stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annikki Turunen

Annikki Anna Vilhelmina Turunen (o.s. Sadinmäki; 21. joulukuuta 1905 Helsinki – 21. lokakuuta 1999 Joensuu) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Turunen sai keskikoulutodistuksen Kallion yhteiskoulusta vuonna 1922. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1926. Hän asui vuodesta 1928 Pohjois-Karjalassa, Lieksassa 1928–1975 ja Joensuussa vuodesta 1975. Turunen toimi opettajana eri kouluissa Juuassa 1926–1928 ja Pielisjärvellä 1928–1968, jonka jälkeen jäi eläkkeelle.
Turunen harrasti kirjoittamista lapsesta saakka. Hän oli Nuoren Voiman Liiton hopeamerkkijäsen 1929 ja Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1943. Hän kirjoitti pakinoita, novelleja ja muistelmia eri sanoma- ja aikakauslehtiin kuten esimerkiksi Kylän Lehteen 1930-luvulla, Karjalan Maahan 1940-luvulla ja Lieksan lehteen 1960-luvulta lähtien nimimerkeillä Annikki ja Esko. Karjalan Maan Lieksan asiointitoimistossa hän oli sivutoimisena 1939–1943. Hän oli perustamassa Lieksaan Brahean Kriivarit -nimistä kirjailijayhdistystä ja oli myös Kirjallisuuspoliittisen toimikunta Idän perustajajäsen. Turunen on kirjoittanut Karjalan vaaroilta -lukemistoon (1963) kuvaelman Brahean lastenkoulussa.
Annikki Turunen oli tuottelias kirjailija 1940-luvulla. Uusi romaani ilmestyi parhaimmillaan vuoden välein. Turunen kertoi itse seuraavasti: Naamioidun elämän sisältö tahtoo osoittaa, kuinka ihmiset peittävät todellisuutta ja suojautuvat tavallaan kuin naamion taakse. Arvostelijat olivat käsitelleet kirjojani hellävaraisesti, mutta nyt nousi myrsky. Sen aloitti Toini Havu, ilkeästi ja kärkevästi. Se oli kuin kuolettava isku. Kun juuri noihin aikoihin taloudellisista syistä hakeuduin usean vuoden poissaolon jälkeen takaisin opettajan virkaan ja samalla pidin huolta kodista, ei kirjoittamiseen jäänyt juuri aikaakaan. Turunen lienee niitä harvoja, jotka ovat lopettaneen kirjoittamisen yhtäkkisesti yhden romaanin saaman ankaran kritiikin takia saatuaan sitä ennen kaikista muista romaaneista paljon myönteistä ja kannustavaa kritiikkiä.
Turunen tunnettiin Lieksan aikana hyvänä lausujana eri kulttuuritilaisuuksissa. Martta- ja lottatyö olivat hänelle mieluisia harrastuksia.
Turusen vanhemmat olivat rakennustyönjohtaja Mikko Sadinmäki ja Wilhelmiina (o.s. Pitkänen). Puoliso oli osuuskassanhoitaja ja talousneuvos Matti Turunen (1900–1973) vuodesta 1928. Annikki Turunen kuoli syöpään 93 vuoden iässä Joensuussa. Toivomuksestaan hänen tuhkauurnansa vietiin isänsä viereen Lieksaan Mähkön hautausmaalle.
Teoksia

Janhusen herrasväki ja me. Kirja, Helsinki 1929 (nimimerkillä Annikki Talvimaa)
Nuori pappi. Suomen kansan kirjakerhon romaaneja 33. Karisto 1939 (Vuoden 1940 "ajanromaani"-kilpailun n:o 1)
Hämeenkankaan Maria: romaani. Karisto 1943
Vain kotirouva: romaani. Karisto 1944, 2. painos 1945, 3. painos 1945
Rahalla taivaaseen: romaani. Karisto 1945
Ahman keisari: romaani. Pellervo-seura, Helsinki 1946
Vaeltajat: romaani. WSOY 1948
Naamioitu elämä. Karisto 1952
Yhteisjulkaisut

