stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alainen Särkilampi

| Alainen Särkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°53′00″N, 23°26′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  Liesijoki 
Järvinumero:  35.582.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  140,3 m 
Rantaviiva:  1,678 km 
Pinta-ala:  0,13123 km² 
 fiAlainen Särkilampi 
Alainen Särkilampi  (myös Alanen Särkilampi ) on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Alainen Särkilampi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa

Lammen pituus on 550 metriä, leveys 350 metriä ja pinta-ala 13 hehtaaria. Se sijaitsee Seitsemisen kansallispuiston eteläpuolella ja Solastensuon Kaulinnevan lounaispuolella olevassa kangasmaastossa. Liesijoki virtaa järven läpi pohjoisesta etelään. Noin 350 metriä yläjuoksulla sijaitsee Ylinen Särkilampi ja 1,6 kilometriä alajuoksulle päin sijaitsee Särkijärvi. Alaiseen Särkilampeen laskee pari lyhyttä pelto-ojaa ja itärantaan tulee luontainen oja, joka tuo lampeen Jaulinnevan tiheästi ojitetun eteläosan kuivatusvedet. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja rannat ovat metsämaata. Länsirannalle ja kaakkoisrannalle ulottuvat kahden maatilan pellot, ja lammella on niiden lisäksi seitsemän vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Juhtimäeltä pohjoiseen kulkevalta tieltä. Tie sivuaa lammen itärantoja.
Virkistys

Alaisen Särkilammen läpi virtaava Liesijoki on Liesijärveltä Kyrösjärvelle ulottuvan melontareitin osa. Järven rannalla on vuokrattavana mökkejä ja majatalo.
HMS Duke of York (17)

| HMS Duke of York |
| --- | --- |
 HMS Duke of Yorkin 14 tuuman tykkimiehistö

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  5. toukokuuta 1937
Laskettu vesille:  28. helmikuuta 1940
Palveluskäyttöön:  4. marraskuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  marraskuu 1951
Loppuvaihe:  romutettu 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  36 727 t (standardi) 42 076 t (kuormattu)
Pituus:  227,1 m
Leveys:  31,4 m
Syväys:  10,5 m
Koneteho:  110 300 shp
Nopeus:  28,3 solmua
Miehistöä:  1 556
Aseistus
Aseistus:  10 × BL 14"/45 (355,6 mm) Mk VII -tykkiä 16 × QF 5,25"/50 (133,4 mm) MK I -tykkiä 8 × QF 2 naulan (40 mm) kahdeksanputkistatykkiä 6 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 39 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 4 × Supermarine Walrus
HMS Duke of York (viirinumero 17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston King George V-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 5. toukokuuta 1937. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1940. Alun perin aluksen nimeksi piti tulla HMS Anson, mutta aluksen nimi vaihdettiin HMS Duke of Yorkiksi helmikuussa 1940. Se otettiin palvelukseen 4. marraskuuta 1941.
Aluksessa oli valmistuessa kuusi QF 2 naulan Mk VI -ilmatorjuntatykkiä ja kuusi Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Boforsit oli sijoitettu kaksi puolikannelle, kaksi taaemman komentotornin sivuille ja kaksi alemmas komentokannelle. Alukseen oli asennettu tyyppien 281, 282, 284 ja 285 tutkat. Koeajojen aikana alukselle lisättiin tyypin 274 tutka.
Toinen maailmansota

HMS Duke of York korvasi sisaraluksensa HMS Prince of Walesin Kotilaivastossa Scapa Flowssa ja alus kuljetti vastaanottoristeilyllään joulukuussa 1941 pääministeri Winston Churchillin tapaamaan Yhdysvaltain presidenttiä Franklin D. Rooseveltia Annapolisiin Yhdysvaltoihin. Alus saapui Annapolisiin 22. joulukuuta, mistä alus siirtyi Bermudan vesille koulutukseen. Koulutusjakson jälkeen alus palasi Scapa Flowhun 30. tammikuuta 1942.
Scapa Flowhun palaamisen jälkeen alukseen lisättiin yksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykki keulaan. Tykin sijoittelu osoittautui epäonnistuneeksi ja se poistettiin kolmisen kuukautta myöhemmin.
Toinen maailmansota > Neuvostoliittoon matkaavia saattueita suojaamassa

