stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ecuador
Historia > Alianza PAIS -puolue vallassa (2007–2021) > Lenin Morenon aika (2017–2021)

Koska vasemmistolainen presidentti Rafael Correa ei voinut asettua enää peräkkäisten toimikausien määrää koskevien rajoitusten takia ehdolle uudelle toimikaudelle vuonna 2017, asetti hänen puolueensa ehdokkaakseen Correan entisen varapresidentin Lenin Morenon, joka voitti niukasti presidentinvaalien toisella kierroksella. Morenon uskottiin jatkavan Correan linjalla, mutta Moreno alkoi nopeasti muuttaa voimakkaasti maan poliittista suuntaa. Ulkopolitiikassa suhteet viilenivät Correan liittolaisiin Kuubaan ja Venezuelaan. Suhteet Yhdysvaltoihin alkoivat huomattavasti kohentua. Talouspolitiikka on muuttunut oikeistolaisemmaksi ja markkinataloushenkisemmäksi. Entinen presidentti Correa on asettunut asumaan maanpakoon Belgiaan, josta käsin hän on kritisoinut seuraajansa politiikkaa.
Tammikuussa 2018 Correa erosi perustamastaan Alianza PAIS -puolueesta, jonka poliittinen linja oli Correaa puoluejohtajana seuranneen presidentti Lenin Morenon aikana muuttunut huomattavasti aikaisempaa oikeistolaisemmaksi. Correa tukijoineen perusti uuden vasemmistolaisen puolueen. Uusi puolue asettautui oppositioon ja presidentti Moreno tukijoineen jatkoi Alianza PAIS -puolueen ja maan johdossa.
Ecuador ilmoitti syyskuussa 2019 vetäytyvänsä vasemmistolaisten hallitusten perustamasta Etelä-Amerikan maiden taloudellisesta ja poliittisesta yhteistyöjärjestöstä UNASURista ja lisäksi Ecuador vaati virallisesti, että UNASUR luovuttaa Ecuadorille takaisin järjestön päämajarakennuksen Ecuadorin pääkaupungissa Quitossa. Tätä ennen Ecuador oli jo edellisenä vuotena irtautunut toisesta Latinalaisen Amerikan vasemmistohallitusten aikoinaan perustamasta yhteistyöelimestä ALBAsta.
Historia > Alianza PAIS -puolue vallassa (2007–2021) > Guillermo Lasso (2021–2023)

Toukokuussa 2021 Ecuadorin presidentiksi nousi Guillermo Lasso, joka voitti maan presidentinvaalit kuukautta aiemmin. Voitolla hän päätti vasemmiston pitkän valtakauden. Lasson presidenttikausi päättyi kuitenkin kesällä 2023 sekavissa merkeissä, kun hän virkarikossyytösten jälkeen hajotti maan parlamentin ja ilmoitti uudesta presidentinvaalista. Lasson seuraajaksi valittiin vuonna 2023 Daniel Noboa.
Historia > Daniel Noboan kausi

Tammikuun 8. päivänä 2024 uusi presidentti Daniel Noboa julisti maahan poikkeustilan huumejengien kärjistyneiden väkivaltaisuuksien ja vankilamellakoiden vuoksi. Poikkeustilan on tarkoitus kestää 60 päivää ja se mahdollistaa muun muassa armeijan mobilisoimisen poliisin tueksi, laajemmat valvontaoikeudet viranomaisille sekä kokoontumis- ja liikkumisvapauden rajoitukset.
Politiikka > Hallinto

