stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perälä (Jyväskylä)

| Perälä |
| --- | --- |
 Peräläntien vartta
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Kuohu-Vesanka
Suunnittelualue:  Vesanka
Perälä, vanhastaan myös Sulkaperä, on alue Jyväskylässä Muuramen rajalla (vuoden 2008 loppuun asti Jyväskylän maalaiskunnassa Jyväskylän kaupungin alueen ja Muuramen alueen välissä). Virallisesti Perälä kuuluu Vesangan kaupunginosaan ja sijaitsee sen eteläosassa. Perälän asutus on Peräläntien sekä sen sivuteiden varsille keskittynyttä kaavoittamatonta omakotiasutusta.
Alueen eteläpuoli on kuulunut Keljon maakirja- eli rekisterikylään, kun taas pohjoispuoli, jossa sijaitsee muun muassa Kallion talo, on kuulunut Vesankaan. Raja on alkanut Kortelammesta, josta se on kulkenut itään hieman alueen läpi kulkevaa sähkölinjaa etelämpänä. Keljon puoleinen asutus on muodostunut Taka-Keljon ja Hanhiperän talojen takamaille. Perälän talo on lohkaistu Pirttimäestä, Jouhtenmäki Ronsuntaipaleesta, Haapala Korkealasta ja Viimala Hanhikankaasta. Vuoden 1965 alueliitoksessa Perälän Keljon puolta ei liitetty kaupunkiin muun Taka-Keljon mukana. "Perälän kolmio" oli ainut maalaiskunnan puolelle jäänyt osa Keljon maakirjakylästä, lukuun ottamatta asumattomia Päijänteen saaria kuten Isoa-Poroa.
Vuonna 1965 Perälään saatiin autotie, jota ennen alueelle kulki vain kärrytie Ruokkeelle sekä pieniä polkuja ainakin Vesankaan, Hanhiperälle ja Isolahteen. Perälässä oli vielä 1970-luvulla vain seitsemän taloa, mutta 1980-luvulla alkoi kehittyä alueen nykyinen omakotiasutus. Vuonna 2003 alueella oli noin 50 taloa.
Vuonna 2009 Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin. Perälä ei ole erillinen kaupunginosa eikä tilastollinen pienalue, vaan kuuluu kummassakin jaottelussa Vesankaan.
Yrityksiä

Vuonna 1950 Veikko ja Kirsti Mäkinen perustivat Viimalan taloon kauppapuutarhan, joka kuitenkin siirrettiin pian Perälän talolle. Toiminta jatkui vuoteen 1988.
Aarni Perko

Aarni Otto Perko (11. huhtikuuta 1933 Velkua – 18. huhtikuuta 2017 Jyväskylä) oli suomalainen matemaatikko ja professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston sovelletun matematiikan professori vuosina 1972–1994. Perkon ponnistusten ansiosta alkoi matemaattisen tietojenkäsittelyn koulutus Jyväskylän yliopistossa.
Elämä ja ura > Tutkimustyö

Soveltavan matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen tutkijana Perkon tutkimusalaa oli erityisesti operaatioanalyysi. Hän pyrki lisäksi kehittämään erilaisia soveltavan matematiikan ja tietojenkäsittelyn sovelluksia luonnontieteiden (mm. fysiikka) tutkimuksen avuksi. Fysiikan laskennallisia menetelmiä hän oli käsitellyt jo lisensiaattitutkimuksessaan Helsingin yliopistossa (1961).
Aiheesta muualla

Mathematics Genealogy Project: Aarni Perko Matematiikan laitos, Pohjois-Dakotan osavaltionyliopisto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH
Pekka Perttula

