stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1927
Kuolleita > tammikuu–maaliskuu

5. tammikuuta – Jaan Raamot, virolainen poliitikko ja ministeri (s. 1873)
9. tammikuuta – Houston Stewart Chamberlain, brittiläinen kirjailija ja pangermanisti (s. 1855)
15. tammikuuta – David Janowski, puolalainen shakkimestari (k. 1868)
19. tammikuuta – Charlotte, Belgian kuningas Leopold I:n tytär, Meksikon keisari Maksimilian I:n puoliso (s. 1840)
20. tammikuuta – Nils Oskar Jansson, suomalainen opettaja ja Sagalundin museon perustaja (s. 1862)
4. helmikuuta – Axel Ahlberg, suomalainen näyttelijä (s. 1855)
6. helmikuuta – Leander Engström, ruotsalainen taidemaalari (s. 1886)
9. helmikuuta – Charles Doolittle Walcott, yhdysvaltalainen paleontologi (s. 1850)
10. helmikuuta – Gustav Wentzel, norjalainen taidemaalari (s. 1859)
12. helmikuuta – Aarno Pesonen, suomalainen kansanopiston johtaja, konsuli ja Maalaisliiton kansanedustaja (s. 1886)
21. helmikuuta – Alpo Noponen, suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja (s. 1862)
2. maaliskuuta – Algernon Maudslay, brittiläinen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja (s. 1873)
2. maaliskuuta – Charles Ruthenberg, yhdysvaltalainen kommunistipoliitikko (s. 1882)
4. maaliskuuta – K. O. Lindeqvist, suomalainen historiantutkija, lyseon lehtori ja professori (s. 1858)
14. maaliskuuta – Jānis Čakste, Latvian presidentti (s. 1859)
24. maaliskuuta – Elisabet Saksi-Altenburg, venäläinen suuriruhtinatar (s. 1865)
31. maaliskuuta – Mabel Collins, brittiläinen teosofi ja kirjailija (s. 1851)
Kuolleita > huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Ilmari Pitkänen, suomalainen kirjailija (s. 1880)
3. huhtikuuta – Alexander Slotte, suomenruotsalainen kirjailija, sanoittaja ja teatterikriitikko (s. 1861)
9. huhtikuuta – Georg Ossian Sars, norjalainen meribiologi (s. 1837)
12. huhtikuuta – Samuli Sihvo (”Sam Sihvo”), suomalainen jääkäri, sanoittaja ja säveltäjä (Muistoja Pohjolasta) (s. 1892)
23. huhtikuuta – Nicola Sacco, amerikanitalialainen anarkisti ja murhaaja (teloitettiin) (s. 1891)
23. huhtikuuta   – Bartolomeo Vanzetti, amerikanitalialainen anarkisti ja murhaaja (teloitettiin) (s. 1888)
28. huhtikuuta – Li Dazhao, toinen Kiinan kommunistisen puolueen perustajista (Chen Duxiun kanssa) (s. 1888)
3. toukokuuta – Ernest Ball, yhdysvaltalainen lauluntekijä ja vaudeville-esiintyjä (s. 1878)
8. toukokuuta – François Coli, ranskalainen lentäjä ja lentosuunnistaja (s. 1881) (katosi, ruumista ei koskaan löydetty)
8. toukokuuta – Charles Nungesser, ranskalainen lentäjä (s. 1892) (katosi, ruumista ei koskaan löydetty)
8. toukokuuta – Gustaf Julius Ferdinand Nummelin, suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos (s. 1845)
20. toukokuuta – Eduard Brückner, saksalainen maantieteilijä ja klimatologi (s. 1862)
20. toukokuuta – Kaarlo Halonen, suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija (s. 1864)
25. toukokuuta – Into Saxelin, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1883)
26. toukokuuta – Gustaf Rudolf Idman, suomalainen lääkintöneuvos, valtiopäivämies ja Duodecim-seuran perustajajäsen (s. 1857)
27. toukokuuta – J. Alfred Tanner (”Affu”), suomalainen kuplettilaulaja ja sanoittaja (s. 1884)
1. kesäkuuta – John Bagnell Bury, irlantilainen historioitsija ja filologi (s. 1861)
7. kesäkuuta – Pjotr Voikov, neuvostoliittolainen diplomaatti (s. 1888)
14. kesäkuuta – Jerome K. Jerome, englantilainen kirjailija (Kolme miestä veneessä) (s. 1859)
16. kesäkuuta – Anna-Maria Mård, suomalainen kansanparantaja (s. 1859)
20. kesäkuuta – Aleksei Apostol, bulgarialais-suomalainen sotilaskapellimestari ja musiikkimajuri (s. 1866)
28. kesäkuuta – Otto Bache, tanskalainen taidemaalari (s. 1839)
Kuolleita > heinäkuu–syyskuu

