stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nina Dumbadze

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nina Dumbadze |  Nina Dumbadze |  Nina Dumbadze |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | kiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | kiekko |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | kiekko |  |
Nina Jakovlevna Dumbadze (ven. Нина Яковлевна Думбадзе, 23. toukokuuta 1919 – 14. huhtikuuta 1983) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä.
Nina Dumbadze oli 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa maailman parhaita kiekonheittäjänaisia. Hän voitti Euroopan mestaruuden Oslossa 1946 yli neljän metrin erolla seuraavaan tuloksella 44,52 m ja toistamiseen Brysselissä 1950 tuloksella 48,03 m hopeamitalistin jäädessä yli viiden metrin päähän. Hän paransi maailmanennätystä tulokseen 53,25 m elokuussa 1948 ja lukemiin 53,37 m toukokuussa 1951.
Neuvostoliitto osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingissä 1952, mutta Dumbadze jäi siellä kahden maannaisensa takana pronssille tuloksella 46,29 m yli viisi metriä Nina Romaškovalle hävinneenä. Olympialaisten jälkeen Romaškova otti maailmanennätyksenkin haltuunsa, mutta 18. lokakuuta 1952 Tbilisissä Dumbadze vastasi heittämällä tuloksen 57,04 m, joka säilyi maailmanennätyksenä syyskuuhun 1960 saakka. Arvokisoissa hän ei enää esiintynyt vaikka heittikin vuonna 1954 vuoden parhaan tuloksen 52,26 m ja oli maailmantilastossa toinen vuosina 1953 (50,87 m) ja 1955 (53,91 m) sekä neljäs vuonna 1956 (52,27 m).
Jalkapallon Suomen Cup 1988

| Suomen Cupn kausi 1988 |
| --- | --- |
Ajankohta:  – 15.8.1988
Mestari:  Valkeakosken Haka
  ← 1987 :  1989 → 
Jalkapallon Suomen Cup 1988 on jalkapallon Suomen Cupin 34. järjestämiskerta. Cupin voitti Valkeakosken Haka, joka voitti loppuottelussa OTP Oulun 1–0.
Joukkueiden kokoonpanot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Haka: Olli Huttunen  Heikki-Jussi Laine  Reijo Vuorinen  Ilkka Mäkelä  Rami Nieminen 71. -> Kari Korkea-aho  Petter Setälä  Petri Järvinen  Jarmo Kujanpää  Sandor Lörincz  Jari Lindfors 41. -> András Szebegyinszki  Ari Valvee |   |  OTP: Pekka Männistö  Hannu Annunen 66. -> Juha Äijälä  Jarmo Köykkä  Raimo Kauppi  Mikko Pietilä  Reijo Timonen  Aki Lahtinen  Teuvo Palkki  Ari Granroth 46. -> Esa Saajanto  Mauri Holappa  Mirosław Sajewicz |
Charles Dumas

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | korkeushyppy |  |
Charles Everett ”Charlie” Dumas (12. helmikuuta 1937 Tulsa – 5. tammikuuta 2004 Inglewood) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1956 kesäolympialaisissa.
Dumas oli ensimmäinen korkeushyppääjä, joka ylitti merkittävänä rajana pidetyn seitsemän jalan (213,36 cm) korkeuden 29. kesäkuuta 1956 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa. Hypyn ansiosta hän oli olympialaisten ennakkosuosikki ja hän veikin kultamitalin uudella olympiaennätystuloksella 212 cm.
Dumas osallistui toisiin olympialaisiinsa vuonna 1960 Roomassa, mutta loukkaantumisen takia hän jäi finaalissa kuudenneksi.
Dumas kuoli syöpään 66-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Rodica Dunca

