stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomeen saapuneiden tataarien nimistä
H

Hairetdin / Hairedin, Abdulhai (1907–1957), Abdulhamid (1913–?)
Hairetdin, Alautdin (1869–1928)
Hairetdin, Fazlulla (1880–1955)
Hairetdin, Kafiatulla (1875–1947)
Hairetdin, Salahetdin (1881–1960)
Hairulla, Zinnetulla (1892–1965), Hamze (1907–?)
Hakim, Veli Ahmed (1882–1970)
Hakimdshan, Ibrahim (1880–1962), Siddik (Hakimsan; 1880–1961), Aisa (Hakimsan; 1896–1972)
Hamidulla, Nisametdin (1863–1940), Hisametdin (1864–1949)
Hamidulla / Hamidullen, Mustafa (1883–1943)
Hasan, Husein (1879–1928), Samaletdin (1880–1934)
Hasan, Bilaletdin (1874–1948)
Hisametdin, Abdraham (1886–1953)
Hudaibirdi, Ahmedshan (1876–1954)
Husnetdin, Hasan (1880–1948)
I

Ibrahim, Ismail (1884–1965)
Imametdin, Amirdshan (1891–?)
Imametdin, Salahetdin (1899–1974)
Ismail, Mustafa (1864–?), Safa (1869–1941)
Issatulla, Hasan (1900–?), Mustafa (1906–?)
J

Josipov, Hamze (1877–1947)
Josipov, Abdulla (1892–1965)
Josepoff, Sadik (1896–1964)
K

Kafiatulla, Ymär (1895–1960)
Kanykoff, Silaletdin (1866–1930), Hasan (1880–1954)
Korbangali, Mirsiaf (1882–1967), Ymär (Kurbanali; 1888–1957)
M

Muhamedin, Cemaletdin (Osman; 1890–1952)
Muhamedshan, Ahmedshan (1886–1970)
Muhammadieff, Seifetdin (Osman; 1895–1978)
N

Nasibulla / Nasibullen, Neuman (1890–1966) , Abduldeyyin (Karatau; 1893–1953), Ymär (1895–1964)
Nasretdin, Fähretdin (1890–1954)
Neuman, Husein (1885–1956)
Nisametdin, Muhetdin (1874–1936)
Nisametdin, Safiullah (1874–1945)
R

Rahmatulla, Ahmedshan (1877–?), Hamze (1886–1944)
S

Saadetdin, Bedretdin (1878–1966), Hairetdin (1882–1950)
Saber, Sadik (1885–?), Abdulkabir (1888–1944), Sjöfär (Sabir; 1897–1942)
Sadik, Halilulla (1866–?), Aisa (1876–1949), Suleiman (1883–1961)
Sadik, Bilaletdin (1865–1947)
Sadik, Yusuf (1867–1931)
Sadik, Idiatulla (1872–1950)
Sadik, Siddik (1886–1945)
Sadri, Semiulla (1885–1955)
Salah, Mustafa (1886–1960)
Salavat, Alautdin (1860–1930), Osman (1877–?)
Sali, Safiulla (Tashbulat; 1893–1971)
Samaletdin, Imadetdin (1880–1967), Letfulla (1883–1920), Ahmedshan (1886–1955), Hasan (1891–1960)
Samarhan, Hairetdin (1878–1929)
Samlihan, Kemaletdin (1884–1947)
Schakir / Şakir, Husein (1881–1950), Hairulla (1889–1955), Abdulla (1900–1983)
Schakir, Safa (1872–1952)
Schamaletdin / Şamaletdin, Mustafa (1887–1954), Zeynülbeshar (1889–1954)
Schamaletdin, Celaletdin (Taschbulat; 1878–1959)
Seifetdin, Bilaletdin (1886–1937)
Seifulla, Husein (1881–1985)
Sekam, Abdulkuddus (1880–1947)
Siaetdin, Ismail (1887–1936)
Siaetdin, Abdulla (1889–1947)
Suleiman, Husein (1904–?)
T

