stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jumalan Karitsan kirkko

Jumalan Karitsan kirkko (engl. Church of the Lamb of God) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva, moniavioisuutta harjoittava yhteisö. Yhteisön perustaja Ervil LeBaron erosi vanhemman veljensä Joel LeBaronin johtamasta Aikojen täyteyden esikoisten kirkosta vuonna 1972 ja perusti San Diegossa vaimoineen oman yhteisön. Ervil LeBaron määräsi veljensä Joelin surmattavaksi seuraavana vuonna, minkä jälkeen hän itse johti hyökkäystä yhteisön omistamalle Los Molinos -kommuunille. Hänen ilmeisenä tarkoituksenaan oli surmata kommuunilla asunut nuorin veljensä Verlan LeBaron, joka kuitenkin oli matkoilla ja pelastui. Kommuuni kuitenkin tuhoutui liekeissä, ja kaksi ihmistä sai surmansa.
Ervil LeBaron on määrännyt useita muitakin surmia toimeenpantaviksi. Hän on surmauttanut sekä liikkeestä eroon pyrkiviä sukulaisiaan että kilpailevien fundamentalistimormonien johtajia. Näistä huomattavin oli Rulon C. Allred, Apostolic United Brethren -ryhmän johtaja. Sekä LeBaronin vaimot että hänen tyttärensä ovat olleet mukana surmatöissä.
LeBaron on ilmeisesti perustellut murhatöitä Brigham Youngin kauden verisovitus-opilla, jonka mukaan vakavista synneistä voi saada sovituksen vain, mikäli synnintekijän veri vuodatetaan maahan. Hän kirjoitti ennen vangitsemistaan 1979 kirjan "Uusien liittojen kirja" (engl. The Book of New Covenants), johon hän kirjoitti saamiaan ilmoituksia. Niiden mukaan Jumala oli käskenyt häntä surmaamaan vääräoppiset ja petturit. Kirjaa painettiin noin kaksikymmentä kappaletta. Ervil Lebaronin pienilukuinen, mutta sitäkin fanaattisempi kannattajajoukko, joista suurin osa oli hänen lapsiaan tai sukulaisiaan, pani toimeen toistakymmentä murhaa kirjassa annettujen määräysten perusteella.
Ervil LeBaron tuomittiin 1979 elinkautisvankeuteen, jossa hän kuoli 1981. Ei ole selvää, jatkuuko hänen perustamansa kirkko vielä hänen perheessään.
Kaiju Sareva

Kaiju Anni Sareva (o.s. Vuorento; 1. kesäkuuta 1916 Koski Hl – 7. huhtikuuta 2006) oli suomalainen lastenkirjailija.
Sareva tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulusta 1937. Hänellä oli opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (YKK) 1947. Opettajana Sareva toimi Hämeenlinnan kansalaisopistossa 1947–1951. Virkamieslehdessä Sareva toimi 1952–1965. Suomen Näytelmäkirjailijaliitossa hän oli sihteerinä ja toimistonjohtajana 1965–1980.
Sareva on ollut toimittamassa Suomen Näytelmäkirjailijaliiton jäsenmatrikkelia 1921–1981.
Sarevan vanhemmat olivat tekstiili-insinööri Valto Vuorento ja Anna (o.s. Portin). Sarevan puoliso oli kapteeni Viljo Yrjö Päiviö Sareva (ent. Sarén) (1911–1941) vuodesta 1940. Yrjö Sareva kaatui Vaasenissa. Hänet on haudattu Hämeenlinnan Ahveniston hautausmaan sankarihautausmaalle.
Teoksia

Sinimetsän taikalähde : satuja. Karisto 1949
Pikku Matti ja metsäneläimet : satu ; kuv. Helga Sjöstedt. Karisto 1950
Toivelipas : satuja ; kuv. Helga Sjöstedt. Karisto 1951
Kun äidit ovat poissa : lastennäytelmä, sävellykset Tapio Yrjä. 1952
Nuket seikkailevat : lastennäytelmä. 1954
Iloinen pillipiipari ja muita satuja ; kuv. Helga Sjöstedt. Karisto 1956
Kaksin aina kaunihimpi : komedia. 1967
Huone pilvenpiirtäjässä : näytelmä. 1969
Kalle Eklund

