stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ron Weasley
Ihmissuhteet > Lavender Brown

Lavender alkaa osoittaa kiinnostusta Ronia kohtaan näiden kuudentena kouluvuotena. Aluksi Ron ei edes huomaa häntä, mutta voitettuaan huispausottelun heidät nähdään suutelemassa Rohkelikon oleskeluhuoneessa. Hermione suuttuu Lavenderin takia Ronille verisesti, lähettää hänen kimppuunsa nokkivia kanarialintuja, eikä puhu hänelle viikkoihin. Ron alkaa epäillä suhdettaan Lavenderiin, kun tämä alkaa roikkua hänessä. Erityisesti häntä tuntuu kiusaavan Lavenderin käyttämä lempinimi "Lonnukka" – jota taas Hermione käyttää pilkkasanana.
Ron koettaa päästä vaivihkaa eroon Lavenderista, ja Ronin helpotukseksi Lavender jättääkin hänet Ronin loukkaantuessa. Tapaamisella sairaalasiivessä Ron hokee unissaan sanaa "Hermione" ja Lavender lähtee itkien pois. Sen koommin Lavenderilla ei ole otetta Roniin. Kirjasarjan lopussa Lavenderin kohtalo jää avoimeksi, kun Fenrir Harmaaselkä raatelee Lavenderin pahoin taistelussa. Lavender kuoli myöhemmin vammoihinsa.
Ihmissuhteet > Fleur Delacour

Ron ihastuu Fleur Delacouriin tämän valtavan kauneuden ja veelavaikutuksen vuoksi, mutta ei saa koskaan vastakaikua tunteilleen. Fleur menee naimisiin Ronin veljen Billin kanssa, mikä ei sittemmin enää näytä vaivaavan Ronia.
Ihmissuhteet > Padma Patil

Harry Potter ja kirottu lapsi -näytelmässä Albusin ja Scorpiusin luomassa aikajanassa Ron oli joulutanssiaisissa Hermionen sijaan rakastunut Padma Patiliin ja oli mennyt naimisiin hänen kanssaan ja saanut pojan, Panjun. Tämä avioliitto ei kuitenkaan ollut onnellinen Ronin ollessa jatkuvasti Padman tossun alla.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja viisasten kivi

Harry Potter tapaa Ronin ensi kerran King's Crossin rautatieasemalla, kun hän törmää Weasleyn perheeseen näiden tullessa samaan aikaan laiturille, jolta Tylypahkan koulun juna lähtee. Ron ja Harry jakavat junassa osaston ja ystävystyvät matkan aikana.
Draco Malfoy ystävineen marssii kesken matkan sisään ja julistaa valinneensa Harryn ystäväkseen – sillä ehdolla että tämä hylkäisi "roskaväen" eli Ron Weasleyn. Harry vastaa jäisesti valinneensa jo ystävänsä, jolloin Draco ilmoittaa takavarikoivansa poikien makeiset ja kakut, mutta lähtee pois Ronin Kutka-rotan purtua Dracon toveria Gregory Goylea käteen.
Tästä alkaakin poikien ystävyys. Ronia kiehtoo aluksi Harryssa tämän kuuluisuus, kun taas Harry löytää Ronista vihdoinkin normaalin, hänestä pitävän ihmisen. Molemmat pääsevät koulussa Rohkelikko-tupaan, ja heistä tulee myös huonetovereita. Hermione Grangerin kanssa Ron ystävystyy vasta myöhemmin. Aluksi Ron vierastaa Hermionea tämän kirjaviisauden takia, mutta pelastettuaan Harryn kanssa Hermionen vuorenpeikon kynsistä kolmikon välille syntyy luja ystävyys. Kolmikko myöhemmin koettaa saada käsiinsä Tylypahkaan piilotetun, mystisen viisasten kiven, Ron auttaa Harrya ja Hermionea jatkamaan matkaa pelaamalla vaarallisen shakkipelin, jossa uhraa lopulta itsensä niin, että hänet lyödään tajuttomaksi. Kouluvuoden päättäjäisissä Albus Dumbledore palkitsee Ronin tupapisteillä ”parhaasta šakkipelistä, mitä on moneen vuoteen Tylypahkassa nähty”, mikä auttaa Rohkelikkoa voittamaan tupamestaruuden.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja salaisuuksien kammio

