stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 1922 konklaavi

Vuoden 1922 konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 2. helmikuuta – 6. helmikuuta 1922. Konklaavi valitsi uudeksi paaviksi italialaisen Achille Rattin, joka otti nimekseen Pius XI.
Vuoden 1922 konklaavi kokoontui valitsemaan seuraajaa samana vuonna kuolleelle paavi Benedictus XV:lle. Konklaavin alkaessa vahvimmat ehdokkaat paaviksi olivat kardinaalivaltiosihteeri Pietro Gasparri ja kardinaali Pietro La Fontaine, mutta kummankaan ei onnistunut kerätä taakseen tarvittavaa kahden kolmanneksen enemmistöä. Kun kumpikaan ehdokas ei näyttänyt saavan tarpeeksi kannatusta, sanoi Gasparri Rattille:
»Eminenssi, minulla on teille ennustus ja kaksi hyvää neuvoa. Teistä tulee paavi. Ottakaa silloin nimeksenne Pius ja antakaa ensimmäinen siunauksenne Pietarinkirkon ulommalta parvekkeelta.»
14. äänestyskerralla konklaavi päätyi kompromissiehdokkaaseen, tiedemiehenäkin mainetta keränneeseen Rattiin. Hän otti nimekseen Pius XI, vaikka jatkoikin edeltäjänsä linjalla eikä Pius X:n. Jo paavin antaessa perinteistä urbi et orbi -siunaustaan oli havaittavissa muutosta, koska paavi antoi poikkeuksellisesti siunauksensa Pietarinkirkon ulkoparvekkeelta eikä sisältä, kuten "Vatikaanin vangit" olivat tehneet. Tämä osoitti selvästi, että uusi paavi halusi ratkaista Italian ja Vatikaanin välisen riidan, Vatikaanin vankeuden.
Kalliovuoret

| Kalliovuoret> engl. Rocky Mountains |
| --- | --- |
 Kalliovuoria Morainejärven luona, Albertassa, Kanadassa.
Maantiede
 Kalliovuorten sijainti.
Sijainti:   Kanada  Yhdysvallat
Korkein kohta
Nimi:  Mount Elbert
Korkeus meren-pinnan tasosta:  4 401 m
Kalliovuoret (engl. Rocky Mountains) on laaja vuoristo läntisessä Pohjois-Amerikassa. Se ulottuu 4 800 kilometrin matkan Yhdysvaltojen New Mexicosta Kanadaan. Se kuuluu niin sanottuihin nuoriin poimuvuoristoihin, jotka ovat syntyneet viimeisen 60 miljoonan vuoden aikana litosfäärilaattojen törmätessä. Kalliovuorten korkein huippu Yhdysvaltain puolella on Mount Elbert Coloradossa. Se on 4 399 metriä korkea. Kanadassa sen korkein huippu on Mount Robson, joka ulottuu 3 959 metrin korkeuteen.
Englannin kielessä vuoristoa kutsutaan usein lempinimellä The Rockies.
Historia > Luonnonhistoria

