stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HIV/AIDS Venäjällä

| HIV/AIDS Venäjällä |
| --- | --- |
 HIV/AIDS-potilaat Venäjällä ja Venäjän miehittämällä Ukrainan Krimillä 100 000 asukasta kohti vuonna 2018.
Yleistä
Virus:  HIV
Tapaukset
Vahvistetut:  1,1 miljoonaa vuonna 2021
Kuolleet:  424 974
HIV-tilanteen kuvaillaan olevan vakava, laajasti levinnyt, hallitsematon ja paheneva epidemia Venäjällä. Vuonna 2017 Venäjällä arvioitiin olevan suurin määrä HIV-positiivisia ihmisiä Euroopassa. Arvioidaan, että 30–39-vuotiaista venäläismiehistä 2,8 %:lla on HIV. AIDS-kuolemat ovat lisääntymässä. Vuonna 2020 Venäjällä oli yli 32 000 HIV:iin liittyvää kuolemaa. HIV/AIDS on yksi suurimmista ennenaikaisten kuolemien aiheuttajista Venäjällä. Vuonna 2021 HIV-positiivisten ihmisten määrä Venäjällä nousi yli 1,1 miljoonaan. Edellisen viiden vuoden aikana oli raportoitu 85 000–100 000 uutta infektiota vuosittain. Todellisten HIV-potilaiden määrän arvioidaan olevan suurempi diagnosoimattomien ja raportoimattomien tapausten vuoksi. 424 974 ihmistä on kuollut epidemian aikana. Venäjän HIV-epidemia oli aluksi keskittynyt huumeidenkäyttäjiin, seksityöläisiin, miehiin jotka harrastavat seksiä miesten kanssa ja vankeihin. HIV-epidemia on kuitenkin sittemmin levinnyt laajemmin väestöön; esimerkiksi naisten osuus HIV-positiivisista on kasvanut. 1,4 % 15–49-vuotiaista venäläisistä oli HIV-positiivisia vuonna 2020. YK:n HIV- ja AIDS-ohjelman (UNAIDS) mukaan Venäjä on yksi viidestä maasta, jossa uusien HIV-tartuntojen määrä lisääntyy nopeiten maailmassa. UNAIDSin mukaan Venäjällä rekisteröitiin 3,9 % maailman 1,5 miljoonasta uudesta HIV-tartunnasta vuonna 2021. Vain Etelä-Afrikassa, Mosambikissa, Nigeriassa ja Intiassa rekisteröitiin Venäjää enemmän HIV-tartuntoja. Euroopan tautiehkäisy- ja valvontakeskuksen mukaan Venäjällä diagnosoitiin eniten HIV-tartuntoja Euroopassa 100 000 asukasta kohti. Venäjän johto on vaiennut maan HIV- ja AIDS-epidemiasta ja HIV:iä vastaan toimivia järjestöjä on nimetty ulkomaalaisiksi agenteiksi.
Arta (Djibouti)

| Arta |
| --- | --- |
 Arta
 Koordinaatit: 11°31′33″N, 42°50′52″E 
Valtio:  Djibouti
Alue:  Artan alue
Väkiluku (2009):  13 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arta on kaupunki ja Artan alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee Ougoulvuorilla 40 kilometriä Djiboutin kaupungista länteen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Artassa oli 13 300 asukasta.
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1946 rakennetusta ulkomaisten yritysten asuinalueesta. Viileän ja kuivan ilmastonsa ansiosta siitä tuli ranskalaisten sotilaiden ja Djiboutin eliitin suosima lomanvietto- ja asuinpaikka. Myöhemmin sinne on rakennettu asuntoja myös vähävaraisille. Artasta tuli hallintoalueen keskus vuonna 2002.
Kaupungin ohi kulkee maantie RN1, josta haarautuu RN4 Artaan. Paikallisia elinkeinoja ovat kaupankäynti, liikenne, karjanhoito, kalastus ja matkailu. Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lyseo, sairaala, kulttuurikeskus ja hotelleja. Artassa toimii hotelli- ja ravintolakoulu sekä geofysiikan observatorio.
Matkailijoita houkuttelevat Tadjouranlahden hiekkarannat ja koralliriutat sekä alueen vaihtelevan luonnon tarjoamat retkeilymahdollisuudet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arta (Djibouti) Wikimedia Commonsissa
Argos (kaupunki)

