stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herännäisyys
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Herännäisyyden seuraliike jatkui sotavuosina perinteisillä kannatusalueilla, mutta muu toiminta oli pysähtynyttä. Toisen maailmansodan jälkeen liike voimistui järjestäytyneenä liikkeenä. Myös liikkeen sisällä tapahtui uudenaikaistumista. Rintamalta palanneet herännäispapit pyrkivät kehittämään liikkeen järjestäytymistä toiminnan kehittämiseksi. Vuonna 1945 herännäinnen sisälähetysseura ja kustannusosakeyhtiö yhdistettiin Herättäjä-Yhdistykseksi ja yhdistys sai vuonna 1948 ensimmäisen toiminnanjohtajan. Liikkeessä ryhdyttiin perustamaan useita paikallistoimikuntia. Paikallistoiminnan tehtävä oli turvata toimintaa alueilla ja keskusyhdistyksen tehtäviin kuului muun muassa herättäjäjuhlien järjestäminen ja matkapuhujien tukeminen. Vuonna 1950 Suomen Lähetysseuran yhteyteen perustettiin Heränneen kansan lähetysrahasto ja lähetystyö virisi uudelleen toimintaan. Liikkeen ulkoisena merkkinä pidetty körttipuku jäi sotien jälkeen pois yleisestä käytöstä.
Sotien jälkeen kirkolliseen elämään vaikuttanut "asevelipapiston" liike sai mukaansa eniten herännäispapistoa ja heidän osuutensa oli huomattava koko liikkeen kannalta. Liikkeen myötä herännäisyyden työ liittyi luontevasti yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Herännäispapiston osuus oli tuntuva myös kirkon yhteisten työmuotojen kehittämisessä. 1960-luvulla osa herännäispappien nuoremmasta polvesta osallistui kristilliseen vasemmistoradikalismiin, mikä aiheutti ristiriitoja liikkeen sisällä. Ristiriidat laantuivat 1970-luvun vaihteessa. Vuonna 1972 Siionin virsistä julkaistiin uusi laitos ja seuraliike elpyi jonkin verran 1970-luvun mittaan.
Historia > Herännäisyyden ja kirkon suhteet nykyään

Herännäisyys on evankelisuuden ohella Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien työntekijöiden tyypillisin hengellinen viiteryhmä. Vuoden 2009 työntekijäkyselyn mukaan noin 14 prosenttia seurakunnan työntekijöistä kuuluu herännäisyyteen, näistä kiinteästi 4 prosenttia ja löyhästi 10 prosenttia. Lisäksi 24 prosentin ajattelussa on vaikutteita herännäisyydestä. Papistossa herännäisyys on selvästi yleisin herätysliike. Noin kolmannes papeista kuului herännäisyyteen joko löyhästi tai kiinteästi. Herännäistilaisuuksiin osallistui vuonna 2007 säännöllisesti 29 prosenttia papeista ja silloin tällöin 36 prosenttia papeista. Seurakuntien mukaan yhteistyössä herännäisyyden kanssa ei ollut lainkaan ongelmia.
Kulttuuri > Lehdistö

Heränneiden Hengellinen Kuuskauslehti aloitti ilmestyminen vuonna 1888. Rinnalle perustettiin Heräävä nuoriso vuonna 1926, joka sittemmin yhdistettiin päälehteen.
Kulttuuri > Tapahtumat

Herännäisyyden suurin yhteistapahtuma on Herättäjäjuhlat, joille osallistuu noin 30 000 kävijää. Heinäkuun alussa pidettävät juhlat ovat kaikille avoimet. Viikonlopun kestävän tapahtuman ohjelma koostuu pääasiassa tunnin mittaisista seuroista. Sunnuntaina on jumalanpalvelus eli messu. Lisäksi on oheisohjelmaa, kuten konsertteja, keskustelutilaisuuksia, teatterinäytöksiä ja nuorten iltoja.
Herättäjäjuhlat ovat syntyneet kustannusosakeyhtiö Herättäjän vuosikokouksen yhteydessä pidetyistä seuroista, ja ne on järjestetty paria sotavuotta (1941 ja 1944) lukuun ottamatta vuodesta 1893. Juhlat ovat joka vuosi eri paikkakunnalla. Juhlakenttä sijaitsee enimmäkseen avoimen taivaan alla, jotkut oheisohjelman osuudet voivat olla sisätiloissa.
| Vuosi | Paikka | Teema | Linkki |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Kiuruvesi | Valaise varjot tiemme | - |
| 2011 | Oulu | Anna toivon kantaa |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2012 | Isokyrö | Silmäisi eteen, Jeesus |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2013 | Haapajärvi | Sanasi annoit |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2014 | Lapua | Tule, Kristus, huomiseenkin |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2015 | Sotkamo | En pelkää vaarojen matkaa |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2016 | Vantaa | Kahden maan kansalainen |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2017 | Nilsiä | Uudistat armollasi |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2018 | Tampere | Lähellesi ikävöin |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2019 | Nivala | Armossa avarassa |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2020 | Ei järjestetty koronan takia |  |  |

