stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierre Bérégovoy

| Pierre Bérégovoy |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 2. huhtikuuta 1992 – 29. maaliskuuta 1993  
Presidentti:  François Mitterrand
Edeltäjä:  Édith Cresson
Seuraaja:  Édouard Balladur
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1925 Déville-lès-Rouen
Kuollut: 1. toukokuuta 1993 (67 vuotta) Nevers
Tiedot
Puolue:  Sosialistinen puolue
Pierre Eugène Bérégovoy (23. joulukuuta 1925 Déville-lès-Rouen – 1. toukokuuta 1993 Nevers) oli ranskalainen Sosialistisen puolueen (PS) poliitikko. Hän oli Ranskan pääministerinä vuosina 1992–1993.
Bérégovoyn isä oli ukrainalaislähtöinen venäläinen. Tämä oli valkokaartien kapteeni, mutta kannatti menševismiä.[lähde? ]  Bérégovoy alkoi 15-vuotiaana työskennellä metallityöläisenä. Hän lähti politiikkaan Ranskan vastarintaliikkeessä toisen maailmansodan aikana työskennellessään rautateillä.
Bérégovoy liittyi uuteen sosialistipuolueeseen vuonna 1969. Hän toimi Elysée-palatsin pääsihteerinä vuosina 1981–1982 sekä sosiaaliministerinä vuosina 1982–1984 Pierre Mauroyn ja valtiovarainministerinä 1984–1986 Laurent Fabiusin hallituksissa. Vuonna 1988 Bérégovoy toimi ministerinä Rocardin ja Cressonin valtiovarainministeriöissä. Häntä pidettiin talousrealistina ja kykenevänä virkamiehenä.
Huhtikuussa 1992 presidentti François Mitterrand nimitti Bérégovoyn Édith Cressonin seuraajaksi pääministerinä. Bérégovoy erosi pääministerin tehtävästä puolueensa koettua murskaavan tappion maaliskuun 1993 parlamenttivaaleissa. Hän kuoli 1. toukokuuta 1993 Pariisissa, mihin hänet oli lennätetty Neversistä. Hänet löydettiin päähän ammuttuna ja tapaus todettiin itsemurhaksi. Bérégovoyn ystävät vahvistivat hänen olleen masentunut vaalitappiosta. Häntä myös tutkittiin miljoonan frangin korottomasta lainasta läheiseltä ystävältään.
Oxnard

| Oxnard |
| --- | --- |

 lippu
 Oxnard korostettuna Kalifornian kartalla.
 Oxnard
 Koordinaatit: 34°11′29″N, 119°10′57″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  Ventura
Väkiluku (2010):  198 899
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
 
 www.ci.oxnard.ca.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oxnard on kaupunki Venturan piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Kalifornian etelärannikolla. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 198 899
Maantiede

Oxnard sijaitsee Venturan piirikunnassa Kalifornian lounaisosassa Los Angelesin ja Santa Barbaran kaupunkien välissä. Ympäröivä alue on alluviaalitasankoa. Rannikolla on useita hiekkarantoja. Lähellä sijaitsevat myös Point Mugun ja Leo Carrillon puistot. Satamasta on myös lyhyin reitti Channel Islandsin kansallispuistoon.
Historia

Nykyisen Oxnardin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat chumashit. Ensimmäiset eurooppalaiset alueella olivat espanjalaisia tutkimusmatkailijoita. Espanjan Kaarle III:n valtakaudella José de Gálvez määräsi pappi Junípero Serran Alta Kalifornian lähetysasemien johtoon. Lähetysasemia oli jo San Diegossa ja Montereyssä. Vuonna 1782 niiden väliin perustettiin San Buenaventuran lähetysasema. Lähetysaseman ympärille kasvoi puolestaan tiloja. Kalifornia liitettiin sittemmin Yhdysvaltoihin, jonka osaavaltio siitä tuli vuonna 1850. Alueelle alkoi saapua suuria määriä siirtolaisia Euroopasta ja Yhdysvaltojen itärannikolta.
Nykyisen Oxnardin alueella viljeltiin ohraa ja limanpapuja. Lopulta alkoi syntyä myös muuta taloutta. Achille ja Henry Levy perustivat vuonna 1882 maatalouskaupan ja myöhemmin pankin. Albert Maulhardt ja Johannes Borchard kaavailivat puolestaan rahan tekemistä sokerijuurikkaalla. Vuonna 1897 he kutsuivat Henry T. Oxnardin perustamaan juurikkaita varten sokerinjalostamon. Ensimmäinen jalostamo valmistui Chinoon ja sen menestyessä toisen jalostamon vuonna 1898 tuolloiseen Rancho Coloniaan. Jalostamon ympärille kasvoi pian asutusta. Vuonna 1903 perustettiin Oxnardin kaupunki, joka sai nimensä sokerinjalostamon perustajilta.
Sittemmin sokerinjalostamolle muutti töihin esimerkiksi kiinalaisia, japanilaisia ja meksikolaisia siirtolaisia. Oxnardin ensimmäinen kirjasto avautui vuonna 1907 niin sanotun plazan reunalle. Toisen maailmansodan aikana perustettiin Port Huenemen ja Point Mugun sotilastukikohdat. Sodan mukana alkoivat kasvaa myös eri teollisuuden alat. Oxnard kasvoi Venturan piirikunnan suurimmaksi kaupungiksi.
Talous

