stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
King Crimson
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta King Crimson Wikimedia Commonsissa
Kotisivut. (englanniksi)
| n k King Crimson |
| --- | --- |
 Robert Fripp  Mel Collins  Tony Levin  Pat Mastelotto  Gavin Harrison  Jakko Jakszyk   Greg Lake  Peter Giles  Gordon Haskell  Boz Burrell  John Wetton  Adrian Belew  Trey Gunn  Michael Giles  Andy McCulloch  Ian Wallace  Jamie Muir  Bill Bruford  Bill Rieflin  Peter Sinfield  Richard Palmer-James  Ian McDonald  David Cross 
Albumit:  In the Court of the Crimson King  In the Wake of Poseidon  Lizard  Islands  Larks’ Tongues in Aspic  Starless and Bible Black  Red  Discipline  Beat  Three of a Perfect Pair  THRAK  The ConstruKction of Light  The Power to Believe 
Livealbumit:  Cirkus: The Young Persons’ Guide to King Crimson Live  Epitaph  Ladies of the Road  Earthbound  The Great Deceiver  USA  The Night Watch  Absent Lovers: Live in Montreal  B’Boom: Live in Argentina  THRaKaTTaK  Vrooom Vrooom  The ProjeKcts  The Deception of the Thrush: A Beginners' Guide to ProjeKcts  Heavy ConstruKction  EleKtrik: Live in Japan  The Power To Believe Tour Box  Live at the Orpheum  Live in Toronto  Radical Action to Unseat the Hold of Monkey Mind  Live in Chicago  Live in Vienna  Meltdown: Live in Mexico City 
EP:t ja singlet:
Radha Burnier

Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Radha Burnier
Radha Burnier (15. marraskuuta 1923 Adyar, Intia – 31. lokakuuta 2013 Adyar) oli Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Hänen isänsä Nilakanta Sri Ram toimi samaisen seuran viidentenä presidenttinä aina vuodesta 1953 vuoteen 1973 saakka.
Radha Burnier suoritti akateemisen tutkinnon sanskriitissa ja klassisissa aineissa Madrasin yliopistossa. Yliopisto-opiskelujen ohessa hän opiskeli vuosia klassista tanssia Arundalejen perustamassa Kalakshetran-säätiössä. Hän esitti myös yhtä pääosaa Jean Renoirin elokuvassa Le Fleuve (Joki) vuonna 1951.
Tämän lisäksi hän toimi Adyarin kirjaston ja tutkimuskeskuksen johtajana. Ennen seuran presidenttiyttä hän toimi Teosofisen Seuran Intian osaston ylisihteerinä vuosien 1960 ja 1978 välillä. Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti hänestä tuli vuonna 1980. Hän oli myös Jiddu Krishnamurtin ystävä.
Teokset

Human regeneration, lectures and discussions. Theosophical Publishing House, Wheaton 1991; ISBN 81-7059-169-4
No Other Path to Go. Theosophical Publishing House, Wheaton 1985; ISBN 0-8356-7578-5
The Way of Self-Knowledge. Theosophical Publishing House, Wheaton 1993; ISBN 81-7059-216-X
Truth, Beauty, and Goodness. Theosophical Publishing House, Wheaton 1985; ISBN 0-8356-7576-9
Suomennetut teokset:
Ei ole muuta polkua kuljettavaksi. Teosofinen seura, Helsinki 2002; ISBN 951-98631-5-X
Elämisen taito. Biokustannus, Helsinki 2006; ISBN 952-5132-75-7
Ihmisen uudistuminen. Teosofinen seura, Helsinki 1994; ISBN 951-95663-6-8
Aiheesta muualla

