Black metalin toinen aalto
Norjalainen black metal > Kirkonpolttojen sarja

Vuosien 1992 ja 1996 välillä Norjassa paloi kymmeniä kirkkoja. Arviot siitä, kuinka moni oli tahallinen tuhopoltto tai sen yritys vaihtelee: Kaaoksen ruhtinaat -kirjan mukaan vuoteen 1996 mennessä ainakin 50 kirkkoa joutui tuhopolton tai sen yrityksen kohteeksi, mutta Evangelical Focus -verkkolehden mukaan Norjassa paloi vuosina 1990–2020 noin 37 kirkkoa. Tuhopoltoissa epäilty oli usein joko black metal -muusikko tai genren fani, mutta osa paloista sai alkunsa esimerkiksi sähkövian vuoksi. Kaikilla tuhopolttajilla ei välttämättä ollut satanistista motiivia.
Ensimmäinen onnistunut kirkonpoltto tapahtui Bergenissä, jossa Fantoftin sauvakirkko paloi 6. kesäkuuta 1992. Paloa luultiin aluksi vahingoksi. Varg Vikernesiä epäiltiin teosta, mutta häntä ei koskaan tuomittu. Kirkko uudelleenrakennettiin vuonna 1997, ja joillekin hevareille siitä tuli eräänlainen pyhiinvaelluskohde. Heinäkuussa 1992 paloi Revheimin kirkko Kvernevikissä ja sen jälkeen Holmenkollenin kappeli Oslossa. Näitä seurasivat Ormøyn, Skjoldin, Hauketon, Åsanen sekä Sarpsborgin kirkkojen tuhopoltot. Viimeksi mainitun sammuttamisessa menehtyi palomies.
Vikernes tuomittiin Åsanen, Storetveitin, Skjoldin sekä Holmenkollenin kirkkojen tuhopoltoista. Vikernes on myöhemmin sanonut, että kirkkoja poltettiin kaveriporukalta saadun hyväksynnän toivossa sekä kostoksi kristinuskolle, jonka katsottiin tuhonneen pohjoismaalaisten alkuperäiset uskomukset. Oikeudenkäynnissään Vikernes ilmoitti, että ”kirkonpoltot ja black metal tulevat uudelleenherättämään norjalaisten tunteet Odinia kohtaan”.
Anders Oddenin mukaan ilmapiiri kärjistyi ja puheet muuttuivat vähitellen teoiksi. Kirkonpoltot jakoivat black metal -harrastajat kolmeen leiriin: yhdet osallistuivat rikoksiin, toisten mielestä kirkonpoltot menivät liian pitkälle, kun taas kolmansille asia oli yhdentekevä. Kjetil Manheimin mukaan asiasta oli puhuttu ”symbolisena teoriana”, mutta hän ei ollut uskonut, että joku todella ryhtyisi sanoista tekoihin. Oddenin mukaan muusikkojen ryhmä muuttui muutamassa kuukaudessa ”terroriverkostoksi”, ja vuoteen 1993 mennessä tilanne oli eskaloitunut jo siihen pisteeseen, ettei kukaan kyennyt sitä enää hillitsemään.
Oddenin ja Manheimin mukaan Aarseth ja Vikernes suunnittelivat räjäyttävänsä Nidarosin tuomiokirkon Mayhemin ensimmäisen studioalbumin De Mysteriis Dom Sathanasin (1994) julkaisun kunniaksi; albumin kannessa on katedraalin kuva. Suunnitelma tuskin olisi onnistunut, sillä tuomiokirkko on iso kivinen rakennus, eikä Aarsethilla ja Vikernesillä ollut riittävästi räjähdysainetta. Manheimin mukaan Aarseth oli kuitenkin suunnitelmansa kanssa tosissaan ja olisi ainakin yrittänyt, jollei olisi kuollut ennen albumin julkaisua. Encyclopedia of White Powerin mukaan Vikernesin hankkimat räjähteet oli tarkoitettu vasemmistoradikaalien ja anarkistien kokoontumispaikan Blitz Housen tuhoamiseen. Vikernes itse väittää varastoineensa räjähteet Venäjän tai Yhdysvaltain hyökkäyksen varalta.
Kjetil Manheimin mielestä kirkonpoltoissa olisi voinut olla järkeä, mikäli ne olisi tarkoitettu symbolisiksi teoiksi. Näin ei hänen mukaansa kuitenkaan ollut, vaan motiivina oli halu saada hyväksyntää liikkeen sisällä. Ihmiset saattoivat esimerkiksi soittaa Manheimille kertoakseen suunnitelmistaan etukäteen, koska halusivat huomiota. Manheimin mukaan kunnia teoista meni kuitenkin black metal -liikkeen johtohahmoille, kun taas yksittäiset tuhopolttajat nähtiin pelkkinä ilkivallan harjoittajina. Mayhemin rumpali Jan Axel ”Hellhammer” Blombergin mielestä kirkkojen sijaan olisi pitänyt polttaa moskeijoita ja hindutemppeleitä, sillä ne eivät olleet ”ikivanhaa norjalaista taidetta” vaan ”ulkomaisia kirkkoja”.
Kirkonpoltot herättivät niin paljon huomiota, että black metal -piirien rikoksia oli vaikea pitää salaisuutena. Helvetessä liikkeen jäsenet kehuskelivat teoillaan, ja huhut levisivät. Rikokset olivat kuitenkin tärkeitä ryhmäidentiteetin kannalta. Terje ”Tchort” Vik Schein mukaan ”olimme todellisuudesta irrallaan. Meillä oli mahdottomia haaveita. 17–19-vuotiaat tuntevat itsensä kuolemattomiksi, kun he ovat samanmielisessä seurassa”.
Alakulttuurin jäsenet syyllistyivät myös muuhun ilkivaltaan, murtovarkauksiin ja hautojen häpäisyyn. Norjan tapahtumien vuoksi black metaliin viitataan Suomessa toisinaan nimityksellä ”kirkonpolttohevi” tai ”norjalainen kirkonpolttohevi”.