| 2021 | Kauhava | Siipeis suojaan |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 2022 | Joensuu | Lohduksi toisillemme |  |
| 2023 | Seinäjoki | Anna toivo huomiseen | } |
| 2024 | Vaasa | Purjeisiini tuulta anna — Ge vind i seglen |  |
| 2025 | Salo | Matkalaista taluta |  |
Kulttuuri > Musiikki

Herännäisyyden laulukirja on nimeltään Siionin virret, joka on alun perin suomennos ruotsalaisten herrnhutilaisten 1740-luvulla muodostamasta Sions Sånger -laulukokoelmasta. Ensimmäinen suomenkielinen painos ilmesityi 1790 Elias Lagusin suomentamana. Siionin virsiä on uudistettu ja täydennetty useita kertoja. Uusin kokoelma on ollut käytössä vuodesta 2017 lähtien. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa ja nykyisessä Siionin virret -kirjassa on joitakin samoja virsiä.
Siionin virsien veisuu on herännäisseurojen tunnusmerkki ja tärkein elementti. Siionin virsien sävelmissä on paljon vanhoja suomalaisia toisintoja koraalimelodioista. Körttiveisuun tyypillisiä piirteitä ovat melismaattisuus eli usean sävelen mahduttaminen samalle tavulle sekä säkeiden loppujen typistäminen niin, että säkeiden välillä on pitkähkö tauko. Veisuu on säestyksetöntä. Veisuulla on myös voitu katkaista pitkäksi venyvä tai muuten epämieluisa puhe.
Kulttuuri > Körttipuku

Aikaisemmin heränneet käyttivät tunnusmerkillistä vaatetusta. Sanan körttiläisyys uskotaankin tulevan ruotsin kielen takin lievettä tarkoittavasta skört-sanasta, joka viittaisi heränneiden miesten körttipuvun takinliepeiden kolmeen halkioon.
Pukeutuminen alkoi tulla heränneiden ulkoiseksi tunnusmerkiksi 1820-luvulla, ensin Savossa ja sitten Pohjanmaalla. Heränneiden pohjalaiset pappisjohtajat N. K. Malmberg ja Jonas Lagus vastustelivat aluksi körttipuvun käyttöä. Heränneet puolustivat pukeutumistaan sanoen sen olevan vain vanha yksinkertainen kansanpuku, joka oli tehty kotikutoisesta kankaasta. Pukeutumisella haluttiin korostaa vapautta muodin turhuudesta ja yksinkertaista elämäntapaa.
Miehen pukuun kuului harmaa, lyhyt pystykaulustakki tyypillisine takahalkioineen sekä harmaat housut ja pieksusaappaat. Päähine oli huopahattu, talvella musta nahkalakki. Naisten asuun kuului sininen tai harmaa röijy ja hame sekä sininen vaaleansiniraitainen huivi. Naiset eivät myöskään käytä muita koruja kuin kihla- tai vihkisormusta körttipuvun kanssa. Miehillä oli usein jakaus keskellä päätä, naisilla nuttura ja tytöillä letit ja keskipääjakaus.
Körttipuvun käyttö on toisen maailmansodan jälkeen vähitellen hiipunut Herättäjäjuhlien erikoisuudeksi; sielläkin sitä käyttävät etupäässä vanhemmat ihmiset, sen sijaan sininen tai musta siniraitainen huivi on nuorten keskuudessa erittäin suosittu.
Miesten körttipuvusta on näytteillä yleisohjeen mukainen kappale Kuopion museossa.
Aleksis Kivi kertoo kirjassaan Seitsemän veljestä uusimaalaisten körttiläisisäntien käyttäneen päähineenään mustaa patalakkia.  Malliesimerkkeinä hän kertoo Härkämäen talon ankaran isännän, Tuomas-veljen myöhemmän appiukon sekä tietysti Juhanin itsensä, josta tuli ankaran herännyt mies sen jälkeen kun erehtyi kerran kiroamaan Luojaa kaatosateen keskeyttäessä pahimmoilleen käynnissä olleen heinänkorjuun. Tästä Juhani sai ripissä ankarat nuhteet mutta palasi pappilasta heränneenä miehenä ja rauhoittui muutenkin yleisesti.
Kulttuuri > Herännäisyys taiteessa