Maataloudella on edelleen huomattava merkitys paikalliselle taloudelle, vaikka kaupunki on myös teollistunut. Alueella kasvatetaan esimerkiksi ohraa ja papuja. Paikallisen teollisuuden aloja ovat esimerkiksi elektroniikka- ja lentokoneteollisuus. Myös matkailulla on huomattava merkitys taloudelle.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Oxnardissa aikavälillä 2014–2018 olivat 68 303 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 22 914 dollaria. 14,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Oxnardin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 198 899 ja vuoden 2019 arvion mukaan 208 881. Oxnard–Thousand Oaks–Venturan metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 753 197. Kaupungin asukkaista 76,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 14,8 %), 2,5 % afroamerikkalaisia, 1,5 % intiaaneja, 73,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 7,2 % aasialaisia. 66,7 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 35,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oxnard Wikimedia Commonsissa
Paikallinen hiekkaranta.
Sokerijuurikkaita tuodaan junalla sokerinjalostamolle.
Pullinen

Pullinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Pullinen (1844–1898), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Erkki Pullinen (1871–1934), maanviljelijä, kansanedustaja ja ministeri (Suomalainen puolue, Kansanpuolue, Kansallinen Edistyspuolue, Maalaisliitto), maanviljelysneuvos, Antti Pullisen poika
Erkki Pullinen (1939–2020), kapellimestari, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi
Jari Pullinen (nyk. Jari Erik Fleischer) (s. 1958), huumerikollinen
Jorma Pullinen (1931–2018), eversti
Jussi Pullinen (s. 1982), toimittaja ja kolumnisti
Laila Pullinen (1933–2015), kuvanveistäjä
Pentti Pullinen (s. 1954), taidemaalari
Pentti L. Pullinen (k. 2004), sotakirjailija
Reima Pullinen (s. 1957), suomalainen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Paul du Chaillu

| Paul Du Chaillu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1831 t. 1835 t. 1839
Kuollut: 16. t. 29. huhtikuuta 1903 Pietari, Venäjä
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  antropologi, yhdysvaltalainen
Paul Belloni Du Chaillu (1830-luku (tarkempi aika sekä paikka kiistanalainen) – 29. huhtikuuta 1903) oli ranskalais-yhdysvaltalainen löytöretkeilijä.
Du Chaillu syntyi Ranskassa ja matkusteli jo vuonna 1851 Afrikan länsirannikolla kauppiasisänsä kanssa. Vuodesta 1855 hän asui Yhdysvalloissa ja tutki Philadelphian luonnontiedeakatemian toimeksiannosta Ogowen suistoa ja Gabonin aavikkoa ja toi Eurooppaan ensimmäisen gorillan. Matkakertomuksessaan Explorations and adventures in equatorial Africa (1861, suom. Matkustusretket Keski-Afrikassa, 1876) oli Du Chaillu kertonut useasti ihmisapinoista, jotka herättivät epäilyksiä, kuten myös Du Chaillun tiedot kääpiökansasta nimeltä abongo, joiden metsiin hän teki toisen matkansa 1863−1865. Sitä matkaa hän kuvasi teoksissa A journey to Ashango-land and further penetration into equatorial Africa (1867), Stories of the gorilla country (1868), The country of the dwarfs (1872, Dvergarnes land 1874) ja niin edelleen. Du Chaillu teki 1871−1878 matkoja Skandinaviaan ja Suomeen, etenkin pohjoisosiin.
Pohjoismaihin tekemistään matkoista hän kertoi teoksissa The land of the midnight sun (2 osaa, 1881) ja The land of the long night (1900). Niistä ja teoksesta The viking age (1891) käy ilmi hänen kiinnostuksensa pohjoismaiseen arkeologiaan.
Suomennetut teokset

