stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Funny Girl (elokuva)

| Funny Girl |
| --- | --- |
 Funny Girl -elokuvan juliste
Ohjaaja:  William Wyler
Käsikirjoittaja:  Isobel Lennart
Tuottaja:  Ray Stark
Säveltäjä:  Jule Styne
Kuvaaja:  Harry Stradling, Sr.
Leikkaaja:  Maury Winetrobe William Sands
Tuotantosuunnittelija:  Gene Callahan
Pukusuunnittelija:  Irene Sharaff
Pääosat:  Barbra Streisand Omar Sharif
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1968
Kesto:  151 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Funny Girl on vuonna 1968 ensi-iltaan tullut yhdysvaltalainen elokuvamusikaali, jonka on ohjannut William Wyler Isobel Lennartin teatterimusikaalin pohjalta. Elokuvan pääosissa näyttelevät Barbra Streisand ja Omar Sharif.
Elokuva kertoo osin todellisuuspohjaisesti komedienne Fannie Bricen elämästä ja urasta New Yorkin Lower East Siden juutalaiskortteleissa juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa. Barbra Streisand oli esiintynyt samassa roolissa aiemmin Broadwaylla. Elokuva oli kaupallinen menestys, ja Streisand sai roolistaan jaetun parhaan naispääosan Oscar-palkinnosta (toinen voittaja oli Katharine Hepburn) ja Golden Globen.
Elokuvassa ei käytetty kaikkia teatterimusikaalin kappaleita, mutta uutena kappaleena siihen otettiin päätöskappaleeksi Bricen tunnuskappale "My Man". Elokuvan soundtrack-levy on sekin menestynyt myynnillisesti ja saanut platinalevyn.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Funny Girlin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Aiheesta muualla

Funny Girl (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Funny Girl (elokuva) Wikimedia Commonsissa
Onnenhetkiä

| Onnenhetkiä> Le Petit théâtre de Jean Renoir |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jean Renoir
Käsikirjoittaja:  Jean Renoir
Säveltäjä:  Joseph Kosma Jean Wiener
Kuvaaja:  Georges Leclerc
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Saksan liittotasavalta Italia
Ensi-ilta:  1970
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnenhetkiä (Le Petit théâtre de Jean Renoir) on Jean Renoirin viimeiseksi jäänyt elokuvaohjaus vuodelta 1970. Televisiolle tehty elokuva koostuu kolmesta, tavallaan neljästäkin episodista, jotka Renoir on itse käsikirjoittanut ja jotka hän elokuvassa myös itse esittelee.
Ensimmäinen episodi, ”Viimeinen jouluillallinen”, perustuu Hans Christian Andersenin satuun ja kertoo Seine-joen siltojen alla asuvista vanhasta miehestä ja naisesta. Toinen, kokeellinen ”Sähkökiillottaja” kertoo parkettiaan pakkomielteisesti puunaavasta kotirouvasta ja tämän kahdesta aviomiehestä osittain lauletuin vuorosanoin ja sekakuoron kommentoimana. Kolmas episodi ”Yvetot’n kuningas” on suvaitsevaisuudelle omistettu lyhyt komedia ”aisankannattajasta” eli miehestä, joka hyväksyy uskottoman vaimonsa rakastajan. Eräänlainen neljäs episodi on toisen ja kolmannen tarinan väliin sijoitettu musiikkiesitys, Jeanne Moreaun laulama ”Quand l’amour meurt”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Carl Snoilsky

