stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyrillos Aleksandrialainen
Elämä

Kyrillos syntyi kristittyyn perheeseen Theodosiopoliissa, nykyisen Al-Mahalla al-Kubran lähellä Egyptissä. Hän sai klassisen hellenistisen koulutuksen, johon kuului kieliopin, retoriikan ja filosofian opiskelu. Tämän lisäksi hän opiskeli Raamattua ja teologiaa. Kyrillos kilvoitteli munkkina Makarioksen luostarissa Nitriassa kuuden vuoden ajan. Kyrilloksen vihki lukijaksi sekä myöhemmin diakoniksi ja papiksi setänsä, arkkipiispa Theofilos.
Kyrillos valittiin arkkipiispaksi edeltäjänsä Teofiloksen kuoltua vuonna 412.
Hän toimi kolmannen ekumeenisen kirkolliskokouksen puheenjohtajana vuonna 431. Tämä kokous johti Konstantinopolin arkkipiispa Nestorioksen erottamiseen.
Kyrillos johti Aleksandrian kirkkoa 32 vuotta. Hän kuoli vuonna 444 sairasteltuaan ja heikennyttyään terveydellisesti.
Pyhän Kyrillos Aleksandrialaisen muistopäivä on katolisen kirkon pyhimyskalenterissa 27. kesäkuuta, ortodoksisessa kirkossa 9. kesäkuuta ja 18. tammikuuta.
Teologia

Kyrillos opetti, että Jeesuksen Kristuksen inkarnaation kautta koko ihmiskunta voi olla osallinen alkuperäisestä ihmisyydestä, joka menetettiin syntiinlankeemuksessa. Jeesuksen kirkastuminen (m.kreik. μεταμόρφωσις) vaikutti myös uskovaisiin.
Kyrillos on kirkkohistoriassa kuuluisa Neitsyt Marian nimityksen Jumalansynnyttäjä puolustamisesta. Nestorioksen mukaan Kristus ei ollut täysin Jumala, joten Mariaa ei voi sanoa Jumalansynnyttäjäksi. Kyrillos osoitti, että vaikka Poika oli syntynyt Isästä ajan ulkopuolella, hän oli syntynyt ajallisesti Neitsyt Mariasta ajassa. Tämän vuoksi Mariaa voidaan Kyrilloksen mukaan sanoa Jumalansynnyttäjäksi.
Kyrilloksen kaksiluonto-opin mukaan Kristuksella oli kaksinainen luonto (ihminen ja Jumala) mutta vai yksi persoona (prosopon). Luontoja ei kuitenkaan saa erottaa tai jakaa, vaan ne kuuluvat "yhdelle Kristukselle". Sekä Nestorioksen että Kyrilloksen ongelmaksi jäi kysymys, miten kaksi täydellistä persoonaa (ihminen ja Jumala) voivat kuitenkin olla "yksi ja sama"? Nestorios näyttää hajottavan Kristuksen kun taas Kyrillos tuntuu häivyttävän Kristuksen ihmisyyden.
Teokset

Kyrillos oli merkittävä kirjailija, jonka useat teokset ovat säilyneet.
Eksegeettisiä teoksia:
Glaphyra: Jaloja kommentteja Raamatun kirjoista
Kahdentoista profeetan kirjojen kommentaari
Luukkaan evankeliumin kommentaari
Johanneksen evankeliumin kommentaari
Dogmaattisia teoksia:
Palvonnasta Hengessä ja totuudessa
Thesauros
Jumalan temppeleiksi tulemisesta (Ναοὶ θεοῦ χρηματιοῦμεν)
Kyrilloksen toinen kirje Nestoriokselle
Kyrilloksen kolmas kirje Nestoriokselle (sisältää 12 anateemaa)
Sovinnon kaava Kyrilloksen ja Johannes Antiokialaisen kanssa
Viisi kirjaa Nestoriosta vastaan (Adversus Nestorii blasphemias)
Sillä Kristus on yksi (Quod unus sit Christus)
Ainosyntyisen inkarnaatiosta(Scholia de incarnatione Unigeniti)
Diodoros Tarsoslaista ja Theodoros Mopsuestialaista vastaan (fragmentteja)
Synousialaisia vastaan (fragmentteja)
Julianus Luopiota vastaan
Areiolaisia vastaan
Dialogit kolminaisuudesta
Niitä vastaan, jotka ovat haluttomia tunnustamaan, että Pyhä Neitsyt on Jumalansynnyttäjä
Patrologia Graecassa on niteissä 68-77 säilyneitä Kyrilloksen kirjoituksia.
Teokset > Suomennetut teokset