Rodica Dunca
Rodica Dunca (s. 16. toukokuuta 1965 Baia Mare) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Dunca saavutti Moskovan 1980 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui seitsemänneksi 78,350 pisteellä.
Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin Dunca saavutti Madridin EM-kilpailuissa 1981, kun hän sai pronssia puomilla.
Jaffa (kaupunki)

| Jaffa |
| --- | --- |
 Jaffan satama.
 Kartta 1930-luvulta.
 Jaffa
 Koordinaatit: 32°03′08″N, 34°45′11″E 
Liitetty Tel Aviviin:  1950
Väkiluku (1948):  noin 70 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaffa (hepr. ‏יפו‎, Jafo) on historiallinen kaupunki ja satama, joka kuuluu nykyisin Israelin Tel Avivin kaupunkiin. Tel Avivin virallinen koko nimi onkin Tel Aviv-Jaffa. Ihmiset ovat asuttaneet Jaffan aluetta jo 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua ja ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on vuodelta 1468 eaa. Kaupungin historiallisia nimiä ovat muun muassa Yafi, Ioppe ja Flavia Ioppa. Kaupunki (nimillä Jafo ja Joppe) esiintyy monissa Raamatun kertomuksissa ja sittemmin kaupunki tuli tunnetuksi esimerkiksi alueen appelsiinien vientisatamana. Arabit muodostivat pitkään kaupungin asukkaiden enemmistön, mutta suuri osa heistä pakeni Israelin itsenäisyyssodan jälkeen vuonna 1948. Kaupunki liitettiin hallinnollisesti viereiseen Tel Avivin kaupunkiin vuonna 1950. 2010-luvun alkupuolella Jaffan asukasluku oli erään arvion mukaan 46 000 ja heistä arabeja oli noin 16 000. Vanhaakaupunkia on kehitetty matkailijaystävälliseksi taiteilijakaupunginosaksi, mutta monet Jaffan kaupunginosat kärsivät köyhyydestä ja asuntojen puutteesta.
Historia > Varhainen historia

Nykyisen Jaffan alueen ensimmäiset ihmiset asuttivat seudun tiettävästi neoliittisella kaudella 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Ensimmäiset tunnetut jänteet rakennuksista ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta (4 000–3 150 eaa.) ja 2 000 vuotta ennen ajan laskun alkua paikalle oli kehittynyt maavallin suojaama kanaanilainen kaupunki, jonka kanaanilainen nimi Yafi tarkoittaa kaunista. Kaupunki oli yhteyksissä muualle maailmaan kauppareittien kautta, mistä kertovat esimerkiksi Kyprokselta peräisin olevat ruukkujen jäänteet. Ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on kuitenkin vuodelta 1468 eaa. Karnakin temppeliin seinään kirjoitettiin Egyptin faarao Thutmosis III:n valloittaneen sen tuona vuonna. Sittemmin Jaffa oli Egyptin alaisen hallinnollisen alueen keskus, kunnes ulkopuoliset hyökkääjät tuhosivat sen vuoden 1230 eaa. paikkeilla. Tuhon jälkeen filistealaiset siirtolaiset asettuivat kaupunkiin, josta tuli heidän pohjoisin keskuksensa. Filistealaisten harjoittamalle leijonakultille rakennettiin pyhättöjä, joista on jäänyt merkkejä näihin päiviin saakka.
Israelin kuningas Daavid valloitti kaupungin pari vuosisataa filistealaisia myöhemmin. Kun israelilaiset rakensivat Jerusalemin temppeliä Jaffan sataman kautta tuotiin setripuuta Tyroksesta temppelin rakennusmateriaaliksi. Myöhemmin kaupunki päätyi Askalonin alaisuuteen ja kun Askalon kapinoi Assyriaa vastaan Assyrian kuningas Sanherib tuhosi Jaffan vuonna 701 eaa. Vuodesta 539 eaa. Jaffa hallitsivat Persian akhaimenidit, jotka tekivät kaupungista Sidonin alaisen. Kaupunki kukoisti persialaisaikana ja sille rakennettiin muun muassa suuri kaupunginmuuri. Vanhan testamentin tarina Joonasta saattaa olla peräisin tältä kaudelta. Joonan kirjassa Joona pakenee Jumalaa Jaffasta (Jafo) ja päätyy valaan nielemäksi.
Kreikkalaistaustaisten Egyptin Ptolemaiosten hallitsijasuvun kaudella Jaffassa vallitsi hellenismi ja kaupunki tunnettiin ehkä tullen jumalattaren mukaan nimellä Ioppe. Makkabealaiset valtasivat kaupungin makkabealaiskapinan aikana ja vuonna 37 eaa. se päätyi Juudean kuningas Herodesille. Kaupungin taloudellinen merkitys väheni selvästi, kun samoihin aikoihin perustettiin Caesarean kaupunki Jaffasta pohjoiseen. Uuden testamentin kirjassa Apostolien teot Jaffa (Joppe) on paikka, jossa Pietari tekee monet ihmeistään. Kaupungin juutalaiset osallistuivat kapinaan Rooman valtakuntaa vastaan ja keisari Vespasianuksen joukot valtasivat sen kahdesti vuoden 68 eaa. paikkeilla. Kaupunki jälleenrakennettiin sodan jälkeen ja se sai uuden nimen Flavia Ioppa. Uudet asukkaat olivat siirtolaisia muualta. Kaupunki oli kuitenkin edelleen merkittävämmän Caesarean varjossa.
Historia > Islam