Toktamesh, Ibrahim (1897–1979)
Tuganay, Hakim (1902–1983)
V

Vahid, Hairetdin (1876–1945)
Virgas, Osman (1872–?)
W

Wafin, Zinnetulla (1886–1941)
Muita

Joitain muita (myöhempiä tai ei-misääriläisiä) Suomeen saapuneita muslimisiirtolaisia, jotka sulautuivat joko tataariyhteisöön tai kantaväestöön.
Akinskij, Ali Sader (kazanintataari?)
Alibek, Velibek (lezgi)
Alizade, Mahmud (azeri)
Bedeutdin, Safa
Hairetdin / Hairedin, Schakir
Halikoff, Abdurrahman (kaukasialainen)
Hamido, Toivo (avaari)
Kenschahmet, Ömmet (kazakki)
Mohammed, Abdülber (kazanintataari)
Murtazin, Gibadulla (keskiaasialainen)
Osman, Ismirza (kazakki)
Rami, Arif (kazanintataari)
Riza, Ismail (azeri)
Sadik-Ogli, Rahim (azeri)
Sarijeff / Sarmavuo, Haciahmed (astrahanintataari?)
Schakir, Habibur-Rahman (kazanintataari)
Selimgerei, Iskender (kazanintataari)
Tahir, Zuhur (uzbekki)
Taschitdin, Vildan (kazanintataari)
Bälinge

| Bälinge |
| --- | --- |
 Bälinge
 Koordinaatit: 65°37′55″N, 21°56′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Kunta:  Luulaja
Väkiluku (31.12.2023):  297
Bälinge on taajama Luulajan kunnassa Norrbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 297 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Ersnäs

| Ersnäs |
| --- | --- |

 Ersnäs
 Koordinaatit: 65°32′17″N, 21°46′38″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Kunta:  Luulaja
Väkiluku (31.12.2023):  496
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ersnäs on taajama Luulajan kunnassa Norrbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 496 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Brändön

| Brändön |
| --- | --- |
 Brändön
 Koordinaatit: 65°41′49″N, 22°20′23″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Kunta:  Luulaja
Väkiluku (31.12.2023):  350
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brändön on taajama Luulajan kunnassa Norrbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 350 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Toivo Korhonen (arkkitehti)

Toivo Korhonen vuonna 1957.
Lauritsalan kirkko.
Toivo Sakari Korhonen (15. heinäkuuta 1926 Kuopio – 10. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Ura

Korhosen isä oli ammatiltaan seppä. Korhonen meni jatkosodan aikana 17-vuotiaana vapaaehtoisena armeijaan. Sodan jälkeen hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1947 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1952. Korhonen työskenteli suunnittelijana 1948–1951 Kuopion kaupungin rakennustoimistossa, 1950–1951 Veikko Leisténin ja 1953–1954 Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa sekä 1954–1955 Asuntohallituksessa. Vuodesta 1955 hänellä oli oma toimisto. Korhonen voitti useita koti- ja ulkomaisia arkkitehtuurikilpailuita. Hänen tuotantonsa edustaa jälkimodernia rationaalista suunnittelua. Hänen tuotantonsa on monipuolinen ja hän oli yksi elementtirakentamisen edelläkävijöitä Suomessa.
Korhosen läpimurto oli Tampereen yliopiston päärakennuksen suunnittelukilpailun voittaminen. Vuonna 1958 hän voitti myös yhdessä Jaakko Laapotin kanssa kilpailun Lauritsalan kirkosta. Vuonna 1969 valmistunut kirkko edustaa yksilölliseen ilmeeseen pyrkivää modernia arkkitehtuuria, mutta samalla myös betonibrutalismin ihanteita. Kirkon erikoisessa suippenevassa kattorakenteessa käytettiin ensimmäistä kertaa Suomessa liukuvalutekniikkaa. Kansainvälistäkin kiinnostusta herätti Korhosen itselleen Helsingin Lauttasaareen suunnittelema atriumtalo. Vuonna 1960 valmistunut rakennus tehtiin puuelementtitekniikalla, ja sen suojaisa sisäpiha on sijoitettu talon keskelle.
Suomessa Korhosen suunnittelemista rakennuksista kyseenalaista huomiota saivat osakseen muun muassa Helsingin niin sanottu uusi Heimolan talo (1972) ja Kuopion Saastamoisenkulma (1977), joiden tieltä purettiin historialliset arvorakennukset.
Korhonen suunnitteli myös kokonaisia asuinalueita, kuten Espoon Matinkylän Mäntykallion kaupunginosan sekä Ristiinan Pelloksen asuin- ja teollisuusalueen asemakaavoineen 1960-luvun alussa. Pelloksessa ja muuallakin hän teki yhteistyötä vuorineuvos Aarne J. Aarnion omistaman rakennusliike Palkki Oy:n kanssa. 1970-luvulla hän suunnitteli Länsi-Saksan Wulfeniin Finnstadt-nimisen asuinalueen sekä vuonna 1976 Proyecto Experimental de Vivienda -nimisen koetaloalueen Perun pääkaupunkiin Limaan.
Rakennuksia

