stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HC Kilppari
Aiheesta muualla

HC Kilppari Facebook
HC Kilppari Instagram
HC Kilppari Twitter
HC Kilppari Youtube
HC Kilppari palautti maahockeyvaltikan Turkuun 15.9.2018 Turun Sanomat
Maahockeyn SM-kultaa Turkuun (Arkistoitu – Internet Archive) 13.9.2015 Turun Sanomat
| n k Maahockeyn Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1951: Hämeenlinnan Pallokerho  1952: Hämeenlinnan Pallokerho  1953: Nuijamiehet  1954: Hämeenlinnan Pallokerho  1955: Nuijamiehet  1956: Nuijamiehet  1957: Nuijamiehet  1958: Huovit  1959: Huovit  1960: Huovit  1961: Nuijamiehet  1962: Ei pelattu  1963: Nuijamiehet  1964: Nuijamiehet  1965: Nuijamiehet  1966: Ei pelattu  1967: Työväen Mailapojat  1968: Huovit  1969: Nuijamiehet  1970: Huovit  1971: Huovit  1972: Huovit  1973: Huovit  1974: Huovit  1975: Huovit  1976: Huovit  1977: Huovit  1978: Huovit  1979: Huovit  1980: Huovit  1981: Huovit  1982: Huovit  1983: EsU HC  1984: EsU HC  1985: EsU HC  1986: EsU HC  1987: Espoo HC  1988: Espoo HC  1989: Espoo HC  1990: Hämeenlinnan Tiikerit  1991: Espoo HC  1992: Hämeenlinnan Tiikerit  1993: Espoo HC  1994: Espoo HC  1995: Espoo HC  1996: Espoo HC  1997: HT-85  1998: HT-85  1999: HT-85  2000: HT-85  2001: HT-85  2002: HT-85  2003: HT-85  2004: HT-85  2005: HT-85  2006: ABC-Team  2007: HT-85  2008: Seinäjoki United  2009: ABC-Team  2010: Seinäjoki United  2011: Seinäjoki United  2012: Seinäjoki United  2013: HC Kilppari  2014: HC Kilppari  2015: HC Kilppari  2016: HC Kilppari  2017: Seinäjoki United  2018: HC Kilppari  2019: HC Kilppari  2020: HC Kilppari  2021: Vantaa HC  2022: HC Kilppari  2023: Warriors HC 
| n k Maahockeyn SM-sarja |
| --- | --- |
Joukkueet (2024):  HT-85  HC Kilppari  Vantaa HC  Warriors HC 
Maahockeyn ratkaiseva SM-finaaliottelu HC Kilppari vs United (13.9.2015, Parkin kenttä Turku).
Sisähockeyn miesten SM-sarja: HC Kilppari vs. ABC-Team 5-1 (2-1) (3.1.2016 Samppalinnan Palloiluhalli, Turku).
Košice

| Košice |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Košice
 Koordinaatit: 48°43′0″N, 21°15′0″E 
Valtio:  Slovakia
Alue (kraj):  Košicen alue
Piiri:  Košice 1-4
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jaroslav Polaček
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  237,63 km²
Korkeus:  208 m
Väkiluku (2019):  238 593
 – Väestötiheys:  963 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  040 00
Suuntanumero(t):  +421-55
 
 www.košice.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Košice (saks. Kaschau, unk. Kassa, lat. Cassovia, puol. Koszyce) on Slovakian toiseksi suurin kaupunki, ja siellä oli vuonna 2019 hieman vajaa 240 000 asukasta. Se sijaitsee maan itäisessä osassa Hornádjoen laaksossa Tatran kaakkoispuolella. Košice on Košicen alueen (kraj) pääkaupunki sekä itäisen Slovakian kulttuurinen ja teollinen keskus. Košice oli toinen Euroopan kulttuuripääkaupungeista 2013.
Košicessa sijaitseva Pyhän Elisabetin katedraali on Slovakian suurin kirkko.
Mlynská ulica -katu on osa Košicen historiallista keskusta
Košicen keskustaa kesällä 2007
Maantiede

