stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Limingan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aseveljet | Rantakylän hautausmaa, Ylipääntie 18 | Rantakylä | 64.8073°N, 25.3515°E |  |  |  |  |
| Hannu Krankan patsas | Tupoksentien varressa | Kirkonkylä | 64.8091°N, 25.4115°E | Rikula, NiiloNiilo Rikula | 2005 |  |  |
| Ikkuna tulevaisuuteen | Kiertoliittymä Haaransilta (8-/4-/847-tiet) | Kedonperä | 64.8152°N, 25.4848°E | Kostama, JormaJorma Kostama, Soosalu, LauraLaura Soosalu ja Tanska, PirkkoPirkko Tanska | 2003 |  |  |
| Isonvihan aikana kuolleiden muistokivi | Vanha hautausmaa, Kirkkotie | Kirkonkylä | 64.814°N, 25.4027°E |  | 1987 |  |  |
| J. E. Sunilan muistolaatta | Vil­ho Lam­pi -mu­se­on pi­ha, Rantatie 14 |  | 64.8039°N, 25.4028°E |  | 2015 |  |  |
| Kolme kurkea (silhuetit) | Kiertoliittymä Kedonperäntie-Kurkitie |  | 64.8087°N, 25.4551°E |  | 2009 |  |  |
| Linnukkapatsas | Linnukkamäellä | Kirkonkylä | 64.8111°N, 25.4113°E | Kokko, NiiloNiilo Kokko | 1934 |  |  |
| Menneet tulleet | Kiertoliittymä Vesikarintie-Järvenpääntie |  | 64.8637°N, 25.481°E | Ollikainen, TaruTaru Ollikainen | 2006 |  |  |
| Muualle haudattujen muistomerkki | Ran­ta­ky­län hau­taus­maa Ylipääntie 18 |  | 64.8072°N, 25.3525°E | Pennala, MattiMatti Pennala | 2015 |  |  |
| Niittäjä-patsas |  | Kirkonkylä | 64.8086°N, 25.412°E | Jauhiainen, OskariOskari Jauhiainen | 1977 |  |  |
| Sankarivainajien muistomerkki | Limingan kirkon sankarihautausmaa | Kirkonkylä | 64.8142°N, 25.4022°E | Larkas, VeikkoVeikko Larkas ja Veikko Nortomaa | 1948 |  |  |
| Sotaanlähdön muistokivi | Sunilantien ja Jussilantien risteyksessä | Kirkonkylä | 64.8078°N, 25.4058°E |  | 1986 |  |  |
| Vanhan kirkon muistomerkki | Vanhan hautausmaan keskellä, Kirkkotie |  | 64.8144°N, 25.4017°E |  |  |   |  |
| Vapaussodan muistomerkki  | Limingan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie | Kirkonkylä | 64.814°N, 25.402°E |  | 1921 |  |  |
Kizljar

| Kizljar Кизляр   Гъизлар   Къизляр |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kizljar
 Koordinaatit: 43°51′N, 46°43′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Dagestan
Linnoitus perustettu:  1735
Kaupungiksi:  1785
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Väkiluku (2010)  ():  48 984
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kizljar (avaariksi ja ven. Кизля́р, lezgiksi Къизляр, lakiksi ja tabasaraniksi Гъизлар) on kaupunki Kaukasiassa Dagestanin pohjoisosassa Venäjällä lähellä Tšetšenian rajaa. Kaupunki sijaitsee Terekjoen alajuoksun pohjoispuolella, eurooppateiden E 50 ja E 119 varrella, noin 221 kilometriä maan pääkaupungista Mahatškalasta luoteeseen. Kaspianmerelle on runsaan 60 kilometrin matka.
Kizljarissa viljellään viiniä, ja siellä on konjakkitehdas, jossa tuotetaan konjakkia.
Historia

