stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elise Ottesen-Jensen
Seksuaalioikeusaktivismi > Julkinen toiminta

Ensimmäisen seksuaalipoliittista aihetta käsittelevän artikkelin Ottesen kirjoitti 1914. Häneen oli tehnyt vaikutuksen sveitsiläisen August Forelin kirja Die sexuelle Frage (suom. Seksuaalikysymys), ja hänen ajattelunsa seurasi Forelin näkemyksiä muun muassa homoseksualisuuden suhteen. Naisasiakysymyksissä ehkäisy ja aborttioikeus olivat jatkuvasti esillä. Tukholmassa 1919 alkaen Ottesen työskenteli toimittajana syndikalistisissa lehdissä. Tältä ajalta hänet opittiin tuntemaan nimimerkillä Ottar. Vuosina 1925–1928 hän kirjoitti sosialistinuorten Brand-lehteen, ja häneltä ilmestyi myös kolme kirjaa. Lehtiartikkelit ja kirjat tekivät Ottesenia tunnetuksi, ja hänestä tuli kysytty luennoitsija.
Vuosina 1926 ja 1928 julkaistuissa kirjasissa Ovälkomna barn (1926) ja Könslagarnas offer (1928) Ottesen väitti, että vallanpitäjät pyrkivät lainsäädännöllä ohjaamaan köyhien ja etenkin köyhien naisten seksuaalisuutta. Ehkäisylailla työväenluokalta pimitettiin ne ehkäisykeinot, jotka olivat jo kauan olleet yläluokan tiedossa ja etuoikeutena. Aborttilain tarkoitus oli pakottaa köyhät naiset synnyttämään ei-toivottuja lapsia surkeisiin elinoloihin. Nämä lait olivat siis sekä sukupuoli- että yhteiskuntaluokkalakeja. Ottarin motto oli:
”Unelmoin siitä päivästä, jolloin kaikki lapset syntyvät toivottuina, kaikki miehet ja naiset ovat tasa-arvoisia ja seksuaalisuus ilmentää läheisyyttä, nautintoa ja hellyyttä.”
Luentomatkoja Ottesen teki viiden vuoden aikana pitkin Ruotsia. Näillä matkoilla hänelle tulivat tutuiksi ihmisten seksuaalialueen pulmat ja avun tarve. Hän kehotti liittymään taisteluun seksuaalipoliittisia lakeja ja aborttikieltoa vastaan. Hän myös jakoi tietoa ehkäisyvälineistä ja opetti havainnollisesti esimerkiksi pessaarin käyttöä. Lääkärit eivät joko osanneet tai halunneet asentaa pessaareja, mutta Ottesenin ansiosta 1 800 naista sai tuolloin pessaarin käyttöönsä.
Vuonna 1910 Ruotsissa säädetty aborttilaki määräsi ankarat rangaistukset abortin tehneille. Etenkin köyhät naiset elivät jatkuvassa ei-toivotun raskauden pelossa. Moni kuoli laittoman abortin seurauksena. Ottesenin tavoite oli ettei naisten enää tarvitse elää raskautta peläten, ja että he itse saisivat päättää haluavatko lapsia vai eivät. Ottesen myös puolusti homoseksuaalien oikeuksia.
Seksuaalioikeusaktivismi > Järjestötoiminta

Vuonna 1933 Ottesen perusti muutaman edistysmielisen lääkärin ja parin tukholmalaisen ammattiyhdistysaktivistin kanssa seksuaalivalistusta tarjoavan järjestön nimeltä RFSU (Riksförbund för sexuell upplysning). Toiminnan rahoittamiseksi perustettiin lähes samanaikaisesti myyntiorganisaatio RFSU AB, joka alkoi myydä kondomeja. Samalla haluttiin varmistaa, että markkinoilla olevat kondomit olisivat parasta mahdollista laatua. RFSU-järjestön toiminta seksuaalivalistuksen, oikeudenmukaisuuden ja muutoksen puolesta kohtasi aluksi vastustusta, mutta pikkuhiljaa ilmapiiri alkoi muuttua. Ottesenin työkaluja taistelussa niin kutsuttua seksuaalista pimeyttä vastaan olivat sekä vakuuttavuus että kyky puhua toiset puolelleen.
Seksuaalioikeusaktivismi > Aktivismin tausta