Announcement of a lecture at singaporelodge.org
Press release on her work in Freemasonry, 1.11.2003
Online article with Radha Burnier's basic philosophy
Por que sou vegetariana (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Jacob Bull

| Jacob Breda Bull |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1853 Rendalen, Hedmark, Norja
Kuollut: 7. tammikuuta 1930 (76 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jacob Breda Bull (28. maaliskuuta 1853 Rendalen, Hedmark, Norja – 7. tammikuuta 1930 Kööpenhamina, Tanska) oli norjalainen kirjailija.
Bull kirjoitti kotiseutunsa Rendalenin kansanelämästä ja sepitti runoja, joiden aiheet liittyvät uskontoon ja isänmaahan. Teoksista on suomennettu muun muassa Glomdalin morsian (Glomdalsbruden). Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa romaanin Vesleblakken ja novelleja kansanelämästä Østerdalenissa. Hän on kirjoittanut myös historiallisia ja aikalaisromaaneja.
Bullin vanhemmat olivat pappi Matthias Bull (1815–1876) ja Henriette Magrethe Breda. Bullin lapsuudenkodissa vallitsi kulttuurisesti avoin ja suvaitsevainen henki. Papin työn ohella isä harrasti kirjallisuutta ja musiikkia.
Bull suoritti examen artiumin 1872, opiskeli teologiaa ja suoritti teologian kandidaatin tutkinnon 1876 mutta ei työskennellyt koskaan pappina vaan aloitti opettajana Nickelsenin tyttökoulussa Kristianiassa.
Bull avioitui Gunvor Sophie Rytter Sawsin (1843–1882) kanssa 1876, ja toisen avioliiton hän solmi ruotsalaisen Anna Maria Augusta Berglöfin kanssa 1883. Hänen poikiaan ovat Olaf Bull ja pojanpoikansa Jan Bull, molemmat runoilijoita. Bull asui vuodesta 1914 Kööpenhaminassa.
Bull perusti 1878 sanomalehti Dagenin ja Krydseren-lehden (1879–1885) ja osti sitten Folkebladetin. Hän ansaitsi elantonsa toimittajana, kunnes 1890 kirjailijantyö vei yhä enemmän aikaa. Hän oli Norjan kirjailijaliiton puheenjohtaja 1900–1903.
Kirjailijana hän oli uusromantikko ja suhtautui kielteisesti ajan uusiin ajatuksiin, kuten darvinismiin, mikä maksoi hänelle niin ystävyyssuhteissa, maineessa kuin taloudellisestikin. Bjørnstjerne Bjørnson oli hänen elinikäinen ystävänsä. Taloudelliset huolet aiheuttivat sen, että hän kirjoitti paljon ja nopeasti, osin laadultaan heikkoa, ja hän sai kriitikoilta kansanelämänkuvauksia lukuun ottamatta usein huonoa palautetta. Bullin esikoisnovelli Paa Grænsen ilmestyi Morgenbladetissa 1879, ja siinä oli selviä vaikutteita Bjørnsonilta. Hän ansaitsi paikkansa Norjan kirjallisuushistoriassa kuvauksillaan Rendalenista.
Bullin lapsuudenkotin Rendalenin pappila joutui 1800-luvun lopulla yksityisomistukseen, mutta kunta osti sen 1920, ja se avattiin Bull-museona 1964. Rendalenin kunta on vuodesta 1997 myöntänyt Vesleblakken-palkinnon, joka on nimetty Bullin teoksen mukaan.
Bull on haudattu Rendaleniin Norjaan.
Suomennetut teokset

Hans Nielsen Hauge, toimittanut Hannes Leiviskä. Gummerus, 1914. – 2. p. 1922.
Jalo kosto, Helsinki: Kirja, 1924. (Helmi-sikermä; n:o 26.).
Glomdalenin morsian: romaani kansanelämästä, suom. E. A. WSOY, 1928. (5 markan kirjoja 2.).
Tunturimaan herättäjä, Suom. Hannes Leiviskä. Tikkurila: Ristin, voitto, 1971.
Leimu, teoksissa Ihmisen palvelija, toim. Mikko Kilpi, WSOY 1958 - Ennen ja nyt: Uusi kansakoulun lukukirja, 2, toim. Martti Haavio, Aale Tynni, Väinö Mäkelä, WSOY 1962
Susitaistelu, teoksessa Satumaa: Nooan arkki, Helsinki : Tammi 1983 ISBN 951-30-5824-7
Hyvänyön runo, teoksissa Satumaailma. 1, Peukaloputti, toim.  Aili Palmén ym. Helsinki : Otava, 1963 -- Sadun ja seikkailun maailma. 1, Peukalopotti, toim. Aili Palmen, Helsinki: Otava 1977 ISBN 951-1-04435-4
Palkinnot ja tunnustukset

