stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Reichel
Diskografia

Wichlinghauser Blues (1973, FMP 0150)
Old Tune/Heimkehr der Holzböcke (1974, FMP S 5)
Bonobo (1975, FMP 0280)
Guitar Solos 2 (1976, Caroline Records C 1518. )
For Example (1976, FMP R123. Solo track on commemorative/compilation 3LP set.)
Erdmännchen (1977, FMP 0400. Hans Reichel & Achim Knispel.)
Buben (1978, FMP 0530. Hans Reichel & Rüdiger Carl.)
Sven-Åke Johansson mit dem NMUI im SO 36 '79 (1979, FMP S17)
Sven-Åke Johansson mit dem NMUI im SO 36 '79 (1979, Olof Bright OBCD10/GROB650. )
The Death of the Rare Bird Ymir (1979, FMP 0640/FMP CD 54)
Bonobo Beach (1981, FMP 0830/FMP CD 54)
Bergisch-Brandenburgisches Quartett (1982, Amiga 856031. Hans Reichel &  Johansson/Carl/Petrowsky.)
Duet Improvisation (1985, Vand'Oeuvre 8501. Hans Reichel &  Keith Tippett.)
Kino: studio opera with EROC (1986, Teldec Import Service TIS 66.23921. Re-issued CD in 1997.)
The Dawn of Dachsman' (1987, FMP CD 60)
Coco Bolo Nights (1988, FMP CD 10)
Angel Carver (1988, FMP CD 15. Duo with Tom Cora.)
Live at the Knitting Factory, Volume One (1988/9, Enemy EMY111. Hans Reichel & Tom Cora.)
Dix improvisations (1989, Victo CD 09.)
X-Communication (1990, FMP CD 33)
Show-down (1990, Intakt CD 023. Duo with Wädi Gysi.)
Stop complaining/Sundown (1990/1991, FMP CD 36. Hans Reichel & Fred Frith & Kazuhisa Uchihashi.)
Mini-suite: [untitled] (1991, Rastascan BRD 010. One track on compilation CD.)
Shanghaied on Tor Road: The World's 1st Operetta Performed on Nothing but the Daxophone (1992, FMP CD 46)
Hans Reichel (1993, Table of the Elements Beryllium, 7" Vinyl)
Variations on Jay (1993, Table of the Elements Oxygen, 7" Vinyl)
AngelicA 93 (1993, CAICAI 004. Solo plus other combinations, including an appearance by the 'All Daxophone Band'.)
Kumunguitar (1993, ¿What Next? WN0012. Duo with Jin Hi Kim.)
Conduction 28/Conduction 31 (1993, New World Records 80484. Lawrence D. 'Butch' Morris.)
Conduction 31/Conduction 35/Conduction 36 (1993, New World Records 80485. Lawrence D. 'Butch' Morris.)
Lower Lurum (1993/1994, Rastascan BRD 016)
Le bal (1994, Ellipsis Arts)
Buben...plus (1994, FMP CD 78. Hans Reichel & Rüdiger Carl)
The Vandoeuvre Concert (1994, FMP CD 72. As part of the September Band: Carl/Hirsch/Lovens/Reichel.)
Looking at Flees with Henry Geldzahler (1994, FMP MJ 01. September )
Thomas Borgmann's Orkestra Kith 'n Kin (1995, Cadence Jazz Records CJR 1081.)
Book/Virtual COWWS (1978–1996, FMP OWN90007/9. )
Hans Reichel/Rüdiger Carl (1997, Hurta Cordel 97)
The Return of Onkel Boskop (1983/1997, Repertoire REP 4688-WY. Duo with Eroc.)
King Pawns (1997, Zen-006. Duo with Kazuhisa Uchihashi.)
Festival Beyond Innocence: 2 1997–1998 (1997, Innocent Records FBI 103. Two solos + trio track on compilation CD.)
Cue sheets II (2000, Tzadik 7513. Steve Beresford; one track features Reichel.)
Total Music Meeting 2001: Audiology — 11 groups live in Berlin (2001, A/L/L 002. )
Yuxo: A New Daxophone Operetta (2002, A/L/L 003)
Aiheesta muualla

