stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Royan

| Royan |
| --- | --- |
 Royanin satamaa
 vaakuna
 Royan
 Koordinaatit: 45°37′12″N, 01°01′48″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Charente-Maritime
Arrondissementti:  Rochefort
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,30 km²
Väkiluku (2006):  18 202
 – Väestötiheys:  943,1 as./km²
 
 www.ville-royan.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Royan (Roéyan muinaisella Saintongessa puhutulla kielellä[lähde? ]) on kaupunki Ranskassa, Charente-Maritimen departementissa ja Poitou-Charentesin alueella. Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannalla.
Royan on suosittu matkailukaupunki, jolla on pitkä historia. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 419, jolloin sen ympärille rakennettiin muuri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Royan Wikimedia Commonsissa
Fred Negendanck

Fred Negendanck vuonna 1967.
Manfred (Fred) Otto Richard Negendanck (2. heinäkuuta 1937 Helsinki – 22. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, näyttelijä, koreografi ja taidemaalari. Hänen äitinsä oli suomenruotsalainen ja isänsä saksalainen.
Negendanck työskenteli solistitanssijana Kansallisoopperassa vuosina 1958–1969. Hän joutui luopumaan tanssijanurasta selkävamman takia ja jatkoi näyttämöuraansa Svenska teaternissa, Lilla teaternissa ja Åbo Svenska Teaternissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2000; hän teki myös muutamia televisio- ja elokuvarooleja. Hänen tunnetuimpiin näyttämörooleihinsa kuuluvat muiden muassa Viulunsoittaja katolla -musikaalin Tevje ja Lainahöyhenissä-musikaalin Albin.
Negendanck piti taidenäyttelyjä, joissa nähtiin hänen maisemamaalauksiaan ja piirroksiaan.
Aiheesta muualla

Fred Negendanck Elonetissä.
Fred Negendanck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fred Negendanckin muistokirjoitus Hufvudstadsbladetissa.
Fred Neil

Fred Neil (oik. Frederick Ralph Morlock Jr., 16. maaliskuuta 1936 Cleveland, Ohio – 7. heinäkuuta 2001 Summerland Key, Florida) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, jonka tuotanto sijoittuu pääosin 1960-luvulle. Hän ei saavuttanut suurta suosiota esiintyjänä, vaan useimmat hänen kirjoittamansa laulut tulivat tunnetuiksi muiden levyttäminä. Tunnetuin Neilin kappale on ”Everybody’s Talkin’ ” elokuvasta Keskiyön cowboy (1969), jossa sen esittää Harry Nilsson. Kappaleesta tuli suurmenestys ja se sai Grammy-palkinnon. Roy Orbison sai menestystä Neilin kappaleella ”Candyman”, ja Neilin omista tulkinnoista ehkä tunnetuin on vuonna 1967 julkaistu ”The Dolphins”.
Fred Neil syntyi Ohion Clevelandissä mutta varttui Floridassa, josta käsin hän usein kierteli etelävaltioita isänsä mukana, joka oli levyautomaattien korjaaja. Laivastopalveluksensa jälkeen Fred Neil työskenteli 1950-luvun lopulla iskelmänikkarina New Yorkin Brill Buildingissä ja esiintyi 1960-luvun alussa Greenwich Villagen folkklubeilla yhdessä muun muassa Bob Dylanin, Tim Hardinin ja Richie Havensin kanssa. Neil tunnettiin vahvasta baritoniäänestään ja taitavasta kitaransoitostaan joka toi hänelle myös studiomuusikon töitä, mutta hän ei erityisemmin pitänyt esiintymisestä ja jäi siksi muiden artistien varjoon.
Fred Neil teki 1960-luvun puolivälissä kaksi folkalbumia Elektra Recordsille. Niistä jälkimmäisellä, nimeltään Bleecker & MacDougal erään Greenwich Villagen kadunkulman mukaan, häntä säestävät tuolloin vielä studiomuusikkoina tunnetut John Sebastian ja Felix Pappalardi. Sitten Fred Neil siirtyi Capitol Recordsille ja teki 1960-luvun lopulla vielä kaksi studioalbumia sekä livelevyn The Other Side Of This Life (1971). Sen jälkeen Neil palasi asumaan nuoruutensa Floridaan ja omisti loppuelämänsä delfiinien suojelutyölle. Hän kuoli syöpään 64-vuotiaana 2001.
Neilin ensimmäinen Capitol-albumi Fred Neil (1966) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Albumit