5. heinäkuuta – Albrecht Kossel, vuoden 1910 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut saksalainen lääkäri ja biokemisti (s. 1853)
7. heinäkuuta – Axel von Kothen, suomalainen laulaja ja säveltäjä, vapaaherra (s. 1871)
8. heinäkuuta – Max Hoffmann, saksalainen kenraali (s. 1869)
10. heinäkuuta – Kevin O’Higgins, irlantilainen poliitikko (s. 1892)
13. heinäkuuta – Otto Blehr, Norjan pääministeri 1902–1903 ja 1921–1923 (s. 1847)
20. heinäkuuta – Ferdinand I, Romanian kuningas (s. 1865)
25. heinäkuuta – Christian Fredrik Michelet, norjalainen poliitikko (s. 1863)
1. elokuuta – Hjalmar Basilier, suomalainen kouluneuvos ja kansansivistystyön edistäjä (s. 1857)
4. elokuuta – Armid Sandberg, suomalainen taidemaalari (s. 1876)
12. elokuuta – Anton Aimonen, suomalainen rovasti ja hengellinen kirjailija (s. 1857)
13. elokuuta – Hermann Abert, saksalainen musiikkihistorioitsija ja professori (s. 1871)
13. elokuuta – James Oliver Curwood, yhdysvaltalainen kirjailija ja luonnonsuojelija (s. 1878)
6. syyskuuta – Georg Elfvengren, suomalainen everstiluutnantti (s. 1889)
7. syyskuuta – Bernhard Brænne, norjalainen poliitikko (s. 1854)
14. syyskuuta – Isadora Duncan, yhdysvaltalaissyntyinen tanssija (s. 1877)
15. syyskuuta – Otto Nevanlinna, suomalainen matemaatikko ja koulumies (s. 1867)
21. syyskuuta – Gustaf Dahl, ruotsalainen arkkitehti (s. 1835)
24. syyskuuta – Hjalmar Procopé, suomenruotsalainen runoilija (s. 1868)
28. syyskuuta – Willem Einthoven, vuoden 1924 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut alankomaalainen lääketieteen tutkija (s. 1860)
29. syyskuuta – Väinö Kemppainen, suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (s. 1889)
30. syyskuuta – Ole Juul, norjalainen taidemaalari (s. 1852)
Kuolleita > lokakuu–joulukuu

