stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kupulimaska
Ulkonäkö ja koko

Kupulimaska kasvattaa 1,5–5 mm pituisia yksijuurisia versoja, jotka kelluvat tavallisesti 1–4 verson ryhminä. Valkoisen juuren pituus on tavallisesti alle 5 cm. Lehtiä muistuttavat versot ovat pyöreähköjä, ehytlaitaisia, 4–5-suonisia ja alapuolelta pulleita. Vihreät versot ovat yläpinnalta tai molemmin puolin puna- tai violetinsävyisiä. Verson tyvi on lyhyt ja kalvomainen. Alapinnan ilmaontelot ovat selvästi näkyvissä ja tavallisesti yli 0,3 mm levyisiä. Kukinto on vaatimaton ja siinä on kaksi hedekukkaa ja yksi emikukka. Kukinto sijaitsee verson laidan taskussa kalvon suojaamana. Kupulimaska kukkii Suomessa elokuussa, mutta kukkivia ja siemenellisiä yksilöitä on tavattu erittäin harvoin. Kupulimaskan hedelmä siipipalteinen ja 1–3-siemeninen.
Laji muistuttaa suuresti lähisukulaistaan pikkulimaskaa (L. minor).
Levinneisyys

Kupulimaskan päälevinneisyysalue ulottuu Portugalista Balkanin niemimaalle ja sieltä pohjoiseen eteläiseen Skandinaviaan. Satunnaisemmin lajia tavataan suurimmassa osassa muuta Eurooppaa pohjoisimpia ja itäisimpiä osia lukuun ottamatta. Lajia tavataan myös Lähi-idässä, monin paikoin Afrikassa ja satunnaisesti Aasiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Kupulimaska on Suomessa varsin harvinainen. Sitä on tavattu paikoin Ahvenanmaalta, Saaristomereltä, Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta ja Kymenlaaksosta. Saaristossa laji on harvinaistunut. Voimakkain kanta lienee Uudellamaalla.
Elinympäristö

Kupulimaska kasvaa rehevöityneissä vesissä, kuten lammikoissa, joissa, saariston kalliolammikoissa ja joskus myös ajelehtivana murtovedessä. Laji kasvaa usein yhdessä pikkulimaskan ja isolimaskan (Spirodela polyrhiza) kanssa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Kupulimaskan (Lemna gibba) levinneisyys Suomessa
ITIS: Lemna gibba (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Lemna gibba (englanniksi)
Kupulimaska.
Kristinusko Liettuassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Liettuassa. Valtaosa Liettuan väestöstä kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon. Katolisen kirkon osuus väestöstä on 74,2 prosenttia. Muita Liettuassa toimivia kristillisiä yhteisöjä ovat Venäjän ortodoksinen kirkko 3,7 prosentin osuudella, vanhauskoiset 0,6 prosentin osuudella, evankelis-luterilaiset 0,6 prosentilla osuudella sekä evankeliset reformistit 0,2 prosentin osuudella väestöstä.
Historia

Roomalaiskatolisella kirkolla on aina ollut vahva asema Liettuassa. Katolisella kirkolla on edelleen suuri läsnäolo maassa. Neuvostomiehityksen aikana Liettuan kirkot kokivat ankaraa sortoa ja vainoa. Roomalaiskatolisella kirkolla oli vahva rooli Liettuan itsenäisyystaistelussa.
Lapinsirkku

| Lapinsirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pulmuset Calcariidae
Suku::  Lapinsirkut Calcarius
Laji::  lapponicus
Kaksiosainen nimi
 Calcarius lapponicus  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Lapinsirkku Wikispeciesissä   Lapinsirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinsirkun munia.
Lapinsirkku.
Lapinsirkku (Calcarius lapponicus) on pulmusiin kuuluva lintu. Sen ääni on heleä "tjyb" tai surumielinen "tjyy" sekä kova "drrt" tai "de-dek". Laulu on lyhyt kirkas säe. Lapinsirkku elää tuntureilla, jängillä ja alavilla pensasmailla koivu- ja pajuvyöhykkeessä.
Levinneisyys