Duke of York liitettiin osaksi Kotilaivastoa ja sen tehtävänä oli toimia saattueiden suojana. Alus oli ensimmäistä kertaa taistelutehtävässä Neuvostoliittoon matkaavan PQ12 saattueen kaukosuojauksena 2.–9. maaliskuuta 1942, jolloin tarkoituksena oli myös pyrkimys tuhota tai vähintään vaurioittaa Norjan vuonoihin piilotettua Saksan laivaston taistelulaiva Tirpitziä. Tirpitz oli lähtenyt saattueineen merelle 6. joulukuuta, mutta alukset eivät kohdanneet toisiaan. Duke of York oli 20.–28. maaliskuuta saattueen PQ13 ja 8. huhtikuuta matkaan lähteneen saattueen PQ14 kaukosuojausosastossa.
Duke of Yorkin ilmatorjunta-aseistusta lisättiin kahdeksalla 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä huhtikuussa 1942. Tykeistä asennettiin viisi etukannelle ja kolme puolikannelle.
Saattueessa PQ15 Duke of York korvasi hävittäjä HMS Punjabiin törmätessään vaurioituneen sisaraluksensa HMS King George V:n. Kesäkuussa alus oli suojaamassa epäonnista saattuetta PQ17 ja syyskuussa PQ18:aa.
Toinen maailmansota > Välimerellä

Lokakuussa 1942 Duke of York siirrettiin Gibraltarille Force H:n lippulaivaksi, missä tehtävässä alus osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuihin. HMS Nelson vapautti Duke of Yorkin lippulaivan tehtävistä 15. marraskuuta, minkä jälkeen alus palasi Englantiin saapuen Scapa Flowhun 26. marraskuuta.
Toinen maailmansota > Pohjois-Atlantilla

Pian Scapa Flowhun palaamisen jälkeen Duke of York siirrettiin telakalle Rosythiin joulukuussa ja palasi palvelukseen Kotilaivastoon maaliskuussa 1943. Alus otti lippulaivan tehtävät vastaan 8. toukokuuta. Telakalla alukseen lisättiin 24 kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä.
Lokakuussa Duke of York suojasi Yhdysvaltain laivaston lentotukialusta USS Rangeria, joka teki syöksyn Bodöhön sijoitettuja saksalaisia aluksia vastaan.
Duke of Yorkin ollessa suojaamassa vuoden lopulla saattuetta JW55A/JW55B Saksan laivaston taisteluristeilijä Scharnhorst saapui viiden hävittäjän tukemana tuhoamaan saattuetta. Alusten välisessä taistelussa 26. joulukuuta Duke of York osui Scharnhorstin konehuoneeseen, mikä aiheutti saksalaisaluksen vetäytymisen taistelusta. Osuma aiheutti välillisesti Scharnhorstin tuhon. Kaikkiaan Duke of York ampui 446 kappaletta 14 tuuman kranaatteja ja 686 kappaletta 5,25 tuuman kranaatteja kolmen tunnin aikana. Taistelun jälkeen suojaava osasto jatkoi matkaansa Kuolan niemimaalle ja palasi sitten Scapa Flowhun 1. tammikuuta 1944.
Maaliskuussa Duke of York oli saattueen JW58/RA58 kaukosuojana ja 9.–28. heinäkuuta suojaamassa lentotukialusrynnäköitä Tirpitziä vastaan ja osana vastaavia hyökkäyksiä 22., 24. ja 29. elokuuta. Kesäkuun aikana aluksen sillalta poistettiin kahdeksan 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, jotka korvattiin kahdella sähkötoimisella kaksiputkisella 20 millimetrin Mk V -ilmatorjuntatykillä.
Alus oli modernisoitavana Liverpoolissa syyskuusta 1944 maaliskuuhun 1945, minä aikana aluksen ilmatorjunta-aseistusta lisättiin merkittävästi. Aluksen ilmatorjunta-aseistuksena oli telakalta vapauduttuaan:
kaksi neliputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä
kahdeksan kahdeksanputkista 2 paunaista (pom-pom) ilmatorjuntatykkiä
kuusi neliputkista 2 paunaista ilmatorjuntatykkiä
kahdeksan kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä
12 yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä
Lisäksi huollon aikana poistettiin lentokoneiden tarvitsemat rakenteet ja tutka tyyppiä 274 lisättiin.
Toinen maailmansota > Tyynellä valtamerellä

