stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petidiini

| --- | --- |

Petidiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Etyyli-1-metyyli-4-fenyylipiperidiini-4-karboksylaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 57-42-1
ATC-koodi: N02AB02
PubChem CID: 4058
DrugBank: DB00454
Kemialliset tiedot
Kaava: C15H21NO2 
Moolimassa: 247,33 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 270 °C
Liukoisuus veteen: 3,22 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 50–60 %
Proteiinisitoutuminen: 60–80 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3–5 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(AU) 
Reseptiluokitus:  Reseptivalmiste
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi, intramuskulaarinen
Petidiini-injektionestettä ampullissa.
Demerol-tabletteja
Petidiini eli meperidiini on vahva kipulääke, keskivahva synteettinen opioidi. Sitä käytetään kipulääkkeenä, etenkin synnytyksen yhteydessä.
Lihakseen annosteltava petidiinilääkitys on yleisin kipulääke maailmalla synnytyskivun hoitoon, vaikka se ei ole erityisen tehokas ja sillä on tunnettuja haittavaikutuksia äitiin, sikiöön ja vastasyntyneeseen. Se otettiin käyttöön 1940-luvulla morfiinin tilalle. Suomessa sen käyttö on huomattavasti vähäisempää, vuonna 1997 sitä sai 11 prosenttia synnyttäjistä.
Petidiini kulkeutuu istukan läpi sikiöön ja aiheuttaa muutoksia sykekäyrässä ja EEG:ssä. Se voi aiheuttaa sikiölle muun muassa hengityslamaa ja huonot Apgar-pisteet, ja se säilyy vastasyntyneessä useita päiviä.
Petidiini lamaa sydänlihasta. Se nostaa sykettä ja heikentää sydämen pumppausvoimaa. Sen teho on noin kymmenesosa morfiinin tehosta.
Suomessa petidiinillä on myyntilupa valmistenimellä Pethidine Macure
Aiheesta muualla

Petidiinin käyttö synnytyksessä: antaminen, edut ja haitat
PubChem: Meperidine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Meperidine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pethidine (englanniksi)
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet: asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit: alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut: parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Tallium

Talliumia koeputkessa
Tallium (lat.  thallium) on jaksollisen järjestelmän 13. eli booriryhmään kuuluva alkuaine. Tallium on myrkyllinen, valkea ja pehmeä aine. Sitä esiintyy lyijyn sulfidimalmin yhteydessä. Tallium on metalli ja sen uloimmalla elektronikuorella on kolme elektronia; uloimman kuoren elektronikonfiguraatio on 6s2 6p1. Talliumin järjestysluku on 81, kemiallinen merkki Tl ja atomimassa IUPACin standardin mukaisesti [204,382;204,385].
Talliumin atomimassa on 204,383 g/mol. Se esiintyy hapetusluvuilla +1 ja +3. Talliumin elektronegatiivisuus on 1,8, tiheys 11,85 g/cm³ ja CAS-numero 7440-28-0. Talliumin sulamispiste on 304 °C ja kiehumispiste 1 473 °C.
Nimen etymologia

Brittiläinen tutkija William Crookes löysi talliumin vuonna 1861. Tutkimuksissa löytyi talliumyhdisteen spektriä tutkittaessa vihreä raita, joka osoittautui uudeksi alkuaineeksi – talliumiksi. Nimi tallium tulee kreikan sanasta θαλλός, thallos, joka tarkoittaa vihreää versoa.
Käyttö

Noin 60–70 % talliumista käytetään elektroniikkateollisuudessa, kuten infrapunatunnistimissa. Sitä käytetään myös lääketeollisuudessa ja lasin valmistuksessa. Ilotulitusraketeissa tallium antaa vihreän värin. Radioaktiivista 201Tl-isotooppia käytetään sydämen talliumrasituskokeessa gammakuvauksen merkkiaineena.
Myrkyllisyys

