stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slovenia talviolympialaisissa 2014
Joukkue > Jääkiekko

Slovenian jääkiekkomaajoukkue osallistui historiansa ensimmäistä kertaa olympiaturnaukseen. Jääkiekossa joukkueen kokoonpano muodostui 25:stä pelaajasta. Kokoonpano piti ilmoittaa Kansainväliselle jääkiekkoliitolle 7. tammikuuta 2014 mennessä.
Alla on Slovenian kokoonpano olympiaturnaukseen:
Päävalmentaja:  Matjaž Kopitar
| P | # | Pelaaja | Seura (2013-2014) |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 1 | Andrej Hočevar |  Dauphins d'Épinal |
| MV | 33 | Robert Kristan |  HK Nitra |
| MV | 40 | Luka Gračnar |  EC Red Bull Salzburg |
| P | 4 | Andrej Tavželj |  Dragons de Rouen |
| P | 7 | Klemen Pretnar |  EC VSV |
| P | 14 | Matic Podlipnik |  HC Dukla Jihlava |
| P | 15 | Blaž Gregorc |  HC Pardubice |
| P | 17 | Žiga Pavlin |  IF Troja-Ljungby |
| P | 28 | Aleš Kranjc |  Kölner Haie |
| P | 51 | Mitja Robar |  Krefeld Pinguine |
| P | 86 | Sabahudin Kovačevič |  HK Saryarka Karaganda |
| H | 8 | Žiga Jeglič |  ERC Ingolstadt |
| H | 9 | Tomaž Razingar |  IF Troja-Ljungby |
| H | 11 | Anže Kopitar |  Los Angeles Kings |
| H | 12 | David Rodman |  IK Oskarshamn |
| H | 16 | Aleš Mušič |  HDD Olimpija Ljubljana |
| H | 19 | Žiga Pance |  HC Bolzano-Bozen |
| H | 22 | Marcel Rodman |  Schwenninger Wild Wings |
| H | 24 | Rok Tičar |  Kölner Haie |
| H | 26 | Jan Urbas |  EHC München |
| H | 39 | Jan Muršak |  PHK TsSKA Moskova |
| H | 55 | Robert Sabolič |  ERC Ingolstadt |
| H | 71 | Boštjan Goličič |  Diables Rouges de Briançon |
| H | 91 | Miha Verlič |  HDD Olimpija Ljubljana |
| H | 92 | Anže Kuralt |  Dauphins d'Épinal |
Joukkue > Lumilautailu

Kansainvälinen hiihtoliitto julkaisi 30. joulukuuta 2013 listan, jossa oli määritelty urheilijamäärä lajeittain. Sloveniasta sai osallistua freestylehiihtoon kaksi urheilijaa. Slovenian miesten joukkueeseen kuuluivat Rok Flander, Žan Košir, Jan Kralj, Rok Marguč, Matija Mihič, Tim Kevin Ravnjak sekä Izidor Šušteršič. Naisten joukkueen edustajat olivat Gloria Kotnik ja Clika Sadar.
Joukkue > Pohjoismaiset hiihtolajit

Kansainvälinen hiihtoliitto julkaisi 30. joulukuuta 2013 listan, jossa oli määritelty urheilijamäärä lajeittain. Sloveniasta sai osallistua maastohiihtoon kahdeksan, mäkihyppyyn yhdeksän ja yhdistettyyn neljä urheilijaa.
Maastohihdoossa Slovenian joukkueeseen kuuluivat naishiihtäjät Alenka Čebašek, Vesna Fabjan, Barbara Jezeršek, Nika Razinger sekä Katja Višnar.
Miesten mäkihypyssä Sloveniaa edustivat Jernej Damjan, Jaka Hvala, Robert Kranjec, Peter Prevc sekä Jurij Tepeš. Naisten mäkihypyssä Slovenian edustajat olivat Eva Logar, Katja Požun, Špela Rogelj sekä Maja Vtič.
Yhdistetyssä Slovenian joukkueen muodostivat Gašper Berlot, Marjan Jelenko sekä Mitja Oranič.
Slovenian peliasut
Ingemar Hedberg