| Carl Snoilsky |
| --- | --- |
 Carl Snoilsky
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Johan Gustaf Snoilsky
Syntynyt: 8. syyskuuta 1841 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: toukokuu 9 (0–1 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Sven Tröst
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Pääteokset:  Svenska bilder
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carl Johan Gustaf Snoilsky, kirjailijanimi Sven Tröst, (8. syyskuuta 1841 Tukholma – 19. toukokuuta 1903 Tukholma) oli ruotsalainen diplomaatti ja runoilija ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1876.
Snoilsky tunsi ahdistusta sukutaustan tuomien odotusten ja konventioiden vuoksi ja pyrki vapautumaan niistä muun muassa matkustamalla 1864 Italiaan. Palattuaan hän päätyi avioliittoon ja valmiiksi suunnitellulle uralle ulkoministeriöön ja alistui kohtaloonsa. Kesällä 1879 hän irtautui kaikesta, jätti virkauran, erosi vaimostaan, myi vaalimansa rahakokoelman ja lähti etelään, missä hän vapautui, rakastui ja missä inspiraatio heräsi. Hän palasi Ruotsiin 1890 ja Kuninkaallisen kirjaston ylikirjastonhoitajaksi.
Ensimmäinen Italian-matka tuotti runokokoelman Italienska bilder (1865), toisen jälkeen hän julkaisi tunnetuimman ja rakastetuimman kokoelmansa Svenska bilder (1886), joka heijastelee palaamaan saanutta koti-ikävää. Ensimmäiset runokokoelmansa hän julkaisi nimellä Sven Tröst.
Snoilskylle myönnettiin 1902 Letterstedtin kääntäjäpalkinto Goethen lyriikan kääntämisestä.
Suomennettuja runoja

Lepo Egyptissä (Hvilan i Egypten), suom. Lauri Viljanen, antologioissa:
Kevätsade: valikoima ruotsalaista lyriikkaa, suom. Elina Vaara ja Lauri Viljanen, Porvoo: WSOY 1926
Lausuntaohjelmistoa, 1929, WSOY 1929
Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Äiti: runoja äidinrakkauden ylistykseksi, toim. Elsa-Kirsti Kostiainen, Porvoo: WSOY 1931
Värnamon markkinoilla (På Värnamo marknad), suom. Anna Kaari, antologioissa:
Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Tyttöjen joulukirja. 1, toim. Helmi Krohn, Karisto 1918
Rykmentin kalkki, antologiassa: Joukahainen = Album utgifvet af Österbottniska afdelningen. 12, Helsinki: Pohjolais-osakunnan kustantama 1904
Vanha neiti (Den gamla fröken), suom. Yrjö Jylhä, antologiassa: Yrjö Jylhä, Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta, Porvoo, Helsinki WSOY 1934 (3. p. WSOY 1980)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Snoilsky Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Paulus Genberg | Ruotsin akatemia, tuoli 10 1876–1903 | Seuraaja: Harald Hjärne |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Kevin Federline

| Kevin Federline |
| --- | --- |
 Federline vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1978 (ikä 46)  Fresno, Kalifornia
Puoliso:  Shar Jackson –2004 Britney Spears 2004–2006
Muut tiedot
Lempinimet:  K-Fed
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kevin Earl Federline (s. 21. maaliskuuta 1978 Fresno, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen julkisuuden henkilö ja rap-artisti. Hän esiintyi elokuvassa You Got Served ja oli taustatanssijana muun muassa Justin Timberlaken ja Britney Spearsin konserteissa.
Federline jätti lukion kesken lähtiessään tanssiuralleen. Hän ja Britney Spears esiintyvät tosi-tv-sarjassa Britney and Kevin: Chaotic vuonna 2005. Federlinen ensimmäinen hip hop -albumi Playing with Fire julkaistiin lokakuussa 2006. Ensimmäinen single levyltä, "PopoZão" julkaistiin uutenavuotena 2006. Medialta Federline on saanut lempinimen "K-Fed".
Yksityiselämä

Federline meni kihloihin näyttelijä Shar Jacksonin kanssa vuonna 2001. Heillä on kaksi lasta, tytär Kori Madison Federline (s. 2002) ja poika Kaleb Michael Federline (s. 2004). Jacksonista Federline erosi vuonna 2004.
Federline meni naimisiin Britney Spearsin kanssa syksyllä 2004. He saivat vuoden kuluttua lapsen Sean Preston Federlinen (s. 2005). Pariskunnan toinen poika, Jayden James Federline, syntyi vuonna 2006. Spears haki avioeroa Federlinesta syksyllä 2006 ja avioero astui voimaan vuonna 2007. Nykyään Spearsilla ja Federlinella on yhteishuoltajuus.
Avioeronsa jälkeen Federline alkoi seurustella Victoria Princen kanssa, ja pariskunta avioitui Las Vegasissa vuonna 2013. Heillä on kaksi lasta, Jordan Kay Federline (s. 2011) ja Peyton Marie Federline (s. 2014).
Aiheesta muualla

