stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agnieszka Holland
Elokuvaura

Holland aloitti uransa apulaisohjaajana Krzysztof Zanussin vuoden 1973 elokuvassa Elämän valo sekä Andrzej Wajdan elokuvissa Marmorimies (1976) ja Danton (1983). Hänen oma esikoiselokuvansa on Maaseututeatterin näyttelijät (1978), kronikka pikkuteatterin kulissien takaisista riidoista ja samalla allegoria Puolan poliittisesta tilanteesta. Se voitti kansainvälisten kriitikkojen palkinnon vuoden 1980 Cannesin elokuvajuhlilla.
Holland ohjasi Puolassa vielä kaksi elokuvaa, kunnes muutti Ranskaan ilman tytärtään, johon ei saanut ottaa yhteyttä noin kahdeksaan kuukauteen. Ranskassa Holland kirjoitti käsikirjoitukset muun muassa Wajdan elokuviin Danton, Rakkautta Saksassa (1983), Riivatut (1988) ja Korczak (1990). Hänen ensimmäisiä ohjauksiaan Ranskassa olivat Bittere Ernte (1985, parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkuus), Salajuoni (1988) ja Olivier, Olivier (1992).
Hollandin tunnetuimpiin elokuviin kuuluu Hitlerjunge Salomon (myös nimellä Europa Europa, 1990), joka perustuu Solomon Perelin muistelmiin sota-ajastaan juutalaisena teinipoikana, joka pakeni Saksasta Puolaan Kristalliyön jälkeen 1938 ja selviytyi tekeytymällä saksalaiseksi. Elokuva ei saanut juurikaan menestystä Saksassa, mutta sai laajan levityksen Yhdysvalloissa ja palkittiin parhaana vieraskielisenä elokuvana vuoden 1991 Golden Globe -gaalassa. Sen käsikirjoitus oli samana vuonna parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkaana.
Agnieszka Holland teki yhteistyötä Krzysztof Kieślowskin kanssa tämän ”väritrilogian” (Kolme väriä: Sininen, Kolme väriä: Valkoinen ja Kolme väriä: Punainen) käsikirjoitusten parissa.
Vuonna 2003 Holland oli Moskovan elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä.
Hollandin vuonna 2011 ensi-iltansa saanut ohjaus In Darkness oli parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkaana.
Pitkien elokuvien lisäksi Holland on 2000-luvulla ohjannut television minisarjoja erityisesti yhdysvaltalaiselle HBO-kanavalle, muun muassa useita jaksoja New Orleansiin sijoittuvaan sarjaan Treme. Yle Teema esitti syyskuussa 2014 Hollandin ohjaaman sarjan Palava pensas, joka kertoo Prahassa tammikuussa 1969 polttoitsemurhan tehneestä Jan Palachista ja ihmisistä hänen lähellään keskellä Tšekkoslovakian poliittista kriisiä.
Tammikuussa 2014 Agnieszka Hollandista tuli Euroopan elokuva-akatemian puheenjohtaja.
Hollandin ohjaama ja osin käsikirjoittama Green Border (Zielona granica), joka käsittelee pakolaistilannetta Puolan rajalla, sai syyskuussa 2023 Venetsian elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnon. Puolan hallitus sen sijaan hyökkäsi puolalaisvastaisena pitämäänsä elokuvaa vastaan kiivaasti ja sanoi sen halventavan rajavartijoiden työtä. Elokuvaa verrattiin jopa natsi­propagandaan.
Filmografiaa