Košice sijaitsee Slovakian itäosassa lähellä kolmen valtion rajaa. Sieltä on Unkarin rajalle 20 kilometriä, Ukrainan rajalle 80 kilometriä ja Puolan rajalle 90 kilometriä. Kaupunki on rakennettu leveään Hornádjoen laaksoon, jonka länsipuolella kohoavat Slovakian malmivuoret ja itäpuolella Slanskévuoret. Kaupunki on noin 208 metriä merenpinnan yläpuolella. Slovakian kaupungin pinta-ala on 237,63 neliökilometriä. Siitä maatalousmaata on 37,5 prosenttia.
Historia

Košice mainitaan ensimmäisen kerran kaupunkina 1241 ja Unkarin kuninkaallisena kaupunkina 1290.lähde? Keskiajalla se on merkittävä markkinapaikka Puolan, Unkarin ja Venäjän välisen kauppatien varrella. Se oli myös tuolloisen Pohjois-Unkarin keskuspaikka, ja sen asema oli koko Unkarin valtakunnassa tärkeä: se sai markkinaoikeudet, tullivapauden ja kuninkaallisen vapaakaupungin statuksen 1347, jolloin se kohosi Budan jälkeen valtakunnan tärkeimmäksi kaupungiksi. 1369 se sai ensimmäisenä Unkarin kaupunkina oikeuden käyttää vaakunaa.
Uskonpuhdistuksen ja vastauskonpuhdistuksen aikana kaupungilla oli tärkeä strateginen merkitys, ja sen omistajuudesta käytiin kiivasta kamppailua, kunnes 1600-luvun katolilaisuus palautettiin lopullisesti. Košicen porvarit olivat pitkään enimmäkseen saksalaisia, mutta unkarilaisten osuus kasvoi vähitellen. 1700-luvulla slovakit kuitenkin muodostivat jo enemmistön kaupungin väestöstä. Košice oli silti valistuksen kaudella ja kansallisen heräämisen aikana 1800-luvulla unkarilaisten toinen henkinen pääkaupunki. 1776 siellä aloitti toimintansa Academia Regia Cassoviensis, Budan yliopiston alaisuuteen kuuluva korkeakoulu.
Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen 1918 se liitettiin Tšekkoslovakiaan. Koko eteläisen Slovakian mukana se liitettiin Unkariin vuoden 1938 Wienin päätöksellä sen jälkeen, kun Saksa oli miehittänyt sudeettialueet. Operaatio Barbarossan käynnistyttyä kesäkuussa 1941 Neuvostoliitto pyrki pitämään yllä rauhaa Unkarin kanssa, mutta 26. kesäkuuta tunnistamattomat lentokoneet pommittivat kaupunkia. Unkarin valtionhoitaja Miklós Horthy sai siitä syyn lähteä sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Lentokoneet saattoivat olla eksyneitä neuvostoliittolaisia, slovakkien lentämiä saksalaisia tai saksalaisten järjestämä provokaatio. Kaupunki palautettiin 1944 Slovakialle. Keväällä 1945 siellä toimi Tšekkoslovakian hallitus ja Slovakian kansallisneuvosto. 5. huhtikuuta 1945 Košicessa julistettiin uuden Tšekkoslovakian hallitusohjelma, ns. Košicen ohjelma.
Hallinto

Košice on samannimisen alueen hallinnollinen keskus, ja kaupunki on jaettu neljään piiriin. Kaupunki on piirien lisäksi jaettu edelleen 22 hallinnolliseen kaupunginosaan, joilla jokaisella on oma paikallishallintonsa. Košicen johdossa on pormestari ja kaupunginvaltuusto.
Väestö

Slovakian tilastokeskuksen mukaan vuonna 2019 Košicessa asui 238 593 henkeä. Asukkaista 75,8 prosenttia oli slovakkeja, 2,8 prosenttia unkarilaisia, 2,0 prosenttia romaneita ja 0,7 prosenttia tšekkejä.
Liikenne > Lentoliikenne

Košicen kansainvälinen lentoasema sijaitsee Košicen keskustasta kuusi kilometriä etelään. Lentoasemalta on suorat lennot Prahaan, Varsovaan, Wieniin, Lontoon Stanstediin ja Lutoniin sekä Liverpooliin.
Liikenne > Rautatieliikenne

Košicen rautatieasema sijaitsee Košicen keskustassa Slovakia sähköistetyn päärataverkon varrella. Košicesta on Bratislavan ja muiden kotimaan yhteyksien lisäksi suorat junayhteydet muun muassa Budapestiin, Wieniin ja Prahaan.
Yleistä