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hedberg vuoden 1950 aikoihin. |  Hedberg vuoden 1950 aikoihin. |  Hedberg vuoden 1950 aikoihin. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | K-2 1 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Kööpenhamina 1950 | K-2 500 m |  |
|  Kultaa |  Kööpenhamina 1950 | K-2 1 000 m |  |
|  Kultaa |  Kööpenhamina 1950 | K-1 4×500 m |  |
Ingemar Harald Robert Hedberg (8. maaliskuuta 1920 Örebro – 19. toukokuuta 2019 Tukholma) oli ruotsalainen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Hedberg saavutti yhdessä Lars Glassérin kanssa kajakkikaksikkojen 1 000 metrillä olympiahopeaa Helsingissä 1952. Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 1950 hän voitti kolme kultamitalia. Hedberg kuoli Tukholmassa 99-vuotiaana 19. toukokuuta 2019.
Ingemar Andersson (meloja)

Karl Ingemar Andersson (1. kesäkuuta 1928 Säby – 17. heinäkuuta 1992 Västerås) oli ruotsalainen meloja. Hän sijoittui kesäolympialaisissa 1948 Lontoossa neljänneksi 1 000 metrin ja viidenneksi 10 000 metrin kanadalaisyksikössä. Vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä hän sijoittui viidenneksi 1 000 metrin kanadalaisyksikössä.
Ingelius

Ingelius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Axel Gabriel Ingelius (1822–1868), suomalainen säveltäjä, kirjailija ja musiikkikriitikko
Gustaf Edvard Ingelius (1818–1864), suomalainen kirjastonhoitaja ja kulttuurihistorioitsija
Hugo Ingelius (1853–1899), suomalainen toimittaja ja säveltäjä
Hugo Helge Ingelius (1899–1956), suomalainen merikapteeni ja kirjailija
Karl Ingelius (1885–1956), suomalainen taidemaalari
Ragnar Ingelius (1894–1960), suomalainen eversti
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sotamuseo

| Sotamuseo |
| --- | --- |
 Sotamuseon Maneesin sisätiloja
Tyyppi:  Sotahistoriallinen museo
Sijainti:  Suomenlinna, Helsinki
Perustettu:  1929
Johtaja:  Harri Huusko
Kotisivut:  https://sotamuseo.fi/etusivu
Koordinaatit:  60°08′46″N, 24°59′20″E
 fiSotamuseo 
    
Sotamuseo on Helsingissä sijaitseva Maanpuolustuskorkeakoulun alainen valtakunnallinen sotahistoriallinen erikoismuseo ja Suomen puolustusvoimien keskusmuseo. Sotamuseo kerää, säilyttää, tutkii ja asettaa näytteille Suomen puolustusvoimiin sekä sota- ja asehistoriaan liittyvää esineistöä ja muuta perinnettä. Se tuottaa näyttelyitä ja harjoittaa opetustoimintaa, julkaisee sotahistoriaa esitteleviä teoksia ja toimii asiantuntijana ja lausunnonantajana erilaisissa sotahistoriaa koskevissa kysymyksissä. Museo ohjaa eri puolella Suomea sijaitsevien aselajimuseoiden toimintaa ja tekee yhteistyötä niiden kanssa. Sotamuseo palvelee puolustusvoimia, muita viranomaisia ja sotahistoriasta kiinnostunutta suurta yleisöä.
Museon johtajana on vuodesta 2010 toiminut FM Harri Huusko, jota edelsi tehtävässä Markku Palokangas.
Sotamuseon yleisölle avoinna olevat näyttelykohteet, Sotamuseon Maneesi, Sotamuseon Tykistömaneesi ja sukellusvene Vesikko, sijaitsevat kaikki Suomenlinnassa. Vuonna 2018 Sotamuseon kohteissa vieraili yli 130 000 kävijää.
Sotamuseon Kruununhaassa sijainnut perusnäyttely Hakkapeliitoista rauhanturvaajiin suljettiin 1.5.2016. Sotamuseon toimistotilat olivat vuoden 2019 loppuun Kruununhaassa, mutta siirtyivät vuoden 2020 alussa Suomenlinnaan.
Kokoelmat

