stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalium
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaliumin kansainvälinen kemikaalikortti
Helsingin Sanomat: Kalium, 27.3.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin yliopiston avoin yliopisto: Ravitsemustieteen perusteita: Kalium
Fineli: Kaliumin lähteet ruoka-aineissa
Terveyskirjasto, Kalium (P-K)
Periodictable: Technical data for Potassium (englanniksi)
Luettelo kaliumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi))
Human Metabolome Database (HMDB): Potassium (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Potassium ion (englanniksi)
Americanelements: Potassium (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Potassium-40 sivut 38-39 (englanniksi) (pdf)
Webmineral: Mineral Species containing Potassium (K) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Potassium (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Kaliumia
Janne Kolehmainen

| Janne Kolehmainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kole, Karjalan barbaari
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  101 kg
Seura
Seura:  Sheffield Steelers
Sarja:  EIHL
Pelinumero:  55
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  SaiPa (SML)   HPK (SML) KalPa (SML) JYP (SML)
NHL-varaus:  115. varaus, 2005 Ottawa Senators
Janne Kolehmainen (s. 22. maaliskuuta 1986 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Britannian EIHL-liigan englantilaisjoukkue Sheffield Steelersissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Kolehmainen on voimahyökkääjä, jonka vahvuudet ovat fyysisellä puolella. Hän on myös hyvä lukemaan peliä ja on käyttökelpoinen alivoimalla.
Ura > Seuraura

Kolehmainen on Saimaan Pallon kasvatti. Hän voitti kaudella 2003–2004 joukkueen A-nuorten sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Kolehmainen teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa vain 17-vuotiaana 29. tammikuuta 2004 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan Kolehmainen pelasi kauden aikana SM-liigassa kuusi ottelua. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2004–2005 hän pelasi 29 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kolehmaisen liigauran avausmaali syntyi 2. lokakuuta 2004 vieraissa Tapparaa vastaan.
Ottawa Senators varasi Kolehmaisen neljännellä kierroksella 115. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Kaudella 2005–2006 hän murtautui SM-liigaan, vaikkakin vahvisti kevätkaudella myös SaiPan A-nuoria. Maaliskuussa 2006 Kolehmainen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Kausi 2006–2007 oli hänelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi Kolehmaiselle 50 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9. Kaudella 2007–2008 hän nousi SaiPan varakapteeniksi.
Kaudeksi 2008–2009 Kolehmainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Toisella kaudellaan 2009–2010 hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Maaliskuussa 2010 Kolehmainen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa. Kaudella 2010–2011 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+9=21. Kolehmainen oli HPK:n toiseksi paras maalintekijä Juuso Puustisen jälkeen. Hän teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun 28. lokakuuta 2010 joukkueen 8–2-murskavoittoon päättyneessä ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Kolehmainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Kaudella 2011–2012 hän oli 11 osumallaan HPK:n kolmanneksi paras maalintekijä.
Kolehmainen jatkoi kaudella 2012–2013 uraansa kolmevuotisella sopimuksella Kalevan Pallon riveissä. Niiden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Hänen kauteensa mahtui myös parin kuukauden mittainen loukkaantuminen, jonka vuoksi Kolehmainen pelasi runkosarjassa vain 31 ottelua. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti SM-pronssia. Kaudella 2017–2018, 25. elokuuta 2017 Mestarien liigan ottelussa sveitsiläistä EV Zugia vastaan Kolehmainen teki JYPille CHL:n historian nopeimman maalin, kun ottelua oli pelattuna vain kahdeksan sekuntia. Hänen ennätyksensä rikkoontui kuitenkin jo seuraavana päivänä, kun ruotsalaisen Malmö Redhawksin Rhett Rakhshani teki joukkueelleen ottelun avausmaalin jo viidessä sekunnissa. Kolehmainen voitti CHL:n mestaruuden.
Joulukuussa 2019 Kolehmainen siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Britannian EIHL-liigan englantilaisjoukkue Sheffield Steelersiin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hänet hankittiin joukkueeseen ensisijaisesti paikkaamaan James Bettauerin pitkäaikaista loukkaantumista. Steelersissa pelaa myös Kolehmaisen kanssa JYPissä pelannut Mikko Kuukka.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2006 | jääkiekko |  |
Kolehmainen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Liesjärven kansallispuisto