Košicessa on yliopisto (per. 1959) ja mm. Slovakian tiedeakatemian instituutti, tekniikan museo ja Itä-Slovakian museo. Kaupunki on Slovakian tärkeimpiä raskaan teollisuuden keskuksia, ja siellä on myös rakennus- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupungissa sijaitsee Slovakian suurin kirkko, katolinen P. Elisabetin tuomiokirkko. Siellä on myös evankelis-luterilaisen kirkon piispanistuin sekä kaksi katolista piispanistuinta: bysanttilaiskatolinen piispanistuin ja vuodesta 1995 roomalaiskatolinen arkkipiispanistuin.
Urheilu

Košicen maraton on Euroopan vanhin yhä järjestettävä maratonjuoksukilpailu.
Jääkiekkoseura HC Košice on voittanut Slovakian mestaruuden yhdeksän kertaa ja on näin maan menestyinein seura yhdessä HC Slovan Bratislavan kanssa. Vuodesta 2018 maan jalkapallopääsarja Niké ligassa on pelannut fuusioseura FC Košice. Joukkue pelaa kotiottelunsa vuonna 2022 valmistuneella Košická futbalová arénalla, jolla pelataan myös jalkapallon alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuiden 2025 otteluita.
Košicessa järjestettiin vuoden 2019 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, jota se isännöi yhdessä pääkaupunki Bratislavan kanssa. Kaupungit isännöivät aikaisemmin kisoja vuonna 2011.
Ystävyyskaupungit

Košicen ystävyyskaupunkeja ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Budapest, Unkari (vuodesta 1997)   Bursa, Turkki (vuodesta 2000)   Cottbus, Saksa (vuodesta 1992)   Miskolc, Unkari (vuodesta 1997)   Niš, Serbia (vuodesta 2001) |   Ostrava, Tšekki (vuodesta 2001)   Plovdiv, Bulgaria (vuodesta 2000)   Raahe, Suomi (vuodesta 1987)   Rzeszów, Puola (vuodesta 1991)   Pietari, Venäjä (vuodesta 1995) |   Užhorod, Ukraina (vuodesta 1993)   Verona, Italia (vuodesta 1992)   Mobile, Yhdysvallat (vuodesta 2000)   Vysoké Tatry, Slovakia (vuodesta 2006)   Wuppertal, Saksa (vuodesta 1980) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Košice Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Košice Wikivoyagessa (englanniksi)
Kaupungin kotisivut
Visit Košice
Unkarin vanha historia tulee jälleen eläväksi. Kassa, unkarilainen kaupunki, juhlii päästyään oman maan yhteyteen, Aamulehti, 23.07.1939, nro 194, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:  1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:  2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:  2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:  2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu 
Košicen rautatieasema.
12 555 -paikkainen Košická futbalová aréna
TERN-tieverkko

Suomen TERN-tieverkko.
TERN-tieverkko (engl. Trans-European Road Network, TERN) on Euroopan unionin määrittelemä päätieverkko ja osa TEN-liikenneverkkoja (engl. Trans-European Networks). Usein puhutaankin myös TEN-tieverkoista.
TEN-liikenneverkon hankkeisiin on mahdollista saada rahoitusta Euroopan unionilta. TEN-liikenneverkolla on 30 prioriteettihanketta, joilla on etuja rahoitusta myönnettäessä. TERN-tieverkko on alun perin määritelty 29. lokakuuta 1993 neuvoston päätöksellä 93/629/EEC. Tieverkon tarkoitus on edistää ihmisten ja tavaroiden liikkumista parantamalla Euroopan päätieverkkoa. Vastustajien mukaan TERN-tieverkko auttaa ylikansallisten yhtiöiden lobbaamista uusien teiden rakentamiseksi samalla, kun tiehankkeiden vastustajien ääni jää kuulumattomiin.
TERN-tieverkko ei ole sama asia kuin eurooppatieverkko tai Suomen kansallinen runkotieverkko, vaikka verkoissa onkin paljon yhtäläisyyksiä. TERN-liikenneverkko on puhtaasti hallinnollinen käsite; TERN-teitä ei mitenkään erityisesti merkitä tieopasteisiin tai -karttoihin.
Aiheesta muualla