http://www.kevinfederline.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Kevin Federline Myspacessa (englanniksi)
Kevin Federline Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Niko – Lentäjän poika

| Niko – Lentäjän poika |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Kari Juusonen   Michael Hegner
Käsikirjoittaja:  Hannu Tuomainen   Marteinn Thorisson
Tuottaja:  Petteri Pasanen   Hannu Tuomainen
Säveltäjä:  Stephen Mckeon
Kuvaaja:  Antti Ripatti
Leikkaaja:  Per Risanger
Pääosat:  Olli Jantunen   Hannu-Pekka Björkman   Vuokko Hovatta   Vesa Vierikko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi    Tanska    Irlanti    Saksa
Tuotantoyhtiö:  Anima Vitae   Cinemaker   A. Film A/S   Ulysses Filmproduktion Magma Films
Levittäjä:  Telepool
Ensi-ilta:   10. lokakuuta 2008
Kesto:  75 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  6 100 000 €
Tuotto:  $21,822,495 (18,823,968€)
Katsojat:  233 664 (Suomessa)   400 000 (Saksassa)
Seuraaja:  Niko 2 – lentäjäveljekset
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niko – Lentäjän poika on suomalais-tanskalais-irlantilais-saksalaisena yhteistyönä valmistunut tietokoneanimaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa 10. lokakuuta 2008.
Niko – Lentäjän poika oli vuoteen 2009 mennessä kaikkien aikojen katsotuin suomalainen elokuva: kolme miljoonaa katsojaa 23 maassa.
Se on ensimmäinen osa elokuvasarjasta, johon kuuluvat myös Niko 2 – Lentäjäveljekset (2012) ja Niko ja myrskyporojen arvoitus (2024).
Juoni

Niko-niminen poronvasa uskoo isänsä olevan yksi Joulupukin Lentojoukkojen lentävistä poroista, vaikkei ole koskaan isäänsä nähnyt. Hänen unelmansa on tulla ihailemansa isänsä kaltaiseksi lentäväksi poroksi korkeanpaikankammosta huolimatta, mutta kotilauma ei hyväksy Nikon unelmaa. Nikon ainoa tuki ja apu on iäkäs ja kömpelö liito-orava Julius, joka pitää pientä poroa omana poikanaan.
Vastoin porolauman sääntöjä Niko käy omissa lentoharjoituksissa Kotilaaksonsa ulkopuolella, koska haluaa välttää muiden pilkan. Nikon harjoitellessa lentämistä pahamaineisen Mustan Suden johtama lauma näkee poropojan ja seuraa tätä porolauman luo. Porojen on paettava Kotilaaksosta erämaahan. Syyllisyyttä tunteva Niko jättää lauman etsiäkseen isänsä ja tullakseen hänen kaltaisekseen sankariksi. Niko saa avukseen Juliuksen ja valkoisen Wilma-kärpän ja he suuntaavat kohti Korvatunturia.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olli Jantunen  | … |  Niko   |
|  Hannu-Pekka Björkman  | … |  Julius   |
|  Vuokko Hovatta  | … |  Wilma   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Musta Susi   |
|  Jussi Lampi  | … |  Räyskä   |
|  Risto Kaskilahti  | … |  Rimppa ja Uljas   |
|  Minttu Mustakallio  | … |  Essie   |
|  Juha Veijonen  | … |  Raavas   |
|  Puntti Valtonen  | … |  Hirvas   |
|  Elina Knihtilä  | … |  Oona   |
|  Juulia Rönkkö  | … |  Saaga   |
|  Tommi Korpela  | … |  porolauman johtaja   |
|  Aarre Karén  | … |  isoisä   |
|  Arttu Hämäläinen  | … |  poropoika   |
|  Ilmari Huhtala  | … |  poropoika   |
|  Mika Ala-Panula  | … |  Oinas, susi ja poro   |
|  Kari Hietalahti  | … |  Armas, Tervas ja tonttu   |
|  Janus Hanski  | … |  Rautias   |
|  Jussi Chydenius  | … |  Viekas   |
|  Miia Nuutila  | … |  Pukin asiakaspalvelu ja poro   |
|  Markus Degerman  | … |  susi   |
|  Werne Walla  | … |  poro   |
|  Susa Saukko  | … |  poro   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Joulupukki   |
Vastaanotto

