stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuhannen kaipuun maa – parhaat

| Tuhannen kaipuun maa – parhaat Marko Haavisto & Poutahaukat |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 18. maaliskuuta 2009
 Tyylilaji: pop, iskelmä
 Kesto: 70.33
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Marko Haaviston muut julkaisut
| Hollolasta Teksasiin 2007 | Tuhannen kaipuun maa – parhaat 2009 | Majakanvartija 2010 |
Tuhannen kaipuun maa – parhaat on Marko Haavisto & Poutahaukat -yhtyeen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 18. maaliskuuta 2009.
Kappaleet

Myrskyn keskellä – 3.41
Lamppu palaa – 3.54
Tuhannen kaipuun maa – 3.03
Paha vaanii – 3.54
Ihan okei – 3.39
Tunnelin suulla – 3.44
Täydellinen maailma – 3.03
Tumma meri – 2.47
Pieni lintu – 3.28
Heinämiehet – 4.08
Paha maa – 3.50
Kaipaavan laulu – 3.46
Marko-polo – 2.33
Hyvien enkeleitten maa – 4.04
Kielletty muisto – 3.33
Älä tule sittenkään – 3.36
Hollolasta Teksasiin – 3.14
Ensimmäinen kesä – 3.53
Neljä päivää, neljä yötä – 3.06
Mentyä lumen ja roudan – 3.35
Joel Asikainen

Joel Jalmari Johannes Asikainen (18. heinäkuuta 1912 Viipuri – 7. heinäkuuta 1968 Pori) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran teatterissa ja elokuvissa.
Asikainen näytteli muun muassa Viipurin kaupunginteatterissa ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1940-luvun alusta 1950-luvun puoleenväliin. Hän oli taitava teatterinäyttelijä ja näytteli muun muassa Edvin Laineen ohjauksessa New Yorkin nukkuessa. Hän teki myös paljon sankarirooleja.
Asikainen näytteli yli 50 elokuvassa vuosina 1937–1954. Roolit olivat lähinnä pikkurooleja tukkilais- ja rillumarei-elokuvissa. Hänen ehkä muistettavin roolinsa oli reportteri Erkki Kari elokuvassa Salainen ase (1943). Hänen viimeinen elokuvansa oli Oi, muistatkos... (1954). Asikainen siirtyi 1950-luvun puolessavälissä Porin teatteriin, jossa hän toimi näyttelijä-ohjaajana viimeisiin vuosiinsa asti.
Joel Asikainen kuoli 55-vuotiaana Porissa vuonna 1968.
Tulisuudelma

Tulisuudelma (El Choclo) on argentiinalaisen Angel Villoldon 1900-luvun taitteessa säveltämä ja sanoittama tango. Sen suomenkielinen teksti on Kullervon, ja se alkaa sanoilla ”Sun tulisuudelmasi tähden aatos entää...”. Laulua pidetään yhtenä varhaisimmista argentiinalaisista tangoista.
Historiaa

”El Choclon” arvellaan sävelletyn 1898, ja sen ensiesityksen tiedetään tapahtuneen vuonna 1903 eräässä kahvilassa Buenos Airesissa. Kappaleen nimi tarkoittaa suomeksi maissintähkää, ja säveltäjän sisaren mukaan se tarkoittaa muuatta paikallista kovaotteista sutenööriä, joka oli saanut lempinimensä kullankeltaisista hiuksistaan. Lauluteksti oli alun perin humoristinen ja katuelämästä kertova, kuten muissakin varhaisissa tangoissa. Lauluntekijä Villoldo täydensi omaa sanoitustaan myöhemmin. Vuonna 1930 lauluun teki uuden sanoituksen Marambio Catán ja vuonna 1947 Enrique Santos Discépolo, jonka teksti nousi sittemmin suosituimmaksi laulun espanjankielisissä levytyksissä.
Englanniksi laulun on levyttänyt nimellä ”Kiss of Fire” muun muassa Louis Armstrong vuonna 1955.
”Tulisuudelma” Suomessa

