Veikko Ahvenainen
Ura

Kansakoulussa Kuopiossa Ahvenaisen luokkatovereina olivat muiden muassa tuleva koomikko, elokuvaohjaaja ja -tuottaja Spede Pasanen, tämän serkku, tuleva näyttelijä Veijo Pasanen sekä myöhempi elokuvaohjaaja Rauni Mollberg. Soiteltuaan poikavuosinaan aluksi huuliharppua ja kaksirivistä harmonikkaa Ahvenainen hankki ensimmäisen viisirivisen harmonikkansa 11-vuotiaana. Nuoren soittajan esikuvana oli Viljo Vesterinen, jonka esiintymisiä Ahvenainen kävi säännöllisesti katsomassa ja kuuntelemassa. Harmonikansoittajana Ahvenainen on kuitenkin enimmäkseen itseoppinut. Ahvenainen soitti ensimmäisen soookonserttinsa Kuopion kaupungintalossa vuonna 1948 Ammattimuusikoksi hän ryhtyi 1950-luvun alussa, ja kiertueita hän teki muiden muassa Veikko Lavin ja Eugen Malmsténin kanssa. 1950-luvulla hän oli lyhyen aikaa mukana myös Olavi Virran orkesterissa. Ahvenainen sävelsi muutamia Lavin kappaleita, kuten jo 1950-luvulla levytetyt ”Neljä itkua”, ”Älä hyvä ystävä” ja ”Satamassa tapahtuu” sekä Lavin suosituimpiin kappaleisiin kuuluvan ”Silakka-apajalla”-polkan, jonka Lavi levytti vuonna 1971. Kahden Veikon kiertueyhteistyö vuosina 1952–1953 kariutui Lavin alkoholinkäyttöön.
Ahvenaisen yhtyeen solistina kiersi tanssilavoja 1950-luvulla monen vuoden ajan Kalevi Korpi. Ahvenaisen mukaan Korpi oli lahjakas tenori, joka ei monipuolisesta ohjelmistostaan huolimatta saanut ansaitsemaansa arvostusta miltään taholta. Esimerkiksi Isossa musiikkitietosanakirjassa tai Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon Iskelmän kultaisessa kirjassa Korpea ei mainita lainkaan. Myöhemmin 1960-luvulla Ahvenaisen yhtyeessä lauloi Erkki Liikanen. Harmonikkamusiikin suosion vähentyessä ja rautalankayhtyeiden vallattua markkinat Ahvenainen alkoi harkita uutta aluevaltausta, ja syyskuussa 1970 hän piti ensimmäisen kirkkokonserttinsa Sundsvallissa Ruotsissa. Kuukautta myöhemmin hänellä oli Suomen ensimmäinen harmonikkakonsertti Hyvinkään kirkossa. Uransa aikana hän on soittanut kirkkokonsertteja Euroopan eri maissa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa.Uransa huippukonsertin hän on soittanut kuuluisassa Washington National Cathedralissa Yhdysvalloissa vuonna 1976.
Vaikka harmonikka oli Suomessa jo kauan ollut suosittu soitin, järjestelmällistä harmonikansoiton opetusta ei vielä 1950-luvulla ollut. Kehittääkseen taitojaan Ahvenainen pyrki Sibelius-Akatemiaan opiskelemaan musiikin teoriaa, mutta silloinen rehtori Ernst Linko ilmoitti yksikantaan, ettei akatemiassa opeteta harmonikansoittajia. Samaan aikaan Westerlundin musiikkikustantamo havaitsi markkinaraon ja pyysi Ahvenaista kirjoittamaan harmonikansoiton oppikirjan, ja Veikko Ahvenaisen Harmonikkakoulun kolme osaa ilmestyivät vuosina 1959–1964.LisäksiFazer Kustannus on julkaissut lukuisan määrän Ahvenaisen laatimia harmonikansoiton oppimateriaalia,hänen sävellyksiään ja sovituksiaan. Vuonna 1959 Ahvenainen aloitti harmonikansoiton opetuksen Hyvinkään musiikkiopistossa.  
