Stand up -komiikka
Historia > Nykyaikainen stand up -komiikka

1950-luvulla television viihdeohjelmat, kuten The Ed Sullivan Show ja The Tonight Show toivat koomikot amerikkalaisten olohuoneisiin. Vuosikymmenen merkittävin stand up -koomikko oli Lenny Bruce, joka venytti sallittavuuden rajoja provosoivilla aihevalinnoillaan ja rivolla puhetavallaan. Brucesta tulikin monen myöhemmän stand up -koomikon esikuva; tunnetuimpia heistä oli George Carlin, joka puolestaan innoitti monia nykyajan koomikoita kuten Jerry Seinfeldia ja Chris Rockia. Myös Britanniassa stand upin suosio kasvoi toisen maailmansodan jälkeen, ja moni brittiläinen koomikko kuten Peter Sellers, Spike Milligan ja Tommy Cooper aloitti uransa silloin stand up -koomikkona.
1970-luvulla etenkin Carlin ja Richard Pryor toivat stand upiin suorapuheisuuden sekä poliittiset ja henkilökohtaiset aiheet ja Pryor myös mustan näkökulman. 1970-luvun puolivälissä yhdeksi stand upin teemaksi nousi irrelevantti huumori ja ironia, joka kohdistui myös itse viihteentekemiseen. Tämän tyylin merkittävimpiä edustajia olivat Andy Kaufman, Steve Martin ja Albert Brooks. 1970-luvun alussa Yhdysvalloissa avattiin ensimmäiset stand up -klubit, joissa nousevat koomikot saattoivat kehittää esityksiään yhdessä. Etenkin Johnny Carsonin juontamaan The Tonight Show’hun pääsemisestä oli tullut erityisen tärkeää koomikon uran kannalta, ja ohjelman ansiosta Yhdysvalloissa olikin 1980-lukuun mennessä avattu satoja stand up -klubeja.
1980-luvulla stand up -klubit elivät Yhdysvalloissa kulta-aikaansa, kun Robin Williamsin, Jay Lenon, Bill Cosbyn, Paul Reiserin, Eddie Murphyn ja Chris Rockin kaltaiset koomikot esiintyivät suosituilla klubikiertueillaan. 1990-luvun alkuun mennessä moni tähti oli kuitenkin siirtynyt televisioon ja elokuviin. Samalla runsas televisiotarjonta oli vähentänyt klubiyleisöä, ja moni klubi joutui sulkemaan ovensa tai heikentämään ohjelmistonsa laatua. Myös Yhdysvalloissa voimistunut poliittinen korrektius vaikeutti stand upin tekemistä.
1990-luvulla yhdysvaltalaiset televisioyhtiöt vähensivät ylitarjonnan jälkeen komediaohjelmiaan, mutta samalla maassa perustettiin komedialle pyhitetty kaapelikanava Comedy Central. Vuosikymmenen suosituimpia koomikoita olivat Jerry Seinfeld, jolla oli myös oma tilannekomediasarjansa, sekä Chris Rock. Perinteisen stand upin rinnalle syntyi länsirannikolla alternative comedy -tyyli, jonka vapaamuotoinen komiikka rikkoi entisiä rajoja. Tyylin edustajista tunnetuiksi tulivat muun muassa Sarah Silverman, Janeane Garofalo ja Patton Oswalt.
2000-vuosikymmenellä Yhdysvaltain stand up -komiikka elpyi: The Original Kings of Comedyn kaltaiset kiertueet keräsivät suuria yleisöjä ja uusia stand up -klubeja perustettiin jälleen. Myös Internetin, YouTuben, Myspacen ja Facebookin suosio hyödytti stand up -koomikoita, jotka saivat näin uutta yleisöä. Dane Cook nousi suursuosioon ennen kaikkea Internetin ansiosta, ja Jeff Foxworthy menestyi työväenkomiikallaan.
2010-luvun suosituimpiin stand up -koomikoihin kuuluu Louis C.K. Hän myös uudisti stand up -komiikan jakelutapoja myymällä esitystään viiden dollarin hinnalla Internetin kautta, ja moni muu koomikko omaksui pian saman tavan. Hän myös myi liput omille kiertueilleen suoraan omalta sivustoltaan. Podcasteista tuli 2010-luvulla tärkeä kanava monille stand up -koomikoille.
Eurooppalaisiin stand up -koomikoihin, jotka menestyvät hyvin myös Yhdysvalloissa, lukeutuvat ennen kaikkea Eddie Izzard, Ricky Gervais ja Billy Connolly.