stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charlie Watts
Aiheesta muualla

Raimo Öystilä, Rytmimusiikin Syke: Charlie Watts 2.6.1941 - 24.8.2021
The Rolling Stones
| --- | --- |
Studioalbumit::   The Rolling Stones  The Rolling Stones No. 2  Out of Our Heads  Aftermath  Between the Buttons  Their Satanic Majesties Request  Beggars Banquet  Let It Bleed  Sticky Fingers  Exile on Main St.  Goats Head Soup  It’s Only Rock ’n’ Roll  Black and Blue  Some Girls  Emotional Rescue  Tattoo You  Undercover  Dirty Work  Steel Wheels  Voodoo Lounge  Bridges to Babylon  A Bigger Bang  Blue & Lonesome  Hackney Diamonds 
Vain Yhdysvalloissa julkaistut studioalbumit::   12 X 5  The Rolling Stones, Now!  December’s Children (And Everybody’s) 
Livealbumit::   Got Live If You Want It!  Get Yer Ya-Ya’s Out!  Love You Live  ”Still Life” (American Concert 1981)  Flashpoint  Stripped  The Rolling Stones Rock and Roll Circus  No Security  Live Licks  Shine a Light 
Kokoelmia::   Big Hits (High Tide and Green Grass)  Flowers  Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2)  Stone Age  Gimme Shelter  Hot Rocks 1964–1971  Rock ’n’ Rolling Stones  More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)  No Stone Unturned  Made in the Shade  Metamorphosis  Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993  Forty Licks 
Watts soittamassa rumpuja Rolling Stonesin konsertissa vuonna 2013.
Peter Benson

| Peter Benson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1943 Wallasey, Cheshire, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 6. syyskuuta 2018 (75 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1961–2013
Merkittävät roolit:  Bernard ”Bernie” Scripps (Sydämen asialla)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Peter Henry Benson (3. huhtikuuta 1943 Wallasey, Cheshire – 6. syyskuuta 2018) oli brittiläinen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi hautausurakoitsija Bernard "Bernie" Scrippsin roolista englantilaisessa televisiosarjassa Sydämen asialla.
Nuoruus ja ura

Benson syntyi Wallaseyssa, Cheshiressä vuonna 1943. Hänen isänsä Herbert oli opettaja. Benson kävi Wallaseyn oppikoulua ja harrasti pianonsoittoa, tanssia ja laulua.
Benson sai näyttelijänkoulutuksensa Birminghamin repertoaariteatterin draamakoulussa. Hän teki elokuvaensiesiintymisensä elokuvassa Putney Swope vuonna 1969. 1970-luvulla hän esiintyi myös elokuvissa Kultajuna ja Tess – viattomuuden tarina. Televisiossa Benson nähtiin useimmiten pienissä rooleissa, kuten esimerkiksi Bernard Wainina sarjassa Kaikenkarvaiset ystäväni, yhden jakson verran komediasarjassa Kyllä Jeeves hoitaa vuonna 1992, sekä sarjoissa Doctor Who ja Elämä käsissä.
Benson tuli tunnetuksi myös televisiolle tehdyistä Shakespeare-tulkinnoistaan. Hän esitti pääroolia kolmessa BBC:n Henrik VI:tta käsittelevässä televisionäytelmässä sekä Henrik VII:ttä komediasarjassa Musta kyy vuonna 1983. Vuonna 1995 Benson aloitti melankolisen hautausurakoitsija Bernie Scrippsin roolissa televisiosarjassa Sydämen asialla, näytellen roolissa sarjan päättymiseen vuonna 2010 asti. Hän esiintyi Bernien roolissa myös sarjan spin-offissa Kyläsairaala.
Yksityiselämä

Benson kuoli lyhyen sairauden jälkeen 75-vuotiaana 6. syyskuuta 2018.
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Vuodet | Ohjelma | Rooli |
| 1981 | Borgiat | Gaspare Pato |
| 1983 | Musta kyy | Henrik VII |
| 1985–1986 | Albion Market | Larry Rigg |
| 1988–1990 | Kaikenkarvaiset ystäväni | Bernard Wain |
| 1994 | Coronation Street | Mr. Murdoch |
| 1995–2009 | Sydämen asialla | Bernard ”Bernie” Scripps |
Aiheesta muualla

