stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Boardwalk Empire

| Boardwalk Empire |
| --- | --- |

Tyyli:  historiallinen draama
Kestoaika:  50-60 minuuttia
Luoja(t):  Terence Winter
Pääosissa:  Steve Buscemi Michael Pitt Kelly Macdonald Michael Shannon Shea Whigham Aleksa Palladino Michael Stuhlbarg Stephen Graham Vincent Piazza Paz de la Huerta Michael Kenneth Williams Anthony Laciura Paul Sparks Dabney Coleman Jack Huston Bobby Cannavale Gretchen Mol
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   HBO  Canal+  Yle TV2
Esitetty:  19. syyskuuta 2010 – 26. lokakuuta 2014
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  56 (luettelo jaksoista)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Terence Winter Martin Scorsese Mark Wahlberg Tim Van Patten Stephen Levinson
Ohjaaja(t):  Martin Scorsese Tim Van Patten Allen Coulter + 5 muuta
Käsikirjoittaja(t):  Terence Winter Lawrence Konner Margaret Nagle + 5 muuta
Leikkaaja(t):  Kate Sanford Tim Streeto
Kuvaaja(t):  Jonathan Freeman Kramer Morgenthau
Tuotantoyhtiö(t):  HBO, Leverage Management
Palkinnot
Voitetut:  Golden Globe Paras draamasarja (2011)  Paras miespääosa draamasarjassa (Steve Buscemi) (2011)
Ehdokkuudet:  6 ehdokkuutta (Golden Globe) 30 ehdokkuutta (Emmy)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Boardwalk Empire on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat 1920-luvulle kieltolain aikaiseen Amerikkaan. Sarjan on tuottanut HBO ja sen ensimmäiset jaksot esitettiin syyskuussa 2010. Sarja perustuu Nelson Johnsonin romaaniin Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City.
Sarjan pääosassa on Steve Buscemi, joka näyttelee poliitikko-gangsteri Enoch "Nucky" Thompsonia, joka nousee Atlantic Cityn salakuljetusimperiumin johtoon. Thompson tekee yhteistyötä lukuisten tunnettujen gangstereiden kanssa. Hallitus kiinnostuu Thompsonin toimista ja lähettää agentteja tarkkailemaan tämän tekemisiä ja yhteyksiä alamaailmaan.
Sarjan avausjakson ohjaajaksi palkattiin arvostettu elokuvaohjaaja Martin Scorsese. Pilottijakso esitettiin Yhdysvalloissa 19. syyskuuta 2010 ja se keräsi 4,8 miljoonaa katsojaa. Scorsesen ohjaaman pilottijakson budjetti oli noin 18 miljoonaa dollaria. Toinen kausi alkoi 20. syyskuuta 2011 ja kolmas 16. syyskuuta 2012. Neljäs kausi alkoi 8. Syyskuuta 2013. Sarjasta on myös tilattu viides tuotantokausi.
Suomessa Canal+ (myöhemmin C More) on esittänyt sarjan kaksi ensimmäistä tuotantokautta ja aloitti kolmannen esittämisen vain vuorokausi Yhdysvaltain ensiesityksen jälkeen 17. syyskuuta 2012. Yle TV2 esitti ensimmäisen kauden tammikuusta 2012 alkaen. Toista kautta alettiin esittää 4. marraskuuta 2012 ja kolmas kausi alkoi Ylellä 6. lokakuuta 2013.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Buscemi   | … |  Enoch "Nucky" Thompson    |
|  Michael Pitt   | … |  James "Jimmy" Darmody    |
|  Kelly Macdonald   | … |  Margaret Schroeder   |
|  Michael Shannon   | … |  Nelson Van Alden   |
|  Aleksa Palladino   | … |  Angela Darmody   |
|  Shea Whigham   | … |  Elias "Eli" Thompson   |
|  Michael Stuhlbarg   | … |  Arnold Rothstein   |
|  Stephen Graham   | … |  Al Capone   |
|  Vincent Piazza   | … |  Lucky Luciano   |
|  Michael Kenneth Williams  | … |  Albert "Chalky" White   |
|  Anthony Laciura   | … |  Eddie Kesler   |
|  Paul Sparks   | … |  Mickey Doyle   |
|  Jack Huston   | … |  Richard Harrow   |
|  Gretchen Mol   | … |  Gillian Darmody   |
|  Bobby Cannavale   | … |  Gyp Rosetti   |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Boardwalk Empire Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Boardwalk Empire Yle Areenassa[vanhentunut linkki]
Bernard Collomb