”Kyrillos Aleksandrialaisen kanonit”, Pyhien isien kanonit, s. 95-97.  Suomentanut Johannes Seppälä. Pieksämäki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1986.  ISBN 951-9071-78-4
Kirkkorunoudessa

Tropari:
Ylistäkäämme nyt hartaasti maailman valistajaa ja puheentaitajien johtajaa, / ainaisen Neitseen
Mariaan puolustajaa ja puolesta taistelijaa, / joka tulisin opein totisesti poltti inhottavan
Nestorioksen hirveän harhaopin jumalattomat ja Kristuksen vastaiset sanat, // ja lausukaamme: Oi
jumalallinen Kyrillos, rukoile, että Kristus lujittaisi oikean uskon.
Kontakki:
Vapahtajan lähteistä Sinä, autuas, / selvästi vuodatit meille Jumalan tuntemisen oppien syvyyden, /
joka hukuttaa harhaopit, mutta varjelee lauman aaltojen vahingolta. // Sinä, pyhittäjä, olet maan
äärien opettaja, joka jumalallisia salaisuuksia ilmoitat.
Kritiikki

Kyrilloksen perintöä on myös kyseenalaistettu, koska hänet on liitetty novatiolaisten (novatiolaisia olivat vastapaavi Novatianuksen kannattajat, jotka vastustivat luopioiden ottamista takaisin kirkkoon ja kuolemansyntien anteeksiantamista kirkon pyhyyden tähden) ja juutalaisten karkottamiseen Aleksandriastalähde?, naisfilosofi Hypatian erittäin raakaan murhaanlähde? sekä Aleksandrian kirjaston tuhoamiseen.lähde?
Kirjallisuutta

Artemi, Eirini, The mystery of the incarnation into dialogues “de incarnatione Unigenitii” and “Quod unus sit Christus” of St. Cyril of Alexandria , Ecclesiastic Faros of Alexandria, ΟΕ (2004), 145-277.
Artemi, Eirini, St Cyril of Alexandria and his relations with the ruler Orestes and the philosopher Hypatia , Ecclesiastic Faros of Alexandria, τ. ΟΗ (2007), 7-15.
Artemi, Eirini, The one entity of the Word Incarnate. α). Apollinarius' explanation, β)Cyril's explanation, Ecclesiastic Faros of Alexandria, τ. ΟΔ (2003), 293–304.
Artemi, Eirini, The historical inaccurancies of the film Agora about the murder of Hypatia, Orthodox Press, τεύχ. 1819 (2010), 7.
Artemi, Eirini, The use of the ancient Greek texts in Cyril's works, Poreia martyrias, 2010, 114-125
Artemi, Eirini, The rejection of the term Theotokos by Nestorius Constantinople more and his refutation by Cyril of Alexandria, independent.academia.edu
Artemi, Eirini, Свт. Кирилл Александрийский и его отношения с епархом Орестом и философом Ипатией, independent.academia.edu
McGuckin, John A. St. Cyril of Alexandria and the Christological Controversy. Crestwood, NY: St. Vladimir's Seminary Press, 2004. ISBN 0-88141-259-7
Seppälä, Serafim Elämän äiti. Neitsyt Maria varhaiskristillisessä teologiassa. s.204-211 Helsinki: Maahenki Oy, 2010. ISBN 978-952-5652-87-1
Wessel, Susan. Cyril of Alexandria and the Nestorian Controversy:The Making of a Saint and a Heretic. Oxford, 2004. ISBN 0-19-926846-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrillos Aleksandrialainen Wikimedia Commonsissa
Pyhä Kyrillos Aleksandrialainen Ortodoksi.net
Agora (elokuva Hypatiasta) Internet Movie Database (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cyril of Alexandria
Merkittävimmät apostoliset isät ja kirkkoisät
Klemens I ·
Ignatios ·
Polykarpos ·
Papias ·
Hermas ·
Justinos Marttyyri ·
Irenaeus ·
Klemens Aleksandrialainen ·
Tertullianus ·
Origenes ·
Cyprianus ·
Eusebios Kesarealainen ·
Athanasios Suuri ·
Efraim Syyrialainen ·
Basileios Suuri ·
Gregorios Nazianzilainen ·
Gregorios Nyssalainen ·
Kyrillos Jerusalemilainen ·
Epifanios ·
Johannes Khrysostomos ·
Kyrillos Aleksandrialainen ·
Ambrosius ·
Hieronymus ·
Augustinus ·
Leo Suuri ·
Pseudo-Dionysios Areopagita ·
Gregorius Suuri ·
Maksimos Tunnustaja ·
Johannes Damaskolainen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Mervi Laaksonen

