stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aaro Hellaakoski
Saimaan tutkimus

Hellaakoski nimitti Saimaan Rokansaarta "jään puristamien harjapalteiden luvatuksi maaksi." 120-sivuiseen Suursaimaa-tutkimukseen hän mittasi nelisensataa rantaprofiilia Lappeenrannasta Iisalmeen, Mikkelistä Joensuuhun ulottuvalla alueella. Tutkimus kertoo isosta järvestä, joka edelsi Saimaata. Järvi kallistui etelään jääkauden jälkeisen maankohoamisen seurauksena ja mursi nykyisen laskujokensa Vuoksen.
Suursaimaa-tutkimusta tehdessä Hellaakoski oli kohdannut jälkiä, jotka eivät sopineet siihenastisiin tutkijoiden käsityksiin. Uutta työtä varten Aaro Hellaakoski majoittui kahtena kesänä Rokansaaressa. Hellaakosken tavoitteena oli tehdä tutkimus jääkauden loppuvaiheen vesistöhistoriasta, jota varten hän teki laajoja kenttätöitä Saimaalla, kesällä 1932. Lietvedellä hän mittasi kulkurikivien talvihypyn maailmanennätyksen: arviolta yli tonnin painoinen järkäle oli siirtynyt yli neljä metriä. Rokansaarelta hän kirjasi Suomen maantieteellisen seuran Fennia-sarjan tutkielmaan Jäänpuristuksesta Saimaan Lietvedellä talven 1931 aikana.
Vuonna 1934 Hellaakoski julkaisi teoksen Die Eisstauseen des Saimaa-Gebietes (suom. Saimaan alueen jääjärvet). Teoksessa on Saimaan rantojen profiilipiirroksia, jotka kuvaavat jääjärvien allekkaisia rantapintoja.
Teoksia > Runoteoksia

Runoja, 1916
Nimettömiä lauluja, 1918
Me kaksi, 1920
Elegiasta oodiin, 1921
Maininki ja vaahtopää, 1924
Jääpeili, 1928 (sis. runon Hauen laulu)
Valitut runot, 1940
Vartiossa, 1943
Uusi runo, 1943
Huojuvat keulat, 1946
Hiljaisuus, 1949
Sarjoja, 1952
Huomenna seestyvää, 1953
Runot, 1953
Runot 1916-1928, 1997
Teoksia > Romaaneja ja novelleja

Suljettujen ovien takana, 1923, ekspressionistinen romaani
Iloinen yllätys, 1927, novellikokoelma
Teoksia > Tutkielmia ja esseitä

T. K. Sallinen, 1921
Kuuntelua, 1950, esseitä.
Niin kuin minä näin, 1959  (T. K. Sallisesta, Wäinö Aaltosesta ja kuvataiteesta)
Runon historiaa. Johdannon kirjoittanut Kaarlo Marjanen. WSOY 1964.
Die Eisstauseen des Saimaa-Gebietes (suom. Saimaan alueen jääjärvet). Fennia 59 ; N:o 4. Universität Helsinki 1934.
Teoksia > Tieteellisiä tutkimuksia

Puulan järviryhmän kehityshistoria. (Väitöskirja) Fennia 51:2, 1928.
Suursaimaa. (Maantieteellis-geologinen tutkimus) Fennia 43:4, 1922.
Jäänpuristuksesta Saimaan Lietvedellä talven 1932 aikana. Fennia 3: 17-19, 1933.
Teoksia > Oppikirjoja

Hellaakoski, Aaro – Tuominen, Kyllikki – Mattila, Jorma: Maa ja sen asukkaat 1.  Porvoo:  WSOY, 1951.
Hellaakoski, Aaro – Tuominen, Kyllikki – Mattila, Jorma: Maa ja sen asukkaat 2.  Porvoo:  WSOY, 1952.
Palkintoja

Aleksis Kiven palkinto 1946
Sävellyksiä runoihin > Sävellyksiä Hellaakosken runoihin

Hellaakosken runoja ovat säveltäneet muiden muassa Pekka Kostiainen, Tauno Marttinen, Einojuhani Rautavaara, Kari Rydman, Esa Pethman, Richard Järnefelt, Ilkka (Petri) Pettersson, Heikki Sarmanto, Alex Freeman, ja 500 kg lihaa.
Sävellyksiä runoihin > Hellaakosken runoihin tehtyjen sävellysten levytyksiä

