stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paasikivi-seura

Paasikivi-Seura ry / Paasikivi-Samfundet rf. Paasikivi Society.
Paasikivi-seura (ruots. Paasikivi-samfundet, engl. Paasikivi Society) on suomalainen ”yöpakkasten” jälkeen perustettu yhteiskunnallinen ulkopoliittinen seura, jonka tarkoituksena oli vakiinnuttaa Paasikiven–Kekkosen linja Suomen ulkopolitiikassa sisäpoliittisesti erityisesti sitä epäilevien yhteiskunnallisten vaikuttajien piirissä. Seura on nimetty Suomen presidenttinä toimineen J. K. Paasikiven mukaan. Seura aloitti toimintansa epävirallisena keskustelukerhona (”Victorian piiri”) syksyllä 1956, virallisesti seuran toiminta käynnistyi marraskuussa 1958 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talossa Helsingissä pidetyssä kokouksessa. Seuran toiminnan keskeinen alkuunpanija oli Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professori Jan-Magnus Jansson. Seura julkaisi 1960-luvulla Ulkopolitiikka-lehteä.
Toiminta

Toimintansa alkuvuosina Paasikivi-seura asettui näkyvästi tukemaan presidentti Urho Kekkosen ulkopoliittista linjaa ja ilmoitti hyväksyvänsä jäsenikseen vain henkilöitä, jotka se katsoi Paasikiven–Kekkosen linjan kannattajiksi. Tästä syystä seura joutui Kekkosen poliittisten vastustajien − poliittisen oikeiston ja SDP:n ns. asevelisiiven − arvostelun kohteeksi. Vuoden 1962 presidentinvaalien jälkeen seura omaksui aiempaa pidättyvämmän asenteen sisäpolitiikkaa kohtaan ja keskittyi ulkopoliittiseen valistustoimintaan. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa, joissa presidentti Kekkosen takana olivat kaikki suurimmat puolueet, Paasikivi-seura järjesti Kekkosen kannattajapuolueille kullekin omat kampanjatilaisuudet, joissa presidentti Kekkonen esiintyi puhujana.
Paasikivi-seura oli aloitteentekijänä Ulkopolitiikka-lehden synnyttämisessä vuonna 1961 ja Ulkopoliittisen instituutin perustamisessa vuonna 1964.
Paasikivi-seuran perustajajäseniä olivat Jan-Magnus Janssonin ohella muun muassa Kustaa Vilkuna, Wolf H. Halsti, Reino Kuuskoski, Reino Oittinen, Päiviö Hetemäki, Yrjö Blomstedt, Matti Klinge, Paavo Kastari, Göran von Bonsdorff, Jaakko Iloniemi, Matti Kurjensaari, V. J. Sukselainen ja K.-A. Fagerholm.
Seuran kunniajäseniksi on kutsuttu tasavallan presidentit Urho Kekkonen, Mauno Koivisto ja Martti Ahtisaari sekä seuran aiemmat puheenjohtajat Jaakko Iloniemi, Harri Holkeri, Mikko Viitasalo, Martti Häikiö ja Matti Vanhanen.
Seurassa noudatetaan Chatham House -sääntöä.
Puheenjohtajat

Reino Kuuskoski (Maalaisliitto) 1959−1961
Wolf H. Halsti (sitoutumaton) 1961−1964
Jan-Magnus Jansson (RKP) 1965−1966
Matti Valtasaari (sitoutumaton) 1967−1975
Jan-Magnus Jansson (RKP) 1976−1985
Jaakko Iloniemi (SDP) 1986–1994
Harri Holkeri (Kokoomus) 1995−2000
Mikko Viitasalo (Kokoomus) 2001−2010
Martti Häikiö (Kokoomus) 2011–2013
Matti Vanhanen (Keskusta) 2014–2021
Antti Rinne (SDP) 2021–
Aiheesta muualla

