stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heran temppeli I (Paestum)
Historia

Heran pyhäkköalueen eteläisempi Heran temppeli on Poseidonian eli Paestumin temppeleistä vanhin ja ajoitetaan arkaaiselle kaudelle noin vuoteen 560–530 eaa. Se kuuluu näin kivestä rakennettujen kreikkalaisten temppeleiden vanhimpaan sukupolveen, ja voidaan nähdä arkkitehtuuriltaan monin tavoin kokeellisena. Temppelin terrakottakoristelut ovat jonkin verran myöhäisempiä ja ajoitetaan noin vuoteen 520 eaa. Osa terrakotista on 300-luvulta eaa., mikä osoittaa, että temppeliin on tehty korjauksia vielä tuolloin.
Temppeliä kutsutaan usein basilikaksi, koska se näyttää arkkitehtuuriltaan monin tavoin suurelta julkiselta rakennukselta ennemmin kuin tyypilliseltä kreikkalaiselta temppeliltä. Tämän nimityksen temppeli sai 1700-luvulla paikalla käyneiltä. Poikkeuksellinen arkkitehtuuri johtunee juuri temppelin varhaisuudesta ja kokeellisuudesta.
Rakennus

Heran temppeli I sijaitsee Poseidonian Heran pyhäkköalueella kaupungin alueen ja arkeologisen alueen eteläosassa lähellä kaupunginmuuria. Se on pyhäkköalueen kahdesta Heran temppelistä eteläisempi, ja sen pohjoispuolella sijaitsee usein ”Poseidonin temppeliksi” kutsuttu Heran temppeli II.
Heran temppeli I on rakennettu tavan mukaisesti itä-länsisuunnassa. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä ja se on harvinainen enneastylos-temppeli, eli siinä on lyhyemmillä sivuilla yhdeksän pylvästä. Pitkien sivujen pylväiden määrä on 18. Näin temppeli on poikkeuksellisen leveä pituuteensa nähden. Temppelin stylobaatin koko on noin 24,5 × 54,3 metriä.
Temppelin pylväiden korkeus on noin 6,5 metriä ja halkaisija alapäässä noin 1,4 metriä. Pylväiden yläpuolisen entablementin (arkkitraavi, friisi ja korniisi) korkeus on noin 2,2 metriä. Temppelin peristyyli eli pylväikkö on säilynyt hyvin kauttaaltaan, samoin kuin pylväiden päällä oleva arkkitraavi. Arkkitraavin yläpuolinen osa sen sijaan ei ole säilynyt vähäisiä osia lukuun ottamatta. Länsisivun pylväiden kapiteelit on ollut koristeltu maalatuilla palmeteilla, ruusukuvioilla, lootuksenkukilla ja kärhikuvioinneilla.
Temppelissä oli pronaos, joka oli tristylos in antis eli sen edessä oli kolme pylvästä. Pronaoksen takana oli naos eli cella, jonka koko oli noin 13,4 × 42 metriä. Yksi seitsemän pylvään rivi keskellä jakoi naoksen kahteen laivaan ja tuki samalla kattoa. Kolme näistä pylväistä on säilynyt. Koska temppeli oli ikään kuin jaettu kahtia, sen on ehdotettu myös olleen omistettu kahdelle eri jumalalle tai saman jumalan kahdelle eri aspektille. Tällöin kummankin laivan perällä on voinut olla oma kulttipatsas. Temppelin takaosassa oli adyton, johon ei ollut pääsyä naoksesta.
Temppelin alttari oli tavan mukaan ulkona sen itäpuolella. Se oli tehty kalkkikivestä. Lähellä on myös kaksi muuta arkaaista alttaria. Temppelin eteläpuolelta on löydetty pienen distylos in antis -aarrekammion perustukset, joiden koko on noin 7,2 × 15,3 metriä. Alttarin pohjoispuolelta on löydetty toisen samantyyppisen aarrekammion jäänteet, jotka on ajoitettu noin vuoteen 450 eaa.
Temppelin läheltä on löydetty suuri määrä terrakotasta tehtyjä votiivilahjoiksi tarkoitettuja pienoispatsaita, jotka esittävät Heraa tai Heran ja Zeuksen pyhää avioliittoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heran temppeli I Wikimedia Commonsissa
Temppelin lyhyt sivu.
Temppelin pitkä sivu.
Temppelin pohjapiirros.
Temppelin rauniot sisältä.
Harjavallan Jymy