Pekka Juhani Perttula (s. 18. marraskuuta 1960 Noormarkku) on entinen puoluesihteeri, valtiotieteiden tohtori ja politiikan tutkija. Hän on toiminut Suomenmaan päätoimittajana v. 2010-2011.  Ennen Suomenmaan päätoimittajuutta hän oli Suomen Keskustan puoluesihteeri vuosina 1994–1997 ja keskustan eduskuntaryhmän pääsihteeri vuosina 1997–2007. Hän on toiminut poliittisella urallaan myös Kirkkonummen kunnanvaltuutettuna kolmen vaalikauden ajan. Hänen puolisonsa on peruskoulun yläasteen kielten lehtori FM Anna-Maija Penttilälähde?.
Perttula edusti puoluesihteerinä perinteistä käsitystä, missä puolueorganisaation hallinnollisen johtamisen lisäksi tehtävään kuului myös aatteellisen puolen esillä pitäminen. Vapaaehtoisesti ennen puoluesihteerikautensa loppua eronnutta Perttulaa seurasi puoluesihteerinä puoluejohdon esityksestä puolueen järjestöpäällikkönä toiminut Eero Lankia.
Perttula siirtyi keväällä 2007 kirjoittamaan väitöskirjaa V. J. Sukselaisesta. Kirja valmistui keväällä 2010, ja se tarkastettiin Turun yliopistossa 2010.
Verkkoapilan Perttulan haastattelussa tammikuussa 2010 ilmeni, että Perttula oli ilmoittanut Eero Lankialle joulukuussa 2009 eronneensa Suomen Keskustan perusjärjestön jäsenyydestä. Syyksi hän ilmoitti Suomen Keskustan vaalirahoitusepäselvyydet ja sen, ettei Suomen Keskusta, käytännössä sen puoluetoimistoa johtava Jarmo Korhonen, ollut ollut valmis tukemaan rahallisesti Perttulan väitöskirjatyötä.
Perttula oli Kelan hallituksen jäsen kaudella 1.1.2008 – 31.12.2010.
Perttula valittiin 2015 Maaseudun Sivistysliiton puheenjohtajaksi.
Teokset

Kepuli keppana ja muita havaintoja politiikasta, yhteiskunnasta, perheestä ja Kirkkonummesta: kolumneja vuosilta 1998-2004, Pekka Perttula; piirrokset: Ilmari Perttula .... Kirkkonummi: Pekka Perttula, 2004
Peräseinäjoen historia: esihistoriasta vuoteen 2004: maitoa, tervaa, turvetta ja terästä, Ossi Viita, Ari Hirvonen; historiatoimikunta: Pekka Perttula ym.; toimitustyö: Ossi Viita. Seinäjoki: Seinäjoen kaupunki, 2008 ISBN 978-951-97667-2-0.
Lob: lobbauskirja, Harri Jaskari, Minna Hyytiäinen, Jussi Lähde, Pekka Perttula. Kirkkonummi: Paasilinna, 2010 ISBN 978-952-5856-17-0.
Taloton talonpoika, maaton maalaisliittolainen: V. J. Sukselainen 1906-1945, Pekka Perttula. Helsinki: Pekka Perttula, 2010 ISBN 978-952-92-7365-2. Väitöskirja: Turun yliopisto.
Äidin poika: V. J. Sukselainen hyvinvointiyhteiskunnan rakentajana, Pekka Perttula. Edita 2017 ISBN 978-951-37-7224-6.
Valtameri

Maapallon valtameret ja niiden rajat
Valtameret ovat maapallon suurimpia meriä. Tavallisesti niitä määritellään olevan kolme, neljä tai viisi:
|  | Pinta-ala 106 km2 | Keskisyvyys km |
| --- | --- | --- |
| Tyynimeri | 147 | 4,2 |
| Atlantin valtameri | 88 | 3,3 |
| Intian valtameri | 49 | 3,8 |
| Eteläinen jäämeri | 77 | 3,6 |
| Pohjoinen jäämeri | 14,1 | 1,53 |

Pohjoista ja Eteläistä jäämerta ei aina lueta erillisiksi valtameriksi, vaan Pohjoista jäämerta pidetään Atlantin jatkeena, kun taas Eteläisen jäämeren katsotaan olevan vain eteläisin osa Atlanttia, Tyyntämerta ja Intian valtamerta.
Toisinaan jaetaan lisäksi vielä sekä Atlantti että Tyynimeri eteläiseen ja pohjoiseen osaan, jolloin valtameriä olisi kaikkiaan seitsemän. Sen mukaisesti puhutaan toisinaan "seitsemästä merestä", varsinkin viitattaessa merimiesten kokeneisuuteen.
Valtameret > Tyynimeri

