Sulkasato
Sulkasadon ajoittuminen

Sulkasadon alkamista säätelevät muun muassa kilpirauhas- ja sukupuolihormonit. Pesivillä aikuisilla linnuilla se alkaa usein jo haudonnan aikana (esimerkiksi kyyhkyt, petolinnut). Tavallisempaa on, että sulkasato alkaa pesimäkierron päätyttyä, Suomessa keski- tai loppukesällä. Tämä on niin sanottu postnuptiaalinen eli pesinnän jälkeinen sulkasato. Sulkasato on linnulle rasittava toimenpide, pitäähän sen muutamassa viikossa kasvattaa useinkin koko höyhenpukunsa uudelleen. Höyhenet ovat keratiinia, valkuaisainetta, samaa ainetta mitä ovat esimerkiksi kynnet, karvat ja hiukset, ja lintujen ravinnon on siksi oltava riittävän valkuaispitoinen. Tavallista onkin, että myös siemensyöjät siirtyvät osaksi käyttämään eläinravintoa (hyönteisiä ja muita selkärangattomia) sulkasadon ajaksi.
Sulkien vaihto eli sulkiminen tapahtuu aina samassa rytmissä. Hormonitoiminnan vaikutuksesta höyhentuppi löystyy, jolloin kulunut sulka/höyhen irtoaa. Esimerkiksi lähes kaikilla varpuslinnuilla tämä tapahtuu seuraavassa järjestyksessä: käsisiiven sisin sulka (keskellä siipeä) irtoaa ensin, sen jälkeen edeten kohti siiven ulkoreunaa; samoihin aikoihin irtoaa uloin kyynärsulka (myös siiven keskellä), edeten kohti siiven sisäreunaa. Uuden sulan kehitys alkaa välittömästi irtoamisen tapahduttua. Tertiaalit vaihtuvat nopeammin kuin sisimmät kyynärsulat. Niiden tehtävänä on suojata kyynärsulkia liialta kulumiselta. Aktiivisimmassa vaiheessa siivessä on muutama vanha sulka, muutama täysimittainen uusi sulka, pari-kolme puuttuvaa sulkaa, ja lukuisia eri kasvuvaiheessa olevia sulkia (varpuslinnun siivessä on 9-10 käsisulkaa, 6 kyynärsulkaa ja 3-5 tertiaalia eli yhteensä 18-21 sulkaa). Varpuslintujen siipisulkasato kestää noin 30–90 päivää, keskimäärin noin 50 päivää.
Pyrstösulkien vaihtumisjärjestys on kirjavampaa. Varpuslinnuilla on 12 pyrstösulkaa, ja tavallisesti irtoavat ensimmäiseksi keskimmäiset sulat. Monilla lajeilla putoavat kaikki pyrstösulat kerralla. Yksilöllistäkin vaihtelua esiintyy. Pyrstö vaihtuu suunnilleen samaa tahtia kuin siipisulatkin, tosin tavallisesti pyrstö on jo kokonaan uusi silloin, kun siivessä on vielä joitakin sulkia kasvamassa.
Höyhenpeitteen ja peitinhöyhenten sulkasato tapahtuu samaan aikaan kuin sulkien. Vaihtumisjärjestys ja intensiteetti vaihtelevat suuresti. Tavallista on, että lintu pudottaa kaikki siiven yläpeitinhöyhenet kerralla. Ruumiinhöyhenet vaihtuvat siten, että linnulla on jatkuvasti riittävä höyhenpeite lämmönhukan estämiseksi ja lajituntomerkkien havaitsemiseksi. Höyhenpeitteen sulkasato päättyy hieman myöhemmin kuin sulkien.
Nuorilla linnuilla on postjuvenaalinen sulkasato, joka alkaa tavallisesti 1,5-2 kuukauden iässä. Siinä vaihtuu pääosa höyhenpeitteestä ja peitinhöyhenistä. Monet lajit vaihtavat lisäksi pyrstösulkia, joko kaikki tai osan niistä. Siipisulkia vaihtuu harvoilla lajeilla, ja niilläkin yleensä vain yksittäisiä. Monien pitkän matkan muuttolintujen sekä nuoret että vanhat yksilöt sulkivat täydellisesti talvehtimisalueella.
Isoilla lokeilla sulkasato on monimutkainen ja pitkävaiheinen. Päiväpetolintujen sulkasato vaihtelee lajikohtaisesti. Vanhoilla sorsalinnuilla on täydellinen sulkasato kesällä. Ne saattavat olla silloin täysin lentokyvyttömiä. Vanhoilla kahlaajilla sulkasato alkaa usein jo pesimäalueella, mutta se keskeytyy syysmuuton ajaksi, ja uusi höyhenpuku valmistuu vasta talvehtimisalueella.