Liikenne- ja viestintäministeriön TEN-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
TEN-liikenneverkon suunnitelma 2013
Standardit ja rahoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Moses Kotschack

Moses Kotschack (24. joulukuuta 1879 Loviisa – 12. joulukuuta 1932 Helsinki ) oli suomenjuutalainen liikemies.
Kotschack oli ensimmäinen Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen, joka sai Suomen kansalaisoikeudet. Hän oli vuodesta 1917 alkaen poliisi- ja valtiolaitoksen huomattavin hankkija virkapukimien alalla (Suomen Sotilaspukimo Oy M. Kotschack). Suomen sisällissodan aikana hallitus uskoi Kotschackille erinäisiä tärkeitä hankintatehtäviä Ruotsissa sen jälkeen kun hän paennut Helsingistä Vaasan kautta Ruotsiin. Kotschack harjoitti hyväntekeväisyyttä ja muun muassa lahjoitti joka vuosi jouluksi useille köyhille lapsille lämpimät talvivaatteet.
The Final Cut

| The Final Cut Pink Floyd |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinäkuu–joulukuu 1982
 Julkaistu: 21. maaliskuuta 1983
 Tuottaja(t): Roger Waters, James Guthrie ja Michael Kamen
 Tyylilaji: taiderock
 Kesto: 43.27
 Levy-yhtiö: Harvest (UK)  Columbia, Capitol (US)
Pink Floydin muut julkaisut
| The Wall 1979 | The Final Cut 1983 | A Momentary Lapse of Reason 1987 |
The Final Cut (alaotsikoitu A Requiem for the Post War Dream) on brittiläisen rockyhtye Pink Floydin vuonna 1983 julkaistu 12. studioalbumi. Kaikki kappaleet ovat Roger Watersin kirjoittamia, ja levy on hänen viimeinen levynsä Pink Floydin jäsenenä. The Final Cut on myös ainoa Pink Floydin albumi, jolla Richard Wright ei soita.
Tausta ja teemat

Albumi sai innoituksensa Falklandin sodasta. Argentiina miehitti huhtikuussa 1982 Britannialle kuuluvat Falklandinsaaret, ja Watersin inhoama Britannian pääministeri Margaret Thatcher vastasi miehitykseen lähettämällä paikalle heti brittiarmeijan. Syntyneessä sodassa kuoli yli tuhat brittiläistä ja argentiinalaista sotilasta. Waters vastusti sotilaallista ratkaisua ja muokkasi Pink Floydin edellisen albumin The Wallin aikana tekemästään materiaalista sodanvastaisen laulukokonaisuuden. Albumin toinen teema oli Watersin isän Eric Fletcher Watersin kuolema toisessa maailmansodassa. Tekstit käsittelevät myös maailman poliittista tilaa 1980-luvulla sekä ydinsodan uhkaa.
Albumin tarina kerrotaan sotaveteraanin näkökulmasta. Hän on selvinnyt toisesta maailmansodasta ja työskentelee opettajana. Samaan aikaan hän pyrkii tukahduttamaan painajaisia yhä aiheuttavat rintamamuistonsa.
Nauhoitus

The Final Cut äänitettiin kahdeksassa englantilaisessa studiossa vuoden 1982 viimeisten kuuden viikon aikana. Levyllä käytettiin argentiinalaisen fysiologin Hugo Zuccarellin kehittämää Holophonics-tekniikkaa, joka jäljitteli nelikanavatoistoa mahdollistaen vaikutelman äänen nousemisesta kuulijan yläpuolelle. Levyllä käytetään uudelleen joitain samoja ääniefektejä kuin Pink Floydin aiemmilla levyillä.
Kansi

Useimmat Pink Floydin albumien kannet suunnitteli Hipgnosis-taideryhmän jäsen Storm Thorgerson, mutta The Final Cutin kannen Waters suunnitteli itse. Kuvat siihen otti hänen lankonsa Willie Christie, joka oli Vogue-lehden valokuvaaja. Kansikuvassa on mustaa taustaa vasten kuvattuna osa keinotekoista unikkoa, jollaista on käytetty sodassa kaatuneiden muistamisessa vuodesta 1920 lähtien. Lisäksi siinä on neljän brittiläisen sotilasansiomitalin nauhat. Mitalit ovat Distinguished Flying Cross, 1939–45 Star, Africa Star ja Defence Medal.
Tyyli

