stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevan kisat 1980
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Riitta Vesanen | 12,13 | Margareetta Honkaharju | 12,29 | Nina Wikman | 12,41 |
| 200 m | Pirjo Häggman | 23,67 | Barbro Ahonen | 24,49 | Margareetta Honkaharju | 25,19 |
| 400 m | Pirjo Häggman | 52,21 | Barbro Ahonen | 54,53 | Leena Kostiainen | 55,99 |
| 800 m | Yvonne Hannus | 2.04,15 | Irene Lusikka | 2.05,68 | Kaisa Ylimäki | 2.06,69 |
| 1 500 m | Aila Virkberg | 4.25,57 | Irene Lusikka | 4.25,69 | Marjo-Riitta Lakka | 4.25,81 |
| 3 000 m | Tuija Toivonen | 9.21,05 | Helena Heikkinen | 9.21,59 | Marjo-Riitta Lakka | 9.27,89 |
| Maraton | Tuija Toivonen | 2.46.23 | Sinikka Kiippa | 2.50.05 | Ulla Heiskanen | 2.51.48 |
| 100 m aidat | Lena Spoof | 13,57 | Tiina Lindgren | 13,76 | Eija Ristola | 14,44 |
| 400 m aidat | Tuija Helander | 59,47 | Hannele Parkkonen | 59,91 | Raili Tahvanainen | 60,17 |
| Korkeushyppy | Minna Vehmasto | 184 | Anita Erämies | 178 | Leena Leppäkangas | 175 |
| Pituushyppy | Leena Pylkkänen | 588 | Anna-Leena Tirronen | 576 | Tarja Koskelo | 576 |
| Kuulantyöntö | Tuula Kivi | 16,67 | Satu Sulkio | 14,94 | Ulla Lundholm | 14,67 |
| Kiekonheitto | Ulla Lundholm | 60,16 | Sinikka Salminen | 54,70 | Marja-Leena Larpi | 51,64 |
| Keihäänheitto | Tiina Lillak | 61,02 | Sisko Kopiloff | 58,18 | Tuula Laaksalo | 56,18 |
| Viisiottelu | Anne Kyllönen | 3969 | Tellervo Pakarinen | 3802 | Soili Huotari | 3677 |
Eetu Rantala

| Eetu Rantala |
| --- | --- |
 Eetu Rantala (toinen oikealta) voitti 100 metrin Suomen-mestaruuden Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eetu Werneri Rantala
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Oulainen, Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  176 cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Oulun Pyrintö
Valmentaja:  Jukka Vähäkangas
Ennätykset:  100 m: 10,30 s (Lahti 2014) 200 m: 21,08 s (Kuopio 2014) 
 Tietolaatikko päivitetty 18.12.2018 
Eetu Werneri Rantala (s. 5. kesäkuuta 1993 Oulainen) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Oulun Pyrintöä ja häntä on valmentanut vuodesta 2008 Jukka Vähäkangas. Vuosina 2015–2018 hän edusti Pudasjärven Urheilijoita ja sitä ennen Oulun Pyrintöä.
Ura

Ennen siirtymistä pikajuoksuun Rantala harrasti jalkapalloa, uimahyppyjä ja pesäpalloa.
Ura > SM-kisat

Rantala voitti alle 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 2011 ja 2012 sekä sisäradoilla 60 metrillä vuonna 2012. Alle 23-vuotiaiden SM-hallikisoissa hän voitti 60 metriä vuosina 2013 ja 2014 sekä 200 metriä vuonna 2014. 15. kesäkuuta 2014 Lahden Eliittikisoissa Rantala juoksi 100 metrillä alle 23-vuotiaiden Suomen ennätyksen ja kautta aikain neljänneksi parhaan suomalaisajan 10,30 s.
Kalevan kisoissa 2014 Rantala voitti SM-kultaa sekä 100 että 200 metrillä ja vuonna 2018 hän voitti 100 metrilä. Kalevan kisoissa 2013 hän oli 100 metrillä toinen. Sisäratojen SM-kilpailuissa Rantala voitti 200 metrillä kultaa 2014 ja pronssia 2017 sekä 60 metrin juoksussa hopeaa 2013 ja pronssia 2014, 2018 sekä 2019.
Aikuisten maaottelussa Rantala kilpaili ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 2011. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, jonka juoksu hylättiin. Alle 18-vuotiaiden maaottelussa hän sijoittui 100 metrillä toiseksi Espoossa 2010. Hän voitti hallimaaottelussa 60 metriä 2014 ja 2017.
Ura > Arvokisat

