stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enya
Lapsuus ja Clannad

Enya syntyi Gweedoressa Donegalin kreivikunnassa Luoteis-Irlannissa yhdeksänlapsisen musikaalisen perheen neljänneksi nuorimmaksi lapseksi. Hänen isovanhempansa olivat ympäri Irlantia tunnetun yhtyeen jäseniä ja hänen isänsä oli Slieve Foy Band -yhtyeen johtohahmo ennen kuin perusti pubin nimeltä Leo’s Tavern. Eithnen äiti opetti musiikkia peruskoulussa ja kuului tanssiyhtyeeseen. Eithnen sisarukset muodostivat An Clann As Dobhair -yhtyeen, joka vaihtoi vuonna 1970 nimensä Clannadiksi.
Eithne liittyi Clannadiin vuonna 1980. Hänen lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat hänen sisaruksensa Máire Brennan (Moya), Pól ja Ciarán ja kaksoissedät Noel ja Padraig Duggan. Eithne soitti yhtyeessä kosketinsoitinta ja lauloi taustoja Clannadin albumeilla Crann Úll (1980) ja Fuaim (1982). Pian Clannadin tultua tunnetuksi Vastaisku-elokuvan tunnuskappaleen myötä tuottaja-manageri Nicky Ryan jätti yhtyeen. Eithne seurasi esimerkkiä ja aloitti oman soolouransa.
Musiikki

Enya on laulanut kappaleitaan useilla kielillä, kuten iiriksi, latinaksi, englanniksi, kymriksi, espanjaksi, ranskaksi, japaniksi sekä J. R. R. Tolkienin luomilla kielillä quenyalla ja sindarilla. Kolmella Amarantinen kappaleella lauletaan loxianiksi, Roma Ryanin luomalla keinotekoisella kielellä, jota ovat innoittaneet muun muassa Tolkienin haltiakielet.[lähde? ]
Enya sävelsi ja lauloi kaksi kappaletta, ”May It Ben” ja ”Aníronin”, Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian ensimmäiseen osaan Sormuksen ritarit (2001).[lähde? ]
Enya konsertoi harvoin.[lähde? ]
Enyan kappaleita listoilla

Enyan esikoisalbumin Enya kappale "Boadicea" sai myöhemmin huomiota The Fugeesin samplatessa sitä kappaleessaan "Ready or Not". Enya antoi kuitenkin vastahakoisesti luvan käyttää samplea.
Vuonna 1997 Enyalle tarjottiin mahdollisuutta säveltää tunnusmusiikki Titanic-elokuvaan, mutta hän kieltäytyi. Tunnuskappaleen "My Heart Will Go On" lauloi myöhemmin Céline Dion saaden suurta suosiota.
A Day Without Rain -albumin kappaletta "Only Time" käytettiin radiokanavilla selostuksen taustalla kerrottaessa syyskuun WTC-iskuista vuonna 2001. Laulaja itse kuitenkin paheksui kappaleen käyttöä muistotarkoituksessa, erityisesti kun kappaleesta alkoi levitä internetissä remix-versioita. Hän julkaisi erikoisversion kappaleesta keräämään avustuksia terrori-iskun uhreille. Useat Enyan ihailijat ovat suuttuneet Enyan musiikin yhdistämisestä syyskuun 11. päivän terroritekoihin, kuten myös kappaleen "May It Be" käyttämisestä CNN:n Larry King Live -ohjelmassa Afganistanin sodan yhteydessä vuonna 2002.
"Boadicea"-kappaleen samplea on käyttänyt luvan kanssa myös Mario Winans vuonna 2004 kappaleessaan "I Don't Wanna Know". Kappaleesta tuli Enyan korkein saavutus Billboard Hot 100 -listalla: se pääsi parhaimmillaan listakakkoseksi.
Yksityiselämä

