stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lucy (elokuva)
Aiheesta muualla

Hoffman, Jordan: Lucy: mindless and mixed up, but propulsive and fun – first look review The Guardian.  23.7.2014. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
Chang, Justin: Film Review: ‘Lucy’ Variety.  23.7.2014. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
'Lucy': Film Review Hollywood Reporter.  23.7.2014. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lucy (2014 film)
Käännös suomeksi
Arctops

| Arctops |
| --- | --- |
 Arctops watsoni
 Permikausi Wuchiaping-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Theriodontia
Alalahko::  †Gorgonopsia
Heimo::  †Gorgonopsidae
Suku::  †Arctops  Watson, 1914
Lajit
 †A. willistoni  Watson, 1914  ?†A. watsoni  Brink & Kitching, 1953  ?†A. kitchingi  Sigogneau, 1970  ?†A. minor  Broom, 1948  ?†A. ferox  Broom, 1948 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arctops (nimen merkitys: ”karhunkasvo”) on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku, joka eli nykyisen Etelä-Afrikan alueella myöhäisellä permikaudella. Suvun tyyppilaji on Arctops willistoni, mutta muut sukuun luetut lajit ovat epävarmoja. Suku tunnetaan pelkistä kalloista, jotka saattavat kaikki kuulua samaan lajiin tai sitten eivät.
Arctops oli Gorgonopsia-alalahkoon kuuluva lihansyöjä. A. willistonin kallo on noin 30 cm:n pituinen, ja koko eläin oli todennäköisesti noin 2 metriä pitkä. Arctops saattaa olla Scylacognathus-suvun aikuinen muoto, jolloin se olisi tämän synonyymi.
Arctops watsoni
Leonard Wery

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wery vuonna 1952. |  Wery vuonna 1952. |  Wery vuonna 1952. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
Leonard Hugo ”Leo” Wery (27. maaliskuuta 1926 Haag – 29. elokuuta 2019 Wassenaar) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Wery kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän teki olympiaturnauksessa yhden maalin, jolla Alankomaat voitti Pakistanin 1–0. Wery kuoli Wassenaarissa 93-vuotiaana 29. elokuuta 2019. Hän oli viimeinen elossa ollut hopeajoukkueensa jäsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonard Wery Wikimedia Commonsissa
Leonard Wery Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Leonard Åström

Aksel Leonard Åstrom lähettiläänä Yhdysvalloissa
Aksel Leonard ”Lenna” Åström (7. maaliskuuta 1883 Oulu – 16. toukokuuta 1939 Bryssel, Belgia) oli suomalainen diplomaatti.
Åströmin vanhemmat olivat merikapteeni Axel Mikael Åström ja Maria Åström. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1902 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1909 ja maisteriksi 1910.
Åström oli oululaisen sanomalehti Kalevan toimittajana ja osakkaana 1904–1906, kauppaoppilaitoksen opettajana Kotkassa 1910–1916 ja Tampereella 1916–1917 sekä Tampereen kauppakamarin asiamiehenä 1918. Hän toimi kauppa- ja teollisuushallituksen kauppaopetuksen ylitarkastajana 1919 ja ulkoasiainministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkönä 1919–1921. Tämä jälkeen Åström oli lähettiläänä Washingtonissa 1921–1934 ja samalla lähettiläänä Havannassa 1929–1934. Viimeksi Åström oli lähettiläänä Haagissa ja Brysselissä 1938–1939. Hän ampui itsensä Brysselissä toukokuussa 1939.
Teoksia

Nimellä L. Åström:
Kauppamessun merkityksestä muualla ja meillä: alustus. Tampereen kauppakamari, Tampere 1918
Painovapauden väärinkäyttö sosialistilehdissämme: yhteiskuntasielutieteellinen tutkielma. Eripainos Tampereen Sanomista. Tampere 1918
Suomalaisten valtiollinen orienteeraus : suunnan muutos kansallinen kunnianasia. Valtiollisia päivänkysymyksiä 9. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1918
Suomen kansan kuningasajatus: Suomen kansanvaltion luova henki. I, Valtiomuotokysymys järjestelykysymyksenä. Ahjo, Helsinki 1918
Valtiollisia seikkailijoita: psykopatologista ja yhteiskuntasielutieteellistä valaisua punakaartiliikkeestä. Kirja, Helsinki 1918
Lars Norén