Kizljar mainitaan ensi kerran kirjallisissa lähteissä 1609. Venäjä rakensi Kizljariin linnoituksen 1735 Kaukasian valloituksensa tueksi. Kizljar oli 1700- ja 1800-luvuilla Venäjältä Lähi-itään ja Keski-Aasiaan suuntautuvan kauppareitin varrella. Kizljarista kehittyi viiniteollisuuden keskus 1800-luvun alkupuolella.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&024025.&&&&0024 025 | &&&&&&&&&&025573.&&&&0025 573 | &&&&&&&&&&029745.&&&&0029 745 | &&&&&&&&&&031320.&&&&0031 320 | &&&&&&&&&&039748.&&&&0039 748 | &&&&&&&&&&048457.&&&&0048 457 | &&&&&&&&&&048984.&&&&0048 984 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kizljar Wikimedia Commonsissa
Kizljarin konjakkitehtaan sivusto (+18v) (venäjäksi) (kizlyar-cognac.ru)
Dagestanin kaupungit
Pääkaupunki: Mahatškala

Buinaksk |         
Dagestanskije Ogni |
Derbent |
Hasavjurt |
Izberbaš |
Južno-Suhokumsk  |
Kaspijsk |
Kiziljurt | 
Kizljar
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
Buinaksk | 
Dagestanskije Ogni | 
Dahadajev | 
Derbent | 
Derbent | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
Hasavjurt |
Hiv | 
Hunzah | 
Izberbaš | 
Južno-Suhokumsk | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
Kaspijsk | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
Kiziljurt | 
Kizljar | 
Kizljar | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
Mahatškala | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Alueen vähemmistöuskonnon ortodoksien kirkko Kizljarissa.
Kaspijsk

| Kaspijsk Каспийск |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kaspijsk
 Koordinaatit: 42°53′N, 47°38′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Dagestan
Perustettu:  1932
Kaupungiksi:  1947
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Väkiluku (2010)  ():  100 129
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.kaspiysk.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaspijsk (ven. Каспи́йск, lakiksi Ккасппи, dargiksi, lezgiksi ja avaariksi Каспийск) on kaupunki Dagestanin keskiosassa Venäjän federaatiossa. Se sijaitsee Kaspianmeren rannalla noin 18 kilometriä kaakkoon pääkaupungista Mahatškalasta.
Historia

Kaspijsk perustettiin vuonna 1932 nimellä Dvigatelstroi (ven. Дви́гательстро́й). Vuonna 1947 siitä tuli kaupunki ja samalla nimi muutettiin muotoon Kaspijsk.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&025178.&&&&0025 178 | &&&&&&&&&&038990.&&&&0038 990 | &&&&&&&&&&049382.&&&&0049 382 | &&&&&&&&&&060069.&&&&0060 069 | &&&&&&&&&&077650.&&&&0077 650 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”.100 129 |
Moskeija Kaspijskissä.
Kazanin ortodoksikirkko.
Hylätty neuvostoajan meriaseiden testiasema (merellä noin 3 kilometriä Kaspijskista).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaspijsk Wikimedia Commonsissa
Dagestanin kaupungit
Pääkaupunki: Mahatškala

Buinaksk |         
Dagestanskije Ogni |
Derbent |
Hasavjurt |
Izberbaš |
Južno-Suhokumsk  |
Kaspijsk |
Kiziljurt | 
Kizljar
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
Buinaksk | 
Dagestanskije Ogni | 
Dahadajev | 
Derbent | 
Derbent | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
Hasavjurt |
Hiv | 
Hunzah | 
Izberbaš | 
Južno-Suhokumsk | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
Kaspijsk | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
Kiziljurt | 
Kizljar | 
Kizljar | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
Mahatškala | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Riikintaaleri