Sarmanto, Heikki: Syksy ja muita lauluja. (Sisällys: Satakieli herää, Satakieli laulaa, Satakielen ahdistus, Surviaisten tanssi, Hauen laulu, Kesäyö, Laulu.) Hi-Hat 1976.
Lyra All Stars & Johanna Iivanainen: Satakieli CD. (Sisällys: Satakieli-sarja (1–10), Hauen laulu, Viatonten valssi ja Vieretyksin.) Lyra 2006.
Suuri joukko muita levytyksiä
Tutkimuksia

Pulkkinen, Veijo: Aaro Hellaakosken Me kaksi -runoelman tekstuaalinen variaatio ja sen tulkinta. Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti Avain. Tekstuaalitieteet (erikoisnumero), 2010, nro 3, s. 6–31.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Aaro Hellaakoski Kirjasampo.fi-sivustolla
Oulun kaupunginkirjasto: Pohjoista kirjallisuutta: Aaro Hellaakoski
Runoja (1916) – (Gutenberg.org)
Nimettömiä lauluja (1918) – (Gutenberg.org)
Ylen Elävä arkisto – Aaro Hellaakoski: Hauen laulu
Aaro Hellaakoski keväällä 1913.
Uljas Apila

Uljas Apila (ent. Aspelin, 16. lokakuuta 1905 Tampere – 19. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Apila suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuonna 1938. Hän oli Imatralla ilmestyneen Ylä-Vuoksi-lehden päätoimittajana 1952–1961.
Teoksia

Valtion päämiehen ja hallituksen välinen valtasuhde parlamentaarisen järjestelmän mukaan, Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtitutkinnon tutkielma. 1938
Toimitustöitä

"Salainen ase" : kenttäkaskuja ; toim. Uljas Apila ja Rafael Piha ; kuvittanut Erkki Koponen. Otava 1942
Aiheesta muualla

Uljas Apila : Finnish War Veterans in America, Hakkapeliitta, 24.10.1939, nro 43, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uljas Apila : Brittiläiset kuningaskruunut kertovat vuosituhantisesta historiasta, Helsingin Sanomat, 12.11.1939, nro 306, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Impregno

| Impregno Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1947
Lakkautettu:  1991
Toimitusjohtaja:  Hannu Pekkala (1985–)  Tauno Ilvonen (1971–) Eero Ruokokoski Teppo Arvelo (n. 1955)
Puheenjohtaja:  Nils Stolpe
Avainhenkilöt:  Niilo Manner, tekninen johtaja Wilhelm Jägerroos, johtokunnan jäsen
Kotipaikka:  Hamina
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen (pylväät) Suomi (sahatavara)
Toimiala:  metsäteollisuus
Tuotteet:  painekyllästetty puutavara
Omistaja:  Oy Kaukas Ab
Oy Impregno Ab oli Haminan Hillossa vuosina 1947–1991 toiminut puunkyllästämö, jonka tuotannosta valtaosa meni vientiin. 1960-luvun puolivälissä se oli Suomen suurin kyllästyslaitos, joka käsitti myös sahatavaran kuorimon, kuivaamon ja höyläämön. Oy Impregno Ab:n omistajia olivat tuolloin Alex Auer Oy, Oy Kaukas Ab ja Osuuskunta Metsäliitto. Ulkomaille Impregno toimitti vuodesta 1965 lähtien noin sata tuhatta painekyllästettyä sähkö- ja puhelinpylvästä vuosittain, kun taas kyllästetyn sahatavaran päämarkkina oli Suomessa.
Impregnon laitos rakennettiin alun perin kreosoottikyllästämöksi, mutta painekyllästetyn puutavaran käytön kasvaessa Suomessa otettiin 1957 tuotanto-ohjelmaan myös lahonestokyllästys.
Impregno, Enso-Gutzeit, Vierumäen Teollisuus ja Serlachius hoitivat kyllästettyjen pylväiden vientimarkkinointia yhteisyrityksen Finntrepo Oy:n kautta. Pylväitä vietiin lähinnä Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään.
Charles Guise (1524–1574)

