas of Modern Physics.  Springer Praxis Books, 2004.  ISBN 978-0-387-02930-6  linkki kustantajan sivulle teoksesta. (englanniksi)
Weihaiwein taistelu

Weihaiwein taistelu (jap. 威海衛の戦い, Ikaiei-no-tatakai) oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan maa- ja meritaistelu. Se käytiin 20. tammikuuta - 12. helmikuuta 1895 Weihaissa Shandongissa Kiinan rannikolla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.
Taustaa

Voitokkaan Lüshunkoun taistelun jälkeen Japanin seuraava strateginen kohde oli Qing-dynastian merkittävä laivastotukikohta Weihaiwei Shandongin niemimaalla. Tukikohdan valloitus takaisi japanilaisille Bohainlahden suun sekä Pekingiin johtavan meritien täydellisen hallinnan. Samalla tukikohdan tuhoaminen poistaisi Beiyangin laivaston jäänteiden japanilaisten saattuereitteihin aiheuttaman uhan.
Laivastotukikohta oli suunniteltu saksalaisten sotilasasiantuntijoiden avustuksella, ja länsimaisten asiantuntijoiden mukaan se oli vahvempi kuin Hongkong. Brittiläinen sotilasasiantuntija William M. Lang, joka oli Beiyangin laivaston komentajan apuna, piti vielä syksyllä 1894 tukikohtaa valloittamattomana. Tukikohdan suojana oli kaikkiaan kaksitoista sisäänkäyntejä valvovaa maalinnoitusta, joiden aseistuksena oli Kruppin ja Armstrongin tykkejä. Lisäksi puolustusjärjestelmään kuului kaksi linnoitettua saarta. Sataman suut oli suljettu puomein ehkäisemään mereltä tulevia hyökkäyksiä. Kaikki Beiyangin laivaston jäljellä olevat kuusitoista alusta oli ankkuroitu satama-alueelle. Näitä olivat taistelulaiva Dingyuan, risteilijät Jingjuan ja Pingyuan sekä kolmetoista tykki- ja torpedovenettä.