stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Wake 2
Tarina

Peli on jatko-osa pelille Alan Wake (2010), ja sen tarina kertoo menestyneestä kirjailijasta Alan Wakesta, joka on ollut jumissa vaihtoehtoisessa ulottuvuudessa 13 vuoden ajan. Hän yrittää paeta kirjoittamalla kauhutarinaa, jossa seikkailee FBI-agentti Saga Anderson. Edellisen pelin tavoin Alan Waken kasvojen pohjana on suomalainen Ilkka Villi ja äänenä yhdysvaltalainen Matthew Porretta.
Tarina > Hahmot

Alan Wake (hahmomallina Ilkka Villi, ääninäyttelijänä Matthew Porretta) on pelin nimikkohenkilö ja toinen pelattavista hahmoista. Edellisen pelin lopussa Wake joutui vangiksi Pimeään Paikkaan, josta hän yrittää selviytyä pois.
Saga Anderson (Melanie Liburd) on pelin toinen päähenkilö ja pelattava hahmo. Anderson on FBI-agentti, joka saapuu Bright Fallsin pikkukaupunkiin tutkimaan rituaalimurhia yhdessä parinsa Alex Caseyn kanssa.
Jaakko ja Ilmo Koskela (Peter Franzén) ovat kaksoisveljekset Bright Fallsin naapurikaupungista, suomenamerikkalaisten asuttamasta Waterysta. Ilmo Koskela johtaa paikallista Kalevala Knight -moottoripyöräkerhoa, ja Jaakko puolestaan pyörittää veljensä kanssa yritystä.
Alex Casey (hahmomallina Sami Järvi, ääninäyttelijänä James McCaffrey) on FBI-agentti ja Andersonin työpari.
Ahti (Martti Suosalo) on Control-videopelistä tuttu talonmies.
Kehitys

Alan Wake 2 on tekijäyhtiönsä historian suurin hanke. Sitä kehitti 130-henkinen tiimi neljän vuoden ajan. Pelin budjetin arvellaan olevan ainakin 50 miljoonaa euroa, mikä tekee siitä yhden Suomen kaikkien aikojen kalleimmista kulttuurituotteista.
Edellisen pelin julkaisusta on kulunut 13 vuotta, jonka aikana julkaisuoikeudet ja oikeat ideat ovat olleet haussa. Remedy sai julkaisuoikeudet takaisin itselleen, jolloin remasteroitu versio ensimmäisestä tuli mahdolliseksi tehdä. Remedyllä oli konsepti jatko-osaan ennen Controlin tekoa, mutta se ei ole sama kuin jatko-osassa käytetty. Kehityksen aikana suunniteltiin miten pelimekaniikkaa ja tarinankerrontaa yhdistettäisiin. Monissa peleissä on välikohtaukset ja ammuskelu vuorottelevat. Selviytymiskauhupeleissä tahti on kuitenkin hitaampi ja sisältää enemmän resurssien strategista hallintaa. Taisteluun lisättiin enemmän vaihtelua määrän laskiessa. Pelin vaikutteiksi on mainittu muun muassa Twin Peaks, Lost Highway ja Uhrilampaat.
Remedy allekirjoitti vuonna 2020 sopimuksen Epicin kanssa Alan Waken remasteroidun version julkaisusta sekä Alan Wake 2 -pelistä. Remedy sai kehittää pelin itsenäisesti Epic Gamesin rahoituksella. Myyntivoitot jaetaan tasan Remedyn ja Epicin sitten kun tuotantokustannukset on katettu. Malli oli samanlainen kuin esimerkiksi suoratoistopalvelujen sarjojen ja elokuvien kanssa käyttämä. Osana Epic-sopimusta peli julkaistiin vain Epic Games Storessa eikä lainkaan suurimmalla tietokonepelien jakelualustalla Steamissa. Fyysistä painosta pelistä optisella levyllä ei tehty lainkaan. Marraskuussa 2024 kerrottiin, että peli on lähes kerännyt kehitys- ja markkinointikustannukset takaisin, mutta ei vielä tuota rojaltimaksuja.
Kehitys > Musiikki

