stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Savon Suunta
Toimitus, lehden linja ja sisältö

Vuosina 1934–1935 lehdellä oli toimitusneuvosto, johon kuuluivat pastori Elias Simojoki, IKL:n paikallisyhdistyksen puheenjohtaja rehtori Kyösti Kauppinen, silloinen piirijohtaja J. B. Rauramo sekä puolueen paikalliset kannattajat L. K. Soini ja U. Sorsamo. Savon Suunta oli tuolloin järjestötyön tukena ilmestynyt propagandalehti, joka sisälsi etupäässä poliittisia artikkeleita. Varsinaisen sanomalehden siitä teki päätoimittaja Arne Somersalo, entinen aktiiviupseeri, joka oli taistellut Saksan armeijassa vuoteen 1918 saakka ja palvellut Suomen armeijaa vuoteen 1926. Hän oli myös entinen lapuanliikkeen Ajan Sanan ja IKL:n Ajan Suunnan päätoimittaja sekä puolueen kansanedustaja vuosina 1933–1936. Somersalo oli tavattoman työteliäs ja uhrasi kaiken aikansa lehtiään varten, jopa niin että niitä voitiin pitää ”yhden miehen yrityksenä”. Päätoimittajan lisäksi lehdessä oli toimitussihteerinä ensin Seppo Kaila ja vuodesta 1937 lähtien Elsa Keinänen sekä toimittajana vuodesta 1937 Kaisa Kallio. Rinnakkaispainoksilla oli muutamia omia toimittajia ja niiden tekemiseen osallistuivat myös piirijärjestöjen johtajat.
Savon Suunta oli jyrkkä poliittinen puoluelehti, jonka tavoitteena oli IKL:n ohjelman mukaisen voimakkaan ja yhtenäisen Suur-Suomen luominen. Se kannatti avoimesti diktatuuria ja oli antisemitistinen ja saksalaismielinen sekä puritaanisen kulttuurivihamielinen ja parlamentarismin vastainen. Somersalo meni puoluejärjestelmän arvostelussaan niin pitkälle, että jopa puoluejärjestö tuomitsi hänen näkemyksensä.
Lehden sisältö monipuolistui ja muuttui tavallisen sanomalehden kaltaiseksi vuonna 1936. Oman kirjapainon hankkimisen jälkeen lehti laajeni kuusipalstaisesta seitsemänpalstaiseksi ja nelisivuisesta kuusi- tai kahdeksansivuiseksi. Samalla alettiin julkaista runsaasti myös kuvia. Pääkirjoitukset käsittelivät poikkeuksellisen paljon puoluepolitiikkaa ja ulkomaiden tapahtumia seurattiin tavallista enemmän lähinnä Saksan näkemyksiä myötäillen. Uutisaineistoa saatiin Suomen tietotoimistolta.
Kirjapaino ja talous

Savon Suunta ja sen rinnakkaislehdet painettiin aluksi Kuopion Kansallisessa kirjapainossa. Lehtiperhettä varten tarvittiin kipeästi oma kirjapaino, joka saatiin toimintaan kesällä 1937. Se käsitti kaksi latomakonetta ja käytetyn laakapainokoneen. Seitsemän lehteä oli kuitenkin liikaa kirjapainon kapasiteetille ja niiden painaminen kesti niin kauan, etteivät kaikki ehtineet junilleen. Uusi latomakone ja ajanmukaisempi painokone saatiin syksyllä 1939.
Kuopion Suunta-lehtien yhteinen levikki oli tilaustulojen mukaan laskettuna enimmillään 3 390 kappaletta vuonna 1937. Vuoteen 1939 mennessä se laski mitättömään 300 kappaleeseen. Lehtien yhteispainos oli kuitenkin paljon suurempi, muistitiedon mukaan 10 000 kappaleen paikkeilla, sillä niitä jaettiin ilmaiseksi tai ne tulivat lukijoilleen jäsenetuna. Osa kopfblatt-ideasta oli hankkia ilmoituksia julkaisemalla ne laajan levikkialueen kaikissa lehdissä, ja lehtiyhtiöllä olikin suhteellisen suuret ilmoitustulot. Vuonna 1938 ne muodostivat peräti 80 % sen tuloista. Kokonaisuutena Oy Savon Suunta ja Yhtyneet Lehdet Oy tuottivat kuitenkin huomattavaa tappiota, ja neljän vuoden aikana yhtiölle kertyi velkaa noin miljoona markkaa. Lehti- ja kirjapainoyhtiöt eivät tiettävästi saaneet avustuksia puolueelta, ja niiden talous perustui melko suuren osakepääoman varaan. Vuonna 1939 tappiot olivat kuitenkin jo kolminkertaiset verrattuna omiin pääomiin, ja lehtiyhtiö oli konkurssikypsä.
Lehden loppu ja sen merkitys