1911 Pyhän Olavin ritarikunnan 1. luokan ritari
Filmografia

Glomdalsbruden, ohjaus Carl Theodor Dreyer, 1926
Aiheesta muualla

Edvard Beyer: Jacob. B. Bull, Store norske leksikon (norjaksi)
Digitoituja kirjoja Nasjonalbiblioteket (norjaksi)
Vapaasti ladattavia Jacob. B. Bullin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Burjaattikoira

| Burjaattikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Mongolia/ Venäjä
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartija, paimenkoira
Nykyinen käyttö:  laumanvartija, vahtikoira, seurakoira
Muita nimityksiä:  Бурятская собака (Burjatskaja sobaka), Бурят-Монгольский волкодав (Burjat-Mongolskij volkodav), хотошо (Hotosho), Buryatian Dog, Buryat-Mongolian Dog, Buryat-Mongolian Wolfhound, Burjatvarghund, Bavgar, Banhar, Bankhar, Mongolian Mastiff, Mongolian Shepherd, Mongolian Four-Eyed Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu RKF: ryhmä 2 Pinserit ja snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristokoirat
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros vähintään 68 cm narttu vähintään 60 cm
Väritys:  fawn, punainen, sudenvärinen, musta tai black & tan - pienin valkoisin merkein tai ilman
Burjaattikoira (ven. Бурятская собака, Buryatskaya sobaka) eli khotosho (burjaatiksi xотошо) tai bankhar (mong. банхар) on mongolialais-venäläinen koirarotu. FCI ei tunnusta sitä, mutta Venäjän Kennelfederaatio (RKF) on hyväksynyt sen virallisesti venäläiseksi roduksi.
Ulkonäkö

Väritys voi olla fawn (mustin karvankärjin tai ilman), punainen (mustin karvankärjin tai ilman), sudenvärinen, musta tai musta tan-merkein (black&tan; tan-merkit voivat olla sävyiltään valkoisehkot, vaaleankeltaiset tai harmaat; silmien ympärillä voi olla vaaleat "lasit"). Valkoiset merkit hyväksytään rintakehässä, eturaajoissa, takaraajoissa ja hännänpäässä. Urosten säkäkorkeus on vähintään 68 cm ja narttujen vähintään 60 cm.
Alkuperä

Burjaattikoira on kotoisin Etelä-Venäjän Burjatiasta, jossa paikallinen burjaatti-mongolikansa on kasvattanut sitä jo pitkään. Se on erittäin läheistä sukua tiibetinmastiffille, ja polveutunee mitä todennäköisimmin tämän paikallismuunnoksesta. Rotu jalostettiin paimenkoiraksi ja laumanvartijaksi suojelemaan karjaa susilta ja muilta petoeläimiltä.
Alkuperä > Etymologia

Mongolialainen nimitys "nelisilmä" tulee tan-värisistä merkeistä silmien yläpuolella, koska ne vaikuttavat siltä kuin koiralla olisi neljä silmää. Eräs paikallisnimistä, bavgar, vastaavasti viittaa karhumaiseen olemukseen. Venäläinen nimitys volkodav taas tarkoittaa sudenmetsästäjää, ja se on yleinen nimitys myös monille muille aasialaisille vuoristokoirille - kuten keskiaasiankoiralle ja kaukasiankoiralle.
Uros kansainvälisessä näyttelyssä.
Burjaattikoira
Käännös suomeksi
C’est le dernier qui a parlé qui a raison

|  C’est le dernier qui a parlé qui a raison> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Amina
Säveltäjä(t):  Wasis Diop
Sanoittaja(t):  Amina Annabi
Euroviisutiedot
Vuosi:  1991
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  2.
Pisteet:  146
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Jérôme Pillement
C’est le dernier qui a parlé qui a raison on Aminan esittämä kappale, joka edusti Ranskaa vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Italian Roomassa.
Kappale keräsi Euroviisuissa 146 pistettä, jolla se jakoi ykkössijan Ruotsin edustuskappaleen ”Fångad av en stormvind” kanssa. Ruotsi kuitenkin julistettiin kilpailun voittajaksi, koska sen kappale oli saanut enemmän korkeita pisteitä Ranskaan verrattuna (molemmat neljä kertaa 12 pistettä, Ruotsi 10 pistettä viisi kertaa, Ranska vain kaksi kertaa).
Butiapalmut