2. lokakuuta – Svante Arrhenius, vuoden 1903 Nobelin kemianpalkinnon saanut ruotsalainen fyysikko ja kemisti (s. 1859)
6. lokakuuta – Uno Kurtén, suomalainen vakuutusjohtaja ja valtiopäivämies (s. 1845)
14. lokakuuta – Eero Erkko, suomalainen lehtimies, Helsingin Sanomien (aluksi Päivälehti) perustajajäsen (s. 1860)
20. lokakuuta – Eugen von Knilling, saksalainen poliitikko ja Baijerin pääministeri (s. 1856)
6. marraskuuta – Maria Elisabeth Friberg (”Maikki Friberg”), suomalainen kirjailija, opettaja ja naisasianainen (s. 1861)
7. marraskuuta – Kaarle Ojanen, suomalainen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustaja (s. 1851)
13. marraskuuta – Friedrich Oskar Giesel, saksalainen kemisti (s. 1852)
16. marraskuuta – Ragnar Heikel, suomalainen jääkärimajuri (s. 1892)
20. marraskuuta – Wilhelm Stenhammar, ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari (s. 1871)
24. marraskuuta – Hjalmar Procopé, suomalainen runoilija (s. 1868)
7. joulukuuta – Fredrik Nybom, suomalainen liike- ja pankkimies (s. 1838)
9. joulukuuta – Franz Rohr von Denta, itävaltalainen sotamarsalkka (s. 1854)
25. joulukuuta – Elin Kallio (”Suomen naisvoimistelun äiti”), suomalainen voimistelunopettaja (naisvoimistelun uranuurtaja) (s. 1859)
26. joulukuuta – Anna Mangström, suomalainen näyttelijä (s. 1897)
31. joulukuuta – Helvi Herlevi, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1898)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Arthur H. Compton ja Charles Wilson
Nobelin kemianpalkinto: Heinrich Wieland
Nobelin lääketieteen palkinto: Julius Wagner-Jauregg
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Henri Bergson
Nobelin rauhanpalkinto: Ferdinand Buisson ja Ludwig Quidde
Muuta

Elokuvavuosi 1927
Kirjallisuusvuosi 1927
Stern–Volmer-kuvaaja

Stern–Volmer-kuvaaja on analyysimenetelmä, jonka avulla voidaan
selvittää fotokemiallisesti virittyneen kemiallisen yhdisteen molekyylien
elektronisen viritystilan vaimenemista. Kun kemialliseen yhdisteeseen kohdistetaan sähkömagneettista säteilyä, se absorboi säteilyn spektristä itselleen ominaisen osan. Tämän seurauksena yhdisteen molekyylit virittyvät. Tämä viritystila voi purkautua fluoresenssina tai fosforenssina, ja tämän tapahtuman kinetiikka on analysoitavissa.
Viritystila ja reaktio

Molekyylin absorboidessa säteilyä, sen perustilan(  S_{0} ) elektroni virittyy energeettisesti ylempään energiatilaan, joka on tyypillisesti ensimmäinen viritystila (  S_{1} ). Molemmat tilat ovat singlettitiloja. Viritystila lopulta sammuu molekyylitörmäyksen seurauksena yhtälön (1) mukaisesti:
Tässä  Q on törmäyskappale kuten reaktorin seinä tai liuotinmolekyyli,  k_{q} on viritystilan sammumisen nopeusvakio ja se sisältää erityyppiset fotofysikaaliset molekyylin eri energiatilojen välillä tapahtuvat elektronisiirtymät. Yhtälön (1) nopeuslaiksi voidaan kirjoittaa:
Viritystilan elinaika on lyhyt, joten siihen voidaan soveltaa vakiotilaoletusta:
Tässä  k_{\text{abs}} on absorption,  k_{_{\text{F}}} on virittyneen singlettitilan sammumisen,  k_{\text{IC}} on singlettitilalta perustilalle tapahtuvan siirtymisen, ja  k_{_{\text{ISC}}}^{\text{s}} singlettitilalta triplettitilalle tapahtuvan siirtymisen nopeusvakio.
Määritelmän mukaan singlettitilan sammumiseen liittyvä fluoresenssin keskimääräinen elinaika on
Sijoittamalla yhtälö (4) yhtälöön (3) voidaan viritystilan konsentraatioksi saada:  [{\text{S}}_{1}]=k_{\text{abs}}[{\text{S}}_{0}]\tau _{_{\text{F}}}. Kun lisäksi fluoresenssin voimakkuus,  I_{_{\text{F}}}, riippuu fluoresenssin nopeudesta:  I_{\text{F}}=k_{_{\text{F}}}[{\text{S}}_{1}]=k_{\text{abs}}[{\text{S}}_{0}]k_{_{\text{F}}}\,\tau _{_{\text{F}}}, saadaan fluoresenssin kvanttisuhteelle,  \Phi _{_{\text{F}}}, (engl. quantum yield) yhtälö (5).
Yhtälössä oleva osamäärä tarkoittaa fluoresenssin nopeusvakio jaettuna kaikkien nopeusvakioiden summalla, jotka johtavat viritystilan sammumiseen. Tätä vastaava tapahtuma on todettavissa rinnakkaisissa alkeisreaktioissa. Fluoresenssin kvanttisuhde on määritelty myös olemaan: fluoresenssina emittoituneiden fotonien lukumäärä jaettuna absorboituneiden fotonien lukumäärällä. Kun yhtälöön (5) sijoitetaan em.  I_{\text{F}} ja otetaan yhtälöstä puolittain käänteisarvot, saadaan:
Viritystila ja reaktio > Fluoresenssimittauksen analyysi

