stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turan kieli

Tura (myös ween) on Norsunluurannikolla asuvien turien puhuma mandelainen kieli. Sillä on noin 50 000 puhujaa.
Turaa puhutaan Tonkpin alueen Biankouman ja Manin departementeissa. Se kuuluu mandekielten kakkoishaaran eteläryhmään. Lähin sukukieli on goo.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sillä on julkaistu muutamia kirjoja latinalaista kirjaimistoa käyttäen. Toisena kielenään turat puhuvat djulaa, dania ja ranskaa.
Janne Tuohino

| Janne Tuohino |
| --- | --- |
 Janne Tuohino (vasemmalla) ja Mikko Markkula vuoden 2005 Kyproksen rallissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1975 (ikä 49) Kiiminki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Aktiivivuodet:  1996–2010
Kartanlukija(t):   Mikko Markkula  Markku Tuohino  Risto Pietiläinen  Jukka Aho  Petri Vihavainen  Miikka Anttila  Ilkka Riipinen
Entiset tallit:  Toyota, Ford, Skoda
Kilpailuja:  50
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Erikoiskoevoittoja:  4
MM-pisteitä:  22
Ensimmäinen kilpailu:  Neste 1000 Lakes Rally 1996
Viimeinen kilpailu:  Arctic Rally 2021
Aiheesta muualla
www.tuohino.com
Janne Tuohino Ford Fiesta S2000:lla vuoden 2010 Neste Rallissa.
Janne Tuohino (s. 22. toukokuuta 1975 Kiiminki) on suomalainen ralliautoilija, joka on kilpaillut 50 MM-rallissa useilla eri autoilla. Tuohino voitti ralliautoilun Suomen-mestaruuden vuonna 1999 isossa N-ryhmässä ja vuonna 2001 isossa A-ryhmässä.
Ura

Tuohinon moottourheilu-ura alkoi motocrossista, jossa hän kilpaili vuosina 1986–1993. Ensimmäisen rallikilpailunsa Tuohino ajoi vuonna 1993 Ford Escort RS 2000 -autolla. Vuonna 1995 Tuohino osallistui nuorten SM-sarjaan ja samana vuonna hänet valittiin AKK:n nuorten rallivalmennusryhmään. Ensimmäisen MM-rallinsa Tuohino ajoi vuonna 1996, jolloin hän kilpaili Suomen rallissa Opel Astra GSi 16V:llä. Kilpailu päättyi kuitenkin teknisistä syistä johtuneeseen keskeytykseen.
Vuonna 1999 Tuohino voitti ison N-ryhmän ja vuonna 2001 ison A-ryhmän suomenmestaruuden. Vuonna 2002 hän osallistui rallin MM-sarjan yhteydessä ajettuun JWRC-sarjaan ja saavutti heti ensimmäisellä kaudellaan kolmannen sijan. Samalla kaudella Tuohino ajoi ensimmäistä kertaa yksityistallin Ford Focus WRC:llä kolmessa MM-rallissa. Näistä kilpailuista Tuohinon paras sijoitus oli Ruotsin rallin seitsemäs sija.
Kaudella 2003 Tuohino ajoi kaksi MM-rallia Ford Focus WRC:llä ja kiersi rallin SM-sarjaa. Hän sijoittui Suomen MM-rallin seitsemänneksi ja rallin SM-sarjan ison A-ryhmän loppupisteissä toiseksi.
Vuonna 2004 Tuohino saavutti Suomen MM-rallin viidennen sijan ja seuraavalla kaudella hän pääsi Škodan tehdastallin kuljettajaksi. Kausi 2005 ei kuitenkaan ollut menestyksekäs. Tuohino oli urallaan ensimmäistä kertaa palkattuna kuljettajana ja ajoi kauden aikana yhteensä seitsemän MM-rallia. Näistä kilpailuista parhaana lopputuloksena oli Kyproksen rallin yhdeksäs sija, ja kolme rallia päättyi tekniikasta johtuneeseen keskeytykseen. Škoda Fabia WRC ei ollut kilpailukykyinen, minkä lisäksi siinä oli runsaasti vikoja. Kauden jälkeen Škoda vetäytyi rallin MM-sarjasta.
Tuohinon omien sanojen mukaan vuosi 2006 oli hänen aktiiviuransa viimeinen varsinainen kausi. Tuolloin Tuohino ajoi kaksi MM-rallia Citroën Xsara WRC:llä. Suomen rallissa hän sijoittui kuudenneksi. Vuosina 2007–2008 Tuohino ajoi vain neljässä rallissa.
Kaudella 2009 Tuohino kilpaili useilla eri autoilla rallin SM-sarjassa. Hän sijoittui SM1-luokan loppupisteissä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi ajamaan rallin MM-sarjan yhteydessä ajettuun SWRC-sarjaan (Super 2000 World Rally Championship), jossa Tuohino kilpaili Ford Fiesta S2000:lla.
Kauden 2010 jälkeen Tuohino on ajanut ralleissa vain satunnaisesti. Vuonna 2014 hän voitti kolmen vuoden kilpailutauon jälkeen Arctic Lapland Rallyn Ford Fiesta R5 -autolla. Samalla autolla Tuohino osallistui seuraavan vuoden Suomen ralliin, jossa hän sijoittui WRC2-luokan yhdenneksitoista. Vuonna 2018 Tuohino ajoi Škoda Fabia R5:lla Ruotsin MM-rallin WRC2-luokan viidenneksi.
Vuonna 2019 Tuohino hankki Ford Fiesta WRC -auton, jota hän vuokrasi kilpailukäyttöön JanPro Oy:n kautta. Kyseessä oli maailman ensimmäinen yksityistiimi, joka vuokrasi WRC-autoa rallikilpailuihin. Tuohino osallistui autolla mainosmielessä Ruotsin ralliin, jossa hän sijoittui kymmenenneksi. Vuonna 2021 Tuohino osallistui autolla MM-sarjan osakilpailuna ajettuun Arctic Rallyyn, mutta joutui vetäytymään rallista kesken kilpailun loukattuaan olkapäänsä.
Yksityiselämä