Telakalta poistumisen jälkeen alus liitettiin osaksi Brittien Tyynenvaltameren laivastoa. Se saapui Sydneyyn heinäkuussa 1945, jossa alus määrättiin laivaston lippulaivaksi. Duke of York ei lippulaivana osallistunut varsinaisiin sotatoimiin Tyynellä valtamerellä, mutta oli Brittien Tyynenmeren laivaston lippulaivana Britannian laivaston edustaja Japanin antautuessa, minkä jälkeen alus osallistui miehitystehtäviin.
Sodan jälkeen

Duke of York vapautti sisaraluksensa HMS Ansonin Hongkongista joulukuussa. Alus itse lähti kotimatkalle 6. kesäkuuta 1946 ja saapui 11. heinäkuuta. Duke of York siirrettiin telakalle Devonportiin. Telakalla poistettiin kaikki yksiputkiset 20 millimetrin ilmatorjunta-aseet.
Palvelukseen alus palasi Kotilaivaston lippulaivana marraskuussa. Huhtikuussa 1949 HMS Implacable otti vastaan lippulaivan tehtävät ja Duke of York siirrettiin reserviin. Ennen reserviin siirtymistä alukselle suoritettiin huoltotöitä huhtikuusta heinäkuuhun. Huollon jälkeen alus oli reservin lippulaiva, mistä tehtävästä sen vapautti risteilijä HMS Dido 2. syyskuuta 1951. Duke of York lähti Cammell Lairdin telakalle huoltoon, jossa se oli syyskuusta  marraskuuhun. Aluksesta poistettiin kaikki kaksiputkiset 20 millimetrin ilmatorjuntatykit sekä kaksi neliputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja lisättiin kuusi yksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Huollon jälkeen 6. marraskuuta alus hinattiin Birkenheadista Clydeen ja ankkuroitiin sinne.
Duke of York sijoitettiin poistolistalle 30. huhtikuuta 1957 ja myytiin Shipbreaking Industriesille Faslaneen romutettavaksi 18. helmikuuta 1958.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maritimequestin kuvagalleria HMS Duke of York (englanniksi)
Alan Sutherlandin Englannin laivastoa esittelevä kokoelma MaritimeQuestissa (englanniksi)
King George V -luokan taistelulaivat
Duke of York suojaamassa Neuvostoliittoon matkaavaa saattuetta (2.–9. maaliskuuta 1942).
Saattue PQ17 lähdössä matkaan
Scharnhorstin eloonjääneitä
Allan A. Goldstein