Talliumin myrkyllisyys on aikuisilla noin 14–15 mg/kg ja lapsilla noin 4 mg/kg. Noin 1 gramma vesiliukoista tallium(I):ta suun kautta nautittuna riittää surmaamaan aikuisen ihmisen. Tallium läpäisee ihon helposti ja voi aiheuttaa myrkytyksen kertymistä. Hengitettynä sen myrkyllisyys on 15 mg/m3. Talliumin puoliintumisaika elimistöstä on noin 8–10 päivää.
Rotanmyrkyissä se esiintyi ditalliumsulfaattina (Tl2SO4). Taannoin talliumin myrkyllisyyttä ei vielä ymmärretty ja sitä käytettiin syfiliksen, tippurin, tuberkuloosin sekä ihon sienitaudin pälvisilsan (dermatofytoosi) hoitoon. Sitä käytettiin myös ihokarvojen poistoon; Yhdysvalloissa tuotetta nimeltä "Koremlu" myytiin tähän tarkoitukseen. Vuoteen 1934 mennessä oli raportoitu 692 talliummyrkytystapausta ja ainakin 31 kuolintapausta.
Tallium on hajutonta ja mautonta, ja sitä on sanottu "myrkyttäjien myrkyksi". Sen myrkyllisyys perustuu siihen, että se veteen liuenneena tallium(I)-ionina (Tl+) toimii kuten alkalimetallikationit, varsinkin kuin kaliumioni (K+), jonka atomisäde on melkein yhtä suuri kuin talliumin. Tällöin talliumkationi voi käyttää kaliumionikanavaa kulkureittinään päästen siten soluun sisälle ja häiritä ionitasapainoa sydän-, hermosto- ja lihassoluissa. Myrkytyksen tarkkaa mekanismia ei ole selvitetty, mutta on havaittu talliumin häiritsevän energian tuotantoprosesseja glykolyysin tärkeissä vaiheissa, sitruunahappokierrossa ja fosforylaatiossa. Lisäksi se estää natrium-kaliumpumpun Na+-K+-ATPaasi-entsyymin toimintaa ja sitoutuu tioleihin kuten rikkiin, jota on kysteiini-aminohapossa, ja häiritsee proteiinien toimintoja. Inaktivoimalla mitokondrioiden pinnalla sijaitsevia RH-ryhmiä, se lisää pinnan nesteenläpäisykykyä aiheuttaen niiden turpoamista.(Spencer et al, 1973).
Se myös sitoutuu riboflaviiniin estäen tämän toiminnan.
Munuaiset palauttavat poistamansa talliumin samaan tapaan kuin natriumin ja kaliumin. Henkilöt, joilla on alhainen seerumin natrium- tai kaliumpitoisuus, tai heikko kaliumin palautustaso, ovat herkempiä talliumin vaikutuksille.
Talliummyrkytyksen näkyvät merkit ilmenevät 12–24 tunnin kuluttua myrkyn syömisestä, pienemmillä annoksilla oireiden ilmaantuminen vie 24–48 tuntia. Ensimmäisiä merkkejä ovat äkilliset alavatsan kivut, ripuli, oksentaminen ja myöhemmin ummetus. Hiusten lähtöä esiintyy viikon kuluttua. Hermotulehdusten takia kipuherkkyys lisääntyy, ja höyhenenkin kosketus voi aikaansaada sietämätöntä kipua. Tällöin jaloissa tuntuu siltä, kuin kävelisi tulisilla hiilillä. Näköhermon tulehdus aikaansaa sokeuden. Maksan ja munuaisten vajaatoimintaa, sisäeritysongelmia, aivotulehdusta ja (miehillä) kivesten surkastumista esiintyy. Rottakokeissa on todettu talliumin välittyvän istukan läpi ja myös huonontavan siittiöiden liikkuvuutta.
Myrkyllisyys > Myrkytyksen hoito