| Harjavallan Jymy |
| --- | --- |

Perustettu:  1910
Paikkakunta:  Harjavalta
Värit:           
Puheenjohtaja:  Marko Kemppinen
Harjavallan Jymy on vuonna 1910 perustettu urheilun yleisseura, jonka ohjelmaan kuuluvat maastohiihto, mäkihyppy, yleisurheilu, lentopallo, pesäpallo sekä alppihiihto. Seura ylläpitää Harjavallassa toimivaa Hiittenharjun hiihtokeskusta.
Tunnetuimpia seuraa edustaneita urheilijoita ovat mäkihyppääjät Vesa Hakala ja Jarkko Heikkilä sekä alppihiihtäjät Mika Marila ja Kia-Emilia Hakala. Seuran pesäpallojoukkue pelasi vuonna 1957 yhden kauden korkeimmalla sarjatasolla SM-sarjassa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Harjavallan Jymyn kotisivut
Harjassaniaiset

Harjassaniaiset (Trichomanes) on sammalsaniaiskasveihin kuuluva laajasti levinnyt kasvisuku, jonka lajeja esiintyy kaikissa maanosissa. Siihen kuuluu noin 275 lajia. Suvun rajaamisesta on kuitenkin eri tulkintoja, sillä Plants of the World Onlinen mukaan harjassaniaisiin yhdistettäviä sukuja, muun muassa kalvosaniaiset (Abrodictyum), tossusaniaiset (Crepidomanes), kelmusaniaiset (Didymoglossum) ja korusaniaiset (Vandenboschia), voidaan pitää eri sukuinakin.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Trichomanes
CAF Cup

| CAF Cup |
| --- | --- |

Laji:  Jalkapallo
Perustettu:  1992
Lopetettu:  2004
Joukkueita:  31–37
Eniten mestaruuksia:   JS Kabylie (3)
CAF Cup oli Afrikan jalkapalloliiton järjestämä vuosittainen jalkapallokilpailu Afrikan eri maiden korkeimpien sarjatasojen joukkueille, jotka jäivät juuri Afrikan Mestarien liigan tai Afrikan Cup-voittajien cupin ulkopuolelle.
Historia

CAF Cup perustettiin vuonna 1992, joka perustui eurooppalaiseen UEFA Cupiin. Palkinto nimettiin nigerialaisen liikemiehen Moshood Abiolan mukaan. Hän oli ensimmäinen itsenäistyneen Nigerian urheilujohtaja. Turnauksen idean aloitti Afrikan jalkapalloliiton puheenjohtaja Issa Hayatou, joka myös järjestytti ensimmäisen turnauksen vuonna 1992, jolloin mukana kilpailivat 31 joukkuetta. Tuolloin ensimmäisen mestaruuden vei nigerialainen Shooting Stars FC, joka voitti kaksiosaisessa loppuottelussa ugandalaisen Villa SC:n yhteismaalein 3-0. Turnaus päätettiin lopettaa vuonna 2004, kun se yhdistettiin Afrikan Cup-voittajien cupin kanssa, jonka seurauksena syntyi Afrikan Confederation Cup. Eniten mestaruuksia saavutti algerialainen JS Kabylie, joka voitti CAF Cupin kolmesti vuosina 2000, 2001 ja 2002. Se oli samalla ainut joukkue, joka kykeni uusimaan mestaruutensa peräkkäisinä vuosina. Menestyinen maa oli Tunisia, jonne mestaruus meni neljä kertaa, joista ES Sahel voitti CAF Cupin kahdesti. Cupin viimeiseksi mestariksi jäi marokkolainen Raja Casablanca, joka voitti loppuottelussa kamerunilaisen Cotonsport de Garouanin yhteismaalein 2-0.
Loppuottelut