Allan A. Goldstein on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Goldsteinin ura alkoi lyhytdokumentin ohjaamisen myötä Kanadassa vuonna 1979. Hänen seuraava ohjauksensa, Virginia Hamiltonin romaaniin perustuva House of Dies Drear valmistui televisiolevitykseen viisi vuotta myöhemmin. Samana vuonna valmistui kaksi muuta elokuvaa televisioon; The Dining Room ja True West, jonka päärooleissa nähtiin John Malkovich ja Gary Sinise. Elokuva filmattiin uudelleen vuonna 2002, jolloin pääosaa esitti Bruce Willis Gary Halvorsonin ohjauksessa.
Vuonna 1988 valmistui hänen ensimmäinen teatterilevitykseen päässyt elokuva The Outside Chance of Maximillian Glick. Elokuva keräsi alle puoli miljoonaa dollaria lipputuloja. Goldstein voitti elokuvalla Toronton ja Vancouverin filmifestivaalien ohjaajapalkinnot. Elokuva sai pari vuotta myöhemmin jatkokseen televisiosarjan. Vuonna 1989 hän ohjasi pienen televisioelokuvan ja käsikirjoitti ja tuotti Robert Wisen ohjaaman Rooftops – kattojen kasvatit -filmin. Vuosikymmenen lopulla hän teki vielä kaksi pientä filmiä.
Goldsteinin tunnetuin elokuva on hänen vuoden 1994 ohjauksensa Väkivallan vihollinen 5 – kalman kasvot, joka oli viimeinen osa 'Väkivallan vihollinen -elokuvasarjassa. Pääosaa esittänyt Charles Bronson oli neljännen osan filmattuaan kertonut, ettei tule esiintymään enää yhdessäkään Väkivallan vihollinen -elokuvassa. Hänen suosionsa kuitenkin laski, eikä hän saanut tehtäväkseen kuin televisioelokuvia, joten Goldsteinin ohjauksessa hänellä oli mahdollisuus esiintyä viimeistä kertaa valkokankaalla. Elokuva ei ollut menestys taloudellisesti eikä taiteellisesti.
Goldstein siirtyi Kanadaan ohjaamaan pienen budjetin toiminta- ja jännityselokuvia. Muutaman toimintaelokuvan jälkeen hän sai ohjattavakseen Leslie Nielsenin tähdittämän 2001 – Avaruussekoilu -komedian, joka toteutettiin 26 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuva oli kanadalais-saksalaistuotantoa, ja sai murska-arvostelut ympäri maailman.
Aiheesta muualla

Allan A. Goldstein Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Halmstad

| Halmstad |
| --- | --- |
 Halmstadin keskustaa, kuvan keskellä kirkko.
 Halmstad
 Koordinaatit: 56°40′N, 12°51′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Halmstadin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  34,13 km²
Väkiluku:  58 577
 – Väestötiheys:  1 716,3 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halmstad on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Halmstadin kunnan keskustaajama. Halmstad sijaitsee Hallandin läänissä ja Hallandin maakunnassa, ja se on Hallandin läänin pääkaupunki. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kaupunki sijaitsee Nissanjoen suulla Kattegatin itärannalla Ruotsin lounaisrannikolla. Vuoden 2010 lopussa Halmstadin taajamassa oli 58 577 asukasta.
Kaupungissa sijaitsee suosittu kesänviettopaikka Tylösandin merikylpylä. Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Halmstadin linna ja Pyhän Nikolain kirkko 1300-luvulta.
Jalkapallojoukkue Halmstads BK pelaa vuonna 2022 Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa.
Väestönkehitys

| Halmstadin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 40 821 | 40 821 |
| 1965 | 1965 |    | 44 446 | 44 446 |
| 1970 | 1970 |    | 49 725 | 49 725 |
| 1975 | 1975 |    | 49 558 | 49 558 |
| 1980 | 1980 |    | 48 798 | 48 798 |
| 1990 | 1990 |    | 48 880 | 48 880 |
| 1995 | 1995 |    | 51 404 | 51 404 |
| 2000 | 2000 |    | 53 487 | 53 487 |
| 2005 | 2005 |    | 55 688 | 55 688 |
| 2010 | 2010 |    | 58 577 | 58 577 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Halmstad kasvoi yhteen Snöstorpin kanssa vuonna 1970.
Kaupunginosat > Vanhempia kaupunginosia

Östra förstaden
Väster
Norr
Östra stranden
Kaupunginosat > Uudempia kaupunginosia

Andersberg
Brogård
Frennarp
Fyllinge
Gustavsfält och Linehed
Kärleken
Mickedala
Nissastrand
Nyhem
Rotorp
Snöstorp
Söndrum
Vallås
Kulttuuri

