Tornionjoen vesistö
Vesistöalueen piirteitä > Ilmasto, vuodenaikojen vaihtelut ja virtaamat

Vesistöalueen ilmasto on pääasiassa arktinen, mutta joen pohjois–etelä-suuntaisesta pituudestaan johtuu, että olosuhteissa on suurtakin vaihtelua. Alajuoksulla vuoden keskilämpötila on keskimäärin 0–1 °C ja Kilpisjärvellä se on -2,6 °C. Termisen kasvukauden pituus on Tornionjärven ja Kilpisjärven seuduilla noin 110 vuorokautta, mutta joen alajuoksulla se on jo kuukauden pitempi. Siellä meren läheisyys alajuoksulla vaikuttaa ilmastoon tasoittavasti. Vuoristossa Skandien vuoristo estää tunturialueella Atlantin meri-ilmaston vaikutuksia ja valuma-alueen latva-alueilla vaikuttaa lähinnä mantereinen ilmasto. Pisin vuodenaika on talvi, joka kestää noin 175–225 vuorokautta (kuusi kuukautta) ja lumi- ja jääpeitteinen aika seitsemän kuukautta.
Talvisin virtaamat ovat olleet keskimäärin 2,6–3,1 kertaiset keskivirtaamiin verrattuna. Tämä johtuu valuma-alueen maaston rakenteesta ja järvien vähyydestä. Sen sijaan, että järvet varastoisivat keväällä sulavan veden, ne pääsevät virtaamaan uomiin esteettä. Poikkeuksellisen suuria eroja on ollut Karungissa, jolloin kevättulvassa virtaama on ollut 10-kertainen, ja Lannavaarassa, jolloin on mitattu jopa 20-kertainen virtaama. SMHI on julkaissut tilastoissaan Tornionjoen virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 357 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 1 730 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 57,3 m³/s. Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 388,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 2180 m³/s. Suurin kuukausittainen keskivirtaama 1 440 m³/s on mitattu toukokuussa 2016 ja pienin 44,7 m³/s maaliskuussa 2011. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Alueen sademäärät ovat keskimäärin 400–550 millimetriä siten, että pienimmät sademäärät ovat valuma-alueen pohjoisosissa. Sademäärästä sataa lumena keskimäärin yli 40 %, mutta Kilpisjärvellä ja Tornionjärven länsipuolella lumena tulee yli puolet sateesta. Vesistöalueen vedenkorkeuksia ja virtaamia havainnoidaan useilla tarkkailuasemilla. Niitä sijaitsee ainakin Karungissa, Kalliossa, Pajalassa, Tornionjärvellä, Kilpisjärvellä ja Lannavaarassa. Ne ovat olleet toiminnassa vuodesta 1961 lähtien.
Tornionjoessa on kaksi tulvahuippua. Ensimmäinen johtuu metsäalueen lumien yhtäaikaisesta sulamisesta ja myöhäisempi tunturialueen sulamisesta juhannuksen tienoilla. Tulvahuipussa joen vedenpinnat kohoavat yleensä korkeintaan pari metriä. Jos jäidenlähtö on epäsuotuisa, kasautuvat jäät jääpadoiksi, jotka estävät yläpuolella veden virtaamisen. Silloin vesi voi kohota jopa kuusi metriä tavallisesta korkeudestaan. Jääpadot syntyvät pääasiassa suvantoihin ja kapeikkoihin. Myös suistoon syntyy jääpato, jos meri on vielä jäässä.
Muonionjoki yhtyy Tornionjokeen Pajalassa 165 m³/s keskivirtaamalla. Kevätulvissa sen keskiylivirtaama on 1 048 m³/s. Tornionjoella keskivirtaama Muonionjoen yhtymäkohdassa on 137 m³/s, mikä on vain 83 % Muonionjoen virtaamasta. Ylikeskivirtaamakin on sitä pienempi 870 m³/s. Miksi Tornionjoki on valuma-alueen pääuoma, kun joelle tulee Kilpisjärveltä suistoon pituutta 513 kilometriä? Vastaus lienee se, että Tornionjoki on bifurkaatiojoki, joka luovuttaa 57 % virtaamastaan Kalixjoelle Tärännönjokea pitkin. Tornionjoella on haarautumiskohdassa keskivirtaamana 148 m³/s ja Tärännönjoki vie siitä 83 m³/s. Tornionjoki on siten yläjuoksullaan lähes Muonionjoen kokoinen joki. Välillä näkee esimerkiksi kartoissa, että Muonionjoki on merkitty joen päähaaraksi.