Määritettäessä fluoresenssin sammumista, mitataan fluoresenssin voimakkuus sammuttajan konsentraation funktiona,  [Q]. Lopuksi mittauksia suhteutetaan tilanteeseen, jossa sammuttajaa ei ole läsnä, I_{_{\text{F}}}^{0} yhtälön (7), jota sanotaan Stern–Volmer-yhtälöksi, mukaisesti.
Piirrettäessä fluoresenssien voimakkuuksien suhde sammuttajan konsentraation funktiona, on seurauksena kuvaajalla suora, jonka kulmakerroin on  {\frac {k_{\text{q}}}{k_{_{\text{F}}}}}. Tätä kutsutaan Stern–Volmer-kuvaajaksi. Siinä sovitettu suora on pakotettu leikkaamaan y-akseli pisteessä y=1.
Viritystila ja reaktio > Fluoresenssin keskimääräinen elinaika

Viritysvalo voidaan nykyään aikaansaada pulssilaserilla, jonka fotonipulssin ajallinen pituus voi olla muutama femtosekunti. Tämä aika on paljon lyhyempi kuin virittyneen molekyylin singlettitilan elinaika. Lyhytaikainen virityspulssi myös mahdollistaa yhtälössä (3) olevan virittymisen kinetiikan huomiotta jättämisen, joten differentiaaliyhtälö singlettitilan konsentraation muuttumiselle on seuraava:
Integroimalla tästä saadaan 1. kertaluvun eksponenttimuotoinen yhtälö:
Edellä on todettu, että  I_{_{\text{F}}}=k_{_{\text{F}}}[{\text{S}}_{1}], joten yhtälön (9) mukaan fluoresenssin voimakkuus vaimenee eksponentiaalisesti keskimääräisen elinajan määräämällä kinetiikalla. Tyypillisesti  k_{\text{F}}\gg k_{_{\text{IC}}} ja  k_{_{\text{F}}}\gg k_{_{\text{ISC}}}^{\text{s}}, joten voidaan approksimoida:
Kun näissä olosuhteissa mitattu fluoresenssin keskimääräinen elinaika yhdistettynä Stern–Volmer-kuvaajan tulokseen, voidaan määrittää  k_{_{\text{F}}} ja  k_{\text{q}}. Tämä tapahtuu ottamalla yhtälöstä (9) käänteisarvot puolittain ja piirtämällä kuvaaja, jossa y-akseli on  {\frac {1}{\tau _{_{\text{F}}}}} ja x-akseli on  [Q]. Leikkauspisteestä y-akselilla saadaan  k_{_{\text{F}}} ja sovitetun suoran kulmakertoimesta  k_{\text{q}}.
Huomautuksia