Riikintaaleri (ruots. riksdaler) on Ruotsissa 1500–1800-luvuilla käytössä ollut rahayksikkö. Nimitys riikintaaleri tulee ruotsin sanasta rike, valtakunta ja rahayksikön nimestä taaleri.
Vuoden 1870 riikintaaleri molemmilta puolin nähtynä.
Ensimmäiset taalerit lyötiin Kustaa Vaasan valtakaudella vuonna 1534. Nimitys riksdaler tuli käyttöön saksalaisen esikuvan (Reichstaler) mukaisesti 1500-luvun lopulla. Alkuperäisten riikintaalerien hopeapitoisuus oli korkea, joten ne eivät kiertäneet, vaan niitä varastoitiin arvometallina. Taalerin tilalle tuli vähemmän hopeaa sisältävä taalerin hopeakolikko (daler silvermynt). Vuodesta 1624 lähtien otettiin hopeavarojen vähenemisen takia käyttöön kuparitaaleri (daler kopparmynt), joka oli vastaavaa hopearahaa painavampi.
Kustaa III uudisti Ruotsin rahajärjestelmän vuonna 1777. Hopeapitoisuudeltaan vakioitu riikintaaleri jakautui 48 killinkiin (skilling) ja killinki edelleen 12 runstykkiin (rundstycke, suom. kirjaimellisesti ”pyörylä”). Rahanvaihdossa tapahtui 50 prosentin devalvaatio.
Riikintaalerit korvattiin kruunuilla vuonna 1873 suhteessa 1:1.
Dusty Springfield

Dusty Springfield vuonna 1968.
Dusty Springfield (oik. Mary Isobel Catherine Bernadette O’Brien, 16. huhtikuuta 1939 – 2. maaliskuuta 1999) oli englantilainen pop- ja soulmuusikko, jonka ura jatkui neljällä vuosikymmenellä. Hän saavutti suurimmat menestyksensä 1960-luvulla ja teki 1980-luvun lopulla onnistuneen comebackin.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja yhtye

Mary O’Brien syntyi Lontoon West Hampsteadissa ja kasvoi Ealingissa. Hän sai lempinimen ”Dusty” jo lapsena kenties varhaisen poikatytön maineensa ansiosta. Lapsena hän ihaili Peggy Leen musiikkia. 11-vuotiaana hän marssi paikalliseen levykauppaan ja teki ensimmäisen äänityksensä, harrastelijamaisen imitaation Peggy Leestä. Hän esitti Irving Berlinin laulun ”When the Midnight Choo Choo Leaves for Alabam’”.
Ammattiuransa Springfield aloitti vuonna 1958, kun hän liittyi yhtyeeseen The Lana Sisters. Vuonna 1960 hän ryhtyi yhteistyöhön Tim Feildin ja veljensä Dion O’Brienin kanssa ja oli näin mukana muodostamassa The Springfields -folktrioa. Tim Feildin mukaan nimi keksittiin, kun trio harjoitteli somersetilaisella pellolla. Mary käytti tästä lähtien taiteilijanimeä Dusty Springfield, ja Dustyn veli Dion taas omaksui taiteilijanimen Tom Springfield. Yhtye sai levytyssopimuksen Philips Recordsilta. Feild jätti yhtyeen ja hänet korvasi Mike Hurst. The Springfields sai Britanniassa mainetta singleillään, kuten ”Breakaway” ja ”Bambino”. Kokoonpanon suurin hitti oli ”Island of Dreams”. Vuonna 1962 yhtye sai menestystä myös Yhdysvalloissa hitillä ”Silver Threads and Golden Needles”. Tämä oli brittiläiseltä yhtyeeltä harvinainen saavutus ennen The Beatlesin kansainvälistä menestystä.
Springfieldsin jäsenet matkustivat Nashvilleen, Tennesseehen levyttämään ensimmäistä albumia. Dusty Springfield kuuli New Yorkissa ensimmäistä kertaa The Excitersin ”Tell Him” -kappaleen ja vaikuttui välittömästi. Hän ihastui Motown-soundiin ja varsinkin Martha & The Vandellasin ja The Shirellesin kaltaisiin tyttöbändeihin. Hän halusi päättää oman musiikkiuransa suunnan täysin itse, ja niin hän jätti The Springfields-yhtyeen loppuvuodesta 1963. Myöhemmin Tom Springfieldistä ja Mike Hurstista tuli tunnettuja tuottajia.
Elämä > 1970–1980-luvut

