stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juan Velasco Alvarado

| Juan Velasco Alvarado |
| --- | --- |

Perun presidentti
 3. lokakuuta 1968 – 30. elokuuta 1975  
Edeltäjä:  Fernando Belaúnde
Seuraaja:  Francisco Morales Bermúdez
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1910 Piura
Kuollut: 24. joulukuuta 1977 (67 vuotta) Lima
Juan Francisco Velasco Alvarado (s. 16. kesäkuuta 1910 – 24. joulukuuta 1977) oli perulainen kenraali, joka hallitsi maata 1968–1975 asevoimien vallankumouksellisen hallituksen nimissä.
Köyhistä oloista lähtöisin ollut Velasco Alvarado liittyi 1929 Perun armeijaan ja nousi jalkaväen sotilaasta lopulta divisioonankenraaliksi ja tammikuussa 1968 armeijan komentajaksi ja yleisesikunnan johtoon.
Acción Popularin presidentti Fernando Belaúnde Terryn ja kongressin APRA-UNO-enemmistöisen kongressin kiistely ja riita yhdysvaltalaisen öljy-yhtiön hallitsemista öljykentistä Pohjois-Perussa saivat armeijan syöksemään Velascon johdolla vallasta presidentin ja hajottamaan kongressin ja armeija miehitti öljykentät.
Velasco nimitti itsensä asevoimien vallankumouksellisen hallituksen (Gobierno Revolucionario de las Fuerzas Armadas) johtoon. Hänen politiikkansa oli vasemmistolaista ja siihen liittyi kokonaisten teollisuudenhaarojen kansallistaminen ja maauudistus.
Ulkopolitiikassa juntta pyrki läheisempiin suhteisiin Neuvostoliiton ja Kuuban kanssa, päinvastoin kuin muut Latinalaisen Amerikan valtiot, jotka olivat oikeistolaisia diktatuureja. Tämä johti huonoihin suhteisiin Yhdysvaltain kanssa.
Talouspolitiikka epäonnistui, erityisesti maaviljelys kärsi tilojen pienenemisestä ja pääoman puutteesta. PescaPeru ylikalasti anjovista siten että sen kannat romahtivat ja vuoden 1972 El Niño tuhosi saaliit siten että kalastus ei toipunut kuin vuosikymmenen kuluttua. Tätä kaupan rajoitusten kanssa johti pulaan, säännöstelyyn ja levottomuuksiin.
29. elokuuta 1975 joukko sotilaita nousi kapinaan Tacnassa. 1. 2. 3. 4. ja 5. sotilaspiiri julistivat Velascon epäonnistuneen ja juntta valitsi hänen seuraajakseen pääministerinä toimineen kenraali Francisco Morales Bermúdezin. Tuolloin huonossa kunnossa ollut ja jalan verenkierron häiriöiden vuoksi menettänyt Velasco päätti olla vastustelematta ja piti matalaa profiilia kuolemaansa saakka. Hän kuoli jouluaattona 1977 sotilassairaalassa ja haudattiin Ángelin hautausmaalle Limassa.
Jorma Pukkila

Jorma Jaakko Uolevi Pukkila (8. helmikuuta 1924 Kuopio – 19. marraskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen baritoni, musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja.
Henkilöhistoria

Jorma Pukkilan vanhemmat olivat kanttori Juho Jaakko Pukkila ja Auda Lempi Johanna Hinkula ja puoliso vuodesta 1950 agronomi Liisi Marjatta Pursiainen. Pukkila kävi keskikoulun 1941 ja valmistui Kajaanin seminaarista kansakoulunopettajaksi 1949. Helsingissä hän suoritti musiikinopettajan tutkinnon 1961. Pukkila oli Oulun kaupungin jatkokoulun opettaja vuodesta 1949, Oulun musiikkiopiston laulunopettaja vuodesta 1952, musiikkiarvostelija eri lehdissä vuodesta 1947, Kajaanin sekakuoron johtaja 1946–1949, Oulun Laulun vuodesta 1950, Lapin Laulun vuodesta 1951, Merikosken Laulun 1949–1951 ja Pohjois-Suomen Laulajien vuodesta 1952. Hän johti myös Karjalan Laulua, Hyvinkään Mieslaulajia ja Kansallis-Kuoroa ja oli Canto-Kuoron perustajia. Kansallis-Kuoron kanssa hän teki kiertueen Amerikkaan 1965. Pukkila, joka piti ensikonserttinsa 1946, konsertoi Suomessa ja ulkomailla ja oli orkesteri- ja oratoriosolisti vuodesta 1946. Taiteilijaeläke myönnettiin Pukkilalle 1987.
Julkaisuja