Ron käy veljiensä Fredin ja Georgen kanssa hakemassa Harryn kesäloman lopuksi kotiinsa Kotikoloon isänsä Arthur Weasleyn lentävällä Ford Anglialla. Tylypahkassa alkaa tapahtua kummia, ja Ron, Harry ja Hermione saavat tietää, että vaarallinen salaisuuksien kammio on avattu. Ron ja Harry juovat monijuomalientä muuttuakseen Draco Malfoyn tovereiksi Vincent Crabbeksi ja Gregory Goyleksi ja voidakseen näin kysellä epäilyttävältä Dracolta tämän tietoja salaisuuksien kammiosta. Myös Hermione yritti muuttua erääksi Luihustytöksi mutta epäonnistuu kun olikin ottanut tytön kaavusta tämän kissankarvan. Myöhemmin kammiossa elelevä hirviö kangistaa Hermionen. Harryn ja Ronin tarve saada selvitettyä kammion mysteeri kasvaa. Kaksikko lähtee Kiellettyyn metsään seuraten hämähäkkien jättämiä jälkiä. Se ei ole Ronille helppoa, sillä hän pelkää kuollakseen hämähäkkejä. Metsässä pojat joutuvat kuolemanvaaraan, mutta selviävät hengissä Weasleyn isän lentävän Anglian avustuksella. Harry ja Ron löytävät sisäänkäynnin salaisuuksien kammioon, ja selviää, että Ronin pikkusisko Ginny on tietämättään loitsittuna auttanut kammiossa asuvaa basiliskia terrorisoimaan koulua. Juonen takana on itse lordi Voldemort, tai pikemminkin tämän jälkeensä jättämä nuoruuden versio itsestään, joka elää kirotussa päiväkirjassa. Harry onnistuu tuhoamaan päiväkirjan, ja hän ja Ron saavat palkinnon erityispalveluksesta koululle.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja Azkabanin vanki

Ronin rotta Kutka katoaa ja myöhemmin todisteet viittaavat siihen, että Hermionen uusi kissa Koukkujalka on syönyt tämän, mikä johtaa suureen riitaan ja Ronin ja Hermionen välien väliaikaiseen katkeamiseen. Ron antaa Hermionelle lopulta anteeksi, kun tämä alkaa saada hermoromahduksen oireita liiallisen opiskelutaakan takia. Ron löytää Kutkan elossa Hagridin mökistä, mutta rotta karkaa uudelleen. Ron, perässään Harry ja Hermione, jahtaa Kutkaa vaarallisen tällipajun luo, missä suuri musta koira hyökkää Harryn kimppuun. Ron heittäytyy Harryn eteen, jolloin koira raahaa Ronin tällipajun alla olevaan onkaloon. Harry ja Hermione seuraavat näitä pelastaakseen Ronin, mutta sisällä koira paljastuu vaaralliseksi vankikarkuriksi ja animaagi Sirius Mustaksi. Musta on kuitenkin hyvä, kun taas Kutka-rotta paljastuu Peter Piskuilan -nimiseksi animaagipetturiksi, jonka takia Harryn vanhemmat ovat kuolleet. Harry, Ron ja Hermione saavat pelastettua Sirius Mustan ankeuttajien kynsistä, joskin Ron loukkaantuu samalla ja joutuu koulun sairaalasiipeen. Piskuilan pääseen pakoon. Sirius lahjoittaa Ronille Kutkan tilalle pienen pöllön, jonka Ginny myöhemmin nimeää Posityyhtyseksi – Ron kutsuu pöllöään kuitenkin ”Possuksi”.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja liekehtivä pikari