1980: Maaseututeatterin näyttelijät (Aktorzy prowincjonalni)
1985: Bittere Ernte, pääosassa Armin Mueller-Stahl
1988: Salajuoni (To Kill a Priest), pääosissa Christophe Lambert, Ed Harris ja Tim Roth
1990: Hitlerjunge Salomon, naispääosassa Julie Delpy
1992: Olivier, Olivier
1993: Salainen puutarha
1995: Total Eclipse, pääosissa Leonardo DiCaprio ja David Thewlis
1997: Washington Square, pääosissa Jennifer Jason Leigh, Albert Finney ja Jennifer Garner
1999: Verikyyneleet (The Third Miracle)
2001: Golden Dreams, pääosissa Whoopi Goldberg, Eric Matheny ja Mark Neveldine
2002: Julie Walking Home, pääosissa Miranda Otto, William Fichtner ja Lothaire Bluteau
2006: Copying Beethoven, pääosissa Diane Kruger ja Ed Harris
2011: W ciemności
2017: Jäljet
2019: Mr Jones. Ks. artikkeli Gareth Jones (toimittaja)
2023: Green Border (Zielona granica)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Agnieszka Holland Elonetissä.
Agnieszka Holland Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Agnieszka Holland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea 2  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Aku Ankka Klassikko

| Aku Ankka Klassikko |
| --- | --- |
Entiset nimet:  Aku Ankka Kuukauden sarjisekstra (1999–2005) Aku Ankka Sarjisekstra (2006–2007) Aku Ankka Ekstra (2008–2018)
Lehtityyppi:  sarjakuvalehti
Julkaisija:  Sanoma Media Finland
ISSN:  ISSN 1456-7830
Perustettu:  1999
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  B5
Ilmestymistiheys:  8 kertaa vuodessa (1999)   kuukausittain (2000-2007, 2019-)   16 kertaa vuodessa (2008-2018)
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Aku Ankka Klassikko on kuukausittain ilmestyvä sarjakuvalehti, jota kustantaa Sanoma Media Finland. Vuonna 1999 lanseerattu lehti oli aluksi vain Aku Ankka -lehden tilaajien tilattavissa, eli sitä ei ollut irtomyynnissä. Lehti tunnettiin alun perin nimellä Kuukauden sarjisekstra ja tammikuusta 2006 joulukuuhun 2007 nimellä Aku Ankka Sarjisekstra. Vuonna 2019 Aku Ankka Ekstra muuttui nimeen Aku Ankka Klassikko.
Lehden tarinoissa seikkaillaan Disney-sarjakuvien maailmassa. Ennen kuin lehti nimettiin Aku Ankka Klassikoksi, tarinoissa esiintyi paljon sellaisia hahmoja, jotka ovat harvinaisia Aku Ankka -lehden tarinoissa, kuten José Carioca, Panchito Pistoles, Dumbo, Veli Kani, Pikku Hiawatha, Ossian Ötökkä ja Matami Mimmi. Useimmat sarjat olivat hollantilaisia, eivätkä ne ole toivesarjoja lukuun ottamatta ennen Suomessa julkaistuja. Aku Ankasta poiketen lehdessä ei ole sarjakuvien lisäksi mitään muuta sisältöä, kuten artikkeleja tai kilpailuja. Elokuussa 2007 ilmestyi sadas,  joulukuussa 2013 kahdessadas ja elokuussa 2020 kolmassadas numero.
Lehti on ilmestynyt joka kuukausi toukokuusta 1999 lähtien. Se on B5-kokoinen ja 32-sivuinen. Lehti ilmestyy kuukauden kolmantena torstaina. Vuodesta 2008 vuoteen 2018 aikana lehdessä ilmestyi myös neljä 64-sivuista erikoisnumeroa vuodessa. Näissä numeroissa teemana on jokin hahmo, tekijä tai yleisempi aihe. Erikoisnumerot ilmestyvät helmikuun, toukokuun, elokuun ja marraskuun kolmantena perjantaina.
Erikoisnumerot