Laulun levyttivät suomeksi ensimmäisenä Rita Elmgren ja toisena Olavi Virta ja Metro-tytöt, molemmat vuonna 1953. Muita suomalaislevyttäjiä ovat Eino Grön (1963), Eero Savolainen (1974), Väinö Lehtinen (1978), Erkki Junkkarinen (1979), Reijo Taipale (1990), Tarja Ylitalo (1990) ja Tapani Kansa (1999). Instrumentaaliversioita ”Tulisuudelmasta” ovat levyttäneet muiden muassa Esko Könönen (1961), Reijo Lehtovirta (1973) ja Francis Goya (1993).
Kappaleen mukaan ovat nimensä saaneet muun muassa Hotelli Vantaan tanssiravintola Tulisuudelma ja MTV:n 1990-luvun alussa televisioima Tulisuudelma-tanssiorkesterikilpailu.
Jarsanismi

Jarsanismin seuraajien pyhäkkö
Jarsanismi on uskonto, jolla on Iranissa noin 3 miljoonaa seuraajaa, ja joista enemmistö elää maan läntisissä provinsseissa. Iranin lisäksi Irakissa elää noin 120–150 tuhatta seuraajaa. Iranissa elävät jarsinismin seuraajat joutuvat salaamaan uskontonsa julkisesti, sillä monet heistä kohtaavat syrjintää ja häirintää. Jarsanismin seuraajilla Iranissa ei esimerkiksi ole oikeutta työskennellä valtion virastoissa ja laitoksissa. Tapaukset, joissa jarsanismin seuraajat ovat saaneet näitä oikeuksia, ovat olleet vain sellaisia, joissa he ovat luopuneet omasta uskonnosta.
Historia

Jarsanismin uskonto syntyi Kermānšāhin provinsissa suurinpiirtein 1300- tai 1400-luvulla.
Toinen tuuli

| Toinen tuuli> The Other Wind.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Atheneum Books
Julkaistu:  2001
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Sarja: Maameren tarinat
Edeltävä:  Tehanu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Toinen tuuli (engl. The Other Wind) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoman Maameren tarinat -fantasiakirjasarjan viides, Kertomuksia Maamereltä -novellikokoelmaa lukuun ottamatta, ja ainakin toistaiseksi viimeinen osa vuodelta 2001. Sarjan edellinen osa oli Tehanu, joka ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 1990. Teos kertoo kylätaikuri Lepästä ja hänen unistaan. Aikaisemmista sarjan osista tuttu velho Ged neuvoo Lepän kuningas Lebannenin luokse. Mukana matkalla ovat myös Tenar, Tehanu ja Orm Irian, lohikäärme joka halutessaan ottaa ihmisnaisen hahmon. He yrittävat tuhota kuoleman ja elämän välistä muuria ja vapauttaa kuolleet kirouksestaan. Toinen tuuli sai World Fantasy Award -palkinnon vuonna 2002, ja se oli ehdokkaana muun muassa myös Mythopoeic- ja Nebula-palkintoihin. Kirjan on suomentanut, kuten sarjan muutkin osa, Kristiina Rikman WSOY:n kustantamana vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Cheryl Morgan: Wings on the Wind. Emerald City, lokakuu 2001. (englanniksi)
Russ Allbery: The Other Wind. 30.1.2005. (englanniksi)
Simeon Shoul: The Other Wind. Infinity plus 13.7.2003. (englanniksi)
Toni Jerrman: Toinen tuuli (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/2003.
Jo Walton: Revising death and dragons. Tor.com 2010. (englanniksi)
Vesa Sisättö: Maamerellä tuulee taas (Tilaajille) Helsingin Sanomat.  14.6.2003. (Arkistoitu Archive.is)
Twickenham Film Studios