| Vuosi | Voittaja | Toinen sija | 1>  ottelu | 2>  ottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 |  Shooting Stars FC |  Villa SC | 0–0 | 3–0 |
| 1993 |  Stella Club d'Adjamé |  Simba SC | 0–0 | 2–0 |
| 1994 |  Bendel Insurance |  Primeiro de Maio | 0–1 | 3–0 |
| 1995 |  ES Sahel |  AS Kaloum Star | 0–0 | 2–0 |
| 1996 |  Kawkab Marrakech |  ES Sahel | 1–3 | 2–0 |
| 1997 |  Espérance |  Petro Atlético | 0–1 | 2–0 |
| 1998 |  CS Sfaxien |  ASC Jeanne d'Arc | 1–0 | 3–0 |
| 1999 |  ES Sahel |  Wydad Casablanca | 1–0 | 1–2 |
| 2000 |  JS Kabylie |  Ismaili SC | 1–1 | 0–0 |
| 2001 |  JS Kabylie |  ES Sahel | 1–2 | 1–0 |
| 2002 |  JS Kabylie |  Tonnerre Yaoundé | 4–0 | 0–1 |
| 2003 |  Raja Casablanca |  Coton Sport FC | 2–0 | 0–0 |
Joukkueiden mestaruudet

| Joukkue | Mestaruudet | Mestaruusvuosi |
| --- | --- | --- |
|  JS Kabylie | 3 | 2000, 2001, 2002 |
|  ES Sahel | 2 | 1995, 1999 |
|  Shooting Stars FC | 1 | 1992 |
|  Stella Club d'Adjamé | 1 | 1993 |
|  Bendel Insurance | 1 | 1994 |
|  Kawkab Marrakech | 1 | 1996 |
|  Espérance | 1 | 1997 |
|  CS Sfaxien | 1 | 1998 |
|  Raja Casablanca | 1 | 2003 |
Herbert Girton Deignan

Herbert Girton Deignan vuonna 1948.
Herbert Girton Deignan (5. joulukuuta 1906 East Orange, New Jersey – 1968) oli yhdysvaltalainen Thaimaan linnustoon erikoistunut lintutieteilijä.
Herbert Deignanin vanhemmat olivat Harry Francis Deignan ja Anna Galena (Warren) Deignan. Hän opiskeli englantia ja muita eurooppalaisia kieliä sekä kirjallisuutta Princetonin yliopistossa ja valmistui sieltä lokakuussa 1928. Hän tutustui yliopiston eläinkokoelmien kuraattoriin Charles H. Rogersiin, jonka ohjauksessa hänen kiinnostuksensa lintumaailmaan syveni. Hän näki Thaimaan luonnosta kertovan elokuvan Chang the elephant boy. Elokuva teki häneen valtavan vaikutuksen, eikä hän saanut ajatuksiaan irti tuosta maanosasta.
Pian valmistumisensa jälkeen Deignan haki ja sai paikan englanninopettajana "Prince Royal's Collegessa" Chiang Maissa Thaimaan pohjoisosassa. Hän opetti siellä neljä vuotta, 1928–1932, keräten samalla kokoelman lintuja. Hän lähetti kokoelman Princetoniin, jossa se on osa laajempaa kokoelmaa. Vuonna 1932 Deignan palasi Yhdysvaltoihin laman keskelle. Hän teki huonosti palkattuja töitä, toimien muun muassa marraskuusta 1933 helmikuuhun 1934 osapäiväisenä avustajana Smithsonian-instituutin kansallismuseossa Alexander Wetmoren alaisena.
Vuonna 1935 Deignan palasi Chiang Maihin ja viipyi siellä vuoden 1937 lopulle. Tohtori Wetmoren aloitteesta Kansallismuseo palkkasi hänet keräämään näytteitä ja hän toimittikin laajan kokoelman lintuja sekä muita eliöitä Kansallismuseoon. Deignan oli nyt niin perusteellisesti perehtynyt Thaimaan linnustoon, että palattuaan Yhdysvaltoihin alkuvuonna 1938 hän sai tutkimusapulaisen viran Kansallismuseon lintuosastolla. Seuraavana vuonna hän sai Bacon-stipendin, jonka turvin hän matkusti tutkimaan Euroopan museoiden kaakkoisaasialaisten lintujen kokoelmia.
1939 Deignan avioitui tohtori Stella M. A. Lechen kanssa. Toisessa maailmansodassa Deignan palveli "Office of Strategic Services" osastolla, enimmäkseen eteläisessä Aasiassa. 1948 hän osallistui Pohjois-Australian tutkimusmatkalle ja 1952–1953 Thaimaahan suuntautuneelle retkelle Guggenheim-stipendin turvin. 1959 hän sai kuraattorin viran. Vuonna 1961 Deignan edusti Smithsoniaa kymmenennessä Tyynenmeren tieteellisessä kongressissa Honolulussa. 1962 Deignan luopui virastaan muuttaakseen Sveitsiin. Samana vuonna hän kuitenkin osallistui Smithsonian tutkimusretkelle Madagaskariin, missä hän keräsi museolle lintuja. Tämä oli hänen viimeinen maastotutkimusretkensä. Hän jatkoi työskentelyä Euroopassa, konsultoiden Lontoon ja Pariisin museoita ja laatien Maailman lintujen nimistöluetteloa.
Deignan liittyi American Ornithologists' Unioniin 1923 ja toimi yhdistyksen sihteerinä 1959–1961. Hänen kirjallinen tuotantonsa oli laaja. Hän nimesi uuden lintulajin, thaimaantimalin (Stachyris rodolphei) 1939, ja useita alalajeja.
Herbert Haresnape