Talliummyrkytystä hoidetaan antamalla potilaalle päivittäin suun kautta 20 g preussinsinistä, joka imee talliumia elimistöstä. Preussinsininen keskeyttää talliumin enterohepaattisen kierron ja aiheuttaa myrkyn poistumisen ulosteen mukana. Myös aktiivihiili poistaa talliumia samaa reittiä.
Talliummyrkytyksen hoito on aloitettava 72 tunnin kuluttua myrkyn saamisesta, jotta potilaalle ei jäisi myrkytyksestä seurauksia. Mikäli hoito alkaa viiden päivän kuluttua, hermostollisista vaurioista parantuminen voi kestää 9 kuukautta. Kahden viikon kuluttua aloitettu hoito kestää vähintään kaksi vuotta, joissain tapauksissa jopa yli 30 vuotta. Siinä tapauksessa, että hoito aloitetaan 7 viikon kuluttua myrkyn nauttimisesta (olettaen, että kohde on yhä elossa) hermostolliset vauriot jäävät pysyviksi. Talliummyrkytyksen suurin ongelma on sen havaitseminen. Vatsakivut eivät anna olettaa kyseessä olevan vakava myrkytys, vaan epäillään ruokamyrkytystä tai vastaavaa. Kun talliummyrkytys havaitaan, vauriot saattavat jo olla korjaamattomia. Tallium on havaittavissa virtsasta tuntien sisällä myrkytyksestä.
Tallium fiktiossa

Agatha Christie rakensi salapoliisiromaaninsa Totuus Hallavan hevosen majatalosta juuri talliumilla tehtyjen myrkytysmurhien ympärille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Talliumin kansainvälinen kemikaalikortti
Periodictable: Technical data for Thallium (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Thallium (Tl) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Thallium (englanniksi)
Mindat: Thallium (englanniksi)
Luettelo talliumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Thallium (englanniksi)
PeriodicTable: Thallium (Tl) (englanniksi)
PubChem: Thallium (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Thallium (englanniksi)
Maitreya

Maitreja
Maitreya (sanskritia, मैत्रेय 'ystävällinen'; paaliksi:  Metteja; hanzi: 彌勒, pinyin: Mílè; japaniksi: Miroku) on buddhalaisuudessa tuleva Buddha. Hän on bodhisattva, joka tulee ilmestymään maan päälle, kun buddhalaisuus on hävinnyt, saavuttaa täydellisen valaistumisen, ja opettaa dharmaa.  Maitreyan tulevan hallintopaikan nimi on Shambhalla ja hänet kuvataan istuvassa asennossa olevaksi Buddhaksi, millä käsitetään olevan viittauksia länsimaiseen elämäntapaan. Tarkka ajankohta Maitreyan tulemiselle ei ole selvillä, mutta yleisesti tiedetään tuon ajan ennen pitkää koittavan.
Skientologian perustaja L. Ron Hubbard väitti 1955 tai 1956 kirjoitetussa runossaan "Hymn of Asia" olevansa Maitreyan ilmentymä.
↑  Maitreya (Maitreya (P. Metteyya; Tib. byams pa བྱམས་པ་; C. mile 彌勒) is the name of the future buddha, who will appear in this world (Jambudvipa) when the teachings of Buddha Shakyamuni have been forgotten.) Encyclopedia of Buddhism. 15.1.2025. Viitattu 8.2.2025. (englanniksi)
Tuohikirje 292