Paasikivi-seura
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Magnesiumfluoridi

| Magnesiumfluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7783-40-6
PubChem CID:  24546 ja 5360311
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgF2
Moolimassa:  62,31
Ulkomuoto:  Valkoinen tai väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  1263 °C
Kiehumispiste:  2227 °C
Tiheys:  3,127 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,13 g/l (25 °C)
Magnesiumfluoridi (MgF2) on magnesium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää optisissa sovelluksissa ja fluksina metallurgiassa. Luonnossa magnesiumfluoridia esiintyy sellaiittimineraalina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa magnesiumfluoridi on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen ja sen rakenne muistuttaa rutiilin rakennetta. Magnesiumfluoridi liukenee vain erittäin niukasti veteen, mutta liukenee happoihin ja hieman asetoniin. Aine ei absorboi UV- tai infrapunasäteilyä. Magnesiumfluoridi reagoi kuumennettaessa alkalimetallifluoridien kanssa muodostaen kaksoisfluorideja.
Valmistus ja käyttö

Magnesiumfluoridin valmistamiseen on useita tapoja. Käytettyjä ovat esimerkiksi magnesiumoksidin tai -karbonaatin reaktio vetyfluoridin tai ammoniumvetyfluoridin kanssa ja saostaminen veteen liukenevan magnesiumsuolan liuoksista fluoridien avulla.
Magnesiumfluoridia käytetään UV- ja IR-säteilyä läpäisevissä linsseissä esimerkiksi avaruusteleskoopeissa. Yhdistettä käytetään myös suurienergisissä lasereissa. Metallurgiassa ainetta käytetään fluksina esimerkiksi alumiinin valmistuksessa.
Saimaan ammattiopisto Sampo

| Saimaan ammattiopisto Sampo |
| --- | --- |

 Yksi Saimaan Ammattiopisto Sammon Lappeenrannan toimipisteen rakennuksista.
Sijainti:  PL 303 (Armilankatu 40), 53101 Lappeenranta
Koordinaatit:  61.0585°N, 28.2072°E
Tyyppi:  Ammattioppilaitos
Perustettu:  2013
Rehtori:  Antti Lehmusvaara apulaisrehtorit: Pekka Turunen (Tekniikan ala) ja Anne Poutanen (Palvelu-, sosiaali- ja terveysala) sekä Sakari Kivimäki (Edusampo Oy, tj),
Oppilaita:  3 960 (2018)
Verkkosivut
Saimaan ammattiopisto Sampo on Lappeenrannassa, Imatralla ja Ruokolahdella toimiva yhteensä 4 230 opiskelijan ammattioppilaitos. Saimaan ammattiopisto Sampo syntyi 1.8.2013 Etelä-Karjalan ammattiopiston ja Etelä-Karjalan aikuisopiston yhdistyessä.
Saimaan ammattiopisto Sammon toiminnasta vastaa Etelä-Karjalan koulutuskuntayhtymä, joka on yhdeksän jäsenkunnan perustama koulutustoimintaan keskittynyt kuntayhtymä. Mukana koulutuskuntayhtymässä ovat Imatra, Lappeenranta, Lemi, Luumäki, Parikkala, Rautjärvi, Ruokolahti, Savitaipale ja Taipalsaari.
Ammattiopiston opiskelija- ja henkilöstömäärä putosi selvästi 2010-luvun puolivälissä Kataisen, Stubbin ja Sipilän johtamien hallitusten koulutuspolitiikan myötä. Vuonna 2018 Saimaan ammattiopisto Sammon henkilökunnan työpanos vastasi 375,5 henkilötyövuotta. Oppilaitoksen vuosibudjetti (tulot) 2018 oli 34,2 miljoonaa euroa. Opetushallinnon ammattikoulutuksen opiskelijatilastojen mukaan Saimaan ammattiopisto Sammossa opiskeli vuonna 2018 yhteensä 3 960 ammatillista perustutkintoa opiskelevaa, ja opiskelijoita oli yhteensä 4 212. Vuoden 2020 talousarviossa opiskelijamäärän on ennakoitu olevan 3 214.
Toimipisteet