Kalle Eklund (s. 25. joulukuuta 1876 Teisko) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Teiskon Velaatan kylässä syntyneen Kalle Eklundin isä oli Kurjenlahden talon torppari. Hän tuli jo nuorena tunnetuksi voimistaan ja hän harrasti kesäisin painonnostoa, kuulantyöntöä, väkikartun vetoa ja sylipainia osallistuen näissä lajeissa nuoriso- ja raittiusseurojen kesäjuhlilla pidettyihin kilpailuihin. Hän vieraili usein myös Länsi-Teiskon puolella Vesan hiihtäjäveljesten Heikki, Konsta ja Seth Vesan kotona.
Eklund pääsi hiihtokilpailuissa ensimmäisen kerran palkintosijoille vuonna 1896 kun hän tuli toiseksi Teiskon nuorisoseuran kilpailussa 6 kilometrin matkalla. Vuonna 1900 Eklund tuli Tampereella kolmen peninkulman hiihdossa kolmanneksi ajalla 2.44,56 Asari Aution ja Juho Ritolan mennessä hänen ohitseen. Vuonna 1901 Eklund tuli Oulun hiihdossa 30 kilometrillä neljänneksi ajalla 1.51,27. Seuraavana vuonna 1902 Eklund oli Tampereen hiihdossa toisena ajalla 2.22,08. Hän hävisi Kalle Jussilalle mutta jätti Asari Aution ja Antti Aholan taakseen. Samana talvena Torniossa Tornionjoen jäällä pidetyssä kilpailussa Eklund jätti jo Jussilankin taakseen voittaen kilpailun.
Eklundin uran kohokohta oli vuoden 1903 Oulun hiihtojen 30 kilometrin hiihdon voitto. Hän kamppaili voitosta Keuruulta kotoisin olleen Kustaa Rantasen kanssa ja voitti Rantasen maalissa vain puolella suksenmitalla. Vuonna 1904 Eklund osallistui enää Oulun hiihtoihin. Hän lähti helluntaina 1904 Teiskosta siirtolaiseksi Amerikkaan eikä hänen vaiheistaan sen jälkeen tiedetä.
Kalle Eskelinen

Kalle Eskelinen (30. tammikuuta 1867 – 10. huhtikuuta 1917) oli suomalainen Iisalmen Vänninmäellä asunut maanviljelijä ja maastohiihtäjä.
Eskelinen voitti 30 kilometrin hiihdon tuloksella 2.40,30 ensimmäisissä Oulun Hiihtoseuran järjestämissä koko maata koskeneissa kilpailuissa vuonna 1890. Hän jätti taakseen muun muassa tunnetut hiihtäjät Aappo Luomajoen ja Juho Ritolan. Eskelinen kilpaili menestyksellä myös useissa Kuopiossa, Iisalmessa ja muilla paikkakunnilla järjestetyissä hiihtokilpailuissa. Hän voitti muun muassa vuonna 1890 Kuopiossa Kallaveden jäällä pidetyn 20 kilometrin kisan. Eskelisen kerrotaan voidelleen suksensa jo kesällä kalanrasvan ja tervan seoksella ja antaneen sitten auringon paahdattaa suksien pohjat kuntoon talvea varten.
Eskelinen oli alkuaan Paul Wahl & Co:n palveluksessa. Sittemmin hän hankki itselleen maatilan Iisalmen Vänninmäeltä. Kalle Eskelisen veli Paavo Eskelinen voitti talvella 1883 Kuopiossa ensimmäiset Pohjois-Savossa pidetyt hiihtokilpailut palvelessaan asevelvollisena 5. Kuopion tarkk'ampujapataljoonassa. Hän osallistui veljensä Kallen kanssa myös 1890 ja 1892 Kuopiossa Kallaveden jäällä pidettyihin kilpailuihin ja tuli 1892 toiseksi veljensä Kallen ollessa voittaja.
Kalle Eskelinen kuoli huhtikuussa 1917 50-vuotiaana.
Julius Sundberg

| Julius Sundberg> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 04.04.1917–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1887 Helsinki
Kuollut: 15. tammikuuta 1931 (43 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimittaja
Julius Berndt Sundberg (13. syyskuuta 1887 Helsinki – 15. tammikuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja ja toimittaja. Hän nousi eduskuntaan vuoden 1916 vaaleissa, jossa valittu eduskunta pääsi kokoontumaan ensimmäistä kertaa vasta vajaan vuoden kuluttua huhtikuussa 1917. Eduskunta hajotettiin saman vuoden heinäkuussa, jonka jälkeen järjestetyissä uusissa vaaleissa Sundbergiä ei enää valittu. Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen hän oli vangittuna poliittisista syistä ja sai Valtiorikosoikeuden 23. osastolla 10. elokuuta 1918 kahden vuoden ehdollisen tuomion valtiopetoksen valmistelusta.
Elämä