| Butiapalmut |
| --- | --- |
 Sinibutiapalmu (Butia capitata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Alaluokka::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Ylälahko::  Lilianae
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Suku::  Butiapalmut Butia  Becc.
Katso myös
   Butiapalmut Wikispeciesissä   Butiapalmut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Butiapalmut (Butia) ovat palmukasvisuku (heimo Arecaceae), jonka lajeja voidaan pitää huonekasveina.
Tuntomerkit

Butiapalmut ovat kotoisin Etelä-Amerikan keskiosista. Niillä on lyhyet ja paksut rungot sekä paksurakenteiset, kauniisti kaartuvat pariliuskaiset lehdet. Kukinto on palmukasvien tapaan kookas röyhy ja sisältää tuoksuvia, pieniä, kermanvärisiä tai purppuraan vivahtavia kukkia, joita nupulla ollessaan suojaa hyvin pitkä, puutunut suojuslehti. Hedelmä on mehevä ja kuituinen luumarja.
Lajeja

brasilianbutiapalmu (Butia bonnetii)
sinibutiapalmu (Butia capitata)
Butia eriospatha
Butia yatay
Heinrich Bär

Luftwaffen everstiluutnantti Heinrich "Pritzl" Bär.
Oskar-Heinz (Heinrich) "Pritzl" Bär (25. toukokuuta 1913 Sommerfeld – 28. huhtikuuta 1957 Braunschweig) oli saksalainen everstiluutnantti, hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän palveli Luftwaffessa koko toisen maailmansodan ajan. Heinrich Bär syntyi Sommerfeldissä lähellä Leipzigia. Hän kuoli pienlentokoneonnettomuudessa lähellä Braunschweigia.
Ennen suihkuhävittäjäkoneyksikköön siirtymistään Bär palveli länsirintamalla. Hän toimi ainakin yksiköissä JG 1, JG 3 sekä EJG 2. Bär teki Messerschmitt Bf 109 -konetyypillä länsirintamalla ja lentueen päällikkönä 59 pudotusta.
Sodan loppuaikana Bär lensi Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjäkonetta sekä toimi Adolf Gallandin varamiehenä JV (Jagdverband) 44:ssä. Hän saavutti Me 262:lla 16 ilmavoittoa. Yhteensä Heinrich Bärin saavuttama ilmavoittomäärä oli 220 tuhottua liittoutuneiden lentokonetta. Sotilasansiomerkkinä Bär sai rautaristin ritariristin miekoilla ja tammenlehvillä.
Aiheesta muualla

Heinrich "Heinz Pritzl" Bär (Arkistoitu – Internet Archive) Historia, Luftwaffe (portugaliksi) (Arkistoitu versio)
Christer Bergström & Dariusz Tyminski: Heinrich Bär WW II Aca Stories, elknet.pl 1998 (englanniksi) (Archive.org)
Bär Heinrich Cieldegloire.com (ranskaksi) (Archive.org)
Heinz Bar Pilot Profile (englanniksi)
7. Schwerterträger Heinrich Bär (saksaksi) (Archive.org) (saksaksi)
Heinrich Bär Luftwaffe Resource Center, Luftwaffe Aces, A Warbirds Resource Group Site (englanniksi)
Heinz Bär The Luftwaffe's greatest ace of WWII. Stardust Studios (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Café Metropol