Me kerromme itsestämme: kirjailijoiden yhteisjulkaisu, toimittaja Ensio Rislakki. Otava 1946
Pielisen povelta. Brahean kriivarit 1971
Tälle kaupungille, toimittajat Reino Kaasinen ja Aarne Purola. Brahean kriivarit 1972
Kuunpesijä: Ukri ry:n 25-vuotisjuhlajulkaisu, toimittaneet Matti Kettunen ym. Ukri 1981
Tupsukulmumittari

| Tupsukulmumittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Kulmumittarit Idaea
Laji::  biselata
Kaksiosainen nimi
 Idaea biselata  Hufnagel, 1767 
Katso myös
   Tupsukulmumittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tupsukulmumittari (Idaea biselata) on melko pieni, mutta erittäin yleinen vaalea yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Tupsukulmumittari on pohjaväriltään vaalean kellanharmaa perhonen, jonka värisävy ja kuvioinnin voimakkuus vaihtelevat yksilöittäin. Siivet ovat kauttaaltaan pienten, tummien pisteiden kuvioimat, ja niissä on selkeä musta diskaalitäplä. Sisempi poikkiviiru ja tyvipoikkiviiru erottuvat yleensä huonosti, mutta ulompi poikkiviiru on näistä poiketen leveä ja erottuu tummanharmaana. Ulomman poikkiviirun ja vaalean aaltoviirun välinen alue on selvästi muuta siipeä tummempi, ja tumma vyö näkyy myös siiven alapinnalla. Usein myös aaltoviirun ja siiven ulkosyrjän välinen alue on huomattavan tumma. Siipien ulkosyrjässä on mustia pisteitä. Takasiipien kuviointi on samanlainen kuin etusiivissä, mutta erottuu himmeämpänä. Lajin erottaa hyvin muista ulkonäöltään samantapaisista mittarilajeista pienen kokonsa perusteella, sillä siipiväli on vain 15–20 mm.
Koiraan takimmaiset raajat ovat ulkosivuiltaan karvaiset.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia esiintyy läntisimmästä Euroopasta Venäjän Kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa tupsukulmumittaria tavataan etelärannikolta Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Perhonen lentää heinäkuun puolivälistä elokuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Tupsukulmumittari on monenlaisissa ympäristöissä viihtyvä perhonen, jota tapaa varmimmin valoisissa metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Aikuiset perhoset lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin, mutta varsinainen lento tapahtuu iltahämärässä ja yöllä, jolloin yksilöitä lentää myös kirkkaiden valojen luokse. Pieni toukka talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisten matalakasvuisten kasvien kuihtuneilla lehdillä.
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q171359  Wikispecies: Idaea biselata  BioLib: 52463  BOLD: 110088  CoL: 3PBHB  EoL: 274050  EPPO: IDAABI  EUNIS: 307260  Fauna Europaea: 444189  Fauna Europaea (new): e621d11c-0be5-49e5-a8f0-c92a88e66523  GBIF: 5146961  iNaturalist: 362141  IRMNG: 11353779  LepIndex: 213447  LoB: 3980  MaBENA: IdaeaBisel  NBN: NBNSYS0000005775  NCBI: 104448  Observation.org: 1742  Open Tree of Life: 846948  Laji.fi: MX.61719
Turret-tekniikka

Turret-tekniikka on yksi eniten koulutetuista ja käytetyistä revolverien ja pistoolien ampumistekniikoista. Turret-tekniikan otetta aseesta kutsutaan Suomessa myös symmetriseksi otteeksi.
Massad Ayoob esittelee StressFire-kirjassaan StressFire Turret-nimisen tekniikan, mutta on selvää ettei hän ole varsinaisesti Turret-tekniikan kehittäjä vaikka nimeääkin tekniikan osittain oman StressFire-koulutusjärjestelmänsä mukaiseksi.
Turret-tekniikka muodostetaan Turret-asennosta ja symmetrisestä ampumisotteesta.
Ampumisote