Novgorodin tuohikirje nro 292
Tuohikirje numero 292 on vanhin tunnettu itämerensuomalaisella kielellä kirjoitettu teksti, eräs Novgorodin tuohikirjeistä. Teksti on kirjoitettu 1200-luvun puolivälissä. Sen löysivät neuvostoliittolaiset tutkijat vuonna 1957 Artemi Artsihovskin johdolla Novgorodin länsipuolelta Nerevskin arkeologisesta kaivauksesta.
Tuohikirjeen sanoma on tulkinnanvarainen sekä merkkien osittaisen epäselvyyden että itse kieliasun vuoksi. Esimerkiksi sanojen välejä ei ole merkitty. Tutkijat ovat yksimielisiä tekstin tulkinnasta siltä osin, että teksti alkaa sanoilla "jumalan nuoli" tai "jumala nuoli". Sanojen "nuoli" ja "jumala" on tulkittu toistuvan tekstissä. Tämän perusteella tekstiä pidetään usein ukkoseen liittyvänä loitsuna. "Jumalan nuoli" ei tiettävästi esiinny sana sanalta myöhemmässä kansanperinteessä, mutta salamaa ja ukonvaajaa on joka tapauksessa pidetty ukkosen jumalan ampumina nuolina. Toisaalta on muistutettu, että jumalien, uskomusolentojen tai noitien on uskottu aiheuttavan sairauksia ja vaivoja maagisia nuolia tms. ampumalla, ja tämäkin teksti voisi olla tällaiselta suojeleva loitsu. Muilta osin tekstiä ovat eri tutkijat tulkinneet eri tavoin. On esitetty myös, että  teksti saattaisi olla kalevalamittainen runo, jonka jokainen säe on kirjoitettu omalle rivilleen.
Monet tutkijat ovat pitäneet kirjoitusta aunuksen- eli livvinkarjalaisena, mutta koska itämerensuomen eri haarat olivat tuolloin vasta muodostumassa, kielimuotoa on hankala lokeroida. Eteläkarjalan, livvin tai vepsän tyyppiseen kielimuotoon viittaa soinnillinen ž-konsonantti ensimmäisen rivin lopulla, ja uo-diftongin ensimmäisellä rivillä on arveltu viittaavan nimenomaan karjalaan, mikä kuitenkin on kyseenalaista. Kirjoituksen ikä on määritetty stratigrafisesti ja dendrokronologisesti sen löytökerrostuman perusteella vuosien 1240 ja 1260 välille.  Tuohikirjettä säilytetään Novgorodin yhdistyneessä valtionmuseossa.
Teksti

Teksti on kirjoitettu kyrillisillä kirjaimilla. Osa kolmannen rivin kirjaimista on tulkinnanvaraisia epäselvän kirjoitusasun vuoksi.
»юмолануолиїнимижи
ноулисѣханолиомобоу
юмоласоудьнииохови»
Suoraan translitteroituna latinalaisiin aakkosiin:
»jumolanuoliïnimiži
noulisehanoliomobou
jumolasoud'niiohovi»
Tulkinta > Juri Jelisejev

Teksti Juri Jelisejevin tulkitsemana latinalaiseen kirjaimistoon sanaväleineen vuonna 1959 ja tulkittuna nykysuomeen.
»jumolanuoli ï nimiži
nouli se han oli omo bou
jumola soud'ni iohovi»
»Jumalannuoli, kymmenen [on] nimesi (nimiäsi)
Tämä nuoli on Jumalan oma [oma Bogu ’Jumalalle’]
Tuomion- [ven. sudnyj] Jumala johtaa.»
Tulkinta > Martti Haavio

Martti Haavio on arvellut, että tuohikirjeen teksti olisi loitsu, joka on kirjoitettu valan vahvistukseksi. Tämän tulkinnan mukaan tekstissä vedotaan ylijumalaan, joka taivaallisen oikeuden jakajana iskee salamallaan valapattoja ja muita pettureita, ja samoin kuin muinaisvenäläisissä valanvahvistuksissa, tässä mainittaisiin sekä pakanallisten itämerensuomalaisten Jumala että (kristittyjen) venäläisten Bog. Viimeisen rivin merkkisarjan охови (ohovi) Haavio tulkitsee viittaavan venäjän sanaan okovy ’kahleet’, ja sillä tarkoitettaisiin valapatolle tulevaa rangaistusta.
»jumolan nuoli inimiži
nouli sekä n[u]oli omo bou
jumola soud'nii okovy [ven. ’kahleet’]»
»Jumalan nuoli, ihmisen
nuoli sekä nuoli oma [kristittyjen] Jumalan [ven. Bog]. 
Tuomion jumalan kahlittavaksi.»
Tulkinta > Jevgeni Helimski