Tyynimeri eli Iso valtameri on maailman suurin merialue, joka sijaitsee Aasian ja Amerikan mantereiden välissä. Se peittää yhden kolmasosan maapallon pinta-alasta. Maapallon syvin kohta, 10 920 metriä syvä Mariaanien hauta, sijaitsee Tyynessämeressä. Pohjois–eteläsuunnassa valtameren leveys on noin 15 500 kilometriä ja itä–länsisuunnassa noin 19 800 kilometriä. Tyynessämeressä on noin 25 000 saarta.
Tyynenmeren veden lämpötila vaihtelee napa-alueiden läheisten osien noin nollasta asteesta päiväntasaajan 25–30 celsiusasteeseen. Muutoksia meren normaalin lämpötilaan aiheuttaa 3–5 vuoden välein syntyvä El Niño -sääilmiö.
Valtameret > Atlantin valtameri

Atlantin valtameri on maapallon toiseksi suurin valtameri. Atlantin valtameri sijaitsee Euroopan, Amerikan ja Afrikan välissä. Se kattaa noin viidesosan Maan pinta-alasta. Nimi tulee Kreikan mytologiasta ja tarkoittaa ”Atlaksen merta”. Meren syvin kohta on Puerto Ricon haudan 8 376 metriä.
Valtameret > Intian valtameri

Intian valtameri on maailman kolmanneksi suurin vesialue, joka kattaa vajaat 15 prosenttia maapallon pinta-alasta.
Valtameret > Pohjoinen jäämeri

Pohjoinen jäämeri on suuri merialue, joka kattaa Atlantin valtameren pohjoisosan yltäen aina Grönlannin ja Pohjois-Aasian kautta Beringinsalmelle ja Pohjois-Amerikan arktisille saarille. Se on suurimmaksi osaksi jäässä vuodet ympäriinsä.
Aasian puolella mereen laskevat siperialaiset joet Ob, Jenisei ja Lena ja Pohjois-Amerikan puolelta Mackenzie, Back ja Coppermine.
Merestä löytyy myös muutamia suurempia saarikeskittymiä. Norjan hallinnoimat Huippuvuoret sijaitsevat Norjan ja pohjoisnavan välissä. Venäjän alueeseen kuuluvat muun muassa Novaja Zemlja ja Frans Joosefin maa.
Valtameret > Eteläinen jäämeri

Eteläinen jäämeri on Etelämannerta ympäröivä valtameri. Sen erottaa muista valtameristä Länsituulten virta. Meren pinta-ala on 20 327 000 km² ja rantaviivaa on 17 968 km. Meren syvin kohta on 7 235 metriä.
Valtamerten rajat

Kaikki valtameret ovat yhteydessä toisiinsa. Pohjoisella pallonpuoliskolla ja vielä päiväntasaajan seudulla mantereet kuitenkin erottavat ne selvästi toisistaan. Sen sijaan etelässä, Etelä-Amerikan, Afrikan ja Australian eteläkärkien eteläpuolella, valtameret liittyvät toisiinsa ilman selvää rajaa, sillä Etelä-Amerikan eteläkärjen ja Etelämantereen välissä on noin tuhat kilometriä leveä vesiväylä, Drakensalmi, ja Afrikan ja Australian etelärannikoilta on Etelämantereelle vielä pidempi matka. Tavallisesti tällä alueella pidetään valtamerten rajoina näiden mannerten tai niiden läheisyydessä olevien saarten eteläisimpien kärkien eli Kap Hornin, Hyväntoivonniemen ja Tasmanian eteläkärjen pituuspiirejä. Eteläisen jäämeren erottaa muista valtameristä Länsituulten virta, ja rajana pidetään yleensä 60. eteläistä leveyspiiriä.
Merivirrat

Valtamerissä on halkaisijaltaan jopa satojen kilometrien kokoisia pyörteitä, joissa vesimassa voi pysyä samana vuodenkin. Pyörteen lämpötila ja suolapitoisuus eroavat siksi muusta valtamerestä.
Kirjallisuutta