Rolling Stonen Kurt Loder luonnehtii albumin musiikkia taiderockiksi, johon piano, urkuharmoni ja jousisoittimet tuovat syviä, mahonginvärisiä sävyjä. Muun albumin pidättyväisyyden vastapainoksi Gilmourin kitaran voimasoinnut soivat poikkeuksellisen voimakkaasti kappaleella ”Not Now John”.
Stephen Thomas Erlewinen mukaan The Final Cut asettuu tyylillisesti The Wallin ja Animalsin väliin. Albumilla ei ole pop-koukkuja eikä potentiaalia radiosoittoon, vaan musiikki on hillittyä ja sovituksellisten nyanssien huomaaminen vaatii äärimmäistä keskittymistä. Kokonaisuus eroaa selvästi kaikista muista Pink Floydin albumeista.
Vastaanotto

Albumi nousi Britannian listan kärkeen ja Yhdysvaltojen listan sijalle kuusi. Singlenä julkaistu kappale ”Not Now John” nousi Britannian singlelistan sijalle 30.
Albumi sai kaksijakoisen vastaanoton kriitikoilta. Rolling Stone antoi sille täydet viisi tähteä. Pink Floydin fanilehti The Amazing Puddingin toimittajat pitivät sitä yhtyeen parhaana levynä, mutta lukijat yhtyeen huonoimpana. Waters itse on myöhemmin ollut tyytymätön omiin lauluosuuksiinsa, mutta on kuitenkin ylpeä levystä. Pink Floydin kitaristi David Gilmour on kritisoinut albumia siitä, että Waters otti mukaan ylijäämälauluja, jotka eivät olleet riittävän hyviä The Wallille. Waters myös syrjäytti Gilmourin kokonaan levyn tuottamisessa ja salli Gilmourin laulaa vain kappaleessa ”Not Now John”. Gilmour ja Nick Mason jäivät pelkiksi taustamuusikoiksi lyömäsoittaja Ray Cooperin ja urkuri Andy Bownin seuraan. Gilmourinkin mielestä levyllä on kuitenkin kolme ”todella hienoa” kappaletta.
AllMusicin Stephen Thomas Erlewinen mukaan The Final Cut vieraannuttaa tarkoituksellisesti kaikki paitsi omistautuneimmat kuulijat. Siksi useimmat Pink Floydin ihailijat eivät jaksa paneutua albumiin, mutta ne jotka jaksavat ylistävät sitä usein erääksi yhtyeen parhaista. Erlewine itse on kahden vaiheilla ja antaa levylle arvosanaksi kolme tähteä viidestä mahdollisesta.
Julkaisun jälkeen

Pink Floyd ei tehnyt The Final Cutin jälkeen kiertuetta, kuten oli tehnyt aiemmilla albumeillaan, vaikka sitä suunniteltiinkin. Waters tuotti kuitenkin video-ep:n, jolla oli neljä videota. Levyn julkaisun jälkeen Waters ei enää pitänyt juurikaan yhteyttä muihin jäseniin, ja hän ja Gilmour alkoivat työstää omia sooloprojektejaan. Waters ei enää tuntenut suurta kiinnostusta Pink Floydiin, mutta Gilmour suunnitteli jatkavansa yhtyeen kanssa.
Kappaleet > Alkuperäinen julkaisu

”The Post War Dream” – 3:02
”Your Possible Pasts” – 4:22
”One of the Few” – 1:12
”The Hero's Return” – 2:56
”The Gunner's Dream” – 5:07
”Paranoid Eyes” – 3:40
”Get Your Filthy Hands Off My Desert” – 1:19
”The Fletcher Memorial Home” – 4:11
”Southampton Dock” – 2:13
”The Final Cut” – 4:46
”Not Now John” – 5:01
”Two Suns in the Sunset” – 5:14
Kappaleet > Vuoden 2004 uudelleenjulkaisu