Peter Benson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Helena Vaari

| Helena Vaari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Koski Hl
Kansalaisuus:  Suomi
Taiteilija
Ala:  tekstiilitaiteilija, muotoilija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Helena Vaari (s. 18. heinäkuuta 1963 Koski Hl) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja muotoilija. Vaari on erikoistunut taide- ja kirkkotekstiileihin, joita hän on valmistanut yli 300 kappaletta.
Vaari on valmistunut tekstiilisuunnittelijaksi vuonna 1987 Kuopion koti- ja taideteollisuusoppilaitoksesta. Vuonna 2019 Vaari suoritti käsityömestarin erikoisammattitutkinnon Rasekon aikuisopistossa. Vaarin studio sijaitsee taiteilijan kodin yhteydessä.
Oman yrityksensä Tekstiilisuunnittelu Helena Vaari-Silventoinen taiteilija perusti vuonna 2003.
Musta antependium Siuntion kirkossa.
Helena Vaari on Lahden taiteilijaseuran jäsen vuodesta 2010, Taiteilijat O ry:n jäsen vuodesta 2006, sekä Tekstiilitaiteilijat TEXO ry:n jäsen vuodesta 1991. Lahden Seudun Yrittäjänaiset ry valitsi Vaarin Vuoden Yrittäjänaiseksi vuonna 2018. Hämeen taidetoimikunta on myöntänyt Vaarille Hämeen Taideoimikunnan Taidepalkinnon vuonna 2012.
Vuonna 2024 Suomen käsityön museo järjesti näyttelyn Vaarin kirkkotekstiileistä. Näyttelyssä oli samaan aikaan nähtävillä kirkkotekstiilejä useista Suomen eri kirkoista eri liturgisissa väreissä.
Helena Vaarin kirkkotekstiilejä Siuntion Pyhän Pietarin kirkossa
Kirkko- ja taidetekstiilit

Luettelo Helena Vaarin kirkko- ja taidetekstiileistä:
| Tekstiilit | Paikka | Vuodet |
| --- | --- | --- |
| 4 kirkkotekstiilisarjaa | Hollolan harmaakivikirkko | 1986−1989 |
| 4 värisarjaa | Salpausselän kirkko | 1989−1991 |
| 4 värisarjaa | Padasjoen kirkko | 1989−1991 |
| 4 värisarjaa | Joutjärven kirkko | 1991−1995 |
| 4 värisarjaa, apualttarin antependiumit | Hollolan harmaakivikirkko | 1996 |
| Stolasarja "Ego Sum" | Sacrum, Helsinki | 1998− |
| Vihreä ja punainen kirkkotekstiilisarja | Hämeenkosken kirkko | 2003−2004 |
| Taidetekstiilit | Hietaniemen Krematorion pieni kappeli | 2005 |
| Kaksiosainen taideteos | Paavalinkirkon toimituskappeli | 2005 |
| 4 liturgista värisarjaa | Paavalinkirkko | 2003−2006 |
| Taidetekstiilit Genesis ja Ääniaallot | Joutjärven kirkon seurakuntasali | 2008 |
| Mustat kirkkotekstiilit | Hollolan harmaakivikirkko | 2008 |
| Piispankaapu, -hiippa ja –stolat Mikkelin hiippakunnan piispalle | Mikkelin hiippakunta | 2009−2010 |
| Kirkkotekstiilit, 5 värisarjaa | Siuntion Pyhän Pietarin kirkko | 2008−2012 |
| Taidetekstiili "Kyyneleet" | Siuntion seurakuntien vainajien hyvästijättöhuone | 2012 |
| Kirkkotekstiilit, 5 värisarjaa | Marian kirkko, Hamina | 2012−2014 |
| Kirkkotekstiilit, 6 värisarjaa | Lappeen Marian kirkko | 2014− |
| Valkoinen kirkkotekstiilisarja | Hämeenkosken kirkko | 2014−2015 |
| Katafalkin liina | Elävän Veden Kappeli | 2016 |
| Violetti kirkkotekstiilisarja | Hämeenkosken kirkko | 2016−2017 |
| 5 värisarjaa | Pyhän Henrikin kirkko, Pyhtää | 2015−2018 |
| Piispankaapu, -hiippa ja –stolat piispa Teemu Laajasalolle | Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta | 2017 |
| Kastepuutaulu | Vihdin kirkko | 2019 |
| Piispankaapu, -hiippa, -stolat ja –alba piispa Jari Jolkkoselle | Kuopion hiippakunta | 2018 |
| Kirkkotekstiilit | Luomaniemen toimintakeskuksen kappeli, Nastola | 2018−2019 |
| Piispankaapu, -hiippa ja -stola piispa Matti Revolle | Tampereen hiippakunta | 2019 |
| Kirkkotekstiilit, kuusi liturgista värisarjaa | Kangasniemen kirkko | 2019−2021 |
Lawrence Makoare

