stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso Saksijärvi
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,9 metriä mpy.
Järveen on johdettu runsaasti ympäröivien soiden kuivatusojia, mutta osa ojista tuo vettä kauempaakin. Piirilahteen laskee etelälounaasta Hämeenoja, joka tuo yli kolmen kilometrin päästä Hämeenkorven läpi Hämeenjärven vedet. Hämeenojan valuma-alueella sijaitsevat myös Taivasjärvi ja Valkeajärvi. Uittimensalmeen laskeva Lammasoja on kahdeksan kilometrin päässä sijaitsevan Vähä-Laipan laskuoja. Lammasojan valuma-alueella sijaitsevat myös Iso-Laippa, Elamonjärvi, Kivilammi, Hanhiluppo, Vähä Saksijärvi ja Ahvenaisjärvi. Lapinlahteen tulee Liiterinkorven läpi yli kolmen kilometrin päässä sijaitsevalta ojittamattomalta Aukeissuolta alkava oja.
Järven laskuoja on Myllyoja, joka laskee Keljonjärveen ja sen kautta se laskee Längelmäveden Saksalonselkään.
Luontoarvoja

Järvi on luontaisesti runsasravinteinen järvi, jossa on vitoja ja kellukkakasvien suuria yhdyskuntia. Itäosassa on kasvillisuus rehevää ja siellä pesii laulujoutsen. Vesilintuja on lajistoltaan enemmän ja yksilömääriltään runsaammin kuin ympäristön muissa järvissä. Esimerkiksi Paattiniemen rantametsissä pesivät peukaloinen ja palokärki ja sen rannassa kurki. Järven vesi on luokiteltu tyydyttäväksi ja järvi soveltuu myös virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Vedenlaatua koettelee runsas humuspitoisuus, ruskea väri, happamuus ja luontaisesta tasosta kohonnut ravinnetaso. Matalassa järvessä toistuvat happitalouden häiriöt.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Iso Sääksjärvi”, mikä lienee järven entinen nimikin. Karttaan on järvelle piirretty lahtia, joita ei nykykartassa esiinny. Kun Piirilahden ja Lapinlahden rantaviivat ovat vanhassa kartassa laajemmat ja nykykartoissa on viitteitä laskuojan perkauksesta, voidaan hyvällä syyllä päätellä järvelle tehdyn järvenlasku. Siinä yhteydessä Lammasojaa on syvennetty ja jatkettu kuivatetun lahden pohjaa pitkin Sammalenperältä Uittimensalmelle asti. Ensimmäisen järvenlaskun ajankohtasta ei ole dokumenttia, mutta vuoden 1957 peruskartassa näkyy järvellä olevan vain kaksi saarta. Ne ovat Sepänsaari ja Saarilahdella sijaitseva nimetön saari. Seuraavassa kartassa vuodelta 1977 saarten pinta-ala on kasvanut samalla kun niiden välistä on noussut neljä pikkusaarta ja Piirilahteen on syntynyt isompi saari. Uittimensalmi on vuoden 1957 kartassa leveämpi kuin vuonna 1977 kartassa. Koska muutokset ovat tuoreita, voisivat nämä järven vedenpinnan laskut olla tukinuittoon liittyviä toimia. Myllyojaa on voitu perata uiton parantamiseksi. Asian todistamiseksi tulisi kuitenkin vielä esittää dokumentit. Kalmbergin kartassa on Myllyojaan piirretty neljän vesimyllyn karttamerkit kohtaan, jota kutsutaan Myllymäeksi. Siellä on nykyäänkin yksi mylly.
J. K. Lehtinen

| J>  K. Lehtinen |
| --- | --- |
 J. K. Lehtinen vuonna 1933.
Kansanedustaja
 4.4.1917–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1883 Eräjärvi
Kuollut: 15. marraskuuta 1937 (54 vuotta) Leningrad
Ammatti:  toimittaja
Juho (Jussi) Kustaa Lehtinen (22. lokakuuta 1883 Eräjärvi – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Hän vaikutti jo ensimmäisen sortokauden aikana työläisaktivistien liikkeessä ja työskenteli myöhemmin pitkään Työmies-lehden toimittajana. Sisällisodan jälkeen Lehtinen pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hänestä tuli yksi SKP:n johtohahmoista. Lehtonen teloitettiin Stalinin vainojen aikana.
J. K. Lehtinen tunnettiin myös lempinimellä ”Jeesus Kristus Lehtinen”. Hänen puolisonsa oli kansanedustaja Sandra Lehtinen ja heidän tyttärensä muun muassa Kominternin palveluksessa ja Terijoen hallituksen ministerinä toiminut Inkeri Lehtinen.
Elämä > Nuoruusvuodet