Korhosen tai hänen arkkitehtitoimistonsa suunnittelemia:
Yhteiskunnallisen korkeakoulun päärakennus (nyk. Tampereen yliopisto), Tampere (1960)
oma kotitalo Helsingin Lauttasaaressa (1960, Jaakko Laapotin kanssa)
Munkkivuoren yhteiskoulu (nyk. Helsingin ranskalais-suomalainen koulu), Helsinki (1960, laajennettu 1990-luvulla)
Kotkan liikekeskus, Kotka (1960, korvattu 2000-luvulla kauppakeskus Pasaatilla)
Mäntykallion asuinalue, Matinkylä, Espoo (1963)
Kiveriön (kansa)koulu, Lahti (1964, purettu 2015)
Pelloksen tehdasalueen rakennukset, Ristiina (1963–1964, 1968–1969)
Pelloksen asuinalue, asemakaava ja 15 kerrostaloa asuntoalueilla I, II ja III, Ristiina (1963–1964, 1967–1968, 1970)
Pelloksen ostoskeskus, Ristiina (1965)
Kuopion klassillinen lyseo, Kuopio (1965)
Valmetin vanha pääkonttori (myöh. Kaartin poliisitalo), Punanotkonkatu 2, Helsinki (1965, purettu 2018)
Kuopion teknillinen oppilaitos, Kuopio (1966, laajennus 1987)
Liiketalo, Annankatu 21, Helsinki (1967)
Pukinmäen ostoskeskus, Helsinki (1968, purettu 2008)
Puistolan liikekeskus, Helsinki (1968–1970)
Lauritsalan kirkko, Lappeenranta (1969, Jaakko Laapotin kanssa)
Pellosniemen kansakoulu, Ristiina (1970)
Maxi-Market, Leppävaara, Espoo (1971, purettu 2003)
urheilutalo Kisakaari, Pellos, Ristiina (1971)
uusi Heimolan talo, Yliopistonkatu 5, Helsinki (1972)
Finnstadt, Neue Stadt Wulfen, Saksan liittotasavalta (1972)
Pukevan tavaratalo (myöh. Kauppakeskus Kaisa), Helsinki (ensimmäinen osa ja pysäköintitalo 1973, laajennus 1984, kaikki purettu 2010)
Centrum-tavaratalo, Joensuu (1973, muutettu 2000-luvulla)
Proyecto Experimental de Vivienda, Lima, Peru (1976)
Helsingin yliopiston hallintorakennus, Yliopistonkatu 4, Helsinki (1977, muutettu 2017)
Saastamoisenkulman liiketalo (myöh. Anttila), Kauppakatu 41, Kuopio (1977)
Sampotalo, Vaasa (1978)
Maaliikenne oy:n toimistotalo (nyk. Postipuiston Tähti), Pohjois-Pasila, Helsinki (1979, muutettu asuintaloksi ja korotettu 2020–2022)
Pasilan poliisitalo, Helsinki (1982)
Tampereen teknillisen korkeakoulun päärakennus, Hervanta, Tampere (1983)
Tampereen teknillisen korkeakoulun Rakennustalo, Hervanta, Tampere (1984)
Kontulan metroasema, Helsinki (1986)
Myllypuron metroasema, Helsinki (1986)
Finnmapin pääkonttori (myöh. Telia Finlandin pääkonttorin osa), Teollisuuskatu 15, Helsinki (1987, laajennus 1990)
Mellunmäen metroasema, Helsinki (1989)
Rakennuksia > Yksittäisiä asuinkerrostaloja ja rivitaloja