Muslimit valtasivat Jaffan vuonna 636 Amr bin al-Asin johdolla. Sen satamasta tuli jälleen tärkeä umaijadien valtakaudella. Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin vuonna 1126 ja menettivät sen Saladinille vuonna 1187. Rikhard I Leijonamieli valtasi sen vielä uudelleen vuonna 1191, mutta lopullisesti se menetettiin vuonna 1196. Egyptiä hallinneet mamelukit tuhosivat kaupungin sataman vuonna 1336 estääkseen sen käyttämisen mahdollisten uusien ristiretkien maihinnousupaikkana. Kaupunki taantui sittemmin pitkäksi aikaa pieneksi kyläksi.
Kaupunki alkoi kukoistaa uudelleen vasta Osmanien valtakunnan kaudella 1700-luvulla, jolloin osmanit yrittivät vakiinnuttaa valtaansa Palestiinassa. Satama jälleenrakennettiin ja sen kautta alettiin viedä maailmalle viljaa ja puuvillaa. Pian kaupunki oli kasvanut alueen aiemman johtavan kaupungin Ramlan ohi. Napoléon Bonaparten johtamat ranskalaiset valtasivat kaupungin piirityksen jälkeen vuonna 1799, mutta ranskalaiset joutuivat vetäytymään alueelta, kun Akkon valtaus ei onnistunut. 1800-luvun alkupuolella kaupunkia hallitsi Egyptin Muhammad Ali, joka pyrki kilpialemaan Akkon ja Beirutin satamien kanssa. Kaupungissa toteutettiin suuria rakennushankkeita, joista osa on edelleen pystyssä. Hieman myöhemmin alueen omistuksesta soti osmanien kanssa Ibrahim pašša, joka menetti kaupungin vuonna 1840. Osmanien palattua kaupungista vietiin edelleen alueen maatalouden tuotteita etenkin markkinoille Eurooppaan. Kaupungin ympärillä oli esimerkiksi 400 appelsiinipuutarhaa ja vuonna 1880 kaupungista vietiin 36 miljoonaa appelsiinia. Taloudellinen menestys houkutteli maahanmuuttajia, kuten sefardijuutalaisia, sekä millenialaististen liikkeiden jäseniä Yhdysvalloista ja Saksasta. Kaupunkiin tuli myös ulkomaalaisia sijoituksia ja turisteja. Ranskalaiset rakensivat rautatien Jaffasta Jerusalemiin vuonna 1892 ja kaupunki esiintyy Mark Twainin teoksessa Jenkkejä maailmalla. Uusiin rakennushankkeisiin kuului kaupunginmuurin purkaminen ja sen korvaaminen vanhaakaupunkia ympäröivällä tiellä. Kaupungista muodostui myös arabien kulttuurin keskus.
Historia > Osaksi Tel Avivia