Stow, Dorrik A. V.: Oceans: An Illustrated Reference.  University of Chicago Press, 2006.  ISBN 9780226776644  Kirja Googlen teoshaussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtameri Wikimedia Commonsissa
UN Atlas of the Oceans (englanniksi)
Ocean Portal: Find Your Blue Smithsonian National Museum of Natural History (englanniksi)
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
Tyynimeri
Atlantin valtameri
Intian valtameri
Pohjoinen jäämeri
Eteläinen jäämeri
Signe Persson-Melin

Mosaiikkireliefi Tukholman Karlavägenillä, Persson-Melin yhdessä Anders Liljeforsin kanssa.
Signe Persson-Melin (19. kesäkuuta 1925 Tomelilla, Ruotsi – 31. elokuuta 2022 Malmö, Ruotsi) oli ruotsalainen muotoilija, joka tunnetaan erityisesti keramiikka- ja lasiesineistään.
Elämä ja ura

Signe Persson-Melin kiinnostui jo koulu­aikoina saven­valannasta ja jätti koulunsa kesken työsken­nelläk­seen Lommassa sijain­neessa ruukku­tehtaassa. Hän opiskeli Kööpen­haminan Kunsthåndværkerskolenissa 1946–1948 ja sen jälkeen Tukholman Konstfack-koulussa 1949–1950. Hänen esikois­näyttelynsä oli 1953 Galerie Modernessa Tukholmassa, mutta varsinainen läpimurto tapahtui H55-yhteis­näyttelyssä (Slöjd­föreningens Hälsingborgs­mässa 1955), jonne hän toi esille sittemmin suureen suosioon nousseet tekstitetyt maustepurkkinsa. 1950- ja 1960-luvulla Persson-Melin tuli tunnetuksi rustiikista käyttö­keramiikastaan, joka perustui yksinkertaisiin funktio­naalisiin muotoihin.
Vuodesta 1967 Signe Persson-Melin työskenteli Boda-lasitehtaassa yhdessä Monica Backströmin ja Erik Höglundin kanssa. Siellä hänen ensimmäinen tuotantoon mennyt työnsä oli Ruben-niminen olut-, viini- ja snapsilasisto. Vuodelta 1969 ovat peräisin kulmikkaat, erikokoiset lasiset säilytyspurkit korkkikansineen. 1970-luvulla Persson-Melin suunnitteli erilaisia tulenkestäviä lasiesineitä Boda Novalle, muun muassa paljon jäljitelmiä saaneen teekannun ja sen lämmittimen. Hänen muita toimeksiantajiaan olivat Höganäsin keramiikkatehdas, Kosta Boda ja Rörstrand.
Signe Persson-Melin on tehnyt myös suuria julkisia keramiikka­teoksia muun muassa Tukholman T-Centralen-metroasemalle. Vuonna 2004 hän suunnitteli elegantin teekannun Svenskt Tenn -yritykselle.
Vuonna 1958 Signe Persson-Melin sai Lunning-palkinnon. Vuonna 1985 hänet nimitettiin Ruotsin ensimmäiseksi lasi- ja keramiikka­muotoilun professoriksi Tukholman Konstfackskolaniin. Vuonna 2001 hän oli yksi Prinssi Eugenin mitalin saajista.
Signe Persson-Melin oli naimisissa graafikko John Melinin (1921–1992) kanssa. Heidän poikansa on kuvanveistäjä Truls Melin.
Signe Persson-Melin kuoli 97-vuotiaana elokuussa 2022.
Aiheesta muualla

Persson-Melin Scandinavian Design -sivustolla
Persson-Melinin SPM-posliiniastiasto Iittalan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Signe Persson-Melin
Teekannu ja lämmitin, BodaNova, 1971
Teekannu tinasta, Svenskt Tenn, 2004
Käännös suomeksi
Perinnebiotooppi