Noin 320 miljoonaa vuotta sitten syntyi nykyisten Kalliovuorten lähistölle niiden kantaisäksi (engl. the Ancestral Rockies) kutsuttu vuoristo. Ne koostuivat vähintäänkin kahdesta vuorijonosta, joille myöhemmin on annettu nimet Frontrangia ja Uncompahgria. Kalliovuorten kantaisän oletetaan olleen ainakin yhtä korkea kuin nykyinen Himalajavuoristo, jossa sijaitsevat nykypäivän maailman korkeimmat vuoret. Vuoristo kasvoi kokoa aina 70 miljoonaa vuotta, mutta sen jälkeen alkoi eroosio kuluttaa sitä. Eroosion seurauksena maaperä kului miltei tasaiseksi, ja nykyään Kalliovuorten korkeasta kantaisästä on muistona vain pieniä jäännöksiä esimerkiksi lähellä nykypäivän Aspenia ja Colorado Springsia.
Nykyiset Kalliovuoret syntyivät kolmen kauden aikana. Ne alkoivat muodostua jo noin 170 miljoonaa vuotta sitten, mutta kuitenkin vasta myöhäisellä liitukaudella noin 70 miljoonaa vuotta sitten Kalliovuorten perustavanlaatuiset rakenteet syntyivät niin sanotun Laramiden vuorijononpoimutuksen aikana. Tällöin maapallon litosfäärilaatat törmäsivät yhteen ja saivat maankuoren taipumaan haitarimaiseksi muodostumaksi, ja näin syntyi nykyisten Kalliovuorten esimuoto. Noin 30 miljoonaa vuotta myöhemmin Laramide-kausi päättyi, ja eroosio alkoi jälleen kuluttaa uutta vuoristoa. Seuraavien miljoonien vuosien aikana lohkoliikunnot ja tulivuoret synnyttivät kuitenkin useita uusia muodostumia alueelle. Jääkausi, joka alkoi 130 000 ja loppui 14 000 vuotta sitten, oli viimeinen suuri Kalliovuoria muokannut voima. Se synnytti alueella muun muassa uusia laaksoja, järviä ja moreenimuodostumia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalliovuoret Wikimedia Commonsissa
Rocky Mountains
Guide to the Rocky Mountains
Morainejärvi
Lewis ja Clark tutkivat matkallaan myös Kalliovuoria.
Pohjois-Amerikan suuri vedenjakaja on merkitty karttaan punaisella.
Portugalin meri-ilmavoimat

| Portugalin meri-ilmavoimat Aviação Naval Portuguesa |
| --- | --- |

Toiminnassa:  28. syyskuuta 1917 – 1952 2. kesäkuuta 1993 –
Valtio:  Portugali
Puolustushaarat:  Merivoimat
Rooli:  sukellusveneidentorjunta, meritorjunta
Osa joukkoa:  Portugalin laivasto
Koko:  130 henkilöä
Tukikohta:  Montijon lentotukikohta
Kalusto:  AgustaWestland Super Lynx Mk.95
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Capitão-de-fragata Paulo Jorge da Conceição Lopes
Portugalin meri-ilmavoimat (port. Aviação Naval Portuguesa) on Portugalin laivaston alainen ilma-ase, jonka virallinen nimitys on Esquadrilha de Helicópteros da Marinha eli vapaasti suomennettuna laivaston helikopterilaivue. Laivue vastaa aluksilla toimivista helikoptereista.
Historia

Portugalin meri-ilmavoimien historia alkaa vuodesta 1916, jolloin kaksi meriupseeria lähetettiin Ranskaan lentokoulutukseen. Komennuksen perusteena oli vuonna 1913 alkanut pyrkimys luoda ilmasotakoulu maa- ja merivoimien lentäjien kouluttamiseksi. Meriupseerit saivat alkeislentokoulutuksen Chartresissa ja lentovenekoulutuksen Saint-Raphaëlissa Varissa. Toisella meriupseerilla oli lisäksi velvoite selvittää mahdollisuus lentokoneiden hankintaan Ranskasta.
Upseerien palattua Portugaliin heidät nimitettiin lennonopettajiksi Vila Nova da Rainhan lentosotakouluun (port. Escola de Aviação Militar de Vila Nova da Rainha), joka oli laivaston osa maavoimien lentosotakoulussa (port. Escola de Aeronáutica Militar, EAM).
Laivaston meri-ilmavoimat (port. Serviço de Aviação da Armada) perustettiin 28. syyskuuta 1917, jolloin henkilöstö, materiaali ja ilmasotakoulu irrotettiin maavoimien EAM:stä. Toiminta keskitettiin Bom Sucesson merilentotukikohtaan Lissabonin telakalle. Kaksi maaliskuussa 1917 vastaanotettua ja EAM:n varastoimaa  FBA lentovenettä siirrettiin Bom Sucessoon joulukuussa, mitä pidetään itsenäisen toiminnan aloittamisena.
Vuonna 1958 sukellusveneidentorjunta- ja merivalvontalaivueet siirrettiin täysin ilmavoimien alaisuuteen ja meri-ilmavoimat lakkautettiin.
Historia > Laivaston helikopterilaivue