Pelin pääsäveltäjänä toimii Petri Alanko, joka on säveltänyt musiikkia myös Remedyn edellisiin peleihin aina ensimmäisestä Alan Wakesta lähtien. Pitkään Remedyn kanssa yhteistyötä tehnyt suomalaisyhtye Poets of the Fall esiintyy pelissä Old Gods of Asgard -yhtyeenä edellisen osan tapaan.
Kuten edellisessä osassa, myös Alan Wake 2:ssa pelin jokaisen jakson lopussa kuullaan musiikkikappale. Kappaleet on tuotettu yhteistyössä musiikkituotantoyhtiö The Fried Musicin kanssa. Kappaleiden nimet ja tekijätiedot julkistettiin 6. lokakuuta 2023.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Tekijät | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Follow You Into The Dark” (mukana Rakel)  | san. & tuott. Teemu Javanainen, Jussi Tiainen, Sindri Már Sigfússon, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Lost At Sea” (mukana Jean Castel)  | san. & tuott. Jean Castel, Jussi Tiainen, Jurek Reunamäki, Pierre-Antoine Melki, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ”Superhero” (mukana Mougleta)  | san. & tuott. Jurek Reunamäki, LenoxBeatmaker, Yasmeen Semaan, Sanni Kurkisuo, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ”Dark, Twisted and Cruel” (mukana Paleface)  | san. & tuott. Jean Castel, Jussi Tiainen, Jurek Reunamäki, Pierre-Antoine Melki, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ”No One Left To Love” (mukana Roos+Berg)  | san. & tuott. Christel Roosberg, Jori Roosberg, Joalin Loukamaa, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ”Night Springs” (mukana Keira)  | san. & tuott. Yasmeen Semaan, LenoxBeatmaker, Jurek Reunamäki, Sanni Kurkisuo, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | ”Wide Awake” (mukana Jaimes)  | san. & tuott. Yasmeen Semaan, Teemu Brunila, Antti Riihimäki, Sam Lake |  |  |  |  |  |  |  |
Julkaisu

Alan Wake 2 oli tarkoitus julkaista 17. lokakuuta 2023, mutta sen julkaisua siirrettiin noin viikolla, koska samaan aikaan julkaistiin muita merkittäviä pelejä. Se julkaistiin lopulta 27. lokakuuta 2023 PlayStation 5-, Windows- ja Xbox Series -alustoille.
Vastaanotto

Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10. Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi täydet 10/10.
Yhdysvaltalainen Time-lehti valitsi pelin vuoden 2023 parhaaksi videopeliksi.
Peli sai The Game Awardsissa palkinnot parhaasta tarinankerronasta, parhaasta taiteellisesta ohjauksesta ja parhaasta pelin ohjaamisesta. Peli sai Bafta-palkinnon taiteellisesta saavutuksesta ja äänisuunnittelun saavutuksesta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
| n k Remedy Entertainment |
| --- | --- |
Videopelit:  Death Rally  Max Payne  Max Payne 2: The Fall of Max Payne  Alan Wake  Alan Wake’s American Nightmare  Quantum Break  Control  Alan Wake II 
Elokuvat:  Max Payne  Max Payne: Payne & Redemption
Atakebune

1500-luvun japanilainen rannikko-atakebune.
Atakebunet (安宅船, atakebune) olivat japanilaisia 1500–1600-luvun sotalaivoja.
Sengoku-kaudella 1500-luvulla japanilaiset sotaherrat kävivät sotaa Japanin herruudesta ja rakennuttivat suuria, useiden satojen laivojen kokoisia rannikkolaivastoja. Suurimpia näistä rannikkolaivoista kutsuttiin Atakebuneiksi.
Näiltä ajoilta näyttäisivät olevan myös ensimmäiset panssarilaivat, kun Oda Nobunaga, japanilainen daimio, rakennutti vuonna 1576 kuusi rautapanssaroitua Ōatakebunea (大安宅船). Näitä laivoja kutsuttiin myös nimellä "Tekkōsen" (鉄甲船, kirjaimellisesti "rautapanssaroitu laiva") ja ne oli varustettu useilla tykeillä sekä hakapyssyillä. Näillä aseilla ne pystyivät upottamaan isommat mutta panssaroimattomat alukset, joita vihollinen käytti. Niiden avulla Oda-klaani onnistui lyömään Mōri-klaanin Kizu-joen suun taistelussa, Osakassa vuonna 1578.
Näitä laivoja pidettiin enemmänkin kelluvina linnoituksina kuin varsinaisina laivoina, ja niitä käytettiin vain rannikoilla. Atakebunet liikkuivat airojen avulla.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Resorsinoli

| Resorsinoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-dihydroksibentseeni
CAS-numero:  108-46-3
PubChem CID:  5054
SMILES:  OC1=CC(O)=CC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6O2
Moolimassa:  110,11 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine, muuttuu vaaleanpunaiseksi altistuessaan ilmalle, valolle ja raudalle
Sulamispiste:  110 °C (383 K)
Kiehumispiste:  280 °C (553 K)
Tiheys:  1,2717 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 140 g/100 ml
   
