stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikojan MiG-29
Entisiä ja nykyisiä käyttäjämaita > Eurooppa

Bulgaria (Vuonna 2024 11 kappaletta)
Jugoslavia (14 kpl MiG-29 ja kaksi MiG-29UB mallia. Siirtyneet maan hajottua Serbialle.)
Moldova (Entinen käyttäjä. Myynyt koneitaan Yhdysvalloille, mahdollisesti myös muuualle.)
Puola (Vuonna 2024 23 kappaletta, joista 14 luovutetaan Ukrainalle.12 konetta vuosina 1989–1990, ostanut Tšekistä 10 ja Saksalta 22, joista osa purettu varaosiksi, yhteensä 32 konetta)
Romania (Entinen käyttäjä. 1990-luvulla koneille suunniteltiin israelilaisen sotilasteknologiayritys Elbitin kanssa Sniper-niminen päivitetty malli. Taloudellisista syistä ohjelma kuitenkin keskeytettiin vain yhden päivitetyn koneen jälkeen. Romania luopui koko MiG-29-laivastostaan vuonna 2003.)
Saksan demokraattinen tasavalta (Koneet siirtyivät Saksojen yhdistyessä Saksan liittotasavallalle.)
Saksan liittotasavalta (Entinen käyttäjä. Käytti DDR:ltä perittyä kalustoa vuoteen 2003, jolloin myi niistä 22 symbolisen yhden euron hintaan Puolalle ja lahjoitti yhden Yhdysvalloille.)
Serbia (Vuonna 2024 11 kappaletta.Sai kalustoa Jugoslavian hajottua)
Tšekki (Entinen käyttäjä. Sai Tšekkoslovakian hajotessa 10 konetta. Luopui niistä kuitenkin jo vuonna 1993.)
Tšekkoslovakia (20 konetta. Siirtyivät maan hajottuva Tsekille ja Slovakialle )
Ukraina (Vuonna 2024 47 kappaletta, mutta tarkka määrä on kuitenkin epäselvä Ukrainan sodan takia.Sai kalustoa Neuvostoliiton hajottua. Puola ja Slovakia ovat toimittaneet omia koneitaan Ukrainaille käytettäviksi vahvistamaan maan ilmavoimia Ukrainan sodassa.)
Unkari (Entinen käyttäjä. Osti kalustoa Venäjältä vuonna 1993, mutta ne korvattiin 2000-luvulla ruotsalaisvalmisteisilla JAS 39 Gripen-hävittäjillä )
Slovakia (Entinen käyttäjä. Sai Tšekkoslovakian hajotessa 10 konetta, minkä lisäksi osti Venäjän ilmavoimilta 14. Luovutti kuitenkin koko kalustonsa Ukrainalle vuonna 2023.)
Valko-Venäjä (Vuonna 2024 33 kappaletta)
Venäjä (Pääkäyttäjä, vuonna 2024 MiG-29/35-kalustoa 258 ja tilauksessa 35. Tarkka määrä on kuitenkin epäselvä Ukrainan sodan takia)
Tekniset tiedot (MiG-29)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.037000017,37 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.040000011,40 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.07300004,73 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&038.&&&&0038 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&011000.&&&&0011 000 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&015300.&&&&0015 300 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&020000.&&&&0020 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Klimov RD-33 jälkipolttavaa suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&081.040000081,4 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&02400.&&&&002 400 km/h (Mach 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.2,25, matalalennossa 1 500 km/h (Mach 1,25))
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&01430.&&&&001 430 km
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&&02100.&&&&002 100 km ulkoisilla polttoainesäiliöillä
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&018013.&&&&0018 013 m
G-voimarajat: +9 g
Nousukyky: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”maksimissaan”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”maksimissaan”maksimissaan 330 m/s , keskimäärin 109 m/s 0–6 000 m korkeuksissa
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0403.&&&&00403 kg/m²
Teho-painosuhde: 1.09
Aseistus
1 × 30 mm GŠ-30-1 -tykki (150 laukausta)
7 kiinnikettä: kuusi siivissä, yksi rungon alla, joihin mahdollista kiinnittää yhteensä 3 500 kg aseistusta
Avioniikka
Fazotron N019 Rubin -tutka
N010 Žuk -tutka
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hallen hävittäjäsivu, Netti.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
MiG:n verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
MiG-29, Part One Fighter Tactics Academy. Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 11.9.2008.
MiG-29 pysäköitynä esittelylentonsa jälkeen Abbotsfordin ilmailunäytöksessä 1989