Ecuadorissa on presidenttijohtoinen järjestelmä, ja Ecuadorin presidentti on sekä valtion että hallinnon johtaja. Hän nimittää myös ministerit. Presidentti ja varapresidentti valitaan neljän vuoden välein. Vuonna 2023 presidentiksi valittiin keskustaoikeistolainen Daniel Noboa, joka lupasi vaalikampanjassaan suitsia maata vaivaavia väkivaltaisuuksia tiukoilla toimilla. Presidentti voi perustuslain mukaan istua kaksi kautta, vaikka Lenín Morenon edeltäjän Rafael Correan kaudella vuonna 2015 rajoitus poistettiin. Rajoitus palautettiin vuonna 2018.
Yksikamarisessa parlamentissa (Asamblea Nacional) on 137 jäsentä, joista 116 valitaan suoraan vaalipiireistä ja 15 valitaan suhteellisella vaalitavalla koko maan kattavilta listoilta neljän vuoden välein. Loput kuusi jäsentä valitaan ulkoecuadorilaisten äänillä. Ecuadorin puoluejärjestelmä on varsin heikko, eikä niillä ole kovin laajaa ruohonjuuritason toimintaa. Alianza PAIS nousi 2010-luvulla keskeiseen asemaan ja sai vuoden 2013 vaaleissa peräti 100 edustajaa parlamenttiin. Vuoden 2017 vaaleissa se sai 74 paikkaa. Tämän jälkeen puolue on kuitenkin hajonnut, ja siitä irtautui entisen presidentin Rafael Correan johtama Movimiento Revolución Ciudadana. Vuoden 2017 vaaleissa toiseksi suurimmaksi puolueeksi nousi Creando Oportunidades. Sosiaalikristillisellä puolueella on muista toimijoista poiketen varsin vankka historia, sillä sillä on ollut edustajia parlamentissa vuodesta 1979 saakka.
Politiikka > Ihmisoikeudet ja sananvapaus

Rafael Correan kymmenen vuotta kestäneen virkakauden aikana Ecuadorin ihmisoikeustilanne heikkeni Human Rights Watchin mukaan. Lenín Moreno pystyi kuitenkin palauttamaan demokraattisten instituutioiden uskottavuutta. Vuonna 2018 esimerkiksi kumottiin hallituksella ollut oikeus rajoittaa sananvapautta. Joulukuussa 2018 Ecuadorin parlamentti hyväksyi lain, jolla lopetettiin informaatiota ja kommunikaatiota valvonut – eli käytännössä sensuuria toteuttanut – valtiollinen organisaatio Supercom. Morenon kaudella parannettiin myös oikeuslaitoksen riippumattomuutta ja hallinnon läpinäkyvyyttä. Esimerkiksi varapresidentti Jorge Glas vangittiin korruption takia vielä hänen ollessaan virassa. Myöhemmin tosin myös Morenoa on syytetty korruptiosta.
Ecuadorin ihmisoikeusongelmia ovat edelleen monet heikot instituutiot, vankilaolosuhteet, oikeuslaitoksen itsenäisyyttä heikentävät lait, naisiin kohdistuva väkivalta, naisten ja tyttöjen huonot mahdollisuudet lisääntymisterveyden hoitoon sekä alkuperäiskansojen oikeudet. Myös yleinen turvallisuustilanne on herättänyt enenevässä määrin huolta huumekartellien toiminnan ja jengiväkivallan lisääntymisen myötä.
Julian Assange sai turvapaikan Ecuadorista elokuussa 2012 ja hän oleskeli sen turvin Ecuadorin suurlähetystössä Lontoossa huhtikuuhun 2019 saakka, jolloin Ecuadorin hallitus peruutti turvapaikan.
Politiikka > Maakunnat