Resorsinoli on orgaaninen yhdiste (fenoli) muodostuen bentseenirenkaasta ja siihen liittyneestä kahdesta hydroksyyliryhmästä (OH). Resorsinoli on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä, jotka muuttuvat vaaleanpunaisiksi ilman tai valon vaikutuksesta tai kosketuksesta raudan kanssa. Sen kemiallinen kaava on C6H6O2 ja rakennekaava on C6H4(OH)2. Resorsinolista käytetään myös nimityksiä 1,3-bentseenidioli, m-bentseenidioli, 1,3-dihydroksibentseeni, m-dihydroksibentseeni, 3-hydroksifenoli, m-hydroksifenoli, m-hydrokinoni, resorsini ja resorsiini. Resorsinoli on bentseenidiolin isomeerinen muoto katekolin (1,2-bentseenidioli) ja hydrokinonin (1,4-bentseenidioli) kanssa.
Resorsinolin moolimassa on 110,11 g/mol, sulamispiste 110 °C, kiehumispiste 280 °C, tiheys 1,28 g/cm3, leimahduspiste 127 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 607 °C sekä CAS-numero 108-46-3. Resorsinoli liukenee veteen 140 g/ 100 ml.
Resorsinolia käytetään formaldehydin kanssa hartseissa, nahan parkitsemisessa, kumi­kemikaalina, kosmetiikassa, lääkevoiteissa, valokuvauksessa ja väreissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata myös vaikutuksia veressä, johtaen methemoglobiinin muodostumiseen veressä eli methemoglobinemiaan. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Resorsinolin kansainvälinen kemikaalikortti
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Resorsinoli (Arkistoitu – Internet Archive)
Isvet: Käyttöturvallisuustiedote, Resorsinoli (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Human Metabolome Database (HMDB): 1,3-Benzenediol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 1,3-Benzenediol (englanniksi)
DrugBank: Resorcinol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Resorcinol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Resorcinol (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - resorcinol (englanniksi)
Hannes Saarinen

Fredrik Johannes (Hannes) Saarinen (6. maaliskuuta 1872 Ruskeala – 17. helmikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja virkamies.
Henkilöhistoria

Saarisen vanhemmat olivat rovasti Juho Saarinen ja Selma Maria Broms ja puoliso vuodesta 1897 Alma Elisabeth Brax (k. 1958). Saarinen tuli ylioppilaaksi 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897. Hän oli Kansallis-Osake-Pankissa Sortavalan konttorin esimies 1901–1911, Kuopion konttorin esimies 1911–1918 ja Viipurin konttorin esimies 1918–1933. Valtion pankkiylitarkastajana Saarinen toimi 1933–1940. Hän oli myös Henkivakuutusyhtiö Salaman hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1937 ja oli toiminut Sortavalan, Kuopion ja Viipurin kaupunginvaltuustojen jäsenenä.
Arkkitehti Eliel Saarinen oli Hannes Saarisen veli.
Julkaisuja

Wiipurin suomalainen klassillinen lyseo 1879–1909, Viipuri: 1929, toim. Hannes Saarinen y.m.
Alsnön sääntö

Alsnön sääntö (ruots. Alsnö stadga) on Ruotsin kuninkaan Maunu Ladonlukon vuosien 1279–1280 herrainpäivillä antama asetus. Se tehtiin Alsnö husissa, nykyään Adelsönä tunnetulla Mälarin saarella. Tämä on vanhin säilynyt ruotsalainen dokumentti, ja se käsittelee muun muassa privilegioiden myöntämistä talonpojille.
Sääntö

