stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sota
Sodan vaiheet > Tammikuu 1919 – joulukuu 1919

Toinen vaihe sodassa käynnistyi, kun saksalaisten tukema Ukrainan valtion ”hetmannihallitus” hävisi Ukrainan kansantasavallan direktoraatin joukoille. Bolševikit reagoivat muodostamalla Ukrainan väliaikaisen talonpoikien ja työläisten hallituksen 20. marraskuuta 1918 ja aloittamalla etenemisen Vladimir Antonov-Otsjenkon, Josif Stalinin ja Volodymyr Zatonskyn johtamilla sotajoukoilla, minkä seurauksena direktoraatti julisti sodan Neuvosto-Venäjälle 16. tammikuuta 1919. Neuvostojoukot valtasivat uudelleen Dneprin itäpuoliset alueet, sekä 5. helmikuuta Kiovan ja onnistuivat jakamaan Ukrainan kansalliset joukot kahtia erilliseen pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään. Ukrainalaiset joukot yrittivät vastahyökkäystä maaliskuussa ja onnistuivat miltei pääsemään Kiovaan asti, mutta neuvostojoukot vastasivat hyökkäykseen onnistuen pakottamaan eteläisen armeijakunnan perääntymään Romanian puolelle, jossa se riisuttiin aseista samalla työntäen kansallisen armeijan pääjoukot Volyniaan lähelle Puolan rajaa.
Ukrainalaiset talonpojat olivat tyytymättömiä neuvostojoukkojen ukrainalaisvastaiseen politiikkaan ja suuriin pakkolunastuskiintiöihin, minkä seurauksena bolsevikkivastaisten kapinallisten joukko alkoi lisääntyä. Kansalliset joukot organisoituivat uudelleen ja onnistuivat valloittamaan kesäkuussa Podolian ja Kamjanets-Podilskyin, minkä jälkeen vahvistuneet kansalliset joukot onnistuivat työntämään puna-armeijan Horodok-Jarmolyntsi-Šarhorod-Dunajivtsi Nova Ušytsia-Vapniarka -linjalle. Kansalliset joukot saivat vahvistuksia, kun sen rinnalle liittyi sotimaan Ukrainan Galitsian armeija.
Edettyään Kiovaan asti kansalliset joukot kohtasivat kaupunkia hallussaan pitävän Anton Denikinin vapaaehtoisarmeijan joukot ja päätyivät vetäytymään kaupungista. Ukrainan kansallisen armeijan ja Galitsian armeijan johtokunta oli eri mieltä siitä, miten Denikinin joukkojen kanssa tulisi toimia ja sotilaita vaivasi puhjennut kuumetauti. Kun Galitsian armeija teki rauhansopimuksen Denikinin joukkojen kanssa 6. marraskuuta, kansallinen armeija joutui vaikeaan tilanteeseen marraskuun lopulla, kun bolsevikkien joukot olivat onnistuneet valtaamaan useita Denikinin armeijan miehittämiä alueita Dneprjoen länsipuolelta ja puolalaiset olivat edenneet Ukrainan länsiosiin. Kansallisessa armeijassa päätettiin luopua tavanomaisista sotilasoperaatioista konferenssissa 4. joulukuuta ja keskittyä vastarintaliikkeeseen perustuvaan partisaanisodankäyntiin.
Sodan vaiheet > Joulukuu 1919 – marraskuu 1921

