Léon Gambetta
Elämänvaiheet > Ranskan–Saksan sota ja tasavallan perustaminen

Gambetta valittiin vuonna 1869 Ranskan lainsäätäjäkuntaan sekä Pariisin että Marseillen vaalipiiristä. Hän jatkoi parlamentissakin mahtipontisia keisarikunnan vastaisia esiintymisiään. Hän vastusti niitä Ranskan hallituksen toimia, jotka johtivat kesällä 1870 Ranskan ja Preussin välisen sodan syttymiseen, mutta sodan puhjettua hän esiintyi isänmaallisena ja vaati nopeaa voittoa saksalaisista. Kun keisari Napoleon III jäi ranskalaisille katastrofaalisen Sedanin taistelun yhteydessä vihollisen vangiksi, Gambetta oli avainroolissa tasavaltalaisten julistaessa Pariisissa Ranskan tasavallaksi. Gambetta julisti 4. syyskuuta lainsäätäjäkunnassa Napoleon III:n ja Bonaparten suvun syrjäytetyksi valtaistuimelta sekä myöhemmin samana päivänä Pariisin kaupungintalolla tasavallan perustetuksi.
Tasavallan julistamisen jälkeen perustetussa kansallisen puolustuksen hallituksessa Gambetta sai aluksi sisäministerin salkun, mutta tosiasiassa hän oli hallituksen voimakkain jäsen. Sotatoimien johtaminen vaikeutui Pariisin jäätyä 23. syyskuuta 1870 saksalaisten piiritykseen, mutta suurin osa ministereistä päätti jäädä pääkaupunkiin. Gambetta pakeni Pariisin saartorenkaasta 7. lokakuuta lentämällä kuumailmapallolla saksalaisten linjojen yli. Hän ryhtyi johtamaan puolustuksen uudelleenjärjestämistä Toursista ja otti 11. lokakuuta itselleen myös sotaministerin tehtävät. Käytännössä hän sai lähes rajoittamattoman vallan siinä osassa Ranskaa, joka ei vielä ollut vihollisen miehittämä. Vaikka Ranskan kahdesta pääarmeijasta toinen oli jäänyt saksalaisten vangiksi Sedanissa ja toinen saarroksiin Metzissä, Gambetta palautti ranskalaisten taisteluhengen. Lisäksi hänen ja Charles de Freycinet’n johdolla lyhyessä ajassa koottiin, koulutettiin ja aseistettiin kuusi uutta armeijaa, joiden voimin vastarintaa voitiin jatkaa. Ranskaan julistettiin yleinen asevelvollisuus 21–40-vuotiaille miehille, ja Isosta-Britanniasta saatiin suuri valtiolaina uusien joukkojen kouluttamiseen.
Uudet joukot saavuttivat joitain paikallisia voittoja, mutta pääosin Ranskan sotaonni ei kääntynyt. Saksalaisten edetessä Gambetta joutui siirtymään Toursista Bordeaux’hon, mutta hän halusi yhä jatkaa taistelua. Yleisen sotaväsymyksen seurauksena väliaikainen hallitus suostui Gambettan vastustuksesta huolimatta aselepoon saksalaisten kanssa 28. tammikuuta 1871. Kun Pariisin hallitus kumosi erään Gambettan antaman määräyksen, joka oli tähdätty rauhan solmimista vastaan, hän erosi tehtävistään 6. helmikuuta. Suuren suosionsa ansiosta hänet valittiin maaliskuussa Bordeaux’ssa kokoontuneeseen kansalliskokoukseen yhdeksästä eri vaalipiiristä, joista hän päätti edustaa Elsassin alueella sijaitsevaa Bas-Rhiniä. Kansalliskokous joutui ensitöikseen äänestämään Versailles’n välirauhansopimuksen hyväksymisestä. Gambetta äänesti vastaan, mutta sopimus hyväksyttiin. Hän menetti tämän seurauksena myös edustajanpaikkansa, sillä Bas-Rhinin alue luovutettiin rauhansopimuksessa Elsass-Lothringenin mukana Saksalle. Gambetta vetäytyi tämän jälkeen muutamaksi kuukaudeksi San Sebastiániin Espanjaan.
Gambetta totesi myöhemmin Ranskan mahdollisesta revanssista kuuluisasti ”Älkää koskaan puhuko siitä, ajatelkaa sitä aina” (n’en parler jamais, y penser toujours).