stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islam
Islamilainen sivilisaatio > Šaria islamilaisissa maissa

Islamin poliittisen luonteen takia sekulaarisia muslimienemmistöisiä valtioita, joissa uskonto ja valtio olisi selvästi erotettu toisistaan, on vähän, poikkeuksina kuitenkin Turkki (vuoteen 2002), Senegal, Bosnia ja Hertsegovina, Azerbaidžan ja Syyria. Vanhoillisissa islamilaisissa maissa, esimerkiksi Iranissa ja Saudi-Arabiassa, uskonnon vaikutus näkyy voimakkaana kaikilla elämänaloilla. Kaikkein maallistuneimpia muslimivaltaisia maita ovat Keski-Aasian entiset neuvostotasavallat ja muut entiset sosialistimaat, kuten Albania tai Jugoslaviasta irtautuneet valtiot. Tämä näkyy niiden muslimiväestöjen šariaa koskevissa mielipiteissä.
Jihadisteiksi kutsutaan aseellista jihadia hyökkäyssotana käyviä tai terrori-iskuja toteuttavia islamisteja, joiden tavoitteena on islamilaisen valtion perustaminen. Jihadistien mukaan jihad on heidän uskonnollinen velvollisuutensa. Nykyisin toimivia jihadistisia järjestöjä ovat esimerkiksi Isis Irakissa ja Syyriassa, Al-Qaida Arabiassa ja Pohjois-Afrikassa, Boko Haram Nigeriassa sekä Taliban Afganistanissa ja Pakistanissa. Nykyajan poliittiset radikaali-islamilaiset eli islamistiset tai revivalistiset liikkeet taikka aseelliset ryhmät nojaavat yleensä fundamentalistisiin islamin suuntauksiin. Näitä suuntauksia ovat wahhabismi eli salafi-suuntaus tai intialaisen deobandi-koulukunnan opetukset. Rauhanomaisempaan tulkintaan sitoutuneet oppineet katsovat, että aseellinen jihad on oikeutettua vain puolustussotana.
Islamilainen sivilisaatio > Islamilainen koulujärjestelmä

Keskiajalta alkaen islamilaisissa maissa yleistyivät koraanikoulut alkeisopetuksen muotona. Niissä lähes yksinomaisena oppiaineena oli arabiankielisen Koraanin ulkoa opettelu. Opetuksen painottuminen koraanikouluihin on ollut tärkeä syy islamilaisten maiden laajaan lukutaidottomuuteen, sillä Koraanin klassinen arabia ei riittänyt modernimman arabian tarpeisiin. 1000-luvulta lähtien korkeammaksi opetuksen muodoksi kehittyi sunni-islamissa madrasa, joka palveli uskonoppineiden ja virkamiehistön koulutusta. Myös madrasoissa opetusmenetelmänä korostui ulkoa oppiminen.
Islamilainen sivilisaatio > Islamin suuntaukset