Basshunter, metallibändi Arch Enemy ja popduo Roxette ovat kotoisin Halmstadista.
Media

Sanomalehti Hallandsposten ilmestyy kuudesti viikossa.
Kuvia

Stora Torg.
Brogatan.
Storgatan.
Nissanjoki virtaa kaupungin halki.
Halmstadin kaupunginkirjasto.
HMS Najaden (1897) Halmstadin linnan edustalla.
Halmstadin linna.
Pyhän Nikolain kirkko.
Krönleinsin panimo
Mellgrenska huset.
Norrekattin puisto aivan Norre Portin ulkopuolella.
Läntistä rantaa, taustalla Halmstadin satama.
Grötvikin rantaa.
Pyökkimetsä Galgbergetillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Halmstadin kunnan kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Halmstad – Kaupunginosaluettelo käännöstä.
Hallandin läänin kuntien keskustaajamat
Käännös suomeksi
Alexandre Mallet

| Alexandre Mallet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1992 Amqui, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Aik. seurat:   Chicago Wolves (AHL)  Kalamazoo Wings (ECHL)  Utica Comets (AHL)  Stockton Thunder (ECHL)  HC Pardubice (ČEL)  HC Kometa Brno (ČEL)  HC Vítkovice (ČEL)  Berani Zlín (ČEL)  Grizzlys Wolfsburg (DEL)  Dragons de Rouen (Ranska) 
Alexandre Mallet (s. 22. toukokuuta 1992 Amqui, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Mallet on oikealta laukova keskushyökkääjä.
Ura

Mallet pelasi vuosina 2007–2009 QMAA-liigassa tehoin 26+23=49, josta hän siirtyi QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskiesiin. Kolmen QMJHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi AHL:ään.
Kahden AHL- ja neljän ECHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi Extraligaan, HC Dynamo Pardubiceen, jossa keräsi 7 tehopistettä debyyttikaudellaan. HC Kometa Brnossa hän keräsi tehot 21+19=40 kausien 2016–2019 aikana. Kaudeksi 2019–20 Mallet siirtyi HC Vítkovicen riveihin.
Aiheesta muualla

Alexandre Mallet Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Alexandre Mallet The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Allison Cameron

Allison Cameron on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa House. Häntä näyttelee Jennifer Morrison.
Cameron on erikoistunut immunologiaan, ja työskentelee apulaislääkärinä tohtori Gregory Housen asiantuntijatiimissä. Hän on tiimin ainoa nainen, ja hän tuo usein hoitopäätöksistä keskusteltaessa esiin eettisiä näkökulmia ja pehmeämpiä arvoja. Hänellä itsellään on korkeat moraalikäsitykset, ja hän myös koettaa elää niiden mukaan.
Cameron on ollut naimisissa kerran 21-vuotiaana, ja hänen miehensä on kuollut pian naimisiin menon jälkeen. Cameron meni miehen kanssa naimisiin vaikka tiesi tämän olevan kuolemansairas. Cameronin ja tohtori Housen välillä on kohtauksissa usein sähköistä vetovoimaa. Cameron näkee Housessa pehmeämmän puolen, ja ihailee tämän päättäväisyyttä kun on kyse potilaiden auttamisesta. He kävivät kerran treffeilläkin, mutta huonoin tuloksin.
Allan (jalkapalloilija, 1997)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Allan Rodrigues de Souza
Syntymäaika: 3. maaliskuuta 1997
Syntymäpaikka: Porto Alegre, Brasilia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: SJK (lainalla Liverpool FC:stä)
Pelinumero: 28
Junioriseurat
0000–2015: Internacional
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015– | Liverpool | 0 | (0) |
| 2015 | → SJK (laina) | 8 | (1) |
| 2016– | → Sint-Truidense (laina) | 0 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. heinäkuuta 2016.
Allan Rodrigues de Souza (taiteilijanimeltään Allan, s. 3. maaliskuuta 1997 Porto Alegre) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa Sint-Truidensea lainalla Englannin Valioliigan Liverpoolista. Vasenjalkainen Allan on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Allanin kasvattajaseura on Internacional. Elokuussa 2015 Allan siirtyi seurasta Englannin valioliigan Liverpool FC:hen. Syyskuussa 2015 Allan siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Suomen Veikkausliigassa pelaavaan Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Hän pelasi loppukauden aikana kahdeksassa Veikkausliigan ottelussa tehden kaksi maalia, kun SJK juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta.
Saavutukset