Käännös suomeksi
Huolimattomuus

Oikeuden vaaka
Rikos
Rikosvastuu
Vastuu
Tahallisuus
Huolimattomuus
Laiminlyöntirikos
Syyksiluettavuus
Oikeudenvastaisuus
Tunnusmerkistö
Syyllisyys
Vastuuvapausperusteet
Syyntakeisuus
Syyntakeettomuus
Hätävarjelu
Pakkotila
Rikosprosessi
Rikosilmoitus
Esitutkinta
Syyteharkinta
Vanhentuminen
Huolimattomuus eli tuottamus tarkoittaa vahinkojen välttämiseksi vaadittavan huolellisuuden laiminlyöntiä toiminnassa, jossa henkilöllä on velvollisuus estää vahinkojen syntyminen. Käsite liittyy oikeustieteessä etenkin vahingonkorvausoikeuteen ja rikosoikeuteen.
Huolellisen toiminnan arvioimiseen ei ole yksiselitteistä sääntöä. Huolimattomuutta voidaan arvioida objektiivisella tasolla, jolloin toimintaa verrataan kuvitteellisen huolellisen henkilön toimintaan vastaavassa tilanteessa. Huolimattomuutta voidaan arvioida myös subjektiivisella tasolla, jolloin toimintaa verrataan henkilön kanssa saman taito- ja kokemustason omaavan kuvitteelliseen henkilön huolelliseen toimintaan vastaavassa tilanteessa.
Vaadittava huolellisuuden taso ja arviointitapa voi vaihdella riippuen sovellettavasta lainsäädännöstä. Arviointi perustuu aina ratkaisijan harkintaan.
Rikosoikeudessa tarkasteltava huolimattomuus eli tuottamus on kirjoitettu kuitenkin Suomen rikoslakiin, jonka 3. luvun 7 §:n mukaan:
»Tekijän menettely on huolimatonta, jos hän rikkoo olosuhteiden edellyttämää ja häneltä vaadittavaa huolellisuusvelvollisuutta, vaikka hän olisi kyennyt sitä noudattamaan (tuottamus).
Se, pidetäänkö huolimattomuutta törkeänä (törkeä tuottamus), ratkaistaan kokonaisarvostelun perusteella. Arvostelussa otetaan huomioon rikotun huolellisuusvelvollisuuden merkittävyys, vaarannettujen etujen tärkeys ja loukkauksen todennäköisyys, riskinoton tietoisuus sekä muut tekoon ja tekijään liittyvät olosuhteet.
Pikemmin tapaturmaan kuin tuottamukseen perustuvasta teosta ei rangaista.»
Pelkkää passiivisuuttakin voidaan pitää tuottamuksellisena menettelynä, mikäli henkilöllä on olosuhteista johtuen aktiivinen toimimisvelvollisuus. Aktiivinen toimimisvelvollisuus syntyy esimerkiksi rikoslain 21 luvun 14 §:n heitteillepanon olosuhteiden ollessa käsillä.
»
Joka saattaa toisen avuttomaan tilaan tai jättää sellaiseen tilaan henkilön, josta hän on velvollinen huolehtimaan, ja siten aiheuttaa vaaraa tämän hengelle tai terveydelle, on tuomittava heitteillepanosta sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.»
Kirjallisuutta

Hahto, Vilja: Tuottamus vahingonkorvausoikeudessa.  Helsinki:  WSOYpro, 2008.  ISBN 978-951-034617-4
Huoltokoulu