From Dusty with Love (1970) oli kaupallisesti heikosti menestynyt albumi. Se kuului varhaisimpiin Gamble and Huffin tuottamiin levyjulkaisuihin. Yhdysvalloissa se julkaistiin nimellä A Brand New Me. See All Her Faces (1972) julkaistiin ainoastaan Britanniassa; 1973 Springfield sai levytyssopimuksen ABC Dunhill Recordsilta ja julkaisi levyn Cameo, joka ei saavuttanut merkittävää menestystä.
Springfield alkoi äänittää uutta albumia Elements (myöhemmin Longing), joka jäi kuitenkin julkaisematta. Suuri osa kappaleista julkaistiin vasta vuoden 2001 kokoelmalla Beautiful Soul.
Springfieldin ura keskeytyi 1970-luvun puolivälissä. Hän teki kuitenkin yhteistyötä muun muassa Anne Murrayn ja Elton Johnin kanssa. Hän lauloi taustalaulut Elton Johnin kappaleella ”The Bitch Is Back”. Springfield alkoi työstää uutta materiaalia United Artists Recordsille ja sai aikaan albumit It Begins Again (1978) ja Living Without Your Love (1979). Kriitikot ylistivät albumeita, jotka eivät olleet kuitenkaan yleisön keskuudessa suosittuja. Ainoastaan It Begins Again nousi edes lyhyeksi aikaa listoille Isossa-Britanniassa. Hänen singlensä eivät enää menestyneet.
Springfield julkaisi singlet ”Baby Blue” ja ”Your Love Still Brings Me to My Knees” ja tämän jälkeen albumin White Heat (1982). White Heat oli merkittävä siinä mielessä, että se merkitsi siirtoa Springfieldin alkuperäisestä tyylistä Uuden aallon musiikkiin. Vuonna 1985 Springfield solmi levytyssopimuksen Peter Stringfellow’n Hippodrome Recordsin kanssa. Levy-yhtiö julkaisi singlen Sometimes Like Butterflies vastoin Springfieldin tahtoa: kyseessä oli harjoitusversio ajalta, jolloin laulaja kärsi kurkunpäätulehduksesta. Springfield tuohtui tempusta ja jätti yhtiön.
Elämä > Comeback

Springfield nousi uuteen suosioon vuonna 1987. Pet Shop Boys pyysi häntä yhteistyöhön singlellä ”What Have I Done to Deserve This?” joka nousi Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa listakakkoseksi. Laulu julkaistiin Pet Shop Boysin albumilla Actually (1987) ja kahdella greatest hits -kokoelmalla ja Dusty Springfieldin levytyksellä The Dusty Springfield Anthology (1997).
Vuonna 1987 Springfield lauloi myös Richard Carpenterin singlellä Something in Your Eyes. Springfieldin The Silver Collection nousi listoille vuonna 1988. Hän jatkoi yhteistyötä Pet Shop Boysin kanssa ja palasi pian Kaliforniasta Eurooppaan, aluksi Amsterdamiin ja sitten Buckinghamshireen. Vuonna 1993 hän levytti dueton Cilla Blackin kanssa. Springfield sai uuden levytyssopimuksen Sony Recordsilta ja julkaisi viimeisen albuminsa, countryvaikutteisen A Very Fine Loven (1995). Springfieldin kaikkein viimeiseksi levytykseksi jäi ”Someone to Watch Over Me” joka julkaistiin kokoelmalla Simply Dusty laulajan kuoleman jälkeen.
Elämä > Kuolema