Musiikkia oppimaan: laulavan ja soittavan nuorison oppikirja, 1957, Jorma Pukkila, Matti Rautio
Koulu soi 1, 50 pientä harjoitusta koulusoittimille, 1960, Jorma Pukkila, Egil Cederlöf
Musiikkia oppimaan: säestyskirja, 1962, Jorma Pukkila, Matti Rautio, toim. Einari Marvia
Kuorokirja: sekakuorolauluja seitsemältä vuosisadalta, 1963, Eero Sipilä, Jorma Pukkila
Koulumusiikin käsikirja, 1964, Jorma Pukkila, Eero Sipilä
Kaanonia laulamaan: Kaanonkokoelma kouluja ja kuoroja varten, 1968
Johannes-passio, 1972, suom. Jorma Pukkila
Laululle ruvetessa: 22 kansanlaulua ja laulelmaa sekakuorolle, 1974, kuoropartituuri
Lauluviiri, 1982, toim. Jouko Pesola, Jorma Pukkila, Jouni Pukkila, Aapeli Vuoristo
John Michie

| John Michie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. lokakuuta 1956 Burma
Ammatti:  näyttelijä
Lapset:  3
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Taggart (1998–2010) Coronation Street (2011–2013) Holby Cityn sairaala (2013–2016, 2017–) Casualty (2014–2016)
Aiheesta muualla
IMDb
John Michie (s. 25. lokakuuta 1956 Burma) on skottilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan rikoskomisario Robbie Rossina Skotlannin television rikossarjassa Taggart (1998–2010), Karl Munrona ITV:n saippuasarjassa Coronation Street (2011–2013) sekä kirurgi Guy Selfina BBC:n sairaalasarjoissa Casualty (2014–2016) ja Holby Cityn sairaala (2013–2016, 2017–).
Varhainen elämä

Michie syntyi vuonna 1956 Burmassa skottilaisille vanhemmille. Lapsuutensa hän vietti kuitenkin Keniassa. Michien ollessa 12-vuotias  hänen perheensä muutti takaisin Skotlantiin, Edinburghin kaupunkiin. 19-vuotiaana hän matkusti rahtilaivan mukana Australiaan, jossa hän vietti vuoden karjapaimenena. Muutettuaan takaisin Skotlantiin, hän sai avustajan työn edinburghilaisesta teatterista ja kiinnostui näyttelemisestä. Michie palasi Keniaan 22-vuotiaana, ja hän alkoi näytellä nairobilaisessa teatterissa.
Politiikka

Michie on Skotlannin työväenpuolueen jäsen, ja hän on ollut ehdokkaana Skotlannin parlamenttivaaleissa. Hän kannattaa Skotlannin itsenäistymistä Isosta-Britanniasta, vaikka hänen puolueensa sitä virallisesti vastustaakin.
Yksityiselämä

