stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haukilahden lukio
Opetus

Lukukaudelle 2016–2017 Haukilahden lukiossa oli 108 aloituspaikkaa, joista 15 urheilulinjalla. Lukion kielivalikoimaan ovat kuuluneet englanti (A), ruotsi (A, B1), saksa (A, B2/B3), ranska (B2/B3) ja espanja (B3).
Lukiossa on toiminut vuodesta 1994 lähtien urheilulinja, jonka painopistelajeja ovat golf, jalkapallo, jääkiekko ja voimistelu. Lukukaudella 2014–2015 Haukilahden lukiossa opiskeli noin vajaa sata valmennusurheilijaa, joista osa on Suomen Olympiakomitean tuen piirissä. Näiden lisäksi lukiossa opiskeli 40 maajoukkue- ja kansainvälisen tason urheilijaa sekä 51 SM-tason urheilijaa; 14 urheilijaa harrasti muita kuin neljää painopistelajia. Lukio tekee muiden kuin neljän painopistelajin harjoittelutoiminnassa yhteistyötä paikallisten urheiluseurojen, kuten Tapiolan Hongan, Westend Indiansin, ETK:n ja EsTT:n kanssa. Muut kuin urheilulinjalla opiskelevat opiskelijat voivat anoa kolmeen eri tasoon jaettua urheilustatusta, joka oikeuttaa joustavampiin opiskelukäytänteihin.
Haukilahden lukion psykologian ja uskonnon lehtori Pia Kuntanen valittiin Vuoden psykologian opettajaksi vuonna 2018. Kuntanen on myös ollut mukana valmistelemassa Aalto yliopiston teknillisen psykologian koulutusohjelmaa toisen asteen näkökulmasta.
Lukion rehtori Pekka Piri palkittiin Espoon kannustuspalkinnolla vuoden kasvattajana elokuussa 2024. Pirin kuvailtiin olevan ”työstään innostuva ja hänen opiskelijoiden hyvinvointia tavoitteleva lähestymistapansa toteuttaa espoolaisen kasvatuksen positiivista näkökulmaa”.
Sijoittuminen vertailuissa

| Keskiarvoraja 2000–2017 > Vuosi | Keskiarvoraja 2000–2017 > KA-raja (lukio) | Keskiarvoraja 2000–2017 > Pisteraja (urheilulinja) | Keskiarvoraja 2000–2017 > Aloitus- paikat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000–2001 |  8,30 |  |  |
| 2001–2002 |  8,27 |  |  |
| 2002–2003 |  8,00 |  |  |
| 2003–2004 |  8,20 |  |  |
| 2004–2005 |  8,10 |  14,58 |  |
| 2005–2006 |  8,30 |  13,67 |  |
| 2006–2007 |  8,10 |  |  |
| 2007–2008 |  8,08 |  |  |
| 2008–2009 |  8,33 |  14,15 |  |
| 2009–2010 |  8,17 |  12,27 |  |
| 2010–2011 |  8,33 |  16,92 |  |
| 2011–2012 |  8,42 |  17,08 |  111 |
| 2012–2013 |  8,50 |  17,08 |  111 |
| 2013–2014 |  8,36 |  16,85 |  111 |
| 2014–2015 |  8,25 |  16,80 |  108 |
| 2015–2016 |  8,25 |  17,23 |  107 |
| 2016–2017 |  8,58 |  14,57 |  110 |
Lukioon pääsyn keskiarvoraja oli vuoden 2014 yhteishaussa 8,25. Lukio sijoittui keväällä 2013 STT:n lukiovertailussa sijalle 143 ja keväällä 2014 sijalle 212. Helsingin Sanomien kevään 2014 lukiovertailussa Haukilahti sijoittui sijalle 47. Valtion taloudellinen tutkimuskeskus VATT teki vuosina 2002–2013 tutkimuksen, jossa arvioitiin lukioiden laatua. Tutkimuksen mukaan julkisuudessa esitetyt erilaiset lukiovertailut ovat harhaanjohtavia eikä lukioita voida luotettavasti asettaa paremmuusjärjestykseen niiden laadun perusteella.
Säätiö ja entinen kannatusyhdistys