Siviilityönään Tuohino pyörittää JanPro Oy -rakennusyhtiötä, joka rakentaa, vuokraa ja myy asuntoja sekä toimitiloja. Vuonna 2019 hän asui Dubaissa Arabiemiraateissa. Tuohino on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Tuohinon kotisivut
Janne Tuohino eWRC-sivustolla
Tuorakka

Tuorakka on Orimattilan kylä, joka sijaitsee Länsi-Orimattilassa.
Tuorakka mainitaan itsenäisenä kylänä ensimmäisen kerran 1500-luvun loppupuolen tiliasiakirjoissa, jolloin se kuului  Uudenkylän  Korpikylän neljänneskuntaan. Orimattilan vuonna 1632 perustettuun kirkkopitäjään se on kuulunut alusta asti.
Tuorakka rajoittuu seuraaviin Orimattilan kyliin: idässä on Luhtikylä ja etelässä on Keituri. Tuorakan pohjoisraja on yhteinen Hollolan kanssa.
Aiheesta muualla

Luhtikylä-Viljaniemi-kylätoimikunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Tupolev ANT-16

ANT-16
ANT-16 oli neuvostoliittolainen raskas pommikone. Tyypin ensilento tapahtui 3. kesäkuuta 1933. Aseistuksena oli kaksi 20 mm:n tykkiä ja 10 konekivääriä, ja koneen suurin pommikuorma oli 10 000 kg. Koneen kärkiväli oli 54 metriä ja suurin lentonopeus 200 km/h. Koneen voimalaitteina oli kuusi M-34-lentokonemoottoria. ANT-16 oli ANT-20:n edeltäjämalli.
Aiheesta muualla

Гигантские самолеты Туполева (venäjäksi)
Tupolev ANT-25

ANT-25:n malli.
ANT-25 (RD) oli ensimmäinen Tupolevin valmistama pitkänmatkan ennätyskone. Sen ensilento tapahtui 22. kesäkuuta 1933. Kone oli varustettu M-34-lentokonemoottorilla. Kolme kuukautta myöhemmin koneessa oli M-34R-moottori, jonka teho oli 671 kW. ANT-25 oli rakenteeltaan kokometallinen alataso ja sen siipien kärkiväli oli 34 metriä. Ohjaamo oli suljettua tyyppiä ja koneessa oli kolmen hengen miehistö. Kone rekisteröitiin N-25-1:ksi.
Kone nousi 18. kesäkuuta 1937 betoniselta lentokentältä lisäpolttoainetankein varustettuna ja lensi Yhdysvaltain länsirannikolle suorittaen laskeutumisen. Kone oli lentänyt yhtäjaksoisesti 9 130 kilometriä 63 tunnissa 25 minuutissa.
Uudistettuna koneella lennettiin 18. heinäkuuta 1937]San Franciscoon 11 500 kilometriä 62 tunnissa 17 minuutissa. Uudistettu ANT-25 määrättiin sarjavalmistukseen pitkänmatkan pommikoneita koskevaa kehitystyötä varten. Kevääseen 1936 mennessä oli koneita valmistettu kuusitoista. Valmistus lopetettiin ja koneita käytettiin erilaisiin kokeisiin.
Aiheesta muualla