Kansallinen armeija toteutti 6. joulukuuta 1919 aina 6. toukokuuta 1920 kestäneen ensimmäisenä talvisotaretkenä tunnetun vastarintaoperaation neuvostojoukkoja vastaan Myhailo Omeljanovytš-Pavlenkon johdolla. Ukrainan hallitus solmi Puolan kanssa 22. huhtikuuta Varsovan rauhansopimuksen, jonka seurauksena puolalaiset joukot käynnistivät yhteishyökkäyksen ukrainalaisten kanssa. He tulivat torjutuiksi Semjon Budjonnyin johtamassa puna-armeijan vastahyökkäyksessä. Puolalais-ukrainalaiset joukot onnistuivat pakottamaan puna-armeijan joukko-osaston perääntymään Podoliaan, mutta puolalaiset solmivat erillisrauhan Neuvosto-Venäjän kanssa 18. lokakuuta. Sen jälkeen ukrainalaiset joukot jatkoivat vielä sotimista 21. lokakuuta asti, kunnes ne joutuivat ylittämään Puolan rajan Galitsiassa, jossa ne riisuttiin aseista.
Toisena talvisotaretkenä tunnettu hyökkäys marraskuussa 1921 oli Ukrainan kansallisen armeijan viimeinen sotilasoperaatio Ukraina-Neuvosto-Venäjän sodassa. Sen toivottiin innostavan ukrainalaisia kapinoimaan bolsevikkeja vastaan. Juri Tjutjunnykin johdolla muodostettiin kaksi retkikuntaa Podoliassa ja Volyniassa, joista Podolian ryhmä palasi Volynian kautta Puolaan 29. marraskuuta ja Volynian ryhmä joutui Hryhorii Kotovskyn johtaman puna-armeijan ratsuväen pysäyttämäksi Mali Mynkyn lähellä käydyssä taistelussa 17. marraskuuta.
Sodan jälkiseuraukset

Sodan myötä suurin osa Ukrainasta yhdistettiin Ukrainan sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, joka oli yksi neljästä 30. joulukuuta 1922 perustetun Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton perustajajäsenestä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian sosialististen neuvostotasavaltojen kanssa, samalla kun Galitsia ja Länsi-Volynia liitettiin osaksi Puolaa Riian rauhassa maaliskuussa 1921. Rauhasta huolimatta partisaanien toiminta jatkui vielä vuoden 1922 puoleenväliin.
Nelson Goodman

Henry Nelson Goodman (7. elokuuta 1906 Somerville, Massachusetts – 25. marraskuuta 1998 Needham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän syntyi Somervillessa, Massachusettsissa, ja valmistui filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1941. Hän toimi opettajana Pennsylvaniassa vuosina 1951–1964 ja professorina Harvardissa vuosina 1968–1977.
Goodman edusti empirististä ja nominalistista perusnäkemystä ja oli kiinnostunut muun muassa logiikasta, tieteenfilosofiasta ja kielifilosofiasta.
Goodmanin paradoksi induktiosta

Eräs induktion ongelma on sen oikeutus ennustaa tulevia tapahtumia. Se, että menneisyys on osoittanut, että näin saattaa olla, nojaa induktioon, jolloin saavutaan kehäpäätelmään, joka on että induktio oikeutetaan induktiolla. Toinen lähestymistapa on konfirmointi, eli lainomaisista väittämistä ja niiden yksityiskohdista tehdään ennustuksia tulevaisuudesta. Esimerkiksi yleinen hypoteesi "kupari johtaa sähköä", voidaan konfirmoida palalla kuparia, joka myös johtaa sähköä. Mutta miten erottaa lainomainen väittämä muunkaltaisista?
Oletetaan, että ennen aikaa t kaikki havaitut smaragdit ovat olleet vihreitä. Otetaan käyttöön uusi predikaatti, vihryt. Smaragdit ovat vihryitä vain, jos smaragdit joita havaitaan ennen aikaa t ovat vihreitä. Jos smaragdit eivät ole tulleet havaituksi ennen aikaa t, ne ovat sinisiä. Tällöinhän vihreän smaragdin havaitseminen ennen aikaa t tarkoittaa, että sillä on myös predikaatti vihryt. Kaikki konfirmoivat tapaukset vihryistä smaragdeista lisäävät luetettavuutta, että näin pätee kaikkiin smaragdeihin nyt, ja mahdollisesti tulevaisuudessa – induktion periaatteen mukaisesti. Nyt voimme olettaa, että ajan t jälkeenkin smaragdit ovat siis vihryitä, joka tarkoittaa, että ne ovatkin sinisiä, määritelmän mukaisesti.
Estetiikka