Osa studioista kuvattuna elokuussa 2010.
Twickenham Studios (aiemmin tunnettu nimellä Twickenham Film Studios) on Lontoon St Margaretsissa sijaitseva useiden elokuva- ja televisioyhtiöiden käyttämä elokuvastudio. Twickenham Film Studios oli aikanaan Britannian suurin elokuvastudio. Se avattiin vuonna 1913 luisteluradan paikalle.
Helmikuussa 2012 tiedotettiin studion vararikosta ja sulkemisesta kesäkuuhun mennessä. Uusi omistaja kuitenkin osti studion elokuussa, mikä mahdollisti toiminnan jatkumisen.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Tornion valtauksen panttivangit

Tornion valtauksen panttivangit olivat Lapin sodassa suomalaisten suorittaman Tornion maihinnousun yhteydessä saksalaisjoukkojen vangitsemia suomalaissiviilejä. Yhteensä 232 vangittua uhattiin ampua, elleivät suomalaiset olisi vapauttaneet saamiaan saksalaisia sotavankeja, ja perääntyneet takaisin Tornion Röytän satamaan. Suomalaisten taipumattoman kannan vuoksi 1. lokakuuta 1944 vangitut siviilit vapautettiin ilman verenvuodatusta 12. lokakuuta Jaatilan kylässä saksalaisten vetäytyessä pohjoista kohti.
Vangitsemiset ja suomalaisten reaktio

Tornionlaakson taisteluiden alkuvaiheessa suomalaiset olivat saaneet sata saksalaista sotavankia. Saksan 20. Vuoristoarmeijan komentaja kenraalieversti Lothar Rendulic vaati 1. lokakuuta vielä Rovaniemellä olleelle suomalaisen Yleisesikunta Roi:n eversti Oiva Willamolle toimittamassaan kirjeessä vangit vapautettavaksi seuraavan päivän keskipäivään mennessä. Tehostaakseen vaatimusta Rendulic antoi vielä samana päivänä käskyn vangita suomalaisia siviilejä panttivangeiksi. Vangitsemiset alkoivat heti 1. lokakuuta, ja kaiken kaikkiaan saksalaiset ottivat Kemissä 132 ja Rovaniemellä 130 panttivankia, joukossa 24 naista. Vangeiksi piti löytää mahdollisimman merkittäviä henkilöitä, pidätettyjen joukossa oli runsaasti liike-elämän edustajia ja virkamiehistä esimerkiksi Kemin kaupunginjohtaja Nylander. Samaten panttivangeiksi otettiin Rovaniemelle ”arestiin” Lääninhallituksen rakennukseen, niin sanottuun Lääninhallituksen mottiin määrätyt suomalaiset virkamiehet. He olivat jääneet väestön evakuoinnin jälkeen asemapaikoilleen Lappiin, josta saksalaiset siirsivät heidät Rovaniemelle.
Kenraalimajuri Mathias Kräutler toimitutti vielä myöhään illalla 1. lokakuuta Jalkaväkirykmentti 11 komentajalle everstiluutnantti Wolf H. Halstille Tornioon uuden vaatimuskirjeen. Siinä saksalaiset ilmoittivat, että elleivät suomalaisjoukot perääntyisi Röyttään ja vapauttaisi kaikkia vankejaan seuraavan päivän keskipäivään mennessä, ammuttaisiin saksalaisten käsissä olevat panttivangit ja Kemin Karihaaran tehtaat varastoineen poltettaisiin. Halsti kysyi sähkeitse neuvoa III armeijakunnan komentajalta kenraaliluutnantti Hjalmar Siilasvuolta, joka vastasi puolen tunnin kuluttua kieltäen kaikki neuvottelut. Halsti toimitti esimiehensä vastauksen saksalaisille. Tornion joukkoja komentanut everstiluutnantti Halsti lisäsi vielä että jos suomalaisille tai suomalaisten omaisuudelle tapahtuu jotain, niin hän ammuttaa kaikki hallussaan olevat saksalaiset sotavangit, sekä lisäksi Tornion saksalaisen sotasairaalan henkilökunnan ja potilaat. Vastaus oli ilmeisen vakuuttava, sillä viestinviejänä toimineen saksalaisupseerin kerrotaan poistuneen järkyttyneenä. Saksalaiset yrittivät uutta neuvottelukosketusta Halstin kanssa, mutta heidät käännytettiin pois. Määräaikaa saksalaiset pidensivät 2. lokakuuta kello 20:een, mutta eivät saaneet suomalaisilta mitään vastausta.
Määräajan rauettua suomalaisille toimitettiin Rendulicin allekirjoittama Suomen armeijan Päämajalle osoitettu kirje, jonka sisältö välitettiin myös telexillä ja radiosanomana. Kirjeessään Rendulic totesi suomalaisten rikkoneen vetäytymissopimuksen ja kertasi Olhavan ja Pudasjärven välikohtausten, sekä osittain myös panttivankidraaman tapahtumat. Rendulic kirjoitti odottaneensa sopimuksesta irtauduttavan ilmoittamalla asiasta luottamuksellisesti. Rendulic kuvasi suomalaisten toimintaa petolliseksi ja kirjoitti Suomen armeijan menettäneen kunniansa.
Panttivankien kohtalo

