stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vedenalaishyökkäykset Gibraltariin
Viimeinen hyökkäys

Viimeisessä hyökkäyksessä 3. elokuuta 1943 italialaiset huomasivat, että jopa avoimella ankkuripaikalla olevien alusten pohjat oli räjähdepanosten asentamisen pelossa peitetty sukeltajille vaarallisella viiltopiikkilankaverkolla. Kesken asennukseen Notarin alus oli karata laitevian vuoksi ja kakkosmies kersantti Giannolli putosi torpedolta. Aluksen selässä pysytellyt Notari sai ohjaimensa viime hetkellä tottelemaan ja palasi Olterraan. Notari väitti, että delfiiniparvi ui hänen ympärillään ja peitti hänen pinnalla olleen päänsä näkyvistä.
Maalialuksen luo jäänyt Giannoli teki rauhallisesti asennuksen loppuun, odotti kunnes räjähdykseen oli aikaa vain muutama minuutti ja antautui sitten vartioveneelle. Britit epäilivät heti sabotaasia saatuaan aluksen luota vangiksi rynnäkkösukeltajan. Miinoituksia purkamaan komennettu kypäräsukeltaja pursimies Bell ei kuitenkaan ehtinyt veteen, kun panokset jo räjähtivät: 10 000 tonnin Liberty-alus Harrison Grey Otis upposi, norjalainen 20 000 tonnin säiliöalus Thorshovod katkesi kahtia ja brittiläinen 11 000 tonnin rahtilaiva Stanridge vaurioitui pahoin.
Operaation loppu

Ennen kuin italialaiset saivat materiaaleja seuraavaa hyökkäystä varten, liittoutuneet pommittivat Roomaa ja sodasta kyllikseen saanut kuningas Viktor Emanuel III määräsi 25. heinäkuuta 1943 Mussolinin vangittavaksi.
Italia irtautui sodasta ehdoitta 3. syyskuuta 1943, minkä varmistuttua Maiale-sukeltajat palasivat Espanjasta lentoteitse kotiin ja saivat sankarin vastaanoton. Samoin Egyptissä vangittuina olleet neljä ensimmäisen Aleksandrian hyökkäyksen tekijää palautettiin nyt kotiin. Viimeiset kaksi, yliluutnantti de la Penne ja kersantti Bianchi, palasivat vasta jouluksi 1945, koska heidät oli sijoitettu lopulta erityisvankilaan Intiaan asti, koska he olivat liian uutterasti yrittäneet paeta sotavankeudesta. Syksyllä 1943 Italian vaihdettua puolta, nämä kaksi sukeltajaa suostuivat avustamaan brittejä saksalaisia vastaan - tosin perheidensä turvallisuuden vuoksi kaikessa hiljaisuudessa. Siksi he saivatkin Italian kruununprinssi Umberton myöntämät korkeat kunniamerkkinsä brittiläisen amiraalin kädestä: amiraali oli Aleksandriassa vaurioitetun taistelulaiva HMS Valiantin entinen komentaja, joka näin kiitti sukeltajia siitä, että nämä olivat sotilasvelvollisuudestaan tinkimättä kuitenkin pelastaneet hänen miestensä henget.
Aiheesta muualla

