stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Pajunen

| Veikko Pajunen |
| --- | --- |
 Veikko Pajunen 1960-luvun alkupuolella.
Kansanedustaja
 22.1.1972–23.3.1979  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1936 Siikainen
Kuollut: 13. syyskuuta 2016 (80 vuotta) Porvoo
Ammatti:  toimitusjohtaja
Arvonimi: varatuomari
Veikko Juhani Pajunen (12. tammikuuta 1936 Siikainen – 13. syyskuuta 2016 Porvoo) oli suomalainen varatuomari, asianajaja ja toimitusjohtaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1972–1979. Lisäksi Pajunen toimi muun muassa vuosina 1965–1972 Liikennesolmu-nimisen television liikenneohjelman juontajana.
Ura

Pajusen vanhemmat olivat diplomikauppias Lauri Iivari Pajunen ja Helmi Emilia Heikkilä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1955, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1962 ja sai varatuomarin arvon 1965. Pajunen työskenteli poliisina ja ravintolamuusikkona vuosina 1956–1960 ja hän toimi sen jälkeen Taljan kenttäpäällikkönä Helsingissä 1960–1966 sekä Suomen autokoululiiton toiminnanjohtajana ja Opetustarvike Oy:n toimitusjohtajana 1966–1973. Vuosina 1965–1972, sekä vielä 1980-luvun puolivälissä, Pajunen juonsi suosittua Liikennesolmu-nimistä television liikenneohjelmaa.
Pajunen oli lyhyen aikaa Kalevi Keihäsen omistamien Keihäs-yhtiöiden pääjohtajana 1973–1974 ja vuodesta 1977 lähtien hänellä oli oma asianajotoimisto Helsingissä. Hän toimi myös Liikennetieto Oy:n toimitusjohtajana.
Pajunen oli SDP:n kansanedustajana 1972–1979 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa. Pajunen erotettiin vuonna 1977 sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsenyydestä vuoden 1977 valtiopäivien loppuun saakka kun hän äänesti Kalevi Sorsan II hallituksen ajoneuvoille säätämää vetokoukkuveroa vastaan. Pajusen mielestä vero rankaisi kuljetusalan yrittäjiä. Kesällä 1977 Pajunen sai ylinopeussakot, jolloin kävi ilmi, että hänellä oli autossaan tutkanpaljastin.
Yksityiselämä

Pajunen oli naimisissa vuosina 1958–1980 Astrid Tuulikki Salonojan kanssa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin Grazyna Anna Pyffelin kanssa 1981.
Teoksia

Australian kahdet kasvot : suomalaisia siirtolaisia tapaamassa. Otava 1961
Ennen kolaria ja sen jälkeen. Tammi 1965
Maantieliikenteen ABC. Tekijä, Helsinki 1967, uudet painokset 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1980
Uusi tieliikennelaki perusteluineen ; toim. Veikko Pajunen. Liikennetieto, Helsinki 1981
Tieliikennelaki : sen perustelut ja sovellutuksia oikeustapauksina ; toim. Veikko Pajunen. Laki ja liikenne, Helsinki 1985
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto : Veikko Pajusen vuonna 1987 tekemä ohjelma Cayman-saarten veroparatiisissa raha tulee rahan luo
Viitatar

| Viitatar |
| --- | --- |
 Viitatar
Luoja(t):  Guido Martina Giorgio Cavazzano
Kustantamo:  The Walt Disney Company
Ensiesiintyminen:  Pyssyllä ei rahaa saa (Aku Ankan taskukirja 56)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Iines Ankka
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Hanhikki Hanhi Taikaviitta Ultrasankarit
Voimat:  Ei supervoimia. Käyttää taistelussa useanlaisia erikoisvarusteita ja omaa älyään.
Suhteet
Sukulaiset:  Leenu, Liinu ja Tiinu (sisarentyttäret)
Viitatar eli Naistaikaviitta (ital. Paperinika) on käsikirjoittaja Guido Martinan ja piirtäjä Giorgio Cavazzanon luoma Iines Ankan alter ego. Hahmo ensiesiintyi vuonna 1973 tarinassa Pyssyllä ei rahaa saa, joka julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa numero 56. Hanhikki Hanhi avusti Iinestä tekemällä hänelle Viitattaren puvun sekä muita välineitä, kuten pillerin, joka saa uhrin nukkumaan jopa vuorokauden.
Esiintymiset > Aku Ankan Taskukirjat