Panttivankejaan saksalaiset eivät teloittaneet, vaan suomalaisten jyrkän kielteisen kannan vuoksi totesivat heidät hyödyttömiksi. Kaikki panttivangit kuljetettiin Rovaniemelle Lääninhallituksen rakennukseen. 11. lokakuuta vangit kuljetettiin rautateitse tavaravaunuilla Jaatilaan – Lääninhallituksen motin vankien kasvattamana joukko oli nyt yhteensä 262 henkeä. Vangit majoitettiin Jaatilan asemalle kolmeen tyhjään sivurakennukseen ja heille jaettiin kahden päivän kuivamuona-annos. Seuraavana päivänä illalla kello 21 saksalaiset räjäyttivät talojen läheisen sillan ja vartijoina toimivat nuoret SS-miehet poistuivat nopeasti. Pidätetyt jäivät rakennuksiin odottaen aamua, tietämättä että suomalaiset valmistelivat tykistökeskitystä aseman alueelle. Pari tuntia ennen keskitykselle määrättyä aloitushetkeä vangit saivat kuitenkin yhteyden suomalaisten kärkijoukkoihin, jotka ottivat siviilit huostaansa.
Panttivankimenettelyn tausta

Käskyn panttivankien ottamisesta antanut kenraalieversti Rendulic oli käyttänyt panttivankimetodia aikaisemminkin. Oltuaan Kroatiassa vuonna 1943 Saksan 2. panssariarmeijan ylipäällikkönä Rendulic vangitutti paikallisia siviilejä, ja antoi käskyn teloittaa 50 panttivankia jokaista surmattua saksalaissotilasta kohden. Jokaista haavoittunutta kohden tuli surmata 25 siviilipanttivankia, ja kostoksi iskuista saksalaisia vastaan paikallinen kylä tuli tuhota. Komentoja myös noudatettiin. Myöhemmin Rendulic tuomittiin sotarikollisena vankeuteen muun muassa Kroatian aikaisista panttivankisurmista.
Panttivankidraaman seuraukset

Lapin sodan alettua suomalaisten siviilien mielialat oli yhtäkkiä käännettävä aseveljeyden ystävällisyydestä viholliskuvaksi. Propagandamielessä panttivankidraama antoi tähän erinomaisen aseen. Suomalainen lehdistö sai julkaista asiasta kertovia uutisia, ja esimerkiksi saksalaisiin ymmärtäväisesti suhtautuneet Pohjois-Suomen lehdet tuomitsivat panttivankidraaman ja poltetun maan taktiikan jälkeen entiset aseveljet yksimielisesti.
Saksalaiskomentaja Lothar Rendulic oli määrännyt siviileihin kohdistuvia kosto­toimia jo aiemmassa komento­paikassaan Balkanilla.
Joel Aguilar

| Joel Aguilar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Joel Antonio Aguilar Chicas
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1975 San Salvador, El Salvador
Jalkapallotuomari
Pituus:  170 cm
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2007   2007   2009   2008-2009 | 2007 U-20 MM   2007 U-17 MM   2009 U-20 MM   MM 2010 Karsinnat | 04 00 19 01   05 00 13 00   03 02 17 01   07 01 24 01 | 04 00 19 01   05 00 13 00   03 02 17 01   07 01 24 01 |