Matkustusretket Keski-Afrikassa, suom. N. Hauvonen. Helsinki: Edlund, 1876 (Julkaistu vapaasti ladattavana digitoituna aineistona)
Linnunkotolaisten maa, suom. R. M. Jyväskylä: Helminen, 1879. (Julkaistu vapaasti ladattavana digitoituna aineistona)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul du Chaillu Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Du Chaillu, Paul
Käännös suomeksi
Paluusilmukka

Henkilöliikenteen pääteasema Sydneyssä, Australiassa. Kaksipuolinen laituriratkaisu paluusilmukassa.
Paluusilmukka on eräs rautatieliikenteen ratapiha- ja raiteistojärjestelyistä, joka sallii kokonaisen junan kääntämisen takaisin tulosuuntaansa ilman, että vetureita tarvitsee irrottaa junasta. Paluusilmukkaratkaisuja käytetään raitioteillä linjojen päissä, tiheästi liikennöidyillä henkilöliikenteen radoilla, sekä myös raskaan tavaraliikenteen radoilla, kuten hiili- ja malmikuljetusten kuormaus- ja purkupaikoilla.
Historia

Paluusilmukkaratkaisut yleistyivät ensimmäisenä raitioteillä. Mikäli raitiovaunussa oli ovet vain toisella puolella, oli ovet saatava kaksiraiteisen radan sille puolelle, jolla matkustajalaiturit olivat. Samaten yksiohjaamoisen raitiovaunun ohjaamo oli aina menosuuntaan päin, sillä silmukan avulla vaunu voitiin kääntää pysähtymättä ja peruuttamatta, toisin kuin käytettäessä kolmioraidetta.
British Rail aloitti 1960-luvulla paluusilmukkajärjestelyiden rakentamisen hiilikaivosten ja voimalaitosten ratapihoille, jotta hiilijunien vetureita ei tarvitsisi irrottaa junasta jokaisen ajon päätteeksi. Näitä edestakaisin kulkevia junia alettiin kutsua nimellä merry-go-round. Niiden vaunujärjestys ei muuttunut kulkusuunnan vaihtuessa, ja ne sekä lastattiin että purettiin junan ollessa liikkeessä.
Hyödyt

Paluusilmukan hyödyiksi voidaan laskea seuraavat:
vaihtotyön minimointi: vetureita ei tarvitse siirtää junan toiseen päähän paluumatkaa varten.
junat voivat saapua mille tahansa raiteelle, estämättä samalla muiden junien lähtöä.
pääteasemilla tarvitaan vähemmän raiteita ja laitureita, koska junan kääntöaika on lyhyt.
kuljettajan ei tarvitse siirtyä junayksikön toisessa päässä olevaan ohjaamoon.
mm. hiili- ja malmikuljetuksissa silmukan sisään jäävää aluetta voidaan käyttää irtotavaran varastoalueena.
Haitat

paluusilmukkaratkaisun pinta-ala on suuri.
kaarteet ovat yleensä jyrkkiä.
jyrkät kaarresäteet aiheuttavat meluhaittaa kaluston pyöränlaippojen osuessa kiskoihin.
jyrkät kaarteet kuluttavat kaluston pyöräkertoja toispuolisesti.
jos laituri on kaarteessa, jää laiturin ja vaunun väliin suurempi väli kuin suoralla raiteella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta paluusilmukat Wikimedia Commonsissa
South Ferryn paluusilmukka- ja laiturijärjestely.
Peter Cheyney