Körttiläisyys on innoittanut myös taiteilijoita; säveltäjä Joonas Kokkonen on säveltänyt oopperan Viimeiset kiusaukset, jonka libretto perustuu hänen serkkunsa Lauri Kokkosen samannimiseen näytelmään. Ooppera kertoo Paavo Ruotsalaisen kuolinyöstä ja sitä on esitetty Suomen kansallisoopperassa useina vuosina. Rakastetuin Paavo Ruotsalaisen roolissa esiintynyt oopperalaulaja oli Martti Talvela, joka oli körttisaarnaaja Aku Rädyn ystävä. Tunnetuista kirjailijoistamme Juhani Ahon tuotannossa on herännäiskuvauksia. Liikkeen omia kuoroja ja orkestereita ovat Herättäjä-Yhdistyksen valtakunnallinen kuoro, Aholansaari Sinfonietta sekä useat herännäisnuorten kuorot.
Toiminta

Liikkeen kattojärjestö on Herättäjä-Yhdistys, jonka pääpaikka on Lapualla. Sen nykyinen toiminnanjohtaja on Kalle Hiltunen. Yhdistyksellä on 14 vakituista työntekijää. Yhdistys kustantaa kirjallisuutta ja musiikkia, järjestää rippikoululeirejä muun muassa Paavo Ruotsalaisen kotisaarella Aholansaaressa Nilsiässä, julkaisee Henki-lehteä sekä nuorille suunnattua Yty-lehteä, vastaa herättäjäjuhlien organisoinnista sekä järjestää muita, pienempiä tapahtumia.
Toiminta > Seurat

Seurat ovat herännäisyyden olennainen piirre. Seurat ovat noin tunnin kestävä hartaustilaisuus, jossa vuorottelevat säestyksettä veisattavat Siionin virret ja lyhyet, 5–10 minuutin seurapuheet. Erotukseksi muiden herätysliikkeiden seuroista körttiseuroista käytetään esimerkiksi lehti-ilmoituksissa nimityksiä herännäisseurat ja siioninvirsiseurat. Seuroja pidetään esimerkiksi seurakuntataloilla, kodeissa, kirkoissa tai juhlien yhteydessä. Nykyisin monissa seuroissa, etenkin isommissa, on pyydetyt puhujat. Sana on kuitenkin vapaa kenen tahansa herännäishenkiselle puheelle, ja tätä vapautta myös käytetään. Seurapuhe pidetään istuen ja ilman paperia, ex tempore -puhujat omalta paikaltaan. Puhe ja virsi vuorottelevat niin, että seurat aloitetaan ja lopetetaan virrellä. Virren voi aloittaa kuka tahansa, seuraväki yhtyy virteen vähitellen. Virsivalinta on usein eräänlainen kommentti edeltävään puheeseen, ja usein seuraava puhuja ottaa lähtökohdaksi juuri veisatun virren. Erityisiä rukouksia ei pidetä, joskin seuroissa voi olla loppurukous. Herännäisyydessä katsotaan, että veisuu on rukousta. Usein seurojen päätyttyä seuraväki jää joksikin aikaa ns. kamarikeskusteluihin, joiden aiheena voivat olla arkisten asioiden ohella hyvinkin perustavat hengelliset kysymykset.
Toiminta > Nuoret ja opiskelijat

