Ginger Rogers
Ura > 1933–1939: Rogers ja Astaire

Rogersista tuli maailman tunnetuimpia tähtiä 1930-luvulla Fred Astairen kanssa, jolloin he muodostivat aikansa kuuluisimman elokuvaparin. He tekivät vuosien 1933–1939 aikana yhdeksän yhteistä musikaalielokuvaa. Heidän ensimmäinen yhteiselokuvansa oli Carioca (1933), jota seurasivat musikaalit Continental – hupainen avioero (1934), Roberta (1935), Top Hat (1935), Laivasto tanssii (1936), Hääkarkuri (1936), Saanko luvan? (1937), Ihanaa on elää (1938) ja Tanssin kuningaspari (1939). Mainituista suurin osa oli sekä yleisö- että arvostelumenestyksiä. Rogers ja Astaire mullistivat Hollywood-musikaalin; he esittivät tanssi- ja laulunumerot ennennäkemättömällä tavalla. Ajan suurimmat populaarisäveltäjät sävelsivät heidän elokuvalaulunsa.
Kriitikot Arlene Croce, Hannah Hyam ja John Mueller pitävät Rogersia Astairen parhaimpana tanssiparina. Heidän mukaansa Rogers osasi yhdistää tanssitaitonsa ja luonnonkauneutensa niin draama- kuin komedianäyttelijänäkin. Rogers esitti Astairen kanssa 33 tanssia, joista Croce ja Mueller ovat korostaneet erityisesti ”I’ll Be Hard to Handle” Robertassa, ”I’m Putting all My Eggs in One Basket” Laivasto tanssii -elokuvassa ja ”Pick Yourself Up” Hääkarkurissa. Muita Rogersin ja Astairen klassisia tansseja ovat "Smoke Gets in Your Eyes" Robertassa, ”Cheek to Cheek” Top Hatissa ja ”Let’s Face the Music and Dance” Laivasto tanssii -elokuvassa. Erityistä ylistystä Rogers sai tanssiesityksestään "Waltz in Swing Time" -numerossa elokuvassa Hääkarkuri. "Waltz in Swing Timessa" Rogers tanssi Astairen kanssa, ja esitystä pidetään yleisesti parhaimpana duoesityksenä Astaire-elokuvassa. Yleensä Rogers vältti soolotansseja elokuvissa, kun taas Astaire tanssi ainakin yhden soolon jokaisessa heidän elokuvassaan. Rogers tanssi vain yhden soolon elokuvan Laivasto tanssii tanssinumerossa "Let Yourself Go". Astaire ja hänen yhteistyökumppaninsa Hermes Pan laativat tanssinumeroihin koreografiat. Heidän mukaansa Rogers panosti tansseihin ja ammattitaitoonsa jopa suuren rasituksen alla, vaikka hänellä oli monia muitakin sopimukseensa määrättyjä elokuvahankkeita.
Kun RKO:ta uhkasi konkurssi, studio palkkasi Rogersin ja Astairen elokuvaan Ihanaa on elää (1938), joka ei menestynyt odotetulla tavalla. Heidän seuraavan yhteisen elokuvansa, Tanssin kuningaspari, vakava ja traaginen juoni johti myös huonoon kaupalliseen menestykseen. Rogersin ja Astairen suosio ei ollut hiipunut, vaan huonot lipputulot aiheutti 1930-luvun lama. Musikaalielokuvien budjetit olivat huomattavasti suurempia kuin tavallisiin elokuviin käytetyt, ja ne suurenivat nopeammin kuin ehtivät voittaa tuottoja. Tanssin kuningasparin jälkeen Rogers ja Astaire eivät tehneet yhteistä elokuvaa kymmeneen vuoteen.
1930-luvulla Astairen yhteistyökumppanuuden ohella Rogers teki muita menestyneitä draama- ja komediaelokuvia sekä esiintyi radiossa. Vuonna 1935 Rogers näytteli William Powellin kanssa mysteerikomediaelokuvassa Naamioitu paholainen, ja vuonna 1937 ensi-iltansa saanut Suuri hetki osoitti hänen kykynsä draaman esittäjänä. Rogers oli naispääosissa myös kaupallisesti menestyneissä komediaelokuvissa Hänen salainen vaimonsa (1938), Poikamiesäiti (1939) ja Nainen kaiken takana (1939). Vuonna 1936 Rogers vieraili Washingtonissa presidentti Rooseveltin vuosittaisilla syntymäpäiväjuhlilla.