Liesjärven kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Tammelan, Someron ja Karkkilan alueella Suomessa Suomi
Lähin kaupunki:  Forssa
Pinta-ala:  21 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1956
Kävijämäärä:  50 400 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tapolanjärveen laskeva puro Siltalahden tulipaikan pohjoispuolella marraskuussa 2014.
Liesjärven ja Kyynärän jakava Kyynäränjuova ja sen ylittävä kävelysilta Kyynäränharjulla marraskuussa 2014.
Retkeilijä Kaksvetisen rannan pitkospuilla marraskuussa 2014.
Liesjärven kansallispuisto sijaitsee Tammelan, Someron ja Karkkilan alueilla valtatien 2 varrella. Se on perustettu vuonna 1956, ja se kuuluu Suomen vanhimpiin kansallispuistoihin. Puistoa on laajennettu 1980- ja 2000-luvulla, ja nykyään sen pinta-ala on noin 21 neliökilometriä. Puiston alueella on rantaviivaa lähes 50 kilometriä.
Luonto ja historia

Liesjärven kansallispuisto on perustettu vuonna 1956 vanhoista valtion maista. Metsänvartijatila (nyk. Korteniemen perinnetila) asetettiin puistoon turvaamaan kulttuurimaiseman ja ihmisen luomien katoavien luontotyyppien säilyminen. Puiston ensimmäisenä vartiomiehenä toimi Aarne Lönngrén.
Kansallispuisto on monimuotoista metsää sisältäen jylhiä kuusimetsiä, valoisia puolukkakankaita, soita, harjuja ja järvimaisemia. Vanhimmissa metsissä on 180 vuotta vanhoja puita. Tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Kyynäränharju, Ahonnokan aarniometsä ja Korteniemen perinnetila. Hiekkapohjainen Liesjärvi itsessään ei kuulu kansallispuistoon, mutta sen saaret ovat suojeltuja.
Ensimmäistä asutusta on havaittu jo kivikaudella. Kivikautinen asuinpaikka löytyy Korteniemen perinnetilan pihapiiristä. Myöhemmin alueella harjoitettiin kaskiviljelyä ja poltettiin tervaa. Vanhoja tervamiilun pohjia on esimerkiksi Korteniemen perinnetilan pihapiirissä nykyisin käytössä olevan lisäksi kaksi: toinen liiterin luona ja toinen Ahopellon ja Peltomaan välillä. Alue päätyi valtion hallintaan vuonna 1878, jolloin valtio valitsi silloisen torpparin Kalle Lönngrénin vartiopiirin metsänvartijaksi. Metsänvartijan velvollisuuksiin kuului kruununmetsien valvonta, metsänhoitajan avustaminen, hakkuiden valvonta ja raatelevaisten eläinten hävitys. Ahonnokan ja Isosaaren aarnialueet suojeltiin säästömetsinä vuonna 1929.
Matkailu

Liesjärven kansallispuisto sijaitsee alle 100 kilometrin päässä pääkaupunkiseudulta valtatien 2 varressa. Alueella on noin 30 kilometriä merkittyjä polkuja. Puiston polut ovat osa yli 200 km:n mittaista Hämeen Ilvesreitistöä, jota pitkin voi tehdä pidempiäkin vaelluksia.
Liesjärven kansallispuistossa on merkityt telttailualueet. Telttailla saa Savilahden tuli- ja telttailupaikalla sekä Peukalolammin laavun ja Kaksvetisen kodan alueella. Lisäksi varattavissa on esteetön Tittilammin varauskeittokatos sekä kaksi vuokratupaa.
Noin kahdeksan kilometrin päässä kansallispuiston pohjoispuolella sijaitsee Villa Erik.
Matkailu > Nähtävyydet

Kansallispuiston alueeseen kuuluu Korteniemen perinnetila, jonka ympäristö on puiston vanhinta osaa. Se on entinen metsänvartijan tila, joka on pyritty entistämään vastaamaan 1910-lukua. Tila on Etelä-Suomen ainoa metsänvartijatila, jonka pihapiiri on säilynyt alkuperäisenä. Korteniemen perinnetilalla järjestetään tapahtumia, joihin yleisöllä on vapaa pääsy. Tila on avoinna toukokuusta lokakuuhun. Näköalapaikkoja löytyy Korteniemestä lähiympäristöineen sekä Kyynäränharjulta ja Hyypiönpolulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liesjärven kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Liesjärven kansallispuisto (Arkistoitu – Internet Archive) Luontoon.fi
Liesjärven kansallispuiston hoito- ja käyttösuunnitelma.  Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja C 52. Helsinki:  Metsähallitus, 2009.  ISBN 978-952-446-696-7  Teoksen verkkoversio (pdf).  ISBN 978-952-446-695-0 (painettu)
Torkkomäki, Matti: Lounais-Hämeen kansallisaarteet: Torronsuo ja Liesjärvi.  Jorvas:  Taikametsä, 2001.  ISBN 951-96166-6-7
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Länsi-Australian yliopisto