”The Post War Dream” – 3:00
”Your Possible Pasts” – 4:26
”One of the Few” – 1:11
”When the Tigers Broke Free” – 3:16 (Alun perin julkaistu The Wall -elokuvan soundtrackilla)
”The Hero's Return” – 2:43
”The Gunner's Dream” – 5:18
”Paranoid Eyes” – 3:41
”Get Your Filthy Hands Off My Desert” – 1:17
”The Fletcher Memorial Home” – 4:12
”Southampton Dock” – 2:10
”The Final Cut” – 4:45
”Not Now John” – 4:56
”Two Suns in the Sunset” – 5:23
Kaikki vuoden 2004 jälkeen julkaistut uudelleenjulkaisut albumista sisältävät kappaleen "When the Tigers Broke Free".
Kokoonpano > Pink Floyd

Roger Waters – laulu, bassokitara, akustinen kitara, syntetisaattorit, 12-kielinen kitara, nauhaefektit, tuotanto, kansitaidesuunnittelu
David Gilmour – soolo- ja rytmikitarat, laulu, taustalaulu
Nick Mason – rummut, nauhaefektit
Vierailevat muusikot
Michael Kamen – piano, sähköpiano, urkuharmoni, tuotanto
Andy Bown – Hammond-urut, piano, sähköpiano
Ray Cooper – perkussiot
Andy Newmark – rummut
Raphael Ravenscroft – tenorisaksofoni
Doreen Chanter – taustalaulu
Irene Chanter – taustalaulu
National Philharmonic Orchestra – orkesteri; johtanut ja sovittanut Michael Kamen
Kokoonpano > Pink Floyd > Tuotanto

James Guthrie – tuotanto, äänisuunnittelu
Andrew Jackson – äänisuunnittelu
Andy Canelle – avustava äänisuunnittelu
Mike Nocito – avustava äänisuunnittelu
Jules Bowen – avustava äänisuunnittelu
Willie Christie – valokuvaus
Artful Dodgers – kansitaidesuunnittelu
Zuccarelli Labs ltd – "Holophonics"-äänitysteknologia
Doug Sax – masterointi
James Guthrie, Joel Plante – vuosien 2004 ja 2011 julkaisujen remasteroinnit
Kuvakirjoitus

Kuvakirjoitus (piktogrammikirjoitus, piktografinen kirjoitus) on kirjoitusta, jossa jokin kuva merkitsee sanaa. Esimerkiksi tähden kuva voi merkitä tähteä tai jumalaa. Kuvia eli piktogrammeja voidaan yhdistellä. Veden ja kasvin kuvat yhdistettynä voivat merkitä kasteltua puutarhaa.lähde?
Synty Egyptissä

Egyptiläinen hieroglyfikirjoitus oli alkuaan ruukkuihin ja muualle piirrettyjä kuvia, joita alkoi ilmestyä viimeistään 3500 eaa. Varsinainen hieroglyfikirjoitus syntyi vuoteen 3100 eaa. mennessä. Hieroglyfejä saatettiin osata jo 3400–3300 eaa.lähde?
Synty Mesopotamiassa

Varhaisin kuvakirjoitus oli Mesopotamian Uruk-kirjoitus, joka lienee kehittynyt savisista laskurahoistaselvennä, joita käytettiin ehkä kaupassa ja verotuksessakin. Ne tulivat käyttöön noin 9000–8000 eaa., ja kehittyivät mutkikkaiksi vuoden 4000 eaa. jälkeen. Samoihin aikoihin niitä alettiin sulkea savikuoreen, johon alettiin painaa laskurahoilla kuvioita. Lopulta pelkkä savikappale toimitti kirjanpidon virkaa. Noin 3500/3400 eaa. alkaen savitauluihin piirrettiin numeroita. Noin 3200–3100 eaa. kuvakirjoitus alkoi levitä.
Näin kuvakirjoituksen synty vuosiin liittyy kaukokaupan syntyyn. Mesopotamian kuvakirjoitus alkoi kehittyä muutaman sadan vuoden sisään nuolenpääkirjoitukseksi ehkä jo 3000 eaa. alkaen.lähde?
Ennen kuvakirjoitusta maalattiin erilaisia kuvia muun muassa luolien seiniin. lähde?
Kiinalaisilla ja Keski-Amerikan intiaanikansoillakin on samankaltaisia kuvakirjoitusjärjestelmiä.lähde?
Laskurahojen kehitys

