stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuppusammal

| Nuppusammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Funariales
Heimo::  Funariaceae
Suku::  Physcomitrella
Laji::  patens
Kaksiosainen nimi
 Physcomitrella patens  (Hedw.) Bruch & Schimp. 
Synonyymit
 Physcomitrium patens (Hedw.) Mitt. 
Katso myös
   Nuppusammal Wikispeciesissä   Nuppusammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuppusammal (Physcomitrella patens) on lehtisammallaji nuotiosammalten heimossa (Funariaceae). Se on yksivuotinen ja yksikotinen paljaan maan sammallaji. Sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat avautumattomia.
Nuppusammalta esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Suomessa laji on harvinainen ja sen levinneisyysalue on eteläinen. Sitä esiintyy Etelä-Hämeen ja Etelä-Pohjanmaan alueella, ja on luokiteltu erittäin uhanalaiskesi. Laji kasvaa Suomessa paljaalla märällä savimaalla lähteisillä tai ajoittain tulvivilla paikoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nuppusammal – Physcomitrium patens
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1645541  Wikispecies: Physcomitrella patens  BioLib: 90893  CoL: 77HYH  EoL: 886166  EPPO: PWRPA  EUNIS: 4866  FNA: 250063098  GBIF: 2674024  iNaturalist: 166845  IRMNG: 11232235  ITIS: 15827  NatureServe: 2.121792  NZOR: 3e8e8559-02c8-4685-bc19-6eb3bc113b05  Observation.org: 17506  Open Tree of Life: 821359  Plant List: tro-35108841  PLANTS: PHPA21  Tropicos: 35108841  WFO: wfo-0001151608  Laji.fi: MX.43764
Birgitta Trotzig

| Birgitta Trotzig |
| --- | --- |
 Birgitta Trotzig noin v. 1960.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1929 Göteborg, Ruotsi
Kuollut: 14. toukokuuta 2011 (81 vuotta) Lund, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, taidearvostelija
Puoliso:  Ulf Trotzig
Uskonnollinen kanta:  roomalaiskatolisuus
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Esikoisteos:  Ur de älskandes liv (1951)
Palkinnot
 Lagerlöf-palkinto (1984) Litteris et Artibus (2004) 
Muuta tietoa
 Ruotsin akatemian jäsen (1993) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Astri Birgitta Trotzig (o.s. Kjellén; 11. syyskuuta 1929 Göteborg – 14. toukokuuta 2011 Lund) oli ruotsalainen kirjailija, Ruotsin akatemian jäsen (tuoli nro 6) vuosina 1993–2011. Hän syntyi Göteborgissa ja vietti nuoruutensa Kristianstadissa.
Elämänvaiheet

Birgitta Trotzigin vanhemmat olivat opettajia. Perhe muutti Göteborgista Kristianstadiin vuonna 1937, ja vanhemmat työskentelivät siellä ranskan- ja englanninopettajina. Trotzig opiskeli Göteborgin yliopistossa kirjallisuus- ja taidehistoriaa. Hän avioitui vuonna 1949 taiteilija Ulf Trotzigin kanssa. Birgitta Trotzig työskenteli myös taide- ja kirjallisuusarvostelijana.
Trotzigin esikoisteos oli Ur de älskandes liv vuonna 1951. Hän kääntyi roomalaiskatoliseksi vuonna 1955 ja asui Ranskassa vuosina 1955–1972. Hänet valittiin Ruotsin akatemiaan vuonna 1993. Viimeisinä elinvuosinaan Trotzig sairasti Parkinsonin tautia eikä voinut osallistua akatemian työskentelyyn.
Trotzigin tuotanto käsittää muun muassa parikymmentä romaania. Hänen tyylinsä on intensiivinen ja voimakkaasti eettinen. Keskeisiä teemoja ovat syyllisyys ja vapaus, kärsimys ja armo. Toisinaan hän käy vuoropuhelua muiden kirjailijoiden (esimerkiksi Paul Celanin ja Fjodor Dostojevskin) kanssa.
Hänen merkittävimpiin teoksiinsa kuuluu romaani Liejukuninkaan tytär (1985), jonka aihe perustuu H. C. Andersenin satuun. Romaaneissa Liejukuninkaan tytär ja Sjukdomen päähenkilöt ovat vanhempiaan etsiviä lapsia. Lapsena 1900-luvun alussa menettämäänsä isää tai äitiä he kaipaavat aikuisenakin, ja kumpikin hajoaa mieleltään. Miljöönä ovat Skånen peltomaisema ja kaupunkien lohduttomat köyhälistökorttelit.
Trotzig oli itse pitänyt teoksiaan vastakohtana 1960-luvun ideologisoidulle taide- ja yhteiskuntanäkemykselle. Hän piti taidetta ja uskontoa ihmisen tajunnan tärveltymättömänä kerroksena. Kärsimys ja sen olemus on hänen teoksissaan jatkuvasti läsnä. Teostensa synkkyyden hän katsoi johtuvan varhaislapsuutensa aikaisesta dodan ja juutalaistuhon kokemuksesta.
Trotzigilta on suomennettu romaanit Liejukuninkaan tytär ja Tarina rannikolta sekä proosarunoteos Anima.
Ruotsalainen Faethon-kustantamo julkaisee Trotzigin kootut teokset (Samlade skrifter) kolmentoista osan sarjana.
Teoksia > Ruotsiksi