Café Metropol oli Elannon omistama ravintola, joka sijaitsi Helsingin Mikonkadulla Fennian talossa. Ravintola avasi ovensa elokuussa 1985 ja oli suosittu ”uuden keskiluokan olohuoneena”. Siellä viettivät iltaa useat rock-muusikot. Esimerkiksi Dire Straits -yhtye esiintyi siellä yllätyskeikalla. Ravintolassa järjestettiin myös Suomen ensimmäinen Miss Wet T-Shirt -kilpailu. Ravintolan vuokrasopimus päättyi vuonna 1987, eikä sitä uusittu. Ravintola siirtyi Kaivopihalle, jossa se jatkoi vuoteen 1991.
Butaperatsiini

| --- | --- |

Butaperatsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-[10-[3-(4-metyylipiperatsin-1-yyli)propyyli]fenotiatsin-2-yyli]butan-1-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 653-03-2
ATC-koodi: N05AB09
PubChem CID: 12598
DrugBank: DB13213
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H31N3OS 
Moolimassa: 409,59
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Butaperatsiini on neurolepti eli antipsykoottinen lääke. Tätä kemiallisesti piperatsiinifentiatsiineihin kuuluvaa lääkeainetta on valmistanut Bayer, lääkeainemarkkinoiden tuotekauppanimellä Randolectil. Butaperatsiini ei ole enää aktiivisti käytössä, sillä se aiheutti fentiatsiineille tyypillisiä, ja joitain vakaviakin haittavaikutuksia kuten Parkinsonin taudin tyylisiä, niin kutsuttuja EPS-oireita. Lääke kehitettiin aikakautena, jolloin erilaisia tämän tyyppisiä lääkeainevalmisteita syntetisoitiin ja patentoitiin suhteellisen runsaasti. Nykyisellään (1990-luvulta lähtien) ovat atyyppiset, eli epätyypilliset neuroleptit tulleet laajalti käyttöön ja korvaten mm. Randolectilin.
Butaperatsiini oli Pharmaca Fennican (1976) mukaan, aktiivisti käytössä Suomessa 1970-luvulla. Sitä käytettiin muun muassa oksentelun ja pahoinvoinnin estämiseen, mikä tapahtui pienemmin annoksin. Psykoottisuuden hoidossa käytettiin suurempaa annostelua, kuten tämän tyyppisillä lääkeaineilla oli tavallisesti tapana. Silloin eli psykoosia hoidettaessa, saattoi vuosikausimittainen annosvahvuus olla: luokkaa 20–30 mg/vrk.
Lääkkeen annostelu

Lääkeaineen annostelumuodot olivat: 2,5 mg ja 10 mg vaikuttavaa ainetta/tabletti.
Vasta-aiheet

Randolectilia ei saanut antaa myrkytyspotilaalle, joka oli ottanut tai saanut liikaa lääkkeitä taikka alkoholia. Butaperatsiini omasi potentoivaa eli vahvistavaa vaikutusta, yhdessä sedatiivien kuten barbituraattien, analgeettien, kuten kodeiinin taikka muitten morfiinin johdosten ja alkoholin kanssa.
Edward Bulwer-Lytton

Lordi Lytton noin vuonna 1831.
Edward George Earl Bulwer-Lytton, paroni Lytton (25. toukokuuta 1803 – 18. tammikuuta 1873) oli viktoriaanisen ajan brittiläinen kirjailija ja poliitikko, siirtomaiden ministeri 1858–1859.
Bulwer-Lyttonin teoksista Pompejin viimeisistä päivistä kertova Pompeijin viimeiset päivät (The Last Days of Pompeii) on filmatisoitu lukuisia kertoja. Lyttonin kynästä ovat peräisin myös useat tunnetut sanonnat, kuten ”kynä on miekkaa mahtavampi” (1839). Bulwer-Lyttonin kirjalliseen tuotantoon kuului historiallisia romaaneja, jännitystä, romantiikkaa ja science fictionia.lähde?
Elämäkerta