Weasleyt kutsuvat Harryn kesälomalla huispauksen maailmanmestaruuskisoihin. Lisäksi Tylypahkassa järjestetään Kolmivelhoturnajaiset, joihin saapuu edustajia myös muista velhokouluista. Ron innostuu, kun kuuluisa huispaaja Viktor Krum saapuu Tylypahkaan. Hän myös ihastuu kauniiseen Fleur Delacouriin, joista kumpikaan ei kiinnitä Roniin huomiota. Kun Harry valitaan Tylypahkan koulun turnajaisedustajaksi, Ron kadehtii häntä siinä määrin että ajautuu hänen kanssaan riitoihin. Ensimmäisen koitoksen jälkeen Ron kuitenkin ymmärtää Harryn olevan hengenvaarassa, ja heidän ystävyytensä korjaantuu. Yllättävää päänvaivaa tuottavat turnajaisiin liittyvät joulutanssiaiset, joihin Ron ei ole löytää paria. Viktor Krumin pyytäessä Hermionea parikseen Ron seuraa mustasukkaisena sivusta. Toisen koitoksen aikana selviää Ronin olevan se, mitä Harry eniten kaipaisi. Harryn on pelastettava Ron järven pohjasta, missä hän onnistuukin.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja Feeniksin kilta

Ronin ja muiden yllätykseksi hänet nimitetään viidennen kouluvuoden alussa Rohkelikon valvojaoppilaaksi yhdessä Hermionen kanssa. Ronista tulee myös Rohkelikon huispausjoukkueen pitäjä, vaikka hän ei aina menesty lajissa niin hyvin kuin haluaisi. Ronin perheestään vieraantunut veli Percy kehottaa tätä lopettamaan ystävyyden Harryn kanssa, koska ei usko Harryn puheisiin Voldemortin paluusta. Ron ei kuuntele Percya ja myös puolustaa Harrya heidän koulutovereidensa epäillessä tämän valehtelevan Voldemortista. Kun Tylypahkan ilmapiiri käy kireäksi taikaministeriön ottaessa koulun hallintaansa Ron ja Hermione kannustavat Harrya perustamaan Albuksen Kaartiksi nimetyn puolustautumistaitoja opettavan, maanalaisesti toimivan kerhon. Romaanin lopussa Ron ottaa osaa Harryn, Hermionen, Ginnyn, Neville Longbottomin ja Luna Lovekivan yritykseen pelastaa Sirius Musta taikaministeriöstä. Siriuksen oletettu vankina pitäminen osoittautuu kuitenkin huijaukseksi, ja Voldemort kuolonsyöjineen yllättää kuusikon. Ron loukkaantuu taistellessaan, mutta toipuu.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja puoliverinen prinssi

Lavender Brown kiinnostuu Ronista Hermionen mielipahaksi. Seurustelusuhde Lavenderin kanssa johtaa välien katkeamiseen Hermionen kanssa, ja lisäksi Ron kokee vuoden aikana suuria itsetunto-ongelmia huispausjoukkueessaan. Syntymäpäivänään Ron joutuu hengenvaaraan syömällä ensin useitakin Harrylle tarkoitettuja lemmenjuomaa sisältäviä noidankattilakakkuja, jolloin Harry vie hänet tapaamaan juomamestari Kuhnusarviota. Tämä löytää vastalääkkeen ja tarjoaa asian hoitumisen kunniaksi viiniä, ja hätäinen Ron kumoaa viinilasin kurkkuunsa kun Harry ja Kuhnusarvio vasta kohottavat lasejaan maljaksi. Kyseiseen viiniin onkin sekoitettu Dumbledorelle tarkoitettua myrkkyä, mutta Harry ehtii juuri ja juuri pelastaa Ronin hengen. Paljon myöhemmin selviää, että Draco Malfoy oli pakottanut komennuskirouksen avulla Matami Rosmertan valmistamaan kyseisen myrkytetyn viinin. Tapauksesta järkyttyneenä Hermione antaa Ronille anteeksi, ja pian Ron ja Lavender eroavat. Aluksi Ron ja Hermione eivät usko Harrya tämän ollessa vakuuttunut Draco Malfoyn liittymisestä kuolonsyöjiin. Myöhemmin Harryn epäilys kuitenkin paljastuu oikeaksi, ja Ron ja Hermione Albuksen Kaartilaisten ohella ottavat osaa Tylypahkassa käytävään taisteluun sinne hyökänneitä kuolonsyöjiä vastaan. Ron ja Hermione lupaavat Harrylle tulevansa tämän mukaan etsimään Voldemortin hirnyrkkejä, joiden tuhoaminen on ainoa keino voittaa Voldemort.
Rooli kirjoissa > Harry Potter ja kuoleman varjelukset