Lars Norén 2007.
Lars Göran Ingemar Norén (9. toukokuuta 1944 Tukholma – 26. tammikuuta 2021 Tukholma) oli ruotsalainen näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän toimi ohjaajana Tukholman Kuninkaallisessa draamateatterissa, 1999–2007 hän oli Riksteaternin taiteellinen johtaja ja 2009–2012 hän johti Göteborgin Folkteaternia.
Norén julkaisi esikoisrunokokoelmansa 1963 vain 19-vuotiaana. Viimeinen runokokoelma ”Stoft” ilmestyi 2016. Hän sai Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon 2003.
Norén kuoli Covid-19-tautiin 26. tammikuuta 2021.
Palkinnot ja tunnustukset

Aniara-palkinto 1982
Carl Emil Englund -palkinto 1969
De Nion suuri palkinto 1980
Nils Ferlin -palkinto 2016
Pilot-palkinto 1994
Suomennettu tuotanto > Näytelmiä

Rohkea poikani (Modet att döda, 1980); suom. Matti Nieminen, Helsinki: TNL 1983 (Näytelmämoniste)
Yö on päivän äiti (Natten är dagens mor, 1982); suomentanut Caj Westerberg, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1984 (Näytelmämoniste)
Jumalan lähellä kaaos (Kaos är granne med Gud); suom. Caj Westerberg, Helsinki: Työväen näyttämöiden liitto 1984 (Näytelmämoniste)
Demonit (Demoner); suom. Caj Westerberg, Helsinki: Työväen näyttämöiden liitto 1987 (Näytelmämoniste)
Syksy ja talvi (Höst och vinter); suom. Caj Westerberg, Helsinki: Kansallisteatteri 1990 – Helsinki: Näytelmäkulma 2012 (Näytelmämoniste)
Jumalan lähellä kaaos (Kaos är granne med Gud); suomentanut Liisa Ryömä, Helsinki: Suomen kansallisteatteri 1994 (Näytelmämoniste)
Aika on kotimme (Tiden är vårt hem); suomentanut Liisa Ryömä, Helsinki: Suomen kansallisteatteri 1994 (Näytelmämoniste)
Me asumme aikaa (Tiden är vårt hem); suomentanut Liisa Ryömä, Helsinki: Näytelmäkulma 1994 (Näytelmämoniste)
Bobby Fischer asuu Pasadenassa (Bobby Fischer bor i Pasadena); suomentanut Jukka-Pekka Pajunen, Helsinki: Näytelmäkulma 1995 (Näytelmämoniste)
Niin helppoa on rakkaus (Så enkel är kärleken); suomentanut Jukka-Pekka Pajunen, Helsinki: Näytelmäkulma 1998 (Näytelmämoniste)
Akti (Akt); suomentanut Mika Leskinen, Helsinki: Näytelmäkulma 2000 (Näytelmämoniste)
Alennus (Under); suomentanut Mika Leskinen, Helsinki: Näytelmäkulma 2002 (Näytelmämoniste)
Hiljaista musiikkia (Tyst musik); suomennos: Michael Baran, Helsinki: Näytelmäkulma 2005 – Kemin kaupunginteatteri 2010 (Näytelmämoniste)
Elämää pitempi yö (Och ge oss skuggorna); suomentanut Liisa Ryömä, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto [i.a.] (Näytelmämoniste)
Viimeisten aikojen trio: kuunnelma (Trio till tidens ände); suomentanut Caj Westerberg, Helsinki: Yleisradio 1998
Lepas-suku