IKL:n toiminta ja sen lehdet yritettiin lakkauttaa vuoden 1938 lopussa, mutta Helsingin raastuvanoikeus ei vahvistanut sisäministeri Urho Kekkosen päätöstä. Puolueen kannatus oli kuitenkin jo laskussa ja vuoden 1939 eduskuntavaaleissa se kärsi suuren vaalitappion. Kuopion Suunta-lehdet muutettiin talvisodan edellä kolmipäiväisiksi Yhtyneiksi Lehdiksi, jolloin ne olivat sisällöltään täysin samanlaiset. Lehtien toimittamisesta lähes yksin vastanneen Somersalon lähdettyä sotaan ne kokivat luonnollisen kuoleman. Toinen yrityksen kantavista voimista, johtokunnan puheenjohtaja Hannes Kinnunen kaatui talvisodan ensimmäisinä päivinä.
Savon Suunta rinnakkaislehtineen on poikkeuksellinen esimerkki kopfblatt-periaatteen toteuttamisesta Suomessa. Lehtien vaikutus lienee pienen tilauslevikin takia jäänyt vähäiseksi. Niiden julkaisemisen loputtua talvisotaan kirjapainoyhtiö jatkoi toimintaansa 1960-luvun alkuun saakka. Historian ironiaa on, että jatkosodan jälkeen juuri siellä alettiin painaa kansandemokraattien uutta lehteä Kansan Sanaa.
Aiheesta muualla

Savon Suunta digitoituna kansalliskirjastossa
Savukaapuyökkönen

| Savukaapuyökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Aitoyökköset Noctuidae
Alaheimo::  Kaapuyökköset Cuculliinae
Suku::  Kaapuyökköset Cucullia
Laji::  lactucae
Kaksiosainen nimi
 Cucullia lactucae  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Savukaapuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Savukaapuyökkönen (Cucullia lactucae) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa eteläinen ja melko harvinainen tuttavuus, jonka löytää tyypillisimmin toukkana.
Koko ja ulkonäkö

Savukaapuyökkösen kanssa erityisen samannäköisiä ovat tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) ja kellerväkaapuyökkönen (Cucullia umbratica) eikä kolmikon perhosia ole helppoa erottaa toisisaan. Savukaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, pituuteensa nähden leveämmät kuin tuhkakaapuyökkösellä, ulkoreunasta selvästi pyöristyneet ja pohjaväriltään puhtaan vaalean harmaat. Siivissä ei ole kovin selkeää kuviointia, vain muutama tumma pitkttäisviiru eivätkä yökköstäplät juuri erotu. Takasiivet ovat tumman harmaat, tyvestä hieman vaaleammat ja koiraalla vaaleammat kuin naarailla. Takaruumiin tyvi on selkäpuolelta kokonaan vaaleanharmaa. Siipiväli 44–48 mm.
Toukka on räikeän kelta-valkoinen laajoilla mustilla täplillä.
Levinneisyys ja lentoaika

Savukaapuyökkösen levinneisyys kattaa Euroopan läntisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, ja ulottuu idässä Siperian itäosiin. Suomessa se on levinneisyydeltään vahvasti lounaispainotteinen, mutta on viime vuosina levinnyt rannikkoa pitkin itään ja jonkin verran myös sisämaahan. Esiintymisalueen pohjoisraja on suunnilleen Pori-Tampere-Imatra-linjalla. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinpaikkoja ovat lämpimät hiekka- tai sorapohjaiset maastot sekä kuusimetsien reunat, rannat ja kulttuuriympäristöt. Esiintyminen on paikoittaista. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla, ja tulevat jossain määrin myös valolle. Aikuisia perhosia tavataan kuitenkin vain harvoin ja yksitellen, ellei niitä erikseen toukista kasvata. Sen sijaan toukkia saattaa löytyä suuriakin määriä. Kotelo talvehtii maaperässä kotelokopan suojaamana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat etenkin jänönsalaatti (Mycelis muralis) sekä keltanot (Hieracium) ja valvatit (Sonchus), joskus muutkin mykerökukkaiset.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1575281  BioLib: 53523  BOLD: 286409  CoL: 3297T  EoL: 475094  EPPO: CCULLA  Fauna Europaea: 449313  Fauna Europaea (new): 95aa5939-bda1-46b8-880e-9b3a5c2db544  GBIF: 5109722  iNaturalist: 483576  LoB: 5132  MaBENA: CuculLactu  NBN: NHMSYS0000502041  NCBI: 987916  Observation.org: 152879  Open Tree of Life: 837089  Laji.fi: MX.62499 
Savukaapuyökkösen tapaa todennäköisimmin toukkana.
Jolanta Ogar

