stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonid Glikman

Leonid Samuilovitš Glikman (ven. Леонид Самуилович Гликман; 27. maaliskuuta 1909 Odessa – todennäköisesti joulukuu 1941) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja pianisti.
Glikman syntyi lääkärin ja musiikinopettajan perheeseen. Valmistuttuaan Bakun teollisesta ja taloudellisesta korkeakoulusta hän meni vuonna 1926 Azerbaidžanin valtionkonservatorioon. Siellä hän opiskeli pianonsoittoa Georgi Şaroyevin johdolla. Glikman valmistui vuonna 1932 ja muutti Leningradiin. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa Pavel Serebrajkovin johdolla, kunnes valmistui vuonna 1937. Opiskelun lomassa Glikman työskenteli makeis- ja suklaatehtaan taloudenhoitajana ja kirjoitti Leningradin lehtiin.
Glikman muutti Leningradista Petroskoihin, jossa hän työskenteli Pioneerien palatsissa pianonsoiton opettajana. Hän esiintyi Petroskoissa filharmonisen orkesterin solistina, minkä lisäksi hän sävelsi pianomusiikkia sekä musiikkia näytelmiin ja kuunnelmiin. Vuonna 1938 Glikman otettiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi. Hän oli mukana perustamassa Neuvostoliiton säveltäjäliiton Karjalan-haaraa. Glikman meni toisessa maailmansodassa vapaaehtoisena rintamalle ja katosi. Hänen oletetaan kaatuneen joulukuussa 1941.
Leonid Duškin

Leonid Stepanovitš Duškin (ven. Леони́д Степа́нович Ду́шкин; 15. elokuuta 1910 – 4. huhtikuuta 1990) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri, eräs alan uranuurtajia.
Hän syntyi 15. elokuuta 1910 Spirovossa Tverin kuvernementissa. Hän valmistui insinööriksi Moskovan valtionyliopistosta pääaineinaan matematiikka ja mekaniikka.
Lokakuussa 1932 hän liittyi Fridrih Tsanderin GIRD-tutkimusryhmään, joka kehitti Moskovassa rakettitekniikkaa.  Hän osallistui ryhmän ensimmäisen rakettimoottorin, OR-2:n, suunnitteluun. Tsanderin kuoltua hän johti "GIRD-X"-rakettimoottorin kehittämistä.
Duškinin moottorit olivat ensimmäisiä regeratiivisesti jäähdytettyjä. Suuttimissa kokeiltiin keraamisia osia. Hänen kehittämänsä 12K-moottori toimi Aviavnito-raketin voimalaitteena.
Neuvostoliiton lentotekniikka-ala oli eräs, joka puhdistettiin (tai siis, jolla toimineita Stalinin vastustajia/epäluotettaviksi koettuja henkilöitä pidätettiin, vangittiin ja tapettiin) 1930-luvun jälkipuolella. Kun Valentin Gluško pidätettiin, Duškin sai johdettavakseen RP-318-rakettihävittäjän moottorien kehittämisen. Hänestä tuli tammikuussa 1938 oman yksikkönsä (NII-3) johtaja. Sen tehtävä oli kehittää nestemäistä ajoainetta käyttävä rakettimoottori. Hän aloitti kehitystyön Gluškon kehitelmistä (ORM-65 ja RD-1). Hän kehitti moottoria merkittävästi siirtämällä injektorit (polttoaineen syötöstä polttokammioon vastaavat koneen osat) moottorin päähän. Hänen RDA-300-moottorinsa käyttivät typpihappoa hapettimena, RDK-150 käytti nestehappea.
D-1-A-1100-moottori tuotti 11 000 Newtonin työvoiman. Se kehitettiin BI-1-rakettihävittäjää varten. Se jäähdytti polttokammiota kerosiinilla ja moottorin suutinta typpihapolla. Tämän rakenteen pohjalta Aleksei Isajev kehitti omat rakettimoottorinsa, joista kehittyivät muun muassa avaruusalusten moottorit.
Lamjed Chehoudi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. toukokuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 senttimetriä
Seura
Seura:  Stade Tunisien
Junioriseurat
1999–2003 2003–2004:  Fribourg  Stade Payerne
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010 2010–2012 2012–2013 2014– |  RC Genève  Al Muharraq Club  Al Najma Manama  Dubai Club  Al-Sailiya  CA Bizertin  ES Sahel  Espérance  Stade Tunisien |      10 (7) 24 (10) 8 (0) |
Maajoukkue
| 2010 2011 |  Tunisia A  Tunisia | 1 (0) 7 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. kesäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. joulukuuta 2011.
Lamjed Chehoudi (s. 8. toukokuuta 1986) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Chehoudi edustaa Tunsian pääsarjassa pelaavaa Stade Tunisienia.
Ura