Siihen, että Ottesen heräsi tekemään työtä seksuaalioikeuksien puolesta, vaikuttivat sekä oman äidin lukuisat raskaudet ja niiden vaikutus tämän terveyteen että osaltaan hänen nuorimman sisarensa Magnhildin kohtalo. Magnhild alkoi odottaa 16-vuotiaana lasta naapurin pojalle. Poika jatkoi elämäänsä, mutta tyttöjen isä yritti varjella perhettä naimattoman tytön raskauden aiheuttamalta häpeältä, ja hän lähetti Magnhildin yksin Tanskaan odottamaan lapsen syntymistä ja antamista adoptioon. Kun Magnhild palasi kotiin, häneltä evättiin pääsy sairaanhoitokoulutukseen aviottoman lapsen synnyttämisen vuoksi. Magnhildin lapsi kuoli joitakin vuosia myöhemmin, ja lastaan surevan sisaren mielenterveys alkoi heiketä. Magnhild suljettiin mielisairaalaan, ja siellä hän käytti aikansa neuloen vauvanvaatteita. Magnhild Ottesen kuoli 44-vuotiaana vuonna 1934.
Seksuaalioikeusaktivismi > Kansainvälinen yhteistyö

Elise Ottesen tutustui 1920-luvulla kansainväliseen toimintaan muun muassa seksuaalipoliittisen yhdistyksen The World League for Sexual Reform kautta. Hän oli mukana järjestämässä 1940-luvulla Tukholmaan kansainvälistä kokousta, johon tuli edustajia eri perhesuunnitteluorganisaatioista. Tällaisia kokouksia pidettiin toistuvasti, ja tästä sai alkunsa IPPF, International Planned Parenthood Federation vuonna 1953. Ottesen valittiin IPPF:n presidentiksi vuonna 1959, jolloin hän luopui RFSU:n puheenjohtajuudesta.
Tunnustuksia

Vuonna 1951 Ottesen sai Ruotsin valtiolta kultaisen Illis quorum -ansiomitalin. Vuonna 1953 Ottesen vastaanotti Lasker Award -palkinnon, ja vuonna 1958 Uppsalan yliopiston lääketieteellinen tiedekunta myönsi Ottesenille kunniatohtorin arvon. Norjassa yksi Stavangerin yliopiston kampusrakennuksista on nimetty Elise Ottesenin mukaan: Elise Ottesen-Jensen hus.
Julkaisuja

Ovälkomna barn: Ett ord till kvinnorna, 1926.
Könslagarnas offer: Interiör från de dömdas och sjukas värld. Vad läkare, jurister och riksdagsmän säga. Vad säger det allmänna rättsmedvetandet, 1928.
Människor i nöd: Det sexuella mörkrets offer, 1932.
Kirjallisuutta

Linder, Doris H.: Crusader for sex education: Elise Ottesen-Jensen (1886–1973) in Scandinavia and on the international scene. Univ. Press of America, Lanham (Md.), 1996.
Lennerhed, Lena: Sex i folkhemmet: RFSUs tidiga historia. Gidlund, Hedemora, 2002.
Thorgren, Gunilla: Ottar & kärleken: En biografi. Norstedt, Stockholm, 2011.
Aiheesta muualla

Elise Ottesen-Jensen. Svenskt biografiskt lexikon. (ruotsiksi)
Elise Ottesen-Jensen. Norsk biografisk leksikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Muut:  IdRef
Marianmaan ristin ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Marianmaan ristin ritarikunta (vir. Maarjamaa Risti teenetemärk) on perustettu Viron itsenäisyyden kunniaksi presidentti Lennart Meren aloitteesta vuonna 1995. Se perustettiin uutena ritarikuntana ensimmäisen itsenäisyyden ajan ritarikuntien ja kunniamerkkien rinnalle vuonna 1991 tapahtuneen Viron tasavallan itsenäisyyden palauttamisen jälkeen. Ritarikunnan ensimmäisen kunniamerkin, Marianmaan ristin ketjun sai Martti Ahtisaari 16. maaliskuuta 1995.
Ritarikunnan ketju
Symboliikka

