stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oravaisten ruukki

Oravaisten ruukki sijaitsi Vöyrissä Kimojoen varrella noin kahden kilometrin päässä Pohjanlahden rannasta. Ruukin masuuni oli toiminnassa vuosina 1703–1866.
Oravaisten masuuni rakennettiin sen jälkeen kun sen emäruukkina toiminut Kimon ruukki sai perustamisprivilegion 1703. Masuunin käyttämä rautamalmi tuli meritse Utöstä, Pohjanmeren eteläsaaristosta ja Ruotsista Herrängin kaivokselta Roslagenissa. Valmistunut takkirauta kuljetettiin sitten Kimojokea ylös Kimon ruukille jossa se taottiin kankiraudaksi. Oravaisten masuuni ja Fiskarsin masuuni olivat 1700-luvun lopulla Suomen suurimmat takkiraudan tuottajat.
Vuonna 1818 Oravaisten ruukin omistajaksi tuli kapteeni Lars Magnus Björkman joka teki ruukissa merkittäviä uudistuksia. Rautamalmi tuli 1800-luvulla ruukille Suomesta Sillbölen ja Jussarön kaivoksista. Lisäksi käytettiin järvimalmia ja suomalmia. Masuuni ja valimo toimivat vuoteen 1866 saakka. Masuuni purettiin vuosien 1900-1915 vaiheilla.
Ruukkialueelle perustettiin 1885 Evert Holmbergin villakutomo ja -värjäämö nimellä Masugns Yllevefveri och Färgeri. Tämä yritys teki konkurssin jo 1893 mutta Holmberg jatkoi toimintaa uuden yhtiön Oravais-Fabrik Ab nimissä. Tehdas valmisti sarka- ja pukukankaita, saaleja ja huopia sekä karstalankoja. Vuonna 1918 villatehdas ja sen yhteydessä toiminut maatila työllistivät yhdessä noin 300 ihmistä.
Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1935 Oravaisten Verkatehdas Oy (Oravais Klädesfabrik Ab). Päätuotteina olivat 1950-luvulla huopa-, sarka- ja diagonaalikankaat, 1960-luvun puolivälissä naistenvaatteissa suosioon nousseet keinokuituiset jersey- ja crimplenekankaat. Vielä vuonna 1975 Oravaisten tehtaalla oli 430 työntekijää mutta tekstiiliteollisuus päättyi Oravaisissa vuoteen 1988 mennessä.
Oravaisten tehtaan tiloja käyttää nykyisin KWH-yhtymään kuuluva hiomatuotevalmistaja Mirka joka on toiminut alueella vuodesta 1977 alkaen. Tehtaan vanhalla asuntoalueella toimii vuonna 1992 avattu työväenasuntomuseo Virgo.
Ruukkialueen nykyinen rakennuskanta on peräisin tekstiilitehtaan kukoistusajalta 1920- ja 1930-luvuilta. Alueella on myös vuonna 1922 rakennettu höyryvoimalaitos. Nämä punatiiliset tehdasrakennukset on rakennettu ruukin masuunin ja konepajan paikalle. Tehdasrakennuksen länsipuolella sijaitsi 1970-luvulle saakka raudanvalmistuksessa syntynyt masuunikuonakasa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 37001–38000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 37001:stä ja päättyen 38000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Oranssikääpä

| Oranssikääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Tumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Polyporaceae
Suku::  Oranssikäävät Erastia
Laji::  aurantiaca
Kaksiosainen nimi
 Erastia aurantiaca  (Rostk.) Miettinen & Niemelä 
Synonyymit
 Hapalopilus aurantiacus 
Katso myös
   Oranssikääpä Wikispeciesissä   Oranssikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oranssikääpä (Erastia aurantiaca) on koko Suomessa harvinaisena tavattava kääpälaji. Se viihtyy vanhoissa luonnon- ja talousmetsissä ja etenkin avoimilla, valoisilla alueilla kuten rämeillä tai metsäpaloaukeilta. Oranssikäävän yleisin isäntäpuu on mänty, joskus sitä tavataan myös kuusista. Kääpä elää vielä melko kovissa, ei pitkälle lahonneissa maapuissa.
Oranssikäävän yksivuotinen itiöemä on resupinaattinen ja voi kasvattaa kyhmymäisiä, porrasmaisia pseudopileuksia. Itiöemä voi olla kämmenalaa isompi ja sen kokonaispaksuus on 3–6 mm. Tuore itiöemä on helposti lohkeava ja sen väri vaihtelee okrankeltaisesta oranssiin, varsinkin nuorena se on keltaisempi. Reunoilla voi olla purppuranpunaisia laikkuja. Kuivana oranssikääpä muuttuu huopamaiseksi ja väriltään hailakan tai tumman purppuraiseksi, josta kolhiintuneet kohdat erottuvat mustanpunaisina. Reunus on kalju, pillipintaa vaaleampi ja vaihtelevan levyinen. Pillit ovat pyöreitä tai kulmikkaita ja isoja, 1–3 millimetrillä. Pohjamallon ja pillien välillä ei ole juurikaan värieroa. Oranssikääpä tuoksuu hieman käynneiltä omenoilta.
Vertaa lohikääpään, jonka värit on kylmemmän sävyiset, ja krappikääpään, joka on punaisempi ja sen pillit pienempiä. Myös resupinaattinen rusokääpä voi muistuttaa oranssikääpää, mutta on tuoreena pehmeä ja kuivana hauras.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Oranssikääpä (Erastia aurantiaca)
Oravaisten tehdas

Oravaisten Verkatehdas Oy:n Oravais-naistenvaatemerkin logo 1970-luvun puolivälistä.
Oravaisten tehdas (ruots. Oravais fabrik) on Oravaisissa 1700-luvulta toimineesta Kimon ruukin masuunista kehittynyt teollisuuslaitos ja tehdasyhdyskunta. Tehdas on toiminut eri yhtiönimillä ja monella eri toimialalla vuodesta 1893 tähän päivään asti. Kuusikymmenluvun puolivälistä se tunnettiin naistenvaatteiden valmistajana tuotemerkillä Oravais. 1970-luvun puolivälissä vaatetuotanto työllisti Oravaisissa ja Kauhavalla 430 henkeä.
Oravaisten tehdas – Oravais fabrik on myös oma postinumeroalueensa, numeroltaan 66830.
Historiaa

Oravaisten tehtaan historia alkaa Kimon ruukin vuonna 1867 lakkautetun masuunin yhteyteen 1880-luvulla perustetusta Evert Holmbergin villakutomosta ja -värjäämöstä nimeltä Masugns Yllevefveri och Färgeri. Se teki konkurssin 1893, mutta Holmberg jatkoi kutomotoimintaa nimellä Oravais-Fabrik Ab. Tehdas valmisti sarka- ja pukukankaita, saaleja ja huopia sekä karstalankoja. Tehdas paloi, mutta vuonna 1905 valmistui uusi kehräämö. Ajan tavan mukaan yritys huolehti myös työntekijöistä ja paikkakunnan kehityksestä perustamalla Oravaisiin muun muassa alakansakoulun ja kirjaston. Vuonna 1918 villatehdas ja sen yhteydessä toiminut maatila työllistivät yhdessä noin 300 ihmistä.
Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1935 Oravaisten Verkatehdas Oy (Oravais Klädesfabrik Ab). Päätuotteina olivat 1950-luvulla huopa, sarka ja diagonaalikankaat, 1960-luvun puolivälissä naistenvaatteissa suosioon nousseet keinokuituiset jersey- ja crimplenekankaat. Yhtiö luopui karjanjalostuksesta vasta 1960-luvun puolivälissä, kun uudeksi omistajaksi tuli turkistarhayritys Keppo Oy. Oravaisten tehtaalla ryhdyttiin valmistamaan tämän maailman suurimman minkinkasvattajan raaka-aineista turkkeja ja turkishattuja. Kankaiden kudonta lopetettiin 1977 ja lankojen kehruu 1979. Turkisten lisäksi vaatteita tehtiin myös Guy Rökmanin suunnittelemista tekstiileistä naistenvaatemerkillä Oravais. Mallistoihin kuului leninkejä, yhdistelmäasuja ja Laponia-ilta-asuja. Niiden suunnittelijoina toimivat Irma Sikow, Gunn Andersson ja sveitsiläinen Nelly Steinhilber. Tuotannosta jopa 70 prosenttia meni vientimarkkinoille: muihin Pohjoismaihin, Neuvostoliittoon, Isoon-Britanniaan ja Benelux-maihin.
Yrityksen emoyhtiö KWH Group lopetti vaateteollisuutensa vuonna 1987, jolloin tuotantoa oli myös Kauhavalla. Yrityksen johtohenkilöt Ola Tidström ja Pekka Kotkasaari ostivat Kauhavan tehtaan ja jatkoivat yritysnimellä O.T.-Textiles Oy Ab ja tuotemerkeillä Oravais, Avera ja Chic. Kauhavan 30 hengen lisäksi tuotantoresursseja hankittiin Baltian maista. OT-Textiles lopetti toimintansa 2003.
Oravaisten tehtaan tiloja on vuodesta 1977 käyttänyt KWH-yhtymään kuuluva hiomatuotevalmistaja Mirka. Tehtaan vanhalla asuntoalueella toimii vuonna 1992 avattu työväenasuntomuseo Virgo.
Orbivirukset