Huoltokoulu (HuoltoK) oli 1952–2014 toiminut Suomen puolustusvoimien sotilasoppilaitos, joka sijaitsi aluksi Helsingin Santahaminassa ja myöhemmin Lahden Hennalassa.
Helsingissä alettiin vuodesta 1926 lähtien järjestää sotilashallinnollisia kursseja, joiden seuraajaksi muodostettiin 1933 Sotilashallinnollinen koulu. Tässä sotilasoppilaitoksessa opetettiin vakinaisen väen huoltoalan upseereita toimimaan hallinto- ja huoltotehtävissä sekä rauhan että sodan aikana. Kokonaisuudessaan noin vuoden kestävä jatkokoulutuskurssi oli tavallisesti jaettu kahteen jaksoon. Oppilaitoksen nimi muuttui 1945 Huoltoupseerikouluksi ja 1952 Huoltokouluksi (HuoltoK), joka toimi Helsingin Santahaminassa. Alkuaikoihin verrattuna opetusohjelmia laajennettiin vuosien varrella niin, että esimerkiksi 1960-luvulla oppilaitoksessa annettiin erikoiskoulutus taloushuollon upseereille, huoltopäälliköille, huoltoaliupseereille ja varusmiestalousaliupseereille.
Huoltokoulussa erikoiskoulutuksen saaneita upseereita nimitettiin huoltopäälliköiksi. Ylimpiä huoltopäällikkövirkoja varten oli hankittava sotakorkeakoulutus. Ylimpään sotilasjohtoon kuului puolustusvoimain huoltopäällikkö, jonka sotilasarvona oli kenraaliluutnantti. Sotatoimiyhtymissä ja joukko-osastoissa huoltopäälliköt olivat everstiluutnantteja tai majureita.
Huoltokoulu siirrettiin 1968 Santahaminasta Lahden Hennalaan, jonne perustettiin Huoltokoulutuskeskus (HkoulK). Siihen kuuluivat Huoltokoulun lisäksi Lahdessa jo ennestään ollut Lääkintäkoulu ja Moottorikoulu, jonka aiempi nimi oli Helsingin Autopataljoonan Moottoriajoneuvokoulu.
Huoltokoulu oli Hämeen rykmenttiin kuulunut joukkoyksikkö, jossa 2012 työskenteli noin 70 henkilöä. Se koulutti kadetteja sekä puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen palkattua henkilökuntaa logistiikan perusteista aina johto- ja asiantuntijatehtäviin. Puolustusvoimauudistuksessa Huoltokoulu lakkautettiin ja sen toiminnot siirrettiin vuoden 2015 alussa aloittaneeseen Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen logistiikkakouluun, joka sijaitsee Riihimäellä.
Kirjallisuutta

Raivio, Raimo: Miekka ja siipipyörä: Huollon koulutusta Lahdessa 1968–2014. Hennala: Huoltokoulu, 2014. ISBN 978-951-25-2613-0.
Tauno-Olavi Huotari

Tauno-Olavi Huotari (16. huhtikuuta 1942 Helsinki – 20. kesäkuuta 2011 Tampere) oli suomalainen historiantutkija, erikoisalanaan Kiinan, Korean ja Japanin kulttuurit. Hän työskenteli uransa pääosan Helsingin yliopiston Renvall-instituutissa.
Huotarin merkittävimmät teokset ovat Kiinan nähtävyyksiä (1988), Pertti Seppälän kanssa yhdessä kirjoitettu Kiinan kulttuuri (1990) ja hänen yhdessä Juha Janhusen ja Ilmari Vesterisen kanssa kirjoittama Korea – kolme ovea tiikerin valtakuntaan (2000).
Erityisesti 1960-1970-luvulla aktiivinen Huotari oli Sadankomitean perustajajäsen ja osallistui mm. Vietnamin sodan vastaisiin mielenosoituksiin. Hän kuului yli 40 vuotta Suomi–Kiina-seuran johtoelimiin ja oli sen puheenjohtaja 1996−2002. Kiina Sanoin ja kuvin -lehden päätoimittaja hän oli 1986−1994.
Huotari toimi aktiivisesti Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisessa Liitossa (TPSL).
Huotarin puoliso oli antiikin historian tutkija, Suomen Rooman-instituutin johtaja Katariina Mustakallio.
Teokset

