Jammu Siltavuori
Kaksoismurha

Veikko Siltavuori houkutteli (haastattelussa hän itse väitti tyttöjen tulleen oma-aloitteisesti) 3. maaliskuuta 1989 autoonsa 8-vuotiaat vuonna 1980 syntyneet Päivi-Maria Hopiavuoren ja Tanja Johanna Pirisen näiden kotipihalta Helsingin Myllypurosta. Siltavuoren aikaisemmin kyydittämät tytöt olivat olleet enimmäkseen jo sen ikäisiä, että Siltavuori saattoi näille rahaa antamalla saada nämä lupaamaan, etteivät kerro olleensa Siltavuoren kyydissä. Kyydittäessään Hopiavuorta ja Piristä Siltavuori jälleen yritti päästä tytöistä eroon siten, etteivät tytöt kertoisi olleensa hänen kyydissään, mutta tällä kertaa tuollainen Siltavuoren aikaisemmin käyttämä sopimusmenettely ei ollut mahdollinen, koska tytöt olivat niin pieniä.
Siltavuori ajoi kesämökilleen Vihtiin, missä murhasi Päivi-Maria Hopiavuoren kuristamalla. Sen sijaan Johanna Pirisen hän murhasi tappavalla annoksella pentobarbitaali-unilääkettä; tämä selvisi palojätettä tutkittaessa. Murhattuaan tytöt Siltavuori poltti heidän ruumiinsa, pakkasi palojäänteet peräkonttiin ja ajoi takaisin Helsinkiin. Hopiavuoren äiti huolestui, kun tytöistä ei ollut kuulunut mitään iltaan mennessä, ja soitti hätänumeroon noin kello 22.46.
Poliisi sai silminnäkijävihjeitä, joiden mukaan tytöt oli nähty vanhan miehen seurassa. Siltavuori oli tuolloin 62-vuotias, mutta näytti huomattavasti vanhemmalta. Useat nuoret olivat kertoneet, kuinka Siltavuori oli kyydinnyt heidät mökilleen ja tarjonnut heille alkoholia. Saunoessaan Siltavuori oli ollut alasti, mutta nuoret vaatteet päällä; he kertoivat Siltavuoren tulleen mielellään istumaan heidän viereensä lauteilla. Alkoholin nauttimisen lomassa mökillä oli pelattu videopelejä.
Rikospoliisin väkivaltatoimiston suorittamien sisäisten tutkimusten ja arkistojen penkomisen perusteella joukko poliisin tutkijoita lähetettiin 5. maaliskuuta tutkimaan Siltavuoren asuntoa, joka sijaitsi pari kilometriä tyttöjen katoamispaikasta Kauppakartanonkadulla Itäkeskuksessa.
Pohjolan poliisi kertoo 1991 -kirjassa on valokuva Siltavuoren jääkaapista, josta löytyi kaiken kaikkiaan 300 suklaalevyä. Poliisi epäili, että Siltavuori käytti suklaalevyjä lasten houkuttelemiseen, vaikka Siltavuori itse väitti sairastavansa diabetesta ja säilyttävänsä suklaalevyjä verensokerin liiallisen laskun varalta. Asunnossa oli myös paljon lapsille tarkoitettuja videoita.
Poliisit tutkivat samalla Siltavuoren omistaman auton. Siltavuorelta jouduttiin kysymään useasti, jotta hän kertoisi autonsa sijainnin taloyhtiön parkkipaikalla. Siltavuoren auto oli malliltaan Ford Granada. Auton tavaratilasta löytyi epämääräistä, eloperäiseltä näyttänyttä tuhkaa ja palojätettä.
»– Mitä tämä on, paikalla ollut ylikonstaapeli kysyi Siltavuorelta.
– Lihaa, Siltavuori vastasi.

– Ovatko tytöt tässä?
– Kyllä, Siltavuori vastasi, ja hänet pidätettiin.» 
(Suora lainaus poliisin kuulustelupöytäkirjasta.)
Molemmat ruumiit olivat tyttöjen. Tyttöjen iät voitiin suunnilleen päätellä puhkeamattomista ja puhjenneista hampaista. Merkkejä siitä, että tytöt olisi raiskattu, ei ruumiista löytynyt. Siltavuori oli kertomansa mukaan surmannut tytöt, asettanut heidän ruumiinsa tynnyreihin, valellut ne bensiinillä ja sytyttänyt palamaan. Siltavuoren mökkinaapurit olivat luulleet, että hän poltti mökkinsä pihalla roskia. Toisen tytön vaatteiden kuituja löytyi Siltavuoren alushousuista.
Tapaus johti laajaan mediajulkisuuteen, jonka aikana Siltavuoresta kirjoitettiin satoja yleisönosastokirjoituksia. Rikosposti-lehden huhtikuun 1991 numerossa julkaistiin Siltavuoren haastattelu, jossa hän sanoi olevansa Suomen vihatuin ihminen. Hänelle vaadittiin rangaistukseksi muun muassa kuolemantuomiota tai kastraatiota. Suuri medianäkyvyys aiheutti myös vihanpurkauksia, jotka johtivat Siltavuoreksi epäiltyjen, täysin sivullisten henkilöiden häirintään ja jopa pahoinpitelyyn. Kirkkonummelainen teollinen muotoilija Antti Siltavuori joutui puhelinterrorin kohteeksi nimensä vuoksi, ja helsinkiläisessä ravintolassa pahoinpideltiin vanha mies, koska hän muistutti ulkonäöltään Jammua. Mielenosoittajien kylteissä luki muun muassa seuraava: ”Seksuaalirikollinen ei parane vankilassa. Asiantuntijat pakkohoidon kannalla.”
Poliisit saivat tutkimuksissaan selville, että Siltavuori oli vuokrannut maatilan Paltamon Mieslahdesta ja rakentanut sinne kalteri-ikkunoita, sellejä ja pieniä käymälöitä. Päivi-Maria Hopiavuori ja Tanja Johanna Pirinen tosin eivät tutkimusten perusteella joutuneet tähän vankilaan, eikä poliisilla ollut täyttä selvyyttä siitä, oliko vankila rakennettu lapsiuhreja varten.
Siltavuoren Rantakumpu-niminen mökki Vihdin Tervalammen kylässä pakkohuutokaupattiin elokuussa 1992. Mökistä saaduilla rahoilla yritettiin saada kasaan kummankin uhrin äidin vaatimat 17 000 markan korvaukset, ja 6 282 markkaa Kelalle.
Siltavuoren ollessa tutkintavankeudessa Vaasan vankilassa elokuussa 1989 eräs hänen vankitoverinsa löi häntä päähän raskaalla jakkaralla, jolloin Siltavuori menetti tajuntansa ja sai päähänsä runsaasti verta vuotavan haavan. Pahoinpitelijä tuomittiin entisen rangaistuksensa lisäksi kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen ja maksamaan Siltavuorelle 750 markan korvaukset kivusta ja särystä. Siltavuoren nostama kanne murhayrityksestä sen sijaan hylättiin.
Vankeutensa aikana Siltavuori osallistui seksuaalirikollisille suunnattuun terapiahoitoon.