Туполев АНТ-25 (venäjäksi)
Tupolev ANT-9

Aeroflotin ANT-9 suksilaskutelineillä.
ANT-9 oli neuvostoliittolainen kuljetuslentokone, jonka ensilento lennettiin toukokuussa 1929. Se oli kokometallinen ja siinä oli kolme Gnome-Rhone Titan -moottoria, joiden tehot olivat 172 kW. Myöhemmin koneessa käytettiin Wright Whirlwind -moottoreita, joiden tehot olivat 224 kW.
Ensimmäisten kahdentoista koneen jälkeen siirryttiin kaksimoottoriseen versioon, joka oli varustettu Mikulin M-17 -moottoreilla, joiden tehot olivat 507 kW. Koneen nopeudeksi tuli tällöin 205–215 km/h. Versio tunnettiin tyyppimerkinnällä PS-9.
Aiheesta muualla

ANT-9 (venäjäksi)
Ljudmila Turištševa

Turištševa (keskellä) Münchenin olympialaisissa vuonna 1972
Ljudmila Ivanova Turištševa (ven. Людми́ла Ива́новна Тури́щева, s. 7. lokakuuta 1952 Groznyi) on entinen neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän sai urallaan neljä kultaista, kolme hopeista ja kaksi pronssista olympiamitalia sekä voitti seitsemän maailmanmestaruutta ja kahdeksan Euroopan-mestaruutta.
Tšetšeniasta lähtöisin oleva Turištševa oli 1970-luvun parhaita telinevoimistelijoita. Hän osallistui jo 16-vuotiaana Méxicon 1968 olympialaisiin ja voitti joukkuekilpailussa kultaa mutta jäi henkilökohtaisessa moniottelussa sijalle 24. Ljubljanan MM-kilpailuissa 1970 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja permannolla sekä sai hopeaa nojapuilla ja pronssia hypyssä. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja pistein 77,025 moniottelussa. Lisäksi hän sijoittui pistein 19,550 permannolla hopealle edellään vain maannaisensa Olga Korbut ja pistein 19,250 hypyssä pronssille. Nojapuilla hän oli neljäs 19,425 pisteellä ja puomilla viides 18,800 pisteellä.
Varnan MM-kilpailuissa 1974 Turištševa uusi mestaruutensa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja permannolla sekä voitti lisäksi puomin. Hypyssä hän sai hopeaa ja nojapuilla pronssia. Montréalin 1976 olympialaisissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa. Lisäksi hän saavutti hopeaa permannolla (19,825 p) ja hypyssä (19,650 p) sekä pronssia moniottelussa romanialaisen Nadia Comănecin ja nuoremman maannaisensa Nelli Kimin takana pistein 78,625. Puomilla hän sijoittui neljänneksi 19,475 pisteellä.
Turištševa voitti Euroopan-mestaruuden moniottelussa, hypyssä ja permannolla Minskissä 1971 sekä kaikki viisi mestaruutta Lontoossa 1973.
Turištševa avioitui 10. joulukuuta 1977 pikajuoksun olympiavoittaja Valeri Borzovin kanssa.
Tupolev ANT-4

ANT-4 Uljanovskin ilmailumuseossa

Tupolev ANT-4 (TB-1) (Туполев АНТ-4) (ТБ-1) oli Tupolevin valmistama raskas pommikone, joka lensi ensilentonsa 26. marraskuuta 1925 Stroilsjan kaupungissa. Kaiken kaikkiaan konetyyppiä valmistettiin 1929–1932 216 kappaletta ja ne palvelivat toisen maailmansodan loppuun saakka kuljetuskoneina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
АНТ-4 (ТБ-1) (venäjäksi)
Turja

