stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen jouluateria
Nykyaika > Joululeivonnaiset

Jouluna syödään myös joulutorttuja ja piparkakkuja, joita entisaikaan leivottiin jo viikkoja ennen joulua. Joululeivonnaisiin kuuluvat myös pullamaiset leivonnaiset. Nykyisin perinteisistä joululeivonnaisista tehdään uusia muunnelmia. Joulun aikana ovat suosittuja monet kahvikakut, joita ovat maustekakku, taatelikakku, hedelmäkakku ja piimäkakku. Jouluateria on päätapahtuma sekä aattona että joulupäivänä.
Nykyaika > Joulujuomat

Kautta aikojen erilaiset alkoholijuomat, kuten glögi ja joulu- tai talvioluet ovat kuuluneet monen suomalaisen joulunviettoon. Jouluglögi on perinteisesti tehty mustaherukasta, mutta on olemassa myös vaaleaa glögiä, johon on käytetty omenamehua. Glögin mausteina käytetään kanelia, neilikkaa, inkivääriä ja tähtianista. Glögin sekaan on tapana laittaa rusinoita ja mantelilastuja. Tilastojen mukaan Alkon myynti kasvaa huomattavasti joulua edeltävien kahden viikon aikana ja litramääräisesti eniten kasvaa punaviinien myynti. Glögi on yleistynyt joulujuomana ja ohittanut kahvin varsinkin pikkujouluissa. Nykyisin kuitenkin glögiä tarjotaan yhä useammin alkoholittomana, joissakin paikoissa on tarjolla sekä punaviinillä terästettyä että alkoholitonta glögijuomaa. Nykyisin valmistetaan myös joulusimaa, joka muuten on varsinaisesti vappujuoma. Suklaa ja muut makeiset kuuluvat myös jouluun. Ennen myös sahti on kuulunut joulupöytään koko Suomessa, mutta nykyisin sitä tarjotaan jouluruoan kanssa vain Hämeessä.
Nykyaika > Pikkujoulut ja yhteisöjen jouluateriat

Monissa julkisissa laitoksissa, kouluissa ja työpaikoilla on ennen joulua yhteinen jouluateria. Nykypäivänä monissa yrityksissä tarjottava joulua edeltävä ateria valitaan muuksi kuin jouluisia ruokia sisältäväksi, koska katsotaan, että jouluruokaa saa aivan riittävästi jouluna – tarjottava ateria on samalla kiitos henkilökunnalle kuluneen vuoden aherruksesta. Työpaikoilla ja yhteisöjen keskean vietetään myös pikkujouluja, joissa voi olla tarjolla pientä syötävää, kuten coctailpaloja, salaattia tai piirakoita.
Kirjallisuutta

Mannerström, Leif: Perinteistä joulupöytään.  ((Mannerströms julkokbok, 2010.) Suom. Sikka Hirvonen)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38132-8
Aiheesta muualla

Kotiliesi: Jouluateria perinteiseen tapaan
Avoin museo: Joulusauna ja jouluateria – perinteisimpinä säilyneet joulutavat (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat
Nijmegenin Radboud-yliopisto

| Nijmegenin Radboud-yliopisto> Radboud Universiteit Nijmegen |
| --- | --- |
  

 lat. Universitatis Radbodianae Noviomagensis 
Motto:  In Dei nomine feliciter
Perustettu:  17. lokakuuta 1923
Tyyppi:  katolinen
Rahoitus:  yksityinen
Henkilökunta:  2915
Opiskelijoita:  19 904
Sijainti:  Nijmegen,  Alankomaat
Nijmegenin Radboud-yliopisto (holl. Radboud Universiteit Nijmegen) on Alankomaissa Nijmegenissä sijaitseva yliopisto.
Historia