Punainen lanka (toim.) Työväen sivistysliitto, 1970.
Suomi-Unkari seura 1950-1975.Suomi-Unkari-seura,1975
Antiikin historian tutkimuksesta Neuvostoliitossa. Helsingin yliopisto, 1980.
Kiinan nähtävyyksiä. 2. p. Suomi-Kiina-seura, 1988  ISBN 951-99919-3-X
Kiinan kulttuuri, Tauno-Olavi Huotari ja Pertti Seppälä. Otava, 1990 5. tark. p. 2005. ISBN 951-1-15943-7
Kiinan-kaupan käsikirja, toim. Tauno-Olavi Huotari ja Veli Rosenberg. Suomi-Kiina-seura, 1995 ISBN 951-97263-0-6
Korea: kolme ovea tiikerin valtakuntaan, Ilmari Vesterinen, Juha Janhunen, Tauno-Olavi Huotari. Gaudeamus, 2000 ISBN 951-662-797-8
Jadeprinsessa: elämä ja kuolema Han-keisarien Kiinassa, kirjoittajat: Tauno-Olavi Huotari, Marjo-Riitta Saloniemi ; piirrokset: Susanna Vähämäki. Vapriikki, 2007 ISBN 978-951-609-327-0
China. Vol. 1, Ajatonta kauneutta Kiinan klassiselta kaudelta : Cindes-kokoelma = Timeless beauty from China's Classical Age: The Cindes collection, Saara Hildénin taidemuseo, 2007 ISBN 978-951-609-325-6 Sarja: Sara Hildénin taidemuseon julkaisuja, ISSN 0357-3001; 79
Huonemalva

| Huonemalva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Suku::  Huonemalvat Anisodontea
Laji::  capensis
Kaksiosainen nimi
 Anisodontea capensis  (L.) D.M.Bates 
Katso myös
   Huonemalva Wikispeciesissä   Huonemalva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huonemalva (Anisodontea capensis; syn. Malvastrum capense) on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva malvakasvi (heimo Malvaceae), jota pidetään huonekasvina tai yksivuotisena kesäkukkana.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Huonemalva – Anisodontea capensis
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Anisodontea capensis:  Wikidata: Q5405206  Wikispecies: Anisodontea capensis  APNI: 244158  BOLD: 464259  Calflora: 8644  CoL: 6748N  EPPO: AODCA  GBIF: 3940873  GRIN: 105592  iNaturalist: 75454  IPNI: 558939-1  ITIS: 845740  NBN: NBNSYS0500000375  NCBI: 108535  NZOR: 58ab0759-7199-4e6d-adba-b38b3077eb4d  Observation.org: 333533  Open Tree of Life: 510326  Plant List: kew-2640192  PLANTS: ANCA46  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:558939-1  RHS: 1298  SANBI: 2598-5  Tropicos: 19601938  WFO: wfo-0000537234 
Malva capensis:  Wikidata: Q21976271  APNI: 59789  CoL: 3XR3M  GBIF: 3934795  GRIN: 23298  IPNI: 561583-1  ITIS: 845794  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:561583-1  Tropicos: 50138033
Mikrobiologia

Mikroskooppi vuodelta 1751
Mikrobiologia on pieneliöitä tutkiva biologian haara. Se tutkii bakteerien, arkkien, sienten, virusten, levien ja alkueläinten rakennetta, elintoimintoja ja niiden hyödyntämistä. Mikrobiologialla on runsaasti käytännön sovelluksia esimerkiksi lääketieteen, elintarviketeknologian ja ympäristöteknologian aloilla. Mikrobiologiaa hyödynnetään myös bakteerien avulla tapahtuvassa kompostoinnissa, joidenkin kaivosten mineraalituotannossa sekä teollisuudessa orgaanisten yhdisteiden tuotannossa.
Historia > Mikrobien löytäminen