Islam jakautuu kahteen pääsuuntaukseen: sunnalaisuuteen (nykyisin noin 87–90 prosenttia) ja šiialaisuuteen (noin 10–13 prosenttia maailman muslimeista). Niiden suhteellinen asema on vaihdellut historiassa, ja esimerkiksi vielä 900-luvulla näytti siltä, että valtavirtasuuntaukseksi olisi noussut šiialaisuus. Sunnalaisuuden sisällä ei periaatteessa ole alasuuntauksia, mutta laintulkinta on keskittynyt neljään koulukuntaan: hanafi, shafi’i, maliki ja hanbali. Jaosta huolimatta sunnalaiset lakikoulukunnat tunnustavat toistensa pätevyyden. Šiialaisuus sen sijaan jakautuu edelleen pienempiin alasuuntauksiin, joista suurin on kaksitoistašiialaisuus.
Sunnalaisten ja šiialaisten lisäksi islamissa on pieniä suuntauksia, kuten ahmadiyyalaisia (20 miljoonaa), ibadilaisia (2 miljoonaa) ja druuseja (1 miljoona). Bahai-usko (6 miljoonaa) on islamista erkaantunut synkretistinen uskonryhmä.lähde?
Sunnalaisuus eroaa šiialaisuudesta vain muutamissa asioissa. Erot ovat kuitenkin niin suuria, että esimerkiksi yhteiset rukoushetket ovat mahdottomia. Suuntausten välit ovat nykyään kireät etenkin Libanonissa, Pakistanissa, Afganistanissa ja Irakissa.
Näkyvin ero on, että šiiat korostavat Muhammedin ottopojan Alin asemaa ja hänestä polveutuvien imaamien erikoisasemaa umman johtajina. Myös Alin poika Husain on šiialaisuudessa suuren huomion kohteena. Šiiat viettävät hänen muistokseen ašura-juhlaa, joka on šiiojen tärkein vuosittainen juhla.
Sunnimuslimit nojautuvat sunnan tulkinnassa Koraaniin ja Muhammedin sunnaan, kun taas šiiat hyväksyvät myös imaamien sunnan jumalallisen lain lähteeksi. Sunnalaisuudessa šarian tulkinta kuuluu tasapuolisesti uskonoppineille. Šiialaisuus on hierarkkisempi niin, että papiston huipulla on ajatollah ja kaikkein korkeimmalla imaami, joka tosin on kätkeytynyt. Uskonnonharjoituksessa on pieniä eroja. Sunnit rukoilevat viisi kertaa päivässä, šiiat voivat yhdistää rukousajat myös kolmeksi. Paaston ajoituksessa käytetty valoisuuden arviointi voi poiketa puolella tunnilla. Sunnien ja šiiojen hadith-kokoelmat poikkeavat hieman toisistaan ja šarian määräykset ovat siksi osittain erilaisia.lähde?
Šiialaisuudella on vahvin asema Iranissa, missä se on ollut valtionuskonto 1500-luvulta lähtien. Muita vahvoja alueita ovat Libanon, Intia, Jemen, Bahrain ja Irak.
Suufilaisuus on islamin suuntaus, jonka seuraajia on molemmissa pääsuuntauksissa. Se syntyi 900-luvulla uudistavana liikkeenä, jonka tarkoitus oli turvata islamin ydin ja henki. Suufit korostivat henkilökohtaista puhtautta, jatkuvaa tietoisuutta ja itsetuntemusta pyrittäessä sisäiseen tietoon ja Jumalan tuntemiseen. Länsimaiset kirjoittajat ovat joskus hämärtäneet asiaa kutsumalla suufilaisuutta ”islamilaiseksi mystiikaksi”. 1100-luvulla alkoi syntyä suufi-veljeskuntia (tariqah), mutta kaikki suufit eivät kuulu niihin. Eräät islamin historian huomattavimmista imaameista ovat suufeja.lähde?
Islamilainen sivilisaatio > Mekka

Saudi-Arabiassa sijaitsevalla Mekan kaupungilla on erityisasema islamin pyhänä paikkana, joka on ei-muslimeilta kielletty kaupunki. Islamilaisessa perinteessä Muhammedin lisäksi sekä Aadam että Abraham vaikuttivat siellä, ja jokaisen muslimin tulisi tehdä sinne pyhiinvaellus. Käytännössä silti vain muutama prosentti maailman muslimeista tekee eläessään pyhiinvaelluksen Mekkaan. Myös päivittäisten rukousten rukoussuunta on Mekkaan.lähde?
Jerusalem on muslimeille Mekan ja Medinan jälkeen kolmanneksi pyhin paikka. Ibn Hishamin mukaan Muhammedin taivasmatka tapahtui juuri siellä.
Islamilainen sivilisaatio > Islamismi