Enya suojelee yksityisyyttään tarkasti ja pyrkii pitämään yksityiselämänsä erossa muusikonurastaan. Hän on pysynyt naimattomana eikä hänellä ole lapsia. Hän asuu Killineyn kylässä Dublinin eteläpuolella pienessä linnassa. Enya osti linnan vuonna 1997 ja uudelleennimesi sen Manderley Castleksi Daphne du Maurierin Rebekka-romaanissa esiintyvän kuvitteellisen rakennuksen mukaan. Vuonna 2016 julkaistun lehtitiedon mukaan hänen omaisuutensa on noin 120 miljoonaa euroa.
Kunnianosoitukset

Enyan mukaan on nimetty 6433 Enya -niminen asteroidi.
Diskografia > Albumit > Clannad

Crann Úll (1980)
Fuaim (1982)
Diskografia > Albumit > Enya

Enya (1987)
Watermark (1988)
Shepherd Moons (1991)
The Celts (1992) (uusintapainos albumista Enya)
The Memory of Trees (1995)
Paint the Sky with Stars (1997)
A Day Without Rain (2000)
Amarantine (2005)
And Winter Came... (2008)
Dark Sky Island (2015)
Diskografia > Singlet

I Want Tomorrow (1987)
Orinoco Flow (Sail Away) (1988)
Evening Falls... (1988)
Storms in Africa (Part II) (1989)
Exile (1991)
Caribbean Blue (1991)
How Can I Keep From Singing? (1991)
Book of Days (1992)
The Celts (1992)
Anywhere Is (1995)
On My Way Home (1996)
Only If... (1997)
Only Time (2000)
Wild Child (2001)
May It Be (2002)
I Don't Wanna Know (2004)
You Should Really Know (2004)
Amarantine (2005)
It's in the Rain (2006)
Someone Said Goodbye (2006)
Trains and Winter Rains (2008)
White Is In The Winter Night (2008)
Echoes In Rain (2015)
So I Could Find My Way (2015)
Vuonna 2000 Enya julkaisi DVD-muotoisen videokokoelman Enya: The Video Collection.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Enya Biography, Profile and Faq Enya One. Viitattu 10.10.2020. (englanniksi)
Enyan diskografia (sis. sanoitukset) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Enya Fans Organization Forum (englanniksi)
Yvonne Hogan  & John Meagher: Enya? Love ya! Hate ya! Independent 17.2.2007. (englanniksi)
Manderley Castle, Enyan kotilinna, Killineyssä, Dublinin lähellä.
Gildo Arena

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
Ermenegildo "Gildo" Arena (25. helmikuuta 1921 Napoli – 8. helmikuuta 2005 Napoli) oli italialainen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sai lisäksi pronssia kesäolympialaisissa 1952 Helsingissä.
Arena voitti Italian joukkueen jäsenenä vesipallon Euroopan-mestaruuden 1947, ja lisäksi hän sai kuusi kansallista titteliä (1939, 1941, 1942, 1949, 1950, 1951). Hän voitti Italian-mestaruuksia myös uinnissa.
HMS Battleaxe (G18)

| HMS Battleaxe |
| --- | --- |
 HMS Battleaxe

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow and Company, Glasgow
Kölinlasku:  22. huhtikuuta 1944
Laskettu vesille:  12. kesäkuuta 1945
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1947
Loppuvaihe:  saapunut romutettavaksi 20. lokakuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 986 t (standardi) 2 865 t (kuormattu)
Pituus:  111,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,6 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  255 (laivueenjohtajana 286)
Aseistus
Aseistus:  6 x QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina asennuksina 4 x Bofors 40 mm/L60 kaksiputkisina asennuksina 4 x Oerlikon 20 mm kaksiputkisina asennuksina 8 x 21" torpedoputkea
HMS Battleaxe (viirinumerot G18 ja D118) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Weapon-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow and Companylta Glasgow’sta, missä köli laskettiin 22. huhtikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1945 ja valmistui 23. lokakuuta 1947.
Palvelus