Koulun toimintaa tukenut entinen kannatusyhdistys, Etelä-Espoon Yhteiskoulun Kannatusyhdistys r.y. perustettiin 1950 yksityistä Etelä-Espoon Yhteiskoulua varten. Yhdistys rakensi suuren osan koulun kiinteistöstä ja omisti vuoteen 2014 tontin, jolle koulu on rakennettu. Yhdistys vuokrasi koulurakennusta Espoon kaupungille ja pystyi tukemaan vuokratuloista koulun opetusta ja opiskelua vuosittain noin 16 000 eurolla. Yhdistys rahoittanut koulun kansallisiin merkkipäiviin liittyviä tapahtumia, kansainvälisiä projekteja, teemapäiviä, koulukiinteistön kunnostusta ja jakoi vuosittain stipendejä.
Kannatusyhdistyksen omistama maa-alue myytiin Espoon kaupungille vuonna 2014. Yhdistyksen toimintaa jatkamaan perustettiin Etelä-Espoon Yhteiskoulun Säätiö, joka aloitti toimintansa alkuvuodesta 2016. Säätiön tehtäviksi muotoutuivat edeltäjänsä tapaan opiskelun ja opetustoiminnan tukeminen yläkoulussa ja lukiossa. Lukion osalta säätiö tukee opiskelijoita, opintomatkoja, sekä jakaa vuosittain stipendejä. Säätiön tehtäviin kuuluivat myös kouluun liittyvä julkaisutoiminta, sekä erilainen viranomaisyhteistyö koulun ja lukion toimintaedellytysten parantamiseksi.
Rehtorit

| --- | --- |
 Etelä-Espoon Yhteiskoulu Leo Apo 1952–1954  Aarne Sipilä 1954–1972  Annikki Rimminen 1972–1977 :  Haukilahden lukio Eila Bender 1977–1989  Kaarina Jaakkola 1989–?  Pekka Piri 2006–
Kirjallisuutta

Kukkanen, Kari: Etelä-Espoon yhteiskoulun 30-vuotishistoriikki.  Espoo:  Etelä-Espoon yhteiskoulun kannatusyhdistys, 1982.
Etelä-Espoon yhteiskoulu, Haukilahden koulu ja lukio 40 vuotta.  Espoo:  Haukilahden koulu ja lukio, 1992.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haukilahden lukion verkkosivut
Haukilahden lukio Espoon kaupungin sivuilla
Haukilahden koulu Espoon kaupungin sivuilla
Koulun Jorvaksentien puoleinen sisäänkäynti 1950-luvun lopulla.
Haukilahden koulurakennuksen käytävä.
Viidennessä rakennusvaiheessa 1990-luvulla rakennettu siipi, jossa olivat koulun auditorio ja ruokala
Jussi Niinistö