56. Pyssyllä ei rahaa saa

345. Tähtihetki

385. "Täydellinen poikaystävä"

448. "Supersankarit törmäyskurssilla"
Venla Haikala

Venla Haikala (s. 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Naisten Ykkösessä kaudella 2023 FC Lahtea.[lähde? ] Hän edusti Kansallisessa Liigassa kaudella 2022 Nurmijärven Jalkapalloseuraa. Hän edusti kauteen 2021 saakka lahtelaista FC Kuusysiä juniorisarjoissa ja Naisten Kakkosessa.
Venla Kotkaslahti

Venla Kotkaslahti (s. 25. tammikuuta 1995 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Jääkiekkouransa hän aloitti poikajoukkueista. Hän aloitti naisten SM-sarjauransa Tampereen Ilveksessä, pelasi välillä kolme kautta Team Oriflame Kuortaneessa, opiskellessaan Kuortaneen Urheilulukiossa ja palasi Ilvekseen uransa viimeiseksi kaudeksi 2014–2015. Hän kuului Euroopan cupin voittaneeseen Ilveksen naisten joukkueeseen 2011. Hän saavutti naisten SM-hopeaa 2011 ja SM-pronssia 2015. Kotkaslahti valittiin naisten SM-sarjan vuoden tulokkaaksi ja palkittiin Noora Räty palkinnolla vuonna 2011.
Kotkaslahti pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 114 runkosarjaottelua, joissa teki 31 maalia ja antoi 38 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 17 ottelussa kolme maalia ja antoi neljä maalisyöttöä.
Kotkaslahti on saavuttanut myös monia SM-mitaleja C- ja A-tytöissä. Hän teki ensimmäisenä suomalaisena naisena ilmaveivin C-tyttöjen sarjaottelussa Kiekko-Karhuja vastaan vuonna 2011.
Kotkaslahti pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011, 2012 ja 2013.. Vuoden 2011 kisoissa Suomi sai MM-pronssia. Hän pelasi naisten MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän pelasi kaikkiaan yksitoista naisten maaottelua ilman tehopisteitä.
Viherarripi

| Viherarripi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Arripit Arripidae
Suku::  Arripis
Laji::  georgianus
Kaksiosainen nimi
 Arripis georgianus  Valenciennes, 1831 
Katso myös
   Viherarripi Wikispeciesissä   Viherarripi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherarripi (Arripis georgianus) on arripien heimoon kuuluva kalalaji. Achille Valenciennes kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1831.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viherarripia tavataan Intian valtamerellä. Laji elää meri- ja murtovedessä.
Venla Huurne

Venla Huurne (s. 13. toukokuuta 1997) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari ja pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän on pelannut lentopallon Mestaruusliigassa kaudesta 2015–2016 alkaen. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän edusti tamperelaista Mestoa, ja kaudesta 2016–2017 alkaen hän on edustanut kuusamolaisseura Pölkkyä. Hänen kasvattajaseuransa on Lempäälän Kisa.
Huurne saavutti Pölkky Kuusamon joukkueessa SM-pronssia vuonna 2019 ja SM-hopeaa vuonna 2021. Hän voitti Suomen Cupin ja SM-kultaa vuonna 2022. Liigan seitsemään otteluun venyneessä loppuottelusarjassa LP Kangasalaa vastaan Huurne pelasi kolmessa viimeisessä ottelussa ykköspassarina joukkueen varsinaisen ykköspassarin, yhdysvaltalaisen Jalissa Trotterin loukkaannuttua.
Vesitähdet