Sundberg työskenteli muun muassa Suomen kauppa- ja liiketyöntekijäin liiton rahastonhoitajana, Työväen Arkiston apulaistoimitsijana sekä toimittajana Helsingfors socialdemokratiska ungdomsklubbin julkaisemissa Kamrat! ja Till storms! -lehdissä. Vuodet 1921–1926 hän oli Arbetarbladetin päätoimittaja. Finlands Svenska Arbetarförbundin sihteeri Sundberg oli kolmeen otteeseen vuosien 1915 ja 1930 välillä.
Snooker-kausi 2005–2006

Snookerin ammattilaiskausi 2005–2006
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ajankohta | Turnaus | Paikka | Voittaja | Hävinnyt finalisti | Tulos |
| 17. – 21.8. | Northern Ireland Trophy | Belfast |  Matthew Stevens |  Stephen Hendry | 9–7 |
| 8. – 16.10. | Royal London Watches Grand Prix | Preston |  John Higgins |  Ronnie O'Sullivan | 9–2 |
| 29.10. | Pot Black Cup | Westminster |  Matthew Stevens |  Shaun Murphy | 1–0 |
| 5. – 18.11. | UK Champiobship | York |  Ding Junhui |  Steve Davis | 10–6 |
| 15. – 22.1. | Saga Insurance Masters | Wembley |  John Higgins |  Ronnie O'Sullivan | 10–9 |
| 30.1. – 5.2. | Malta Cup | Portomaso |  Ken Doherty |  John Higgins | 9–8 |
| 27.2. – 5.3. | Welsh Open | Newport |  Stephen Lee |  Shaun Murphy | 9–4 |
| 19. – 26.3. | Star Dragon Woods Villa China Open | Peking |  Mark Williams |  John Higgins | 9–8 |
| 15.4. – 1.5. | World Snooker Championship | Sheffield |  Graeme Dott |  Peter Ebdon | 18–14 |
Seuraavat kaudet

Kausi 2010–2011
Kausi 2009–2010
Kausi 2008–2009
Kausi 2007–2008
Kausi 2006–2007
Ranking top 16

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Nro. | Nimi | Maa |
| 1 | Ronnie O'Sullivan |  |
| 2 | Stephen Hendry |  |
| 3 | Stephen Maguire |  |
| 4 | Matthew Stevens |  |
| 5 | Paul Hunter |  |
| 6 | John Higgins |  |
| 7 | Peter Ebdon |  |
| 8 | Jimmy White |  |
| 9 | Mark Williams |  |
| 10 | Stephen Lee |  |
| 11 | Ken Doherty |  |
| 12 | Alan McManus |  |
| 13 | Joe Perry |  |
| 14 | Allister Carter |  |
| 15 | Steve Davis |  |
| 16 | Ian McCulloch |  |
Aiheesta muualla