Ecuador koostuu 24 maakunnasta: Azuay, Bolívar, Cañar, Carchi, Chimborazo, Cotopaxi, El Oro, Esmeraldas, Galápagos, Guayas, Imbabura, Loja, Los Ríos (Ecuador), Manabí, Morona-Santiago, Napo, Orellana, Pastaza, Pichincha, Santa Elena, Santo Domingo de los Tsáchilas, Sucumbíos, Tungurahua ja Zamora-Chinchipe. Jokaista maakuntaa johtaa prefekti, joka valitaan suoralla kansanvaalilla. Maakunnista 11 sijaitsee ylänköalueella, kuusi rannikolla, kuusi Amazonin sademetsäalueella ja yhden muodostavat Galápagossaaret. Maakunnat jaetaan edelleen kantoneihin (cantones) ja kuntiin (parroquias).
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom House nosti vuoden 2022 analyysissaan Ecuadorin statuksen osittain vapaasta [täysin] vapaaseen, koska vuoden 2021 presidentin- ja eduskuntavaalit eivät kärsineet samanlaisista väärinkäytöksistä kuin monet aiemmat vastaavat vaalit. Samaisen raportin mukaan Ecuadorissa vaaleja järjestetään säännöllisesti, ja jotkin merkittävät valtion instituutiot ovat viime aikoina osoittaneet suurempaa itsenäisyyttä. Median ja siviiliyhteiskunnan vapaudet laajenivat Lenín Morenon valtakaudella vuosina 2017-2021. Moreno oli vasemmistolaisen Rafael Correan seuraaja. Vuoden 2021 vaalit merkitsivät ensimmäistä kertaa 14 vuoteen sitä, että Correa tai hänen ehdottamansa henkilö ei voittanut presidentinvaaleja. Morenoa on kuitenkin myöhemmin syytetty korruptiosta. Korruption lisäksi Ecuadorin yhteiskunnassa haasteita aiheuttavat muun muassa jengiväkivalta, oikeusturvan puutteet, vankilaväkivalta ja väkivalta protestien aikana.
Talous

Ecuadorin talouden perustana on öljy, teollisuustuotanto kotimaista kulutusta varten ja maatalous. Öljystä saadaan tyypillisesti noin puolet vientituloista ja runsas neljännes bruttokansantuotteesta. Tästä huolimatta Ecuador joutuu tuomaan jalostettuja polttoaineita, sillä maan jalostamokapasiteetti ei ole riittävä edes kotimaisen kulutuksen kattamiseksi. Ecuador liittyi OPECiin uudelleen vuonna 2007 (se oli eronnut järjestöstä vuonna 1992), ja se on OPECin pienin öljyntuottaja.
Ecuador saa öljystä puolet vientituloistaan ja kolmanneksen verotuloistaan.
Myös maatalous on oleellinen osa Ecuadorin taloutta. Maassa viljellään myyntiin banaania, sokeriruokoa, kahvia ja kaakaota. Lisäksi Ecuadorissa harjoitetaan karjankasvatusta ja kalastusta.
Merkittävimmät luonnonvarat ovat öljy, kala ja puu. Merkittävimmät vientituotteet ovat öljy, katkaravut, banaanit, leikkokukat ja muut maataloustuotteet. Ecuador kuuluu maailman suurimpiin banaanintuottajiin.
Ecuadorin energiankulutuksesta öljy kattaa 75 %, vesivoima 22 %, maakaasu kaksi prosenttia ja uusiutuvat energianlähteet yhden prosentin. Kuivuuskaudet aiheuttavat ajoittain ongelmia vesivoiman tuotannossa.
Talous > Liikenne

Ecuadorissa on 428 lentopaikkaa, joista kolmella yli kolmekilometrinen kiitotie. Rautateitä on 965 km. Satamakaupunkeja ovat Esmeraldas, Guayaquil, Manta ja Puerto Bolivar.
Rautatieverkon rakentamisesta päätettiin vuonna 1861. Se koostui kolmesta pääradasta: Guayaquilista Duraninin kautta Quitoon, Sibambesta Azoguesin kautta Cuencaan ja Quitosta Ibarran kautta San Lorenzoon meren rannalle. Liikenne radoilla hiipui 1990-luvun kuluessa. Vuonna 2011 tehtiin sopimus kaluston laajamittaisesta uusimisesta.
Linja-autot ovat suosittuja kotimaan matkoilla. Matka Quitosta Guayaquiliin kestää noin yhdeksän tuntia. Costan alueen maaseudulla on myös linja-autojen avomalleja - kuorma-autoja, joiden lavalle on kiinnitetty puiset penkit. Myös maitoautot ottavat toisinaan matkustajia harvaanasutuilla seuduilla.
Väestö

