Maurice Merleau-Ponty
Elämä ja ura

Maurice Merleau-Ponty suoritti koulunsa pariisilaisissa Janson-de-Sailly ja Louis-le-Grande-lyseoissa ja valmistui vuonna 1930 École normale supérieure -yliopistosta. Opiskeluaikoinaan Écolessa Merleau-Ponty tutustui häntä kolme vuotta vanhempaan Jean-Paul Sartreen, josta myöhemmin oli tuleva hänen ystävänsä, työtoverinsa ja kiistakumppaninsa. Ennen varsinaista tuottavaa kauttaan, Merleau-Ponty työskenteli 1930-luvulla filosofian opettajana, minkä yhteydessä hän tutustui Claude Lévi-Straussiin ja Simone de Beauvoiriin, ja perehtyi G. W. F. Hegelin Hengen fenomenologiaan ja vuosikymmenen lopulla myös Edmund Husserlin kirjoituksiin – jotka tekivät häneen kaikista suurimman vaikutuksen.
Ensimmäisen julkaistun teoksensa Le Structure de Compartement Merleau-Ponty sai valmiiksi vuonna 1938, tosin se julkaistiin vasta vuonna 1942. Toimiessaan Ranskan miehityksen aikana vastarintaliikkeessä, Merleau-Ponty joutui uudestaan tekemisiin Sartren kanssa, ja he huomasivat jakavansa kiinnostuksen Husserliin ja Martin Heideggeriin. Sartre julkaisi pääteoksensa L’être et le néant vuonna 1943, jolloin Merleau-Ponty oli jo kirjoittamassa hahmopsykologian ja Husserlin tuohon aikaan julkaisemattomien käsikirjoitusten innoittamaa teostaan Phénoménologie de la Perception, jossa Merleau-Ponty samalla myös esittää arvostelua Sartren käsityksiä kohtaan. Teos julkaistiin vuonna 1945, ja tätä teosta voidaan pitää Merleau-Pontyn pääteoksena. Vaikka Merleau-Ponty myöhemmin kehitteli samoja teemoja eteenpäin ja osin arvosteli omia aiempia näkemyksiään, on kirja laajin ja kattavin Merleau-Pontyn ajattelua esittelevä teos.
Pääteoksensa julkaisun jälkeen Merleau-Ponty jatkoi yhteistyötä Sartren kanssa Les Temps Modernes -lehden toimituksen piirissä. Merleau-Ponty julkaisi lehdessä filosofisia, poliittisia ja taidetta käsitteleviä esseitä, jotka vuonna 1948 julkaistiin teoksena Sens et Non-Sens.
Merleau-Ponty nimitettiin vuonna 1949 Sorbonnen yliopistoon lastenpsykologian ja pedagogiikan professoriksi, missä virassa toimiessaan hän piti luentosarjoja lasten kielellisestä ja kognitiivisesta kehityksestä, lasten suhteista aikuisten kanssa ja fenomenologian ja ihmistieteiden välisistä suhteista. Vuonna 1952 Merleau-Ponty nimitettiin Collège de Francen filosofian oppituolin haltijaksi.
Merleau-Pontyn ja Sartren välinen yhteistyö päättyi Korean sodan herättämiin erimielisyyksiin, ja samalla hän myös erosi Les Temps Modernes -lehden toimituskunnasta. Samana vuonna 1952 hänet nimitettiin Collège de Francen filosofian professoriksi, missä tehtävässään hän luennoi kehitellen Phénoménologie de la Perception -kirjan teemoja. Samalla Merleau-Ponty myös kirjoitti useita artikkeleita, joita yhdessä hänen luentojensa kanssa on myöhemmin julkaistu.
Merleau-Ponty kuoli yllättäen vuonna 1961. Hänen ajattelunsa viimeiseksi kehitysvaiheeksi jäi se, mikä käy ilmi hänen kuolemansa jälkeen julkaistuista keskeneräiseksi jääneistä teoksista Le Visible et l’Invisible ja La Prose du Monde. Erityisesti Le Visible et l’Invisible -teoksessa hän kehittelee eteenpäin eräitä Phénoménologie de la Perception -teoksen teemoja, mutta kirjoitustyö on kuoleman takia jäänyt kesken, ja teos julkaistussa muodossaan koostuu osin vain katkelmallisista muistiinpanoista.
Merleau-Pontyn ennenaikaisen kuoleman jälkeen kiinnostus hänen ajatteluaan kohtaan hiljalleen hiipui. Hänen ajattelunsa rinnastettiin usein Sartren filosofiaan, ja Merleau-Pontya luettiin usein vain Sartren työtoverina. Merleau-Ponty nousi kuitenkin toisen vuosituhannen viimeisinä vuosina uudelleen kiinnostuksen kohteeksi. Suomessakin on tehty pitkälti Merleau-Pontya käsitteleviä väitöskirjoja ja häntä on käsitelty monissa muissa fenomenologiaa, minuutta, estetiikkaa ja filosofista antropologiaa käsittelevissä teoksissa ja artikkeleissa. Merleau-Pontylta on suomennettu valikoima Filosofisia kirjoituksia (2012), joka sisältää muun muassa lyhyen teoksen Silmä ja henki (1960, ensimmäinen suomennos 1993 nimellä Silmä ja mieli).