Jaffan pohjoispuolella juutalaiset siirtolaiset olivat perustaneet Neve Zedekin ja Neve Shalomin kaupunginosat 1800-luvun loppupuolella. Vuonna 1909 perustettiin puolestaan alueen ensimmäinen nykyaikainen juutalainen kaupunki Tel Aviv. Tel Aviv oli aluksi vain Jaffan esikaupunki, mutta se kasvoi omaksi kaupungikseen Palestiinan brittiläisen mandaattialueen aikana. Jännitteet arabien ja juutalaisten välillä kasvoivat. Vuonna 1936 syttyi arabikapina, jonka aikana brittijoukot tuhosivat osia ahtaasta vanhastakaupungista panssariajoneuvojaan varten. Kaupungissa asuneet juutalaiset muuttivat samaan aikaan muualle. Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1947 Palestiinan jakosuunnitelman mukaan Palestiina jaettaisiin juutalaisten ja arabien valtioihin siten, että Jaffasta tulisi osa arabien valtiota. Kuitenkin Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä vuonna 1948 juutalaisten asejoukot miehittivät kaupungin. Kaupungin asukasluku ennen sotaa oli ollut noin 70 000, mutta vain 3 500 heistä jäi kaupunkiin sen miehityksen jälkeen. Loput pakenivat etenkin Ramallahiin ja Beirutiin.
Israelin itsenäistyttyä Jaffasta tuli osa Tel Avivin kaupunkia. Kaupungin virallinen koko nimi onkin Tel Aviv-Jaffa. Yhdistäminen toteutettiin vuonna 1950. Jaffasta muodostui slummi rikkaamman Tel Avivin varjossa. Vanhaakaupunkia on sittemmin pyritty jälleenrakentamaan ja elävöittämään. 1960-luvulla alkaneessa hankkeessa vanhastakaupungista pyrittiin tekemään taiteilijakaupunginosa.
Väestö

Jaffan asukasluku 2010-luvun alussa oli erään arvion mukaan noin 46 000. Väestö koostuu juutalaisista ja arabeista. Arabeja oli saman arvion mukaan noin 16 000. Kaupungin arabiasukkaat ovat kärsineet asuntojen puutteesta ja paikallisista vain harva omistaa oman asuntonsa. Arabienemmistöinen Ajamin kaupunginosa on tunnettu erityisen köyhänä alueena. Jotkut ovat myös sanoneet kaupungin alueiden, kuten vanhankaupungin juutalaistuvan uusien muuttajien saapuessa alueen kehittyessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaffa (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
| n k Tel Aviv |
| --- | --- | --- |
 Tel Avivin hallintoalue 
| Alueet |  Jaffa  Karem HaTeimanim  Lec Tel Aviv  Montefiore  Tel Avivin keskusta  Tel Avivin promenadi  Old North  |  |
| Liikenne |  Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema  Herzliyan satama  Jaffan satama  Tel Avivin satama  |  |
| Nähtävyydet |  Azrielin observatorio  Bananan uimaranta  Bauhaus Center -arkkitehtuurikeskus  Carmelin tori  Expo Tel Aviv  Frishmanin ranta  Geulan ranta  Gordon-ranta  Hilton-ranta  Itsenäisyyden sali  Jaffan kellotorni  Jaffan kirpputori  Jerusalem-uimaranta  Kikar Habima  Nachalat Binyamin -kävelykatu  Rabinin aukio  Rothschild Boulevard  Tel Avivin kaupungintalo  Tikvan tori  Vanhan Tel Avivin portti  Valkoinen kaupunki  Yarkon-puisto  |  |
| Koulutus |  Tel Avivin yliopisto  |  |
| Kulttuuri |  Al-Bahr-moskeija  Bialik-museo  Habima-teatteri  Mahmoudiya-moskeija  Ilana Goor -museo  Pyhän Pietarin kirkko  Rabinin muistomerkki  Suzanne Dellal tanssin ja teatterin keskus  Tel Avivin suuri synagoga  Tel Avivin taidemuseo  Yitzhak Rabin Center  |  |
| Urheilu |  Bloomfield Stadium  Bnei Yehuda Tel Aviv FC  Hapoel Tel Aviv FC  Maccabi Tel Aviv Jalkapallo  Käsipallo  Koripallo  Menora Mivtachim Arena  |  |
| Muuta |  Tel Avivin pörssi  |  |
Valas nielee Joonaan Jan Brueghelin maalauksessa 1600-luvulta.
Gustav Bauernfeindin maalaus Jaffan torista vuodelta 1877.
Napoleon Jaffassa maalauksessa vuodelta 1804.
Jaffan kellotorni.
Jakovlev Jak-40