| Jussi Niinistö |
| --- | --- |

Suomen puolustusministeri
 Sipilän hallitus 29.5.2015–6.6.2019  
Edeltäjä:  Carl Haglund
Seuraaja:  Antti Kaikkonen
Kansanedustaja
 20.4.2011–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Perussuomalaisten eduskuntaryhmä (2011–2017) Sininen eduskuntaryhmä (2017–2019)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1970 (ikä 54) Helsinki
Puoliso:  Kati Niinistö (vih. 1993, e. 2014) Leena Sharma (vih. 2015)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Muut puolueet:  Sininen tulevaisuus (2017-2020) Perussuomalaiset (2004-2017)
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Suomi
Puolustushaara:  Suomen maavoimat
Palvelusvuodet:  1989–1990
Sotilasarvo:   Yliluutnantti
Aiheesta muualla
jussiniinisto.fi
Jussi Lauri Juhani Niinistö (ent. Lauri Juhani Niinistö, s. 27. lokakuuta 1970 Helsinki) on suomalainen perussuomalaisten ja sinisten poliitikko ja historiantutkija. Hän on toiminut kansanedustajana, ministerinä ja Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Vuodesta 2020 hän on ollut Kannuksen kaupunginjohtaja ja poliittisesti sitoutumaton.
Niinistö oli kansanedustaja vuosina 2011–2019. Vuosina 2011–2015 hän oli eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtaja ja toukokuusta 2015 kesäkuuhun 2019 Sipilän hallituksen puolustusministeri. Hän toimi perussuomalaisissa vuosina 2004–2017 ja oli vuosina 2013–2017 puolueen ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuonna 2017 hän siirtyi sinisiin.
Koulutukseltaan Niinistö on filosofian tohtori. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut Suomen historian dosentti Helsingin yliopistossa ja Suomen sotahistorian dosentti Maanpuolustuskorkeakoulussa.
Tausta

Jussi Niinistö syntyi Helsingissä vuonna 1970. Hänen vanhempansa ovat emeritusprofessori Lauri Niinistö ja lääkintöneuvos Leena Niinistö. Niinistö asui lapsuudessaan Vantaan Seutulassa, Varistossa ja Hämevaarassa ja opiskeli Seutulan, Rajatorpan ja Hämeenkylän kouluissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenkylän lukiosta vuonna 1989. Vuosina 1989–1990 hän suoritti asepalveluksen Karjalan prikaatissa ja valmistui Reserviupseerikoulusta. Hänen reservin sotilasarvonsa on yliluutnantti (2014).
Niinistö opiskeli Helsingin yliopistossa Suomen ja Pohjoismaiden historiaa. Hän asui opiskellessaan Helsingin Tapulikaupungissa ja työskenteli vuosina 1987–1994 muun muassa varastoapulaisena, apumiehenä ja vahtimestarina. Niinistö aloitti opintonsa vuonna 1990 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1994. Hän suoritti Arkistolaitoksella arkistonhoitotutkinnon vuonna 1997.
Uusi Suomi kirjoitti vuonna 2011, että sen tietojen mukaan Niinistöllä oli 1990-luvun alussa ”tiivis suhde äärioikeistolaiseksi kuvattuun Kansallinen Kulttuuririntama -järjestöön”. Sen tavoite oli vaalia suomalaista kulttuuria ja elämäntapaa sekä vastustaa ”pakolaisten, siirtolaisten ja kaikkien suomalaisuudesta ja esi-isiemme uhrauksista piittaamattomien kansanjoukkojen ryntäystä Suomeen”. Niinistö kirjoitti järjestön Valkoinen Rintama -lehteen ja Uuden Suomen mukaan myös ”tunsi läheisesti” järjestön perustajan Jukka Mattilan. Kokoomuksen Varsinais-Suomen nuortenjärjestön puheenjohtajana 1990-luvun alussa toiminut Petri Lahesmaa muisteli vuonna 2011, että Niinistö oli Kansallisen Kulttuuririntaman hahmoja. Lahesmaan mukaan järjestö pyrki valtaamaan kokoomusnuorten järjestöjä ja sitä piti monin paikoin sulkea pois. Niinistö totesi vuonna 2011 pitäneensä järjestön toimintaa ”ihan normaalina isänmaallisena toimintana”.
Tieteellinen ura