Mervi Laaksonen (s. 1975) on kuhmolainen biologi. Hän on saanut vuoden 2014 Tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 2013 ilmestyneestä kirjasta Susi. Hän on toiminut Luonto-Liiton susiryhmän puheenjohtajana 2005–2007. Hän toimii Metsähallituksen suojelubiologina.
Laaksonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän kiinnostui susista muutettuaan Suomen susitiheimmälle paikkakunnalle.
Laaksonen on ollut Lentua-Seuran puheenjohtaja vuodesta 2012.
Teokset

Susi (Maahenki 2013) ISBN 978-952-5870-79-4
Aiheesta muualla

Haastattelu Ylen sivulla
Tiina Laatikainen

| Tiina Laatikainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 55–56) Joensuu
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  tutkimusprofessori & osastonjohtaja (THL), terveyden edistämisen professori (UEF)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1996), Kuopion yliopisto (LT 2000)
Instituutti:  THL, Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Suomi
Palkinnot:  Vuoden sydänterveyden edistäjä (2020)
 Katso myös Tiina Laatikainen (thl.fi) 
Aiheesta muualla
Tiina Laatikainen (uef.fi) Kotisivu
Tiina Laatikainen (s. 1969 Joensuu) on suomalainen lääkäri ja kansanterveystieteilijä (LT), joka toimii  Itä-Suomen yliopiston terveyden edistämisen professorina Joensuun kampuksella. Lisäksi hän on THL:n tutkimusprofessorina ja osastonjohtaja Helsingissä. Laatikainen on tunnettu sydän- ja verisuonitautien, liikalihavuuden ja diabeteksen tutkija, joka viestii alansa tutkimuksesta suomalaisille lääkäreille ja on usein myös joukkoviestimien haastateltavana.
Laatikainen opiskeli lääkäriksi Helsingin yliopistossa (LL 1996), ja jatkoi kansanterveystieteeseen paneutuen lääketieteen tohtoriksi Kuopion yliopistossa (2000).  Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) vertaili sydän- ja verisuonitautien riskitekijöitä Karjalan tasavallassa ja Pohjois-Karjalassa. Tutkimustyö oli otsikoitu Cardiovascular risk in the Republic of Karelia, Russia : comparison of major risk factors with North Karelia, Finland.
Aiheesta muualla

Tiina Laatikaisen julkaisupofiili Google Scholarissa (englanniksi) (google.com)
Tiina Laatikainen. University of Eastern Finland, Institute of Public Health and Clinical Nutrition (englanniksi) (researchgate.net)
Tiina Laatikainen (29.4.2019) Varjoon jäänyt diabetesriski (suomenash.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus
Ryti–Ribbentrop-sopimus