Saimaan ammattiopisto Sampon toimipisteet:
Armilankatu 40, 53100 Lappeenranta. Päätoimipiste. Sijainti kaupungin keskustan itäosassa Lepolan kaupunginosassa. Naapurustosta löytyvät esimerkiksi Lappeenrannan uimahalli ja  Lappeenrannan urheilutalo, Lappeenrannan pelastuslaitos, Armilan terveysasema, Etelä-Saimaa-lehden toimitiloja.
Pohjolankatu 10, 53100, edellisen naapurikortteli (pohjoispuolella),
Pohjolankatu 12, 53100  Lappeenranta, edellisen naapuritalo (länsipuolella),
Tukkikatu 2, 53900 Lappeenranta,
Vennonmäentie 1, 56100 Ruokolahti,
Koulukatu 5, 55120 Imatra ja
Kertakaari 5, 55120 Imatra.
Toukokuussa 2016 uutisoitiin selvityksestä, jolla kartoitetaan voitaisiinko muista ammattiopiston Lappeenrannan toimipisteistä erillään sijaitsevan Tukkikadun toimipisteestä luopua.
Aiheesta muualla

Imatra, palveluopas: Ammatillinen ja aikuiskoulutus (Arkistoitu – Internet Archive) (imatra.fi)
Opritšnina

Opritšnina-alueet eri ajankohtina.
Opritšnina (ven. опри́чнина) oli nimitys alueille, jotka Venäjän tsaari Iivana IV Julma erotti muusta Venäjästä suoraan oman henkilökohtaisen hallintonsa alaisiksi vuosina 1565–1572. Näitä alueita hän hallitsi opritšnikeiksi kutsuttujen viranomaisten avulla. Opritšnina tarkoitti alun perin erityistä hovia, jonka kautta mainittuja alueita hallittiin. Sanalla voidaan tarkoittaa myös alueiden muusta Venäjästä poikennutta hallintoa tai yleisesti kyseistä ajanjaksoa Venäjän historiassa. Opritšninan ajalle oli ominaista tsaarin ja opritšnikkien terrorihallinto. Opritšnina sorti etenkin siihen kuulumatonta Venäjää, zemštšinaa, mutta kärsi pian myös itse järjestelmästä tsaarin toistuvien puhdistusten vuoksi.
Opritšninaan kuuluneet alueet sijaitsivat valtakunnan pohjois- ja keskiosissa. Näiden alueiden pajarit joko surmattiin tai siirrettiin valtakunnan muihin osiin. Iivanan toimet heikensivät pajarien valtaa ja toisaalta lisäsivät keskusvallan merkitystä. Vuonna 1570 Novgorodin kaupungin asukkaat julistettiin lainsuojattomiksi ja koko kaupunki ryöstettiin. Opritšninan aikana Venäjän talous kärsi. Järjestelmä lakkautettiin noin vuonna 1572.
Tapahtumien kulku