↑  Puhdas kemiallinen yhdiste koostuu identtisistä molekyyleistä, joilla jokaisella on samat elektroniset energiatilat. Elektronisella energiatilalla on vibraatiotiloja ja näillä kullakin rotaatiotiloja. Tällä analyysimenetelmällä tarkastellaan vain siirtymiä elektronisten tilojen välillä.
↑  Kyseessä on elektroninen viritystila. Sinlettitilan kahdella elektronilla on vastakkaiset spinnit. Triplettitilassa ne ovat samansuuntaiset.
Mittauspistejoukkoon on sovitettu suoran yhtälö. Pistejoukon suorankaltaisuus kuvastaa tässä yhtälön (7) tarkkuutta. Pistejoukon lineaarisuudesta poikkeava sijoittuminen viittaisi siihen, että jokin muu säteilyksetön energian siirtotapahtuma olisi myös läsnä.
Madame

| Madame |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Aikakauslehti
Julkaisija:  Mainosliekki
Perustettu:  1962
Lakkautettu:  1965
Päätoimittaja:  Tabe Slioor
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  suomi
Madame oli suomalainen juorulehti, jota julkaistiin vuosina 1962–1965.
Lehti

Tabe Slioor perusti Madame-lehden "puolustamaan lakia ja oikeutta sekä esiintuomaan yhteiskunnassamme vallitsevaa mädännäisyyttä". Lehdelle jouduttiin rakentamaan oma jakeluverkosto, koska Rautakirja kieltäytyi sen levittämisestä suurkustantajien yrittäessä estää sen myynnin.
Madame sisälsi juttuja suomalaisista ja kansainvälisistä julkisuuden henkilöistä, reportaaseja ajankohtaisista aiheista, reseptejä, horoskooppeja ja ristikoita. Slioorin johtaman Helsingin Mannakiinikoulun syys- ja kevätlukukausien aikoihin lehteen toimitettiin myös kirjallista oppikurssia. Lisäksi lehti mainosti näyttävästi Slioorin Ranskassa tuottamaa parfyymisarjaa Tabe. Timo Sarpanevan suunnittelema pakkaus käsitti neljä eri pulloa: yö-, päivä-, ilta- ja erikoiskäyttöön, ja sitä myytiin vuosina 1963–1965.
Madamen suosituimpiin osastoihin lukeutui Ah société -juorupalsta, joka keskittyi suomalaisiin julkisuuden henkilöihin kertoen avoimesti myös korkea-arvoisten vaikuttajien tekemisistä. Lehdessä oli myös erillinen autojuorupalsta, jossa kerrottiin autoilijoiden liikennerikkomuksista ja julkaistiin heidän autojensa rekisterinumeroita.
Slioorin alun perin Jallu-miestenlehdessä vuonna 1961 julkaisema Miehet ja minä -muistelmasarja sai jatkoa hänen omassa lehdessään vuosina 1964–1965, kun Madamessa julkaistiin sarjan osat 11–18. Slioorin muutettua Yhdysvaltoihin hänen tyttärensä Aulikki toimitti Madamen viimeiset numerot. Aulikki oli jo aiemmin kirjoittanut juttuja lehteen muun muassa kansainvälisistä seurapiireistä matkustaessaan eri puolilla Eurooppaa ja Pohjois-Afrikassa.
Merkitys

Madame-lehtensä johdosta Sliooria on pidetty skandaalijournalismin uranuurtajana Suomessa. Tampereen yliopiston tutkijan Laura Saarenmaan mukaan "näin jälkikäteen katsoen hän oli hyvinkin merkittävä. Hän oli ensimmäinen henkilö, joka julkaisi kuuluisuuksien, erityisesti eliitin yksityiselämään liittyviä asioita -- seuraajia tuli vasta 60-luvun lopussa ja 70-luvulla."
Somalian historia