| Lawrence Makoare |
| --- | --- |
 Makoare Wellingtonin Embassy-teatterin edustalla vuonna 2003.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1968 (ikä 56) Bastion Point, Auckland, Uusi-Seelanti
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Lurtz (Sormuksen ritarit)
Aiheesta muualla
www.lawrencemakoare.com
IMDb 
Lawrence Makoare (s. 20. maaliskuuta 1968 Bastion Point, Auckland) on uusiseelantilainen maorinäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Peter Jacksonin Sormuksen ritarit -elokuvasta, jossa hän näyttelee uruk-hain päällikköä Lurtzia. Lisäksi hän näyttelee Kuninkaan paluu -elokuvassa Angmarin Noitakuningasta ja Gothmogia, örkkien komentajaa Pelennorin kenttien taistelussa. Makoarella oli myös pieni sivurooli elokuvassa Kuolema saa odottaa (2002).
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ilmestymisvuosi | Nimi | Rooli |
| 1994 | Rapa Nui | Atta |
| 1999 | Greenstone (televisiosarja) | Rameka |
| 1999 | Soturin varjo – Kerran sotureita 2 | Grunt |
| 2000 | The Feathers of Peace | Pemako |
| 2000 | The Price of Milk | Nephew |
| 2001 | Crooked Earth | Kahu Bastion |
| 2001 | Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit | Lurtz |
| 2002 | The Māori Merchant of Venice | Pirihina o Morako |
| 2002 | Kuolema saa odottaa | Mr. Kil |
| 2003 | Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu | Angmarin Noitakuningas/Gothmog |
| 2007 | The Ferryman | Snake |
| 2013 | Hobitti – Smaugin autioittama maa | Bolg |
Aiheesta muualla

Lawrence Makoaren virallinen sivusto (englanniksi)
Lawrence Makoare Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gary Chalk

| Gary Chalk |
| --- | --- |
 Chalk sarjassa Tähtiportti.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1952 (ikä 72)  Southampton
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Garry Chalk
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  Andrew Pawlachuk (Cold Squad) Optimus Primal (Beast Wars) Optimus Prime (Transformers: Armada)
Palkinnot
 Gemini 2001 Cold Squad  2002 Cold Squad 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Gary Chalk (s. 17. helmikuuta 1952 Southampton, Englanti) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä, joka on tehnyt myös useita äänirooleja animaatioihin.
Ura näyttelijänä

Näyttelijänä ja ääninäyttelijänä tunnettu Chalk muutti Kanadaan neljävuotiaana, jossa hän aloitti näyttelijä uransa. Parhaiten Chalk tunnetaan Andrew Pawlachukin roolista televisiosarjassa Cold Squad, jossa hän näytteli vuosina 1999–2005 ja voitti Gemini-palkinnon kahtena vuotena peräkkäin. Chalk on esiintynyt useimmiten televisiosarjoissa, joita ovat olleet muun muassa Airwolf, 21 Jump Street, Ihmemies MacGyver, Nick Fury: Agentti Ässä, Ninja Turtles: The Next Mutation, Dark Angel, Tähtiportti ja Supernatural.
Ura näyttelijänä > Ääninäyttelijänä