Alus saapui romutettavaksi 20. lokakuuta 1964.
Galwaynlahti

Galwaynlahden sijainti
Galwaynlahti (iiriksi Loch Lurgain tai Cuan na Gaillimhe, engl. Galway Bay) on suuri lahti Irlannin länsirannikolla. Se ulottuu aina Galwayn kreivikunnasta Connachtin provinssista Claren kreivikuntaan Burrenin alueelle Munsterin provinssiin. Galwayn kaupunki sijaitsee lahden koillisrannalla. Lahti on 50 kilometriä pitkä ja leveydeltään 10–30 kilometriä.
Aransaaret sijaitsevat lahden suulla lännessä. Kulkureitit lahdelle Aransaarten ja rannikon välistä kulkevat seuraavasti: Pohjoinen reitti (An Súnda ó Thuaidh) kulkee Inis Mórin ja Leitir Mealláinin välissä ja se tunnettiin ennen iiriksi nimellä Bealach Locha Lurgan. Gregoryn reitti (Súnda Ghríoghóra) kulkee Inis Mórin ja Inis Meáinin välistä ja se tunnettiin ennen nimellä Bealach na h-Áite. Foulin reitti (An Súnda Salach) sijaitsee Inis Meáinin ja Inis Oírrin välissä ja se tunnettiin ennen nimellä Bealach na Fearbhaighe. Eteläinen reitti (An Súnda ó Theas), joka tunnettiin ennen nimellä Bealach na Finnise, sijaitsee Inis Oírrin ja Claren kreivikunnan välissä.
Galwaynlahti on kuuluisa ainutlaatuisista ja perinteisistä kalastusveneistään, Galway hookereista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galwaynlahti Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Galway Bay
Näkymä Galwaynlahdelle Claren kreivikunnan lähettyvillä.
Käännös suomeksi
Finnlines

| Finnlines Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
ISIN:  FI0009003644
Perustettu:  1947
Toimitusjohtaja:  Tom Pippingsköld
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Tuotteet:  merikuljetukset
Liikevaihto:  736,1 milj. euroa (2022)
Liikevoitto:  133,3 milj. euroa (2022)
Henkilöstö:  1 679 (keskimäärin 2022)
Kotisivu:  finnlines.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
M/S Finnstar
Finnlinesin laivoja Helsingissä
M/S Finnforest Helsingissä
Finnlines  on yksi Itämeren, Pohjanmeren ja Biskajanlahden johtavista rahti- ja matkustajaliikennevarustamoista. Yhtiö on osa italialaista Grimaldi-konsernia, joka on  yksi maailman suurimmista roro-varustamoista ja suurin matkustajia ja rahtia kuljettava ”Motorways of the Sea” -operaattori Euroopassa. Tämä yhteistyö mahdollistaa Finnlinesin tarjoamaan linjaliikennepalveluita Välimeren, Pohjois-Euroopan, Länsi-Afrikan, Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Kiinan, Etelä-Korean ja Australian välillä.
Finnlinesin matkustaja-rahtilaivat tarjoavat palveluja Suomesta Saksaan ja Ahvenanmaan kautta Ruotsiin sekä Ruotsista Saksaan. Rahtilaivat liikennöivät Itämerellä, Pohjanmerellä ja Biskajalla. Vuonna 2022 Finnlines omisti 23 laivaa, joista yhtiön omassa liikenteessä oli 21.
Historia

Yhtiö perustettiin vuonna 1947 hoitamaan Suomen metsäteollisuuden omistaman Merivienti Oy:n Yhdysvaltoihin suuntautuvia merikuljetuksia.
Finnlines oli Enso-Gutzeitin tytäryhtiö, kunnes vuonna 1982 Enso myi omistuksensa muille suomalaisille teollisuusyrityksille.
Laivaston kehitys