Reginald Evelyn Peter Southouse Cheyney (22. helmikuuta 1896 Lontoo – 26. kesäkuuta 1951 Lontoo) oli englantilainen rikoskirjailija.
Peter Cheyney tunnetaan parhaiten 1930–1940-lukujen Lemmy Caution -dekkareistaan. Kirjat olivat erittäin suosittuja Ranskassa, jossa niistä tehtiin yhteensä kahdeksan elokuvaa vuosina 1953–1965. Tunnetuin elokuvista on Jean-Luc Godardin ohjaama Lemmy Caution – piru mieheksi. Muita Cheyneyn luomia hahmoja ovat muun muassa Slim Callaghan ja Johnny Vallon.
Vaatimattomista oloista Lontoon East Endistä kotoisin ollut Cheyney osallistui 20-vuotiaana ensimmäiseen maailmansotaan. Hän haavoittui Sommen taisteluissa, jonka jälkeen Cheyney kotiutettiin luutnantiksi ylennettynä. Ennen kirjailijaksi ryhtymistään Cheyney työskenteli muun muassa lakitoimistossa ja yksityisetsivänä. Hän oli myös innokas harrastajanäyttelijä sekä lahjakas urheilija. Cheyney harrasti useita lajeja, kuten miekkailua, golfia ja judoa.
Ensimmäiset teoksensa hän julkaisi jo pian sodasta palattuaan vuonna 1916. Kaksi runokirjaa eivät kuitenkaan saavuttaneet suosiota. Ensimmäisen rikosromaaninsa This Man Is Dangerous Cheyney julkaisi vuonna 1936. Kirja sai hyvän vastaanoton ja menestys jatkui vuonna 1938 julkaistun The Urgent Hangman -teoksen myötä. Niistä saadut tulot mahdollistivat Cheyneyn luopumisen yksityisetsivän ammatistaan ja ryhtymisen päätoimiseksi kirjailijaksi.
Cheyneyn suosio kasvoi nopeasti. Toisen maailmansodan aikana hänen kirjojaan myytiin pari miljoonaa kappaletta vuosittain. Niitä salakuljetettiin Ruotsin kautta natsien miehittämiin Norjaan ja Tanskaan. Cheyneyn ruotsalainen kustantaja salakuljetti vuonna 1942 julkaistun Dark Duetin myös Pariisiin, jossa se julkaistiin välittömästi saksalaisten miehittäjien poistuttua kaupungista.
Suomessa Cheyneyn teoksia ilmestyi paljon 1950- ja 1960-luvuilla ns. kioskikirjallisuutena. Suuremmista kustantamoista niitä julkaisi Gummerus Salama-sarjassaan, joka oli yhtiön vastine WSOY:n SaPo-dekkareille. Vuonna 2000 Book Studio julkaisi Cheyneyn Lemmy Caution -novellin Siisti juttu (Nice Work, 1936) kokoelmassa Kovaksi keitetyt.
Ranskalaisten Lemmy Caution -elokuvien lisäksi Cheyneyn tuotannosta tehtiin viisi englanninkielistä elokuvaa vuosien 1937 ja 1960 välillä.
1940-luvun lopulla Peter Cheyneyn terveys alkoi heikkenemään. Vuoden 1951 aikana hän vajosi kahdesti koomaan ja kuoli Lontoossa saman vuoden heinäkuussa.
Suomennettuja teoksia

Lemmy Caution
Naiset eivät välitä (Lehtiyhtymä 1947), Naiset eivät häikäile (Viihdekirjat 1963) – Dames Don’t Care (1937)
Myrkkykukka (Gummerus 1958, 1972) – Poison Ivy (1937)
Savua ilman tulta (Gummerus 1958) – I’ll Say She Does! (1945)
Levätään vasta haudassa (Gummerus 1960) – Never a Dull Moment (1942)
Veljet, mikä tyttö (Gummerus 1962) – You’d Be Surprised (1940)
Kiinalaisia kurveja (Gummerus 1963) – Can ladies kill? (1938)
Ammu ensin Lemmy (Viihdekirjat 1963) – Don't get me wrong (1939)
Kaunottaria sotapolulla (Viihdekirjat 1963) – Your Deal, My Lovely (1941)
Tämä mies on vaarallinen (Viihdekirjat 1964) – You Can Always Duck (1943)
Slim Callaghan
Kuoleman huvipursi (Gummerus 1957) – Dangerous Curves (1939)
Naisen asein (Viihdekirjat 1964) – They Never Say When (1944)
Kerran se kirpaisee (Gummerus 1964) – It Couldn’t Matter Less (1941)
Kosto on suloinen (Vaasa Oy 1964) – Sorry You've Been Troubled (1942)
Pahempi kuin luuletkaan (Vaasa Oy 1965) – Uneasy Terms (1946)
Pahimmassa tapauksessa (Vaasa Oy 1966) – The Urgent Hangman (1938)
Läheltä piti, kultaseni (Vaasa Oy 1967) – You Can’t Keep the Change (1940)
Johnny Vallon
Hiljennä kurveissa (Gummerus 1959) – Lady, Behave! (1950)
Kuolema yllättää (Viihdekirjat 1964) – You Can Call It a Day (1949)
Selvä juttu (Vaasa Oy 1967) – Dark Bahama (1950)
Muita teoksia
Hiljaiset tappajat (Nide Oy 1957) – Counterspy Murders (1944)
Reikärauta Rene (Nide Oy 1957) – Dark Hero (1946)
Viski tekee vallattomaksi (Gummerus 1961) – Another Little Drink (1940)
Murhatuulella (Viihdekirjat 1964) – Dressed to Kill (1952)
Naiset eivät odota (Viihdekirjat 1964) – Ladies Won’t Wait (1951)
Kun kaikki tähdet sammuvat (Vaasa Oy 1965) – The Stars Are Dark (1943)
Pahimmassa tapauksessa (Vaasa Oy 1965) – Dark Wanton (1948)
Usko mitä tahdot (Vaasa Oy 1965) – Dance Without Music (1947)
Sopii yrittää (Vaasa Oy 1965) – Try Anything Twice (1948)
Kaikki tai ei mitään (Vaasa Oy 1966) – One of Those Things (1949)
Tämän saat kalliisti maksaa (Vaasa Oy 1967) – Dark Interlude (1947)
Omega (täsmennyssivu)