Varhaiset laskurahat ilmestyivät Lähi-idässä noin 9000 eaa., mutta alkoivat kehittyä noin 5000 eaa. viljelyn voimistuessa. Noin vuodesta 4000 eaa. ilmeni monipuolinen kokoelma laskurahoja. selvennä lähde?
Nykyään

Nykyään käytetään kuvamerkkejä eli piktogrammeja muun muassa liikennemerkeissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Escritura proto-sumeria Proel.org. (espanjaksi)
Välimerenleukoija

| Välimerenleukoija |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Leukoijat Matthiola
Laji::  incana
Kaksiosainen nimi
 Matthiola incana  (L.) W.T.Aiton 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Välimerenleukoija eli tarhaleukoija (Matthiola incana) on leukoijien sukuun kuuluva laji. Kasvi on alun perin peräisin Välimeren alueelta. Se on ollut puutarhakasvi 1200-luvulta lähtien. Se kasvaa 45 cm korkeaksi. Kukinnon värejä ovat kermankeltainen, valkoinen, vaaleanpunainen, tummanpunainen, laventelinsininen ja tummanvioletti. Kasvi kukkii kesäkuulta elokuulle. Se sopii leikkokukaksi. Tarhaleukoijan kukinto on kerrottu terttu. Kasvi viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla ja sopiva kasvualusta on kuohkea ja kalkkipitoinen.
Välimerenleukoijan koristekasvimuunnokset ovat kesäleukoija ja talvileukoija.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Välimerenleukoija – Matthiola incana
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Matthiola incana
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Matthiola incana:  Wikidata: Q30063  Wikispecies: Matthiola incana  APDB: 77619  APNI: 105495  BioLib: 39054  Calflora: 5375  CoL: 7374F  eFloraSA: Matthiola_incana  EoL: 583786  EPPO: MTLIN  EUNIS: 163527  FloraBase: 3049  FNA: 200009612  FoAO2: Matthiola incana  FoIO: MATINC  GBIF: 5377378  GRIN: 23480  iNaturalist: 77966  IPNI: 286910-1  IRMNG: 11429287  ITIS: 23249  MoBotPF: 278041  NatureServe: 2.154577  NBN: NHMSYS0000460619  NCBI: 3724  NZOR: 564a627a-e34f-4eac-a0a5-2020474e622f  Observation.org: 128999  Open Tree of Life: 359068  PFI: 1372  Plant List: kew-2359115  PLANTS: MAIN4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:286910-1  RHS: 48284  SANBI: 2859-11  Tropicos: 4100224  VASCAN: 4077  VicFlora: 0eeb0488-dbd3-4a6d-b7ab-65eb02113433  WFO: wfo-0000368988  Laji.fi: MX.38662 
Cheiranthus incanus:  Wikidata: Q21872287  APDB: 128469  APNI: 193181  EUNIS: 163980  GBIF: 5377384  GRIN: 317521  IPNI: 281006-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:281006-1  Tropicos: 4102974  WFO: wfo-0000600256
Työoikeus

Oikeuden vaaka
Oikeusjärjestys
Julkisoikeus
Valtiosääntöoikeus
Hallinto-oikeus
Finanssioikeus
Rikosoikeus
Prosessioikeus
Eurooppaoikeus
Kansainvälinen oikeus
Yksityisoikeus
Henkilöoikeus
Varallisuusoikeus
Perhe- ja jäämistöoikeus
Työoikeus
Kauppaoikeus
Ympäristöoikeus
Urheiluoikeus
Lääkintä- ja bio-oikeus
Kansainvälinen yksityisoikeus
Oikeuden yleistieteet
Oikeusteoria
Oikeushistoria
Oikeussosiologia
Oikeustaloustiede
Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
Oikeusinformatiikka
Työoikeus on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, joka käsittelee työnantajan ja työntekijän välistä työsuhdetta. Työoikeudessa määritellään, millä ehdoilla ja millä tavoin joku taho voi hyödyntää muiden työpanosta.
Työoikeus on eriytynyt sopimusoikeudesta omaksi oikeuden haarakseen, koska lainsäätäjä on halunnut antaa työsuhteessa erityistä painoarvoa työntekijän oikeusturvalle. Työoikeuden rinnalla on oma oikeudenalansa virkamiesoikeus, joka käsittelee kunnan ja valtion virkamiesten julkisoikeudellisia palvelussuhteita.