| Orbivirukset |
| --- | --- |

Virusten luokittelu
Ryhmä::  dsRNA-virukset
Kunta::  Virus
Heimo::  Reoviridae
Suku::  Orbivirus
Lajit
 Afrikkalainen hevosruttovirus  Bluetonguevirus  Changuinola virus  Chenuda virus  Chobar Gorge virus  Corriparta virus  Epizootic hemorrhagic disease virus  Hevosen enkefaliitti virus  Eubenangee virus  Great Island virus  Ibaraki virus  Ieri virus  Lebombo virus  Orungo virus  Palyam virus  Perulainen hevosruttovirus  St Croix River virus  Umatilla virus  Wad Medani virus  Wallal virus  Warrego virus  Wongorr virus  Yunnan orbivirus 
Katso myös
   Orbivirukset Wikispeciesissä   Orbivirukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orbivirukset ovat Reoviridae-heimoon kuuluva virussuku ja niiden genomi muodostuu kaksisäikeisestä RNA:sta. Orbivirukset lisääntyvät sekä nisäkkäiden että hyönteisten solujen sytoplasmassa. Nisäkkäisiin virukset leviävät verta imevien hyönteisten välityksellä eikä nisäkkäiden välistä suoraa tartuntaa tapahdu. Merkittäviä orbivirusten aiheuttamia eläintauteja ovat muun muassa märehtijöillä ja kamelieläimillä esiintyvä sinikielitauti sekä afrikkalainen hevosrutto.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Orbivirus
Viral zone: Orbivirus (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Orbivirus, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2839826  Wikispecies: Orbivirus  CoL: 69DV  EoL: 67538  GBIF: 10032890  IRMNG: 1033148  NCBI: 10892  WoRMS: 600263
Oravaistenjoen vesistö

| Oravaistenjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 43) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Oravaistenjoen vesistö (43)
Vesistöjako:  Kimo ån alaosan alue (43.001), Kimo ån yläosan alue (43.002), Röykas träskin alue (43.003), Agnisbäckin valuma-alue (43.004), Munsolbäckenin v-a (43.005), Björkkärrdiketin valuma−alue (43.006), Hypbäckenin valuma-alue (43.007)
Laskujoki:  Oravaistenjoki
Laskupaikka:  Oravainen, Monåfjärden, Perämeri 
Koordinaatit:  63°19′44″N, 22°23′28″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  196,19 km²  
Järvisyys:  2,22 % 
Alueen pituus:  30 km  
Alueen leveys:  15 km  
 fiJoki laskee Perämereen Monåfjärdenissä Oravaisissa. 
Oravaistenjoen vesistö (vesistöaluetunnus 43) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Oravaistenjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 196,19 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,22 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Kimo ån alaosan alue (43.001)
Munsolbäckenin valuma-alue (43.005)
Björkkärrdiketin valuma-alue (43.006)
Kimo ån yläosan alue (43.002)
Röykas träskin alue (43.003)
Agnisbäckin valuma-alue (43.004)
Hypbäckenin valuma-alue (43.007)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Oravaistenjoen vesistö[vanhentunut linkki], vesi.fi
Oraakkeli