Viimeisessä kirjassa Ron liittyy Harryn ja Hermionen mukaan etsimään Voldemortin hirnyrkkejä. Kolmikko matkaa ympäri Britanniaa, ja tarinan edetessä Ronin ja Hermionen läheisempi suhde alkaa kehittyä hyvään tahtiin. Harryn, Ronin ja Hermionen paetessa taikaministeriöstä Ron menettää ison palan vasemmasta käsivarrestaan ilmiintyessään epäonnistuneesti, mutta Hermione saa uhkaavan verenvuodon tyrehdytettyä. Kun kolmikko nyt on löytänyt hirnyrkkinä toimivan Luihuisen amuletin, nämä joutuvat vuorotellen kantamaan amulettia kaulassaan etsiessään keinoa tuhota se. Amuletti vaikuttaa negatiivisesti jo muutenkin ärtyneeseen Roniin, joka lopulta jättää suuren riidan jälkeen ystävänsä. Hän kuitenkin katuu tätä päätöstään heti lähdettyään ja yrittää palata takaisin, mikä osoittautuu vaikeaksi. Löydettyään viimein Harryn Ron pelastaa hänen henkensä. Ron myös lopulta tuhoaa Luihuisen amuletin, vaikka hirnyrkki koettaa estää tämän piinaamalla Ronia näyillä, joiden mukaan hän on epätoivottu lapsi ja jotka sanovat Hermionen olevan Ronin sijaan rakastunut Harryyn. Harry kertoo Ronille tämän olevan valetta. Tästä eteenpäin Ron seisoo Harryn ja Hermionen rinnalla loppuun saakka. Tarina päättyy hyvien ja pahojen joukkojen kohtaamiseen Tylypahkassa, ja taistelun tiimellyksessä Ron ja Hermione suutelevat. Epilogikappaleessa kerrotaan, että yhdeksäntoista vuotta myöhemmin Ron ja Hermione ovat naimisissa ja että heillä on kaksi lasta, Rose ja Hugo.
Aiheesta muualla

HP Lexiconin Ron-sivu (englanniksi)
Accio Quote! J. K. Rowlingin kommentteja Ronista (englanniksi)
Wilhelm Cumberland