| Länsi-Australian yliopisto> University of Western Australia |
| --- | --- |
 Winthrop Hallin kellotorni on Länsi-Australian yliopiston pääkampuksen näkyvimpiä kohteita.
Perustettu:  1911
Rahoitus:  946,8 milj. AUD (kokonaisrahoitus) (2015) josta tutkimusrahoitusta 195,1 milj. AUD
Kansleri:  Robert French
Henkilökunta:  1 446 (2016, akateeminen henkilöstö)
Opiskelijoita:  24 470 (2016)
Sijainti:  Perth, Länsi-Australia  Australia (31.9789°S, 115.8180°E)
Osoite:  35 Stirling Highway, Perth WA 6009 Australia
Sivusto:  www.uwa.edu.au
Länsi-Australian yliopisto (engl. University of Western Australia, lyhennys UWA) on australialainen julkinen tutkimusyliopisto, jonka pääkampus (Crawley) sijaitsee Perthissä, Australian Länsi-Australian osavaltiossa. Yliopistolla on Perthissä myös toinen toimipiste (Claremont). UWA:n pienempi kampus toimii Albanyn satamakaupungissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1911 ja se on Brittiläisen kansainyhteisön ensimmäinen kaikille yhteiskuntaluokille vapaa yliopisto.
Länsi-Australian yliopiston rakennus Albanyssa.
Länsi-Australian Forrest hall -rakennus.
Yliopistossa opiskeli noin 24 000 opiskelijaa (2016). Akateemiseen henkilökuntaan kuului runsas 1 400 henkeä. Yliopistolla on neljä tiedekuntaa ja kaksi merkittävämpää erillisosastoa. Nämä ovat
Faculty of Arts, Business, Law and Education
Faculty of Engineering and Mathematical Sciences
Science
Health and Medical Sciences
School of Indigenous Studies
Graduate Research School
Yliopiston kokonaisrahoituksen suuruus oli 946,8 miljoonaa Australian dollaria (2015) ja tästä tutkimusrahoituksen osuus oli 195,1 miljoonaa AUD.
Vuonna 2018 ARWU-yliopistoranking (Shanghain lista) luokitteli Länsi-Australian yliopisto sijalle 93 maailmassa. Se oli tämän vertailun mukaan Australian kuudenneksi korkeatasoisin yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Australian yliopisto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Jamaika

Jamaika (engl. Jamaica, jamaikankreoliksi Jumieka) on Isoihin Antilleihin kuuluva saarivaltio Karibialla. Se sijaitsee Kuuban eteläpuolella ja Haitin länsipuolella. Jamaika tunnetaan muun muassa reggae-musiikin ja rastafari-uskonnon kehtona sekä monista menestyneistä pikajuoksijoistaan. Jamaikan 2,7 miljoonasta asukkaasta valtaosa on tummaihoisia, ja afrikkalaisuus näkyy enemmän kuin muilla Karibian saarilla. Afrikkalaisten suuri määrä on peräisin siirtomaa-ajalta, jolloin britit toivat Afrikasta orjia töihin sokeri- ja kahviplantaaseille osana kolmiomaista kauppareittiään.
Karibian kolmanneksi suurimman saaren keskellä kulkeva vuorijono jakaa saaren kosteaan ja rehevään pohjoispuoleen sekä kuivempaan eteläpuoleen. Hurrikaanit ja maanjäristykset aiheuttavat ajoittain tuhoja. Vesi on uurtanut monia luolia saaren paksuun kalkkikivikerrokseen. Maisema on muuttunut myös bauksiitinlouhinnan takia. Alumiinin raaka-aineeksi louhittu bauksiitti toi vaurautta maan itsenäisyyden alkuvuosina, mutta nykyisin valuuttatulot tulevat palvelusektorilta, lähinnä matkailusta.
Maantiede

