Arabiemiraattien historia
Hajanaisuudesta globaaliksi vaikuttajaksi > Liittovaltion synty

Toisen maailmansodan jälkeen dekolonisaatio vauhdittui. Tämän myötä myös Britannia alkoi vähitellen luopua siirtomaidensa hallinnasta. Persianlahden osalta britit ilmoittivat vuonna 1968, että kaikki brittijoukot vedetään pois alueelta vuoteen 1971 mennessä, ja sen myötä päättyisi Arabiemiraatteihin nykyisin kuuluvien seitsemän sheikkikunnan, sekä Qatarin ja Bahrainin suojelu. Nämä yhdeksän sheikkikuntaa aloittivat Britannian tukemina neuvottelut yhteisen liittovaltion muodostamisesta. Neuvotteluissa ei kuitenkaan päästy kaikkia tyydyttävään ratkaisuun. Erimielisyyttä syntyi muun muassa äänioikeudesta; Bahrain oli asukasluvultaan suurin alue, ja se toivokin äänivallan perustuvan asukaslukuun. Tätä ajatusta tuki vain Qatar. Lopulta Bahrain, Qatar ja Ras al-Khaima jättäytyivät pois valtioliitosta. Kuitenkin jo seuraavana vuonna muiden emiraattien ympäröimäksi jäänyt Ras al-Khaima päätti liittyä uuteen liittovaltioon. Uusi liittovaltio, Yhdistyneet arabiemiraatit, muodostettiin 2. joulukuuta 1971. Sen muodostavat Abu Dhabi, Dubai, Sharja, Fujaira, Ajman, Umm al-Qaiwain ja Ras al-Khaima. Liittovaltion ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Abu Dhabin sheikki Zayid. Hän toimi maan presidenttinä aina vuoteen 2004 saakka.
Muutama kuukausi ennen Yhdistyneiden arabiemiraattien itsenäistymistä, olivat myös Qatar ja Bahrain julistautuneet itsenäisiksi. Oman oli itsenäistynyt jo edellisenä vuonna. Iran ei hyväksynyt Persianlahden vastarannalla sijainneiden maiden itsenäistymistä, vaan se katsoi että Persianlahdella sijainneet saaret ovat historiallisesti sen alueita. Sekä Qatar että Yhdistyneet arabiemiraatit ovat riidelleet myös Saudi-Arabian kanssa rajoistaan. Persianlahden valtioiden rajalinjat ovat hyvin pitkälti Britannian politiikan aikaansaannoksia. Ennen protektoraattiaikaa alueet olivat vain löyhästi tiettyjen sheikkien hallinnassa. Asema protektoraattina loi alueille oman polittisen yksikkönsä, ja näiden rajalinjojen määrittely oli tärkeää ristiriitatilanteiden ehkäisemiseksi, jotka näyttivät todennäköisiltä öljylöydösten myötä.
Hallinnollisesti Yhdistyneet arabiemiraatit on liittovaltio. Sen muodostivat seitsemän siihen kuulunutta monarkiaa, jotka kukin ovat sheikin tai emiirin johtamia. Hallinnollisesti emiraateilla on huomattavasti enemmän liikkumavaraa, verrattuna maailman muihin liittovaltioihin. Uuden valtion rajat olivat aluksi vaikeasti määritettävissä niin Iranin, Saudi-Arabian, kuin Omaninkin suuntaan. Erimielisyyksiä rajoista oli myös liittovaltion sisällä, ja Yhdistyneiden arabiemiraattien emiraattien rajalinjat ovatkin varsin monimutkaiset, ja se on täynnä pieniä erillisalueita. Nämä erillisalueet ovat muodostuneet siten, että tietyt sisämaassa sijainneet keitaat olivat toimineet yhteistyössä tiettyjen rannikkokaupunkien kanssa, minkä vuoksi oli tarve luoda hallinnollisia erillisalueita. Rajalinjat pyrittiin määrittelemään brittien toimesta tarkoin jo protektoraattiaikana siten, että sheikkien aluevaatimuksissa päästäisiin kaikkia tyydyttävään ratkaisuun. Näistä määrittelyistä huolimatta Sharja ja Fujaira olivat sodan partaalla itsenäistymisen jälkeen, mutta liittovaltion voimakas sovittelupolitiikka rauhoitti tilanteen.
Erillisalueita on myös Omanin ja Arabiemiraattien kesken, maat pääsivät näistä sopuun vuonna 1993. Omanilla on kolme erillisaluetta Arabiemiraattien sisällä, näistä merkittävin on Musandamin alue, Musandamin niemimaan kärjessä. Hormuzinsalmeen työntyvä niemimaa erottaa Persianlahden Omaninlahdesta, alue on strategisesti merkittävä, sillä sen kautta kulkee huomattava osa maailman öljystä. Sekavien valtiorajojen omituisin ekslaavi on Fujairan emiraatin sisälle kuuluva Madhan alue, joka kuuluu Omanille. Madhan sisällä on lisäksi erillisalue Nahwa, joka kuuluu Sharjan emiraattiin.
Heti itsenäistymisensä jälkeen Arabiemiraatit joutui selkkaukseen Iranin kanssa Persianlahden saarten hallinnasta. Iran miehitti 3000 miehen voimin joulukuussa 1971 Tunb-saaret ja Abu Musan saaren, jotka olivat kuuluneet perinteisesti Sharjan ja Ras al-Khaiman sheikeille. Britannia ilmoitti, ettei se enää voi taata alueen turvallisuutta, mikä sai lopulta Ras al-Khaiman liittymään mukaan liittovaltioon. Saarten taloudellinen merkitys on olematon, mutta Hormuzinsalmella sijaitsevilla saarilla on suuri strateginen merkitys.