stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1111

| --- | --- |
Vuosisadat: 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku · 1300-luku
Vuosikymmenet: 1090-luku · 1100-luku · 1110-luku · 1120-luku · 1130-luku · 1140-luku 1150-luku · 1160-luku · 1170-luku · 1180-luku · 1190-luku · 1200-luku
Vuodet: 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109 1110 · 1111 · 1112 · 1113 · 1114 · 1115 · 1116 · 1117 · 1118 · 1119 1120 · 1121 · 1122 · 1123 · 1124 · 1125 · 1126 · 1127 · 1128 · 1129 1130 · 1131 · 1132 · 1133 · 1134 · 1135 · 1136 · 1137 · 1138 · 1139 1140 · 1141 · 1142 · 1143 · 1144 · 1145 · 1146 · 1147 · 1148 · 1149 1150 · 1151 · 1152 · 1153 · 1154 · 1155 · 1156 · 1157 · 1158 · 1159 1160 · 1161 · 1162 · 1163 · 1164 · 1165 · 1166 · 1167 · 1168 · 1169 1170 · 1171 · 1172 · 1173 · 1174 · 1175 · 1176 · 1177 · 1178 · 1179 1180 · 1181 · 1182 · 1183 · 1184 · 1185 · 1186 · 1187 · 1188 · 1189 1190 · 1191 · 1192 · 1193 · 1194 · 1195 · 1196 · 1197 · 1198 · 1199 1200 · 1201 · 1202 · 1203 · 1204 · 1205 · 1206 · 1207 · 1208 · 1209
Tapahtumia

Paavi Paschalis II vahvistaa Henrik V:n  investituuraoikeuden ja kruunaa hänet Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi.
11. marraskuuta - Tähän asti ensimmäinen ja ainoa hetki, jona päiväyksessä on ollut peräkkäin kahdeksan samaa numeroa.
Syntyneitä

Alfonso I (Portugali), Portugalin ensimmäinen kuningas
Andrei I, Rostovin ja Suzdalin ruhtinas
Kuolleita

5. lokakuuta - Robert II
1 + 2

| 1 + 2> Yi yi |
| --- | --- |
 Elokuvan englanninkielinen juliste.
Ohjaaja:  Edward Yang
Käsikirjoittaja:  Edward Yang
Tuottaja:  Shin'ya Kawai Naoko Tsukeda
Säveltäjä:  Kaili Peng
Leikkaaja:  Chen Po-Wen
Pääosat:  Nien-Jen Wu Elaine Jin Issei Ogata Kelly Lee Jonathan Chang Hsi-Sheng Chen Su-Yun Ko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Taiwan, Japani
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  174 min
Alkuperäiskieli:  mandariinikiina taiwan englanti Taiwanin mandariinikiina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
1 + 2 tai televisioesityksessä Yks’ ja kaks’ (Yi yi) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Edward Yangin käsikirjoittama ja ohjaama taiwanilais-japanilainen draamaelokuva. Lähes kolmituntinen eeppinen tarina kertoo Taipeissa asuvan liikemiesperheen vaiheista kolmen eri sukupolven näkökulmasta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2016 1 + 2 äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan kahdeksanneksi parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 30 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Petr Rada

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. elokuuta 1958 (ikä 66)
Syntymäpaikka: Praha, Tšekkoslovakia
Seura
Seura:  FK Jablonec
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1988 1988–1990 1990–1991 1991 1991 1992 1992–1993 1993–1995 1995–1996 |  Dukla Praha  Fortuna Düsseldorf  Rot-Weiss Essen  Dukla Praha  Toronto Blizzard  SSV Jahn Regensburg  FK Chmel Blšany  Fortuna Düsseldorf  Bohemians Praha | 232 (15) 52 (3) 7 (1) 15 (1)       57 (4) 22 (3) |
Maajoukkue
| 1982–1986 |  Tšekkoslovakia | 11 (2) |
Valmennusura
1996–1997 1997–2000 2000–2001 2001–2002 2003–2007 2006–2008 2007–2008 2008–2009 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2015 2016–2017 2017 2018–:  Fortuna Düsseldorf (apuv.)  SK Slavia Praha (apuv.)  FK Teplice  FK Viktoria Plzeň  FK Jablonec  Tšekin maajoukkue (apuv.)  FK Teplice  Tšekin maajoukkue  FC Slovan Liberec  FK Teplice  SK Slavia Praha  FC Vysočina Jihlava  FK Teplice  1. FK Příbram  AC Sparta Praha  FK Jablonec
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petr Rada (s. 21. elokuuta 1958) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kaudella 2024 –2025 hän valmentaa FK Dukla Prahaa.
Ura pelaajana