Taide oli osa Nelson Goodmanin elämää. Hän toimi muun muassa taidegallerian johtajana vuosina 1929-1941 Bostonissa ja hänen vaimonsa oli tunnustettu taidemaalari Katharine Sturgis. Hän väitti kirjassaan Languages of Art (1968), että vaikka taidetta ei voi määritellä välttämättömillä ja riittävillä ehdoilla, taideteoksilla on yleensä tiettyjä ominaisuuksia. Goodmanin teorian taustalla on se olettamus, että kaikissa taideteoksissa on symboleita ja ne ovat itsessään symboleita. Taiteessa ilmenee ihmisen luonteenomainen toiminta, symboleiden rakentaminen.
Paitsi taideteokset, myös muutkin asiat ovat symboleita, kuten kartat, diagrammit, liikennevalot ja numerot. Vastaavasti myös kaikki sanat ovat symboleita, mutta kaikki kielet eivät ole taiteellisia kieliä. Taiteen ja muiden symboleiden erottaminen vaatii taiteen määritelmäominaisuuksien määrittelyä.
Estetiikka > Symptomaattinen taideteoria

Goodman väitti, että kysymys "Mitä on taide?" pitäisi korvata kysymyksellä "Milloin joku objekti on taideteos?" Esimerkiksi tiellä oleva kivi ei ole taideteos eikä symbolikaan. Sama kivi geologisessa museossa ei myöskään ole taideteos, mutta koska se on esimerkki tietyn aikakauden kivien ominaisuuksista, se toimii symbolina. Jos kivi asetetaan taidemuseoon, se saattaa toimia taideteoksena.
Goodmanin mukaan yksi ja sama objekti voi toimia symbolina joissain konteksteissa, mutta ei toisissa. Se voi toimia esteettisenä symbolina joissakin, mutta ei-estettisenä toisissa. Esteettisellä symbolilla on yleensä tiettyjä symptomeja eli oireita. Ne eivät ole välttämättömiä tai riittäviä taideteosten ominaisuuksia, vaan ne ovat pikemminkin kuin johtolankoja tai taudin oireita. Yhden tai useamman esteettisen oireen läsnäolo tai puuttuminen ei tee tai sulje pois teoksen esteettisyyttä. Taideteoksissa on tavallisesti yksi tai useampia esteettisiä oireita. Goodmanin lähestymistapa on probabilistinen: jos jossain on yksi tai useampia esteettisiä oireita, se on luultavasti taideteos.
Estetiikka > Symptomaattinen taideteoria > Syntaktinen täyteläisyys

Eräs taideteoksen ominaisuus on tavallisesti suhteellinen syntaktinen täyteläisyys. Taideteokset ovat tavallisesti täyteläisiä, koska objektin toimiessa taideteoksena sen fyysisistä ominaisuuksista suhteellinen enemmistö on tärkeitä verrattuna siihen, kun se ei toimi taideteoksena. Esimerkiksi jos meille kerrotaan, että sahaviiva on EKG-käyrä, tärkeää on huomata viivan ylä- ja alaosat. Mutta jos meille kerrotaan, että kyseessä on vuorten ääriviiva maisemamaalauksessa, kiinnitämme huomion viivan muihin ominaisuuksiin, kuten sen kokoon, hahmoon, väriin ja tekstuuriin. Kun symboli toimii esteettisenä, sen ominaisuuksista ovat relevantteja useammat kuin jos sama symboli toimii muualla kuin taiteessa.
Estetiikka > Symptomaattinen taideteoria > Ilmaisu

