stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Revontulet
Havaitseminen > Äänet

Revontulista on väitetty syntyvän joskus ääntä. Korkealla ilmakehässä ääniä ei uskota syntyvän, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan on mahdollista, että alemmassa ilmakehässä syntyy jonkinlaista ääntä revontulien yhteydessä.
Yksi mahdollisuus on, että sähkömagneettiset aallot muuttuvat ääniaalloiksi esineissä, jotka sijaitsevat lähellä katsojaa. Tällaisia esineitä voisivat olla esimerkiksi kuuntelijan hiukset tai vaatteet, tai jopa jotkut kuuloelinten osat. Viimeaikainen suomalainen tutkimus viittaa siihen, että ääniä todella kuuluisi. Niiden fysikaalisia perusteita ei kuitenkaan vielä täysin tunneta.
Uusimman mittaustuloksen mukaan revontuliin liittyvät äänet syntyvät vain 70 metrin korkeudessa ja ovat ihmiskorvin kuultavissa. Unto K. Laine ja muut Aalto-yliopiston tutkijat nauhoittivat revontulten ääniä kolmella toisistaan erilleen sijoitetulla mikrofonilla ja pystyivät paikantamaan niiden syntypaikan vertailemalla äänten kulkeutumisesta johtuvia viiveitä. Äänet eivät synny revontulissa, vaan samat auringon hiukkaspurkaukset, jotka aiheuttavat revontulia, voivat synnyttää myös äänilähteitä lähellä maanpintaa. Äänien muodostumisen yksityiskohdat ovat yhä arvoitus, eikä niitä esiinny säännöllisesti revontulien aikana. Äänet ovat hiljaisia ja erottuvat vain vaivoin ympäristön kohinasta. Ääniä kuulleet ovat usein kuvanneet niitä etäisenä kohinana ja rätinänä. Tutkijat pitävät tämän vuoksi mahdollisena, että äänten syntytapoja on useita ja äänilähteiden etäisyydet maanpinnasta voivat vaihdella.
Kulttuurissa ja tutkimuksessa > Kansanperinteissä

Revontuliin liittyviä käsityksiä ja uskomuksia esiintyy runsaasti pohjoisen napapiirin seuduilla asuneiden kansojen perinteissä. Suomalaisen kansanuskomuksen mukaan revontulet olivat Lapissa juoksentelevien tulikettujen aiheuttamia, kun niiden kyljet iskivät puihin tai hännät lumihankeen. Kanadan intiaaneilla oli vastaava uskomus, jossa tuliketun sijaan esiintyi karibuhirvi. Erään inkeriläisen ja karjalankannakselaisen kansanperinteen mukaan revontulet aiheuttaa Jäämeressä uiskentelevan Leviatan-valaskalan auringonvaloa heijastavat suomut. Kalevalassa revontulista käytetään muun muassa nimitystä Pohjolan Portit.
Portit Pohjolan näkyvi,

Paistavi pahat veräjät,

Kannet kirjo kiimottavat

Miehen syöjästä kylästä,

Urohon upottajasta. 
(Suomen kansan vanhat runot: VII1,679)
Revontulten kelmeän vihreä väri on pohjoisissa kansanperinteissä usein liitetty vainajiin, ja esimerkiksi Grönlannin eskimot pitivät revontulia kuolleiden lasten sieluina. Revontulten punainen hehku on joskus nähty taisteluissa kuolleiden sotilaiden kamppailuna jättiläisten kanssa. Keski- ja Etelä-Euroopassa harvinaisissa ja yleensä verenpunaisina esiintyvissä revontulissa nähtiin taivaallisia ennusmerkkejä sodista, vitsauksista ja muista mullistuksista. Myös Edda-runojen aikaiset norjalaiset yhdistivät revontulet taisteluihin ja taisteluissa kuolleisiin vainajiin, ja Kanadan eskimot Hudsoninlahdella näkivät revontulet väkivaltaisesti kuolleiden sielujen opasvaloina taivaaseen. Suomessa revontulten on myös laajasti uskottu ennustavan säiden muutosta, joskin eri seuduilla eri tavoin.
Kulttuurissa ja tutkimuksessa > Varhaisimmat kirjalliset viittaukset

Välimeren maissa revontulia näkyy varsin harvoin, mutta tällöin ne saattavat olla hyvinkin näyttäviä ja näkyä laajoilla alueilla. Ne mainitaan useissa antiikin Kreikan kirjallisissa lähteissä. Thaleen tiedetään esimerkiksi noin 600 eaa. kiinnittäneen niihin huomiota ja yrittäneen keksiä niille selitystä. On arveltu, että tuolloin Thales näki samat revontulet, jotka huomasi myös samaan aikaan elänyt profeetta Hesekiel, jonka kirjan alussa olevan kuvauksen taivaalla näkyneistä poikkeuksellisista ilmiöistä on selitetty viittaavan revontuliin.
Kulttuurissa ja tutkimuksessa > Tieteellisten teorioiden historia

Kreikkalainen Aristoteles esitti 300-luvulla eaa., että revontulet olisivat maan alisista kerroksista haihtuvia höyryjä, jotka syttyvät palamaan Auringon kuumuudesta. Vielä uuden ajan alussa 1700-luvulle asti revontulet selitettiin auringonvalon heijastumina joko napaseutujen ilman jääkiteistä tai Jäämeren aalloista tai suolapärskeistä. Toinen suosittu selitys olivat Islannin tulivuorten hohtavat purkaussavut.
Ruotsalainen fysiikan professori Anders Celsius havaitsi vuonna 1741, että kompassineula värähteli tavallista enemmän voimakkaiden revontulien esiintymisen aikana. Näin revontulet yhdistettiin ensimmäisen kerran Maan magneettisuuteen. Myöhemmin samalla vuosisadalla löydettiin lisää todisteita revontulien ja magnetismin yhteyksistä. 1800-luvulla revontulia alettiin pitää ilmakehän tuottamana sähkömagneettisena ilmiönä. Esimerkiksi Helsingin yliopiston fysiikan professori Selim Lemström kehitti 1800-luvun lopulla revontuliteorian, jonka mukaan revontulet ovat ilmakehän sähkövarauskertymien hidasta purkautumista siinä kun salamat ovat niiden nopeaa purkautumista.
Kun elektroni oli löydetty 1800-luvun lopulla, norjalaiset Carl Strömer ja Kristian Birkeland esittivät, että revontulet syntyvät Auringon avaruuteen sinkoamista elektroneista, jotka synnyttävät ilmakehän ylimmissä kerroksissa valohehkua jollain tavalla. Vihdoin 1920-luvulla havaittiin, että revontulivalot syntyvät Auringon hiukkasten vaikutuksesta ilmakehän happeen ja typpeen, jotka luovuttavat saamansa energian valona.
Kulttuurissa ja tutkimuksessa > Populaarikulttuurissa

Revontulet esiintyvät muun muassa Philip Pullmanin fantasiaromaanissa Kultainen kompassi, elokuvissa Kätketyn kullan maa (1996), Insomnia (2002) ja Aurora Borealis (2005) sekä televisiosarjassa Villi Pohjola.
Kirjallisuutta

Kujanen, Seppo: Ionosfäärissä yömyöhällä: Revontulet, yötaivaan keinovalot.  Lahti:  Teknosto, 2007.  ISBN 978-952-92-2036-6
Luhta, Jorma: Taivas tulessa: Kulje revontulten loimussa.  Helsingissä:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26901-4
Markkula, Inkeri (toim.): Jalkapalloa kallolla ja muita revontuliuskomuksia.  Rovaniemi:  Rovaseutu, 1999.  ISBN 952-91-1334-X
Nevanlinna, Heikki: Revontulihavainnot Suomessa, 1748–2009.  (Ilmatieteen laitos, Raportteja 2009:3)  Helsinki:  Ilmatieteen laitos, 2009.  ISBN 978-951-697-697-9  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirttimaa, Markku & Valtaoja, Esko: Revontulten tanssi.  (Kuvat: Markku Pirttimaa. Teksti: Esko Valtaoja)  Ranua:  Mäntykustannus, 2011.  ISBN 978-952-5712-91-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Revontulet kansanperinteessä – Ilmatieteen laitos
Ursan Taivaanvahti-havaintojärjestelmä, jonne voi syöttää havaintoja mm. revontulista.
Revontulet – Ursa
Spaceweather.com – Spaceweather.com
Aalto-yliopiston video revontulien äänistä. – Youtube
Valoilmiöt
biologinen valontuotanto
Elmon tuli
maanjäristysvalot
maavalo
pallosalama
peikonkulta
revontulet
ukonvirva
vesisäihky
virvatulet
Aikaviivekuvaus revontulista.
Eteläisen pallonpuoliskon revontulia toukokuussa 1991 geomagneettisessa maksimissa.
Suoraan alta nähtävä revontulikorona on revontuliyön näyttävin ilmiö.
Punaisia revontulia vihreiden yläpuolella.
Sinisiä revontulia vihreiden yläpuolella.
Revontulikaari.
Revontulivyö.
Revontuliverho.
Revontulispiraali.
Olisivatko Pohjan portit revontulikaaria?
Nikolai Trubetzkoy

Nikolai Trubetzkoy
Ruhtinas N. S. Trubetzkoy (Nikolai Sergejevitš Trubetskoi; ven. князь Никола́й Серге́евич Трубецко́й, 16. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1890 Moskova, Venäjä – 25. kesäkuuta 1938 Wien, Itävalta) oli venäläissyntyinen kielitieteilijä, etnologi ja eurasianisti.
Trubetzkoy oli Prahan kielitieteellisen piirin tärkeimpiä jäseniä, ja hänet mainitaan usein nykyaikaisen fonologian perustajaksi. Varsinkin hänen postuumisti julkaistulla kirjallaan Grundzüge der Phonologie on ollut huomattava vaikutus myöhempään kielentutkimukseen.
Trubetzkoy kirjoitti Sofiassa sivilisaatioita käsitelleen kirjoitelman, joka julkaistiin vuonna 1920 nimellä Eurooppa ja ihmiskunta. Hän oli paennut Neuvosto-Venäjältä Bulgariaan samana vuonna. Kirjoitelman aihe oli romaanis-germaanisen sivilisaation turmiolliset vaikutukset muihin kansoihin. Kirjoitelman julkaiseminen oli lähtölaukaus poliittis-filosofiselle liikkeelle, jota alettiin kutsua eurasianismiksi. Trubetzkoy erosi eurasianistisesta liikkeestä 1920-luvun lopulla ideologisista ja ammatillisista syistä.
Teoksia

Grundzüge der Phonologie.Travaux du Cercle Linguistique de Prague 7, 1939. Englanninnos: Principles of Phonology. Translated by Christiane A. M. Baltaxe. Berkeley & Los Angeles, CA: University of California Press, 1969.
Luettelo Tervon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Tervon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Tervon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Tervon ortodoksisen rukoushuoneen pihalla, Kirkkotie 9 |  | 62.9503°N, 26.7556°E |  | 1961 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Tervon sankarihautausmaa Tervon kirkon vierellä, Kirkkotie 10 |  | 62.9526°N, 26.7556°E | Temisevä, ViljoViljo Temisevä | 1954 |  |  |
| Sotaan lähteneiden muistomerkki | Tervon kunnankirjaston edustalla männikössä, Kirkkotie 5 |  | 62.9522°N, 26.7543°E |  | 1989 |  |  |
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ Tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tervon mänty (Satupuu) | Tervon kunnantalon edessä, Tervontie 4 |  | Ryynänen, EvaEva Ryynänen | 1976 | 2015 | Poistettu huonokuntoisena |  |  |
Ivan Osterman

Ivan Osterman
Ivan Andrejevitš Osterman (ven. Ива́н Андре́евич Остерма́н; 1725–1811), kreivi, oli venäläinen diplomaatti, joka kohosi 1700-luvun lopulla varakansleriksi ja valtakunnankansleriksi. Hän oli Venäjän lähettiläs Tukholmassa 1760–1774. Venäjän vaikutusvalta Ruotsin politiikassa oli hänen aikanaan vahvimmillaan. Hänen isänsä oli Andrei Osterman.
Osterman aloitti diplomaatinuransa 1757 Pariisissa, ja hänet nimitettiin 1760 lähettilääksi (envoyé) Tukholmaan. Hän oli läheisesti tekemisissä myssypuolueen kanssa ja esiintyi valtiopäivillä 1765–1766, 1769–1770, 1771–1772 suorastaan puolueen johtajana edustamansa hovin varallisuuden ja vallan ansiosta. Hän käytti varoja lahjontaan ja vaikutti siihen ketkä valittiin salaiseen valiokuntaan, ketkä jätettiin pois neuvostosta jne. Kustaa III joutui vastahakoisesti neuvottelemaan hänen kanssaan ja osittain noudattamaan hänen ohjeitaan niissä toimissa, joita hän valtiopäivillä 1771–1772 teki puolueen lepyttelemiseksi. Vallankaappauksessa 1772, joka teki lopun hänen puuttumiseensa Ruotsin asioihin, hän oli voimaton katsoja, sillä hänellä ei ollut sen paremmin rahaa kuin ohjeitakaan niin yllättävien tilanteiden varalle. Osterman kutsuttiin 1774 kotiin ja nimitettiin 1775 varakansleriksi, ja hän oli hyvissä väleissä sekä Katariina II:n että Paavali I:n kanssa, joka myöhemmin nimitti hänet valtakunnankansleriksi. Aleksanteri I:n noustua valtaistuimelle 1801 hänet syrjäytettiin.
Filosofia räjähti, tulevaisuus palaa

| Filosofia räjähti, tulevaisuus palaa: Vähä katekismus filosofiselle anarkistille |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka Hankamäki
Genre:  yhteiskuntafilosofia
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  319
ISBN:  952-471-623-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Filosofia räjähti, tulevaisuus palaa: Vähä katekismus filosofiselle anarkistille on Jukka Hankamäen kirjoittama kirja vuodelta 2005.
Sisältö

Teoksessa tarkastellaan anarkismin aatehistoriaa ja filosofiaa Pierre-Joseph Proudhonin, Mihail Bakuninin ja Pjotr Kropotkinin päivistä alkaen sekä päätyen nykyajan libertaarianarkisteina pidettyjen Samuel E. Konkinin, Ayn Randin ja Robert Nozickin aikakaudelle. Lisäksi teoksessa arvioidaan modernin terrorismin syntyä ja internetissä esiintyvää anarkismia.
Hankamäki etenee anarkokommunistisen ideologiakritiikin kautta nykylibertarismin teorioihin sekä päätyy pitämään anarkismin ja filosofian vapausihanteita feyerabendilaisittain samankaltaisina. Teoksessa poiketaan myös taiteellisen ja kirjallisen sekä seksuaalisen anarkismin puolelle. Hankamäki katsoo vallankumousten usein institutionalisoituvan paikoilleen mutta pitää poliittisen ja tieteellisen vallan kumoamista jatkuvasti toistuvana ”pyörimisliikkeenä” (rotaatioon viittavasta sanasta ”revolution”), sillä vallankäytön olemus ja sen kyseenalaistamiseen ohjaavat vaikuttimet pysyvät hänen mielestään ajasta aikaan samoina.
Vastaanotto

Janne Rantala kirjoitti Voima-lehdessä, että ”kirjassa kuljetaan pilke silmäkulmassa läpi anarkismin historian sekä tieteen, taiteen, oikeistolibertaristisen ja kommunistisen anarkismin. Pakanafilosofeilta etsitään anarkismin ituja ja ajatteluapua haetaan Hannah Arendtin ja Isaiah Berlinin kaltaisilta liberaalifilosofeilta. Kirjan herkullisinta antia onkin laaja oppineisuus aktivistien vähemmän tuntemilla alueilla.”
Putte Wilhelmsson kirjoitti Turun Sanomissa, että ”näin pölhöpopulistisin eväin Hankamäki ehkä saisi aikaan lämpimän keskustelun Toni Halmeen kannattajien kanssa jossakin itä-Helsingin lähiökapakassa, tietokirjan aineksia hänellä ei ole.”
Hankamäki vastasi kirjoituksella, jonka mukaan ”Wilhelmsson on näköjään sulkenut silmänsä ja korvansa siltä tosiasialta, että pyrin luomaan kirjassani puolueettoman ja kiihkottoman katsauksen anarkismin eri muotoihin ulottuen sosialistisista anarkisteista oikeistolaisiin libertaarianarkisteihin”, ja jatkoi, että ”anarkismin hienoimpia ideoita edustavat minulle pasifismi ja rationalismi”.
Aiheesta muualla

Kirjan esittely kustantamon sivuilla like.fi.
Janne Rantala: Yritys anarkismiin (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 8/2005.
Jukka Mikkonen: Filosofisen anarkismin katkeranhilpeä esittely. Kerberos 3/2005. (PDF)
Putte Wilhelmsson: On se vaan niin väärin[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 5.10.2006.
Jukka Hankamäki: Anarkistisesta arviosta Putte Wilhelmssonille[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 12.10.2006.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2023

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2023 järjestettiin 5.–16. huhtikuuta 2023 Bramptonissa Kanadassa. Kisoja emännöivä Kanada lähti turnaukseen hallitsevana mestarina. Suomi pelasi kisoissa ensimmäistä kertaa alkusarjassa heikompien maiden B-lohkossa. Mestatuuden voitti Yhdysvallat päihitettyään Kanadan loppuottelussa. Pronssiottelussa Tšekki voitti Sveitsin.
Kisoissa rikottiin kahdesti ennätys nopeimmin syntyneestä maalista, kun Ruotsin 16-vuotias pelaaja Hilda Svensson teki maalin ottelussa Saksaa vastaan vain 10 sekunnin pelin jälkeen. Näin ollen hän rikkoi vuoden 1994 kisoista lähtien voimassa olleen ennätyksen, 13 sekuntia. Jo seuraavana päivänä Svenssonin ennätys rikkoontui, kun Yhdysvaltain Abbey Murphy teki maalin Sveitsiä vastaan ainoastaan 7 sekunnin pelin jälkeen. Myös Suomi rikkoi maailmanmestaruuskisojen ennätyksen kahdesta nopeimmasta maalista tekemällä alkusarjan ottelussa Unkaria vastaan kaksi maalia vain kuuden sekunnin sisään ottelun toisen erän loppupuolella. Suomi voitti kaikki alkulohkon ottelunsa, maalierolla 26–3.
Osallistujamaat lohkoittain > A-lohko

Kanada
Yhdysvallat
Tšekki
Sveitsi
Japani
Osallistujamaat lohkoittain > B-lohko

Suomi
Saksa
Unkari
Ranska
Ruotsi
Alkulohkot > A-lohko

| Sij>  | Joukkue | O | V | JAV | JAH | H | TM | PM | ME | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kanada (I) | 4 | 3 | 1 | 0 | 0 | 18 | 4 | +14 | 11 | Puolivälierät |
| 2 |  Yhdysvallat | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 16 | 2 | +14 | 6 | Puolivälierät |
| 3 |  Tšekki | 2 | 0 | 1 | 0 | 1 | 3 | 6 | −3 | 2 | Puolivälierät |
| 4 |  Sveitsi | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 13 | −12 | 0 | Puolivälierät |
| 5 |  Japani | 2 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 9 | −7 | 1 | Puolivälierät |
Lähde: 
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Keskinäisten ottelujen pisteet; 3) Keskinäisten ottelujen maaliero; 4) Keskinäisten ottelujen tehdyt maalit; 5) Tulos parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 6) Tulos toiseksi parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 7) Sijoittelu ennen turnausta.
 Isäntä
Alkulohkot > B-lohko

| Sij>  | Joukkue | O | V | JAV | JAH | H | TM | PM | ME | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Suomi | 4 | 4 | 0 | 0 | 0 | 26 | 3 | +23 | 12 | Puolivälierät |
| 2 |  Saksa | 4 | 3 | 0 | 0 | 1 | 11 | 6 | +5 | 9 | Puolivälierät |
| 3 |  Ruotsi | 4 | 2 | 0 | 0 | 2 | 18 | 14 | +4 | 6 | Puolivälierät |
| 4 |  Unkari | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 7 | 15 | −8 | 3 | Putosi 1. divisioonaan A-lohkoon kaudeksi 2024 |
| 5 |  Ranska | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 5 | 29 | −24 | 0 | Putosi 1. divisioonaan A-lohkoon kaudeksi 2024 |
Lähde: 
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Keskinäisten ottelujen pisteet; 3) Keskinäisten ottelujen maaliero; 4) Keskinäisten ottelujen tehdyt maalit; 5) Tulos parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 6) Tulos toiseksi parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 7) Sijoittelu ennen turnausta.
Finland (Minnesota)

| Finland |
| --- | --- |
 Siirtolohkare Finlandissa
 Finland
 Koordinaatit: 47°24′53″N, 91°14′57″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Minnesota
Piirikunta:  Lake
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,04 km²
 – Josta vettä:  0,06 km² 
Korkeus:  405 m
Väkiluku (2010):  195
 – Väestötiheys:  14 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finland on Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva suomalaislähtöisten siirtolaisten perustama kylä. Se on kunnallishallinnoton alue, joka kuuluu Crystal Bay Townshipiin. Väkiluku vuonna 2010 oli 195.
Kylä sijaitsee Laken piirikunnassa Minnesota State Highway 1:n varrella, noin kuuden kilometrin päässä Yläjärven rannalta. Kylä on perustettu vuonna 1895. Vuosina 1890–1950 sinne tuli paljon suomalaisia siirtolaisia. Nykyään se on pieni yhteisö, ja kylässä sijaitsee mm. huoltoasema, motelli, sekatavarakauppa, neljä kapakkaa, postitoimisto, Organic Consumers Association (Finlandissa perustettu luomuviljelyä kannattava yhdistys) ja Wolf Ridge Environmental Learning Center (luontokeskus).
Kylän ainoa kirkko, luterilainen Zion-kirkko paloi maan tasalle salamaniskusta vuonna 2013, mutta vuonna 2016 saatiin valmiiksi uusi kirkko, joka palvelee myös muiden kristillisten suuntausten edustajia.
Luonnonvarojen kirous

Luonnonvarojen kirous (resurssien kirous, resurssikiro, resurssiloukku) kuvaa sitä että mailla, joilla on runsaasti luonnonvaroja (kuten fossiilisia polttoaineita ja tiettyjä mineraaleja), on yleensä heikompi talouskasvu, vähemmän demokratiaa ja huonompia kehitystuloksia kuin muilla mailla. Näistä haittavaikutuksista ja niiden poikkeuksista on monia teorioita.
Monet tutkimukset ovat osoittaneet runsaiden luonnonvarojen olevan yhteydessä heikkoon talouskasvuun. Meta-analyysi vuodelta 2014 vahvistaa öljyrikkauksien negatiivisen vaikutuksen demokratisoitumiseen. Luonnonvarojen myynnistä saadut varat nostavat valtion valuutan arvoa ja kiihdyttävät kotimaista inflaatiota. Se taas heikentää muiden vientisektoreiden kilpailukykyä.
Selityksiä

Jeff Herbstin mukaan luonnonvaravienti lisää autoritarismia siksi, että se kasvattaa keskushallinnon osuutta vientituloista ja näin ylläpitää hallituksia, jotka olisivat muuten kaatuneet. Poliittinen kilpailu vähenee ja vallasta luopumisen hinta kasvaa.
Useimmiten kehitysmaissa kaivosten työllistämisvaikutus, paikallinen jalostusarvo ja muut linkit paikalliseen talouteen ovat lähes olemattomat. Valtion hyöty kaivoksista ja luonnonvaroistaan onkin lähinnä sen saama tuotto niiden myynnistä. Valtion viennin ja tulojen riippuvuus muutamasta luonnonvarasta taas altistaa ne raaka-aineiden rajujen hintavaihteluiden aiheuttamille kriiseille.
Resurssiloukku on yksi kuudesta kehitysloukusta. Taloustieteilijä Paul Collierin mukaan suurin osa luonnonvaroiltaan vauraista ja hallinnon rakenteiltaan heikoista maista on jumissa resurssiloukussa.
Karinainen

| Karinainen Karinais> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Pöytyä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°42′10″N, 022°44′56″E
Lääni:  Länsi-Suomi
Maakunta:  Varsinais-Suomi
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  219
Hallinnollinen keskus:  Kyrö
Perustettu:  1872
Liitetty:  2005
– liitoskunnat:  Pöytyä Karinainen
– syntynyt kunta:  Pöytyä
Pinta-ala:  92,41 km²  (2004)
– maa:  92,32 km²
– sisävesi:  0,09 km²
Väkiluku:  2 514   (31.12.2004)
– väestötiheys:  26,73 as./km²
Karinaisten kirkko kesällä 2011
Karinainen (ruots. Karinais) on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Se perustettiin vuonna 1872 erottamalla se Marttilasta. Vuonna 2004 Karinaisten kunnassa asui 2 457 ihmistä ja sen pinta-ala oli 92,41 km², josta 0,09 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 26,73 asukasta/km². Naapurikunnat olivat Aura, Marttila, Mellilä, Pöytyä ja Tarvasjoki; näistä Mellilä on sittemmin liitetty Loimaaseen ja Tarvasjoki Lietoon.
Karinainen yhdistyi vuoden 2005 alussa Pöytyän kunnan kanssa. Uuden kunnan nimeksi tuli Pöytyä. Vuoden 2009 alusta Pöytyään liittyi myös Yläne.
Karinaisten Kyrön kylässä sijaitsee Auranmaan Viikkolehden toimitus.
Maantiede

Karinainen sijaitsee maisemallisesti Loimaan seudun lakeuksien reunalla. Maaston tasaisuus näkyy selvimmin koillisosan suo- ja peltoalueilla sekä etelä- ja lounaisosan peltoalueilla. Yksittäiset kalliokohoumat yltävät harvoin yli kymmentä metriä ympäristöään korkeammalle. Korkeimmat mäkien huiput sijaitsevat vyöhykkeellä, joka ulottuu noin kolme kilometriä leveänä entisen kunnan kaakkoiskulmasta kirkonkylän kautta Kyrön tienoille.
Karinaisten alueella ei ole ainuttakaan järveä. Ainoa vesistö on entisen kunnan halki virtaava Tarvasjoki, joka alkaa Rahkion tienoilta ja laskee 5–15 metriä syvässä uomassa etelään entisen Tarvasjoen kunnan puolelle Liedossa.