Jamaika, jonka muodon sanotaan muistuttavan uivaa kilpikonnaa, on Karibianmeren kolmanneksi suurin saari. Sen levein kohta on itä-länsisuunnassa 235 kilometriä ja pohjois-eteläsuunnassa leveyttä on 35–82 kilometriä. Jamaikan pinta-ala on 10 911 neliökilometriä. Valtio muodostuu lähinnä pääsaaresta, mutta siihen kuuluu joitakin pieniä luotoja. Pääsaaren lounaispuolella on yli 160 kilometrin levyinen matalan meren alue Pedron matalikko, ja 51 kilometriä pääsaaresta kaakkoon sijaitsee Morant Cays. Jamaikan etäisyys Kuubaan on 145 kilometriä ja Haitiin 160 kilometriä. Floridaan matkaa kertyy noin 800 kilometriä: Kingstonista Miamiin on 920 km.
Jamaikan itäosassa sijaitsevat Blue Mountains -vuoret, jossa sijaitsee saaren korkein kohta Blue Mountain Peak (2 256 m), joka on vain 16 kilometrin päässä rannikkoalangosta. Sen rinne on yksi maailman jyrkimpiä. Saaren pinta-alasta yli puolet sijaitsee vähintään 300 metrin korkeudella merenpinnasta.
Jamaika sijaitsee Karibian litosfäärilaatalla ja alueella esiintyy noin 200 heikkoa maanjäristystä vuodessa, mutta voimakkaat maanjäristykset ovat harvinaisia. Vuonna 1692 maanjäristys upotti puolet Port Royalin kaupungista. Vuoden 1907 maanjäristys tuhosi suuria osia Kingstonista. Jamaikan saari on noussut merestä vulkaanisen toiminnan seurauksena miljoonia vuosia sitten. Suurin osa saaren maaperän kiviaineksesta on sedimentti- eli kerroskivilajeja, kuten kalkkikiveä. Kalkkikivikerros voi paikoin olla kilometrien paksuinen. Jamaikan maaperässä on runsaasti bauksiittia, jota käytetään alumiinin raaka-aineena. Jamaikalla on teollisesti louhittu bauksiittia 1950-luvulta lähtien. Louhinta on vaikuttanut saaren maisemaan, ja alumiinintuotannon sivukivestä syntyy jätteenä laajoja lammikoita punaista mutaa.
Saaren hiekkarantojen hiekka on hienoksi jauhautunutta korallia, josta myös rannikoita läheisyydessä olevat särkät ja pienet saaret ovat muodostuneet. Saarella on myös mustaa, vulkaanista alkuperää olevaa hiekkaa. Saaren pehmeään kalkkikivikallioperään on rapautunut maanalaisia jokia, jotka ovat muuttuneet tippukiviluoliksi.
Saarella virtaa yli 120 jokea, jotka kulkevat vuorilta rannikkoja kohden muuttuen koskiksi, varsinkin rankkasateiden jälkeen. Monet joista häviävät karstimaaston halkeamiin tai luoliin. Noin sadan kilometrin pituinen Rio Minho on saaren pisin joki.
Maantiede > Ilmasto

Jamaikan ilmasto on erilainen eri puolilla saarta. Tuulenpuolella vallitsee trooppisten ylänköjen ilmasto, kun taas suojanpuolella on paljon kuivempaa. Lämpimät pasaatituulet tuovat idästä ja koillisesta sateita ympäri vuoden. Vuorten pohjoisrinteillä sataa yli 5 000 mm vuodessa, kuivemmilla etelärinteillä paikoin vain noin 750 mm. Merituuli-ilmiö tuo toisinaan rannikolle raikasta meri-ilmaa päivällä ja viileää maailmaa yöllä. Tuulen vaihteluita kutsutaan saarella toisinaan ”tohtorin tuuleksi” ja ”haudankaivajan tuuleksi”.
Saaren lämpötila vaihtelee vuoden aikana välillä 19 °C–32 °C. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, viilein on helmikuu. Sateisinta on keväisin touko-kesäkuussa ja syksyisin loka-marraskuussa.
Hurrikaanikausi jatkuu virallisesti kesäkuusta marraskuuhun, useimmat hurrikaanit tavataan elo- tai syyskuussa. Hurrikaani Gilbert aiheutti tuhoja Jamaikalla vuonna 1988 ja vuonna 2004 tuli hurrikaani Ivan.
Maantiede > Luonto