Joel Antonio Aguilar Chicas (2. heinäkuuta 1975, San Salvador, El Salvador) on elsalvadorilainen jalkapallotuomari. Ammatiltaan hän on professori.[lähde? ] Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2001. Hän on tuominnut mm. nuorten MM-kilpailuissa, CONCACAF Champions Leaguessa sekä aikuisten maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa.
Jennie Tourel

Jennie Tourel (oikealta nimeltään Davidovitš; 22. kesäkuuta 1900 Vitebsk, Venäjä – 23. marraskuuta 1973 New York, New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen, yhdysvaltalaistunut oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli aluksi huilun- ja sitten pianonsoittoa. Hänen perheensä lähti kotimaastaan Venäjän vallankumouksen jälkeen ja asettui lähelle Gdanskia. Sieltä perhe muutti Pariisiin, jossa Tourel jatkoi pianonsoiton opiskelua ja pohdiskeli konserttipianistin uran. Hän alkoi kuitenkin ottaa laulutunteja Anna El-Tourilta ja päätti omistautua ammattimaisen laulajan uralle. Käyttöön valitsemansa sukunimen Tourel otti El-Tourin nimestä.
Tourel teki oopperadebyyttinsä Pariisissa vuonna 1931. Metropolitan-oopperassa, New Yorkissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa toukokuussa 1937 Mignonin roolissa. Vuonna 1937 Tourel lähti Lissaboniin, josta hän lopulta muutti Yhdysvaltoihin. Hänestä tuli maan kansalainen vuonna 1946. Vuonna 1951 hän loi Baban roolin Igor Stravinskin Hulttion tiessä Venetsiassa. Sittemmin Tourel omistautui pitkälti resitaaleihin ja orkesterin kanssa työskentelyyn; hänen erikoisalakseen vakiintui ranskalainen ohjelmisto. Hän myös toimi opetustehtävissä New Yorkissa ja Coloradossa.
Tourelilla oli läheiset välit Leonard Bernsteiniin. Hän kuoli keuhkosyöpään Lenox Hillin sairaalassa New Yorkissa sairastettuaan myös emfyseemaa.
Tongatapu

Tongatapu
Kuninkaan palatsi Tongatapulla
| --- | --- |
Sijainti:  Tongatapu Tonga
Korkein kohta:  65 m
Pinta-ala:  260 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  75 416
Suurin kaupunki:  Nukuʻalofa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tongatapu on Tongan saaristovaltion pääsaari. Siellä sijaitsee muun muassa valtion pääkaupunki Nukuʻalofa. Tongatapulla on 75 416 asukasta (2011), mikä on yli puolet koko valtion asukasluvusta. Saari kuuluu Tongatapusaarten saariryhmään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Quick Facts on Tonga (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jerry Ross

Jerry Ross (9. maaliskuuta 1926 – 11. marraskuuta 1955) oli yhdysvaltalainen musikaalisäveltäjä ja lauluntekijä, joka nousi 1950-luvulla huomattavaan maineeseen Richard Adlerin kanssa työstämillä musikaaleilla John Murray Anderson’s Almanac, The Pajama Game ja Damn Yankees.
Ross oli tuottelias myös musikaalien ulkopuolella – hän kirjoitti satoja lauluja sekä itsenäisesti että yhteistyönä. Hänellä oli bronkiektasia eli keuhkoputkilaajentuma, jonka komplikaatiot johtivat hänen kuolemaansa 11. marraskuuta 1955. Hän oli 29 vuoden ikäinen.
Ross otettiin vuonna 1982 postuumisti Songwriters Hall of Fameen. Hänen leskensä Judy ja tyttärensä Janie ottivat lauluntekijän puolesta huomionosoituksen vastaan.
Topi Syrjäläinen