RusLine-lentoyhtiön Jak-40.
Jakovlev Jak-40 (ven. Яковлев Як-40) on kolmemoottorinen lyhyille reiteille suunniteltu lentokone. Jakovlevin suunnittelutoimiston koneella oli tarkoitus korvata Neuvostoliiton sisäisessä lentoliikenteessä Lisunov Li-2 ja Iljušin Il-14-koneet. Kone voi toimia myös huonoilta kentiltä: se pystyy STOL-nousuun ja laskuun. Koneessa on omat laskuportaat, joten kentiltä ei vaadita edes niitä. Konetyypin ensilento tapahtui 21. lokakuuta 1966 ja tuotanto alkoi seuraavana vuonna. Kaupallinen liikenne alkoi Aeroflotilla syyskuussa 1968. Tuotanto jatkui vuoteen 1978 asti, jolloin konetyyppiä oli valmistettu yhteensä 1 011 kappaletta.
Kone on saanut lempinimiä, kuten "lentävä pilli" moottoriäänensä perustella, "kerosiinihävittäjä" (ven. истребитель керосина) moottorien huonon polttoainetalouden vuoksi sekä "tupakantumppi" (ven. окурок.) koneen muodon ja savuttavien moottorien takia.
Versiot

Jak-40 - Ensimmäinen tuotantomalli
Jak-40D - Suurempi polttoainekapasiteetti ja lentokantama
Jak-40DTS
Jak-40EC - Vientiversio, jota yritettiin myydä 1970-luvulla muun muassa Finnairille
Jak-40K - Yhdistetty rahti- ja matkustajaversio
Jak-40M - Ehdotettu 40-paikkainen versio
Jak-40TL - Pohjois-Amerikan markkinoille kehitetty versio, jossa olisi ollut kolme Lycoming LF 507 -suihkumoottoria
Jak-40V - Vientiversio, jossa on kolme Ivtsenko AI-25T -suihkumoottoria.
Käyttäjät

Suurin osa edelleen liikenteessä olevista Jak-40:stä on käytössä entisissä Neuvostoliiton maissa. Länsimaissa konetyyppiä ei juurikaan näe mm. melurajoitusten takia.
Jak-40-operaattoreita olivat tai ovat Aerirren, Air Calypso, Air Settanta, Aeroflot, Bakhtar Afghan, Balkan Bulgarian, CAS, Egyptair, General Air, Lloyd Aero Boliviano, Severstal, Slovair, Templewood Aviation, Vietnam Airlines ja Jamal Airlines.
Venäjän Aeroflotin laivastosta koneita on siirtynyt yksityiskoneiksi liikemiehille.
Seuraavien maiden asevoimilla on ollut Jak-40 -koneita: Bangladesh, Bulgaria, Etiopia, Guinea-Bissau, Laos, Puola, Päiväntasaajan Guinea, Syyria, Vietnam, Jugoslavia, Sambia
Onnettomuudet

Valmistetuista 1 136 Jak-40-koneesta 106 eli noin 9,3 prosenttia on vuoden 2018 loppuun mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, kaappauksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus Fokker F.28 Fellowshipillä on 18,7 prosenttia ja VFW-Fokker 614:llä 5,3 prosenttia.
Jak-40:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 28. elokuuta 1993 Tadžikistanin Horugissa, kun Tadžikistanin sisällissodassa naisia, lapsia ja militantteja kuljettaneen Tajik Airin Jak-40:n lentoonlähtö epäonnistui. Kone kulki yli kiitotien pään suurella nopeudella, osui maapenkkaan ja betonirakennukseen ja päätyi jokeen. Koneessa oli kolme tonnia ylikuormaa. Miehistö pakotettiin ottamaan koneeseen liikaa matkustajia, ja lopulta 28-paikkaisessa koneessa oli yhteensä 86 ihmistä, joista vain neljä selvisi onnettomuudesta. Se on myös pahin Tadžikistanin alueella tapahtunut lento-onnettomuus.
Tekniset tiedot (Jak-40)