1964: Tear Down the Walls (yhdessä Vince Martinin kanssa)
1965: Bleecker & MacDougal, julkaistiin 1970 uudelleen nimellä A Little Bit of Rain
1966: Fred Neil
1968: Sessions
1971: Other Side of This Life (live)
1998: The Many Sides of Fred Neil
2001: Tear Down the Walls / Bleecker & MacDougal
2003: Do You Ever Think of Me?
2005: Echoes of My Mind: The Best of 1963–71
2008: Trav'lin Man: The Early Singles
2020: 38 MacDougal
Gilbert Ramanantoanina

Gilbert Ramanantoanina (13. joulukuuta 1916 Ambositra – 25. tammikuuta 1991) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 1. elokuuta 1948 ja nimitettiin Fianarantsoan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Acmonian titulaaripiispaksi 12. tammikuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Xavier Ferdinand J. Thoyer, jota avustivat Camille-Antoine Chilouet ja Jules-Joseph Puset.
Ramanantoanina osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän sai 2. huhtikuuta 1962 nimityksen Fianarantsoan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana virassa.
Fethiye

| Fethiye |
| --- | --- |
 Näkymä Fethiyen keskustasta
 Fethiye
 Koordinaatit: 36°39′5″N, 29°7′23″E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  Muğlan maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  875 km²
Väkiluku (2022):  177 702
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fethiye on kaupunki Lounais-Turkissa Välimeren rannikolla. Siellä on noin 178 000 asukasta.
Matkailu on tärkeä elinkeino kaupungissa.
Maantiede

Fethiye sijaitsee suojaisan Fethiyenlahden rannalla, meren ja Taurusvuorten välissä. Se kärsi tuhoisasta maanjäristyksestä vuonna 1968, ja useimmat rakennukset on rakennettu sen jälkeen.
Liikenne

Kaupunkiin pääsee kolmea moottoritietä pitkin, ja se on 50 km:n päässä Dalamanin kansainväliseltä lentokentältä. Turistikauden aikana on monia lentoja Euroopan suurista kaupungeista Fethiyeen sekä Turkish Airlinesin kotimaan lentoja ympäri vuoden. Antalyan lentoasema, joka on kolmen tunnin ajomatkan päässä, on toinen matkailijoiden reitti kaupunkiin.
Rajavartioston laki

| Rajavartioston laki> The Law of the Range |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Nigh
Käsikirjoittaja:  Richard Schayer Tarina: Norman Houston Välitekstit: Robert E. Hopkins
Säveltäjä:  William Axt
Kuvaaja:  Clyde De Vinna
Pääosat:  Tim McCoy Joan Crawford
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   21. tammikuuta 1928  18. marraskuuta 1929
Kesto:  60 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Budjetti:  52 000 USD
Tuotto:  241 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rajavartioston laki (engl. The Law of the Range) on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut William Nighin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä lännenelokuva, jonka pääosissa ovat Tim McCoy ja Joan Crawford. Rajavartioston laki kertoo texasilaisesta vartijasta, joka saa selville, että hänen jahtaama lainsuojaton onkin hänen kauan kadonnut veljensä. Rajavartioston laki on Metro-Goldwyn-Mayerin tuottama ja jakelema.
Rajavartioston laki kuvattiin vain 52 000 dollarin budjetilla. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 21. tammikuuta vuonna 1928. Suomessa elokuva sai ensi-illan 18. marraskuuta vuonna 1929. Rajavartioston laki tuotti hyvin budjettiin nähden – 241 000 dollaria.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tim McCoy  | … |  Jim Lockhart   |
|  Joan Crawford  | … |  Betty Dallas   |
|  Rex Lease  | … |  Solitaire Kid   |
|  Bodil Rosing  | … |  Jimin ja Kidin äiti   |
|  Tenen Holtz  | … |  Cohen   |
Aiheesta muualla