Michiellä on tanssijavaimonsa Carolin kanssa kolme lasta. Michie harrastaa uintia ja squashin pelaamista. Hänen veljenpoikansa Jamie Michie on myös näyttelijä, ja hän on näytellyt sivurooleissa muun muassa televisiosarjoissa IT-porukka, Game of Thrones ja Taggart.
Michien 25-vuotias tytär Louella murhattiin syyskuussa 2017 Bestival-musiikkifestivaaleilla Englannissa. 28-vuotias mies pidätettiin hänen murhastaan.
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Hercule Poirot | James Robinson | 1 jakso |
| 1996 | London Bridge | Tim Morris | Päärooli |
| 1998–2010 | Taggart | rikoskomisario Robbie Ross | Päärooli |
| 2002 | Murha mielessä | Jack Vance | 2 jaksoa |
| 2008 | Highlands | oma itsensä | juontajana |
| 2011–2013 | Coronation Street | Karl Munro | Päärooli |
| 2013–2016, 2017– | Holby Cityn sairaala | Guy Self | Päärooli |
| 2014–2016 | Casualty | Guy Self | Vieraileva näyttelijä |
| 2016 | West Skerra Light | Tom | Päärooli |
| 2018 | Long Night at Blackstone | kartanonherra | jatkoa West Skerra Lightille |
| 2018 | Our Girl | Prikaatikenraali | Päärooli |
Aiheesta muualla

John Michie Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Justice League Dark

Justice League Dark on supersankariryhmä, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Ryhmän jäsenet toimivat yhteistyössä Oikeuden Puolustajien kanssa ollen haara, joka on omistautunut käsittelemään mystisiä ja yliluonnollisia uhkia. Joukkue teki debyyttinsä Justice League Dark #1:ssä (syyskuu 2011). Justice League Dark -tiimissä on joitain DC-universumin yliluonnollisimpia hahmoja, jotka käsittelevät mystisiä uhkia ja tilanteita, jotka eivät kuulu perinteisen Justice Leaguen piiriin. Kuten Justice League -tittelissä, joukkueessa on sekä tunnettuja hahmoja ja vähemmän tunnettuja yliluonnollisia hahmoja. Ryhmän jäseniä ovat sen historiassa olleet mm Madame Xanadu, John Constantine, Zatanna, Deadman, Shade, the Changing Man, Mindwarp, Andrew Bennett, Black Orchid, Doctor Mist, Frankenstein, Amethyst; Gemworldin prinsessa Amaya, Timothy Hunter, Swamp Thing, Nightmare Nurse, Phantom Stranger, Pandora, Zauriel, Etsivä Simpanssi, Animal Man, Ragman, Eternal Knight ja Randhir Singh. Myös Demoni Etrigan, Batman, Tohtori Kohtalo ja Ihmenainen ovat toimineet ryhmän jäseninä.
Madame Xanadu perusti Justice League Dark -nimisen ryhmän, kun hän näki kauhean tulevaisuuden, jonka vain he voisivat estää. Heidät koottiin pysäyttämään Lumoojatar, kun tämä riehui erottuaan isännästään June Moonesta. Lumoojatar alkoi tulla hulluksi ja Xanadu antoi hänelle niiden henkilöiden nimet, jotka toimivat häntä vastaan. John Constantine ja Zatanna tekivät yhdessä loitsuja. Madame Xanadu käski Shaden, muuttuvan miehen, värvätä vastahakoisesti Mindwarpin. Deadman yritti suojella Junea, mutta Lumoojatar vangitsi hänet lopulta, kun Shade sotki loitsun. Koko joukkue tapasi ensimmäisen kerran viimeisessä taistelussaan Lumoojattaren kanssa, joka päättyi, kun Constantine sitoi hänet jälleen June Mooneen. Hän uhrasi hänen henkensä suojellakseen satoja muita. Kun Xanadu sitten yritti koota heidät joukkueena, he kaikki kieltäytyivät vihaisena hänelle liittymästä yhteen. Lopulta Constantine, Deadman, Shade ja Zatanna alkoivat nähdä kauheita painajaisia ​​ja vierailivat uudelleen Xanadun luona. Hän paljasti, että nämä olivat visioita siitä, mitä tapahtuisi, jos he eivät muodostaisi joukkuetta, ja ryhmästä tuli lopulta Justice League Dark.
Ryhmä on esiintynyt myös animaatioelokuvissa Justice League Dark ja Justice League Dark: Apokolips War.
Joniškisin kunnallispiiri

