stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kineettinen taide

George Rickeyn teräsveistos Vier Vierecke im Geviert vuodelta 1969 Berliinissä.
Kineettinen taide perustuu liikkeeseen, kuten mobilet tai liikkuvia osia sisältävät veistokset ja rakennelmat. 
Liike voi vaatia katsojan aktiivisuutta tai esimerkiksi koneistoa, tietotekniikkaa tai magneettisuutta. Muun muassa Jean Tinguely on tehnyt sähköllä toimivia liikkuvia veistoksia.
Kineettisiksi on kutsuttu myös rakennelmia, jotka muuttuvat odottamatta kun katsoja siirtyy paikasta toiseen ja liikevaikutelmien luominen vuoron perään syttyvien ja sammuvien valojen avulla.
Naum Gabo ja Antoine Pevsner olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät taiteesta nimeä kineettinen manifestissaan. Alkuun puhuttiin usein dynaamisesta taiteesta, kun tarkoitettiin teoksia, joissa on taiteen keinoin luotu liikettä tai liikkeen illuusiota. Nykymerkityksessään termi kineettinen taide alkoi vakiintua vasta 1950-luvulta lähtien.
Op-taide taas perustuu liikkeen illuusioon. Sitä kutsuttiin alkuun kineettiseksi taiteeksi. Optiset maalaukset luovat värähteleviä liikeilluusioita. Geometriset kuviot ja moiré-tyyppinen efekti on op-taiteelle tyypillistä. Tavallisimmin se saadaan aikaan käyttämällä mustan ja valkoisen kontrastia tai vastavärejä ja tarkoin rajattuja koneellisen omaisesti toistuvia pintoja, kuten samankeskisiä ympyröitä, neliöitä tai viivoja. Esimerkiksi Bridget Riley on käyttänyt aaltoilevia kontrastisen värisiä viivoja. Maalaukset voivat myös luoda vaikutelmaa esiin työntyvästä tai sisäänpäin kupertuvasta muodosta. Victor Vasarely alkoi kutsua tällaisia maalauksia kinetismiksi (cinétisme). Myöhemmin on niitä on kutsuttu yleisemmin nimellä op-taide.
Saksalaisen Michael Hischerin kineettinen tuulen avulla toimiva veistos.
Meren rannalle sijoitettu Len Lyen teos vuodelta 2006 Wellingtonissa Uudessa Seelannissa.
Douglas R. Taylorin veistos Blue Heron Vancouverissa Kanadassa vuodelta 2006
Duncan Stemlerin teos Power of the Wind.
Kilkat

| Kilkat |
| --- | --- |
 Rauniokilkka (Cymbalaria muralis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Kilkat Cymbalaria  Hill
Katso myös
   Kilkat Wikispeciesissä   Kilkat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilkat eli kilkkaruohot (Cymbalaria) on kasvisuku, joka kuuluu ratamokasvien heimoon. Suvussa on 15 lajia, jotka esiintyvät alkuperäisenä Etelä-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Joitain kilkkojen lajeja viljellään perennana.
Lajeja

kivikkokilkka (Cymbalaria pallida)
korsikankilkka (Cymbalaria hepaticifolia)
rauniokilkka (eli kilkkaruoho) (Cymbalaria muralis)
Korsikankilkka.
Rauniokilkka.
Rauniokilkka.
Kivikkokilkka.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kilkat (Cymbalaria)
ITIS: Cymbalaria (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cymbalaria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157937  Wikispecies: Cymbalaria  APDB: 189892  APNI: 235181  CoL: 4JP  eFloraSA: Cymbalaria  EoL: 70737  EPPO: 1CBYG  FloraBase: 22518  FNA: 108936  GBIF: 6008593  GRIN: 3264  iNaturalist: 55728  IPNI: 325775-2  ITIS: 33578  NBN: NHMSYS0000457804  NCBI: 4165  NZOR: 84205c74-c849-4867-9628-3f99b7993b76  Open Tree of Life: 75204  PLANTS: CYMBA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325775-2  Tropicos: 40019758  VASCAN: 1063  VicFlora: 55fc84d0-6c6b-4e90-84ac-b5e731c6fba2  WFO: wfo-4000010354
Asikkala