| Argos> Άργος |
| --- | --- |
 Antiikin Argoksen arkeologista aluetta ja nykyistä Árgoksen kaupunkia.
Sijainti
 Argos
Koordinaatit:  37°37′53″N, 22°43′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Árgos, Árgos-Mykínes, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 3000 eaa.–
Huippukausi:  n. 600–500-luvut eaa.
Kulttuuri:  varhais- ja keskihelladinen kulttuuri mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Argolis
Aiheesta muualla
  Argos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Argos (m.kreik. Άργος, lat. Argi tai Argiorum) oli mykeneläisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se oli Kreikan merkittävimpiä kaupunkivaltioita ja siihen liittyy myös rikas tarusto. Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Árgoksen kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede

Argos sijaitsee keskellä hedelmällistä, noin 200 neliökilometrin kokoista Argoksen tasankoa Argoliin niemimaan juuressa, noin seitsemän kilometrin päässä Argoliinlahden rannikosta. Kaupunki oli rakennettu kahden kukkulan juurelle. Matalampi niistä tunnettiin nimellä Aspis (”Kilpi”, 80 m) ja korkeampi nimellä Larissa (289 m). Kukkulat yhdistänyt harjanne tunnettiin nimellä Deiras ja niiden välinen laakso nimellä Koile. Alueen läpi virrannut joki tunnettiin antiikin aikana nimellä Kharadros. Se oli Inakhos-joen sivujoki.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Argoksen paikalla vaikuttaa olleen asutusta viimeistään neoliittisella kaudella noin 4000 eaa. alkaen. Selvemmät merkit pysyvästä asutuksesta ovat varhaiselta helladiselta kaudelta eli Manner-Kreikan pronssikaudelta lähtien. Alkuperäinen asutus oli Aspiksen kukkulalla. Myöhäisellä helladisella kaudella eli mykeneläisellä kaudella asutus siirtyi korkeammalle Larissan kukkulalle, joka toimi kaupungin akropoliina eli linnavuorena myös myöhempinä aikoina.
Mykeneläisellä ajalla Argos oli yksi Kreikan merkittävimpiä kaupunkeja. Se jäi kuitenkin paljolti läheisen Mykenen varjoon, mutta ei ollut täysin sen alaisuudessa, vaan muodosti oman kuningaskuntansa yhdessä samoin lähellä sijainneen Tirynsin kanssa. Kuningaskunnan alueeseen kuului koko Argoliin niemimaa sekä muun muassa Aiginan saari. Argokseen rakennettiin mykeneläinen palatsi ja sitä linnoitettiin noin 1400–1300 eaa. Mykeneläisen ajan lopulla 1200–1100 eaa., doorilaisten valloitettua alueen, Argos vei johtoaseman Mykeneltä, ja sai hallitsevan aseman koko Argoliin seudulla seuranneiden pimeiden vuosisatojen ja arkaaisen kauden ajaksi. Kaupungin nimi viitannee ”tasankoon”. Sitä kutsuttiin myös ”Akhaijien Argokseksi” erotuksena Argos Pelasgikonista eli ”Pelasgisesta Argoksesta”.
Kreikkalaisen mytologian kuvauksissa kaupungista on joitakin yhtymäkohtia tunnetun muinaishistorian kanssa. Antiikin kreikkalaisen käsityksen mukaan Argos oli Kreikan vanhin kaupunki. Perinteen mukaan sen ensimmäisiä asuttajia olivat pelasgit, joiden tärkein asutus paikka oli. Myyteissä Argoksen pelasginen perustaja oli Inakhos, tämän poika Foroneus tai pojanpoika (tai Zeuksen ja Nioben poika) Argos, josta kaupunki myytin mukaan ainakin sai nimensä. Kaupunkia hallitsivat Argoksen kuninkaat. Inakhoksen suvun katsottiin hallinneen kaupunkia yhdeksän sukupolvea kuningas Pelasgokseen eli Gelanoriin saakka. Myöhemmin kaupungin valtasivat Egyptistä tulleen Danaoksen johtamat danaolaiset, ja näiden jälkeen akhaijit joskus 1000-luvun eaa. alkupuolella, mikä kytkeytyy mykeneläisten tuloon. Sekä ”danaolaiset” että ”akhaijit” toimi myöhemmin yleisnimityksenä kreikkalaisille. Danaoksen jälkeen hallitsivat Lynkeus ja Abas. Abaksen pojat Akrisios ja Proitos jakoivat valtakunnan kahteen osaan, Argokseen ja Tirynsiin.
Mytologiassa Argosta pidettiin myös Perseuksen synnyinpaikkana. Tämä oli Akrisioksen pojanpoika, ja häntä pidettiin Mykenen perustajana. Homeroksen eepoksissa esiintyy useita argoslaisia sankareita. Kaupungilla oli merkittävä rooli akhaijien sodassa Thebaa vastaan. Troijan sotaan Argoliin asukkaat lähettivät Iliaan laivaluettelon mukaan 80 laivaa. Sotaa johti kuitenkin Mykenen kuningas Agamemnon, joka ei ollut enää argoslaista Perseuksen sukua vaan Pelopsin sukua; ei Argoksen tuolloinen kuningas Diomedes. Mytologiassa kaupungin myöhempi kilpailu Spartan kanssa kytkeytyy jo Agamemnonin pojan Oresteen aikoihin. Tämän katsottiin yhdistäneen Argoksen ja Mykenen, samoin Spartan naimalla Menelaoksen tyttären Hermionen. Oresteen johdolla Argoksesta tuli jälleen alueen johtava kaupunki. Doorilaisvalloituksen katsottiin tapahtuneen Oresteen pojan T(e)isamenoksen aikana.
Historia > Arkaainen kausi