Kunniamerkin symboliikka ulottuu Lennart Meren alkuperäisen ajatuksen mukaisesti yli 800 vuoden päähän, jolloin kristinusko levisi historiallisen Liivinmaan alueelle. Uusi maa pyhitettiin Jumalan äidin, Neitsyt Marian maaksi. 1300-luvulla katolinen kirkko jakoi pyhiinvaeltajille Liivinmaalla muistomitalia, jossa oli latinaksi teksti Marie in Livonia Remissionis Peccatorum. Nykyisen Maarjamaan Ristin kääntöpuolella on latinankielinen teksti Pro Terra Mariana – Marian maan puolesta.
Kunniamerkin myöntäminen

Ritarikunnan kunniamerkeillä palkitaan ulkomaan kansalaisia, jotka ovat toimineet ansiokkaasti Viron valtion hyväksi. Oman maan kansalaisia ritarikunnan kunniamerkeillä ei palkita. Viron tasavallan presidentti on saanut virkaan astuessaan ritarikunnan suurristin ketjuineen. On todennäköistä, että vuonna 2008 uudelleen jaettu Valtionvaakunan ritarikunnan ketju korvaa Marianmaan ketjun presidentin tunnuksena jatkossa. Käytäntö muodostunee presidentin vaihtuessa presidentti Ilveksen kauden jälkeen. Samalla on todettava, että Virossa tasavallan presidenttien puolisot ovat saaneet kunniamerkin miestensä presidenttikausien päätyttyä. Rouva Helle Meri sai Viron Punaisen Ristin ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin vuonna 2004 ja rouva Ingrid Rüütel Valkoisen Tähden ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin vuonna 2008.
Kunniamerkkien ulkomuoto

Ritarikunnassa on kaikkiaan kuusi luokkaa. Kunniamerkit on suunnitellut heraldikko Priit Herodes. Kaikkien luokkien ristit ovat kooltaan samankokoisia ja niitä kannetaan tummansinisessä moirée-kuvioidussa silkkinauhassa. Nauhan koko vaihtelee luokittain. Ritarikuntaristi on malliltaan ns. Mantovan risti. Se on emaloitu valkoiseksi molemmin puolin ja halkaisijaltaan se on 48 mm. Valkoisen emaloinnin lisäksi ristin ulkoreunat on laminoitu sinisillä ja mustilla juovilla. Ristin sakaroiden välissä on Neitsyt Marian monogrammit. Ristin kääntöpuolella on teksti ”Pro Terra Mariana”.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa, jonka lisäksi ketju toimii omana erikoisluokkanaan:
ketju
1. luokka
2. luokka
3. luokka
4. luokka
5. luokka
Kunniamerkkien ulkomuoto > Ketju

Ritarikuntaketju muodostuu Neitsyt Marian monogrammeista ja kullatuista goottilaisista kilvistä, joihin on kuvattu kolme sinistä leijonaa sekä Marianmaan risteistä. Kilpiä ja ristejä on molempia kuusi kappaletta ja Marian monogrammeja 12 kappaletta. Itse risti roikkuu yhdestä kilvestä. Ketju on 22 mm leveä.
Kunniamerkkien ulkomuoto > Rintatähti

Ketjuun, ensimmäiseen ja toiseen luokkaan liittyy rinnan vasemmalla puolella kannettava rintatähti. Se on hopeaa ja halkaisijaltaan 80 mm. Tähteen on kiinnitetty 48 mm:n Marianmaan risti, jonka keskellä on kultainen kolme sinistä leijonaa kuvaava goottilainen kilpi. Tähti on kaikissa luokissa samanlainen.
Kunniamerkkien ulkomuoto > Merkit