| Asikkala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Vääksyn satamaa.
Sijainti:  61°10′20″N, 025°32′50″E
Maakunta:  Päijät-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Lahden seutukunta
Kuntanumero:  016
Hallinnollinen keskus:  Vääksy
Perustettu:  1848
Kokonaispinta-ala:  755,55 km² 156:nneksi suurin 2022 
– maa:  563,34 km²
– sisävesi:  192,21 km²
Väkiluku:  7 889 120:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  14,00 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  13,3 %
– 15–64-v.:  52,7 %
– yli 64-v.:  34,0 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,6 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  3,2 %
Kunnallisvero:  8,1 % 252:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Rinna Ikola-Norrbacka
Kunnanvaltuusto:  31 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • Muut   • PS   • Vihr.   • SDP   • KD:   10 8 4 4 2 2 1
www.asikkala.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Asikkala on Suomen kunta, joka sijaitsee Päijät-Hämeen maakunnassa. Kunnassa asuu 7 889 henkilöä. Kunnan pinta-ala on 755,55 km², josta 192,21 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 14 asukasta/km². Naapurikuntia ovat Heinola, Hollola, Hämeenlinna, Lahti, Padasjoki ja Sysmä. Aikaisempia naapurikuntia ovat Heinolan maalaiskunta, Hämeenkoski, Lammi ja Nastola.
Kunnan keskustaajama Vääksy sijaitsee Vesijärven ja Päijänteen välisellä, Toisen Salpausselän muodostamalla kannaksella. Järviä yhdistää Vääksyn kanava sekä Vääksynjoki. Vääksyn läpi kulkee Päijänteen länsipuolinen valtatie 24 sekä seututie 313:n ja seututie 314:n yhtenäinen väylä. Asikkalan pikavuoropysäkit ovat Tallukka valtatie 24:llä, niin sanottu vanhan Vääksyn tori, joka sijaitsee Vääksyn vanhan keskustan puolella, sekä Asikkalan kirkonkylä ja Kalkkisten tienhaara seututie 314:llä.
Kunnan alueella sijaitsevat Lahti-Vesivehmaan lentokenttä ja Kalkkisten kanava. Vääksyssä on myös maailman suurimpiin kalastusvälineiden tuottajiin kuuluvan Rapala VMC -konsernin uistintehdas.
Asikkalan Kalkkisten kylässä on toinenkin uistinvalmistaja, vuonna 1963 perustettu Finlandia-Uistin Oy. Veljekset Hannu ja Kalevi Kangas kehittelivät Nils Master -tuotemerkin.
Kylät ja kulmakunnat

Asikkalassa on 24 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967): Anianpelto, Asikkalan kylä, Hillilä, Iso-Äiniö, Joenniemi, Kalkkinen, Keltaniemi, Kopsuo, Kurhila, Muikkula, Myllykselä, Paakkola, Pulkkila, Pätiälä, Reivilä, Riihilahti, Salo, Särkijärvi, Urajärvi, Vehkoo, Vesivehmaa, Viitaila, Vähimaa ja Vähä-Äiniö.
Lisäksi Asikkalassa on Mustjärven kulmakunta. Salon kylään kuuluu Salonsaari.
Jokapäiväisessä käytössä ovat kuitenkin henkikirjakylien sijaan useammasta kylästä koostuvat kyläkunnat, esimerkiksi Vääksy (keskustaajama, joka muodollisesti ei ole maakirjakylä), Kalkkinen (yleisesti koko Pohjois-Asikkala), Asikkalan kirkonkylä, Vesivehmaa, Urajärvi, Kurhila-Hillilä ja Iso-Äiniö.
Kylät ja kulmakunnat > Tunnustuksia