Arkaaisella kaudella noin 770–730 eaa. Argoksen kuninkaana tai tyrannina toimi Feidon, joka johti kaupungin valta-aseman laajentamista huippuunsa. Feidonin kaudella kaupunki oli ensimmäisiä Kreikassa, joka käytti hopliittitaktiikkaa ja löi eräänlaista rahaa (obeloi). Argoksen valtapiiriin kuului suurimmillaan koko Peloponnesoksen niemimaan itärannikko Maleanniemelle saakka, sekä muun muassa sen edustalla sijaitseva Kytheran saari. Argos muodosti amfiktyoniliiton yhdessä Kleonain, Fleiuksen, Sikyonin, Epidauroksen, Troizenin, Hermionen ja Aiginan kanssa. Se oli ennen kaikkea uskonnollinen liitto, jonka keskiössä oli Apollon Pythaioksen kultti, mutta myös poliittinen liitto.
Feidonin jälkeen 600- ja 500-luvuilla eaa. Argos menetti vähitellen valta-asemansa, kun se päätyi sotiin etelämpänä sijaitsevan Spartan kanssa. Vuonna 669/668 eaa. Argos voitti Spartan Hysiain taistelussa. Vuonna 546/545 eaa. Sparta kukisti lopulta Argoksen niin kutsutussa 300:n taistelussa ja valtasi samalla muun muassa Kynurian, joka sijaitsi Lakonian ja Argoliin välissä. Argoksen johtama amfiktyoniliitto säilyi olemassa vuoteen 514 eaa. saakka. Tämän jälkeen Argos oli yleensä aina liitossa kenen kanssa tahansa Spartaa vastaan. 500-luvulla eaa. Argoksessa vaikutti Sakadas, joka oli Kreikan tunnetuimpia muusikkoja.
Lopullinen isku Argoksen asemalle tuli vuonna 494/493 eaa., kun spartalaiset hyökkäsivät Argoliin alueelle Kleomeneen johdolla. Sodassa kaupungille toi kuuluisuutta runoilijanakin tunnettu Telesilla, joka johti naisten armeijaa Spartaa vastaan. Spartalaiset kuitenkin kukistivat kaupungin ja liittivät sen vallan alla olleet Mykenen ja Tirynsin liittolaisikseen. Menetettyään tässä sodassa noin 6 000 miestä Argos ei osallistunut pian tämän jälkeen käytyihin persialaissotiin, vaan se pysytteli puolueettomana tai oli jossain määrin persialaismielinen.
Historia > Klassinen kausi