Laivaston helikopterilaivue perustettiin, kun laivasto hankki Vasco da Gama -luokan fregatit. Fregattien varustukseen kuului helikopteri, jonka tehtävänä oli sukellusveneidentorjunta. Laivue perustettiin 2. kesäkuuta 1993 tehtävänään huoltohenkilöstön kouluttaminen ja miehistöjen koulutus alusten kannella tapahtuvaan toimintaan, laivaston tukemiseen. Laivue aktivoitiin 8. kesäkuuta 1993 Montijon lentotukikohdassa. Laivue vastaanotti kaksi ensimmäistä helikopteriaan 29. heinäkuuta.
Kalusto

Laivueen kalustona on viisi AgustaWestland Super Lynx Mk.95 helikopteria.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Portuguese Naval Aviation
Käännös suomeksi
Vuoden 1939 konklaavi

Vuoden 1939 konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 1. maaliskuuta – 2. maaliskuuta 1939. Konklaavi valitsi seuraajan samana vuonna menehtyneelle paavi Pius XI:lle. Konklaavin voitti lopulta italialainen Eugenio Pacelli, joka otti paavilliseksi nimekseen Pius XII:n. Hän täytti paaviksi tulemisen päivänä 63 vuotta.
Vuonna 1939 konklaavissa valittiin paavia selvästi puhkeavaa sotaa varten. Pacelli oli juristin ja hallintomiehen uran omaavana kuurian kokenein diplomaatti, vaikka hänellä ei ollut kokemusta hiippakunnan tai seurakunnan johtajana. Hänet valittiin paaviksi kolmannessa äänestyksessä 2. maaliskuuta saaden 48 ääntä 62:sta. Neljäntoista muun kuuriakardinaalin mielestä Pacelli oli liian ujo, pelokas ja päättämätön voidakseen toimia paavina.
130 K 90-60

| 130 K 90-60 |
| --- | --- |
 130 K 90-60 Museo Militarian pihalla
Aseen tyyppi:  kenttäkanuuna
Alkuperämaa:   Suomi
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1990–2006
Valtion käytössä:  Suomi
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Heikki Collanus
Suunniteltu:  1955-1960 1989-1990
Valmistajat:  Tampella Vammas
Valmistusvuodet:  1990-1993
Valmistusmäärä:  15 kpl
Eri versiot:  122 K 60 130 K 90-60
Tekniset tiedot
Malli:  130 K 90-60
Paino:  10 150 kg (kokonaispaino) 9800 kg (ilman varusteita)
Pituus:  9100 mm (ajossa)
Putken pituus:  52,7 kaliiperia (6850 mm)
Leveys:  2600 mm (ajossa)
Korkeus:  2000 mm (ajossa)
Miehistö:  1+8
Kaliiperi:  130 mm
Toimintatapa:  puoliautomaattinen kiila
Tulinopeus:  8 laukausta minuutissa hetkellisesti 3 ls/15 s
Lähtönopeus:  860 m/s (täyspanos)
Tehokas kantama:  24 km (perusampumatarvike) 32 km (merimaalikranaatti)
Maksimikantama:  32 km
Tähtäimet:  kiertokaukoputki
Laukaustyyppi:  kartussilaukaus, messinkihylsy
Kuljetustapa:  vedettävä
Vetonopeus:  80 km/h
Ampumakulmat:  -5° – +52° (korkeussuuntaus) 360° (sivusuuntaus)
Maavara:  200-310 mm (säädettävä)
130 K 90-60 on suomalainen Vammaksen valmistama kenttätykki, joka on valmistettu uudelleenputkittamalla Tampellan valmistama, Heikki Collanuksen suunnittelema 122 K 60 -kenttätykki. Nimensä mukaisesti se on 130 mm raskas kanuuna, 52,7-pituuskaliiperisella putkella. Se on vedettävää mallia ja vetoajoneuvona käytetään esimerkiksi raskasta maastokuorma-autoa. Ampumatarvikkeenaan se käyttää samaa ampumatarviketta kartusseineen 130 K 54:n kanssa, ja lisäksi sillä voi myös ampua 130 53 TK:lle tarkoitettuja merimaalikranaatteja.
Historia