| Lepas-suku |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Perustaja:  Hans Petersson
Lepas-suku on nykyisin käytetty nimi vanhasta rälssisuvusta, jonka säteri oli Lepaan kartano Hattulan pitäjässä Hämeessä. Kantaisän Hans Peterssonin sinetti oli kaksi linnunjalkaa. Pojanpojasta lähtien sinetti on puolileijona halkaistun kilven yläosassa.
Hans Petersson on suvun vanhin tunnettu jäsen. Hänet mainitaan viimeisen kerran 23.3.1481. Hänen vaimonsa oli Ragnhild Henriksdotter (vanhemmat Henrik Svärd ja Birgitta Klasdotter (Djäkn)). Heidän poikansa oli Klas.
Klas Hansson mainitaan 1496 käräjätuomarina Hattulassa Hämeessä. Hän oli elossa vielä 10.9.1498 mutta kuoli ennen 12.3.1503. Hänen vaimonsa oli Bjorn Ragvaldssonin (Stjärnkors) tytär. Heidän poikansa oli nimeltään Björn.
Bjorn Klasson oli opiskellut Rostockissa 1516, Louvainssa 1517 ja Pariisissa 1519. Ruotsissa hänet mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1523, kun hänestä Strängnäsin valtiopäivillä tuli valtaneuvos. Hän oli toinen Ruotsin edustajista rauhanneuvotteluissa Venäjän kanssa Novgorodissa vuonna 1510 ja 1536. Dackesodan aikana 1542 hän oli linnan voutina Tukholman linnassa. Hän oli kihlakunnan tuomarina Hollolassa Hämeessä 1526-1550. Hän kuoli ennen 11.6.1551. Hän oli naimisissa Karin Jönsdotterin kanssa. Karin oli Jöran Hanssonin (Stiernsköld) ja Ingeborg Siggedotterin (Sparre) tytär. Björn Klassonilla ja Karin Jönsdotterilla oli kolme poikaa ja neljä tytärtä.
Lesogorskin vesivoimalaitos

| Lesogorskin vesivoimalaitos Лесогорская ГЭС    Rouhialan vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalaitos nähtynä yläjuoksun suunnalta vuonna 2019.
Valtio:  Venäjä
Sijainti:  Jääski, Leningradin alue
Koordinaatit:  61°03′32″N, 28°52′19″E
Rakentaminen alkoi:  1934 
Sähköverkkoon:  3.1937 / 19.12.1945 
Valmistunut:  19.12.1937 / 19.12.1945 
Kustannus:  165 milj. mk 
Perustaja:  Enso-Gutzeit 
Omistaja:  TGK-1 
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato
Vesistö:  Vuoksen vesistö
Joki tai koski:  Vuoksi, Rouhialan koski
Valuma-alue:  69 000 km²
Keskivirtaama:  684 m³/s
Korkeus:  30 m  
Pituus:  146 m  
Tilavuus:  2 500 m³  
Juoksutuskanavia:  4
Tyyppi:  3 x juoksutusportit  1 x jäänpoistoportti
Juoksutusvirtaama:  1 620 m³/s 
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Vuoksi
Pituus:  10,5 km 
Pinta-ala:  3,2 km²  
Kokonaistilavuus:  0,03548 km³  
Sääntelytilavuus:  0,00653 km³ 
Keskikorkeus:  27,5 m  mpy. 
Alapuolinen allas
Nimi:  Vuoksi
Keskikorkeus:  13,57 m mpy. 
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  15,45 m  
Rakennevirtaama:  748 m³/s  
Turbiinit:  4 x Kaplan (29,5 MW )
Kapasiteetti:  118 MW  
Vuosituotanto:  661,6 GWh 
 fiLesogorskin vesivoimalaitos Лесогорская ГЭС 
Commons:  luokka
Rouhialan voimalaitos syyskuussa 1944
Lesogorskin vesivoimalaitos (ven. Лесогорская ГЭС, Lesogorskaja GES tai Роухиала ГЭС, Rouhiala GES eli ГЭС-10, alkuperäinen nimi: Rouhialan vesivoimalaitos ) on Vuoksessa, Leningradin alueen Jääskessä Venäjällä, sijaitseva vesivoimalaitos. Voimalaitos on tyypillinen jokivoimalaitos, jossa sen läpivirtaavaa vesimäärää ei voi itsenäisesti säännöstellä sähköenergian kysynnän mukaan. Saimaalta tulevia vesimääriä säädellään Tainionkosken vesivoimalaitoksella, joka on Vuoksessa ylimmäinen siinä toimivasta neljästä voimalaitoksesta . Lesogorskin voimala on joen neljäs eli alin voimala.
Pato