Regia Marina Italiana: Gibraltar (englanniksi)
TVP World

Kanavan logo.
TVP World on Puolan television englanninkielinen uutiskanava. Kanavan vuorokauden ympäri (24/7) lähetettävää ohjelmavirtaa jaetaan Puolan ohella esimerkiksi useiden muiden maiden kaapeliverkoissa. Virossa vapaasti katsottavan TVP World -kanavan  tv-lähetysten aloittamisesta uutisoitiin kesäkuun 2022 lopulla (kanavapaikka 10). Lähetys on katsottavissa myös striimattuna eli suoratoistona Internetin kautta sekä esimerkiksi Polsat Box -satelliittitelevision kanavapakettien osana. Omien sanojensa mukaan kanava on 'Keski- ja Itä-Euroopan' englanninkielisten uutiskanavien ykkönen'. Kanavan kotipaikka on Varsova. TVP World on harvoja Puolan television englanninkielisiä lähetyksiä; muilla kanavilla alkujaan englanninkieliset elokuvatkin esitetään puolaksi dupattuina.
Kanava käynnistettiin nimellä TVP World 18. marraskuuta 2021. Sitä edelsivät Puolan television keväällä 2018 käynnistämä englanninkielinen Poland IN English -verkkosivusto ja marraskuussa 2018 käynnistämät englanninkieliset Poland IN -internetlähetykset. Poland IN -Youtube-kanavaa seuranneella TVP Worldin Youtube-kanavalla oli vuoden 2025 alussa noin 486 000 tilaajaa. Televisiokanavan Youtube-videotallenteita oli katsottu tuolloin noin 40 miljoonaa kertaa. Loppuvuodesta 2023 TVP World oli Puolan television kansainvälisesti kolmanneksi katsotuin Youtube-kanava (TVP VOD ja TVP Sport-kanavien jälkeen), ja sen katselijamäärät olivat kasvussa.
Kanava on tunnettu Puolan yhteiskunnan ja tapahtumien esittelyn ohella muun muassa kärkkäästä Venäjän Ukrainaan kohdistamien sotatoimien ja Valko-Venäjän harjoittaman politiikan käsittelystään. Venäjän käymästä hybridisodasta ja valeuutisista uutisointi on ollut kanavan ohjelmasisältöä jo kanavan perustamisvaiheesta lähtien. Venäjän propagandaa puretaan esimerkiksi parhaaseen katseluaikaan lähetetyssä Break the Fake -ohjelmissa teräväkielisesti (nauhoite 16.8.2024).
Aiheesta muualla

Kanavan verkkosivut (englanniksi) (tvpworld.com)
Live-lähetys (englanniksi) (tvpworld.com)
Kalannin alttarikaappi

| Kalannin alttarikaappi |
| --- | --- |

Nimi:  Kalannin alttarikaappi
Tekijä:  Mestari Francke
Valmistumisvuosi:  1410—1424
Taiteenlaji:  moniosainen alttarikaappi, temperamaalaus tammipuulle ja puureliefit
Teostyyppi:  Alttaritaulu, taideteossarja ja Polyptyykki
Materiaali:  Tempera ja tammi
Korkeus:  200 cm
Leveys:  131—260 cm
Syvyys:  21,7 cm
Kokoelma:  Kansallismuseo
Sijainti:  Kansallismuseo
Koordinaatit:  60°10′30″N 24°55′55″E﻿ / ﻿60.175°N 24.9319°E﻿ / 60.175; 24.9319
Kalannin alttarikaappi on hampurilaisen mestari Francken 1400-luvun alussa maalaama alttarikaappi, joka oli alun perin Kalannin kirkossa. Se on Suomen merkittävin keskiaikainen alttarikaappi, ja sitä pidetään myös Pohjoismaiden arvokkaimpana lajissaan.
Kalannin alttarikaappi on toinen mestari Francken tekemiksi attribuoiduista kahdesta pääteoksesta. Toinen on Canterburyn arkkipiispalle Thomas Becketille omistettu Tuomas-alttari. Molemmat alttarit on maalattu intensiivisellä, varhaisesta alankomaalaisesta ja ranskalaisesta hovitaiteesta tietoisella tyylillä. Dominikaanimunkki mestari Francke oli niin sanotun suloisen myöhäisgoottilaisen tyylin parhaita edustajia.
Taidehistoriallisen merkityksen ohella mielenkiintoa ja keskustelua on herättänyt Barbaran legendaa kuvaavien maalausten seksuaalinen sisältö. Myös kaapin päätyminen Kalannin kirkkoon on herättänyt pohdintaa.lähde?
Sekä alttarikaappien hankkiminen että kivikirkkojen rakentaminen oli Suomessa vilkasta 1400-luvun alkuvuosikymmeninä kirkon vaurauden ansiosta. Kalannissa kivikirkko tosin rakennettiin vuosisadan puolivälissä.
Alttarikaapin rakenne