Islamismi tai poliittinen islam tarkoittaa sellaisia liikkeitä, jotka islamin nimissä ajavat poliittisia tavoitteita. Islamistisina liikkeinä on lueteltu muun muassa Muslimiveljeskunta, Al-Qaida, Isis, Taliban ja wahhabismi.
Islaminuskoon sisältyy yhteiskunnan poliittista järjestystä koskevia näkemyksiä, jotka on kirjattu šariaan. Suomen islamilaisen yhdyskunnan mukaan islamilainen valtio ei ole ”demokratia tavanomaisessa merkityksessä, vaan jotain aivan muuta”. Keskiajalta periytyvän šarialain mukaan ”islamilaisessa valtiossa ylin valta ei kuulu johtajille eikä edes kansalle. Se kuuluu Jumalalle.” Hänen lakiaan tulkitsee papisto eli ulama ja lailista järjestystä suojelee kalifi, ”uskovien puolustaja” ja ”Jumalan sijainen”. Vaikka šaria sisältää tarkkoja vaatimuksia kalifin persoonasta, se ei kerro miten kalifi käytännössä tulisi valita. Kalifin velvollisuus on sotia juutalaisia, kristittyjä ja zarathustralaisia vastaan, kunnes he kääntyvät muslimeiksi tai suostuvat maksamaan jizya-veroa. Kaikkia muita vastaan kalifin on sodittava, kunnes he kääntyvät muslimeiksi, sillä muiden kohdalla jizya-vero ei käy vaihtoehdosta. Keskiajalla vakiintuneeseen islamilaiseen oppiin kuului siten ajatus koko maailman alistumisesta Jumalan lakiin eli šariaaan. Muslimiveljeskunnan pääteoreetikko Sayyid Qutb ilmaisi tavoitteen seuraavasti: ”islam pelastaa ihmiskunnan palvomasta ketään muuta kuin Jumalaa ja alistaa kaikki kansat Jumalan määräysvaltaan”.
Vaikka laki on keskeisessä asemassa islaminuskossa, käytännössä šaria ei ole edes muslimimaissa ainoa käytössä oleva laki. Ainoastaan Isisin lyhytikäinen ja vaille kansainvälistä tunnustusta jäänyt valtio vuosina 2014–2019 on 2000-luvulla ollut esimerkki ”kalifaatista”, jossa kaikki vallankäyttö on pyritty perustamaan yksinomaan islamilaiseen lakiin. Kuitenkin myös siellä vanhaa lakiperinnettä jouduttiin täydentämään uusilla säädöksillä, kuten esimerkiksi liikennesäännöillä. Freedom Housen asiantuntija Adrian Karatnyckyn mukaan muslimimaat eroavat silti jyrkästi muusta maailmasta vähemmän vapaina yhteiskuntina. 2000-luvun alussa 47 muslimimaan joukossa oli hänen mukaansa vain yksi ”vapaa” maa, Mali. Kehitys 1900-luvun lopulla vei myös eri suuntiin: muslimimaissa kohti suurempaa autoritaarisuutta, muussa maailmassa kohti demokratiaa. Arabisti Bernard Lewisiin vedoten Karatnytcy selittää tätä osaltaan sillä, että islamilaisessa perinteessä ei tehdä eroa uskonnon ja politiikan välillä. Mohammed Ayyob toteaa, että politiikan ja uskonnon yhdistäminen vaihtelee symboleihin tyytymisestä radikaaliin vaatimukseen islamilaisesta teokratiasta.
Islam Suomessa

Suomessa muslimeja on asunut pysyvästi 1800-luvulta lähtien. Ensimmäiset muslimit olivat tataareja, jotka muuttivat pääasiassa vuosien 1870 ja 1920 välillä. Seuraavan kerran Suomeen saapui muita muslimeita kuin tataareja vasta 1960-luvulla. Vielä 1990-luvun alussa Suomessa asui muutama tuhat muslimia. Nykyisin muslimeja ja muslimitaustaisia henkilöitä on Suomessa arviolta 120 000 – 130 000.
Kirjallisuutta