| --- | --- |
 Ur de älskandes liv, 1951 (novelleja)  Bilder, 1954  De utsatta, 1957  Ett landskap, 1959  En berättelse från kusten, 1961  Utkast och förslag, 1962  Levande och döda, 1964  Sveket, 1966  Ordgränser, 1968  Teresa, 1969  Sjukdomen, 1972 (elokuvaversio 1979: Kejsaren) :  I kejsarens tid, 1975  Jaget och världen, 1977  Berättelser, 1977  Anima, 1982  Dykungens dotter, 1985  Porträtt, 1993  Per Olof Sundman, 1993  Sammanhang, 1996  Tal på Övralid 6 juli 1997  Dubbelheten, 1998  Gösta Oswald, 2000
Teoksia > Suomennettuja teoksia

Tarina rannikolta. (En berättelse från kusten, 1961.) Suomentanut Kyllikki Villa. Jyväskylä: Gummerus 1967.
Liejukuninkaan tytär. (Dykungens dotter, 1985.) Suomentanut Oili Suominen. Helsinki: Otava 1987. ISBN 951-1-08623-5
Yhteys: Ainetta. (Sammanhang: Material, 1996.) Proosarunoja. Suomentanut Pia Koskinen-Launonen. Helsinki: Otava 2001. ISBN 951-1-17055-4
Kirjallisuutta

Bak, Krzysztof: Den intersubjektiva synden i Birgitta Trotzigs Dykungens dotter.  Kraków:  Wydawnictwo Uniwersytetu Jagiellonskiego, 2005.  ISBN 83-233-2090-X
Boyer, Régis: Job mitt ibland oss: En studie över Birgitta Trotzigs verk.  (Översättning av Karin Landgren)  Stockholm:  Katolska Bokförlaget, 1978.
Bergil, Christina: Mörkrets motbilder: Tematik och narration i fem verk av Birgitta Trotzig.  Stockholm:  Symposion, 1995.  ISBN 91-7139-284-X
Franzén, Carin: För en litteraturens etik: En studie i Birgitta Trotzigs och Katarina Frostensons författarskap.  Stockholm:  Symposion, 2007.  ISBN 91-7139-768-X
Aiheesta muualla

Birgitta Trotzigs Samlade skrifter. Bokförlaget Faethon.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Per Olof Sundman | Ruotsin akatemia, tuoli 6 1993–2011 | Seuraaja: Tomas Riad |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Nuorisotalo