Mikrobeja on käytetty hyödyksi tuhansia vuosia esimerkiksi oluenvalmistuksessa ja leivonnassa. Myös tautien tarttumisen periaatteet on pääpiirteissään tiedetty useissa varhaisissa sivilisaatioissa. Itse mikrobeja ei kuitenkaan vielä tunnettu - vasta vuonna 1546 Girolamo Fracastoro julkaisi tutkielmansa De contagione, jossa hän esitti elävien olentojen olevan sairauksien takana. Mikrobiologialle antoi alkusysäyksen mikroskoopin keksiminen noin sata vuotta myöhemmin. Nuori englantilainen tiedemies Robert Hooke (1635-1703) löysi ja kuvaili ensimmäisenä sienisolun alkeellisen mikroskoopin avulla ja julkaisi löydöksensä vuonna 1665 teoksessa Micrographia. Samoihin aikoihin myös hollantilainen Antoni van Leeuwenhoek (1632-1723) ryhtyi valmistamaan mikroskooppeja Hooken havaintojen innoitettua häntä. Leeuwenhoek havaitsi ensimmäisenä mikroskooppiset eliöt (joita hän kutsui nimellä "animalcules") ja vuodesta 1673 alkaen ryhtyi kirjoittamaan havainnoistaan kirjeitä Royal Society of London -järjestölle. Hän sai ensimmäisenä ihmissilmälle näkyviksi muun muassa bakteerit, siittiöt, verisolut, mikroskooppiset sukkulamadot ja paljon muuta. Hooken ja Leeuwenhoekin tutkimukset aloittivat uuden aikakauden mikrobiologiassa.
Jo satoja vuosia aiemmin (mm. antiikin Roomassa) oli yleisesti hyväksytty ajatus, että eräät eliöt syntyisivät itsestään epäorgaanisesta aineksesta, erityisesti pilaantuvasta. Tätä kutsuttiin nimellä alkusynty eli spontaani sikiäminen (generatio spontanea) ja eräs esimerkki siitä oli kärpäsentoukkien ilmaantuminen pilaantuvaan lihaan. Mikroskoopin keksiminen tavallaan vain vahvisti tätä käsitystä - sen alla avautui kokonainen uusi maailma, johon eliöt näyttivät ilmaantuvan aivan itsestään. Kärpäsentoukkien osalta italialainen fyysikko ja luonnontieteilijä Francesco Redi (1626-1697) kumosi spontaanin sikiämisen teorian osoittamalla, että kärpäsentoukkia ilmestyi lihaan vain, jos kärpäset pääsivät laskemaan siihen munansa. Muiden eliöiden osalta väittely jatkui vuoteen 1745 saakka, jolloin englantilainen luonnontieteilijä John Needham (1713-1781) tuki tätä teoriaa edelleen. Oli yleisesti tiedossa, että keittäminen tuhosi mikrobit. Niinpä hän keitti lihalientä, sulki sen pulloon ja odotti - koska lihaliemestä löytyi pieneliöitä, hän päätteli niiden ilmestyvän sinne spontaanin sikiämisen kautta. Italialainen pappi Lazzaro Spallanzani epäili Needhamin kokeen tuloksen johtuvan siitä, että mikrobit olivat päässeet lihaliemeen ilmasta keittämisen jälkeen, mutta ennen kuin astian kansi oli suljettu. Hän testasi teoriaansa muuntelemalla Needhamin koetta siten, että imi astiasta ilman pois ennen kuin keitti lihaliemen astiassa. Mikrobikasvua ei esiintynyt, mutta spontaanin sikiämisen kannattajat väittivät sen ainoastaan todistavan, että spontaani sikiäminen ei voinut tapahtua ilman ilmaa.
Historia > Moderni mikrobiologia