Aksumin valtakunta
Brittiläinen Somalimaa
Italian Somalimaa
Ranskan Somalimaa
Siad Barren diktatuuri
Ogadenin sota
Somalian sisällissota
Somalian sota 2006–
n
k
Somalian ensimmäiset asukkaat olivat Afrikan sarven metsästäjä-keräilijöitä. Myöhemmin alavia savanneja ovat asuttaneet itäkuušilaisiin kansoihin kuuluneet paimentolaiset, joihin kuuluvat muun muassa somalit, rendillet, afarit ja oromot. Afrikan valtiorajat noudattavat huonosti etnisten ryhmien jakoa. Paimentolaisina Somalian klaanit ovat vuodenaikojen mukaan liikkuneet alueelta toiselle ilman kiinteää asuinpaikkaa. Heidän asuinalueensa ovat vaihdelleet historian kuluessa luonnonolojen tai sotien seurauksena. Somalian lisäksi somaleja asuu paljon Djiboutissa, Ogadenin alueella Etiopiassa ja Tanajoen pohjoispuolella Keniassa, missä he ovat enemmistönä alueen väestöstä. Suuret somalialueet Somalian rajojen ulkopuolella herättivät ajatuksia Suur-Somaliasta, mutta tämä konflikteja aiheuttanut visio näyttää hylätyltä vuosikymmeniä jatkuneiden sisällissotien vuoksi.
Yhteisestä kielestä huolimatta somalit eivät koskaan ole olleet yhtenäinen kansa. Historian kuluessa he ovat paimentolaisuudesta syntyneiden eturistiriitojensa ratkaisemiseksi liittyneet vaihteleviksi klaaniliitoiksi. Muiden klaanien hyökkäykset estivät kuitenkin lopulta yritykset liittää somaliklaanit yhtenäiseksi valtioksi esimerkiksi 1400-luvulla. Vasta eurooppalaiset loivat yhtenäisen hallinnon alistaessaan alueet 1800-luvulla siirtomaiksi.
Klaanit sukusiteineen ja poliittisine tai sotilaallisine liittoineen toimivat laajan somalialaisen identiteetin pohjana. Kolonialismin aikana siirtomaavallat käyttivät hyväkseen klaanien välisiä erimielisyyksiä hallitessaan Afrikan sarven aluetta hyvin pienellä miesvahvuudella. Brittien, ranskalaisten ja italialaisten siirtomaa-alueet muodostuivat suurin piirtein tiettyjen klaaniliittoutumien alueista. Siirtomaa-ajan aluejako ja kolonialismin vastaisuus estivät klaaniliittoutumien välisiä sotia.
Kolonialismin jälkeen Somalia ajautui lyhyen demokratiavaiheen jälkeen vuonna 1969 Siad Barren sotilasdiktatuuriin, joka päättyi Somalian sisällissotaan 1988. Sisällissodan jälkeen perustetut väliaikaishallitukset jäivät lyhytikäisiksi, eivätkä ne onnistuneet vakauttamaan maan tilannetta, jotta olisi päästy aloittamaan jälleenrakennusta. Osia Somaliasta julistautui omiksi valtioikseen, Somalimaaksi ja Puntmaaksi. Hutera rauha päättyi vuonna 2006, kun Islamilaisten oikeusistuinten liitto otti vallan suuressa osassa maata ja julisti sodan maan väliaikaishallitusta ja sen tukena maassa oleskelevia etiopialaisia vastaan. Sota jatkuu edelleen.
Arabien perinteinen latinalaispurjeella varustettu kauppalaiva dhow Mosambikissa.
Afrikan sarven esihistoriaa

Somalian kivikautisen historian tutkimus on vasta alullaan. Alueelta on Laas Geelistä löydetty Afrikan varhaisimpia Acheulin kulttuurin aikaisia luolamaalauksia. Afrikan sarven strategisesta sijainnista johtuen alueelta on valvottu pääsyä Punaisellemerelle. Afrikan sarvi kuului jo varhain Intian valtameren satamakaupunkien verkostoon, joka kattoi Punaisenmeren ja ylsi Arabian niemen ympäri Persianlahdelle sekä Afrikan sarvesta etelään. Rannikkoreitti, Suitsuketie, kukoisti 200-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Muinaiset egyptiläiset, kreikkalaiset ja roomalaiset lähettivät retkikuntia alueelle hakemaan olibaanihartsia, mirhaa, lohikäärmeen verta ja kanelia. Antiikin aikaan aluetta kutsuttiin nimellä Regio Aromatica.
Afrikan sarven esihistoriaa > Mirhan ja suitsukkeiden maa