| Vesitähdet |
| --- | --- |
 Vesitähtiä vanhassa kasviokuvassa.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Vesitähdet Callitriche  L.
Katso myös
   Vesitähdet Wikispeciesissä   Vesitähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesitähdet (Callitriche) on ratamokasveihin kuuluva vesikasvisuku. Aiemmin ne on sijoitettu omaan heimoonsa vesitähtikasvit (Callitrichaceae). Vesitähdet kasvavat uposkasveina monenlaisissa vesistöissä tai märällä maalla. Eräät lajit ovat ulkomuodoltaan hyvin vaihtelevia ja voivat siksi olla joskus vaikeita tunnistaa.
Sukuun kuuluu lähes 70 lajia. Niitä kasvaa melkein koko maailmassa ja vesitähdet puuttuvat muun muassa Arabiasta ja Afrikan kuivemmilta seuduilta.
Vesitähtilajeja

Pohjoismaissa luonnonvaraisia lajeja:
lännenvesitähti (Callitriche brutia)
isovesitähti (Callitriche cophocarpa)
lapinvesitähti (Callitriche hamulata)
uposvesitähti (Callitriche hermaphroditica )
etelänuposvesitähti (C. hermaphroditica subsp. hermaphroditica)
pohjanuposvesitähti (C. hermaphroditica subsp. macrocarpa)
pikkuvesitähti (Callitriche palustris)
pallevesitähti (Callitriche platycarpa)
ojavesitähti (Callitriche stagnalis)
Vesitähtilajeista neljä kasvaa Suomessa. Niistä isovesitähti ja pikkuvesitähti on suuressa osassa maata yleisiä vesikasveja. Uposvesitähti on enimmäkseen rannikkoseuduilla kasvava ja lapinvesitähti harvinainen, lähes yksistään Pohjois-Suomessa kasvava laji. Näiden lisäksi ojavesitähti on kerran tavattu Suomessa.
Muita lajeja:
kivikkovesitähti (Callitriche deflexa)
Callitriche longipedunculata
Callitriche marginata
Callitriche peploides
Callitriche pulchra
Callitriche truncata
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vesitähdet (Callitriche)
Suomen Lajitietokeskus: Vesitähdet – Callitriche
Funet: Vesitähdet (Callitriche)
Reino Myllymäki

Reino Myllymäki (s. 1964[lähde? ]) on suomalainen entinen liikkeenjohdon konsultti, ammattimentori, tietokirjailija ja entinen IT-alan vaikuttaja. Vuosina 2010–2017 Myllymäki toimi CxO Mentor Oy ja CxO Professional Oy -nimisten ammattimentorointiyritysten mentorina, johtotehtävissä ja osakkaana. Myllymäki on yksi molempien yhtiöiden perustajista. Hän on myös vuonna 2013 perustetun palvelukustantamo Ketterät Kirjat Oy:n toimitusjohtaja ja vuodesta 2017 alkaen yrityksen omistaja.
Myllymäki on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänellä oli pitkä ura YIT:n palveluksessa lähinnä tietohallinnon tehtävissä toimien viimeisinä vuosina konsernin tietohallintojohtajana.
Aikaisemmin Myllymäki toimi myös Kauppalehden Johtamisen Käsikirjojen tietohallinnon käsikirjan päätoimittajana vuosina 2009-2016. Hän on kirjoittanut useita artikkeleita tietohallinnon johtamiseen ja kehitysprojektitoimintaan liittyen.
Myllymäki on kirjoittanut yrityksensä kautta kaikkiaan kahdeksan johtamisen kirjaa: Tietohallinnon organisointi, Muutosjohtamisen opas, Tehokkuus ensin!, Sano se selvästi!, Pöhinää?, Strategiatyökirja, Business Case ja Palvelujen hinnoittelu sekä paikallishistoriaa käsittelevän kirjan Ruohottuneet polut, asvaltoidut kadut ja ilmailuhistoriaa käsittelevän kirjan Ohjaamot - Suomen sotilaslentokoneet sekä viisi VL Myrsky - Historia ja entisöinti -julkaisua. Lisäksi hän ollut pääkirjoittajana kirjoissa: Miksi tietojärjestelmäprojekti epäonnistuu?, Onnistunut tietojärjestelmäprojekti. Osa 1: Neuvoja tietojärjestelmää hankkivalle, Yhdistysjohtamisen opas ja Ohjaamot - Suomen liikennelentokoneet.
Myllymäki on ICT Leaders Finland ry:n perustajajäsen. Hän toimi yhdistyksen hallituksessa vuosina 2012-2015. Vuosina 2016-2019 hän oli Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset TIVIA ry:n hallituksen jäsen sekä tietoyhteiskunta- ja vaikuttamistoimikuntien puheenjohtaja. Hän on myös Ilmailumuseoyhdistys ry:n hallituksen jäsen ja Keski-Uusimaa-lehden kolumnisti.
Tietoviikko-lehti valitsi Myllymäen seitsemän kertaa 100 tivi-vaikuttajan joukkoon vuosina 2008-2014.
Reino Myöhänen