Seurajoukkuetasolla
Veikkausliiga: 2015
Heinkel He 219

| Heinkel He 219 |
| --- | --- |
 Heinkel He 219 vuonna 1944.
Tyyppi:  yöhävittäjä
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Heinkel Flugzeugwerke
Suunnittelija:  Robert Lusser
Ensilento:  6. marraskuuta 1942
Esitelty:  1943
Valmistusmäärä:  268 
Heinkel He 219 ”Uhu” (suom. huuhkaja) oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen kaksimoottorinen ja kaksipaikkainen yöhävittäjä. Konetta voidaan pitää parhaana saksalaisena yöhävittäjänä toisen maailmansodan aikana suuren nopeutensa ja tehokkaan aseistuksensa vuoksi. Konetyyppi tuli kuitenkin liian myöhään ja liian vähäisissä määrin vaikuttaakseen tehokkaasti sodan kulkuun.
Kehittely ja rakenne

Heinkel He 219:n kehittelyä vaikeutti heti alusta alkaen natsi-Saksan valtakunnanilmailuministeriön vastentahtoinen suhtautuminen siihen. Tämä Heinkelin oma projekti, jonka työnimi oli P.1060, ei juurikaan kerännyt mielenkiintoa ennen vuoden 1941 loppua, jolloin sen potentiaali yöhävittäjänä huomattiin. [lähde? ]
Kone oli rakenteeltaan kokometallinen, kaksimoottorinen ja -paikkainen. Koneen miehistö istui selkä selkää vasten aivan koneen nokassa sijaitsevassa ohjaamossa. Ohjaamo oli suunniteltu miehistön, siis pilotin ja navigaattorin, mahdollisimman hyvää näkyvyyttä silmällä pitäen ja siten, että koneen tykkien suuliekit eivät häiritsisi pilottia. Heinkel He 219 oli maailman ensimmäinen heittoistuimilla ja paineistetulla ohjaamolla varustettu lentokone, sekä Luftwaffen ensimmäinen nokkapyörällisellä laskutelineellä varustettu kone. [lähde? ]
He 219:n ensimmäinen prototyyppi lensi ensimmäisen kerran marraskuussa 1942 varustettuna 1750 hevosvoiman (1 305 kW) Daimler-Benz DB 603 A-moottoreilla. Aseistustestejä suoritettiin joulukuussa 1942 kuuluisassa Peenemünden tukikohdassa. Alkuperäinen aseistus käsitti kaksi 20 millimetrin MG 151-tykkiä sekä navigaattorin käyttämän 13 millimetrin MG 131-konekiväärin. Aseistusta päätettiin lisätä vaihtamalla MG 151-tykit neljään 30 millimetrin MK 108 -tykkiin. Kokeita tehtiin myös FuG220 Lichtenstein SN-2-tutkalla. He 219 onnistui viimein vakuuttamaan Luftwaffen päättäjät ja konetta tilattiin 300 kappaleen erä. [lähde? ]
Käytössä