Koivikkotie 20–22, Maunula, Helsinki (1956)
Hämeentie 85–89, Helsinki (1957)
Punahilkantie 8, Roihuvuori, Helsinki (1957)
Alppikatu 8, Helsinki (1959)
Fleminginkatu 23, Helsinki (1960)
Annankatu 8, Helsinki (1960)
Risto Rytin tie 28, Kulosaari, Helsinki (1960)
Ståhlbergintie 3, Kulosaari, Helsinki (1960)
Porthaninkatu 6, Helsinki (1961)
Lauttasaarentie 43, Helsinki (1961, Sakari Halosen kanssa)
Niemenmäenkuja 1, Helsinki (1961)
Niemenmäenkuja 2, Helsinki (1962)
Niemenmäenkuja 3, Helsinki (1962)
Asunto Oy Satakallio, Porvoonkatu 1–9, Helsinki (1961–1963)
Asunto Oy Mäntykallio, Kuhatie 12–18, Espoo
Kirstinkatu 13, Helsinki (1962)
Punahilkantie 3, Roihuvuori, Helsinki (1962)
Castréninkatu 20, Helsinki (1963)
Inarintie 16, Helsinki (1963)
Suursuontie 10, Maunula, Helsinki (1963)
As. Oy Matinkallio, Koukkuniemi, Matinkylä, Espoo (1964)
Hallituskatu 10, Kuopio (1964)
Tapanintori, Liiketie 22, Helsinki (1966)
Viklakuja 5, Lauttasaari, Helsinki (1968)
Puistokaari 2, Lauttasaari, Helsinki (1968)
Albertinkatu 20, Helsinki (1970)
Kalevankatu 49, Helsinki (1970)
Kirstinkatu 7, Helsinki (1970)
Metsäpurontie 9, 10, 11 ja 13, Maunula, Helsinki (1972–)
Särkiniementie 9, Lauttasaari, Helsinki (1973)
As Oy Puistonportti, Lauttasaari, Helsinki (1973, muutettu 2019)
Pakkamestarinkatu 2, Itä-Pasila, Helsinki (1974)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toivo Korhonen (arkkitehti) Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland 
Tampereen yliopiston päärakennus.
Pukevan tavaratalo Helsingissä vastavalmistuneena vuonna 1973.
Christian Gross

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Christian Jürgen Gross
Syntymäaika: 14. elokuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka: Zürich, Sveitsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1972–1976 |  Grasshopper |  |  |
| 1976–1978 |  Lausanne | 51 | (14) |
| 1978–1980 |  Neuchâtel Xamax | 50 | (3) |
| 1981–1985 |  St. Gallen | 109 | (11) |
| 1985–1987 |  Lugano |  |  |
| 1987–1988 |  Yverdon |  |  |
Maajoukkue
| 1978 |  Sveitsi | 1 | (0) |
Valmennusura
1988–1993:  Wil
1993–1997:  Grasshopper
1997–1998:  Tottenham
1999–2009:  Basel
2009–2010:  VfB Stuttgart
2011–2012:  Young Boys
2014–2016:  Al Ahli
2016–2017:  Al Ahli
2018–2019:  Zamalek
2019–2020:  Al Ahli
2020–2021:  Schalke
2024–:  Zamalek

Christian Gross (s. 14. elokuuta 1954) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Joulukuusta 2024 lähtien hän on valmentanut egyptiläistä Zamalekia.
Ura valmentajana