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten uinti | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten uinti | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten uinti | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> .Miesten uinti |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | 100 m selkäuinti |  |
Herbert Nickall Haresnape (2. heinäkuuta 1880 Liverpool – 1962 Chester) oli brittiläinen uimari. Hän sai vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia sadan metrin selkäuinnissa ajalla 1.27,0. Hän kilpaili myös vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa.
Heran temppeli II (Paestum)

| Heran temppeli II ”Poseidonin temppeli” |
| --- | --- |
 Heran temppeli II, jota kutsutaan usein ”Poseidonin temppeliksi”.
Osoite:  Paestum, Capaccio Paestum, Salerno, Campania
Sijainti:  Italia
Koordinaatit:  40°25′12″N, 15°00′19″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 460–440 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto, Paestumin ja Velian arkeologiset alueet sekä Certosa di Padula 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heran temppeli II, usein ”Poseidonin temppeli” (Neptunuksen temppeli), on antiikin aikainen Heralle omistettu kreikkalainen temppeli Poseidonian eli roomalaisittain Paestumin kaupungissa Suur-Kreikassa (Magna Graecia) nykyisessä Italiassa. Se rakennettiin kaupungin kreikkalaisella kaudella noin 460–440 eaa.
Heran temppeli oli yksi Poseidonian kolmesta suuresta temppelistä Athenen temppelin ja toisen, vanhemman Heran temppelin (usein ”Basilika”) ohella. Nykyisin sen poikkeuksellisen hyvin säilyneet rauniot ovat osa Paestumin arkeologista aluetta, joka on osa Unescon maailmanperintökohdetta nimeltä Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto, Paestumin ja Velian arkeologiset alueet sekä Certosa di Padula.
Historia

Heran pyhäkköalueen pohjoisempi temppeli on Poseidonian eli Paestumin temppeleistä suurin ja säilynyt niistä kaikkein parhaiten. Temppeli ajoitetaan klassisen kauden alkupuolelle noin vuosiin 460–440 eaa. Ajoitus perustuu muun muassa rakennuksen joihinkin yhtäläisyyksiin vuonna 457 eaa. valmistuneen Olympian Zeuksen temppelin kanssa. Toisten piirteiden perusteella sen on ehdotettu olleen Ateenan Parthenonia nuorempi, mutta tätä ei ole yleisesti hyväksytty. Temppelissä ei ole merkkejä siitä, että sitä olisi myöhemmin korjattu ainakaan laajemmassa määrin.
Temppeli tunnettiin aiemmin Poseidonin (Neptunuksen) temppelinä, ja tätä nimeä esiintyy käytössä yhä edelleen. Nimitys on saanut alkunsa oletettavasti 1700-luvulla Paestumin temppeleiden tultua tunnetuiksi, ja on peräisin siitä, että kaupungin suurimman temppelin oletettiin pitkään olleen omistettu sen nimikkojumalalle. Temppelin läheltä löydettyjen votiivilahjojen perusteella myös tämän temppelin on kuitenkin päätelty olleen omistettu Heralle. Sitä on ehdotettu kuitenkin myös Zeuksen temppeliksi sekä Apollonin temppeliksi.
Temppeli on paitsi Paestumin myös koko Italian parhaiten säilynyt kreikkalainen temppeli Akragaan niin kutsutun Concordian temppelin ohella, ja koko maailmassa parhaiten säilyneitä kreikkalaisia temppeleitä Ateenan Hefaistoksen temppelin ohella.
Rakennus