Äänirooleja Chalk on tehnyt jo 1980-luvulta lähtien ja hänen tunnetuimmat ääniroolinsa ovat Optimus Primal sarjassa Beast Wars: Transformers ja Optimus Prime sarjoista Transformers: Armada, Energon ja Cybertron. Ennen Transformers rooleja hän oli toiminut 1980- ja 1990-luvulla samaisen sarjan lelumainoksissa mainosäänenä. Beast Wars sarjaan Chalk päätyi kuullessaan ReBoot sarjan tekijöiden tuottavan uuden Transformers aiheisen sarjan, jonka koe-esiintymisissä hän kokeili muun muassa Optimus Primalin, Megatronin ja Rattrapin rooleja. Lopulta Chalk sai Primalin roolin, jonka toinen ääniehdokas oli Michael Donovan.
Chalk on myös kertonut ettei itse pidä ollenkaan dubbaamisesta ja ymmärtää fanien kritiikin sarjoja kohtaan.
Ääniroolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ilmestymisvuosi | Animaatio | Rooli |
| 2011 | Voltron Force | Sky Marshall Wade |
| 2007 | Barbie eläinsaaren prinsessana | Frazer |
| 2006 | Team Galaxy | sivuäänet |
| 2006 | Class of the Titans | Hercules |
| 2005–2006 | Transformers: Cybertron | Optimus Prime |
| 2005 | Scary Godmother: The Revenge of Jimmy | Harry the Werewolf, Bug-A-Boo |
| 2005 | Alien Racers |  |
| 2005 | Mucha Lucha: The Return of El Malefico | El Haystack Grande |
| 2004–2005 | Transformers: Energon | Optimus Prime |
| 2003 | Scary Godmother Halloween Spooktakular | Harry the Werewolf, Bug-a-boo |
| 2003 | Barbie: Joutsenlampi | leipuri (Odetten isä) |
| 2002–2003 | Transformers: Armada | Optimus Prime |
| 2002 | Sabrina the Teenage Witch in Friends Forever | Warlock |
| 2002–2004 | He-Man | Asemies, Whiplash |
| 2002–2005 | Mucha Lucha | El Haystack Grande |
| 1999–2001 | Spider-Man Unlimited | Mr. Meugniot |
| 1999–2000 | Beast Machines | Optimus Primal |
| 1999–2000 | Sabrina | sivuäänet |
| 1998–1999 | Shadow Raiders | Emperor Femur |
| 1998 | The Animated Adventures of Tom Sawyer | Tatoo Joe |
| 1998 | Mummies Alive! The Legend Begins | sivuäänet |
| 1998 | Pocket Dragon Adventures | Sir Nigel |
| 1998 | RoboCop: Alpha Commando | sivuäänet |
| 1996–1998 | Beast Wars: Transformers | Optimus Primal |
| 1995–1997 | Action Man | Norris |
| 1995 | The Littlest Pet Shop | Sarge |
| 1995 | G.I. Joe Extreme | luutnantti Stone |
| 1994–2001 | ReBoot | Slash, Turbo |
| 1993–1996 | Adventures of Sonic the Hedgehog | Grounder |
| 1993 | Mighty Max | Sivuäänet |
| 1993–1995 | Exosquad | Marsala, Shiva |
| 1990–1991 | Super He-Man | He-Man, Artilla, Andros |
| 1989–1991 | Kapteeni N | King Hippo |
| 1983 | The Legend of Hiawatha |  |
Ahmed Abdallah Mohamed Sambi