Venäjällä oli ollut käytössä kollektiivinen vastuu tai sukuvastuu, ja Venäjän keskushallinnossa, samoin kuin paikallishallinnossakin, oli vain muutamia vahvoja ruhtinas- ja pajarisukuja, jotka olivat aviositein kytköksissä. Yksi Venäjän erityispiirteistä oli, että korkea pajarin arvo ei ollut periytyvä, toisin kuin ruhtinaiden arvo. Pajariksi pääsi vain omilla saavutuksilla elämässä. Tsaarin epäluulo ja mahdollisten petturien ilmiantokulttuuri oli korkealla 1560-luvulla, ja ajoittain vainoharhaiseksi kuvattu tsaari pelkäsi vallankaappausta monilta suunnilta, etenkin serkkunsa Staritsan Vladimirin suunnalta. Monet palvelusaatelistoon kuuluvat pakenivat Venäjän perivihollismaahan Liettuaan.
Joulukuussa 1564 tsaari lähti viettämään Pyhän Nikolauksen päivää Kolomnan luostariin toisen vaimonsa Maria Temrjukovnan kanssa, joka oli tataarilähtöinen, mutta kristityksi kääntynyt. Iivana siunautti itsensä maan tärkeimmillä kirkonmiehillä ylimpänä metropoliitta Afanasi. Tässä yhteydessä hän otti itseltään pois ulkoiset vallan merkit: valtikan, kruunun ja keisarinviitan. Kolomnan retkelle tsaari määräsi mukaansa suuren määrän luotettavimpia pajareitaan ja palvelijoitaan perheineen. Kolomnasta hän siirtyi Aleksandrovskaja slobodan asuntoonsa, joka sijaitsee itään Moskovasta. Tämä saattoi näyttää siltä, että hän olisi luopunut vallasta, mutta näin ei käynyt. Hän lähetti pitkiä kirjeitä Moskovaan Afanasille. Osa niistä oli tarkoitettu pajarien, kirkon johtajien ja palvelusaateliston pelotukseksi, osa tavallisen moskovalaisrahvaan rauhoittamiseksi ja heidän vihansa lietsomiseksi pajareita vastaan.
Tsaari Iivana IV jatkoi hallitsemistaan Aleksandrovskaja slobodasta, jonne hän keräsi omaa kaartiaan, josta tuli opritšninan selkäranka. Moskovan virastot menettivät valtansa, ja suuri määrä entisiä virkamiehiä joutui tsaarin epäsuosioon. Opritšninan vastakohdaksi osa Venäjästä julistettiin zemštšinaksi. Nyt opritšninan alueen entiset valtiaat pakotettiin luopumaan maistaan teloituksen uhalla. Monia pajareita ja ruhtinaita tuhottiin perheineen ja osa ajettiin luostareihin. Järjestelmä oli harvinainen, eikä samanlaista liene toteutettu samassa laajuudessa muualla Euroopassa. Siinä oli kyse valtiosta valtiossa siten että niistä toinen sai vapaasti ryöstää toista.
Jatkuvat sotaväenotot ja maaseudun isäntien vaihdokset johtivat tuotannon ja väkiluvun romahtamiseen. Tsaari Iivana menetti toistuvissa todellisten tai kuviteltujen pettureiden teloituksissa runsaasti kykenevintä sotilasjohtoaan. Vuonna 1575 tsaarin käskykirjeellä Tšingis kaanin jälkeläinen, Astrahanista kotoisin oleva suuriruhtinas ja 1569 edesmenneen tsaaritar Marian veljenpoika Simeon Bekbulatovitš julistettiin Venäjän suuriruhtinaaksi. Iivana piti itsellään muut arvonimensä Venäjän tsaarista alkaen.
Blue Ghost Mission 1

| Blue Ghost Mission 1 |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys laskeutujasta Kuun pinnalla
Organisaatio:  Nasa
Valmistaja:  Firefly Aerospace
Tehtävätyyppi:  laskeutuja
Kohde:  Kuu, Vaarojen meri
Laukaisu:  15. tammikuuta 2025 klo 6.11 UTC Florida, Kennedyn avaruuskeskus, Launch Complex 39A
Laukaisualus:  Falcon 9
Kohteessa:  2. maaliskuuta 2025
Tehtävän kesto:  suunniteltu 60 päivää
Teho:  450 wattia
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Blue Ghost Mission 1 (myös CLPS TO 19D eli TO 19D sekä Ghost Riders in the Sky) on vuonna 2025 laukaistu Firefly Aerospacen rakentama ja operoima miehittämätön kuulaskeutuja. Se kuuluu Nasan Commercial Lunar Payload Services (CLPS) -ohjelmaan, joka on edelleen osa Nasan Artemis-avaruusohjelmaa. Laskeutuja laukaistiin 15. tammikuuta 2025 Kennedyn avaruuskeskuksesta SpaceX:n Falcon 9 -kantoraketilla. Samalla laukaisulla laukaistiin myös Japanin avaruusjärjestön Hakuto-R M2 -kuuluotain. Blue Ghost laskeutui Kuun Vaarojen mereen 2. maaliskuuta 2025. Sen on tarkoitus toimia Kuun pinnalla noin 14 vuorokautta.
Lento