Neljä Asikkalan kylää on saanut Päijät-Hämeen vuoden kylän kunniamaininnan: Mustjärvi 2015, Urajärvi 2004, Kurhila-Hillilä 2000 ja Kalkkinen 1997 ensimmäisenä Päijät-Hämeessä sekä uudelleen 2012.
Historiaa > Varhaiset ajat

Asikkalan alueelta on tavattu hajalöytöinä nelisenkymmentä kivikautista asetta ja työkalua, mutta asuinpaikoille tunnusomaista keramiikkaa ei ole löytynyt. Rautakautisia esinelöytöjä ovat Pulkkilan kylästä löydetyt pari keihäänkärkeä. Pysyvän asutuksen Asikkalaan on päätelty tulleen lännestä Hauhon, Tuuloksen ja Lammin suunnasta. Perimätiedon mukaan Asikkalan vanhimmat kylät ovat Anianpelto ja Kurhila. Keskiajan eränkävijöiden reitti suuntautui Asikkalasta Päijännettä pitkin pohjoiseen.
Varhaisimpina aikoina Asikkala kuului Hollolan emäpitäjään. Pitäjän nimi esiintyi asiakirjoissa ensimmäisen kerran, kun käräjillä tehtiin vuonna 1443 päätös Asikkalan ja Sysmän välisestä rajasta. Omana hallintopitäjänään Asikkala mainittiin vuonna 1445, ja sen verokunnat olivat Viitaila, Asikkala ja Urajärvi, joiden lisäksi tuli myöhemmin Ruuhijärven neljännes (nykyinen Nastola). Miltei kaikki Asikkalan henkikirjakylät mainittiin vuoden 1540 maakirjassa. Hallintopitäjän väkiluvuksi laskettiin 2 114 henkeä vuonna 1634.
Nuijasodan aikana vuoden 1596 lopulla nuijamiehet vaelsivat pohjoisesta Asikkalaan saakka ja kahakoivat Klaus Flemingin johtamien huovien kanssa Vähimaan kylässä. Tammikuun puolivälissä 1597 Iivar Tavast saavutti nuijamiehistä huomattavan voiton Padasjoen puolella käydyssä Nyystölän taistelussa. Urajärven Rovantsaaresta kerrotaan löydetyn isonvihan aikaisia piilopirttejä.
Asikkalasta tuli Hollolan kappeli vuonna 1547, mutta itsenäinen seurakunta vasta vuonna 1848. Pitäjän vanha kirkko rakennettiin puusta vuosina 1608–1612. Kirkko oli koristeltu seinämaalauksin, jotka kuitenkin myöhemmin peitettiin. Rakennus purettiin vuonna 1892. Nykyinen kirkko rakennettiin tiilestä vuosina 1877–1880 arkkitehti Georg Wileniuksen piirustusten mukaan. Robert Wilhelm Ekmanin maalaama ristiinnaulittua Jeesusta esittävä alttaritaulu vuodelta 1850 on peräisin vanhasta kirkosta.
Historiaa > Kaupunki- ja kauppalasuunnitelmat

Asikkalan pitäjän historia kertoo myös monista kaupunki- ja kauppalasuunnitelmista. Jo vuonna 1693 anottiin Lahden markkinoiden siirtämistä Anianpeltoon, mikä toteutui vasta vuonna 1727. Vuosien 1740–1741 valtiopäivillä Anianpellosta päätettiin tehdä kaupunki, mutta hanke jäi lepäämään, kunnes kuningas Kustaa III määräsi käydessään Anianpellossa vuonna 1775, että paikalle oli perustettava kauppala. Tätä olivat jo aiemmin ehdottaneet muiden muassa Helsingin porvarit. Samalla kuningas määräsi, että pohjoisemmaksi Pulkkilanharjulle oli perustettava Kukonharju-niminen kaupunki.
Anianpeltoon sijoitettiin viljamakasiini ja postikonttori, mutta kylä pysyi kaikesta huolimatta vain vilkkaana markkinapaikkana, joka tosin sai 1860-luvun lopulla uutta merkitystä Vesijärven laskun ja kanavoinnin myötä. Vääksyn (alkujaan Vesijärven) kanavan ympärille syntyneestä Vääksystä tuli Asikkalan suurin taajama. Laivaliikenne Päijänteellä alkoi jo ennen Vesijärven kanavan avaamista, sillä Vähän-Äiniön kylässä rakennettiin Päijänteen ensimmäinen höyryalus vuonna 1856. Päijänteen laivaväylät laajenivat itään päin Kalkkisten kanavan valmistuessa vuonna 1878. Kalkkisten kanava uusittiin täysin vuosina 1961–1965, jolloin valmistui Suomen pisin, 500 metriä pitkä sulkuallas.
Historiaa > Kansalaissodan vaikutukset