Ahmed Abdallah Mohamed Sambi vuonna 2008.
Ahmed Abdallah Mohamed Sambi (arab. أحمد عبدالله محمد سامبي‎; s. 5. kesäkuuta 1958) on komorilainen poliitikko, islamilainen uskonoppinut ja liikemies. Hänet valittiin toukokuun 2006 presidentinvaaleissa maansa valtionpäämieheksi 58,02 prosentilla äänistä. Hän voitti siten selvästi Ibrahim Halidin ja Mohamed Djaanfarin.
Sambia nimitetään "ajatollaiksi", koska hän opiskeli Iranissa. Hän ei kuitenkaan ole šiia, vaan sunni, joka opiskeli myös Saudi-Arabiassa ja Sudanissa. Ollessaan Iranin Qomissa hän sai opetusta ajatollah Mesbah Yazdilta.
Sambi on kotoisin Anjouanilta. Hänen edeltäjänään Komorien presidenttinä toimi Azali Assoumani.
Sambi omistaa tehtaita ja on perustanut televisioaseman. Hän on kiinnostunut koripallosta ja asuu kotisaarensa Anjouanin pääkaupungissa Mutsamudussa. Hänellä on seitsemän lasta.
Mika Salo

| Mika Salo |
| --- | --- |
 Mika Salo vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1966 (ikä 57) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1994–2000, 2002
Talli(t):  Lotus (1994) Tyrrell (1995–1997) Arrows (1998) BAR (1999) Ferrari (1999)  Sauber (2000) Toyota (2002)
Kilpailuja:  111 (109 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  2
MM-pisteitä:  33
Ensimmäinen kilpailu:  Japanin GP 1994
Viimeinen kilpailu:  Japanin GP 2002
| Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1966 
Moottoriurheilija
Aikaisemmat sarjat
:   Super Formula  FIA GT Championship  CART 
Mestaruudet
2007:  American Le Mans Series
Mika Juhani Salo (s. 30. marraskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Salo osallistui F1-urallaan yhteensä 111 kilpailuun kausien 1994 ja 2002 välillä. Hänen F1-uransa huippuhetkiin kuului Michael Schumacherin korvaaminen Ferrarilla kesken kauden 1999. Kyseisellä F1-kaudella hän saavutti kaksi palkintosijaa, jotka myös jäivät hänen uransa viimeisiksi.
F1:n jälkeen Salo on kilpaillut CART:ssa ja American Le Mans Series -sarjassa. Lisäksi hän on osallistunut kuudesti Le Mansin 24 tunnin ajoihin, joissa hänen autokuntansa ajoi GT2-luokan voittoon vuosina 2008 ja 2009.
Uran alku

Salo aloitti uransa karting-radoilla ja voitti neljä Suomen mestaruutta. Sen jälkeen hänen uransa jatkui Formula Fordeissa, joissa Salo hallitsi SM-, PM- ja EM-sarjoja voittaen kaikki kolme mestaruutta vuonna 1988. Vuosina 1989 ja 1990 hän ajoi Britannian Formula 3 -sarjaa. Vuoden 1990 F3-kautta Salo hallitsi yhdessä Mika Häkkisen kanssa. Salo voitti kuusi osakilpailua ja Häkkinen mestaruuden, minkä takia sarjasta puhuttiin Mika–Mika-sarjana. Kauden lopussa Salo ajoi Macaon Grand Prix'ssa toiseksi Michael Schumacherin vietyä voiton. Mika Salo sijoittui Formula 3-luokan Englannin mestaruussarjassa toiseksi.
Vuonna 1990 Salo jäi kiinni rattijuopumuksesta Lontoossa. Englantilainen autourheilujärjestö RAC peruutti Salon kilpailuluvan 12 kuukaudeksi, kun taas Autourheilun Kansallinen Keskusliitto päätti, että hän saa pitää suomalaisen ajolisenssinsä.
Seuraavana vuonna ajoi Japanin Formula 3000-luokassa, jota kutsutaan "formula 1:n pikkuveliluokaksi". Salo olisi halunnut ajaa F3000-luokan Euroopan sarjan, muttei saanut mielestään riittävästi rahaa kokoon. ”Euroopan sarjan ajaminen olisi maksanut 200 000-500 000 puntaa (noin 1,4-3,5 miljoonaa markkaa). Minulla oli Euroopasta hankittua rahaa koossa yli 200 000 puntaa ja olisin voinut ajaa sarjan (10 osakilpailua) juuri ja juuri läpi. Mutta minusta oli turha lähteä räpiköimään Eurooppaan. Sain Japanissa läpi kaikki vaatimukseni”, Salo kommentoi Helsingin Sanomille. Japanissa Salolle maksettiin siitä, että hän ajoi AD Racing-tallin ainoaa autoa. Salon kanssa samaan aikaan Japanissa ajoi myös Johnny Herbert.
Formula 1 -ura > F1-uran ensimmäiset vuodet