John William Waterhousen vuoden 1884 maalauksessa Oraakkelia kuulemassa kahdeksan druiditarta on kokoontuneina temppeliin.
Oraakkeli (lat. oraculum) tarkoittaa henkilöä, joka välittää tulevaisuutta koskevia viestejä jumalalta tai muilta yliluonnollisilta toimijoilta. Alun perin latinankielinen sana tarkoitti nimenomaan jumalan antamaa vastausta esitettyyn kysymykseen.  Oraakkelilla tarkoitetaan myös paikkaa, jossa vastauksia annetaan. Vastaukset kysymyksiin välitettiin tyypillisesti esimerkiksi meedion tai pappien kautta.
Antiikin oraakkelit

Antiikin maailmassa jumalten uskottiin puhuvan suoraan oraakkelien kautta. Tässä mielessä oraakkelit poikkesivat näkijöistä (kreik. μάντεις, mánteis), jotka tulkitsivat jumalten lähettämiä viestejä muun muassa linnuista ja uhrieläinten sisäelimistä.
Antiikin Kreikan oraakkeleista kuuluisin oli Delfoin oraakkeli. Se oli pyhitetty Apollonille, kuten Didyman ja Klaroksen oraakkelit. Zeuksen oraakkeleita oli Dodonassa ja Olympiassa. Myös Italiassa oli useita huomattavia oraakkeleita, kuten Cumaen Sibylla ja Palestrinan sortes praenestinae. Muissakin kulttuureissa esiintyy oraakkelien kaltaisia ilmiöitä. Oraakkelien toiminta loppui kristinuskon yleistyessä 300-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oraakkeli Wikimedia Commonsissa
Oquendo-luokka

| Oquendo-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 004 t
Pituus:  116,5 m
Leveys:  11 m
Syväys:  5 m
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  252
Aseistus
Meritorjunta:  4 × DP 120 mm/50 -tykkiä 2 × Mk32 533 mm torpedoputkea 2 × Mk11 Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitintä Hughes 369 -helikopteri
Ilmatorjunta:  6 × Bofors 40 mm/70 -ilmatorjuntatykkiä
Oquendo-luokka oli Espanjan laivaston kolmen aluksen muodostama hävittäjäluokka.
Suunnittelu

Alun perin alusten pääaseina piti olla kahdeksan 4,1 tuuman tykkiä kaksiputkisissa torneissa, joita täydentäisivät seitsemän 21 tuuman torpedoputkea ja kaksi syvyyspomminheitintä. Nämä kuitenkin vaihdettiin kuuteen sekä meri- että ilmamaaleihin ampuviin 4,7 tuuman 50 pituuskaliiperin tykkiin, jotka asennettiin kaksoisorneihin. Ilmatorjunta-aseistukseksi asennettiin kuusi Boforsin 40 millimetrin 70 pituuskaliiperin ja neljä 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Sukellusveneidentorjuntaan aluksille asennettiin kaksi Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitintä ja kummallekin kyljelle kaksi sukellusveneidentorjuntatorpedoputkea.
Propulsiojärjestelmä oli kaksiakselinen Rateau-Bretagne-turbiinimoottori, joihin oli kytketty kolme kolmivaihe kattilaa. Järjestelmä tuotti 60 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 39 solmun huippunopeuden. Alusten tankeissa oli 659 tonnia öljyä, mikä mahdollisti viidentoista solmun nopeudella 5 000 merimailin toimintamatkan. Alusten elektroniikkana oli brittiläiset tutkat tyyppejä 262, 275 ja 293 sekä yhdysvaltalainen SNW-10. Kaikuluotain oli QHBa.
Oquendon koeajot osoittivat alusten epävakauden, joten alus siirrettiin telakalle painolastin lisäämiseksi ja kannen ylärakenteiden painon vähentämiseksi. Työ saatiin päätökseen 22. huhtikuuta 1963, minkä jälkeen aluksen standardiuppouma oli 2 582 tonnia ja kuormattuna 3 005 tonnia. Syväys oli kasvanut 3,8 metriin ja huippunopeus laskenut 32,4 solmuun. Aluksen aseistuksesta oli poistettu X-torni sekä 20 millimetrin ilmatorjuntatykki.
Kahden muun aluksen työt keskeytettiin ja ne valmistuivat uudistettujen suunnitelmien mukaan Cartagenassa. Alusten pituus ja leveys kasvoivat ja niiden aseistus ja elektroniikka ostettiin Yhdysvalloista. Alukset muistuttivat varustukseltaan Gearing-luokan FRAM II -aluksia.
Alukset