Turret-tekniikan yhteydessä käytetty symmetrinen ote käsiaseesta muodostetaan epäsymmetrisestä Weaver-otteesta poiketen niin, että molemmat kädet puristavat asetta ja työntävät sen eteenpäin muodostaen käsivarsien ja rintakehän väliin osittain symmetrisen tasakylkisen kolmion. Käsiä ei, poiketen puolestaan Isosceles-tekniikan symmetrisestä otteesta, lukita vaan ne molemmat jäävät lievästi koukkuun kyynärpäistä. Tämän on tarkoitus hallitulla joustolla kontrolloida rekyyliä ja samalla varmistaa pistooleissa luistin toiminta, mahdollistaen näin tarkan ja tarvittaessa nopean ampumisen.
Ampumisasento

Turret-asennossa jalat ovat nyrkkeilijämäisesti levitettynä niin, että tukijalka on edessä ja asekäden puoleinen jalka reilusti taaempana. Jalat eivät saa olla tasapainosyistä samalla linjalla vaan niiden kuuluu olla eri linjassa. Rintamasuunnaksi muodostuu näin kyljittäinen asento ampumasuuntaan.
Suomen Poliisikoulun apulaisjohtajana toimineen psykologi Erkki Ellosen mukaan kylkiasento on stressi- ja uhkatilanteissa huomattavasti luontevampi reaktio kuin tasakylkinen asento, jota Isosceles-tekniikassa sovelletaan.
Muita ampumistekniikoita

Käsiasetekniikoita on kehitelty 1950-luvun jälkeen paljon, ja voikin sanoa että toisen maailmansodan jälkeinen aika on ollut käsiasetekniikoiden kulta-aikaa. Käyttämistekniikat ovat kehittyneet rinta rinnan käsiaseteknologian kanssa. Varteenotettavina vaihtoehtoina sodanjälkeisistä tekniikkamuunnelmista on syytä mainita ainakin Jussilan esittelemät Isosceles- ja Weaver-tekniikat. Mainitsemisen arvoinen on myös yksi uusimmista ampumistekniikoista, englantilaissyntyisen Paul Castlen kouluttama Center Axis Relock (CAR). Kyse ei CAR:ssa kuitenkaan ole pelkästä ampumistekniikasta, vaan kokonaisesta aseistetun lähitaistelun menetelmästä, jossa CAR-tekniikoiden lisäksi saatetaan harjoitella myös ampujakohtaisesti soveltamaan muita itselle istuvia ampumistekniikoita eri tilanteisiin. Järjestelmä ei liene vielä rantautunut Suomeen laajemmin.
Aiheesta muualla

Firearms io.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaarina Turunen

Kaarina Turunen ja Ola Johansson Lahden kaupunginteatterissa 1972.
Liisa Kaarina Turunen (s. 28. syyskuuta 1943 Pielisjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Lahden kaupunginteatterin riveissä lähes puoli vuosisataa.
Ura

Kaarina Turunen aloitti Lahden kaupunginteatterin näyttelijänä vuonna 1963. Kiinnitystä kesti aina vuoteen 2011, jolloin hän jäi eläkkeelle. Turusen näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Ellen Salpakari Väinö Linnan tekstiin perustuvassa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla ja kohtalokas Malviina Hella Wuolijoen teoksessa Niskavuoren nuori emäntä. Edelleen Turunen tulkitsi nimiosan komediassa Shirley Valentine ja Gina Ekdalin osan Henrik Ibsenin klassikkonäytelmässä Villisorsa. Turusen jäähyväisnäytelmä oli Kalenteritytöt.
Eläkkeellä ollessaan Turunen on näytellyt muun muassa Miikkulan kesäteatterin näytelmässä Onnenmaa, joka perustuu Markku Pölösen tangoelokuvaan Onnen maa.
Kaarina Turunen on ollut mukana myös erinäisissä televisiotuotannoissa. Vuosina 1978–1981 hän näytteli Karin Hansenia MTV3:n draamasarjassa Rauhanranta 12. Draamasarjassa Tuliportaat (Yle TV1, 1998) hän tulkitsi Ria af Näfverhornin roolin ja sarjassa Karjalan kunnailla (Yle TV2, 2007–2009) hän näytteli Helinä Koskista. Turunen on näytellyt myös elokuvassa Lieksa! (2007).
Yksityiselämä