Ensimmäisen luokan merkkiä kannetaan oikean olkapään yli 105 mm leveässä sinisessä nauhassa. Naisten nauha on kapeampi. Toisen ja kolmannen luokan merkkejä kannetaan kaulasta, ja nauhan leveys on tällöin 40 mm. Neljännen ja viidennen luokan ristejä kannetaan nauhassa rinnan vasemmalla puolella. Nauhan leveys on 35 mm. IV luokan merkkiin kuuluu ruusuke, V luokan merkkiin ei.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marianmaan ristin kuusi luokkaa kuvina
Lista ritarikunnan jäsenistä
Yosa Buson

Yosa Buson
Yosa Buson, alkuperäinen sukunimi Taniguchi (与謝蕪村; 1716 – 25. joulukuuta 1784) oli japanilainen runoilija ja taidemaalari Edo-kauden ajalla. Hän kuuluu Matsuo Bashōn, Kobayashi Issan ja Masaoka Shikin kanssa haikun johtaviin nimiin.lähde?
Buson opiskeli Edossa (nyk. Tokio) haikai-runoutta. Hän teki vaellusmatkan Koillis-Japaniin ja asui sen jälkeen Kiotossa. Buson kehitti haiga-taiteen, tussi- ja akvarellipiirrokset, joissa on runoja, kalligrafiaa ja piirrostaidetta. Haikut sisältävät havaintoja ja aistimuksia, ja ne ovat tyyliltään esteettisiä ja romanttisia.
Suomennettuja runoja

Kevätsateella, suom. Kai Nieminen, julkaisussa: Hashi 1995; nro 17
Antologiassa: Sateen ääni sillalla: japanilaista runoutta, suomentanut englannin-, saksan- ja ranskankielisistä käännöksistä Tuomas Anhava; toimittanut ja selityksin varustanut Jaakko Anhava. Helsinki: Otava 2007 ISBN 978-951-1-21576-9
Etana, toinen sarvi
Illan tuulessa
Kukat varisseet
Lintuja vähän
Lyhyen yön
Onni kahlata
Riipustus seinässä, myös antologiassa: Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Sarastus purjeissa
Temppelissä vanhus, myös antologiassa: Toistasataa runoilijaa
Antologiassa: Japanilaisia runoja, suom. G. J. Ramstedt, WSOY 1953 (4. painos 1978 ISBN 951-0-07619-8)
Joki
Tuulikello
Luettelo vuonna 2012 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2012 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

Eino Ihalainen, suomalainen rakennusmestari ja kirjailija (s. 1923)
Esko Mömmö, suomalainen mäkihyppääjä (s. 1930)
Sanni Turtola, suomalainen kuulantyöntäjä (s. 1917)
Ylivalli

| Ylivalli Yli-Valli |
| --- | --- |
 Ylivallin nuorisoseuran- ja maamiesseurantalo Seurala.
 Ylivalli
 Koordinaatit: 62°22.23′N, 22°59.337′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kurikka
Entinen kunta:  Jalasjärvi
Korkeus:  130 m
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.jalasjarvenkylat.fi/ylivalli 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ylivalli (myös Yli-Valli) on kylä Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla entisen Jalasjärven kunnan alueella. Matkaa Jalasjärven keskustaan Ylivallista on 15–30 kilometriä. Kylän suurin matkailunähtävyys on Isovuorella sijaitseva muinainen rapaumaonkalo Pirunpesä.
Ylivalli on kooltaan noin 150 neliökilometriä, mikä tekee siitä entisen Jalasjärven kunnan pinta-alaltaan suurimman kylän. Ylivallin asutus sijaitsee varsin hajallaan. Aiemmin Ylivallissa oli neljä koulupiiriä: Sanasjärvi, Mäkelä, Ylivalli ja Leppäkoski. Niistä Ylivallin koulu lakkautettiin viimeisenä keväällä 2000, ja oppilaat käyvät Ylivallista nyt Koskuen koulua.
Maanviljely ja lypsykarjatalous ovat Ylivallin pääelinkeinoja. Myös luomuviljelysopimuksia on kylässä tehty. Ylivallissa on myös turvetuotantoa.
Ylivalliin johtaa tie Koskuelta, Tampereentieltä. Kihniön tien varrella sijaitsee Ylivallin nuorisoseuran ja Maatalousseuran yhteisesti omistama talo Seurala. Ylivallin Nuorisoseura on myös julkaissut Ylivallin Joulu -lehteä vuodesta 1996. Ylivallissa toimivat myös Maa- ja kotitalousseura sekä Maa- ja kotitalousnaiset.
Yhteydet