World Snooker
Karen Susman

Karen Hantze Susman (s. 11. joulukuuta 1942 San Diego, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen naistennispelaaja.
Susman muistetaan parhaiten Wimbledonin tennisturnauksen naisten kaksinpelin mestaruudestaan vuodelta 1962. Hän löi tuolloin Věra Pužejová Sukován loppuottelussa lukemin 6–4, 6–4. Susman myös voitti kolme Grand Slam -mestaruutta naisten nelinpelissä. Jokaisessa niistä hänen parinaan oli Billie Jean King.
Susmanin ja Kingin muodostama sijoittamaton joukkue voitti Wimbledonin nelinpelitittelin 1961 lyömällä kolmanneksi sijoitetut Jan Lehane O’Neillin ja Margaret Courtin loppuottelussa 6–3, 6–4. Susman ja King puolustivat menestyksekkäästi mestaruuttaan 1962 voittamalla Renee Schuurman Haygarthin ja Sandra Reynolds Pricen muodostaman eteläafrikkalaisen joukkueen finaalissa 5–7, 6–3, 7–5. Susman ja King pääsivät Wimbledonin naisten nelinpelin loppuotteluun myös 1964 mutta hävisivät ykköseksi sijoitetulle Court–Lesley Turner Bowrey -parille 7–5, 6–2.
Susman ja King veivät nimiinsä naisten nelinpelin Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1964 voittamalla Courtin ja Turner Bowreyn finaalissa lukemin 3–6, 6–2, 6–4. Susman ja King olivat olleet saman turnauksen loppuottelussa jo 1962 mutta olivat tuolloin hävinneet Maria Buenon ja Darlene Hardin muodostamalle joukkueelle 4–6, 6–3, 6–2. He pääsivät Yhdysvaltain mestaruuskilpailuiden nelinpelin loppuotteluun myös 1965, jolloin he kärsivät tappion Nancy Richey Gunterille ja Carole Caldwell Graebnerille 6–4, 6–4.
Karen Stives

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Kenttäratsastus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | yksilökilpailu |  |
Karen Elizabeth Stives (3. marraskuuta 1950 Boston, Massachusetts – 14. elokuuta 2015 Dover, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kenttäratsastaja ja olympiavoittaja.
Stives voitti joukkuekilpailun olympiakultaa Los Angelesissa 1984, missä hän myös sijoittui hopealle yksilökilpailussa.
Stives kuoli pitkän sairastamisen jälkeen kotonaan Doverissa 64-vuotiaana 14. elokuuta 2015.
Junior Malanda

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Bernard Malanda-Adje
Syntymäaika: 28. elokuuta 1994
Syntymäpaikka: Bryssel, Belgia
Kuolinaika: 10. tammikuuta 2015 (20 vuotta)
Kuolinpaikka: Porta Westfalica, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
2004–2005:  RWDM
2005–2007:  Anderlecht
2007–2012:  Lille
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2012 |  Lille II | 17 | (1) |
| 2012–2013 |  Zulte Waregem | 52 | (5) |
| 2013–2015 |  VfL Wolfsburg | 17 | (2) |
Maajoukkue
| 2013–2014 |  Belgia U-21 | 15 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bernard ”Junior” Malanda-Adje (28. elokuuta 1994 Bryssel – 10. tammikuuta 2015 Porta Westfalica) oli belgialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Malanda siirtyi kesällä 2013 Bundesliigan VfL Wolfsburgiin kotimaansa pääsarjan Zulte Waregemista.
Malanda kuoli olleessaan matkustajana liikenneonnettomuuteen joutuneessa autossa vuonna 2015.
Sinihuppu

| Sinihuppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Munkkiyökköset Pantheinae
Suku::  Diloba
Laji::  caeruleocephala
Kaksiosainen nimi
 Diloba caeruleocephala  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Sinihuppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinihuppu (Diloba caeruleocephala) on loppusyksyn tummanharmaa yökköslaji. Se on ollut taksonomisesti hankala laji, joka on kuuloelimen poikkeavan rakenteen vuoksi sijoitettu moniin eri perhosryhmiin. DNA-sekvensoinnin perusteella se kuuluu munkkiyökkösiin. Vanhoissa teoksissa lajista käytetään myös nimiä sinihilkka ja sinipääkehrääjä.
Koko ja ulkonäkö