Lapinsirkku on muuttolintu, jonka pesimäalue ulottuu Skandinavian tunturialueilta arktiseen Euraasiaan. Sitä tavataan myös Alaskassa, Kanadassa, USA:n pohjoisimmissa osissa ja Grönlannin länsirannikolla.
Se talvehtii aromailla Venäjällä, Keski-Aasiassa Mustaltamereltä Pohjois-Koreaan ja Japaniin asti ulottuvalla vyöhykkeellä. Muita talvehtimisalueita ovat Tanska ja Britteinsaaret, Länsi-Euroopan pohjoiset rannikkoseudut sekä Yhdysvallat.
Suomessa lapinsirkku pesii vain pohjoisimmassa Tunturi-Lapissa. Pesimätiheydet voivat paikoitellen olla hyvin suuria. Suomen pesimäkannaksi arvioidaan 50.000–150.000 paria. Lajia nähdään muuttoaikoina myös Etelä-Suomen pelloilla. Lapinsirkku on rauhoitettu ja se arvioidaan kannaltaan elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Lapinsirkku (Calcarius lapponicus)
ITIS: Calcarius lapponicus (englanniksi)
Laukonsaari

Laukonsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Kuopio Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Juurusvesi ja Akonvesi
Pinta-ala:  1,41 ha
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Laukonsaari on Juurusveden saari Pohjois-Savossa Juankoskella. Saari on 330 metriä pitkä ja sen pinta-ala on 1,41 hehtaaria.
Käännös suomeksi
Laurent Noël

Laurent Noël (19. maaliskuuta 1920 – 2. heinäkuuta 2022) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. kesäkuuta 1944. Hän sai 25. kesäkuuta 1963 nimityksen Québecin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Agathopoliin titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Roy, jota avustivat Lionel Audet ja Louis Joseph Jean Marie Fortier.
Noël nimitettiin Hauteriven apostoliseksi hallitsijaksi 7. syyskuuta 1974. Hän erosi tehtävästä 15. elokuuta 1975 ja sai 8. marraskuuta 1975 nimityksen Trois Rivières'n hiippakunnan piispaksi. Noël jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 1996.
Noël osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Lammaslampi

| Lammaslampi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vantaa
Koordinaatit:  60°15′36″N, 24°47′54″E
Järvinumero:  81.055.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  31,9 m 
Rantaviiva:  1,06 km  
Pinta-ala:  6,31 ha  
Valuma-alue:  0,41 km² 
 fiLammaslampi 
Lammaslampi (ruots. Lammträsk) on pieni järvi Länsi-Vantaan Hämeenkylän kaupunginosan Pähkinärinteen asuinalueen äärellä. Lampi on ruskeavetinen ja rehevä, ja kuuluu Pitkäjärven valuma-alueeseen.
Lammaslampi sijaitsee keskellä Pähkinärinteen asutusta ja on tärkeä lähivirkistysalue. Veden laatu on ollut vaihtelevaa viime vuosina; lampea on kunnostettu ruoppaamalla ja hapettamalla.
Lampi saa vetensä Jupperista ja Linnaisista Furumossensuon kautta.
Laskuoja lähtee lammen kaakkoiskulmasta ja kiertää osin putkitettuna Variston ja Askiston kautta Pitkäjärveen.
Nimi

Lammaslammen nimi esiintyy 1700-luvun kirjoituksissa vielä muodossa Lamj träsk, ja nimen alkuosa viittaakin suomen kielen sanaan lammi, joka on länsimurteinen vastine itämurteiselle ja yleiskieleen vakiintuneelle sanalle lampi. Myöhemmin nimi on lyhentynyt muotoon Lammträsk, jolloin sen alkuosan alkuperäinen merkitys on hämärtynyt ja se on sekoittunut ruotsin kielen karitsaa tarkoittavan sanan lamm kanssa. Tästä ruotsinkielisestä muodosta kääntämällä onkin sitten saatu lammen nykyinen suomenkielinen nimi.
Kōya Kitagawa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Kōya Kitagawa
Syntymäaika: 26. heinäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Rapid Wien
Pelinumero: 32
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2015–2019 2019– | Shimizu S-Pulse Rapid Wien | 115 (34)  |
Maajoukkue
| 2018– | Japani | 8 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kōya Kitagawa (jap. 北川 航也, Kitagawa Kōya; s. 26. heinäkuuta 1996 Shizuoka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kitagawa debytoi Japanin A-maajoukkueessa lokakuussa 2018. Hän saavutti AM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut kahdeksan maaottelua.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
Laurent Pokou