Kardinaali Charles de Guise, El Greco n. 1572
Lorrainen kardinaali Charles de Guise, François Clouet 1555
Charles de Guise eli Charles de Lorraine (15. helmikuuta 1524, Joinville – 26. joulukuuta 1574, Avignon) oli Chevreusen herttua, Lothringenin eli Lorrainen kardinaali ja yksi poliittisesti vaikutusvaltaisimmista miehistä 1500-luvun puolenvälin Ranskassa.
Suku ja koulutus

Hän kuului Guisen sukuun ja oli Claude de Guisen toiseksi vanhin poika ja François de Guisen veli, hänen sisarensa Maria Guise oli Skotlannin kuningas Jaakko V:n puoliso sekä Maria Stuartin äiti. Hänen äitinsä oli Antoinette de Bourbon.
Charles Guise opiskeli teologiaa Pariisissa. Kuningas Frans I nimitti hänet Reimsin arkkipiispaksi vuonna 1538. Vuonna 1547 hän sai paavi Paavali III:lta kardinaalin arvon.
Kardinaali ja arkkipiispa hallitsijana

Kun setä Jean, joka oli Lothringenin kardinaali, kuoli vuonna 1550, Charles otti itselleen tämän aseman tehtävineen ja etuoikeuksineen. Kuninkaan neuvoston jäsenenä Charles de Guise osallistui valtiolliseen päätöksentekoon. Vuosina 1559–1560 hän hoiti heikon ja sairaalloisen 15-vuotiaan kuningas Frans II:n sijasta hallitsijan tehtäviä yhdessä veljensä, herttua François de Guisen kanssa. Guisen veljesten hallitessa hugenottien vainot alkoivat Ranskassa uudelleen ja seurasi sarjan uskonnon avulla käytyjä sisällissotia. Nuoren kuningas Frans II:n kuoleman jälkeen vuonna 1560 Charles de Guisen valtiollinen vaikutusvalta väheni.
Hän oli runoilijoiden François Rabelais'n ja Pierre de Ronsardin suojelija ja perusti Reimsin yliopiston.
Suojuspuuhakkuu

Suojuspuuhakkuu on tapa, millä toteutetaan uudistettavassa metsässä uudistus- eli päätehakkuu. Toinen tapa toteuttaa päätehakkuu on siemenpuuhakkuu, kuten myös avohakkuu. Suojuspuuhakkuussa metsään jätetään siemenpuiksi tarvittavien puiden lisäksi puustoa suojaamaan uusia puiden taimia. Tämä päätehakkuun tapa sopii silloin, kun uudistusalalla taimikko on ehtinyt kasvaa hyvin ennen hakkuuta. Suojuspuuhakkuussa metsään jätetään vanhempia puita 300-500 hehtaarille. Taimikon kasvettua sopivan pitkäksi vanhemmat siemenpuut ja suojuspuut hakataan, jolloin on kyse ylispuuhakkuusta. Suojuspuuhakkuu sopii kuusivaltaiseen metsään, kun taas mäntyvaltaisiin metsiin sopii paremmin siemenpuuhakkuu. Suojuspuuhakkuu sopii alueille, jotka eivät ole suuressa vaarassa myrskyjen aiheuttamille tuhoille. Suojuspuuhakkuu ja siemenpuuhakkuu ovat väljennyshakkuita, joita voidaan tehdä avohakkuun sijaan silloin, kun taimikko ei ole vaarassa heinittyä tai vesakoitua liikaa. Näiden väljennyshakkuiden myötä on mahdollista siirtyä jatkuvaluontoiseen kasvatukseen. Uudistettava metsäala on syytä rajata, jotta myöhemmät metsänhoitotoimenpiteet voidaan tehdä helposti.
Sydänmaankylä

Sydänmaankylä on Kärsämäen kunnassa sijaitseva noin 80 asukkaan kylä. Kylä sijaitsee Kärsämäen keskustaajamasta noin 20 kilometriä itään. Sydänmaankylä valittiin vuonna 2001 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Kylän merkittävin elinkeino on maatalous, joka keskittyy maidon- ja lihantuotantoon. Sydänmaankylän viljelyalueeseen kuuluu noin 650 hehtaaria peltoa.
Sydänmaankylästä oli kotoisin 1800-luvun lopun suurhiihtäjä Aappo Luomajoki.
Kirjallisuutta