| 2008 |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | 106: Mustakaapu (2/2008) | Inducks |
|  | 110: Ankat kaukomailla (6/2008) | Inducks |
|  | 114: Branca (10/2008) | Inducks |
|  | 118: Mikki ja Minni (14/2008) | Inducks |
2009: 
|  | 122: Villimpi pohjola (2/2009) | Inducks |
|  | 126: Romano Scarpa (6/2009) | Inducks |
|  | 130: Aku Ankan elämä ja teot (10/2009) | Inducks |
|  | 134: Rahasäiliön varjossa (14/2009) | Inducks |
2010: 
|  | 138: Saapasmaan sankarit (2/2010) | Inducks |
|  | 142: Karhukopla (6/2010) | Inducks |
|  | 146: Roopen suuret seikkailut (10/2010) | Inducks |
|  | 150: Vicar (14/2010) | Inducks |
2011: 
|  | 154: Viikingit (2/2011) | Inducks |
|  | 158: Milla Magia (6/2011) | Inducks |
|  | 162: Mikki Hiiri muukalaislegioonassa (10/2011)   | Inducks |
|  | 166: Tony Strobl (14/2011) | Inducks |
2012: 
|  | 171: Harvinaisia vieraita (3/2012) | Inducks |
|  | 175: Hassu, hassumpi, Hessu (7/2012) | Inducks |
|  | 179: Kolmiodraama (11/2012)   | Inducks |
|  | 183: Visukintun vihulaiset (15/2012) | Inducks |
2013: 
|  | 187: Kari Korhonen (3/2013) | Inducks |
|  | 191: Ankkalinnan pesänjakajat (7/2013) | Inducks |
|  | 195: Ankat Euroopassa (11/2013)   | Inducks |
|  | 199: Superpari Mikki & Minni (15/2013) | Inducks |
2014: 
|  | 203: Al Taliaferron tapaan (3/2014) | Inducks |
|  | 207: Tarinoita Tanskanmaalta (7/2014) | Inducks |
|  | 211: Ammattimies (11/2014)   | Inducks |
|  | 215: Ankkain sankka suku (15/2014) | Inducks |
2015: 
|  | 219: Koiraa kerrakseen ja yksi katti (3/2015) | Inducks |
|  | 223: Yhtä karusellia (7/2015) | Inducks |
|  | 227: Monen tyylin mestari (11/2015)   | Inducks |
|  | 231: Oudot oliot (15/2015) | Inducks |
2016: 
|  | 235: Kymmenen tähden kolkkapojat (3/2016) | Inducks |
|  | 239: Maukkaita paloja (7/2016) | Inducks |
|  | 243: Ankka, Pii & Pennonen (11/2016)   | Inducks |
|  | 247: Älypäät (15/2016) | Inducks |
2017: 
|  | 251: Ihmenainen Iines (3/2017) | Inducks |
|  | 255: Haluatko miljardööriksi? (7/2017) | Inducks |
|  | 259: Ankronikka (11/2017)   | Inducks |
|  | 263: Ankka-linjalla: Al Hubbard (15/2017) | Inducks |
2018: 
|  | 267: Keksintöjä ja neronleimauksia (3/2018) | Inducks |
|  | 271: Mikki-mestari Paul Murry (7/2018) | Inducks |
|  | 275: Päivän Pamaus (11/2018)   | Inducks |
|  | 279: Paljon onnea, Mikki & Minni! (15/2018) | Inducks |
Aiheesta muualla