Hans Reichelin kotisivut (vaatii Adobe Flash -tuen) (englanniksi)
Poincarén–Lelongin yhtälö

Matematiikassa Poincarén–Lelongin yhtälö on osittaisdifferentiaaliyhtälö
Kählerin monistolla, missä ρ on positiivinen (1,1)-muoto.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Poincaré–Lelong equation
Plain Jane Automobile

Plain Jane Automobile on vuonna 2001 perustettu floridalainen indie rock -yhtye.
Kokoonpano

Duke Crider (laulu)
Luis Mejia (kitara)
Paul McCorkell (basso)
James Dickens (rummut)
Diskografia > Albumit

The Collector (2008, Rymo Records)
Your Tomorrow (2011)
Diskografia > EP:t

Plain Jane Automobile (2006, Eighth Dimension)
Aiheesta muualla

Kotisivut
MySpace
Twitter
Point Barrow

Point Barrow eli Nuvuk on Yhdysvaltojen pohjoisin piste (71°23’20”N ja 156°28’45”W). Se sijaitsee noin 14 kilometriä Utqiagvikin (entinen Barrow) kaupungista koilliseen.
Point Barrow on nimetty John Barrowin mukaan, vuonna 1826.
Hans von Ohain

| Hans von Ohain |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Hans Joachim Pabst von Ohain
Syntynyt: 14. joulukuuta 1911 Dessau
Kuollut: 13. maaliskuuta 1998 (86 vuotta) Melbourne
Insinööri
Koulutus:  Göttingenin Georg-August-yliopisto
Hans Joachim Pabst von Ohain (s. 14. joulukuuta 1911 Dessau – 13. maaliskuuta 1998 Melbourne) oli saksalainen insinööri, joka suunnitteli ensimmäisen toimivan suihkumoottorin. Suihkumoottorin keksiminen liitetään usein brittiläiseen Frank Whittleen, joka patentoi turbojettimoottorin 1930-luvulla.
Valmistuttuaan Göttingenin yliopistosta Ohain työskenteli siellä Hugo von Pohlin avustajana, joka suositteli tätä, kun Ernst Heinkel pyysi yliopistolta apua.
Vuonna 1937 Ohain esitteli sentrifugaalista HeS-3B-moottoria, jota käytettiin Heinkel He 178:n voimanlähteenä. Heinkelin kone lensi ensi kerran 27. elokuuta 1939 ja oli ensimmäinen suihkumoottorin voimalla lennetty lento.
Vuonna 1947 Ohain tuotiin Yhdysvaltoihin Operaatio Paperclip takia ja hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Siellä hän toimi tutkijana ja julkaisi tutkimuspapereita sekä rekisteröi 19 patenttia.
HMS Latona (M76)

| HMS Latona |
| --- | --- |
 HMS Latona

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  4. huhtikuuta 1939
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1940
Palveluskäyttöön:  4. toukokuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 25. lokakuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 650 t (standardi) 4 000 t (kuormattuna)
Pituus:  127 m
Leveys:  12 m
Syväys:  4,90 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  40 solmua (74 km/h)
Miehistöä:  242
Aseistus
Aseistus:  6 x QF 4,7" Mk XII -tykkiä kaksiputkisina CP Mk XIX -asennuksina 4 x QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 x nelipiippuista Vickers .50" -ilmatorjuntakonekivääriä 156 x miinaa
HMS Latona (viirinumero M76) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva. Alus ei kuitenkaan palvellut miinalaivana, vaan se oli Välimerellä nopeana kuljetusaluksena ennen tuhoutumistaan lokakuussa 1941.
Valmistus

Alus tilattiin 23. joulukuuta 1938 työnumerolla J1198 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 4. huhtikuuta 1939. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1940 ja valmistui 4. toukokuuta 1941. Aluksen päälliköksi saapui 15. tammikuuta 1941 Stuart Latham Bateson, joka oli samalla ainoa aluksen päällikkö.
Palvelus