Rajavartioston laki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rajavartioston laki Elonet.
Rajavartioston laki AllMoviessa. (englanniksi)
Fred Perry

Fred Perryn patsas All England Lawn Tennis Clubilla, Wimbledonissa
Frederick John Perry (18. toukokuuta 1909 – 2. helmikuuta 1995 Stockport, Cheshire) oli englantilainen tenniksenpelaaja ja pöytätenniksen maailmanmestari. Hän on kolminkertainen Wimbledon-voittaja.  Australian avoimet hän voitti vuonna 1934 ja Ranskan avoimet vuonna 1935. Hän oli maailman ykköspelaaja vuosina 1934–1938, joista kolme ensimmäistä vuotta amatöörinä. Hänen jälkeensä vain yksi brittipelaaja on voittanut Wimbledonin, Andy Murray vuonna 2013. Vain kaksi brittipelaajaa on edennyt turnauksen finaaliin Perryn jälkeen: Bunny Austin vuonna 1938 ja Andy Murray 2012 sekä 2013.
Vaatemerkki

1940-luvulla Perry ja itävaltalainen entinen jalkapalloilija Tibby Wegner kehittivät ensimmäisen hikinauhan. He suunnittelivat myös Lacosten tennispaitoja jäljitellen lyhythihaisen, puuvillaisen Fred Perry -pikeepaidan. Vaatemerkin tunnuksena on tennispaitojen rinnan vasemmalle puolelle ommeltu laakerinlehtilogo. Perry oli tupakkamiehiä ja olisi halunnut logoksi piipun. Wegner sai hänet ylipuhuttua laakerinlehden kannalle – esimerkiksi naiset hänen mukaansa tuskin kernaasti olisivat halunneet piipunkuvaa paitaansa.
Paitaa valmistettiin aluksi vain valkoisena, kunnes uusia värejä tuli markkinoille 1950-luvun loppupuolella. Nykyään Fred Perry vaatteita on monenlaisia kuten huppareita ja pipoja.
Fred Perry -logo
Gilbert Shelton

Sarjakuvataiteilija Gilbert Shelton Comicfestival-tapahtumassa Münchenissä vuonna 2013.
Gilbert Shelton (s. 31. toukokuuta 1940 Houston) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hänen tunnetuin sarjakuvansa on Friikkilän pojat.
Shelton valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Teksasin Austinin yliopistosta vuonna 1961. Hänen sarjakuviaan oli julkaistu yliopiston huumorilehdessä, The Texas Rangerissä. Ensimmäisessä työpaikassaan New Yorkissa hän toimitti autolehtiä. Vuonna 1962 hän palasi Teksasiin jatkamaan opiskeluaan saadakseen lykkäystä asepalveluksesta. Tällöin julkaistiin hänen ensimmäinen merkittävä sarjakuvansa, Terässika (Wonder Wart-Hog), joka oli parodia Teräsmiehestä. Hän ryhtyi The Texas Rangerin toimittajaksi ja siirtyi taidekouluun.
Terässika sai oman lehtensä 1968, mutta sitä julkaistiin vain kaksi numeroa. Hän loi Friikkilän pojat (Fabulous Furry Freak Brothers) 1968 ja siihen perustuvan Läski-Freddyn kissan (Fat Freddy's Cat) 1969. Aluksi Shelton teki Friikkilän poikia yksin, mutta 1970-luvulla hän alkoi käyttää apulaisia. Dave Sheridan oli tekemässä Friikkilän poikia vuosina 1974–1982 ja Paul Mavrides vuodesta 1978 lähtien. Vuonna 1988 Shelton loi uuden sarjakuvan nimeltä Not Quite Dead. Ranskalaisen Picin kanssa käsikirjoitettu strippisarjakuva kertoo rock-yhtyeestä, joka jatkaa soittamista vuodesta toiseen, vaikka ei ole koskaan levyttänyt. Not Quite Dead -sarjakuvaa ei ole suomennettu.
Fred MacMurrayn filmografia