Toinen esteettisen oire on metaforinen esimerkeillä valaiseminen, jota kutsutaan myös ilmaisuksi (tai ekspressioksi). Se viittaa johonkin niistä tavoista, jolla taideteokset tyypillisesti symboloivat. Taideteokset ilmaisevat mielialoja: maalausta voidaan kuvata surulliseksi, sinfoniaa riemuisaksi ja runoa synkäksi. Ilmaista ei vain mielialoja, maalaus voi ilmaista äänekkyyttä, sinfonia kuumuutta, runo sileyttä. Vaikka jotain ominaisuutta voidaan ilmaista eri tavoin eri kulttuureissa, kaikkien kulttuurien taide ilmaisee mielialoja tai muita laatuominaisuuksia muodollisten ominaisuuksien, kuten viivan, värin ja rytmin kautta.
Taideteoksille on tyypillistä symboloiminen ilmaisun kautta, se ei ole ei-esteettisten objektien ominaisuus. Voidaan sanoa, että taidemaalaukset ovat surullisia, äänekkäitä, kuumia tai viileitä, mutta kartat tai graafit eivät sellaisia ole. Taideteosten ilmaisemat ominaisuudet ovat erilaisia verrattuna teosten sananmukaisiin ominaisuuksiin. Maalaus voi olla sananmukaisesti sininen, mutta vain metaforisesti surullinen.
Estetiikka > Symptomaattinen taideteoria > Läpinäkymättömyys

Esteettisten oireiden läsnäolo vaatii meiltä enemmän kuin vain sen edustaman symbolin katsomista, se vaatii keskittymistä itse symboliin. Tämän vuoksi taideteokset ovat läpinäkymättömiä. Teoksesta saattaa puuttua joku oireista ja joku oireista saattaa löytyä myös taideteoksen ulkopuolelta. Oireet jakautuvat eri tavoin eri taiteenaloilla.
Goodmanin probabilistinen tai symptomaattinen taiteen määritelmä helpottaa taiteen rajatapauksien selvittelyssä. Simpanssin tekemä piirustus voi toimia taideteoksena, jos katsoja tajuaa, että kaikki viivojen fyysiset ominaisuudet ovat relevantteja (täyteläisyys). Mutta teos ei ole ehkä toiminut taideteoksena simpanssille, viivan ja värin tarkka vaihtelu saattoi syntyä sattumalta, eikä simpanssi ehkä kiinnittänyt huomiota viivojen hiuksenhienoihin variaatioihin. Teos saattaa toimia taiteena katsojalle, mutta ei tekijälle tai päinvastoin.
Teoksia

The Structure of Appearance (1951)
Languages of Art (1968)
Problems and Projects (1971)
Ways of Worldmaking (1978)
Fact, Fiction and Forecast (4th ed. 1983)
Of Mind and Other Matters (1984)
Reconceptions in Philosophy (1988)
Michele Scandiffio

Michele Scandiffio (29. syyskuuta 1928 Pomarico – 6. kesäkuuta 2022) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. heinäkuuta 1951 ja nimitettiin Acerenzan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 30. huhtikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michele Giordano, jota avustivat Giuseppe Vairo ja Ennio Appignanesi.
Scandiffio jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2005.
Mellin (aatelissuku)

Mellin-suvun kantavaakuna
Mellin on alkuaan pommerilainen aatelissuku, joka on otettu Ruotsin aateliin. Teodoricus de Mellene mainitaan 1233 Westfalenissa, josta suku saattaa olla kotoisin.
Suku immatrikuloitiin Suomen Ritarihuoneeseen 6.2.1818 vapaaherrallisena sukuna numero 4. Se sammui mieslinjalla 17.7.1964.
Suvun varhaisin tunnettu polveutuminen:
Hans Mellin, eli Pommerissa 1490.
Christoffer Mellin, edellisen poika, muutti Viroon.
Christoffer Mellin, edellisen poika,  astui Ruotsin palvelukseen ja yleni ratsumestariksi. Hän sai läänityksekseen Ala-Urpalan Virolahdelta. Christoffer Mellin kuoli ennen vuotta 1617.
Bernt Mellin (1608-1690), edellisen poika, eversti ja Käkisalmen lääniin maaherra. Sai rälssiksi Kokkolan kylän Savitaipaleesta ja Kiesilän kylän Suomenniemeltä. Naturalisoitiin ruotsalaiseksi aatelismieheksi 1668. Kuoli 1690 Urpalassa ja haudattiin Viipurin tuomiokirkkoon. Hänen ensimmäinen vaimonsa Margareta oli vapaaherra Georg Paijkullin sisar, toinen vaimo Sofia Elisabet von Friesendorff ja kolmas vaimo kapteeni Otto von Schulmanin tytär Anna. Bernt Mellinillä oli seuraavat lapset, kaikki ensimmäisestä avioliitosta:
Jürgen (1633-1713), kreivi ja sotamarsalkka, Ruotsin Pommerin kenraalikuvernööri ja Greifswaldin yliopiston kansleri
Gustaf, everstiluutnantti
Bernhard (1636-1682), Karjalan ratsuväkirykmentin eversti. Hänen neljä poikansa Lorentz, Bernhard, Gustaf ja Ernst Johan korotettiin vapaaherralliseen arvoon.
Erik, ratsumestari
Alexander, kaatui Lundin taistelussa
Herman (k. 1701), vapaaherra, everstiluutnantti
Gustaf Adolf (k. 1710), vapaaherra, Viipurin läänin jalkaväkirykmentin eversti
Suvun jäseniä