Sotamuseon kokoelmat käsittävät yli 200 000 esinettä, joista vain pieni osa on pysyvästi näytteillä. Valtaosa esineistöstä on tutkimuskokoelmissa tai varastoituna. Sotamuseon esinekokoelmiin kuuluu esimerkiksi kunniamerkkejä, aseita, univormuja, sota-aiheista taidetta ja lippuja sekä sota-aluksia, ajoneuvoja ja lentokoneita. Ajallisesti kokoelmat ulottuvat Ruotsin vallan ajasta nykypäivään, mutta painopiste on itsenäisyyden ajassa. Valokuvakokoelmat koostuvat yli 200 000 valokuvasta. Kuva-arkisto palvelee näyttely-, tutkimus- ja julkaisutoimintaa.
Julkaisut

Sotamuseolla on oma julkaisusarja, jossa ilmestyy eri aihepiirejä kuten aselajien historiaa käsitteleviä teoksia. Sotamuseo julkaisi 4. kesäkuuta 2008 Suomen Puolustusvoimien joukko-osastoperinteet -kirjan osana Puolustusvoimien 90-vuotisjuhlavuotta. Museo on ollut myös tuottamassa sisältöä erilaisiin multimediajulkaisuihin mm. talvisodasta.
Näyttelyt ja kohteet > Sukellusvene Vesikko, Maneesi ja Tykistömaneesi

Sotamuseolla on Suomenlinnassa kaksi kohdetta. Sukellusvene Vesikko on ainoa Suomen viidestä sodanaikaisesta sukellusveneestä jäljelle jäänyt: muut myytiin romutettavaksi vuonna 1953. Talvi- ja jatkosodan aikana Vesikko toimi lähinnä partiointi- ja varmistustehtävissä Suomenlahdella ja Ahvenanmerellä. Vesikko suoritti sodan aikana yhden onnistuneen hyökkäyksen vihollisaluksia vastaan, kun se 3. heinäkuuta 1941 torpedoi Neuvostoliiton Vyborg-rahtialuksen Suursaaren lähettyvillä. Jatkosodan päätyttyä Vesikon palveluskäyttö loppui, sillä Pariisin rauhansopimus kielsi Suomelta sukellusveneet vuonna 1947. Vesikko saatiin kuitenkin säästettyä ja siitä kaavailtiin harjoitusvenettä Merivoimille. Vesikolle ei kuitenkaan löytynyt käyttöä, ja se siirrettiin Katajanokan telakalle. Sukellusveneen myymistäkin harkittiin, mutta se onnistuttiin lopulta säästämään ja siirrettiin 1960-luvun alussa Suomenlinnaan Tykistölahdelle. Vesikko avattiin heinäkuussa 1973 museona yleisölle, ja siitä on tämän jälkeen tullut Sotamuseon suosituin vierailukohde.
Sotamuseon Maneesin Puolustusvoimat sodan töissä -näyttely esittelee Suomen itsenäisyyden ajan neljä sotaa, sisällissodasta aina Lapin sotaan asti, eli vuodet 1918–1945. Näyttelyssä on esillä Suomen, Neuvostoliiton sekä Saksan sodanaikaisia univormuja, aseita sekä esineistöä. Näyttelyn kuriositeetteihin kuuluvat muun muassa Simo Häyhän lahjakivääri, Mauno Koiviston pikakivääri sekä Lauri Törnin mitalit. Lisäksi tilaan on rakennettu pommisuoja ja viestikorsu. Suomenlinnan venäläiskaudelta peräisin oleva Maneesi on alun perin rakennettu 1880-luvulla tykkivarastoksi.
Sotamuseon Tykistömaneesin Puolustusvoimat rauhan töissä -näyttely kertoo Puolustusvoimien historiasta sotien päättymisestä aina nykypäivään saakka. Näyttely kattaa vuodet 1946–2018. Näyttelyssä voi tutustua varusmiespalveluksen suorittamiseen, Suomen rauhanturvaajaorganisaatioon sekä kokeilla istua Draken-lentosimulaattorin ohjaksiin.
Puolustusvoimat – 100 vuotta sodan ja rauhan töissä -näyttely avattiin Sotamuseon Maneesissa ja Tykistömaneesissa toukokuussa 2018. Autonomiasta Atalantaan -näyttely Suomen sotahistoriasta avattiin toukokuussa 2012 ja suljettiin lokakuussa 2017. Tätä ennen Maneesissa oli talvi-, jatko- ja Lapin sotia esittelevä ja pääasiassa raskaampaa materiaalia sisältänyt näyttely, joka avattiin rakennuksen näyttelytilaksi avaamisen yhteydessä kesäkuussa 1989. Tilassa on järjestetty useita erikoisnäyttelyitä, kuten Suomalaiset sukellusveneet -näyttely, joka oli esillä vuosina 2003 ja 2004, sekä toukokuusta elokuuhun 2011 nähtävillä ollut Vesikko-näyttely.
Näyttelyt ja kohteet > Kruununhaan näyttelytilat suljettiin vuonna 2016