Professori Jevgeni (Eugene) Helimski kritisoi vuonna 1986 julkaistussa teoksessaan Martti Haavion tulkintaa, ja antoi kolmannen tieteellisen tulkinnan tekstistä. Jelisejevin tapaan hän uskoi sen olevan loitsu.
»Jumalan nuoli 10 nimeži
Nuoli säihä nuoli ambu
Jumala suduni ohjavi (johavi?)»
»Jumalan nuoli 10 nimesi
Nuoli säihkyvä nuoli ampuu
Suuto-Jumala (Syyttö-Jumala) ohjaa (johtaa?)»
Tulkinta > Willem Vermeer

Hollantilainen slavisti Willem Vermeer on analysoinut tekstiä tuohikirjeiden paleografian kannalta ja arvostellut aikaisempia tulkintoja. Hänen mukaansa ensimmäisen rivin uo ei välttämättä merkitse diftongia, vaan se voi hyvin olla peilikuva digrafista оу, jolla noissa teksteissä merkitään u-äännettä. Sen perusteella teksti voisi edustaa periaatteessa mitä hyvänsä itämerensuomalaista kielimuotoa, ei välttämättä nimenomaisesti karjalaa. Vermeer muistuttaa myös, että itämerensuomalaisesta perinteestä ei tunneta ilmausta jumalan nuoli nimenomaan salamaan viittaamassa, sitä vastoin esimerkiksi juminampuma-tyyppisillä ilmauksilla on viitattu sairauksiin, joita uskomusten mukaan aiheutti jonkin uskomusolennon tai taikuuden harjoittajan ampuma taikanuoli. Viimeisen rivin kirjainmerkit ovat Vermeerin mukaan niin epäselviä, että kaikki esitetyt tulkinnat (esimerkiksi oletettuun venäjän sud-kantaan perustuva ”Tuomion-Jumala”, ”Suuto-Jumala”, tai ”Jumala tuomitsee”) ovat erittäin kyseenalaisia. Esimerkiksi viimeiset kuusi merkkiä, jotka aiemmat tutkijat ovat lukeneet iohovi, voisi lukea myös pohovi ja tulkita esimerkiksi joksikin paha-sanan johdokseksi.
Aiheesta muualla

Грамота 292
M. Ridderstadin tulkinta tuohikirjeen tekstistä
Tuohikirje 292:n jäljennös
Luuranko

Naisen luuranko
Luuranko on selkärankaisten luinen sisäinen tukiranka. Siihen kuuluvat vähintään kallo ja selkäranka sekä lähes aina kylkiluut. Raajallisilla selkärankaisilla luurankoon kuuluu lisäksi lantioluu, raajojen luut ja paljon muitakin luita. Yleensä luuranko koostuu luista, mutta joillakin kaloilla kuitenkin pääosin pehmeästä rustosta.
Luiden kiinnittyminen

Luut kiinnittyvät toisiinsa yleensä nivelen avulla. Niveliä on monia erilaisia; nivelen tyyppi määrää luiden liikkumisradat. Myös sidekudokset vaikuttavat luiden liikkuvuuteen ja sitovat luita toisiinsa. Nivelsiteet ovat niin vahvoja, että kovassa vedossa tai rasituksessa ne saattavat repäistä osan luusta irti sen sijaan että itse katkeaisivat. Jotkin luut ovat täysin luutuneita toisiinsa. Tästä hyvä esimerkki ovat kallon monet luut, jotka eivät liiku toisiinsa nähden lainkaan. Nivelissä ja muissa joustoa vaativissa kohdissa (esimerkiksi ihmisellä nenä ja korvalehti) on usein luun sijasta pehmeämpää ja joustavampaa rustoa.
Ihmisen luusto