Gross aloitti valmennusuransa FC Wilssä 1988. Hän nosti seuran neljänneltä sarjatasolta aina toiseksi korkeimmalle sarjatasolle saakka. Hyvä menestys pienessä Wilissä poiki Grossille sopimuksen Sveitsin suurseuroihin lukeutuvan Grasshopper-Club Zürichin kanssa 1993.
Heinäsirkoissa Gross vaikutti neljä vuotta ja voitti uransa ensimmäisen Sveitsin cupin 1994 ja liigamestaruuden 1995. Neljän Grasshoppers-vuoden jälkeen Gross kokeili siipiään Englannin Valioliigassa, mutta ura Tottenhamissa jäi lyhyeksi.
Hän siirtyi vuonna 1999 kotimaansa Superliigan Baselin päävalmentajaksi. Grossin johdolla Basel on noussut 2000-luvulla Sveitsin eliittiin. Seura juhli hänen alaisuudessaan neljää mestaruutta vuosina 2002–2008. Kaudella 2001/02 hän johdatti joukkueensa Mestarien liigassa aina toiselle kierrokselle saakka. Vuonna 2008 hänet valittiin Axpo Super Leaguen vuoden valmentajaksi.
Hän sai potkut tehtävistään toukokuussa 2009 Baselin jäätyä FC Zürichin jälkeen toiseksi Sveitsin mestaruuskamppailussa.  Joulukuussa 2009 Gross palasi valmennustehtäviin, kun Saksan Bundesliigassa putoamiskamppailuun vajonnut VfB Stuttgart teki hänen kanssaan vuoteen 2011 ulottuvan sopimuksen.  Gross sai Stuttgartin pelin kulkemaan ja seura nousi lopulta putoamiskamppailusta kuudenneksi. Seura nähdään näin ollen Eurooppa-liigassa kaudella 2010/11.
Kausi 2010/11 lähti Stuttgartilta käyntiin yskähdellen ja joukkue voitti vain yhden kauden seitsemästä ensimmäisestä ottelusta. Stuttgart vajosi liigan jumboksi ja lokakuussa 2010 Gross sai potkut tehtävistään.
Toukokuussa 2011 uutisoitiin, että Gross siirtyy kesällä BSC Young Boysin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella.  Grossin pesti Bernissä jäi yhteen kauteen, sillä kolmas sija liigassa ei seurajohtao tyydyttänyt ja hän sai potkut kauden jälkeen.
Kesällä 2014 Grossista tuli Saudi-Arabian valioliigassa pelaavan Al-Ahlin päävalmentaja.  Gross luotsasi seuran kaudella 2015/16 Saudi-Arabian liigamestariksi 32 vuoden tauon jälkeen. Menestyksestä huolimatta Gross ei jatkanut sopimustaan kauden jälkeen. Hän kuitenkin palasi Al-Ahliin jo lokakuussa 2016, kun seura palkkasi hänet erotetun José Manuel Gomesin seuraajaksi. Kahdella seuraavalla Grossin kaudella Al-Ahli sijoittui Saudi-Arabian liigassa toiseksi.
Kauden 2017/18 jälkeen Gross siirtyi egyptiläisen Zamalekin päävalmentajaksi. Grossin johdolla Zamalek voitti historiansa ensimmäistä kertaa CAF Confederation Cupin mestaruuden toukokuussa 2019. Mestaruudesta huolimatta Zamalek erotti Grossin toukokuun lopussa 2019.
Lokakuussa 2019 Grossista tuli kolmannen kerran Al-Ahlin päävalmentaja. Hän sai kuitenkin potkut jo helmikuussa 2020.
Joulukuun lopussa 2020 Gross allekirjoitti kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Saksan Bundesliigan viimeiseksi juuttuneen Schalken kanssa. Hänestä tuli jo kauden 2020/21 neljäs päävalmentaja seuran peräsimessä. Grossin johdolla Schalke voitti vain yhden pelaamistaan kymmenestä ottelusta. Hän sai potkut helmikuun lopussa 2021.
Joulukuussa 2024 Gross palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli toistamiseen Zamalekin päävalmentaja.
Meriitit valmentajana

CAF Confederation Cup: 2019
Egyptin supercup: 2018
Saudi-Arabian mestaruus: 2016
Saudi Crown Prince Cup: 2015
Saudi King Cup: 2016
Sveitsin mestaruus (6): 1995, 1996, 2002, 2004, 2005, 2008
Sveitsin Cup (5): 1994, 2002, 2003, 2007, 2008
Äiti-muistomerkki

Äiti-muistomerkki on arkkitehti Jorma Palorannan vuonna 2002 tekemä muistomerkki Alavieskan keskustassa kirjastotalon edessä. Teos on tehty äitien ja Alavieskasta alkaneen äitienpäivän vieton muistoksi. Suomen ensimmäinen äitienpäiväjuhla pidettiin Alavieskassa heinäkuussa 1918. Juhlassa tarjoiltiin teetä, mutta vieraita pyydettiin tuomaan omat kupit ja sokerit mukanaan.
Alavieskan kunnanvaltuutettu Aili Nuorala käynnisti muistomerkkihankkeen aloitteellaan ja toimi aktiivisesti sen toteutuksessa.
Kadoksissa (vuoden 2003 elokuva)

| Kadoksissa> The Missing |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ron Howard
Käsikirjoittaja:   Thomas Eidson  Ken Kaufman 
Perustuu:  Thomas Eidsonin romaaniin The Last Ride
Tuottaja:   Brian Grazer  Ron Howard  Daniel Ostroff 
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Salvatore Totino
Leikkaaja:  Dan Hanley
Pääosat:   Cate Blanchett  Tommy Lee Jones  Evan Rachel Wood  Jenna Boyd 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Revolution Studios  Imagine Entertainment Productions 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  23. huhtikuuta 2003
Kesto:  137 min
Alkuperäiskieli:  englanti, espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadoksissa (The Missing) on Ron Howardin ohjaama elokuva vuodelta 2003. Se perustuu Thomas Eidsonin romaaniin The Last Ride.
Juoni