Sotamuseo näyttelytilat sijaitsivat Kruununhaassa vuodesta 1929 alkaen vuoteen 2016 saakka. Maurinkatu 1:n vanha perusnäyttely korvattiin 8. maaliskuuta 2013 Liisankatu 1:ssä avatulla Hakkapeliitoista rauhanturvaajiin -näyttelyllä, joka suljettiin 30.4.2016.
Kruununhaassa sijaitsevista näyttelytiloista jouduttiin luopumaan homeongelmien vuoksi, jonka jälkeen museon kaikki näyttelykohteet ovat sijainneet Suomenlinnassa. Sotamuseo yritti saada korvaavia näyttelytiloja Kaartin maneesista, mutta puolustusministeri Jussi Niinistö keskeytti asian valmistelun kiinteistön omistajan luotettavuuden varmistamiseksi.
Sotamuseo luopui lopullisesti Kruununhaan kaikista tiloista vuoden 2019 lopussa.Toiminta jatkuu näyttelyiden osalta Suomenlinnassa ja kokoelmatyön osalta Vantaalla Museoviraston Kokoelmakeskuksen yhteydessä.
Yhteistyömuseot

Sotamuseon kanssa yhteistyössä toimii kahdeksan aselajimuseota. Merkittävä osa näiden yhteistyömuseoiden esineistöstä kuuluu Sotamuseon kokoelmiin. Sotamuseon rajallisten resurssien ja näyttelytilojen vuoksi sotahistoriallisia kokoelmia on hajautettu alueellisesti ja aselajeittain. Erikoismuseoiden syntyyn vaikutti kuitenkin erityisesti eri joukko-osastojen omien kokoelmien kasvu. Erikoismuseot toimivat usein säätiöiden ylläpitäminä ja niitä on perustettu vuodesta 1945 lähtien, erityisesti 1960–70-lukujen aikana.
Museoita ovat Panssarimuseo, Ilmatorjuntamuseo, Suomen Ilmavoimamuseo, Jalkaväkimuseo, Sotilaslääketieteellinen museo, Mobilia, Forum Marinum ja Museo Militaria, joka koostuu Pioneerimuseosta, Tykistömuseosta ja Viestimuseosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotamuseo Wikimedia Commonsissa
Sotamuseon virtuaaliset näyttelyt ThingLink-palvelussa: Sotamuseon Maneesin 360°-näyttely, Tykistömaneesin 360°-näyttely ja Sotamuistonäyttely I (alkuperäinen näyttely Helsingin Messuhallissa 27.9.-9.11.1941)
Sotamuseon viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Johanna Luhtala ja Maria Kaustara: Uudenmaan kasarmi, Sotamuseo : Liisankatu 1, Maurinkatu 1 : rakennushistoriaselvitys (pdf) senaatti.fi.  2017. ISBN 978-952-7239-21-6.  Viitattu 20.9.2020.
Meilläkin on sotamuseo. Pääkaupunkimme uusin nähtävyys, Suomen Kuvalehti, 25.10.1930, nro 43, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
Suomalaisen jääkärin univormu Sotamuseossa
Sotamuseon Maneesi Suomenlinnassa
Suojeluskuntien kilpiä ja merkkejä Sotamuseon kokoelmissa
Sukellusvene Vesikko
Hydra