Samana vuonna, kun Finnlines perustettiin, yhtiö osti kuusi vanhaa höyrylaivaa. Suurin aluksista oli Tanskasta ostettu S/S Tornator. Hieman pienemmät Atlantin-liikenteeseen sijoitetut alukset, S/S Pankakoski ja S/S Hamina, olivat 5 400 dwt:n kokoisia entisiä Pohjois-Amerikan Suurten järvien malminkuljetusaluksia. Kolme pienempää alusta tulivat Euroopan sisäiseen liikenteeseen. Seuraavan vuoden helmikuussa S/S Tornator aloitti yhtiön linjaliikenteen, kun se kuljetti Atlantin yli Raumalta 5 667 tonnia paperia ja sellua.
Yhtiön ensimmäinen uusi laiva rakennettiin Alankomaissa vuonna 1951 ja kolmen uuden aluksen sarja, M/S Finnpulp, M/S Finntrader ja M/S Finnsailor valmistui vuonna 1953. Atlantin liikenteessä olevista vanhoista höyrylaivoista voitiin näin luopua. Säännöllinen linjaliikenne Englantiin alkoi vuonna 1955. Vuonna 1956 laivasto kasvoi jälleen uudella aluksella, kun M/S Finnmerchant tuli liikenteeseen. Vuonna 1958 M/S Finnboard liittyi laivastoon. Samana vuonna alkoivat myös viikoittaiset lähdöt Yhdysvaltoihin. M/S Finnforest, M/S Finneagle ja M/S Finnclipper tulivat laivastoon 1960-luvulla.
Vuonna 1962 Finnlines tilasi reitille Hanko–Gotlanti–Travemünde ensimmäisen jäävahvistetun M/S Hansa Express -nimisen autolautan. Laiva todettiin kuitenkin liian pieneksi ja seuraavana talvena sen matkustajakapasiteettia kasvatettiin 133:sta 179:ään. Lisäksi alusta  pidennettiin. Vuonna 1963 alus siirtyi reitille Helsinki–Kalmar–Travemünde, koska Hangon havaittiin olevan liian pieni ja kaukana.
Vuonna 1966 aloittivat M/S Finnpartner ja M/S Finnhansa liikennöinnin Helsingin ja Travemünden välillä. Alukset olivat ensimmäisiä Suomessa rakennettuja matkustaja-autolauttoja. Laivat olivat hyvä reitti Suomesta Saksaan suuntautuvalle rekkaliikenteelle, joka oli kasvussa tuolloin.
Matkustajaliikenteen rajoittuessa kesäsesonkiin, muina aikoina täytyi autolauttoja käyttää tehokkaasti rahtiliikenteessä. Tämän vuoksi yhtiö kehitti pyörillä lastia liikuttelevan Finnflow-lastinkäsittelyjärjestelmän. Vuonna 1969 valmistunut M/S Finncarrier oli prototyyppi, jossa käytettiin Finnflowta. Vuosina 1972–1973 Finncarrierille rakennettiin parannellut sisaralukset, M/S Finnfellow ja M/S Hans Gutzeit.
Vuonna 1977 valmistunut GTS Finnjet oli maailman ensimmäinen kaasuturbiinimoottoreita käyttävä matkustaja-autolautta. Alun perin sen olisi pitänyt liikennöidä Helsingistä Travemündeen 22 tunnissa, mutta öljykriisin vuoksi alukseen lisättiin dieselmoottorit, joilla ajettiin hiljaisina aikoina.
1980-luvun alussa Englannin liikenteeseen tuli niin sanottuja jumbo ro-ro-aluksia (M/S Oihonna, M/S Arcturus ja M/S Finnmerchant). Itämeren liikenteeseen näitä aluksia tuli myöhemmin (M/S Antares ja M/S Finnsailor).
Vuonna 1986 Enso-Gutzeitin  myytyä GTS Finnjetin Effoalle loppui Finnlinesin oma Itämeren matkustajaliikenne.
Laivaston kehitys > 1990–2010

Laman alkaessa Suomessa 1990-luvun alussa, tilasi yhtiö Puolasta kolme niin sanottua ”combi roro-alusta”. Alukset olivat nimeltään M/S Finnpartner, M/S Finntrader ja M/S Finnhansa. Myöhemmin Finnlines tilasi vielä M/S Transeuropa -aluksen samalta puolalaiselta telakalta. Nämä laivat alkoivat liikennöidä Suomen ja Saksan välillä vuosina 1994–1995.
Saman vuosikymmenen lopussa Finnlines osti kaksi alusta Espanjasta. Alukset olivat M/S Finneagle ja M/S Finnclipper.
Vuonna 2004 yhtiö tilasi Fincantieri-telakalta, Italiasta viisi uutta matkustajarahtilaivaa. Alukset olivat nimeltään M/S Finnstar, M/S Finnmaid, M/S Finnlady, M/S Europalink ja M/S Nordlink. Aluksiin mahtuu 500 matkustajaa.
Laivaston kehitys > 2010–