Rantalan ensimmäiset aikuisten arvokisat olivat Helsingin EM-kilpailut 2012, joissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,73 s.
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 Rantala selviytyi 100 metrillä välieriin. Hän eteni välieriin 100 metrillä Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ja 60 metrillä  Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän juoksi 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi SE-ajalla 38,92. Joukkue oli parantanut maan ennätystä jo alkuerissä aikaan 39,11.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,30 | Lahti | 15. kesäkuuta 2014 |
| 200 m | 21,08 | Kuopio | 3. elokuuta 2014 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 6,70 | Oulu Tampere | 29. tammikuuta 2017 11. helmikuuta 2017 |
| 200 m | 21,25 | Helsinki | 16. helmikuuta 2014 |
Lähde
Taipaleen taistelu

Taipaleenjoki etelästä nähtynä. Joki virtaa vasemmalta Suvannosta ja kiertää kuvassa näkyvän Koukunniemen ja kääntyy sitten oikealle kohti Laatokkaa.
Taipaleenjoella Karjalankannaksella Viipurin läänin Metsäpirtin pitäjässä käytiin talvisodan (30.11.1939–13.3.1940) ratkaisevia taisteluita joulukuusta 1939 helmikuuhun 1940 ja myös jatkosodan (25.6.1941–19.9.1944) taisteluita kesällä 1944.
Talvisodassa suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Taipaleenjoelle. Rintamavastuu alueella kuului kolmannen armeijakunnan 10. divisioonalle. Tämä 10.Divisioona käsitti 14 000 miestä, mutta itse taisteluihin osallistui vain kolme rykmenttiä: Jalkaväkirykmentti 28 (JR28) Taipaleessa, vahvennusjoukkoina kesken taistelujen saapunut JR23 sekä JR30 Kirvesmäen alalohkolla 11.12 alkaen. Nämä jalkaväkirykmentit koostuivat yhteensä noin 9 000 miehestä. Neuvostoliittolaisista Taipaleen taisteluihin osallistui 7.Armeijan Oikea Ryhmä, eli kolme divisioonaa: 49.D, 142.D ja 150.D. 49.Divisioonan vahvuus oli 16 200 miestä ja kahden muun suunnilleen yhtä paljon.
Suomen joukot kykenivät pitämään rintaman Taipaleenjoessa koko talvisodan loppuun asti. Taipaleen taistelu oli yksi talvisodan ensimmäisistä merkittävistä torjuntavoitoista, ja suomalaissotilaiden itsevarmuus ja luotto omiin kykyihin kasvoi kaikilla sodan rintamilla tuloksekkaiden torjuntavoittojen ansiosta. Suomalaisten asemiin ammuttiin kovimpina taistelupäivinä 15 000 kranaattia päivässä, ja merkittävästä materiaali- ja miesalivoimasta huolimatta neuvostojoukot onnistuttiin lyömään kerta toisensa jälkeen takaisin.
Muistomerkki Taipaleenjoen kenttähautausmaalla.
Taipaleenjoki laskee Suvannonjärvestä Laatokkaan. Mannerheim-linja seurasi vesistöä.
Taipaleella sijaitsi osa Mannerheim-linjaa ja myös osa Viipurin–Kuparsaaren–Taipaleen eli VKT-linjaa. Linja seurasi Vuoksen lasku-uoman muodostavaa Suvannonjärveä ja siitä Laatokkaan laskevaa Taipaleenjokea. Suvanto ja juoksullaan mutkan tekevä Taipaleenjoki muodostavat väliinsä etelään työntyvän Koukkuniemen. Niemi oli alueen puolustuksen kannalta ongelmallinen, koska sen alue oli tasaista ja suojatonta. Toisaalta, jos puolustus olisi järjestetty niemen juureen, olisi neuvostoliittolaisille jouduttu antamaan monta kilometriä maata ilmaiseksi.
Merkittävimmät taistelupaikat olivat Taipaleenjoen pohjoisrannalla olevat Terenttilä ja Kirvesmäki.
HMS Montrose (F236)

