stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue
Puolueen rakenne > Piirijohto

Saksan demokraattisen tasavallan alue oli hallinnollisesti jaettu piireihin (Kreise), ja kunkin piirin alueella toimivat SED:n paikallisosastot toimivat puolueen piirijohdon alaisina. Puoluepiirejä oli kaiken kaikkiaan 262. Näistä kaksikymmentä toimi erilaisissa järjestöissä, kuten Saksan vapaa nuorisossa FDJ:ssä ja keskusammattijärjestö FDGB:ssä, Valtion rautateillä, ulkoministeriössä ja ulkomaankauppaministeriössä, turvallisuuspalvelu Stasissa ja Kansallisessa kansanarmeijassa. Nämä siis rinnastuivat puolueen hierarkiassa piiriin.
Piirin paikallisosastojen edustajat (puoluesihteeri sekä osaston koosta riippuva määrä muita edustajia) valitsivat piirin edustajainkokouksessa piirijohdon. Piiriä johti piirin 1. sihteeri, joka johti piirin sihteeristöä. Sihteeristössä hänellä oli apunaan 2. sihteeri, taloussihteeri, maataloussihteeri (mikäli piiriin kuului maaseutua) ja tiedotussihteeri. Piirijohtoon kuuluivat sihteereiden lisäksi piirin johtaja tai kaupunginjohtaja (mikäli hän oli puolueen jäsen), paikallisen FDJ:n ja FDGB:n johtajat sekä puolueen piirikontrollikomission (joka selvitti jäsenyysasioita ja päätti esimerkiksi jäsenyydestä erottamisesta) johtaja.
Kaikki piirijohtoon kuuluvat toimivat palkattomasti. Tämän lisäksi piirillä saattoi olla myös palkattua henkilökuntaa vastaamassa esimerkiksi tiedotuksesta tai hallinnosta.
Muodollisesti puolueen piirijohto sai tehdä vain esityksiä piirin poliittiselle johdolle, mutta käytännössä SED:n asemasta johtuen piirijohdon esitykset pantiin lähes aina täytäntöön. Henkilövalinnoissa (kaaderikysymyksissä) tarvittiin myös puoluepiirin hyväksyntä.
Puolueen rakenne > Piirikuntajohto

Puoluepiirit jakautuivat hallinnollisen jaon mukaisesti 15 piirikuntaan (Bezirke). Piirien edustajat valitsivat piirikunnan edustajien kokouksessa piirikuntajohdon, johon kuuluivat piirikunnan 1. sihteeri, 2. sihteeri, tiedotussihteeri, taloussihteeri, maataloussihteeri, tiedesihteeri ja kulttuurisihteeri. Kuten piiritasollakin, piirikunnan johtoon kuuluivat myös nuorisojärjestö FDJ:n ja ammattijärjestö FDGB:n piiritason johtajat, piirin suunnittelukomission johtaja (joka vastasi suunnitelmatalouden toteuttamisesta piirikunnassa), kansanpoliisin piirikunnan johtaja ja Stasin aluejohtaja. Stasin aluejohtaja toimi siis nimellisesti piirikunnan 1. sihteerin alaisena, vaikka hänellä olikin operatiivisissa asioissa täysi toimintavapaus.
Piirikunnan 1. sihteerin virka oli Saksan demokraattisen tasavallan järjestelmässä jo hyvin merkittävä luottamustehtävä. Se kuului nomenklatuurakaaderiin eli niihin johtajiin, joiden valinta piti vahvistaa puolueen keskuskomiteassa. Piirikunnan 1. sihteerit olivat virkansa puolesta jäseniä puolueen keskuskomiteassa, osa jopa politbyroon ehdokas- tai täysjäseniä (Berliinin piirikunnan 1. sihteeri oli sitä aina). Piirikunnan 1. sihteeri toimi myös puheenjohtajana piirikunnan puolustusneuvostossa, jonka tehtävänä oli maanpuolustuksen järjestäminen.
Puolueen piirikunnan johto toimi virassaan ilman palkkaa. Sen sijaan jokaisessa piirissä oli myös puoluepiirin hallinto, jossa työskenteli palkattuja työntekijöitä.
Jokaisella puolueen piirikunnalla oli oma sanomalehti, jossa julkaistiin puolueen paikallista toimintaa koskevia artikkeleita tai uutisia sekä tiedotuksia. Piirikunnalla oli myös oma piirikuntakoulunsa.
Puolueen rakenne > Keskuskomitea