1880-luvun New Mexicossa Samuel Jones saapuu tyttärensä Magdalena "Maggie" Gilkesonin taloon toivoen saavansa sovinnon tämän kanssa hylättyään hänet ja äitinsä vuosikymmeniä sitten. Hän ei pysty antamaan hänelle anteeksi, koska hänestä tuntuu, että hän aiheutti hänen äitinssä varhaisen kuoleman, ja kääntää hänet pois seuraavana aamuna.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cate Blanchett  | … |  Maggie Gilkeson   |
|  Tommy Lee Jones  | … |  Samuel Jones    |
|  Evan Rachel Wood  | … |  Lilly Gilkeson   |
|  Jenna Boyd  | … |   Dot Gilkeson   |
|  Aaron Eckhart   | … |  Brake Baldwin   |
|  Val Kilmer   | … |  luutnantti Jim Ducharme   |
Suihkugeeli

Suihkugeeliä pullossa.
Suihkugeelejä kaupan hyllyllä.
Hyytelömäistä suihkusaippuaa.
Suihkugeeli tai suihkusaippua on vartalon pesuun tarkoitettu pesuaine. Palmoliven perustaja B.J. Johnson kehitti suihkugeelin 1900-luvun aikana suosituksi nousseen nestesaippuan pohjalta: nestesaippuan hän oli keksinyt vuonna 1865 ja alkanut myydä sitä vuonna 1898.
Suihkugeelit ovat tavallisesti verrattain viskooseja eli paksuja nesteitä, joiden pH on 6–7 välillä. Joihinkin suihkugeeleihin on sekoitettu pieniä muovihelmiä, jotka lasketaan mikromuoviksi. 2010-luvun jälkipuoliskolla monet valtiot kielsivät muovihelmiä sisältävien suihkugeelien myynnin ja valmistuksen sillä perusteella, että helmet ovat geelissä tarpeettomia ja ajautuvat jäteveden mukana mereen. Helmiä korvaamaan on kehitetty eri vaihtoehtoja, kuten selluloosarakeita, kasviperäisiä jauheita ja siemenmurskaa.
Kemiallinen koostumus

Suihkugeelin sisältämät tensidit sisältävät sekä rasva- että vesiliukoisia ainesosia ja poistavat niiden avulla iholle kertyneen lian ja rasvat. Kaksi yleistä suihkugeeleissä käytettyä tensidiä ovat ammoniumlauryylisulfaatti ja natriumlauryylisulfaatti. Ne myös vaahtoavat ja alentavat saippuan jäätymislämpötilaa. Suihkugeelien tensideinä käytetään myös alkyyliglukosideja, tauraatteja ja sulfosukkinaatteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suihkugeeli Wikimedia Commonsissa
Seppo Wilska

| Seppo Ilmari Wilska |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. elokuuta 1920 Pälkäne
Kuollut: 6. helmikuuta 2000 Lappeenranta
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Tekniikantutkija
Seppo Ilmari Wilska (21. elokuuta 1920 Pälkäne – 6. helmikuuta 2000 Lappeenranta) oli suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kemian tekniikan professori. Hän tutki epäorgaanista ja teknistä kemiaa ja pigmentti- ja maaliteknologiaa.
Wilska valmistui ensin diplomi-insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1952. Hän oli vuosina 1946–1955 Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina, 1955–1960 epäorgaanisen kemian teknologian vt. professori ja 1960–1973 YK:n tekninen neuvonantaja Iranissa, Libyassa ja Sri Lankassa. Vuonna 1962 hän siirtyi Kemira Oy:öön tutkimuspäälliköksi ja oli 1974–1987 Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kemian teknologian professori.
Seppo Wilskan serkku oli professori Alvar Wilska.
MV-media