Tämä on yhdysvaltalaisen näyttelijän Fred MacMurrayn filmografia.
George Maguire

George Maguire (s. 11. joulukuuta 1990) on brittiläinen näyttelijä.
Maguire sai vuonna 2006 Laurence Olivier -palkinnon (paras miespääosa musikaalissa), jonka hän jakoi Liam Mowerin ja James Lomasin kanssa. Se tuli kaikille heidän kolmoismiehityksestään musikaalin Billy Elliot the Musical ensimmäisellä näytäntökaudella.
Aiheesta muualla

George Maguire Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Robert Fernley

| Robert Fernley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. tammikuuta 1953
Kuollut: 30. kesäkuuta 2023 (70 vuotta)
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Robert George ”Bob” Fernley (7. tammikuuta 1953 – 30. kesäkuuta 2023) oli brittiläinen Force India- Formula 1 -tallin apulaistallipäällikkö. Fernley toimi apulaistallipäällikön tehtävässään vuodesta 2008 lähtien aina kaudella 2018 tapahtuneeseen tallin omistajanvaihdokseen asti.
Fernley toimi myös McLarenin IndyCar-tallin tallipäällikkönä.
Aiheesta muualla

http://f1.wikia.com/wiki/Bob_Fernley
George MacDonnell

George Alcock MacDonnell
George Alcock MacDonnell (16. elokuuta 1830 – 3. kesäkuuta 1899) oli irlantilainen shakkipelaaja ja kirjailija. Hän sijoittui kolmanneksi Dundeen vuoden 1867 turnauksessa sekä niin ikään kolmanneksi Lontoossa vuonna 1872. Hän piti myös shakkikolumnia Illustrated Sporting and Dramatic News -lehdessä.
Aiheesta muualla

George Alcock MacDonnell ChessGames.comissa
Robert FitzRoy

| Robert FitzRoy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1805 Ampton, Suffolk, Englanti
Kuollut: 30. huhtikuuta 1865 (59 vuotta) Upper Norwood, Englanti
Ammatti:  meriupseeri tutkija Uuden-Seelannin kuvernööri
Vara-amiraali Robert FitzRoy (5. heinäkuuta 1805 – 30. huhtikuuta 1865) oli englantilainen sotilas ja poliitikko. Hän on ehkä tunnetumpi jälkipolville HMS Beaglen kapteenina matkalla, johon osallistui myös Charles Darwin ja jonka aikana Darwin alkoi kehitellä evoluutioteoriaansa.
FitzRoy aloitti merisotakoulun 12-vuotiaana. Hänestä tuli luutnantti 19-vuotiaana vuonna 1824, ja hänet lähetettiin Etelä-Amerikkaan. Siellä hänet ylennettiin laivan kapteeniksi ja määrättiin saattamaan päätökseen edeltäjänsä aloittama merialueiden kartoitustyö Tulimaan ja Patagonian lähivesillä.
FitzRoy toimi myös Durhamista torypuolueesta valittuna parlamenttiedustajana vuosina 1841–1843 ja Uuden-Seelannin toisena kuvernöörinä vuosina 1843–1845.
FitzRoy hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi 1851. Hän sai vastuulleen merisäähavaintojen keruun ja analysoinnin, Hän kehitti käsitteen synoptinen säähavaintokartta, ja julkaisi Britannian ensimmäiset sääkartat. Hän pyrki kehittämään helppokäyttöistä barometriä ja keksi siinä yhteydessä säätilan ennustamiseen tarkoitetun myrskylasin.
Hän osallistui vuonna 1860 Oxfordin evoluutioväittelyyn, jossa hän vaati yleisöä uskomaan ennemmin Jumalaan kuin ihmiseen. Hänen sanotaan tunteneen häpeää osuudestaan evoluutioteorian kehittämisessä. Hän kärsi masennuksesta ja teki itsemurhan vuonna 1865.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Admiral Robert FitzRoy (1805–1865) Weather Online (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Robert FitzRoy
Käännös suomeksi
Red Buttons

| Red Buttons |
| --- | --- |
 Red Buttons vuonna 1978
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aaron Chwatt
Syntynyt: 5. helmikuuta 1919 New York, New York
Kuollut: 13. heinäkuuta 2006 (87 vuotta) Century City, Kalifornia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1944 - 2005
Merkittävät roolit:  Joe Kelly (Sayonara)
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto (Sayonara)   Parhaan miessivuosan Golden Globe (Sayonara) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Red Buttons (5. helmikuuta 1919 New York, New York – 13. heinäkuuta 2006 Century City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Ura