Topi Syrjäläinen (s. 1997) on suomalainen suunnistaja. Hänen seuransa on Helsingin Suunnistajat. Suunnistuksen MM-kilpailuissa Syrjäläisen paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan 25. sija Sarpsborgin MM-kilpailuissa 2019. Flims Flaaxin MM-kilpailuissa 2023 saavutti MM-hopeaa Suomen viestijoukkueessa Juniorien MM-kilpailuissa hänen parhaat sijoituksensa henkilökohtaisilta matkoilta ovat 19. sija sekä sprintissä että keskimatkalla. Hän oli vuonna 2017 mukana myös Suomen neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Suunnistuksen maailmancupissa Syrjäläisen paras sijoituksensa on 10. sija pitkän matkan kilpailusta 2021. Syrjäläinen kuului Helsingin Suunnistajien kolmanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen vuoden 2021 Jukolan Viestissä. Juokkueessa suunnisti myös hänen veljensä Arttu Syrjäläinen.
Jarryd Dunn

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jarryd Dunn |  Jarryd Dunn |  Jarryd Dunn |  |
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | 4 × 400 metriä |  |
Jarryd Dunn (s. 30. tammikuuta 1992) on brittiläinen pikajuoksija, joka kilpailee 400 metrin juoksussa. Dunn edustaa Birchfieldiä ja hänen valmentajanaan toimii Keith Holt.
Dunn oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä jääden 400 metrillä alkueriin. Samoista kisoista hän oli mukana voittamassa pronssia pitkästä viestistä. Saman vuoden Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa Dunn voitti 400 metrin kilpailun ennätyksellään 45,09.
Ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin juoksu | 45,09 | Tšeboksary | 20. kesäkuuta 2015 |
Ennätykset > Sisäradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin juoksu | 46,67 | Birmingham | 21. helmikuuta 2015 |
Jerry Rullo

Generoso Charles ”Jerry” Rullo (23. kesäkuuta 1923 – 21. lokakuuta 2016) oli yhdysvaltalainen takakentällä pelannut koripalloilija. Hän kävi Templen yliopiston. Hän kuului BAA:ssa/NBA:ssa vuosina 1946–1950 Philadelphia Warriors- ja Baltimore Bullets -seuroihin; vuonna 1947 hän oli ensin mainitun kanssa mukana voittamassa liigamestaruutta.
Toughbook

Panasonic Toughbook CF-29 (vuodelta 2006)
Toughbook on Panasonic Corporationin omistama tavaramerkki, joka viittaa sen täysin vahvistettujen tietokoneiden sarjaan. Toughbook-sarjan tietokoneet on suunniteltu kestämään tärinää, pudotuksia, nestettä, äärimmäisiä lämpötiloja sekä muunlaista kovakouraista käsittelyä. Kenttäkelpoisuutensa vuoksi se voi toimia myös Sanomalaite M 90:n kaltaisen sanomalaitteen teknisenä ympäristönä.
Historia

Syyskuussa 1996 julkaistu CF-25 oli Panasonicin ensimmäinen Toughbook-sarjan kannettava tietokone.
Testaaminen

Panasonicin mukaan yli 501 testiä ja laaduntarkistusta tehdään tuotteille tuotannon aikana.
Useita riippumattomia testejä on suoritettu Toughbookien ulkoisten voimien vastustuskyvyn selvittämiseksi. 
Toughbookit ovat myös tahattomasti toimineet luotiliiveinä.
Design