Kansalaissodan aikana huhtikuussa 1918 käytiin niin kutsutun Kalmin pataljoonan ja punaisten välillä kiivaita taisteluja Kurhilassa, Vääksyssä, Anianpellossa ja Urajärvellä, ja niiden seurauksena punaiset joutuivat perääntymään Hollolan puolelle.
Historiaa > Maantie- ja tienumerointiuudistukset

Lahdesta Asikkalan kautta Padasjoelle kulkeva maantie numeroitiin vuonna 1938 kantatie 58:ksi. Kun tie rakennettiin uudelleen 1960-luvulla, siitä tuli valtatie 4:n osa. Vuonna 1996 valtatie 4 siirrettiin kulkemaan Päijänteen itäpuolitse Heinolan kautta ja Lahden ja Jämsän välinen valtatie sai uuden numeron 24. Vuonna 1938 valmistui nykyinen Asikkalasta Pulkkilanharjun kautta Sysmään johtava maantie. Harjua pitkin oli kuitenkin jo vanhastaan kulkenut Asikkalan ja Sysmän välinen ratsutie.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Asikkalan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 251 | 8 251 |
| 1985 | 1985 |    | 8 564 | 8 564 |
| 1990 | 1990 |    | 8 822 | 8 822 |
| 1995 | 1995 |    | 8 782 | 8 782 |
| 2000 | 2000 |    | 8 644 | 8 644 |
| 2005 | 2005 |    | 8 560 | 8 560 |
| 2010 | 2010 |    | 8 552 | 8 552 |
| 2016 | 2016 |    | 8 323 | 8 323 |
| 2020 | 2020 |    | 8 067 | 8 067 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Asikkalassa oli 8 248 asukasta, joista 5 253 asui taajamissa, 2 892 haja-asutusalueilla ja 103:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Asikkalan taajama-aste on 64,5 %. Asikkalan taajamaväestö jakaantuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Vääksy | 4 872 |
| 2 | Lahden keskustaajama* | 381 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Vesivehmaa on osa Lahden keskustaajamaa, joka ulottuu pääosin Lahden kaupungin ja osittain myös Hollolan kunnan alueelle. Vuoden 2016 taajamarajauksessa Vesivehmaa muodosti oman taajamansa.
Väestönkehitys > Etäisyyksiä Asikkalasta

Heinola 35 km
Helsinki 130 km
Jyväskylä 145 km
Jämsä 90 km
Lahti 25 km
Tampere 130 km
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Asikkalassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Asikkalan seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Asikkalan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Lisäksi kunnassa toimii Suomen Vapaakirkkoon kuuluva Asikkalan vapaaseurakunta, Helluntaiherätykseen kuuluva Vääksyn helluntaiseurakunta, Suomen Metodistikirkkoon kuuluva Vuoksenlaakson metodistiseurakunta Vesivehmaan kylässä sekä Jehovan todistajien Vääksyn seurakunta. Pyhän Ursulan katolinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Luonnonsuojelualueet

Asikkalan Natura 2000-luonnonsuojelualueet ovat Asikkalan letot, Aurinkovuori, Evon alue, Kalkkistenkoski, Kutajärven alue, Mukkulammi, Päijänteen alue, Pitkäkallion metsä, Riihikallio-Pilkanmäki, Romioja, Tupsuvuori, Urajärvi, Valtionkärki, Vanhan kartanon idänverijuurialue ja Vähäpää.
Tunnettuja asikkalalaisia