| Montrose |
| --- | --- |
 HMS Montrose

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Scotstoun
Kölinlasku:  1. marraskuuta 1989
Laskettu vesille:  31. heinäkuuta 1992
Palveluskäyttöön:  2. kesäkuuta 1994
Poistui palveluskäytöstä:  17. huhtikuuta 2023
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t
Pituus:  133 m
Leveys:  16,1 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  2 x Rolls-Royce Spey SM1A -kaasuturbiinia (23 190 kW) Risteilymoottori: 4 x GEC-Alsthom Paxman Valenta 12CM yht. 2 980 kW
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  185
Aseistus
Aseistus:  1 x GWS26 Sea Wolf 2 x Boeing Harpoon 2 x kaksiputkista 324 mm sukellusvenetorpedoputkea Stingray-torpedoille 1 x 4,5" Mk.8 2 x 30 mm DS30M 2 x Minigun 4 x GPMG-konekivääriä 1 x Westland Lynx HMA8
HMS Montrose (viirinumero F236)  oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 11. heinäkuuta 1988 Scotstounista Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1989. Se laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1992 ja otettiin palvelukseen 2. kesäkuuta 1994.
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Montrose (F236)
Vuonna 1993 alus vieraili Dundeessa. Se oli Falklandilla vartioaluksena lokakuuhun 1996, minkä jälkeen alus osallistui Naton tehtäviin. Alkuvuodesta 2002 alus palasi Falklandille tehtävän nimen vaihduttua Atlantin partio-osasto (Etelä):ksi (engl. Atlantic Patrol Task (South)). Matkan aikana aluksen sukeltajat vaihtoivat Falklandin sodassa uponneen HMS Antelopen sotalipun. Montrosen palattua Britteinsaarille alus siirrettiin modernisoitavaksi, mikä päättyi tammikuun alussa 2004.
Alus oli 2014-2017 Babcock Internationalin Frigate Refit Complexin tiloissa Devonportissa modernisoitavana. Tammikuussa 2020 alus oli Persianlahdella.
Alus palasi joulukuussa 2022 Devonportiin oltuaan lähes neljä vuotta Lähi-idässä. Se poistettiin palveluksesta 17. huhtikuuta 2023.
Käännös suomeksi
DES