Noin vuonna 468 eaa. Argos valtasi jälleen Mykenen ja Tirynsin sekä nyt myös Nemean. Argos ja Sparta solmivat rauhan vuonna 451/450 eaa.
Peloponnesolaissodassa Argos oli ensimmäisen kymmenen vuoden ajan puolueeton, koska sitä sitoi Spartan kanssa tehty rauha. Myöhemmin kaupunki oli jälleen liitossa Spartaa vastaan, yleensä Korintin tai Ateenan kanssa. Spartan heikennyttyä Ateenaa vastaan käydyssä sodassa Argos kokosi sitä vastaan liiton, johon kuuluivat Korintti, Mantineia ja Elis, ja myöhemmin myös Ateena. Sparta voitti liittouman Mantineian taistelussa vuonna 418 eaa. Tämän jälkeen 417 eaa. Argoksen oligarkkimielinen puolue kaappasi vallan kaupungissa Spartan avustuksella. Kansa sai vallan takaisin itselleen jo samana vuonna, ja liitto Ateenan kanssa palautettiin, kestäen peloponnesolaissodan loppuun saakka.
Korintin sodassa 395–386 eaa. Argos soti Spartaa vastaan yhdessä Ateenan, Korintin ja Theban kanssa. Noin vuonna 362 eaa. demokraatit suorittivat kaupungissa puhdistuksen (skytalismos), jossa surmattiin jopa 1 200–1 500 aristokraattia, oligarkkia ja demagogia. Tämän jälkeen Argos ei kuitenkaan enää noussut merkittävien kaupunkien joukkoon.
Argoksessa toimi antiikin aikana merkittäviä kuvanveistokouluja, merkittävimpänä kaupungista kotoisin olleen Ageladaan koulu 400-luvulla eaa. Sen oppilaita olivat muun muassa samoin argoslainen Polykleitos sekä Feidias ja Myron. Vuosina 415–330 eaa., Nemean liittämisen jälkeen, Argos järjesti siellä pidettyjä Nemean kisoja Kleonain sijasta, ja siirsi kisat Argokseen. Kisat palasivat välillä Nemeaan, mutta vuonna 271 eaa. ne siirrettiin lopullisesti Argokseen.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Hellenistisellä kaudella Argosta johtivat Makedonian alaiset tyrannit. Pyrrhos kuoli katutappelussa kaupungissa vuonna 272 eaa. Vuonna 229 eaa. Argos liittyi Akhaian liittoon, ja pysyi siinä Rooman vallan alkuun saakka, lukuun ottamatta lyhyitä kausia, jolloin se oli Spartan vallan alla. Vuonna 146 eaa. Argos tuli Rooman vallan alle ja osaksi Achaean provinssia. Kaupunki kukoisti roomalaisella ajalla ensimmäiseltä vuosisadalta 400-luvulle jaa. saakka. Keisari Hadrianus rakennutti sinne akveduktin ja kylpylän.
Gootit tuhosivat Argoksen monen muun eteläisen Kreikan kaupungin tavoin vuonna 267 jaa. Visigootit tuhosivat kaupungin uudelleen vuonna 395 eaa., mikä merkitsi antiikin ajan päättymistä kaupungissa ja kaupungin taantumista keskiajalle.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Goottien aiheuttamasta tuhosta huolimatta Argoksen paikka ei kuitenkaan jäänyt koskaan täysin asumattomaksi, vaan kaupunki säilyi läpi bysanttilaisen keskiajan ja osmanivallan ajan nykyajalle saakka. Nykyinen Árgoksen kaupunki on osa Árgos-Mykíneen kuntaa.
Antiikin Argoksen arkeologiset kaivaukset alkoivat teatterin alueella vuonna 1892. Vuosina 1902–1930 sekä edelleen vuodesta 1952 lähtien kaivauksia on suorittanut École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen instituutti.
Yhteiskunta