Rada aloitti pelaajauransa 1979 Dukla Prahan joukkueessa, jota hän edusti 1980-luvun menestysvuosina voittaen seurassa Tšekkoslovakian mestaruuden lisäksi kolme cup-mestaruutta. Dukla Praha sijoittui myös liigahopealle kolmesti Radan edustaessa seuraa. Kaikkiaan hän pelasi seuran paidassa 232 liigaottelua ja teki niissä 15 maalia.
1988 Rada siirtyi saksalaiseen Fortuna Düsseldorfiin, jonka paidassa hän voitti 2. Bundesliigan debyyttikautensa päätteeksi. Radan ura Fortunassa jäi kahteen kauteen ja kesällä 1990 hän siirtyi Rot-Weiss Esseniin, jossa pelasi vain seitsemän ottelua ennen palaamistaan Dukla Prahaan helmikuussa 1991.
Rada jatkoi uraansa 1991 kanadalaisessa Toronto Blizzardissa palaten 1992 Saksaan SSV Jahn Regensburgin joukkueeseen. 1992–93 hän edusti kotimaassaan FK Chmel Blšanya kunnes palasi takaisin Fortuna Düsseldorfiin. Kokenut Rada oli osaltaa nostamassa Fortunaa takaisin Bundesliigaan Oberligasta. Nousun toteuduttua keväällä 1995 Rada jätti seuran ja pelasi uransa viimeisen kauden Bohemians Prahassa.
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Rada pelasi vuosina 1982–86 kaikkiaan 11 maaottelua.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Tšekkoslovakian mestaruus: 1982
Hopeaa (3): 1981, 1984, 1988
Tšekkoslovakian cup (3): 1981, 1983, 1985
2. Bundesliiga: 1989
Oberliga: 1994
Ura valmentajana

Rada aloitti valmennusuransa Fortuna Düsseldorfin apuvalmentajana 1996. Kausi ei ollut menestyksekäs ja Fortuna putosi kauden jälkeen 2. Bundesliigaan ja myös Rada sai väistyä. Ura kuitenkin jatkui SK Slavia Prahan apulaisvalmentajana ja kauden 1997/98 lopulla hän toimi hetken myös seuran päävalmentajana.
Vuonna 2000 Rada siirtyi FK Teplicen päävalmentajaksi. Pesti oli tuloksellisesti hyvä, ja huolimatta neljännestä sijasta liigassa Rada sai potkut keväällä 2001. Tämän jälkeen hän valmensi kauden FK Viktoria Plzeňiä ja neljä kautta FK Jablonecia, jossa hän teki hienoa työtä johdattaen seuran parhaimmillaan liigassa kuudenneksi. Kaudella 2006/07 seura oli Tšekin cupin loppuottelussa häviten AC Sparta Prahalle 2–1. Vuonna 2006 hän aloitti myös Karel Brücknerin apuvalmentajana Tšekin maajoukkuessa ja johdatti maan EM-kisoihin 2008.
Kaudeksi 2007–08 hän palasi FK Tepliceen luotsaten seuran liigassa viidenneksi. EM-kisojen 2008 jälkeen Radasta tuli Tšekin maajoukkueen uusi päävalmentaja.  MM2010-karsinnat alkoivat kuitenkin kangerrellen ja maajoukkue ajautui kriisiin pelaajien kurinpidollisten ongelmien vuoksi. Rada saikin potkut huhtikuussa 2009.
Rada palasi valmennustehtäviin lokakuun lopulla 2010 FC Slovan Liberecin päävalmentajana.  Kauden 2010/11 jälkeen Rada siirtyi Slovanista FK Teplicen peräsimeen.  Radan johdolla Teplice sijoittui kaudella 2011/12 liigassa viidenneksi. Kauden jälkeen hän jätti seuran ja siirtyi SK Slavia Prahan peräsimeen.  Seuran kausi 2012/13 ei sujunut odotusten mukaisesti ja Rada jätti päävalmentajan tehtävät huhtikuussa 2013 Slavian majaillessa liigassa kahdeksantena.
Marraskuussa 2013 Radasta tuli FC Vysočina Jihlavan päävalmentaja. Radan johdolla joukkue sijoittui liigassa kahdeksanneksi. Hän sai potkut syyskuussa 2014 heikkojen tulosten vuoksi.
Helmikuussa 2015 Rada palasi FK Teplicen peräsimeen. Hän johdatti joukkueen liigassa seitsemänneksi. Rada ei päässyt yksimielisyyteen jatkosopimuksesta seuran kanssa ja jätti tehtävänsä kauden päätteeksi.
Elokuussa 2016 Radasta tuli 1. FK Příbramin päävalmentaja. Radan johdolla Příbram juutti Tšekin liigan hännille ja tammikuussa sarjajumbo erotti hänet tehtävästään. Maaliskuussa 2017 hän palasi valmennustehtäviin AC Sparta Prahan peräsimessä. Hän luotsasi Spartan liigassa kolmanneksi ja sai tehdä kauden jälkeen tilaa Andrea Stramaccionille.
Tammikuussa 2018 Rada jatkoi uraansa FK Jablonecin päävalmentajana. Nykyään hän valmentaa FK Dukla Prahaa.
Rada on valmentajan urallaan saanut toistuvia rangaistuksia huonosta käytöksestä. Maaliskuussa 2024 Tšekin liigajalkapallon kurinpitolautakunta antoi Radalle loppukauden kestäneen pelikiellon sekä 80 000 korunan sakon hänen FC Zbrojovka Brnoa vastaan käydyn ottelun aikana esittämistään rasistisista loukkauksista. Rangaistus oli Tšekin historian ankarin.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Tšekin cupin hopeaa: 2007
Henrik Landerholm