Inducksin listaus Aku Ankka ekstra -numeroista
Phoenix Suns

| Phoenix Suns |
| --- | --- |

Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Tyynenmeren
Perustettu:  1968
Historia:  Phoenix Suns 1968–
Areena:  Footprint Center
Kotipaikka:  Phoenix, Arizona
Värit:                     
Omistaja(t):  Robert Sarver
Toimitusjohtaja:  James Jones
Päävalmentaja:  Monty Williams
Yhteistyöseura:  Valley Suns
Mestaruudet:  0
Konferenssin mestaruudet:  3 (1976, 1993, 2021)
Divisioonan mestaruudet:  6 (1981, 1993, 1995, 2005, 2006, 2007)
Kotisivu:  https://www.nba.com/suns
Phoenix Suns on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Phoenix Arizonan osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Footprint Centerissa (America West Arena 1992–2006, US Airways Center 2006–2015, Talking Stick Resort Arena 2015–2020, PHX Arena 2020, Phoenix Suns Arena 2020–2021). Phoenix Suns kuuluu NBA:n läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan yhdessä Golden State Warriorsin, Los Angeles Clippersin, Los Angeles Lakersin ja Sacramento Kingsin kanssa. Suns on tällä hetkellä NBA:ssa pisimpään pelannut joukkue ilman ainoatakaan mestaruutta. Loppuotteluihin joukkue on yltänyt vuonna 1976, jolloin joukkueen tärkeimpiä pelaajia olivat Paul Westphal, Gar Heard, Alvan Adams, Curtis Perry, Dick Van Arsdale ja Ricky Sobers, sekä 1993, jolloin joukkueen kantavia voimia olivat Dan Majerle, Charles Barkley, Kevin Johnson, Richard Dumas, Danny Ainge ja Oliver Miller. Edellisen kerran joukkue on pelannut pudotuspeleissä kaudella 2009–2010.
Jäädytetyt numerot

5 Dick Van Arsdale (seurassa 1968–1977)
6 Walter Davis (1977–1988)
7 Kevin Johnson (1988–2000)
9 Dan Majerle (1988–1995 ja 2001–2002)
13 Steve Nash (1996–1998 ja 2004–2012)
24 Tom Chambers (1988–1993)
33 Alvan Adams (1975–1988)
34 Charles Barkley (1992–1996)
42 Connie Hawkins (1969–1973)
44 Paul Westphal (1975–1980 ja 1983–1984; päävalmentaja 1992–1996)
832 Cotton Fitzsimmons (päävalmentaja 1970–1972, 1988–1992 ja 1996 – päävalmentajana voittanut 832 ottelua)
Jerry Colangelo (joukkueen ensimmäinen toimitusjohtaja)
Joe Proski (joukkueen pitkäaikainen valmentaja)
John MacLeod (joukkueen pitkäaikainen valmentaja)
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 53 | 29 | 64,6 | Danny Ainge, Scott Skiles | 2. kierros |
| 2000–2001 | 51 | 31 | 62,2 | Scott Skiles | 1. kierros |
| 2001–2002 | 36 | 46 | 43,9 | Scott Skiles, Frank Johnson | – |
| 2002–2003 | 44 | 38 | 53,7 | Frank Johnson | 1. kierros |
| 2003–2004 | 29 | 53 | 35,4 | Frank Johnson, Mike D'Antoni | – |
| 2004–2005 | 62 | 20 | 75,6 | Mike D'Antoni | Konferenssifinaalit |
| 2005–2006 | 54 | 28 | 65,9 | Mike D'Antoni | Konferenssifinaalit |
| 2006–2007 | 61 | 21 | 74,4 | Mike D'Antoni | 2. kierros |
| 2007–2008 | 55 | 27 | 67,1 | Mike D'Antoni | 1. kierros |
| 2008–2009 | 46 | 36 | 56,1 | Terry Porter, Alvin Gentry | – |
| 2009–2010 | 54 | 28 | 65,9 | Alvin Gentry | Konferenssifinaalit |
| 2010–2011 | 40 | 42 | 48,8 | Alvin Gentry | – |
| 2011–2012 | 33 | 33 | 50,0 | Alvin Gentry | – |
| 2012–2013 | 25 | 57 | 30,5 | Alvin Gentry, Lindsey Hunter | – |
| 2013–2014 | 48 | 34 | 58,5 | Jeff Hornacek | – |
| 2014–2015 | 39 | 43 | 47,6 | Jeff Hornacek | – |
| 2015–2016 | 23 | 59 | 28,0 | Jeff Hornacek, Earl Watson | – |
| 2016–2017 | 24 | 58 | 29,3 | Earl Watson | – |
| 2017–2018 | 21 | 61 | 25,6 | Earl Watson, Jay Triano | – |
| 2018–2019 | 19 | 63 | 23,2 | Igor Kokoškov | – |
Aiheesta muualla