| Bernard Collomb> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. lokakuuta 1930  Annecy 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1961–1964
Talli(t):  Cooper,  Team Lotus
Kilpailuja:  6 (4 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Ranskan Grand Prix 1961
Viimeinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1964
Nicois Bernard Collomb-Clerc (7. lokakuuta 1930 Annecy – 19. syyskuuta 2011 La Colle-sur-Loup, Alpes-Maritimes) oli ranskalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausilla 1961–1964. Hän oli parhaimmillaan 10. Saksan GP:ssä 1963. Aika-ajoissa Collomb oli parhaimmillaan 21.
Collomb osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin ollen parhaimmillaan 4. Wien GP:ssä 1961.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa

(avain)
| Vuosi | Talli | Malli | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 | Bernard Collomb | Cooper Cooper T53 | Climax Straight-4 | MON | DUT | BEL | FRA Kesk.  | GBR | GER NC | ITA | USA |  |  | NC | 0 |
| 1962 | Bernard Collomb | Cooper Cooper T53 | Climax Straight-4 | DUT] | MON | BEL | FRA | GBR | GER Kesk. | ITA | USA | RSA |  | NC | 0 |
| 1963 | Bernard Collomb | Lotus Lotus 24 | Climax V8 | MON DNQ | BEL | DUT | FRA | GBR | GER 10 | ITA | USA | MEX | RSA | NC | 0 |
| 1964 | Bernard Collomb | Lotus Lotus 24 | Climax V8 | MON DNQ | DUT | BEL | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | USA | MEX | NC | 0 |
Botniarosk

| Oy Botniarosk Ab |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1996
Kotisivu:  www.botniarosk.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Botniarosk Ab on seitsämän kunnan omistama jätehuoltoyhtiö, jonka tehtävänä on järjestää alueen jätehuolto lain mukaisesti. Vuonna 1996 perustetun yhtiön osakaskunnat ovat Isojoki, Karijoki, Kaskinen, Kauhajoki, Kristiinankaupunki, Närpiö ja Teuva. Vuoden 2013 lopussa yhtiön toiminta-alueella asui 45 330 henkilöä.
Botniaroskin toiminta-alueella on noin 100 ekopistettä.  Lisäksi alueen jokaisessa kunnassa on hyötykäyttöasema. Isommat jäte-erät toimitetaan Teuvalla sijaitsevaan jätekeskukseen. Botniarosk on myös osakkaana Westenergyn jätteenpolttolaitoksessa.
Aiheesta muualla

Oy Botniarosk Ab (Arkistoitu – Internet Archive)
Auran historia

Auran kunta on muodostettu kahdesta eri alueesta: Asemanseutu (aik. Pöytyän alapitäjä) kuului aiemmin Pöytyään, Prunkkalan kuuluessa Lietoon.
Auran esihistoria ja varhaiset maininnat

Auran alueelta on löydetty muutamia kivikautisia esineitä, kuten talttoja ja vasarakirveitä, mutta muita merkkejä vanhasta asutuksesta ei ole säilynyt. Kaikki nykyisen Auran kylät esiintyivät jo vuoden 1540 maakirjassa, mutta ne olivat muiden varsinaissuomalaisten kylien tavoin pieniä.
Aura 1600–1800-luvuilla > Prunkkalan kappeliseurakunta