Ahvenainen mainitsee konsertoivansa noin sata kertaa vuodessa Suomessa ja ulkomailla. Konserttimatkat Yhdysvaltoihin alkoivat tammikuussa 1966 ja Neuvostoliittoon saman vuoden syksyllä. Ahvenainen on itse pitänyt uransa kohokohtana esiintymistä Moskovan Tšaikovski-salissa vuonna 1978. 75-vuotishaastattelussaan vuonna 2004 hän sanoi keskittyvänsä tulevaisuudessa säveltämiseen  ja konsertteihin, jolloin lavaesiintymisiin jää entistä vähemmän aikaa.lähde?
Ahvenaisen ensimmäinen levytys oli hänen itse säveltämänsä valssi "Muistoja Marseillesta" vuodelta 1955. Sen jälkeen hän on tehnyt useita satoja levytyksiä aina 2000-luvulle saakka, sekä klassista musiikkia että vanhaa tanssimusiikkia. Ahvenaisen yhdessä George de Godzinskyn kanssa tekemä albumi La Cumparsita nauhoitettiin vain hieman ennen de Godzinskyn kuolemaa.lähde?
Useita Ahvenaisen harmonikkalevyjä julkaistiin Yhdysvalloissa sikäläisellä Accordia-levymerkillä. Kyseisen levy-yhtiön omisti hänen hyvä ystävänsä, Kaliforniassa asunut harmonikkataiteilija John Molinari, joka oli aikoinaan ollut Pietro Frosinin oppilaana. Ahvenaisen konsertoidessa Yhdysvalloissa sikäläinen yleisö olisi halunnut ostaa hänen levyjään, mutta hän ei voinut tuoda niitä mukanaan Suomesta. Ahvenainen ja Molinari ratkaisivat pulman siten, että levyt äänitettiin Suomessa ja painettiin Yhdysvalloissa. Molinarin kuoltua vuonna 1989 levy-yhtiö siirtyi hänen pojalleen John Molinari Jr:lle, ja tämän kuoltua vuonna 1996 yhtiön toiminta loppui.
Ahvenainen on soittanut uransa aikana kaikkien Suomen sinfoniaorkestereiden solistina, kuten Helsingin, Tampereen, Lahden, Turun, Oulun ja Kuopion kaupunginorkestereiden kanssa. Hän esiintyi 1950–1960-luvulla usein Radio-orkesterin solistina George de Godzinskyn johdolla. Ahvenaisen solistinumeroina olivat muun muassa Pietro Deiron harmonikkakonsertot A-molli, E-molli ja D-duuri, Anthony Galla-Rinin harmonikkakonsertto, Paul Crestonin ja venäläisen Nikolai Tsaikinin konsertto kantaesityksinä Suomessa.
Ahvenainen on kirjoittanut lukuisia harmonikansoiton oppikirjoja. Hän on myös sanoittanut lauluja, muun muassa "Ei saavu hän", "Begin the Beguine", "Jezebel", "Muistoja Ukrainasta" ja "Sulkavan aalloilla", "Syksyn tullessa", "Jäppilän Jenni", "Sinivalkoinen soitin".
Ahvenainen kiersi yhtyeensä kanssa suomalaisia tanssipaikkoja 1950- ja 1960-luvuilla. Yhtyeen laulusolistina oli Kalevi Korpi. Vuonna 1984 Ahvenainen perusti Veikon Hanurikvartetin, jossa soittavat hänen lisäkseen Arto Kivekäs, Seppo Lankinen ja Jarmo Tinkala, jotka ovat aiemmin olleet Ahvenaisen oppilaina. Kvartetti teki 30-vuotiskiertueensa keväällä 2013.
Ahvenainen on saanut Pro Finlandia -mitalin vuonna 2010. Hän harrasti 84-vuotiaana muun muassa maratonjuoksua, ja on juossut 31 täyspitkää maratonia, joista New Yorkissa 13 kertaa.
Ahvenainen solmi toisen avioliittonsa vuonna 2005 hanuristi Carina Nordlundin kanssa Björnan kirkossa.