Argos oli yksi antiikin Kreikan suurimpia kaupunkeja. Sen väkiluvun arvioidaan olleen klassisella kaudella samaa luokkaa Ateenan kanssa, mikä tekisi noin 16 000 kansalaista eli vapaata täysi-ikäistä miestä ja yhteensä noin 66 000 vapaata argoslaista. Orjat ja perioikit mukaan lukien seudun väkiluku olisi voinut olla arviolta noin 110 000.
Argoksen johdossa oli kuningas. Kuninkaan valta oli kuitenkin hyvin rajoitettu, ja suurinta valtaa käytti bule eli kaupungin neuvosto. Sen ohella toimi kahdeksankymmenen miehen neuvosto, joka oli toinen, ilmeisesti aristokraattisempi neuvosto. Peloponnesolaissodan aikana Argoksen valtiomuoto muuttui demokraattisemmaksi, mutta sitä ei tunneta kovin hyvin. Kaupungin tiedetään kuitenkin käyttäneen muun muassa paremmin Ateenasta tunnettua ostrakismi-käytäntöä. Jonkinlainen sotilastuomioistuin kokoontui aina armeijan palatessa sodasta.
Kaupunkia asuttanut kansa, joka oli pääosin doorilaista alkuperää, jakaantui alun perin kolmeen fyleen eli heimoon, Hylleis, Dymanes ja Pamfyloi. Myöhemmin lisättiin neljäs fyle, Hyrnathia, Argoksen valtaan liitettyjen kaupunkien ei-doorilaisille asukkaille, jotka hyväksyttiin kansalaisiksi. Argoksen ympärystön asukkaita kutsuttiin perioikeiksi, kuten Spartassa. Nämä olivat doorilaisia edeltäneitä Argoliin alueen varhaisempia asukkaita, akhaijeja. Kolmas yhteiskuntaluokka olivat valtion maaorjat, gymnesioi, jotka vastasivat Spartan helootteja.
Merkittävin Argoksessa palveltu jumaluus oli Hera, joka oli ennemmin akhaijalaista kuin doorilaista alkuperää, ja esiintyy Iliaassa Argoksen suojelijana. Tämän keskeisin kulttipaikka oli kaupungin ulkopuolella sijainnut Argoksen Heraion. Heran ylipapittaren elinikäiset virkakaudet toimivat kaupungin ajanlaskun perustana. Kulttiin kuului muun muassa joka neljäs vuosi, aina olympiadin toisena vuonna, järjestetty suuri kulkue kaupungista Heraionille. Siihen osallistui lähes koko väestö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Argos Wikimedia Commonsissa
Mykeneläisaikainen imettävää naista esittävä kurotrofos-figuriini, 1300–1200 eaa. Árgoksen arkeologinen museo.
Argoksen arkeologista aluetta.
Roomalaisen kylpylän rauniot.
Argoksen lyömiä trihemioboleita, n. 270–250 eaa.
Hevosen uhraus. Kuvitusta geometrisen kauden keramiikassa, 700-luku eaa. Árgoksen arkeologinen museo.
Argoksen agoraa.
Nymfaionin rauniot.
Argoksen teatteri.
Odeionin rauniot.
Syyrian katolinen kirkko

Syyrian katolinen kirkko (syyr. ܥܕܬܐ ܣܘܪܝܝܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝܬܐ,  ʿĪṯo Suryayṯo Qaṯolīqayṯo) on kristillinen kirkkokunta Lähi-idässä ja on yksi idän katolisista kirkoista, jotka käyttävät syyrian kielistä Antiokian liturgiaa. Kirkkoa johtaa Antiokian ja koko itäisen Syyrian patriarkka, joka asuu Beirutissa. Sillä on kaksi arkkihiippakuntaa Irakissa, neljä Syyriassa, yksi Egyptissä ja yksi Sudanissa. Lisäksi Israelissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa on yksittäisiä seurakuntia.
Historia

Kirkon perusti perimätiedon mukaan apostoli Pietari ennen lähtöään Roomaan.
Yhteisö sai varsinaisesti alkunsa vuonna 1622 Aleppossa käynnistyneestä jesuiittojen ja kapusiinien toiminnasta.
Kirkko yhdistyi virallisesti Rooman kirkon kanssa vuonna 1781.
Aiheesta muualla

Kirkon virallinen kotisivu
Namibian dollari

Namibian 10 sentin, 50 sentin, N$1 dollarin ja 5 dollarin kolikot.
Namibian dollari (valuuttakoodi: NAD) on Namibian valuutta vuodesta 1993. Sen lyhenteenä käytetään useasti dollarimerkkiä $ ja N$. Namibiassa on 5, 10 ja 50 sentin, sekä 1 ja 5 dollarin kolikot, ja 10, 20, 50, 100 ja 200 dollarin setelit.
Arrajoen valuma-alue

Arrajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.16) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 344,29 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 12,3 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Arrajärvi, joka on yhteydessä suoraan Kymijokeen ja joka laskee seuraavaksi Pyhjärveen eli Pyhäjärven alueelle (14.12).
Yleistä > Pääuoman kulun ja pituuden määritys