Yliopisto on perustettu vuonna 1923 nimellä Katholieke Universiteit Nijmegen (suom. Nijmegenin katolinen yliopisto). Aluksi siellä oli 27 opettajaa ja 189 opiskelijaa. Oppilaitos sai alkunsa, kun Alankomaiden katolinen yhteisö halusi perustaa oman yliopiston. Alankomaiden katolilaiset olivat tuolloin vähävaraisia, eikä heillä ollut juuri lainkaan edustusta hallinnossa. Yliopiston saamisesta kilpailivat Nijmegenin kanssa tiukasti ’s-Hertogenbosch, Tilburg, Haag ja Maastricht. Toinen maailmansota kohteli yliopistoa ankarasti: monia merkittäviä edustajia menetettiin. Näihin kuuluivat professorit Robert Regout ja Titus Brandsma, jotka joutuivat Dachaun keskitysleirille. Vuonna 1943 rehtori Hermesdorf kieltäytyi yhteistyöstä saksalaisten kanssa. 22. helmikuuta 1944 yliopisto menetti useita rakennuksiaan pommituksessa. Opetus aloitettiin uudelleen maaliskuussa 1945. Vuonna 1960 opiskelijoita oli 3 000, mutta vuonna 1980 jo 15 000.
1980-luvulta alkaen yliopisto on jatkuvasti pyrkinyt uudistumaan. Yksi maailman voimakkaimmista magneeteista asennettiin sen tiloihin. Vuonna 2004 yliopisto muutti virallisesti nimekseen Radboud Universiteit Nijmegen vuoden 900 tienoilla eläneen katolisen piispan Radboudin kunniaksi.
Vuonna 2010 Nobelin palkinnon grafeenista saaneet Andre Geim ja Konstantin Novoselov tekivät tutkimuksensa Nijmegenin magneettilaboratoriossa.
Kampus

Yliopiston lääketieteellinen tiedekunta on yhteydessä yliopistolliseen sairaalaan Radboudumc:hen, joka on suuri opetussairaala, joka sijaitsee Heyendaalin kampuksella yliopiston muiden rakennusten joukossa. Suunnitteilla on uusia asuinrakennuksia, urheilukeskus ja useita tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja rakennuksia. Kampus sijaitsee aivan Heyendaalin rautatieaseman vieressä. Yliopistolta on tiheään liikennöitävä bussiyhteys kaupungin keskustan keskusasemalle.lähde?
Tutkijat ja tutkimus

Yliopistolla on mahdollista suorittaa useita erilaisia kandidaatti- ja maisteritason tutkintoja. Se myös ylläpitää tutkimuslaitoksia, joihin kuuluvat NanoLab Nijmegen, Dondersin tajunnantutkimuskeskus ja Dondersin tajunnan aivokuvannuskeskus. Yliopistosta ovat Alankomaiden tiedeneuvoston myöntämän Spinoza-palkinnon voittaneet Anne Cutler (1999), Henk Barendregt (2002), Peter Hagoort (2005) ja Theo Rasing (2008). Englantilaisen Times Higher Education -lehden vuosina 2004–2009 vuosittain julkaisemalla Times Higher Education – QS World University Rankings -listalla Nijmegenin Radboud-yliopisto arvioitiin vuonna 2009 maailman 220. parhaaksi yliopistoksi.
Alumneja

Dries van Agt, 1955 (oikeustiede), Alankomaiden entinen pääministeri
Louis Beel, 1928 (oikeustiede), Alankomaiden entinen pääministeri
Jo Cals, 1940 (oikeustiede), Alankomaiden entinen pääministeri
Victor Marijnen, 1941 (oikeustiede), Alankomaiden entinen pääministeri
Gerd Leers, 1976 (humanistiset tieteet), Maastrichtin pormestari
Thom de Graaf, 1981 (oikeustiede), Nijmegenin pormestari
Rita Verdonk, 1983 (humanistiset tieteet), kansanedustaja
Jos van der Lans, 1981 (humanistiset tieteet), entinen kansanedustaja
Hans van Mierlo, 1960 (oikeustiede), Alankomaiden entinen ulkoministeri
Agnes Kant, 1989 (humanistiset tieteet), 1997 (filosofian tohtori), Alankomaiden Sosialistisen puolueen puheenjohtaja
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yliopiston virallinen sivusto (hollanniksi), (englanniksi)
Yliopistollinen sairaala Radboudumc (hollanniksi)
Luettelo Länsi-Virginian piirikunnista