Porin nuorisotalo.
Serbialainen nuorisotila
Nuorisotalo, nuorisotila(t) tai nuorisokahvila on yleensä kunnan tai yhdistyksen ylläpitämä sisätila, jossa nuoret voivat viettää vapaa-aikaansa yhdessä. Nuoret voivat siellä tavata ystäviään, pelata keskenään muun muassa biljardia ja videopelejä tai harrastaa muun muassa puutöitä tai kokkausta. Nuorisotalot myös järjestävät erilaisia kerhoja, leirejä ja retkiä. Jotkut nuorisotalot voivat olla keskittyneitä eri teemoihin, kuten musiikkiin tai kuvataiteisiin, tai eri nuorisoryhmiin kuten Tyttöjen Talo.
Nuorisotalot ovat yleensä kaupunkien tai yhdistysten ylläpitämiä. Nuorisotalojen aukioloaikoina paikalla on aina nuoriso-ohjaajia tai muita ammattihenkilöitä.
Nuorisotalotoimintaa on myös viety verkkoon. Vuodesta 2004 toiminut verkkonuorisotalo Netari toimii Habbossa, Demi.fi:ssä ja IRC-Galleriassa. Verkkonuorisotalossa toimii nuoriso-ohjaajia seitsemästä kunnasta (2014). Verkkonuorisotalotoimintaa koordinoi Pelastakaa Lapset ry.
Suomen tiettävästi ensimmäinen kunnallinen nuorisotila oli Helsingin Hakaniemessä vuosina 1957–1969 toiminut Haka-kerho.
Kirjallisuutta

Honkasalo, Veronika: Monikulttuurinen nuorisotyö helsinkiläisillä nuorisotaloilla, Helsingin kaupungin tietokeskus 2007. ISBN 978-952-473-890-3.
Kero, Soile: Järjestövetoiset nuorisotalokokeilut Helsingissä, Helsingin kaupungin nuorisoasiainkeskus 1995.
Kylmäkoski, Merja: Kerhotiloista toimintakeskuksiin. Nuorisohallinnon muistoja ja mietteitä Jyväskylän seudun nuorisotilatoiminnasta[vanhentunut linkki], Nuorisotutkimusseura 2006.
Kylmäkoski, Merja: ”Eteinen, vessa, keittokomero ja huone – niistä on nuorisotilat tehty”, teoksessa Hoikkala, Tommi & Sell, Anna (toim.): Nuorisotyötä on tehtävä : menetelmien perustat, rajat ja mahdollisuudet, Nuorisotutkimusseura 2007
Raportti seminaarista. Nuorisotilojen suunnittelu ja käyttö. Pori 4.-5.3.1985, Kansalaiskasvatuksen Keskus 1985.
Robertson, Sue: Youth Clubs. Association, Participation, Friendship and Fun! Russell House Publishing 2005. ISBN 1-903855-38-1.
Aiheesta muualla

Suomen yritysopas: nuorisotalot – sivustolta löytyvät kaikki Suomen nuorisotalot
www.netari.fi - sivustolla esitellään verkkonuorisotalotoimintaa
Said Nursî

| Said Nursî> ‎بدیع‌الزمان سعيد نورسی  Bediüzzaman Said Nursi |
| --- | --- |
 Passikuva vuodelta 1918.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1877 Nurs, Vilâyet-i Bitlis, Osmanien valtakunta
Kuollut: 23. maaliskuuta 1960 Urfa, Turkki
Said Nursî (osmaniksi سعيد نورسی‎, kurdiksi سەعید نوورسی‎, Seîdê Nûrsî; 1877 – 23. maaliskuuta 1960), joka tunnetaan yleensä lisänimellä Bediüzzaman (بدیع‌الزمان), oli kurdilainen sunni-islamin teologi ja tutkija. Nursî käytti analogioita, järkeä ja logiikkaa todistaakseen jumalan olemassaolon.
Said Nursî kirjoitti yli kuuden tuhannen sivun pituisen Koraanin selostuksen Risale-i Nur (osmaniksi رساله نور‎). Uskoen, että moderni tiede ja logiikka ovat tulevaisuuden tie, hän kannatti uskonnollisten tieteiden opettamista maallisissa kouluissa ja moderneja tieteitä uskonnollisissa kouluissa. Nursî inspiroi uskonnollisen liikkeen, jolla on ollut tärkeä rooli islamin elvyttämisessä Turkissa, ja jolla on nyt useita miljoonia seuraajia maailmanlaajuisesti. Hänen seuraajansa tunnetaan nimillä Nur Cemaati, Nurcular ja Nurculuk. Vuonna 2008 sen kannattajia arvioitiin olevan 5–6- tai jopa 9 miljoonaa.
Nursin mielipide oli, että modernina aikana logiikan ja järjen poissulkeminen jumalallisesta uskosta olisi haitallista. Hän halusi haastaa "järkeen pohjautuvaa epäuskoa järkeen pohjautuvalla uskolla". Nursî koki "aggressiivisen ateismin" olevan ihmiskunnan suurin uhka, ja rohkaisi muslimeja ja kristittyjä tekemään yhteistyötä sitä vastaan.
Istanbulissa vuonna 1976 painettu kirja Bediüzzaman Said Nursî sisältää tamperelaisen tataari-imaamin Habibur-Rahman Shakirin Nursille osoittaman kiitostekstin.
Veli Nurmi