Hattstein, Markus: Islam. Uskonto ja kulttuuri.  (Minireligionsführer Islam, 2006.)  Suomentanut Otto Lappalainen. Königswinter:  Ullmann, 2008.  ISBN 978-3-8331-4733-3
Hjärpe, Jan: Islam. Oppi ja elämäntapa.  (Islam. Lära och livsmönster, 1979, 1985.)  Suomentanut Irmeli Perho. Helsinki:  Gaudeamus, 1992.  ISBN 951-662-548-7
Hukari, Ari: Islam kuvastimessa.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31656-3
Hämeen-Anttila, Jaakko: Islamin miekka. Idän ja lännen konfliktien historia.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-25915-2
Linjakumpu, Aini: Islamin globaalit verkostot.  Tampere:  Vastapaino, 2009.  ISBN 978-951-768-250-3
Lodenius, Peter: Islam ja nykyaika.  (Islam och moderniteten, 2004.)  Suomentanut Petri Stenman. Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2005.  ISBN 952-471-523-6
Palva, Heikki & Perho, Irmeli (toim.): Islamilainen kulttuuri.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-13315-2
Sardar, Ziauddin: Mihin uskovat muslimit.  (What Do Muslims Believe?, 2007.)  Suomentanut Susanna Tuomi-Giddings. Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23224-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islam Wikimedia Commonsissa
BBC – Religions: Islam. (englanniksi)
Islamin vieraana. Kuusiosainen sarja islamilaisesta maailmasta ja kulttuurista, oppaana Jaakko Hämeen-Anttila. Yle 2003.
Yle Areena - Radio 1: Suoria kysymyksiä islamista.
Suomen islamilainen yhdyskunta.
Islam-opas. Wahhabismia edustava verkkosivu.
Moskeija ja sen minareetti Malesiassa.
Muhammedin yömatka ihmiskasvoisen hevosen, Buraqin kyydissä.
Koraani uskotaan kootun Muhammedin ilmestyksistä tämän kuoleman jälkeen.
Muhammed saarnaa islamin profeetoille Abrahamille, Moosekselle ja Jeesukselle persialaisessa käsikirjoituksessa.
Musliminaisen huivi eli hijab peittää hiukset ja kaulan.
Hadith-kokoelma Sahih al-Bukhari.
Iranin johtaja Ruhollah Khomeini oli ajatollah eli ylin uskonoppinut šiialaisuudessa.
Rukoilua moskeijassa.
Sana Allah (Jumala) arabiaksi ligatuuritekstinä.
Islamin symbolina käytetään usein kuunsirppiä ja tähteä.
Kalliomoskeija Jerusalemin Temppelivuorella.
Arabivaltakunnan laajentumisvaiheet islamilaisen historiankirjoituksen mukaisesti:   622–632 profeetta Muhammedin aika  632–661 ”oikeaanjohdettujen kalifien” aika   661–750 umaijadien dynastian aika
Islamilaista koristetaidetta Iranissa.
Islaminuskoisten osuus väestöstä eri maissa 2022. Tummempi väritys osoittaa muslimien suurempaa osuutta. Vihreät tarkoittavat sunnalaista enemmistöä, punaiset šiialaista enemmistöä.
Islamin nykyiset suuntaukset. Ahmadiyya-liike on mukana kaaviossa, mutta monet muslimit eivät pidä sitä islamina.
Islamin mystisen suuntauksen, suufilaisuuden, mevlevi-järjestön dervissien tanssia.
Masjid al-Haram, moskeija Kaaban ympärillä.
20 Essential Tracks from the Boxed Set: 1965–1990

| 20 Essential Tracks from the Boxed Set: 1965–1990 The Byrds |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1992
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 57.53
 Levy-yhtiö: Columbia
The Byrdsin muut julkaisut
| Free Flyte 1991 | 20 Essential Tracks from the Boxed Set: 1965–1990 1992 | Definitive Collection 1995 |
20 Essential Tracks from the Boxed Set: 1965–1990 on The Byrdsin kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 1992.
Kappaleet

Mr. Tambourine Man – 2.29 (säv. Bob Dylan)
I’ll Feel a Whole Lot Better – 2.32 (säv. Gene Clark)
All I Really Want to Do – 2.04 (säv. Dylan)
Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season) – 3.49 (säv. Saarnaajan kirja/Pete Seeger)
5D (Fifth Dimension) – 2.33 (säv. Roger McGuinn)
Eight Miles High – 3.34 (säv. Clark, McGuinn, David Crosby)
Mr. Spaceman – 2.09 (säv. McGuinn)
So You Want to Be a Rock ’n’ Roll Star – 1.50 (säv. McGuinn, Chris Hillman)
Have You Seen Her Face – 2.42 (säv. Hillman)
Lady Friend – 2.35 (säv. Crosby)
My Back Pages – 3.08 (säv. Dylan)
Goin’ Back – 3.26 (säv. Carole King, Gerry Goffin)
Ballad of Easy Rider – 2.02 (Dylania ei ole mainittu tekijätiedoissa, säv. McGuinn, Dylan)
Jesus Is Just Alright – 2.09 (säv. Arthur Reynolds)
Chestnut Mare – 5.06 (säv. McGuinn, Jacques Levy)
I Wanna Grow up to Be a Politician – 2.02 (säv. McGuinn, Levy)
He Was a Friend of Mine – 2.26 (säv. trad., uudet sanoitukset ja sovitus McGuinn)
Paths of Victory – 3.10 (säv. Dylan)
From a Distance – 3.14 (säv. Julie Gold)
Love That Never Dies – 3.55 (säv. McGuinn, Stan Lynch)
Pää Kii