Spontaanin generaation kumosi vuonna 1859 ranskalainen kemisti Louis Pasteur (1822-1895), joka taivutti keittoastian kaulan joutsenen kaulan muotoon lihaliemen keittämisen jälkeen. Näin ilma pääsi pulloon mutta mikrobit eivät eikä lihaliemessä näin ollen esiintynyt kasvua. Kun lihaliemen pintaa sen sijaan nostettiin pullon kaulan alimman osan tasolle, mikrobit pääsivät laskeutumaan lihaliemeen ja syntyi kasvustoa. Näin hän paitsi kumosi spontaanin sikiämisen myös osoitti, että mikrobeja on kaikkialla, jopa ilmassa. Muut tutkijat tosin saivat edelleen jatkotutkimuksissaan tästä poikkeavia tuloksia ja lopullinen kuolinisku spontaanille sikiämiselle annettiin vasta vuonna 1876, kun löydettiin lämmönkestävät itiöt - osa tutkijoista oli keittänyt lihalientä liian vähän aikaa, jolloin kaikki itiöt eivät kuolleetkaan keittämisen aikana. Pasteur kehitti tämän kokeen pohjalta myös menetelmän elintarvikkeiden säilömiseksi, pastöroinnin, jota käytetään edelleen.
Britanniassa generatio spontanea -teoria eli noin kymmenen vuotta kauemmin kuin mantereella. Siellä vasta John Tyndall todisti ilmassa olevan hiukkasia, jotka heijastavat valoa ja aiheuttavat mikrobikasvua.
Modernin mikrobiologian isä yhdessä Pasteurin kanssa oli saksalainen lääkäri Robert Koch (1843-1910). Hän tutki pernaruttoa ja onnistui vuonna 1876 ensimmäisen kerran kuvaamaan infektiotaudin vaiheet aukottomasti sekä mikrobin osuuden sen synnyssä. Tutkimiensa tautien perusteella hän laati Kochin postulaatit. Nämä ja Pasteurin löydökset ovat edelleen mikrobiologian kaksi kulmakiveä. Tästä alkoi mikrobiologian kultainen kausi, jonka aikana useat taudit todettiin mikrobien aiheuttamiksi. Samoihin aikoihin Pasteurin johdolla kehiteltiin ensimmäiset rokotteet.
Historia > Lääketieteellinen mikrobiologia

Pasteurin tulosten pohjalta brittiläinen kirurgi Joseph Lister (1827-1912) keksi parantaa leikkaussalin aseptiikkaa tappamalla mikrobit fenolilla, jolloin haavatulehdukset vähenivät murto-osaan. Nykyisin fenoli on korvattu turvallisemmilla aineilla. Mutta kuitenkin jo ennen Listeriä olivat välillisen tartunnan vaarat havainneet Ignaz Semmelweis ja Oliver Wendell Holmes. Molemmat totesivat lapsivuodekuumeen johtuvan siitä, että lääkärit eivät pesseet käsiään potilaitten välillä. Ensin puhkottiin mätäpaiseita ja sitten autettiin synnytyksessä.
1900-luvulta lähtien mikrobiologian kehitys on ollut huimaa. Tähän ovat vaikuttaneet esimerkiksi parantuneet kuvantamismenetelmät (mm. elektronimikroskooppi), kehittyneet viljelymenetelmät ja erityisesti geeniteknologia.
Mikrobiologian osa-alueita

Mikrobifysiologia: Tutkii mikrobisolujen biokemiallista toimintaa. Sisältää mikrobien kasvun, aineenvaihdunnan ja mikrobisolun rakenteen tutkimuksen.
Mikrobigenetiikka: Tutkii mikrobien perimään liittyviä asioita. Liittyy läheisesti molekyylibiologiaan.
Lääketieteellinen mikrobiologia: Tutkii mikrobien vaikutusta ihmisen terveyteen. Sisältää taudinaiheuttajien tutkimuksen ja epidemiologia|epidemiologisen tutkimuksen ja liittyy läheisesti patologiaan ja immunologiaan.
Eläinlääketieteellinen mikrobiologia: Tutkii mikrobien vaikutusta eläinten terveyteen.
Ympäristömikrobiologia: Tutkii mikrobien toimintaa ja monimuotoisuutta niiden luonnollisissa elinympäristöissä. Sisältää mikrobiekologisen tutkimuksen, geomikrobiologisen tutkimuksen, mikrobien vaikutuksen ainekierroissa, biohajoamisen sekä mikrobien monimuotoisuuden tutkimuksen.
Evoluutiomikrobiologia: Tutkii mikrobien evoluutiota. Sisältää mikrobien systematiikan ja taksonomian tutkimuksen.
Teollinen mikrobiologia: Tutkii mikrobien hyödyntämistä teollisissa prosesseissa. Liittyy läheisesti biotekniikkateollisuuteen.
Aeromikrobiologia: Tutkii ilman kantamia mikrobeja.
Elintarvikemikrobiologia: Tutkii ruoan pilaantumista aiheuttavia mikrobeja sekä niiden hyötykäyttöä elintarviketuotannossa.
Farmaseuttinen mikrobiologia: Tutkii farmaseuttisten valmisteiden pilaantumista ja saastumista.
Mikrobien laboratoriset tutkimusmenetelmät > Mikroskopia