Tykin kehitystyö oli alkanut Tampellassa 1960-luvulla 122 mm tykin (122 K 60) suunnittelusta. Tykkiä oli tarkoitus tuottaa jopa 150 kappaleen erä Suomen puolustusvoimille, mutta kustannussyistä valituksi tulikin neuvostoliittolainen D-30 (122 H 63). Lisäksi 122 K 60 oli Puolustusvoimien mielestä liian raskas. Tykkiä tuotettiin kuitenkin prototyyppikappaleen lisäksi 15 kappaletta Puolustusvoimille.
1980-luvulla rannikkotykistön uudistamisen ja uuden 130 53 TK:n sekä 130 K 54:ien rannikkotykkikäyttöön siirtämisen myötä, rannikkotykistön pääkaluston kaliiperin vaihtuessa 130 millimetriin, päätettiin myös 122 K 60 putkittaa uudelleen 130 mm putkilla ja siirtää tykit rannikkotykkikäyttöön. Putkien vaihtamisen 15:een tuotantosarjan tykkiin toteutti Vammas, johon konkurssiin mennyt Tampella oli 1980-luvulla liitetty.
Tykin käyttötarkoitus oli toimia liikkuvana rannikkotykkinä. Sen saattoi asentaa rannikkolinnakkeiden kiinteisiin tuliasemiin tai käyttää tavallisen kenttätykin tapaan maahan kiilaamalla.
Puolustusvoimat poisti tykit museoimalla tai myymällä ne keräilijöille vuonna 2006. Nykyään yksi 130 K 90-60 on esillä Museo Militariassa Hämeenlinnassa ja yksi Rysäkarin linnakkeella.
Ominaisuudet

Tykin putki on kaliiperiltaan 130 millimetriä, ja sen pituus ilman suuhidastinta on 52,7 kaliiperia (6850 mm). Putken päässä on suuhidastin, joka on malliltaan samanlainen kuin 130 K 54:ssä oleva lieriösuuhidastin. Rihloja on 40 kappaletta, rihlatun osan pituus on 44 kaliiperia (5746,5 mm) ja rihlannousu on oikeakätinen 5°58' eli 1/30 kaliiperia.
Sulku on 122 K 60:n ja muiden Tampellan suunnittelemien tykkien tapaan toteutettu vaakatasossa liikkuvalla puoliautomaattisella kiilalla, ja sen tiivistys tapahtuu ampuessa messinkihylsyn avulla. Peräytyvien osien massa on yhteensä 2865 kg.
Ampumatarvikkeena on venäläismallinen 130 mm sirpalekranaatti 53-OF-482M (kranaatin massa 33,4 kg, ampumatarvikkeen suomalainen nimike KTA 5011) tai suomalainen 130 mm perävirtausyksikköinen merimaalikranaatti (nimike RTA 2776), kartussilaukauksella. Kartussin hylsyn pituus on 846 mm ja hylsyn massa 11,35 kg. Koko kartussin massa on täyspanoksella 25,7 kg, josta panoksen ruudin osuus on 13,0 kg. Sirpalekranaatin lähtönopeus täyspanoksella on 860 m/s ja kantama noin 24 kilometriä. Perävirtausyksiköllisen merimaalikranaatin kantama on noin 32 kilometriä.
Käyttäjät > Entiset käyttäjät