Hydra eli Lernan hydra oli kreikkalaisen mytologian monipäinen käärme, jonka Herakles surmasi. Sanan muita merkityksiä on luetteloitu alla:
Luonnontieteet

Hydra, eräs lampipolyyppien suku.
Hydra, Vesikäärmeen tähdistön latinalainen nimi.
Hydra, yksi Pluton kuista.
Maantiede

Hydra, saari Saroninlahdella Kreikassa.
Hydra, Kreikan kunta, joka käsittää Hydran saaren.
Hydra, Kreikan kaupunki, Hydran kunnan keskuspaikka.
Taide ja viihde

Hydra, Henry Kuttnerin kauhunovelli vuodelta 1939.
Hydra, rockyhtye Toton vuonna 1979 julkaistu albumi.
Hydra, rockyhtye Within Temptationin vuonna 2014 julkaistu albumi.
Hydra, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä rikollisjärjestö.
Hydra, shakkitietokone.
Britannian kuninkaallinen laivasto

Hydra-luokka.
HMS Hydra (1778), 24-tykkinen kuudennen luokan alus.
HMS Hydra (1797), 38-tykkinen viidennen luokan alus.
HMS Hydra (1838), Hydra-luokan siipiratassluuppi.
HMS Hydra (1871), Cyclops-luokan monitori.
HMS Hydra (1912), Acheron-luokan hävittäjä.
HMS Hydra (J275), Algerine-luokan miinanraivaaja.
HMS Hydra (A144), Hecla-luokan merentutkimusalus.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hydra”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Iivo Wegelius

| Iivo Wegelius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. elokuuta 1971 (ikä 53)
Jääpallon pelaaja
Pituus:  178 cm
Pelipaikka:  Puolustaja
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
–1993:  Botnia
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1998 |  Botnia | – | (–) |
| 1998–2007 |  Katrineholms SK | – | (–) |
| 2007–2008 |  Västanfors IF | – | (–) |
| 2008–2009 |  Finspångs AIK | – | (–) |
Maajoukkue
| 2001–2006 |  Suomi | 58 | (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24.1.2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24.1.2013.
Iivo Wegelius (ent. Järvitalo, s. 8. elokuuta 1971) on suomalainen jääpallovalmentaja ja entinen jääpalloilija.
Hän on edustanut jääpallon Bandyliigassa kasvattajaseuraansa Helsingin Botniaa sekä Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Katrineholms SK:n joukkuetta. Suomen jääpallomaajoukkueessa Wegelius on pelannut yli 50 ottelua. Vuonna 2004 hän oli mukana voittamassa Suomen toistaiseksi ainoaa maailmanmestaruutta.
Vuosina 2007–2009 Wegelius toimi pelaajavalmentajana. Lisäksi hän on valmentanut Ruotsin Elitserienissä Villa Lidköpingin joukkuetta kahden kauden ajan yhdessä Ari Holopaisen kanssa.
Nykyään Wegelius asuu Ruotsissa Katrineholmissa, jossa hän toimii muun muassa fysioterapeuttina.
Saavutukset

Maajoukkueessa
MM-kultaa: 2004
MM-pronssia: 2006
Seurajoukkueissa
SM-kultaa: 1997
SM-hopeaa: 1998
SM-pronssia: 1995, 1996
Iizuka

| Iizuka-shi (飯塚市) |
| --- | --- |
 Itō Den’emonin vanha talo Iizukassa.
 lippu:  Symboli
 Iizukan sijainti Fukuokan prefektuurissa
 Koordinaatit: 33°38′45″N, 130°41′29″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Fukuokan prefektuuri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Morichika Saitō
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  214,13 km²
Väkiluku (2014):  131 225
 – Väestötiheys:  612,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kamferipuu ja kiinanpunapuu
 – Kukka:  Kosmoskukka ja narsissi
 – Kukkiva puu:  Osmanthus fragrans var. aurantiacus ja Rhododendron subg. Hymenanthes
 