Wilhelm Cumberland (Joshua Reynoldsin maalaus, 1758)
Wilhelm August, Cumberlandin herttua, (engl. William Augustus) (26. huhtikuuta 1721 Lontoo – 31. lokakuuta 1765 Lontoo) oli Ison-Britannian kuningas Yrjö II:n kolmas poika (toinen henkiinjäänyt) ja kenraali.
Cumberland aloitti sotilasuransa aluksi kuninkaallisessa laivastossa, mutta siirtyi 1742 armeijan palvelukseen. Hän oli isänsä Yrjö II:n mukana voitokkaassa Dettingenin taistelussa 1743, jossa haavoittui. Hän johti Ranskan vastaisen liittokunnan armeijaa Fontenoyn taistelussa 11. toukokuuta 1745, mutta hävisi taistelun Morits Saksilaiselle, brittien hyökättyä suoraan ranskalaisten valmisteltuja asemia vastaan. Vaikka lopulta ranskalaisten linja murrettiin, Saksilaisen taitava reservien käyttö ratkaisi taistelun.
Cumberland johti jakobiittikapinan kukistamista 1745–46, ja voitti Charles Edward Stuartin johtamat alivoimaiset ylämaalaiset Cullodenin taistelussa 1746. Vuonna 1747 hän kohtasi Saksilaisen uudelleen mantereella, mutta edelleen ilman menestystä.
Seitsenvuotisen sodan aikana Cumberland epäonnistui puolustamaan Hannoveria ranskalaisia vastaan, ja joutui antautumaan 1757. Myöhemmin sodan aikana hän toimi Ferdinand Braunschweigin alaisuudessa.
Cumberland kuoli sydänkohtaukseen 1765.
Christian Wilbrandt

Christian Hendhersson (Henrikinpoika) Wilbrandt (k. viimeistään 26. marraskuuta 1677 Oulu, haudattu 16. joulukuuta 1677 Vaasa) oli todennäköisesti ruotsalais- tai saksalaissyntyinen kirkkomaalari, joka vaikutti Suomessa viimeistään vuodesta 1639 alkaen.
Hän oli johtava kirkkomaalari Pohjanmaalla 1600-luvun puolessavälissä.
Wilbrandt teki maalauksia muun muassa Oulun (1639 ja 1658), Kokkolan pitäjän (1640), Saloisten (1641), Hailuodon (1659) ja Pyhämaan (1667) kirkkoihin. Näistä sekä Oulun, Saloisten että Hailuodon kirkot ovat tuhoutuneet tulipaloissa, joten Pyhämaan kirkko on ainoa, jossa maalaukset ovat säilyneet. Wilbrandtin maalausten osia on löydetty myös Uudenkaarlepyyn, Vähänkyrön, Laihian ja Haukiputaan kirkoista. Haukiputaan kirkossa maalauksista on ullakolla fragmentteja, koska vesikaton lautoina on käytetty edellisen, Wilbrandtin maalaaman kirkon sisäseinälautoja. Myös Lohtajan edellisen kirkon seinälautoja on käytetty nykyisen kirkon rakenteissa, ja niissä on Wilbrandtin maalaamia enkeleitä.
Kirjallisuutta

Mestareiden jäljillä - pohjalaisia 1600-luvun käsityöläismaalareita, Pohjanmaan museo 2011selvennä
Wielingen-luokka

| Wielingen-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 200 t
Pituus:  106,38 m
Leveys:  12,3 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  CODOG: 2 × ABC DZC dieselmoottoria 4 200 hv 1 × Rolls-Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiini 27 575 hv
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  159
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm Creusot Loire automaattikanuuna 1 × RIM-7 Sea Sparrow 1 × MM38 Exocet 1 × Bofors 375 mm syvyyspomminheitin 2 × Ecan type 15 -torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 × kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta 1 × 30 mm Goalkeeper CIWS -järjestelmä
Wielingen-luokka oli Belgian merivoimien neljän aluksen muodostama ohjusfregattiluokka.
Hankinta

Belgian hallitus päätti 22. joulukuuta 1970 tilata neljä uutta fregattia Belgian telakoilta. Alusten tuli korvata vanhentuneet Algerine-luokan saattajat, joista viimeinen oli poistettu palveluksesta 1969.
Projektin suunnitteluvaihe oli alkanut jo vuonna 1964 Alankomaiden laivaston ohjeistamana ja se jatkui vuoteen 1971 Belgian telakoiden Boelwerfin ja Cockerillin yhteishankkeena. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1974.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Wielingen | Boelwerf, Temse | 5. maaliskuuta 1974 | 30. maaliskuuta 1976 | 20. tammikuuta 1978 | palveluksesta 2006 Bulgarian laivastolle 2008 nimellä Verni (42) |
| Westdiep | Cockerill, Hoboken, Antwerpen | 2. syyskuuta 1974 | 8. joulukuuta 1975 | 20. tammikuuta 1978 | palveluksesta 5. lokakuuta 2005 Bulgarian laivastolle 2008 nimellä Gordi (43) |
| Wandelaar | Boelwerf, Temse | 5. maaliskuuta 1975 | 21. kesäkuuta 1977 | 3. lokakuuta 1978 | Bulgarian laivastolle 2004 nimellä Drazki (41) |
| Westhinder | Cockerill, Hoboken, Antwerpen | 8. joulukuuta 1975 | 30. maaliskuuta 1976 | 20. tammikuuta 1978 | palveluksesta 1993 romutettu |
Luke Wilkshire