Ihmisen luusto poikkeaa lähimpien yhä elävien sukulaislajien luustosta muun muassa siinä, että se mahdollistaa pystyasennon. Pystyasennon vuoksi ihmisen luusto on jäykempi ja suorempi. Selkäranka on suorempi, ja tavallisesti seisovan ihmisen jalat osoittavat lantiosta alaspäin melko lailla selkärangan suuntaisesti, eivätkä käänny polvista. Pystyasennon vuoksi ihmisen jalat ovat suhteessa pitemmät ja kädet suhteessa lyhemmät kuin muilla nykyisin elävillä kädellisillä. Toinen tärkeä ero sukulaislajeihin on huomattavan suuri aivokoppa, joka mahdollistaa suuremmat aivot. Lisäksi ihmisen elävillä lähisukulaisilla kylkiluiden koossa pitämä ruumiinontelo on hartioiden kohdalta kapeampi ja levenee kohti vatsan seutua, kun taas ihmisen rintakehä on leveämpi. Tämä on sopeutumaa ihmisen muita kädellisiä paremmasta kyvystä metsästää; liharuoka sulaa helpommin eikä edellytä niin isoa suolistoa.
Sikiön luusto lähtee kehittymään joko suoraan sidekudoksesta tai rustoisesta mallista luutumalla. Luutuminen kestää pitkään, ja vastasyntyneen tulevasta luustosta osa onkin edelleen rustoista. Tämä on itse asiassa erittäin hyödyllistä muun muassa mahdollistaen normaalin synnytyksen, sillä lapsen osittain rustoinen pääkallo joustaa. Syntymisen jälkeen viimeisetkin rustot pääkallosta alkavat luutua, ja aikuisella pääkallo on kiinteä ja joustamaton. Jos pääkallon luut eivät luudu normaalisti syntymän jälkeen, voi seurauksena olla esimerkiksi pää- tai suulaen halkio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta luuranko Wikimedia Commonsissa
OpetusTV, biologia: Luusto ja lihakset
Ihmisen elimistö
Verenkierto
Ruoansulatus
Umpieritysjärjestelmä
Immuunijärjestelmä
Ruumiinpeite
Lymfaattinen järjestelmä
Lihaksisto
Hermosto
Sukupuolielimet
Hengityselimistö
Luuranko
Virtsatiet
Ibibiot

Ibibiot on etninen ryhmä Nigerian kaakkoisosassa, etenkin Cross Riverin osavaltiossa. He puhuvat nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvan efik-ibibion kielen eri murteita. Ibibioja on kaikkiaan vajaat seitsemän miljoonaa. Useimmat heistä ovat kristittyjä.
Ibibiot viljelevät sademetsässä jamssia, taroa ja maniokkia omaan käyttöön, rahatuloja saadaan  palmuöljystä ja palmunytimistä. Ibibiot tunnetaan taitavasta puunveistostaan.
Mies-naamio
Nais-naamio
Brittiläinen siirtomaaherra
Remifentaniili

| --- | --- |

Remifentaniili
Systemaattinen (IUPAC) nimi
metyyli 1-(3-metoksi-3-oksopropyyli)-4-(N-fenyylipropanamidi)-piperidiini-4-karboksylaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 132875-61-7
ATC-koodi: N01AH06
PubChem CID: 60815
DrugBank: APRD01216
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H28N2O5 
Moolimassa: 376,447 g/mol
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 5 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 80–90 % 
Metabolia: veren ja kudosten epäspesifisten esteraasien välityksellä
Puoliintumisaika: 1–20 min
Ekskreetio: Virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  Schedule II(US) 
Antotapa: Intravenoosinen
Remifentaniili on erittäin nopea- ja lyhytvaikutteinen synteettinen opioidi, joka on fentanyylijohdos. Sitä käytetään suonensisäisesti, ja sen vaikutus alkaa 1–2 minuutissa. Se on tarkoitettu nopeaan kivunlievitykseen ja sedaatioon sekä yhdistelmälääkkeenä yleisanestesiassa. Se on teholtaan noin kaksinkertainen fentanyyliin ja 200-kertainen morfiiniin verrattuna. Suomessa remifentaniililla on myyntilupa valmistenimillä Remifentanil hameln ja Ultiva.
Annostelu