| MV-media |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  www.mvlehti.net
Tyyppi:  vastamedia
Kielet:  suomi
Luonut:  Ilja Janitskin
Avattu:  2014
MV-media (MV??!!, aiemmin Mitä Vittua? ja MV-lehti) on vuonna 2014 Espanjassa perustettu suomenkielinen vastamediasivusto. MV-median oman kuvauksen mukaan se on kansallismielinen, puoluepoliittisesti riippumaton ja anti-globalistinen uutispalvelu.
MV-mediaa on arvosteltu muualta kopioitujen, tarkistamattomien ja keksittyjen uutisten levittämisestä, salaliittoteorioita tukevien juttujen julkaisemisesta sekä ihmisten yksityisyyden loukkaamisesta. Sivustoa on pidetty myös rasistisena ja vihaa lietsovana, ja se on näiden takia myös ollut poliisitutkinnan kohteena. Sivuston perustaja on Ilja Janitskin. Janitskin jättäytyi toiminnasta pois vuodenvaihteessa 2017–2018, ja hänen tilalleen uudeksi vetäjäksi tuli Juha Korhonen. Donetskin kansantasavallan edustaja Janus Putkonen aloitti päätoimittajana huhtikuussa 2019.
Ukraine Crisis Media Center -ryhmän mukaan Putkosen aikana MV-lehden sisältö on ollut osa Venäjän ja Itä-Ukrainan separatistialueiden informaatiosodankäyntiä.
Historia > Perustaminen

MV-lehden perustaja ja päätoimittaja oli Barcelonassa asuva Ilja Janitskin. Janitskin oli 2000-luvulla yhden numeron verran ilmestyneen Absolute-lehden toinen perustaja. MV-lehden hän avasi vuoden 2014 lopulla. Janitskinin mukaan Suomen tiedotusvälineet ottavat uutisensa Yhdysvalloista, jossa viestimiä hallitsevat juutalaiset ja koska esimerkiksi palestiinalaisten tilanteesta ei uutisoida Suomessa juuri mitään, hän halusi MV-lehdellä tarjota tälle vaihtoehdon.
Erityisesti MV-lehti paljastaa hänen mukaansa uutisia, joita Suomen suurin viestintäyhtymä Sanoma pimittää tai vääristelee. Janitskin kertoi nimenneensä ja perustaneensa sivuston alun perin vitsinä, mutta sivuston saatua suosiota sen toimittamisesta tuli hänelle päätyö. Idea ilmaisusta ”Mitä vittua?” lehden nimenä on peräisin elokuvasta Vares – yksityisetsivä (2004). Sivuston perustaja kertoi kysyneensä luvan nimen käyttöön elokuvan tuottajalta Markus Seliniltä. Sivuston alkuperäinen verkkotunnus oli mitavittua.net. Vuoden 2015 maaliskuussa se muutettiin muotoon mvlehti.net.
Ilja Janitskinilla oli MV-lehden lisäksi myös muita sivustoja kuten englanninkielinen whatdafuck.com, uberuutiset.fi ja thehealth.fi. Ylen toimittaja Johanna Vehkoo liitti Janitskin sivustojen joukkoon myös syytettyjen henkilötietoja levittelevän Finleaksin ja mobiilimarkkinointia kauppaavan SMS Gatexin.
Kesäkuussa 2016 Ilja Janitskin kertoi siirtävänsä sananvapaussyistä lehden kotipaikan Irlantiin ja muuttavansa lehden maksulliseksi. Helsingin käräjäoikeuden otettua Janitskinin vangitsemisen käsittelyyn tarjosi Janus Putkonen hänelle turvapaikkaa "Donetskin kansantasavallasta".
Historia > Palveluntarjoajan vaihtuminen

MV-lehti toimi Aleksi Kinnusen NPNetworkingilta vuokratulla virtuaalipalvelimella heinäkuuhun 2016 asti, jolloin Kinnunen irtisanoi sopimuksen. Taustalla oli se, että poliisi on pyytänyt käräjäoikeudelta määräystä sivuston sulkemiseksi, mutta palveluntarjoaja irtisanoi sopimuksen jo ennen käräjäoikeuden päätöstä. Kinnunen, joka on tunnettu myös Ylilauta-sivuston perustamisesta, perusteli irtisanomista sillä, että palvelintilan vuokraamista pidettiin hänen henkilökohtaisena kannanottonaan. Lehti jatkoi toimintaansa muutaman tunnin tauon jälkeen toisella palvelimella. 19. elokuuta 2016 Helsingin käräjäoikeus hylkäsi Helsingin poliisilaitoksen vaatimukset MV-lehden sulkemisesta. Päätös perusteluineen on salainen. Poliisi ei hämmästellyt päätöstä, sillä kaikkiaan kymmenistä rikosilmoituksista on meneillään vasta esitutkintavaihe.