Prunkkala perustettiin Liedon kappeliseurakunnaksi vuonna 1636. Kappeliseurakuntaan kuuluivat Aurajokivarrella sijainneet Järvenojan, Järykselän, Karviasten, Käetyn, Laukkaniityn, Leikolan, Leppäkosken, Pitkäniityn, Prunkkalan, Seppälän, Simolan ja Kinnarlan kylät. Lisäksi kappelin yhteydessä olivat alkujaan myös Lommolan, Leinakkalan, Tursaan, Kankareen, Punitun, Kukkarkosken, Kaurinkosken, Sikilän ja Parikkalan kylät, jotka kuitenkin liitettiin takaisin Liedon emäseurakuntaan vuonna 1693. Kappeliseurakunta sai perustamisensa yhteydessä oman kappalaisensa, jonka virkataloksi tuli Pietari Brahen vuonna 1639 lahjoittama Niemen autiotalo Järvenojan kylästä. Prunkkalan kylässä sijaitsi todennäköisesti jo 1500-luvulla rakennettu kirkko, joka kuitenkin korvattiin vuonna 1691 valmistuneella hirsisellä pitkäkirkolla. Nykyinen, vuonna 1804 valmistunut kirkko on rakennettu Mikael Piimäsen johdolla ja Tukholman intendenttikonttorin piirustusten mukaan. Kellotapuli on vuodelta 1774.
Prunkkalan kappeliseurakunnan koko kasvoi vuonna 1643, kun Savijokivarren Hungerlan, Jauholan, Mellilän ja Satopään kylät Liedosta, sekä Liedonperän kylä Marttilasta liitettiin Prunkkalan yhteyteen Turun piispa Rothoviuksen määräyksellä. Mellilä ja Liedonperä palautettiin myöhemmin takaisin entisiin seurakuntiinsa, muiden Savijokivarren kylien tullessa osaksi Marttilasta erotetun Tarvasjoen seurakuntaa vuonna 1912. Kappeliseurakunnan ja Liedon emäseurakunnan kylien raja Aurajoen itäpuolella oli pitkään epätarkka, sillä Lietoon kuuluneen Rähälän jakokunnan alue ulottui jokivartta pitkin aina Pöytyän Kuuskoskelle saakka. Joen länsipuolisilla kappeliseurakunnan kylillä oli kuitenkin oikeus käyttää harvaanasutun metsäalueen varoja, jonka takia nykyinen vanhoja kylärajoja seuraava kuntaraja sisältää Liedon puolelle ulottuvia Auran eksklaaveja ja ”kiiloja”. Pienemmät eksklaavit liitettiin Aurasta Lietoon vuonna 2004 voimaan tulleen kuntajakolain nojalla.
Alueeltaan ja väestöpohjaltaan pienen Prunkkalan kappeliseurakunnan talousasiat olivat sen perustamisesta saakka vaikeat. Piispa Rothoviuksen vuonna 1643 antamasta määräyksestä yhdeksän Pöytyän seurakuntaan kuuluneen kylän tuli osallistua Prunkkalan kappalaisen palkkaamiseen. Lisäksi osa lietolaisista joutui maksamaan kappeliseurakunnan kappalaisen palkkaa 1700-luvun puolivälistä alkaen. Vuonna 1861 annetun määräyksen nojalla jo puolet Prunkkalan kappalaisen palkasta tuli Liedon emäseurakunnan puolelta, jonka seurauksena joukko tyytymättömiä lietolaistalollisia laati asiasta valituksen tuomiokapitulille vuonna 1882. Tuomiokapitulin asettama komitea ehdotti Liedon Leinakkalan kylän liittämistä emäseurakunnasta kappeliseurakuntaan. Asiaa perusteltiin kappeliseurakunnan alueen laajentamisen lisäksi kyläläisten jo vakiintuneella suunnalla Prunkkalan papillispalveluiden käyttöön. Kylän siirto vahvistettiin senaatissa vuonna 1891, sen astuessa voimaan 1895.
Aura 1600–1800-luvuilla > Auran asemanseudun kehitys