Loppukaudesta 1994 Salon haave täyttyi, kun hän pääsi ajamaan Formula 1:ssä Lotus-tallin autolla. Lotus oli aiemmin ajautunut vakaviin rahoitusongelmiin ja selvitystilaan, ja muun muassa henkilöstön palkkoja oli maksamatta. Salo onnistui keräämään tukijoiltaan kokoon useita miljoonia jenejä. Salo sijoittui ensimmäisessä kilpailussaan Japanin GP:ssä kymmenenneksi ja kauden viimeisessä kilpailussa Australiassa hän keskeytti. Nämä olivat samalla Lotuksen viimeiset osakilpailut.
Kausina 1995–1997 Salo kilpaili Tyrrell-tallin heikolla kalustolla ja sai kerättyä yhteensä 12 pistettä. Kausi 1996 oli Tyrrell-kausista Salon paras. Kauden 1998 Salo ajoi Arrows-tallissa, jossa hän parhaimmillaan taisteli palkintokorokesijoituksesta Monacon GP:ssä Eddie Irvinen kanssa, mutta sijoittui lopulta neljänneksi, joka oli siihen astisista kilpailuista Salon paras.
Formula 1 -ura > Tuuraajana BAR:lla ja Ferrarilla

Kaudelle 1999 Salo jäi ilman tallipaikkaa Arrowsin purettua yllättäen hänen sopimuksensa. Salo pääsi kuitenkin ajamaan San Marinon, Espanjan sekä Monacon kilpailuissa tulokastalli BAR:n kalustolla, kun Ricardo Zonta oli loukkaantuneena. Espanjassa hän sai kunnian olla ensimmäinen kuljettaja, joka toi BAR-tallin auton maaliin saakka (8. sija).
Kolmen kisan pestin jälkeen Salo jäi jälleen ilman F1-töitä, kunnes kauden kahdeksannen kilpailun jälkeen Ferrari palkkasi hänet loukkaantuneen Michael Schumacherin tuuraajaksi. Schumacher oli loukkaantunut Britannian GP:ssä, ja Ferrari päätti palkata tuuraajaksi BAR-tallissa hyvää työtä tehneen Salon. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Salo pääsi ajamaan huippukalustolla Formula 1 -sarjassa. Hänen tehtävänään oli toimia mestaruudesta taistelleen Eddie Irvinen tukena.
Salo ajoi Ferrarilla yhteensä kuusi osakilpailua, kohokohtanaan Saksan GP, jossa hän sijoittui toiseksi. Hän oli sijoittunut aika-ajoissa neljänneksi ja nousi lähdössä toiseksi Mika Häkkisen perään. Ajettuaan Häkkistä nopeampia kierrosaikoja, eron kavennuttua ja lopulta Häkkisen keskeytettyä Salo johti kilpailua, mutta joutui päästämään tallimääräyksellä toisena ajaneen Eddie Irvinen edelleen. Kilpailun jälkeen Irvine kuitenkin luovutti kiitollisuudesta ykköspalkintonsa voittotaistelun suosiolla luovuttaneelle Salolle. Salo nousi palkintokorokkeelle vielä Italian GP:ssä, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Muissa kilpailuissa hän jäi ilman pisteitä ja saavutetut palkintosijat jäivät Salon F1-uran ainoiksi.
Formula 1 -ura > Viimeiset vuodet F1:ssä