Buttons aloitti uransa teatterin parista. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa Siivekäs voitto (Winged Victory, 1944). Buttonsin todellinen läpimurtorooli oli elokuvassa Sayonara (1957), jossa hän esitti Joe Kellyä. Rooli toi hänelle sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen. Muita hänen tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Atlantin valli murtuu (The Longest Day, 1962), Harlow – seksityttö (Harlow, 1965) ja Ammutaanhan hevosiakin (They Shoot Horses, Don't They?, 1969). Elokuvien lisäksi Buttons loi mittavan uran televisiossa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä

Buttonsin syntymänimi oli Aaron Chwatt ja hän oli juutalaissiirtolaisten lapsi. Red Buttons oli naimisissa kolme kertaa, joista viimeinen Alicia Pratsin kanssa kesti aina vuodesta 1964 aina vuoteen 2001, jolloin Alicia kuoli. Alician kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hän kuoli verisuonisairauteen 87-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Red Buttonsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Red Buttons TCMDB:ssä
Red Buttonsin tekemät Broadway-näytelmät
Red Buttons Allmoviessa (englanniksi)
Red Buttons NNDB:ssä
Friedrich Obleser

| Friedrich Obleser> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. helmikuuta 1923 Pottenstein, Itävalta
Kuollut: 5. kesäkuuta 2004 Neuenkirchen, Itävalta
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksa
Palvelusvuodet:  1940-1945 1956-1983
Komentajuudet:  Saksan ilmavoimien komentaja
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Friedrich Obleser (21. helmikuuta 1923 Pottenstein, Itävalta – 5. kesäkuuta 2004 Neuenkirchen, Itävalta) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1978-1983. Toisessa maailmansodassa hän oli hävittäjälentäjänä Saksan ilmavoimissa. Hän saavutti ässäksi vaadittavan määrän pudotuksia ja sodan loppuun mennessä 120 ilmavoittoa.
Friedrich Obleser syntyi 21. helmikuuta 1923 Pottensteinissä Itävallassa lähellä Wieniä. Hänet sijoitettiin 1. lokakuuta 1940 Ausbildungregiment 61:een. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1. huhtikuuta 1942 ja siirrettiin Jagdgeschwader 52:n 8. lentueeseen. Tammikuussa 1943 hänet liitettiin Jagdgeschwader 2:n 8. lentueeseen koulutuksen täydentämiseksi ja hän lensi ensimmäisen taistelulentonsa 12. tammikuuta. Hän palasi 28. maaliskuuta 8./JG 52:een, missä hän haavoittui 28. toukokuuta jouduttuaan ilmatorjuntatuleen. Onnistuneen pakkolaskun jälkeen hän oli kaksi kuukautta poissa taistelutehtävistä.
Hän haavoittui pahoin 30. joulukuuta 1944 käyttäessään panzerfaustia Zagorzen alueella käydyissä taisteluissa. Hän ei palannut enää sotatoimiin. Toisen maailmansodan päättyessä hän oli tehnyt yli 500 taistelulentoa ja saavuttanut 120 ilmavoittoa.
Obleser liittyi 1. elokuuta 1956 uudelleen perustettuihin Saksan ilmavoimiin kapteenina. Hän oli lentokoulutuksessa Yhdysvalloissa Luken lentotukikohdassa 1. elokuuta 1957 - 28. helmikuuta 1958. Hänet sijoitettiin 1. maaliskuuta Waffenschule der Luftwaffe 10:n 3. laivueeseen lennonopettajaksi. Hänet ylennettiin 17. joulukuuta majuriksi. Hänet sijoitettiin 1. marraskuuta 1959 esikuntaupseeriksi Jagdgeschwader 72:een ja hän vastaanotti komentajan tehtävät 1. marraskuuta 1961. Hänet ylennettiin 29. marraskuuta everstiluutnantiksi.
Hänet siirrettiin 19. joulukuuta 1963 Jagdbombergeschwader 31:n komentajaksi ja ylennettiin everstiksi 23. heinäkuuta 1967. Hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1966 Alankomaihin Naton Keski-Euroopan ilma-armeijan (AFCENT) esikunnan operatiiviselle osatolle  esikuntaupseeriksi. Hänet ylennettiin 1. lokakuuta 1971 prikaatikenraaliksi ja kenraalimajuriksi 1. lokakuuta 1977. Hänet nimitettiin Saksan ilmavoimien komentajaksi 1. lokakuuta 1978 ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1. lokakuuta 1979. Hän jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1983. Hän kuoli 5. kesäkuuta 2004 Neuenkirchen-Seelscheidissä.
George M. Cohan