Reino Myöhänen (30. tammikuuta 1932 Metsäpirtti – 11. toukokuuta 2023 Siilinjärvi) oli suomalainen toimittaja. Hän oli Savon Sanomat -lehden palveluksessa 1953–1991, viimeksi päätoimittajana.
Myöhäsen vanhemmat olivat Simo ja Maria Myöhänen. Hän avioitui 1956 Raili Maria Heikkilän kanssa. Myöhänen työskenteli ensin Laatokka-lehden  ja Pieksämäen Seudun Sanomien toimitusharjoittelijana 1950–1952 ja sitten Savon Sanomien uutistoimittajana 1953–1954, urheiluosaston esimiehenä 1955–1958, levikkipäällikkönä 1959–1962, uutispäällikkönä 1963–1968, toimituspäällikkönä 1968–1978, toisena päätoimittajana 1978–1987 ja päätoimittajana 1987–1991.
Myöhänen toimi aktiivisesti alansa järjestöissä sekä luennoi ja julkaisi artikkeleita lehtialasta ja toimittajakoulutuksesta. Hän sai työstään valtion journalistipalkinnon 1994. Hän julkaisi vuonna 1978 teoksen Kesämökin päiväkirja.
Risto Tainio

Risto Tainio tarkoittaa seuraavia tunnettuja henkilöitä:
Risto Tainio (1927–2005), Hämeen läänin maaherra
Risto Tainio, kauppatieteiden professori.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Risto Tainio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Risto Tarkkila

Risto Yrjö Antero Tarkkila (s. 1. heinäkuuta 1943 Lahti) on suomalainen korkeushyppääjä ja mäkihyppääjä.
Tarkkila saavutti korkeushypyssä SM-hopeaa 1967 ja SM-pronssia 1965. Korkeushypyssä hänen ennätyksensä on 206 cm ja pituushypyssä 703 cm. Yleisurheilussa hän edusti Lahden Ahkeraa.
Tarkkila osallistui Keski-Euroopan mäkiviikolle kaudella 1965–1966. Hän sijoittui parhaiten ensimmäisessä osakilpailussa oltuaan 18:s ja kokonaiskilpailussa hän sijoittui 74:nneksi.
Viherbekardi

| Viherbekardi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Bekardit Pachyramphus
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Pachyramphus viridis  (Vieillot, 1816) 

Katso myös
   Viherbekardi Wikispeciesissä   Viherbekardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherbekardi (Pachyramphus viridis) eli aiemmalta nimeltään viherlepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viherbekardia tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Boliviassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Perussa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Viherbekardin elinympäristöä ovat avoimet metsät ja metsien reunamaat.
Risto Tainio (professori)