Alsnön sääntö lupasi verovapauden ratsupalvelusta eri herrojen palveluksessa suorittaville talonpojille. Näin hän sitoi palvelussuhteella kuningaskuntansa ylimykset itseensä. Aiemmin tästä vapaudesta olivat nauttineet vain kuninkaan omaan seurueeseen kuuluneet asemiehet. Alsnön sääntö ei tehnyt eroa sen suhteen, kenen palveluksessa ratsumies oli. On esitetty, että taustalla oli Maunu Birgerinpojan pyrkimys saada näin varakkaiden talonpoikien tuki omalle kuninkuudelleen.
Toisaalta Alsnön sääntö on todennäköisesti vain vahvistanut jo ennestään käytössä olleen toimintatavan. Dokumentti on varhaisin kirjallinen (kopiona säilynyt) lähde, ja se kertoo pitkästä kehityskulusta, joka johti sääty-yhteiskuntaan paljon myöhemmin. Periaatteena oli ratsupalvelus tai veron maksaminen. Perinnöllistä säätyjärjestelmää ei muodostunut vielä satoihin vuosiin. Ratsupalvelus piti suorittaa henkilökohtaisesti ja katselmukset suoritettiin vuosittain. Varsinaista aatelia ei siis ollut, mutta todellisuudessa monet rälssisuvut suorittivat ratsupalvelusta polvesta polveen.
Alsnön säännön aikana kuninkaan seurueen asemiehet ja valtakunnan ylimykset alkoivat sulautua omaksi erilliseksi ryhmäkseen, niin sanotuksi maalliseksi rälssiksi, josta myöhemmin kehittyi oma säätynsä. Maallisen rälssin sisällä erotettiin aluksi kaksi ryhmää. Korkeampiarvoisia olivat ritarit. Rälssiin kuuluivat myös alempiarvoiset asemiehet ja soinit (sven).
Suomeen rälssijärjestelmä on tullut lähinnä kuninkaan linnojen mukana. Niiden päälliköt olivat ruotsalaisia mahtimiehiä, jotka loivat Suomeen ritarikulttuurin. He eivät kuitenkaan jääneet pysyvästi Suomeen eikä heillä ollut täällä maaomaisuutta. Muu linnaväki sen sijaan juurtui tänne. Oli tavallista, että he liittyivät rälssiin ja hankkivat itselleen maatilan. Oman maan väestöstä tuli luultavasti vain piispojen asemiehiä.
Sääntö > Asetus vaakunasta 1260

Perheiden ja klaaniyhteisöjen Ruotsissa kannettavista vaakunatunnuksista sekä näiden kanto-oikeudesta ja ulkonäköä määrittävästä heraldisesta suuntauksesta annettiin tätä koskeva julistus Alsnön säännön asetuksella ensimmäisen kerran vuonna 1260, joka toimitettiin tiedoksi pergamenttisena vaakunakirjeenä (”rälssikirje”), ei aateliskirjeenä (”kilpikirje”), joka tuli käyttöön vasta myöhemmin 1500-luvulla.
Feodalistisissa maissa porvarisvaakunan saaneet vapaasyntyiset kauppiaat ja maanviljelijät erottuivat muista kansanosista, kuten aatelista ja muusta kantaväestöstä. Porvarisvaakunan saaneelle toimitettiin oikeustoimiasiakirja, joka antoi saajalleen oikeuden kantaa tunnuksellista porvarillista kilpeä eli vaakunaa itsellään ja jättää sen perinnöksi jälkeläisilleen. Oikeus ei kuitenkaan tarkoittanut aateluutta.
Aiheesta muualla

Lähde historiallinen Arkisto XXVII. Kuningas Eerikin rälssikirjeet Juha Sinivaara 2001-2005. Viitattu 12.6.2022
Kansalliskirjaston pergamenttikirjekokoelman asiakirjoja. Viitattu 12.6.2022
https://www.sassit.fi/sukututkimus/laanityksia-ja-sass-suvun-vaakun/yleista-ralssista/ Yleistietoa rälssistä. Sassi-sukuyhdistys. Viitattu 12.6.2022
Kirjoituksia Kansalliskirjaston kokoelmista, Erik XIV:n rälssikirjeestä presidentin rouva Ellen Svinhufvudin allekirjoittamaan työtodistukseen Viitattu 12.6.2022
Suomen kansallisarkiston heraldinen tietokanta sukujen rälssivaakunoista. Viitattu 12.6.2022
Kaksiluonto-oppi