Chehoudi aloitti ammattilaisuransa svetsissä Genèven joukkueessa, josta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Bahrainiin. Aluksi Chehoudi pelasi yhden kauden Al Muharraq Clubissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Bahrainin mestaruuden. Kaudeksi 2007-2008 Chehoudi siirtyi Al Najma Manamaan, josta matka jatkui Arabiemiirikuntiin Dubai Club joukkueeseen. Hän vietti seurassa myös yhden kauden ja siirtyi Qatariin Al-Siliyaan, josta Chehoudi siirtyi kesken kauden tammikuussa 2010 kotimaahansa Tunisiaan CA Bizertinin joukkueeseen. Puolikkainen kausi oli hänelle menestys sillä Chehoudi onnistui tekemään seitsemän maalia kymmenessä ottelussa.
Toukokuussa 2010 Chehoudi allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen ES Sahelin kanssa. Chehoudi pelasi joukkueessa kahden kauden verran tehden kymmenen maalia 24 ottelussa.
Syksyllä 2012 Chehoudi siirtyi Espéranceen.
Maajoukkueura

Chehoudi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian maajoukkueessa 29. maaliskuuta 2011 ystävyysottelussa Omania vastaan. Ensimmäisen maajoukkue maalinsa hän teki 29. toukokuuta 2011 Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan.
Saavutukset

Bahrainin mestaruus: 2007
Maaottelumaalit

| # | Päivämäärä | Pelipaikka | Vastustaja | Tilanne | Lopputulos | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 29. toukokuuta 2011 |  |  Keski-Afrikan tasavalta | 2 – 0 | 3 – 0 | Ystävyysottelu |
| 2 | 22. elokuuta 2011 | Amman International Stadium, Amman, Jordania |  Jordania | 2 – 1 | 3 – 3 | Ystävyysottelu |
Laasojärvi

| Laasojärvi |
| --- | --- |
 Melojia lähtee liikkeelle Kaivannonjoen suulta, heinäkuu 2016
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°40′39″N, 24°30′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  Kaivannanjoki 
Järvinumero:  35.751.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  5,613 km  
Pinta-ala:  66,407 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaasojärvi 
Laasojärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Pitkäjärven ja Laasolan välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 66 hehtaaria ja se on 2,5 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järven molemmat rannat rajautuvat peltomaihin, joilla on järvelle viettävät jyrkät rinteet. Pohjoispäässä sijaitsee Sulkuvuori, joka kohoaa 75 metrin korkeuteen, ja itärannalla sijaitsee pieni Pertunmäki, jolla on korkeutta 40 metriä. Nykyään osa rannoista on jätetty kasvaamaan metsää ja nämä kaistaleet toimivat järven suojavyöhykkeinä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,6 kilometriä ja sen rantojen läheisyydellä on haja-asutuksena muutama talo, joista viisi on maatiloja. Rannoille on rakennettu lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Kaivannanjoen ylittävältä yhdystieltä 14223 ja 14224 sekä Laasolan kautta kulkevalta kylätieltä. Järven tulouoman Sulkusalmen ylittää järven tuntumassa kulkeva Orivesi–Jyväskylä-rautatie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Laasojärven alueeseen (35.751) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Laasojärven vedenpinta on samalla tasolla yläpuolisen Aurikkojärven ja alapuolisen Koljonselän kanssa. Tämän perusteella järviä voisi pitää Koljonselän lahtina, mutta käytännössä ne käsitellään erillisinä järvinä. Vuoden 1977 kartassa järven nimi on jo nykyinen Laasojärvi.
Järveen laskee pelloilta ja lähimetsästä kahdeksan ojaa. Niiden merkitys vedentulolle on kuitenkin vähäinen, sillä järven vesitalous riippuu voimakkaasti Leppähampaanjoen valuma-alueen sadannasta, joka virtaa järven läpi kokonaisuudessa. Laasolammi ja metsäjärvi Kaakkolammi laskevat rinneojien kautta järven länsirantaan.
Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa järven nimi oli ”Laasolanjärvi”, mutta viereisen kylän nimen perusteella sitä on voitu aikaisemmin kutsua myös Pitkäjärveksi. Rautatiesillan länsipuolella näkyy vielä Rotialan pysäkki, joka ei enää ole toiminnassa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa ei järveä näy, koska kartan rajaus katkaisee sen pois aivan Kaivannanjoen joensuun kohdalta. Se, mitä kartasta näkee, on laskujoen edustalla sijaitsevien saarten erilaiset rantaviivat. Karttaan on piirretty vielä vuonna 1830 vallinnut tilanne, missä Koljonselän vedenpinta oli pari metriä nykyistä korkeammalla. Kun Kangasalla murtui Kaivannon kanavan sulkulaitteisto vuonna 1830, on sen vaikutus näkynyt myös Laasojärvellä. Erityisesti Sulkusalmi on korkeuskäyrien perusteella ollut nykyistä leveämpi. Aurikkojärveä ja Laasojärveä on silloin todennäköisesti pidetty samana järvenä, Pitkäjärvenä.
Aiheesta muualla

Kopsamo–Purnu-melontareitti (Arkistoitu – Internet Archive)
Sahajoen-Juupajoen-reitti
(35.7)
Vinnie Jones

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Vinnie Jones vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi: Vincent Peter Jones
Syntymäaika: 5. tammikuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Watford, Englanti
Pituus: 185 cm
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (Maalit) | Ottelut (Maalit) |
| 1984–1986 1986–1989 1989–1990 1990–1991 1991–1992 1992–1998 1998–1999 | Wealdstone Wimbledon Leeds United Sheffield United Chelsea Wimbledon Queens Park Rangers Yhteensä |  ? (?) 77 (9) 46 (5) 35 (2) 42 (4) 177 (12) 9 (1) 386 (33) |  ? (?) 77 (9) 46 (5) 35 (2) 42 (4) 177 (12) 9 (1) 386 (33) |
Maajoukkue
| 1994–1997 |  Wales | 9 (0) | 9 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Vincent Peter ”Vinnie” Jones (s. 5. tammikuuta 1965 Watford) on walesilainen entinen jalkapalloilija, nykyään näyttelijä.
Jalkapalloura

Jones pelasi vuodet 1984–1986 konferenssijoukkue Wealdstonessa, minkä jälkeen hän pelasi kauden Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen IFK Holmsundin riveissä. Syksyllä 1986 hän siirtyi englantilaiseen pääsarjatason, silloisen 1. divisioonan, seuraan Wimbledon FC:hen. Hän oli voittamassa Wimbledonissa FA Cupia vuonna 1988, mikä jäi seuran historian parhaaksi saavutukseksi. Vuonna 1989 Jones siirtyi Leeds Unitediin, jossa pelasi yhden täyden kauden ja oli nostamassa seuraa pääsarjatasolle. Leeds-visiitin jälkeen hän siirtyi ensin kaudeksi Sheffield Unitediin, josta matka jatkui Chelseaan vuonna 1991. Jones palasi Wimbledoniin vuonna 1992, Valioliigan aloitusvuonna, ja pelasi seurassa suurimman osan loppu-urastaan. Vuonna 1998 hän toimi vielä lyhyen aikaa Queens Park Rangersin pelaajavalmentajana.
Jones tunnettiin pelaajaurallaan kovanaaman maineestaan. Hän joutui uransa aikana ulosajetuksi 12 kertaa ja vuonna 1992 hän sai Chelsean ottelussa Sheffield Unitedia vastaan keltaisen kortin vain kolme sekuntia ottelun alkamisen jälkeen taklattuaan Dane Whitehousea. Eräs hänen tunnettuimmista tempauksistaan oli puristaa Paul Gascoignea nivusista kesken pelin. Vuonna 1992 hän toimi juontajana videolla Soccer’s Hard Men. Video herätti kohua ja Jones sai Englannin jalkapalloliitolta 20 000 punnan sakot sekä kuuden kuukauden pelikiellon, koska toi liiton mielestä lajille huonoa mainetta.
Vinnie Jones oli eräs Wimbledonin ”Crazy Gang” -aikakauden tärkeimmistä pelaajista Dennis Wisen, John Fashanun ja Lawrie Sanchezin ohella.
Englantilaissyntyinen Jones edusti maajoukkuetasolla Walesia, kun selvisi, että hänen taustansa salli sen; hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli kotoisin Walesista. Jones oli Walesin joukkueen kapteeni ja pelasi kahdeksassa A-maaottelussa.
Näyttelijänura

Lopetettuaan jalkapallouransa Jones on toiminut näyttelijänä. Hän on esiintynyt yli 30 elokuvassa, muun muassa elokuvissa Puuta, heinää ja muutama vesiperä, Snatch – hävyttömät, Puhallettu 60 sekunnissa ja Salasana: Swordfish. Vuonna 2006 hän esitti Juggernautia elokuvassa X-Men: Viimeinen kohtaaminen.
Näyttelijänura > Filmografia

| Vinnie Jones |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1965  Watford 
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Merkittävät roolit:  Puuta, heinää ja muutama vesiperä Snatch – hävyttömät Salasana: Swordfish X-Men: Viimeinen kohtaaminen
Aiheesta muualla
www.vinniejones.co.uk
IMDb 
Elonet
| --- | --- |
 Puuta, heinää ja muutama vesiperä (Lock, Stock and Two Smoking Barrels, 1998)  Rebell Yell (2000)  Puhallettu 60 sekunnissa (Gone in Sixty Seconds, 2000)  Snatch – hävyttömät (Snatch, 2000)  Salasana: Swordfish (Swordfish, 2001)  Mean Machine (2001)  Night at the Golden Eagle (2002)  The Big Bounce – huijaus Havaijilla (2004)  Tooth (2004)  Eurotrip (2004)  Hollywood Flies (2004)  Survive Style 5+ (2004)  Blast! (2004)  The Number One Girl (2005)  Slipstream (2005)  Submerged (2005)  The Other Half (2005)  Mysterious Island (2005)  She’s the Man (2006)  Played (2006)  X-Men: Viimeinen kohtaaminen (X-Men: The Last Stand, 2006)  Karvinen 2 (Garfield: A Tail of Two Kitties, 2006) – äänirooli  The Condemned (2007)  7-10 Split (2007)  The Riddle (2007)  Strength and Honour (2007)  Tooth & Nail (2007)  Hell Ride (2008)  Loaded (2008) :  The Midnight Meat Train (2008)  The Bleeding (2008)  Tappolistalla (The Heavy, 2010)  Kill the Irishman (2011)  Company of Heroes (2013)  Fractured (2013)  In Security (2013)  Escape Plan (2013)  Extraction (2013)  Ambushed (2013)  Blood of Redemption (2013)  A Perfect Vacation (2014)  Redirected (2014)  A Certain Justice (2014)  Way of the Wicked (2014)  Beyond Justice (2014)  Reaper (2014)  Gutshot Straight (2014)  6 Ways to Sundown (2014)  Vychislitel (2014)  Rivers 9 (2014)  Inversion (2015)  Checkmate (2015)  Toxin (2015)  The Midnight Man (2015)  Gridlocked (2015)  Overtown (2015)  Isolation (2015)
Aiheesta muualla

Jonesin verkkosivut
Loppu (romaani)

| Loppu> The End |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket   (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  13.10. 2006
Sivumäärä:  324
ISBN:  0-06-441016-1
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  367
ISBN:  978-951-0-32760-9
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Ratkaisun rajoilla
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Loppu (The End) on kolmastoista ja viimeinen kirja yhdysvaltalaisen Lemony Snicket -nimen alla toimivan kirjailija Daniel Handlerin kirjoittamassa kirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja. Kirja julkaistiin perjantaina 13. lokakuuta 2006. Teos päättää sarjan, joka alkoi vuonna 1999 kirjalla Ankea alku.
Sytytettyään Hotelli Ratkaisun tuleen edellisessä kirjassa Ratkaisun rajoilla ja paettuaan palosta, jossa melkein jokainen sarjan sivuhahmo kuoli, protagonistit Violet, Klaus ja Sunny Baudelaire joutuvat huomaamaan olevansa samassa veneessä sarjan antagonistin, kreivi Olafin, kanssa merellä. Selvittyään myrskystä he haaksirikkoutuvat saarelle.
Kirjan jälkeen

Tämän kohdan jälkeen Baudelairien tulevaisuudesta tai kohtalosta ei enää kerrota enempää, ja kirjoittaja kertoo, ettei löytänyt jälkeäkään lapsista, eikä näin ollen tiedä mitään heidän myöhemmästä elämästään. Kirja The Beatrice Letters viittaa vanhempaan Sunnyyn, ja Käärmekammio puhuu Klausista niin, että hän toivoi monia vuosia myöhemmin, että olisi työntänyt kreivi Olafin takaisin taksiinsa. The Bad Beginning: Rare Edition mainitsee, että Violet palaa takaisin Brinyn rannalle.
Kirjassa The Beatrice Letters nuorempi Beatrice etsii Violetia, Klausia ja Sunnya, joten voidaan olettaa, että jonain aikana Neljännentoista luvun jälkeen hän joutuu eroon Baudelaireista, jotka katoavat ja/tai jossain vaiheessa mahdollisesti kuolevat.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Lemony Snicket tekee toistuvia viittauksia Herman Melvillen Moby Dickiin. Saaren johtaja Ishmael on nimetty kirjan kertojan mukaan. Snicketin Ishmael sanoo toistuvasti "kutsu minua Ishiksi". Moby Dickin avauslause on "kutsukaa minua Ishmaeliksi".
Monen yhteisön ihmisen nimi on otettu enemmän tai vähemmän kuuluisilta kirjallisuudessa esiintyviltä haaksirikkoutuneilta. Daniel Defoen Robinson Crusoesta on otettu esimerkiksi nimet "Robinson" ja "Perjantai". Lisäksi Shakespearen The Tempestistä on otettu ainakin "rouva Miranda Caliban", "Alonso", "Ferdinand" ja "Ariel".
Kun Sunny kysyy "Miksi kerrot meille tästä sormuksesta?" hän käyttää sanaa "Neiklot". Se on toisin päin Tolkien, joka kirjoitti Tarun sormusten herrasta.
Puu, josta saarelaiset eivät saa syödä, on viittaus Hyvän ja pahan tiedon puuhun.
Luvussa 7 Sunny yrittää sanoa "ei enää ikinä", hän käyttää sanaa "Yomhashoah". Se on viittaus juutalaiseen Jom hašoa -juhlaan, jolla muistetaan kuutta miljoonaa juutalaista, jotka kuolivat holokaustissa.
Runo, jota Kit lainaa luvussa 13, on Francis William Bourdillonin The Night has a Thousand Eyes.
Lochen Jangchup Tsemo

| Lochen Jangchup Tsemo |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  buddhalaisuus
Teologia:  geluk
Hallinto:  uskonnollinen yhdyskunta
Toiminta-alue:  Helsinki
Perustettu:  2008
Jäseniä:  25 (2022)
Kotisivu:  www.lochentsemo.com
Lochen Jangchup Tsemo on suomalainen uskonnollinen yhdyskunta. Se noudattaa tiibetinbuddhalaista geluk-linjaa. Toiminta aloitettiin vuonna 2008 ja uskonnolliseksi yhdyskunnaksi se rekisteröitiin 31. lokakuuta 2012.
Toimintaa on Suomessa ja Virossa. Suomessa toimivia opintoryhmiä on Helsingissä, Oulussa, Tampereella ja Lahdessa. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Tanja Vienonen.
Aiheesta muualla

Yhdyskunnan kotisivut
Yhdyskunnan Facebook-sivu
Lionheart

Lionheart voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Lionheart, Kate Bushin albumi
Lionheart, Maddy Priorin albumi
Lionheart, Saxonin albumi
Lionheart – liian kova kuolemaan, elokuva
Lionheart, tasohyppelypeli
Lionheart, ruotsalainen Universal Music Groupiin kuuluva levy-yhtiö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lionheart”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lisa Johansson-Pape

Lisa Johansson-Pape (oik.) ja Dora Jung yhteis­näyttelyssään Tukholman kaupungin­museossa vuonna 1966.
Carin Elisabeth (Lisa) Johansson-Pape (o.s. Johansson; 21. tammikuuta 1907 Helsinki – 5. lokakuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja huonekalusuunnittelija. Hän on 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon merkittävin suomalainen valaisinmuotoilija. Valaisimen suunnittelussa hänelle ensisijaista oli sen toimiminen, estetiikka oli toissijaista.
Johansson-Pape valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalusuunnittelijaksi 1927. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Kylmäkosken huonekalutehdas. Vuonna 1933 hän siirtyi  Suomen Käsityön Ystävien mallisuunnittelijaksi. Sen ohella hän toimi vapaana huonekalusuunnittelijana. Stockmannin suunnittelijaksi hän siirtyi 1937. Stockmannin omistaman valaisintehtaan Ornon suunnittelijaksi hänet kutsuttiin 1942. Valaisimista ja valaistuksesta tuli sen jälkeen hänen uransa keskeinen tehtävä. Hän oli perustamassa Suomen Valoteknillistä Seuraa ja toimi Suomen Käsityön Ystävien taiteellisena johtajana 1951–1985.
Lisa Johansson-Papen suunnittelema Belle-valaisin (1961) Aalto-yliopiston Harald Herlin -oppimiskeskuksessa.
Johansson-Pape suunnitteli useiden laitosten (Lastenlinna, Reumaparantola), kirkkojen (150 kirkon, muun muassa Eckerön kirkon) ja laivojen (Ilmattaren, Aallottaren, Finnpartnerin, Finnhansan, jäänmurtaja Karhun) valaistuksen.
Johansson-Pape toimi opettajana Taideteollisessa Oppilaitoksessa ja luennoi ja kirjoitti artikkeleita valaistuksesta. Hän toimi myös näyttelyarkkitehtina ja järjesti ryijy- ja valaisinnäyttelyjä. Muiden näyttelyjen ohella hänen omia töitään oli New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939 sekä Milanon triennaalissa 1951 ja 1954, joissa hänet palkittiin.
Johansson-Papelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1957.
Eräitä Johansson-Papen valaisinmalleja valmistaa perikunnan lisenssillä uustuotantona kotimainen Innolux-valaisinvalmistaja Innojok.
Kirjallisuutta

Enbom, Carla: Creating light. Form Function Finland 1986.
Helkama, Iris: Lisa Johansson-Pape 1907–1989. Form Function Finland 4/1989.
Johansson-Pape, Lisa: Näyttelyluettelo. Toim. Lisa Johansson-Pape ja Anna-Lisa Amberg. Taideteollisuusmuseon julkaisu nro 19. Helsinki, 1986.
Kaipainen, Marja: Generations in design. (Lisa Johansson-Pape – Lauri Anttila.) Form Function Finland 3/1982.
Aiheesta muualla

Lisa Johansson-Pape Finnish Design Shop. Viitattu 28.4.2021.
Johansson-Pape, Lisa hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Lorenzo de’ Medici (täsmennyssivu)

Lorenzo de’ Medici on ollut ainakin seuraavien Medici-sukuisten henkilöiden nimi:
Lorenzo de’ Medici vanhempi (k. 1440), pankkiiri, Cosimo de’ Medicin veli
Lorenzo de’ Medici eli Lorenzo Suurenmoinen (1449–1492), Firenzen tasavallan johtaja 1469–1492
Lorenzo di Pierfrancesco de’ Medici (1463–1503), pankkiiri, taidemesenaatti
Lorenzo de’ Medici, Urbinon herttua (1492–1519), Firenzen johtaja 1513–1519
Lorenzo ”Lorenzino” de’ Medici (1514–1548), kirjailija, Alessandro de’ Medicin murhaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lorenzo de’ Medici”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Llandudnon rautatieasema

Llandudnon rautatieasema on rautatieasema Llandudnon kaupungissa Conwyn county borough’n alueella, Walesissa. Se on North Wales Coast Linen Llandudno Junctionista lähtevän haaran pääteasema.
Asema avattiin 1. lokakuuta 1858. Sitä käytti 305 280 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Llandudnon asemahalli vuonna 1894.
Lock On: Modern Air Combat

| Lock On: Modern Air Combat |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Eagle Dynamics
Julkaisija:  Ubisoft, 1C Company
Julkaistu:  2003
Lajityyppi:  lentosimulaattori
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI 7  USK 12 
Alusta:  Microsoft Windows
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Lock On: Modern Air Combat (lyhennettynä LOMAC) on Eagle Dynamicsin kehittämä lentosimulaattori kotitietokoneille. 
Pelin on julkaissut Ubisoft euroopassa ja 1C Company venäjällä. Peli on julkaistu Microsoft Windows alustalla vuonna 2003.
Kehittäjän edeltävä Flanker-sarjan lentosimulaatio asetti korkeat odotukset myös LOMAC:lle.
Laajennukset

Peliin on julkaistu laajennuksia ja päivityksiä:
Lock On: Flaming Cliffs
LockOn: Flaming Cliffs 2
LockOn: Flaming Cliffs 3
Kolmas osa myöhemmin siirretty myös kehittäjän uudelle alustalle Digital Combat Simulator.
Käännös suomeksi
Lock All the Doors

| ”Lock All the Doors” Noel Gallagher’s High Flying Birds |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Chasing Yesterday
 B-puoli: ”Here’s a Candle (For Your Birthday Cake)”
 Julkaistu: 28. elokuuta 2015
 Formaatti: CD, vinyyli, digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Noel Gallagher
 Tuottaja(t): Noel Gallagher
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 03.41
 Levy-yhtiö: Sour Mash Records
Noel Gallagher’s High Flying Birdsin muut singlet
| ”Riverman” 2015 | ”Lock All the Doors” 2015 | ”The Dying of the Light” 2015 |
Lock All the Doors on brittiläisen rockyhtye Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen toiselta studioalbumilta Chasing Yesterday 28. elokuuta 2015. Kappale on yhtyeen laulaja Noel Gallagherin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”Lock All the Doors” ylsi kotimaassaan Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 111. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”Here’s a Candle (For Your Birthday Cake)”.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Lock All the Doors | 3.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Here’s a Candle (For Your Birthday Cake) | 3.06 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 6.47 |  |  |  |  |  |  |  |