Finnlines ilmoitti 24. elokuuta 2007 tilaavansa Kiinasta kuusi uutta ro-ro-alusta. Alukset maksoivat 240 miljoonaa euroa ja ne toimitettiin vuosina 2011–2012. Uudet alukset olivat jäävahvisteisia ja ne tulivat korvaamaan käytössä olevaa vuokrakalustoa. Ensimmäiset alukset luovutettiin huhti-toukokuussa 2011 ja niiden nimet olivat M/S Finnbreeze ja M/S Finnsea. Seuraavat kaksi (M/S Finnsky ja M/S Finnsun) luovutettiin vuoden 2012 alussa ja viimeiset kaksi (M/S Finntide ja M/S Finnwave) vuoden 2012 lopulla.
Reitillä Naantali–Långnäs–Kapellskär Finnlines liikennöi aluksilla M/S Finnfellow ja M/S Finnswan. Tammikuussa 2020 Finnlines vahvisti tilaavansa reitille kaksi uutta Superstar-sarjan ro-pax-laivaa reitille. Alukset rakennetaan Kiinan pohjoisella Weihaissa sijaitsevalla CMJL-telakalla. Uudet laivat M/S Finncanopus ja M/S Finnsirius tulevat liikenteeseen vuonna 2023. Varustamo nostaa matkustajamäärän laivoilla nykyisestä noin 500:sta 1 100:een ja ilmoitti julkisuudessa pyrkivänsä Suomen ja Ruotsin välisille risteily- ja konferenssimarkkinoille. Laivat ovat hybridilaivoja, joissa maasähköliitäntä ja  litium-ioni-akut  mahdollistavat päästöttömät satamatoiminnot.
Vuonna 2022 Finnlines otti  käyttöönsä kolme tilaamaansa Eco-luokan hybridialusta, Pohjanmeren rahtiliikenteeseen tulivat M/S Finneco I, II  ja III, jotka on rakennettu  Kiinan Nanjing Jinling-telakalla. Alukset ovat osa Grimaldi-varustamon 12 aluksen sarjaa, joista ensimmäinen otettiin käyttöön Välimerellä syksyllä 2020.
Laivat > Tämänhetkiset laivat