Marraskuun lopulla 2009 Niko oli kerännyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa teatterikatsojaa. Yksistään Saksassa elokuvan oli käynyt katsomassa 400 000 ihmistä. Elokuva sai Suomessa 230 000 katsojaa, ja se on toiseksi katsotuin kotimainen animaatioelokuva Suomessa.
Elokuvan levitysoikeudet myytiin yli sataan maahan, esimerkiksi kaikkiin englanninkielisiin maihin sekä useisiin Euroopan, Itä-Aasian ja Latinalaisen Amerikan maihin. Vuoden 2012 joulukuuhun mennessä elokuvan kerrottiin keränneen kolmisen miljoonaa katsojaa kansainvälisesti. DVD- ja Blu Ray -versioita elokuvasta oli tuolloin myyty Suomessa noin 150 000 kappaletta.
Lokakuussa 2012 sai ensi-iltansa jatko-osa Niko 2.
Vastaanotto > Palkinnot

Helmikuussa 2009 Niko voitti kaksi Jussi-palkintoa: paras elokuva ja paras käsikirjoitus. Se oli myös ehdolla parhaasta ohjauksesta.
Alankomaalaisessa Cinekid lasten- ja nuortenelokuvafestivaalilla vuonna 2008 elokuva sai juryn palkinnon ja yleisön palkinnon.
Elokuva oli ehdolla myös vuoden 2009 European Film Awardseissa.
Aiheesta muualla

Jari Tapani Peltonen: Niko – Lentäjän poika. V2.fi 8.10.2008.
| n k Parhaan elokuvan Jussi-palkinnon saaneet elokuvat |
| --- | --- |
1987–1999:  Varjoja paratiisissa (1987)  Tuhlaajapoika (1993)  Onnen maa (1994)  Pidä huivista kiinni, Tatjana (1995)  Kivenpyörittäjän kylä (1996)  Kauas pilvet karkaavat (1997)  Sairaan kaunis maailma (1998)  Kuningasjätkä (1999) 
2000–2019:  Rukajärven tie (2000)  Seitsemän laulua tundralta (2001)  Joki (2002)  Mies vailla menneisyyttä (2003)  Nousukausi (2004)  Koirankynnen leikkaaja (2005)  Paha maa (2006)  Laitakaupungin valot (2007)  Musta jää (2008)  Niko – Lentäjän poika (2009)  Postia pappi Jaakobille (2010)  Napapiirin sankarit (2011)  Le Havre (2012)  Kohta 18 (2013)  Betoniyö (2014)  He ovat paenneet (2015)  Miekkailija (2016)  Hymyilevä mies (2017)  Ikitie (2018)  Tyhjiö (2019) 
2020–2039:  Aurora (2020)  Tove (2021)  Hytti nro 6 (2022)  Tytöt tytöt tytöt (2023) 
| n k Kari Juusonen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Niko – Lentäjän poika (2008)  Niko 2 – Lentäjäveljekset (2012) 
TV-sarjat (ohjaus):  Angry Birds Toons (2013-2014)  Angry Birds Stella (2014-2016) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Syntymäpäivä (1995)  Lisko (1997)  Pizza Passionata (2001)  Syntymäpäivä (2004)  Moottori (2007)  Ö (2012)
Cathaya argyrophylla

