Nez percét
Historia > Pitkä pako

Päällikön asemaan nousseet Old Josephin pojat Joseph ja Ollokot yrittivät estää aseellista yhteenottoa, sillä he tiesivat sodan päättyvän heidän omaan häviöönsä. Veljekset kokosivat heimonsa ja lähtivät matkalle Idahon reservaattiin, jossa asui suuri osa heidän kansaansa. Jännittynyt tilanne kuitenkin räjähti kesällä 1877 väkivallaksi, kun nuoret nez percét purkivat pitkään tukahdutettua raivoaan ja surmasivat kahden päivän aikana useita amerikkalaisia.
Josephin johtamat joukot saivat tukea toisilta heimon ryhmiltä, kun päälliköt Looking Glass ja White Bird toivat omat miehensä mukaan sotatoimia varten. He antoivat lupauksen, ettei valkoista siviiliväestöä vahingoitettaisi.
Nez percéin pakkomuuton toimeenpanijaksi valtuutettu kenraali Oliver O. Howard johti alaisuudessaan toimivat Yhdysvaltain sotilaat takaa-ajamaan pakenevia intiaaneja. Nez percéin vahvuus oli vajaa tuhat henkeä, kun he aloittiivat vetäytymisensä kohti itää. Looking Glass johti joukot crow-intiaanien maille, joita piti heimonsa ystävinä. Crowt kuitenkin olivat liittoutuneet Yhdysvaltain kanssa. Nez percét muuttivat suunnitelmiaan ja päättivät paeta Kanadan rajaa kohden. Joseph tiesi Kanadaan paenneista siouxeista ja halusi yhdistää joukkonsa heidän johtajansa Istuvan Härän kanssa.
Pakenijoiden joukossa oli paljon naisia, lapsia ja vanhuksia, jotka kenraali Howard oli häätänyt pakkokeinoin reservaatista. Nez percé -soturit suojasivat heidän selustansa jättäytymällä puolustusasemiin. Heidän kiväärinkäyttönsä oli taitavaa ja tuotti amerikkalaisille joukoille paljon huolia. Myös nez percéin käyttämät appaloosa-hevoset osoittivat vaikeakulkuisissa maastoissa erinomaisen etenemiskykynsä. Yhdysvaltain joukkojen saamat täydennysratsut eivät ominaisuuksiltaan yltäneet appaloosain tasolle. Lopulta nez percéin matkanteko hidastui, sillä toistuvat vihollishyökkäykset lisäsivät haavoittuneiden määriä.
Onnistuttuaan vielä kerran karistamaan kenraali Howardin joukot kannoiltaan nez percét pystyttivät leirin noin 50 kilometrin päähän Kanadan rajasta paikkaan nimeltä Snake Creek. Looking Glass antoi uupuneille pakolaisille käskyn pysähtyä. Muut päälliköt eivät vastustaneet ajatusta. He eivät tienneet mitään lennättimestä, jolla tieto kulki nopeasti pitkiä matkoja. Joukko ratsuväen sotilaita cheyenne-tiedustelijoiden opastuksella järjesti sulun Bitterroot-vuoristoon, joka tukki pakotien Kanadaan.
Cheyenne-tiedustelijat jäljittivät nopeasti nez percéin leirin. Kenraali Nelson A. Milesin johdolla ratsuväki eteni läpi tasangon jalkaväen juostessa perässä tykkeineen. Kylmänä aamuna syyskuun 30. päivä sotaosasto suoritti iskunsa pakolaisten leiriin. Hyökkäykset tehtiin eri suunnilta ja monta intiaanisoturia menetti henkensä, heidän joukossaan myös Josephin veli Ollokot. Nez percéin tarkka-ampujat vastasivat tuleen. Kenraali Miles keskeytti hyökkäyksen, ja komensi miehensä kaivamaan poteroita ja järjestämään paikkoja tykeille. Hälinän aikana osa nez percéistä päällikkö White Birdin johdolla pääsi murtamaan aukon vihollisen piirityksen läpi.
Piirityksen sisään jääneet nez percét, joukossaan yhä päälliköt Joseph ja Looking Glass, pitivät puoliaan muutaman päivän. Säätilan muuttuessa talviseksi kuuden nez percén ryhmä pääsi tunkeutumaan vihollislinjojen lävitse, mutta Kanadan rajalla amerikkalaismieliset assiniboinet surmasivat heidät.