Ecuadorin suurin etninen ryhmä ovat mestitsit, joita on yli 65 prosenttia väestöstä. Toiseksi suurin ryhmä ovat intiaanit, heitä on noin 25 %. Espanjalaisia ja muita valkoihoisia on 7 % ja mustia 3 %. Intiaanit asuvat varsinkin Sierran alueella, Chimborazon provinssissa heitä on 70 % väestöstä, sitä seuraavat Cotopaxin 60 %, Imbaburan 45 %, Bolivarin 40 % ja Tungurahuan 28 %.
Espanja on virallinen kieli. Alkuperäisväestön kielistä ketšua on yleisin. Ethnologue-kirjassa luetellaan lukuisien ketšuan murteiden lisäksi seitsemän alkuperäiskieltä, joilla on yli tuhat puhujaa.
Katolisen kirkon oman ilmoituksen mukaan 81 prosenttia ecuadorilaisista on katolilaisia, mutta 35 prosenttia harjoittaa aktiivisesti katolista uskontoa.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 0,3 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 26 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 7 600 henkeä, mutta sitä sai alle puolet heistä, noin 3 200 henkeä.
Ecuadorin väestö on nuorta, noin 30 prosenttia on alle 15-vuotiaita. Suurimpia terveysriskejä ovat liikenneonnettomuudet ja väkivalta. Yleisin sairaalahoitoa vaativat tautiryhmä ovat ripuli ja muut vatsataudit.
Lapsikuolleisuusluvut ovat Latinalaisten Amerikan suurimpien joukossa. Vuonna 2005 kärsi 23 prosenttia alle viisivuotiaista lapsista kroonisesta aliravitsemuksesta. Rokotusohjelma on toiminut hyvin, ja tuhkarokko, vihurirokko, polio, kurkkumätä ja keltakuume on saatu lähes katoamaan maasta viime vuosikymmenien aikana. Tuberkuloosi ja malaria ovat edelleen ongelmia, ja 60 prosenttia maasta on malariatartuntojen aluetta.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Kirjallisuus on Ecuadorissa monipuolista, ja sitä tuottavat toimittajien ja koulutettujen ihmisten lisäksi myös tavallisen kansan edustajat. Tunnettuja ecuadorilaisia kirjailijoita ovat muun muassa Jorge Icaza, Jorge Queirolo Bravo, Alejandro Carrión Aguirre sekä Benjamín Carrión Mora.
Vanhin merkittävä ecuadorilainen romaani on romanttista tyylisuuntaa edustaneen Juan León Meran Cumanda vuodelta 1879. Ecuadorilaista Juan Montalvoa on kutsuttu yhdeksi 1800-luvun hienoimmista eteläamerikkalaisista proosakirjailijoista.
Kulttuuri > Kuvataide ja arkkitehtuuri