Kalannin alttarikaappi ulommat siivet avattuna
Vasen siipi
Oikea siipi
Uloimpien siipien takana olevat Pyhän Barbaran tarinaan liittyvät maalaukset
Kalannin alttarikaappi on kaksi metriä korkea ja avattuna 260 cm leveä. Ulkoreunat on maalattu punaisiksi. Siivet ovat paksua tammilautaa, ja myös reliefit on veistetty tammesta. Alttarikaappi on säilynyt kokonaisuudessaan, mikä on harvinaista Suomessa.
Kaappi on kaksoissiipialttari, joten siinä on kahdet pariovet. Ensimmäisen eli ulomman oviparin takana on kahdeksan maalausta, jotka kuvaavat Pyhän Barbaran legendaa. Maalaukset on maalattu liitupohjustukselle munatemperaväreillä, ja taustoissa on käytetty runsaasti lehtikultaa. Maalaukset ovat noin 90–92 cm korkeita ja 53–54,5 cm leveitä. Sisemmän oviparin takana on reliefejä neitsyt Marian elämästä.
Kaapissa oli sen suljettuna ollessa ollut näkyvillä harmaa temperaväri, joka myöhemmin peitettiin taivaansinisellä öljyvärimarmoroinnilla. Kaappia restauroitaessa ja parketoitaessa alkuperäinen maalaus hävisi. Alun perin ovien ulkopinnalla oli ollut yksinkertaisempia maalauksia, joiden aiheet todennäköisesti liittyivät paastoon tai hiljaiseen viikkoon.
Alttarikaapin vaiheita

Kaappi on todennäköisesti maalattu vuoden 1410 tienoilla, varmuudella ennen vuotta 1424. Valmistumisvuodeksi on ehdotettu myös vuosia 1415 ja 1420. Alttarikaappia on konservoitu Hampurin taidehallissa 1920-luvulla ja 1969, jolloin myös maalausten tekijän henkilöllisyys ja alttarikaapin ajoitus varmistui. Hampurin taidehallilla on vankka asiantuntemus mestari Franckesta ja hänen tuotannostaan. Hampurin taidehallin kokoelmissa on Francken Tuomas-alttari. Lisäksi taidehallin ensimmäinen johtaja Alfred Lichtwark toi aikoinaan Hampurin taidehallille mainetta nostamalla muun muassa hampurilaisen mestari Francken taidehistorian tietoisuuteen. Ensimmäisenä alttarin liitti mestari Franckeen taidehistorioitsija K. K. Meinander vuonna 1908. Meinander tutki Suomen keskiaikaisia alttarikaappeja ja toimi myöhemmin Kansallismuseon historiallisen osaston intendenttinä.
Vuoteen 1884 asti alttarikaappi oli avattuna Kalannin kirkon alttarilla. Alttarikaapin varhaisista vaiheista eli provenienssista ei ole varmuutta. Arvokkaan kaapin sijainti itseään nuoremmassa kirkossa on herättänyt epäilyjä, että sitä ei ole alun perin tilattu Kalannin seurakunnalle. Kalannin seurakunta on perustettu vuonna 1411, mutta nykyinen harmaakivikirkko on uusimman käsityksen mukaan valmistunut vasta vuoden 1450 vaiheilla ja sen seinämaalaukset 1470-luvulla. Pyhä Barbara on mukana myös kirkon seinämaalauksissa. Yhden pylvään yläpäässä on kuva kärpännahka-asuisesta Barbarasta tunnusmerkkiensä tornin ja miekan kera sekä kirjoitus "s(anc)ta barbara".
Yleisen käsityksen mukaan suurikokoinen alttarikaappi veistoksineen ja aikaa vaativine maalauksineen ei ole voinut olla maaseutukirkon tai yksityisen lahjoittajan tilaama. On oletettu, että alttarikaappi ehkä tilattiin alun perin Turun tuomiokirkkoon, koska piispan virkaan astuessaan Maunu Tavast perusti 1412 sinne alttarin paitsi kirkon nimikkopyhimykselle Pyhälle Katariinalle, myös Pyhälle Barbaralle. Laajalti matkustanut ja kirkkotaiteen suosijana tunnettu Tavast hankki vuonna 1412 Roomasta anekirjeen, jossa mainitaan Pyhän Barbaran alttari. Muuta kirjallista tietoa kaapin sijainnista Turussa ei ole. Turun tuomiokirkon kalleuksia on kuitenkin historian eri vaiheissa päätynyt myös vieraisiin käsiin. Esimerkiksi Otto Rudin johtamat tanskalaiset ryöstivät kirkon esineistöä vuonna 1509. Ryöstetyistä esineistä on lueteltu vain pieni osa, eikä luettelo sisällä alttarikaappia. Kalantilaisen 1800-luvulla muistiin kirjatun tiedon mukaan kaappi oli löytynyt merestä.
Suomen Muinaismuistoyhdistyksen toinen taidehistoriallinen retkikunta vieraili Kalannin kirkossa 1874. Kirkon muun dokumentoinnin ohella he kiinnittivät huomiota alttarikaappiin. Se myytiinkin muinaismuistoyhdistykselle yhdeksän vuotta myöhemmin 5 000 markalla. Hinta oli vuoden 1998 rahan arvoon muutettuna runsaat 100 000 markkaa. Nykyisin Pyhän Barbaran alttari on Helsingissä Kansallismuseossa, ja sitä on sanottu museon huomattavimmaksi ja tunnetuimmaksi taideaarteeksi.
Pyhän Barbaran legenda