Phoenix Sunsin viralliset sivut
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
Aku Ankka Jumbo

Aku Ankka Jumbo on Sanoma Media Finlandin (aiemmin Helsinki Median) vuosina 1999–2016 julkaisema sarjakuvakirjasarja. Se sisältää enimmäkseen Aku Ankka -lehdissä ja aikaisemmissa sarjakuva-albumeissa julkaistuja sarjoja.  Kirjojen koko on suurempi kuin Aku Ankan taskukirjojen ja sivumäärä on 416 sivua.
Kirjoissa on esiintynyt muissa julkaisuissa harvoin nähtyjä sarjakuvasarjoja, kuten Basil Hiiri ja Ankronikka.
Indiana Pacers

| Indiana Pacers |
| --- | --- |

Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Keskinen
Perustettu:  1967
Historia:  Indiana Pacers 1967–
Areena:  Gainbridge Fieldhouse
Kotipaikka:  Indianapolis, Indiana
Värit:  laivastonsininen, kulta, harmaa               
Omistaja(t):  Herbert ja Melvin Simon
Toimitusjohtaja:  Chad Buchanan
Päävalmentaja:  Rick Carlisle
Yhteistyöseura:  Indiana Mad Ants
Mestaruudet:  0
Konferenssin mestaruudet:  1 (2000)
Divisioonan mestaruudet:  6 (1995, 1999, 2000, 2004, 2013, 2014)
Kotisivu:  https://www.nba.com/pacers
Indiana Pacers on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Indianapolis Indianan osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Gainbridge Fieldhouse -areenassa. Indiana Pacers kuuluu NBA:n itäisen konferenssin keskiseen divisioonaan yhdessä Chicago Bullsin, Cleveland Cavaliersin, Detroit Pistonsin ja Milwaukee Bucksin kanssa.
Pacers ei ole koskaan voittanut NBA:n mestaruutta. Se pelasi NBA:n loppuotteluissa keväällä 2000 Los Angeles Lakersia vastaan mutta hävisi otteluvoitoin 4–2. Joukkueen tärkeimpiä pelaajia olivat tuolloin Reggie Miller, Mark Jackson, Dale Davis, Rik Smits, Travis Best ja Jalen Rose. Samalla kaudella seura muutti nykyiseen kotihalliinsa, jonka nimenä oli tuolloin Conseco Fieldhouse, ja pelasi siellä ensimmäisen ottelunsa 6. marraskuuta 1999. Aiemmin kotiareenana oli Market Square Arena.
Joukkue pelasi vuodet 1967–1976 ABA-liigassa ja voitti mestaruuden vuosina 1970, 1972 ja 1973.
Jäädytetyt numerot

30 George McGinnis (seurassa 1971–1975 ja 1980–1982)
31 Reggie Miller (1987–2005)
34 Mel Daniels (1968–1974)
35 Roger Brown (1967–1974)
529 Bobby "Slick" Leonard (päävalmentaja 1968–1980 – uran voittojen määrä)
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 56 | 26 | 68,3 | Larry Bird | Loppuottelut |
| 2000–2001 | 41 | 41 | 50,0 | Isiah Thomas | 1. kierros |
| 2001–2002 | 42 | 40 | 51,2 | Isiah Thomas | 1. kierros |
| 2002–2003 | 48 | 34 | 58,5 | Isiah Thomas | 1. kierros |
| 2003–2004 | 61 | 21 | 74,4 | Rick Carlisle | Konferenssifinaalit |
| 2004–2005 | 44 | 38 | 53,7 | Rick Carlisle | 2. kierros |
| 2005–2006 | 41 | 41 | 50,0 | Rick Carlisle | 1. kierros |
| 2006–2007 | 35 | 47 | 42,7 | Rick Carlisle | – |
| 2007–2008 | 36 | 46 | 43,9 | Jim O'Brien | – |
| 2008–2009 | 36 | 46 | 43,9 | Jim O'Brien | – |
| 2009–2010 | 32 | 50 | 39,0 | Jim O'Brien | – |
| 2010–2011 | 37 | 45 | 45,1 | Jim O'Brien, Frank Vogel | 1. kierros |
| 2011–2012 | 42 | 24 | 63,6 | Frank Vogel | 2. kierros |
| 2012–2013 | 49 | 32 | 60,5 | Frank Vogel | Konferenssifinaalit |
| 2013–2014 | 56 | 26 | 68,3 | Frank Vogel | Konferenssifinaalit |
| 2014–2015 | 38 | 44 | 46,3 | Frank Vogel | – |
| 2015–2016 | 45 | 37 | 54,9 | Frank Vogel | 1. kierros |
| 2016–2017 | 42 | 40 | 51,2 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2017–2018 | 48 | 34 | 58,5 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2018–2019 | 48 | 34 | 58,5 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2019–2020 | 45 | 28 | 61,8 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2020–2021 | 34 | 38 | 47,2 | Nate Bjorkgren | – |
| 2021–2022 | 25 | 57 | 30,5 | Rick Carlisle | – |
| 2022–2023 | 35 | 47 | 42,7 | Rick Carlisle | – |
Aiheesta muualla