Elin Danielson-Gambogi: Jeesus siunaa lapsia, Ahlaisten kirkon alttaritaulu (1888).
Kaksiluonto-oppi eli dyofysitismi (kreik. dyo, kaksi ja physis, luonto) on kristillisessä teologiassa kristologian perustavin oppi Jeesuksesta, jonka mukaan Kristus on yhtäaikaa sekä todellinen ihminen että todellinen Jumala. Kristus on täysin jumalallisena ja täysin inhimillisenä ja molempina ”yksi ja sama” (kr. heis kai ho autos).  Nämä kaksi luontoa ovat hänessä ”sekoittamatta, muuttamatta, jakamatta ja erottamatta”.
Tausta

Kaiken kristillisen uskon ydin on oppi Kristuksesta, eli kristologia. Kristologia määrittelee Jeesus Nasaretilaisen paikan käsitekartalla ja pyrkii sijoittamaan hänet ajan ja ikuisuuden, ihmisyyden ja jumalallisuuden sekä erityisyyden ja universaalisuuden koordinaatteihin.  Kristologia pyrkii vastaamaan kysymykseen, mikä on Kristuksen suhde Jumalaan. Jeesuksen kuolema toi kristinuskoon materiaalia, joka selittyy ylösnousseen Jeesuksen ilmestyksillä ja niihin liitetyillä tulkinnoilla.
Uuden kristillisen liikkeen ihmiset olivat vakuuttuneita siitä, että mies, joka hetki sitten oli elänyt heidän keskuudessaan, olikin jumalallinen hahmo. Tämän miehen, jota seurakuntalaiset palvoivat jumalallisena hahmona, lähisukulaiset, äiti ja sisarukset olivat vielä eläneet samaan aikaan. Sama mies oli äskettäin kärsinyt häpeällisen ristinkuoleman.
Varhaisen kristikunnan piti löytää asianmukainen ilmaisu äärimmäisen  paradoksaaliselle ja kokonaisvaltaiselle tapahtumasarjalle. Tuon ajan jumalakuvan hallitsevana piirteenä oli ehdoton tuonpuoleisuus, kirkkaus ja muuttumattomuus. Kreikkalaisen käsityksen mukaan Jumala oli kaiken kärsimyksen ja inhimillisyyden ulkopuolella. Ajatus Jumalan todellisesta eikä vain näennäisestä (ns. doketismi) ”alas astumisesta” yhdistyen täyteen ihmisyyteen aina kuolemaan asti, oli erittäin vaikeasti hyväksyttävä.
Kaksiluonto-opin muotoutuminen > Ensimmäinen vuosisata

Historiallinen Jeesus ei antanut selkeitä vihjeitä siitä, miten hänen persoonansa tulisi ymmärtää (eksplisiittinen kristologia). Hän oli kyllä ottanut huomioon mahdollisuuden tulla surmatuksi, ja myös keskustellut tästä oppilaittensa kanssa, mutta ei luultavasti ollut puhunut kuolemansa pelastavasta merkityksestä. 
Jeesuksen persoonaan ja toimintaan oli kuitenkin latautunut vahva tulkinnan potentiaali (implisiittinen kristologia). 	
Evankeliumin julistajasta oli tullut evankeliumin sisältö. Jeesus Nasaretilaisen puheita ja tekoja tarkasteltiin nyt siinä valossa, mitä hänelle itselleen oli tapahtunut. Hänen kuolemansa ristillä ja ylösnousemus muodostivat erottamattoman kokonaisuuden, josta kävi ilmi, kuka hän todella oli. Näin syntyi (eksplisiittinen) kristologia.
Uusi testamentti sisältää useita kokonaishahmotelmia, joille kaikille on yhteistä se, että Jeesuksen kuolemalla ja ylösnousemuksella on olennainen merkitys. Useimmat hahmotelmat ovat eläneet jo alussa rinta rinnan, eikä niitä voi pitää toisiaan pois sulkevina, vaan toisiaan täydentävinä.
Kaksiluonto-opin muotoutuminen > Toinen vuosisata

Toisella vuosisadalla alkoi kirkollisen keskustan reaktioissa hahmottua yhtenäinen linja, jonka  soteriologinen ydinajatus on, että ”yhden ja saman” Kristuksen täytyi olla ihmisten pelastuksen tähden kokonaan jumalallinen ja kokonaan inhimillinen. Jo varhain oli tiedossa, että kristillisen uskon salaisuus on lopulta ilmaistavissa ainoastaan paradoksin muodossa.
Kirkollisteologinen perusitseymmärrys eli ortodoksia kohtasi karikoita, joista sen oli selvittävä. Näitä olivat muun muassa ebioniitit, jotka pitivät Jeesusta tavallisena ihmisenä ja lähinnä profeettana, doketismi, joka väitti Kristuksen olevan täysin jumalallinen ja vain näytti ihmiseltä, sekä adaptionismi, joka torjui Kristuksen todellisen ihmisyyden.
Kaksiluonto-opin muotoutuminen > Kolmas vuosisata