| Pää Kii |
| --- | --- |
 Pää Kii esiintymässä Rakuuna Rockissa Lappeenrannassa heinäkuussa 2014.
Tiedot
Toiminnassa:  2012–
Tyylilaji:  punk
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Teemu Bergman, laulu, kitara   Vekku Vartiainen, Basso   Antti Leppäniemi, Kitara   Heikki Laaksomies, Rummut  
Entiset jäsenet:  Lauri Eloranta, kitara (2012–2016)   Maukka Maunula, rummut (2013–2016)   Niila Kunnari, rummut (2012–2013)  
Levy-yhtiö:  Stupido Records, 2012–2021  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pää Kii on vuonna 2012 perustettu punk-yhtye. Soundi ja Rumba -lehdet valitsivat yhtyeen nimeä kantavan esikoislevyn vuoden 2012 levyksi. Pää Kii on palkittu myös Femma- ja  Emma-gaalassa.
Jäsenet

Teemu Bergman – laulu, kitara (2012–)
Antti Leppäniemi – kitara (2017–)
Vekku Vartiainen – basso (2012–)
Heikki Laaksomies – rummut (2017–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Lauri Eloranta – kitara (2012–2016)
Mikko Luukko – kitara (2012–2017)
Maukka Maunula – rummut (2013–2016)
Niila Kunnari – rummut (2012–2013)
Diskografia > Studioalbumit

Pää Kii (Stupido Records,  2012)
Jos huonoo onnee ei ois mul ei ois onnee ollenkaan (Stupido Records,  2018)
Hyvästi masentava maapallo (Rock ’n’ roll Bullshit Records,  2025)
Diskografia > EP:t

Inkkarit kanootissa EP (2012,  Airiston punk-levyt)
Takaisin työttömyyskortistoon (2016,  Blast of Silence, Combat Rock, Kämäset levyt)
Aika lentää... ja lentokoneet putoaa (2019, Rock 'n' Roll Bullshit Recorsd)
Kova Sade (2020, Blast of silence)
Diskografia > Split-julkaisut

Kalifornia Dreamin’ (2012,  Airiston Punk-Levyt, split 7" w/ Maakuntaradio)
Outo hedelmä (2013, split w/ Lapinpolthajat Kämäset levyt)
Death Laser / Pää Kii (2013,  Airiston punk-levyt, Blast of Silence, split w/ Death Laser)
Diskografia > Singlet

”Just niin kuin Elvis” (2015, Blast of Silence)
”Kerran puliukko, aina puliukko” (7" 2020, Rock'n'roll bullshit records)
”R.Y.P.I.K. / Maailmanvalloitus Flexi 7”” (2021, Sticky Sounds Club)
Diskografia > Kokoelmilla

Eput rautaa (2014,  kappale ”Mekin tehtiin rakkautta”)
Diskografia > Muut

Heikki Kuula Feat. Pää Kii, Paperi T - Rataraato (Johanna Kustannus, 2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Soundi-lehti
Ylen Elävä arkisto: Pää Kiin Teemu Bergman miltei kiroili Hermusen ulos studiosta
Irja Askola

| Irja Askola |
| --- | --- |
 Irja Askola.
Helsingin hiippakunnan piispa
 2010–2017 
Edeltäjä:  Eero Huovinen
Seuraaja:  Teemu Laajasalo
Henkilötiedot
Koko nimi:  Irja Kaarina Askola
Syntynyt: 18. joulukuuta 1952 (ikä 72) Lappeenranta
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, toimialasihteeri, runoilija
Vanhemmat:  Toivo Askola Kerttu Torvinen
Muut tiedot
Koulutus:  teologian kandidaati (1975) pappisvihkimys (1988)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Irja Kaarina Askola (s. 18. joulukuuta 1952 Lappeenranta) on suomalainen teologi ja piispa emerita. Hän oli Suomen ensimmäinen naispuolinen piispa. Askola toimi Helsingin hiippakunnan piispana 12. syyskuuta 2010 – 31. lokakuuta 2017.
Koulutus ja ura