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. elokuuta 1947
Syntymäpaikka: Abidjan, Norsunluurannikko
Kuolinaika: 13. marraskuuta 2016 (69 vuotta)
Kuolinpaikka: Abidjan, Norsunluurannikko
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1965–1972 1973–1977 1977–1979 1979 1979–1980 |  ASEC Mimosas  Stade Rennais  Nancy  Stade Rennais  ASEC Mimosas |  63 (44) 19 (3) 12 (6) |
Maajoukkue
| 1967–1980 |  Norsunluurannikko | 62 (19) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Laurent Pokou (10. elokuuta 1947 Abidjan – 13. marraskuuta 2016 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Pokou oli muun muassa Afrikan-mestaruuskilpailujen kautta aikain toiseksi paras maalintekijä 14 maalilla. Pokou saavutti maajoukkueessa pronssia vuoden 1968 Afrikan kisoissa.
Seuratasolla Pokou pelasi kotimaassaan Mimosasissa, josta hän siirtyi Ranskaan Stade Rennaisiin ja myöhemmin Nancyyn.
Kiviplaneettojen synty

Aurinkokunnan kiviplaneetat kiertävät Aurinkoa noin 0,4-1,6 AU:n etäisyydellä, veden jäätymisrajan sisäpuolella alkuaurinkosumun oloissa.
Kiviplaneettojen synty: Kiviplaneettoja (terrestrisiä planeettoja, maankaltaisia planeettoja) ovat Aurinkokunnan sisäosien planeetat Merkurius, Venus, Maa ja Mars. Kiviplaneettavyöhyke ulottuu Aurinkokunnassamme välille 0,4–1,6 AU. Planeetat ovat syntyneet pääosin 10 miljoonan vuoden sisään, mutta suuria törmäyksiä tapahtui vielä 700 miljoonan vuoden kuluttuakin, jolloin koettiin "suuri pommitus", ja Kuun meret syntyivät.
Kiviplaneettojen synty on useimpien tutkijoiden mukaan tapahtunut niin, että pienet kappaleet kasautuivat törmätessään toisiinsa pienillä nopeuksilla.
Alussa oli pölyhiukkasia, jotka kasautuivat ajan myötä törmäyksissä hiekanjyviksi samaan tapaan kuin villakoirat syntyvät sukista irronneesta villanöyhtästä.
Hiekanjyvistä syntyi edelleen kiviä, asteroidin kokoisia kappaleita, kuiden kokoisia kappaleita ja lopussa planeettoja. Eräiden meteoriittien, kondriittien jyvämäinen rakenne kertoo kasautumisesta. Jonkinlaiseen kasautumiseen viittaa myös pienien asteroidien löyhä "kivikasamainen" rakenne.
Kondriitit jotka ovat peräisin asteroidivyöhykkeeltä, ovat myös huomattavan vesipitoisia. Kondriiteissa on myös kuumassa syntyneitä pallosia.
Maan uskotaan muodostuessaan saaneen vettä asteroidivyöhykkeen seudulta tulleiden kappaleiden sinkoutuessa Maan radan seuduille Jupiterin vetovoiman vaikutuksesta. Planeettamuodostuksen lopussa tapahtui muutamien kymmenien esiplaneettojen, "oligarkkien" hidas kasautuminen mm. jättiläisplaneettojen ja oligarkkien itsensä aiheuttamien ratahäiriöiden takia.
Jättiläisplaneettojen vaeltelun vaikutus kiviplaneettojen syntyyn