George M. Cohan vuonna 1933.
George Michael Cohan (3. heinäkuuta 1878 Providence – 5. marraskuuta 1942 New York) oli yhdysvaltalainen teatterimusiikin säveltäjä, näyttelijä ja tuottaja.
Cohanin molemmat vanhemmat olivat vaudeville-näyttelijöitä, ja hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena esiintymällä vanhempiensa ja sisarensa Josephinen kanssa nimellä The Four Cohans (suom. Neljä Cohania).
Vuonna 1904 Cohan aloitti pitkän yhteistyön käsikirjoittaja Sam Harrisin kanssa. Heidän ensimmäinen tuotantonsa oli Little Johnny Jones, jossa Cohan näytteli. Näytelmästä tuli menestys ja sen kappaleista ”Yankee Doodle Boy” ja ”Give My Regards to Broadway” nousivat hiteiksi. Cohan ja Harris ohjasivat ja tuottivat lukuisia näytelmiä Broadwaylla. Heidän yhteistyönsä jatkui vuoteen 1919 asti.
Cohanin sävellys ”Over There” nousi kansalliseen suosioon vuonna 1917 Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Yhdysvaltain kongressi myönsi Cohanille mitalin kappaleen säveltämisestä vuonna 1936.
Cohanin suosio kääntyi 1920-luvulle tultaessa laskuun, mutta hän jatkoi näytelmien kirjoittamista vuoteen 1928 asti. Yhteensä hän osallistui urallaan yli 40 näytelmän tekemiseen joko tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana tai näyttelijänä. Hän näytteli 1930-luvulla myös elokuvissa.
Cohan kuoli New Yorkissa marraskuussa 1942. Samana vuonna ilmestyi hänen elämästään kertova elokuva Yankee Doodle Dandy, jossa Cohania esitti James Cagney.
New Yorkin Times Squarelle pystytettiin vuonna 1959 pronssinen Cohanin näköispatsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George M. Cohan Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta George M. Cohan on Wikiaineistossa (englanniksi)
George M. Cohan Internet Broadway Database
Gad Elmaleh

| Gad Elmaleh |
| --- | --- |
 Gad Elmaleh Cannesissa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1971 (ikä 53) Casablanca, Marokko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
Aiheesta muualla
www.gadelmaleh.com
IMDb 
Elonet
Gad Elmaleh (s. 19. huhtikuuta 1971 Casablanca) on marokkolaissyntyinen näyttelijä ja koomikko, joka asuu nykyään Ranskassa.
Elokuvia

Moi, serkku! (Salut cousin!, 1995)
Les soeurs Hamlet (1996)
XXL (1996)
Vive la république (1997)
Elämän juna (Train de vie, 1998)
L’homme est une femme comme les autres (1998)
On a fait comme on a dit (1999)
Les gens en maillot de bain ne sont pas (forcément) superficiels (1999)
Deuxième vie (2000)
La verité si je mens! 2 (2000)
A+ Pollux (2001)
La beuze (2002)
Chouchou (2003)
Les clefs de bagnole (2003)
11 käskyä (Les 11 commandements, 2003)
Olé! (2004)
Bab el Web (2004)
La doublure (2005)
Hinnasta viis (Hors de prix, 2006)
Comme ton père (2007)
Coco (2009)
Pariisin vainotut (La Rafle, 2010)
Midnight in Paris (2011)
Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (The Adventures of Tintin: Secret of the Unicorn, 2011)
Un bonheur n’arrive jamais seul (2012)
Les seigneurs (2012)
Le Capital (2012)
Päivien kuohu (L’écume des jours, 2013)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gad Elmaleh Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gad Elmaleh Elonetissä.
Gertrude Weaver