Eräjärven Järvenpään Tuomaalan torpassa syntyneen J. K. Lehtisen vanhemmat olivat työmies Kustaa Adolf Lehtinen (1854-1918) ja Kuhmalahden Vedentaustan Puntarista kotoisin ollut Kustaava Siurola (1864-1932). Kansakoulun käytyään hän työskenteli Tampereen pellavatehtaalla sekä valimoissa Tampereella ja Tukholmassa. Vuonna 1903 Lehtinen liittyi Tampereen työväenyhdistykseen ja sosialidemokraattiseen puolueeseen.
Sortovuosien aikana Lehtinen oli mukana työläisaktivistien toiminnassa. Lehtinen aloitti kutsuntalakkojen parissa ja liittyi keväällä 1904 Matti Turkian Tampereelle perustamaan työläisaktivistien iskuryhmään, johon hänen ohellaan kuuluivat muun muassa Alma Jokinen, Yrjö Mäkelin, Emil Saarinen ja Väinö Vankkoja. Kesällä 1905 Lehtinen oli aselastia kuljettaneen John Graftonin apualuksen miehistössä. Syksyllä hän organisoi suurlakkoa Tampereella ja valmisteli joulukuussa kaupungissa pidettyä bolshevikkien salaista puoluekonferenssia yhdessä Timo Korpimaan, Yrjö Mäkelinin ja Väinö Vankkojan kanssa. Elokuussa 1906 Lehtinen seurasi Viaporin kapinan tapahtumia osallistuessaan Helsingissä pidettyyn puoluehallinnon kokoukseen tamperelaisten edustajana tulevan puolisonsa Sandra Reinholdssonin ja Matti Vuolukan kanssa. Samana syksynä hänet palkattiin sosialidemokraattien piiriagitaattoriksi Jyväskylään. Kevään 1907 eduskuntavaalien jälkeen Lehtinen muutti kansanedustajaksi valitun puolisonsa perässä Helsinkiin, jossa hän ryhtyi Työmiehen toimittajaksi. Vuodesta 1915 lähtien Lehtinen työskenteli lehden vastaavana toimittajana.
Elämä > Sisällissota

Lehtinen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1916, mutta hän ei onnistunut uusimaan paikkaansa syksyn 1917 vaaleissa. Sisällissodan käynnistyttyä Lehtinen jatkoi Työmiehen vastaavana toimittajana. Hänet nimitettiin myös SDP:n uuden puoluetoimikunnan sekä Helsingin työväenjärjestöjen eduskunnan jäseneksi. Sodan loppuvaiheessa Lehtinen siirtyi kansanvaltuuskunnan mukana Viipuriin. Valkoisten hyökätessä hän pakeni Pietariin, jonne Sandra Lehtinen seurasi miestään lasten kanssa. Matti Turkian mukaan Lehtisellä oli mukanaan puoluetoimikunnalta saadut 50 000 markkaa, jotka oli tarkoitus viedä Neuvosto-Venäjälle turvaan.
Elämä > Neuvostoliitossa