Legendan mukaan Pyhä Barbara oli Nikomedeiassa 200-luvun lopulla elänyt neito, joka kääntyi kristinuskoon. Hän on roomalaiskatolisen ja etenkin ortodoksisen kirkon pyhimys sekä tykistön ja räjähteiden kanssa työskentelevien suojeluspyhimys. Legendan historiallisuutta on epäilty, mutta periaatteessa on mahdollista, että on ollut olemassa vastaava neitsytmarttyyri. Hän olisi kuollut todennäköisesti keisari Maximianuksen vainossa noin 303. Kuolinpaikka olisi mahdollisesti Egypti, Rooma tai Toscana, ja hän olisi kuollut vuosien 235 ja 313 välisenä aikana. Kirjaimellisesti "Barbara" tarkoittaa muukalaista.
Barbaran kunnioitus levisi Länsi-Eurooppaan vasta 1400-luvun alussa. Myöhäiskeskiajalla Barbaran legenda oli erittäin suosittu etenkin Ranskassa ja Belgiassa. Pyhällä Barbaralla oli tärkeä asema, koska hän kuului neljän pääneitsyen ryhmään (lat. quator virgines capitales) ja ihmiskunnan avunantajiin. Barbaran muistopäivä on ollut 4. joulukuuta, mutta se poistettiin kirkon kalenterista vuonna 1969.
Pyhimyksen tunnuksia ovat torni johon hänet suljettiin, marttyyrin palmu, ehtoollismalja ja kanuuna. Naispyhimyksillä yleinen kultainen kruunu on usein yleistunnuksena. Torni kuvataan usein kirkontornimaisena, mutta toisinaan ehtoollisleivän säilytykseen käytetyn hostian muotoisena. Sen variaationa Barbara toisinaan kantaa ehtoolliskalkkia. Mukana voi olla myös kuolemattomuuden symbolina riikinkukon sulka.
Taiteessa yleisimmin kuvatut kohtaukset Barbaran legendasta kuvaavat kolmannen ikkunan lisäämistä, pakoa ja paimenen petosta sekä rangaistusta. Yleisimmin kuvataan kohtausta, jossa Barbaran turbaanipäinen ja sapelilla varustautunut isä teloittaa tyttärensä.
Pyhä Barbara -maalaukset > Oikean siiven maalaukset