Koulutukseltaan Askola on teologian maisteri pääaineena kirkkososiologia. Askola opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1975. Hänellä on teologisia jatko-opintoja Saksasta ja Yhdysvalloista sekä ekumeeninen leadership-koulutus Tansaniasta. Askola vihittiin papiksi vuonna 1988, samana vuonna kuin ensimmäiset naiset vihittiin papeiksi.
Askola on työskennellyt Lohjan elinyhteisö -projektissa (1975), Helsingin yliopistossa kirkkososiologian assistenttina (1975–1981), Seurakuntaopistolla Järvenpäässä 1981–1991, Euroopan kirkkojen konferenssissa 1991–1999 Genevessä, Diakonia-ammattikorkeakoulussa 1999–2004, pappina Helsingin Alppilan seurakunnassa 2004, Espoon hiippakunnan tuomiokapitulin hiippakuntasihteerinä ja piispa Mikko Heikan teologisena erityisavustajana 2004–2010 ja Helsingin hiippakunnan piispana vuodesta 2010. Askola oli vuonna 2008 Mikkelin hiippakunnan piispanvaalin ehdokas muttei tullut valituksi. Hän siunasi vaaliprosessin aikana miesparin parisuhteen.
Piispana

Askola asetettiin Helsingin piispanvaaliin ehdokkaaksi 2. helmikuuta 2010. Hän sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä. Toisella kierroksella 3. kesäkuuta Askola voitti tuomiorovasti Matti Poutiaisen äänin 591–567. Kari Mäkinen avustajineen vihki hänet piispaksi 12. syyskuuta 2010 Helsingin tuomiokirkossa. Askola jäi eläkkeelle 31. lokakuuta 2017. Vuonna 2017 Helsingin yliopisto myönsi Askolalle teologian kunniatohtorin arvon tunnustukseksi toiminnastaan vaativissa työtehtävissä Suomessa ja ulkomailla sekä rohkeudestaan yhteiskunnallisena vaikuttajana.
Kannanottoja

Askola on kertonut kannattavansa sitä, että kirkko alkaisi siunata homoseksuaalien parisuhteita. 9. kesäkuuta 2013 Askola siunasi lähetystyöhön lähtevän miesparin. Siunaamista seuranneina päivinä kirkosta erosi tavanomaista enemmän ihmisiä. Askola kannattaa uskontodialogia mutta ei ole valmis antamaan kirkkotiloja muslimeille käytettäviksi. Hän on tunnettu tasa-arvon ja suvaitsevaisuuden puolestapuhuja, mistä hän on saanut tunnustuksia kuten Naisasialiitto Unionin Vuoden Lyyti -tunnustuksen.
Vuonna 2019 Askola osallistui Helsinki Pride -kulkueeseen ja käveli Suomen pääministeri Antti Rinteen rinnalla.
»Kirkossa on monenlaista linjaa. Minun ja monen muun kirkon jäsenen linja on se, että kirkko on tehnyt niin paljon pahaa homoseksuaaleille ja sukupuolivähemmistöille, että nyt on aika jatkaa siihen suuntaan, ettei puhuta tekopyhiä vaan teemme todellisia tekoja. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt pitää voida vihkiä avioliittoon»
Askola on puolustanut myös turvapaikanhakijoiden oikeuksia ja monikulttuurisuutta.
Yksityiselämä

Askola on naimaton ja lapseton. Joulukuussa vuonna 2024 hän kertoi Apu-lehden haastattelussa asuvansa helsinkiläisessä palvelukodissa.
Tuotanto > Teoksia

Lähiötä lähellä.  Helsinki:  Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian laitos, 1975.  ISBN 951-450-623-5
Askola, Irja & Huotari, Voitto: Kaupunkilaisen kirkko.  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1977.  ISBN 951-693-058-1
Jos olet, ole nyt.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-340-9
Täysi lautasellinen.  Helsinki:  Suomen lähetysseura & Kirkon Ulkomaanapu, 2008.  ISBN 978-951-6-24369-9
Tie vie, pyhä kantaa: Rukousta ja runoa kirkkovuoden mittaan.  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-952-247-083-6
Siunaa yhteinen ateriamme: Lautasellinen iloa. Toim. Reetta Meriläinen ja Johanna Pentikäinen. Kirjapaja 2013. S. 51-53.
Hyvä paha valta. Piispan valta on sanojen ja toiminnan valtaa. Toim. Marjatta Jabe ja Sari Kuusela. Talentum 2013. S. 170-176.
Pyhän kanssa piilosilla. Kirjapaja 2014
Armon avara niitty. Piispanpolku 10. Hengellisiä matkakertomuksia. Toim. Jaakko Heinimäki. Kirjapaja 2015. S. 203-211.
Pöytä katettu kaikille. Kirjapaja 2016
Tuotanto > Runokirjoja yhdessä Anja Porion kanssa