Ylivallissa on Ratahallintokeskuksen Ylivallin liikennepaikka, joka tukee lähinnä turvetuotantoon liittyviä raskaita kuljetuksia.
Nähtävyyksiä

Ylivallin korkeimpia paikkoja ovat Isovuori, Navettavuori ja Käskyvuori. Isovuoren pohjoisrinteellä on kymmeniä miljoonia vuosia vanha Pirunpesänä tunnettu rapaumaonkalo. Isovuorella on myös Paimenpojan mänty ja Pirunpesältä noin 250 metriä itään Kollinluola. Navettavuori on korkea, laakea kallioalue, jossa on hyvin näkyvissä jääkauden merkkejä. Sen laki on suurten siirtolohkareiden ympäröimä tasanne, jota on perinteisesti käytetty juhlapaikkana. Käskyvuoren korkein kohta, lähes 190 metriä merenpinnasta, sijaitsee juuri ja juuri Kihniön kunnan puolella.
Aiheesta muualla

https://ylivalli.epk.fi/
Nevala, Aino (toim.): Tarinoita ja muistoja Ylivallista. Jalasjärven kansalaisopiston Ylivallin kylähistoriaryhmä, 1997. ISBN 952-90-9296-2.
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
Frederik X

| Frederik X |
| --- | --- |
 Hänen majesteettinsa Frederik X, Tanskan kuningas.
 Frederik vuonna 2021
Tanskan kuningas
Valtakausi:  14. tammikuuta 2024 –
Edeltäjä:  Margareeta II
Perijä:  Christian

Syntynyt:  26. toukokuuta 1968 (ikä 56) Kööpenhamina, Tanska
Puoliso:  Mary Donaldson (vih. 2004)
Lapset:   Christian Isabella Vincent Josephine
Koko nimi:  Frederik André Henrik Christian
Suku:  Glücksburg
Isä:  prinssi Henrik
Äiti:  Margareeta II
Uskonto:  Tanskan kansankirkko
Nimikirjoitus:  
Frederik X (koko nimeltään Frederik André Henrik Christian; s. 26. toukokuuta 1968 Kööpenhamina) on Tanskan kuningas. Hän on kuningatar Margareeta II:n ja prinssi Henrikin esikoispoika. Frederikillä on yksi veli, prinssi Joachim.
Tanskan prinssinä

Frederik syntyi vuonna 1968. Hän kävi koulua Krebs' Skole -nimisessä yksityisessä eliittikoulussa, Kööpenhaminassa. Tämän jälkeen hänet lähetettiin isänsä kotimaahan Ranskaan, jossa hän opiskeli sisäoppilaitoksessa. Nuorta prinssiä on kuvailtu ujoksi, eikä kameroiden edessä oleminen ollut hänelle mieluista. Hänen vanhempansa täyttivät hallitsijaparin velvollisuuksia, minkä vuoksi Frederik koki jääneensä nuorempana ilman vanhempiensa huomiota. Hän alkoi saamaan enemmän itseluottamusta parikymppisenä, mikä purkautui ahkerana juhlimisena.
Frederik on opiskellut politiikan tutkimusta Aarhusin yliopistossa valmistuen vuonna 1995, ja hän on ensimmäinen Tanskan kuningashuoneen jäsen, jolla on maisterintutkinto. Opintojensa aikana hän oli vaihdossa Harvardissa, jossa hän esiintyi salanimellä Frederik Henriksen. Sittemmin amerikantanskalaiset ovat perustaneet Frederikin nimeä kantavan rahaston, jonka turvin vuosittain kaksi tanskalaista pääsee opiskelemaan politiikan tutkimusta Harvardiin.
Tanskan prinssinä > Palvelus armeijassa ja diplomaattina