Kirkkoisä Tertullianus (n. 155–230) hahmottaa kristillisen jumalakuvan paradoksin siten, että Jumalan ykseys (una substansia) ja persoonien ero sijoittuvat olemuksellisesti (ontologisesti) eri tasoille. Vaikka Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen suhdetta ei ollut varhaiskiristillisessä saarnassa käsitteellisesti hahmoteltu, niin siihen sisältyi vahva paradoksaalinen ajatus siitä, että Kristus, joka oli täysi ihminen, ”istui” samalla  transsendenttisen isän ”oikealla puolella” ja edusti häntä maan päällä täysimittaisesti.
Kristuksen suhde oli voimakkaasti kytköksissä ns. trinitaariseen kysymykseen, eli Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen suhteeseen, ja vaikka homousios-lausuma sanoi, että Isä ja Poika kuuluivat olemuksellisesti yhteen, se ei vielä ratkaissut Kristuksen persoonan salaisuutta.  Vaikka Isän ja Pojan suhdetta käsittelevät kiistat alkoivat 300-luvun lopulla rauhoittua, oli selvä, että kristologiseen kysymykseen tuli löytää sekä kristillistä itseymmärrystä että kiisteleviä osapuolia tyydyttävä ratkaisu.
Keisari  Konstantinuksen (n.272-274–337) koolle kutsuma Nikean konsiili vuonna 325 päätyi vakiinnuttamaan seuraavan opillisen asetelman: Isän ja Pojan olemus (eli luonto) on yhteinen, eikä Poika ole Isää alempi eikä hänestä erillinen, vaan he yhdessä ja samalla myös erillään edustavat yhden Jumalan yhtäaikaista tuonpuoleisuutta ja tämänpuoleisuutta.
Kaksiluonto-opin muotoutuminen > Neljäs vuosisata

Konstantinopolin ensimmäisessä konsiilissa (381) hyväksytyn Nikean päätöksen myötä tuli selväksi, että aika oli kypsä myös varsinaisen kristologisen kysymyksen selvittämiseen. Varhaiskristillinen, luomisuskoon nojaava saarna oli alusta pitäen ollut sitä mieltä, että koko ihmisen – ja ihmisen kautta myös luomakunnan – oli määrä pelastua. Kristuksen, eli pelastuksen välittäjän tuli olla samanlainen kuin sen, jonka oli määrä pelastua.
Lännen kirkossa oli tehty selvä jako substanssin eli luonnon (natura) ja persoonan välille siten, että ensimmäinen tarkoitti yleistä olemusta ja jälkimmäinen konkreettista yksilöä. Kristuksella oli tässä ajattelussa yksi persoona, mutta kaksi täydellistä luontoa. Idän kirkossa ”olemus” tai vaihtoehtoisesti ”luonto” alkoivat yksiselitteisesti merkitä yleistä lajia, ”hypostaasi” konkreettista yksilöä, ja ”prosōpon” sen tunnistettavaa ilmenemismuotoa, kasvoja.
Kun ”luonto” ja ”olemus” samastuivat toisiinsa olemisen yleiseksi tasoksi samoin kuin ”hypostaasi” ja ”prosōpon” tunnistettavaksi yksilöllisyydeksi, keskustelu kirkkojen välillä saavutti sen tason, että oli mahdollista saavuttaa yhteisesti hyväksyttävä ratkaisu.
Khalkedonin kirkolliskokous (451), jossa länsi oli ensimmäistä kertaa ratkaisevassa osassa, löysi sellaisen dogmaattisen muotoilun, jolla voitiin yhdistää toisiinsa maltillinen ykseys ja erotuskristologia. Samassa yhteydessä myös kristologiassa käytetty terminologia saatiin yhtenäistetyksi.
Kristologiset mallit