Veli Adolf Nurmi (2. marraskuuta 1928 Pöytyä – 27. helmikuuta 2015 Espoo) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja professori. Hän väitteli Jyväskylän yliopistosta 1964 aiheenaan Maamme seminaarien varsinaisen opettajakoulutuksen synty ja kehittyminen viime vuosisadalla I.
Hän oli Joensuun korkeakoulun vt. rehtori ja professori 1969–1971 ja 1980–1988 Oulun yliopiston kasvatustieteen professori.
Julkaisut

Dokumentteja maamme koulunuudistuksen perusvaiheista, (toim.). Oulun yliopisto, 1986. - (Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan opetusmonisteita ja selosteita, ISSN 0358-7223, 18). ISBN 951-42-2199-0
Espoon kansakoulut 1871-1921, Espoon kaupunginmuseo, 1991 - (Espoo-sarja, ISSN 0789-175X, 9). ISBN 951-857-181-3
Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun perustamisesta 50 vuotta: kulttuurikuvia JKK:sta, WSOY, 1984 ISBN 951-0-12791-4
Kansakoulusta peruskouluun, WSOY, 1989 - (WSOY kurssikirjat). ISBN 951-0-15684-1
Kasvatuksen traditio, WSOY, 1983 ISBN 951-0-11635-1
Kertomus Joensuun korkeakoulun synnystä ja 1. ja 2. toimintavuodesta 1969-71. Joensuu, 1971
Kodin ja koulun yhteisyys, Gummerus, 1965.
Koulunuudistusten taustatekijöitä. 1, Yleissivistävä koulutus vv. 1856-72, Helsingin yliopiston kasvatustieteen laitos, 1977. ISBN 951-45-1220-0
Koulunuudistusten taustatekijöitä. 2, Yleissivistävä koulutus vv. 1959-70, Helsingin yliopisto, 1979. - (Tutkimuksia / Helsingin yliopiston kasvatustieteen laitos, ISSN 0356-6943, n:o 76). ISBN 951-45-1720-2
Koulusaavutusten pysyvyys ja sen vaikutus opetusjärjestelyihin: esitutkimus, Oulun yliopisto, 1984. - (Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan tutkimuksia, ISSN 0358-7231, 22). ISBN 951-42-1747-0
Maamme koulutusjärjestelmä eilen, tänään, huomenna, WSOY, 1972 ISBN 951-0-00348-4
Maamme opettajakorkeakoulut: kasvatushistoriallinen perustutkimus, Helsingin yliopisto, 1990. ISBN 951-45-5613-5
Maamme seminaarien varsinaisen opettajakoulutuksen synty ja kehittyminen viime vuosisadalla, Jyväskylän kasvatusopillinen korkeak 1964. - (Jyväskylä studies in education, psychology and social research, ISSN 0075-4625, 7). (väitöskirja)
Maamme seminaarien varsinaisen opettajakoulutuksen synty ja kehittyminen viime vuosisadalla. 2, Didaktinen osa, Jyväskylän kasvatusopillinen korkeak 1964. - (Jyväskylä studies in education, psychology and social research, ISSN 0075-4625, 8).
Opettajan koulutuksen tähänastinen kehitys, WSOY, 1979 ISBN 951-0-09221-5
Opettajankoulutusta Raumalla 100 vuotta, Rauman opettajankoulutuslaitos, 1996 - (Julkaisusarja / Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta. ISSN 0359-8829, 176). ISBN 951-29-0775-5
Opetustyö tehokkaaksi. WS, 1967
Suojele itseäsi ja muita: opetusohjelma / toimituskunta: Veli Nurmi...et al., kuv. ja taitto: Jorma Piironen. Sisäasiainministeriö: 1974 ISBN 951-46-0938-7
Suomalaislasten opetus Ruotsissa, Jyväskylän yliopisto, 1974. - (Kasvatustieteiden tutkimuslaitoksen julkaisuja, ISSN 0448-0953, 240). ISBN 951-677-368-0
Suomen kansakoulunopettajaseminaarien historia, Opetusalan ammattijärjestö OAJ, 1995 ISBN 951-96615-2-2
Suomen opetushallinnon kehittämisen pääpiirteet vuosina 1948-1984, Oulun yliopisto, 1985. - (Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan tutkimuksia, ISSN 0358-7231, 29). ISBN 951-42-1989-9
Uno Cygnaeus: suomalainen koulumies ja kasvattaja julk. Kouluhallitus. Valtion painatuskeskus, 1988. ISBN 951-860-681-1
P. L. Travers