Länsi-Virginian piirikunnat.
Tämä on luettelo Länsi-Virginian osavaltion piirikunnista. Länsi-Virginiassa on 55 piirikuntaa.
| Piirikunta | Hallintokeskus |
| --- | --- |
Barbourin piirikunta: Philippi
Berkeleyn piirikunta: Martinsburg
Boonen piirikunta: Madison
Braxtonin piirikunta: Sutton
Brooken piirikunta: Wellsburg
Cabellin piirikunta: Huntington
Calhounin piirikunta: Grantsville
Clayn piirikunta: Clay
Doddridgen piirikunta: West Union
Fayetten piirikunta: Fayetteville
Gilmerin piirikunta: Glenville
Grantin piirikunta: Petersburg
Greenbrierin piirikunta: Lewisburg
Hampshiren piirikunta: Romney
Hancockin piirikunta: New Cumberland
Hardyn piirikunta: Moorefield
Harrisonin piirikunta: Clarksburg
Jacksonin piirikunta: Ripley
Jeffersonin piirikunta: Charles Town
Kanawhan piirikunta: Charleston
Lewisin piirikunta: Weston
Lincolnin piirikunta: Hamlin
Loganin piirikunta: Logan
Marionin piirikunta: Fairmont
Marshallin piirikunta: Moundsville
Masonin piirikunta: Point Pleasant
McDowellin piirikunta: Welch
Mercerin piirikunta: Princeton
Mineral piirikunta: Keyser
Mingon piirikunta: Williamson
Monongalian piirikunta: Morgantown
Monroen piirikunta: Union
Morganin piirikunta: Berkeley Springs
Nicholasin piirikunta: Summersville
Ohion piirikunta: Wheeling
Pendletonin piirikunta: Franklin
Pleasantsin piirikunta: St. Marys
Pocahontasin piirikunta: Marlinton
Prestonin piirikunta: Kingwood
Putnamin piirikunta: Winfield
Raleigh’n piirikunta: Beckley
Randolphin piirikunta: Elkins
Ritchien piirikunta: Harrisville
Roanen piirikunta: Spencer
Summersin piirikunta: Hinton
Taylorin piirikunta: Grafton
Tuckerin piirikunta: Parsons
Tylerin piirikunta: Middlebourne
Upshurin piirikunta: Buckhannon
Waynen piirikunta: Wayne
Websterin piirikunta: Webster Springs
Wetzelin piirikunta: New Martinsville
Wirtin piirikunta: Elizabeth
Woodin piirikunta: Parkersburg
Wyomingin piirikunta: Pineville
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Länsi-Virginian piirikunnista Wikimedia Commonsissa
Stearns

Stearns vuodelta 1911.
Stearns Roadsterin tekninen kuvaus vuodelta 1908.
F.B. Stearns Co oli yhdysvaltalainen Clevelandissä vuosina 1899–1930 toiminut autonvalmistaja, jonka tuotteet olivat korkealaatuisten autojen maineessa.
Yrityksen ensimmäinen auto oli tuohon aikaan tyypillinen "buggy". Sen voimanlähteenä oli makaava moottori, joka oli sijoitettu lattian alle. Voimansiirrossa oli planeettavaihteisto sekä ketjuveto, ja auton pyörät olivat polkupyörän pyörien kaltaiset.
Vuonna 1901 markkinoille tuli ohjauspyörällä varustettu malli. Sen moottorissa oli yksi suuri sylinteri, jonka halkaisija oli 159 mm ja iskun pituus 178 mm. Seuraavana vuonna markkinoilla oli auto, jossa oli kaksisylinterinen, 5,5-litrainen ja 25-hevosvoimainen moottori. Auton hinta oli 3 000 dollaria.
Vuoden 1905 Stearnseissa oli eurooppalaisia vaikutteita; edessä oli Mercedes-tyylinen jäähdytin. Moottorissa oli venttiilikoneiston kautta ohjatut imuventtiilit. Sylinteriryhmät olivat parivaletut ja tarjolla oli sekä neli- että kuusisylinterinen muunnelma. Nelisylinterisen iskutilavuus oli 8,75 litraa ja suurin teho 60 hevosvoimaa. Voimansiirrossa oli joko ketju- tai akseliveto. 4 600 dollarin hintaisen auton huippunopeus oli lähes 100 km/h. Kuusisylinterisen mallin takimmainen sylinteripari oli upotettu rintapeltiin. 13-litraisella, 90-hevosvoimaisella moottorilla varustetun auton huippunopeus oli lähes 145 km/h ja sen voimansiirrossa oli ketjuveto.
Vuonna 1909 esiteltiin 30-hevosvoimaisella yksilohkomoottorilla varustettu kaupunkiauto, jonka tunnusomainen piirre oli jäähdyttimen kennoston ympärillä oleva valkoinen nauha.
Urheiluautojen tuotannosta luovuttiin vähitellen ja huomio siirtyi tavanomaisiin automalleihin. Vuonna 1914 tuli 5,1-litraisella nelisylinterisellä tai vaihtoehtoisesti 6,8-litraisella kuusisylinterisellä Knight-kaksoisluistiventtiilimoottorilla varustettu malli, jossa oli sähköinen käynnistysmoottori sekä sähkövalot. Vuonna 1917 esiteltiin ajanmukainen Stearns, jossa oli 5,4-litrainen V8-moottori.
1920-luvun alussa tuotannon painopiste oli neli- ja kuusisylinterisissä malleissa. Vuonna 1925 yritys siirtyi Willys-Overlandin omistukseen ja nelisylinterisen mallin tuotanto päättyi seuraavana vuonna. Stearnsien valmistus jatkui vuoteen 1930 asti. Loppuvaiheessa valikoimassa oli hinnaltaan 2 095 dollarin 27,3-hevosvoimainen kuusisylinterinen sekä suuri 6,3-litraisella rivikahdeksikolla varustettu malli. Halvin muunnelma maksoi 5 500 dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stearns Wikimedia Commonsissa
Auksiini