Tohtori Kevin J. Walshin tekemien tietokonelaskelmien mukaan jättiläisplaneetta Jupiter olisi syntynyt noin 3,5 AU:n etäisyydellä Auringosta. Jupiterin etäisyys Auringosta on nyt noin 5,2 AU. Jupiter syntyi nopeammin kuin sisäplaneetat. Syntynsä jälkeen Jupiter vaelsi sisäänpäin tyypin II migraatiomekanismilla noin 100000 vuoden ajan. Näin Jupiter liikkui melko hitaasti asteroidivyöhykkeen läpi, eikä silloin hävittänyt vetovoimallaan sitä. Jupiterin lisäksi matkalla sisäänpäin kohti Aurinkoa oli Saturnus. Mutta kun Jupiter oli saavuttanut Saturnusta kyllin, molemmat planeetat alkoivat hitaasti etääntyä Auringosta. Tällöin Jupiter ja Saturnus olivat ajautuneet 2:3-rataresonanssiin, joka muutti vaellussuunnan päinvastaiseksi. Tämä tapahtui noin 1,5 AU:n päässä Auringosta eli suunnilleen nykyisen Marsin radan kohdalla.
Jupiterin saapuminen Marsin radan lähelle harvensi ainetta siellä, ja toisaalta pakkasi ainetta Merkuriuksen-Maan etäisyydelle Auringosta. Näin esimerkiksi Maa muodostui nopeammin kuin ilman Jupiterin käväisyä lähellä. Walshin mielestä hänen teoriansa selittää muun muassa sen, miksi asteroidivyöhykkeellä on sekä kaukana Auringosta syntyneitä C-tyypin kappaleita ja lähellä Aurinkoa syntyneitä S-tyypin kappaleita.
Mars lienee Nicholas Daphasin mukaan 2–4 miljoonassa vuodessa muodostunut planeetta-alkio, ei n. 50–100 miljoonassa vuodessa syntyneen Maan tyyppinen planeetta.
Kuuma jupiter

Kuuma jupiter syntyy, kun Aurinkokunnan synnyn alussa jättiläisplaneetta vaeltaa migraatioteorian mukaisesti lähelle keskustähteä suunnilleen Jupiterin etäisyydeltä, ohittaen Maan rataa vastaavan etäisyyden.
Sisään pöin vaeltava jättiläisplaneetta lakaisee tieltään keskustähteä kiertävän planetesimaalikiekon, josta maankaltaiset planeetat voisivat syntyä. Myös esiplanetaarisessa kiekossa aine virtaa kiekon ulko-osista sisäänpäin, ja jos aine ei ennätä loppua kiekon ulko-osista, Maan etäisyyttä vastaavalla etäisyydellä on jonkin ajan kuluttua taas ainetta planeettojen syntyyn.
Jos aine kuitenkin loppuu, Maan radan seutuville syntyy asteroidivyöhyke ja korkeintaan 0,16 Maan massainen planeetta. Tämä sen takia, että ohi kulkeva jättiläisplaneetta pienentää esiplanetaarisen kiekon pintatiheyttä 8–30 g/cm2:sta 2 g/cm2:een.
Oletetaan, että Jupiter estää planeetan synnyn asteroidivyöhykkeellä painovoimallaan, mutta tätä ei ole pystytty tietokoneella mallintamaan mallien epätarkkuuksien takia. Toisaalta Jupiterin puuttuminen synnyttää simulaatioissa asteroidivyöhykkeelle ja Jupiterin radan taakse monia pieniä planeettoja melko lähelle toisiaan.
Tutkimusten mukaan läheinen, 0,15–0,25 AU:n etäisyydellä oleva "kuuma jupiter" ei estä Maan tyyppisen, vesipitoisen planeetan syntyä, mutta yli 0,5 AU:n etäisyydellä oleva estää. 0,5 AU:n etäisyydellä oleva Jupiter kuivattaa ja pienentää kiviplaneettaa Maahan verrattuna. Maan tyyppisesti vesipitoisia, yli 0,2 Maan massaisia planeettoja ei synny radoille, joiden kiertoaika on alle 3:n kuuman Jupiterin kiertoajan verran, eli suunnilleen kaksi kertaa Jupiterin etäisyys.
Kaksoistähti