Ecuadorin kuvataiteessa yhdistyvät ikivanhat alkuperäisväestön kulttuuriperinteet ja espanjalaisten 1500-luvulla tuomat vaikutteet. Quiton seudulla on kehittynyt omaleimainen kirkkotaiteen koulukunta. Siihen kuuluvat pyhimyksenkuvat, joita veistettiin huolellisesti paikallisesta puusta, maalattiin realistisesti. Luonnonmukaisuutta lisättiin lasisilmillä ja toisinaan jopa aidoilla hiuksilla. Patsaat puettiin arvokkaista paikallisista kankaista tehtyihin vaatteisiin.
Moderneista taiteilijoista, jotka yhdistävät intiaanien ja espanjalaisten perinteitä, tunnetaan ulkomaillakin Oswaldo Guayasamin kantaa ottavat kubistiset työt. Manuel Rendon on merkittävä ekpressionisti, kun taas Enrique Tabara oli ensimmäisiä joka käytti eurooppalaisaikaa edeltäviä aiheita ja kuvakieltä. Taiteilijoiden Guayasamin, Eduardo Kingman, Guerrero ja Paredes tyyliä on kuvattu alkuperäiskansojen ekspressionismiksi.
Ecuadorissa on inka-ajan raunioita, esimerkiksi etelässä, El Oron provinssissa sijaitseva Yacuviña, vaikkakaan ei yhtä hienoja kuin Perussa.
Quitoa on sanottu arkkitehtuuriltaan parhaiten säilyneeksi siirtomaa-ajan pääkaupungiksi Latinalaisessa Amerikassa. Espanjalaisvallan ajalata on säilynyt barokkityylisiä kirkkoja. Tasavallan varhaisilta vuosilta on puolestaan jäljellä uusklassismia edustavia rakennuksia.
Myös Cuencassa on kauniita rakennuksia kuten La Inmaculadan katedraali vuodelta 1885 ja El Sagrarion katedraali vuodelta 1557. Sen sijaan maan suurimmassa kaupungissa Guayaquilissa riehunut tulipalo tuhosi vanhan rakennuskannan 1896 , ja nyt siellä on pilvenpiirtäjiä ja peltikattoisia slummihökkeleitä. Kaupungissa on myös lukuisia keskiluokkaisia suljettuja asuinyhteisöjä (ciudadela) sekä kaupungin pohjoispuolella sijaitseva varakkaiden kaupunginosa, Samborondon.
Kulttuuri > Esittävät taiteet

Ecuadorilaisessa musiikissa yhdistyvät vaikutteet maapallon eri puolilta. Mustan ecuadorilaisen musiikin keskeinen soitin on marimba. Andien perinteiseen musiikkiin kuuluvat puhaltimet kuten guaramo-torvi, ja pifano- ja pinkullo-huilut sekä panhuilu, joita säestävät lyömäsoittimet.
Ecuadorilaisesta musiikista tunnetaan ulkomailla parhaiten yhtyeet, jotka käyttävät musiikissaan perinteisiä ainesosia. Monet ovat kotoisin Otavalosta tai Salasacasta. Lisäksi Quitossa toimii kansallinen sinfoniaorkesteri ja kansallisbaletti.
Ecuadorilainen elokuva eli kultakauttaan mykkäfilmin aikana. Vuosituhannen vaihteessa Sebastian Cordero johti uuden ecuadorilaisen elokuvan nousua. 2000-luvulla elokuvia on palkittu kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Media on pääosin yksityisten yritysten käsissä. Radio on levinnyt laajimmalle, ja maassa on satoja radioasemia. Osa niistä lähettää ohjelmaa alkuperäiskansojen kielillä. Televisiossa on paljon latinalaisamerikkalaisia saippuaoopperoita.
Kulttuuri > Maailmanperintöluettelo

Unescon maailmanperintöluettelossa on Ecuadorista neljä kohdetta: kulttuurikohteet Quito ja Santa Ana de los Ríos de Cuencan historiallinen keskusta sekä luontokohteet Galápagossaaret, ja Sangayn kansallispuisto.
Kulttuuri > Ruoka ja tapakulttuuri