Voimalaitoksen pato sulkee Vuoksen uoman koko leveydeltä ja sen pituus on 146 metriä ja suurin korkeus 30 metriä. Pato on betonista valamalla valmistettu gravitaatiopato, johon voimalarakennus on integroitu kiinteästi. Padon harjalla kulkee joen ylittävä tie. Padossa on rakenteet ohijuoksutukselle ja tukkirännille, joka on poistettu käytöstä. Myös jäänmuodostus on huomioitu portilla, jota kautta voidaan poistaa jäätä. Ohijuoksutusportteja on kolme ja ne ovat 20 metriä leveät. Kaksi on varustettu sylinterimäisillä porteilla ja kolmas segmenttiportilla. Kolmen ohijuoksutuskanavan läpi mahtuu virtaamaan vettä 1 550 m³/s ja jääportin kautta 79 m³/s.
Voimala

Voimalassa toimii neljä vesiturbiinia, joiden kapasiteetti on kullakin 29,5 megawattia. Vesiturbiinit ovat Kaplan-turbiineja, jotka on suunniteltu toimimaan 15,4 metrin pudotuksella. Voimalan tuottama sähkö siirretään kytkinkentälle, jossa sen jännite nostetaan 110 kilovolttiin kantaverkkoa varten. Voimalaitoksen keskimääräinen vuotuinen energiantuotanto on 661,6 gigawattituntia.
Historiaa > Vuoksen rakentamisen taustaa

Vuoksi on vesirikas joki, joka alkaa Saimaasta ja laskee Laatokkaan. Vielä 1900-luvun alussa se virtasi vapaana lohijokena, jossa oli sen ensimmäisen 30 kilometrin matkalla 18 koskea, joiden yhteinen pudotus oli 64 metriä. Rouhialan koskessa vesi putosi 7,8 metriä. Koska Vuoksi sijaitsi Pietarin lähellä, tarvittiin kaupungin sähköistämiseen luotettavia ja halpoja sähköenergialähteitä. Pietarin ensimmäiset sähkölaitokset tuottivat sähkönsä höyrykoneiden voimalla polttamalla kivihiiltä. Hiili oli kallista kauppasaartojen ja ensimmäisen maailmansodan vuoksi. Siksi katseet kääntyivät jo 1800-luvulla Vuoksen koskiin. Vuoksen koskiosuuksia olivat ostamassa eurooppalaiset teollisuusyhtiöt ja pankit ja pian ulkomaiset yritykset tai pankit omistivat Vuoksen koskiosuuksista 98 %. Jokeen rakennettiin aluksi pieniä voimalaitoksia, joiden sähköenergia pyöritti vain joen varressa sijaitsevia teollisuuslaitoksia. Ensimmäisen maailmansodan, ja etenkin itsenäistymisen, jälkeen alkoivat koskiosuudet keskittyä kotimaisiin käsiin. Vasta valtion lunastettua tai takavarikoitua koskiosuuksia itselleen päästiin jokeen rakentamaan voimaloita. Ensimmäinen voimala oli Imatran vesivoimalaitos.
Historiaa > Voimalaitoksen rakentamisen vaiheita

Tornatorin omistaja Eugen Wolff oli hankkinut Rouhialan kosken rantoja haltuunsa jo vuonna 1918 ostamalla ne pietarilaiselta yhtiöltä. Hänen ajatuksensa rakentaa voimala ja myydä energia Pietariin kariutui itsenäistyneessä Suomessa vuonna 1919 säädettyyn lakiin, jolla estettiin energian myynti ulkomaille eli Venäjälle. Koska sähköenergia haluttiin valtion kehittämiseksi, ei sähkötuotannon yksityistä omistusta katsottu suopeasti. Niinpä Wolf alkoi kaupata koskiosuuksiaan, ensin Imatran voimalle mutta neuvotteluiden pitkittyessä Kymenlaakson teollisuusyrityksille. Koskiosuudet yhtiöitettiin O.Y. Rouhiala A.B. -yhtiölle. Nyt voitiin Rouhialan kosken yläpuoliset kosket ottaa mukaan suuren voimalan rakentamiseen. Voimalarakentamisen hankevetäjäksi ilmoittautui Enso-Gutzeit, joka halusi osan tuotetusta energiasta itselleen.
Kun Imatran vesivoimala saatiin vuonna 1928 käyttökuntoon ja seuraavana vuonna vihittyä, alettiin kiirehtiä seuraavan voimalan rakentamista. Rouhialan voimalaa rakennettiin elokuusta 1934 vuoteen 1937. Ensimmäinen koneisto alkoi toimia maaliskuussa 1937 ja kaikki koneistot olivat toiminnassa 19. joulukuuta 1937. Siihen asennettiin neljä 25 megawatin koneistoa, jotka toimitti Tampella. Voimalaitoksen kapasiteetiksi tuli 92 megawattia, mikä teki siitä Vuoksen toiseksi suurimman voimalan.
Historiaa > Sotavuosien tapahtumia