Luke Wilkshire
Luke Wilkshire (s. 2. lokakuuta 1981 Wollongong, Australia) on australialainen jalkapalloilija. 178 senttimetriä pitkän Wilkshiren pelipaikka on keskikentän keskellä tai puolustuksen oikealla laidalla.
Wilkshire on pelannut ammattilaisurallaan myös Englannissa Middlesbroughissa ja Bristol Cityssä sekä Alankomaissa Twentessä. Australian maajoukkueessa hän pelasi 80 maaottelua ja teki kahdeksan maalia vuosina 2004–2014. Wilkshire on ollut mukana joukkueessa muun muassa olympialaisissa 2004, Maanosaliittojen cupissa 2005 ja MM-kisoissa 2006, jossa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ja Australian tappioon päättyneessä neljännesvälieräottelussa. Hänet valittiin myös 2010 MM-joukkueeseen.
August Wesley

| August Wesley |
| --- | --- |
 Wesley Suomen sisällissodan aikana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1887 Tampere, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: mahd. 1942 Leningrad, Neuvostoliitto
Ammatti:  toimittaja, sotilas, puoluetoimitsija
Titteli:  yleisesikuntapäällikkö
Muut tiedot
Järjestö:  punakaarti
August Anselm Wesley (synt. Wesslin, 3. elokuuta 1887 Tampere - mahd. 1942 Leningrad) oli suomalainen sanomalehtimies ja puoluetoimitsija, joka Suomen sisällissodan aikana toimi punakaartin yleisesikuntapäällikkönä. Wesley oli sekavana pidetyssä punakaartin hierarkiassa ylipäällikön jälkeen toisena aina huhtikuun 1918 alkuun saakka. Sodan loppuvaiheessa Wesley pakeni Neuvosto-Venäjälle Vienan Karjalaan, jossa hän palveli luutnanttina brittien perustamassa Muurmannin legioonassa. Myöhemmin hän kääntyi bolševikkeja vastaan ja pakeni Viroon, jossa Wesley osallistui Neuvosto-Venäjää vastaan käytyyn vapaussotaan. 1920–1930-luvuilla hän oli halukas tulemaan takaisin Suomeen, mutta viranomaiset estivät paluun, koska punakaartilaisten yleisen armahduksen ei katsottu koskevan Wesleyn kaltaisia johtohenkilöitä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron vuonna 1940, Wesley painui maan alle, eikä hänen viimeisistä vaiheistaan ole tarkkaa tietoa.
Elämä > Varhaiset vuodet

Tampereella syntyneen August Wesslinin vanhemmat olivat Keuruulta kotoisin ollut Johannes Wesslin ja Multialla syntynyt Fausta Lammintaus. Wesslin muutti 17-vuotiaana Yhdysvaltoihin, matkustaen laivalla Hampurista New Yorkiin, jonne hän saapui syyskuussa 1904. Yhdysvalloissa Wesslin ryhtyi käyttämään sukunimeä Wesley ja sai myöhemmin myös maan kansalaisuuden. Hän oli Amerikan sosialistisen puolueen jäsen, joka vaikutti amerikansuomalaisessa ammattiyhdistysliikkeessä agitaattorina ja luennoitsijana. Wesley opiskeli Duluthin suomalaisessa Työväen Opistossa ja toimi 1910-luvun puolivälissä myös laitoksen opettajana. Lisäksi Wesley työskenteli toimittajana suomenkielisessä Industrialisti-sanomalehdessä. Yhdysvaltojen liityttyä keväällä 1917 ensimmäiseen maailmansotaan, Wesley pakeni kutsuntoja Suomeen Japanin ja Venäjän kautta.lähde?
Elämä > Paluu Suomeen ja 1918 sisällissota