Perinnebiotooppi tarkoittaa perinteisten elinkeino- sekä maankäyttötapojen muovaamia luontotyyppejä, joilla esiintyy uhanalaisia lajeja. Esimerkiksi niityt, kedot, ahot ja metsälaitumet ovat perinnebiotooppeja. Perinnebiotoopista käytetään myös termejä puolikulttuuribiotooppi ja puolikulttuurimaisema. Perinnemaisema on laajempi käsite: perinnemaisemat jaetaan perinnebiotooppeihin ja rakennettuihin perinnemaisemiin. Perinnebiotooppialueella on aina arvokasta kasvillisuutta. Aikaisemmin esimerkiksi karjanlaidunnuksen ansiosta avoimina ja valoisina pysyneet perinnebiotoopit kasvavat helposti umpeen ja metsittyvät, ellei niitä hoideta. Hoitotapoja ovat laidunnuksen lisäksi raivaukset ja niitto.
Levajärven laidunaluetta Satakunnassa.
Perinnebiotooppien luokittelu

Suomalaisia tämänhetkisiä perinnebiotooppeja ja niiden alatyyppejä:
Kalliokedot
Kalkkivaikutteiset kalliokedot
Karut kalliokedot
Kedot
Kalkkivaikutteiset pienruohokedot
Karut pienruohokedot
Kangaskedot
Mäkikaurakedot
Heinäkedot
Nummet
Pienruohonummet
Heinänummet
Varpunummet
Tuoreet niityt
Tuoreet pienruohoniityt
Tuoreet suurruohoniityt
Tuoreet heinäniityt
Kosteat niityt
Kalkkivaikutteiset kosteat niityt
Kosteat ruohoniityt
Kosteat heinäniityt
Järven- ja joenrantaniityt
Sisävesien hapsiluikkarantaniity
Sisävesien järvikorte- ja kaislarantaniityt
Sisävesien suursararantaniityt
Sisävesien matalakasvuiset vihvilä-, heinä- ja sararantaniityt
Sisävesien korkeakasvuiset rantaniity
Merenrantaniityt
Pikkuluikka-hapsiluikkamerenrantaniityt
Luikka- ja kaislamerenrantaniityt
Suursaramerenrantaniityt
Matalakasvuiset vihvilä-, heinä- ja saramerenrantaniityt
Korkeakasvuiset merenrantaniityt
Suolamaalaikut
Suoniityt
Tulvaniityt
Kortetulvaniityt
Suursaratulvaniityt
Kosteat heinätulvaniityt
Tuoreet heinätulvaniityt
Kuivat pienruohotulvaniityt
Hakamaat
Jalopuuhaat
Lehtipuuhaat
Sekapuuhaat
Havupuuhaat
Lehdesniityt
Metsälaitumet
Lehtimetsälaitumet
Sekametsälaitumet
Havumetsälaitumet
Viimeisten sadan vuoden aikana perinnebiotooppien määrä Suomessa on romahtanut alle prosenttiin ja useimmat perinnebiotoopit ovat uhanalaisia. Kasvi- ja eläinlajistoltaan perinnebiotoopit ovat monipuolisimpia luontotyyppejämme, ja niiden taantuminen on siksi vakava ongelma luonnon monimuotoisuudelle. Perinnebiotooppien eliölajeista 22 % eli 338 lajia on luokiteltu valtakunnan tasolla uhanalaisiksi.
Perinnebiotooppien kartoitus

Suomen ympäristökeskus teki vuosina 1992–1998 perinnemaisemainventoinnin, jossa tunnistettiin 3694 arvokasta perinnebiotooppikohdetta, kokonaispinta-alaltaan noin 18 640 hehtaaria. Näistä puustoisia perinneympäristöjä oli runsaat 40 %, joista puolestaan metsälaitumia oli 29 %, hakamaita 19 % ja kaskimetsiä 2 %. Lehdesniityt olivat hyvin harvinaisia. Monet metsälaitumet ovat jo muuttuneet metsämaiksi luonnonvaikutuksesta.
Perinnebiotoopit jaoteltiin valtakunnallisesti, maakunnallisesti ja paikallisesti arvokkaisiin kohteisiin. Valtakunnallisesti arvokkaita perinnebiotooppikohteita oli 209 ja ne kattoivat 4 275 hehtaarin alueen. Noin puolet, 10 000 ha, näistä perinnebiotoopeista on aktiivisen hoidon kohteina.
Perinnebiotooppien kartoitus > Perinnebiotooppeja maakunnittain