Prunkkalan kappeliseurakunnan laajentaminen Liedon lisäksi Marttilan ja Pöytyän rajakyliin oli ollut esillä jo aiemmin. Vuonna 1746 Pöytyän alapitäjäksi kutsutun alueen kylien, Kuuskosken, Hypöisen, Viilalan ja Lahdon, asukkaat laativat Prunkkalan kappalaisen Juhana Zeloniuksen johdolla pidetyssä kirkonkokouksessa Ruotsin kuningas Fredrik I:lle anomuksen, jossa ehdotettiin alapitäjän ja Marttilan Liedonperän kylän liittämistä Prunkkalan kappeliseurakuntaan. Perusteluinaan kyläläiset kertoivat Pöytyän kirkon olevan kaukana ja ahdas. Anomus kiersi Turun tuomiokapitulin kautta lausuntoa varten Pöytyän kirkkoherra Antti Lizeliukselle, joka suhtautui kylien siirtämiseen kielteisesti. Ensimmäisen anomuksen kestäessä kyläläiset laativat myös toisen anomuksen, jonka sekin päätyi kuninkaan ja Turun maaherran kautta Lizeliukselle. Kirkkoherran johdolla 8. helmikuuta 1747 pidetty Pöytyän pitäjänkokous vastusti hanketta yksimielisesti, sillä pitäjän muidenkin syrjäkylien katsottiin olleen kaukana Pöytyän kirkolta. Lisäksi Lizelius kulki tehtävissään Pöytyän kappelina olleelta Yläneeltä käsin, jolloin kirkkoherran matka pitäjän kirkolle oli pidempi kuin alapitäjän kyläläisten. Kiistan käsittelystä syntyneet asiakirjat toimitettiin kuninkaalle, joka marraskuussa 1747 antamansa päätöksen mukaan katsoi anomuksen rikkovan papiston etuoikeuksia. Alapitäjän asukkaille kuitenkin luvattiin sovitteluratkaisuna oikeus käydä Prunkkalan kirkossa syksyn ja kevään pahimpien kelirikkojen aikana.
Pöytyän alapitäjän kehitys alkoi kiihtyä vuonna 1876, seudun läpi kulkevan Turku–Toijala-radan sekä rautatien ja Aurajoen ristyskohdan lähettyville perustetun rautatieaseman valmistumisen myötä. Joen mukaan Auraksi nimetty asema merkitsi alueelle suurta nousukautta, ja sen ympärille muodostunutta taajamaa alettiinkin kutsua Auraksi. Taajaman ensimmäiset kauppaliikkeet ja käsityöverstaat rakentuivat alueen läpi Turusta Tampereelle kulkeneen Vanhan Tampereentien varteen, josta asutus alkoi levitä radan länsipuolelle Sillankorventien varteen 1900-luvun vaihteessa. Aurajoen varren kosket ovat tarjonneet edellytykset teollisuuden kehittymiselle jo varhain, rautatien nopeuttaessa teollista kehitystä entisestään. Joen koskiin rakennetut vesimyllyt ovat varhaisimpia mainittuja vesimyllyjä Suomessa. Myllyt korvattiin tehokkaammilla höyrymyllyillä 1900-luvun vaihteessa. Vuosina 1764–1820 Prunkkalan Järvenojalla sijaitsi Suomen toiseksi vanhin paperitehdas. Kuuskosken kartanon maille perustettiin 1720-luvulta peräisin olleen sahan paikalle höyrysaha vuonna 1892 kartanon omistaneen Erland Kuuskosken toimesta. Kartanon tila sahoineen sähköistettiin myllyn avulla 1898. Saha siirrettiin 1910-luvulla kosken tuntumasta pohjoisemmaksi ja se oli toiminnassa 1980-luvulle saakka. Sahan lisäksi Erland Kuuskoski perusti 1890-luvun lopussa meijerin Hypöistenkoskelle, jonka tiloissa toimi myöhemmin lusikkatehdas ja tilketehdas vuoteen 1943 asti. 1890-luvulla Viilalan kylään perustetusta nahkurinverstaasta kehittyi tärkeä teollisuuslaitos, jonka nahkatehtaasta 1930-luvulle mentäessä tuli Suomen suurin pohjanahan valmistaja.
1900-luku > Kunnan myöhemmät vaiheet

Auran väkiluku kasvoi sotien jälkeen nopeasti muun muassa Karjalan siirtoväen asuttamisen vuoksi.
2000-luku

Vuonna 1999 lakkautettu Auran rautatieasema purettiin vuonna 2002.
Kartta Auran ja Liedon aluemuutoksista. Auran kunta muodostettiin Prunkkalan kappeliseurakunnan ja Auran asemanseudun alueista vuonna 1917.
Auran rautatieasema vuonna 1924.
Auran nahkatehdas 1930-luvulla.
Bernard Dadié