Suomeen palattuaan Wesley asettui puolisonsa Fanny Käyhkön (1897–1978) kotiseudulle Joensuuhun, jossa hän työskenteli SDP:n Kuopion läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä. Toimenkuva käsitti muun muassa eri puolilla maakuntaa pidetyt puhe- ja agitaatiotilaisuudet. Marraskuun 1917 yleislakon aikana Wesley valittiin Joensuun yleislakkokomitean puheenjohtajaksi sekä samassa yhteydessä perustetun työväen järjestyskaartin päälliköksi.
Wesley tunnettiin maltillisena laillisuuden kannattajana. Joulukuussa 1917 hän kuitenkin yritti kuljettaa aseita Joensuun järjestyskaartille Viipurista Sortavalan kautta. Viranomaiset takavarikoivat aseet jo Vuoksenniskalla, mutta suojeluskunnan ja venäläisen sotaväen kanssa tehtiin sopimus, jonka mukaan ne jäivät kaartin haltuun järjestyksenvalvontaa varten. Osa aseista kulkeutui myös Enon, Lieksan ja Värtsilän järjestyskaarteille. Suojeluskunnan Värtsilässä tekemä aseidenriisuntaoperaatio johti yhteenottoon, joka jäi sisällissodan ainoaksi Pohjois-Karjalassa käydyksi taisteluksi.
Kun valkoiset valtasivat Joensuun helmikuun alussa, pakeni Wesley Lappeenrantaan, jonne hän saapui 11. helmikuuta. Oman kertomuksensa mukaan Wesley kulki koko 310 kilometrin matkan hiihtämällä. Hän jatkoi Lappeenrannasta Helsinkiin, jossa Wesley valittiin ensin Helsingin punakaartin päälliköksi ja edelleen 16. helmikuuta punaisten yleisesikunnan päälliköksi. Wesley pyrki johtamaan esikuntaa tarmokkaasti, mutta hän ei kuitenkaan
onnistunut saavuttamaan alaistensa täyttä luottamusta, vaikka Wesleytä kuvailtiinkin synnynnäiseksi johtajaksi ja hänen esiintymistaitoaan pidettiin hyvänä. Tampereen taistelun jälkeen Wesley siirrettiin tehtävästä agitaatiotoimikunnan päälliköksi, kun samassa yhteydessä Viipuriin siirtynyt punaisten johto nimitti 10. huhtikuuta Kullervo Mannerin ylipäälliköksi ja esikunnan johtoon diktaattorin valtuuksin.
Elämä > Elämä Virossa