Ecuadorilaista perusruokaa ovat mm. erilaiset keitot. Rannikolla syödään kookosliemeen tehtyä kalakeittoa, Sierralla perunakeittoa ja Amazoniassa paprikakeittoja. Maassa syödään runsaasti myös riisiä, noin 50-60 kiloa vuodessa henkeä kohti, kun taas esimerkiksi Suomessa kulutus on alle 10 kiloa vuodessa. Amazoniassa ja Sierralla alkuasukkaat tekevät maniokista ja maissista ruokaisaa, kevyesti käynyttä juomaa nimeltä chicha, jota nautitaan kaikissa seremonioissa mutta myös päivittäisenä energianlähteenä.
Ecuadorissa yhdistyvät ikivanhat Andien kulttuuriperinteet ja espanjalaisten tuomat katoliset juhlapäivät. Kesäpäivänseisauksen juhla Inti Raymi on yhdistynyt Johannes Kastajan muistopäivään.
Panamahattu on nimestään huolimatta perinteinen ecuadorilainen tuote.
Kulttuuri > Urheilu

Olympialaisiin Ecuador osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1924 ja säännöllisesti vuodesta 1968. Toistaiseksi ainoa mitalisti on Jefferson Pérez, joka on saanut 20 kilometrin kävelystä kultaa 1996 ja hopeaa 2008.
Ecuadorin jalkapallomaajoukkue on parhaimmillaan päässyt MM-kisojen neljännesvälieriin vuonna 2006. Syyskuussa 2013 Ecuador oli FIFA:n rankinglistalla sijalla 20. Ecuadorin paras sijoitus FIFA:n rankinglistalla on kymmenes sija, jolla se oli huhtikuussa 2013. Huhtikuussa vuonna 2024 Ecuador oli FIFA:n rankinglistalla sijalla 31.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ecuador Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Ecuador Wikimatkoissa
Globalis.fi Ecuadorin maaprofiili
Etelä-Amerikan valtiot
Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Guyana |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Suriname |  Uruguay |  Venezuela
Itsehallintoalueet: Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret | Falklandinsaaret | Ranskan Guayana | Väli-Amerikka | Pohjois-Amerikka | Latinalainen Amerikka
Ecuadorin kartta.
Guayaquilin ilmasto: sademäärä sinisellä ylin lämpötila punaisella.
Presidentti Daniel Noboa.
Banaaneja kypsymässä.
Neitsyt Marian patsas 1700-luvulta.
La Inmaculadan katedraali Cuencassa.
Inti Raymin viettoa.
Röyhelömonarkki

| Röyhelömonarkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Monarkit Monarchidae
Suku::  Röyhelömonarkit Arses
Laji::  telescopthalmus
Kaksiosainen nimi
 Arses telescopthalmus  (Garnot, 1827) 
Synonyymit
 Arses telescophthalmus 
Katso myös
   Röyhelömonarkki Wikispeciesissä   Röyhelömonarkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Röyhelömonarkki (Arses telescopthalmus) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Röyhelömonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Metsäsaamelaiset

Metsäsaamelaiset kokevat olevansa yksi Suomen alueella elävistä saamelaisryhmistä. Metsäsaamelaisia on kutsuttu myös nimellä metsälappalaiset sekä keminsaamelaiset. Keminsaamelaiset ovat aikanaan puhuneet keminsaamea, jota pidetään nykyään kuolleena kielenä. Heidän lapinkyliään oli 1700-luvulla Kittilästä Kuusamoon.
Metsäsaamelaisilla ei enää ole omaa kieltä eikä heitä ole hyväksytty Saamelaiskäräjien vaaliluetteloon. Metsäsaamelaiset julistautuivat lokakuun 2021 lopussa yhdeksi Suomen alkuperäisistä saamelaisryhmistä.
Metsälappalaiset perinteisesti metsästivät ja kalastivat elinkeinoinaan, kun taas tunturilappalaiset kalastivat ja pyytivät kiertäen vuotuisesti tunturien ja Jäämeren välillä. Koska lappalaisuus on nähty verotuksessakin elinkeinona ja ajan saatossa, jo satoja vuosia sitten, metsälappalaiset omaksuivat yhä vahvemmin maanviljelyn, viranomaisten silmissä metsälappalaiset näennäisesti katosivat. Poronhoito levisi metsälappalaisten keskuuteen voimakkaasti 1800-luvulla ja nykyään se nähdään keskeisenä metsälappalaisuuden piirteenä.
Yli puolet metsäsaamelaisista kutsuu itseään metsälappalaisiksi ja alle puolet on identiteetiltään ollut sitä lapsesta alkaen. Metsälappalaisia asuu kaikkialla keskisessä ja eteläisessä Lapissa.
Renessanssi