Vastaanoton jälkeen alus lähti Scapa Flow'hun varustettavaksi. Alukselle asennettiin samalla Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä ilmasuojan parantamiseksi. Alukselle kuormattiin 15. toukokuuta 2 naulan panssarintorjuntatykkejä, ammuksia sekä erilaisia tarvikkeita Pohjois-Afrikkaan vietäväksi. Näiden lisäksi alukselle kuormattiin Välimeren laivastolle toimitettavaksi Oerlikonin 20 millimetrin tykkejä. Alukselle saapui myös ilmavoimien ja laivaston henkilöstöä kuljetusta varten. Kuormauksen jälkeen aluksen todettiin olevan epävakaa, joten rahti purettiin ja kuormattiin uudelleen.
Kuormauksen päätyttyä alus lähti perjantaina 16. toukokuuta King George  V Dockilta Greenockiin, mutta se kutsuttiin takaisin hakemaan lisää rahtia. Alus saapui lopulta ilta kahdeksalta Greenockiin, missä se tankattiin ennen matkan jatkamista Clyde-jokea avomerelle ja edelleen Hyväntoivonniemen reittiä Välimerelle.
Alus saapui 21. kesäkuuta Aleksandriaan, jossa se liittyi sisaraluksensa HMS Abdielin seuraan. Seuraavana päivänä alukset lähtivät tukemaan itäisen Välimeren sotilasoperaatioita, ja Latona kuljetti operaatio Guillotinessä ilmavoimien henkilöstöä Kyprokselle. Alus palasi 25. heinäkuuta Aleksandriaan.
Alus lähti elokuussa merelle Abdielin, HMAS Hobartin, HMAS Napierin ja HMAS Nizamin kanssa tukemaan Tobrukin piiritettyä varuskuntaa. Osasto kuljetti kaikkiaan 6 300 sotilasta ja toi sieltä pois 6 100 miestä.
Alus joutui 25. lokakuuta ilmahyökkäykseen Bardian pohjoispuolella. Aluksella oli tuhat puolalaista sotilasta, kun sen konehuoneeseen osui Junkers Ju 88 pudottama pommi. Aluksella syttyi tulipalo, joka muuttui hallitsemattomaksi. Hävittäjät HMS Hero ja HMS Encounter pelastivat pääosan aluksella olleista sotilaista ja miehistöstä. Alus pysyi pinnalla vielä kaksi tuntia, kunnes takimmainen ammusvarasto räjähti ja upotti aluksen. Aluksella sai surmansa neljä upseeria, 16 miehistönjäsentä ja 7 sotilasta.
HMS Larne (J274)

| HMS Larne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lobnitz, Renfrew
Kölinlasku:  25. tammikuuta 1943
Laskettu vesille:  2. syyskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  22. marraskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  Italialle 1946 Ammiraglio Magnaghi
Loppuvaihe:  romutettu 1980
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 shp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 x Oerlikon 20 mm
HMS Larne (viirinumero J274) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Renfrewistä Lobnitzilta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta ja valmistui vielä samana vuonna 22. marraskuuta.
Palvelus

Toisen maailmansodan aikana alus oli 7., 6. ja 5. miinanraivaajalaivueessa.
Alus luovutettiin 1946 Italialle, joka liitti sen laivastoonsa siirtomaakorvettina nimellä Ammiraglio Magnaghi. Alus nimettiin 1948 uudelleen Eritreaksi ja edelleen 1951 Alabardaksi. Alus oli luokiteltu huhtikuussa 1950 uudelleen sukellusveneentorjuntakorvetiksi. Aluksen aseistuksena oli etukannella yksi neljän tuuman 47 pituuskaliiperin tykki sekä neljä 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Lisäksi aluksella oli neljä Menon-sukellusveneentorjuntaheitintä ja kaksi syvyyspommikiskoa, joissa kummassakin neljä syvyyspommia. Vuonna 1954 aluksen 37 millimetrin tykit korvattiin neljällä 40 millimetrin 56 pituuskaliiperin tykillä. Kahta vuotta myöhemmin aluksen etukannen tykin tilalle rakennettiin majoitustiloja, kun aluksesta tehtiin korvettien johtoalus. Se poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1968 ja alus romutettiin 1980 La Speziassa.
Haibullinon piiri