Puolueen keskuskomitea käytti teoriassa ylintä päätäntävaltaa SED:ssä, kun puoluekokous ei ollut koolla. Neuvostomallinen keskuskomitea luotiin puolueeseen vuonna 1950, jolloin puolue muokattiin ”uuden tyypin puolueeksi” Neuvostoliiton kommunistisen puolueen mallin mukaan. Samalla vanha puoluehallitus erosi.
Puolueen keskuskomitea oli kooltaan melko suuri; vuonna 1989 siihen kuului 165 täysjäsentä ja 57 ehdokasjäsentä. Käytännössä kaikki merkittävät valtiolliset johtajat – mikäli he olivat puolueen jäseniä – kuuluivat keskuskomiteaan. Samoin keskuskomiteaan kuuluivat korkeat puoluefunktionäärit (esimerkiksi piirikuntien pääsihteerit). Tärkeimpien teollisuuslaitosten ja kombinaattien johtajat kuuluivat yleensä keskuskomiteaan, samoin kuin eläkkeellä olevat kenraalit. Muodollisesti puoluekokous määräsi keskuskomitean kokoonpanon. Keskuskomitea itse voi kutsua komiteaan ehdokasjäseniä ja kutsua ehdokasjäseniä täysjäseniksi, vaikka päätökset pitikin vahvistaa puoluekokouksessa.
Puolueen keskuskomitea pysyi aina sangen miesvaltaisena, naisten osuus ei missään vaiheessa noussut yli 15 %.
Koska SED:n johtava rooli oli määrätty DDR:n perustuslaissa, katsottiin keskuskomitean jäsenten olevan hierarkiassa ministerien yläpuolella (tosin SED:hen kuuluvat ministerit yleensä kuuluivat myös keskuskomiteaan). Keskuskomitean jäsenillä oli DDR:ssä monia erikoisetuja, esimerkiksi omat loma-asunnot. Heillä oli vapaa pääsy kaikkiin puolueen ja valtion tiloihin koko tasavallan alueella. Keskuskomitean jäsenet kuuluivat myös niin kutsuttuun matkustuskaaderiin, joka sai tarvittaessa matkustaa myös kapitalistisiin ulkomaihin – tosin heidänkään liikkumisensa ei ollut täysin vapaata.
Keskuskomitean toimintaa johti komitean sihteeristö, jonka johdossa oli keskuskomitean pääsihteeri (vuosina 1953–1975 Ensimmäinen sihteeri). Pääsihteeri johti myös puolueen politbyroota, ja hänen asemansa vastasi puoluejohtajan asemaa. Komitean noin kymmenen sihteerin johdossa toimi noin 40 jaosta, jotka vastasivat puoluetoiminnasta ja yhteiskunnallisesta elämästä. Käytännön toiminnasta vastasivat keskuskomitean palkatut työntekijät, joita oli vuonna 1989 noin 2 000.
Vielä Walter Ulbrichtin aikana keskuskomitea kokoontui useamman kerran vuodessa ja asioista saatettiin keskustella vilkkaasti ja jopa väitelläkin. Erich Honeckerin kaudella keskuskomitean kokoontumiset muuttuivat selvästi kaavamaisemmiksi. Se kokoontui vain kahdesti vuodessa ja yleensä hyväksyi politbyroon päätökset sellaisenaan. Käytännön johto siirtyikin selvästi politbyroolle.
SED:n keskuskomitea piti viimeisen kokouksena viikko ennen viimeistä puoluekokousta, 3. joulukuuta 1989. Tuolloin se erotti useita Honeckerin ajan johtavia puoluetovereita puolueesta. Sen jälkeen se itse erosi yhdessä politbyroon kanssa.
Puolueen rakenne > Politbyroo