Ryti–Ribbentrop-sopimus (myös pelkkä Ribbentrop-sopimus) oli Suomen presidentti Risto Rytin kansallissosialistisen Saksan johtajalle Adolf Hitlerille jatkosodan loppuvaiheessa kesäkuussa 1944 lähettämä kirje, jossa hän sitoutui olemaan tekemättä rauhaa Neuvostoliiton kanssa ilman Saksan hyväksyntää. Kyseisen kirjeen on myös tulkittu olleen Suomen ja Saksan välinen liittosopimuslähde?.
Suomi joutui ahtaalle sotilaallisesti kesäkuun 1944 aikana Neuvostoliiton suorittamassa Viipurin-Petroskoin operaatiossa, varsinkin kun Suomen tiedusteltua rauhaa 21. kesäkuuta Neuvostoliitto ilmoitti vaativansa ehdotonta antautumista. Seuraavana päivänä Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop lensi Helsinkiin vaatimaan sitoumusta sodan jatkamisesta tai Saksan sotilaallinen tuki vedettäisiin välittömästi pois.
Sopimus takasi Saksan toimitukset Suomeen, mutta samalla sitoi Suomen Saksaan poliittisesti ja sotilaallisesti. Saksan häviö oli tuolloin jo varma. Presidentti Ryti ei halunnut tehdä poliittista itsemurhaa, vaan olisi halunnut viedä sopimuksen eduskuntaan. Puolustusvoimien ylipäällikkö, Suomen marsalkka Gustaf Mannerheim ja pääministeri Edwin Linkomies tiesivät kuitenkin Rytin tavoin, ettei sopimus olisi mennyt eduskunnassa lävitse ja painostivat Rytin antamaan tuon lupauksen kirjeen muodossa omissa nimissään, minkä Ryti muutamia tunteja pohdittuaan tekikin. Hallituksen istunnossa, missä Ryti esitteli kirjeensä, oli mukana myös lakimies, joka varmensi Rytin esittämän tulkinnan, että Suomi vapautuisi kirjeen lupauksista Rytin erotessa toimestaan.
Ryti lähetti kirjeensä 26. kesäkuuta Neuvostoliiton operaation taivutettua VKT-linjan edellisenä päivänä alkaneeseen Talin–Ihantalan taisteluun. Sopimus takasi Saksan aseavun ja viljatoimitusten jatkumisen. Asetoimitusten lisäksi sopimus takasi suomalaisia taisteluissa avustaneiden saksalaisen 303. Rynnäkkötykkiprikaatin, 122. Jalkaväkidivisioonan sekä lento-osasto Kuhlmeyn tuen jatkossakin. Jälkikäteen on voitu todeta, että sopimuksesta kieltäytyminen olisi tuskin johtanut apuvoimien poisvetämiseen, toisin kuin Ribbentrop oli uhkaillut, mutta Mannerheim ja Ryti eivät tuolloin olleet varmoja asiasta eivätkä halunneet riskeerata apua. Jalkaväkidivisioonan vaikutus Viipurinlahden taistelussa ja osasto Kuhlmeyn merkitys Talin-Ihantalan taistelussa olivat huomattavat. Myös vilja-apu oli elintärkeää. Varsinaisiin kesän taisteluihin materiaalitoimitukset eivät kuitenkaan ehtineet.lähde?
Suomessa katsottiin sopimuksen voimassaolon lakanneen Rytin jättäessä tasavallan presidentin tehtävien hoidon pääministeri Linkomiehelle ja Mannerheimin tultua presidentiksi elokuun alussa 1944.
Kätilöopisto

Kätilöopiston sairaala vuonna 2018
Vanhan kätilöopiston sairaalan rakennukset Tehtaankadulla Ullanlinnassa kuvattuna vuonna 1968.
Kätilöopiston sairaalan sisäänkäynti
Kätilöopiston sairaala oli Helsingin Kumpulassa toiminut HUS:n naistensairaala, joka toimi samalla opetussairaalana. Vuonna 1960 avattu sairaala suljettiin syksyllä 2017 sisäilmaongelmien vuoksi. Osoitteessa Sofianlehdonkatu 5 A sijaitsevan rakennuksen suunnitteli yliarkkitehti Martti Välikangas. Sen rakentamiseen liittyi poliittinen skandaali Kätilöopiston juttu.
Vanha kätilöpisto sijaitsi vuodesta 1878 lähtien Ullanlinnassa, Tehtaankadun ja Neitsytpolun kulmatontilla, jossa nykyisin on puistoa sekä Venäjän Helsingin-suurlähetystö.
Kätilöopistolla oli merkittävä rooli hormonikierukan kehitystyössä.
Historia > Tausta ja rakentaminen