Vuonna 1986 Frederik aloitti asepalveluksensa kuningattaren henkivartijakaartissa. Tämän jälkeen hän on myös palvellut meri- ja ilmavoimissa. Frederik on sekä pätevä taistelusukeltaja että lentosotamies. Vuonna 2000 hän siirtyi ilmavoimien reserviin ja alkoi kolme vuotta myöhemmin luennoimaan Tanskan maanpuolustuskorkeakoulussa. Frederik ylennettiin kenraalimajuriksi ilma- ja maavoimissa sekä kontra-amiraaliksi merivoimissa huhtikuussa 2015.
Prinssinä Frederik on työskennellyt Tanskan suurlähetystöissä Yhdysvalloissa, Ranskassa ja YK:ssa.
Tanskan prinssinä > Avioliitto ja lapset

Prinssi Frederik avioitui australialaisen Mary Elizabeth Donaldsonin kanssa 14. toukokuuta 2004. He olivat tavanneet Sydneyn kesäolympialaisissa vuonna 2000 paikallisessa baarissa.
Prinssi Frederikillä ja prinsessa Marylla on neljä lasta: kruununprinssi Christian (s. 2005) ja prinsessa Isabella (s. 2007) sekä vuonna 2011 syntyneet kaksoset prinssi Vincent Frederik Minik Alexander ja prinsessa Josephine Sophia Ivalo Mathilda.
Tanskan kuninkaana

Kuningatar Margareeta II, ilmoitti 31. joulukuuta 2023 pitämässään uudenvuodenpuheessa luopuvansa kruunusta 14. tammikuuta 2024. Frederikistä tuli tuolloin Tanskan kuningas. Jo ennen kuninkaaksi nousua Frederikin suosio oli erittäin korkea: 80 % tanskalaisista pitää häntä hyvänä hallitsijana.
Frederikin kuninkaallinen mottonsa on "Yhteinen, sitoutunut, Tanskan kuningaskunnan puolesta" (tansk. Forbundne, forpligtet, for Kongeriget Danmark).
Yksityiselämä ja mielenkiinnonkohteet

Kuningas tunnetaan lempinimellä Pingo: se on peräisin anekdootista, jonka mukaan silloisen prinssin märkäpukuun tuli taistelusukeltajakoulutuksen yhteydessä reikä ja puvun täytyttyä vedellä tämä näytti pingviiniltä. Koska Frederikistä olisi jonain päivänä tuleva Tanskan kuningas, häntä alettiin tuolloin kutsua myös lempinimellä Keisaripingviini (tansk. Kejserpingvin).
Äidinkielensä tanskan lisäksi Frederik osaa myös ranskaa, saksaa ja englantia.
Toisin kuin edeltäjänsä Frederik on kiinnostunut urheilusta. Hän on toiminut Kansainvälisen olympiakomitean hallituksen jäsenenä 2009–2021. Lisäksi Frederik on jo kruununprinssinä toiminut Royal Run -nimisen juoksutapahtuman keulakuvana. Frederik on myös kiinnostunut ympäristönsuojelusta.
Kunnianosoituksia > Tanskalaiset