| --- | --- |
Sijainti:  4538ХХ Baškortostan Venäjä
Pääkaupunki:  Akjar, Haibullinon piiri, Baškortostanin tasavalta (en) 
Pinta-ala:  3 910 km2 
Väkiluku:  30 000  as.  (2019) 
Asukastiheys:  7,7  as./km2  (2019)
Perustettu:  20. elokuuta 1930 
Postinumero:  4538ХХ 
Suuntanumero:  34758 
Verkkosivusto:  www.haibulla.ru 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Haibullinon piiri (ven. Хайбуллинский район, Haibullinski raion, baškiiriksi Хайбулла районы, Haibulla raiony) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin eteläosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Akjar (Акъяр; ent. Haibullino) sijaitsee 520 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta kaakkoon. Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 57 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Haibullan piirin pinta-ala on 3 912 km². Piirin asukasluku on noin 31 700 ja asukastiheys 8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset, tataarit ja ukrainalaiset.
Piirissä toimii 55 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 24 keskiasteen oppilaitosta, musiikkikoulu, ammattioppilaitos, 28 kirjastoa ja 4 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: venäjänkielinen K novoi žizni ja baškiirinkielinen Jany tormoška.
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
Greenpeace Norden

| Greenpeace Nordic |
| --- | --- |

 Greenpeacen mielenosoitus Neste Oilin yhtiökokouksessa.
Perustettu:  1999
Toimiala:  Luonnonsuojelu, rauha
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi, Norja, Tanska
Tukijamäärä:  149 337 (2011)
Toiminnanjohtaja:  Mads Flarup Christensen
Puheenjohtaja:  Kirsten Sander
Hallitus:  Arni Finnsson, Mats Knapp, Dag Kühle-Gotovac, Meri Pukarinen, Agneta Rythén Martin
Aiheesta muualla
www.greenpeace.fi, www.greenpeace.se, www.greenpeace.no, www.greenpeace.dk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Greenpeace Nordic eli Greenpeace Norden on maailmanlaajuisen ympäristöjärjestö Greenpeacen Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa toimiva alueellinen yhdistys. Yhdistys muodostettiin 1990-luvun lopulla yhdistämällä eri Pohjoismaiden Greenpeace-järjestöt. Vuoden 2011 lopulla yhdistyksellä oli 149 337 tukijaa, joista 24 394 oli Suomesta. Greenpeace Nordenin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa, ja muut toimistot Helsingissä, Kööpenhaminassa ja Oslossa. Greenpeace Nordenin pääsihteeri on tanskalainen Mads Flarup Christensen.
Historia Suomessa

Ennen Greenpeacen toimiston perustamista Suomeen oli järjestön toiminta Suomessa lähinnä muutaman yksityishenkilön varassa. 1980-luvun puolivälissä Greenpeacen alkoi toimittaa suomenkielistä materiaalia ja hankkia tukijoita Suomesta. 1988 Greenpeacen Suomen ensimmäisessä mielenosoituksessa vastustettiin laittoman valaanlihan kuljetusta Suomen kautta. Suomessa Greenpeace-työtä tehnyt ihmisoikeusjuristi ja poliitikko Matti Wuori perusti Suomeen Greenpeacen toimiston vuonna 1989 Greenpeace Internationalin pyynnöstä. Järjestön ensimmäinen kampanja Suomessa oli sellun kloorivalkaisun vastustaminen. Muita kritiikin kohteita olivat muun muassa suomalaisen metsäteollisuuden toimintatavat, ympäristömyrkkyjen vienti sekä Itämeren liikakalastus.
1990-luvun alun laman jälkeen Greenpeacen suomalaisten tukijoiden määrä kääntyi laskuun, eikä toimintaa kyetty pitämään omavaraisena. Vuonna 1998 Suomen Greenpeacen toimisto suljettiin ja Greenpeacen toiminta Suomessa siirtyi Greenpeace Internationalin harteille, kunnes vuonna 1999 perustettiin yhteispohjoismainen Greenpeace Norden, jonka yksi toimisto sijoitettiin Helsinkiin. 1990-luvulla Greenpeace oli myös yksi keskeisiä ydinjätteiden viennin ja ydinvoiman kritisoijia.
Organisaatio > Hallinto