Kätilöopiston sairaalan historia juontaa juurensa kätilöopetuksesta, joka alkoi vuonna 1816 Turussa ja siirrettiin vuonna 1833 Helsinkiin ja liitettiin yliopiston yhteyteen Vanhalle klinikalle. Vuonna 1956 kätilöopetus muutti vanhalta, ahtaaksi käyneeltä Kätilöopistolta Ullanlinnasta uusiin tiloihin Sofianlehdonkadulle.
Historia > Vanha kätilöopisto

Synnytyksiä hoidettiin Helsingissä Vanhan klinikan erillisessä piharakennuksessa Snellmaninkadun varrella vuodesta 1833 alkaen.
Helsingin Synnytyslaitoksen eli kätilöopiston sairaalarakennusten suunnittelijoina vuosina 1874-1875 toimivat arkkitehdit Hampus Dalström ja Georg Wilenius. Alueella sijainneen lastensairaalan suunnitteli arkkitehti Magnus Schjerfbeck 1890-luvun lopulla.
Vanha kätilöopisto, joka oli itsenäinen eikä ollut enää yliopiston alaisuudessa, sijaitsi vuosina 1878–1960 Ullanlinnassa, Kaulushaikaran korttelissa, joka rajautui Vuorimiehenkatuun, Tehtaankatuun, Ullankatuun ja Neitsytpolkuun. Sairaala toimi korttelissa, jossa sijaitsi useita  erillisiä rakennuksia, sillä sairaala toimi nk. paviljonkisairaalana. Useimmat rakennuksista olivat matalia puurakennuksia. Sairaalarakennukset purettiin Venäjän suurlähetystön rakennusten tieltä vuoden 1968 jälkeen.
Uusi Kätilöopisto

Nykyisen vuonna 1960 valmistuneen sairaalarakennuksen suunnitteli yliarkkitehti Martti Välikangas. Kätilöopiston sairaala rakennettiin, koska kaupunkiin kaivattiin uudenaikaisempaa synnytyssairaalaa ahtaaksi käyneen vanhan Ullanlinnan kätilöopiston tilalle. Jo avajaispäivänä 11. huhtikuuta 1960 syntyi ensimmäinen lapsi keravalaiselle Eeva Lehtiselle. Ensimmäisenä vuonna Kätilöopiston sairaalassa syntyi 5 687 lasta. Sairaalan rakentamiseen liittyi Kätilöopiston juttuna tunnettu lahjusskandaali.
Uusi Kätilöopisto > Toiminta 1960-2000

Kätilöopiston sairaalassa alettiin 1970-luvulta lähtien muuttaa toimintatapoja kohti perhekeskeistä synnytystä. Yhtäjaksoisesti isät pääsivät mukaan synnytyksiin vuodesta 1976 lähtien.
Suomen ensimmäinen perheosasto perustettiin Kätilöopiston sairaalassa vuonna 1996, ja Haikaranpesä avattiin kahta vuotta myöhemmin. Sen toiminta-ajatuksena oli, että sama henkilökunta hoitaa perhettä valmennus-, synnytys- ja lapsivuodeaikana kodinomaisissa tiloissa.
Imetysohjaukseen panostaminen näkyy tilastoissa: Kätilöopiston sairaalassa lisämaidon antaminen vastasyntyneille ilman lääketieteellistä syytä väheni viidessä vuodessa 40 %:sta 16 %:iin.
Hormonikierukan kehitystyö alkoi Kätilöopiston sairaalassa jo 1970-luvulla. Se tuli ensimmäisenä markkinoille Suomessa vuonna 1990. Sittemmin hormonikierukasta on tullut suomalaisen lääketeollisuuden tärkein myyntituote, jota myydään yli 120 maassa ja jolla on maailmalla miljoonia käyttäjiä.
Kätilöopiston sairaala osallistui aktiivisesti myös lääkkeellisen raskaudenkeskeytyksen kehittämiseen. Tämä tutkimus on muuttanut keskeytyspotilaiden hoidon täysin: nykyisin 70 % potilaista valitsee lääkkeellisen hoidon kaavinnan sijaan, ja noin kolmannes lääkkeellisistä keskeytyksistä tehdään kotona.
Kätilöopiston sairaala oli valtion omistuksessa vuoteen 1986 saakka, jolloin peruskorjausta vaatinut sairaala siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen nimellisellä yhden markan hinnalla. Vuonna 2000 Kätilöopiston sairaalasta tuli osa Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiriä ja HYKSiä.
Uusi Kätilöopisto > 2000-luku