Neuvostoliiton hyökkäys aloitti lyhyen talvisodan, jonka seurauksena Karjalankannaksen alueluovutuksessa Suomi menetti sekä Enson että Rouhialan voimalat Neuvostoliitolle. Suomeen kulkeneet suurjännitelinjat korvattiin nopeasti syyskuussa 1940 Leningradiin ja Viipuriin johtavilla suurjännitelinjoilla. Kun suomalaiset hyökkäsivät natsi-Saksan kanssa kannakselle käynnistäen jatkosodan, vallattiin aluksi takaisin muun muassa talvisodassa menetetyt alueet. Rouhialan voimalasta purettiin kaksi vesiturbiinia, jotka kuljetettiin turvaan Gorkin ja Ust-Kamennogorskin voimalaitoksille. Kaksi muuta vesiturbiinia jätettiin hajotettuna paikalleen. Suomalaiset ottivat voimalan haltuunsa 22. elokuuta 1941. Kun Leningrad vapautettiin saksalaisilta, hyökkäsi Neuvostoliitto Suomea kohti ja alkoi valloittaa kannaksen alueita. Tämä Neuvostoliiton suurhyökkäys pakotti suomalaiset perääntymään ja molemmat voimalat menetettiin taas. Voimalan vauriot korjattiin ja voimala käynnistettiin 19. joulukuuta 1945.
Historiaa > Voimalan myöhempiä vaiheita

Voimalan kaksi koneistoa liitettiin 19. joulukuuta 1945 kannaksen kantaverkkoon. Turvaan viedyt kaksi muuta koneistoa tuotiin takaisin ja asennettiin paikoilleen vuosina 1946–1947. Vuonna 1948 annettiin voimalaitokselle uusi nimi Lesogorskin voimalaitos. Lesogorskin ja Svetogorskin voimalaitokset liitettiin vuonna 1949 samaan yhtiöön (ven. Каскад Вуоксинских ГЭС, Kaskad Vuoksinskih GES) ja niitä on siitä alkaen ohjailtu samasta yhtiöstä käsin. Voimalan koneistoja päivitettiin myöhemmin 27 megawatin koneistoiksi, jolloin voimalaitoksen kapasiteetiksi tuli 108 megawattia.
Voimalassa oli vuonna 2006 kolme koneistoa toiminnassa, jolloin voimalan kapasiteetti oli 70,5 megawattia. Vuonna 2009 aloitettiin  laitoksen koneistojen modernisointi, jossa vanhat koneistot korvattiin uusilla 29,5 megawatin laitteilla. Koneistot vaihdettiin yksi kerrallaan. Niiden asennukset valmistuivat vuosina 2010, 2011 ja 2012, ja koko urakka valmistui 18. joulukuuta 2013. Laitoksen kapasiteetti kohosi 118 megawattiin. Voimalaitoksen sähkö toimitetaan 110 kilovoltin linjoja pitkin teollisuudelle, asutuskeskuksille ja Suomeen.
Huomioita