Sinihuppu on tummasävyinen, hyvin karvainen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan harmaat, ja niiden poikki kulkee kaksi mustaa, mutkittelevaa poikkiviirua. Ulomman poikkiviirun etuosassa viiru on yleensä kaksinkertainen. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on yleensä muuta siipeä tummempi, ja siinä on laaja, kahdesta vaaleasta rengasmaisesta täplästä muodostuva kuvio, joka tuo mieleen kaksi kahdeksikkoa. Takasiivet ovat harmahtavan valkoiset, naaraalla yleensä hieman koirasta tummemmat, ja siiven ulkoreunassa on pitkänomainen musta täplä. Ruumis ja jalat ovat kauttaaltaan pitkien karvojen peittämät. Koiraan tuntosarvet ovat huomattavan tuuheat. Siipiväli on 36–40 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Sinihupun levinneisyys kattaa Etelä- ja Keski-Euroopan Kaukasukselle asti. Suomessa se on hyvin eteläinen laji, jota tavataan vain aivan etelärannikon tuntumassa sekä lounaissaaristossa ja Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena syyskuun alkupuolelta lokakuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Sinihuppu elää puistoissa, puutarhoissa ja metsänreunuksilla. Perhoset lentävät hämärän laskeuduttua ja tulevat valolle. Naaras houkuttelee koiraita tuottamillaan feromoneilla ja parittelu kestää 4–6 tuntia. Parittelun jälkeen naaras odottaa kolme vuorokautta, kunnes alkaa munia vaihtelevankokoisia, naaraan peräpäästä irronneiden karvojen suojaamia munarykelmiä ravintokasvien oksille. Munat talvehtivat, ja toukat kuoriutuvat keväällä. Toukka käy läpi viisi ulkonäöltään hieman poikkeavaa kehitysastetta, ja niitä voi tavata touko-kesäkuussa. Täysikasvuinen toukka tekee kotelokopan maa-aineksesta tai lehtiroskista ja koteloituu sen sisään. Aikuinen perhonen on elänyt laboratorio-oloissa noin kaksi viikkoa.
Eteläisessä Euroopassa sinihuppu voi olla merkittävä hedelmänviljelyn tuholainen.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla ruusukasveihin kuuluvilla puilla, erityisesti pihlajilla (Sorbus), orapihlajilla (Crataegus), omenapuilla (Malus) ja kirsikoilla (Prunus).
Julien Vauclair

| Julien Vauclair |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1979 (ikä 45) Delémont, Jura Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Lugano
Sarja:  NLA
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–
Aik. seurat:  Ottawa Senators (NHL) Binghamton Senators (AHL) Grand Rapids Griffins (AHL)
NHL-varaus:  74, 1998 Ottawa Senators
| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi & Suomi 2013 | jääkiekko |  |
Julien Vauclair (2. lokakuuta 1979 Delémont, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, jonka seurana toimii maansa pääsarjassa pelaava HC Lugano. Ottawa Senators varasi Vauclairin kolmantena valintanaan vuonna 1998. Kaudella 2003–2004 Vauclair pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa. Vauclair pelasi lisäksi kolme kautta farmissa eli AHL-liigassa. Neljän vuoden Pohjois-Amerikan visiitin jälkeen Vauclair siirtyi kaudeksi 2004–2005 takaisin Luganoon, jossa hän pelaa edelleen.
Maajoukkueessa

1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011 maailmanmestaruuskilpailut
2002, 2006 olympialaiset
Vauclair on pelannut Sveitsin jääkiekkomaajoukkueessa 70 ottelua tehoin 4+3.
Sinfonia nro 11 (Šostakovitš)

Tsaarin sotilaat ampuvat mielenosoittajia Talvipalatsin edustalla ”verisunnuntaina” 22. tammikuuta 1905 (9. tammikuuta juliaanisen kalenterin mukaan).
Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 11 op. 103 (”vuosi 1905”) valmistui vuonna 1957. Se on ohjelmallisen musiikin mestariteos ja omistettu vuoden 1905 vallankumoukselle Venäjällä. Neuvostojohtaja V. I. Lenin kutsui vuoden 1905 tapahtumia lokakuun suuren sosialistisen vallankumouksen kenraaliharjoitukseksi. Sinfonia kuvaa kansan heräämistä kapinaan ja vapautumista uskostaan ”tsaari-isäseen”. Sinfonian toisessa osassa se huipentuu äänimaisemaan verilöylystä Pietarissa, kun keisari Nikolai II:n henkivartiokaarti ampui ”verisunnuntaina” 9. tammikuuta aseettomia mielenosoittajia.
Vuosi 1905 oli aiheena myös Šostakovitšin kuoroteoksessa ”9. tammikuuta” vuodelta 1951. Säveltäjä lainasi siitä kaksi melodiaa ja teki niistä johtoteemat 11. sinfoniaansa. Hän käytti siinä myös useita Venäjällä suosittuja vallankumouslauluja.
On arveltu, että sinfonian taustalla olisivat Unkarin kansannousun tapahtumat vuonna 1956, jolloin Neuvostoliitto kukisti satelliittivaltionsa yrityksen kumota kommunistihallinto. Šostakovitšin muistelmissa, jotka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen ja perustuvat haastatteluihin, säveltäjä lausuu:
Minusta näyttää siltä kuin Venäjän historiassa toistuisivat monet seikat - - Halusin osoittaa tämän toistuvuuden 11. sinfoniassani. Sävelsin sen 1957. Ja siinä on kysymyksessä silloinen nykyhetki, vaikka annoinkin sille nimeksi Vuosi 1905. Se kertoo kansasta, joka on menettänyt uskonsa. Koska ilkitöiden malja on tullut täyteen.
Osat