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos myönsi Kätilöopiston sairaalalle 24. marraskuuta 2010 hyvästä imetyksen tuesta kertovan vauvamyönteisyys-sertifikaatin. Kansainvälinen Vauvamyönteisyysohjelma on WHO:n ja Unicefin vuonna 1991 käynnistämä toimintaohjelma. Ohjelman tavoitteena on imetyksen edistäminen kaikissa sellaisissa toimintayksiköissä, joissa hoidetaan raskaana olevia, synnyttäviä ja synnyttäneitä äitejä sekä imeväisikäisiä lapsia.
Sairaalassa ilmeni vakavia sisäilmaongelmia, minkä vuoksi sen toimintoja alettiin siirtää asteittain muihin toimitiloihin lokakuusta 2017 lähtien. Viimeiset synnyttäjät vastaanotettiin 18.10.2017.
Osa Kätilöopiston sairaalan osastoista, kuten naistentautien poliklinikka, röntgen-osasto ja vastasyntyneiden osasto jatkoivat toimintaansa sairaalan tiloissa vuoden 2018 alkuun saakka. Sairaalan ovet sulkeutuivat lopullisesti 29.3.2018, kun naistentautien poliklinikka muutti uusiin toimitiloihin Helsingin Ruoholahteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kätilöopiston sairaalan esittely HUS:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Franz Lachner

Franz Lachner
Franz Paul Lachner (2. huhtikuuta 1803 Rain am Lech – 20. tammikuuta 1890 München) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Lachnerin isä Anton (k. 1822) oli urkuri. Myös hänen veljensä Ignaz ja Vinzenz Lachner loivat uran musiikissa. Lachner opiskeli Caspar Ettin johdolla Münchenissä. Wienissä hän sai opetusta Maximilian Stadlerilta, Simon Sechteriltä ja Joseph Weigliltä. Lachner ystävystyi Franz Schubertin ja Ludwig van Beethovenin kanssa. Vuonna 1826 hän pääsi Wienin Theater am Kärntnertorin kapellimestariksi. Lachner työskenteli kapellimestarina Mannheimissa vuosina 1834–1836 ja oli vuosina 1836–1868 hovikapellimestarina Münchenissä. Vuonna 1852 hänestä tehtiin Münchenin Generalmusikdirektor, ja vuonna 1872 hän sai Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin kunniatohtorin arvon.
Lachnerin teosten joukossa on muun muassa sinfonioita, orkesterisarjoja, kamarimusiikkia, kuoroteoksia ja lauluja. Hän sävelsi myös oopperoita, joiden joukossa ovat Catharina Cornaro (1841) ja Benvenuto Cellini (1849).
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Köyliön kirkko

| Köyliön kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkosaari, Köyliö
Koordinaatit:  61°07′10.5″N, 022°20′55″E
Seurakunta:  Säkylä-Köyliön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1752
Suunnittelija:  Gustaf Adolf Wiman Sebastian Gripenberg (vuoden 1889 muutokset)
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Köyliön kirkko sijaitsee Köyliönjärven Kirkkosaaressa. Se rakennettiin alun perin vuonna 1752 ristikirkoksi, jossa oli pieni torni. Kirkkoa ympäröi Köyliön vanha hautausmaa..
Rakentaminen ja muutokset