Varsinais-Suomen maakunnassa kartoitettiin SYKE:n inventoinnissa 39 valtakunnallisesti arvokasta perinnebiotooppia 1 573 ha:n alueella. Etelä-Karjalan maakunnan alueella oli kaksi valtakunnallista kohdetta kuuden hehtaarin alueella.
Päijät-Hämeessä oli 101 kohdetta 576 ha:n alueella, näistä valtakunnallisesti arvokkaita 10 (108 ha), maakunnallisesti arvokkaita 36 (253 ha), paikallisesti arvokkaita 55 (215 ha). Kohteet käsittivät kallioketoja, ketoja, tuoreita niittyjä, rantaniittyjä, hakamaita, kaskimetsiä, ja muita. Hämeen maakunnassa oli 134 kartoitettua kohdetta, jotka kattoivat 501 ha.
Aiheesta muualla

Haapanen, A. & Mikkola P. & Tenovuo, R.: Luonto ja luonnonsuojelu, s. 353.  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04400-1
Ruuhijärvi R. & Häyrinen U.: Ympäristönsuojelu 2. 1984, s. 97-99. Kirjayhtymä. ISBN 951-26-2288-2
Toim. Rauno, Ruuhijärvi & Häyrinen, Urpo: Ympäristönsuojelu. 2, s. 97–99.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2288-2
Kemppainen, Ritva & Leena Lehtomaa: Perinnebiotooppien hoidon tila ja tavoitteet. Valtakunnallinen kooste perinnebiotooppien alueellisista hoito-ohjelmista.  (Lounais-Suomen ympäristökeskuksen raportteja 2/2009)  Turku:  Lounais-Suomen ympäristökeskus, 2009.  ISBN 978-952-11-3368-8  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 22.2.2009.
Lammas kuivalla kalliokedolla.
Grigori Perelman

Grigori Perelman
Grigori Jakovlevitš Perelman (ven. Григорий Яковлевич Перельман, s. 13. kesäkuuta 1966 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen matemaatikko, joka on tehnyt uraauurtavia tutkimuksia Riemannin geometrian ja geometrisen topologian parissa. Hän ratkaisi Thurstonin geometrisointiotaksuman, jonka avulla hän todisti Poincarén otaksuman, jota pidettiin yhtenä maailman haastavimpana ja tärkeimpänä matemaattisena ongelmana.
Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Fieldsin mitali "geometrian tuloksista ja vallankumouksellisista näkemyksistään Ricci-virtojen analyyttisestä ja geometrisesta rakenteesta". Hän kieltäytyi vastaanottamasta mitalia eikä saapunut palkinnonjakotilaisuuteen. Muutaman vuoden sisällä hän lopetti matematiikan tutkimisen täysin ja jättäytyi työttömäksi.
Elämäkerta