Syyskuussa 1918 Lehtiset osallistuivat SKP:n perustavaan kokoukseen Moskovassa. J. K. Lehtinen valittiin puolueen keskuskomiteaan ja hän liittyi myös NKP:n jäseneksi. Syksyllä heidät lähetettiin punapakolaisia varten perustetulle Buin leirille, jollaa Sandra Lehtinen toimi lastenkodin johtajana. Perhe palasi Pietariin marraskuussa 1919, jonka jälkeen Lehtinen työskenteli SKP:n keskuskomitean agitaatiovastaavana. Syyskuussa 1920 hän haavoittui kahdeksan kuolonuhria vaatineessa Kuusisen klubin ammuskelussa. Syksyllä 1921 Lehtinen toimi luennoitsijana Lempaalassa järjestetyillä SKP:n kursseilla, joihin osallistui rajan yli saapuneita suomalaisiakommunisteja. Hieman myöhemmin Lehtinen johti parin vuoden ajan SKP:n maanalaista puoluetyötä Suomessa. Neuvostoliittoon palattuaan hän oli Kominternin palveluksessa Moskovassa. Vuodesta 1932 lähtien Lehtinen toimi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalaisen osaston opettajana ja johtajana Leningradissa. Hän työskenteli myös Vapaus-lehden toimittajana. Lehtisen kirjoituksia oli jo 1920-luvun alussa julkaistu Sosialistisessa Aikakauslehdessä.
Vuonna 1935 Neuvosto-Karjalassa käynnistyi suomalaista nationalismia vastaan suunnattu kampanja, joka levisi pian Leningradiin. LVKYO:n johtajana toiminut Lehtinen taipui lopulta arvostelemaan nationalismia, mutta erehtyi jo hylätyn leninistisen opin mukaisesti vastustamaan myös Josef Stalinin edustamaa suurvenäläistä kansallisbolshevismia. Syksyllä 1936 LVKYO:n suomalainen osasto suljettiin ja Lehtinen erotettiin myös SKP:n julkaiseman Kommunistin päätoimittajan pallilta. Elokuussa 1937 hän joutui NKVD:n pidättämäksi. Lehtisen väitettiin muun muassa esittäneen Kommunistissa nationalistista ihailua SKP:n johtoon kuuluneille Edvard Gyllingille ja Kustaa Roviolle vielä heidän syrjäyttämisensä jälkeen. Marraskuussa Lehtinen sai kuolemantuomion ja hänet ammuttiin Leningradissa. Samassa yhteydessä SKP:n johtohenkilöistä teloitettiin myös Kalle Lepola, Antti Pylsy ja Tyyne Tokoi.
Perhe

J. K. Lehtisen puoliso oli kansanedustaja Sandra Lehtinen. Kesällä 1906 kihlautunut pariskunta solmi avioliiton toukokuussa 1907 pidettyjen eduskuntavaalien jälkeen. J. K. Lehtisen kieltäydyttyä kirkollisesta vihkimisestä heille myönnettiin tuolloin harvinainen siviiliavioliitto naimakaaren esiaviollista seksiä koskevan pykälän perusteella. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta; Inkeri (1908-1997) ja Pentti (1918-1919). Keskellä sisällissotaa syntynyt Pentti kuoli heinäkuussa 1919 punatautiin Buin leirillä. Lehtiset erosivat 1921, jolloin Sandra ja Inkeri palasivat pariksi vuodeksi Suomeen. Inkeri Lehtinen työskenteli myöhemmin muun muassa Kominternin palveluksessa Moskovassa. Hänestä tuli myös yksi SKP:n pitkäaikaisista johtohahmoista sekä Terijoen hallituksen ministeri. Isänsä kuoleman jälkeen Inkeri Lehtinen sanoutui irti hänen tekemisistään ja yhtyi esitettyihin syytteisiin. Taustalla oli todennäköisesti halu pelastaa itsensä ja perheenjäsenensä.
J. K. Lehtisen veli oli toimittaja Toivo A. Lehtinen.
Teokset

Suomen kapitalismin talouspulasta.  Leningrad:  Kirja, 1931.
Jeison Murillo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jeison Fabián Murillo Cerón
Syntymäaika: 27. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Cali, Kolumbia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Celta Vigo (lainalla Valenciasta)
Pelinumero: 21
Junioriseurat
2009–2010: Deportivo Cali
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2011 | Udinese | 0 | (0) |
| 2010–2011 | → Granada B (laina) | 22 | (2) |
| 2011–2015 | Granada | 51 | (1) |
| 2011–2012 | → Cádiz (laina) | 27 | (3) |
| 2012–2013 | → Las Palmas (laina) | 37 | (3) |
| 2015–2018 | Internazionale | 61 | (2) |
| 2017–2018 | → Valencia (laina) | 17 | (0) |
| 2018– | Valencia | 1 | (0) |
| 2019 | → Barcelona (laina) | {{{ottelut9}}} |  |
| 2019– | → Sampdoria (laina) |  |  |
| 2020 | Celta Vigo (laina)  | {{{ottelut11}}} |  |
Maajoukkue
| 2014– | Kolumbia | 27 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. syyskuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. kesäkuuta 2017.
Jeison Fabián Murillo Cerón (s. 27. toukokuuta 1992 Cali, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Celta Vigoa lainalla espanjalaisseura Valenciasta ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkue

Murillo palasi kesällä 2013 takaisin Granadaan lainapestiensä jälkeen. Ensiesiintymisensä Primera Divisiónissa hän teki 18. elokuuta 2013 ottelussa Osasunaa vastaan.
Helmikuussa 2015 Murillo solmi italialaisseura Internazionalen kanssa viisivuotisen sopimuksen ja hänestä maksettiin 8 miljoonan euron siirtokorvaus. Sopimus astui voimaan heinäkuusta 2015 lähtien.
Aiheesta muualla

Jeison Murillon tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Kolumbian joukkue – Copa América 2015
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Franco |
4 Arias |
5 Andrade |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Cardona |
9 Falcao |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Valdés |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Valencia |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 Muriel |
21 Martínez |
22 Bonilla |
23 Murillo |
Valmentaja Pekerman
Johanne Luise Heiberg

Johanne Luise Heiberg
Johanne Luise Heiberg, o.s. Pätges (22. marraskuuta 1812 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen näyttelijä. Hän oli aikakauden merkittäviä tanskalaisia näyttelijöitä. Hän kirjoitti muistelmat Et Liv gjenoplevet i Erindringen (1891–1892), joiden perusteella hänestä on saatu luoduksi ajan myötä yhä parempi kuva. Hänen elämänsä viimeisistä vaiheista saa parhaan käsityksen hänen kirjeenvaihdostaan A. F. Kriegerin kanssa.
Heibergin vanhemmat olivat alkujaan saksalaisia. He olivat muuttaneet Kööpenhaminaan ennen Johannen syntymää.Yhdeksänlapsisen työläisperheen toiseksi nuorin lapsi Johanne Pätges pääsi kahdeksanvuotiaana Kuninkaallisen teatterin balettikouluun ja sai pian pikku rooleja. Hänen varsinainen ensiesiintymisensä tapahtui 1826 Trinen roolissa Johan Ludvig Heibergin häntä varten kirjoittamassa vaudevillessa Aprilsnarrene. He avioituivat viiden vuoden kuluttua. Avioliitto toi hänelle sosiaalisen nousun, ja ajan merkittävät kirjailijat kirjoittivat hänelle rooleja.
1882 ilmestyneessä kirjassaan Peter Andreas Heiberg og Thomasine Gyllembourg Heiberg kertoo appivanhemmistaan ja heidän avioerostaan.
Sören Kierkegaard kirjoitti 1848 hänestä artikkelisarjana tutkielman Faedrelandet-lehteen osoittaakseen voivansa kirjoittaa muustakin kuin uskonnosta.
Jan Magnussen