| Joniškisin kunnallispiiri (Joniškio rajono savivaldybė) |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Liettua
Lääni:  Šiauliain lääni
Hallinnollinen keskus:  Joniškis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1152 km²
Väkiluku (2008):  30 123
 – Väestötiheys:  27,7 as./km²
 
 www.joniskis.lt  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kunnallispiirin kartta
Joniškisin kunnallispiiri (liett. Joniškio rajono savivaldybė) on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Šiauliain läänissä maan lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Latviaan. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 30 123 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Joniškisin kaupunki.
Asutuskeskukset > Kaupungit

Joniškis (hallinnollinen keskus)
Žagarė
Asutuskeskukset > Kauppalat

Skaistgirys
Kriukai
Asutuskeskukset > Kylät

Gataučiai
Bariūnai
Rudiškiai
Linkaičiai
Kalnelis
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnallispiirin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi) (englanniksi)
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Joseph Sweetman Ames

| Joseph Sweetman Ames |
| --- | --- |
 Joseph Sweetman Ames työpöytänsä ääressä NACA:n tiloissa vuonna 1920.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1864 Manchester, Vermont
Kuollut: 24. kesäkuuta 1943 (78 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Johns Hopkinsin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Henry Augustus Rowland
Instituutti:  Johns Hopkinsin yliopisto
Tutkimusalue:  fysiikka
Joseph Sweetman Ames (3. heinäkuuta 1864 Manchester, Vermont, Yhdysvallat – 24. kesäkuuta 1943) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka oli Johns Hopkinsin yliopiston rehtori 1929–1935.
Ames valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta 1886 ja matkusti tämän jälkeen Berliiniin työskentelemään Hermann von Helmholtzin laboratorioon. Seuraavana vuonna hän palasi Johns Hopkinsiin, missä tutki spektroskopiaa Henry Rowlandin kanssa. Vuodet 1888–1891 Ames oli apulaisena Rowlandin laboratoriossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1890 ja sai paikan yliopiston fysiikan apulaisprofessorina 1891. Professoriksi hänet ylennettiin vuonna 1899. Rowland kuoli vuonna 1901, ja Amesista tuli laboratorion uusi johtaja. Ames jatkoi tutkimusurallaan spektroskopian kehittelyä.
Ames oli vuonna 1915 National Advisory Committee for Aeronauticsia (NACA) ensimmäisiä jäseniä. Hänet nimitettiin NACA:n fysiikan vastaavaksi todennäköisesti taitavien tutkimusjohtamistaitojensa ja julkiseen palveluun kohdistuneen kiinnostuksensa ansiosta. Ames nimettiin NACA:n hallintokomitean puheenjohtajaksi vuonna 1927. Hän piti NACA:n pystyssä, kun Herbert Hoover yritti lopettaa sen ja siirtää sen tehtävät teollisuudelle. Ames valittiin vuonna 1929 Johns Hopkinsin yliopiston presidentiksi. Hän pelasti yliopiston 1930-luvun laman aikana konkurssilta, kun hän vetosi rohkeasti yliopiston alumniin.
Vuonna 1935 Ames jäi eläkkeelle Johns Hopkinsin yliopistosta. Hän sai aivohalvauksen toukokuussa 1937, mikä aiheutti hänen vartalonsa oikeanpuolen halvaantumisen. Hän erosi samantien NACA:n hallintokomitean puheenjohtajan paikalta ja jätti hallintokomitean lokakuussa 1937. Hän kuoli vuonna 1943.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Sweetman Ames Wikimedia Commonsissa
Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2016

Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2016 pelattiin Kanadassa ja pelipaikkakuntana toimi St. Catharines. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat.
Lopputulokset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Yhdysvallat
:  Kanada
:  Ruotsi
4.:  Venäjä
5.:  Tšekki
6.:  Suomi
7.:  Sveitsi
8.:  Ranska
Joseph Szigeti