Indiana Pacersin viralliset sivut
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
Cristina Calderón

| Cristina Calderón |
| --- | --- |
 Calderón vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1928  Puerto Williams, Chile
Kuollut: 16. helmikuuta 2022 (93 vuotta)  Punta Arenas, Chile
Kansalaisuus:   chileläinen
Ammatti:  käsityöläinen, kulttuuri- ja kieliaktivisti
Arvonimi: Magallanes y Antártica Chilenan alueen loistelias tytär
Lapset:  10
Cristina Calderón (24. toukokuuta 1928 – 16. helmikuuta 2022) oli Chilessä asunut viimeinen yaghanin kieltä äidinkielenään puhunut henkilö.
Elämä

Calderón syntyi Puerto Williamsissa vuonna 1928. Hänen vanhempansa olivat Juan Calderón ja Carmen Harban. Calderón jäi orvoksi ollessaan vain 4-vuotias, ja hän muutti asumaan isoäitinsä luo, joka alkoi opettamaan hänelle yaganien kulttuuria.
Elämä isoäidin hoivissa oli karua: perhe oli köyhä ja mm. ruuasta oli puutetta. Calderónin isoäiti kuoli melko pian tämän saavuttua, jonka jälkeen hänen huoltajuutensa siirtyi Calderónin sedälle ja tädille. Perheeseen kuului myös Calderónin serkku, ja hän oppi tässä vaiheessa yhä enemmän yaghanin kieltä. Hän puhui yksinomaan yaghania 9-vuotiaaksi saakka, jolloin hän alkoi opetella espanjaa.
Ollessaan 15-vuotias Calderón meni naimisiin Filipe Garayn kanssa. Mies oli reilusti vanhempi, mutta hänen katsottiin olevan hyvä mies. Pari ei kuitenkaan voinut mennä laillisesti naimisiin, sillä Garayn ensimmäinen vaimo oli lähtenyt omille teilleen eikä virallisesti eronnut miehestään. Tämän vuoksi Calderón ei voinut saada perintöä mieheltään, ja jäi vuonna 1948 kodittomaksi ja selviytyi köyhien sukulaistensa avun varassa. Seuraavana vuonna hän tapasi Lucho Zárragan, joka työskenteli paimenena. Pari sai yhteensä viisi lasta. Zárraga kuoli vuonna 1962. Kaksi vuotta myöhemmin Calderón tapasi kolmannen miehensä, Teodosio Gonzálezin, jonka kanssa he muuttivat vuonna 1972 Pictonin saarelle. Muutto oli osa Chilen valtion yritystä lujittaa aluevaatimuksiaan Argentiinaa vastaan alueella, minkä vuoksi Calderónin perhe sai mm. valtion kustantaman talon. González kuoli vuonna 2009.
Yhteensä Calderón sai elämänsä aikana 10 lasta ja 19 lastenlasta, joista kukaan ei ole oppinut yaghania äidinkielenään.
Kuolema ja tunnustukset