Telinkangas, Sisko: Sekkaanpanijoita ja hännänajajia : Kärsämäen Sydänmaankylän kyläkirja..  Perinnepiiri Takkavihta, Sydänmaan kyläseura, 1997.  ISBN 952-90-9214-8
Before I Self Destruct

| Before I Self Destruct 50 Cent |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2009
 Julkaistu: 9. marraskuuta 2009 (Katso julkaisuhistoria)
 Tuottaja(t): 50 Cent (vastaava), Dr. Dre, DJ Khalil, Havoc, Mark Batson, Play-n-Skillz, Polow da Don, Rick Rock, Rockwilder, Tha Bizness, Ty Fyffe, Black Key, Dual Output, J Keys, Lab Ox, Nascent, QB Da Problem, Phoenix, The Individuals, Team Demo, Team Ready
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 57.23
 Levy-yhtiö: Aftermath, Interscope, Shady
Listasijoitukset
  Billboard 200: 5.
50 Centin muut julkaisut
| Curtis 2007 | Before I Self Destruct 2009 | Black Magic 2010 |
Singlet albumilta Before I Self Destruct
 ”Ok, You’re Right” Julkaistu: 19. toukokuuta 2009  ”Baby by Me” Julkaistu: 10. syyskuuta 2009  ”Do You Think About Me” Julkaistu: 16. tammikuuta 2010
Before I Self Destruct on rap-artisti 50 Centin neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 16. marraskuuta 2009. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 160 000 kappaletta. Maailmanlaajuisesti albumi on myynyt kultaa, eli 500 000 kappaletta. Se ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan viidennelle sijalle.
Taustatietoa

7. lokakuuta 2008 julkaistiin albumin ensimmäinen single ”Get Up”. Albumin toinen single ”I Get It In” julkaistiin 15. tammikuuta 2009. Loppujen lopuksi kumpikaan singleistä ei päätynyt albumille. Ensimmäinen virallinen single, joka myös tuli albumille oli 19. toukokuuta 2009 julkaistu ”Ok, You're Right”. Singlen olivat tuottaneet Dr. Dre ja Mark Batson. Albumin toinen virallinen single oli nimeltään ”Baby by Me”. Singlellä vieraili R&B-laulaja Ne-Yo ja se julkaistiin 10. syyskuuta 2009. Albumilta julkaistiin myös single ”Do You Think About Me”.
Kappaleet

The Invitation – 2.54
Then Days Went By – 3.44
Death to My Enemies – 3.46
So Disrespectful – 3.39
Psycho – 4.45 (feat. Eminem)
Hold Me Down – 3.19
Crime Wave – 3.44
Stretch – 4.07
Strong Enough – 3.02
Get It Hot – 2.59
Gangsta's Delight – 3.14
I Got Swag – 3.34
Baby by Me – 3.33 (feat. Ne-Yo)
Do You Think About Me – 3.26
Ok, You're Right – 3.04
Could've Been You – 4.20 (feat. R. Kelly)
Flight 187 (iTunesis bonuskappale)
Baby By Me – 3.33 (feat. Ne-Yo, iTunesin bonuskappale)
Arvostelut

Metacritic: 62/100
Allmusic:
Entertainment Weekly: B–
Pitchfork Media: 6.0/10
Rolling Stone:
Julkaisuhistoria

| Maa | Päiväys | Levy-yhtiö | Formaatti |
| --- | --- | --- | --- |
|  Saksa | 13. marraskuuta 2009 | Universal Music | CD, CD+DVD, digitaalinen |
|  Yhdysvallat | 16. marraskuuta 2009 | Interscope Records | CD |
|  Britannia | 16. marraskuuta 2009 | Polydor Records | CD, digitaalinen |
|  Ranska | 16. marraskuuta 2009 | Interscope Records | CD, digitaalinen |
|  Japani | 18. marraskuuta 2009 | Universal International | CD, digitaalinen |
|  Brasilia | 27. marraskuuta 2009 | Universal Music | CD, digitaalinen |
Philipp Orter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Philipp Orter |  Philipp Orter |  Philipp Orter |  |
Maa:   Itävalta
Miesten yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | joukkuekilpailu |  |
Philipp Orter (s. 16. helmikuuta 1994) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa SV-Villach -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä vuonna 2011 Orter saavutti kultaa parisprintissä Paul Gerstgraserin kanssa. Erzurumin nuorten MM-kilpailuissa 2012 hän oli kultaa voittaneessa Itävallan joukkueessa. Liberecin nuorten MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa Itävallan joukkueessa. Vuoden 2014 nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Orter voitti kultaa molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai joukkuepronssia sekä oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksas ja suurmäessä kahdestoista.
Yhdistetyn maailmancupissa Orter kilpaili ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Seefeldissä tammikuussa 2014 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2014 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut kuudes Seefeldissä tammikuussa 2016.
Aiheesta muualla