Joseph Szigeti
Joseph Szigeti (5. syyskuuta 1892 Budapest – 19. helmikuuta 1973 Luzern) oli unkarilainen viulisti. Hän asui myös Sveitsissä sekä Yhdysvalloissa ja sai vuonna 1951 Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Elämä ja ura

Szigeti sai varhaista opetusta isältään ja enoltaan tai sedältään, jotka olivat ammattimuusikoita. Hän eteni nopeasti ja pääsi pian Jenő Hubayn oppiin. Hän teki muodollisen debyyttinsä Berliinissä vuonna 1905. Häntä tarjoutui opettamaan Joseph Joachim, mutta Szigeti pysyi mieluummin Hubayn oppilaana. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Lontoossa 15-vuotiaana ja pysyi Isossa-Britanniassa vuoteen 1913. Hän konsertoi maassa usein. Szigeti sai resitaalipareikseen muiden muassa Myra Hessin ja Ferruccio Busonin, joista jälkimmäisestä tuli merkittävästi Szigetiin vaikuttanut henkilö.
Vuonna 1913 Szigeti asettui Sveitsiin. Ensimmäinen maailmansota katkaisi konserttiuran, mutta Szigeti työskenteli Geneven konservatoriossa, jossa piti mestarikursseja vuosina 1917–1924 ja pääsi viulunsoiton professoriksi. Szigeti teki paluun konserttilavoille 1920-luvun alussa ja sai kansainvälistä mainetta. Hän ymmärsi nopeasti uutta musiikkia ja pyrki edistämään sen tunnettavuutta. Hän otti "omakseen" esimerkiksi Sergei Prokofjevin ensimmäisen viulukonserton. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1925 esittämällä Ludwig van Beethovenin viulukonserton Leopold Stokowskin johtaman Philadelphian orkesterin kanssa Carnegie Hallissa. Szigeti kiersi 1930-luvulla myös Aasiassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Vuonna 1938 hän kantaesitti Ernest Blochin viulukonserton Clevelandissa. Muita säveltäjiä, joiden teoksia Szigeti kantaesitti ja jotka omistivat teoksiaan hänelle, olivat muiden muassa Béla Bartók, Alan Rawsthorne, Alfredo Casella ja Frank Martin. Szigetin ohjelmistoon kuului myös esimerkiksi Maurice Ravelin, Albert Rousselin, Darius Milhaud'n, Igor Stravinskyn ja Alban Bergin teoksia.
Vuodesta 1940 Szigeti asui Yhdysvalloissa. Siellä hän esiintyi Bartókin kanssa ja esitti laajalti tämän toista viulukonserttoa. Bartók sävelsi Kontrasteja-teoksensa Benny Goodmania ja Szigetiä varten. Toisen maailmansodan jälkeen Szigeti jatkoi kansainvälistä uraansa. Vuonna 1950 hän osallistui Pablo Casalsin järjestämään Pradesin festivaaliin.
Hän muutti takaisin Sveitsiin vuonna 1960, vetäytyi konserttilavalta vähennettyään jo esiintymisiään ja jatkoi työtään rajoitetun opiskelijamäärän opettajana. Szigeti kirjoitti omaelämäkerran sekä tutkielmia viuluohjelmistosta, viulun historiasta ja soittotyyleistä. Hän toimi tuomariston jäsenenä monissa kansainvälisissä viulukilpailuissa.
Szigeti löysi viimeisen lepopaikkansa vaimonsa Wandan, os. Ostrowska (1895-1969), vierestä Clarens-Montreux'n hautausmaalta. Heidän tyttärensä Irene (1920-2005) ja vävy Nikita Magalov (1912-1992), maailmankuulu georgialais-venäläistä alkuperää oleva pianisti, on haudattu vain muutaman metrin päähän haudasta.
Hauta vuonna 2024.
Jäykkyysoireyhtymä