Aluksi Blue Ghost kiertää Maata elliptisellä kiertoradalla ja muun muassa testaa propulsiojärjestelmäänsä. 25 päivän päästä laukaisusta sen on tarkoitus suunnata 4 päivän lentoradalle kohti Kuuta. Kuun kiertoradalla aluksen on tarkoitus viettää 14 päivää, jonka jälkeen se yrittää laskeutumista.
Blue Ghost Mission 1:n sekä Hakuto-R M2:n laukaisu Falcon 9:n raketilla Kennedyn avaruuskeskuksesta.
Suomen Urheiluliitto

| Suomen Urheiluliitto |
| --- | --- |

Laji:  yleisurheilu
Tyyppi:  kansallinen lajiliitto
Toimialue:  Suomi
Lyhenne:  SUL
Perustettu:  – SVUL:n jaosto 1906 – lajiliitto 1931
Päämaja:  Valimotie 10 Helsinki
Puheenjohtaja:  Riikka Pakarinen
Toimitusjohtaja:  Harri Aalto
Jäsenyydet:   World Athletics  European Athletics  Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Urheiluliitto ry (aiemmin Urheiluliitto r.y.) eli SUL on suomalaisen yleisurheilun lajiliitto. Liittoon kuuluu yli 600 jäsenseuraa, joiden toiminnassa on mukana 70 000 henkilöä. SUL on kansainvälisen yleisurheiluliiton WA:n jäsen.
Liiton tavoitteena on tukea jäsenjärjestöjä tuottamaan kansainvälisesti menestyviä yleisurheilijoita ja järjestää yleisurheilutoimintaa erilaisille ryhmille.
SUL:n toimitusjohtaja on Harri Aalto ja hallituksen puheenjohtaja Riikka Pakarinen.
Historia

SUL oli aluksi Suomen voimistelu- ja urheiluliiton (SVUL) alainen urheilujaosto, mutta itsenäistyi omaksi liitokseen vuonna 1932. SUL pysyi kuitenkin SVUL:n jäsenenä aina sen keskusjärjestöaseman päättymiseen saakka.
Rakenne > Piirijärjestöt

SUL:n jäsenseurat kuuluvat 21 alueelliseen piirijärjestöön, joista kolme on ruotsinkielisiä Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI) jäsenpiirejä.
Piirijärjestöt ovat: Helsinki, Uusimaa, Häme, Lahti, Keski-Suomi, Varsinais-Suomi, Satakunta, Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Kymenlaakso, Etelä-Karjala, Pohjois-Karjala, Etelä-Savo, Pohjois-Savo, Kainuu, Länsi-Pohja, ja Lappi sekä ruotsinkieliset Nyland-Åboland, Åland ja Österbotten.
Rakenne > Hallintoelimet ja henkilöstö