Axel Gustaf Mellin (1775–1856), suomalainen senaattori
Axel Gustaf Mellin (1843–1884), suomalainen vapaaherra, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Berndt Gustaf Mellin (1804–1875), suomalainen vapaaherra, upseeri ja virka- ja valtiopäivämies
Karl Gustaf Johan Mellin (1831–1865), suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies, Berndt Gustaf Mellinin poika
Sotamarsalkka Jürgen Mellin
Micheline Coulombe Saint-Marcoux

Micheline Coulombe Saint-Marcoux (o.s. Coulombe; 9. elokuuta 1938 Notre-Dame-de-la-Doré – 2. helmikuuta 1985 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hänen opettajiensa joukossa olivat Claude Champagne, Clermont Pépin ja Pierre Schaeffer. Coulombe Saint-Marcoux oli mukana perustamassa Pariisin kansainvälistä elektroakustisen musiikin ryhmää ja montrealilaista lyömäsoitinkokoonpanoa Polycousmie. Coulombe Saint-Marcoux'n teosten joukossa ovat Moments (1977) ja Regards (1978).
Merten moottoritiet

Merten moottoritiet on käsite, jolla korostetaan Euroopan unionin meriliikenteen tärkeyttä. Merten moottoriteiden tavoitteena on luoda vaihtoehto maantiekuljetuksille. Se on osa Euroopan laajuista liikenneverkkoa (TEN-T).
Maantieteelliset alueet

Euroopassa on neljä merten moottoritietä:
Itämeren moottoritie
Läntisen Euroopan merten moottoritie
Kaakkois-Euroopan merten moottoritie
Lounais-Euroopan merten moottoritie
Aiheesta muualla

Merten moottoritiet Euroopan komission sivuilla
Miha Šimenc

Miha Šimenc Dresdenin maailmancupkilpailussa 2019.
Miha Šimenc (s. 21. joulukuuta 1995) on slovenialainen maastohiihtäjä.
Šimenc sijoittui nuorten MM-kilpailuissa perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi 2015. Nuorten talviolympialaisissa 2012 hän oli 10 kilometrin perinteisen kilpailussa seitsemäs. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi ja 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes.
Šimenc on kilpaillut aikuisten arvokilpailuissa Lahden MM-kilpailuista 2017 lähtien. Hän on sijoittunut henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan perinteisen hiihtotavan sprintissä MM-kilpailuissa 22:nneksi Planicassa 2023 ja olympialaisissa 31:nneksi Pyeongchangissa 2018. Parisprintissä hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas Seefeldin MM-kilpailuissa 2019.
Šimenc kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 22:s Tour de Skihin kuuluneessa Val Mustairin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2016. Yksittäisessä maailmancupkilpailussa hän oli pisteillä ensimmäisen kerran oltuaan 23:s Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes niin ikään Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut seitsemänneksi FIS Ski Touriin kuuluneessa Falunin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miha Šimenc Wikimedia Commonsissa
Mikko Mäkinen