- Jumala on ylösnousemuksessa ”korottanut” Jeesuksen ”Herraksi ja Messiaaksi”. Jeesus on toteuttanut vanhatestamentillisen profeetan ja viattoman hurskaan ihannekuvan ja kokenut profeetan ja hurskaan kohtalon. Tämän Jumala on palkinnut herättämällä hänet kuolleista ja antamalla hänelle messiaan jumalallisen vallan.
- Yhtä ja samaa Jeesusta voidaan tarkastella sekä ihmisyyden että jumalallisuuden näkökulmasta, ja nämä kaksi puolta tai ulottuvuutta esiintyvät peräkkäisinä vaiheina, mutta ovat samalla myös päällekkäisiä. Jeesus on ollut koko ajan Jumalan Poika, mutta ylösnousemuksessa hänelle on annettu jumalallinen valta.
- Nimi tulee latinasta ja tarkoittaa ennaltaolemista. Ennen ihmiseksi tulemistaan Kristus on ollut olemassa ”Jumalan muotoisena”, mutta on luopunut tästä asemasta ja ottanut ”orjan muodon” ja tullut ”ihmisten kaltaiseksi”.
- Kristusta tarkastellaan johdonmukaisesti jumaluudesta käsin ja suunta on yksiselitteisesti ylhäältä alaspäin. Kristusta tarkastellaan jumalallisuudesta käsin.
- Ylösnousemususkon valaisema jumalallinen näkökulma tulee evankeliumeissa selkeästi esiin. Niissä on silti kuitenkin havaittavissa ”tosi ihminen”, Jeesus Nasaretilainen. Evankeliumien Jeesuksen kasteen merkityksen korostaminen on toisinaan johtanut tulkintoihin, joissa ihminen Jeesus olisi vasta kasteen hetkellä ”adoptoitu” Jumalan Pojaksi ja vasta ylösnousemuksessa ”korotettu” Jumalan rinnalle.
- Jeesuksen tehtävä ei rajoitu ainoastaan ihmiskuntaan vaan siihen kuuluu koko maailma ja maailmankaikkeus.
Khalkedonin tunnuslauselma

Khalkedonin tunnuslauselma on yksi pitkä lause, jota vain pilkut jäsentävät. Tällä on haluttu korostaa sitä, että tekstissä kaikki liittyy kaikkeen, eikä siihen voi mitään lisätä, eikä siitä voi mitään jättää pois.  Kaksiluonto-oppi saavutti toistaiseksi lopullisimman muotonsa Khalkedonin kirkolliskokouksessa vuonna 451.
Shammi Kapoor

| Shammi Kapoor |
| --- | --- |
Shammi Kapoor Shammi Kapoor
Henkilötiedot
Koko nimi:  Shamsher Raj Kapoor
Syntynyt: 21. lokakuuta 1931 Bombay, Brittiläinen Intia
Kuollut: 14. elokuuta 2011 (79 vuotta) Mumbai, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä, elokuvaohjaaja
Puoliso:  Geeta Bali  (vih. 1955; k. 1965) Neela Devi Gohil  (vih. 1969; k. 2011)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–2011
Aiheesta muualla
www.junglee.org.in
IMDb 
Shamsher Raj Kapoor (hindiksi शमशेर राज कपूर, Śamśer Rāj Kapūr; 21. lokakuuta 1931 Bombay – 14. elokuuta 2011 Mumbai), taiteilijanimeltään Shammi Kapoor (hindiksi शम्मी कपूर, Śammī Kapūr), oli intialainen elokuvanäyttelijä ja -ohjaaja. Hän oli yksi johtavista Bollywood-näyttelijöistä 1950- ja 1960-luvulla. Hänen tunnetuimpiin elokuviinsa kuuluvat Junglee (1961), China Town (1962), Kashmir Ki Kali (1964) ja An Evening in Paris (1967). Hän voitti monia palkintoja.
Hän kuului tunnettuun Kapoorin sukuun. Hänen isänsä Prithviraj Kapoor sekä veljensä Raj Kapoor ja Shashi Kapoor olivat myös palkittuja näyttelijöitä.
Shammi Kapoor meni naimisiin näyttelijä Geeta Balin kanssa vuonna 1955. He saivat kaksi lasta, vuonna 1956 syntyneen Aditya-pojan ja vuonna 1961 syntyneen Kanchan-tytön. Vuonna 1965 Geeta kuoli isorokkoon ja Shammi jäi yksin kahden pienen lapsen kanssa.
Vuonna 1969 Kapoor nai Neela Devi Gohilin, joka kuului Bhavnagarin kuninkaalliseen perheeseen.
Shammi Kapoor kuoli munuaissairauteen 79-vuotiaana 14. elokuuta 2011.