Valuma-alueen vesistöreitin pääuomaa ei ole kuvattu missään lähteessä. Suomessa valitaan jokiverkoston pääuomaksi yleensä se jokihaaran uoma, jossa virtaa eniten vettä. Virtaamatietojen puuttuessa, voidaan käyttää vertailuun valuma-alueiden pinta-aloja. Kun aletaan nousta alajuoksulta Arrajokea, Immilänjokea ja Salajokea ylös, ei mikään sivu-uoma haasta tätä pääuomaan valittua vesireittiä. Mutta Salajärvessä tulee valita Luhtaanjoen ja Iso-Kukkaseen johtavan reitin väliltä. Luhtaanjoen valuma-alueen pinta-ala on 113 neliökilometriä ja Iso-Kukkasen vesireitti 101 neliökilometriä. Iso-Kukkasen reitillä on suurimmat järvet, mutta Luhtaanjoella voi valuma-alueen pinta-alan perusteella olla suurin virtaama ja siksi tässä valitaan se. Luhtaanjokeen yhtyy pohjoisesta Oksjärvestä tuleva Oksjoki ja lännestä Seestaanjoki, joiden valuma-alueet ovat vastaavassa järjestyksessä 28 ja 79 neliökilometriä. Seestaanjoki alkaa Kivijärvestä, johon laskee lännestä Arkiomaanjärvestä alkava joki ja pohjoisesta Evatusta alkava joki. Näiden valuma-alueet ovat vastaavasti 22 ja 38 neliökilometriä. Evattuun laskee pohjoisesta toiselta Salpausselältä alkavia ojia, joita ei tässä yhteydessä pysty erottelemaan toisistaan. Läpikivenoja vaikuttaa karttojen perusteella suurimmalta ojalta. Pääuoman osuuksien yhteenlaskettu pituus alajuoksulta Salpausselälle asti on 29,5 kilometriä, jonka ylöspäin pyöristetty arvo 30 kilometriä on varsin lähellä oikeaa tulosta.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueen laskevat yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta yläjuoksulle olevassa järjestyksessä.:
Sylvöjärven alue (14.161)
Halkokorvenjoen valuma-alue (14.168)
Ruuhijärven–Salajärven alue (14.162)
Lassinjoen valuma-alue (14.167)
Mustijoen valuma-alue (14.166)
Seestanjoen valuma-alue (14.165)
Iso-Kukkasen–Kärkjärven alue (14.163)
Kymijärven valuma-alue (14.164)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 66,4 %, maatalousalueita 11,7 %, kosteikkoja ja soita on 0,9 % ja rakennettuja alueita on 11,7 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 5,3 %.
Artikulaatio

Artikulaatio tarkoittaa fonetiikassa äänenmuodostamistapaa. Artikilaatiolla tarkoitetaan, miten ihminen ääniväylässään tuottaa puheäänteitä ja prosodiaa, tai toisin ilmaisten kaikkea sitä, ”mitä puhujan puhe-elimistössä puhetta tuotettaessa tapahtuu”.
Yleisesti artikulaatiosta kuvataan vain se osa, joka suoraan vaikuttaa viestinnän kulkuun, esimerkiksi erottaa sanojen merkityksiä. Fonetiikassa kiinnostuksen kohteina ovat kuitenkin periaatteessa kaikki ääniväylän seikat ja tapahtumat, myös sellaiset vain osin tahdonalaiset kuten hengittäminen tai lihaskontrolli.
Fonetiikan kannalta artikulaatio on puheäänen tuottamisen viimeinen vaihe:
Ensin on initiaatio (”alkuunpano”), jolla ilmapatsas saatetaan liikkeelle. Koska ääni on kuultavissa oleva ilman liikettä, ensin ilma on saatettava liikkeelle. Puhutussa kielessä tavallisin initiaatiotapa on pulmoninen egressiivinen ilmavirta eli keuhkoista lähtevä uloshengitysilmavirta, mutta puhetta voi tuottaa myös pulmonisella ingressiivisellä ilmavirralla; esim. suomessa on varsin tavallista sanoa Joo tai muu lyhyt lausuma sisään hengittäen. Muita mahdollisuuksia ovat (egressiivinen) glottaalinen initiaatio (ingressiivinen on periaatteellinen mahdollisuus), jolla tuotetaan esimerkiksi mayakielissä esiintyviä ejektiivikonsonantteja, sekä velaarinen initiaatio, joko egressiivinen tai ingressiivinen, jolla tuotetaan eteläisen Afrikan kielissä esiintyviä maiskausäänteitä.
Tämän jälkeen on mahdollisesti fonaatio, jossa ilmapatsas voidaan saattaa aaltoliikkeeseen. Tämä tapahtuu kurkunpäässä. Fonaation yleisimmät perustyypit ovat soinnillinen (fonaatio tapahtuu) ja soinniton (fonaatiota ei tapahdu), mutta muutkin tyypit ovat mahdollisia: narina eli vajaasointi, kuiskaussointi ja henkäyssointi. Kaikkia näitä saatetaan kielittäin käyttää. Fonaatio on kuitenkin puheäänen tuottamisessa vapaaehtoinen vaihe.
Viimeiseksi tulee artikulaatio eli ääniväylän muodon muuttaminen, jossa puheääni saa lopullisen värinsä. Jonkin äänteen artikulaatiota kuvattaessa määritellään tavallisesti ääniväylän ahtaimman kapeikon sijainti ja muoto, koska sen katsotaan vaikuttavan äänenväriin eniten.
Joskus artikulaatio ja ääntäminen nähdään synonyymeiksi, jolloin artikulaatiota saatetaan kuvata arvottavin ilmauksin (”hyvä” – ”huono”) sen sijaan, että kuvattaisiin tieteen tavoin ainoastaan se, mitä ääniväylässä kullakin hetkellä tapahtuu. Esimerkiksi esiintyjiltä odotetaan yleensä ”hyvää artikulaatiota” eli selkeää puhetta. Vastaavasti epäselvää ja mumisevaa puhetta kutsutaan huonoksi artikuloinniksi.
Kirjallisuutta