↑  Kohteen mitat on mitattu venäläisestä Internetin karttapalvelusta GeoMixer käyttäen sen tarjoamaa mittaustyökalua.
↑  Asia on luettu venäjänkielisestä artikkelista ru:Лесогорская ГЭС, jossa sille ei ole esitetty lähteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lesogorskin vesivoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Лесогорская ГЭС (Arkistoitu – Internet Archive) (valokuvia), myenergy.ru (venäjäksi)
На Лесогорской ГЭС в Ленобласти запущен новый гидроагрегат, 2010 (venäjäksi)
Kolme katoavaa koskea, Suomen Kuvalehti, 11.08.1934, nro 33, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ylä-Vuoksenlaakso - "Suomen Ruhr" II. Laajoja suunnitelmia, työläishuoltoa, sähkövoimaa ja kuparia, Helsingin Sanomat, 13.10.1935, nro 276, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rouhiala – uusi mahtava voima-asema, Kuva, 17.11.1937, nro 4, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Лесогорская ГЭС
Käännös suomeksi
Light novel

Light novel (jap. ライトノベル, raito noberu) on japanilainen romaanien tyylisuuntaus, joka on suunnattu nuorille aikuisille. Termi on wasei-eigo eli lainasanoista muodostettu termi. Lajityypin lehtiä ovat esimerkiksi Dengeki Bunko Magazine.
Tyyliin viitataan myös termillä ranobe (jap. ラノベ).
Light novel -kirjoja kirjakaupassa
Keskimääräinen sanamäärä yhdessä osassa on 50 000 sanaa, joka on pienoisromaanin ja romaanin välillä. Länsimaissa romaanin sanotaan olevan 40 000 sanaa tai enemmän.
Ligh novel -kirjat ovat usein pohjana manga- ja anime-sovituksille. Light novel -kirjoissa on usein mukana anime-tyylisiä hahmokuvituksia.
Vuonna 2007 lajityypin kirjojen markkinoiden sanottiin olevan arvoltaan 20 miljardia jeniä. Vuonna 2009 arvo oli 30,1 miljardia jeniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Light novel Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Light novel
Käännös suomeksi
Lexus

| Lexus |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Experience Amazing
Perustettu:  1989
Perustaja:  Eiji Toyoda
Kotipaikka:   Nagoya, Japani
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot
Omistaja:  Toyota
Kotisivu:  www.lexus.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lexus on Toyota Motor Corporationin automerkki, jota myydään Pohjois-Amerikassa, Lähi-idässä, Euroopassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Japanissa.
Lexus-merkki luotiin, kun Toyota halusi päästä Pohjois-Amerikan markkinoiden kalliimpien tuontiautojen - kuten Mercedez-Benz, Volvo ja BMW - markkinoille.
Lexuksen Suomeen tuotavat mallit ovat (2022): RZ, ES, UX, LS, NX, RX ja LC. -mallit eri moottoriversioilla. Lexus on Toyotan tapaan erikoistunut hybriditekniikkaan, jota saa mm. NX, ES, LS ja RX-malleihin. Vuonna 2022 Lexus julkaisi ensimmäisen sähköautonsa RZ:n, joka on teknillisesti sama kuin Toyotan bZ4x.
Lexus on saanut palkintoja eri maiden autolehdiltä kuten AutoBild ja MotorWeek. Lexus LS on valittu J D Powerinselvennä pitkäaikaisen autonselvennä luotettavuustutkimuksen mukaan 15 kertaa peräkkäin maailman luotettavimmaksi autoksi.
Mallit

Lexus CT
Lexus ES
Lexus GS
Lexus GX
Lexus HS
Lexus IS
Lexus LC
Lexus LFA
Lexus LS
Lexus LX
Lexus NX
Lexus RC
Lexus RX
Lexus SC
Lexus UX
Lexus CT
Lexus UX
Lexus GS
Lexus IS
Lexus LC
Lexus LFA
Lexus LS
Lexus NX
Lexus RC
Lexus RX
Lexus SC
Lexus ES
Lexus GX
Lexus HS
Lexus LX
Aiheesta muualla

Lexuksen suomenkielinen kotisivu.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vanhempi Lexus RX
Atlas Elektronik

| Atlas Elektronik |
| --- | --- |
Perustettu:  1902
Kotipaikka:  Bremen, Saksa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Atlas Elektronik GmbH on merenkulun järjestelmiin ja niiden elektroniikkaan keskittynyt yritys, jonka kotipaikka on Bremenissä Saksassa. Sen ydinalueita ovat sukellusveneiden sulautetut kaikuluotaimet sekä raskaat torpedot.
Yritys oli BAE Systemsin tytäryhtiö joulukuuhun 2005, jolloin se myytiin ThyssenKruppille ja EADSille.
Historia