Bernard Dadié
| --- | --- |
Syntynyt:  10. tammikuuta 1916  Assinie-Mafia  
Kuollut:  9. maaliskuuta 2019  (103 vuotta) Abidjan  
Kansalaisuus:  Norsunluurannikko  
Koulutus:  École normale William-Ponty  
Ammatit:  runoilija, kirjailija, käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija  
Isä:  Gabriel Dadié  
| --- | --- |
Palkinnot:  Grand prix littéraire d'Afrique noire (1965) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bernard Binlin Dadié (10. tammikuuta 1916 Assinie – 9. maaliskuuta 2019 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen kirjailija ja poliitikko.
Dadié kasvoi katolisessa perheessä ja muutti etunimensä kasteen yhteydessä Koffista Bernardiksi. Hän kävi alakoulun Grand-Bassamissa ja yläkoulun Bingervillessä. Dadién kouluaikana kirjoittamaa näytelmää Les villes (1933) pidetään Saharan eteläpuolisen ranskankielisen Afrikan ensimmäisenä teatterikappaleena.
Dadié opiskeli vuodesta 1934 Senegalissa William Pontyn normaalikoulussa ja valmistui hallintovirkailijaksi vuonna 1936. Hän kuului Ranskan Länsi-Afrikan sivistyneistön ensimmäiseen sukupolveen. Opiskeluaikanaan Dadié kirjoitti näytelmän Assémien Déhylé, roi du Sanwi (1936), jota esitettiin Dakarissa ja Pariisissa. Hän työskenteli kouluhallinnon johtajana Ranskan mustan Afrikan instituutissa vuosina 1936–1947.
Dadié ryhtyi 1940-luvulla kirjoittamaan runoja, joita hän julkaisi kokoelmina Afrique debout! (1950), La ronde des jours (1954) ja Hommes de tous les continents (1967). Hän osallistui négritude-liikkeeseen ja oli mukana Alioune Diopin perustamassa Présence Africaine -kulttuurilehdessä. Dadié palasi vuonna 1947 Norsunluurannikolle, jossa hän työskenteli tiedotuslaitoksen palveluksessa. Dadié toimi myös Rassemblement démocratique africain -järjestöön kuuluneen Norsunluurannikon demokraattisen puolueen lehdistösihteerinä ja oli siksi vangittuna helmikuusta 1949 maaliskuuhun 1950. Dadién vankilamuistelmat Carnets de prison julkaistiin vuonna 1981.
Dadié keräsi kansansatuja ja tarinoita ja julkaisi niitä kokoelmina Légendes africaines (1954), Le pagne noir (1955) ja Contes de Koutou-as-Samala (1982). Hän jatkoi myös teatteriharrastustaan ja oli vuonna 1953 mukana perustamassa Norsunluurannikon kulttuuri- ja kansanperinnekeskusta. Vuodesta 1957 lähtien Dadié työskenteli Norsunluurannikon koulu- ja kulttuurihallinnossa ja vuosina 1977–1986 hän toimi maan kulttuuri- ja tiedotusministerinä. Hän julkaisi romaanit Climbié (1956), Les jambes du fils de Dieu (1980) ja Commandant Taureault et ses nègres (1980) sekä kuusi näytelmää. Dadién ulkomaanmatkat tuottivat matkakuvaukset Un nègre à Paris (1959), Patron de New York (1964) ja La ville où nul ne meurt (1968).
Dadién teosten teemat liittyvät hänen yhteiskunnalliseen ja poliittiseen ajatteluunsa. Niissä keskeisellä sijalla on kolonialismin kritiikki. Dadié sai Grand prix littéraire d’Afrique noire -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1965.
Suomennettu tuotanto