Philipp Orterin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jouko Sihvo

| Jouko Sihvo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1931 (ikä 93) Valkjärvi
Ammatti:  Kirkon tutkimuslaitoksen johtaja, kirkkoherra, tuomiorovasti, professori, kirjailija
Vanhemmat:  Toivo Sihvo ja Helvi Kurki
Puoliso:  Päivä Marketta Lampola
Lapset:  Minna, Henrikki, Katariina ja Hannu
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi, englanti
Aiheet:  kirkkososiologia, diakonia, Inkerin suomalaiset
Esikoisteos:  Diakonia – kutsumus ja ammatti (1969)
Muuta tietoa
 Sotilasarvoltaan Sihvo on luutnantti 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jouko Sihvo (s. 1. tammikuuta 1931 Valkjärvi) on suomalainen emeritusprofessori, joka on toiminut muun muassa Kirkon tutkimus­keskuksen johtajana, Tampereen Messukylän seurakunnan kirkkoherrana, Helsingin tuomiorovastina ja Helsingin yliopiston kirkkososiologian professorina.
Hän on oppiarvoltaan teologian tohtori (1969) ja filosofian kandidaatti. Hän on kirjoittanut inkerinsuomalaisten kohtaloista.
Perhetaustat

Jouko Sihvo syntyi Valkjärvellä maanviljelijä Toivo ja Helvi Sihvon s. Kurki perheeseen.
Sihvo avioitui vuonna 1961. Puoliso on filosofian tohtori Päivä Marketta Sihvo s. Lampola. Perheeseen syntyivät lapset Minna, Henrikki, Katariina ja Hannu.
Koulutus

Ylioppilas Oriveden yhteiskoulusta 1951, teologian kandidaatti 1956, lisensiaatti 1968 ja tohtori 1969 Helsingin yliopistosta. Pastoraalitutkinto 1956, ylempi pastoraali 1978. Filosofian kandidaatti 1964. Luterilaisen maailmanliiton stipendiaatti Yhdysvalloissa 1957–1958.
Toiminta

Sihvo vihittiin papiksi Tampereella 7. kesäkuuta 1956. Jouko Sihvo on toiminut aluksi papin tehtävissä Tampereen hiippakunnassa, vt. kirkkoherrana Juupajoella 1967. Luterilaisen Maailmanliiton stipendiaattina hän opiskeli vuoden Amerikassa. Palattuaan hän toimi virallisena apulaisena Akaassa 1958-1961 ja Helsingin seurakuntien sairaalasielunhoitajana hän oli vuodet 1961–1965. Vuosina 1965 -1969 hän oli Helsingin yliopistossa päätoimisena sosiaalietiikan ja diakonian tilapäisenä assistenttina. Hän siirtyi vuonna 1970 Tampereelle Kirkon Tutkimuslaitoksen tutkijaksi ja sitten johtajaksi 1971-1978. Tampereen Messukylän kirkkoherrana hän oli vv. 1978–1982, Jouko Sihvo  valittiin Helsingin tuomiorovastiksi vuosiksi 1982–1989. Helsingin yliopiston kirkkososiologian professorina Sihvo toimi vuoteen 1996 ja eläkkeelle jatkaen tutkimustyötään.
Sivutoimet

Jouko Sihvo oli uskonnonopettajana Toijalan yhteiskoulussa 1958-1960, toimi Helsingin palvelevan puhelimen toimikunnan sihteerinä toiminnan aloittamisessa 1964 alkaen vuoteen 1972. Teologian ylioppilaskotia Konviktia hän isännöi 1965–1968. Dosenttina Sihvo oli Helsingin yliopistossa 1972–1989 ja Tampereen 1991–1996. Käytännöllisen teologian apulaisprofessorin viransijaisuutta hän hoiti 1980.
Luottamustoimet