Kaikissa Toughbook-malleissa on magnesium-metalliseoskuori. Monissa tämänhetkisissä malleissa on nestekidenäyttö (LCD), joka on suunniteltu niin, että näyttöä voi sujuvasti käyttää päivänvalossa. Muihin design-elementteihin lukeutuvat tärinäsuojattu kovalevy sekä useissa malleissa neste- ja pölysuojattu nestekidenäyttö, näppäimistö ja kosketuslevy.
Panasonic mainostaa Toughbook-sarjan olevan saatavilla useilla eri asetuksilla ja vahvistuksilla, vaihdellen aina liike-elämän käyttöön tarkoitetuista business-vahvistetuista kannettavista tietokoneista sekä tablet-koneista osittain ja täysin vahvistettuihin laitteisiin.
Panasonicin täysin vahvistetuissa sekä osassa osittain vahvistettuja kannettavia tietokoneita ei ole jäähdytintuuletinta ja sen sijaan ne johtavat lämmön pois "tasaisesti" pohjan kautta. Tuulettimen puuttuminen tarjoaa paremman suojan pölyä ja kosteutta vastaan sekä se saattaa johtaa pidentyneeseen akun käyttöaikaan, hiljaisempaan käyntiääneen sekä vähäisempään määrään liikkuvia osia.  Kuitenkin tämä tarkoittaa, että Panasonicin täytyy suunnitella omia ratkaisujaan, mikä aiheuttaa lisäkustannuksia. Lämmön ja virrankulutuksen vähentämiseksi monissa kannettavissa tietokoneissa on Intelin vähemmän virtaa vievä suoritin sekä useita virrankäytön hallintaan tarkoitettuja toimintoja.
Jotkin mallit, kuten köykäinen W8, ovat yhdysvaltalaisia versioita Japanissa myydyistä kuluttajille suunnatuista Let's Note -kannettavista.
Kannettavien tietokoneiden lisäksi Toughbook-sarja sisältää CF-P1:n (kämmentietokone) ja CF-P2:n (GSM-matkapuhelin).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Panasonicin virallinen eurooppalainen Toughbook-sivusto
Panasonic Toughbook CF-M34 (julkaistu joulukuussa 2000)
Jerry Scott

Jerry Scott (s. 2. toukokuuta 1955 South Bend, Indiana) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka on luonut sarjat Baby Blues ja Jere ("Zits"). Lasten kasvatusta käsittelevän Baby Bluesin tuottamisen hän aloitti Rick Kirkmanin kanssa tammikuussa 1990. Teini-ikäisen Jeren ja hänen perheensä elämää kuvailevan Jere-sarjan tekemisen hän aloitti yhdessä kuvittaja Jim Borgmanin kanssa 7. heinäkuuta 1997. Scott piirsi myös Miina ja Kusti -sarjaa Ernie Bushmillerin kuoleman jälkeen vuosina 1983–1994.
Scottille myönnettiin vuonna 2001 National Cartoonists Societyn Reuben-palkinto tunnustukseksi Jere-sarjakuvan parissa tehdystä työstä..
Scott asuu Kaliforniassa vaimonsa Kimin ja kahden tyttärensä kanssa.
Tunturirikko

| Tunturirikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  cotyledon
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga cotyledon  L. 
Katso myös
   Tunturirikko Wikispeciesissä   Tunturirikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturirikko (Saxifraga cotyledon) on monivuotinen kasvilaji rikkojen suvussa. Sitä esiintyy laajasti Norjassa, lisäksi suppeilla alueilla Pohjois-Ruotsissa, Islannissa, Alpeilla ja Pyrenneillä.
Tunturirikko on rikkolajiksi isokokoinen, 15:stä 50:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet kasvavat monivuotisina matalina ruusukkeina. Lehdet ovat kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkiä, kärkipuolelta vähän leveneviä, laidoilta hienosahaisia ja valkoisia. Ruusukkeen keskeltä kasvava varsi on runsaasti haarova ja runsaskukkainen. Jokaisessa varren haarassa on kahdesta kymmeneen kukkaa. Kukissa on pieni nystykarvainen verhiö ja valkoiset kuudesta kymmeneen millimetriä pitkät terälehdet. Hedelmä on monisiemeninen kota.
Tunturirikko voi risteytyä hopearikon (Saxifraga paniculata) kanssa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tunturirikko – Saxifraga cotyledon
Turkin–Armenian sota

Turkin–Armenian sota oli Turkin ja Armenian ensimmäisen tasavallan välinen konflikti vuoden 1920 syksynä. Armenian miehitettyä alueita Turkin itäosasta, Kâzim Karabekirin johtamat turkkilaisjoukot valtasivat alueet takaisin ja löivät Armenian.
Turkin voiton jälkeen Neuvostoliitto miehitti Armenian.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Turkish–Armenian War