Greenpeace Norden toimii Greenpeace Internationalin sekä 41 maassa toimivien 28 alueellisen Greenpeace-toimiston yhdessä asettamien tavoitteiden ja puitteiden alaisuudessa. Greenpeace Nordenin ylintä valtaa käyttävät äänestävät jäsenet. Äänestäviä jäseniä Greenpeace Nordenissa voi olla enintään 20 ja jäseniksi hyväksytään vain luonnollisia henkilöitä. Puolet jäsenistä valitaan muista Greenpeacen alueellisista toimistoista ja puolet äänestävistä jäsenistä ei saa olla minkään Greenpeacen toimiston työntekijöitä. Myöskään Greenpeace Nordenin hallituksen jäseniä eikä työntekijöitä hyväksytä äänestäviksi jäseniksi. Elokuussa 2012 äänestäviä jäseniä oli 19.
Äänestävät jäsenet tapaavat kerran vuodessa vuosikokouksessa, jossa he valitsevat sekä uudet hallituksen jäsenet että uudet äänestävät jäsenet poistuvien tilalle. Äänestäväksi jäseneksi valinta vaatii 2/3 jäsenten äänistä, eivätkä jäsenet saa äänestää itseään. Vuosikokousten välillä Greenpeace Nordenin hallinnoinnista, johtamisesta, päätöksenteosta ja yhdistyksen sääntöjen toteutumisesta on vastuussa hallitus. Elokuussa 2012 hallitukseen kuuluivat tanskalainen Kirsten Sander, islantilainen Arni Finnsson, ruotsalainen Mats Knapp, norjalainen Dag Kühle-Gotovac, suomalainen Meri Pukarinen, ja ruotsalainen Agneta Rythén Martin. Hallitus tapaa vähintään kolme kertaa vuodessa. Hallitus myös valitsee luottamushenkilön edustamaan Greenpeace Nordenia Greenpeace Internationalin vuosikokouksessa, jossa alueellisten toimistojen luottamushenkilöt valitsevat Greenpeace Internationalin hallituksen. Greenpeace Nordenin äänestävien jäsenten ja hallituksen jäsenten työstä ei makseta palkkiota.
Greenpeace Nordenin jokapäiväisestä toiminnasta vastaavat hallituksen valitsema tanskalainen pääsihteeri Mads Flarup Christensen ja Helsingissä, Tukholmassa, Oslossa ja Kööpenhaminassa sijaitsevat toimistot. Kampanjajohtajana yhdistyksessä toimii ruotsalainen Patrik Erikkson ja Suomessa kampanjoita koordinoi Tapio Laakso. Vuonna 2011 Greenpeace Nordenilla oli noin 70 työntekijää ja 500 vapaaehtoista.
Organisaatio > Rahoitus

Greenpeace ei ota vastaan rahoitusta yrityksiltä eikä julkiselta sektorilta. Vuonna 2011 järjestö sai Pohjoismaissa tukea 13,8 miljoonaa euroa, josta 94 prosenttia tuli suoraveloituksena yksityishenkilöiltä. Vuonna 2011 järjestöä tuki Pohjoismaissa 149 337 yksityishenkilöä, joista 98 823 oli Ruotsista, 24 733 Tanskasta, 24 394 Suomesta ja 1 387 Norjasta. Suomeen Greenpeace toi ensimmäisenä järjestönä feissauksen vuonna 2001. Noin 25 prosenttia kerätyistä varoista ohjataan Greenpeace Internationalin kautta Greenpeacen kansainväliseen työhön, kuten muihin toimistoihin, joissa varainhankinta on hankalampaa, esimerkiksi Kiinaan, Brasiliaan ja Venäjälle. Greenpeace Norden on julkaissut vuodesta 2005 alkaen kerran vuodessa vuosiraportin, jossa kerrotaan Greenpeace Nordenin tilinpäätöksestä, rahoituksesta, menoista, hallintorakenteesta sekä vuoden aikaisesta kampanjatoiminnasta.
Organisaatio > Rahoitus > Kritiikki järjestörakennetta kohtaan