| Jäykkyysoireyhtymä |
| --- | --- |

Oireet:  Lihasjäykkyys, kouristukset
Esiintyvyys:  1–9 / 1 000 000 henkilöstä
Luokitus
ICD-11:  8E4A.0
ICD-10:  G25.82
ICD-9:  333.91
OMIM:  184850
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Jäykkyysoireyhtymä eli stiff-person-oireyhtymä (SPS; engl. stiff person syndrome) on hyvin harvinainen autoimmuunivälitteinen neurologinen sairaus, jossa esiintyy jäykkyyttä vartalon lihaksissa ja ärsykkeen laukaisemia lihaskouristuksia. Laukaiseva ärsyke voi tulla esimerkiksi kuulo- tai tuntoaistin kautta, tai ärsyke voi olla potilaan tunnetilan tai stressitason muuttuminen. Kouristukset voivat olla erittäin voimakkaita ja kivuliaita. Sairaus puhkeaa tavallisesti 30–70 vuoden iässä. Noin kaksi kolmesta potilaasta on naisia.
Kirjallisuudessa sairaus kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1956, ja ensimmäiset diagnoosikriteerit luotiin vuonna 1967. Puolella potilaista on myös jotain muita autoimmuunisairauksia, kuten tyypin 1 diabetes. Jäykkyysoireyhtymän hoitoon käytetään selkäydinpuudutusta, unta ja bentsodiatsepiineja. Lihasjäykkyyteen voivat auttaa myös baklofeeni ja epilepsialääkkeet. Lisäksi kipujen ja jäykkyyden lieventämiseen käytetään fysioterapiaa.
Erään tutkimuksen mukaan autologinen hematopoieettinen kantasolusiirto (aHSCT) voi olla lupaava hoitovaihtoehto glysiinireseptorin (GlyR) alfa1 -vasta-ainepositiiviselle jäykkyysoireyhtymälle. Yhden potilaan tapauksessa saavutettiin merkittäviä ja kestäviä kliinisiä parannuksia useilla mittareilla. Huolimatta lupaavista tuloksista, laajempia kontrolloituja tutkimuksia tarvitaan ennen kuin aHSCT-hoitoa voidaan käyttää yleisesti jäykkyysoireyhtymän hoidossa.
Muun muassa laulaja Céline Dion sairastaa jäykkyysoireyhtymää.
Ken Liu

| Ken Liu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1976 
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  Science fiction
Palkinnot
 Hugo-palkinto,Nebula-palkinto,World Fantasy -palkinto 
Aiheesta muualla
kenliu.name
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ken Liu (s. 1976) on yhdysvaltalainen science fiction -kirjailija ja kääntäjä.
Hänen käännöksensä kirjasta The Three-Body Problem voitti Hugon vuonna 2015, joka on ensimmäinen käännetty teos joka on tehnyt niin.
Hänen novellinsa The Paper Menagerie (suom. Paperieläintarha, Portti 3/12) on ensimmäinen teos, joka on voittanut sekä Nebula-, Hugo-, että World Fantasy-palkinnon.
Hänen novellinsa, Mono no aware voitti vuoden 2013 Hugon.
Teoksia

The Grace of Kings (2015), Locus-palkinto
The Wall of Storms (2016)
Teoksia > Novelleja

The Paper Menagerie (2011)
Käännöstöitä

Three Body (三体, 2008), Liu Cixin, julkaistu englanniksi nimellä The Three-Body Problem, 2014, Hugo-palkinto
Waste Tide (荒潮, 2013), Chen Qiufan, The Waste Tide
Suomennettuja novelleja

Paperieläintarha (The Paper Menagerie), Portti 3/12
Aiheesta muualla

Ken Liu Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ken Liu
Käännös suomeksi
Jäykkä akseli