Kaksoistähdelle voi syntyä maankaltaisia planeettoja helpoiten silloin, kun esiplanetaarinen kiekko on 30 asteta tai alle kallellaan toisiaan kiertävien tähtien ratoja vastaan. Kaltevassa kiekossa toisen tähden vetovoima syöksee planeettaan tarvittavat planetesimaalit keskustähteen. Jos Aurinkoa kiertäisi toinen tähti, Maa jäisi vakaalle radalle, jos tähti ei tulisi koskaan 7 AU:ta lähemmäksi.
Aiheesta muualla

PPT-esitys englanniksi: How do habitable planets form? (Arkistoitu – Internet Archive)
Hot Jupiters Terrestrial planets (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.maths.qmul.ac.uk/postgraduate/anncook/fogg06.pdf
Smithsonian Terra
S. Kenyon & B. Bromley: EARTH FORMATION: TEST SIMULATIONS
Laurent Munier

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laurent Munier |  Laurent Munier |  Laurent Munier |  |
Maa:   Ranska
Miesten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | joukkuekilpailu |  |
Laurent Farci Munier (s. 30. syyskuuta 1966 Lyon) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Laurent Morin

Laurent Morin (14. helmikuuta 1908 Montreal – 31. joulukuuta 1996) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Montrealin arkkihiippakuntaan 27. toukokuuta 1934 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Arsamosatan titulaaripiispaksi 8. syyskuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul-Émile Léger, jota avustivat Joseph-Conrad Chaumont ja Lawrence Patrick Whelan.
Morin sai 28. helmikuuta 1959 nimityksen Prince-Albertin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. huhtikuuta 1983. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Kyriákos Mitsotákisin II hallitus

| Kyriákos Mitsotákisin II hallitus |
| --- | --- |
 
 Pääministeri Kyriákos Mitsotákis.
Toimikausi alkoi:  27. kesäkuuta 2023
Valtionpäämies:  Katerína Sakellaropoúlou
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Kyriákos Mitsotákis
Hallituspuolue:  Uusi demokratia, lisäksi sitoutumattomia ministereitä
Hallituksen asema:  enemmistöhallitus
Historia
Vaalit:  Parlamenttivaalit 2023 II
Edellinen:  Sarmásin vt. hallitus
Kyriákos Mitsotákisin II hallitus on nykyinen Kreikan hallitus vuodesta 2023. Sitä johtaa Kreikan pääministeri Kyriákos Mitsotákis.
Hallitus koottiin kesäkuun 2023 parlamenttivaalien jälkeen. Se on järjestyksessä 27. hallitus Kreikan kolmannen tasavallan aikana (eli vuoden 1974 jälkeen). Hallitus seurasi Sarmásin vt. hallitusta ja aloitti toimintansa 27. kesäkuuta 2023. Mitsotákis itse aloitti pääministerinä 26. kesäkuuta. Hallituksen ainoa puolue on Uusi demokratia. Lisäksi siinä on sitoutumattomia ministereitä.
Hallituksen koostumus

Mitsotákisin II hallituksessa on pääministeri, 23 muuta varsinaista ministeriä, 4 varaministeriä, 35 apulaisministeriä sekä hallituksen tiedottaja, eli yhteensä 64 ministeriä. Ministereistä 10 on sitouttumattomia. 24 varsinaisesta ministeristä 20 on miehiä ja 4 naisia. Apulaisministereistä naisia on 11.
Hallituksen ministerit ovat 27. kesäkuuta 2023 lähtien (varsinaiset ministerit lihavoituna):
Hallituksen koostumus > Valtioministerit

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Puolue | Virassa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Valtioministerit |  | Mákis Vorídis | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
| Valtioministerit |  | Stávros Papastávrou | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
| Valtioministerit |  | Ákis Skértsos | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
| Pääministerin apulaisministerit |  | Giánnis Bratákos | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
| Pääministerin apulaisministerit |  | Thanásis Kontogeórgis | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
| Hallituksen tiedottaja |  | Pávlos Marinákis | Uusi demokratia | 27.6.2023– |
Leena Kellosalo