Heran temppeli II sijaitsee Poseidonian Heran pyhäkköalueella kaupungin alueen ja arkeologisen alueen eteläosassa. Se on pyhäkköalueen kahdesta Heran temppelistä pohjoisempi, ja sen eteläpuolella lähempänä kaupunginmuuria sijaitsee usein ”Basilikaksi” kutsuttu Heran temppeli I.
Heran temppeli II on rakennettu tavan mukaisesti itä-länsisuunnassa. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä. Se on heksastyyli eli sen lyhyemmillä sivuilla on kuusi pylvästä, kun taas pidempien sivujen pylväiden määrä on 14. Pylväiden korkeus on noin 8,9 metriä ja halkaisija niiden alaosassa noin 2,1 metriä. Pylväät on sijoiteltu noin 4,5 metrin välein. Temppelin entablementin (arkkitraavi, friisi ja korniisi) korkeus on noin kolme metriä. Stylobaatin koko on noin 24,3 × 59,9 metriä.
Temppelissä oli etupuolella pronaos ja takapuolella opisthodomos, joiden kummankin etupuolella oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Temppelin keskiosan naos eli cella oli jaettu päälaivaan ja kahteen sivulaivaan kahdella seitsemän pylvään rivillä. Näiden pylväiden päällä oli pienemmät kattoa tukeneet pylväät. Naoksen koko on noin 13,5 × 45,3 metriä. Naoksen oven oikealta puolelta johti portaikko katolle, kun taas vasemmalla puolella oli pieni huone.
Temppelissä ei ollut veistoskoristelua sen enempää päätykolmioissa kuin metoopeissakaan. Monet arkkitehtuurin piirteet, kuten pidemmän sivun pylväiden määrä (14 tyypillisen 13 sijasta) sekä mittasuhteet, ovat arkaaisia. Arkaaista vaikutelmaa keventää se, että temppelin mittasuhteissa on tehty optisia korjauksia visuaalisen vaikutelman parantamiseksi. Temppelin stylobaattia on käyristetty keskeltä ylöspäin, myös korniisit ovat hieman käyristettyjä, pylväät nojaavat hieman sisäänpäin, kulmapylväät ovat pyöreän sijasta elliptisiä ja lyhyiden sivujen pylväät ovat pitkien sivujen pylväitä leveämpiä. Optiset korjaukset osoittavat, että arkkitehti tunsi mannerkreikkalaista temppeliarkkitehtuuria, sillä samoja korjauksia esiintyy muun muassa Parthenonissa. Optisten korjausten lisäksi visuaalista vaikutelmaa on pyritty parantamaan myös sillä, että kulmapylväiden ja niiden vieressä olevien pylväiden väli on muita pylväänvälejä pienempi, jotta friisin kulmien triglyfit on saatu osumaan pylvään keskilinjan kohdalle.
Temppelin peristyyli eli uloin pylväikkö on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan, ja myös arkkitraavi ja ylemmät osat ovat säilyneet hyvin. Lähinnä temppelin katto, jonka rakenteet ovat olleet puiset, sekä sisäseinät, jotka on käytetty rakennusmateriaalina keskiajalla, puuttuvat.
Temppelin itäpuolella sijainnut alkuperäinen alttari oli samoin 400-luvulta eaa. Se oli korvattu roomalaisella kaudella pienemmällä alttarilla, joka sijaitsi lähempänä temppeliä. Temppelin koilliskulman lähellä sijaitsi pieni distylos in antis -temppeli, jolla oli oma alttari. Ne on kummatkin ajoitettu 400-luvun eaa. lopulle tai 300-luvun eaa. alkuun. Alueelta on löydetty myös kuusi muuta pienempää temppeliä, joiden kaikkien oletetaan olleen omistettu Heralle.
Temppelin ympäristöstä on löydetty suuri määrä Heralle omistettuja terrakotasta tehtyjä votiivilahjaksi tarkoitettuja pienoispatsaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heran temppeli II (”Poseidonin temppeli”) Wikimedia Commonsissa
Temppelin lyhyt sivu.
Temppelin pitkä sivu.
Temppelin pohjapiirros, itäpää alhaalla.
Helge Haavisto