Tämä luettelo sisältää nykyiset, vuonna 2024 Finnlinesin omistamat alukset, joista osa on voinut olla aiemmin eri nimellä.
| Laiva | Rakennettu | Käytössä   Finnlinesillä | Bruttovetoisuus | Matkustajia (maksimi) | Matka- nopeus (solmua) | Reitti | Tietoa | Lippu ja kotipaikka | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M/S Finnstar | 2006 | 2006– | 45 923 GT | 554 | 25 | Helsinki – Travemünde |  |   Maarianhamina, Ahvenanmaa |  |
| M/S Finnmaid | 2006 | 2006– | 45 923 GT | 554 | 25 | Helsinki – Travemünde |  |  Helsinki, Suomi |  |
| M/S Finnlady | 2007 | 2007– | 45 923 GT | 554 | 25 | Helsinki – Travemünde |  |  Helsinki, Suomi |  |
| M/S Finncanopus | 2023 | 2023– | 65 692 GT | 1 100 | 20,5 | Naantali – Långnäs – Kapellskär |  |   Maarianhamina, Ahvenanmaa |  |
| M/S Finnsirius | 2023 | 2023– | 65 692 GT | 1 100 | 20,5 | Naantali – Långnäs – Kapellskär |  |   Maarianhamina, Ahvenanmaa |  |
| M/S Finnfellow | 2000 | 2007– | 33 724 GT | 440 | 22,1 | Malmö – Świnoujście |  |  Malmö, Ruotsi |  |
| M/S Finnswan | 2007 | 2018– | 45 923 GT | 554 | 25 | Malmö – Travemünde |  |  Malmö, Ruotsi |  |
| M/S Finnpartner | 1995 | 2000– | 33 313 GT | 280 | 21,3 | Malmö – Travemünde |  |  Malmö, Ruotsi |  |
| M/S Finntrader | 1995 | 2000– | 33 313 GT | 280 | 21,3 | Malmö – Travemünde |  |  Malmö, Ruotsi |  |
| M/S Finnbreeze |  |  | 33 816 |  | 20 |  |  |  |  |
| M/S Finneco I |  |  | 60 515 |  | 20,7 |  |  |  |  |
| M/S Finneco II |  |  | 60 515 |  | 20,7 |  |  |  |  |
| M/S Finneco III |  |  | 60 515 |  | 20,7 |  |  |  |  |
| M/S Finnhawk |  |  | 11 671 |  | 20 |  |  |  |  |
| M/S Finnmerchant |  |  | 23 235 |  | 18 |  |  |  |  |
| M/S Finnmill |  |  | 25 732 |  | 20 |  |  |  |  |
| M/S Finnpulp |  |  | 25 732 |  | 20 |  |  |  |  |
| M/S Finnsea |  |  | 33 816 |  | 21 |  |  |  |  |
| M/S Finnsky |  |  | 33 816 |  | 21 |  |  |  |  |
| M/S Finnsun |  |  | 33 816 |  | 21 |  |  |  |  |
| M/S Finntide |  |  | 33 816 |  | 21 |  |  |  |  |
| M/S Finnwave |  |  | 33 816 |  | 21 |  |  |  |  |