Yhdeksän Ranskan Hardi-luokan alusten suunnitelmiin pohjautuvaa alusta tilattiin vuosina 1947-1948. Tilatuista aluksista kuusi peruutettiin vuonna 1953: Blas de Lezo, Gelmírez, Lángara, Bonifaz, Recalde ja Blasco de Garay.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oquendo | Ferrol | 15. kesäkuuta 1951 | 5. syyskuuta 1956 | 13. syyskuuta 1960 | poistettu alusluettelosta 1978 |
| Roger de Lauria | Ferrol Sociedad Española de Construcción Naval , Cartagena | 4. syyskuuta 1951 | 12. marraskuuta 1958 29. elokuuta 1967 | 30. toukokuuta 1969 | poistettu alusluettelosta 1982 |
| Marqués de la Ensenada | Ferrol Sociedad Española de Construcción Naval , Cartagena | 4. syyskuuta 1951 | 15. heinäkuuta 1959 2. maaliskuuta 1968 | 10. syyskuuta 1970 | poistettu alusluettelosta marraskuussa 1988 |
Ordesa y Monte Perdidon kansallispuisto

Ordesan laakso
| --- | --- |
Sijainti:  Aragonia, Espanja
Pinta-ala:  156,0 km2, 156,9 km2 
Lajit:  Euroopanpyökki, Pihdat, vuorimänty, karhu, gemssi 
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Parque nacional de Ordesa y Monte Perdido
Tyyppi:  Kansallispuisto, yhteisön tärkeänä pitämä alue, Espanjan kansallispuisto 
Perustettu:  1918
Hallinto:  Espanjan ympäristöministeriö (d) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ordesa y Monte Perdidon kansallispuisto on kansallispuisto Aragonian itsehallintoalueella Espanjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1918. Monte Perdido ja muita alueita liitettiin suojelualueeseen vuonna 1982. Kansallispuisto on osa Unescon Ordesa-Viñamalan biosfäärialuetta. Puiston korkein kohta on kalkkikivivuoristoon kuuluva Monte Perdido, 3 355 metriä merenpinnan yläpuolella. Puisto jaetaan Valle de Ordesan, Valle de Pinetan, Añisclon kanjonin sekä Valle de Escuaínin alueisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ordesa y Monte Perdidon kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Oranssipäätangara

| Oranssipäätangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Pilvitangarat Thlypopsis
Laji::  sordida
Kaksiosainen nimi
 Thlypopsis sordida  (Orbigny & Lafresnaye, 1837) 
Alalajit
 T. s. chrysopis  T. s. orinocensis  T. s. sordida 
Katso myös
   Oranssipäätangara Wikispeciesissä   Oranssipäätangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oranssipäätangara (Thlypopsis sordida) on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan oranssipäätangara on noin 14 cm. Lajin päälaki ja pään sivut ovat väriltään oranssit, muuten pää on keltainen. Myös rinta ja ylävatsa ovat väriltään keltaiset. Vatsan keskiosa on väritykseltään harmahtavanvalkoinen. Oranssipäätangaran selkä ja siivet ovat väritykseltään vihertävän harmaat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Oranssipäätangaraa tavataan Venezuelasta Orinoco-joen laaksosta sekä Amazonin sademetsän alueelta Brasiliasta, Kolumbian eteläosista, Perusta, Boliviasta sekä paikoitellen Paraguaysta ja Pohjois-Argentiinasta. Linnun elinympäristöä ovat jokien ympäristöjen kasvillisuus ja valoisat metsät. Metsien keskiosissa lajia tavataan harvoin. Oranssipäätangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 000 metrin korkeudella meren pinnasta.
Opetussuunnitelma