Elefanttiritarikunta (2024, suurmestari)
Dannebrogin ritarikunta (2024, suurmestari)
Nersornaat (Grönlanti)
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 1995)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2023)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 1996)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1990)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi)
Aadolf Nassaulaisen ritarikunta (Luxemburg)
Leopoldin ritarikunta (Belgia)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
Kuningas William-Alexanderin kruunajaismitali (Alankomaat, 2013)
Hyveellisen hallitsijan ritarikunta (Nepali)
Renessanssin ylin ritarikunta (Jordania)
Krysanteemiritarikunta (Japani)
Chula Chom Klaon ritarikunta (Thaimaa)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia)
Kolmen Tähden ritarikunta (Latvia)
Bundesverdienstkreuz (Saksa)
Romanian tähden ritarikunta (Romania)
Stara planinan ritarikunta (Bulgaria)
Kunniaritarikunta (Kreikka)
Ordre National du Mérite (Ranska)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia)
Rio Brancon ritarikunta (Brasilia)
Chilen ansioritarikunta (Chile)
Lähde:
Galleria

Färsaarelaisia postimerkkejä, jotka on julkaistu Frederikin ja Maryn häiden kunniaksi
Frederikin kruunajaisjuhlat
Kirjallisuutta

Andersen, Jens: Under bjælken: Et portræt af Kronprins Frederik.  København:  Gyldendal, 2017.  ISBN 978-87-02-21436-9
Hällsten, Annika: Nu är kronprins Frederik säker på sig själv. Hufvudstadsbladet, 27.2.2018, s. 22–23.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frederik X Wikimedia Commonsissa
Prinssi Frederikin ja prinsessa Maryn viralliset kotisivut.
Tanskan prinssi Frederikin ja Mary Donaldsonin häät. Ylen Elävä arkisto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Margareeta II | Tanskan kuningas 2023– | Seuraaja: (nykyinen) |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Puola 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Helena Ylänen

Riitta Helena Ylänen (5. toukokuuta 1943 Helsinki – 20. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Helsingin Sanomien elokuvakriitikkona ja -toimittajana 36 vuotta eläkkeelle jäämiseensä 2005 saakka.
Ylänen opiskeli Helsingin yliopistossa englantia ja kirjallisuutta mutta vaihtoi vuonna 1969 Sanoma Oy:n toimittajakouluun. Samoihin aikoihin hän aloitti elokuva-arvostelujen kirjoittamisen Helsingin Sanomiin, ja hänet nimitettiin 1979 lehden elokuvatoimittajaksi Paula Talaskiven jälkeen.
Juha Rosenqvistin pitkässä haastattelussa vuodelta 2008 Helena Ylänen kertoo ajautuneensa elokuvatoimittajaksi paitsi lapsuuden perheen yhteisen elokuvaharrastuksen myötä, myös siksi että ei olisi kyennyt tekemään uutistoimittajan töitä, haastattelemaan päivittäin vieraita ihmisiä usein heille kiusallisista asioista. Hän kertoo, ettei niinkään ajatellut lukijoita vaan Helsingin Sanomien palvelemista: hänellä on laatulehden edustajana vastuu kertoa elokuvasta asiallisesti, lukukelpoisesti ja ymmärrettävästi.
Elokuvakriitikko Hannu Björkbacka luonnehti Helena Ylästä ”persoonalliseksi ääneksi, jonka arviot lukee kirjoittajan, jos ei elokuvan, takia”. Toisaalta Yläsen arvostelut jakoivat mielipiteitä ja niitä syytettiin muun muassa suomalaisten elokuvien yliarvostuksesta. Markku Soikkeli kutsui häntä ”kotimaisten filmien vakiokehujaksi” vuonna 2003. Ylänen palkittiin Betoni-Jussilla vuonna 2017.
Teoksia

Sata parasta elokuvaa ja kymmenen kehnoa kaupan päälle. Yläsen elokuvakritiikkejä vuosilta 1977–2004. Toimittanut Kati Sinisalo. Helsingin Sanomat 2005. ISBN 952-5557-06-5
Kirjallisuutta

“Armoitetuille filmihulluille”, Martti-Tapio Kuuskosken ja Eero Tammen tekemä haastattelu. Filmihullu 1/2006.
Aiheesta muualla

Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Mitä Helena sanoisi? Keskustelu Helena Yläsen kriitikkoperinnöstä” (R&A Talks 2019), Kritiikin uutiset 10.11.2019.
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)