Turusen vanhemmat ovat autoilija Matti Turunen ja ompelija Tyyne Kortelainen. Hän avioitui juontaja Reijo Salmisen kanssa 1965. Heillä on kaksi lasta: näyttelijä Eppu Salminen (oik. Jarmo Juhani Salminen, s. 1965) ja stand up -koomikko Krisse Salminen (oik. Heidi Kristiina Salminen, s. 1976). Eppu Salmisen poika on näyttelijä Roope Salminen.
Aiheesta muualla

Kaarina Turunen Elonetissä.
Kaarina Turunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Malesia

Malesia on valtio Kaakkois-Aasiassa. Sen pääkaupunki on Kuala Lumpur. Malesian väkiluku on noin 34 miljoonaa ja pinta-ala 330 803 neliökilometriä. Malesian naapurimaat ovat Thaimaa, Indonesia, Singapore ja Brunei. Maan virallinen kieli on malaiji.
Malesia muodostuu kahdesta toisistaan selvästi erillään sijaitsevasta alueesta. Länsi-Malesian muodostaa Malakan niemimaan eteläosa, entinen Malaija, kun taas Itä-Malesiaan kuuluu Borneon saaren pohjoisosa Bruneita lukuun ottamatta.
Malesian suurin väestöryhmä on malaijit, mutta kiinalaisvähemmistö on hallinnut maan taloutta. Lisäksi maassa on merkittävä intialaisvähemmistö.
Maantiede > Fyysinen maantiede

Malesia muodostuu kahdesta osasta, jotka yhdistyivät Malesian liittovaltioksi vuonna 1963. Maan pinta-ala on 330 830 km², josta 132 490km² on maan mantereisella osalla Länsi-Malesiassa. Borneon saarella Malesialle kuuluvan alueen pinta-ala on 198 447 km². Länsi-Malesia sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä, se ulottuu etelässä Johorensalmelle ja Singaporensalmelle, pohjoisessa sen rajanaapurina on Thaimaa. Länsi-Malesian itäpuolella on Etelä-Kiinan meri ja länsipuolella Malakansalmi ja Andamaanienmeri.
Itä-Malesian muodostavat Sabahin ja Sarawakin osavaltiot Borneon saaren pohjoisosassa. Sarawakin osavaltion ja Etelä-Kiinan meren välissä on Brunei ja eteläpuolella Indonesialle kuuluva Kalimantan. Pohjois-Borneon pohjoispuolella on Etelä-Kiinan meri ja itäpuolella Sulunmeri ja Celebesinmeri. Itä- ja Länsi-Malesian välissä on enimmillään 2 000 ja lähimmillään noin 650 kilometriä Etelä-Kiinan merta. Itä-Malesian rannikkoseudulla on laajat mangroverantaiset tasangot. Rannikolta sisämaahan päin maasto on korkeaa kukkulamaastoa, joka muuttuu sisämaassa korkeaksi vuoristoksi. Borneon vuorijonot kulkevat itä–länsi- ja koillinen–luode-suuntaisesti, ja ne muodostavat Malesian ja Indonesian rajan.
Malesian korkein vuoristo on Banjaran Crocker Itä-Malesiassa Sabahin osavaltiossa. Vuoristossa sijaitsee maan korkein vuori, 4 095 metriä korkea Kinabalu, sekä maan kolmanneksi korkein vuori Mount Tambuyukon. Sabahissa sijaitsee myös Malesian ainoa toimiva tulivuori, Bombalai, jonka arvellaan purkautuneen viimeksi noin 27 000 vuotta sitten.
Malesian mantereen puoleisella niemimaan jakaa kahtia Banjaran Titiwangsan vuorijono, joka kulkee etelästä pohjoiseen, se on myös maan mantereisen osan suurin vuoristo. Vuoret ovat geologisesti hyvin vanhoja ja eroosio on pyöristänyt niiden muotoja. Vuorijono erottaa niemimaan kapean itäisen rannikkovyöhykkeen ja lännen hedelmälliset alluviaalitasangot. Maan rannikkoalueilla virtaa monia pieniä jokia.
Malesiaan kuuluu monia saaria, jotka ovat suosittuja turistikohteita. Tunnetuimmat saaret ovat Malakan niemimaan länsipuolella olevat Langkawi, Penang ja Pangkor, sekä itäpuolella olevat Perhentian-saaret, Redang ja Tioman.
Maantiede > Ilmasto