Leena Kellosalo on tamperelaissyntyinen kirjailija, FM, näyttelijä ja arvostelija. Hänet palkittiin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnolla v. 2018 runoteoksesta Hevosenpääsumussa (ntamo). Kellosalon esikoiskokoelma Leonardo sai siivet julkaistiin vuonna 2015.
Kellosalo on valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopistosta pääaineenaan Suomen kieli ja kirjallisuus. Kellosalo on freelance-näyttelijänä esittänyt monologeja Gösta Ågrenin, Emily Dickinsonin, Sylvia Plathin ja Aila Meriluodon runoudesta sekä Margareta Skantzen kirkkonäytelmää, Maria Magdaleenaa, mm. Kajaanin Runoviikolla ja Tampereen Teatterikesässä.
Teokset

Kellosalo, Leena: Leonardo sai siivet.  Helsinki:  ntamo, 2015.  ISBN 978-952-215-617-4.
Kellosalo, Leena: Hevosenpääsumussa.  Helsinki:  ntamo, 2018.  ISBN 978-952-215-717-1.
Kellosalo, Leena: Tulikärpäsiä Tammelan yllä.  Helsinki:  ntamo, 2021.  ISBN 978-952-215-816-1.
Forss-Crespo Moreyra, Zoila & Kellosalo, Leena: Hologrammi : runoantologia = Holograma : antología poética.  Kerava:  Rosetta Versos, 2022.  ISBN 978-952-68960-5-2.
Laurent Mourguet

Laurent Mourguet'n patsas Lyonin avenue Doyennélla
Laurent Mourguet (1769 Lyon – 1844 Vienne, Isère) oli ranskalainen nukkenäyttelijä ja Guignol-käsinuken keksijä.
Mourguet oli alun perin silkkityöläinen (canut), mutta kun hän oli 20-vuotias, iski silkkiteollisuuteen kriisi, ja Mourguetin oli pakko vaihtaa alaa. Hän ryhtyi kiertäväksi kaupustelijaksi, ja eräillä markkinoilla hän ystävystyi italialaisen nukkenäyttelijän kanssa, jota ryhtyi avustamaan. Myöhemmin Mourguet toimi hampaiden vetäjänä. Tässä työssä hän hyödynsi nukketeatterikokemustaan ja järjesti Polichinelle-nukketeatteriesityksiä asiakkaiden houkuttelemiseksi. Pian Mourguet jätti hampaiden vetämisen ja perusti oman nukketeatterinsa.
Mourguetin kumppanina toimi Père Thomas, sillä Polichinelle-esityksissä piti olla myös toinen nukke. Thomasin heikkous oli yletön viininjuonti, ja hän nukahti usein kesken esitysten. Thomas lieneekin ollut nukkehahmo Gnafronin esikuva. 
Laurent Mourguet loi sittemmin Ranskan tunnetuimman nukkehahmon, Guignolin. Guignol puhui lyonilaisella murteella ja oli pukeutunut työläisen asuun. Guignol oli hyväntuulinen, ystävällinen ja nokkela. Guignol-esitysten muita vakiohahmoja olivat Guignolin riidanhaluinen vaimo Madelon sekä Guignolin paras ystävä, juoppo Gnafron.
Laurent Mourguet ei osannut lukea eikä kirjoittaa, joten kaikki näytelmät olivat improvisoituja. Niiden dialogi oli kiivastempoista ja täynnä osuvaa ajankohtaista satiiria. Esitysten viehätys perustuikin ennen kaikkea siihen, että ne olivat aina ajan hermolla.
Kesäisin Mourguet esiintyi julkisissa puistoissa sekä markkinoilla ja juhlissa. Talvella hän esiintyi Rue Saint-Paulilla sijaitsevan talonsa pohjakerroksessa. Hän esiintyi myös Ainay Portin kahviloissa. Hän otti myöhemmin lapsensa Étienne ja Rose-Pierretten työskentelemään nukketeatteriinsa, ja nämä jatkoivat isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1844 suosittuja Guignol-esityksiä.
Lapinrousku

| Lapinrousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  lapponicus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius lapponicus  Harmaja (1976) 
Katso myös
   Lapinrousku Wikispeciesissä   Lapinrousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinrousku (Lactarius lapponicus) on rouskujen sukuun kuuluva sienilaji.
Ulkonäkö