He 219 osoittautui alusta alkaen tehokkaaksi yötoiminnassa vaillinaisella hävittäjäsuojalla lentäviä Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien pommitusmuodostelmia vastaan. Jo konetyypin ensimmäisellä taistelulennolla Yöhävittäjärykmentti 1:n (saks. Nachtjagdgeschwader 1) majuri Werner Streibin onnistui ampua alas viisi Avro Lancaster -pommittajaa. Koko yksikön tulos kuudella ensimmäisellä taistelulennollaan oli 20 pudotettua viholliskonetta ilman omia tappioita. Pääasiassa koneet toimitettiin yöhävittäjärykmenttien (Nachtjagdgeschwader) NJG1 ja NJG10 käyttöön. Mainittakoon, että He 219 oli ainoa sodan ajan kaksimoottorinen, joka kykeni suorittamaan lentoonlähdön, vaikka toinen moottori pysähtyi kesken startin. [lähde? ]
He 219:n pahin vika oli suuri siipikuormitus. Tästä syystä se ei ollut kovin ketterä, ja varsinkin käytettäessä Schräge Musik -tykkejä, koneella oli vaikeaa päästä pakoon alasammutun viholliskoneen hylyn alta. Monet lentäjät, kuten 65 ilmavoiton ässä Manfred Meurer, menettivät henkensä tästä syystä. [lähde? ]
Tekniset tiedot (Heinkel He 219 A-7/R1)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&015.050000015,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&018.050000018,5 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.01000004,1 m
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&015300.&&&&0015 300 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Daimler-Benz DB 603G -käännettyä V12-moottoria; &&&&&&&&&&&01417.&&&&001 417 kW (&&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0670.&&&&00670 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&012700.&&&&0012 700 m
Aseistus
4 × 30 mm MK 108 -tykkiä
2 × 20 mm MG 151/20 -tykkiä
2 × 30 mm MK 103 -tykkiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinkel He 219 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Sotasaaliina saatu Heinkel He 219 RAF:n tunnuksin sodan jälkeen.

Käännös suomeksi
Akropolis-ralli 1979

|  Akropolis-ralli 1979 |
| --- | --- |
 5. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1979. 
Ajankohta:  28. – 31. toukokuuta 1979
Pituus:  58 erikoiskoetta, 943.30 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Björn Waldegård    Hans Thorszelius
Toinen:   Timo Salonen    Seppo Harjanne
Kolmas:   Harry Källström    Claes Billstam
Akropolis-ralli 1979 (viralliselta nimeltään 26. Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 28. – 31. toukokuuta 1979. Kilpailu oli kauden viides ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 943,3 kilometriä (suunniteltu pituus oli 1 006,5 kilometriä).
Kilpailuun ilmoittautui 174 autokuntaa, joista 153 lähti kilpailuun ja 20 pääsi maaliin.
Kilpailun aikataulu oli niin tiukka, että kukaan kilpailijoista ei selvinnyt ilman aikasakkoja. Autot lähtivät reitille minuutin välein, joka johtii näkyvyysongelmiin pölyn vuoksi.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Björn Waldegård |  Hans Thorszelius | Ford Escort RS1800 | 13:35.06 | 0.0 |  |
| 2. |  Timo Salonen |  Seppo Harjanne | Datsun 160J | 14:07.04 | +31.58 |  |
| 3. |  Harry Källström |  Claes Billstam | Datsun 160J | 14:11.39 | +36.33 |  |
| 4. |  Jean Ragnotti |  Jean-Marc Andrié | Renault 5 Alpine | 14:19.16 | +44.10 |  |
| 5. |  Anastasios Markouizos |  Konstantinos Stefanis | Ford Escort RS | 14:36.01 | +1:00.55 |  |
| 6. |  George Moschous |  "Simetra II" | Datsun 160J | 14:54.27 | +1:19.21 |  |
| 7. |  Evangelos Gallo |  Demetro Petropoulos | Datsun 160J | 15:04.08 | +1:29.02 |  |
| 8. |  Václav Blahna |  Jiří Motal | Skoda 130 | 16:09.22 | +2:34.16 |  |
| 9. |  Nikolai Jelizarov |  Viktor Moskovski | Lada 1600 | 16:12.20 | +2:37.14 |  |
| 10. |  Sergei Vukovitš |  Anatoli Brum | Lada 1600 | 16:33.11 | +2:58.05 |  |
Lähde: