stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sari Liinaharjan kuolemantapaus
Katoaminen ja ruumislöytö

Keskusrikospoliisin varteenotettavana pitämän teorian mukaan Liinaharja poistui kotoaan perjantaina 6. helmikuuta 1987 noin 22.30 – 22.45 ja suuntasi Tammelassa sijainneelle bussipysäkille tarkoituksenaan lähteä Forssan torille ystäviään tapaamaan. Bussi oli katoamisiltana myöhässä. Liinaharjan tuntomerkkejä vastannut henkilö nähtiin pian kotoa poistumisen ajankohdan jälkeen liftaamassa pysäkillä. Keskusrikospoliisi on olettanut Liinaharjan nousseen auton kyytiin ja joutuneen pian tämän jälkeen surmatuksi. Katoamista seuranneena päivänä tytön perhe otti yhteyttä poliisiin, joka kuitenkaan ei katsonut välittömiä etsintöjä aiheellisiksi. Katoamisilmoitus Liinaharjasta kirjattiin aamulla 9. helmikuuta 1987. Katoaminen oli näkyvästi esillä tiedotusvälineissä, ja Forssan paikallispoliisi teki tapaukseen liittyneitä puhutuksia ja kuulusteluja.
5. syyskuuta 1987 eläkeläismies ja hänen tyttärensä löysivät sienestäessään Koijärven Rekirikon alueella syrjäisen metsätien varrelta mustan vaatemytyn. Metrien säteeltä kaksikko teki luulöydön, joka mokkasaappaista päätellen oli peräisin ihmisestä. Löytöpaikka oli parinkymmenen kilometrin päässä Liinaharjan asunnosta. Poliisi kutsuttiin paikalle. Hieman myöhemmin tiedotusvälineissä kerrottiin poliisin epäilevän tapauksessa henkirikosta. Paikalta löydetyt vaatteet, kello ja kaksi auton kumimattoa otettiin poliisin säilytykseen. Ruumiista oli jäljellä enimmäkseen luita ja Liinaharjan kuolemansyy jäi selvityksen jälkeen tuntemattomaksi. Poliisi sai vihjeitä erilaisista autoista, joita tarkastettiin sadoittain.
Tutkinta 1990-luvulla

Vuonna 1991 poliisin puheille saapui nainen, joka kertoi nähneensä Liinaharjan bussipysäkillä katoamisiltana. Nainen kertoi tunteneensa Liinaharjan ja pysäyttäneensä autonsa puhuakseen tälle. Hän oli sanojensa mukaan tarjonnut kyytiä, josta Liinaharja oli kieltäytynyt. Toinen silminnäkijäkertomus tuki todistajan kertomaa.
Vuonna 1991 poliisi sai lisäksi tietää punaisen Toyota Corollan ajaneen ojaan Liinaharjan katoamista seuranneena yönä noin kello 1.00 noin kolmen kilometrin päässä jäänteiden löytöpaikasta. Paikalle olivat saapuneet isä pienen poikansa kanssa ja aikuinen pariskunta. Ojaan ajaneen auton kuljettaja oli tullut auraamattomalta metsätieltä lumisateessa, mikä kiinnitti auttajien huomion. Kuljettajaa kuvailtiin erittäin hätääntyneen ja järkyttyneen oloiseksi, hiestä märäksi ja sekavaksi, mutta ei rattijuopolta vaikuttaneeksi. Todistajat arvioivat kuljettajan noin 30-vuotiaaksi, sinisilmäiseksi ja hieman epäsiistiksi. Lisäksi kuljettaja oli saman yön aikana ajanut jo kerran aiemminkin ulos, mutta päässyt ylös ilman sivullisten apua. Paikalla ollut nainen ehdotti poliisille kertomista jo Liinaharjan katoamista seuranneena päivänä, mutta miehen mukaan asiaan ei kannattanut sekaantua. Vuonna 1991 nainen kuitenkin kertoi tapahtumista poliisille. Samana vuonna hän ja mies suostuivat hypnoosiin, jonka avulla ojaan ajaneen miehen tuntomerkit täsmentyivät. Luonnos tämän kasvoista laadittiin vuonna 1994.
Koijärven tappo ja epäillyn tavoittaminen

Vuonna 2000 poliisi tutki Koijärvellä tehtyä tappoa, jonka miespuolinen uhri oli tullut puukotetuksi kotonaan. Uhrin ruumis oli yritetty hävittää metsässä polttamalla. Rikoksesta tuomittiin 8,5 vuoden vankeusrangaistukseen vuonna 1960 syntynyt tekijä, jota alettiin epäillä myös osuudesta Liinaharjan kuolemaan. Hän oli ojaan ajaneen miehen tavoin noin 170-senttinen, normaalipainoinen, sinisilmäinen ja ruskeatukkainen. Myös arvioitu ikä ja Liinaharjan jäänteiden löytöpaikan ympäristöstä löydetyt kengänjäljet täsmäsivät. Ojaan ajaneesta miehestä poliisille kertonut nainen tunnisti Koijärven taposta tuomitun miehen samaksi, joka oli ajanut ojaan vuonna 1987. Koijärven taposta tuomitun miehen käytössä oli Liinaharjan kadotessa ollut pieni tummanpunainen Toyota Corolla, jonka malli täsmäsi ojaan ajaneen miehen auton malliin. Muut todistajat kuvailivat Koijärven taposta tuomittua väkivaltaiseksi ja alkoholin ongelmakäyttöön taipuvaiseksi.
Epäilty kiisti liikkuneensa Liinaharjan kadotessa Toyota Corollalla, jota hän sanojensa mukaan muutenkin käytti harvoin. Hänen entisen naisystävänsä mukaan mies oli kuitenkin ajellut kyseisellä autolla paljon katoamisen aikoihin. Epäilty väitti olleensa töissä katoamisaikaan, mutta muut puhutukset eivät vahvistaneet tätä käsitystä. Mies suostui muistijälkitestiin ("valheenpaljastuskoe"), joka suoritettiin 21. maaliskuuta 2000. Hän reagoi tuolloin voimakkaasti Liinaharjaa koskeneisiin kysymyksiin.
Vuonna 2002 tapaus siirrettiin Keskusrikospoliisilta syyttäjälle. Mies oli epäiltynä murhasta. Syyttäjä kuitenkin teki syyttämättäjättämispäätöksen 9. syyskuuta 2002. Syyttämättäjättämispäätöksen mukaan epäilty oli tullut "varsin vahvasti" kytketyksi Liinaharjan katoamisaikaan ja jäänteiden löytöpaikkaan. Syyttäjä myönsi todennäköiset syyt epäillä miehen tarjonneen Liinaharjalle autokyydin katoamisiltana ja kulkeneen katoamisyönä ainoana siinä paikassa, josta jäänteet myöhemmin löydettiin. Syyttäjä kuitenkin vetosi siihen, ettei kuolemansyy ollut tiedossa eikä viitteitä ollut elinaikaisista vammoista tai myrkytyksestä. Näin jäi epäselväksi, liittyikö tapaukseen rikos. Aktiivinen poliisitutkinta lopetettiin vuonna 2002.
Uusi tutkinta

Vuonna 2022 pääepäilty kumosi osan aiemmista puheistaan. Hän tunnusti Ylen Viimeinen johtolanka -podcastissa ottaneensa sittemmin kuolleen kaverinsa kanssa kyytiinsä Liinaharjan, joka väitetysti oli viety kotibileisiin. Pääepäillyn kotibileiden pitopaikaksi väittämän omakotitalon silloisen omistajan mukaan kiinteistö oli ollut talvisin poissa käytöstä vuodesta 1965. Kiinteistöä ei hänen mukaansa vuokrattu ulkopuolisille ennen vuotta 1993.
Tammikuussa 2024 Keskusrikospoliisi kertoi pitävänsä Liinaharjan kohtaloa selvitettynä. Maaliskuussa 2024 syyttäjä kuitenkin teki syyttämättäjättämispäätöksen, koska saatu lisänäyttö ei ollut tuonut selvyyttä kuolemansyyhyn, kuolinpaikkaan tai kuolinaikaan. Lisäksi kaikki muut mahdolliset rikosnimikkeet kuin murha olivat jo vanhentuneita.
Schola Cantorum Basiliensis

Schola Cantorum Basiliensis on Baselin musiikkiakatemian osa, joka on keskittynyt järjestämään varhaisen musiikin workshoppeja, konsertteja ja symposiumeja kansainvälisen opinto-ohjelman puitteissa. Schola Cantorum Basiliensisin perusti vuonna 1933 Sveitsiläinen kapellimestari Paul Sacher.
Koulu on jaettu kahteen osaa: toinen tarjoaa tutkintoon päätymättömiä kursseja ja on avoin yleisölle. Tällä osastolla opiskelee noin 500 opiskelijaa. Tutkintoon tähtäävässä ohjelmassa on yli 200 eri puolista maailmaa tullutta opiskelijaa, jotka suorittavat koulussa tutkinnon 4 - 5 vuodessa. Opiskelijat ovat ammattimuusikoita, jotka saavat koulussa varhaisesta musiikista tohtorintutkintoa vastaavat tiedot.
Koulun entisiä opiskelijoita ovat olleet muun muassa hollantilainen cembalisti Gustav Leonhardt ja kontratenori Andreas Scholl.
Aiheesta muualla

Schola Cantorum Basiliensis: the strength of the past (Arkistoitu – Internet Archive)
Scholastique Mukasonga

Scholastique Mukasonga vuonna 2018.
Scholastique Mukasonga (s. 1956 Ruanda) on ranskalais-ruandalainen kirjailija. Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1992.
Mukasonga on saanut muun muassa Renaudot-palkinnon 2012 (teoksesta Notre-Dame du Nil) ja Simone de Beauvoir -palkinnon 2021.
Aiheesta mualla

Mukasongan verkkosivut (englanniksi)
Sari (Iran)

| Sari (ساری) |
| --- | --- |
 Sari
 Koordinaatit: 36.5605°N, 53.0585°E 
Valtio:  Iran
Provinssi:  Mazandaran
Väkiluku (2011):  296 417
Aikavyöhyke:  UTC+3:30
Suuntanumero(t):  +98 151
 
 www.saricity.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sari (mazandaraniksi ساری Səri, pers. ‏‎ساری Sārī) on Māzandarānin provinssin pääkaupunki Iranissa. Se sijaitsee Pohjois-Iranissa Elbursvuorten pohjoisrinteellä ja lähellä Kaspianmeren etelärantaa. Sarin kaupungin pinta-ala on 5 089 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 167 602 (1996), 195 882 (2001), 261 293 (2006) ja 296 417 (2011).
Kellotorni Saatin aukiolla Sarissa.
Sarilla on pitkä historia. 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuri tuhosi paikalla sijainneen kaupungin ja rakennutti uuden. Sassanididynastian aikana Sarista tuli alueellinen pääkaupunki. Myöhemmin mongolit, turkkilaiset, uzbekit ja tataarit valloittivat vuorollaan kaupungin ja sen merkitys väheni.
Savavidihallitsija Abbas I liitti Māzandarānin alueen takaisin Persian valtakuntaan. Mohammad Khan Qajar teki Sarista valtakunnan pääkaupungin, mutta useiden vuosien alueellisten sotien jälkeen status siirrettiin Teheranille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sari Wikimedia Commonsissa
Sārī, Iran (englanniksi) (britannica.com)
Sanford Meisner

| Sanford Meisner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. elokuuta 1905
Kuollut: 2. helmikuuta 1997 (91 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä, näyttelemisen opettaja
Aiheesta muualla
IMDb 
IBDb
Sanford Meisner (31. elokuuta 1905 – 2. helmikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja näyttelemisen opettaja, joka kehitti Meisner-tekniikan. Meisner näytteli itse teatterissa, muun muassa Broadwayllä. Hän opetti näyttelemistä 65 vuoden ajan, ja monet tunnetut näyttelijät ovat olleet hänen oppilaitansa.
Elämäkerta

Sanford Meisner syntyi Brooklynissä 1905 ja opiskeli Damroschin musiikki-instituutissa tullakseen konserttipianistiksi. Hän kuitenkin puhui itsensä mukaan Theatre Guildin näytelmään ja innostui urasta näyttelijänä. Meisner tapasi Damroschissa Harold Clurmanin, joka taas tutustutti hänet Lee Strasbergiin. Sekä Clurman että Strasberg vaikuttivat suuresti Meisneriin ja vetivät hänet mukaan tulevaan Group Theatreen.
Meisner oli mukana nuorten näyttelijöiden ryhmässä, joka perusti 1931 Group Theatre -nimisen teatterin. Se oli ensimmäinen teatteri, joka toi Konstantin Stanislavskin metodinäyttelemisen Yhdysvaltoihin. Group Theatren jäsenet jakaantuivat kuitenkin Strasbergin ja Stella Adlerin näkemysten välillä. Strasberg kannatti Stanislavskin metodinäyttelemistä, mutta Adler piti sitä manipuloivana ja näyttelijöitä kiduttavana. Meisner kääntyi Adlerin kannalle.
Strasbergin lähdettyä Group Theatre kääntyi pois Stanislavskin tunnemuistista, minkä myötä Meisner saattoi kokeilla omaa ajatustaan näyttelemisestä. Hän päätti alkaa muodostaa yhdysvaltalaista tapaa, jossa näyttelijät voisivat ”elää totuudenmukaisesti kuvitteellisissa tilanteissa”. Neighborhood Playhouse antoi Meisnerille mahdollisuuden kehittää ajatusta. Meisner uskoi, että näyttelijän työ oli yksinkertaisimmillaan valmistautumista lavalla tuleviin tilanteisiin ja että parhaimmat suoritukset olisivat spontaaneja reaktioita. Hän kehitti näyttelijöille tekniikoita, joilla he pystyisivät menemään kirjoitettuja repliikkejä syvemmälle näytelmän teemoihin.
Meisner jatkoi Neighborhood Playhousen ohella edelleen yhteistyötä Group Theatren kanssa ja näytteli myös Broadwayllä. Meisner lähti 1958 New Yorkista Los Angelesiin, missä hän johti Twentieth Century Foxin uusien kykyjen osastoa. Hän palasi 1964 Neighborhood Playhouseen, jonka draamaosastoa hän johti vuoteen 1990.
Meisner ja James Carville perustivat 1985 Karibialle Bequian saarelle näyttelijäkoulun, joka myöhemmin laajeni North Hollywoodiin.
Meisner kuoli vuonna 1997, ja hän ehti opettaa näyttelemistä omalla tekniikallaan noin 65 vuoden ajan. Meisnerin oppilaita olivat muun muassa Robert Duvall, Grace Kelly, Diane Keaton, Joanne Woodward, Lee Grant ja Peter Falk.
Group Theatren jäsenet 1938, Meisner kuvan keskellä.
Sandön tuulivoimapuisto

| Sandön tuulivoimapuisto, Santalan tuulivoimapuisto Sandös vindkraftspark |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Hanko
Koordinaatit:  59°52′30″N, 23°05′56″E
Valmistunut:  2004 
Rakennuttaja:  Saba Wind Oy Ab 
Omistaja:  Saba Wind Oy Ab 
Operaattori:  Saba Wind Oy Ab 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  15 m 
Tuulivoimalat:  4 × Enercon E66/2000 (2 MW) 
Kapasiteetti:  8 MW  
Vuosituotanto:  6,6–11,2 GWh 
 fiSandön tuulivoimapuisto, Santalan tuulivoimapuisto 
Sandön tuulivoimapuisto on Uudellamaalla Hangon Sandössä eli Santalassa, yli kuusi kilometriä Hangosta koilliseen, sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii neljä tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 8,0 megawattia ja vuosituotanto on noin 6,6–11,2 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen omistaa ja sitä operoi Saba Wind Oy Ab.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee valtatien 25 suuntaisena ja siitä noin 130–150 metriä pohjoiseen. Neljän tuulivoimalan ketju on 1 050 metriä pitkä ja se näkyy valtatielle hyvin. Tuulipuiston huoltotiet alkavat Santalan kylätieltä. Tuulipuiston lähialue on asumatonta kangasmetsää. Voimalat sijaitsevat noin 15 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimaloiden tunnukset VTT:n tuulivoiman tuotantotilastoissa olivat aluksi Hanko 1–4, mutta ne muuttuivat vuoden 2007 alkaen tunnuksiksi Sandö 1–4.
Kaikki tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Enerconin valmistamaa E66/2000-mallia, jonka napakorkeus on 65 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 70 metriä, ja jonka kapasiteetti on 2,9 megawattia.
Historiaa

Saba Wind Oy Ab perusti Hankoon Sandön kankaalle tuulivoimapuiston, joka käynnistyi syyskuussa 2004. Samana vuonna yhtiö rakensi myös Barösundiin kolme tuulivoimalaitosta. Yhtiö teki sopimuksen Telia Soneran kanssa siitä, että se ostaisi kaiken tuulivoimapuiston tuottaman sähkön.
Yhtiö suunnitteli vuonna 2009 että se laajentaisi tuulivoimapuistoa joko kolmella kahden megawatin tai kahdella kolmen megawatin tuulivoimalalla. Lisäkapasiteettia olisi kertynyt 6 megawattia. Ne olisi sijoitettu valtatien suuntaisesti tien eteläpuolelle. Suunnitelmaa ei olla toistaiseksi toteutettu.
Sauli Lehtonen & Hopeinen Q

| Sauli Lehtonen & Hopeinen Q Sauli Lehtonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CD, C-kasetti
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 38.35
 Levy-yhtiö: Edel
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 30.
Sauli Lehtosen muut julkaisut
|   | Sauli Lehtonen & Hopeinen Q 1994 | Mun aika mennä on 1996 |
Sauli Lehtonen & Hopeinen Q oli vuoden 1994 tangokuninkaan Sauli Lehtosen esikoisalbumi, jonka Edel Records Finland Oy julkaisi vuonna 1994. Hänen taustayhtyeenään toimii Hopeinen Q. Albumi sisältää 12 kappaletta.
Albumi julkaistiin CD-levynä sekä c-kasettina. Sitä on myyty yli 65 000 kappaletta, platinalevyyn oikeuttava määrä, ja se nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.
Kappaleet

Valtameressä on saari – 1.52
Elämäni tarina – 2.24
Yö äänetön – 3.32
Eron jälkeen – 3.46
Kutsuu tanssi – 4.14
Miller tango – 3.28
Niin kauas sun luotasi – 3.30
Kun tanssit kanssani tangon – 3.22
Soria Moria – 3.00
Tulethan – 2.37
Bettina – 3.04
Häävalssi – 3.38
Sarjakuvahemmo

| Sarjakuvahemmo |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  ”Radioaktiivinen mies” (2. tuotantokausi)
Ääninäyttelijät:  Hank Azaria
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Hiukset:  Ruskeat
Ikä:  45
Ammatti:  Sarjakuvakaupan myyjä
Tärkeimmät sukulaiset:  vaimo Kumiko Nakamura
Sarjakuvahemmo tai Sarjishemmo (engl. Comic Book Guy, joskus myös nimellä Sarjisheppu, oikealta nimeltään Jeff Albertson) on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa piirrossarjassa Simpsonit. Hän on Springfieldissä sijaitsevan Android's Dungeon -nimisen sarjakuvakaupan omistaja, joka tunnetaan täydellisestä omistautumisestaan populaarikulttuurille, ivallisesta puhetavastaan ja ylimielisestä suhtautumisestaan asiakkaisiinsa. Hahmon ääninäyttelijä on Hank Azaria.
Sarjakuvahemmon ensiesiintyminen oli 2. tuotantokauden jaksossa ”Radioaktiivinen mies”. Hänen vakiohokemansa on ivallinen toteamus ”Huonoin – [asia] – ikinä!” Simpsonien käsikirjoittajat ovat joskus käyttäneet Sarjakuvahemmoa pilkatakseen yltiökriittisiä Simpsonit-faneja.
Hank Azarian mukaan Sarjakuvahemmon ääni on imitaatio hänen college-aikaisesta tuttavastaan.
Yleistä hahmosta

Ylipainoinen ja sosiaalisesti lahjaton Sarjakuvahemmo on stereotyyppinen keski-ikäistynyt nörtti, jolla on tietosanakirjamainen tietämys sarjakuvista, fantasiasta ja science fictionista, ja joka suhtautuu näihin aiheisiin äärimmäisen tosikkomaisesti. Sarjakuvien myymisen ohella hän harrastaa myös itse niiden keräilyä ja käytännössä koko hänen elämänsä pyörii populaarikulttuurin ympärillä. Ensiesiintymisensä yhteydessä hän mainitsi suorittaneensa maisterin tutkinnon folkloristiikassa ja mytologiassa, ja osana tutkintoa hän käänsi J. R. R. Tolkienin romaanin Taru sormusten herrasta keinotekoiselle klingonin kielelle. 10. kauden jakson ”Lisan aivot” mukaan Sarjakuvahemmon älykkyysosamäärä on 170, minkä ansiosta hän kuuluu Springfieldin Mensaan.
Sarjakuvahemmo ylpeilee usein fiktiohahmoihin liittyvällä triviatiedolla ja suhtautuu snobistisesti kaikkiin muihin, joiden tietämys aiheesta on vähäisempi kuin hänen. Hän valittaa aina turhautuneena uusien teosten tai sovitusten juonellisista ristiriitaisuuksista. Teoksesta ja tekijästä riippuen hänen asenteensa vaihtelee palvovasta äärimmäisen kriittiseen. Luullessaan kuolevansa The Simpsons Movie -elokuvassa Sarjakuvahemmo julisti tyytyväisenä että hänen kokonaisuudessaan sarjakuvien keräämiselle omistettu elämänsä oli ”hyvin käytetty elämä”.
Sarjakuvahemmon sarkastisista hokemista tunnetuin on "Worst. Episode. Ever." ("Huonoin. Jakso. Ikinä."), jolla hän alkuaan kommentoi Piski-koiran ensiesiintymistä Tikku ja Takku -piirrossarjassa 8. kauden jaksossa ”Urani koirana”. Lauseen on väitetty olleen Simpsonien käsikirjoittajien parodia Simpsoneita arvioineen suositun Usenet-uutisryhmän käyttäjien tavasta kommentoida ja arvioida sarjan jaksoja. Erilaiset muunnelmat tästä lauseesta ovat sittemmin muodostuneet Sarjakuvahemmon tavaramerkiksi. Yleensä lauseen keskimmäinen tai joskus ensimmäinen sana on vaihdettu. Joskus hän vaikuttaa kommentoivan jaksojen epäuskottavia juonenkäänteitä suoraan katsojille; esimerkiksi 11. kauden jaksossa ”Raivoisa ratsu” hän huomauttaa juonen muistuttavan eräiden aiempien jaksojen juonia. Toinen Sarjakuvahemmon kielenkäytölle tyypillinen piirre on lyhenteiden puuttuminen, minkä takia hän esimerkiksi ei sano "isn't" vaan "is not".
Sarjakuvahemmon puoti

Sarjakuvahemmo omistaa Springfieldissä sijaitsevan sarjakuvamyymälän, jonka nimi on The Android's Dungeon & Baseball Card Shop ("Androidin vankityrmä ja baseballkorttikauppa"). Kaupassa myydään sekä halpoja uutuussarjakuvia että kalliita keräilyharvinaisuuksia ja lisäksi oheistuotteita kuten toimintahahmoja. Sarjakuvahemmo kohtelee tylysti ja täysin mielivaltaisesti kaikkia asiakkaitaan, varsinkia lapsia kuten Bart Simpsonia ja Milhouse Van Houtenia, ja puhuu heille halveksuvalla ja erittäin ivallisella äänensävyllä. Tosin hän puhuu aina samalla äänensävyllä muutenkin. Hän myös pitää keräilysarjakuvien hinnat mahdollisimman korkealla ja saattaa antaa tietyille asiakkaille henkilökohtaisia porttikieltoja vähäisillä perusteilla.
Sarjakuvahemmon kaupassa on useita harvinaisia tavaroita, muiden muassa ensimmäinen julkaistu Hämähäkkimies-sarjakuva; Sean Conneryn valokuva Roger Mooren nimikirjoituksella; sekä filminauha vaihtoehtoisesta Tähtien sodan loppuratkaisusta, jossa Chewbacca paljastuu Luke Skywalkerin isäksi. Hänellä on myös valomiekka tiskinsä alla. Hänellä on hallussa myös niin sanottuja "kiellettyjä" videoita, mukaan lukien ”Avaruusolennon ruumiinavaus” -videonauha; Yhdysvaltain huippusalaiset ydinasestrategiat paljastava video; video, jossa Kent Brockman kaivaa nenäänsä; video juopuneesta herra Rogersista; sekä Kummisetä III -elokuvan "hyvä versio".
Sarjakuvahemmoon on liitetty muutamia scifi-aiheisia viittauksia: hänen autoonsa on kiinnitetty tarra, jossa lukee "Toinen autoni on Millennium Falcon"; hänen AMC Gremlin -mallisen autonsa rekisterikilpi on "NCC-1701"; ja hänen takamuksessaan on tatuoituna teksti "Jabba The Butt". Hänen kiinnostukseensa tietokoneisiin on myös viitattu sillä, että hänellä on t-paita, jossa lukee "C:/DOS C:/DOS/RUN RUN/DOS/RUN". Sarjakuvahemmon oma suosikkisarjakuva on hieman yllättäen Mort Walkerin piirtämä Liisa ja Lasse. Hän hamstraa myös vanhoja Pikku Lulu -sarjakuvalehtiä.
Suhteet muihin hahmoihin

Vaikka Sarjakuvahemmo on sosiaalisesti omiin oloihinsa vetäytyvä, hän on seurustellut iäkkään lesken Agnes Skinnerin kanssa 12. kauden jaksossa ”Kaikkien aikojen huonoin jakso”. 15. kauden jaksossa ”Pelkoa ja inhoa alttarilla” hän kävi treffeillä opettaja Edna Krabappelin kanssa ja paljasti olleensa kerran naimisissa MMORPG-pelissä toisen hahmon kanssa. Neitsyydestään hän kuitenkin pääsi eroon vasta yli 40-vuotiaana, mikä ilmeni 10. kauden jaksosta ”Gangsterien armoilla”. 25. kauden jaksossa ”Sarjakuvasutinaa” Sarjakuvahemmo lopulta löysi kumppanikseen Kumiko Nakamura -nimisen japanilaisen manga-sarjakuvapiirtäjän ja he menivät naimisiin. Kumiko on sen jälkeen tosin nähty sarjassa vain muutaman kerran.
Oikea nimi

Sarjakuvahemmon oikea nimi pidettiin Simpsoneissa pitkään salaisuutena, ja lopulta nimen salaamisesta muodostui yksi sarjan vakiovitseistä. Sarjan 16. kauden jaksossa ”Vedenpaisumus stadionilla” Sarjakuvahemmo kuitenkin tyynesti toteaa Ned Flandersille, että hänen oikea nimensä on Jeff Albertson, mutta "kaikki kutsuvat häntä Sarjakuvahemmoksi". Sarjakuvahemmon oikean nimen paljastaminen aiheutti suurta kohua Simpsonit-fanien keskuudessa, ja sarjan tuottaja Al Jeanin mukaan käsikirjoittajat valitsivat Sarjakuvahemmolle tarkoituksellisesti mahdollisimman tavanomaiselta kuulostavan nimen. Oikeaa nimeä ei tosin sen paljastamisen jälkeenkään ole käytetty sarjassa juuri ikinä.
Muuta

Sarjakuvahemmoa parodioitiin 11. kauden jaksossa ”Kauhujen talo, osa 10”, jossa hän esiintyi superroistona nimeltä Keräilijä. Samassa jaksossa esiintyi Lucy Lawless, josta Keräilijä yritti tehdä vaimon, koska hän luuli tätä oikeaksi Xenaksi. Jakson lopussa hän jähmettyi kuoliaaksi, ja sanoi vakiofraasinsa muunnelman "Best. Death. Ever." ("Paras. Kuolema. Ikinä."). 21. kauden jaksossa ”Valkokankaiden valloittaja” Sarjakuvahemmon piirtämä omakustannesarjakuva Jokamies-nimisestä supersankarista nousi lasten suosikiksi ja sovitettiin huonoksi elokuvaksi, jonka hän itse haukkui omassa arvostelussaan.
Sarjakuvahemmo teki vuonna 2011 cameo-esiintymisen The Cleveland Show'ssa, jossa hän kommentoi sarjan päähenkilön Cleveland Brownin surkeaa sarjakuvaa ja lähti pois sanoen "Worst. Cameo. Ever." ("Huonoin. Cameo. Ikinä.").
Sarjakuvahemmon sarjakuvakauppa.
Schokland

| Schokland |
| --- | --- |
 Kirkko ja merivalli Schoklandissa
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Zuiderzee  52°38′19″N, 5°46′18″E
Kriteerit:  III, V
Tunnusnumero:  739
Valintahistoria
Valintavuosi:  1995
 Schokland
Schokland oli saari Alankomaiden Zuiderzeessä. Se lakkasi olemasta saari vuonna 1942, kun Noordoostpolderin alue kuivattiin. Saaren muoto näkyy polderin korkeammissa osissa ja entisissä rantapenkoissa.
Schokland oli asuttuna rautakaudelta asti, ja se oli keskiajalla suosittua asutusaluetta, mutta 1800-luvulle mennessä merenpinnan nousu oli tehnyt tulvista liian yleisiä. Enää kolme korkeinta huippua oli asuttuina: Emmeloord, Molenbuurt ja Middelbuurt. Vuoden 1825 tulvat tuotti suurta tuhoa, ja vuonna 1859 hallitus määräsi viimeiset asukkaat jättämään Schoklandin.
Nykyisin Schokland on tärkeä arkeologinen kohde ja Unescon maailmanperintökohde.  Middelbuurtin kirkosta vuonna 1947 tehty  museo esittelee alueen asutusta esihistoriallisista ajoista alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schokland Wikimedia Commonsissa