Raamatun historiallisuus
Johdanto > Yleiskatsaus akateemisista näkemyksistä

Akateemisessa yhteisössä keskustelu pyörii lähinnä sen ympärillä, kuinka paljon Raamatun tekstille tulee antaa painoarvoa suhteessa sitä vastaan puhuvaan todistusaineistoon tai todisteiden puuttumiseen. Yleisesti niitä, jotka laittavat enemmän painoarvoa Raamatulle ja olettavat sen olevan oikeassa, ellei toisin todisteta, kutsutaan raamatullisiksi maksimalisteiksi (maksimi = suuri määrä tai aste). Vastakkaista näkemystä kutsutaan puolestaan raamatulliseksi minimalismiksi (minimi = pieni määrä tai aste).
Näiden kahden osapuolen välinen väittely koskee myös suhdetta historiankirjoitukseen ylipäänsä: osapuolet ovat eri mieltä siitä, kuinka paljon vanhoille asiakirjoille ja epäsuoralle todistusaineistolle voi yleensäkään laittaa painoa. Maksimalistit ottavat Raamatun kertomukset lähtökohdaksi historian kokoamiselle, ja korjaavat tai tulkitsevat niitä uudelleen silloin, kun ne ovat ristiriidassa arkeologisen eli muinaistieteellisen todistusaineiston kanssa. Minimalistit lähtevät puhtaasti arkeologisesta todistusaineistosta, ja katsovat Raamatun kertomusten olevan historiankirjoituksen kannalta arvokkaita ainoastaan silloin, kun ne pitävät yhtä arkeologian kanssa.
Yksi syy maksimalistien ja minimalistien väliseen ristiriitaan on löydetyn ja arvioidun arkeologisen tiedon määrässä. Maksimalistit arvioivat, että ainoastaan pieni murto-osa mahdollisesta arkeologisesta aineistosta on löydetty ja käyty läpi. 
Koska aineistoa on näin vähän, niistä ei voida heidän mukaansa tehdä kovin pitkälle vietyjä johtopäätöksiä. Minimalistit ovat puolestaan sitä mieltä, että maksimalistien arviota huomattavasti suurempi osa arkeologisesta aineistosta on jo löydetty ja käyty läpi. 
Kumpikin osapuoli on yhtä mieltä siitä, että vaikka kiinnostus Raamattua koskevaan arkeologiaan on lisääntynyt, niin sanottujen raamatullisten maiden eli Lähi-idän poliittinen epävakaisuus ja taloudelliset olot ovat hidastaneet tutkimusta huomattavasti.
Kuten minkä tahansa kirjoituksen arvioinnissa, myös raamatullisen tekstin arviointi vaatii tietoa sen kirjoitusajankohdasta, kirjoittajasta ja alkuperäisestä tarkoituksesta. Suurin osa tutkijoista esimerkiksi on sitä mieltä, että Pentateukki kirjoitettiin joskus vuosien 1000 ja 600 eaa. välillä. Suosituin oletus osoittaa kuningas Josian hallituskaudelle 600-luvulle eaa.
Tämän vuoksi on pidettävä mahdollisena, että aikaisemmin vain suullisena perimätietona tunnetut kertomukset olivat saattaneet vähitellen muuttua, kun niitä oli vuosisatojen ajan kerrottu sukupolvelta toiselle, ja niihin on saattanut sulautua alun perin täysin erillisiä kertomuksia. Mikäli kirjoitukset on kirjoitettu ylös Juudan kuningaskunnan aikana, poliittiset tarpeet ovat saattaneet huomattavasti vaikuttaa kirjoituksiin. Esimerkiksi Juudan ja Israelin kuningaskuntien esittäminen yhtenä valtiona liioitellusti on saattanut palvella Josian tarkoituksia.
Yleinen käsitys on, että meille säilyneet Raamatun tekstit perustuvat monissa tapauksissa vanhempiin kirjoitetuihin lähteisiin, jotka ovat sittemmin kadonneet. Tämä pätee niin Pentateukkiin,  kuin niin sanottuihin synoptisiin evankeliumeihin. Suurin osa tutkijoista hyväksyy tällaisen oletuksen. Olettamuksella on kuitenkin myös vastustajansa.{{}}lähde