Ensimmäiset Afrikan sarven alueeseen liittyvät kirjoitukset ovat kolmannelta ja toiselta vuosituhannelta eaa. Niissä Afrikan sarven kärki tunnetaan Puntin maana, josta Egyptin faaraot hakivat mausteita ja suitsukkeita. Egyptin 18. dynastian kuningatarfaarao Hatšepsut on kuvannut Puntin maahan suuntautuneen kauppamatkansa Amonille omistetun hautatemppelin seinälle Deir el-Bahriin. Hatšepsutin lähettämät egyptiläiset tekivät puntilaisten kanssa vaihtokauppaa. He menivät Puntin maahan meritse välttäen maareitit rosvojoukkojen pelossa ja toivat sieltä suitsukkeita, kultaa, kanelia, silmämeikkejä, eläviä paviaaneja, koiria, hyväntuoksuisia öljyruukkuja, puutavaraa ja 31 puuta, jotka tuottavat suitsukkeiden raaka-ainetta. Akasiapuun pihka, tuoksuva hartsi eli arabikumi, ja Raamatun mirha ovat niin suitsukkeiden, lääkkeiden kuin purukuminkin perusraaka-aineita. Ilmasto oli tuolloin kosteampi, ja viljelykelpoinen maa oli laajempi kuin nykyään. Pohjoisessa kasvoi kosteaa ja rehevää savannia. Nykyään Somalian kuiva vuoristometsäalue on monin paikoin lähes aavikoitunut. Etelä-Somaliassa kasvoi ennen jopa sademetsää. Somalian savanneilla vaelsi muun muassa norsuja, jotka ovat nykyään lähes kokonaan kadonneet.
Afrikan sarven esihistoriaa > Paimentolais-, maanviljelys- ja kaupunkikulttuurit

Somaliassa syntyi kolme erilaista kulttuuria, jotka ovat kehittyneet toisistaan erillään, vaikka niiden välillä onkin ollut yhteyksiä. Nämä ovat sisämaan paimentolaiset, jokivarsien maanviljelijät sekä rannikkokaupunkien kauppiaat ja käsityöläiset. Paimentolaisuus oli tuolloin kuten edelleenkin alueen tärkein elinkeino. Paimentolaisyhteisöä on vaikea hallita, sillä elinkeino perustuu laidunten vaihtoon vuodenaikojen ja säiden mukaan. Paimentolaiset olivat tottuneet selviämään vaikeuksistaan, kuten sodista, vaihtamalla asuinpaikkaa.
Jokilaaksoissa viljeltiin durraa, hirssiä, seesamia ja hedelmiä. Pysyvää maanviljelyyn ja puutarhanhoitoon perustuvaa asutusta syntyi kahden Afrikan sarvea halkovan joen varsille sekä rannikon kaupunkeihin, joiden asutus on osittain syntynyt haaksirikkoutuneiden merenkulkijoiden ja ohipurjehtivien arabien ja Intian valtameren kulkijoiden jälkeläisistä. Kreikkalaiset kauppiaat ja merenkulkijat mainitsivat Berberan Punaisenmeren rannikolla. Tuntemattomaksi jääneen kreikkalaisen kirjoittama Periplus Maris Erythraei luultavasti ensimmäiseltä vuosisadalta kuvaa sen ajan kaupankäyntiä ja kauppatavaroita ja mainitsee myös Azanian, joka ylsi aina Sansibariin saakka. Kaupan kohteena olivat mirha ja olibaanihartsi, joista oli kova kysyntä niin Rooman keisarikunnassa kuin Arabiassa, Intiassa ja Kiinassa.
Aksumin kuningaskunta