Omega voi tarkoittaa:
Aakkoset

oomega, kreikkalainen aakkonen
omega, (Ѡ, ѡ) varhainen kyrillisiin aakkosiin kuuluva kirjain
Tähtitiede

Omega Centauri, pallomainen tähtijoukko joka kiertää Linnunrataa
Omegasumu, avoimen tähtijoukon ja kaasusumun yhdistelmä Jousimiehen tähdistössä
Matematiikka

kulmataajuus, (tunnus  \omega \,) suure joka ilmaisee kuinka suuren kulman jokin sini-signaalin syntymistä kuvaava vektori pyörähtää aikayksikössä
ohmi, (tunnus Ω) resistanssin mittayksikkö
Tiede

omega,  \Omega  hiukkasfysiikassa baryoneihin kuuluva hadroni
Omega-rasvahapot, tyydyttymättömien rasvahappojen ryhmiä, joiden nimessä oleva numero osoittaa kaksoissidoksen sijainnin hiiliketjun päästä lukien:
Omega-3-rasvahapot
Omega-5-rasvahapot
Omega-6-rasvahapot
Omega-7-rasvahapot
Omega-9-rasvahapot
Teollisuus

Chevrolet Omega, henkilöautomalli
Lotus Omega, Lotus Carsin modifioima versio Opel Omegasta
Oldsmobile Omega, henkilöautomalli
Omega SA, kellonvalmistaja
Opel Omega, henkilöautomalli
Musiikki > Yhtyeet

Deathspell Omega, ranskalainen black metal -yhtye
Omega (yhtye), liettualainen yhtye
Omega, unkarilainen hard rock -yhtye.
Musiikki > Albumit

Omega, black metal -yhtye Azaghalin albumi vuodelta 2008
Omega, Epican albumi vuodelta 2021
Alpha and Omega, rap-artisti Bizzy Bonen kolmas studioalbumi
Omega Conspiracy, speed metal-yhtye Agent Steelin kolmas studioalbumi
Omega Telocvovim, black metal -yhtye Enochian Crescentin albumi
Kuvataiteet

Omega ja Mega-Omega, suomalaisen kuvanveistäjän Antero Toikan veistoksia
Omega I, suomalaisen modernisti Otto Mäkilän öljyvärityö vanerille
Muut

Omega 7, miaminkuubalainen antikommunistinen terroristijärjestö
Omega Pharma-Quick Step, belgialainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli
Omega Supreme, Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti
Pohjakallio

Pohjakallio on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Jussi Pohjakallio (1930–1990), valokuvaaja
K. A. Pohjakallio, entinen Petrelius (1904–1985), kirjailija
Lauri Pohjakallio (s. 1944), arkeologi, museonjohtaja
Onni Pohjakallio (1903–1965), kasvipatologi, professori
Toivo (T. A.) Pohjakallio (1901–1959), näyttelijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pierre Cailleteau