Suomi: 15 kappaletta.
ESL Shipping

| ESL Shipping Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1950 
Toimitusjohtaja:  Matti-Mikael Koskinen 
Liikevaihto:   79,3 milj. € (2017) 
Liikevoitto:   12,6 milj. € (2017) 
Henkilöstö:   225 (2016) 
Kotisivu:  www.eslshipping.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ESL Shipping, vuoteen 1995 saakka Etelä-Suomen Laiva Osakeyhtiö, on suomalainen vuonna 1950 perustettu varustamo jonka pääomistaja on Aspo (vuoteen 1971 Polttoaine Osuuskunta).
Varustamo on erikoistunut kuivien irtolastien kuljetukseen Itämeren alueella. Aluksilla on kuljettu varsinkin hiiltä terästeollisuudelle sekä voimalaitosten polttoaineeksi. Nykyisin varustamo on alkanut kuljettaa myös biopolttoaineita kuten haketta. Varustamon alukset on nimetty Helsingin kaupunginosien mukaan.
Aiheesta muualla

ESL Shipping kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pörssitiedon yhtiöesitys
Roman Semtšenko

| Roman Semtšenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. lokakuuta 1987 (ikä 37) Habarovsk
Kansalaisuus:   Venäjä
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2005–2012
Pituus:  177 cm
Paino:  70 kg
Painoluokka:  kevytsarja
Vyöarvo:  4. dan
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Osaka 2008 | -65 kg |  |
| Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Irkutsk 2009 | -65 kg |  |
|  Kultaa | Novosibirsk 2011 | -65 kg |  |
|  Kultaa | Perm 2012 | -65 kg |  |
| Moskovan mestaruuskilpailut  | Moskovan mestaruuskilpailut  | Moskovan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2009 |  |  |
|  Kultaa | Moskova 2010 |  |  |
| Siperian federaatiopiirin mestaruuskilpailut  | Siperian federaatiopiirin mestaruuskilpailut  | Siperian federaatiopiirin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Krasnojarsk 2011 |  |  |
|  Hopeaa | 2007 |  |  |
|  Hopeaa | Irkutsk 2008 |  |  |
| Kaukoidän federaatiopiirin mestaruuskilpailut  | Kaukoidän federaatiopiirin mestaruuskilpailut  | Kaukoidän federaatiopiirin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | 2010 |  |  |
|  Kultaa | Habarovsk 2011 |  |  |
|  Kultaa | Vladivostok 2012 |  |  |
|  Pronssia | 2009 |  |  |
Roman Sergejevitš Semtšenko (ven. Роман Сергеевич Семченко, s. 1. lokakuuta 1987 Habarovsk) on venäläinen karateka ja valmentaja. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Venäjän mestari ja Japanin mestari.
Alkuvuodet

Semtšenko alkoi harjoittelemaan karatea 1993 Habarovskissa ja saavutti 1. danin mustan vyön 2001.
Kilpaura