| P>  L. Travers |
| --- | --- |
 P.L. Travers, kuva noin vuodelta 1924, Titanian roolissa William Shakespearen Juhannusyön uni -näytelmässä
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1899 Maryborough, Australia
Kuollut: 23. huhtikuuta 1996 (96 vuotta) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:   Australia,  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija, näyttelijä, toimittaja
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia, lastenkirjallisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pamela Lyndon Travers (syntyjään Helen Lyndon Goff, 9. elokuuta 1899 Maryborough, Queensland, Australia – 23. huhtikuuta 1996 Lontoo) oli australialainen kirjailija, näyttelijä ja journalisti, joka tunnetaan etenkin Maija Poppanen -kirjasarjastaan, jossa mystinen, sateenvarjolla lentävä lastenhoitaja Maija Poppanen onnistuu aina uudestaan piristämään lasten päivää taikaa ja seikkailuja täynnä olevasta laukustaan.
Elämänvaiheita

Helen Goffin vanhemmat olivat pankinjohtaja Travers Robert Goff ja Margaret Agnes Goff (o.s. Morehead). Travers Goff kuoli tytön ollessa 7-vuotias ja kirjailija itse uskoi isänsä kuoleman johtuneen voimakkaasta alkoholin käytöstä.
Alkujaan Goff oli tarjoilija ja tanssija. Hän esiintyi pääasiassa Shakespearen näytelmissä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Vuonna 1924 hän muutti Englantiin ja otti käyttöön kirjailijanimen P. L. Travers. Kirjailijanimensä alkukirjaimilla P. L. hän halusi naamioida tiedon sukupuolestaan, samaa keinoa ovat käyttäneet Peter Panin luoja J. M. Barrie, runoilija T. S. Eliot ja Harry Potter -kirjailija J. K. Rowling .
Vuonna 1925 Travers tapasi Irlannissa runoilija George William Russellin, tuolloisen The Irish Statesman -lehden päätoimittajan, joka hyväksyi joitakin Traversin runoja julkaistavaksi. Russellin kautta Travers tutustui William Butler Yeatsiin ja muihin irlantilaisrunoilijoihin, jotka elähdyttivät hänen kiinnostuksensa maailman mytologiaan. Myöhemmin mystikko G. I. Gurdjieffilla oli häneen , kuten myös moniin muihinkin kirjallisuusvaikuttajiin, suuri vaikutus.
Ensimmäisestä Maija Poppanen -romaanista tuli valtavan suosittu sen ilmestyessä vuonna 1934. Sitä seurasi viisi jatko-osaa, joista viimeinen ilmestyi vuonna 1988. Romaanien lisäksi Travers julkaisi runoja.
Travers ei koskaan avioitunut, mutta ollessaan lähemmäs 40-vuotias hän adoptoi pojan.
Brittiläisen imperiumin ritarikunta myönsi Travesille Brittiläisen imperiumin upseeri (Officer of the British Empire, OBE) arvonimen vuonna 1977. Travers kuoli Lontoossa vuonna 1996.
Elämänvaiheita > Maija Poppanen