Springfield sairastui rintasyöpään ennen A Very Fine Loven julkaisua. Sairauden oireita ilmeni jo Yhdysvalloissa. Dusty palasi Englantiin ja sai sen jälkeen diagnoosin. Syöpä saatiin hallintaan, ja Springfield kykeni esittämään BBC:n musiikkishow’ssa kappaleensa ”Where is a Woman to Go?”.
Rintasyöpä uusiutui vuonna 1997. Springfield menehtyi sairauteen 59 vuoden iässä 2. maaliskuuta 1999, samana päivänä kun hänen oli tarkoitus ottaa vastaan Brittiläisen imperiumin upseerin arvo Buckinghamin palatsissa. Kuolema tapahtui kymmenen päivää aiemmin kuin hänet oli tarkoitus ottaa mukaan Rock and Roll Hall of Fameen.
Springfieldin hautajaisiin St. Mary the Virgin Churchissa Henley-on-Thamesissa osallistui lukuisia faneja ja julkisuuden henkilöitä, kuten Elvis Costello, Lulu ja Pet Shop Boysin jäsenet. Springfield tuhkattiin, ja kirkon ulkopuolelta löytyy hänelle omistettu muistokirjoitus. Osa tuhkista haudattiin Henleyssä, ja loput hänen veljensä Tom sirotteli Cliffs of Moheriin Irlannissa.
Elämä > Muuta

Springfield kasvatettiin ankaran katolilaiseen uskoon. Springfieldin äidillä oli tapana heitellä esineitä kun hän raivostui, ja Dusty omaksui saman tavan. Springfield tunnettiin varsinkin studiossa perfektionistina. Hän kärsi 1970-luvulla mielenterveysongelmista, itsetuhoisuudesta ja päihderiippuvuudesta; hän joutui sairaalaan useaan otteeseen.
Springfield oli vuodesta 1970 saakka avoimesti biseksuaalinen. Hän ei ollut kertaakaan naimisissa.
Diskografia > Albumit

A Girl Called Dusty (1964)
Stay Awhile/I Only Want To Be With You (1964)
Dusty (1964)
Ooooooweeee!!! (1965)
Ev’rything’s Coming Up Dusty (1965)
You Don’t Have to Say You Love Me (1966)
Where Am I Going? (1967)
The Look of Love (1967)
Dusty… Definitely (1968)
Dusty in Memphis (1969)
From Dusty With Love (1970)
A Brand New Me (1970)
See All Her Faces (1972)
Cameo (1973)
Longing (1974, kokonaan julkaisematon)
It Begins Again (1978)
Living Without Your Love (1979)
White Heat (1982)
Reputation (1990)
A Very Fine Love (1995)
Diskografia > Singlet

”I Only Want To Be With You” (1963)
”Stay Awhile” (1964)
”All Cried Out” (1964)
”Wishin’ and Hopin’” (1964)
”I Just Don’t Know What to Do With Myself” (1964)
”Losing You” (1965)
”Your HurtinV Kind of Love” (1965)
”In the Middle of Nowhere” (1965)
”Some of Your Lovin’” (1965)
”Little By Little” (1966)
”You Don’t Have To Say You Love Me” (1966)
”Goin’ Back” (1966)
”All I See Is You” (1966)
”Give Me Time” (1967)
”I’ll Try Anything” (1967)
”What’s It Gonna Be?” (1967)
”The Look of Love” (1967)
”I Close My Eyes and Count to Ten” (1968)
”Breakfast in Bed” (1969)
”Don’t Forget About Me” (1969)
”Son of a Preacher Man” (1969)
”Willie & Lauramae Jones” (1969)
”The Windmills of Your Mind” (1969)
”Am I The Same Girl” (1969)
”How Can I Be Sure?” (1970)
”Brand New Me” (1970)
”Silly, Silly Fool” (1970)
”Morning Please Don’t Come” (1970)
”Yesterday When I Was Young” (1972)
”Who Gets Your Love” (1973)
”Learn to Say Goodbye” (1973)
”A Love Like Yours” (1978)
”That’s the Kind of Love I’ve Got for You” (1978)
”I’m Coming Home Again” (1979)
”Living Without Your Love” (1979)
”Baby Blue” (1979)
”Your Love Still Brings Me to My Knees” (1979)
”It Goes Like It Goes” (1980)
”Private Number” (1984)
”Sometimes Like Butterflies” (1985)
”What Have I Done to Deserve This?” (1987)
”Something In Your Eyes” (1987)
”I Only Want To Be With You” (1988)
”Nothing Has Been Proved” (1989)
”In Private” (1989)
”Reputation” (1990)
”Arrested By You” (1990)
”Heart and Soul” (1993)
”Goin Back/Son of a Preacher Manv (1994)
”Wherever Would I Be?” (1995)
”Roll Away” (1995)
Aiheesta muualla