Mikko Mäkinen (kuvassa keskellä) Lappeenranta Big Bandin solistina Helkiö-salissa 16. helmikuuta 2014.
Mikko Mäkinen (s. 1967) on suomalainen jazzsaksofonisti. Mäkinen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa jazzosastolla. Hän on työskennellyt saksofonistina muun muassa UMO Jazz Orchestrassa, Riku Niemi Orchestrassa ja Kansallisteatterissa, sekä opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Lappeenrannan musiikkiopistossa ja Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Saksofonien lisäksi Mäkinen soittaa myös klarinetteja ja huiluja.
Miehen voitto

| Miehen voitto> The Stratton Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Wood
Käsikirjoittaja:   Douglas Morrow  Guy Trosper 
Tuottaja:  Jack Cummings
Säveltäjä:  Adolph Deutsch
Kuvaaja:  Harold Rosson
Leikkaaja:  Ben Lewis
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Helen Rose
Pääosat:   James Stewart  June Allyson  Frank Morgan  Agnes Moorehead 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Jack Cummings Productions  Metro-Goldwyn-Mayer 
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  21. huhtikuuta 1949
Kesto:  106 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
James Stewart ja June Allyson elokuvassa.
Miehen voitto (The Stratton Story) on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva vuodelta 1949. Elokuva kertoo Chicago White Soxien syöttäjästä Monty Strattonista, jonka jalka joudutaan amputoimaan metsästysonnettomuuden seurauksena, ja hänen paluustaan takaisin baseballin pariin. Strattonia elokuvassa näytteli James Stewart ja hänen vaimoaan Etheliä June Allyson. Miehen voitto oli ensimmäinen kolmesta elokuvasta, joissa Stewart ja Allyson esittivät avioparia. Kaksi seuraavaa olivat Glenn Miller Story (1953) ja Ilmojen kiitäjät (1954).
Elokuva sai parhaan alkuperäisen tarinan Oscar-palkinnon.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Stewart  | … |  Monty Stratton   |
|  June Allyson  | … |  Ethel   |
|  Frank Morgan  | … |  Barney Wile   |
|  Agnes Moorehead  | … |  Ma Stratton   |
|  Bill Williams  | … |  Eddie Dibson   |
|  Bruce Cowling  | … |  Ted Lyons   |
Aiheesta muualla

Miehen voitto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mikko Mäkelä (muusikko)

Mikko Mäkelä (s. 1972) on suomalainen muusikko. Hän on The Latebirds -yhtyeen basisti. Hän on myös soittanut Egotrippi-yhtyeessä vuosina 1998–2002 sekä yhtyeen keikkabasistina vielä vuoteen 2003 asti. Sitä ennen Mäkelä oli basistina 1990-luvun alussa Moon Cakes -yhtyeessä, sekä 1980- ja 1990-luvun taitteessa rockyhtyeessä Don Huonot. Mäkelä on ammatiltaan myös merimies.
NFC West

| --- | --- |
1970-1975:  San Francisco 49ers  Atlanta Falcons  New Orleans Saints  Los Angeles Rams
1976:  San Francisco 49ers  Atlanta Falcons  New Orleans Saints  Los Angeles Rams  Seattle Seahawks
1977-1994:  Seattle Seahawks siirtyy AFC Westiin: San Francisco 49ers  Atlanta Falcons  New Orleans Saints  Los Angeles Rams
1995-2001:  Carolina Panthers perustetaan: San Francisco 49ers  Atlanta Falcons  New Orleans Saints  St. Louis Rams  Carolina Panthers
2002–:  Seattle Seahawks palaa takaisin  AFC Westistä. Atlanta Falcons,  New Orleans Saints ja Carolina Panthers  siirtyvät NFC Southiin: Arizona Cardinals  Los Angeles Rams  Seattle Seahawks  San Francisco 49ers
NFC West on amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan National Football Leaguen National Football Conferencen läntinen divisioona. Siinä pelaa neljä joukkuetta: Arizona Cardinals, Los Angeles Rams, San Francisco 49ers ja Seattle Seahawks.
Kun divisioona muodostettiin AFL:n ja NFL:n yhdistyttyä vuonna 1970, siihen kuuluivat Atlanta Falcons, Los Angeles Rams, New Orleans Saints, and San Francisco 49ers. Vuonna 1976 Seattle Seahawks liittyi NFL:ään ja NFC Westiin, mutta vuonna 1977 Seahawks vaihtoi konferenssia ja siirtyi AFC Westiin. Vuonna 1995 NFC Westiin liittyi jälleen uusi joukkue, Carolina Panthers. Vaikka Ramsin kotikaupunki vaihtui Los Angelesista St. Louisiksi samana vuonna, divisioonan kokoonpanoon ei tehty enää muutoksia.
Vuoden 2002 divisioonien uudelleenjärjestely sekoitti NFC Westin perinteisen kokoonpanon täysin. Falcons, Panthers ja Saints siirtyivät NFC Southiin ja NFC Westin uudet jäsenet olivat Cardinals sekä Seahawks. Maantieteellisestä sijainnista huolimatta St. Louis Rams pysyi edelleen läntisessä divisioonassa, koska joukkueella on ollut värikäs keskinäinen historia 49ersin kanssa jo vuodesta 1950.
Wild Cardilla eli villillä kortilla pudotuspeleihin päässeet