Turja voi tarkoittaa:
Kuolan niemimaan tai sen kaakkoisosan, Turjan rannikon vanha nimitys
Turjan piiri, Terin piiri, hallintopiiri Murmanskin alueella
Turjansaame, Kuolan niemimaan itäosissa puhuttu saamelaiskieli
Kalevalassa mainittu alue
Vartiovene Turja, suomalainen sota-alus toisessa maailmansodassa
Turja, Turjankylä, kylä Kauhajoella
Turja, Kylä Valjalassa, Virossa
Sukunimenä:
Ernsti Turja (1882–1960), suomalainen kansanedustaja (Kokoomus), kunnallisneuvos
Ilmari Turja (1901–1998), suomalainen kirjailija
Jori Turja (s. 1960), suomalainen ravivalmentaja
Jussi Turja (s. 1990), suomalainen koripalloilija
Ville Turja (s. 1983), suomalainen koripalloilija
Tummapapurikko

| Tummapapurikko |
| --- | --- |
 Naaras
Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Elymniini
Suku::  Pararge
Laji::  maera
Kaksiosainen nimi
 Pararge maera  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Lasiommata maera 
Katso myös
   Tummapapurikko Wikispeciesissä   Tummapapurikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummapapurikko (Pararge maera) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys

Tummapapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle, Anatolian ja Syyrian kautta Iraniin ja idässä Keski-Aasiaan ja Himalajalle. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin saakka. Suomessa tummapapurikko esiintyy runsaimmin maan etelä- ja keskiosissa.
Koko ja ulkonäkö

Tummapapurikon etusiiven pituus on yleensä 23–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–51 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on mustanruskea. Etusiiven yläpuolella on iso valkoteräinen kärkisilmätäplä, joka voi joskus olla kaksiteräinen.
Nimialalaji muodostaa asteittaisen muuntelusarjan eli kliinin. Levinneisyysalueen eteläisillä yksilöillä koirailla on siipien yläpuolella ruskeankeltainen, tummien suonten katkoma postdiskaalialan juova, joka naarailla on kirkkaampi ja leveämpi. Levinneisyysalueen pohjoisilla yksilöillä postdiskaalialan juova yleensä puuttuu koirailta ja naarailla sen muodostaa muutama epäselvä kellertävä täplä. Keski-Euroopan yksilöt ovat näiden muotojen välimuotoja.
Nimialalajin Pyreneiden niemimaalla ja Etelä-Ranskassa esiintyvällä muodolla etusiiven yläpuolen oranssinkeltainen väri on levinnyt laajemmalle ja ulottuu naaraalla tyven lähelle. Pohjois-Afrikasta on kuvattu alalaji Lasiommata maera meadewaldoi, jolla etusiiven yläpuolen keltainen väritys on vielä äärimmäisempi nimialalajin eteläisiin muotoihin verrattuna.
Elinympäristö

Tummapapurikon elinympäristöä ovat metsänaukeat, metsänreunat, niityt, puutarhat, pientareet ja vuoristoseudut.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on nimialalajilla levinneisyysalueen eteläosissa kahtena sukupolvena touko–kesäkuussa ja elo–syyskuussa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lentää yksi sukupolvi yleensä kesä–heinäkuussa. Pohjois-Afrikan alalajilla lentoaika on kesä–heinäkuussa yleensä yhtenä sukupolvena, mutta satunnaisesti myös toisena sukupolvena myöhemmin. Suomessa runsain lentoaika ajoittuu kesäkuun lopulta heinäkuun jälkipuoliskolle. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat nadat (Festuca), esimerkiksi nurminata (Festuca pratensis), sorsimot (Glyceria) ja nurmikat (Poa), esimerkiksi kylänurmikka (Poa annua).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Tummapapurikko (Lasiommata maera)
Suomen Perhoset: Tummapapurikko
Perhosopas: Tummapapurikko (Lasiommata maera)[vanhentunut linkki]
Keskisuomalainen: Tummapapurikko[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Tummapapurikko (Pararge maera) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Lasiommata maera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q176297  Wikispecies: Lasiommata maera  BioLib: 51647  BOLD: 70527  EoL: 4127663  EPPO: LAOMMA  EUNIS: 90627  Fauna Europaea: 441230  Fauna Europaea (new): 2ea9b14b-4ed3-4f58-8d24-80fc57786554  GBIF: 4535636  iNaturalist: 123629  IUCN: 174185  LoB: 4051  MaBENA: LasiomMaera  NBN: NHMSYS0000503019  NCBI: 111916  Observation.org: 743  Open Tree of Life: 106379  Laji.fi: MX.60957 
Koiras
Naaras
Juhani Tuomola