Calderón vietti elämänsä viimeiset vaiheet kotiseudullaan Punta Arenassa, jossa hän teki perinteisiä käsitöitä ja pyrki opettamaan yaghanien kulttuuria ja kieltä perheenjäsenilleen. Hän kuoli 16. helmikuuta 2022 ja siitä ilmoitti hänen tyttärensä, Lidia González Calderón. Presidentti Gabriel Boric ilmaisi osanottonsa Twitterissa ja tunnusti Calderónin tekemän valtaisan elämäntyön merkityksen.
Vuonna 2004 Calderón ja hänen kälynsä Emelinda Acuña olivat ainoat elossa olevat äidinkieliset yaghaninpuhujat. Vuodesta 2009 Chilen hallitus on tunnustanut hänet "eläväksi ihmisaarteeksi", ja vuonna 2017 kertoi olevansa yaghanin kielen viimeinen puhuja.
Viimeisinä vuosinaan Calderón sai lisänimen abuela (suom. mummo). Lisäksi hän sai virallisesti arvonimen "Magallanes y Antártica Chilenan alueen loistelias tytär".
Al-Thumaman stadion

| Al-Thumaman stadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Doha, Qatar
Koordinaatit:  25.235278°N, 51.532182°E
Rakennustyöt aloitettu:  2017
Avattu:  22. lokakuuta 2021
Arkkitehti:  Ibrahim M. Jaidah
Pääurakoitsijat:  Al Jaber Engineering Tekfen Construction
Katsojakapasiteetti
 40 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Al-Thumaman stadion (arab. ملعب الثمامة‎) on Dohassa Qatarissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 2017 ja se avattiin 22. lokakuuta 2021. Stadionin yleisökapasiteetti 40 000 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista.
Arab Engineering Bureaun pääarkkitehti Ibrahim Jaidahin suunnittelema stadion on saanut inspiraationsa perinteisestä taqiyah-hatusta.
Käännös suomeksi
Tulisuolaheinä

| Tulisuolaheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polyconaceae
Suku::  Hierakat Rumex
Laji::  thyrsiflorus
Kaksiosainen nimi
 Rumex thyrsiflorus  Fingerh. 
Katso myös
   Tulisuolaheinä Wikispeciesissä   Tulisuolaheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulisuolaheinä (Rumex thyrsiflorus) on hierakoiden sukuun kuuluva laji. Se on hieman samannäköinen kuin niittysuolaheinä, mutta on keskimäärin kookkaampi. Lehtien alapinta on karvainen ja niiden tyvessä olevat liuskat ovat yleensä kaksiliuskaisia. Kukinto on paljolti haarainen. Hedelmissä on verhiö, joka muodoltaan munuaismainen. Tulisuolaheinä on levinnyt Ranskasta Etelä-Skandinaviaan ja harvinaisena sitä tavataan myös Etelä-Suomessa. Kasvia esiintyy kuivilla kasvupaikoilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Tulisuolaheinän levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2092514  Wikispecies: Rumex thyrsiflorus  BioLib: 38785  CoL: 4TPY7  EoL: 1277831  EPPO: RUMTH  EUNIS: 177457  FNA: 242345776  FoC: 242345776  GBIF: 6391417  GRIN: 408770  iNaturalist: 486474  IPNI: 224511-2  IRMNG: 10419554  ISC: 116820  ITIS: 520639  MichiganFlora: 2311  NBN: NBNSYS0200003047  NCBI: 696533  Observation.org: 7380  Open Tree of Life: 206517  PFI: 410  Plant List: kew-2418220  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:224511-2  Tropicos: 26000124  VASCAN: 8226  WisFlora: 11231  WFO: wfo-0000400074  Laji.fi: MX.38284