Firenze, renessanssin syntypaikka.
Renessanssi (ransk. renaissance, ’uudelleensyntyminen’ < ital. rinascimento, sanasta rinascere, ’syntyä uudelleen’) oli taide-, kulttuuri- ja aatehistoriallinen murros siirryttäessä keskiajalta uuteen aikaan 1400-luvulta alkaen kuvataiteissa, kirjallisuudessa, musiikissa, tieteissä ja filosofiassa. 
Renessanssi oli myös humanismin, yksilöllisyyden, maailmallisuuden ja kansallisten kielten nousun aikaa. Renessanssin aikana myös sosiaaliset normit tiukkenivat sivilisaatioprosessin myötä.
Firenzestä 1400-luvulla alkunsa saanut renessanssi oli taiteessa yksi historian suurimpia kukoistuskausia.  Täysrenessanssissa 1500-luvulle tultaessa taiteen keskus siirtyi Firenzestä Roomaan ja osin Venetsiaan.
Renessanssi levisi vähitellen myös Alppien pohjoispuolelle, jolloin Italia alkoi jo siirtyä manierismiin. Innoituksena oli antiikin taide, jonka uskottiin syntyvän uudelleen välikautena nähdyn keskiajan jälkeen.
Maalauksessa ja kuvanveistossa renessanssi ilmeni ihmisfiguurien aiempaa todenmukaisempana kuvaamisena. Tilan kuvaukseen kehitettiin keskeisperspektiivi, ja tieteet, kuten anatomia ja matematiikka, olivat taiteen välineitä. Tunnettuja renessanssitaiteilijoita ovat Albrecht Dürer, Sandro Botticelli, Giorgione, Rafael, Leonardo da Vinci, Michelangelo ja kuvanveistäjä Donatello.
Kuvanveistossa ja arkkitehtuurissa antiikin vaikutteita sovellettiin suorimmin. Arkkitehtuurissa renessanssia edusti selvimmin kupolikattoinen keskeiskirkko. Kirjallisuudessa taas kuvattiin aikakauden elämää novelleissa,
kuten Giovanni Boccaccio. Muita tunnettuja renessanssin kirjailijoita ovat Dante, William Shakespeare ja Miguel de Cervantes.
Teatterissa pyrittiin herättämään antiikin teatteri, jolloin sivutuotteena luotiin ooppera. Musiikissa taas keskiaikaiset muodot muodot, kuten laulumusiikki, kuten messut, motetit ja madrigaalit nousivat suosioon.
Renessanssille oli ominaista taiteilijan uusi asema. Italiassa taiteilijoista laadittiin elämäkertoja ja ajan taiteesta on muutenkin saatavilla enemmän kirjallisia lähteitä kuin keskiajan taiteesta. Parhaimmillaan aiemmasta käsityöläisestä tuli riippumaton, oppinut ja luova intellektuelli. Ihanteena oli uomo universale, elämänmyönteinen ja maailmallinen useita tieteitä ja taiteita hallitseva monilahjakkuus. Keskiajan anonyymiyden korvasi individualismi, jota korostettiin elämäkertakirjallisuudessa. Käytännössä yleisneroja tuli kuitenkin esiin vain harvoja.
Renessanssin määrittely