Tunnettuja henkilöitä, jotka ovat syntyneet, asuneet tai vaikuttaneet Asikkalassa:
Markus Ahonen (s. 1972), kirjailija
Pekka Ala-Pietilä (s. 1957), toimitusjohtaja
Kyösti Alho (1875–1962), urkutaiteilija
J. R. Danielson-Kalmari (1853–1933), historiantutkija, valtioneuvos
James Hirvisaari (s. 1960), kansanedustaja (Perussuomalaiset, Muutos 2011)
Niilo Jönsinpoika, valtiopäivämies
Minna Kauppi (s. 1982), suunnistaja
Mikko Köyhälä, valtiopäivämies
Axel Laurell (1715–1790), kappalainen ja perunanviljelyn puolestapuhuja
Toni Nieminen (s. 1975), mäkihyppääjä
Krister Niilonpoika, valtiopäivämies
Aaro Pajari (1897–1949), kenraalimajuri
Olli Pajari (1860–1923), kansanedustaja (Suomalainen puolue)
Ensio Rapala (s. 1934), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Jaana Raski (s. 1956) näyttelijä
Joel Rinne (1897–1981), näyttelijä
Esko Riihelä (1939–2017), radiotoimittaja
Karri Rämö (s. 1986), jääkiekkoilija
Eetu Salin (1866–1919), toimittaja, yksi SDP:n perustajajäsenistä ja sen kansanedustaja
Juho Heikki Seppälä (1889–1950), lihakauppa-alan kehittäjä, kauppaneuvos
Gustav Strömm, valtiopäivämies
Matti Suntela (1934–1996), maanviljelysneuvos
Martti Suntela (1903–1999), maanviljelysneuvos ja kansanedustaja (Maalaisliitto)
Johanna Sipilä (s. 1976), kuvataiteilija
Nanna Susi (s. 1967), kuvataiteilija
Petri Tamminen (s. 1966), kirjailija
Jussi Tuominen (1879–1963), raittiusmies ja työväenliikkeen vaikuttaja
Kyllikki Virolainen (1924–2009), kansanedustaja (keskusta) ja toimittaja
Keijo Virtanen (s. 1951) kirjailija.
Kunnanjohtajat

| Kunnanjohtaja | Toimikausi | Syntymä- ja kuolinvuosi | Puolue | Muuta (esim>  sidonnaisuudet) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Osmo Puranen | n. 1950-luvulla |  |  | Asikkalan Rotaryklubin perustajajäsen ja sen presidentti 1966−1967. |
| Toimi Tuominen | n. 1970-luvulla | 1922−2012 |  | Kunnanjohtaja toimi samalla kunnanvaltuuston puheenjohtajana. |
| Matti Rantanen | 1985−10.2005 | s. 1946 tai 1947 |  | Väistyi luottamuspulan vuoksi, joka johtui yksityiselämään liittyvistä huhuista. |
| Juri Nieminen | 20.7.2006−6.8.2016 | s. 1976 | sitoutumaton | Irtisanoutui luottamuspulan vuoksi, joka johtui huonoksi moititusta johtamistavasta. |
| Aapo Pispa (väliaikainen) | 7.8.2016−6.8.2017 | s. 1968 |  |  |
| Rinna Ikola-Norrbacka  | 7.8.2017− | s. 1973 |  |  |
Nähtävyyksiä

Suomen vapaa-ajankalastusmuseo eli Päijänne-talo
J. R. Danielson-Kalmarin huvila
Aurinkovuoren hiihtokeskus
Anianpellon markkinapaikka
Kalkkisten kanava
Vääksyn kanavamiljöö
Vääksyn vesimylly ja sähkövoimalaitosmuseo
Pulkkilanharju ja Päijänteen kansallispuisto
Urajärven kartanomuseo
Asikkalan kirkko
Vääksyn kanava
Kulttuuri > Murre