Opetussuunnitelma (OPS) on suunnitelma siitä, miten opetus järjestetään. Suomessa perusopetuksen opetussuunnitelmat perustuvat opetushallituksen määrittämiin opetussuunnitelman perusteisiin. Valtioneuvosto päättää tuntijaosta eli siitä, kuinka monta viikkotuntia opetusta annetaan oppiaineittain.
Opetuksen järjestäjän, esimerkiksi kunnan, on hyväksyttävä opetusta varten opetussuunnitelma. Yleinen käytäntö on, että kunnat valmistelevat opetussuunnitelman perusteiden pohjalta opetussuunnitelman ja kukin koulu suunnittelee tämän kuntakohtaisen suunnitelman pohjalta koulukohtaisen suunnitelman.
Opiskelun pitää perusasteella, keskiasteella ja korkeakouluissa perustua hyväksyttyyn opetussuunnitelmaan. Opetussuunnitelman sisällöstä voidaan poiketa, mikäli opiskelija pystyy osoittamaan omaavansa tarvittavan taitotiedon. Esimerkiksi aikaisempien opintojen opintosuorituksia voidaan lukea hyväksi osaksi opintoja. Mikäli opetussuunnitelmasta poiketaan, tehdään opiskelijalle henkilökohtainen opintosuunnitelma. Perusopetuksessa opetussuunnitelmasta voidaan poiketa myös terveydentilaan liittyvistä syistä, tai jos oppimäärän suorittaminen olisi olosuhteet ja aikaisemmat opinnot huomioiden joltakin osin kohtuutonta.
Opetussuunnitelman rakentuminen > Oppiainejakoinen opetussuunnitelma

Opetussuunnitelman yläkäsitteenä pidetään yleensä sen asettamaa päämäärää eli opetussuunnitelman tarkoitusta, jonka perustan muodostaa opiskeltava sisältö, joka tyypillisesti jakautuu oppiaineisiin. Oppiainejakoisuuden takana on antiikin ajoilta kumpuava akateeminen traditio. Antiikin ajan oppiaineet jakautuivat triviumiin ja quadriviumiin. Trivium sisälsi grammatiikan, dialektiikan sekä retoriikan. Quadrivium puolestaan sisälsi aritmetiikan, geometrian, musiikin sekä astronomian. Ajan kuluessa tämä perinteinen oppiainejako on kehittynyt kirjaviksi oppiaineiden kokonaisuuksiksi. Jokaisella oppiaineella on tieteellinen tai systemaattinen tausta, jonka avulla sen opiskelu voidaan perustella.
Oppiainejakoinen opetussuunnitelma on saanut osakseen kritiikkiä ja sen osittaiseksi korvaajaksi onkin yritetty kehittää monenlaisia menetelmiä. Suomessa tunnetuimpia ainejakoisesta opetuksesta poikkeavia ideoita lienee kasvatustieteilijä Aukusti Salon vuonna 1935 esittelemä kokonaisopetusjärjestelmä. Erityisesti alkuopetuksen oppilaille tarkoitetun järjestelmän tarkoituksena oli, että opeteltava asia otetaan samanaikaisesti käsiteltäväksi eri oppiaineissa niin, että oppiaineiden rajat hälvenevät. Jos ympäristötiedon oppitunnilla käsiteltiin jäniksiä, niin piirustustunnilla niitä piirrettiin ja matematiikan tunnilla laskettiin.
Opetussuunnitelman rakentuminen > Opetussuunnitelman toteutuminen

Opetussuunnitelman luonnetta on mahdollista tarkastella sen toteutumisen näkökulmasta. Opetussuunnitelman toteutuminen on monitahoinen ilmiö, sillä sen toteutumista voidaan tarkastella oppilaan, opettajan tai yhteiskunnan kannalta. Opetussuunnitelma perustuu yhteiskunnalliseen näkökulmaan ja se on samalla opettajalle sisällöllinen ohje järjestää oppilaalle mahdollisuus tiettyjen tietojen ja taitojen saavuttamiseen.
Opetussuunnitelma on aina rakennettu palvelemaan jotakin tiettyä tarkoitusta. Suomen koulujärjestelmän opetussuunnitelmaan verraten jossakin muualla opetussuunnitelma saattaa olla varsin erilainen, minkä vuoksi opetuksen tulosten kansainvälinen vertailu on vaikeaa.
Valtakunnalliset opetussuunnitelman perusteet