Puolueen politbyroo oli johtavien puoluetovereiden muodostama "puoluehallitus", joka vastasi puolueen käytännön toiminnasta. Siihen kuului noin 15–25 täysjäsentä (esimerkiksi keskuskomitean sihteristön kymmenen sihteeriä) ja kymmenkunta ehdokasjäsentä, joilla ei ollut äänioikeutta. Puhetta politbyroossa johti keskuskomitean pääsihteeri.
Keskuskomitea kokoontui yleensä kerran viikossa, tiistaisin klo 10, kokoukseen, joka kesti noin kaksi tuntia. Kokouksessa käsiteltävät asiakirjat oli lähetetty jäsenille jo etukäteen tutustumista varten; ne oli valmisteltu keskuskomitean eri jaostoissa. Politbyroon jäsenillä oli omat vastuualueet, joihin kuuluvat asiat he esittelivät. Yleensä kokouksissa ei syntynyt väittelyitä, samoin äänestykset olivat käytännössä harvinaisia. Politbyroon jäsenet luottivat asiaa valmistelleen jäsenen asiantuntemukseen, ainakin, jos asialla oli jo pääsihteerin hyväksyntä. Erityisen tarkasti kritiikkiä vältettiin valtion turvallisuutta koskevien asioiden käsittelyssä, pääsihteeri käsitteli ne yleensä luottamuksellisesti asianomaisten politbyroon jäsenten kanssa.
Koska SED:n johtava rooli oli määritelty DDR:n perustuslaissa, jäi hallitukselle (virallisesti DDR:n ministerineuvostolle) lähinnä politbyroon päätösten toimeenpanijan rooli. Toisaalta ministerineuvoston puheenjohtaja oli virkansa puolesta aina politbyroon jäsen, kuten myös kansankamarin puheenjohtaja.
SED:n keskuskomitea ja politbyroo toimivat puolueen perustamisesta aina vuoteen 1959 Itä-Berliinin keskustassa Kaufhaus Jonass -nimisessä entisessä tavaratalossa, joka sijaitsee Torstrassen ja Prenzlauer Alleen kulmassa. Vuosina 1959–1989 puolueen johto toimi Haus am Werderschen Marktissa, entisessä Reichsbankin talossa aivan historiallisessa keskustassa.
Puolueen rakenne > Johto

Keskuskomitean pääsihteeri oli Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen korkein puoluevirka. Neuvostoliittolaisen esikuvan mukaan puolueella ei ollut puoluejohtajaa, vaan korkein virka oli pääsihteeri. Pääsihteeri johti puhetta sekä keskuskomiteassa että politbyroossa. Vaikka kyseessä oli puoluevirka, oli pääsihteeri käytännössä DDR:n valtionpäämies, määrittelihän jo perustuslaki SED:n johtavan roolin DDR:ssä.
Puolueen rakenne > Johto > Puheenjohtajat

Vuodesta 1946 vuoteen 1950 puheenjohtajuus oli kollektiivinen jonka jälkeen puheenjohtajan asema muuttui keskuskomitean pääsihteerin virkaan
Wilhelm Pieck, 22. huhtikuuta 1946 - 25. heinäkuuta 1950
Otto Grotewohl, 22. huhtikuuta, 1946 - 25. heinäkuuta 1950
Puolueen rakenne > Johto > Keskuskomitean pääsihteerit

Vuodesta 1953 vuoteen 1976 pääsihteerin tittelinä oli Ensimmäinen sihteeri
Pääsihteerin virka oli SED:ssä hyvin vakaa, se oli puolueen historiassa vain kolmella henkilöllä:
Walter Ulbricht, vuodesta 1950 vuoteen 1953 pääsihteeri, sen jälkeen Ensimmäinen sihteeri 3. toukokuuta 1971 asti
Erich Honecker, 3. toukokuuta 1971 lähtien vuoteen 1976 Ensimmäinen sihteeri, sitten 18. lokakuuta 1989 pääsihteeri
Egon Krenz, 18. lokakuuta 1989 – 3. joulukuuta 1989 pääsihteeri
Vakaumuksellinen SED

SED oli 1970-luvulle saakka neuvostoliittolaisen marxismi-leninismin johtava kannattaja Itä-Euroopassa ja Neuvostoliiton ideologian kannattaja Länsi-Euroopan eurokommunismia vastaan. Se ei kuitenkaan enää 1980-luvun alusta lähtien pitänyt kaikkia Neuvostoliiton malleja seuraamisen arvoisina sosialistisen yhteiskunnan kehityksessä, eikä se ryhtynyt  vuonna 1985 noudattamaan Gorbatšovin glasnost-politiikkaa.
SED:n asema murtuu: muutos PDS:ksi