| Henrik Landerholm |
| --- | --- |
 Landerholm vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  poliitikko, virkamies
Poliitikko
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Henrik Landerholm (s. 1963) on ruotsalainen virkamies, diplomaatti ja maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1991–2002. Vuonna 2022 hänet nimettiin kansallisen turvallisuuden neuvonantajaksi. Hän joutui eroamaan tammikuussa 2025, kun hänen toiminnastaan oli aloitettu poliisin esitutkinta. Landerholmin epäiltiin unohtaneen salassapidettäviä asiakirjoja tukholmalaisen kurssikeskuksen kaappiin.
Landerholm kävi upseerikoulun 1980-luvulla ja palveli Södermanlandin rykmentissä. Vuosina 1990–1992 hän oli ajatuspaja Timbron tiedotuspäällikkö ja 1992–1994 asiantuntija puolustusministeriössä. Vuosina 1986–1992 hän oli kunnanvaltuutettu Strängnäsissä. Hän johti Ruotsin maanpuolustuskorkeakoulua 2002–2008 ja oli Ruotsin suurlähettiläs Liettuassa 2013–2017 sekä Yhdistyneissä arabiemiraateissa 2017–2021.
Landerholmin sisar on poliitikko Karin Enström.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Landerholm Wikimedia Commonsissa
The Campaign for North Africa

| The Campaign for North Africa: The Desert War 1940-43 |
| --- | --- |
Suunnittelija:  Richard Berg
Julkaisija:  Simulation Publications Inc.
Julkaisuvuosi:  1979
Pelaajia:  2-10 (suositus 10)
Ikäsuositus:  14+
Pelin kesto:  1500 tuntia
Monimutkaisuus:  Erittäin monimutkainen
 BoardGameGeek 
The Campaign for North Africa (alaotsikolla "The Desert War, 1940–43", lyhenne CNA) on Simulation Publicationsin vuonna 1979 julkaisema sotapelien genreen kuuluva lautapeli, jonka aiheena on toisen maailmasodan Pohjois-Afrikan rintama. Peli on tullut tunnetuksi sen erittäin pitkäksi arvioidusta kestosta jonka on arvioitu olevan jopa 1 500 tuntia tai 41 päivää (noin 9 viikkoa yhtämittaista pelaamista), sekä siitä ettei sitä todistettavasti ole koskaan pelattu loppuun asti - ei edes pelin tekijöiden toimesta ennen julkaisua.
Pelin sääntökirja on noin 180 sivua pitkä.
Aiheesta muualla