SUL:n päättävinä eliminä toimivat liittovaltuusto ja hallitus. Valtuusto muodostuu piirien ja erityisryhmien edustajista ja valitsee hallituksen. Hallituksessa on 9–11 jäsentä mukaan lukien liiton puheenjohtaja. Hallituskausi on kaksivuotinen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 Sami Itani.
SUL:lla on noin 25 varsinaista työntekijää. Ylintä johtoa edustaa toimitusjohtaja. Toukokuusta 2018 tehtävässä on toiminut Harri Aalto.
Rakenne > Puheenjohtajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  SVUL:n urheilujaoston puheenjohtajat: Johan Nordin 1910–1913  Ragnar Stenberg 1914–1915 ja 1918–1922  Arvo Ketonen 1916–1917  Lars Hornborg 1923  Väinö Teivaala 1924–1926  Lauri Pihkala 1927–1928  Urho Kekkonen 1928–1931 SUL:n puheenjohtajat: Urho Kekkonen 1932–1947  Lauri Miettinen 1948–1952  Reino Piirto 1953–1963  Toimi Tulikoura 1964  |  Jukka Uunila 1965–1974  Yrjö Kokko 1975–1976  Carl-Olaf Homén 1977–1980  Pertti Eräkare 1981–1982  Tapani Ilkka 1983–1990  Ilkka Kanerva 1991–2005  Antti Pihlakoski 2006–2012  Vesa Harmaakorpi 2013–2018  Sami Itani 2019–2023  Riikka Pakarinen 2023– SUL:n kunniapuheenjohtajat: Urho Kekkonen 1948–1986  Jukka Uunila 1986–2021  Ilkka Kanerva 2005–2022  |  Urho Kekkonen, tuleva Suomen presidentti toimi pitkäaikaisena SVUL:n urheilujaoston ja myöhemmin SUL:n puheenjohtajana lähes 20 vuoden ajan vuosina 1928-1947. Kuvassa Kekkonen vuonna 1945.  |  Ilkka Kanerva toimi pitkäaikaisena SUL:n puheenjohtajana 15 vuoden ajan vuosina 1991–2005. Kansainvälisen yleisurheiluliiton hallituksen jäsen hän oli vuosina 2003–2011.  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  SUL:n toimistopäälliköt, toiminnanjohtajat (vuodesta 1940) ja toimitusjohtajat/pääsihteerit (vuodesta 1970) Lauri Santala 1920-1940  Retu Kukkonen 1940–1952  Helge Lehmusvuori 1952–1960  Kalevi Kotkas 1961–1963  Armas Valste 1963–1968  Jorma Varis 1968–1975  Tapani Yli-Saunamäki 1975–1976  Rolf Haikkola 1977–1986  Pekka Vasala 1986–1987  Jouko Purontakanen 1987–1992  Antti Pihlakoski 1992–2002  Kari Saarinen 1992–2011  Jarmo Mäkelä 2012–2018  Harri Aalto 2018–  |  SUL – valmennuksesta vastannut ylin johto Paavo Karikko 1931–1933 (päävalmentaja)  Armas Valste 1935–1960 (ylivalmentaja, päävalmentaja)  Laji- ja lajiryhmävalmentajia 1961–1970  Seppo Nuuttila 1971–1974 (valmennuspäällikkö)  Antti Lanamäki 1975–1984 (valmennuspäällikkö, valmennuksen ja koulutuksen johtaja)  Seppo Nuuttila 1984–1988 (valmennuksen ja koulutuksen johtaja)  Into Turvanen (kenttälajit) ja Juha Väätäinen (juoksut) 1988–1990  Into Turvanen 1991–2005 (valmennuksen ja koulutuksen johtaja)  Jarmo Mäkelä 2001–2012 (huippu-urheilujohtaja, valmennusjohtaja)  Jorma Kemppainen 2012–2018 (valmennusjohtaja)  Kari Niemi-Nikkola 2018–2020 (valmennusjohtaja)  Jarkko Finni 2020– (valmennuksen ja koulutuksen johtaja)  |  Antti Pihlakoski on toiminut SUL:n toimitusjohtajana 10 vuoden ajan sekä sen jälkeen Helsingin vuoden 2005 MM-kisojen toimitusjohtaja ja sen jälkeen kuusi vuotta SUL:n puheenjohtajana. Vuoden 2012 EM-kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtajuuden jälkeen hän on ollut Euroopan yleisurheiluliiton hallituksessa. Kuva otettu huhtikuussa 2015.  |
Rakenne > Hallitus 2020

Sami Itani, puheenjohtaja
Kimmo Oila, varapuheenjohtaja
Riikka Pakarinen, varapuheenjohtaja
Aila Ahonen
Kalle Husso
Kirsi-Marja Koskela
Pekka Lundmark
Antti Pihlakoski
Rami Urho
Jens Wallin
Talous

Suomen Urheiluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 6 322 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 1 082 000 euroa.
Kirjallisuutta

Martiskainen, Seppo et al.: Suomi voittoon – kansa liikkumaan: Suomen yleisurheilun 100 vuotta.  (SUL:n 100-vuotisjuhlajulkaisu)  Helsinki:  Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006.  ISBN 951-98952-2-1
Aiheesta muualla

Suomen Urheiluliiton verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia
Nick Smidt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nick Smidt |  Nick Smidt |  Nick Smidt |  |
Maa:  Alankomaat
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 2022 | 4 × 400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Apeldoorn 2025 | 4 × 400 m sekaviesti |  |
Nick Smidt (s. 12. toukokuuta 1997) on alankomaalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu.
Smidt saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 49,49 s. Myöhemmin samana vuonna hän paransi ennätystään Bernissä aikaan 49,31 s ja Zürichissä aikaan 49,28 s. Hän karsiutui alkuerissä Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Hän karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Eugenen MM- ja Münchenin EM-kilpailuissa. Hän paransi ennätyksensä lukemiin 49,07 Chorzówissa 6. elokuuta 2022 ja aikaan 48,70 Oordegemissa 27. toukokuuta 2023, kunnes juoksi Alankomaiden ennätyksen 48,36 La Chaux-de-Fondsissa 2. heinäkuuta 2023.
Smidt sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 2024 kahdeksanneksi ajalla 49,43. Pariisin olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän sivusi Alankomaiden ennätystään 49,36 Boråsissa 21. elokuuta 2024.
Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018, 2019, 2020 ja 2024.
Parhaat tulokset 400 metrin aitajuoksussa kausittain