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3 (kaksi lentäjää, yksi lentomekaanikko)
Matkustajat: 32
Pituus: &&&&&&&&&&&&&020.036000020,36 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&025.&&&&0025,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.05000006,50 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&09400.&&&&009 400 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&016000.&&&&0016 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&03.&&&&003 × Ivtsenko AI-25 -suihkumoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0550.&&&&00550 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01800.&&&&001 800 km
Unkarilaisen Linairin Jak-40:n matkustamo.
Meagan Duhamel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Meagan Duhamel ja Eric Radford vuonna 2016. |  Meagan Duhamel ja Eric Radford vuonna 2016. |  Meagan Duhamel ja Eric Radford vuonna 2016. |  |
Maa:   Kanada
Taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | pariluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Shanghai 2015 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Boston 2016 | pariluistelu |  |
|  Pronssia | London 2013 | pariluistelu |  |
|  Pronssia | Saitama 2014 | pariluistelu |  |
Meagan Duhamel (s. 8. joulukuuta 1985 Lively, Ontario, Kanada) on kanadalainen taitoluistelija. Hän on voittanut olympiakultaa joukkuekilpailussa ja kaksi maailmanmestaruutta pariluistelussa. Hänen parinaan ovat luistelleet Ryan Arnold, Craig Buntin ja suurimpina menestysvuosina Eric Radford.
Duhamelilla on suomalaisia sukujuuria; hänen äitinsä syntyi Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Hän on suomalaisen rap-artisti Spektin pikkuserkku.
Ura

Duhamel sijoittui juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa Ryan Arnoldin kanssa pariluistelussa kahdeksanneksi vuonna 2005. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2008, jolloin hän sijoittui Craig Buntinin parina kuudenneksi. Seuraavana vuonna he olivat MM-kilpailuissa kahdeksantena. Vuonna 2010 Duhamel ja Buntin olivat neljän maanosan mestaruuskilpailussa kolmantena parantaen yhdellä sijalla edellistalven sijoitustaan.
Kaudelle 2010–2011 Duhamelin pariksi tuli Eric Radford, jonka kanssa tuloksena oli toinen sija neljän maanosan mestaruuskilpailussa ja seitsemäs sija MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 Duhamel ja Radford voittivat ensimmäisen seitsemästä perättäisestä Kanadan-mestaruudestaan ja sijoittuivat MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2013 he voittivat neljän maanosan mestaruuden ja saavuttivat MM-kilpailuissa pronssia. Vuonna 2014 he sijoittuivat Sotšin olympialaisissa pariluistelussa seitsemänneksi ja saavuttivat joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Duhamel ja Radford saavuttivat jälleen pronssia.
Duhamel ja Radford voittivat pariluistelun maailmanmestaruuden Shanghaissa 2015 ja samana vuonna he voittivat myös neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2016 he voittivat Bostonissa toisen maailmanmestaruutensa. Vuonna 2017 he sijoittuivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa toiseksi ja jäivät MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 he voittivat kultaa joukkuekilpailussa ja saavuttivat pronssia pariluistelussa.
MM-kilpailuissa 2016 Duhamel ja Radford luistelivat piste-ennätyksensä 231,99, johon sisältyi heidän vapaaohjelmaennätyksensä 153,81. Heidän lyhytohjelman piste-ennätyksensä 78,39 syntyi lokakuussa 2016 Skate Canada -kilpailussa.
Duhamel on pituudeltaan 149-senttinen eli huomattavasti 188-senttistä pariaan Eric Radfordia lyhyempi. Parin valmentajana ovat toimineet Richard Gauthier, jonka kanssa he lopettivat yhteistyön kesällä 2017, ja Bruno Marcotte, jonka kanssa Duhamel avioitui kesällä 2015 ja joka jatkoi valmentajana Gauthierin potkujen jälkeenkin.
Dresdenin pommitukset

Dresden 1900-luvun alkupuolella.
Dresdenin pommitukset olivat Yhdysvaltain ilmavoimien ja Britannian kuninkaallisten ilmavoimien toisen maailmansodan lopulla 13.–15. helmikuuta 1945 suorittama ilmapommitus, jossa suuri osa Dresdenin kaupungista itäisessä Saksassa tuhottiin. Arvioiden mukaan pommituksissa ja niitä seuranneissa tulipaloissa kuoli 25 000–40 000 ihmistä. Eräiden arvioiden mukaan jopa 200 000 ihmistä kuoli pommitusten aiheuttamassa tulipätsissä kirjaimellisesti palaen tuhkaksi.
Aihetta tutkineen ja aiheesta kirjan kirjoittaneen historioitsijan Jörg Friedrichin mukaan Dresdeniin ja muihinkin saksalaiskaupunkeihin kohdistetuissa palopommituksissa kyse oli Lontoosta johdetusta, järjestelmällisestä joukkotuhosta. Toisessa maailmansodassa palopommeja käyttivät sodan kaikki osapuolet, mutta eritoten ne kuuluivat brittien ja amerikkalaisten arsenaaliin. Palopommien tuhovaikutus oli räjähdys- ja miinapommeihin verrattuna kolminkertainen, mutta psykologinen vaikutus tätäkin mittavampi. Ne synnyttivät erityistä kauhua, koska palopommien pääkohde olivat siviilit.
Ennen hyökkäyksiä Englannin sodanjohto komensi maan parhaat paloasiantuntijat päättelemään saksalaisten kaupunkien palonsuojelukartoista, miten kaupunkeja tulisi pommittaa, jotta tuli saataisiin leviämään mahdollisimman tehokkaasti.
Pommituslennot