Sinfonia koostuu neljästä osasta, jotka soitetaan peräkkäin ilman taukoa.
Osat > 1. Adagio (Palatsiaukio)

Osa alkaa tyynellä ja rauhallisella melodialla, mutta rauha on pettävä. Patarumpujen kolkko ja painostava bassomelodia antaa tilaa merkinantotrumpetille, jonka ääni vaimenee. Jouset laulavat hidasta rukousta. Huilut toistavat vapaudenkaipuuta ilmaisevaa melodiaa venäläisestä vankilaulusta ”Kuuntele” (ven. слушай!). Bassoäänet vastaavat siihen melodialla kansanlaulusta ”Tuomittu” (ven. Арестант), johon vallankumousrunoilija Nikolai Ogarjov on kirjoittanut sanat:
Ночь темна. Лови минуты! Но стена тюрьмы крепка, У ворот её замкнуты Два железные замка. Suom. ”Yö on pimeä. Odota sopivaa hetkeä! Mutta vankilan muuri on vahva, kaksi rautaista lukkoa sulkee portit”.
Tsaarin Venäjän synkkä muotokuva kansojen vankilana kehittyy esiin vartijoiden kutsuhuutojen ja kellojen soiton peittäessä vankien voihkeen. Toisin kuin osan nimi antaa ymmärtää, sotilaiden tulenavaus ei tapahtunut Palatsiaukiolla, vaan Tarakanovskin kanavan sillan luona kuuden kilometrin päässä Talvipalatsista.
Osat > 2. Allegro. (9. tammikuuta)

Osa on täynnä kiihkeää toimintaa. Päämelodia on säveltäjän kuoroteoksesta ”9. tammikuuta”, missä lauletaan: ”Tsaari isäsemme, katso ympärillesi, näe surkea kohtalomme ilman toivoa tsaarin palveluksessa...”. Ensin lähes näkymätön, mutta sitten yhä selvemmäksi muuttuva toinen melodia samasta kuoroteoksesta (”paljastakaa päänne”) kasvaa koko teoksen johtoaiheeksi ja säilyttää sotaisen henkensä teoksen loppuun asti.
Mielikuva väkijoukkojen kokoontumisesta kasvaa, ja johtaa käännekohtaan, joka luo vaikutelman joukon saapumisesta Pietarin kaduilta Palatsiaukiolle. Nyt ensimmäisen osan Palatsiaukio-teemat toistuvat, mutta nyt puupuhaltimilla ja hurskaan kirkkomusiikin kaltaisesti. Musiikki hiljenee, kunnes äkillinen rummunlyönti on käsky henkivartiokaartin sotilaille. Kontrabassojen soittoäänet kehittyvät terävän rytmiseksi aiheeksi yhdessä rumpujen pärinän kanssa. Yhä uudet soittimet liittyvät mukaan ja musiikki saa valtavan voiman, joka nousee huippuun lyömäsoittimien iskuissa. Käynnissä on aseettomien mielenosoittajien massateurastus. Ikään kuin vihantunteen tulkkina sinfonian pääteema ”paljastakaa päänne” nousee melun yläpuolelle. Metelin katkaisee äkillinen tauko, joka täyttyy äänettömällä pelon tunteella.
Osat > 3. Adagio (ikuinen muisto)

Kontrabassot aloittavat verisunnuntain tunnetuksi tekemän surumarssin (ven. Вы жертвою пали, Vy žertvoju pali). Nadežda Krupskajan mukaan sitä laulettiin verisunnuntain uhrien hautajaisissa.
Osat > 4. Allegro non troppo (hälytys)