Dusty Springfieldin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Palvelusarvo

Palvelusarvo on sotilaan tehtävään liittyvä sotilasarvo, joka ei säily, kun tehtävä päättyy. Tehtävän päättymisen jälkeen palvellaan henkilökohtaisella sotilasarvolla. Useimmiten palvelusarvoon nimittäminen tehdään, jotta henkilön arvo vastaisi tämän tehtäviä esimerkiksi kansainvälisessä operaatiossa. Esimerkiksi rauhanturvajoukon prikaatin komentajaksi saatetaan sijoittaa eversti, jolle annetaan prikaatikenraalin palvelusarvo, jotta hän palvelee samassa sotilasarvossa kuin vastaavassa tehtävässä olevat muiden maiden upseerit ja hänen sotilasarvonsa on ylempi kuin hänen alaisinaan olevilla eversteillä.
Aliupseerit

Ammattisotilaana aliupseeri on palvelusarvoltaan kersantista sotilasmestariin. Varusmiehenä aliupseerikurssin (tai reserviupseerikurssin) suorittaneet ammattialiupseerit aloittavat uransa kersantin palvelusarvossa riippumatta heidän reserviarvostaan. On siis mahdollista että kersanttina uransa aloittava aliupseeri on reserviarvoltaan alempi- (esim. alikersantti) tai ylempiarvoisempi (esim. vänrikki). Jos ammattisotilaalla ei ole reservin aliupseerin (tai reserviupseerin) koulutusta, hän palvelee sotilasammattihenkilön
palvelusarvolla, kunnes on suorittanut aliupseerikurssin virassa ollessaan ja hänet on ylennetty reservin alikersantiksi, jolloin hänen palvelusarvokseen tulee kersantti.
Tavallisesti ammattialiupseerien palvelusarvo ja reservin sotilasarvo nousevat samanaikaisesti, palvelusarvon ollessa korkeintaan yhden arvon korkeampi kuin reservin arvo. Siinä tapauksessa että molemmat, palvelus- ja reserviarvo ovat samoja, ne kulkevat yleensä käsi kädessä.  Aliupseerina palvelevat reserviupseerit eivät ylene reservin arvoiltaan edellä mainitulla tavalla aivan samassa tahdissa heille korkeampia aliupseerin palvelusarvoja myönnettäessä, mutta heidänkin reserviarvojaan voidaan ylentää.
Toimiupseerina palvelleet olivat useimmiten saaneet varusmiehenä reserviupseerin koulutuksen, eli heidän sotilasarvonsa oli reservin vänrikki tai luutnantti, mutta palvelusarvo oli ylikersantista sotilasmestariin, myöhemmin lisäkoulutuksen ja ylennysten myötä jopa yliluutnantti.
Kirkolliset tehtävät

Puolustusvoimien sotilaspapiston arvot ovat kaikki palvelusarvoja. Sotilaspappien palvelusarvot rinnastuvat upseerien arvoihin. Esimerkiksi sotilaspastorin palvelusarvo vastaa kapteenia, vaikka ko. papin oma sotilasarvo voi olla sotamies. Aktiivipalveluksessa olevat sotilaspapit ovat viimeistään palvelukseen astuttuaan suorittaneet reserviupseerikoulun tai sitä vastaavan muun kurssin. Kenttäpiispa kuuluu aktiivipalveluksensa aikana kenraalikuntaan, mutta eläkkeelle siirryttyään hän pitää taas omaa reservin sotilasarvoaan. Everstiluutnantin sotilasarvon ovat saavuttaneet kenttärovasti Jukka Malmivaara ja kenttäpiispa Yrjö Massa. Molemmat olivat  käyneet myös kadettikoulun. Kenttäpiispa Viljo Remes oli sotilasarvoltaan sotamies.
Sotakoulujen oppilaat