P. L. Travers ei halunnut Maija Poppanen kirjaansa filmattavan, mutta vuosikymmenen kestäneen taivuttelun jälkeen Walt Disney sai hänet allekirjoittamaan sopimuksen tehtyään tarjouksen, josta kirjailija ei voinut kieltäytyä. Travers palkattiin elokuvan neuvonantajaksi, mutta hänen neuvojaan ei kuitenkaan huomioitu ja kerrotaan, että P. L. Travers oli niin pettynyt siihen mitä Disney oli hänen luomukselleen tehnyt, että hän itki elokuvan ensi-illassa.  Tämän jälkeen Travers ei enää suostunut jatkamaan Disney-yhteistyötä. Maija Poppanen -kirjan pohjalta tehty Disneyn elokuvamusikaali julkaistiin vuonna 1964 ja elokuva palkittiin viidellä Oscarilla.
Maija Poppanen -elokuvan tuotannosta tehtiin elokuva vuonna 2013 Saving Mr. Banks, jossa Traversia näyttelee Emma Thompson ja Walt Disneyä Tom Hanks.
Teoksia > Maija Poppanen -kirjat

Mary Poppins (1934, suom. Maija Poppanen)
Mary Poppins Comes Back (1935, suom. Maija Poppanen tulee takaisin)
Mary Poppins in the Park (1935, suom. Maija Poppanen puistossa)
Mary Poppins Opens the Door (1943, suom. Maija Poppanen avaa oven)
Gingerbread Shop (1952)
Mr. Wigg's Birthday Party (1952)
The Magic Compass (1953)
Mary Poppins From A-Z (1962)
Mary Poppins in the Kitchen (1975)
Mary Poppins in Cherry Tree Lane (1982)
Mary Poppins and the House Next Door (1988)
Teoksia > Romaanit

I Go By Sea, I Go By Land (1941)
Fox at the Manger (1962)
Friend Monkey (1971)
Two Pairs of Shoes (1980)
Teoksia > Kokoelmat

Stories from Mary Poppin (1952)
Mary Poppins in Cherry Tree Lane / Mary Poppins and the House Next Door (1999)
Mary Poppins Omnibooks (1999)
Teoksia > Muita

About the Sleeping Beauty (1975)
What the Bee Knows: Reflections on Myth, Symbol and Story (1989)
Kirjallisuutta

Out of the Sky She Came: The Life of P.L. Travers, Creator of Mary Poppins Valerie Lawson 1999 ISBN 0-7336-1072-2
A Lively Oracle: a Centennial Celebration of P. L. Travers, Creator of Mary Poppins. toimittaneet Ellen Dooling Draper ja  Jenny Koralek. (New York: Larson Publications, 1999). ISBN 9780943914947
Mary Poppins, She Wrote. The Life of P. L. Travers.. Valerie Lawson, Aurum Press, 2005. ISBN 1-84513-126-6
Aiheesta muualla

Gurdjieff International Review Pamela Travers 1899–1996
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Tornionjoki

| Tornionjoki |
| --- | --- |
 Tornionjoen Kukkolankoski
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi, Suomi
Maakunnat:  Lappi, Norrbotten
Kunnat:  Tornio, Haaparannan kunta, Ylitornio, Ylitornion kunta, Pello, Kolari, Pajalan kunta, Kiirunan kunta
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Tornionjoen vesistö
Pinta-ala:  40 131,35 km² 
Järvisyys:  4,68 % 
Pääuoman pituus:  514 km 
Pääuoman osuudet:  Tornionjoki ←Njuoraeatnu
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tornionjärvi 
 :  68°22′1″N, 19°6′0″E
Laskupaikka:  Tornio, Haaparanta, Perämeri 
 :  65°48′30″N, 24°08′45″E
Läpivirtausjärvet:  Torniojärvi, Vassijaure
Esteet:  Kukkolankoski, Matkakoski, Vuennonkoski, Kattilakoski, Korpikoski, Valkeakoski
Sivu-uomat:  Muonionjoki, Tengeliönjoki, Rautaseno, Nälkäjoki, Naamijoki, Paamajoki, Martimojoki, Armasjoki, Soukolojoki, Pentäsjoki, Käymäjoki, Tärännönjoki, Ounisjoki, Luongasjoki
Taajamat:  Jukkasjärvi, Vittanki, Junosuanto, Pajala, Pello, Turtola, Juoksenki, Övertorneå, Ylitornio, Hietaniemi, Karunki, Haaparanta, Tornio
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  342 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  342 m
Pituus:  357 km
Kaltevuus:  0,96 m/km
Keskiylivirtaama:  1 730 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  357 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  57,3 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Tornionjoki
Tornionjoki (ruots. Torne älv, Torneälven, pohjoissaameksi Duortnoseatnu, meänkielellä Väylä) on Tornionjoen vesistön pääjoki Pohjois-Ruotsissa ja -Suomessa, joka saa alkunsa Torniojärvestä ja laskee Itämeren Pohjanlahteen Perämerellä Tornion keskustaajamassa ja Haaparannalla. Joki toimii Pajalasta ja Muonionjoen yhtymäkohdasta alkaen Suomen ja Ruotsin välisenä rajajokena. Tornionjoki virtaa vapaana ja on siksi Itämerellä merkittävä siika- ja lohijoki.
Joen kulku