Päivitetty 28.2.2025
| Vuosi | Tulos | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 54,90 | Amsterdam, Alankomaat | 26.7. |
| 2015 | 52,44 | Eskilstuna, Ruotsi | 17.7. |
| 2016 | 52,11 | Breda, Alankomaat | 1.7. |
| 2017 | 50,65 | Lokeren, Belgia | 25.6. |
| 2018 | 50,69 | Liège, Belgia | 18.7. |
| 2019 | 49,28 | Zürich, Sveitsi | 29.8. |
| 2020 | 49,41 | La Chaux-de-Fonds, Sveitsi | 15.8. |
| 2021 | 49,35 | Tokio, Japani | 1.8. |
| 2022 | 49,07 | Chorzów, Puola | 6.8. |
| 2023 | 48,36 NR | La Chaux-de-Fonds, Sveitsi | 2.7. |
| 2024 | 48,36 =NR | Borås, Ruotsi | 21.8. |
Asmo Hurula

Asmo Kalle Juhani Hurula (1952 Helsinki – 2024) tunnettiin 1970–1980-luvulla rock-piireissä nimellä Appo. Hän toimi muun muassa Hectorin ja Juice Leskisen yhtyeiden roudarina ja yleismiehenä.
Hurula ei varsinaisesti tehnyt roudarin työnkuvaan kuuluvia tehtäviä, kuten laitteiston siirtelyä, asennusta ja kytkemistä taikka esiintymisen aikana tapahtuvaa soittimien ja laitteiston säätelyä ja viritystä. Sen sijaan Hurula keskittyi olemaan seuramies ja hauskuuttaja.
Hurula ei varsinaisesti ollut näyttelijä, mutta hän esiintyi 1980-luvulla useissa Aki Kaurismäen ja Mika Kaurismäen elokuvissa. Lisäksi hän laulaa Juice Leskisen Taivaan kappaleita -albumin kappaleen ”Action!!!”. Juicen ”Bluesia Pieksämäen asemalla” -kappaleen sanoituksessa mainitaan Hurula nimeltä.
Elokuvia

Likaiset kädet (1989, Frantz)
Calamari Union (1985, Frank (III))
Pimeys odottaa (1985, baarimikko)
Viimeiset rotannahat (1985, viinaan menevä naapuri)
Rakkauselokuva (1984, baarimikko)
Huhtikuu on kuukausista julmin (1983, mies pullolla)
Rikos ja rangaistus (1983, baarimikko)
Arvottomat (1982, Väyry)
Jackpot 2 (1981)
Saimaa-ilmiö (1981, "Oravaryhmää")
Aiheesta muualla

Asmo Hurula Elonetissä.
Asmo Hurula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Antti Vahtera

Antti Mikael Vahtera (s. 27. kesäkuuta 1960) on suomalainen keittiömestari, ravintola-alan yrittäjä ja ruokakirjailija. Hän edusti Suomea vuoden 1995 Bocuse d’Or -kokkikilpailussa. Vahtera on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi esimerkiksi yli 30 esiintymisestään television Kokkisota-ohjelmasarjassa vuosina 1999–2004. Hän on kirjoittanut toistakymmentä keittokirjaa.
Vahtera on toiminut ravintoloitsijana ja alan yrittäjänä. Hän esimerkiksi avasi vuonna 2001 ravintola Roccan Turkuun muun muassa jääkiekkoilija Saku Koivun kanssa. Vahtera myi osuutensa ravintolan taustayhtiöstä vuonna 2007. Jonkin ajan kuluttua tämä fine dining -ravintola lopetti toimintansa. Nyttemmin Vahtera on valmistanut ruokaelämyksiä  esimerkiksi espoolaisen Loisto Catering -pitopalveluyhtiön palveluksessa.
Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa turkulaisen Marina Palacen keittiössä ja Arctia-ketjun keittiömestarina.