The Campaign for North Africa BoardGameGeekissä
Harald Hjärne

Harald Hjärne (1848–1922). Anders Zornin maalaus.
Harald Gabriel Hjärne (2. toukokuuta 1848 Klastorp, Skövde, Skaraborgin lääni – 6. tammikuuta 1922) oli ruotsalainen historioitsija ja poliitikko.
Harald Hjärnen vanhemmat olivat postimestari Harald Hjärne ja Margareta Richer. Hän oli naimisissa Eva Maria Rezeliuksen kanssa. Heidän lapsensa oli professori Erland Hjärne.
Hjärne aloitti vuonna 1865 opiskelut Uppsalan yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaattiksi 1871. Vuonna 1872 hänestä tuli filosofian tohtori ja samana vuonna historian dosentti. Seuraavan kymmenen vuoden ajan Hjärne matkusteli ulkomailla, kuten Tanskassa, Venäjällä, Saksassa, Itävallassa ja Italiassa. Syyskuusta 1882 tammikuuhun 1885 Hjärne oli historian ylimääräinen professori Uppsalan yliopistossa, ja vuonna 1889 hänet valittiin Hammarstrandin seuraajaksi historian professoriksi. Hän laati Ruotsin historialliset seminaarit.
Hjärne oli jäsen monessa järjestössä, näistä esimerkkeinä Vitterhets-, historie- och antikvitetsakademien,  Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg ja Vetenskapsakademien. Hän oli myös monen ulkomaalaisen akatemian jäsen. Vuonna 1903 hän seurasi Carl Snoilskya jäsenenä Ruotsin akatemiassa.
Poliittisessa keskustelussa Hjärne piti merkittäviä puheita ja kirjoitti paljon poliittisista aiheista, kuten äänioikeudesta, puolustusasiasta ja unionikysymyksestä Ruotsin ja Norjan välillä. Hän oli toisen kamarin jäsen vuosina 1902–1908. Ruotsin nationalismikeskustelussa Hjärne edusti tukholmalaisperäistä, anglofiiliä liberaalia nationalismia, eikä Rudolf Kjellénin tapaista göteborgilaista germaanilaista konservatiivia nationalismia.
Harald Hjärne on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Teokset

Semiterna ("Illustrerad världshistoria", E. Wallis, 1875)
Statsreglering och konungamakt ("Svensk tidskrift", 1874)
Våra ståndsriksdagar ("Svensk tidskrift", 1875)
Skandinavisk laghistoria ("Svensk tidskrift", 1876)
Antinormannismen i den ryska historieskrifningen ("Historiskt bibliotek", 1879)
En rysk emigrant i Sverige för tvåhundra år sedan ("Historisk tidskrift", 1881)
Bidrag till historien om Sigismunds förhållande till det habsburgska huset 1589–1604 ("Historisk tidskrift", 1883)
Om förhållandet emellan landslagens båda redaktioner ("Uppsala universitets årsskrift" 1884)
Till belysning af Polens nordiska politik före och efter kongressen i Stettin 1570 (1884)
Sigismunds svenska resor (1884)
Öfversikt av Sveriges ställning till främmande makter vid tiden för 1772 års statshvälfning (1884)
Ryska konstitutionsprojekt år 1730 efter svenska förebilder ("Historisk tidskrift", 1884)
Rysslands omdaning (2 vihkoo, ei valmiita, 1888-1889)
Storpolitiska villobilder från Frihetstiden ("Nordisk tidskrift" 1889)
Rysslands historia (Nordisk familjebok, 1889)
Ryssland under nordiska krigets återverkan ("Nordisk tidskrift", 1892)
Helsingelif under Helsingelag (1893)
Reformationsriksdagen i Västerås (1902)
Sveriges statsskick under reformationstiden (1902)
Sveriges statsskick i 17:e årh. (1895)
Svensk-ryska förhandlingar 1564–72. Erik XlV:s ryska förbundsplaner ("Hum. vet. samf. i Uppsala skrifter" 1897)
Gustaf Adolf, protestantismens förkämpe (1901)
Karl XII. Omstörtningen i Östeuropa 1697–1703 (1902).
"Medeltidens statsskick omkr. 800–1350. Valda texter" (1895)
"Utdrag ur ryska krönikor, hufvudsakligen ang. Jakob De la Gardies fälttåg" ("Historiskt bibliotek", 1879–1880),
"Ur brefvexlingen emellan konung Johan III och tsar Ivan Vasilievitsch" ("Historiskt bibliotek", 1880)
"De äldsta svensk-ryska legationsakterna" (1884)
Blandade spörsmål (1903)
Östanifrån, minnen och utkast (1905)
Svenskt och främmande (1908)
Minne af Carl Snoilsky (Svenska Akademiens handlingar ifrån år 1886, 18, 1904)
Aiheesta muualla