Tornionjoki saa alkunsa Kiirunassa Torniojärvestä alkavasta Tarrakoskesta, josta vesireitti laskee Jiekajärveen, sitten Jiekakoskesta pitkään Alajärveen, josta lyhyttä Juossajokea myöten Jukkasjärveen. Tämä järviketju muodostaa Tornionjoen yläjuoksun. Jukkasjärvestä alkaen lasku-uoma merkitään karttoihin Tornionjokena. Joki virtaa aluksi itä-kaakkoon Vittankiin asti, jossa siihen yhtyy vasemmalta Vittankijoki. Tämän jälkeen joki kaartaa kohti kaakkoa ja 40 kilometrin päässä se haarautuu Junosuvannossa etelään virtaavaan Tärännönjokeen ja kaakkoon jatkavaan Tornionjokeen. Tärännönjoki laskee 52 kilometrin päässä Kalixjokeen ja se vie mennessään yli puolet Tornionjoen vedestä. Pian Tornionjokeen yhtyy vasemmalta puolelta pohjoisesta tuleva Lainiojoki. Yhtymäkohdassa Tornionjoki kääntyy ensin etelään ja sitten lähes itään, ja virrattuaan noin 60 kilometriä siihen yhtyy vasemmalta  pohjoisesta tuleva ja sitä isompi Muonionjoki. Yhtymäkohdasta on matkaa merelle noin 180 kilometriä, jonka joki tekee lähes pohjois-etelä-suuntaisesti.
Torniojärvi Norjan puolelta
Tornefors
Köngäskoski eli Kengisforsen
Ilmakuva Tärendöstä
Joki seuraa Muonionjoen yhtymäkohdasta alkaen Tornionjokilaaksoa, joka ulottuu Perämereen asti. Suurimmat sivujoet ovat vasemmalta puolelta Suomesta yhtyvä Naamijoki, oikealta puolelta Ruotsista Pellon kohdalla jokeen yhtyvä Pentäsjoki, oikealta Soukolojärvestä laskeva Soukolojoki, Aavasaksan yläpuolelta vasemmalta yhtyvä Tengeliönjoki, ruotsalaisesta Armasjärvestä laskeva Armasjoki ja Suomen puolelta yhtyvä Martimojoki . Tornionjokilaaksossa on runsaasti sedimenttejä, jotka kasautuvat luodoiksi ja riutoiksi. Tämän vuoksi joki haaroo välillä useaksikin haaraksi, joiden väliset saaret kuuluvat joko Ruotsille tai Suomelle. Monet saaret ovat matalia ja tulville alttiita. Ensimmäinen suuri saari sijaitsee Pellossa. Vasta Juoksengin jälkeen alkaa joessa esiintyä lisää lietteisiä saaria. Niitä esiintyy Matarengin ylä- ja alapuolella , Armassaaren eteläpuolella  ja Karungin kohdalla . Tornionjoen suistoalue alkaa 25 kilometriä ennen merenrantaa. Karungista vasemmalle haarova suiston sivuhaara Liakanjoki erottaa mantereesta suuren Rutosaaren. Liakanjoessa virtaa keskimäärin 7 % joen kokonaisvirtaamassa. Tulvien aikana määrä on isompi, mutta matalanveden aikana haarassa ei virtaa vettä ollenkaan . Pääuomassa on Rutosaaren rinnalla toinen saari, jonne on osa Tornion kaupunkia rakennettu. Saaren alapuolella joki haarautuu lukuisiin suistomaan haaroihin, joista kukin laskee Perämereen.
Muonionjoki yhtyy Tornionjokeen
Matkakoski
Saaria Tornionjokilaaksossa Aavasaksan huipulta nähtynä
Kalastusta Ruotsin puolella Kukkolankoskessa (1940–1959)