Ennen vuotta 2003 yhtiö kuului STN Atlas Elektronikiin, joka oli Rheinmetallin ja BAE Systemsin yhteisyritys. Vuonna 2003 yhtiö jaettiin, jolloin Rheinmetallille siirtyivät maatoiminnot Rheinmetall Defence Electronicsina ja BAE:lle merenkulkutoiminnot vanhan nimen Atlas Elektronik alla.
Vuonna 2005 BAE Systems ilmoitti halustaan myydä yhtiön. Pääehdokkaina ostolle olivat ThyssenKrupp/EADS, Thales Group ja L-3 Communications. BAE Systems ilmoitti 30. joulukuuta ThyssenKrupp/EADS:n 145 miljoonan euron tarjouksen tulleen hyväksytyksi. Yhtiön omistus jaettiin suhteessa 60% ThyssenKruppille ja 40% EADS:lle.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Atlas Elektronik
Käännös suomeksi
Lexus GS

| Lexus GS |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Lexus
Konserni:  Toyota
Valmistusvuodet:  1991–2005 (Toyota Aristo) 1993– (Lexus GS)
Muut nimet:  Toyota Aristo (Japani, 1991–2005)
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6 V6 V8
Polttoaine:  bensiini hybridi
Vetotapa:  neliveto takaveto
Lexus GS on edustusluokan sedan, jota myy Toyotan tytäryhtiö Lexus. Japanissa GS:ää myytiin Toyota Aristo -nimellä kunnes Lexus-merkki tuli markkinoille siellä vuonna 2005. Kun kolmannen sukupolven GS esiteltiin, Aristo-nimestä luovuttiin.
Ensimmäisen sukupolven Aristo esiteltiin mallivuodeksi 1991 Japanissa ja kaksi vuotta myöhemmin GS Yhdysvalloissa, Euroopassa ja muutamissa Aasian maissa. Aristoa oli saatavalli kolmella eri tekniikkavaihtoehdolla; 3.0Q (2JZ-GE), 3.0V (2JZ-GTE) ja 4.0Zi-Four (1UZ-FE). Lexuksesta oli saatavilla vain yksi versio; GS 300 (2JZ-GE). Kaikki versiot olivat neljävaihteisia automaatteja ja takavetoisia lukuun ottammatta 4.0Zi-Four-versiota, joka oli nelivetoinen.
Toisen sukupolven malli esiteltiin mallivuodeksi 1998. Siinä oli uusi pohjalevy ja saatavilla oli nyt myös V8-versio ensimmäistä kertaa Japanin ulkopuolella.
Kolmannen sukupolven GS, joka esiteltiin maailmanlaajuisesti mallivuodeksi 2006, oli saatavilla sekä V6-, V8- että hybridiversiona (GS 450h). Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä malli sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Neljännen sukupolven malli esiteltiin mallivuodeksi 2012.
GS suunniteltiin täyttämään rako ES:n ja LS:n välissä ja kilpailemaan BMW 5-sarjan ja Mercedes-Benz E-sarjan kanssa.
Sukupolvet

Ensimmäinen sukupolvi
(1991–1997)
Toinen sukupolvi
(1997–2005)
Kolmas sukupolvi
(2005–2011)
Neljäs sukupolvi
(2011–)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lexus GS Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lexus_GS
Käännös suomeksi
Arcus (Kotka)

Rakennus kirjaston suunnasta kuvattuna kesällä 2005.
Arcus (latinaa, ’kaari, riemukaari’) on Kotkan Lyseon lukion jugendtyylinen päärakennus Kotkansaarella osoitteessa Kirkkokatu 15. Sen on suunnitellut Arkkitehtuuritoimisto Usko Nyström–Albert Petrelius–Vilho Penttilä ja se valmistui vuonna 1905. Rakennukseen muutti vuonna 1896 perustettu Kotkan suomalainen yhteiskoulu, sittemmin Kotkan lyseo.
Aiheesta muualla

Kotkan Lyseon lukio