Riippuen siitä, tarkastellaanko ilmiötä taide-, kulttuuri- tai aatehistorian kannalta, renessanssi voi siis tarkoittaa:
Tyylikautta taiteissa 1300-luvulta 1500-luvulle Italiassa ja muualla Euroopassa.
Kulttuurin muutosta, joka tapahtui siirryttäessä keskiajalta uuteen aikaan.
Samanaikaisesti tapahtunutta asenteiden ja ajattelutavan muutosta.
Renessanssi-käsitteen täsmällinen määrittely ja rajanveto humanismiin on hankalaa. Joskus ilmaisua renessanssi käytetään myös puhtaasti ajanjakson ilmaisuna, samamerkityksisenä uuden ajan alulle. Varhaisrenessanssin katsotaan tavallisesti alkaneen jo 1300-luvulla Italian kaupunkivaltioissa ja levinneen muualle Eurooppaan 1500-luvun tietämillä. Skandinavian se saavutti vasta paljon myöhemmin.
Nimityksen alkuperä

Italialainen Giorgio Vasari, taidemaalari ja arkkitehti, joka tunnetaan myös taidehistorioitsijana ja taidekriitikkona, julkaisi sanan rinascita kirjassaan Taiteilijaelämäkertoja (Vite eli Vite de’ più eccellenti architetti, pittori, et scultori Italiani 1550–1556). Tämä taiteiden uudelleensyntymää tarkoittava sana oli tosin ollut jo tiedossa Leon Battista Albertin ajoilta. Käsite yleistyi länsieurooppalaiseen kielenkäyttöön kuitenkin vasta 1800-luvulla. Ranskankielistä sanaa renaissance alkoivat käyttää ranskalainen Jules Michelet 1820- ja 1830-luvuilla (käännöksenä italiankieliselle sanalle rinascimento) ja myöhemmin sveitsiläinen Jacob Burckhardt 1860-luvulla ilmaisuna, joka sananmukaisesti tarkoittaa uudelleensyntymistä.
Antiikin ihailu

Renessanssin ajattelulle on tyypillistä antiikin arvojen ja sekä kirjallisuutta että kuvataiteita koskevien kauneuskäsitysten ihailu, mutta kuitenkin uudelle ajalle tyypillisen suodattimen läpi katsottuna. Humanistit kertoivat löytäneensä uudelleen keskiajalla unohduksissa olleita antiikin kirjailijoita ja filosofeja, ja käännättäneensä jo kadonneeksi luultuja tekstejä paitsi arabeilta, jotka olivat kääntäneet keskiajalla kreikkalaisia teoksia arabiaksi, myös suoraan nyt länteen tuoduista kreikankielisistä käsikirjoituksista. Myöhemmin on löytynyt myös keskiajalla tehtyjä käännöksiä suoraan kreikasta latinaan, mutta humanistit halusivat vähätellä niiden merkitystä.
Bysantin valtakunnan loppuvuosikymmenien aikana ja erityisesti Konstantinopolin osmanivalloituksen (1453) jälkeen länteen oli saapunut kreikantaitoisia oppineita, mikä laajensi myös humanistien kielitaitoa. Kirjoitetun tekstin ja uusien aatteiden leviämiseen vaikuttivat huomattavasti Gutenbergin kehittämät kirjapainotaitoon liittyvät parannukset, kuten irtokirjasimet.
Kapitalismin kehto

Renessanssiin voidaan liittää myös muita kuin tarkkaan ottaen kulttuurisia ilmiöitä. Italialaisissa kaupunkivaltioissa kehittyi renessanssin aikana myös orastava varhaiskapitalismi. Katolinen kirkko oli keskiajalla suhtautunut voitontavoitteluun suhteellisen nuivasti, ja koronkiskonta toiselta kristityltä katsottiin synniksi. Aktiiviseen voitontavoitteluun siirryttäessä tuotto oli suuri ja italialaiset kauppakaupungit saavuttivatkin taloudellisen kukoistuksen renessanssin aikana. Renessanssi nivoutuu keskeisesti ns. uuteen aikaan, joka toi mukanaan yhteiskunnallisena muutoksena keskitetyt valtiot entisten feodaalivaltioiden tilalle.