Remifentaniilia käytettäessä muiden anesteettien, hypnoottien sekä bentsodiatsepiinien määrää voidaan vähentää. Sitä annostellaan infuusiossa aikuisille 0,1−0,5 (µg/kg)/min, lapsille annostelu on suurempaa, jopa 1,0 (µg/kg)/min. Sedaatiossa käyttökelpoinen annostelu on 0,025–0,1 (µg/kg)/min. Lääkkeen puoliintumisaika on vain minuutteja annostelun loppumisesta, koska se inaktivoituu veren ja kudosten epäspesifisten esteraasien välityksellä. Plasman koliiniesteraasit eivät metaboloi remifentaniilia. Sitä voidaan käyttää myös silloin, kun potilaalla on maksan tai munuaisten vajaatoimintaa. Syntyvällä metaboliitilla ei ole enää kliinistä merkitystä (sen teho on vain 1/200–1/4000 remifentaniilin tehosta) ja se eliminoituu munuaisten kautta vajaassa 10 tunnissa.
Toleranssi

Remifentaniilia voidaan antaa eri pituisissa anestesioissa hyvinkin suurina annoksina potilaan toipumisen siitä viivästymättä. On todettu, että vaikka remifentaniilia annetaan tiputuksessa kolmatta viikkoa ajoittain varsin pientäkin nopeutta (0.04 μg/kg/min), sen lopettaminen johtaa muutamassa minuutissa potilaan spontaaniin kivunilmaisuun. Muiden opiaattien tavoin remifentaniili voi aiheuttaa riippuvuutta. Sen yliannostuksen vahingolliset vaikutukset rajoittuvat välittömästi lääkkeen antamisen jälkeiseen aikaan. Vaste lääkkeen antamisen lopettamiselle on nopea, ja paluu lähtötilanteeseen tapahtuu kymmenessä minuutissa.
Aiheesta muualla

Remifentaniilin vaikutus aivosähkökäyrään Duodecimlehti
Remifentaniili neuroanestesiassa (Arkistoitu – Internet Archive) Pdf
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Remifentanil (englanniksi)
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet: asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit: alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut: parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Partiotyttöjen Maailmanliitto

| Partiotyttöjen Maailmanliitto> World Association of Girl Guides and Girl Scouts |
| --- | --- |
  Asociación Mundial de las Muchachas Guías y las Guías Scouts  Association mondiale des guides et éclaireuses  

Perustaja:  Robert Baden-Powell
Päämaja:  Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Jäsenet:  10 miljoonaa jäsentä 146 jäsenjärjestössä
Viralliset kielet:  englanti, espanja, ranska
Puheenjohtaja:  Heidi Jokinen
Aiheesta muualla
www.wagggs.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Partiotyttöjen Maailmanliitto eli World Association of Girl Guides and Girl Scouts (lyhenne WAGGGS) on partioliikkeen kansainvälinen maailmanjärjestö. Siihen kuuluu 146 kansallista jäsenjärjestöä (Member Organization), joilla on yhteensä noin 10 miljoonaa jäsentä. Partiotyttöjen Maailmanliiton lisäksi on olemassa toinen suuri maailmanjärjestö, Partioliikkeen Maailmanjärjestö (WOSM, World Organization of the Scout Movement).
Maailmanliiton tehtävänä on 29. Maailmankonferenssin päätöksen mukaan: ”Auttaa tyttöjä ja nuoria naisia käyttämään kaikki mahdollisuutensa kehittyäkseen vastuullisiksi maailman kansalaisiksi.”
Organisaatio > Maailmankonferenssi

Maailmankonferenssi (World Conference) on Partiotyttöjen Maailmanliiton ylin päättävä elin, joka kokoontuu kolmen vuoden välein. Jokaisella jäsenjärjestöllä on oikeus lähettää konferenssiin kaksi delegaattia. Sen tehtävänä on hyväksyä päätöslauselmia (resolution), joiden perusteella maailmanliiton toimintaa kehitetään, valita jäsenet Maailmanhallitukseen ja hyväksyä uudet jäsenjärjestöt tai erottaa niitä.
Maailmanliiton 20. Maailmankonferenssi vuonna 1969 järjestettiin Otaniemen Dipolissa, Espoossa parin kuukauden välillä samassa paikassa järjestetystä Partioliikkeen Maailmanjärjestön 22. Maailmankonferenssista.