Niinistö väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1998 väitöskirjalla Paavo Susitaival 1896–1993: Aktivismi elämänasenteena. Hän oli ehtinyt tavata Susitaipaleen ennen tämän kuolemaa. Väitöskirjan ohjasi dosentti Juha Siltala. Hän ehdotti, että tutkimus suuntautuisi teoreettisemmin, mutta Niinistö teki väitöskirjansa perinteisellä elämäkerrallisella ja sotahistoriallisella otteella. Niinistön mukaan ”teoretisointi” on ollut hänelle ”aina vierasta”.
Vuosina 1995–2004 Niinistö toimi tutkimusavustajana ja tutkijana eri hankkeissa. Vuonna 2003 hän oli Kansallisarkiston tutkija. Hän on kirjoittanut teoksia Suomen uudemmasta poliittisesta ja sotahistoriasta. Niinistö pitää pääteoksinaan väitöskirjaansa, elämäkertoja Bobi Sivénistä ja Isontalon Antista sekä teosta Heimosotien historia 1918–1922.
Heimosotien historia 1918–1922 sai pääasiassa myönteisen vastaanoton esimerkiksi Helsingin Sanomissa. Sen sijaan sosiaalidemokraattinen poliitikko ja historiantutkija Erkki Tuomioja väitti, että ”teos on tarkoitettu ensi sijassa suomettumisikeen alta vapautuneille uusnationalisteille sekä heimosotureiden jälkeläisille”, vaikka kehuikin lähde- ja tietomäärää sekä sisältöä päällisin puolin.  Greger Grönqvist teki paljolti Niinistön teoksen pohjalta tunnin pituisen dokumenttielokuvan ”Tulkoon sota ja veriset vaatteet”, joka esitettiin FST5:llä huhtikuussa 2011. Niinistö myös itse esiintyi asiantuntijana elokuvassa.
Niinistö on kirjoittanut Historialliseen Aikakauskirjaan. Hänet nimitettiin vuonna 2004 Helsingin yliopiston Suomen historian dosentiksi ja Maanpuolustuskorkeakoulun Suomen sotahistorian dosentiksi.
Perinne- ja maanpuolustustyö

Niinistö oli Suomalaisuuden liiton hallituksessa vuosina 1996–2013 ja liiton toiminnanjohtajana vuosina 1999–2000 sekä 2001. Hän oli vuosina 1998–2011 Viro-säätiön hallituksessa ja P. E. Svinhufvudin Muistosäätiön hallintoneuvostossa 2003–2013. Lisäksi hän toimi Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön perinnetyön sihteerinä vuosina 2003–2011. Sotilasperinteen Seuran tieteellisessä toimikunnassa Niinistö vaikutti vuosina 2005–2011. Vuosina 2006–2011 hän oli Vapaussoturi-lehden päätoimittaja. Vapaussoturin lisäksi Niinistö on kirjoittanut useita artikkeleita ja arvosteluita muun muassa Suomen Sotilas -lehteen ja Sotilasaikakauslehteen.
Niinistö oli Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan jäsen vuosina 2007–2011 ja kuului tuolloin myös suunnittelukunnan työjaostoon. Hän kuului puolustusministerin asettamaan vuosina 2009–2010 toimineen asevelvollisuustyöryhmän neuvottelukuntaan. Hän oli Maanpuolustuksen Tuki ry:n valtuuskunnassa vuosina 2012–2015 ja on ollut  Paasikivi-seuran valtuuskunnassa vuodesta 2014 lähtien.
Poliittinen ura > Perussuomalaisten työntekijänä ja luottamushenkilönä 2004–2011

Keväällä 2004 Niinistö lähti mukaan politiikkaan, kun hänen ystävänsä Timo Soini pyysi häntä perussuomalaisten vaalikoordinaattoriksi. Niinistö toimi perussuomalaisten vaalipäällikkönä vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa, vuoden 2006 presidentinvaalissa, vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa. Vuosina 2004–2011 hän oli Perussuomalaisten Uudenmaan piirin piiritoimikunnan jäsenenä tai varajäsenenä.
Niinistö oli perussuomalaisten projektisihteeri vuonna 2004, perussuomalaisten eduskuntaryhmän eduskuntasihteeri vuosina 2004–2005 ja ryhmän pääsihteeri vuosina 2005–2011. Hän oli Perussuomalainen-lehden vakituisena toimittajana.lähde? Niinistö kuului useisiin puolueen työryhmiin ja vaikutti etenkin vaaliohjelmatyöryhmissä.
Poliittinen ura > Vaalikausi 2011–2015: puolustusvaliokunnan puheenjohtajana

Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Jussi Niinistö sai 4 911 ääntä ja tuli valituksi kansanedustajaksi. Niinistön vaalipäällikkönä toimi hänen veljensä Jaakko Niinistö.
Niinistö toimi vuosina 2011–2015 puolustusvaliokunnan puheenjohtajana ja Eduskunnan kirjaston hallituksen puheenjohtajana sekä oli jäsenenä Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnassa ja Kansainvälisten asiain foorumissa. Toukokuusta 2011 lokakuuhun 2012 hän oli suuren valiokunnan varajäsen ja siitä eteenpäin huhtikuuhun 2015 ulkoasiainvaliokunnan varajäsen. Lisäksi Niinistö oli perussuomalaisten eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja huhtikuusta kesäkuuhun 2011 ja sen jälkeen eduskuntaryhmän työvaliokunnan jäsen vuosina 2011–2017. Hän seurasi puolustusvoimauudistusta parlamentaarisen kontaktiryhmän jäsenenä vuosina 2011–2012 ja toimi siinä vuosina 2012–2013 turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon liittyen. Vuosina 2013–2014 hän oli parlamentaarisessa puolustusselvitysryhmässä.
Niinistö totesi Yleisradion haastattelussa huhtikuussa 2011, että jos jokin varuskunta olisi pakko lakkauttaa, niin se olisi Dragsvikin varuskunta, koska sille on hänen mukaansa vain kielipoliittiset perusteet, ei sotilas- eikä aluepoliittisia perusteita. Se voitaisiin Niinistön mielestä helposti yhdistää Upinniemen varuskuntaan. RKP:n ehdokkaana aiemmin ollut Ulkopoliittisen instituutin tutkija Charly Salonius-Pasternak syytti Helsingin Sanomain yleisönosastolla Niinistöä maanpuolustuksen heikentämisestä kielipoliittisista syistä. Salonius-Pasternakin mukaan Dragsvikin varuskunnan olemassaololle on sotilaalliset perusteet. Niinistön mielestä RKP oli se, joka perusteli asiaa kielipolitiikalla ja yritti nyt sysätä kielipoliittiset perusteet hänelle. Hän totesi Uuden Suomen haastattelussa, että varuskuntia ei tule lakkauttaa kielipoliittisista syistä, mutta että Dragsvik ”on ollut lakkautuslistalla jo pitkään”, mutta että se ”on säilytetty lähinnä kielipoliittisista syistä”.
Niinistö ehdotti blogissaan kesäkuussa 2011, että Suomeen voisi perustaa kodinturvajoukkoja muiden Pohjoismaiden ja Viron tapaan.
Niinistö toimi perussuomalaisten vaalipäällikkönä vielä vuoden 2012 presidentinvaalissa. Hän oli Suomen Perusta -säätiön hallituksen jäsen vuosina 2012–2015. Perussuomalaisten kesän 2013 puoluekokouksessa Niinistö valittiin puolueen 1. varapuheenjohtajaksi. Hän voitti vastaehdokkaansa Hanna Mäntylän äänin 560–194.
Poliittinen ura > Kuntapolitiikka

