Georg Simmel
Elämä

Georg Simmel syntyi Berliinissä 1. maaliskuuta 1858. Hän oli nuorin perheen seitsemästä lapsesta. Simmelin isä oli juutalaisuudesta kristinuskoon kääntynyt menestyvä liikemies, joka omisti suklaatehtaan. Isä kuitenkin kuoli vuonna 1874 ja jätti kuollessaan jälkeensä huomattavan omaisuutensa perintönä. Simmelin edunvalvojaksi määrättiin perheen ystävä, joka omisti musiikkia julkaisevan yrityksen.
Valmistuttuaan gymnaasiumista Simmel opiskeli useita eri aihepiirejä Berliinin yliopistossa, erityisesti historiaa ja filosofiaa. Häntä opettivatkin ajan nimekkäät akateemikot . Simmel ei kuitenkaan aina saavuttanut hyväksyntää yliopistomaailmassa. Esimerkiksi hänen ensimmäinen väitöskirjaehdotuksensa hylättiin. Professorin kerrotaan kommentoineen, että Simmeliä ei kannattaisi kannustaa jatkamaan valitsemaansa suuntaan. Simmel kuitenkin lopulta suoritti tohtorin tutkinnon filosofiasta vuonna 1881. Tutkielman otsikko oli "Das Wesen der Materie nach Kant's Physischer Monadologie".
Opintojensa jälkeen Simmel pysyi Berliinin yliopistossa, jossa hän opetti vuosina 1885–1914. Hänen asemansa yliopistossa ei kuitenkaan ollut merkittävä, vaan vuosien 1885 ja 1900 välillä hän oli Privatdozentin toimessa. Tämän jälkeen hän toimi palkattomana luennoitsijana. Elantonsa Simmel sai opiskelijoiden antamista luentomaksuista. Hän kuitenkin pärjäsi asemassa hyvin, koska oli taitava luennoitsija ja maksavien opiskelijoiden suosiossa. Simmelin luennot kiinnostivat kulttuuriväestöä ja niistä tuli julkisia tapahtumia.
Simmel tunnettiin hyvin Saksan akateemisissa piireissä. Tämän lisäksi hänen työtään seurattiin myös kansainvälisesti, etenkin Yhdysvalloissa. Simmelin tutkimuksilla olikin merkittävä rooli yhdysvaltalaisen sosiologian syntymiseen. Simmel kirjoittikin lukuisia artikkeleita (Die Großstädte und das Geistesleben, 1903) ja kirjoja (Rahan filosofia, saks. Die Philosophie des Geldes, 1900, toinen laitos 1907).
Vuonna 1901 Simmel sai viimein virallista tunnustusta, kun hänelle annettiin 43-vuotiaana nimike Berliinin yliopistosta. Kyseessä oli kuitenkin vain kunnianimike (Ausserordentlicher Professor) eikä Simmel näin ollen saanut täyttä akateemista asemaa. Näin siitä huolimatta, että Simmel oli jo kuuluisa muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän yrittikin hakea useampia akateemisia virkoja, mutta nimekkäiden tukijoidensa avusta huolimatta hän ei onnistunut tässä (muun muassa Max Weber auttoi Simmeliä. Ristiriitaisesti Simmel oli jo ehtinyt julkaista kuusi kirjaa ja 70 artikkelia, jotka oli käännetty muun muassa puolaksi, ranskaksi, englanniksi ja venäjäksi.
Yksi syy Simmelin hankalalle tilanteelle oli Saksassa leviävä antisemitistinen ajattelu. Toisaalta Simmelin työskentelytyyli oli varmasti myös yksi syy. Hän julkaisi suuren osan artikkeleistaan sanomalehdissä tai aikakauslehdissä. Simmel ei siis kirjoittanut artikkeleitaan pelkästään vain akateemisesti koulutetuille sosiologeille vaan pääasiassa laajemmalle yleisölle.
Simmel sai professuurin lopulta vasta vanhemmalla iällä vuonna 1914 Strasbourgin yliopistosta, jossa hän toimi kuolemaansa saakka filosofian professorina. Simmel ei ollut kuitenkaan missään vaiheessa täysin tyytyväinen asemaansa Strasbourgissa, jonne hänen oli vaikea sopeutua. Simmeliä harmitti muuton myötä taakse jäänyt Berliinin intellektuelleista koostunut yleisö.
Simmel pysyi kuoleemansa asti marginaalisena hahmona Saksan yliopistomaailmassa. Hänellä ei koskaan ollut normaalia akateemista uraa. Virallisen akateemisen aseman puutteesta huolimatta Simmel oli jo elinaikanaan arvostettu ja pidetty filosofi ja yhteiskuntatieteilijä, jonka suosio on vieläpä kasvanut hänen kuolemansa jälkeen.
Simmelin puoliso oli filosofi Gertrud Simmel, joka käytti kirjoittaessaan myös salanimeä Marie Luise Enckendorff.