Mikroskopia on menetelmien yläkategoria, joiden tarkoituksena on tutkia mikrobisolun rakennetta.
Mikroskopia jaetaan käytännössä kahteen alalajiin valomikroskopiaan ja elektronimikroskopiaan.
Mikrobien laboratoriset tutkimusmenetelmät > Mikroskopia > DAPI-värjäys

Mikrobeja käsitellään ns. DAPI-värjäyksellä preparaatille, jotta niiden erotettavuus epifluorenssimikroskoopilla saavutetaan. DAPI-värjäys perustuu fluoresoivien aineiden DNA:han kiinnittymiseen. Fluoresoivat aineet jättävät DNA-rakenteeseen jäljen, joka mikroskoopilla UV-valossa katsottaessa erottuu taustastaan helposti havaittavissa olevana kirkkaana ja hohtavansinisenä. Koska värjäys on voimakasta, sitä pitää laimentaa melko paljon ennen preparaatin valmistamista, jotta yksittäiset solut eivät "huku hohtavansiniseen massaan".
Mikrobien laboratoriset tutkimusmenetelmät > Plate Count -menetelmä

Plate Count -menetelmä arvioi näyteliuoksessa olevien elävien mikrobien lukumäärän. Se perustuu oletukseen, että jokainen elävä solu on suotuisissa olosuhteissa aktiivinen jakautuen kokonaiseksi pesäkkeeksi, ja että jokainen pesäke on lähtenyt kasvamaan yhdestä mikrobista. Jotta pesäkkeiden määrä olisi laskettavissa, nämä yksittäiset pesäkkeet erotetaan toisistaan laimentamalla näyteliuosta tarpeeksi ennen (malja)viljelyä. Inkuboituaan tarpeeksi kauan yhdestä solusta kasvaneet pesäkkeet ovat ihmissilmällä laskettavissa olevia pisteitä.
Plate Count on melko herkkä, ja siksi luotettava menetelmä. Se on paljon käytetty koska se huomioi ainoastaan elävien solujen lukumäärän. Mikrobien kasvuun vaikuttaa merkittävästi kasvualusta.
Mikrobien laboratoriset tutkimusmenetelmät > MPN -menetelmä

Lyhenne MPN tulee sanoista "most probable number", eli todennäköisin lukumäärä. MPN-menetelmä pyrkii ilmaisemaan sitä konsentraatioiden rajaa, jolloin vielä havaitaan mikrobien kasvua näytteen laimennussarjassa. Näytettä siis laimennetaan ja siitä pipetoidaan tietty tilavuus kasvualustaa sisältäviin koeputkiin. Kasvu kyetään havaitsemaan kasvuputkien mahdollisina samentumina. Positiivisten putkien määrän ja putkien kokonaismäärän perusteella on mahdollista laskea tilastollisin menetelmin alkuperäisen näytteen todennäköisin mikrobimäärä. MPN-menetelmä on kovin työläs, koska pienillä putkimäärillä ei saavuteta tarkkoja tuloksia. Tilastollisen otannan kasvaessa myös testin tarkkuus paranee. Näistä syistä johtuen MPN-menetelmää ei käytetä ilman hyvää syytä.
Perinteisesti MPN-menetelmä toteutettiin tavallisissa koeputkissa. Nykyään laskenta kuitenkin suoritetaan yleensä mikrotiitterilevylle. Muitakin vastaavia koeputkien korvaavia ratkaisuita on kehitetty. Yhteistä niissä on kuitenkin se, että näytetilavuutta ja työn määrää on vähennetty tuntuvasti. Monissa menetelmissä myös, kortti, kammio, levy tai muu kasvatusastia on kertakäyttöinen. Tällöin vältytään astioiden autoklavoinnilta ja tiskaukselta. Haittapuolena on kuitenkin laboratorioissa jo entuudestaan suuren jätteen määrän kasvattaminen.
Kirjallisuutta

Madigan, M. T; Martinko, J. M; Parker, J. Brock Biology of Microorganisms (9ed.) 2003
Salkinoja-Salonen, Mirja: Mikrobiologian perusteita (Soveltavan kemian ja mikrobiologian laitos 2002, ISBN 951-45-9502-5)
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:  Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:  abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää: biologian filosofia
Louis Pasteur