 http://www.city.iizuka.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iizuka (jap. 飯塚市, Iizuka-shi) on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Fukuokan ja Kita-Kyūshūn suurkaupunkien välimaastossa. Kaupungin keskiosa on Ongajoen tasangolla ja tiheään rakennettu, itä- ja länsiosat kohoavat vuoristoon luonnonalueille. Iizukassa on 131 225 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 214,13 neliökilometriä.
Paikkakunta kehittyi Nagasaki-kaidō-tien varren postiasemana (shukuba). Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Iizukasta tehtiin maaseutukaupunki. Sen väkiluku kasvoi nopeasti alueella kukoistaneen hiiliteollisuuden ansiosta, ja vuonna 1932 se saikin kaupunkioikeudet. Iizuka laajeni huomattavasti kuntaliitosten kautta vuosina 1963 ja 2006, jolloin perustettiin kokonaan uusi kaupunki Chikuhon, Honamin, Kaitan ja Shōnain maaseutukaupunkien liittyessä Iizukaan. Nykyisin se tunnetaan yliopistokaupunkina ja esimerkiksi informaatioteknologian keskuksena.
Iizukan tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluvat hiilimagnaatti Itō Den’emonin vanha talo, Kaho-teatteri ja Nagasaki-kaidōn postiaseman jäänteet. Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Sasaguri-linja, Chikuhō-päälinja ja Gotōji-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iizuka Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ikusaka

| Ikusaka |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Japani
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39,05 km²
Väkiluku (2020):  1 640
 – Väestötiheys:  42 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ikusaka (jap. 生坂村, Ikusaka-mura) on Japanin kyläkunta Higashi-Chikuman piirikunnassa, Naganon prefektuurissa. Siellä asuu 1 640 asukasta, sen väestötiheys on 42 asukasta neliökilometrillä ja pinta-ala 39,05 neliökilometriä.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 2 559 |  |
| 2000 | 2 416 | -143 |
| 2005 | 2 160 | -256 |
| 2010 | 1 953 | -207 |
| 2015 | 1 843 | -110 |
| 2020 | 1 640 | -203 |
Iiyama

| Iiyama (飯山市) |
| --- | --- |
 Kosugen kylää
 lippu:  symboli
 Iiyaman sijainti Naganon prefektuurissa
 Iiyama
 Koordinaatit: 36°51′06″N, 138°21′56″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Kōshin’etsu
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  202,43 km²
Väkiluku (05/2020):  19 550
 – Väestötiheys:  96,6 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninpyökki
 – Kukka:  Camellia rusticana
 – Lintu:  Mandariinisorsa
 – Perhonen:  Luehdorfia japonica
 
 https://www.city.iiyama.nagano.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iiyama (jap. 飯山市, Iiyama-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Chikumajoen alajuoksulla. Kaupunki käsittää valtaosan Iiyaman altaasta, jota ympäröivät vuoristoalueet, lounaassa Madaraon ylänkö. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Niigatan prefektuuriin. Iiyamassa on 19 550 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 202,43 neliökilometriä.
Iiyama kehittyi 1500-luvulta lähtien linnanaluskaupunkina, mutta ei syrjäisen sijaintinsa ja runsaslumisen ilmastonsa vuoksi kaupungistunut kovin voimakkaasti. Iiyaman linnan rakennutti Uesugi Kenshin. Perinteisiä elinkeinoja ovat japaninpaperin ja buddhalaisten alttareiden (butsudan) valmistus. Nykyisin kaupungissa on esimerkiksi hiihtovälineiden tuotantoa ja sinne on rakennettu useita laskettelukeskuksia. Maaseutualueilla viljellään riisiä ja vihanneksia. Kaupunkioikeudet Iiyama sai vuonna 1954, kun Iiyaman maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi ympäröivää kyläkuntaa.
Iiyaman kantakaupunki on säilyttänyt vanhan linnanaluskaupungin rakenteensa. Iiyaman linnanrauniot tunnetaan kirsikankukkien katselupaikkana. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Hakusan-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka on rakennettu Muromachi-kaudella, sekä Shinshū-jin ja Shōju-anin buddhalaiset temppelit. Eräs luonnonnähtävyys on kaupungin itäosassa sijaitseva Hokuryūjärvi. Iiyamaa palvelevat suurnopeusjunayhteys Hokuriku Shinkansen ja JR Higashi-Nihonin Iiyama-linja.
Kuvia