Lakki on väriltään oranssinruskea. Heltat ovat nuorilla sienillä valkoisia, myöhemmin ne punertuvat. Lakki on muodoltaan kuperanlaakea ja keskellä on kuoppa. Malto on punakeltaista.
Elinympäristö

Lapinrouskua tavataan puronvarsilla, sekametsissä ja tuntureiden alaosissa. Erityisesti sitä esiintyy tunturikoivikoissa. Lapinrouskua ei esiinny Oulun läänin eteläpuolella.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life (EOL): Lactarius lapponicus (englanniksi)
Laama

| Laama |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Kamelit Camelidae
Suku::  Laamat Lama
Laji::  glama
Kaksiosainen nimi
 Lama glama  (Linnaeus, 1758) 
 Laaman levinneisyys
Katso myös
   Laama Wikispeciesissä   Laama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laama (Lama glama) on eteläamerikkalainen kesytetty sorkkaeläin, joka kuuluu laamaeläinten sukuun. Laama on jalostettu guanakosta. Laamaa käytetään Etelä-Amerikassa etupäässä kantojuhtana, ja siitä saadaan myös villaa ja lihaa.
Ulkonäkö

Laaman säkäkorkeus on 120–130 senttimetriä ja paino 90–160 kilogrammaa. Laama on hevosta pienempi, mutta sen pitkä kaula tekee siitä korkean. Sukulaiseensa alpakkaan verrattuna laama on hevosmaisempi ja lihaksikkaampi. Laamoja on monenvärisiä.
Tyypit

Etelä-Amerikassa on kaksi puhdasta laamatyyppiä, klassinen laama ja wooly laama. Suurin osa yksilöistä on näiden tyyppien risteytyksiä.
Klassinen laama on iso, korkeajalkainen ja pitkäselkäinen. Sen pää on hevosmainen ja lyhytkarvainen ja jalat lyhytkarvaiset. Sen turkissa on pohjavilla ja karkeampi päällyskarva. Klassista laamaa käytetään usein juhtana, sillä sen villa ei takerru risukoihin kuten pitkäkarvaisen laaman.
Wooly laama on klassista laamaa pienempi ja sirorakenteisempi. Sillä on pitkä karva, ja sitä käytetään etupäässä villantuottajana.
Käyttäytyminen

Pienestä kasvatettu laama käyttäytyy rauhallisesti ihmisen kanssa. Laama voi sylkeä päin kun se tuntee olonsa ahdistelluksi tai kun se kinastelee ruuasta toisten laamojen kanssa.
Käyttö

Laama jalostettiin ilmeisesti noin 5000–6000 vuotta sitten guanakosta. Suurin osa maailman laamoista elää Boliviassa. Laamaa on käytetty Etelä-Amerikassa perinteisesti kantojuhtana. Laama pystyy kantamaan 40 kilogramman taakan. Laama on myös hyvin varmajalkainen, ja sillä on vähäinen ruuantarve esimerkiksi hevoseen verrattuna. Luonnonvarainen laama syö karkeaa heinää ja erilaisia pensaita.
Laamasta saa pieniä määriä villaa. Laama keritään yleensä joka toinen vuosi. Laaman villa on lanoliinitonta ja pehmeämpää kuin lampaanvilla. Tavallinen laamanvilla on noin 25 mikronia.
Laaman lihaa syödään Boliviassa.
Vuodesta 1975 alkaen laamoja on pidetty Etelä-Amerikan ulkopuolellakin, aluksi Pohjois-Amerikassa. Laamoja käytetään lammaslaumojen vahtikoirina, kantoeläiminä vaelluksilla, terapiaeläiminä, lenkkikavereina sekä seura- ja harrastuseläiminä.