Pierre Cailleteau eli L’assurance (1655–1723) oli ranskalainen arkkitehti. Hän oli aikanaan Pariisin ylhäisön suosiossa. Lukuisissa yksityispalatseissaan (hôtels) hän pyrki väljistä huonejaoituksista mukavan kodikkaisiin vaatimattomiin mittasuhteisiin ja poikkeaa muotoilussakin akateemisista säännöistä. Hänen huomattavimpia töitään ovat: Hotel de Pussortin uudistaminen (ennen 1697); Hôtel Rivié (1704); Hôtel de Rochelaure (1722), josta tuli myöhemmin yleisten töiden ministeriö; Hôtel de Lassay (1724) Quai d’Orsayn varrella,, josta tuli myöhemmin parlamentin puheenjohtajan virka-asunto, ja Petit Bourgin linna Seinen varrella lähellä Charentonia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Cailleteau Wikimedia Commonsissa
Pahatar

Pahatar (engl. Maleficent) on Disneyn Prinsessa Ruusunen -elokuvassa esiintyvä paha musta keiju ja elokuvan roisto.
Alkuperäinen elokuva

Disneyn vuoden 1959 animaatioelokuvassa Prinsessa Ruusunen Pahatar kuvataan keijuolentona, jolla on vihertävä iho, kaksi mustaa sarvea päässään ja musta kaapu, jossa on violetteja raitoja ja hän kantaa kullanväristä sauvaa kädessään. Pahattarella on myös Diablo-niminen lemmikkikorppi, joka toimii Pahattaren apulaisena. Pahatar asuu Forbidden Fortress -nimisessä linnoituksessa ja hänellä on useita örkkiapulaisia palvelijoinaan. Pahatar on myös julistanut itsensä pahuuden ruhtinattareksi. Tässä elokuvassa hahmo on Marc Davisin piirtämä.
Pahatar ilmestyy elokuvassa prinsessa Auroran kastetilaisuuteen ja asettaa häneen kirouksen, jonka mukaan hän tulee 16-vuotissyntymäpäivänään pistämään sormensa rukin värttinään ja kuolemaan, minkä jälkeen Pahatar pakenee paikalta. Tähdetär onnistuu lieventämään kiroksen syväksi unitilaksi, josta tosirakkauden suudelma voi herättää Auroran. Myöhemmin, kun Pahatar saa selville minne Päivätär, Valotar ja Tähdetär ovat piilottaneet Auroran, hän menee tämän luokse ja huijaa tämän koskemaan värttinää varmistaen kirouksen toteutuksen. Myöhemmin Pahatar vangitsee Prinssi Phillipin linnoitukseensa estääkseen tätä herättämästä Auroraa. Päivätär, Valotar ja Tähdetär kuitenkin vapauttavat Phillipin ja muuttavat Pahattaren korpin Diablon kiveksi. Pahatar taistelee Phillipiä vastaan ja muuntautuu lohikäärmeeksi, mutta Phillip tappaa Pahattaren heittämällä Totuuden miekan tämän sydämeen, minkä jälkeen Pahatar putoaa alas kallionkielekkeeltä omaan kuolemaansa.
Maleficent’s Revenge

Romaanissa Maleficent’s Revenge kaksi vuotta tapahtumien jälkeen auringonpimennyksen seurauksena Päivättären, Valottaren ja Tähdettären taikavoimat heikentyvät, mikä saa Diablon palaamaan takaisin normaaliksi, joka lentää Pahattaren jäännösten luo ja saa herätettyä tämän henkiin Pahattaren sauvan avulla. Pahatar hyökkää Auroran linnaan ja muuttaa kaikki ihmiset kiveksi Auroraa lukuun ottamatta, koska Päivättären, Valottaren ja Tähdettären suojaloitsu suojelee Auroraa. Pahatar antaa Auroralle mahdollisuuden uhrautua rakastamiensa ihmisten puolesta, jolloin Aurora vaipuu taas syvään unitilaan, mikä palauttaa kaikki ihmiset normaaleiksi. Phillip taistelee jälleen Pahatarta vastaan tämän linnoituksessa ja saa Pahattaren lohikäärmemuodossaan puremaan myrkkyhampaillaan vahingossa omaa häntäänsä, jolloin Pahatar kuolee lopullisesti, minkä jälkeen Phillip herättää Auroran suudelmalla.
Maleficent-elokuvat