Mikä nainen.  Helsinki:  Kirjapaja, 1985, 9. painos 2008.  ISBN 951-621-580-7
Matkaan naiset.  Helsinki:  Kirjapaja, 1988, 6. painos 1991.  ISBN 951-621-814-8
Lasinen lapsuus.  Helsinki:  Kirjapaja, 1990, 3. painos 2004.  ISBN 951-621-996-9
Tuotanto > Blogit ja kolumnit

Kotimaa.fi:n, sittemmin Kotimaa24.fi:n blogisti
Marttaliiton lehden kolumnisti 2004–2005
Kirkon Ulkomaanavun lehden kolumnisti 1998–2000
Kotimaa-lehden kolumnisti 1977–1981 ja saarnapalstan kirjoittaja 2003–2004
Palkintoja ja tunnustuksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (2016)
Helsinki-mitali (2012)
Muita Askolan saamia tunnustuksia:
Espoo-mitali 2011
Vuoden Irja 2011
Vuoden Eeva 2011
Vuoden nainen 2011
Cantores Minores -poikakuoron kultainen ansiomerkki 2012
Vuoden puhuja 2012
Vuoden käyttäytyjä 2013
Vuoden 50+, Oma Aika -lehden lukijaäänestys 2015
Miina Sillanpää -seuran tunnustus 2016
Linnakoski-mitali 2016
Teologian kunniatohtori 2017, Helsingin yliopisto
Vuoden Lyyti 2017
Minna Canth -palkinto 2017
Kirkon tasa-arvo- ja yhdenvertaisuuspalkinto 2022
Kirjallisuutta

Mattsson, Anne: Irja Askola: Elämäkerta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2021.  ISBN 978-952-354-247-1
Pruuki, Heli (kirjoittaja) & Askola, Irja (haastateltava): Sydänten piispa Irja Askola.  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3718-3
Aiheesta muualla

Askola, Irja hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Eero Huovinen | Helsingin piispa 2010–2017 | Seuraaja: Teemu Laajasalo |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Helmikuussa 2017 Askola jakoi jokavuotisessa QX Gay Gaalassa Vuoden homo -palkinnon 16-vuotiaalle Tuure Boeliukselle. Tapaus herätti keskustelua muun muassa Boeliuksen nuoren iän takia. Askolan mukaan hänellä ei ollut tietoa voittajasta ennen kuoren avaamista.
Veikko Lampola

Veikko Lampola
Frans Veikko Sakari Lampola (28. lokakuuta 1910 Kuorevesi – 2. tammikuuta 2003 Helsinki) oli juristi ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja.
Veikko Lampolan vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Frans Oskar Lampola ja Naemi Bergroth ja puoliso vuodesta 1940 Alice Samuelsson. Lapset Riitta-Liisa, Sakari. Lampola tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1934. Varatuomarin arvon hän sai 1940. Hän oli nuorempi säästöpankkien tarkastaja 1939–1943 ja vanhempi 1944, valtiokonttorin ylikamreeri Lampola oli 1945–1946 ja johtaja 1947–1959. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana hän toimi vuosina 1960–1973. Lampola oli myös useiden valtion toimikuntien ja komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.SVR K, VR 3 ja 4, VR4tlk,  Majuri 68
Reetta Hurske

| Reetta Hurske |
| --- | --- |
 Reetta Hurske (2023)
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1995 (ikä 29)  Ikaalinen, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  168 cm
Laji:  pika-aitajuoksija
Seura:  Tampereen Pyrintö
Valmentaja:  Marjukka Suihko
Saavutukset
Ennätykset:  100 m aj: 12,68 s (Kuortane 2024)  60 m aj: 7,79 s (Madrid 2023)
 Tietolaatikko päivitetty 22. kesäkuuta 2024 
Aiheesta muualla
Kotisivu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Istanbul 2023 | 60 m aidat |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Napoli 2019 | 100 m aidat  |  |
Reetta Sofi Kaarina Hurske (s. 15. toukokuuta 1995 Ikaalinen) on suomalainen pika-aitajuoksija, joka edustaa Tampereen Pyrintöä. Hän on sisäratojen Euroopan-mestari 60 metrin aitajuoksussa. Hän pitää hallussaan Suomen ennätystä 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,79.
Häntä valmentaa Marjukka Suihko. Vuodenvaihteen 2020–2021 tienoilla häntä valmensi muutaman kuukauden ajan Antti Haapakoski.
Yksityiselämä

Hurske seurustelee koripalloilija Topias Palmin kanssa.