Helge Haavisto vuonna 1960.
Helge Otto Holger Haavisto (2. elokuuta 1920 Vanaja – 2. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Rautaruukki Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1960–1982 ja hallituksen puheenjohtajana 1982–1985. Hänen johdollaan Rautaruukki laajentui Pohjoismaiden suurimmaksi teräksen tuottajaksi, mikä vaikutti erityisen suotuisasti Pohjois-Suomen työllisyyteen. Haaviston aloittamien teknisten uudistusten ansiosta tehdas oli yksi maailman nykyaikaisimmista.
Haavisto oli kauppa- ja teollisuusministeri Ahti Karjalaisen valinta Rautaruukin toimitusjohtajaksi vuonna 1959. Lopulta Haavisto kuului presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin toimien elinkeinoelämän edustajana vienninedistämismatkojen aikana. Kekkonen myönsi Haavistolle vuorineuvoksen arvon vuonna 1970. Haavistoa voisi kuvailla Suomen lännen ja idän kauppasuhteiden luottomieheksi.
Talouselämä valitsi vuonna 2012 Helge Haaviston Suomen historian sadan merkittävimmän yritysjohtajan joukkoon.
Ritarikunnat

Suomen Leijonan ritarikunta suurristi
Vapaudenristin ritarikunta vapaudenmitali
Brittiläisen imperiumin ritarikunta ritarikomentaja
Bathin ritarikunta ritarikomentaja
Italian tasavallan ansioritarikunta komentaja
Vasa-ritarikunta 1. luokan komentaja
Pyhän Sylvesterin ritarikunta komentajaritari tähdellä
Kunnianosoituksia

Vuorineuvos, 1970
Tekniikan kunniatohtori, Teknillinen korkeakoulu, 1978
Tekniikan kunniatohtori, Oulun yliopisto, 1983
Bessemer Gold Medal
Eero Mäkisen mitali
Bengt Grönblomin kultamitali
Kustaa III -mitali
Kirjallisuutta

Kulha, Keijo K.: ”Haavisto, Helge (1920–2012)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 446–447.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4.  / Teoksen verkkoversio.
Seppälä, Raimo: Suomalainen teräsmies: Helge Haavisto, vuorineuvos.  Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08393-7.
Aiheesta muualla

Helge Haaviston muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Haavisto, Helge hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Can I Sit Next to You Girl

| ”Can I Sit Next To You Girl” AC/DC |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1974
 Tuottaja(t): Harry Vanda, George Young
 Tyylilaji: hard rock, rock and roll
 Kesto: 03.05
 Levy-yhtiö: Albert Productions
AC/DC:n muut singlet
|   | ”Can I Sit Next to You Girl” 1974 | ”Baby, Please Don't Go” 1975 |
"Can I Sit Next to You Girl" on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale albumilta T.N.T. Se on ensimmäinen yhtyeen itse tehty kappale. Alkuperäisessä, singlenä julkaistussa versiossa laulaa yhtyeen alkuperäinen solisti Dave Evans. Kappaleesta äänitettiin kuitenkin uusi versio T.N.T.- ja High Voltage -albumeille, jolloin Evansin paikan laulajana oli ottanut Bon Scott. Kappaleen musiikkivideossa laulajana esiintyy Evans.
Singlen B-puolena oli "Rockin' in the Parlour" -kappale.
Kokoonpano

Dave Evans - laulu (myöhemmässä versiossa Bon Scott)
Angus Young - soolokitara
Malcolm Young - rytmikitara
Rob Bailey - bassokitara (myöhemmässä versiossa Mark Evans)
Peter Clack - rummut (myöhemmässä versiossa Phil Rudd)
Aiheesta muualla

Lyrics (Dave Evansin versio) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lyrics (Bon Scottin Versio) (Arkistoitu – Internet Archive)
Music video (Dave Evansin Versio)
CD-Cops

CD-Cops on ensimmäinen julkaistu piraattitiedostojen käyttämisen estäjä. CD-Copseja käytettiin 1990-luvun lopulla levyjen suojaamista varten. CD-Copsin loi Danish Link Data Security ja sitä käytti Lotus 1-2-3.
Hassan Zubier

Hassan Zubier (s. 15. joulukuuta 1971) on Ruotsissa asuva maahanmuuttaja, joka nousi julkisuuteen ensimmäisen kerran Suomessa Turussa 2017 tapahtuneen jihadistisen/terroristisen puukolla tehdyn joukkomurhan yhteydessä. Hän oli yrittänyt auttaa iskussa puukotettua naista, minkä jälkeen puukottaja kävi hänenkin kimppuunsa. Nainen menehtyi myöhemmin. Zubier loukkaantui vakavasti tilanteessa ja joutui pyörätuoliin. Hänet nostettiin mediassa sankariksi, kunnes selvisi, että hän oli valehdellut taustastaan. Matilda Gyllenberg julkaisi vuonna 2021 Hassan Zubierin totuus -dokumentin, jossa hän pyrkii selvittämään varmistettujen lähteiden avulla Zubierin tarinan.
Zubierilla on Britannian ja Ruotsin kansalaisuudet.
Elämä ennen Turun tapahtumia