Körttiläisyyden voimavarana on pidetty runsasta panostusta opiskelija- ja nuorisotyöhön. Yhdistys tarjoaa yliopistokaupungeissa (Helsingissä, Kuopiossa ja Joensuussa) opiskelija-asuntoja niin sanotuissa "körttikodeissa" ja järjestää toimintaa nuorille ja opiskelijoille koko maassa. Nuorilla on oma lehti, Yty, joka on ilmestynyt jo 20 vuotta.
Aholansaari on erityisesti nuorten leiri- ja kurssikeskus, jossa pidetään rippikouluja ja nuorisotapahtumia ja jonne voi mennä kesäisin talkoolaiseksi. Talkoolaiset ovat usein monta viikkoa leirikeskuksessa.
Paula Nissilän väitöskirjassa on tutkittu körttiläisyyttä ja sitä, miten se näkyy 14–18 -vuotiaissa nuorissa. Hänen mukaansa nuorisolla on omaa, osin irrallista, toimintaa Herättäjäjuhlien aikana. Herättäjäjuhlien festivaalimaisuus tuo myös yksilöllisyyttä ja väljyyttä oman uskonsa harjoittamiseen..
Toiminta > Opistot

Kansanopistot, joiden taustalla on Herättäjä-Yhdistys, ovat osa Suomen koulutusjärjestelmää. Opistoja on yhdeksän. Opistot tarjoavat mahdollisuuden peruskoulunjälkeisiin jatko-opintoihin. Ne valmistavat esimerkiksi sosiaali- ja lastenhoitoalan ammatteihin ja antavat yleissivistävää opetusta.
Opistot ovat:
Eurajoen kristillinen opisto
Jyväskylän kristillinen opisto
Kainuun Opisto
Lapuan kristillinen opisto
Lieksan kristillinen opisto
Portaanpään kristillinen opisto
Raudaskylän kristillinen opisto
Turun kristillinen opisto
Valkealan kristillinen kansanopisto
Toiminta > Kansainvälinen työ

Lähetystyötä ulkomailla hoidetaan Suomen Lähetysseuran yhteydessä olevan Heränneen kansan lähetysrahaston kautta.
Herättäjä-Yhdistyksen heimotyö tarkoittaa lähinnä suomea ja sukukieliä Virossa ja Venäjällä puhuvien tukemista ja avustamista. Heimotyön painopiste on vuoden 1989 jälkeen ollut talkootyössä. Inkerin kirkon työtä on tuettu muun muassa seurakuntien tiloja kunnostamalla Kupanitsan, Toksovan, Joškar-Olan ja Moskovan luterilaisissa seurakunnissa. Viron-toiminta on ollut lähinnä koulutusyhteistyötä. Talkoolaiset ovat tehneet rakennus- ja kunnostustyötä myös Senegalissa.
Herännäisyyden vaikutus yhteiskuntaan