Sademäärien vaihtelu saaren eri osissa vaikuttaa paljon saaren maisemaan. Pohjoisrannikolla on kukkuloita ja ylänkömaata, jotka ovat runsaan kasvillisuuden, niin sanotun pilvimetsän, peittämiä. Saaren itäosan Blue Mountain -vuori ja sen ympäristö ovat sademetsän peitossa. Eteläosan laajat rannikkoalangot ovat kuivia ja muistuttavat Afrikan savanneja ja välimeren seudun pensaikkomaita. Kaikkialla Jamaikassa on metsiä ja pensaikkomaita, mutta myös laitumia ja viljelysmaita, joiden puut eurooppalaiset ovat raivanneet pois vuosia sitten.
Vuosisatoja sitten Jamaikalle saapuneet eurooppalaiset toivat saarelle mukanaan useita uusia kasveja, kuten sokerin, sitruskasveja, banaanin ja kookospähkinän. Jamaikan saarella kasvaa yli 3 800 erilaista kukkivaa kasvia, kuten 200 erilaista orkidealajia. Monia Jamaikalla kasvavista kasveista ei löydy mistään muualta maailmassa. Tunnetuimpia saarella kasvavia puulajeja ovat mahonki ja kuubanhibiskus, joka on myös Jamaikan kansallispuu.
Jamaikalla on enemmän eläimistöä kuin monilla muilla Karibian saarilla, mutta eläimet ovat enimmäkseen pienikokoisia. Jamaikalla elää yli 252 erilaista lintulajia. Kaikkiaan lintulajeja on tavattu 326. Jamaikan kansallislintu, jamaikanpyrstökolibri (Trochilus polytmus) on yksi saaren 28 kotoperäisestä lintulajista. Se on yksi maailman pienimmistä linnuista. Jamaikalla asustaa myös useita eri sammakkolajeja, harvinainen keltainen käärme, useita etanalajeja, lepakoita ja liskoja. Saarella ei tavata suuria nisäkkäitä, mutta siellä elää marsun sukulaislaji, hutioihin kuuluva Geocapromys brownii.
Saarella on runsaasti hyönteisiä. Vaikuttavin saarella esiintyvä hyönteinen on varmasti tulikärpänen, joita voi nähdä öisin. Jamaikalla elää myös 100 erilaista perhoslajia, joista ritariperhosiin kuuluva Papilio homerus elää ainoastaan Jamaikalla. Sen uskotaan olevan läntisen pallonpuoliskon suurin perhoslaji ja toiseksi suurin koko maailmassa. Karibianmeressä elää kilpikonnia, rauskuja ja paljon erilaisia värikkäitä kaloja.
Maantiede > Luonnonsuojelu

Jamaikan luonnonsuojelualueita ovat Blue- ja John Cow -vuoret, Cockpit Country ja Pedro Bank. Blue- ja John Cow -vuoret ovat maantieteellisesti lähellä toisiaan, mutta niiden maaperä ja kasvillisuus ovat varsin erilaisia. Blue-vuoret ovat vulkaanista ja metamorfista kiveä, kun taas John Cow ja suurin osa muusta saaresta on sedimenttikiveä.
Cockpit Countryssä on metsän peittämiä kalkkikivikukkuloita ja luolia. Siellä elää monia lintulajeja.
Historia

Jamaikan alkuperäiset asukkaat olivat arawak- eli taino-intiaaneja, jotka antoivat saarelle nimeksi Xaymaca eli lähteiden saari. Ensimmäisenä eurooppalaisena Jamaikalle saapui Kristoffer Kolumbus vuonna 1494 toisella matkallaan Atlantin yli. Espanja piti Jamaikaa siirtomaanaan vuosina 1509–1655 perustaen saarelle kaakao- ja kahviplantaaseja. Saarelle tuotiin mustia orjia Afrikasta. Vuonna 1655 Englanti valtasi Jamaikan espanjalaisilta ja teki siitä siirtomaansa. 1700-luvun aikana Jamaika kehittyi brittiläisen imperiumin tärkeimmäksi sokerin tuottajaksi ja Karibian orjakaupan keskukseksi. Orjakaupan kieltämisen jälkeen sokeriplantaasien työvoimaksi tuotiin intialaisia ja kiinalaisia työntekijöitä. Orjuus lakkautettiin 1830-luvulla, virallisesti 1834 ja lopullisesti 1838. Entisistä orjista tuli pientilallisia, joiden elinolot olivat surkeita. Vuonna 1865 puhkesi talonpoikaiskapina, joka kukistettiin verisesti.
Jamaika sai osittaisen itsehallinnon vuonna 1944. Saari sai vähitellen omaa päätäntävaltaa, vuonna 1958 siitä tuli osa brittiläistä Länsi-Intian liittovaltiota ja se itsenäistyi lopulta vuonna 1962. Itsenäisyyden alku sujui menestyksekkäästi, ja maassa kehitettiin alumiiniteollisuutta ja matkailua.
Historia > Yhteiskunnallinen kuohunta 1970-luvulta lähtien