Wiik, Kalevi: Fonetiikan perusteet.  (Oppikirja)  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10324-1
Joel Mogorosi

Joel Mogorosi (s. 2. elokuuta 1984) on botswanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Kyproksen ja Etelä-Afrikan sarjoissa. Hän pelasi Botswanan maajoukkueessa 97 maaottelua vuosina 2005–2019 ja on eniten maaotteluita pelannut botswanalainen jalkapalloilija.
Mogorosi pelasi Kyproksella vuosina 2006–2007 AEP Páfosin ja APOP Kinyrasin joukkueissa. Vuosina 2012–2015 hän edusti Etelä-Afrikassa Bloemfontein Celticiä. Hän päätti pelaajauransa vuonna 2021 Botswanassa Gaborone Unitedin joukkueessa.
Mogorosi pelasi Botswanan maajoukkueessa 97 maaottelua, joista ensimmäisen helmikuussa 2005 Sambiaa vastaan. Hän teki maaotteluissaan 16 maalia, joista ensimmäisen syyskuussa 2010 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnassa Togoa vastaan. Maaleista viisi syntyi Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnoissa ja kolme MM-karsinnoissa. Hän teki kaksi maalia samassa ottelussa maaliskuussa 2014 ystävyysottelussa Etelä-Sudania ja syyskuussa 2015 ystävyysottelussa Etiopiaa vastaan. Hän pelasi viimeiset maaottelunsa syyskuussa 2019.
Arvoperspektiivi

Mestari Francken Takaa-ajo ja paimenen petos vuodelta 1410 Barbara-alttarissa.
Arvoperspektiivi on kuvaustapa, jossa henkilöiden koko kuvapinnalla on suhteessa heidän sosiaaliseen, poliittiseen tai uskonnolliseen asemaansa. Hallitsija kuvataan suurempana kuin alamaiset, yleensäkin tärkeät henkilöt kuvataan kuin suhteessa kookkaampana kuin ympäristö tai vähemmän tärkeät hahmot.
Arvoperspektiiviä käytettiin vanhan ajan, kuten Mesopotamian taiteen ohella Bysantin ja keskiajan taiteessa.
Artjomovski

Artjomovskin vaakuna.
Artjomovski (ven. Артёмовский) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Irbitin sivujoen Bobrovkan varrella 120 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungissa risteävät Jekaterinburgiin, Tšeljabinskiin, Seroviin ja Tavdaan johtavat rautatiet. Asukkaita on 33 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1665 perustetusta Jegoršinon kylästä. 1870-luvulla sen läheltä löydettiin kivihiiliesiintymä. Vuonna 1938 useammasta kaivostaajamasta muodostettiin Artjomovskin kaupunki, joka on nimetty bolševikkivallankumouksellisen Fjodor Sergejevin (Artjom) mukaan. Nykyään kaupungissa on mm. kone- ja laite- sekä rakennustarviketeollisuutta.