Viidennessä maalauksessa Pyhän Barbaran kuulustelu tyttöä kuulustellaan kristityksi kääntymisestään käskynhaltija Markianoksen luona. Käskynhaltija määrää hänet kidutettavaksi. Paikalla kuulustelussa on kolme vanginvartijaa, joista kaksi on kuvattu myös muurikohtauksessa. Miehet ovat pukeutuneet karrikoituihin myöhäiskeskiaikaisiin keikarin ja pyövelin asuihin. He työntyvät Barbaran kylkiin kiinni ja tuijottavat hänen kasvojaan himokkaasti. Barbaran silmäluomet ovat puoliksi kiinni. Maalaus muistuttaa kuvia Kristuksesta Pilatuksen edessä tai kiusattuna. Näissä kuvissa sotilaat usein ympäröivät vankinsa klaustrofobisella tavalla.
Kuudennessa maalauksessa Pyhän Barbaran ruoskiminen Barbaran kidutus alkaa, koska hän kieltäytyi uhraamasta pakanallisille jumalille. Hänet riisutaan alastomaksi, sidotaan paaluun ja hänen rintansa leikataan irti vanhalla tylsällä miekalla, jotta leikkaaminen kestäisi kauan ja se olisi mahdollisimman tuskallista.
Barbara selviää kuitenkin hengissä koettelemuksesta. Vie de Sainte Barben mukaan hänet heitetään jälleen vankilaan. Haavat paranevat yöllä, kun Kristus ilmestyy selliin. Hän sanoo olevansa tytön rinnalla, joten tämän ei tarvitse pelätä. Kristus vakuuttaa parantavansa myös tulevat vammat, ja kuoleman jälkeen Barbaraa odottaisi suuri ilo taivaassa. Francke ei kuvaa parantumista, mutta Barbaran vahingoittumaton keho kielii ihmeen tapahtuneen.
Seitsemännessä maalauksessa Pyhä Barbara kaakinpuussa pyövelit ovat raivostuneet haavojen paranemisesta. Käsistään kaakinpuuhun ripustettua Barbaraa kidutetaan entistä kovemmin, mutta jumalan avulla hän ei tunne tuskaa. Pyhimyksen kehoa piinataan nyt tulisilla soihduilla polttamalla. Tytön asu on aiempaa paljastavampi ja kidutus keskittyy hänen ylävartaloonsa kuten ensimmäisellä kerralla. Markianos, jonka katse kohdistuu tytön paljaaseen rinnukseen, tarttuu miekkaansa.
Vie de Sainte Barben mukaan marttyyri koki ennen teloitusta muitakin koettelemuksia, joita ei kuvata Francken alttarissa. Häntä esimerkiksi raahattiin alastomana ympäri kaupunkia, mutta ihme säästi hänet julkiselta nöyryytykseltä. Enkeli pelasti tytön antamalla hänelle valkoisen puvun suojaksi tunkeilevilta katseilta.
Viimeisessä maalauksessa Pyhän Barbaran mestaus Dioskuros valmistautuu teloittamaan tyttärensä. Legendan mukaan isä saa rangaistuksensa nopeasti. Dioskuroksen kävellessä mestauksen jälkeen alas vuorenrinnettä salama iskee häneen ja hänen ruumiinsa katoaa jälkeä jättämättä.
Pyhä Barbara -maalaukset > Tarinan variaatioita legendan muissa versioissa

Barbaran elämänvaiheet vaihtelevat legendan eri versioissa. Toisinaan isä ei ollut kuningas vaan rikas mies, ja hän sulki Barbaran torniin suojellakseen tyttöä maailman paheilta. Joissakin versioissa isän sijasta Barbara torjui kosijat uskonsa takia tai kolmas ikkuna lisättiinkin kylpylärakennukseen. Petollinen paimen muuttui kiveksi ja Markinianoksen vankila hehkui valossa, kun ihme paransi Barbaran haavat. Kidutussoihdut sammuivat, kun ne koskettivat Barbaraa. Joissakin versioissa rinnat irrotetaan tylsien talttojen ja nuijien avulla. Lisäksi Valentinus-niminen kristitty hautasi Barbaran, ja hautapaikalla tapahtui myöhemmin ihmeitä.
Barbaramaalausten herättämiä kannanottoja > Ihonväri Barbara-alttarissa