Malesia sijaitsee lähellä päiväntasaajaa, 1. ja 6. pohjoisen leveyspiirin välillä, joten maassa vallitsee päiväntasaajan trooppinen ilmasto, jossa lämpötilat ovat korkeat ja sateet yleisiä ympäri vuoden. Ilman suhteellinen kosteus on 90-95 prosenttia. Lämpötila on yleensä yli 30 °C, eikä lämpötila laske koskaan alle 20 °C:n. Huhtikuusta syyskuuhun puhaltaa lounaismonsuuni, marraskuusta helmikuuhun koillismonsuuni.
Ilmastossa on eroa myös maan itä- ja länsiosan välillä, sillä lännessä puhaltavat välillä mantereiset tuulet, toisin kuin Borneolla vallitsevassa meri-ilmastossa. Paikallisia eroja on myös rannikkoseutujen ja sisämaan ylänköalueiden välillä. Ylängoillä on hieman viileämpää ja sateisempaa ja lämpötilojen vaihtelu on suurempaa.
Maantiede > Luonto

75 prosenttia maasta on metsien peitossa ja 60 prosenttia siitä on luonnontilaista trooppista sademetsää tai mangrovemetsää. Metsät ovat paikoin tuhoutuneet, kun metsää on raivattu viljelysten tieltä 1960-luvulta lähtien. Luonnontilaisten metsien lisäksi maan talousmetsissä kasvatetaan kumipuuta ja öljypalmua. Cameron Highlandsin alue on tunnettu teeviljelmistään.
Malesian eliökunnan monimuotoisuus on yksi maailman monipuolisimmista. Metsien suuria eläinlajeja ovat muun muassa sumatransarvikuono, malaijikarhu, malakantiikeri, orangit ja nenäapina. Borneolla kasvaa maailman suurin kukka rafflesia. Sen lisäksi Malesiassa tavataan ainakin 15 000 putkilokasvilajia.
Alkuperäisen metsäluonnon ja eliöstön monimuotoisuuden suojelemiseksi Malesiaan on perustettu useita kansallispuistoja. Ne ovat suosittuja matkailukohteita, kuten maan suurin Taman Negaran kansallispuisto, Bakon kansallispuisto Borneon rannikolla, Niahin kansallispuisto luolineen sekä Tanjung Datun kansallispuisto, jossa on sekä koralliriuttoja että luonnontilaista sademetsää. Gunung Mulun kansallispuisto ja Kinabalun kansallispuisto ovat Unescon maailmanperintökohteita.
Historia > Esihistoria

Malakan niemimaalle saapui ensimmäinen varsinainen muuttoaalto nykyisen Etelä-Kiinan alueelta 3000 ekr. Varhaiset asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä ja heitä kutsutaan protomalaijeiksi. Noin vuonna 300 ekr. alueelle saapui deuteromalaijeja ja protomalaijit siirtyivät heidän tieltään sisämaahan. Deuteromalaijeja pidetään nykyisten malaijien kantaisinä.
Deuteromalaijit elivät rannikkoalueilla ja jokien varsilla, ja he saivat kulttuuriinsa vaikutteita Malakansalmella kulkeneilta intialaisilta ja kiinalaisilta kauppiailta. Deuteromalaijit myös solmivat kauppasuhteita vierasmaalaisten kanssa. Ajanlaskun alussa hindulaisuus ja buddhalaisuus levisivät Malesian alueelle Intian suunnalta tulleiden kauppiaiden mukana. Sanskritin kirjoitusjärjestelmän malaijit omaksuivat 400-luvulla.
Historia > Varhaiset kuningaskunnat