Levnadsteckning i Svensk Läraretidning (1893)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Carl Snoilsky | Ruotsin akatemia, tuoli 10 1903–1922 | Seuraaja: Fredrik Böök |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Kiffen

| Kiffen |
| --- | --- |

Perustettu:  27. syyskuuta 1908
Paikkakunta:  Helsinki, Suomi
Värit:                     
Lajit:  jalkapallo, käsipallo, futsal, keilailu (aiemmin jääkiekko, jääpallo, pesäpallo, ammunta, nyrkkeily, yleisurheilu ja pyöräily)
Puheenjohtaja:  Ilpo Kilpeläinen
Kiffen (Kronohagens Idrottsförening eli KIF) on helsinkiläinen urheiluseura, jonka lajeja ovat nykyisin jalkapallo, käsipallo, keilailu ja futsal. Jalkapallossa ja käsipallossa se on yksi Suomen menestyneimmistä seuroista. Kiffen on perustettu 27. syyskuuta 1908 Kruununhaassa nimellä Kronohagens Idrottsförbund, joka seuraavana vuonna muuttui muotoon Kronohagens Idrottsförening (KIF). Vuonna 1976 seuran kutsumanimi Kiffen tuli sen viralliseksi nimeksi.
Seura on saavuttanut myös kolme jääkiekon Suomen-mestaruutta ja voittanut yleisurheilussa Kalevan maljan. Kiffen osallistui myös pesäpallon Suomen-mestaruuskilpailuihin 1928–1929. Seuran pesäpalloperinteitä jatkamaan perustettiin lajin erikoisseura Helsingfors Bobollklubb. Seuran muita lajeja ovat olleet jääkiekko, jääpallo, ammunta, nyrkkeily, yleisurheilu ja pyöräily.
Alkuperäinen KIF eli Kronohagens Idrottsförening toimii seuran kattojärjestönä. Jalkapallo-, käsipallo- ja keilailujaostot toimivat kukin omina yhdistyksinään. Lisäksi sillä on tukiyhdistys KIF’s Garantiförening.
Perustaminen

Kronohagens Idrottsförbund perustettiin 27. syyskuuta 1908 Schybergsonin puutarhan kellarissa osoitteessa Maneesikatu 2. Perustajajäseninä toimivat kahdeksan 13–17-vuotiasta poikaa. Perustajiin kuului sekä ruotsin- että suomenkielisiä henkilöitä, ja alusta asti Kiffeniä pidettiin suvaitsevana seurana, jossa kieli- tai luokkarajat eivät olleet jäsenyyden esteenä.  Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Ragnar Wickström, ja kokouksessa päätettiin myös, ettei jäseniksi hyväksytä tyttöjä. Toiminta alkoi yleisurheilulla, jossa käytiin jäsentenvälisiä kilpailuja.
Seuran kutsumanimi Kiffen alkoi yleistyä vuonna 1909. Puheenjohtaja Ragnar Wickströmin äidin ehdotuksesta virallinen nimi muutettiin ilman virallista päätöstä muotoon Kronohagens Idrottsförening. Kiffen pelasi ensimmäisen jalkapallo-ottelunsa saman vuoden 17. lokakuuta, jolloin se voitti IF Sportin 3–2. Seuran sisäisiä kilpailuja järjestettiin pikaluistelussa, uinnissa ja ammunnassa.
Kiffenin jääpallojaosto perustettiin 1910. Samana vuonna seura pelasi ensimmäisen virallisen jalkapallo-ottelunsa, jonka se hävisi edellisvuoden mestarille Unitasille 2–3. Kiffen myös liittyi Suomen Palloliiton jäseneksi. Vuonna 2010 Kiffen otti myös käyttöönsä ensimmäisen logonsa. Seuraavana vuonna 1911 se liittyi Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon, ja samana vuonna painettiin seuran ensimmäiset säännöt.
Kiffen saavutti ensimmäiset jalkapallomestaruutensa vuosina 1913, 1915 ja 1916.
Suomen sisällissodassa vuonna 1918 Kiffenin jäsenistä kaatui kaikkiaan 14, heidän joukossaan perustajajäsen Richard Schybergson. Seuran jäsenistä 90 prosentin on väitetty toimineen suojeluskunnissa. Kiffenin historian ensimmäinen menestysjakso päättyi samana vuonna.
Jalkapallo