Kunnallisvaaleissa vuonna 2004 Niinistö oli perussuomalaisten ehdokkaana Nurmijärvellä. Hän sai 61 ääntä, eikä häntä valittu valtuustoon. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Niinistö valittiin Nurmijärven kunnanvaltuustoon 500 äänellä; hän oli perussuomalaisten ääniharava ja kunnan neljänneksi eniten ääniä saanut. Perussuomalaiset saivat Nurmijärvellä yhteensä 1 198 ääntä, joten Niinistön saama osuus listan äänistä oli 41 prosenttia. Niinistö oli Nurmijärven Perussuomalaisten varapuheenjohtaja vuosina 2008–2012 ja puolueen valtuustoryhmän puheenjohtaja kunnassa vuosina 2009–2014. Hän oli Suomen Kuntaliiton valtuustossa vuosina 2009–2013 perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtajana. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Niinistö sai 842 ääntä ja jatkoi Nurmijärven valtuustossa. Vuosina 2013–2015 hän oli Nurmijärven Sähkön ja sen tytäryhtiön Nurmijärven Sähköverkon hallituksen jäsen sekä kuului KUUMA-johtokuntaan. Hän muutti elokuussa 2015 Helsinkiin ja jätti Nurmijärven kuntapolitiikan. Niinistö valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa.
Poliittinen ura > Poliittiset näkemykset

Niinistö luonnehtii olevansa näkemyksiltään ”enemmän vasemmalla kuin oikealla”, mutta ”maanpuolustuksessa voi sanoa, että olen oikealla”. Hän vastustaa pakkoruotsia ja kannattaa Karjalan palauttamista. 1990-luvulla oli Niinistön mielestä mahdollisuus saada Karjala takaisin ja se olisi pitänyt käyttää. Nykyisessä poliittisessa tilanteessa se on hänen mielestään mahdotonta, mutta luovutettu Karjala ei ”unohdu kansakunnan muistista” ja se voidaan saada takaisin ”aikana, jolloin me emme ole enää elossa”.
Poliittinen ura > Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

2011: 4 911 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin, PS)
2015: 11 767 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin, PS)
2019: 3 200 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, ei valittu, siniset)
Poliittinen ura > Vaalimenestys > Kunnallisvaalit

2004: 61	ääntä (Nurmijärvi, ei valittu)
2008: 500 ääntä (Nurmijärvi, valittiin)
2012: 842 ääntä (Nurmijärvi, valittiin)
2017: 1 363 ääntä (Helsinki, valittiin)
Ura ministerikauden jälkeen

Kesäkuussa 2020 Jussi Niinistö valittiin Kannuksen kaupunginjohtajaksi.
Yksityiselämä

Niinistöllä on ensimmäisestä avioliitostaan 1993–2014 kolme lasta. Kesäkuussa 2015 hän avioitui toimittaja Leena Sharman kanssa. Vuonna 2015 he asuivat Helsingissä.
Kunnianosoitukset

Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ansiomitali, vuonna 2000
Sininen Risti, v. 2001
Vapaussodan Perinneliiton kultainen jäsenmerkki 2005
Suomalaisuuden Liiton ansiomitali 2013
Reserviläisliiton ansioristi 2013
Suomen sotaveteraaniliiton ansiomitali 2014
Tampereen Reserviläisten hopeinen ansiomitali 2014
Vapaudenristin ritarikunnan 2. luokan Vapaudenristi 2014
Sotainvalidien Veljesliiton kultainen ansiomerkki 2015
Maanpuolustusmitali miekkojen kera 2015
Sotainvalidien ansioristi 2015
Rintamaveteraaniliiton kunniaristi 2015
Reserviläisliiton erikoisluokan ansiomitali 2015
Maanpuolustuskiltojen liiton kilta-ansiomitali 2016
Suomalaisuuden Liiton kunniajäsenyys 2016
Sotilasansiomitali 2017
Suomen Reserviupseeriliiton kultainen ansiomerkki 2018
Panssarikillan ansioristi 2018
Pohjantähden ritarikunnan suurristin komentajamerkki 2018
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki 2018
Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen kultainen ansiomitali miekoin 2018
Kadettikunnan ansiomitali miekkojen kera 2020
Reserviläisliiton ansioristi soljella 2021
Akateemisen Karjala-Seuran perinneyhdistyksen ansioristi 2022
Teokset