DES-salausjärjestelmän F-funktio.
DES (engl. Data Encryption Standard) on Yhdysvalloissa liittovaltion standardiksi 1976 valittu salausmenetelmä, jota on käytetty laajasti ympäri maailmaa. Siitä kehitettyjä algoritmeja (kuten 3DES) on edelleen käytössä. DES on symmetrinen lohkosalain. Lohkon pituus on 64 bittiä, ja avaimen efektiivinen pituus 56 bittiä. Menetelmä tunnetaan ANSI standardissa nimellä DEA (engl. Data Encryption Algorithm) ja ISO standardoinnissa nimellä DEA-1.
DES-algoritmia ei voida nykyään pitää turvallisena. EFF:n vuonna 1998 rakentama 250 000 yhdysvaltain dollarin arvoinen laitteisto mursi salauksen väsytyshyökkäyksellä alle kolmessa vuorokaudessa. Sittemmin DES-salaus on murrettu läpikäymällä koko avainavaruus väsytyshyökkäyksellä alle 24 tunnissa. Lisäksi analyysit ovat paljastaneet algoritmissa muita heikkouksia, jotka mahdollistavat salauksen murron väsytyshyökkäystäkin nopeammin, mutta niiden käyttäminen hyökkäykseen ei välttämättä ole käytännöllistä.
DES -algoritmista kehitettyä 3DES -algoritmia ei voida myöskään pitää enää turvallisena.
DES-algoritmin standardoitu seuraaja vuodesta 2002 lähtien on ollut AES (engl. Advanced Encryption Standard).
DES vedettiin virallisesti pois vuonna 2005 vaikka 3DES vielä säilyikin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DES Wikimedia Commonsissa
| n k Kryptografiset algoritmit |
| --- | --- |
Symmetrinen salaus:  3-DES  AES  AES-GCM  Blowfish  CAST-128  CAST-256  DES  GOST  IDEA  RC2  RC4  RC5  RC6  Salsa20  Skipjack  Twofish 
Julkisen avaimen salaus:  Diffie–Hellman  ElGamal  RSA 
Kryptografiset tiivisteet:  MD2  MD4  MD5  SHA-0  SHA-1  SHA-2  SHA-3  BLAKE  BLAKE2  BLAKE3 
Salausprotokollat:  CCMP  TKIP  TLS  WEP  WPA 
Viestin todennuskoodit:  HMAC  CMAC  GMAC  Poly1305  SipHash 
Digitaaliset allekirjoituskoodit:  DSA  ECDSA  EdDSA  X.509 
Lohkosalaus:  Feistel-salaus  Lai–Massey salaus 
Muuta:  Elliptisen käyrän salaus  Hilapohjainen salaus  Kvanttiturvallinen salaus 
Luettelo salausalgoritmeista
Leningradin koodeksi

Leningradin koodeksin kansilehti
Leningradin koodeksi (Codex Leningradensis, Codex L), josta joskus käytetään myös nimeä Pietarin koodeksi (Codex Petropolitanus) on vuosien 1008–1010 aikana kopioitu käsikirjoitus heprealaisesta raamatusta. Käsikirjoitusta säilytetään Venäjän kansalliskirjastossa, joka suosii nimitystä Leningradin koodeksi. Kirjastossa käsikirjoitus on indeksoitu kokoelmiin sen edellisen omistajansa mukaan nimellä Firkovitsh B19 A.
Leningradin koodeksi on vanhin tunnettu kokonaisen heprealaisen raamatun sisältävä hepreankielinen käsikirjoitus. Aleppon koodeksi on lähes sata vuotta vanhempi, mutta se ei ole säilynyt kokonaisena. Leningradin koodeksia on käytetty pohjana nykyiselle viralliselle juutalaiselle raamatuntekstille ja myös lähes kaikki uudet englanninkieliset Vanhan Testamentin käännökset pohjautuvat tähän käsikirjoitukseen.
Tekstinäyte Leningradin koodeksista, Neljäs Mooseksen kirja 10:35–36
Historia

Käsikirjoituksen kirjoitusajankohta on merkitty koodeksiin usealla tavalla. Tekstin mukaan kirjoitusajankohta on perinteisen juutalaisen ajanlaskun mukaan vuonna 4770 ja  islamilaisen ajanlaskun mukaan vuonna 399. Lisäksi kirjoitusajankohta määritetään muutamien historiallisten tapahtumien perusteella: 940 vuotta  toisen temppelin tuhoutumisen jälkeen, 1 319 vuotta kreikkalaisten vallan päättymisen jälkeen ja 1 444 vuotta kuningas Joojakim:in maanpaon jälkeen. Nykytietämyksen mukaan annetut aikamääreet eivät täysin täsmää keskenään, mutta kaikki aikamääreet Joojakimin maanpakoa lukuun ottamatta kuitenkin sijoittuvat vuosille 1008–1010. Joojakimin maanpako tapahtui todennäköisesti jo 1607 vuotta ennen Leningradin koodeksin kirjoittamista. 163 vuoden virhe voi johtua joko koodeksin kirjurin laskuvirheestä tai nykytutkijoiden vääristä tekstitulkinnoista.
Koodeksiin tehtyjen merkintöjen mukaan koodeksi on kirjoitettu Kairossa, Egyptissä. Koodeksilla oli vain yksi kirjuri, Samuel ben Jaakob, joka kirjoitti konsonantit, vokaalimerkinnät sekä masoreettiset kommentit. Merkintöjen mukaan kirjuri käytti lähteenään käsikirjoitusta, jonka oli kirjoittanut Aaron ben Asher. Erityisesti vokaalimerkkejä on korjailtu kirjoittamisen jälkeen huomattavan paljon. Todennäköisesti korjausten tarkoitus on ollut tehdä käsikirjoituksesta enemmän ben Asherin tekstityylisuunnan mukainen.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1984

Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1984 Turussa 11.-12. tammikuuta. Kilpailut olivat avoimet eli myös ulkomaiset urheilijat saivat osallistua. Moniotteluiden mestaruuksista kilpailtiin Lahdessa ja Vierumäellä 18.-19. helmikuuta.
Sisäratojen Suomen ennätystuloksiin ylsivät Mikko Levola korkeushypyssä, Kaisa Ylimäki 800 metrillä ja Marjo-Riitta Lakka 1 500 metrillä.
Tulokset > Miehet

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m |    Jouko Hassi | 6,79 |    Ari Salonen | 6,82 |    Per-Ola Olsson | 6,89 |
| 200 m |    Jouko Hassi | 22,06 |    Juha Pyy | 22,11 |    Ari Salonen | 22,28 |
| 400 m |    Ulf Sedlacek | 48,91 |    Mauri Siekkinen | 49,10 |    Jaakko Kemola | 49,38 |
| 800 m |    Ilkka Äyräväinen | 1.54,53 |    Heino Lipsanen | 1.54,86 |    Antti Pihlakoski | 1.55,14 |
| 1 500 m |    Ilkka Äyräväinen | 3.47,08 |    Antti Loikkanen | 3.47,29 |    Mika Maaskola | 3.47,57 |
| 3 000 m |    Martti Vainio | 7.55,84 |    Hannu Okkola | 8.06,14 |    Juhani Holopainen | 8.07,23 |
| 5 000 m |    Tommy Ekblom | 14.02,56 |    Hannu Okkola | 14.06,74 |    Juhani Holopainen | 14.07,65 |
| 60 m aidat |    Reijo Byman | 7,89 |    Kari-Pekka Lax | 7,97 |    Hannu Pärssinen | 8,03 |
| korkeushyppy |    Mikko Levola | 223 SE |    Erkki Niemi | 220 |    Seppo Haavisto | 214 |
| seiväshyppy |    Kimmo Pallonen | 545 |    Asko Peltoniemi | 545 |    Antti Kalliomäki | 520 |
| pituushyppy |    Jarmo Kärnä | 770 |    Pentti Raitanen | 768 |    Anders Hoffström | 761 |
| kolmiloikka |    Markku Rokala | 16,23 |    Jouko Niva | 15,97 |    Heikki Herva | 15,46 |
| kuulantyöntö |    Olli Kanervisto | 18,41 |    Tapio Kuusela | 18,20 |    Jari Kuoppa | 18,12 |
| seitsenottelu |    Kari-Pekka Lax | 5679 |    Pauli Peltoniemi | 5153 |    Pasi Mäenpää | 5097 |
Tulokset > Naiset