Jäykässä taka-akselissa toisen renkaan joustoliike vaikuttaa toisen renkaan asentoon.
Jäykkä akseli on ajoneuvon akseli, jossa pyörät on yhdistetty toisiinsa jäykällä akselikotelolla, jonka sisällä on vetoakselit ja tasauspyörästö. Etuvetoisessa autossa jäykän taka-akselin muodostaa tavallisesti ontto palkki tai putki.
Jäykän akselin ominaisuuksiin kuuluu, että pyörien asento (kallistuma) tienpintaan nähden ei muutu joustoliikkeen aikana, mutta toisen pyörän joustoliike vaikuttaa myös toiseen pyörään. Siten jäykkä akseli on kohtalaisen hyvä ratkaisu sileillä tienpinnoilla mutta ongelmallinen kuoppaisilla teillä, varsinkin kun takavetoisessa autossa jäykkä taka-akseli on huomattavan raskas, mikä vaikeuttaa takapyörien mahdollisuuksia säilyttää otteensa tienpinnasta.
KNM Tyr (1887)

| KNM Tyr |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laivastontelakka, Horten
Laskettu vesille:  16. maaliskuuta 1887
Palveluskäyttöön:  1887
Poistui palveluskäytöstä:  saksalaisten valtaama 1940 palautettu Norjalle 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  273 t
Pituus:  31,27 m
Koneteho:  420 hv
Nopeus:  10,5 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x Krupp 26 cm/L30 BL -tykki 1 x QF 1 naulan -tykki 1 x 1 naulan revolveritykki
KNM Tyr oli Norjan laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu Gor-luokan 2. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Hortenin laivastotelakalta. Se laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1887 ja otettiin palvelukseen samana vuonna.
Palvelus

Vuodesta 1900 alkaen alus oli reservissä, kunnes se palautettiin palvelukseen vuoden 1905 liikekannallepanossa. Se sijoitettiin 14. huhtikuuta 1910 Norjan laivaston ensimmäisen sukellusveneen KNM Kobbenin emälaivaksi, missä tehtävässä se oli vuoden 1913 loppuun. Vuonna 1914 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alus muutettiin miinalaivaksi, jolloin aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 26 centtimetrin tykki belgialaisella 120 millimetrin Cockerill-tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 55 miinaa ja miehistön tarve väheni kymmenellä. Vuosina 1914–1918 alus oli Oslovuonon suulla aseistettujen kalastusalusten johtoaluksena. Miinanraivauksen päätyttyä se siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 reserviin.
Saksan hyökättyä Norjaan Tyr hylättiin 20. huhtikuuta 1940 Skorpoon Hardangerinvuonoon, josta saksalaiset valtasivat aluksen. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen samana vuonna.
KNM Ula (S300)

| KNM Ula |
| --- | --- |
 KNM Ula

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thyssen Nordseewerke, Emden
Kölinlasku:  29. tammikuuta 1987
Laskettu vesille:  29. heinäkuuta 1988
Palveluskäyttöön:  27. huhtikuuta 1989
Tekniset tiedot
Uppouma:  940 t (pinnalla) 1 150 t (sukelluksissa)
Pituus:  59,0 m
Leveys:  5,4 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  2 x MTU 16V 396 -dieselmoottoria á 970 kW sähkömoottori 6 000 shp
Nopeus:  11 solmua (pinnalla) 23 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  3 upseeria ja 16 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  8 x 533 mm torpedoputkea, joihin 14 torpedoa
KNM Ula (runkonumero S300) on Norjan laivaston Ula-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 30. syyskuuta 1982 Thyssen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1987. Se laskettiin vesille 29. heinäkuuta 1988 ja valmistui 27. huhtikuuta 1989.
Palvelus

Harjoitustorpedo vaurioitti alusta koejoissa 1989.
Jäykkärunkoinen ilmalaiva

Jäykkärunkoisen ilmalaivan rakenne
USS Shenandoah keskeneräisenä. Tukirakenne näkyy selvästi.
Jäykkärunkoinen ilmalaiva on ilmalaiva, joka pysyy muodossaan kiinteän tukirakenteen avulla. Jäykkärunkoisia ilmalaivoja olivat muun muassa saksalaiset zeppeliinit. Jäykkärunkoisia ilmalaivoja ei ole käytössä enää nykyään.