Paavo Susitaival 1896–1993: Aktivismi elämänasenteena.  (Bibliotheca Historica 29)  Helsinki:  Suomen Historiallinen Seura, 1998.  ISBN 951-710-077-9
Suomalaisia soturikohtaloita.  Jyväskylä:  Suomalaisuuden liitto, 1998.  ISBN 951-96348-5-1
Kiinteistöjen liputustieto.  Helsinki:  Suomalaisuuden liitto, 1999.  ISBN 951-96348-6-X
Niinistö, Jussi & Mattila, Jukka I.: Pohjan Pojat: Kuvahistoria suomalaisen vapaaehtoisrykmentin vaiheista Viron vapaussodassa 1919.  Helsinki:  LAK-Kustannus, 1999.  ISBN 951-98147-0-1
Bobi Sivén: Karjalan puolesta.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001.  ISBN 951-746-241-7
Suomalaisia vapaustaistelijoita.  (Sotilasperinteen seuran julkaisusarja nro 9)  Helsinki:  Nimox, 2003.  ISBN 952-5485-00-5
Lapuan Liike: Kuvahistoria kansannoususta 1929–1932.  Helsinki:  Nimox Ky, 2003.  ISBN 952-5485-01-3
Heimosotien historia 1918–1922.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1007)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-687-0
”Suomalaisuuden Liiton vaiheita 1906–2006”, Vuosisata suomalaisuuden puolesta: Suomalaisuuden liitto 1906–2006.  (Päätoimittaja Heikki Tala)  Helsinki:  Suomalaisuuden liitto, 2006.  ISBN 951-96348-7-8
”Eteläpohjalaiset ja Suomen vapaustaistelu”, ”Rauhan ajan suojeluskunta- ja lottajärjestöt”, ”Eteläpohjalaiset talvi- ja jatkosodassa”, ”Tyytymättömän oikeiston tukialue”, Etelä-Pohjanmaan historia VII. Toimittanut Raimo Salokangas. Etelä-Pohjanmaan liitto. Vaasa 2006.
Isontalon Antti: Eteläpohjalainen jääkäri, värväri ja seitsemän sodan veteraani.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-951-746-979-1
Paavo Susitaival: Kolme sotaa, kaksi kapinaa, neljä linnareissua.  Helsinki:  Minerva, 2021.  ISBN 978-952-375-225-2
Marja Helander

Saamelainen valokuva- ja videotaiteilija, kuvataiteilija ja elokuvaohjaaja Marja Helander lokakuussa 2018
Marja Helander (s. 29. elokuuta 1965 Helsinki) on saamelainen valokuvataiteilija, videotaiteilija ja elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin Tampereen elokuvajuhlien Risto Jarva -palkinto vuonna 2018 lyhytelokuvastaan Eatnanvuloš Lottit – Maan sisällä linnut. Marja Helander oli vuoden 2019 Mäntän kuvataideviikkojen kuraattori. Vuodesta 2020 Helander on ollut Valtion taideteostoimikunnan jäsen.
Ura