Bulwerin isä kuoli Bulwerin ollessa nelivuotias, ja perhe muutti Lontooseen. Poika laitettiin sisäoppilaitokseen. Hän julkaisi viisitoistavuotiaana ensimmäisen runokirjansa Ishmael and other Poems. Vuonna 1822 hän aloitti opinnot Cambridgen Trinity Collegessa mutta siirtyii pian Trinity Halliin ja sahi 1825 kanslerin mitalin englantilaisessa kirjallisuudessa. Hän valmistui seuraavana vuonna ja julkaisi toisen runokokoelmansa Weeds and Wild Flowers. Hänelle ostettiin virka armeijasta, jonka hän kuitenkin myi ja meni naimisiin äitinsä tahdon vastaisesti Rosina Doyle Wheelerin kanssa. Hän menetti tämän vuoksi äitinsä antaman avustuksen ja joutui työskentelemään itse. Avioliitto kuitenkin kariutui, ja pariskunnan välit olivat huonot.lähde?
Bulwer valittiin 1831 parlamenttiin, jossa hän oli Jeremy Benthamin kannattajia. Hän puhui vaaliuudistuksen puolesta, ja kun whigien hallitus 1834 kaatui, hän julkaisi pamfletin A Letter to a Late Cabinet Minister on the Crisis. Lordi Melbourne tarjosi Bulwerille amiraliteetista ministerin paikkaa, josta Bulwer kieltäytyi ja omistautui sen sijaan kirjailijanuralleen.lähde?
Bulwer-Lytton sai 1828 huomiota teoksellaan Pelham dandyismistä, josta juoruilijat tunnistivat ajan julkisuuden henkilöitä. Romaani Paul Clifford alkaa sanoilla ”oli synkkä ja myrskyinen yö”. Vuonna 1833 hän saavutti mainetta Godolphinilla jota seurasivat The Pilgrims of the Rhine (1834), The Last Days of Pompeii (1834), Rienzi (1835) ja Harold: Last of the Saxon Kings (1848). Pelhamia inspiroi osin Benjamin Disraelin ensimmäinen romaani Vivian Grey, ja Bulwer-Lytton ihaili hänen isäänsä Isaac D’Israelia, joka oli itsekin merkittävä kirjallisuushahmo. Teos Vril: Tuleva rotu (The Power of the Coming Race, 1870) oli hänen okkultismikiinnostuksensa inspiroima ja vaikutti osaltaan science fiction -kirjallisuudenlajin syntyyn. Tarina maanalaisesta rodusta, joka odotti maanpinnan valtaamista, oli ensimmäisiä tieteiskirjallisuuden edustajia.lähde?
Bulwer-Lyttonin keskiaikaisesta italialaisesta kansanjohtajasta Cola di Rienzosta kertonut romaani Rienzi: Rooman viimeinen tribuuni (1835) toimi pohjana samana vuonna valmistuneelle Richard Wagnerin oopperalle Rienzi.lähde?
Bulwer-Lyttonista tuli vuonna 1838 baronetti, ja perittyään Knebworthin 1843 hän lisäsi äitinsä luvalla sukunimeensä ”Lytton”. Hän erosi parlamentista 1845 ja matkusteli muutamia vuosia mannermaalla ennen paluuta parlamenttiin 1852. Nyt hän oli eri mieltä John Russellin kanssa viljatulleista ja oli konservatiivien edustajana. Vuonna 1866 Bulwer-Lytton aateloitiin, ja hän nousi ylähuoneeseen paroni Lyttonina. Hän oli lordi Derbyn hallituksessa siirtomaiden ministerinä 1858–1859.lähde?
Bulwer-Lyttonin poika Robert Bulwer-Lytton, jaarli Lytton, oli Intian varakuningas 1876–1880.lähde?
Merkitys