| Cathaya Cathaya argyrophylla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Mäntymäiset Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Cathaya  Chun & Kuang, 1962
Laji::  argyrophylla
Kaksiosainen nimi
 Cathaya argyrophylla  Chun & Kuang, 1962 
Synonyymit
 Cathaya nanchuanensis Chun & Kuang, 1958  Pseudotsuga argyrophylla (Chun & Kuang) Greguss, 1970  Tsuga argyrophylla (Chun & Kuang) de Laubenfels & Silba, 1984 
Katso myös
   Cathaya argyrophylla Wikispeciesissä   Cathaya argyrophylla Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Cathaya argyrophylla on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuulaji. Se on suvun Cathaya ainoa laji. Cathaya argyrophylla on pienehkö ainavihanta puu, joka kasvaa luonnonvaraisena vain neljällä toisistaan eristyksissä olevalla pienellä alueella eteläisen Kiinan vuoristoissa. Laji löydettiin ja kuvattiin tieteellisesti vasta 1950-luvulla.
Nimen alkuperä

Suvun Cathaya tieteellinen nimi viittaa Kiinasta useissa kielissä historiallisesti ja runollisesti käytettyyn nimeen ”Cathay”. Lajin nimi argyrophylla on latinaistamalla johdettu kreikasta ja tarkoittaa hopealehtistä.
Kuvaus

Cathaya argyrophylla on pienehkö, suorarunkoinen puu. Se kasvaa noin 20 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 40−60 senttimetriä paksuksi. Runko on tavallisesti suora ja pylväsmäinen, ja se voi olla haaraton tai latvasta haarautunut. Latvus on epäsäännöllisen kartiomainen. Suuret oksat ovat siirottavia tai hieman kohenevia. Kaarna on tumman harmahtavaa, vanhemmiten epäsäännöllisesti hilseilevää.
Pienemmät oksanhaarat ovat kapeita, mutta jäykkiä. Kärkiversot kasvavat vuoroittain nopeasti ja hitaasti, jolloin oksissa on vaihtelevia nopean kasvun aikana muodostuneita harvaneulasisia kohtia ja hitaan kasvun seurauksena syntyneitä tiheäneulasisia kohtia. Hidaskasvuisten sivuversojen neulaset ovat lyhyempiä kuin kärkiversoissa ja kasvavat hyvin tiheässä. Versot ovat keltaruskeita, aluksi tiheäkarvaisia ja vanhemmiten tummempia, kaljuja ja varisseiden neulasten jättämien lehtikantojen ja niissä olevien pyöreähköjen lehtiarpien peittämiä. Silmut ovat 6–8 millimetriä pitkiä, väriltään vaalean keltaruskeita ja muodoltaan kartiomaisia tai munanmuotoisia.
Lehdet eli neulaset ovat yleensä 2,8–4,5 senttimetriä pitkiä ja 2,5–3 millimetriä leveitä. Sivuversojen neulaset ovat yleensä alle kolmisenttimetrisiä. Neulaset ovat muodoltaan tasasoukkia, litteitä, tylppäkärkisiä, lyhyen ruodillisia ja laidoiltaan hieman tasakäänteisiä. Neulasten asento on kierteinen. Neulasen alapinnalla on kaksi vaaleaa ilmarakojuovaa, joissa kummassakin ilmaraot ovat asettuneet noin 15 riviin.
Cathaya argyrophylla on yksikotinen, joten hede- ja emikukinnot ovat samassa puuyksilössä. Ne kehittyvät lateraalisesti verson sivuun. Hedekukinnot eli hedekävyt kehittyvät sivuttaisesti lähelle verson kärkeä. Ne ovat riippuvia, 3–6 senttimetriä pitkiä ja väriltään kellertäviä. Emikukinnot eli kävyt ovat perällisiä, pitkän munanmuotoisia ja teräväkärkisiä. Ne ovat noin 3–5 senttimetriä pitkiä ja 1,5–2,5 senttimetriä leveitä. Kävyssä on 13–16 käpysuomua. Ne ovat pyöreitä tai hieman puikeita ja 1,5–2,5 senttimetriä pitkiä kävyn keskiosassa. Käpyjen suojussuomut ovat kolmiomaisia, 5–8 millimetriä pitkiä. Ne ovat käpysuomujen alla piilossa suomujen ollessa kiinni.
Siemenet ovat siivellisiä, munanmuotoisia, 5–6 millimetriä pitkiä ja 3–4 millimetriä leveitä. Lenninsiipi on 10–15 millimetriä pitkä ja muodoltaan kiilatyvisen vastapuikea.
Tutkimus ja luokittelu