Asikkaaln alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Asikkalan murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Hollolan ryhmään.
Asikkalan murteen erottuvimpia piirteitä on yleiskielen d:n vastineena kuultava heleä l: esimerkiksi pata : palan. Tämä piirre on nykyisin jo varsin harvinainen.
Asikkala on yhdessä Padasjoen ja Heinolan kanssa hämäläismurteiden äärireunalla. Asikkalan pohjoispuolella sijaitseva Sysmä kuuluu itämurteiden ja niiden savolaismurteiden puolelle. Pitäjien välinen raja on suomen kielen murrekartan jyrkimpiä, vaikka nykyisin murre-erot ovat huomattavasti tasaantuneet.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Asikkalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lohikeitto Axel Laurellin tapaan, ohrarieska ja perunamunavoi sekä marjamaito ja sahti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asikkala Wikimedia Commonsissa
Asikkalan kunnan kotisivut
Asikkalan kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilastokeskus – Asikkalan avainluvut
| n k Päijät-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Asikkala  Hartola  Heinola  Hollola  Iitti  Kärkölä  Lahti  Orimattila  Padasjoki  Sysmä 
Entiset kunnat:  Artjärvi  Heinolan maalaiskunta  Hämeenkoski  Nastola 
Asikkala
| --- | --- |
Kylät ja kyläkokonaisuudet:  Anianpelto  Asikkalan kirkonkylä  Hillilä  Iso-Äiniö  Joenniemi  Kalkkinen  Keltaniemi  Kopsuo  Kurhila  Mustjärvi  Myllykselä  Paakkola  Pulkkila  Pätiälä  Reivilä  Riihilahti  Salo  Salonsaari  Särkijärvi  Urajärvi  Vehkoo  Vesivehmaa  Viitaila  Vähimaa  Vähä-Pulkkila  Vähä-Äiniö  Vääksy 
Järvet:  Ruotsalainen  Päijänne  Vesijärvi 
Luonnonsuojelualueet:  Asikkalan letot  Aurinkovuori  Evon alue  Kinissaari  Kutajärven alue  Mukkulammi  Päijänteen alue  Päijänteen kansallispuisto  Pitkäkallion metsä  Riihikallio-Pilkanmäki  Romioja  Tupsuvuori  Urajärvi  Valtionkärki  Vanhan kartanon idänverijuurialue  Vähä-Pulkkila  Vähäpää 
Rakennukset ja rakennelmat:  Asikkalan kirjasto  Asikkalan kirkko  Jenkkapirtti  Kalkkisten kanava  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Päijät-Hämeen ilmailumuseo  Päijännetunneli  Vääksyn kanava 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Vääksyn kanava.
Kalkkistenkoski
Danielson-Kalmarin huvila Vääksyssä.
Kimbangulaisuus

Kimbangulaismin lippu
Kimbangulaisuus on nykyisessä Kongon demokraattisessa tasavallassa kehittynyt kristinuskon suuntaus. Se kuuluu Afrikan riippumattomiin kirkkoihin. Sillä on miljoonia kannattajia.
Suuntauksen perusti Simon Kimbangu, jonka sanotaan alkaneen tehdä parantamisihmeitä vuonna 1921. Liike oli muutaman vuosikymmenen ajan vainottu, ja muun muassa Kimbangu itse kuoli vangittuna. Kimbangun jälkeen liikkeen johto on pysynyt hänen suvussaan. Kimbangun syntymäpaikka N’Kamba on kimbangulaisten keskuudessa tärkeä uskonnollinen kohde. Kimbanguun viitataan liikkeen keskuudessa Kristuksen erityislähettiläänä.
Kimbangulaisuus kieltää muun muassa alkoholin käytön, tupakoinnin ja tanssin. Liikkeessä käytetään vuonna 1978 kehitettyä mandombe-nimistä kirjoitusjärjestelmää. Liike, joka on levinnyt laajasti eri puolille maailmaa, toimii myös Suomessa nimellä Kimbangun kirkkokunta. Kimbangun kirkkokunta katsoo, että Jeesus Kristus on perustanut kimbangulaisuuden erityislähettiläänsä Simon Kimbangun kautta.
Kimbangulaiset viettävät joulua 25. toukokuuta, joka sattuu olemaan kirkon entisen johtajan Papa Dialunganan (k. 2001) syntymäpäivä. Muita tärkeitä päivämääriä ovat 6. huhtikuuta, jolloin Kimbangu aloitti parantajantyönsä, sekä Kimbangun kuolinpäivä 12. lokakuuta.
Kimbangulaisia juhlimassa joulua Lissabonissa vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kimbangulaisuus Wikimedia Commonsissa
Risto Autio