Nykyisin Barbara-maalauksissa nähdään myös merkityksiä, joita ei myöhäisgotiikan aikana todennäköisesti osattu aavistaa. Esimerkiksi nykyinen rotutietoinen tutkimus on kiinnittänyt huomiota siihen, että Barbaraa kiduttavat miehet on kuvattu melko tummaihoisina ja eksoottisesti pukeutuneina verrattuna neitoon, jonka iho hohtaa puhtaan vaaleana. Jopa tytön isä on häntä tummempi.
Barbaramaalausten herättämiä kannanottoja > Kuvat Barbara-maalauksista

1. Väittely kolmesta ikkunasta. Isä vaatii selitystä kolmesta ikkunasta, jotka Barbara on teettänyt pyhän kolminaisuuden merkiksi.
2. Muuri-ihme, maalaus vasemman puolen yläkulmasta. Muuri on avautunut ja sulkeutunut kuin Punainen meri auttaen Barbaraa pakenemaan.
3. Takaa-ajo ja paimenen petos. Isä seurasi Barbaraa ratsain. Barbaran olinpaikan paljastaneen paimenen lampaat muuttuivat heinäsirkoiksi.
4. Pyhän Barbaran vankeus
5. Pyhän Barbaran kuulustelu käskynhaltijan luona.
6. Pyhän Barbaran ruoskiminen. Maalauksessa hänen rintojaan leikataan irti ennen ruoskintaa.
7. Pyhä Barbara kaakinpuussa
8. Pyhän Barbaran mestaus
Marian kertomus

Liturgisesti arvokkaampi neitsyt Mariasta kertova kuvasarja on alun perin edustanut alttarikaapin juhla-asua, mutta se on myöhemmin jäänyt vähälle huomiolle. Neitsyt Maria oli 1400-luvulla tärkeä aihe, ja kohtauksia hänen elämästään on kuvattu alttarin keskeisimpään osaan viidessä maalatussa tammireliefissä. Keskellä olevassa kuvassa neitsyt Maria on kuolinvuoteellaan apostolien keskellä. Yläosan pilvikehässä kuvataan Marian taivaallinen kruunaus. Siipiosissa Marian elämänvaiheita kuvataan tarkemmin.
Tammipuiset Maria-reliefit ovat tuntemattoman tekijän veistämiä. Luonnosten tekijänä on saattanut olla Francke, koska kuvissa on osia, jotka muistuttavat Tuomas-alttarin maalauksia. Reliefeissä on nähty vaikutteita Conrad von Soestilta muun muassa keskikuvassa, jossa Maria makaa kuolinvuoteellaan ja apostoli Johannes sulkee Marian silmät (Soestin maalauksessa enkeli sulkee silmät).
Kuvasarjaan sisältyy muun muassa humoristinen yksityiskohta, jossa apostoli raapii kutiavaa jalkapohjaansa. Francke on todennäköisesti maalannut myös reliefit, joissa on alun perin käytetty samoja temperavärejä kuin Barbara-maalauksissa. Alkuperäisen temperamaalauksen päälle on luultavasti 1600-luvulla maalattu paksulla öljyvärillä. Muun restauroinnin yhteydessä ympärileikkauskuvan alttari ja ritarikuvan paholainen palautettiin alkuperäiseen asuunsa, mutta reliefien rapautunutta maalausta ei ole muuten restauroitu.
Marian kertomus > Reliefien kuva-aiheet

Vasen siipi:

1. Jeesuksen syntymä — Maria rukoilee enkelien kanssa Jeesus-lasta, joka on sittemmin hävinnyt reliefistä. Kohtaus on esitetty Pyhän Birgitan ilmestyskirjan mukaisesti.

