Antigone (Sofokles)
Sisältö > Juoni

Näytelmä alkaa Antigonen ja Ismenen salaisella keskustelulla yöaikaan. Nämä ovat kummatkin Oidipuksen tyttäriä ja Eteokleen ja Polyneikeen sisaria. Antigone johdattaa Ismenen Theban palatsin porttien ulkopuolelle, koska haluaa haudata Polyneikeen ruumiin vastoin Kreonin määräyksiä. Ismene kieltäytyy auttamasta Antigonea kuolemanrangaistuksen pelossa. Hän ei kuitenkaan voi pysäyttää sisartaan, joka ilmoittaa hautaavansa ruumiin yksin:
»Tee niin kun tahdot. Minä hautaan veljeni,
suloista on mun kuolla tähden moisen työn.
Rakkaani vierellä saan rakastettuna
rikoksen hurskaan jälkeen maata. Kauemmin
manalan mieleen oltava kuin eläväin
mun on: jään sinne ainiaaksi [...]»
Päivä koittaa. Näyttämölle astuu Kreon yhdessä Theban vanhimpien muodostaman kuoron (khoros) kanssa. Kuningas pyytää vanhimpien tukea, erityisesti päätöksessään jättää Polyneikes hautaamatta. Kuoro lupaa tukensa. Paikalle tulee kuitenkin vartija, joka kertoo epäröinnin jälkeen kuninkaalle, että ruumis on haudattu. Kreon määrää vartijan etsimään syyllisen. Vartijan poistuttua kuoro laulaa ihmisen viisaudesta ja kekseliäisyydestä sekä siitä, kuinka jumalia kunnioittava kaupunki menestyy.
Vähän ajan päästä vartija palaa Antigone mukanaan. Vartija kertoo, että hän ja muut vartijat kaivoivat Polyneikeen ylös haudasta, jonka jälkeen Antigone oli jäänyt kiinni hautaamassa veljeään uudelleen. Antigone myöntää teon, ja syyttää Kreonin päätöstä jumalattomaksi ja esittää omaa toimintansa hurskaaksi. Kreon raivostuu ja tuomitsee paitsi Antigonen myös Ismenen kuolemaan, sillä katsoo, että tämän on täytynyt tietää sisarensa rikoksesta. Ismene tunnustaa rikoksen valheellisesti, koska haluaa kuolla yhdessä sisarensa kanssa, mutta Antigone ei suostu tähän. Kreon määrää neidot väliaikaisesti vankeuteen.
Haimon, Kreonin poika, astuu paikalle ja lupaa uskollisuutta isälleen, vaikka onkin kihlautunut Antigonen kanssa. Hän vaikuttaa aluksi halukkaalta unohtamaan Antigonen, mutta yrittää kuitenkin taivutella isänsä säästämään tytön, sanoen kaupungin surevan tämän puolesta. Kreonin ja Haimonin keskustelu päättyy kuitenkin riitaan ja loukkauksiin. Haimon lähtee vannoen, ettei enää halua nähdä Kreonia.
Kreon päättää säästää Ismenen ja haudata Antigonen elävältä. Antigone tuodaan paikalle, ja hän puolustaa tekoaan viimeisen kerran. Sitten hänet viedään hautaansa, kuoron ilmaistessa suruaan tapahtuvasta.
Paikalle saapuu sokea tietäjä Teiresias. Hän varoittaa Kreonia siitä, että Polyneikes tulisi haudata, sillä jumalat ovat tyytymättömiä eivätkä enää hyväksy Thebalta mitään uhreja tai rukouksia. Myös Kreonin ja Teiresiaan keskustelu päättyy molemminpuolisiin loukkauksiin, ja lopulta Teiresias ennustaa, että Kreon joutuu antamaan ”omaa lihaa ja vertaan olevan miehen” rangaistuksena siitä, että jätti kuolleen hautaamatta mutta sulki elävän hautaan (hän ei sano tytön tuomitsemisen kuolemaan olevan väärin, ainoastaan sen, että elävää pidetään maan alla). Kuoro on kauhuissaan, sillä Teiresias ei ole koskaan ennustanut väärin, ja kehottaa Kreonia hautaamaan Polyneikeen ja vapauttamaan Antigonen. Kreon suostuu.
Sanansaattaja saapuu ja kertoo, että Haimon on surmannut itsensä. Eurydike, Kreonin vaimo ja Haimonin äiti, saapuu, sillä hän on kuullut puhuttavan jostakin perhettään kohdanneesta onnettomuudesta. Hän pyytää sanansaattajaa kertomaan kaikki tietonsa. Tämä kertoo, että Haimon ja Antigone olivat kummatkin surmanneet itsensä, Antigone hirttäytymällä ja Haimon miekalla löydettyään kihlattunsa ruumiin. Kaikki oli tapahtunut pian sen jälkeen kun Polyneikes oli haudattu. Eurydike poistuu palatsiin.
Kreon astuu näyttämölle kantaen Haimonin ruumista. Hän ymmärtää, että hänen omat tekonsa olivat saaneet kaiken aikaan. Toinen sanansaattaja saapuu, ja kertoo Eurydikeen surmanneen itsensä kiroten miehensä viimeisiksi sanoikseen. Kreon syyttää kaikesta itseään, ja pyytää palvelijoitaan saattamaan itsensä palatsiin. Käskyt, joita hän oli arvostanut ja jotka hän oli antanut, oli pidetty, mutta hän oli toiminut jumalten tahtoa vastaan ja menettänyt perheensä lopputuloksena. Kuoro päättää:
»Yläpuolella viisaus kaiken on muun
mikä onneen vie. Jumalalliset lait
pidä arvossa, oi! Ylimielinen mies —
tuo korskeasuu — velat maksava on
kovat: vanhana hän
on viisautta oppiva viimein.»