Risto Tainio on Johtamisen laitoksen professori ja ollut Helsingin kauppakorkeakoulun vararehtori. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hänen erityisosaamisalaansa on liikkeenjohto ja yleensä johtamiskulttuuri. Hän on perehtynyt niin ikään rahoitukseen.
Vuonna 1984 hän sai yhdessä tohtori Timo Santalaisen kanssa arvostetun Douglas McGregor Memorial Award -palkinnon.
V-Nasty

V-Nasty (s. 1990 Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän aloitti uransa Gucci Manen kanssa. Hän julkaisi albumin Gucci Manen kanssa, ja julkaisi Lil Debbien kanssa singlen Gotta ball. Hänen parhaat kaverinsa ovat Lil Debbie ja Kreayshawn. Hän on julkaissut 3 mixtapea ja 2 singleä. Hän on yhtyeessä White girl mob. White girl mob loppui 2013-2014 ristiriitaisten ajatusten mukana. White girl mob on julkaissut yhden mixtapen jonka nimi on RIP. V Nastylla on tulossa 2018 That Aint Real singlen jälkeen uusi albumi.
Diskografia > Studioalbumit

BAYTL (2011,  Gucci Manen kanssa)
Diskografia > EP:t

The Words I Wrote (2013)
Way 2 Good (2017)
Bitch its nasty (2017)
Diskografia > Mixtapet

Don't Bite Just Taste (2011)
Doin' Number$ (2012)
11 Lem (2014)
Diskografia > Singlet

”Whip Appeal” (2011, Gucci Manen kanssa)
”All the Money” (2013)
”Tweakin” (2014)
"On the Hood" (2016)
Diskografia > Musiikkivideot

”Let's Get Faded” (2012, Gucci Manen kanssa)
”Gotta Ball” (2012, Lil Debbien kanssa)
”Fuck Your Face” (2013)
Cant be me (2017)
Vesivaletarhakäärmeet

| Vesivaletarhakäärmeet |
| --- | --- |
 Tuntosarvikäärme (Erpeton tentaculum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Yläheimo::  Colubroidea
Heimo::  Vesivaletarhakäärmeet Homalopsidae  Bonaparte, 1845
Synonyymit
 Homalopsinae Bonaparte, 1845 
 Aasian ja Australaasian rannikolla elävien vesivaletarhakäärmeiden levinneisyys tummansinisellä.
Katso myös
   Vesivaletarhakäärmeet Wikispeciesissä   Vesivaletarhakäärmeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesivaletarhakäärmeet (Homalopsidae) on käärmeiden heimo, jota aiemmin pidettiin tarhakäärmeiden (Colubridae) alaheimona. Heimolle ominainen piirre ovat niiden sieraimet, jotka ovat läpälliset ja sijaitsevat kuonon yläpinnalla. Vesivaletarhakäärmeitä tavataan Intiasta ja Kiinasta aina Uuteen-Guineaan ja Pohjois-Australiaan asti ulottuvalla alueella. Ne elävät vedessä, ja niiden elinympäristöön kuuluvat sekä makeat että suolaiset vesistöt, kuten lammikot, joet ja jokisuut. Vesivaletarhakäärmeet suosivat matalia ja mutapohjaisia vesiä. Ne ovat aktiivisia öisin ja hankkivat tuolloin ravintonsa. Vesivaletarhakäärmeiden koko vaihtelee pienestä Myron richardsoniista 1,4 metriä pitkäksi kasvavaan intianvesikäärmeeseen (Homalopsis buccata). Kaikki lajit synnyttävät eläviä poikasia, tyypillisesti 5–15 poikuetta kohti.
Suvut