Finaalin ensimmäiset tahdit ovat venäläisestä vallankumouslaulusta ”Pois tyrannit” (ven. Беснуйтесь тираны). Ne johdattavat musiikin energisiin pyörteisiin, joissa kuullaan otteita työväenlauluista, komeimpana niistä Varšavjanka. Palatsiaukio-teema kuullaan uudelleen. Musiikki hiljenee ennen finaalia, jossa kumouksellinen into saa lopullisen purkauksen. Juhlalliset marssisävelet kasvavat hälytykseksi, ja sinfonian vallankumouksellinen pääteema nousee valtavaan mittaan.
Six + Live!

| Six + Live! Tasavallan Presidentti |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 13.11.2006 Savoy, Helsinki & 29.11.2006 Klubi, Tampere
 Julkaistu: 2007
 Tuottaja(t): Kalantero Lahti
 Levy-yhtiö: Akbazar
Tasavallan Presidentin muut julkaisut
| Six Complete 2006 | Six + Live! 2007 | Pop-Liisa 1: Tasavallan Presidentti 1973 2016 |
Six + Live! on suomalaisen Tasavallan Presidentti -yhtyeen vuonna 2007 julkaistu DVD. Se on kuvattu kahdessa konsertissa edellisvuoden marraskuussa Helsingin Savoy-teatterissa ja Tampereen Klubilla. Mukana on myös haastatteluja sekä Yleltä ja BBC:ltä kerättyä arkistomateriaalia.
Arvioita

Soundi-lehdessä 12/2007 DVD:tä arvioi Petri Silas, joka kuvailee soittajien olevan hyvässä kunnossa, mutta yhteissoitossa on puutteita. Silas kritisoi myös solisti Frank Robsonin tapaa lukea laulujen sanat suoraan papereista. Kiitosta saa sen sijaan DVD:n ekstraosio, joka tekee Six + Livestä aiempaa Still Struggling for Freedom -livelevyä tärkeämmän julkaisun.
Kappaleet

Deep Thinker
Last Night
Take Six
Monday Shuffle
Climb the Ladder
The Maze
Tis Me Tis You
Dance
Don’t Ask Why
Five Leaves Left
Lounge
Last Quarters
Falling Deeper (The Bargain)
King Kong
Tekijät

| --- | --- |
 Tasavallan Presidentti Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu  Vesa Aaltonen – rummut  Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet  Jukka Tolonen – sähkökitara  Heikki Virtanen – bassokitara :  Tuotanto Werne Facilities LTD – tuotanto  Roope Koistinen – ohjaus  Kalantero Lahti – tuottaja  Tita Jänkälä – editointi  Harri Merilahti – miksaus (Studio Stadi)  Craft Finland Oy – DVD  EastStreet – kannen suunnittelu  Ilpo Musto – valokuvat ja kuvagalleria  Jari Paulamäki – valokuvat
Sinfonia nro 3 (Röntgen)

Julius Röntgen sävelsi kolmannen sinfoniansa c-mollissa 25. toukokuuta – 8. kesäkuuta 1910. Teos on kahden ensimmäisen kadonneen sinfonian (1872, 1875) tavoin neliosainen. Työ sen orkestraation parissa valmistui 30. syyskuuta. Sinfonian kantaesitti 11. tammikuuta 1911 säveltäjän itsensä johtama Utrechtin kunnallisorkesteri. Utrechtin kunnallisorkesterin kapellimestari Wouter Hutschenruyter omisti teokselle artikkelin Het Theater -lehdessä, ja myös Utrechts Dagbladin journalisti Hugo Nolthenius oli teoksesta innoissaan. Hän myös tapasi kuulijoiden joukosta Percy Graingerin.
Concertgebouw-orkesteri tulkitsi sinfonian Amsterdamissa maalis- ja huhtikuussa. Teos nousi erääksi säveltäjän esitetyimmistä. 23. joulukuuta 1917 järjestetty esitys jäi kuitenkin viimeiseksi vuosiin.
Osat

Allegro molto e passionato
Andante, un poco sostenuto
Presto feroce
Largamente – Allegro – Largamente
Levytyksiä

Julius Röntgen: Symphony No 3 / Suite "Aus Jotunheim" (Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalz, David Porcelijn; cpo, 2006)
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Symphony No. 3 in C minor