Semtšenko saavutti ensimmäisen isomman turnausmitalin 2007 Siperian federaatiopiirin mestaruuskilpailuissa tultuaan toiseksi.
2008 Semtšenko saavutti Japanin kevytsarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa maamiehensä Nikolai Krushin. Hän saavutti samana vuonna Siperian federaatiopiirin kisoissa toistamiseen hopeaa.
Semtšenko saavutti ensimmäisen Venäjän mestaruuden 2009 voitettuaan loppuottelussa edellisvuoden mestarin Stanislav Romantševin. Hän sijoittui lisäksi kolmanneksi Kaukoidän federaatiopiirin mestaruuskisoissa ja voitti Moskovan mestaruuden, jonka hän myös onnistui voittamaan toistamiseen 2010.
2011 hän uusi Venäjän kevytsarjan mestaruutensa voitettuaan tällä kertaa loppuottelussa Kirill Zubarevin. Semtšenko voitti myös Siperian federaatiopiirin mestaruuden, joka pidettiin hänen kotikaupungissaan.
2012 Semtšenko saavutti kolmannen Venäjän kevytsarjan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Alexander Mikhailovin. Hän saavutti samana vuonna uransa kolmannen Kaukoidän federaatiopiirin mestaruuden.
Semtšenko on sittemmin pääosin keskittynyt nuorten valmentamiseen Habarovskissa ja on valmentanut useita Venäjän ja Euroopan mestareita, kuten Ksenia Zasorina ja Kirill Psarjov. Hänet palkittiin Venäjällä vuoden kyokushin karaten valmentajaksi vuosina 2015 ja 2016.
Carl Olof Cronstedt

Carl Olof Cronstedt. Tuntemattoman tekijän piirtämä muotokuva.
Carl Olof Cronstedt vanhempi (3. lokakuuta 1756 – 7. huhtikuuta 1820) oli Ruotsin merivoimien vara-amiraali.
Nuoruus

Cronstedtin isä oli tykistön majuri Johan Gabriel Cronstedt (1720–1774) ja äiti Hedvig Juliana Jägerhorn af Spurila (1720–1787). Hän kasvoi Puotilan kartanossa Helsingin pitäjässä.
Cronstedt aloitti sotilasuransa vapaaehtoisena prinssi Adolf Fredrikin rykmentissä 5. toukokuuta 1765, mistä hän siirtyi armeijan laivastoon kersantiksi 27. toukokuuta 1770. Hän siirtyi aliluutnantiksi tykistöön 12. elokuuta 1772 palaten armeijan laivastoon vänrikiksi 22. huhtikuuta seuraavana vuonna. Laivastossa hän yleni luutnantiksi 2. toukokuuta 1774. Hänet ylennettiin tykistönkapteeniksi 10. helmikuuta 1777.
Yhdysvaltain vapaussota

Cronstedt oli vuosina 1776–1779 Englannin laivastossa. Hän osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan, mutta vietti siitä suurimman osan sotavankina. Kulutettuaan rahansa vankeusaikana upseereiden sosiaaliseen elämään Cronstedt onnistui palaamaan Amerikasta Ruotsiin Kustaa III:n stipendin avulla. Paluun jälkeen hänen uransa oli voimakkaasti nousujohteinen.
Hänet nimettiin Kustaa III:n sodassa Saaristolaivaston komentajaksi, kun hän oli tukenut Kustaa III:ta tämän päätettyä käydä venäläisiä vastaan uudelleen Ruotsinsalmessa. Pitkälti Cronstedtin ansiosta Ruotsi voitti Venäjän keisarikunnan laivaston Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa 1790. Samana vuonna Cronstedt nimitettiin 26. lokakuuta meriasian valtiosihteeriksi. Hänet ylennettiin sinilippuisen laivaston (toisin sanoen Saaristolaivaston) kontra-amiraaliksi 22. joulukuuta 1793. Laivastojen kenraaliadjutantti hänestä tuli 26. kesäkuuta 1797. Kustaa III:n kuoltua Cronstedille myönnettiin yksi viidestä muistosormuksesta.
Viaporin komendantti