Auksiini eli indoli-3-etikkahappo.
Auksiini eli indoli-3-etikkahappo on kasvihormoni, joka edistää solujen pituuskasvua ja kääntää kasvin valoa kohden. Auksiinia tuottuu varren kärjessä, nuorissa lehdissä ja hedelmissä.
Historia

Ensimmäisiä auksiinin löytämiseen johtavia kokeita suoritti Charles Darwin poikansa Francisin kanssa 1800-luvun puolella. Darwinit halusivat selvittää, millä mekanismilla kasvi havaitsee valon, jota kohti se alkaa kasvaa. He "sokaisivat" ruohon taimia peittämällä niitä eri kohdista kuten ihan kärjestä, keskeltä vartta tai varren tyvestä. Darwinit havaitsivat, että kärjestä peitetyt taimet eivät kääntyneet valoa kohti. Valon aistimismekanismi piilee siis kärjessä. Koska taimi alkaa kääntyä valoon päin kuitenkin vähän kärjen alapuolelta, oli pääteltävissä, että kärjestä erittyy jokin aine, joka matkaa varressa alaspäin.
1900-luvun alussa selvitettiin (mm. Boysen-Jensen, Paál ja Went), että mikäli kärki katkaistaan ja kärjen ja varren väliin asetetaan metallilevy, kasvi ei käänny valoon. Mikäli metallilevyn sijasta käytetäänkin gelatiinia, kasvi kääntyy valoon. Kokeet vahvistivat sen, että jokin kärjestä erittyvä aine aiheuttaa kasvin kääntymisen valoon.
Myöhemmin aine eristettiin ja todettiin indoli-3-etikkahapoksi (C10H9NO2, CAS 87-51-4).
Kemiallinen rakenne

Auksiineja on erilaisia, joista yleisin luonnossa on indoli-3-etikkahappo. Auksiinista voidaan myös syntetisoida erilaisia versioita. Kaikki auksiinit sisältävät rengasmaisen rakenteen ja ne kaikki ovat neutraaleissa liuoksissa polaarisia molekyylejä. Auksiinien toimintaa voi ehkäistä antiauksiineilla, jotka sitoutuvat auksiinin reseptorimolekyyleihin. Solussa auksiinia esiintyy sekä vapaana, että sidottuna glykoproteiineihin ja sokereihin.
Auksiinipitoisuus voidaan määrittää tuntemattomasta näytteestä esimerkiksi biotestillä itutuppien kasvua seuraamalla tai immunologisilla menetelmillä.
Vaikutukset