Laji löydettiin vuonna 1955. Sen kuvasivat tieteellisesti ensimmäisen kerran kiinalaiset kasvitieteilijät Chen Huanyong ja Kuang Keren vuonna 1958, mutta julkaisua ei pidetä tieteellisesti hyväksyttävänä lajikuvauksena, sillä he määrittelivät aineistosta kaksi saman suvun eri lajia ilmoittamatta tyyppilajia. Samat tutkijat julkaisivat myöhemmin vuonna 1962 nykyisin hyväksytyn kuvauksen, jossa sukuun kuuluu vain yksi laji.
Cathayaa on pidetty esimerkkinä reliktisestä jäännelajista, sillä suvulla on aiemmin ollut huomattavasti nykyistä laajempi levinneisyys. Kenotsooisella maailmankaudella sukua esiintyi laajalti Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Cathayan asema omana sukunaan mäntykasvien heimossa oli pitkään kiistanalainen, ja lajia yritettiin sijoittaa douglaskuusten (Pseudotsuga) ja hemlokkien (Tsuga) sukuihin. Fylogeneettisten tutkimusten perusteella Cathayaa kuitenkin nykyisin pidetään omana yksilajisena sukunaan.
Levinneisyys

Cathaya argyrophyllaa kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa hajanaisella alueella Guangxissa sekä Guizhoun, Hunanin ja Sichuanin maakunnissa. Se esiintyy vuoristoissa 900–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elinympäristö ja ekologia

Cathaya argyrophylla kasvaa kosteassa lämpimänlauhkeassa tai subtrooppisessa ilmastossa. Sitä kasvaa sekä pyökkikasvivaltaisissa (Fagaceae) ainavihannissa metsissä että metsissä, joiden valtapuut ovat kesävihantia lehtipuita. Muita havupuita, jotka kasvavat samoilla metsäalueilla, ovat kiinanhemlokki (Tsuga chinensis), mäntylaji Pinus fenzeliana ja Nothotsuga longibracteata.
Suojelu

Cathaya argyrophylla esiintyy vain hyvin suppealla ja hajanaisella alueella. Lisäksi lajin luonnonvaraisen kannan uskotaan käsittävän vain alle tuhat yksilöä, mahdollisesti alle 500. Useat sen tunnetuista populaatioista kasvavat kuitenkin suojelluilla alueilla ja laji on Kiinassa lailla suojeltu.
Käyttö

Cathaya argyrophyllaa on istutettu jonkin verran Kiinassa. Lajin kuljetus Kiinan ulkopuolelle oli 1990-luvun lopulle kielletty, ja se on yhä hyvin harvinainen istutuksissa Kiinan ulkopuolella. Lajia ei ole yleisesti pidetty erityisen koristeellisena, eikä sitä kasvateta kasvitieteellisten kokoelmien ulkopuolella käytännössä ollenkaan.
Neulasia.
Vladislav Delay

| Sasu Ripatti |
| --- | --- |
 Vladislav Delay esiintymässä 11. maaliskuuta 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1976 (ikä 48–49)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vladislav Delay Luomo Sistol Uusitalo Conoco
Tyylilajit:  elektroninen musiikki, dub, tekno, dub techno
Levy-yhtiöt:  Force Tracks Chain Reaction Mille Plateaux Resopal Sigma Editions
Aiheesta muualla
vladislavdelay.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vladislav Delay on yksi Sasu Ripatin (s. 1976 Oulu) taiteilijanimistä. Hän on elektronista musiikkia esittävä artisti, joka on käyttänyt myös nimiä Luomo, Sistol, Uusitalo ja Conoco.
Ripatin isä on kirjailija Aku-Kimmo Ripatti.
Diskografia > Albumit > Vladislav Delay