Berliinin muurin murruttua 1989 SED luopui marxismi-leninismistä ja muutti nimensä muotoon Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue – Demokraattisen sosialismin puolue (SED-PDS) ottaen seuraavana vuonna lyhyemmän nimen Demokraattisen sosialismin puolue (PDS). Vuonna 2005 nimi muuttui Vasemmistopuolue.PDS:ksi.
Ensimmäisissä koko Saksan vaaleissa 1990, joihin PDS osallistui Gregor Gysin johtamana, puolue sai 2,4 % äänistä. Entisellä DDR:n alueella se sai 10 % äänistä. PDS sai liittopäiville 17 varamiestä. Vuonna 1994 puolue sai jo 4,4 % äänistä ja 30 paikkaa. Vuonna 1998 se ylitti 5 % äänikynnyksen ja sai 36 edustajaa. Gysin vetäydyttyä 2000 PDS:n laski 4,3 %:iin ja puolue sai vain kaksi varasijaa.
Vuoden 2002 kokouksessa PDS hyväksyi uuden ohjelman ja valitsi johtajakseen Lothar Biskyn. Vuoden 2004 eurovaaleissa PDS sai 6,1 % äänistä. Itäisissä osavaltioissa se oli toiseksi suosituin puolue kristillisdemokraattien jälkeen.
Vuonna 2005 puolueen nimi muuttui Vasemmistopuolue.PDS:ksi, joka yhdistyi vuonna 2007 pääosin entisistä vasemmistososiaalidemokraateista koostuneen WASG:n kanssa uudeksi puolueeksi nimellä Vasemmisto.
SED:n pääsihteerit

Vuosina 1953–1976 ensimmäinen sihteeri
Walter Ulbricht (heinäkuu 1950 – 3. toukokuuta 1971)
Erich Honecker (3. toukokuuta 1971 – 18. lokakuuta 1989)
Egon Krenz (18. lokakuuta 1989 – 3. joulukuuta 1989)
| n k Itäblokin kommunistipuolueet |
| --- | --- |
Neuvostoliiton kommunistinen puolue
 Albanian työn puolue  Bulgarian kommunistinen puolue  Jugoslavian kommunistinen puolue  Puolan yhdistynyt työväenpuolue  Puolan työväenpuolue  Romanian kommunistinen puolue  Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue  Tšekkoslovakian kommunistinen puolue  Unkarin sosialistinen työväenpuolue  Unkarin työväenpuolue 
| n k Kominform (1947–1956) |
| --- | --- |
Jäsenet:  Alankomaiden kommunistinen puolue  Albanian työn puolue (1947–)  Bulgarian kommunistinen puolue  Italian kommunistinen puolue  Jugoslavian kommunistinen puolue (1947–1948)  Neuvostoliiton kommunistinen puolue  Puolan yhdistynyt työväenpuolue  Ranskan kommunistinen puolue  Romanian työväenpuolue  Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (Tarkkailijajäsen, 1949–)  Tšekkoslovakian kommunistinen puolue  Triesten vapaan-alueen kommunistinen puolue  Unkarin työväenpuolue 
Walter Ulbricht oli SED:n johtohahmo.
Lembit (nimi)

| Lembit |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Lembits, Lemmitty 
Nimen alkuperä:  virolainen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lembit on virolainen miehen etunimi. Se pohjautuu muinaisvirolaisiin nimiin Lembitu ja Lemmitu, joiden merkitys on ’rakastettu’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 240–260 Lembit-nimistä miestä.
Tunnettuja Lembitejä