Kaudelle 2000 Salo siirtyi Sauber-talliin. Hän sijoittui parhaimmillaan Monacon ja Saksan GP:eissä viidenneksi. Lisäksi Salo oli kahdesti kuudes, keräsi yhteensä kuusi MM-pistettä ja peittosi näin pisteittä jääneen tallikaverinsa Pedro Dinizin..
Vuodeksi 2001 Salo päätti ottaa vastaan haasteen ja siirtyi testaamaan uuden, lähes tyhjältä pohjalta aloittaneen Toyotan F1 -tallin autoa. Vuoden testaamisen jälkeen Toyota aloitti kilpailemaan kaudella 2002. Salo nappasi uudelle tallille heti ensimmäisessä kilpailussa Australiassa yhden pisteen sijoittumalla kuudenneksi, ja hän toisti tämän sijoituksen myös kauden kolmannessa kilpailussa Brasilian GP:ssä. Vaikka jatkossa aika-ajoissa tulikin hyviä sijoituksia, kausi oli suuriin odotuksiin nähden pettymys Salolle. Kauden alun kaksi pistettä jäivät hänen ainoikseen, eikä Toyota jatkanut tiimiä kritisoineen Salon sopimusta, mikä johti hänen F1-uransa päättymiseen.
F1-uran jälkeinen aika

F1-uran jälkeen Salo on ajanut muun muassa CART-sarjassa kaudella 2003. Hän osallistui neljään kilpailuun ja ajoi toisessa kilpailussa palkintosijalle kolmanneksi. Hänestä tuli ensimmäinen CART-sarjassa palkinnoille yltänyt suomalainen.
Salo on myös osallistunut Audilla kestävyyskilpailuihin Sebringin 12 tunnin ajoissa ja Le Mansin 24 tunnin ajoissa. Kaudella 2004 Salo ajoi FIA GT -sarjaa Ferrari F430 -autolla. Hän ajoi American Le Mans Series -sarjassa Ferrarilla kauden 2009 loppuun ja voitti GT2-luokan mestaruuden kaudella 2007 yhdessä ajoparinsa Jaime Melon kanssa. Vuonna 2008 Salo voitti Jaime Melon ja Gianmaria Brunin kanssa GT2-luokan Le Mansin 24 tunnin ajossa. Vuonna 2009 Salo voitti Le Mansin 24 tunnin ajon GT2-luokassa Melon ja Pierre Kafferin kanssa. Kaudella 2010 Salo kilpaili uudessa FIA GT1 -sarjassa. Vuonna 2014 Salo osallistui uudestaan Le Mansin 24 tunnin kilpailuun venäläisen SMP Racingin LMP2-luokan autolla.
Salo toimi MTV3-kanavan F1-lähetysten kommentaattorina vuodet 2011–2013. 2015 hän palasi kommentoimaan lähetyksiä. Vuodesta 2022 lähtien Salo on Viaplayn F1-lähetysten asiantuntija.
Salo on juontanut  Virittäjät-sarjaa yhdessä Tomi Tuomisen kanssa vuodesta 2011 lähtien. Sarjaa esitettiin ensin MTV3 MAX:lla, nykyään se kuuluu Elisa Viihteen ohjelmistoon. Sarjassa Mika koeajaa ja arvostelee harrastajien muokattuja autoja antaen tiukkoja kommentteja esimerkiksi koskien autojen tekniikkaa, sisätiloja ja yleistunnelmaa.
Alahärmässä sijaitseva karting-kilpailukeskus (Mika Salo Circuit) on nimetty Salon mukaan. Vuoden 2012 alussa Mika Salo teki sopimuksen Ferrarin kanssa ja on ajanut Kimi Räikkösen kauden 2008 Ferrarilla näytösajon Japanin Suzukassa.
Salo palasi syyskuussa 2020 kilpa-auton rattiin osallistumalla Fujin 24 tunnin kisaan Field Management Racingin -tallissa Porsche Cayman GT4 -autolla. Autokuntaan kuuluu yhteensä kuusi kuljettajaa, joista Salon 18-vuotias poika Max Salo on yksi.
Yksityiselämä