Vihreän langan entisen toimittajan ja Suomen Metsäyhdistyksen viestinnän suunnittelijan, toimittaja Hannes Mäntyrannan mukaan Suomen Greenpeace on "ulkomailta johdettu, suljettu salaseura, joka harhaanjohtavasti sanoo jäsenikseen niitä, joiden ainoa rooli on maksaa järjestölle rahaa". Mäntyrannan mukaan Greenpeacen säännöissä sanotaan, että sen hallitus valitsee aina itse uuden hallituksen ja sitä ennen sen on kysyttävä Ruotsin Greenpeacen kantaa jäsenehdokkaisiin. Mäntyrannan mukaan järjestö myös salaa sen, ketkä kuuluvat hallitukseen, kuka järjestössä tekee päätökset ja millä perusteella ja mitä ne päätökset ovat, mistä järjestö saa rahansa ja mihin se ne käyttää. Hänen mukaansa Greenpeace on huomattavasti suljetumpi yhteisö kuin Greenpeacen salailusta kritisoimat pörssiyhtiöt, eikä Greenpeacea voi hänen mukaansa sanoa kansalaisjärjestöksi. Greenpeacen Suomen metsävastaava Matti Liimatainen on aiemmin kritisoinut Mäntyrannan kannanottoja: "Suomen metsäyhdistyksen Hannes Mäntyrannan viestintä perustuu valehtelemiseen. Vaikka tosiasiat ovat tiedossa, hän vääristelee." Liimataisen mukaan metsäteollisuuden rahoittama Metsäyhdistys on tukenut Maa- ja metsätalousministeriön tiedotussotaa ja valheellisten mielikuvien rakentamista.
Kampanjat > Itämeri

Greenpeace on tehnyt työtä 1980-luvun lopulta saakka suojellakseen Itämerta muun muassa myrkkysaasteiden, liikakalastuksen ja vaarallisen laivaliikenteen muodostamilta uhkilta. Nykyisin kampanjointi on keskittynyt mertensuojelualueiden verkoston perustamiseksi niin Itämerelle sen herkän ekosysteemin suojelemiseksi kuin maailmanlaajuisestikin. Mertensuojelualueet ovat alueita, joilla on kiellettyä kaikki luonnonvaroja hyödyntävät toimet, kuten kalastus ja soranotto, jätteiden hävittäminen ja läjitys, ja joilla rajoitettaisiin muun muassa meriliikennettä. Avomerialueiden hallinnointiin ja suojeluun ei nykyisellään ole olemassa lainsäädäntöä, ja mertensuojelualueiden katsotaan olevan tarpeen kiireesti, jotta biodiversiteetin kato ja muun muassa kalastuselinkeinon heikentyminen kyetään ehkäisemään.
Kampanjat > Palmuöljydiesel

Greenpeace kampanjoi palmuöljystä valmistettua biodieseliä vastaan Pohjoismaissa vuosina 2007-2008. Rainbow Warrior pysäytti 30 000 tonnin palmuöljykuljetuksen lähdön Indonesiasta v. 2007. 10 000 tonnin kuljetus Porvoon jalostamolle oli mielenosoituksen kohde v. 2007. Greenpeacen mukaan Neste Oil on Suomen suurin palmuöljyn käyttäjä ja sen kasvusuunnitelmat palmuöljyn käyttäjänä ovat valtavat. Neste Oil ostaa palmuöljyn maailman suurimmalta palmuöljyn tuottajalta IOI:ltä, joka laajentaa toimintaansa Indonesiassa. Greenpeacen mukaan palmuöljydieselin runsas käyttö tuhoaa sademetsiä ja lisää ilmastopäästöjä vastoin alkuperäistä päämäärää.
Kampanjat > Ydinvoimakampanjointi

