Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat (koripallo)
Miesten edustusjoukkueen vaiheet > 1980-luku

Kausi 1980–1981 jatkoi edellistä katastrofia. Joukkue oli paperilla Suomi-sarjan nimekkäin ja siinä pelasi kolme jenkkivahvistusta (silloisten sääntöjen mukaan eri aikaan) ja mm. tuolloinen miesten maajoukkueen ykköstakamies Matti Mikkonen, joka oli valittu nuorten EM-kisojen parhaaksi pelaajaksi vuonna 1979. Tästä kokoonpanosta huolimatta nousu takaisin divariin onnistui vasta seuraavalla kaudella, kun joukkuetta oli taas nuorennettu.
Kauteen 1982–1983 HoNsU lähti hakemaan suoraan nousua mestaruussarjaan. Tämän takeena oli joukkueeseen tullut ensimmäinen kotimainen ammattipelaaja Jouko Heikkinen, joka toi ammattimaisuutta koko seuran asenteeseen. Lisäksi seuran A-nuoret olivat keväällä 1982 sijoittuneet A-poikien SM-sarjassa toiseksi, joten nousu oli pohjustettu vankasti. HoNsU:n puolesta ylempään sarjaan nousi Gerald Leen johdolla Helsingin NMKY valmentajanaan Eero Saarinen. Monella tavalla Namikan esimerkkiä noudattaen HoNsU sitten nousi seuraavalla kaudella ensimmäistä kertaa mestaruussarjaan. Valmentajaksi hankittiin ammattimies Seppo Sonkeri ja harjoittelua lisättiin roimasti.
Ensimmäisellä mestaruussarjakaudellaan HoNsU ei saavuttanut menestystä. Yhdysvaltalaisvahvistus Greig Robinsson oli ihan kelpo pelimies ja teki myöhemmin Belgiassa sangen näyttävän uran. Hän oli silloin kuitenkin vielä liian nuori koviin peleihin ja yleensä Robinsson teki kovimmat suorituksensa vasta siinä vaiheessa, kun peli oli jo ratkaistu. Niinpä taas kerran vaihdettiin miestä: tilalle tullut Richard Laurel teki sen minkä pystyi, mutta kauden jälkeen käteen jäi voittosuhteella 7–36 runkosarjan viimeinen sija ja putoaminen sarjasta.
Kausi 1985–1986 pelattiin divarissa ilman ulkomaalaisia vahvistuksia. HoNsU pysyi putoamisesta huolimatta sangen hyvin koossa ja joukkueessa pelasi Heikkisen ja Mikkosen lisäksi mm. vuoden koripalloilijaksi myöhemmin valittu Petteri Nieminen ja viimeistä kauttaan palloillut Kimmo Tarkkio, joka sittemmin jatkoi urheilu-uraansa jalkapallon puolella. Valmentajaksi tuli naapuriseura Weikoista Ensio Helimäki, joka nousi HoNsUn mukana valtakunnan eliittiin. Kausi oli menestys ja päättyi sarjanousuun.
Kesällä 1986 seurajohto panosti koripallon edustusjoukkueeseen. Jo ennestään nimivahvaan joukkueeseen hankittiin Pertti Marttila KTP:stä, viisi kautta Uudenkaupungin Urheilijoita edustanut jenkkivahvistus Ray White ja Hongan takamiestaituri Petteri Kuusela. Huonot uutiset ympäröivät joukkuetta jo ennen kuin kausi ehti alkaa: Marttila rikkoi pelaajasopimuksen ja jäi Kotkaan, Ray White taas ajoi kolarin ja häipyi maasta rattijuopumusepäily niskassaan. Vastoinkäymiset kuitenkin nivoivat joukkueen yhteen ja sarjapaikka uusittiin helposti.
Kausi 1987–1988 sujui HoNsU:lta mestaruussarjassa jo rutiinilla. Voittosuhteella 17–32 seura sijoittui runkosarjan kuudenneksi, niukasti neljän joukkueen pudotuspelien ulkopuolelle, jonne HoNsU:n nenän edestä eteni ToPo yhteensä 18 voitolla.
Seuraavalle kaudelle HoNsU sai riveihinsä maajoukkueen ykkössentterin Pekka Markkasen, jonka johdolla lähdettiin hakemaan mestaruutta. Finaaleissa tuli vastaan vanha kilpakumppani Helsingin NMKY. HoNsU johti finaalisarjaa jo voitoin 2-1 ja johtipa vielä neljättä finaalipeliä Helsingin Urheilutalolla lähes kymmenellä pisteellä vielä viitisen minuuttia ennen loppua. Ratkaisuhetkillä Pekka Markkanen pääsi yksin läpi ja päätti katkaista entisen seuransa Namikan selkärangan komealla donkilla, joka kuitenkin osui takarautaan ja kimposi takaisin kentälle. Tästä sisuuntunut Namika sai rivinsä järjestykseen ja käänsi pelin edukseen vieden voiton kahdella pisteellä. Viimeisessä pelissä Namika oli sitten selvästi parempi ja juhli mestaruutta.