Lembit Annus (1941–2018), virolainen kommunisti
Lembit Krull (s. 1969), virolainen rockmuusikko
Lembit Lõhmus (s. 1947), virolainen taidegraafikko
Lembit Pärn (1903–1974), venäjänvirolainen kenraaliluutnantti
Lembit Öpik (s. 1965), brittiläinen poliitikko
American Truck Simulator

| American Truck Simulator |
| --- | --- |
 Gold Edition -version kansikuva.
Kehittäjä:  SCS Software
Julkaisija:  SCS Software
Jakelija:  Excalibur Publishing
Pelisarja:  Truck Simulator
Pelimoottori:  Prism3D
Julkaistu:  2. helmikuuta 2016
Lajityyppi:  ajopeli simulaatiopeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  Microsoft Windows, Mac OS X, Linux
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
American Truck Simulator on SCS Softwaren kehittämä simulaatioajopeli, joka julkaistiin 3. helmikuuta 2016. Pelin julkaisuversion pelimaailma muodostuu Kaliforniasta ja Nevadasta, mutta 2. kesäkuuta 2016 peliin lisättiin Arizona ilmaisena lisäsisältönä. Peliin voi ostaa lisäsisältönä myös 13 muuta osavaltiota. Pelissä on seitsemän rekkamerkkiä: Freightliner, International, Kenworth, Mack, Peterbilt, Volvo ja Western Star.
Vastaanotto

Peli on saanut kriitikoilta melko myönteisen vastaanoton: sen painotettu pistekeskiarvo Metacritic-sivustolla on 76/100.
Moninpeli

Pelissä on tällä hetkellä virallinen ja epävirallinen moninpeli, joka vaatii pelin Steam-version.
Aiheesta muualla

American Truck Simulator MobyGamesissa (englanniksi)
Kartassa on Yhdysvaltain osavaltiot. Vihreällä on tällä hetkellä saatavat osavaltiot pelissä. Keltaisella on tällä hetkellä tekeillä olevat osavaltiot pelissä ja punaisella on osavaltiot, jotka eivät ole pelissä.Virallinen kotisivu (englanniksi)
Kuninkuusravit 2025

Kuninkuusravit 2025 järjestetään Oulussa Äimäraution raviradalla 1.–3. elokuuta 2025. Ne ovat 94. Kuninkuusravit ja kuudennet Oulussa pidettävät. Aikaisemmin Oulussa on kilpailtu vuosina 1954, 1969, 1981 ja 1994 ja 2010.
Haku

Oululle myönnettiin vuoden 2025 Kuninkuusravit kesäkuussa 2020. Niitä hakivat myös Kaustisen, Lappeenrannan, Teivon ja Vermon raviradat. Oulu oli hakenut myös vuoden 2023 Kuninkuusraveja. Kaustisella ja Kauhavan PowerParkin raviradalla oltiin närkästyneitä Oulun toiminnasta, sillä ratojen välillä oli "herrasmiessopimus", jonka mukaan Oulu ei hae saman vuoden Kuninkuusraveja niiden kanssa. Kärhämän seurauksena Kaustisen ravirata jätti pohjoisten raviratojen yhteisverkoston heinäkuussa 2020.
Emmi Riikilä

Emmi Riikilä (s. 17. kesäkuuta 1999) on suomalainen lentopalloilija. Hän edustaa lentopallon Mestaruusliigassa LP Viesti Saloa. Hän on pelipaikaltaan yleispelaaja ja pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen maajoukkueessa 30 ottelua vuoden 2021 loppuun mennessä ja kuului vuoden 2019 EM-kisoissa joukkueen kokoonpanoon.
Riikilä pelasi ensimmäisen liigaottelunsa syyskuussa 2017 kasvattajaseurassaan Nurmon Jymyssä. Vuonna 2018 hän siirtyi Hämeenlinnan Lentopallokerhoon ja saavutti vuonna 2019 SM-hopeaa. Hän pelasi Hämeenlinnassa kolme kautta ja siirtyi vuonna 2021 LP Kangasalaan, jossa hän saavutti avauskaudellaan SM-hopeaa.
Riikilän puoliso on salibandyn maailmanmestari Ville Lastikka.
Crownshift (albumi)

| Crownshift Crownshift |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 10. toukokuuta 2024
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 41.27
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  17. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Crownshiftin muut julkaisut
|   | Crownshift 2024 |   |
Singlet albumilta Crownshift
 ”If You Dare” Julkaistu: 17. tammikuuta 2024  ”A World Beyond Reach” Julkaistu: 6. maaliskuuta 2024  ”My Prison” Julkaistu: 9. huhtikuuta 2024
Crownshift on suomalaisen Crownshift-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2024.
Kappaleet

Stellar Halo – 5.17
Rule the Show – 4.33
A World Beyond Reach – 4.09
If You Dare – 4.50
My Prison – 4.48
The Devil’s Drug – 3.28
Mirage – 3.58
To the Other Side – 10.21
Jäsenet