Perelman syntyi venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hän kävi kuuluisaa Leningradin eliittikoulua numero 239, joka on erikoistunut matematiikkaan ja fysiikkaan. Perelman voitti 16-vuotiaana vuoden 1982 kansainvälisten matematiikkaolympialaisten kultamitalin täysillä pisteillä. Hän valmistui tohtoriksi Leningradin valtionyliopistosta ja työskenteli tiedeakatemian Steklovin matemaattisessa instituutissa. Hän työskenteli 1990-luvun alussa kaksi vuotta Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa. Perelman palasi Stekloviin työskentelemään maailmankaikkeuden muodon todistamisen parissa, mutta on sittemmin eronnut virastaan.
Ennen syksyä 2002 Perelman tunnettiin etenkin työstään Riemannin geometrian vertailuteoreemien parissa. Marraskuussa 2002 Perelman lähetti arXiviin artikkelinsa, jossa Poincarén konjektuuri oli käsitelty erikoistapauksena Thurstonin geometrisointiotaksumasta. Poincarén ongelman ratkaisemiseen hän käytti työkalunaan niin sanottua Riccin kaarevuutta. Amerikkalainen Clay-säätiö oli luvannut ongelman ratkaisijalle miljoonan dollarin palkinnon, josta Perelmanin sanotaan kieltäytyneen. Useat matemaatikot ovat tutkineet ratkaisun oikeellisuutta, ja Perelmanille myönnettiin siitä Fieldsin mitali. Madridissa 2006 pidetyssä matemaatikkojen kokouksessa kukaan ei kuitenkaan uskaltanut ottaa kantaa siihen, onko Poincarén konjektuuri nyt lopullisesti todistettu. Poincarén ongelman ratkaisu voi kertoa, millainen maailmankaikkeuden muoto oikeasti on.
Perelman kuitenkin välttelee julkisuutta eikä ole kiinnostunut rahasta tai kunniasta. Hän hylkäsi Euroopan Matemaattisen Seuran palkinnon 1990-luvulla, koska ei pitänyt komiteaa kyvykkäänä arvioimaan työtään. Lisäksi hän hylkäsi hänelle 22. elokuuta 2006 myönnetyn matematiikan nobelina pidetyn Fieldsin mitalin ja jätti saapumatta paikalle. Hän ei myöskään ottanut vastaan 1995 tarjottuja huippuvirkoja Stanfordin ja Princetonin yliopistoista.
Hän jätti työnsä joulukuussa 2005 ja asuu nykyisin Pietarin seudulla äitinsä kanssa äidin eläkkeen ja omien säästöjensä turvin. Hän ei ole julkaissut tutkimustuloksiaan normaaliin tapaan tieteellisissä julkaisuissa, vaan lähetti ne arXiv-palvelimelle. Hänellä ei myöskään ole tapana kommentoida tuhatsivuisia tutkimuksiaan, eikä hän vastaa nykyisin myöskään sähköposteihin. Perelmanin tutkimuksia analysoivat tutkimusryhmät ympäri maapallon. Matemaattisen unionin presidentti John Ball lensi ennen Madridissa pidettyä kokousta taivuttelemaan Perelmania vastaanottamaan palkinnon, ja hänen mukaansa Perelmanin mielenterveydessä ei ole mitään vikaa; hän vain näkee maailman toisin. Perelmanin mielestä tieteen saavutukset kuuluvat ihmiskunnalle, eikä niistä pidä maksaa palkkaa tai myöntää palkintoja. Perelman ei nykyään tutki matematiikkaa ja joidenkin hänen ystäviensä mukaan Perelman pitää matematiikkaa tuskallisena keskustelunaiheena. Joidenkin mukaan Perelman on jättänyt matematiikan tyystin.
Julkaisut

G. Perelman: Седловые поверхности в евклидовых пространствах:Автореф. дис. на соиск. учен. степ. канд. физ.-мат. наук, 1990 Perelmanin väitöskirja
G. Perelman, Yu. Burago, M. Gromov: Aleksandrov spaces with curvatures bounded below. Russian Math Surveys vol 47 (2), 1992, s. 1–58
G. Perelman: Construction of manifolds of positive Ricci curvature with big volume and large Betti numbers (Arkistoitu – Internet Archive). Comparison Geometry, vol 30, 1993, s. 157–163
G. Perelman: Proof of the soul conjecture of Cheeger and Gromoll, J. Differential Geom., vol 40, 1994, s. 209–212
G. Perelman: Elements of Morse theory on Aleksandrov spaces. St. Petersbg. Math. J. (5) 1, 1994, s. 205–213
G. Perelman, G. Ya., Petrunin, A.M.: Extremal subsets in Alexandrov spaces and the generalized Liberman theorem. St. Petersburg Math. J. vol 5, 1, 1994, s. 215–227
Julkaisut > Perelmanin todistus geometrisointiotaksumalle

G. Perelman: The entropy formula for the Ricci flow and its geometric applications. 11. marraskuuta 2002
G. Perelman: Ricci flow with surgery on three-manifolds. 10. maaliskuuta 2003
G. Perelman: Finite extinction time for the solutions to the Ricci flow on certain three-manifolds. 17. heinäkuuta 2003
Kirjallisuutta

Gessen, Masha: Perfect Rigor: A Genius and the Mathematical Breakthrough of the Century. Houghton Mifflin Harcourt, 2009. ISBN 978-0151014064 (englanniksi)
O'Shea, Donal: Poincarén konjektuuri: Maailmankaikkeuden muotoa etsimässä.  (The Poincaré conjecture: In search of the shape of the universe, 2007.)  Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2012.  ISBN 978-952-5697-28-5