Malaijien ensimmäinen merkittävä kauppaa harjoittanut kuningaskunta oli Sumatralta lähtöisin oleva Srivijayan imperiumi. Srivijaya hallitsi 700-luvulta lähtien Malakansalmen laivaliikennettä ja merkittävää osaa Malakan niemimaan eteläosasta. Srivijayan mukana Malakan niemimaalle levisi myös malaijin kieli. Valtakunnan pääkaupunki oli Sumatralla sijaitseva Palembang.
1000-luvun alussa Shrivijaya kohtasi ulkoisia uhkia kun muut alueen kuningaskunnat Jaavan ja Intian suunnasta yrittivät horjuttaa sen valta-asemaa. Muiden kuningaskuntien kanssa käytyjen sotien takia valtakunta heikkeni ja sen alueelle alkoi muodostua pienempiä kuningaskuntia. Suurimpana niistä Kedirin kuningaskunta Jaavalle, jonka kanssa se jakoi Malaijien saaristossa valta-asemansa 1100-luvulla.
Srivijayan valtakunta alkoi taantua 1200-luvulla ja sen valta-asema vähitellen hiipui. Valtakunnalla oli toistuvasti konflikteja jaavalaisten kuningaskuntien kanssa, lisäksi Srivijayan kauppavalta alueella oli heikentynyt, koska valta jakaantui alueella tasaisemmin eri valtakuntien kesken.
Srivijayan valtakunta liitettiin 1200-luvulla Majapahitin valtakuntaan, joka hallitsi myös seuraavalla vuosisadalla suurinta osaa nykyisestä Malesiasta ja Indonesiasta. Vuonna 1377 Majapahitin laivasto valloitti myös Palembangin, joka oli viimeisiä jäänteitä Shrivijayan valtakunnasta. Palembangin prinssi Paramesvara pakeni Sumatralta ja yritti taistella Majapahitin hallintoa vastaan. Hän perusti ensin uuden tukikohdan Temasekiin, nykyiseen Singaporeen, mutta se osoittautui turvattomaksi ja hän pakeni Temasekista vuonna 1398 nykyisen Malakan alueelle, mihin hän perusti uuden valtakeskuksen.
Historia > Sulttaanikuntien aika

Vuonna 1402 Paramesvara perusti Malakansalmen länsirannikolle Malakan sulttaanikunnan. Kapinoidessaan Majapahitien valloituksia vastaan Paramesvara loi hyvät suhteet kiinalaisiin ja Malakan sulttaanikunta pääsi Kiinan Ming-dynastian keisarin suojelukseen. Majapahitien valtakausi alueella alkoi hiipua 1300-luvulla sisäisten kiistojen takia ja sen hallitsemat alueet alkoivat itsenäistyä. Malakan niemimaalle syntyi useita pieniä kaupunkivaltioita, jotka harjoittivat elinkeinoinaan kauppaa ja merenkulkua.
Islam saapui alueelle arabialaisten, sekä Pohjois- ja Etelä-Intiasta tulleiden muslimikauppiaiden mukana. Myös Malakan sulttaanikunnassa kuningas Paramesvara kääntyi islaminuskoon ja Malakan alun perin hindulais-buddhalainen kuningaskunta muuttui sulttaanikunnaksi. Islamista oli myös kaupallista hyötyä, sillä islamilaiseen sulttaanikuntaan saapui enemmän muslimikauppiaita Persian ja Intian suunnalta. Malakasta islam levisi myös muualle Kaakkois-Aasiaan. Malakka kasvoi nopeasti merkittäväksi satamakaupungiksi ja se hallitsi suurta osaa Malakan niemimaasta. Malakan sulttaanikunnan valtakausi alueella kesti hieman yli sata vuotta, sen menestyksen aikaa pidetään Malesian historiassa kansakunnan alkuna.
Historia > Siirtomaavallan alku