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m |    Linda Haglund | 7,40 |    Lena Möller | 7,47 |    Margareetta Honkaharju | 7,57 |
| 200 m |    Anne-Elina Palonen | 24,99 |    Riitta Vesanen | 25,05 |    Susanna Bergman | 25,10 |
| 400 m |    Riitta Vesanen | 56,13 |    Monica Strand | 56,84 |    Anna-Leena Tirronen | 57,72 |
| 800 m |    Kaisa Ylimäki | 2.06,13 SE |    Irene Marttila | 2.08,56 |    Teija Virkberg | 2.10,84 |
| 1 500 m |    Marjo-Riitta Lakka | 4.17,32 SE |    Irene Marttila | 4.22,48 |    Tuija Toivonen | 4.26,20 |
| 3 000 m |    Sirkku Kumpulainen | 9.21,35 |    Kristiina Iisakkila | 9.38,51 |    Erja Ervonen | 9.46,05 |
| 60 m aidat |    Paula Keihäskoski | 8,57 |    Eva Tillberg | 8,60 |    Saila Purho | 8,62 |
| korkeushyppy |    Susanne Lorentzon | 182 |    Kristiina Nordström | 182 |    Ringa Ropo | 179 |
| pituushyppy |    Anna-Maija Bryggare | 604 |    Christina Sundberg | 600 |    Arja Jussila | 600 |
| kuulantyöntö |    Asta Hovi | 16,25 |    Satu Sulkio | 15,54 |    Heather Kuusela | 13,85 |
| viisiottelu |    Mirja Järvenpää | 4159 |    Tiina Tuononen | 3900 |    Ragne Backman | 3808 |
Susiluola

| Susiluola |
| --- | --- |
 Susiluolan aidattu suuaukko.
Sijainti
 Susiluola
Koordinaatit:  62.3028818°N, 21.6608659°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Kristiinankaupunki
Ajanjakso:  kivikausi
Pinta-ala:  n. 400 m²
Aiheesta muualla
  Susiluola Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Susiluola on muinaisjäännös, joka sijaitsee Kristiinankaupungissa entisen Lapväärtin kunnan alueella, pääosin Karijoen kunnan omistamalla maalla. Luolaksi kutsuttu kallionrako on saanut nimensä sijaintipaikkansa Susivuoren mukaan. Susiluolaa pidettiin 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa mahdollisena paleoliittisenä asuinpaikkana. Nykyään tulkintaa pidetään kiistanalaisena.lähde?
Luola

Luolan pinta-alaksi on arvioitu 400 neliömetriä, mutta osa siitä on maakerrosten täyttämää. Luola on syntynyt kallion vaakarakoon rapautumisen seurauksena, ja sen iäksi on arvioitu yli 2,6 miljoonaa vuotta. Eri aikakausien merenpinnan korkeusvaihtelut ovat muodostaneet luolaan kuusi eri-ikäistä sorakerrosta. Niistä vanhimmat ovat satoja tuhansia vuosia vanhoja.lähde? Turvallisuussyistä yleisöllä ei ole pääsyä Susiluolan sisälle.
Tutkimus

Ensimmäiset löydökset luolasta tehtiin vuonna 1996, kun sitä oltiin tyhjentämässä matkailukohteeksi. Seuraavana vuonna Museovirasto, Geologian tutkimuskeskus ja Helsingin yliopisto aloittivat yhteistyössä kaivaukset.
Luolasta löydetyt karkeat, käteen sopivat kiviesineet herättivät toiveita siitä, että ne olisivat ihmisen esi-isän tai lähisukulaisen valmistamia viimeistä jääkautta edeltävältä ajalta. Eräät kivilöydöt on tulkittu kivityökaluiksi ja niiden valmistamisessa muodostuneeksi kivijätteeksi eli iskoksiksi. Luolasta on myös esitetty löytyneen nuotion pidon jälkiä. Museovirasto ilmoitti kuitenkin myöhemmin, että hiileksi luultu löytö oli luultavasti mangaania.
Luolassa on esitetty eläneen neanderthalinihminen joko noin 70 000 vuotta sitten tai vielä aikaisemmin 130 000–120 000 vuotta sitten Eem-interglasiaalin aikaan. On myös esitetty, että 1,5 metrin korkuinen luola olisi sopinut jollekin neanderthalinihmistä lyhyemmälle lajille. Tutkimuksen alkuvaiheessa vuonna 1997 keskusteltiin siitä, voisivatko löydöt olla yli 250 000 vuoden takaa. Vuosina 1999–2005 aineistoon tutustuneet tutkijat tukivat tulkintaa siitä, että löydökset ajoittuisivat keskipaleoliittisen Mousterien-kompleksin piiriin.
Jos tulkinnat löydöksistä pitäisivät paikkansa, Susiluola olisi ainoa mannerjään peittämä paikka Fennoskandiassa, josta on löydetty ihmistoiminnan jälkiä ajanjaksolta ennen jäätiköitymistä. Tulkinnan mukaan luola on Suomen ainoa paleoliittista eli vanhinta kivikautta edustava muinaisjäännös. Viimeinen, kolmivuotinen tutkimushanke päättyi vuonna 2006, ja viimeiset tutkimustulokset luolasta on julkaistu vuonna 2013.
Tutkimustulosten arvostelu