Yhdysvaltain 8. ilma-armeijan (engl. USAAF Eighth Air Force) piti aloittaa pommituslennot, mutta huono sää Euroopan yllä esti lentotoiminnan. Britannian ilmavoimien pommituslennostot tekivät ensimmäisen suurpommituksen illalla 13. helmikuuta 1945 kaikkiaan 796:lla Avro Lancaster ja yhdeksällä de Havilland D.H.98 Mosquito -pommikoneella kahtena aaltona. Koneet pudottivat 1 478 tonnia räjähteitä ja 1 182 tonnia palopommeja helmikuun 14. päivän ensi tunteina. Ensimmäisenä lensi 5. ryhmä pudottaen matalalta palopommeja merkaten kohteen. Ensimmäisen aallon 244 Lancasteria pudottivat yli 800 tonnia pommeja, joiden tuhovaikutus oli keskinkertainen alueella olleen pilviverhon vuoksi.
Kolme tuntia myöhemmin alueelle saapuivat toisen aallon 1., 3., 6. ja 8. ryhmän Lancasterit. 8. ryhmä toimi jälleen kohteen merkitsijänä. Sää oli nyt selkeä ja 529 Lancasteria pudotti yli 1 800 tonnia pommeja tarkasti maaliin. Päiväsaikaan 311 Yhdysvaltain B-17-konetta pudotti 771 tonnia pommeja Dresdeniin pääkohteenaan rautatiet. Yhdysvaltalaiset pommittivat kaupunkia 15. helmikuuta ja 2. maaliskuuta. Kaikkiaan kaupunkiin pudotettiin 3 907 tonnia pommeja.
Pommituksen vaikutus

Pommituksen strategia oli yksinkertainen; kohteeksi valittu alue eristettiin muusta kaupungista pudottamalla palopommeja palonsuojalinjoja pitkin. Sitten aloitettiin umpikujaan jääneiden ihmisten järjestelmällinen moukaroiminen. Palavat talot muuttuivat palokaasujen täyttämäksi pätsiksi.
Palopommitustaktiikka oli tavanomainen – räjähdepommeilla pyrittiin tuhoamaan taloja, jotta niiden puurakenteet tulisivat esille. Sitten kohteeseen pudotettiin palopommeja ja sytyttimiä (fire-sticks) ja lisää tavanomaisia pommeja muun muassa palontorjunnan hidastamiseksi. Suotuisten sääolosuhteiden ansiosta saatiin aikaan tulimyrsky (engl. firestorm, saks. Feuersturm), jossa lämpötila nousi yli 1 500 °C-asteiseksi. Tulimyrskyssä laaja-alainen kuumuus nosti suuret määrät ilmaa nopeasti ylös ja tilalle virtasi kovana tuulena kylmää ilmaa, jopa myrskyn voimalla ja sen tuoma lisähappi nosti lämmön hyvin korkealle. Dresdenin – ja Hampurinkin – tulimyrskyssä liekit nielivät hapen kokonaisista kortteleista. Tulimyrsky sai aikaan saman kaltaisen korkealle nousevan sienipilven kuin ydinräjähde.
Paniikkiin joutuneet asukkaat etsivät suojaa kellareista, mutta joutuivat saman tien niihin loukkuun. Yksi palopommi oli noin puoli metriä pitkä ja se syöksi liekkejä puolisen tuntia. Sen saattoi vielä sammuttaa, mutta kun pommeja satoi taivaalta satoja tuhansia, niin mitään ei ollut tehtävissä.