1500-luvun alussa eurooppalaiset saapuivat Kaakkois-Aasiaan etsimään muun muassa mausteita. Portugalilaiset pyrkivät saamaan itselleen monopoliaseman maustekaupassa ja vuonna 1510 Afonso de Albuquerquen johtamat portugalilaiset hyökkäsivät Malakan sulttaanikuntaan. Malakka kukistui vasta kuukauden mittaisen meri- ja maataistelun jälkeen. Malakan kukistuttua Malakan sulttaani pakeni niemimaan eteläosiin, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan.
Malakasta kehittyi Portugalin hallintokeskus Kaakkois-Aasiassa, ja maa sai hallintaansa Malakansalmen. Portugalilaisten vaikutus Malakan niemimaan alueella jäi valloituksista huolimatta vähäiseksi. Portugalin yrittäessä haalia maustekaupan monopolia itselleen ja yrittäessään estää islamin leviämistä muslimikauppiaat hajaantuivat muihin alueen satamiin. Malakan väkimäärä väheni portugalilaisten alaisuudessa merkittävästi. 1480-luvulla kaupungissa asui noin satatuhatta ihmistä ja 1500-luvulla asukasluku väheni noin 25 000:een.
Johore yritti valloittaa Malakkaa portugalilaisilta takaisin, mutta kaikki yritykset epäonnistuivat. Malakan heikennyttyä osa niemimaasta joutui Sumatralta tulleen Acehin sulttaanikunnan vallan alle. Nykyisen Itä-Malesian alue Borneon saarella eli omaa elämäänsä eristyksissä mantereesta. Borneolla Sulun sulttaanikunta ja Brunein sulttaanikunta kiistelivät Borneon hallinnasta.
1600-luvulla alueelle saapuivat hollantilaiset. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania hallitsi Jaavan ja Sumatran välissä olevaa Sundasalmea, joka oli Malakansalmen ohella merkittävä reitti Kaakkois-Aasiasta länteen. Vuonna 1641 Hollanti valtasi Malakan portugalilaisilta.
Hollantilaisten pääkaupunki Kaakkois-Aasiassa oli Jaavalla sijaitseva Batavia, nykyinen Jakarta. Bataviaan rakentui maan kaupan keskus ja Malakka jäi toissijaiseen asemaan. Hollantilaiset eivät kohdistaneet Malakan niemimaahan suurta mielenkiintoa, eivätkä he puuttuneet sulttaanikuntien sisäisiin asioihin.
Sulttaanikunnat olivat pieniä ja suhteellisen heikkoja, minkä ansiosta eurooppalaiset ja muut kaakkoisaasialaiset onnistuivat kasvattamaan valtaansa alueella. Johoren sulttaanikuntaan virtasi Sulawesin suunnalta Hollannin vallan alta paenneita bugislaisia, jotka käyttivät Malakan niemimaalla merkittävää valtaa 1700-luvulle tultaessa. Sumatran suunnalta tuli minangkabaulaisia, jotka asettuivat niemimaan länsirannikolle. Myöhemmin minangkabaulaisten elinalueelle muodostui Negeri Sembilanin sulttaanikunta.
Pohjoisimmat sulttaanikunnat Kedah, Terengganu ja Kelantan vapautuivat Acehin vallasta 1640-luvulla, mutta ne jäivät 1700-luvulla Bangkokin vallan alle. Perakin sulttaanikunta liittoutui hollantilaisten kanssa siamilaisia vastaan. Hollantilaiset olivat kiinnostuneita alueen tinavarannoista, ja Perak antoi Hollannin Itä-Intian kauppakomppanialle monopoliaseman tinan ostamiseen, vastineeksi suojelusta Siamia vastaan.
Nykyisen Itä-Malesian alueella Brunein sulttaanikunta nousi Malakan kukistumisen jälkeen hallitsevaan asemaan. Se hallitsi 1500-luvulla suurta osaa Borneon saaresta.