Jalkapallossa Kiffen luetaan yhdeksi Helsingin ”neljästä suuresta” yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa. Kiffenin jalkapallotoiminta on vuodesta 1996 eriytetty Football Club Kiffen 08:aan. Kiffenin jalkapalloilijat tunnetaan lempinimellä Mustat Hurmurit, joka on peräisin 1930-luvulla käyttöön otetun pelipaidan mustasta väristä.
Seuran suurimmat menestyksen vuodet sijoittuvat Venäjän vallan aikaan, jolloin laji oli Suomessa vielä uusi. Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 Kiffenin Ragnar Wickström ja Lars Schybergson kuuluivat Suomen jalkapallomaajoukkueeseen. Vielä 1950- ja 1960-luvuilla seura taisteli monena kautena maan kärkikaartissa. Toistaiseksi viimeisin Suomen mestaruus tuli vuonna 1955. Vuonna 1964 seura putosi SM-sarjasta Suomen sarjaan, ja tästä alkoi pitkä taaperrus, kunnes vuonna 1976 Kiffen nousi vielä mestaruussarjaan, mutta putosi sieltä vuonna 1978. Seuran viimeisimmän mestaruussarjavisiitin aikana joukkueessa pelasi lahjakas joukko tunnettuja pelaajia kuten Erkki Alaja, Juha Dahllund, Kai Haaskivi, Atik Ismail ja Reima Kokko. Jalkapallotilastoissa Kiffen pitää edelleen kyseenalaista kärkipaikkaa mestaruussarjan suurimmissa kotitappioissa. 25. syyskuuta 1932 Kiffen hävisi kotonaan Vaasan Palloseuralle maalein 0–9. 32 kautta myöhemmin 21. heinäkuuta 1964 Kiffen hävisi Pallokentällä samoin numeroin Valkeakosken Hakalle. Kiffenin kanssa häpeän jakaa – tosin vain yhdellä kiinnityksellä – Kotkan Reipas, joka hävisi Ilves-Kissoille 1–10 vuonna 1957.
Kiffenin edustusjoukkue pelaa Kakkosessa. Seuralla on myös kakkos-, kolmos- ja ikämiesjoukkueet.
Naisissa Kiffenin joukkue pääsi karsinnasta mestaruussarjaan vuonna 1980. Joukkue luopui sarjapaikastaan vapaaehtoisesti kauden 1989 jälkeen.
Käsipallo

Käsipallo tuli Kiffenin lajivalikoimaan vuonna 1942. Nykyisin seuran käsipallotoiminnasta vastaa taustayhtiö HC Kiffen 1908 ry,  
joka on perustettu vuonna 1996.
Kiffenin käsipalloilijoiden kulta-aikaa olivat 1970–1980-luvut, jolloin seura oli SM-mitaleilla yhteensä kymmenen kertaa, voitti kahdesti Suomen Cupin sekä Suomen mestaruuden vuonna 1978. Kiffen pelasi miesten SM-sarjassa yhtämittaisesti vuodesta 1969 vuoteen 2003, jolloin seura vapaaehtoisesta luopui sarjapaikastaan pelaajapulan vuoksi. Valmentajaksi oli ehditty pyytää Kari Lehtolainen, joka oli edustanut Kiffeniä pelaaja-valmentajana sen menestysvuosina. Kiffeniläisistä eniten miesten maaotteluita ovat pelanneet Markku Mäkinen ja Mikko Koskue. Naisten sarjassa menestystä tuli sekä 1980- että 1990-lukujen alussa, ja SM-mitaleita naisille kertyi yhteensä seitsemän.lähde? Naiset voittivat Suomen mestaruuden vuosina 1992 ja 1993 sekä kahdesti Suomen Cupin.
Kiffenin käsipallotoiminta hiipui 2000-luvulla. Syksyllä 2018 oli jäljellä enää yksi, vuonna 2004 syntyneiden poikien joukkue, joka siirtyi seuraavaksi kaudeksi HIFK:n alaisuuteen.
Toiminta käynnistyi uudelleen vuonna 2022. Seuran 50-vuotiaat ikämiehet voittivat keväällä SM-kultaa. Sen innoittamana ilmoitettiin edustusjoukkue syksyllä käynnistyvälle II-divisioonan kaudelle. Hallituksen puheenjohtajaksi nimettiin Ilpo Kilpeläinen. Naisten edustusjoukkue teki paluun vuotta myöhemmin kaudella 2023 II-divisioonassa.
Jääpallo