Kirkkojen maailmanneuvoston Kirkko ja yhteiskunta –konferenssin pohjoismaiseen valmistelukokoukseen Norjassa Sihvo osallistui 1966 sekä Luterilaisen maailmanliiton sosiaalisen vastuun konferenssiin Itävallassa 1969. Valakomitean sihteerinä hän oli 1965–1968 sekä Palvelevan puhelimen kansainvälisen liiton johtokunnan jäsenenä kauden 1967–1976. Edelleen ylioppilaskoti Konviktin johtokunnan jäsenenä Sihvo oli vuodesta1968, toimien puheenjohtajana vuosina 1975–1994. Diakoniakomitean sihteerinä hän oli 1968–1969, Helsingin pitäjän kirkkovaltuuston ja –neuvoston jäsenenä 1971, Helsingin diakoniaopiston johtokunnan jäsenenä 1971–1990 ja Kirkkohallituksen taloussuunnittelutoimikunnan jäsenenä 1974–1976. Kirkon vastuuviikon yhteistyöryhmän puheenjohtajan Sihvo toimi 1985–1989 ja Kirkon pakolaistyön neuvottelukunnan puheenjohtajana 1985–1989. Suomen Kirkon Sisälähetysseuran hallituksen jäsenenä hän oli 1990–1995, valtuuskunnan puheenjohtajana 1996–2001sekä hallituksen puheenjohtajana 2001–2009. Laajasalon kristillisen opiston säätiön hallituksen jäsenenä hän oli 1995–2001, Tampereen kaupunkilähetyksen hallituksen jäsen hän oli 1997–2002 ja puheenjohtaja 2002–2014 sekä Kirkkopalvelut ry:n valtuuston varapuheenjohtaja 2001–2009. Suomen mielenterveysseuran suisiditoimikunnan jäsenenä hän oli 1967–1969, SOS-palvelun johtokunnan jäsenenä 1969–1973 ja Turvapaikkalautakunnan jäsenenä 1991–1997.
Teokset

Finnish personality questionnaire as a test of neuroticism.  Helsinki:  University of Helsinki, 1964.
Diakonia – kutsumus ja ammatti Tutkimus diakonissoista ja seurakuntasisaren virasta A study of deaconesses and of the office of parish sister.  (Väitöskirja)  Porvoo:  Helsingin yliopisto, 1969.
Seurakuntasuunnittelu.  (Kirkon tutkimuslaitoksen julkaisuja)  Helsinki:  Kirjapaja, 1971.
Human distress and human relations in telephone distress service.  Tampere:  Research institute of the Lutheran church, 1971.
Henkinen hätä ja ihmissuhteet palvelevassa puhelimessa.  (Sarja A ; 11)  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1971.
Jouko Sihvo, Heikki Mäkeläinen, Martti Lindqvist: Suomen evankelisluterilainen kirkko vuosina 1967–1971.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1973.  ISBN 951-693-006-9
Laajenevat herätysliikkeet ja niiden leviämisolosuhteet.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1973.  ISBN 951-693-019-0
Jouko Sihvo, Heikki Mäkeläinen, Martti Lindqvist: Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland åren 1967–1971.  Tampere:  Kyrkans forskningsinstitut, 1973.  ISBN 951-693-007-7
Uskonto ja itsemurhat.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1974.  ISBN 951-693-024-7
Diakonit seurakuntatyössä ja sosiaalihuollossa.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1974.  ISBN 951-693-033-6
Deacons in parish and welfare work.  Tampere:  Research Institute of the Lutheran Church, 1974.  ISBN 951-693-034-4
Martti Lindqvist, Jouko Sihvo: Homoseksuaalisuus ja kirkko katsaus uusimpaan tutkimukseen ja keskusteluun.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1975.  ISBN 951-693-040-9
Avioliitto ja avioero: Tutkimus eräistä avioliittoa ja avioeroa koskevista käsityksistä ja käyttäytymismuodoista 1940-luvun lopusta lähtien Suomessa.  (Kirkon tutkimuslaitos. Sarja A, no. 30)  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1976.  ISBN 951-693-047-6
Marriage and divorce in Finland since the Second World War.  Tampere:  Research Institute of the Lutheran Church in Finland, 1977.  ISBN 951-693-048-4
Religiousness in Finland.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1979.  ISBN 951-693-069-7
Uskonnollisuus ja kirkollisuus Suomessa.  (Kirkon tutkimuslaitos. Sarja A, no. 34)  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1979.  ISBN 951-693-067-0
Näkökulma suomalaisten moraaliin: Avoliitto, avioliitto ja seksi kirkollisessa etiikassa.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10715-8
Seurakunta elämän käännekohdissa.  Helsinki:  Kirjaneliö, 1992.  ISBN 951-600-830-5
Inkerin kansan 60 kohtalon vuotta.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1872-X
Inkerin kirkon neljä vuosisataa - Kansa, kulttuuri, identiteetti.  Helsinki:  SKS, 2015.  ISBN 978-952-222-627-3
Valkjärven evakkopojan mutkainen matka.  Väyläkirjat, 2020.  ISBN 978-952-7375-56-3
Love (yhtye)