Vuoden 2014 elokuvassa Maleficent – Pahatar kerrotaan Pahattaren alkuperä. Elokuvassa hän on nuori, musta ja siivekäs keiju, joka rakastuu Stefanus-nimiseen mieheen, joka pettää hänet ja varastaa hänen siipensä. Stefanuksesta tulee kuningas, ja hän saa Aurora-nimisen tyttären. Pahatar ilmestyy kastetilaisuuteen ja kostaa kiroamalla Auroran, mutta myöhemmin itse lieventää omaa kiroustaan. Pahatar kuitenkin tutustuu varttuneeseen Auroraan, ja heidän välille syntyy ystävyyssuhde. Kun Aurora lopulta vaipuu kirouksen seurauksena unitilaan, Pahatar itse omalla rakkaudellaan Auroraa kohtaan saa kumottua oman kirouksensa. Aurora palauttaa Pahattarelle tämän siipensä, ja he yhdessä kukistivat kuninkaan, joka putoaa kuolemaansa. Pahatar kruunaa Auroran hallitsijaksi. Pahatar ja Aurora  esiintyvät myös jatko-osassa Maleficent 2: Pahan valtiatar.
Muut kuvaukset

Pahatar esiintyy Olipa kerran -sarjassa, jossa hänet kuvataan noitana, joka pystyy muuntautumaan lohikäärmeeksi. Sarjassa häntä esittää Kristin Bauer van Straten.
Descendants-elokuvasarjassa paljastuu, että Pahatar on herätetty henkiin ja vangittu Isle of the Lostille voimansa menettäneenä. Hänellä on myös Mal-niminen tytär. Pahatar asui saarella linnassaan ja hän myös muodollisesti hallitsi saarta ja komensi sen asukkaita. Kun Mal kutsuttiin Auradoniin yhdessä Evien, Jayn ja Carlosin kanssa, Pahatar antoi Malille tehtäväksi varastaa Hyvän Haltiakummin taikasauvan ja tuoda sen hänelle, jotta hän voisi poistaa saaren suojamuurin ja paeta saarelta. Myöhemmin Pahatar onnistuikin pakenemaan saarelta, kun Hyvän Haltiakummin tytär Jane teki vahingossa loitsullaan aukon suojamuuriin, jolloin Pahatar sai taikavoimansa takaisin. Pahatar hyökkäsi kuningas Benin kruunajaistilaisuuteen ja kukisti kaksinkamppailussa Hyvän Haltiakummin ja muutti läsnäolijat kiviksi. Mal kääntyi äitiään vastaan ja onnistui kukistamaan tämän muuttamalla hänet liskonkokoiseksi olennoksi, jolloin muut vapautuivat loitsusta. Tämän jälkeen Pahatar vangittiin pienikokoiseen selliin.
Pohjakalat

Punakampela (Pleuronectes platessa) Ranskassa.
Pohjakalat ovat kaloja, jotka uivat ja saavat ravintonsa järven tai meren pohjasta eli pohjavyöhykkeestä. Monet pohjakalat syövät pohjaeläimiä tai muita kaloja. Yli 1 500 metrin syvyydessä eläviä pohjakalalajeja on noin 60 000.
Suomessa pohjakaloja ovat esimerkiksi kivinilkka (Zoarces viviparus), kivisimppu (Cottus gobio), kivennuoliainen (Barbatula barbatula), rantanuoliainen (Cobitis taenia) sekä kampelakalat.
Merien pohjakaloja kalastetaan trooleilla, mikä onkin vähentänyt niiden määrää huomattavasti. Pohjakalasaaliiden määrät ovat vuodesta 1889 pudonneet 94 prosentilla.
Quizás

| Quizás Enrique Iglesias |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. syyskuuta 2002
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Enrique Iglesias, Andres Restrepo
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 45.47
 Levy-yhtiö: Universal Music Latino
muut julkaisut
| Escape 2002 | Quizás 2001 | 7 (2003) |
Singlet albumilta Quizás
 ”Mentiroso” Julkaistu: 22. heinäkuuta 2002  ”Quizás” Julkaistu: 30. syyskuuta 2002  ”Para Qué la Vida” Julkaistu: 6. tammikuuta 2003
Quizás on Enrique Iglesiasin albumi, joka nauhoitettiin vuonna 2002 Espanjassa. Laulaja voitti Latin Grammyn parhaasta lauluäänestä pop-albumilla vuonna 2003.