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  Oi elo! Mies jok´itkun sen   sai virrat vuotamaan,   jaloimman sankarseppelen;   sai kerran kunnollaan;   hän Ruotsinsalmen voittohon   vei kerran Ruotsin laivaston.    Vaan vaikka häikäissyt hän ois  maailman miekallaan.  Vaikk´auringot se vajoon lois,  hänt´ylenkatsotaan.  Se palkka petturille on  Ehrnsvärdin hautakallion.  | ” |
– J.L. Runeberg.  Viapori 
Cronstedt ylennettiin sinilippuisen laivaston vara-amiraaliksi ja Karlskronan laivastoaseman komentajaksi 9. huhtikuuta 1801. Hän riitaantui Kustaa IV Aadolfin kanssa, ja hänet siirrettiin pois Tukholmasta 3. joulukuuta Viaporin komendantiksi. Tästä huolimatta Cronstedt työskenteli uutterasti linnoituksen parantamiseksi, vaikka Tukholman hallitus laiminlöikin linnoituksen rahoittamisen. Venäläisten hyökättyä Suomeen 1808 Cronstedt joutui jopa käyttämään omia varojaan linnoituksen puolustukseen.
Suomen sodassa Cronstedtin komentama Viaporin linnoitus antautui venäläisille 3. toukokuuta 1808. Cronstedtin ristiriitainen maine on laajasti seurausta Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoista, joissa Cronstedtin jopa väitettiin myyneen Viaporin venäläisille – väite, jolle historiantutkijat eivät ole löytäneet todisteita. Todennäköisimmät syyt linnoituksen antautumiselle olivat upseerien keskuudessa vallinnut laaja epäusko Ruotsin kykyyn puolustautua ylivoimaista vihollista vastaan ja linnoituksen täydellinen eristäminen yhdistyneenä hyvin suunniteltuun psykologiseen sodankäyntiin, joka vahvisti epäuskoa entisestään, sekä huoli linnoituksen suuresta siviiliväestöstä, ruudin riittämättömyys ja linnoitusten vähenevä merkitys sodankäynnissä ylipäätään.
Napoleonin sodan aikana myös useimmat saksalaiset linnoitukset antautuivat lähes taistelutta – linnoitusten aika läheni loppuaan. Cronstedt yritti kuitenkin voittaa aikaa ja solmi venäläisten kanssa aselevon, jonka mukaan Viapori antautuisi, ellei Ruotsista tulisi apua toukokuun 3. päivään mennessä. Kun venäläiset olivat viivyttäneet Cronstedtin lähettämiä lähettejä sopimuksen vastaisesti eikä apua Ruotsista kuulunut, Cronstedt luovutti sopimuksen mukaisesti linnoituksen ja siellä talvehtineen saaristolaivaston osaston venäläisille. Suomalaiset upseerit ja sotilaat saivat sopimuksen mukaan palata koteihinsa, mutta ruotsalaiset vangittiin. Ruotsin etsiessä syntipukkeja hävitylle sodalle Cronstedt ja monta muuta upseeria (muun muassa Fredrik Adolf Jägerhorn, Viapori; Carl Magnus Gripenberg, Svartholman komentaja; Hans Henrik Gripenberg, Suomessa toimivien joukkojen ylikomentaja) tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta.  Tuomioita ei kuitenkaan pantu täytäntöön, koska Venäjän keisari Aleksanteri I puuttui tuomioihin ja yleinen armahdus tuli voimaan. Ruotsin hävittyä sodan ruotsalaiset ajoivat kuningas Kustaa IV Aadolfin maanpakoon. Samalla hävitty sota merkitsi loppua Ruotsin suurvaltapyrkimyksille.
Loppuelämä