Löydöistä on kiistelty, ovatko ne ihmisen vai luonnon muovaamia. Arvostelijoiden mukaan kivistä ei ole havaittavissa merkkejä iskemisestä ja luolan lattia on muovautunut joko eläinten tallaamana tai veden vaikutuksesta. Kiistassa ei ole päästy yksimielisyyteen ja suuri osa arkeologeista välttelee keskusteluun osallistumista. Ongelma paleoliittisen asutuksen todistamisen puolesta ovat kivien vähäinen määrä ja se, että valmistusjätteeksi tulkittu kivimateriaali voi olla myös paineen tai putoilevien kivien voimasta syntynyttä.
Neanderthalilaishypoteesia koskeva keskustelu

Susiluolan tyhjentäminen maamassoista alettiin vuonna 1996. Geologian tutkimuskeskuksen geologi Heikki Hirvas kiinnitti huomiota kiviin, joissa oli lohkeamapintoja. Museoviraston tutkija Hans-Peter Schulz piti niitä ihmisen aikaansaamina, jolloin kivien täytyisi olla neanderthalilaisihmisten muotoilemia. Tutkimuksia tehtiin tämän hypoteesin pohjalta, ja hankkeelle haettiin huomattavaa julkisuutta. Arkeologi Christian Carpelan arvosteli sitä, että tulosten annettiin jokseenkin ongelmattomasti ja yhtäpitävästi todistavan neanderthal-ihmisten läsnäolosta luolassa 130 000–100 000 vuotta sitten ja sitä, että tutkimus aloitettiin, vaikka sille ei Suomessa ollut arkeologista asiantuntemusta. Kiistely henkilöityi, siihen sekoittuivat henkilösuhteet ja virantäytöt sekä Museoviraston viestintä ja uskottavuus. Osa keskustelusta käytiin tieteellisissä lehdissä ja osa sanoma- ja tieteellisissä aikakauslehdissä.
Neanderthalilaishypoteesia koskeva keskustelu > Kivet

Hirvas toimitti ensimmäiset kivet Museoviraston arkeologisen osaston yli-intendentille Paula Purhoselle. Hän näytti kivet arkeologian professori Ari Siiriäiselle, joka kävi tutustumassa luolaan ja totesi myöhemmin, että esine ei ole ihmisen tekemä. Geologian tutkimuskeskuksen geologi Kari Kinnunen kertoi, että hänestä kivet näyttivät luonnostaan hajonneilta. Kinnunen kävi myös tutkimassa löytöjä Kansallismuseossa ja arvioi Museoviraston erehtyneen.
Neanderthalilaishypoteesia koskeva keskustelu > Tausta

Epäilyihin vaikutti myös niin sanottu Varikkoniemen tapaus. Schultz oli Purhosen tuella tutkinut Hämeenlinnassa rautakautista asuinpaikkaa. Viikinkiaikaisiksi tunnistetut satamavallit paljastuivat kuitenkin 1920-luvun rakennelmiksi ja rautaesineet hevosenkengän nauloiksi. Arkeologian professori Jussi-Pekka Taavitsainen piti Susiluolaa vain uutena osoituksena tarkoitushakuisesta arkeologiasta. Samaa tulkintaa esitti arkeologi Heikki Martiskainen. Myöskään emeritusprofessori Joakim Donner ei vakuuttunut.