Lähde: Finnlines
Laivat > Aikaisemmat

Tämä luettelo sisältää aikaisemmin Finnlinesin liikenteessä olleita aluksia. Luettelossa ei ole nykyisin eri nimellä Finnlinesin liikenteessä olevia aluksia.
| Nimi | Alustyyppi | Rakennettu | Pituus | Leveys | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M/S Translubeca | ro-ro | 1990 | 157 | 25,3 | 1990–2014 |
| M/S Hansa Express, myöh. Finndana | autolautta | 1962 | 95,99 | 15,88 | 1962–1967 |
| M/S Vaasa | rahtilaiva | 1962 | 74,48 | 10,83 | 1962–1963 |
| M/S Nili | autolautta | 1965 | 137,12 | 18,93 | 1965–1966 |
| M/S Finnhansa | autolautta | 1966 | 134,4 | 20,1 | 1966–1977 |
| M/S Finnpartner | autolautta | 1966 | 134,4 | 22,53 | 1966–1969 |
| M/S Finncarrier | matkustaja-rahtilaiva | 1969 | 137,34 | 24,54 | 1969–1976 |
| M/S Hans Gutzeit | matkustaja-rahtilaiva | 1972 | 137,34 | 24,62 | 1972–1982 |
| M/S Finnfellow | matkustaja-rahtilaiva | 1973 | 137,34 | 24,57 | 1973–2002 |
| M/S Finnpartner | matkustaja-rahtilaiva | 1966 | 141,2 | 20,96 | 1973–1975 |
| M/S Ilmatar | matkustaja-alus | 1964 | 128,31 | 16,4 | 1975 |
| M/S Finlandia | matkustaja-rahtilaiva | 1967 | 156,7 | 20 | 1975–1978 |
| M/S Bore Star | autolautta | 1966 | 153 | 22,04 | 1975, 1976 |
|  GTS Finnjet | matkustaja-rahtilaiva | 1977 | 212,96 | 24,45 | 1977–1986 |
| M/S Walki Paper | rahtilaiva | 1979 | 152,38 | 21 | 1979 |
| M/S Finnclipper | rahtilaiva | 1981 | 193,62 | 28,02 | 1981–1982 |
| M/S Baltic Eider | rahtilaiva | 1989 | 157,67 | 25,33 | 1989–2004 |
| M/S Finnmerchant, myöh. Merchant | rahtilaiva | 1982 | 154,9 | 25,11 | 1994–2007 |
| M/S Seatern | rahtilaiva | 1973 | 137,52 | 22,36 | 2002 |
| M/S Hamburg | rahtilaiva | 1977 | 123,65 | 19,56 | 2002 |
| M/S Borden | rahtilaiva | 1977 | 142,32 | 19,21 | 2002 |
| M/S Finnrider, myöh. Rider | rahtilaiva | 1984 | 186,52 | 21,65 | 2002–2006 |
| M/S Kaduna | rahtilaiva | 1977 | 113,46 | 19,23 | 2004–2005 |
| M/S Envoy | rahtilaiva | 1979 | 150,02 | 23,9 | 2005–2006 |
| M/S Finnmaster | rahtilaiva | 2000 | 162,58 | 20,6 | 2000–2008 |
| M/S Baltic Eager | rahtilaiva | 1979 | 137,12 | 26,01 | 2005–2008 |
| M/S Polaris | rahtilaiva | 1988 | 122 | 20,2 | 1988–2006 |
| M/S Finnreel | rahtilaiva | 2000 | 162,2 | 20,6 | 2000–2009 |
| M/S Antares | ro-ro | 1988 | 157,61 | 25,32 | 2003–2009 |
| M/S Birka Transporter | ro-ro | 1991 | 122 | 19 | –2009 |
| M/S Finnhansa | ro-ro | 1994 | 183 | 29,9 | 1994–2009 |
| M/S Global Carrier | ro-ro | 1978 | 151,94 | 21,67 | 2008–2009 |
| M/S Global Freighter | ro-ro | 1977 | 151,94 | 21,67 | 2008–2009 |
| M/S Inowroclaw | ro-ro | 1980 | 137,19 | 23,04 | 1998–2009 |
| M/S Runner | ro-ro | 1990 | 189,7 | 22 | 2004–2010 |
| M/S Vasaland | ro-ro | 1984 | 155 | 25,15 | 2001–2003 |
Lähde: Fakta om fartyg
Toiminta-alue

Finnlines operoi seuraaviin satamiin:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Aarhus  Antwerpen  Bilbao  Gdynia  Hanko |  Helsinki  Hull  Kapellskär  Kotka  Lyypekki |  Långnäs  Malmö  Naantali  Paldiski  Pietari |  Rostock  Tillbury  Travemünde  Turku  Uusikaupunki |  Zeebrugge |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtiön verkkosivut
Finnlines 55 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive)
M. Pietikäinen: The Finnlines Fleet 1947–1997. Jyväskylä 1998.
Finnlines
| --- | --- |
Nykyiset alukset:  M/S Europalink • M/S Finnbreeze • M/S Finnclipper • M/S Finneco I • M/S Finneco II • M/S Finneco III • M/S Finnfellow • M/S Finnhawk • M/S Finnkraft • M/S Finnlady • M/S Finnmaid • M/S Finnmaster • M/S Finnmerchant • M/S Finnmill • M/S Finnpartner • M/S Finnpulp • M/S Finnsea • M/S Finnsirius • M/S Finnsky • M/S Finnstar • M/S Finnsun • M/S Finntide • M/S Finntrader • M/S Finnwave • M/S Finnswan
Entiset alukset:  M/S Translubeca • M/S Agi • M/S Mago • M/S Princesa Marissa • M/S Claudia • M/S Mermaid II • M/S Fellow • M/S Sancak • M/S Palm Beach Princess • M/S Golden Princess • M/S Wasa Queen • GTS Finnjet • M/S Bravaden • M/S Eurocargo Africa • M/S MN Eider • M/S Merchant • M/S Seaterns • M/S Etel • M/S Borden • M/S Baltijsk • M/S Kaduna • M/S Envoy • M/S Tor Botnia • M/S Baltic Eager • M/S Polaris • M/S Tor Finlandia • M/S Antares • M/S Birka Transporter • M/S Finnhansa • M/S Global Carrier • M/S Global Freighter • M/S Runner • M/S Vasaland
Tilatut alukset:  M/S Finncanopus
M/S Baltica
Gustave Niebaum