Peruskoulun opetussuunnitelman perusteet 1985
Peruskoulun opetussuunnitelman perusteet 1994
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet 2004
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet 2014
Opetussuunnitelma 2016

Vuonna 2014 hyväksytty OPS 2016 tuli alakoulussa käyttöön 1.8.2016 ja yläkoulussa 2017–2019. Siinä otettiin huomioon mittauksissa havaittu oppilaiden laskeva motivaatio ja kouluun sitoutumisen heikkeneminen. Opetussuunnitelmatyön päällikkö, opetusneuvos Irmeli Halinen on todennut, että tämän opetussuunnitelman perusta on aktiivisempi ja osallistuvampi oppilas. Lisäksi ensi kertaa velvoitettiin opettajia yhteistyöhön yli ainerajojen (kohdistuu varsinkin aineopettajiin). Tarkoituksena on ollut, että yhdessä oppilaitten kanssa suunnitellaan innostavia oppimiskokonaisuuksia. Näin on pyritty tuomaan opetukseen uusimman aivotutkimuksen havaintoja oppimisesta, sekä korjaamaan kansainväisissä vertailuissa havaittujen kielteisiä kehityksiä.
Opetussuunnitelma on alusta asti herättänyt keskustelua sekä monenlaista kritiikkiä, kuten edeltäjänsäkin. Esimerkiksi  Emeritusprofessori Kari Uusikylä onkin todennyt: "Kyse ei ole opetussuunnitelman huonoudesta, vaan siitä miten sitä on tulkittu." Hän pitää opetussuunnitelmaa hyvänä. Opettajien täydennyskoulutus on kuitenkin useissa kunnissa ollut liian vähäistä uuden ja uutta vaativan opetussuunnitelman sisäistämistä ajatellen.
Tutkija Gabriel Heller Sahlgrenin mukaan OPS 2016 on tekemässä samoja virheitä kuin Ruotsissa tehtiin 1990-luvulla. Siellä annettiin oppilaille liikaa vastuuta omasta oppimisesta. Nyt virhettä ollaan korjaamassa. Hänen mukaansa Ruotsin kouluissa oli enemmän "leikkimistä" kuin Suomen ja tulokset olivat huonompia. Suomen onnistumisen salaisuus on hänestä ollut työrauha, toistaminen, asiasisältöön keskittyminen, hyvät opettajat ja opettajien auktoriteetti. "Näin Suomessa järjestyneintä koskaan näkemääni koulutyötä", hän totesi. Ruotsissa opettajat yrittävät liiaksi olla "oppilaiden kavereita", heidän arvostuksensa on laskenut ja ammattiin ei haluta: lähes kaikki pääsevät sisään opettajankoulutukseen, Suomessa joka kymmenes. "Opettajat eivät osaa opettaa. He tuhoavat arvosanamme", haastateltu oppilas sanoi, ja rehtori myönsi olevansa huolissaan epäpätevistä opettajista, mutta päteviä on vaikea saada rekrytoitua.
Helsingin yliopiston emeritusprofessori Jarkko Hautamäki arvostaa Heller Sahlgrenia tutkijana mutta sanoo, ettei Suomessa olla OPS 2016:n myötäkään siirtymässä Ruotsin malliin vaan säilytetään perinteinen oppiainejako. OAJ:n asiantuntija on samaa mieltä, mutta hänestä paikallisesti uutta opetussuunnitelmaa on kuitenkin ylitulkittu väheksyen tieteeseen perustuvia oppiaineita ajatellen, että opettajan ei pidä opettaa. Hänestä olisi virhe, että oppilaat vain Ruotsin mallin mukaan puuhastelisivat keskenään, kuten joissain kunnissa on tehty.
Aiheesta muualla

Perusopetuslaki
Lukiolaki
Voimassa olevat opetussuunnitelman perusteet perusopetuksessa
Voimassa olevat opetussuunnitelman perusteet lukiokoulutuksessa