Auksiini vaikuttaa eri tavalla riippuen sen sijainnista kasvissa. Vaikutukset ovat erilaiset esimerkiksi lehdessä ja juuressa. Auksiini myös vuorovaikuttaa muiden kasvihormonien kanssa.
Auksiini lisää solujen pituuskasvua löyhentämällä soluseinää. Auksiini oletettavasti sitoutuu ensiksi reseptoriinsa ABP1:seen (Auksin Binding Protein 1). ABP1 aktivoi solukalvon H+-ATPaasi-ionipumppua, jolloin soluseinän pH laskee ja ekspansiini-niminen proteiini aktivoituu. Ekspansiini löyhentää soluseinää ja aikaansaa solun varsinaisen kasvun. Auksiinin vaikutuksesta solu myös ottaa enemmän vettä sisälleen ja uuden soluseinän valmistuksessa tarvittavat entsyymit aktivoituvat.
Fototropismi on ilmiö, jossa kasvi kääntyy kohti valoa. Sinisen valon reseptorit reagoivat valoon kärjen valoisan puolen soluissa, ja valoreseptoreiden fosforylaatio aiheuttaa auksiinin epätasaisen jakautumisen valon ja varjon puolelle. Auksiinia on enemmän hämärän puolella vartta, minkä vuoksi solut kasvavat enemmän hämärän puolella ja kasvu kääntää varren valoon. Juuressa auksiinin vaikutus on päinvastainen ja juuri kääntyy valosta poispäin, syvemmälle maahan.
Gravitotropismi on ilmiö, jossa maan vetovoima vaikuttaa kasvin kasvuun. Vaakatasoon asetetussa kasvissa auksiinia siirtyy vetovoiman vaikutuksesta varren alempaan puoliskoon. Alapuoli kasvaa tällöin nopeammin ja verso kääntyy ylöspäin. Juuressa auksiinin vaikutus on päinvastainen. Juuressa auksiini estää solujen kasvua ja juuri kääntyy alaspäin.
Kasvin kärkisilmusta erittyvä auksiini estää hankasilmujen kehitystä. Ilmiötä kutsutaan apikaalidominanssiksi.
Auksiini edistää myös juurien haarautumista ja lehtien sekä hedelmien pysymistä kiinni kasvissa. Lehtien ja hedelmien putoaminen syksyllä liittyy siis auksiinin vähentymiseen kiinnikekohdissa. Auksiinilla voidaan tuottaa siemenettömiä hedelmiä. Auksiini säätelee myös solukkojen erilaistumista. Koska auksiinia valuu kärjestä eri määriä kasvin eri osiin, tarjoaa auksiinipitoisuus soluille tietoutta sijainnistaan kasvissa.
Auksiini säätelee monien geenien toimintaa. Lisäksi auksiini vaikuttaa proteiinien hajoamiseen solussa.
Aiheesta muualla

Plant Physiology Information Website: Auxins (englanniksi)
Elmore

Elmoren logo.
Elmore oli vuosina 1900–1912 valmistettu yhdysvaltalainen auto. Autotehtaan perustivat James ja Burton Becker. Tehdas sijaitsi Clydessa Ohiossa. Elmore-autoissa oli 1-, 2- tai 3-sylinterinen kaksitahtinen moottori.
Elmore Model 40 vuodelta 1908.
General Motors osti Elmore-yhtiön vuonna 1909 ja lakkautti tappiollisen automerkin vuonna 1912. Viimeiset General Motorsin valmistamat Elmore-autot olivat nelisylinterisiä ja niissä oli tehoa 30 hv (22 kW) ja 50 hv (37 kW).
Aiheesta muualla

1908 Elmore Cars (Arkistoitu – Internet Archive)
Metso-ohjelma

Metso-ohjelma, varsinaisesti Etelä-Suomen metsien monimuotoisuuden toimintaohjelma 2014-2025  on Suomessa metsänomistajille suunnattu, vapaaehtoisuuteen perustuva metsiensuojeluohjelma, jota ohjaavat ympäristöministeriö ja maa- ja metsätalousministeriö. Metso-toimintaohjelma on vuosille 2008-2016. Metso-ohjelman tavoitteena on pysäyttää metsäisten luontotyyppien ja metsälajien taantuminen sekä vakiinnuttaa luonnon monimuotoisuuden suotuisa kehitys.
Ohjelman kokeiluvaihe käynnistyi valtioneuvoston periaatepäätöksellä vuonna 2002 ja sitä kesti vuoteen 2007 saakka. Suojeltuja hehtaareja kertyi noin 6 000, ja suojelun toteutus maksoi 25 miljoonaa euroa. Metso-ohjelman kokeiluvaiheen keinot ja tulokset herättivät kiinnostusta metsänomistajien keskuudessa, ja suojeluhalukkuutta on löytynyt. Nykyinen Metso-ohjelma käynnistyi valtioneuvoston periaatepäätöksellä maaliskuussa 2008. Ohjelmakausi jatkuu aina vuoteen 2016. Kesäkuussa 2014 valtioneuvosto antoi periaatepäätöksen, joka jatkaa ohjelmaa vuoteen 2025.
Metso tarjoaa metsänomistajille vapaaehtoisia keinoja suojella ja hoitaa metsää. Ohjelma pyrkii turvaamaan metsien monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ja lajistoltaan monipuolisia metsäluontokohteita. Ohjelman keinoin metsien monimuotoisuutta voivat suojella paitsi yksityiset maanomistajat niin maaseudulla kuin kaupungissa, myös kunnat, seurakunnat, yritykset, perikunnat sekä erilaiset metsänomistajien yhteistoimintaverkostot. Tavoitteena on vuoteen 2025 mennessä suojella yhteensä 90 000 hehtaaria metsää.
Metson tavoitteet