Ele (1999)
Entain (2000)
Multila (2000)
Anima (2001)
Naima (2002)
Demo(n) Tracks (2004)
Demo(n) Cuts EP (2004)
The Four Quarters (2005)
Whistleblower (2007)
Tummaa (2009)
Vantaa (2011)
Kuopio (2012)
Visa (2014)
Rakka (2020)
Isoviha (2022)
Diskografia > Albumit > Sistol

Sistol (1999)
Diskografia > Albumit > Uusitalo

Vapaa Muurari (2000)
Tulenkantaja (2006)
Karhunainen (2007)
Diskografia > Albumit > Luomo

Vocalcity (2000)
The Present Lover (2003)
The Kick (2004,  Domenico Ferrarin kanssa)
Paper Tigers (2006)
Convivial (2008)
Diskografia > Albumit > AGF/Delay

Explode (2005,  Antye Greien kanssa)
Symptoms (2009,  Antye Greien kanssa)
Diskografia > Albumit > Dolls

The Dolls (2005,  Antye Greien ja Craig Armstrongin kanssa)
Diskografia > Singlet

The Kind of Blue EP (1997)
Huone (1999)
Helsinki/Suomi (1999)
Ranta (2000)
Kemikoski (2000,  Conoco)
Livingston (2000,  Luomo)
Native (2000,  Luomo)
Carter (2001,  Luomo)
Tessio (Remixes, Luomo 2001)
Diskonize Me (2002,  Luomo)
Tessio (2003,  Luomo)
Running Away (2003,  Luomo) (Raz Oharan kanssa)
Waltz For Your Eyes (2003,  Luomo)
What's Good (2004,  Luomo)
The Kick (2004,  Luomo) (Domenico Ferrarin kanssa)
Demo(n) Cuts EP (2004)
Really Don't Mind (2006,  Luomo)
Tessio (Remixes – Great Stuff Edition) (2009,  Luomo)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladislav Delay Wikimedia Commonsissa
vladislavdelay.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  3 
Muut:  Europeana
Paprika (elokuva)

| Paprika> パプリカ Papurika |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Satoshi Kon
Käsikirjoittaja:   Satoshi Kon  Seishi Minakami 
Tuottaja:  Jungo Maruta
Säveltäjä:  Susumu Hirasawa
Kuvaaja:  Michiya Katou
Leikkaaja:  Takeshi Seyama
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Madhouse  Paprika Film Partners  Sony Pictures Entertainment 
Levittäjä:  Sony Pictures Entertainment Japan Netflix
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paprika (jap. パプリカ, Papurika) on vuonna 2006 julkaistu anime-elokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Satoshi Kon. Se oli Konin viimeinen kokomittainen elokuva. Elokuva kertoo psykiatri Atsukosta, joka on kehittänyt koneen, jonka avulla pääsee tutkimaan ihmisten psyykeä heidän päänsä sisäpuolelta. Hänen epäonnekseen kone kuitenkin varastetaan häneltä.
Ääninäyttelijät

| Rooli | Japaniksi | Englanniksi |
| --- | --- | --- |
| Atsuko Chiba | Megumi Hayashibara | Cindy Robinson |
| Kōsaku Tokita | Tōru Furuya | Yuri Lowenthal |
| Seijirō Inui | Tōru Emori | Michael Forest |
| Toratarō Shima | Katsunosuke Hori | David Lodge |
| Toshimi Konakawa | Akio Ōtsuka | Paul St. Peter |
| Morio Osanai | Kōichi Yamadera | Doug Erholtz |
| Kei Himuro | Daisuke Sakaguchi | Brian Beacock |
| Yasushi Tsumura | Mitsuo Iwata |  |
| Nobue Kakimoto | Rikako Aikawa |  |
| Kuga | Yasutaka Tsutsui |  |
| Jinnai | Satoshi Kon |  |
Vastaanotto

| Sivusto | Arvio | Arvosana |
| --- | --- | --- |
| Metacritic | metascore | 81 |
| Metacritic | käyttäjäpisteet | 8,1 |
| Rotten Tomatoes | tomatometer | 85 % |
| Rotten Tomatoes | yleisöpisteet | 87 % |