2. Jeesus ympärileikataan temppelissä.
Keskiosa:

3. Neitsyt Maria makaa kuolinvuoteellaan apostolien ympäröimänä. Ylhäällä pilvissä nähdään Marian taivaallinen kruunaus.
Oikea siipi:

4. Neitsyt Marian ruumissaatto, jossa apostolit kantavat arkkua paareilla. Juutalaiset yrittävät ryöstää arkun, jotta voisivat polttaa ruumiin. Hanke epäonnistuu, koska ryöstäjien kädet kuihtuvat.
5. Neitsyt Maria vapauttaa ritari Teofiluksen paholaisen kanssa tekemästään sopimuksesta. Kuva muistuttaa, että Mariaa rukoilemalla voi saada avun.
Alttarin sisemmät siivet avattuna
Ylhäällä: 1. Jeesuksen syntymä, alhaalla: 2. Jeesuksen ympärileikkaus
3. Neitsyt Maria kuolinvuoteella ja Neitsyt Marian taivaaseen astuminen
4. Neitsyt Marian ruumissaatto ja 5. ritari Teofiluksen vapautus sopimuksesta paholaisen kanssa.
Näyttelyitä

Hampurin taidehalli 1925
Uit de Schatkamers der Middeleeuwen, Rijksmuseum Amsterdam 1949
Meister Francke und die Kunst um 1400, Hamburger Kunsthalle 30.8.1969-19.10.1969
Kalannin alttarikaappi kirjallisuudessa

Anna-Maija Ylimaulan romaanissa Jumalista julmin (WSOY 1994) Barbara-alttari on keskeisellä sijalla. Teoksen minäkertoja on mies, mutta päähenkilöksi nousee Pyhän Barbaran alttarikaapista tutkimusta tekevä taidehistorioitsija. Alttarikaapin kertomaa Barbaran tarinaa käytetään sisäiskertomuksena.
Kirjallisuutta

Räsänen, Elina: Pyhien ruumiillisuus myöhäiskeskiajalla: Pyhän Barbaran kuvallinen elämäkerta Kalannin alttarikaapin maalauksissa. Teologinen aikakauskirja, 2006, nro 1.
Waismaa-Pietarila, Mirja-Liisa: Kaksoissiivet: Meister Francken Maria-Barbara alttarikaapin historiaa.  (Erikoistyö: Taideteollinen korkeakoulu, graafisen suunnittelun osasto)  Helsinki:  Taideteollinen korkeakoulu, 1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalannin alttarikaappi Wikimedia Commonsissa
Käskynhaltija Barbara kaakinpuussa -maalauksessa.
Käskynhaltijan turkisreunainen ja eläinkuvioinen silkkibrokadiviitta ja Barbaran isän vihreäpohjainen kultabrokadiasu Barbaran ruoskimisessa.
Kalannin kirkko
Pyhä Barbara -veistos Tullen Notre Dame -katedraalissa.
Yksityiskohta ensimmäisestä maalauksesta Väittely kolmesta ikkunasta.
Yksityiskohta toisesta maalauksesta Muuri-ihme.
Yksityiskohta seitsemännestä maalauksesta Pyhä Barbara kaakinpuussa.
Yksityiskohta kommentteja herättäneestä Barbaran ruoskintaa kuvaavasta maalauksesta.
Käskynhaltija Markianos ja Barbaran isä samassa maalauksessa.
Pyhän Barbaran ruoskimiskohtausta kuvaava maalaus Zarnowiecin kirkossa Puolassa.
Conrad von Soest: Marianalttari, keskuskuva, 1420.
Operaatio Menace

Operaatio Menace oli liittoutuneiden epäonnistunut sotilasoperaatio vallata Dakar Ranskan Länsi-Afrikassa (nyk. Senegal), joka oli Vichyn Ranskan valvonnassa. Yrityksen tarkoituksena oli myös asettaa kenraali Charles de Gaulle Dakariin ”kuvernööriksi”. Operaatio toteutettiin 23.–25. syyskuuta 1940.
Tausta