Suomessa järjestö vastustaa edelleen sitkeästi Olkiluotoon rakennettavaa Suomen viidettä ydinreaktoria ja mahdollista satsaamista jo kuudenteen reaktoriin, sekä suunnitelmia pidentää Loviisan reaktoreiden käyttöikää. Greenpeace tiedotti Finlandia-talossa Fortumin osakkeenomistajille yrityksen ydinvoimahuijauksesta aprillipäivänä 2008. Greenpeace mukaan Areva-Siemens -voimalan CO2-vähennykset ovat vain 1/3-osa lupauksista ja 1/10-osa Kioton kauden lupauksista. Greenpeacen mukaan ydinvoimapäätös vähensi investointeja uusiutuviin energialähteisiin ja energiatehokkuuteen. Greenpeace on myös kritisoinut Olkiluoto 3:n omistajia Pohjolan voimaa ja Fortumia, sillä Greenpeacen mukaan nämä ydinvoiman lisärakentamisestaan huolimatta investoivat Suomessa eniten fossiilisia polttoaineita käyttäviin voimaloihin.
Kampanjat > Ydinvoimakampanjointi > Ydinvoiman lisärakentaminen

Greepeace vastustaa ydinvoiman lisärakentamista Suomessa Olkiluoto 3:n jälkeen. Keväällä 2010 Greenpeace alkoi yhdessä Suomen Luonnonsuojeluliiton, Maan ystävien, Luonto-Liiton ja Natur och Miljön kanssa kampanjoida ydinvoiman lisärakentamista vastaan keräämällä ydinvoimaa vastustavien äänestäjien yhteystietoja ja välittämällä kansanedustajille tietoa kuinka moni äänestäjä aikoo äänestää ydinvoimaa vastustavaa kansanedustajaa.
Greenpeacen mukaan ydinvoima ei voi vähentää merkittävästi Suomen kasvihuonekaasupäästöjä, sillä 85-90% Suomen päästöistä syntyy muilla sektoreilla kuin erillisestä sähköntuotannosta, eikä ydinvoimalla voi korvata sähkön ja lämmön yhteistuotantoa. Koska suuri osa Suomen erillisestä sähköntuotannosta on säätö- ja varavoimaa, jota tarvitaan sähkönkulutuksen nopeisiin vaihteluihin vastaamiseen, ei tasainen ydinsähkö Greenpeacen mukaan voi korvata kaikkea sähkön lauhdetuotantoa. Greenpeace viittaa Energiateollisuus Ry:n skenaarioon, jossa kuudennen ja seitsemännen ydinvoimalan rakentamisesta huolimatta sähköntuotannon päästöt eivät alittaisi Kioton sopimuksen vertailutasoa.
Greenpeacen ja muiden ympäristöjärjestöjen mukaan ydinvoiman lisärakentaminen tähtää sähkön pysyvään vientiin sillä tulevaisuudessa perusteollisuus käyttäisi vähemmän sähköä mitä Suomessa vesivoimalla ja viidellä ydinvoimalalla tuotettaisiin. Järjestöt viittaavat Energiateollisuus ry:n, Elinkeinoelämän keskusliiton ja Metlan arvioihin Suomen teollisuuden tulevasta sähköntarpeesta.
Kampanjat > Ydinvoimakampanjointi > Ydinvoiman lisärakentaminen > Itsekkyyden muistomerkki

Vuonna 2010 Greenpeace järjesti tempauksen, jonka seurauksena julkistettiin 29.6.2010 Helsingissä Eduskuntatalon edessä "Itsekkyyden muistomerkki", joka sittemmin siirrettiin huvilaomistaja Aulis Juneksen huvilan Linnunlaulu pihalle.  Syyskuussa 2010 kiveen kaiverrutettiin lisäydinvoiman puolesta eduskunnassa 1.7.2010 äänestäneiden nimet. Graniittinen muistomerkki  on 1,5 metriä leveä, 2,7 metriä korkea ja painaa neljä tonnia. Sittemmin Greenpeace on suhtautunut muistomerkkiin aikansa kuvana.
Tuomioita

Vihreiden puheenjohtaja Maria Ohisalo tuomitsi Greenpeacen kiipeämisen Eduskuntatalon pylväisiin, kun toimittaja kysyi, oliko se Ohisalon tuomitsemaa demokratian horjuttamista. Oikeus oli tuominnut sen tunkeutumiseksi rakennukseen.
Greenpeace katuvarainhankkija puhuu ohikulkijalle Helsingissä.
Greenpeace protestoi sumuisessa säässä Helsingin keskustassa suomalaisyhtiön puunhankintapolitiikkaa vastaan maaliskuussa 2007
Itsekkyyden muistomerkki.