Sekä kirkko että valtiovalta suhtautuivat herätysliikkeisiin kielteisesti. Vuonna 1726 säädetyn konventikkeliplakaatin perusteella kiellettiin seurojen ja hartauskokousten pito. Vuosina 1809–1869 käsiteltiin eri oikeusasteissa noin 30 kannetta herätysliikkeiden johtajia vastaan. Ankarinta kirkon ja valtiovallan vastustus oli vuosina 1838–1844. Ankarimmin kohdeltiin pappeja. Oikeudellinen paine heikkeni, kun senaatti kehotti vuonna 1843 hoitamaan tämäntyyppiset papistoa koskevat asiat kirkon sisäisin toimenpitein. Kirkon kannalta pietismiksi kutsutun herännäisyyden aiheuttama paine heikkeni 1850-luvulla, kun suurin osa herännäisyyteen liittyneistä papeista irrottautui liikkeestä.
Myös sivistyneistön piirissä suhtauduttiin herännäisyyteen kriittisesti. Elias Lönnrot arveli pietismiin liittyvän itsesuggestiota ja joukkopsykoosia. J. V. Snellman arvosteli pietismissä muun muassa tunteen liiallista osuutta, eristäytymistä ja kulttuurivihamielisyyttä, mutta näki pietismin hyvinä puolina raittiuden ja henkisten harrastusten lisääntymisen. J. L. Runeberg kävi pietistien kanssa kiivaan sanomalehtipolemiikin, jonka toisena osapuolena oli runoilija ja pietistipappi Lars Stenbäck.
Kun herännäisyys pappien eroamisen jälkeen 1850-luvulla muuttui maallikkojohtoiseksi paikalliseksi seuraliikkeeksi, sen käsittely julkisuudessa väheni useaksi kymmeneksi vuodeksi. Savon ja Pohjanmaan herännäisyyden nähtiin olevan hiljalleen hiipuva menneisyyden lahko. Herännäisyyden mainetta huononsi se, että Biografisen Nimikirjan (1879–1883) elämäkerroissa Paavo Ruotsalaisen luonteen puutteet ja juopottelumaine sekä N. K. Malmbergin aviorikos tuotiin erittäin selkeäsanaisesti esiin. Kaunokirjallisuudessa heränneistä annetussa kuvassa korostuvat ahdasmielisyys ja takertuminen menneeseen.
Vasta Wilhelmi Malmivaaran noustua liikkeen johtohahmoksi 1880-luvulla herännäisyyden käsittely julkisuudessa lisääntyi. Oman lehden (Hengellinen Kuukauslehti) perustaminen vuonna 1888 antoi Malmivaaralle mahdollisuuden vaikuttaa aktiivisesti liikkeen julkisuuskuvaan ja korostaa herännäisyyden kirkollista luonnetta. Samoihin aikoihin herännäisyys alettiin liittää suomalaiskansalliseen liikkeeseen, jota sen johtomiehistä kannatti Malmivaaran lisäksi herännäisyyden historioitsija Mauno Rosendal. Herännäisyyden julkisuuskuvaan vaikutti voimakkaasti myös Juhani Ahon myönteinen asennoituminen, joka tuli esiin sekä sanomalehtikirjoituksissa että kertomuskokoelmassa Heränneitä (1894). Suomen itsenäistymisen alla herännäisyys leimautui porvarilliseen leiriin, ja vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoisen armeijan körttipukuun pukeutuneet heränneet saivat julkisuutta.
Herännäisyyden julkinen poliittinen sidos voimistui itsenäistymisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana, kun osa herännäispapeista ja -maallikoista osallistui näkyvästi oikeistolaiseen liikehdintään, kuten Akateemisen Karjala-Seuran, lapuanliikkeen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen toimintaan. Etenkin savolaisen herännäisyyden piirissä voimakkainta oli kuitenkin Maalaisliiton kannatus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Herättäjä-Yhdistyksen kotisivut
Aholansaari
Siionin virsien sanat ja melodiat
Simojoki, Pentti: Ensimmäiset ja viimeiset kiusaukset. Ukko Paavon taival.  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-245-3
Kuva miesten körttipuvusta (Arkistoitu – Internet Archive) Savonsanomat.fi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle 
Herännäisyyden muistokivi (1976) ja Herännäisniittyä (Telppäsniitty) Lapinlahdella.
Liikkeen johtaja, Hengellisen kuukauslehden perustaja ja Siionin virsien uudistaja Wilhelmi Malmivaara
Venny Soldan-Brofeldt: Heränneitä (1898). Maalaus esittää herännäisseuroja Soldan-Brofeldtin apen, Iisalmen kirkkoherra Theodor Brofeldtin kodissa.
Körttiukkoja häätalon pihamaalla Laihialla 1930.
Herännäisyyden alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007.

Toimintaa vähintään:

  Kuukausittain  Vuosittain
Fiat 131

| Fiat 131 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Indonesia  Italia  Kolumbia  Taiwan  Venezuela
Valmistaja:  Fiat
Valmistusvuodet:  1974–1984
Muut nimet:  Fiat Brava Polski Fiat 131p SEAT 131
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Fiat 124
Seuraaja:  Fiat Regata
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–2,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Fiat 131 on Fiatin vuosina 1974–1984 valmistama keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi Fiat 124:n. Yhdysvalloissa autoa myytiin nimellä Fiat Brava, Suomessa nimellä Fiat Mirafiori. Espanjalainen SEAT ja puolalainen FSO valmistivat mallia lisenssillä. 131:n seuraajaksi tuli Fiat Regata.
Fiat 131 esiteltiin syksyllä 1974 kaksi- ja neliovisina sedaneina sekä Familiare-farmarimallina. Aluksi moottoreina olivat edeltäneestä 124-mallista periytyvät 1,3- (65 hv) ja 1,6-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1976 esiteltiin kaksiovinen Abarth-malli, jossa oli 2,0-litrainen (140 hv) DOHC-tyyppinen moottori. Niitä valmistettiin noin 400 kappaletta luokitustarkoitukseen.
Vuonna 1978 tehtiin muutoksia puskureihin, etusäleikköön, valoihin ja sisustukseen. Uusia bensiinimoottoreita olivat DOHC-tyyppiset 1,3- (78 hv) ja 1,6-litraiset (96 hv), joilla varustetut mallit saivat lisänimen Super Mirafiori. Ne olivat aina neliovisia. Vanhoja moottoreita käytettiin Mirafiori-malleissa. Lisäksi esiteltiin 2,0- (60 hv) ja 2,5-litraiset (72 hv) dieselmoottorit. Dieselmallit tunnisti ulkoisesti konepellin kohoumasta. Farmarimallin nimi vaihtui kasvojenkohotuksen yhteydessä Panoramaksi.
Samana vuonna markkinoille tuli myös kaksiovinen 131 Racing -malli (Isossa-Britanniassa Mirafiori Sport), jossa oli Fiat 132:n 2,0-litrainen moottori, neljä pyöreää ajovaloa ja erilainen etusäleikkö.
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 1981, jolloin autoa uudistettiin jälleen ulkoa ja sisältä. Mirafiori sai SOHC-tyyppiset 1,3- (70 hv) ja 1,6-litraiset (85 hv) moottorit, Super Mirafiorin säilyttäessä vanhat moottorinsa. Racing-mallin valmistus kuitenkin päättyi, ja sen 2,0-litrainen moottori siirtyi Super Mirafiorin valikoimiin. Samana vuonna esiteltiin Volumetrico Abarth -malli, jossa oli mekaanisesti ahdettu 2,0-litrainen (140 hv) moottori.
Fiat 131 Abarth
Facelift-mallin (1978) Fiat 131.
Fiat 131 Racing
Facelift-mallin (1981) Fiat 131.
Fiat 131 Volumetrico Abarth
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiat 131 Wikimedia Commonsissa
Fiatin automallit
Viru Valge

| Viru Valge |
| --- | --- |
 1 litran pullo Viru Valgea
Tyyppi:  alkoholijuoma
Alkoholiprosentti:  40–80 %
Valmistaja:  Liviko Distilleries
Alkuperä:   Viro
Valmistus aloitettu:  1962
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viru Valge on virolainen viljasta tislattu votka, jota valmistaa Liviko Distilleries. Valmistus aloitettiin vuonna 1962. Tavallisen Viru Valgen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia, Viru Valge Kangen 60 ja Viru Valge Vägevin 80 prosenttia. Viru Valgea myydään seuraavan kokoisissa pulloissa: 0,05 (minipullo), 0,2, 0,5, 0,7, 1,0 ja 1,75 litraa.
Historia

Vuonna 1962 Livikon vodkamestarit suunnittelivat ja tuottivat ensimmäisen Viru Valge -vodkapullon. Pullon etiketissä on torvea soittava mies, jonka katse kohdistuu länteen.
Viru Valge -vodkaan liittyy tarina, joka kytkeytyy Suomen entiseen presidenttiin Urho Kekkoseen. Vuonna 1973 Kekkonen vieraili Neuvosto-Virossa, jolloin hän pääsi maistamaan Viru Valge -viinaa. Tuote ei vielä tuolloin ollut saanut virallista hyväksyntää Moskovassa koko maan laajuiselle jakelulle. Viru Valge -vodkaa arvostava Kekkonen päätti tuoda sen esiin seuraavalla vierailullaan Moskovaan. Hän antoi tunnustusta tuotteen laadulle ja makuelämykselle maan johdolle. Tämä tuki auttoi avaamaan Viru Valge -vodkaa koskevat markkinat laajemmalle, kun Moskova myönsi hyväksyntänsä. Tämä tapahtuma vaikutti merkittävästi Viru Valge -brändin menestykseen ja vakiinnutti sen aseman laadukkaana alkoholijuomana.
Galleria