Helanderin tanssiaiheinen lyhytelokuva Eatnanvuloš Lottit – Maan sisällä linnut valittiin vuonna 2018 Sundancen elokuvajuhlien kansainväliseen lyhytelokuvakilpailuun. Elokuva on saanut aiemmin Tampereen elokuvajuhlilla kotimaisen kilpailun lyhytelokuvasarjan pääpalkinnon ja Risto Jarva -palkinnon. Toronton ImagineNative Film + Media Festivalilla vuonna 2018 se palkittiin parhaana kokeellisena teoksena.
Helanderin juuret ovat Utsjoella. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa 1985–1986, maalausta Limingan taidekoulussa Limingassa 1986–1988, Lahden taideinstituutissa 1988–1992 ja valmistui taiteen maisteriksi valokuvataiteen osastolta Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1999.
Helanderin teokset käsittelevät usein suomalaisen ja saamelaisen kulttuurin raja-aluetta ja hänen omaa identiteettiään kahden kulttuurin välissä. Aihepiiriä tarkasteli jo Lahden taideinstituutin lopputyö Sarjasta Sukupolvet (1992). Helander piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingin rautatieasemalla 1992. Helanderin teoksia on sen jälkeen ollut esillä parissakymmenessä yksityisnäyttelyssä sekä yli 50 yhteisnäyttelyssä Suomessa ja ulkomailla. Hänen teoksiaan on useissa julkisissa kokoelmissa kuten Valtion taidekokoelmassa ja Suomen valokuvataiteen museon kokoelmissa.
Helander on kuvannut valokuvissaan saamelaisten ongelmallista suhdetta kaivosteollisuuteen. Elokuvan keinoin Helander on ottanut kantaa Saamenmaan omistussuhteisiin. Helander kritisoi yhdessä saamelaistaiteilija Outi Pieskin kanssa nykytaiteen museo Kiasmaa vuonna 2016 Jenni Hiltusen vähäpukeisia saamelaisasuisia naistanssijoita kuvaavan Grind-videoteoksen vuoksi. Samana vuonna Helander oli mukana vaatissa Nordeaa vetäytymään alkuperäiskansojen maille Yhdysvaltojen Dakotaan rakennettavan öljyputken rahoituksesta.
Valtion visuaalisten taiteiden toimikunta myönsi Helanderille valokuvataiteen viisivuotisen apurahan vuonna 2016. Vuonna 2018 hänet palkittiin Suomen Taiteilijaseuran kuvataiteilijapalkinnolla. Vuonna 2019 hän sai Suomi-palkinnon.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Pro Finlandia -mitali, 2021
Suomi-palkinto, 2019
Risto Jarva -palkinto, 2018
Tampereen elokuvajuhlien vuoden 2018 pääpalkinto alle 30 min. sarjassa, 2018
Kent Monkman -palkinto parhaasta kokeellisesta elokuvasta, Kanada, 2018
Leeds International Screendance competition 2018 kunniamaininta
Suomen Taiteilijaseuran kuvataiteilijapalkinto, 2018
Kent Monkman -palkinto parhaasta kokeellisesta elokuvasta, Kanada, 2016
Fotofinlandia ehdokkuus, 1994
Lyhytelokuvat ja videoteokset

Suodji – Suoja, 2020
Eatnanvuloš Lottit – Maan sisällä linnut, 2018
Dolastallat – Tulistella, 2016
Kuolan kukat, 2014
Trambo, 2014
Rovaniemi 50 cent, 2014
Teoksia kokoelmissa

Valtion taidekokoelma
Suomen valokuvataiteen museo
Wihurin taidekokoelma
Espoon kaupungin taidekokoelma
Lapin yliopiston taidekokoelma
Suomen Taideyhdistyksen kokoelmat
Saamelaismuseo Siidan kokoelmat
Norjan valtion taidekokoelmat (KORO)
De Samiske Samlingar, Norja
AV-arkki
Valikoima julkisia teoksia

Teoksia saamelaisessa kulttuurikeskuksessa Siidassa Inarissa, 2012
Käännös suomeksi
Jussi Silvonen

Jussi Silvonen (s. 25. syyskuuta 1952 Joutsa) on suomalainen yhteiskuntatieteellisesti suuntautunut psykologi ja kasvatustieteilijä. Silvonen on Itä-Suomen yliopiston ja Oulun yliopiston dosentti.
Silvonen aloitti akateemisen uransa Joensuun korkeakoulussa vuonna 1988. Myöhemmin hän työskenteli Suomen Akatemiassa, Työterveyslaitoksella ja Helsingin yliopistossa. Silvonen työskenteli Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella, kasvatustieteen ja psykologian osastolla vuosina 2006 - 2019, ja jäi sieltä eläkkeelle elokuussa 2019. Silvonen on ollut syksystä 2019 lukien Psykologia-lehden toimittaja.