Bulwer-Lytton vaikutti merkittävästi tieteiskirjallisuuden syntyyn.
Jo elinaikanaan Bulwer-Lyttonia häiritsi, että esoteerikot pitivät häntä valaistuneena salatiedon haltijana. Hänen ideoitaan omaksuttiin myöhemmin myös teosofian opinkappaleiksi ja ne ovat sitä kautta olleet vaikuttamassa nykyisiin new age -oppeihin. Teoksessa Vril: Tuleva rotu kuvattu psyykkinen voima Vril innoitti myöhemmin Helena Blavatskyä, joka viittasi siihen kirjoissaan Salainen oppi ja Hunnuton Isis. Teosofi William Scott-Elliot väitti kirjassaan The Story of Atlantis & The Lost Lemuria vuonna 1896, että atlantislaisten lentoalusten voimanlähteenä oli Vril-voima.
Bulwer-Lyttonin myöhemmin kuuluisaksi tulleen romaanissaan Paul Clifford käyttämän aloituksenlähde?
»Oli synkkä ja myrskyinen yö; sade virtasi valtoimenaan – paitsi satunnaisin välein, jolloin sen kaappasi mukaansa raju tuulenpuuska, joka pyyhki katuja (sillä näyttämömme sijaitsee Lontoossa), ravisteli katonharjoja, ja hyökkäili vimmaisesti pimeyttä vastaan kamppailevien lamppujen heikon tuikkeen kimppuun.»
inspiroimana San Josen osavaltionyliopisto on vuodesta 1982 alkaen järjestänyt vuosittaisen huonon kirjoittamisen Bulwer-Lytton Fiction Contestin, jossa osallistujien on kirjoitettava mahdollisimman huono kaunokirjallinen aloituslause. Lause esiintyy myös useita kertoja sarjakuvapiirtäjä Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvassa, jossa se on Ressu-koiran usein käyttämä aloituslause tämän yrityksissä kirjoittaa oma romaaninsa.
Suomennetut teokset

Kenelm Chillingly, hänen elämänvaiheensa ja mielipiteensä (Kenelm Chillingly). Suomentanut H. F. (Hanna Favorin). Holm, 1883.
Rienzi: Rooman viimeinen tribuuni (Rienzi). Suomentanut A. N. (=Aurora Niemi). Tampere: Hagelberg, 1893.
Zanoni: yli-ihmisen elämäntarina (Zanoni). Suomentanut V. H. V. (Väinö H. Valvanne). Teosofinen kirjakauppa, 1909.
Pompeijin viimeiset päivät (The last days of Pompeii). Suomentanut Urho Kivimäki. WSOY, 1916.
Vril: Tuleva rotu.  (The coming race, 1870.)  Suomentanut Heikki Eskelinen. Biokustannus, 1996.  ISBN 951-9413-96-0
Kauhujen talo (The haunted and the haunters or The house and the brain), Biokustannus, 1999 ISBN 952-5132-16-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edward Bulwer-Lytton Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Edward Bulwer-Lytton Wikisitaateissa
Lisää luettavaa aiheesta Edward Bulwer-Lytton on Wikiaineistossa (englanniksi)
Vapaasti ladattavia Edward Bulwer-Lyttonin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Peltonen, Leena: Zanoni. Aikakone 2/1990.
Morgan, Cheryl: The Way the Future Was. Emerald City, elokuu 2005. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Samuel Butler (kirjailija)

| Samuel Butler |
| --- | --- |
 Samuel Butler
Henkilötiedot
Syntynyt: joulukuu 1835
Kuollut: 18. kesäkuuta 1902 (66–67 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Samuel Butler (joulukuu 1835 – 18. kesäkuuta 1902) oli brittiläinen kirjailija. Hänen tuotantoonsa vaikuttivat kokemukset Uudessa-Seelannissa. Hänen romaaninsa Erewhon (1872) pilkkaa utopiaromaaneja. Erewhonin maassa koneiden käyttö on kielletty ja järjettömyyden tutkimusta arvostetaan. Butlerin teos on kriittinen oman aikansa yhteiskuntaalähde? ja uskonnollista puhdasoppisuutta kohtaan.
Butler opiskeli Cambridegen yliopistossa teologiaa, mutta keskeytti opinnot uskonnollisten epäilyjen vuoksi. Hän muutti lammastilan pitäjäksi Uuteen-Seelantiin, josta palasi 1864 ja aloitti maalausopinnot ja kirjoitti utopiaromaanit Erewhon (1872) ja Erewhon Revisited (1902). Anagrammi erewhon tulee sanasta nowhere ('ei missään'). Hän kirjoittaa teoksissaan satiiria viktoriaanisesta yhteiskunnasta. Hänen pääteoksensa on The Way of All Flesh (1903), joka on viktoriaanisen kasvatusmenetelmän kritiikkiä. Hän kritisoi tuotannossaan myös darvinismia.
Butlerin teoksissa on naturalismin piirteitä.