Tommy Tuovinen – laulu
‌Daniel Freyberg – kitara
‌Jukka Koskinen – bassokitara
‌Heikki Saari – rummut
Jäsenet > Tuotanto

Daniel Freyberg – tuottaja
Janne Saksa – tuottarummut
Rami Nykänen – miksaaja ja masteroija
Arvostelut

Soundi:
Sähköherkkyys

Sähköherkkyys (aikaisemmin myös sähköyliherkkyys ja sitä ennen sähköallergia, engl. hypersensitivity to EMF, electromagnetic hypersensitivity tai Idiopathic environmental intolerance attributed to electromagnetic fields (IEI-EMF)) on tila, jossa ihminen kokee saavansa oireita sähkömagneettisesta säteilystä, kuten esimerkiksi matkapuhelinten ja niiden tukiasemien radiolähettimistä tai voimalinjojen sähkömagneettisista kentistä. Nykyisin uskotaan, ettei oireita kuitenkaan aiheuta säteily, vaan usko säteilyn vaikutukseen, eli nosebovaikutus.
Useissa kaksoissokkokokeissa on osoitettu, etteivät sähköherkät erota altistetaanko heitä sähkömagneettiselle kentälle vai ei, vaan he raportoivat oireita yhtä lailla valealtistuksen kuin todellisen altistuksen kohdalla. Tämä viittaa siihen, että kyseessä on nosebo-ilmiö eli lumevaikutus.
Suomalaisen ICD-10-tautiluokituksen luokka ”muut yleiset oireet ja sairauden merkit: muualla luokittelemattomat ympäristöherkkyydet" kattaa myös sähköherkkyyden oireet. Sähköherkkyyttä ei luokitella sairaudeksi, mutta sillä on oirekoodi potilaiden hoitoonohjaamisen, tutkimuksen ja tilastoinnin edistämiseksi. Sähköherkäksi itsensä kokee kyselyihin vastanneista maasta riippuen tutkimusten mukaan noin 1,5–5 prosenttia.
Historia

Ylävartalon iho-oireiden ja sähköherkkyyden yhteyttä on pohdittu ensimmäisen kerran 1980-luvulla näyttöpäätteillä työskenneillä ihmisillä. 1980-luvulla tietokoneiden näyttöpäätteiden epäiltiin aiheuttavan erilaisia terveyshaittoja, kuten ihon kutinaa tai keskenmenoja. Aiheuttamismekanismiksi epäiltiin näyttöjen mahdollisesti tuottamaa röngensäteilyä ja katodisädeputken poikkeutuskäämien aiheuttamaa magneettikenttää. Vuonna 1989 Ruotsiin perustettiin sähköallergikkojen yhdistys, ja tuolloin Ruotsi oli tiettävästi ainoa maa, jossa näyttöpäätteet olivat aiheuttaneet runsaasti iho-oireita. Joissain tapauksissa oireille löytyi luonnollinen syy: erään ”näyttöpäätteelle allergisen” todellinen syy oli kosmetiikka-allergiassa ja toinen oli herkistynyt työpaikalla olevalle primula-kasville. 1990-luvulla ei kuitenkaan löytynyt vakuuttavaa tieteellistä näyttöä, ja säteilykohu laantui vähitellen ja siirtyi koskemaan kännyköitä, ja kuvaputkinäytöt korvautuivat litteillä nestekidenäytöillä, jotka eivät tuota röntgensäteilyä eikä niissä ole magneettikenttiä tuottavia poikkeutuskäämejä.
Oireet

Sähkömagneettisesta säteilystä sanomansa mukaan kärsivät yksilöt kertovat säteilyn ilmenevän ihoreaktiona, kuten punoituksena, kihelmöintinä tai polttavana tunteena, tai yleisoireina, kuten väsymyksenä, keskittymisvaikeutena, muistihäiriöinä, huimauksena, ruoansulatusvaikeuksina tai sydämentykytyksenä. Oireita ei ole pystytty yhdistämään tieteellisesti sähkömagneettisen säteilyn altistukseen. Oireiden laukaisijana voi toimia esimerkiksi matkapuhelin, langattomat verkot ja muut sähkölaitteet.
Toisille oireet muodostavat vain lievän haitan, jotkut taas menettävät työkykynsä ja tuntevat, etteivät säteilyn vuoksi enää voi asua kaupunkiympäristöissä.
Etiologia ja tieteellinen näyttö

Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan oireet, joista sähköherkiksi itsensä katsovat kärsivät ovat varmasti todellisia, mutta oireiden yhteyttä sähkömagneettiseen säteilyyn ei ole voitu osoittaa. Sokkotesteissä sähköherkät koehenkilöt eivät pysty havaitsemaan altistuvansa radiotaajuiselle säteilylle. Tällainen oli yleistulos vuonna 2005 tehdyssä systemaattisessa katsauksessa, jossa käytiin läpi 31 tutkimusta. Samaan suuntaan viittaavat 2009 julkaistu jatkotutkimus sekä toinen vuonna 2008 tehty systemaattinen katsaus.
Myös Myoung Soo Kwonin Turun yliopistossa vuonna 2009 tarkastettu tohtorinväitös, johon kuului kokeita sähköherkillä ihmisillä, sai tulokseksi ettei matkapuhelimen aiheuttama sähkömagneettinen säteily aiheuttanut merkittäviä vaikutuksia aivojen sähköiseen toimintaan tai tiedollisiin prosesseihin. Kokeessa ei myöskään käynyt ilmi, että matkapuhelinten säteily olisi aiheuttanut oireita koehenkilöissä.
Louisianan valtionyliopisto julkaisi vuonna 2011 yhtä sähköherkäksi ilmoittautunutta koskevan tutkimuksen, jossa koehenkilöä altistettiin 60 hertsin kentälle voimakkuudella 300 V/m, mikä tekijöiden mukaan vastaa normaalissa ympäristössä esiintyvää ärsykettä. Koehenkilöllä esiintyi sähkökenttien yhteydessä kipua, päänsärkyä, nykimistä lihaksissa ja sydämen rytmihäiriöitä. Korrelaatio sähkökenttiin oli tilastollisesti merkitsevä (P < 0.05). Oireita näytti synnyttävän enemmänkin kentän kytkeminen päälle ja pois kuin tasainen kenttä. Oireistaan huolimatta koehenkilö ei pystynyt itse arvaamaan, milloin kenttä oli päällä ja milloin ei. Tutkimuksen tekijät päättelevät, että ”Sähköherkkyys voi ilmetä vilpittömästi ympäristön laukaisemana neurologisena oireyhtymänä.” Tutkimusta on kritisoitu siitä, ettei julkaisusta ilmene, onko koehenkilön oireita luokiteltu ja yhdistelty jälkikäteen positiivisen tuloksen saamiseksi, eikä vastaavia tuloksia ole saatu toistettua.
Tutkimusaiheeseen sisältyvien taloudellisten intressien vuoksi rahoitusharhaa saattaa ilmetä. Vuonna 2006 tehdyssä matkapuhelinten terveysvaikutuksia koskevassa tutkimuskatsauksessa havaittiin, että 33 % kokonaan alan teollisuuden rahoittamista ja 82 % julkisrahoitteisista tutkimuksista raportoi vähintään yhden tilastollisesti merkittävän terveysvaikutuksen. Tutkijoiden mukaan katsaus jättää kuitenkin epäselväksi sen, millä rahoitusmallilla tulokset kuvaavat tarkimmin ilmiötä, sillä rahoitusharha toimii molempiin suuntiin. Katsaus ei käsitellyt epidemiologisia tutkimuksia, joista käytännössä kaikki ovat julkisrahoitteisia.
Aalto-yliopiston fysiikan professori Tapio Ala-Nissilä totesi vuonna 2015, ettei sähköallergia ole tutkimusten mukaan todellinen säteilystä johtuva sairaus ja että ihminen itse säteilee monta kertaa enemmän mikroaaltoja kuin matkapuhelinten tukiasemat. Säteilyturvakeskuksen laboratorionjohtaja Tommi Toivonen lausui vuonna 2015, ettei matkapuhelimen aiheuttamalle säteilylle ole pystytty löytämään terveydelle haitallisia vaikutuksia, ja että matkapuhelintukiasemien säteily on alle sadasosa matkapuhelimien säteilystä.