Iiyamaa talvella
Hokuryūjärvi
Iiyaman kaupunginkirjasto
Iiyaman kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iiyama Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ingela Thalén

| Ingela Thalén |
| --- | --- |
 Thalén vuonna 2013.
Ruotsin sosiaalivakuutusministeri
 Göran Perssonin hallitus 1. lokakuuta 1999 – 30. syyskuuta 2002  
Ruotsin sosiaaliministeri
 Ingvar Carlssonin I, II ja III hallitus 6. lokakuuta 1994 – 22. maaliskuuta 1996 27. helmikuuta 1990 – 3. lokakuuta 1991  
Ruotsin tasa-arvo- ja työmarkkinaministeri
 Ingvar Carlssonin I hallitus 20. lokakuuta 1987 – 11. tammikuuta 1990  
Kansanedustaja
 1988–2004  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1943 (ikä 80–81)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Ingela Thalén (s. 1943) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 1988–2004 ja ollut Ruotsin tasa-arvo- ja työmarkkinaministeri 1987–1990, sosiaaliministeri 1990–1991 ja 1994–1996 sekä sosiaalivakuutusministeri 1999–2002. Vuosina 1996–1999 hän oli sosiaalidemokraattien puoluesihteeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingela Thalén Wikimedia Commonsissa
Ingela Thalén Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
South Club

| South Club |
| --- | --- |
 South Club esiintymässä vuonna 2018.
Tiedot
Toiminnassa:  2017–
Tyylilaji:  Indie pop  Indie rock  Alternative rock  Blues
Laulukieli:  korea
Levy-yhtiö:  STONE MUSIC ENTERTAINMENT
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
South Club (사우스클럽) on eteläkorealainen yhtye, jonka perusti yhtyeen vokalisti Nam Tae-hyun vuonna 2017. Bändin nykyinen kokoonpano koostuu neljästä jäsenestä: säveltäjä ja tuottaja Nam Tae-hyun, basisti Nam Dong-hyun, rumpali Jang Won-young ja kitaristi Kang Kun-ku. South Club debytoi, kun he julkaisivat ensimmäisen singlensä, "Hug Me", 26. toukokuuta 2017, joka oli mukana myös heidän ensimmäisessä EP:ssä.
Historia > Muodostuminen

Sen jälkeen kun Nam Tae-hyun lähti edellisestä bändistään (Winner) 25. marraskuuta, 2016, hän päätti jatkaa musiikkiuraansa perustamalla bändin. Tae-hyun sitten julkaisi rekrytointitiedotteen verkossa, Ja lopulta tapasi tulevan bändikaverinsa Kim Eui-myeongin. Kim Eui-myeong myöhemmin esitteli Nam Tae-hyunin hänen muusikkoystävilleen: Kang Kun-ku, Jang Won-young, ja Choi Yun-hee. Yhdessä he perustivat viisihenkisen yhtyeen.
Heidän ensiesityksestä ilmoitettiin Tae-hyunin sosiaalisessa mediassa 25. maaliskuuta, yhdessä bändin nimenä "South Club". Bändin muodostamisesta tehttiin virallinen ja Nam Tae-hyun perusti musiikkialan yrityksen nimeltä "South Buyers Club", hänen nimellään, voidakseen jatkaa musiikkityylillä, josta hän itse pitää. Tae-hyunista sitten tuli johtaja ja pääasiallinen säveltäjä, vaikka kaikki jäsenet auttavat lisäämällä omaa tyyliä kappaleisiin.