Kiffen on saavuttanut jääpallossa viisi SM-hopeaa. Jokaisella kerralla mestaruus on mennyt Viipurin Susille. Cup-muotoisessa SM-kilpailussa Kiffen ylsi loppuotteluun vuonna 1917, mutta hävisi sen Susille maalein 2–11. Seuraavan kerran Kiffen oli finaalissa 1922, mutta Sudet oli jälleen vahvempi maalein 3–1. Kiffen selvisi SM-loppuotteluun vielä vuosina 1926 ja 1930, mutta Sudet voitti nämä ottelut loppulukemin 2–1 ja 4–2. Kiffen ylsi SM-sarjassa 1932 jaetulle ensimmäiselle sijalle seitsemällä sarjapisteellä, mutta hävisi uusintaottelun mestaruudesta ja jäi hopealle.
Tunnetuimpia Kiffenin jääpalloilun maajoukkuemiehiä ovat olleet:
Josef Lefko, Josef Kaplan, Georg Laibert, Lars Schybergson, Georg Westerling, Ali Biaudet, Mauritz Wickström, Holger Thorn, Matti Aalto ja Emil Fält.
Organisaatio

Alkuperäinen KIF eli Kronohagens Idrottsförening toimii seuran kattojärjestönä ja jalkapallo-, käsipallo- ja keilailujaostot omina yhdistyksinään. Lisäksi seuralla on tukiyhdistys KIF’s Garantiförening.
Organisaatio > KIF:n puheenjohtajat

| --- | --- |
 Ragnar Wickström (1908–1912)  Wäinö W. Wickström (1913–1914)  Oscar Jansson (1915–1916)  John Rönnberg (1917–1920)  Eric Danskanen (1921)  Oscar Jansson (1922–1929)  Einar Johansson (1930)  John Wilkman (1931)  Einar Johansson (1932)  Ali Biaudet (1933)  Henrik L. Nyman (1934–1937)  Berndt Relander (1938–1940)  Einar Johansson (1941–1943)  Ture Johanson (1944–1951) :  Runo Wiberg (1952–1953)  Tor Hindsberg (1954)  Dennis Lindell (1955–1959)  Tor Lindemark (1959–1961)  Dennis Lindell (1961–1963)  Tor Lindemark (1963–1965)  Dennis Lindell (1966)  Knud Heinrichsen (1967–1968)  Göran Wallén (1968–1981)  Åke Forssell (1982–1987)  Timo Huotinen (1988–2007)  Tapio Hakala (2008–2011)  Henrik Lindström  Ilpo Kilpeläinen (2023–)
Saavutukset > Jalkapallo

Suomen-mestaruus: 1913, 1915, 1916, 1955
SM-hopea: 1961
SM-pronssi: 1949, 1956, 1960
Saavutukset > Käsipallo

Miehet
Suomen-mestaruus: 1978
SM-hopea: 1972, 1973, 1977, 1981, 1982
SM-pronssia: 1974, 1975, 1976, 1979, 1989
Suomen Cup: 1975, 1978
Naiset
Suomen-mestaruus: 1992, 1993
SM-hopeaa: 1982, 1989, 1991, 1994
SM-pronssi: 1984, 1990
Suomen Cup: 1981, 1992
Saavutukset > Jääkiekko

Suomen-mestaruus: 1939, 1941, 1943
SM-hopea: 1928, 1936, 1937
SM-pronssi: 1938, 1945
Saavutukset > Jääpallo

SM-hopeaa: 1917, 1922, 1926, 1930, 1932
SM-pronssia: 1931