| Kausi | Joukkue | Voitot-tappiot | Play off -menestys |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | — | -- | -- |
| 1971 | — | -- | -- |
| 1972 | — | -- | -- |
| 1973 | — | -- | -- |
| 1974 | — | -- | -- |
| 1975 | — | -- | -- |
| 1976 | — | -- | -- |
| 1977 | — | -- | -- |
| 1978 | Atlanta Falcons | 9-7-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 1979 | — | -- | -- |
| 1980 | — | -- | -- |
| 1981 | — | -- | -- |
| 1982+ | — | -- | -- |
| 1983 | Los Angeles Rams | 9-7-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 1984 | Los Angeles Rams | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1985 | San Francisco 49ers | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1986 | Los Angeles Rams | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1987 | New Orleans Saints | 12-3-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1988 | Los Angeles Rams | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1989 | Los Angeles Rams | 11-5-0 | Hävisi NFC:n mestaruusottelun |
| 1990 | New Orleans Saints | 8-8-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1991 | Atlanta Falcons | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 1992 | New Orleans Saints | 12-4-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1993 | — | -- | -- |
| 1994 | — | -- | -- |
| 1995 | Atlanta Falcons | 9-7-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 1996 | San Francisco 49ers | 12-4-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 1997 | — | -- | -- |
| 1998 | San Francisco 49ers | 12-4-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 1999 | — | -- | -- |
| 2000 | St. Louis Rams | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 2001 | San Francisco 49ers | 12-4-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 2002 | — | -- | -- |
| 2003 | Seattle Seahawks | 10-6-0 | Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella |
| 2004 | St. Louis Rams | 8-8-0 | Hävisi pudotuspelien toisella kierroksella |
| 2005 | — | -- | -- |
| 2006 | — | -- | -- |
| 2007 | — | -- | -- |
| 2008 | — | -- | -- |
Pelaajien lakko vuonna 1982 lyhensi runkosarjan vain yhdeksän ottelun mittaiseksi. Runkosarjan päätteeksi NFL järjesti 16 joukkueen play off -turnauksen vain tänä vuonna. Divisioonasijoitukset sivuutettiin, mutta Atlanta Falconsin voittoprosentti oli divisionan paras.
Play off -esiintymiset yhteensä

| Joukkue | Divisioona-  mestaruudet | Play off  -esiintymiset |
| --- | --- | --- |
| San Francisco 49ers | 17 | 21 |
| Los Angeles/St. Louis Rams1 | 11 | 18 |
| Seattle Seahawks4 | 4 | 5 |
| Atlanta Falcons2 | 3 | 6 |
| New Orleans Saints2 | 2 | 5 |
Carolina Panthers2: 1
Arizona Cardinals: 13
1 Joukkue pelasi St. Louisissa vuosina 1995–2016
2 Siirtyi NFC Southiin kaudella 2002.
3 Joukkueen kaikki play off -esiintymiset ajoittuivat ajalle, jolloin Cardinals pelasi vielä NFC Eastissä.