Viron vapaussodan aikana Wesley palveli aluksi Viron armeijan luutnanttina, mutta siirtyi pian maan sosiaaliministeriön tehtäviin. Sodan jälkeen vuonna 1920 Fanny Wesley ja pariskunnan kolmivuotias tytär Vappu muuttivat myös Viroon. Yhdessä vaimonsa kanssa Wesley perusti muun muassa lastenkoteja. Tallinnassa perheeseen syntyi toinen tytär Aino vuonna 1921, mutta avioliitto päättyi lopulta eroon.lähde? Wesley työskenteli myöhemmin kielenkääntäjänä Vaba Maa -sanomalehdessä sekä toimittajaa Tehnika Ajakiri -aikakauslehdessä ja Auto-moottoriurheilulehdessä. Hän myös käänsi joitakin teoksia viroksi ja suomeksi. Wesley käänsi muun muassa kiinalaisen filosofin Laozin teoksen Daodejing viroksi vuonna 1937 kirjan suomen- ja englanninkielisten laitosten pohjalta. Wesleyn käännöksessä on vaikutteita teosofiasta.
Talvisodan aikana Wesley yritti jälleen palata Suomeen. Helmikuun alussa 1940 Suomen Tallinnan-lähetystö kysyi Ulkoministeriön kantaa asiaan. Vastaus oli yksiselitteisesti kielteinen; ”Amnestia ei ulotu, asema kuten Oskari Tokoin.” Wesley tiedusteli asiaa uudelleen vielä 23. helmikuuta, ehdottaen voivansa toimia propagandistina puna-armeijan suuntaan, mutta Ulkoministeriön vastaus ei muuttunut. Neuvostoliiton miehitettyä Viron kesäkuussa 1940, Wesley painui maan alle. Hän piileskeli luultavasti Narvan lähistöllä ja Inkerinmaalla.lähde?
Viimeiset havainnot Wesleystä ovat keväältä 1941. Eräiden lehtitietojen mukaan Wesley kuoli nälkään Leningradin piirityksen aikana vuonna 1942.lähde?
Muuta

Siirtolaisuusinstituutin arkistossa on August Wesleyn kokoelma, joka sisältää muun muassa Titanicin haaksirikkoon liittyvää amerikansuomalaisten kirjeenvaihtoa. Tammikuussa 2017 Kansan Sivistysrahasto myönsi apurahan Wesleytä käsittelevän teoksen kirjoittamista varten.
Aiheesta muualla

August Wesley. Maanpakolaisen elämä
August Wesley (kolmas vas.) 1918 sisällissodan aikana.
Sähköhoito

Sähköhoitoja ovat sähkövirran terapeuttisia vaikutuksia hyödyntävät hoidot kuten transkutaaninen hermostimulaatio TNS (engl. TENS), sydämen tahdistaminen sähkövirran avulla sekä elektrokonvulsiivinen hoito ECT.
Elektrokonvulsiivinen eli sähköšokkihoito (ECT) on psykiatristen häiriöiden hoitoon 1930-luvulla kehitetty hoitomuoto, jossa ihmiselle aiheutetaan epileptinen kohtaus johtamalla hänen aivoihinsa sähkövirtaa. Hoito koostuu muutaman päivän välein toistetusta 4–12 epileptisestä kohtauksesta. Hoito annetaan nykyisin nukutetuille potilaille.
Sähköšokit voidaan johtaa potilaan aivoihin joko kahdelta tai yhdeltä puolelta päätä, jolloin sähkövirran määrän on oltava vastaavasti voimakkaampi. Hoidossa käytettävä sähkövirta on niin vahvaa, että se aiheuttaa tajuttomuuden sekä kymmeniä sekunteja kestäviä rajuja kouristuksia jotka muistuttavat epileptikoiden grand mal -kohtausta.
Elektrokonvulsiivisesta hoidosta on ruvettu käyttämään sähköšokkihoidon huonon maineen vuoksi turvallisemman kuuloista nimitystä sähköhoito, joka voi kuitenkin viitata muunkinlaiseen sähköhoitoon kuten esimerkiksi TENS-hoitoon tai sydämen sähköiseen tahdistamiseen.
Sähköšokkeja käytetään masennuksen sekä katatonisen skitsofrenian ja kaksisuuntaisen mielialahäiriön maanisen vaiheen hoidossa.
Sähköhoito kuului vuonna 2006 kaikkien Suomen keskusmielisairaaloiden rutiinihoitoihin. Sähköhoitojen määrä kymmenkertaistui Suomessa vuosina 2002–2012. Vuonna 2012 sähköhoitoon liittyviä käyntejä oli noin 3 600. Kaikkia tapauksia ei kuitenkaan tilastoitu.
Sähköšokkeja ei saa antaa Suomessa ilman potilaan suostumusta.