Juhani Olavi Tuomola (s. 3. kesäkuuta 1942 Turku) on entinen suomalainen kiekonheittäjä.
Tuomola osallistui Kalevan kisoihin 30 kertaa vuosina 1965–1994. Kuuden parhaan joukkoon hän sijoittui 18 kertaa ja mitaleille 12 kertaa. Yleensä hänen edelleen sijoittuivat Markku Tuokko ja Pentti Kahma ja myöhemmin Tuokko ja Ari Huumonen. Kajaanin Kalevan kisoissa 1984 pahimmat kilpakumppanit olivat kuitenkin poissa ja 42-vuotias Tuomola voitti uransa ainoan SM-kullan. Hopealle hänen jälkeensä sijoittui myös 42-vuotias Risto Myyrä. Tuomolan kultamitali jäi hänen viimeiseksi SM-mitalikseen, mutta Kalevan kisoihin hän osallistui vielä kymmenen vuoden ajan. Tuomola oli kiekonheiton vanhin SM-voittaja vuoteen 2004 asti, kun Pertti Hynni voitti Suomen mestaruuden.
Tuomola oli siviiliammatiltaan poliisi ja hän kilpaili myös poliisien arvokilpailuissa, voittaen muun muassa EM-kultaa 1974 Berliinissä. Yleisurheilun EM-kisoihin hän osallistui kahdesti (1974 ja 1978).
Tuomola edusti urallaan Turun Rientoa ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita.
Saavutuksia

Rooma 1974 15:s
Praha 1978 karsiutui
kultaa 1984
hopeaa 1972, 1978, 1983
pronssia 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1979, 1980, 1982
osanottajana 30 kertaa 1965–1994
kiekonheitto 63,68 (1976)
kiekonheitossa 14 kesänä yli 60 metriä, yli 50 metriä vuosina 1964–1993
Aiheesta muualla

Juhani Tuomola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Tunisian juutalaiset

Tunisian juutalaiset ovat nimensä mukaan Tunisiassa asuvia juutalaisia. Yhteisö muodostui jo antiikin ajoilla ja suurimmillaan yhteisö oli 1940-luvulla, jolloin he muodostivat noin 2 % koko maan väestöstä. Sittemmin heidän määränsä on vähentynyt juutalaisten muuttaessa Ranskaan ja Israeliin. Heitä on nykyisin Tunisiassa noin 1 100 ja suurin osa heistä asuu maan pääkaupunki Tunisissa.
Historia > Varhaiset vaiheet

Tunisian juutalaisyhteisö muodostui todennäköisesti Jerusalemin toisen temppelin tuhoutumisen aikoihin ensimmäisen vuosituhannen alulla. On tosin mahdollista, että heitä tuli alueelle jo foinikialaisten kauppiaiden mukana, jotka perustivat sittemmin Karthagon. Rooman valtakunta hallitsi aluetta Karthagon jälkeen ja 400-luvulla heidät korvasivat vandaalit ja sittemmin Bysantin valtakunta. 600-luvulla tulivat puolestaan arabit, joiden myötä juutalaisista tuli dhimmejä, kun arabien uskonto oli kehittynyt islamiksi. Dhimmistatuksestaan huolimatta juutalaiset kauppiaat menestyivät melko hyvin ja Kairouanin kaupungista tuli juutalaisen oppineisuuden keskus seuraavien kolmen vuosisadan ajaksi. Kairouan tuhoutui beduiinien hyökkäyksessä vuonna 1057 ja juutalaiset karkotettiin kaupungista, eivätkä he palanneet ennen vuotta 1881.
Historia > Kaksi juutalaisyhteisöä

Juutalaisia alkoi tulla Pohjois-Afrikkaan Espanjassa tapahtuneiden vainojen ja lopulta karkotuksen myötä vuonna 1492. Juutalaisia muutti sittemmin myös italialaisesta Livornon kaupungista. Alkuperäiset juutalaiset ja uudet saapujat eivät tulleet aluksi toimeen keskenään ja he erottuivat selkeästi kahtena eri joukkona. Uudet tulijat tunnettiin nimityksillä Gorni ja Grana, kun taas alkuperäiset juutalaiset nimittivät itseään termillä Touansa. Ranska valloitti Tunisian vuonna 1857 ja hyökkäyksen syynä toimi Ranskan kansalaisuuden omanneen juutalaisen teloitus. Ranskalaisten painostuksesta Tunisian bey otti käyttöön uskonnollisten vähemmistöjen oikeudet takaavat lait.
Historia > Maailmansodasta nykypäivään

Toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 Natsi-Saksa miehitti Tunisiaa. Tuolloin juutalaisia pakotettiin työleireille, joiden lisäksi heitä karkotettiin ja teloitettiin. Juutalaisten määrä oli kuitenkin joka tapauksessa huipussaan juuri ennen Tunisian itsenäisyyttä 1940-luvun lopulla. Tuolloin Tunisian juutalaisia oli 80 000-105 000, eli noin 2 % koko maan väestöstä. Osa juutalaisista, kuten Albert Memmi, tukivat maan itsenäisyyttä, mutta suurin osa suhtautui siihen varauksellisesti.
Tunisian itsenäistyessä maa suhtautui juutalaisväestöön huomattavasti paremmin kuin muu arabimaailma. Juutalaiset saivat  muuttaa Israeliin, mutta muuttoliikettä ei kannustettu. Vuonna 1961 Bizerten kriisi Ranskan ja Tunisian välillä kuitenkin laukaisi suuremman muuttoliikkeen. Vuonna 1967 juutalaisia oli enää 20 000, suurimman osan muuttaessa Israeliin, Ranskaan ja Kanadan Quebeciin. Tunisin pääsynagoga tuhoutui osin tuhopoltossa kuuden päivän sodan aikana, mutta Tunisian valtio kustansi sen jälleenrakennuksen. El Ghriban synagoga tuhoutui Al Qaedan pommi-iskussa vuonna 2002, mutta Tunisian valtio korvasi jälleen vahingot.
Kulttuuri

Tunisian ollessa Ranskan siirtomaa suuri osa juutalaisista omaksui ranskalaisen kulttuurin. Tähän vaikutti osaltaan mahdollisuus käydä ranskan kielistä Alliance Israélite Universellen järjestämää koulua vuodesta 1878 eteenpäin. Eurooppalaistumisen myötä myös erot maan alkuperäisen juutalaisyhteisön ja uudemman yhteisön välillillä olivat miltei katoamassa. Eurooppalaistumista ja sekularisoitumista vastustaneet alkuperäisten juutalaisten rabbit kuitenkin lopulta estivät tämän ja erot näkyvät edelleen alkuperäisen yhteisön harjoittaessa vanhoillisempaa juutalaisuutta. Tunisiassa toimii nykyisin 11 synagogaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tunisian juutalaiset Wikimedia Commonsissa
Tunisian juutalaisia valokuvassa 1900-luvun alulta.
Uskonnollisia menoja El Ghriban synagogalla Djerbassa.
Tuomiokirkonkatu (Tampere)

Tuomisen kivimuuri Tuomiokirkonkadun ja Siukolankadun varrella.
Tuomiokirkonkatu on Tampereen keskustassa sijaitseva pohjois-eteläsuuntainen katu, joka kulkee Jussinkylän ja Kyttälän kaupunginosien halki. Katu on noin kilometrin pituinen. Pohjoisessa sen päätteenä on Lapintie, etelässä Vuolteenkatu.
Kyttälässä osa Tuomiokirkonkadusta on muutettu kävelykaduksi. Tulevaisuudessa kävelykatuosuutta on tarkoitus laajentaa niin, että se ulottuu lopulta Kyttälänkadulta etelään Suvantokadulle ja Sorin aukiolle asti.
Tuomiokirkonkadun ja Hämeenkadun kulmassa on Stockmannin tavaratalo, joka sijoittuu osittain kävelykadun päälle.
Kadun nimi

Katu on saanut nykyisen nimensä vuonna 1936, jolloin kaupungissa toteutettiin suuri kadunnimiuudistus. Tuomiokirkonkatu viittaa Tampereen tuomiokirkkoon, joka sijaitsee kadun varrella. Aikaisempi nimi Viinikankatu oli asemakaavassa vuosina 1886–1936. Vanhasta nimestä luovuttiin, koska sitä pidettiin harhaanjohtavana; asemakaavamuutosten jälkeen katu ei enää johtanut Viinikan kaupunginosaan.
Rakennuksia

Tuomiokirkonkadulla on useita rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta tärkeitä kohteita. Valtakunnallisesti merkittävän Tampereen tuomiokirkon (1906) lisäksi kadun varrella kohoaa Ortodoksinen kirkko (1898), joka oli Kyttälän ensimmäinen kirkkorakennus. Muita huomattavia arvorakennuksia ovat Klassillinen koulu (1907) ja Tuomisen kivimuuri (1910).