| Love |
| --- | --- |
 Love vuonna 1967. Vasemmalta oikealle: Johnny Echols, Bryan MacLean, Arthur Lee [kuvassa ylimpänä], Ken Forssi ja Michael Stuart.
Tiedot
Toiminnassa:  1966–1973
Tyylilaji:  folkrock, psykedeelinen rock, kamaripop, garage rock
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Arthur Lee   Bryan MacLean   Johnny Echols   Ken Forssi   Michael Stuart   Alban Pfisterer  
Levy-yhtiö:  Elektra Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Love oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Los Angelesissa 1960-luvun puolivälissä. Yhtyeen tunnetuin jäsen oli laulaja ja lauluntekijä Arthur Lee, jota on joskus kutsuttu ”ensimmäiseksi mustaihoiseksi hipiksi”.
Loven tunnetuimmat albumit ovat Da Capo (1966) ja Forever Changes (1967). Molemmat valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Historia

Loven alkuaikojen tuotanto edusti garage rockia, minkä perusteella yhtyettä on pidetty eräänlaisena punk rockin edelläkävijänä, erityisesti yhtyeen kaupallisesti parhaiten menestynyeen kappaleen, 7 and 7 Isin osalta. Forever Changesilla yhtye kuitenkin siirtyi kevytsointisiin psykedeelissävytteisiin lauluihin, joiden instrumentaatiota hallitsivat akustiset kitarat ja jousisoittimet.
Arthur Lee kiersi 2000-luvulla uuden Love-kokoonpanon kanssa ja esitti usein Forever Changes -albumin kokonaisuudessaan. Lee menehtyi leukemiaan 3. elokuuta 2006.
Suosio ja yhteistyöt

Love nousi suosioon kotikaupungissaan, mutta ei saavuttanut suurta maanlajuista mainetta. 1960-luvun musiikin harrastajien keskuudessa Love on kuitenkin eräänlainen kulttiyhtye vielä tänäkin päivänä. Love lukeutui esimerkiksi Jim Morrisonin suosikkiyhtyeisiin; The Doorsin aloitellessa uraansa yhtyeen tavoitteena oli ”tulla yhtä suosituksi kuin Love”. Loven suurena ystävänä tunnetaan myös Led Zeppelinin Robert Plant. Kun Loven nokkamiehellä Arthur Leellä havaittiin leukemia vuonna 2006, oli Plant yksi niistä esiintyjistä, jotka keräsivät tukikonserteilla rahaa Leen hoitokuluihin.
Jimi Hendrix teki Loven ja Leen kanssa paljon yhteistyötä. Loven singlen ”My Diary” B-puolella julkaistu instrumentaalikappale ”Utee” oli Hendrixin ensimmäinen levytetty sävellys.
Albumit

Love (toukokuu 1966)
Da Capo (marraskuu 1966)
Forever Changes (marraskuu 1967)
Four Sail (1969)
Out Here (1969)
Love Revisited (1970)
False Start (1970)
Reel to Real (1974)
Love Live (1982)
Arthur Lee & Love (1992)
Love Story (1995)
The Best of Love (2003)
The Forever Changes Concert (2003)