"Kolme muukalaista" teoksessa Afrikka kertoo. Tammi, 1962.
Beatmania IIDX

| beatmania IIDX |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Julkaistu:  1999
Lajityyppi:  musiikkipeli, rytmipeli, soittopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Pelihalli, PlayStation 2
Jakelumuoto:  kiintolevy (arcade), DVD-ROM (PS2)
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
beatmaniaIIDX 5th style -kolikkopeli.
Kuva beatmaniaIIDX 9th style -kotiversion peliruudusta.
Arcade-tyylinen beatmania IIDX -kotiversio-ohjain.
beatmania IIDX (vaihtoehtoisesti beatmaniaIIDX, IIDX, 2DX) on Konamin Bemani-peleihin kuuluva rytmipelien sarja, joka pohjautuu edeltävään beatmania-sarjaan.
Historia

Ensimmäinen IIDX-sarjan peli julkaistiin vuonna 1999. Pelisarjalla on juuret beatmania-sarjassa, joka oli ajoittain hyvin suosittu kotimaassaan Japanissa.
Ensimmäinen Japanin ulkopuolinen IIDX-peli on USA-versio, nimeltään beatmania. Pelistä löytyy sekä vanha viisinappinen pelimuoto että uudempi seitsemän kosketinta sisältävä pelitila.
Viimeisimmän IIDX-sarjan pelin beatmaniaIIDX23 COPULA:n testikäyttö alkoi Japanissa 10. Kesäkuuta vuonna 2015 ja se julkaistiin 11. Marraskuuta samana vuonna
Pelaaminen

Peliä pelataan erikoisohjaimella, jossa on 7 kosketinta ja pyöritettävä "levylautanen". Kolikkopelissä ohjaimia on kaksi kappaletta, jotka ovat toistensa peilikuvia: vasemman puoleisella (1P) pelaajalla levylautanen on vasemmalla ja napit oikealla, oikean puoleisella pelaajalla (2P) toisin päin.
Ruudulla on kahdeksan pystypalkkia, joista seitsemän on varattu koskettimille ja yksi leveämpi palkki levylautaselle. Riveiltä kulkee ylhäältä alaspäin nuotteja, joiden avulla ohjainta käytetään. Nuottien osuessa alareunaan on pelaajan painettava vastaavaa kosketinta tai pyöritettävä levylautasta. Näppäimiä painamalla ja levylautasta pyörittämällä soitetaan äänet, joista musiikki muodostuu. Kappaleen taustalla soi taustamusiikki, joka sisältää kaiken mitä pelaaja ei itse "soita".
Tavallisessa (Normal) tilassa yksi pelaaja pelaa seitsemällä koskettimella ja levylautasella. Pelissä on valittavissa Double-mode, jossa yksi pelaaja käyttää kahta ohjainta musiikin soittamiseen. Tätä pelimodea varten on peliin tehty omat nuotit. Battle-modessa puolestaan kaksi pelaajaa pelaa yhdenaikaisesti samaa kappaletta. Tässä tilassa käytetään Normal-moden nuotteja.
Pelejä pelataan muista kolikkopeleistä tutulla krediittijärjestelmällä. Pelihallin omistaja voi säätää, kuinka monta kappaletta yhdellä krediitillä saa pelata. Yleensä määrä on pelihallista riippuen asetettu kolmesta viiteen kappaleeseen.
Mikäli pelaaja pelaa viimeisen kappaleensa hyvin, aukeaa pelaajalle Extra Stage (ES). Se on yleensä yksi koneen vaikeimmista kappaleista. Tässä kentässä pystyy myös avaamaan One More Extra Stage:n (OMES), jota pidetään kunkin pelinsä johtajakappaleena. Kun uusi peli julkaistaan arcadessa, sen OMES on tavallisesti senhetkinen vaikein kappale, mitä IIDX-sarjasta löytyy.
Pelin ominaisuudet