Gertrude Weaver (o.s. Gaines) (4. heinäkuuta 1898 – 6. huhtikuuta 2015) oli maailman vanhin elossa ollut ihminen. Hän syntyi Arkansasissa lähellä Texasin rajaa. Hänestä tuli Yhdysvaltain vanhin elävä henkilö Dina Manfredinin kuoltua 17. joulukuuta 2012 ja maailman vanhin japanilaisen Misao Ōkawan kuoltua 1. huhtikuuta 2015.
Hän oli viimeinen elossa oleva vahvistetusti vuonna 1898 syntynyt henkilö. Weaver asui  Silver Oaks Health and Rehabilitation -nimisessä vanhainkodissa Arkansasin Camdenissa.
Weaverin kuoltua maailman vanhimmaksi eläväksi tuli yhdysvaltalainen Jeralean Talley.
Gertsel Baazov

Gertsel Baazov (georg. გერცელ ბააზოვი, 28. lokakuuta 1904 Oni – 12. syyskuuta 1938 Tbilisi) oli georgianjuutalainen runoilija ja näytelmäkirjailija, joka joutui Stalinin suurten puhdistusten uhriksi.
Hän syntyi Onissa, Georgiassa (joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan) maan johtavan sionistin Davit Baazovin perheeseen. 14-vuotiaana vuonna 1918 hän julkaisi ensimmäiset runonsa Ger-Bi-nimimerkillä. 1920-luvulla hän julkaisi järjestelmällisesti runoja, historiallisia kertomuksia ja journalistisia esseitä georgianjuutalaisissa lehdissä ja hänen vuoden 1924 Laulujen laulun georgiankielistä käännöstään ylistettiin. Vuonna 1925 hän perusti Tbilisissä toimineen georgianjuutalaisen "Kadima"-teatteriseurueen ja alkoi kirjoittaa georgianjuutalaisten elämää käsitteleviä näytelmiä. Vuonna 1927 hän valmistui Tbilisin valtionyliopiston lakitieteen tiedekunnasta ja toimi lyhyen aikaa lakimiehenä.
Dodo Abašidzen lavastus Kote Mardžanišvilin ohjaamaan näytelmään Mundžebi alaparakdnen vuonna 1932.
Vuoden 1928 näytelmänsä Dilleamari (georg. დილლეამარი) avulla Baazov nousi johtavaksi georgianjuutalaisia aiheita käsitteleväksi kirjailijaksi. Hän oli ensimmäinen juutalainen kirjailija, joka toi georgianjuutalaisten elämäntyylin, luonteen ja rutiinit maan kirjallisuuteen. Huomattavan lyhyessä ajassa Baazov kirjoitti kymmenen näytelmää (joista huomionarvoisia ovat esimerkiksi Mundžebi alaparakdnen [მუნჯები ალაპარაკდნენ, "mykät alkavat puhua" 1931], Ganurtševlad pirovnebisa [განურჩევლად პიროვნებისა, "ilman kunnioitusta ihmisiä kohtaan", 1933] ja Itska Rižinašvili [იცკა რიჟინაშვილი, 1936]), joista suurin osa nousi 1930-luvulla vakituisiksi näytelmiksi georgialaisten teattereiden ohjelmistoissa. Varhain 1930-luvun alussa hän suunnitteli kirjoittavansa trilogian georgianjuutalaisista, ja sen ensimmäinen osa – Pethaim – ehti ilmestyä georgiaksi (georg. ფეთხაინი, 1934) ja venäjäksi (ven. Петхайн, 1936). Neuvostoliiton poliittinen sorto keskeytti hänen työskentelynsä Josif Stalinin kaudella. Vuonna 1937 hänet pidätettiin Moskovassa ja luovutettiin Tbilisiin, jossa hänet joko ammuttiin tai kidutettiin kuoliaaksi kuulustelujen aikana. Hänet rehabilitoitiin myöhemmin vuonna 1955. Gertsel Baazovin mukaan on nimetty katu hänen synnyinkaupungissaan Onissa.