Metson tavoitteena on pysäyttää metsäisten luontotyyppien ja metsälajien taantuminen sekä vakiinnuttaa luonnon monimuotoisuuden suotuisa kehitys. Tämän toteuttamiseksi tavoitteena on saada pysyvään suojeluun 96 000 hehtaaria metsää sekä perustamalla yksityisiä suojelualueita että hankkimalla metsää valtiolle.
Kestävän metsätalouden rahoituslain (544/2007)  keinoilla pyritään turvaamaan vähintään 82 000 hehtaaria monimuotoisuudelle tärkeitä kohteita.
Metsän luonnontieteellinen arvo ratkaisee

Monimuotoisuuden kannalta arvokkaimpia elinympäristöjä on kymmenen eri päätyyppiä. Arvokkaita elinympäristöjä ovat esimerkiksi lehdot, korvet sekä metsäluhdat ja tulvametsät. Kaikki arvokkaat elinympäristöt esitellään Metson luonnontieteellisissä valintaperusteissa, joiden avulla ohjelmaan sopivat alueet valitaan.
Kymmenen Metso-ohjelmaan soveltuvaa elinympäristöä

Lehdot
Runsaslahopuustoiset kangasmetsät
Pienvesien lähimetsät
Puustoiset suot
Metsäluhdat ja tulvametsät
Harjujen paahdeympäristöt
Maankohoamisrannikon metsät
Puustoiset perinneympäristöt
Kalkkikallioilla kasvavat metsät
Metsäiset kalliot, jyrkänteet ja louhikot
Metso-ohjelmaan tarjottavan maa-alueen on siten edustettava jotakin kymmenestä arvokkaasta elinympäristötyypistä ja täytettävä vähintään yksi luonnontieteellinen valintaperuste. Lisäksi myös taloudellisia ja maisemallisia näkökohtia voidaan huomioida.
Metson keinoja

Metso-ohjelman tarjoamat vaihtoehdot metsänomistajalle ovat pysyvä suojelu, määräaikainen suojelu ja metsäluonnonhoito.
Pysyvän suojelun vaihtoehtoja on kolme: yksityisen suojelualueen perustaminen, alueen myynti valtiolle pysyvään suojeluun tai alueen vaihto valtion maahan.
Määräaikaisen suojelun keino on kestävän metsätalouden rahoituslain (Kemera) mukainen ympäristötukisopimus, joka tehdään yleensä kymmeneksi vuodeksi kerrallaan. Luonnonsuojelulain (1096/1996) nojalla toteutetaan myös määräaikaisia suojelujaksoja ja pisimmillään määräaikaisen luonnonsuojelusopimuksen voi tehdä 20 vuodeksi.
Suojelualueen perustaminen ei vaikuta alueen muuhun käyttöön, jos käyttö ei vaaranna suojelutavoitteita. Niinpä esimerkiksi metsästys- ja kalastuslain mukainen toiminta voi jatkua alueella ennallaan, ellei maanomistaja toisin halua. Maanomistaja saa metsänsä suojelusta täyden korvauksen, jonka suuruus riippuu suojelun keinosta, maa-alueesta sekä puutuotannon menetyksistä.
Metsäluonnonhoito voi olla luonnonarvojen ylläpitämistä, lisäämistä tai metsän palauttamista luonnontilaisemmaksi. Luonnonhoitotyöt suunnitellaan yhdessä metsänomistajan kanssa eikä metsänomistajalle aiheudu hoidosta kuluja.
Taustavaikuttavia tekijöitä ovat kansainväliset kestävään kehitykseen ja luonnon köyhtymisen estämiseen liittyvät sopimukset. Metso-ohjelmaan liittyvät toimenpiteet puolestaan vaikuttavat muihin Suomessa oleviin metsien suojeluohjelmiin.