Mika Salo on kotoisin Martinlaaksosta, Vantaalta. Hänen lapsuudentalonsa sijaitsee osoitteessa Raiviosuonmäki 3. Kadun toisella puolella, Raiviosuonmäki 6:ssa, vietti samanaikaisesti lapsuuttaan toinen suomalainen formulakuljettaja Mika Häkkinen.
Salo avioitui vuonna 1999 japanilaisen Norikon (o.s. Endo, s. 1972) kanssa seurusteltuaan hänen kanssaan kahdeksan vuotta. Heillä on kaksi lasta, Max-niminen poika (s. 2001), joka ajaa myös kilpaa ja tytär Mai (s. 2004). Salot erosivat vuonna 2015, mutta he jättivät yhteisen erohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen vasta maaliskuussa 2022. Salo asuu Tallinnassa Virossa ja hän seurusteli Henna Pihlajan kanssa. Vuoden 2021 alussa Salo ilmoitti heidän eronneen. Syksyllä 2022 Salo kihlautui Annica Lindblomin kanssa, jonka oli tavannut alkuvuodesta 2021. Salo ja Lindblom menivät naimisiin Las Vegasissa 31. elokuuta 2023.
Tilastot > Formula 1 -tilastot

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Lotus | BRA   | PAC   | SMR   | MON   | ESP   | CAN   | FRA   | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | POR   | EUR   | JPN 10 | AUS Kesk. |  | 0 | 32. |
| 1995 | Tyrrell | BRA 7 | ARG Kesk. | SMR Kesk. | ESP 10 | MON Kesk. | CAN 7 | FRA 15 | GBR 8 | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL 8 | ITA 5 | POR 13 | EUR 10 | PAC 12 | JPN 6 | AUS 5 | 5 | 15. |
| 1996 | Tyrrell | AUS 6 | BRA 5 | ARG Kesk. | EUR DSQ | SMR Kesk. | MON 5 | ESP DSQ | CAN Kesk. | FRA 10 | GBR 7 | GER 9 | HUN Kesk. | BEL 7 | ITA Kesk. | POR 11 | JPN Kesk. |  | 5 | 13. |
| 1997 | Tyrrell | AUS Kesk. | BRA 13 | ARG 8 | SMR 9 | MON 5 | ESP Kesk. | CAN Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | HUN 13 | BEL 11 | ITA Kesk. | AUT Kesk. | LUX 10 | JPN Kesk. | EUR 12 | 2 | 17. |
| 1998 | Arrows | AUS Kesk. | BRA Kesk. | ARG Kesk. | SMR 9 | ESP Kesk. | MON 4 | CAN Kesk. | FRA 13 | GBR Kesk. | AUT Kesk. | GER 14 | HUN Kesk. | BEL DNS | ITA Kesk. | LUX 14 | JPN Kesk. |  | 3 | 13. |
| 1999 | BAR | AUS   | BRA   | SMR 7 | MON Kesk. | ESP 8 | CAN   | FRA   | GBR   |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 | 10. |
| 1999 | Ferrari |  |  |  |  |  |  |  |  | AUS 9 | GER 2 | HUN 12 | BEL 7 | ITA 3 | EUR Kesk. | MAL   | JPN   |  | 10 | 10. |
| 2000 | Sauber | AUS DSQ | BRA WD | SMR 6 | GBR 8 | ESP 7 | EUR Kesk. | MON 5 | CAN Kesk. | FRA 10 | AUT 6 | GER 5 | HUN 10 | BEL 9 | ITA 7 | USA Kesk. | JPN 10 | MAL 8 | 6 | 11. |
| 2002 | Toyota | AUS 6 | MAL 12 | BRA 6 | SMR Kesk. | ESP 9 | AUT 8 | MON Kesk. | CAN Kesk. | EUR Kesk. | GBR Kesk. | FRA Kesk. | GER 9 | HUN 15 | BEL 7 | ITA 11 | USA 14 | JPN 8 | 2 | 17. |