Ranskan ja Saksan kesäkuussa 1940 tekemä aseleposopimus jätti epäselväksi useiden Ranskan siirtomaiden hallinnan. Jotkin alueet kuten Ranskan Kamerun ja Ranskan Päiväntasaajan Afrikka liittyivät Vapaaseen Ranskaan, mutta pääosa, kuten Ranskan Pohjois-Afrikka, Ranskan Länsi-Afrikka, Syyria ja Ranskan Indokiina jäivät Vichyn Ranskan valvontaan. Samoin Ranskan laivasto Välimerellä oli toiminut vastapainona Italian laivastolle ja siten vapauttanut Britannian Kuninkaallisen laivaston yksiköitä Pohjanmerelle ja Pohjois-Atlantille. Aseleposopimuksen seurauksena Kuninkaallisen laivaston tuli varmistaa, että Ranskan laivasto ei joutuisi Saksan laivaston haltuun, mikä johti hyökkäykseen Ranskan laivaston yksiköitä vastaan (Operaatio Catapult). Vaikka hyökkäys poisti varsinaisen uhan, niin joitakin raskaita yksiköitä jäi edelleen Vichyn Ranskan valvontaan ja näiden poistaminen käytöstä tai siirtäminen Vapaan Ranskan laivastolle vaati edelleen toimia.
Kenraali Charles de Gaulle uskoi Ranskan Länsi-Afrikassa olevien Vichyn Ranskan joukkojen siirtyvän Vapaan Ranskan joukkoihin. Esimerkkinä muille siirtomaille puolen vaihtamisesta se olisi merkittävä, mutta lisäksi alue olisi tarjonnut nopeamman huoltotien Egyptissä oleville joukoille ja mahdollistanut Italian Pohjois-Afrikassa olevien joukkojen uhkaamisen uudesta suunnasta. Lisäksi Ranskan pankin ja Puolan valtion kultavarannot oli talletettu Dakariin ja Dakarin satama oli erittäin suojainen.
Liittoutuneet päättivät lähettää Dakariin laivasto-osaston (Force M), jossa olivat lentotukialus HMS Ark Royal, taistelulaivat HMS Barham ja HMS Resolution, viisi risteilijää ja kymmenen hävittäjää. Osastoon kuului lisäksi joukkojenkuljettamista varten aluksia, joilla oli 4 200 brittiläistä ja 2700 Vapaan Ranskan sotilasta.
Osaston oli ensin määrä yrittää neuvottelemalla alueen kuvernöörin kanssa saada Vichyn joukot antautumaan, ja elleivät onnistuisi niin sitten hyökätä.
Alueella oli viimeistelemätön taistelulaiva Richelieu, joka oli lähtenyt Brestistä Etelä-Ranskasta 18. kesäkuuta. Ennen Vichyn hallituksen muodostamista Dakarissa oli Ranskan laivaston rinnalla toiminut pieni Kuninkaallisen laivaston osasto, jonka runkona oli lentotukialus HMS Hermes. Vichyn hallituksen astuttua virkaan HMS Hermes poistui Dakarin satamasta ja jäi valvomaan Vichyn Ranskan laivastoa sataman edustalle. Risteilijä HMAS Australia liittyi Dakaria valvovaan osastoon.
HMS Hermeksen torpedokoneet hyökkäsivät Dakarin satamaan ja saivat osuman Richelieuhon tehden siitä liikuntakyvyttömän, mutta sen tykit olivat edelleen toimintakuntoiset. Dakarissa oli myös kolme sukellusvenettä sekä keveitä yksiköitä. Toulonin satamasta Ranskasta olivat lähteneet risteilijät Gloire, Georges Leygues ja Montcalm sekä kolme hävittäjää Dakariin. Gloireen tuli kuitenkin tekninen vika, joka pudotti nopeutta ja HMAS Australia pakotti aluksen Casablancaan. Loppuosasto pääsi Dakariin.