| Jan Magnussen |
| --- | --- |
 Magnussen tammikuussa 2009
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Tanska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1995, 1997–1998
Talli(t):  McLaren (1995) Stewart (1997–1998)
Kilpailuja:  25
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  1
Ensimmäinen kilpailu:  Tyynenmeren GP 1995
Viimeinen kilpailu:  Kanadan GP 1998
Aiheesta muualla
www.janmagnussen.com
2011 Rolex Sports Car
Jan Magnussen (s. 4. heinäkuuta 1973 Roskilde, Tanska), on tanskalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui 25 Formula 1 -osakilpailuun vuosina 1995–1998 ja keräsi yhden MM-pisteen. Hän on Tom Belsøn, Nicolas Kiesan ja poikansa Kevin Magnussenin lisäksi ainoa tanskalainen, joka on osallistunut Formula 1 -sarjaan.
Magnussen hallitsi Britannian Formula 3 -sarjaa vuonna 1994, ja palkattiin McLarenin testikuljettajaksi vuonna 1995. Hänestä tuli Tanskan toinen F1-kilpakuljettaja, kun hän pääsi tuuraamaan umpisuolileikkaukseen joutunutta Mika Häkkistä Tyynenmeren GP:ssä samalla kaudella. Tuloksena oli kymmenes sija.
Kaudet 1997–1998 Magnussen ajoi Stewart-tallissa brasilialaisen Rubens Barrichellon parina ja sai heikon menestyksensä vuoksi potkut kesken jälkimmäisen kauden. Kohtalon ivaa oli, että hän saalisti ainoan pistesijansa, kuudennen tilan, viimeisessä kisassaan Kanadan GP:ssä kesäkuussa 1998. Magnussenin tilalle Stewartille palkattiin hollantilainen Jos Verstappen.
Magnussen kertoi vuonna 2001 julkisuudessa neuvottelevansa paluusta F1-sarjaan, mutta neuvottelut eivät johtaneet tuloksiin. Magnussen ei paljastanut, mikä talli oli neuvottelukumppanina.
F1-uransa jälkeen Magnussen on jatkanut uraansa kilpakuljettajana eri sarjoissa, kuten Yhdysvaltain CART-sarjassa ja urheiluautokisoissa, joissa hän on menestynyt huomattavasti paremmin kuin F1:ssä. Hän kuului Le Mansin 24 tunnin ajon voittajatiimeihin sekä 2004 että 2005. Kaudella 2008 Magnussen osallistui American Le Mans Series -sarjaan. Vuonna 2021 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon, missä hän ajoi Kevin-poikansa ja Anders Fjordbachin kanssa Orecan valmistamalla autolla kokonaistuloksissa sijalle 29.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | McLaren | BRA   | ARG   | SMR   | ESP   | MON   | CAN   | FRA   | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | POR   | EUR   | PFC 10 | JPN   | AUS   | 0 | 30. |
| 1997 | Stewart | AUS Kesk. | BRA DNS | ARG 10† | SMR Kesk. | MON 7 | ESP 13 | CAN Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL 12 | ITA Kesk. | AUT Kesk. | LUX Kesk. | JPN Kesk. | EUR 9 | 0 | 20. |
| 1998 | Stewart | AUS Kesk. | BRA 10 | ARG Kesk. | SMR Kesk. | ESP 12 | MON Kesk. | CAN 6 | FRA   | GBR   | AUT   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | LUX   | JPN   |  | 1 | 17. |
Muuta

Janin poika Kevin Magnussen on myös kilpa-autoilija.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
GrandPrix.com: Magnussen (englanniksi)
Tanskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Tom Belsø
Jac Nelleman
Jan Magnussen
Nicolas Kiesa
Kevin Magnussen
Ihmisoikeudet Arabiemiraateissa

Ihmisoikeudet Arabiemiraateissa ovat kansainvälisten sopimusten ja Arabiemiraattien perustuslain määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat oikeudet. YK:n mukaan ihmisoikeuksiin sisältyy muun muassa sananvapaus, liikkumisoikeus, uskonnonvapaus ja poliittinen vapaus.
Amnesty Internationalin vuoden 2009 raportin mukaan vuonna 2008 Arabiemiraatit väärinkäytti siirtotyöläisiä, vangitsi ihmisiä ilman oikeudenkäyntejä, käytti kidutusta, alisti naisia, rajoitti Internet-sivuja ja teloitti ainakin yhden ihmisen.
Työoikeudet

Arabiemiraatit ei sallinut vielä vuonna 2008 työntekijöiden ammattiyhdistystoimintaa ja lakko-oikeutta.
Rakennustyöläiset

Rakennustyöläiset tekivät valituksia matalasta ja maksamattomasta palkasta, työturvallisuudesta ja huonoista asuinoloista. Huono työturvallisuus aiheutti kuolemia rakennustyömailla. Dubaissa intialaiset rakennustyöläiset saivat työhönsä liittyvistä protesteista puolen vuoden vankeusrangaistuksen ja maasta karkotuksen. Korkeampia palkkoja vaativia työmiehiä vangittiin maaliskuussa 2009 1500 hengen protestin yhteydessä. Osa 3000:sta huonosta ravinnosta mellakoineeseesta intialaisesta sai syytteen tuhopoltoista ja mellakoinnista heinäkuussa 2009.
Kotitaloustyöntekijät