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bitia  Brachyorrhos  Calamophis  Cantoria  Cerberus  Dieurostus  Djokoiskandarus  |  Enhydris  Erpeton  Ferania  Fordonia  Gerarda  Gyiophis  Heurnia  |  Homalophis  Homalopsis  Hypsiscopus  Karnsophis  Kualatahan  Mintonophis  Miralia  |  Myron  Myrrophis  Phytolopsis  Pseudoferania  Raclitia  Subsessor  Sumatranus  |
Aiheesta muualla

ITIS: Homalopsidae (englanniksi)
Reino Majala

Reino Aleksanteri Majala (s. 15. elokuuta 1934) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on ollut Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen (laskentatoimen professori vuodesta 1983. Hänen tutkimusalaansa ovat olleet yritysten rahoitus ja rahoituskustannukset ja niiden yhteiskunnallisten vaikutusten miittaaminen ja raportointi. Hän oli myös korkeakoulun vararehtori. Hän jäi eläkkeelle 1999 täysinpalvelleena ja lopetti lakisääteisesti KHT-tilintarkastajan työt täyttäessään 70.
Majala oli kotoisin Tampereelta. Hän ei suorittanut ylioppilastutkintoa vaan pääsi kauppaopiston merkonomikoulutuksen kautta jatkamaan opintoja Turun kauppakorkeakouluun.
Risto Särkilahti

Risto Allan Särkilahti, vuoteen 1935 Serlachius (20. joulukuuta 1907 Helsinki – 22. kesäkuuta 1991) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Särkilahden vanhemmat olivat oikeusneuvos Allan Särkilahti ja Jeanie Eva Salvesen ja puolisot 1931–1972 hammaslääkäri Eija Annikki Jäntti, Jalmari Jäntin tytär, ja vuodesta 1972 Gunvor Gertrud Lönnroth. Särkilahti kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista yhteiskoulua ja opiskeli sitten Edinburghissa ja Lontoossa kirjapainoalaa 1926–1930.  Tultuaan WSOY:n palvelukseen hän yleni nopeasti yhtiön teknilliseksi johtajaksi ja sen Porvoon liiketoimintojen johtajaksi. Vuonna 1946 hänestä tuli myös WSOY:n hallituksen jäsen. Hänellä oli myös merkittäviä luottamustoimia alallaan, kuten hallitusjäsenyys Suomen Kirjansitomojen Omistajain Liitossa, Graafisessa Keskusliitossa ja Graafisen Teollisuuden Työnantajaliitossa. Särkilahti oli Porvoon kaupunginhallituksen ja useiden kaupungin lautakuntien jäsen. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1969.  Eläkkeelle Särkilahti jäi vuonna 1971 ja oli tuolloin WSOY:n kolmanneksi suurin osakkeenomistaja.
Veitsileuat

| Veitsileuat |
| --- | --- |
 Pilkkuveitsileuka (Oplegnathus punctatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Veitsileuat  Oplegnathidae  Bleeker, 1853
Katso myös
   Veitsileuat Wikispeciesissä   Veitsileuat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veitsileuat (Oplegnathidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä.
Lajit ja anatomia

Veitsileukojen heimoon kuuluu yksi suku ja siinä noin seitsemän lajia. Lajeja ovat esimerkiksi seepraveitsileuka (Oplegnathus fasciatus) ja pilkkuveitsileuka (Oplegnathus punctatus). Ruumiinmuodoltaan lajit ovat ovaalinmuotoisia, korkearuumiisia ja litteitä. Kalat kasvavat pituudeltaan suurimmillaan noin 90-senttisiksi. Veitsileuoilla on yksi selkäevä, jonka piikikäs etuosa on matala ja takaosa korkeampi. Tyypillinen piirre veitsileukalajeille on, että hampaat ovat kasvaneet yhteen ja muodostaneet terävän reunan ja muistuttavat siten papukaijakaloja. Väritykseltään aikuiset kalat poikkeavat huomattavasti poikasista. Aikuiset veitsileuat ovat tummia ja kuvioina voi olla raitoja tai pilkkuja. Nuoret kalat ovat sen sijaan keltaisia tummin pystyraidoin.
Levinneisyys ja elintavat