Jamaikan talous kääntyi laskuun 1970-luvulla, ja vuoteen 1980 mennessä maa oli menettänyt jo neljänneksen bruttokansantuotteestaan. Varsinkin vuonna 1972 valtaan nousseen vasemmistolaisen People’s National Partyn (PNP) Michael Manleyn ensimmäisellä kaudella 1972–1980 kaksipuoluejärjestelmän puolueiden tukemien jengien väliset yhteenotot kärjistyivät aseellisiksi ja kokaiinikaupalla rikastuneiden jengien levottomuuksista pääkaupungissa Kingstonissa tuli säännöllisiä erityisesti vaalien aikaan. Talouden alamäki jatkui myös konservatiivisen JLP:n Edward Seagan pääministerikaudella 1980–1989.
Manley sai hallita toisen kauden 1989–1992. PNP:n P. J. Patterson oli pääministerinä 1992–2006. Vuosina 1998–2001 maassa oli jälleen talousongelmia ja väkivaltaisia levottomuuksia, jotka tukahdutettiin armeijan avulla. Vuonna 2006 Pattersonin seuraajaksi nousi PNP:n Portia Simpson-Miller. Vuoden 2007 parlamenttivaalit voitti JLP, ja Bruce Goldingista tuli pääministeri. Vuonna 2011 hänen seuraajakseen valittiin JLP:n Andrew Holness. PNP voitti loppuvuonna 2011 vaalit, ja 2012 pääministeriksi nousi toisen kerran Portia Simpson-Miller. Maaliskuussa 2016 pääministeriksi tuli niukan vaalivoiton jälkeen taas JLP:n Andrew Holness.
Historia > Yhteiskunnallinen kuohunta 1970-luvulta lähtien > Portia Simpson-Miller ja Andrew Holness vuorotellen Jamaikan johdossa

Portia Simpson-Miller oli Jamaikan historian ensimmäinen naispuolinen pääministeri. Hän tuli ensimmäisen kerran pääministeriksi vuonna 2006 pääministeri P.C.Pattersonin vetäydyttyä eläkkeelle, jolloin Simpson-Miller tuli kansallispuolueen PNP:n  johtoon ja pääministeriksi. Vuoden 2007 vaaleissa PNP kuitenkin kärsi niukan vaalitappion ja työväenpuolue JLP siirtyi valtaan.
Lokakuussa 2011 JLP:n johtaja ja pääministeri Bruce Golding astui syrjään ja hänen seuraajakseen valittiin Andrew Holness, joka oli ollut vuodesta 2007 Goldingin hallituksen opetusministeri.  39-vuotiaasta Holnessista tuli Jamaikan historian nuorin pääministeri ja hänen tehtäväkseen jäi johdattaa puolueensa kahden kuukauden päässä oleviin seuraaviin parlamenttivaaleihin. Hän oli myös ensimmäinen Jamaikan itsenäistymisen jälkeen syntynyt pääministeri.
Joulukuun 2011 parlamenttivaaleissa PNP sai kuitenkin suuren vaalivoiton; PNP sai 41 parlamentin 63 paikasta JLP:n saadessa vain 22 paikkaa .Portia Simpson-Miller palasi Jamaikan pääministeriksi ja Andrew Holnessin ensimmäinen pääministerikausi jäi kahden kuukauden mittaiseksi.
Sosialistisesta menneisyydestään huolimatta PNP-puolue laittoi kovilla säästötoimenpiteillä Jamaikan talouden hyvään kuntoon; talous kasvoi ja inflaatio oli vähäinen, mutta työttömyys säilyi korkena. Helmikuun 2016 parlamenttivaaleissa oppositiossa oleva JLP sai niukan vaalivoiton. JLP sai parlamenttiin 33 paikkaa ja PNP 30,  joten pääministeri Simpson-Miller joutui väistymään. Maaliskuussa 2016 JLP:n johtajasta Andrew Holnessista tuli taas Jamaikan pääministeri. Erittäin niukan vaalivoiton seurauksena JLP:n enemmistö oli lopulta vain yksi paikka.  Jamaikan paikallisvaaleissa marraskuussa 2016 JLP sen sijaan voitti selvästi.
Tammikuussa 2017 pääministeri Andrew Holness vieraili Israelissa ensimmäisenä Jamaikan pääministerinä.