| Risto Autio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. elokuuta 1954 (ikä 70)  Helsinki
Risto Juhani Autio (s. 22. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, laulaja ja entinen keskustan kansanedustaja.
Koulutukseltaan Autio on teatteritaiteen maisteri (1995). Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986, Jouko Turkan viimeisinä aikoina siellä. Autio oli kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatteriin 1986–1993.
Autio tunnetaan parhaiten Hannes Luotolan roolista TV1:n Kotikatu-sarjasta, jonka ensimmäinen jakso nähtiin 31. elokuuta 1995. Autio oli mukana sarjassa myös käsikirjoittajana. Vuonna 2006 hän jäi sarjasta pois asetuttuaan ehdolle seuraavan kevään eduskuntavaaleihin. Autio teki paluun sarjaan alkuvuodesta 2012.
Risto Autio on kirjoittanut ja ohjannut teatteri- ja ravintolanäytelmiä sekä Radioteatterille kuunnelmia. Autio on myös julkaissut cd:n Kotikatu.
Ennen teatteriuraansa Autio oli stuerttina Finnairilla sekä yrittäjäosakkaana hämeenlinnalaisessa tennisalan kaupassa.
Autio valittiin eduskuntaan 4998 äänellä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Suomen Keskustan listalta. Hän oli ehdolla Hämeen vaalipiiristä. Autio oli myös ehdolla seuraavissa vuoden 2011 vaaleissa, mutta ei tullut enää valituksi jatkokaudelle 1851 äänellä. Eduskuntatyön lisäksi Autiolla on ollut paljon erilaisia luottamustoimia, hänet valittiin marraskuussa 2019 Suomen Näyttelijäliiton puheenjohtajaksi kolmivuotiskaudelle 2020–2022. Hän toimi myös Hämeen taidetoimikunnan sekä näyttelijöiden tekijänoikeusjärjestö Filmexin puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Autiolla on ensimmäisestä avioliitostaan kolme lasta, toisesta liitosta kaksospojat. Autio jäi työkyvyttömyyseläkkeelle monilihaskipureuman vuoksi vuonna 2014, mutta voi jatkaa valinnaisia näyttelijän, ohjaajan ja käsikirjoittajan töitä. Hän asuu Hämeenlinnassa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Harmagedon | Veijo |
| 1986 | Linna | Barnabas |
| 1989 | Valkoinen nainen | Bernardo |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1988 | Poliisijuttu | Mälkki |
| 1993 | Tuntemattomalle jumalalle | etsivä Antti Aaltonen |
| 1994 | Autopalatsi | Hessu Mähönen |
| 1995–2006, 2007, 2012 | Kotikatu | Hannes Luotola |
| 2018 | Hyvät katsojat | oma itsensä |
Aiheesta muualla

.aspx Risto Autio Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Risto Autio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet  Eduskunta  Yle 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
Hämeen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Sirkka-Liisa Anttila
Risto Autio
Tarja Filatov
Timo Heinonen
Matti Kauppila
Kalle Jokinen (2009–)
Jari Koskinen (2007–2009)
Johannes Koskinen
Tuija Nurmi
Kirsi Ojansuu
Juha Rehula
Päivi Räsänen
Jouko Skinnari
Satu Taiveaho
Ilkka Viljanen