Pelin pääpaino on arcade-kabineteissa, mutta sarjan kolmannesta osasta lähtien se on myös julkaistu PlayStation 2:lla kotiversiona. Kotiversiot julkaistaan noin vuoden viiveellä.
Peli on oikeastaan beatmania-sarjan "päivitetty" versio: beatmaniaa pelataan 5 koskettimella ja levylautasella, kun taas beatmania IIDX:ssä koskettimien määrää on lisätty kahdella. Edeltäjästään poiketen IIDX keskittyy ruokkimaan pelin kovimpia fanejaan. Jokaisessa sarjan uudessa pelissä julkaistaan ennennäkemättömän vaikeita kappaleita.
Pelin graafinen ulkoasu noudattelee pelin pääasiallista musiikkityyliä technoa ja se on kehitetty jokaisessa uudessa julkaisussa huippuunsa. Pelissä esiintyy myös pelin omia manga-hahmoja. Arcade-kabinetti on melkeinpä massiivinen ja sisältää erinomaisen äänentoiston, jättikokoisen näytön sekä muun muassa taajuuskorjaimen. Pelaaja seisoo alustan päällä, joka värisee musiikin matalien äänien mukaan.
Pelin ominaisuudet > Pelin musiikki

beatmania IIDX:n musiikki on suurimmaksi osaksi elektronista musiikkia, japanilaista poppia sekä muuta instrumentaalimusiikkia. Japanin ulkopuolella tuotettu musiikki on sarjassa erittäin harvinaista. Useat Konamilla työskentelevät musiikkituottajat käyttävät pseudonyymejä, eli esiintyvät useampana artistina pelisarjassa. Tapa on tuttu myös Konamin muista rytmipeleistä, esimerkiksi Dance Dance Revolution -tanssipelisarjasta.
Kulttuuri

Peliä pelataan eniten Japanissa ja kotiversiona myös Yhdysvalloissa. Vaikka periaatteessa pelin kolikkopeliversioiden levittäminen Japanin ulkopuolelle on laitonta, niitä löytyy melko runsaasti ympäri Yhdysvaltoja, Kiinaa ja Eurooppaa.
Parhaat pelaajat toistaiseksi löytyvät Japanista, mutta muutamia tasokkaita pelaajia löytyy myös länsimaista. Japanilaisten pelaajien taidoista lähinnä kertovat Konamin Internet Ranking -sivusto sekä Internetissä levitettävät tatsujinit (jap. tatsujin, 達人), joissa pelaajat näyttävät taitonsa videolla.
Aiheesta muualla

Konamin virallinen beatmania IIDX -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Japanilainen tatsujin-video beatmaniaIIDX12 HAPPY SKY -kolikkopelillä (Arkistoitu – Internet Archive)
Uusimman pelin virallinen nettisivu
Battlelore

| Battlelore |
| --- | --- |

 Battlelore keikalla Tuska-festivaaleilla kesäkuussa 2008.
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  power metal folk metal viikinkimetalli
Kotipaikka:   Lappeenranta, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kaisa Jouhki, laulu   Tomi Mykkänen, laulu   Jussi Rautio, kitara   Jyri Vahvanen, kitara   Timo Honkanen, basso   Maria, koskettimet, huilu   Henri Vahvanen, rummut  
Entiset jäsenet:  Miika Kokkola, basso (1999–2005)  Patrik Mennander, laulu (1999–2004)  Tommi Havo, laulu, kitara (1999–2002)  Gorthaur, rummut (1999) 
Levy-yhtiö:  Napalm Records, 2001–  
Aiheesta muualla
www.battlelore.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Battlelore on lappeenrantalainen metalliyhtye. Sen perustivat vuonna 1999 Jyri Vahvanen ja Miika Kokkola. Yhtyeen ensimmäinen albumi ...Where the Shadows Lie julkaistiin vuonna 2002. Kuuden studioalbumin jälkeen yhtye vetäytyi tauolle vuonna 2011.
Battleloren musiikin tyylilaji on vaikeasti määriteltävissä, mutta se on lähellä eeppistä fantasia-, viikinki- ja power metalin sekoitusta. Kaikki yhtyeen sanoitukset käsittelevät J. R. R. Tolkienin Keski-Maata ja sen ympärille kirjoitettuja tarinoita. Erityistä huomiota Battlelore on herättänyt omatekoisilla fantasiahenkisillä asusteilla, joita yhtyeen jäsenet käyttävät niin lavalla kuin mainoskuvissakin.
Battlelore on uransa aikana kiertänyt ahkerasti Keski-Euroopassa, jossa se lieneekin tunnetumpi kuin Suomessa.