Hassan Zubier syntyi 15. joulukuuta 1971 Lontoossa. Hänen isänsä asui Ruotsissa, muu perhe Lontoossa. Hän joutui lapsena useita kertoja lapsenvahtinsa hyväksikäyttämäksi. Hänen äitinsä lähetti hänet isälleen Ruotsiin. Hänen kasvatuksestaan kuitenkin huolehti 16-vuotiaaksi asti Ruotsin sosiaalihuolto.
Ruotsissa hän syyllistyi vuonna 1998 väärien hälytysten tekemiseen aseistautuneista miehistä kotinsa lähellä. Hänet tuomittiin vankeuteen.
Vuonna 1999 Zubier syyllistyi törkeisiin tuhopolttoihin. Hän oli sytyttänyt tulipalon kahdesti sairaalassa, jossa toimi vartijana. Vuonna 2000 hän oli sytyttänyt autonsa tuleen hotellikotinsa edustalla.
Vuonna 2000 hän jäi kiinni varkaudesta. Hän oli varastanut 18 300 kruunua työnantajaltaan.
Turku 2017

Zubier tuli tunnetuksi avunannostaan Turussa elokuussa 2017 tehdyn jihadistisen joukkomurhan uhreille, jonka yhteydessä hän loukkaantui vakavasti. Hän oli ollut Suomessa avovaimonsa kanssa turistina tapauksen aikaan. Turun kauppatorilla hän näki puukottajan Abderrahman Bouananen puukottavan naista. Kun nainen kaatui maahan, Hassan juoksi viereen ja yritti tyrehdyttää verenuodon ja antaa ensiapua. Puukottaja iski Hassania niskaan. Sitten puukottaja juoksi Hassanin avovaimoa kohti. Hassan huusi varoittaakseen avovaimoaan ja sai toisen kerran puukosta. Pian Hassan oli menettää tajuntansa vammojen ja nestehukan takia. Hänet vietiin ambulanssilla sairaalaan ja hän selvisi.
Turun jälkeen

Zubier vammautui iskussa vakavasti, ja hän joutuu käyttämään toistaiseksi pyörätuolia.
Turun jälkeen > Huijauskohu 2018

Elokuussa 2018 Zubier jäi kiinni korvausten huijaamisesta Valtiokonttorista. Hänellä oli ollut taloudellisia ja terveydellisiä ongelmia, ja oli antanut vääriä tietoja loukkaantumisestaan johtuneista ansiomenetyksistä. Hänelle oli määrä maksaa vajaat 7 000 euroa.
Lisäksi hänelle oli määrä maksaa vajaat 950 euroa kuukaudessa kunnes hän täyttää 65 vuotta. Yhteensä korvaussumma olisi ollut yli 200 000 euroa. Syyttäjä on tehnyt tapauksesta tutkintapyynnön.
Turun jälkeen > Joukkorahoituskohu 2018

GoFundMe-joukkorahoitussivustolla perustettiin 27. joulukuuta 2017 keräys nimellä "Hassan Zubier's Medical Fund". Keräyksen avaaja väitti, että kaikki kerätyt rahat annettaisiin Hassanille. Elokuuhun 2018 mennessä yli 600 ihmistä on lahjoittanut keräykseen yhteensä yli 32 600 euroa. Keräykselle ei kuitenkaan ollut hankittu lupaa poliisilta, eikä Suomessa yksityishenkilö saa harjoittaa joukkorahoitusta.
Turun jälkeen > Tuomiot 2020

Elokuussa 2020 Zubier sai yhden vuoden ja kymmenen kuukauden ehdollisen tuomion törkeästä petoksesta, törkeästä väärennyksestä ja rahankeräysrikoksesta. Hän joutuu myös maksamaan valtiolle takaisin 13 500 euroa saadusta rikoshyödystä.
Kunnianosoituksia

Hengenpelastusmitali (Suomi, 2018)
Yrjön mitali (Yhdistynyt kuningaskunta, 2018)
Aiheesta muualla

Matilda Gyllenberg, 2021, Hassan Zubierin totuus (Yle Areena)