Kotitaloustyöntekijät raportoivat velkavankeudesta ja pahoinpitelystä.
Sananvapaus

Sananvapausrikkomusten rangaistukset päätettiin muuttaa vankeudesta sakkorangaistuksiin vuonna 2008. Useita nettisivuja suljettiin vuonna 2008.
Koulutus

Vuonna 2008 aikuisista osasi lukea 89 %.
Naisten syrjintä

Arabiemiraatit on ratifioinut YK:n naisten syrjintää estävän sopimuksen. Arabiemiraateissa ei kuitenkaan ole naisten syrjintää estävää lainsäädäntöä, joka takaisi sukupuolten tasa-arvon. Maa kutsui YK:n ihmiskaupan raportoijan vierailulle maahan vuonna 2008. Ilman perheensä lupaa ulkomaalaisen kanssa avioitunut nainen pidätettiin kahdeksaksi kuukaudeksi kotimaahan palattuaan marraskuussa 2007. Vankilassa häntä pahoinpideltiin ja uhkailtiin. Nainen poistui maasta vapauduttuaan.
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt

Homoseksuaalisuus, kuten kaikki avioliiton ulkopuolinen seksuaalinen toiminta, on Arabiemiraateissa ankarasti kielletty. Homoseksuaalisesta käyttäytymisestä voidaan tuomita vankeuteen ja sakkorangaistukseen tai karkottamiseen, mikäli syytetty on ulkomaan kansalainen.
Ristiinpukeutuminen on Arabiemiraateissa kiellettyä.
Kuolemanrangaistus

Arabiemiraateissa on kuolemanrangaistus käytössä. Vuonna 2008 teloitettiin ainakin yksi ihminen murhasyytteen perusteella.
Vuosina 2008–2015 maassa on teloitettu ainakin viisi ihmistä, joukossa myös muiden maiden kansalaisia. Viimeisin tunnettu teloitus oli vuonna 2017.
Kansainväliset sopimukset

Amnestyn vuoden 2009 raportin listan mukaan Arabiemiraateissa on vähän ratifioituja kansainvälisiä ihmisoikeussopimuksia. Ratifioituihin YK:n sopimuksiin sisältyy naisten syrjinnän kielto, lasten oikeuksien sopimus ja rotusyrjinnän kieltävä sopimus. Joulukuussa 2008 Arabiemiraatit ilmaisi aikeen ratifioida kidutuksen vastainen sopimus UN Convention against Torture.
Aiheesta muualla

Human Rights Watch
Amnesty International Amnesty International
Rakennustyöläisiä Burj Khalifan työmaalla.
Johanne Stockmarr

Johanne Stockmarr
Johanne Amalie Stockmarr (21. huhtikuuta 1869 Kööpenhamina – 2. helmikuuta 1944 Kööpenhamina) oli tanskalainen pianisti.
Stockmarrin isä oli viulisti Ferdinand Tycho Nicolai Stockmarr ja äiti Ane Emilie Raun. Stockmarrin serkku Anna Stockmarr oli pianisti ja serkku Sophus Stockmarr viulisti. Varhaisimman musiikkikasvatuksensa Stockmarr sai sukulaisiltaan. Vuosina 1885–1887 hän opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Edvard Helstedin johdolla. Stipendillä Stockmarr pääsi opiskelemaan vuodeksi Pariisiin pianisti Alexis-Henri Fissot'n johdolla. Palattuaan hän pääsi Franz Xaver Nerudan opiskelijaksi. Lisäksi Stockmarr sai opetusta säveltäjä Niels Gadelta.
1890-luvulla Stockmarr kiersi lapsuudenystävänsä, viulisti Frida Scottan kanssa. Hän teki esiintymisiä myös viulisti Wilma Nerudan kanssa. Uransa aikana hän sai muiksi yhteistyökumppaneikseen muiden muassa laulaja Ellen Beckin sekä viulistit Anton Svendsenin ja Gunna Breuning-Stormin. Stockmarrin ensimmäisessä julkisessa esiintymisessä Lontoossa kuulijoiden joukossa oli kuningatar Alexandra. Stockmarr esiintyi usein solistina myös kruununprinssi Fredrikin, myöhemmän kuningas Fredrik IX:n johtaessa kapellimestarina. Hän opetti pianonsoittoa kuningatar Alexandrinelle ja prinsessa Dagmarille. Vuonna 1909 hän sai nimityksen hovipianistiksi.
Stockmarr esiintyi vuonna 1906 solistina Edvard Griegin johtaessa oman pianokonserttonsa esityksen Lontoon Queen's Hallissa. Hän soitti usein Griegin musiikkia ja tulkitsi pianokonserton myös Griegin syntymän satavuotisjuhlassa (1943) Tivolin konserttisalissa. Stockmarr teki useita esiintymisiä Henry Woodin johdolla. Hän myös opetti vuodesta 1914 kuolemaansa Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Stockmarrille oli tarjottu virkaa jo vuonna 1899, mutta hän oli silloin pian ymmärtänyt, ettei olisi voinut sovittaa työtä yhteen monien konserttikiertueidensa kanssa. Siksi paikka oli sillä kerralla mennyt Agnes Adlerille. Stockmarrin saamia palkintoja ja tunnustuksia olivat Ingenio et arti (1918), kultainen Den Kongelige Belønningsmedalje (1939) ja (kolmantena saajana) Den kulturelle Fondin kunniastipendi (1943).
Säveltäjiä, joiden teoksia Stockmarr levytti, olivat Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin ja Ernő Dohnányi. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös muiden muassa Robert Schumannin, Pjotr Tšaikovskin ja Camille Saint-Saënsin teoksia.
Java-alusta, Standard Edition