Köyliön kirkon on suunnitellut ruotsalainen mestari Gustaf Adolf Wiman. Samojen suunnitelmien mukaan on tehty myös Ruotsissa Taalainmaalla Ludvikassa sijaitseva Ludvika Ulrikan kirkko. Molempien rakentamista tuki Ludvikassa vaikuttanut Cedercreutzin aatelissuku, jonka omistukseen Kirkkosaaren Köyliönkartano oli tullut 1740-luvun lopulla.
Vuosina 1888–1890 tehdyssä korjauksessa kirkkoa muutettiin perusteellisesti Sebastian Gripenbergin suunnitelmien mukaan. Julkisivusta tuli uusgoottilaista tyyliä edustava ja sakaristosta satulakattoinen. Tuolloin valmistui myös päätytorni. Tulipalo tuhosi kirkon sisätiloja 1978. Kirkon alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan mahdollisesti Italiassa maalaama ”Ristiinnaulattu”.
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä.
Köyliön kirkko, Kirkkosaari ja sieltä kirkonkylään johtava koivukuja kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1950, ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Tollet.lähde?
Seurakunnan historiaa

Piispa Henrikin surmavirren mukaan talonpoika Lalli tappoi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156 niin sanotun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Sen muistoksi järvessä sijaitsevalle Kirkkokarille rakennettiin luultavasti jo 1300-luvulla kappeli, joka perimätiedon mukaan jäi käytöstä nykyisen kirkon valmistuttua. Varmuudella Köyliössä on sijainnut kirkko vuonna 1378, jolloin sinne haudattiin tuntemattomaksi jäänyt pappi.
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta toteutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, minkä jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko.lähde?
Papinportaat

”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon.
Kuvia

Sankarihaudat
Urkuparvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Köyliön kirkko Wikimedia Commonsissa
Kuvia kirkosta Köyliön seurakunnan www-sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Alttaripääty.
Kauko Käyhkö

Kauko Käyhkö vuonna 1954.
Kauko Käyhkö (5. huhtikuuta 1916 Pietari – 8. huhtikuuta 1983 Espoo) oli suomalainen laulaja, muusikko ja näyttelijä. Koulutukseltaan hän oli rakennusmestari.
Epäselvyydet nimimerkistä K. Raikko

Kauko Käyhkö teki joukon kappaleita, joihin hän laittoi tekijäksi K. Raikko, mutta Elbe Häkkinen oli ehtinyt rekisteröidä nimimerkin nimiinsä aikaisemmin kuin Käyhkö. Asiasta käytiin oikeutta. Oikeuden päätös oli, että Elbe Häkkinen saa Teosto-korvaukset näistä kappaleista, vaikka ne olivatkin Kauko Käyhkön tekemiä.
Salanimet

Kauko Käyhkö käytti seuraavia salanimiä:
Eräs Erkki, Vanhempi
Justeeri
Kake
Karri K.
Kirsi K.
Peacock Paul
Pöllö
Raikko K. / Käyhkö Kauko
Vanha-Vaari
Muistelmateokset

Voi veljet! Kipparikvartetti. Hämeenlinna: Karisto, 1971.
Dallapén tarina. Hämeenlinna: Karisto, 1976. ISBN 951-23-0911-4.
Levyjä

Kauko Käyhkö (PSO, 1965)
Kauko Käyhkö − Justeeri (1969, Finnlevy)
Justeeri: Älä jännitä! (1970, Finnlevy)
Hilpeän haikeaa Kauko Käyhkön seurassa (1970, Finnlevy)
Dallapé 50 (1975, PSO; solisteina Kauko Käyhkö, Georg Malmstén, Tauno Palo ja Kalevi Korpi)
Kehuisit edes joskus (1976, PSO)
Sinuhen laulu / Tulipunaruusu ennen ja nyt (1978, Polydor)
Unohtumattomat (1978, Finnlevy)
Kauko Käyhkö (2-LP, 1983, Finnlevy)
Unohtumattomat (1992, Warner Music)
20 suosikkia: Rakastan sinua, elämä (2000, Warner Music)