Suomen sodan jälkeen Aleksanteri I myönsi, kuten tapaan kuului, myös Cronstedtille eläkkeen, mutta Cronstedt ei ikinä siirtynyt keisarin palvelukseen. Loppuelämänsä hän eli Herttoniemen kartanossa viettäen syrjäänvetäytyvää elämää, keskittyen lastensa kasvatukseen ja kartanon puiston rakentamiseen. Carl Olof Cronstedtia onkin sanottu ”puutarhansuunnittelun mestariksi”. Cronstedtin vaimo oli kreivitär Beata Sofia Wrangel af Sauss (1762–1840). Carl Olof Cronstedt on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle.
Helsingin Herttoniemenrannan asuinalueella noin kilometrin päässä Herttoniemen kartanosta sijaitseva katu Amiraali Cronstedtin ranta on nimetty Carl Olof Cronstedtin mukaan.
Carl Olof Cronstedtilla oli kolme lasta:
Hedvig Charlotta Cronstedt (10. syyskuuta 1795 – 7. huhtikuuta 1868), hovineiti
Gabriel Anton Cronstedt (8. joulukuuta 1798 – 1893), kenraalimajuri
Carl Olof Cronstedt (18. lokakuuta 1800 – 1883), vapaaherra
Herttoniemen kartanon päärakennus, jonka Cronstedt rakennutti arkkitehti Pehr Granstedtin piirustusten pohjalta 1815
Cronstedtin hauta Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Olof Cronstedt Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Ruotsinsalmen toinen meritaistelu Johan Tietrich Schoultzin kuvaamana. Maalaus vuodelta 1792.
Sara Sieppi

Sara Josefina Sieppi (s. 3. kesäkuuta 1991 Tornio) on suomalainen tv-juontaja, sosiaalisen median sisällöntuottaja ja vuoden 2011 Miss Suomi.
Sara Sieppi sijoittui vuoden 2011 Miss Suomi -kilpailussa ensimmäiseksi perintöprinsessaksi, mutta nousi Miss Suomeksi Pia Pakarisen (Lamberg) luovuttua kruunustaan 16. syyskuuta 2011. Sieppi kruunattiin virallisesti Miss Suomeksi 26. syyskuuta juhlatilaisuudessa Helsingin Punavuoressa sijaitsevassa tanssikoulussa. Hänen ensimmäinen edustusmatkansa oli loka–marraskuussa järjestetty Miss Maailma -kilpailu. Sieppi sijoittui kilpailussa sijalle 110.
Missivuotensa jälkeen Sieppi on toiminut juontajana televisiossa ja yleisötilaisuuksissa. Hän on juontanut Nelosen ohjelmia Paratiisihotelli Suomi (syksy 2015, syksy 2017), Ummikot ulkomailla (kevät 2016) ja Kiss Bang Love Suomi (syksy 2016). Hän juonsi myös vuoden 2016 Miss Helsinki -kilpailun finaalin. Lisäksi vuodesta 2018 alkaen hän toimi TV5:n Onnenpyörä-ohjelman kirjainten kääntäjänä.
Sieppi on myös kilpaillut tosi-tv-ohjelmissa. Vuonna 2013 hän osallistui Julkkis Big Brother -ohjelmaan. Hän on ollut kilpailijana myös Martina ja hengenpelastajat-, Viidakon tähtöset- ja Selviytyjät Suomi -ohjelmissa.
Siepistä julkaistiin marraskuussa 2024 Otavan kustantama, Wilma Ruohiston kirjoittama elämäkertakirja Sara Sieppi – Oliks sulla vielä jotain? . ISBN: 9789511482505
Juontajana

| Vuosi | Televisiosarja / Tapahtuma |
| --- | --- |
2015, 2017: Paratiisihotelli Suomi
2016: Ummikot ulkomailla
2016: Miss Helsinki -kilpailun finaali
2016: Kiss Bang Love Suomi
2018: Onnenpyörä*
*Onnenpyörässä pääjuontaja on Jethro Rostedt. Sieppi on Onnenpyörä-tyttö eli kirjaimen kääntäjä.
Yksityiselämä

Sieppi valmistui keväällä 2016 meikkitaiteilijaksi.
Sieppi seurusteli vuodesta 2015 lähtien ja asui avoliitossa vuodet 2016–2018 Roope Salmisen kanssa Helsingissä. He erosivat syyskuussa 2018. Sieppi seurustelee Suomen maajoukkueessa pelaavan jalkapalloilija Pyry Soirin kanssa.
Hän piti Jutta Larmin kanssa Boho-tyylistä sisustuskauppaa verkossa vuoden verran 2020–2021.