Java Platform, Standard Edition (Java SE) on alusta tietokone- ja palvelinympäristöihin tarkoitetun siirrettävän koodin kehittämiseen ja käyttöönottoon. Java SE tunnettiin aiemmin nimellä Java 2 Platform, Standard Edition (J2SE).
Alusta käyttää Java- ohjelmointikieltä ja on osa Java-ohjelmistoalustaperhettä . Java SE määrittelee useita yleiskäyttöisiä sovellusliittymiä, kuten Java-sovellusliittymiä Java-luokkakirjastolle, ja sisältää myös Java Language Specification - ja Java Virtual Machine -määritykset .  OpenJDK on virallinen viitetoteutus versiosta 7 lähtien.
Nimikkeistö, standardit ja spesifikaatiot

Alusta tunnettiin nimellä Java 2 Platform, Standard Edition tai J2SE versiosta 1.2 lähtien, kunnes nimeksi muutettiin Java Platform, Standard Edition tai Java SE versiossa 1.5. "SE":tä käytetään erottamaan perusalusta Enterprise Edition ( Java EE ) ja Micro Edition ( Java ME ) alustoista. "2" oli alun perin tarkoitus korostaa versiossa 1.2 tehtyjä suuria muutoksia, mutta se poistettiin versiossa 1.6. Nimeämiskäytäntöä on muutettu useita kertoja Java-versiohistorian aikana. J2SE 1.4:stä (Merlin) alkaen Java SE:tä on kehitetty Java-yhteisöprosessin (Java Community Process) puitteissa, joka tuottaa Java-alustan ehdotettujen ja lopullisten määritysten kuvauksia, joita kutsutaan nimellä Java Specification Requests (JSR). JSR 59 oli J2SE 1.4:n kattomäärittely ja JSR 176 määritteli J2SE 5.0:n (Tiger). Java SE 6 (Mustang) julkaistiin JSR 270:n mukaisesti.
Java Platform, Enterprise Edition (Java EE) on siihen liittyvä spesifikaatio, joka sisältää kaikki Java SE:n luokat ja lisäksi joitakin luokkia, jotka ovat hyödyllisempiä ohjelmille, jotka toimivat palvelimilla kuin työasemilla.
Java Platform, Micro Edition (Java ME) on siihen liittyvä spesifikaatio, jonka tarkoituksena on tarjota sertifioitu kokoelma Java-rajapintoja ohjelmistojen kehittämistä varten pienille, resurssirajoitteisille laitteille, kuten matkapuhelimille ja kämmentietokoneille.
Java Runtime Environment (JRE) ja Java Development Kit (JDK) ovat varsinaisia tiedostoja, jotka ladataan ja asennetaan tietokoneelle Java-ohjelmien suorittamista tai kehittämistä varten.