Muinainen Aksumin kuningaskunta sijaitsi Afrikan sarven alueella. Sen vaikutuspiiriin kuuluivat nykyisten Etiopian, Eritrean, Somalian, Djiboutin ja Jemenin alueet. Se syntyi noin sata vuotta ennen ajanlaskun alkua ja hajosi vähitellen vuoden 700 jälkeen. Muinaisen Aksumin kaupungin rauniot kohoavat Pohjois-Etiopiassa lähellä Eritrean rajaa. Se oli voimakas kauppakeskus Itä-Rooman keisarikunnan ja Persian välissä. Massiiviset rauniot ajoittuvat ensimmäiseltä vuosisadan ja 1200-luvun välille. Niiden joukkoon lukeutuu suuria kivipaasista veistettyjä obeliskeja, kuninkaallisia hautoja ja linnanraunioita.
Uskonnot ja riitit

Esi-islamilainen henkinen kulttuuri näkyy somalialaisten riiteissä. Saar-riitin henget eli jinnit boorane, mingis ja wadaaddo ovat yhä elävää perinnettä. Riitteihin kuuluvat muun muassa initaatiomenot, tanssit, henkiparannus ja pahan hengen pois ajaminen. Samankaltaisia riittejä on myös alueen muilla kuušilaisilla kansoilla. (Mingis on amharan kieltä. Henkien vallassa olevien uskotaan puhuvan oromoa).
Arabien uskonnolliset näkemykset alkoivat levitä Somaliaan toisaalta arabikauppiaiden mukana Intian valtameren suunnasta, toisaalta sisämaasta Etiopiasta jo 700-luvulla. Somalit ovat pääasiassa sunnalaisia, mutta maassa on myös mystistä sufilaisuutta. Kansanperinteen mukaan jotkut klaanit pitävät esi-isinään profeetta Muhammadin jälkeläisiä Arabian šarifeja. Kieli, kulttuuri ja historiallinen aineisto kuitenkin osoittavat, että osa somaleista on tullut nykyiselle alueelleen Afrikan sarven ylätasangoilta ja toiset taas Afrikan pohjoisimmista alueista. Käsitys arabialaisesta alkuperästä on todennäköisesti tullut Arabian niemimaan läheisestä sijainnista, kaupasta, uskonnosta ja aviositeistä sekä muusta vuorovaikutuksesta vanhoissa arabialaisissa kauppapaikoissa Somalian rannikolla. Antropologisten tutkimusten perusteella ensimmäisinä Somalian alueelle muuttivat maayaa puhuvat Rahanweinin klaanit. Alkuperäisasukkaat, kuten Madhibaan-klaani, väistyivät paimentolaisten tieltä tai orjuutettiin.
Islamilaisen maailman löytöretkeilijät Somaliassa

Somaliassa kävi 1300- ja 1400-luvuilla kaksi kuuluisaa muslimimatkaajaa, Ibn Battuta ja Zheng He. Berberilöytöretkeilijä Ibn Battuta kävi Mogadishussa 1331. Hän kuvasi sitä valtavaksi kaupungiksi, jonka kauppiaat olivat varakkaita. Näillä oli suuret määrät kameleita ja lampaita, joita teurastettiin ruoaksi joka aamu. Kaupungissa kudottiin erinomaisia kankaita, joita vietiin muun muassa Egyptiin.
Kiinalainen merenkävijä Zheng He purjehti Afrikan itärannikolla viidennellä matkallaan (1417–1419). Zheng tapasi Mogadishun, Malindin ja muiden Itä-Afrikan kaupunkivaltioiden kauppiaita, joita hän houkutteli mukaansa Kiinaan. Bravan satamakaupunki oli Portugalin laivaston hallinnassa 1506–1758.