Veitsileukoja tavataan Afrikan etelärannikolta, Japanin rannikolta Australian rannikolle ulottuvalta vyöhykkeeltä ja myös Havaijin ja Galápagossaarten lähettyviltä. Aikuiset kalat elävät koralliriutoilla aina 150 metrin syvyyteen asti ja nuoret yksilöt liikkuvat merileväkasvustoissa. Lajit ovat kaikkiruokaisia, mutta syövät enemmän eläin- kuin kasviravintoa. Veitsileuat pystyvät murskaamaan hammaslevyjensä avulla ravinnokseen simpukoita, ostereita ja merisiilejä. Veitsileuat ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kaupallisesti kovin merkittäviä. Niitä arvostetaan erityisesti Japanissa.
Vesitähdikit

| Vesitähdikit |
| --- | --- |
 Intianvesitähdikki (Hygrophila polysperma) akvaariossa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae
Suku::  Vesitähdikit Hygrophila  R.Br.
Katso myös
   Vesitähdikit Wikispeciesissä   Vesitähdikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesitähdikit (Hygrophila) on kosteiden paikkojen kasvien suku, jonka monet jäsenet ovat suosittuja akvaariokasveja. Vesitähdikit ovat kotoisin Aasiasta, mutta akvaariokaupan myötä niitä on levinnyt muuallekin.
Suvussa on noin 125 lajia, joista noin 40 on vesikasveja.
Lajeja

Akvaariokasvina käytettyjä lajeja:
kapeavesitähdikki eli salavavesitähdikki (Hygrophila angustifolia, syn. H. salicifolia)
jättivesitähdikki (Hygrophila corymbosa, syn. H. stricta)
liuskavesitähdikki (Hygrophila difformis)
suikeavesitähdikki (Hygrophila lacustris)
intianvesitähdikki (Hygrophila polysperma)
amerikanvesitähdikki eli pajuvesitähti (Hygrophila guianensis)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hygrophila
Suomen Lajitietokeskus: Vesitähdikit – Hygrophila
Vernou-sur-Brenne

| Vernou-sur-Brenne |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Vernou-sur-Brenne
 Koordinaatit: 47°25′19″N, 0°50′47″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Indre-et-Loire
Arrondissementti:  Tours
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,9 km²
Väkiluku (2018):  2 710 
 – Väestötiheys:  104 as./km²
Kunnan numero:  37270
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vernou-sur-Brenne on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Brennejoen varrella, noin 15 kilometriä Toursin kaupungista itään.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1465 rakennettu linna Château de Jallanges. Linnan rakennutti Ranskan kuningas Ludvig XI pääministerilleen. Samalla paikalla sijaitsi aiemmin vuonna 1212 rakennettu keskiaikainen linnoitus. Linnalla on ollut lukuisia omistajia vuosisatojen aikana. 1900-luvulle tultaessa se oli huonossa kunnossa. Nykyiset omistajat, Ferry-Balinin -perhe, ostivat linnan vuonna 1984 kunnostaen sen. Nykyään linna tarjoaa majoituspalveluja sekä toimii juhlatilana.
Kunnan keskustassa olevan Pyhän Kolminaisuuden kirkon juuret ulottuvat vuosille 460–490. Nykyisen kirkon vanhimmat osat ovat 1000-luvulta.
Talous

Vernou-sur-Brenne on yksi niistä kahdeksasta kunnasta, joilla on oikeus käyttää siellä valmistetusta viinistä Vouvray (AOC) alkuperänimitystä.
Tunnettuja kuntalaisia

Guy Ignolin (1936-2011), kilpapyöräilijä
Château de Jallanges
Pyhän Kolminaisuuden kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vernou-sur-Brenne Wikimedia Commonsissa