Varusmiehet palvelevat pääsääntöisesti henkilökohtaisessa sotilasarvossaan. Poikkeuksena ovat sotakoulujen oppilaat, jotka palvelevat palvelusarvossa: aliupseerikurssin oppilaat joko aliupseerioppilaana tai aliupseerioppilaskorpraalina, mutta käytännössä kaikkia aliupseerioppilaita kutsutaan puhutellessa pelkiksi oppilaiksi ja reserviupseerikurssin oppilaita upseerioppilaiksi. Sen sijaan upseerikokelas ei ole palvelusarvo, sillä reserviupseerikurssin suorittanut pysyy upseerikokelaana myös varusmiespalveluksen päätyttyä, mikäli häntä ei ole ylennetty vänrikiksi.
Vastaavasti ammattiupseeriksi opiskelevilla maanpuolustuskorkeakoulun oppilailla on opintojensa ajan kadetin palvelusarvo.
Antti Mikkola (näyttelijä)

| Antti Mikkola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1978 (ikä 46) Tampere
Ammatti:  näyttelijä, teatteriohjaaja, käsikirjoittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:  Vexi Salmi Villit vuodet Lennart Hovimäki
Palkinnot
 Suomen Kulttuurirahaston Olavi Veistäjän palkinto (2015) 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Antti Mikkola (s. 6. huhtikuuta 1978 Tampere) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi tamperelaisen Teatteri Siperian perustajajäsenistä.
Elämä ja ura

Mikkola valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta 2002. Hän on työskennellyt näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa sekä Hämeenlinnan ja Vaasan kaupunginteattereissa. Vuonna 2005 Mikkola oli mukana perustamassa Teatteri Siperiaa ja on ollut aktiivisesti mukana Siperian produktioissa. Näyttämötaiteellisen uransa ohella Mikkola on työskennellyt kouluttajana.
Mikkolan näyttämötehtäviin lukeutuu muun muassa Vexi Salmen rooli musikaalissa Villit vuodet. Hän on näytellyt myös nimiosat teoksissa Peter Pan ja Amadeus.
Näytelmäkirjailijana yksi Mikkolan suosikkiaiheita on ihmisten käyttäytyminen vastoin heidän omia ihanteitaan. Hän ammentaa tematiikkansa usein nyky-Suomesta ja yhtenä tunnusomaisena piirteenä on voimakas paikallisuuden tuntu. Naisten ja vallan problematiikkaan paneutuva Kuningatarleikit on esitetty muun muassa Tampereen Teatterikesässä, Seinäjoen kaupunginteatterissa ja Mexico Cityn Dramafest -teatterifestivaaleilla kesällä 2012.
Mikkola on ohjannut omien näytelmiensä lisäksi muun muassa mopoautoversion klassikkodraamasta Romeo ja Julia (2014) sekä Jouko Turkan ja Juha Turkan kirjoittaman näytelmän Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa (2016).
Valkokankailla Mikkola on tehnyt sivurooleja. Jarmo Lampelan palkitussa episodielokuvassa Joki hän näytteli Santeria. Claes Olssonin sisällissotakuvauksessa Taistelu Näsilinnasta 1918 hän näytteli punaisten johtajaa. Televisiosarjoissa Mikkola on näytellyt aina 1990-luvun puolestavälistä alkaen, jolloin hänellä oli Matias Kunkaisen rooli Yle TV2:n draamasarjassa Elämän suola. Niin ikään TV2:n epookkidraamassa Hovimäki hän näytteli Lennart Lindhofin roolin. Minisarjassa Sata lasissa Mikkola näytteli Peltosta. Yleisradion tuottaman elokuvasarjan Rakkaus ja laki toisessa osassa, Vanhempain rakkaus, Mikkolalla oli Martin osa.
Antti Mikkolan puoliso oli näyttelijä Miina Maasola, joka kuoli auto-onnettomuuden seurauksena helmikuussa 2014.
Teatteriohjauksia

Piina (2019)
Teatterikäsikirjoituksia

Devising Hitler - Laulu siivottomasta rakkaudesta (2011)
Kuningatarleikit (2012)
Ei voi auttaa, sori (2016)