1,0 litran Viru Valge -pullo
0,5 litran Viru Valge -muovipullo
Viru Valge Black
Viru Valge Design Edition
Palkinnot ja kunniamaininnat

The SIP Awards 2016 -hopeamitali & Consumer’s Choice Awards
The SIP Awards 2015 -kultamitali
International Wine and Spirits Competition 2014 – kultamitali
The International Wine and Spirit Competition 2013 – hopeamitali
The International Wine and Spirit Competition 2010 – hopeamitalia
Estonian Spirit Challenge 2010
Tunnustettu maistuva 2009
Tunnustettu Viro maistuva 2000
Etiopianrakkeli

| Etiopianrakkeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Rakkelit Onychognathus
Laji::  albirostris
Kaksiosainen nimi
 Onychognathus albirostris  (Rüppell, 1836) 
Katso myös
   Etiopianrakkeli Wikispeciesissä   Etiopianrakkeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etiopianrakkeli (Onychognathus albirostris) on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys

Etiopianrakkelia tavataan Etiopiassa ja Eritreassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaslukuiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hortytsjan piiri

| Hortytsjan piiri Хортицький район |
| --- | --- |
Valtio:  Ukraina
Alue:  Zaporižžjan alue
Piiri:  Zaporižžjan piiri
Kaupunki:  Zaporižžja
Perustettu:  1995
Pinta-ala:  18,8 km²
Väkiluku (2015):  115 641
Zaporižžjan kaupunkipiirit. Hortytsjan piiri on merkitty numerolla 6.
Hortytsjan piiri (ukr. Хортицький район, H’ortytskyi rajon) on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan länsiosassa, Dneprin oikealla rannalla sijaitsevan asuinalueen rakentaminen alkoi vuonna 1969. Vuonna 1995 piiri irroitettiin silloisesta Leninin piiristä (nyk. Dnipron piiri) omaksi kaupunkipiirikseen.
Kaupunkipiirin pinta-ala on  18,8 neliökilometriä. Piirin väestöarvio on 115 641 (2015), ja aiemmin noin 122 400 (VL 2001).
Hortytsjan piiri on nimetty Hortytsjan saaren mukaan, joka kuitenkin sijaitsee naapuripiirissä.
Aiheesta muualla

Hortytsjan piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Package-Heroes-tutkimushanke

Package-Heroes oli Suomen Akatemian yhteydessä toimivan Strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittama tutkimushanke. Tutkimushankkeessa kehitettiin ympäristöystävällisiä, kuluttajalle hyväksyttäviä ja kaupallisesti kannattavia elintarvikepakkausratkaisuja. Pakkaamisen kestävää tulevaisuutta edistettiin hankkeessa yhteistyössä yritysten, järjestöjen, kuluttajien ja päättäjien kanssa. Hanke oli mm. sopinut yhteistyöstä elintarvikealan materiaalitehokkuuden sitoumuksen osapuolten kanssa.
Tutkimushankkeessa olivat mukana VTT, Luonnonvarakeskus, LUT-yliopisto ja Åbo Akademi. Viisivuotinen hanke käynnistyi vuoden 2019 alussa ja päättyi vuoden 2023 lopussa.
Inno al Re

| Inno al Re |
| --- | --- |
Valtio:   Molempain Sisiliain kuningaskunta
Säveltäjä:  Giovanni Paisiello
Sävelletty:  1787
  
Inno al Re (suom. Hymni kuninkaalle) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan kansallislaulu vuosina 1816-1860. Kun Molempian Sisiliain kuningaskunnasta tuli osa Italian kuningaskuntaa, uudeksi kansallislauluksi tuli Marcia Reale. Hymnin sävelsi ja kirjoitti Giovanni Paisiello vuonna 1787.
Filippiinienkuhankeittäjä

| Filippiinienkuhankeittäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kuhankeittäjät Oriolidae
Suku::  Kuhankeittäjät Oriolus
Laji::  steerii
Kaksiosainen nimi
 Oriolus steerii  (Sharpe, 1877) 
Katso myös
   Filippiinienkuhankeittäjä Wikispeciesissä   Filippiinienkuhankeittäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiinienkuhankeittäjä (Oriolus steerii) eli aiemmalta nimeltään bataaninkuhankeittäjä on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.