Gustave Niebaum.
Gustave Ferdinand Niebaum (alk. Gustaf  Nybom; 31. elokuuta 1842 Helsinki – 5. elokuuta 1908 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalais-amerikkalainen merikapteeni ja viinitilallinen.
Niebaum varttui Helsingissä. Hänen isänsä työskenteli poliisina ja kuoli, kun poika oli nelivuotias. Suoritettuaan merenkulun tutkinnon Helsingissä Niebaum purjehti laivallaan Alaskaan metsästämään turkiksia venäläis-amerikkalaisen kauppayhtiön palveluksessa. Niebaum kartoitti osia Alaskan rannikosta ja perusti liikekumppanien kanssa Alaskan Commercial Companyn. Yhtiö hallitsi lähes 25 vuotta Alaskan turkisliikettä ja laivakulkua ja teki sen omistajista hyvin rikkaita.
Toimiessaan Venäjän konsulina San Franciscossa Niebaum oli keskeisiä myötävaikuttajia Alaskan siirtymisessä Yhdysvaltojen hallintaan.
Niebaum osti vuonna 1880 Inglenookin viinitarhan (78 eekkeriä) ja sitä ympäröineet tilukset (124 eekkeriä). Viinitarhan ensimmäiset viinit saatiin vuonna 1882, jolloin Niebaum osti kaikkiaan 712 eekkeriä lisämaata. Niebaum alkoi kehittää tilaa, ja vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä Niebaumin viinit voittivat useita palkintoja. Vauraaksi kasvanut yritys jäi Niebaumin kuoltua vuonna 1908 hänen saksalaisen leskensä haltuun. Myöhemmin kieltolain jälkeen toimintaa jatkoivat John Daniel Jr. ja Susan Niebaum. Vuonna 1975 elokuvaohjaaja Francis Ford Coppola osti tilan, joka tunnettiin pitkään nimellä Rubicon Estate Winery (aiemmin Niebaum–Coppola Winery). Vuonna 2011 Coppola sai haltuunsa Inglenook-tavaramerkin ja viinitila on siitä asti tunnettu jälleen alkuperäisellä nimellään.
Niebaum oli tiettävästi ensimmäinen amerikansuomalainen miljonääri. Hänen omaisuutensa oli hänen kuollessaan arviolta 2,5 miljoonaa dollaria (nykyrahassa noin 85 miljoonaa dollaria). Hän oli myös kerännyt arvokkaan Alaskan luontoa ja elämää koskevan kokoelman. Niebaumin rakennuttama palatsimainen koti San Franciscon vauraassa Nob Hillin kaupunginosassa tuhoutui San Franciscon maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa.
Aiheesta muualla

Helsinkiläinen lähti merille, rikastui ja perusti viinitilan Kaliforniaan – sitten hänen châteaunsa osti ohjaajalegenda Helsingin Sanomat.  30.10.2016.
Galápagos

| Galápagos |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Kurt Vonnegut
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisfiktio
Kustantaja:  Delacorte Press
Julkaistu:  1985
ISBN:  0-385-29420-4
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Kemppinen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1986
Sivumäärä:  278
ISBN:  951-30-6349-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Galápagos on Kurt Vonnegutin tieteisromaani vuodelta 1985. Teos on ajatusleikki pienen ihmisjoukon päätymisestä Galápagossaarille samalla, kun järjestäytyneet yhteiskunnat tuhoutuvat talouskriisissä ja sodissa. Luonnonvalinnan seurauksena saaren perustajajoukon jälkeläisistä kehittyy hylkeen kaltaisia nisäkkäitä.
Romaani on ihmis- ja yhteiskuntakriittinen ja sen aiheita ovat evoluutio, ihmisen kyky pettää itseään ja sivilisaation pintapuolisuus.