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jolanta Ogar |  Jolanta Ogar |  Jolanta Ogar |  |
Naisten purjehdus
Maa:   Puola
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | 470 |  |
Maa:   Itävalta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Santander 2014 | 470 |  |
|  Kultaa | Haifa 2015 | 470 |  |
|  Hopeaa | La Rochelle 2013 | 470 |  |
Jolanta Ogar-Hill (o.s. Ogar, s. 28. huhtikuuta 1982 Brzesko) on puolalainen kilpapurjehtija, joka on edustanut myös Itävaltaa. Hän on 470-luokan olympiamitalisti ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Ogar on osallistunut kolmiin olympialaisiin 470-luokassa. Lontoossa 2012 hän sijoittui Agnieszka Skrzypulecin kanssa 12:nneksi. Rio de Janeirossa 2016 hän edusti Lara Vadlaun parina Itävaltaa ja tuloksena oli yhdeksäs sija. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Ogar kilpaili jälleen Puolan edustajana Skrzypulecin parina, ja he saavuttivat hopeaa 16 pisteen erolla kultamitalit vieneeseen brittipariin ja tasapisteissä pronssille sijoittuneen ranskalaisparin kanssa.
Ogar voitti Itävallan edustajana Lara Vadlaun kanssa 470-luokan maailmanmestaruuden vuosina 2014 ja 2015 sekä saavutti MM-hopeaa vuonna 2013.
Ogar avioitui vuonna 2018 elokuvantekijä Chuchie Hillin kanssa. He saivat lapsen vuonna 2021. He asuvat Espanjassa, sillä Ogar kokee Puolan seksuaalivähemmistöille vihamieliseksi maaksi.
Office de Radiodiffusion Télévision du Mali

Dogonimies radioineen vuonna 1985.
Office de Radiodiffusion Télévision du Mali (ORTM) on Malin valtiollinen yleisradioyhtiö.
Radiotoiminta silloisessa Ranskan Sudanissa alkoi vuonna 1957 yhden kilowatin keskiaaltolähettimellä, jonka kuuluvuusalue kattoi Bamakon ja sen lähiympäristön. Vuoteen 1960 saakka radioasema toimi nimellä Radio Soudan. Maan itsenäistyttyä vuonna 1960 perustettiin Radio Nationale du Mali. Vuonna 1962 se sai neljä lyhytaaltolähetintä, jotka mahdollistivat kuuluvuuden koko maassa. Televisiotoiminta alkoi Libyan tuella vuonna 1983, jolloin yhtiö sai nimen Radiodiffusion Télévision du Mali. Nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1992.
Yhtiöllä on nykyään kansallinen radio-ohjelma, kahdeksan alueellista radioasemaa ja kakkosohjelma Bamakossa. Kansallisen televisiokanavan lisäksi Bamakossa toimii kakkoskanava TM2. Radiolähetykset tapahtuvat etupäässä ULA-alueella, mutta yhtiöllä on käytössään myös yksi sadan kilowatin lyhytaaltolähetin. Televisiolähetykset ovat analogisia, mutta digi-TV:hen siirtyminen on suunnitteilla.
Maan hallituksen aiemmin tiukasti valvoma radio tarjoaa uutisia ja ajankohtaissisältöä, opetusohjelmia, viihdettä, kulttuuria ja uskonnollisia ohjelmia. Ranskan ja bambaran ohella käytetään jonkin verran paikallisia kieliä. Etupäässä ranskankielinen televisio näkyy lähinnä vain kaupungeissa. Suosittujen musiikkiohjelmien ja kulttuurikatsausten ohella se näyttää ulkomaisia sarjoja. Vuoden 1992 jälkeen Office de Radiodiffusion Télévision du Malin rinnalle on perustettu lukuisia paikallisia radioasemia.
Aiheesta muualla

Office de Radiodiffusion Télévision du Malin sivusto (ranskaksi)
O’Brien (S22)

| O’Brien |
| --- | --- |
 O’Brien vuonna 1999.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts-Lithgow, Greenock
Kölinlasku:  17. tammikuuta 1971
Laskettu vesille:  21. joulukuuta 1972
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 610 t (pinnalla) 2 410 t (sukelluksissa)
Pituus:  88,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  3 680 bhp/6000 shp
Nopeus:  17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  62
Aseistus
Aseistus:  8 x 21" (533 mm) torpedoputkea
O’Brien (runkonumero S22) oli Chilen laivaston O'Brien-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 1969 Scotts-Lithgowilta Greenockista ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1971. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1972 ja se valmistui 15. huhtikuuta 1976.
Palvelus

Alus varustettiin 1990-luvun puolivälissä samoin kaikuluotaimin ja elektroniikkavarustein kuin Saksasta hankitut Thomson-luokan alukset. Scorpene-luokan sukellusvene O'Higgins korvasi aluksen.
HMS Ocelot (S17)

| HMS Ocelot |
| --- | --- |
 HMS Ocelot Chathamin telakalla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  17. marraskuuta 1960
Laskettu vesille:  5. toukokuuta 1962]
Palveluskäyttöön:  31. tammikuuta 1964
Poistui palveluskäytöstä:  elokuu 1991
Loppuvaihe:  museoitu
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 610 t (pinnalla) 2 410 t (sukelluksissa)
Pituus:  88,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  3 680 bhp / 6 000 shp
Nopeus:  17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  62
Aseistus
Aseistus:  8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Ocelot (viirinumero S17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 1960. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1962 ja valmistui 31. tammikuuta 1964. Alus oli viimeinen Chathamin telakan Kuninkaalliselle laivastolle valmistama sukellusvene.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Faslaneen Clyden laivastotukikohtaan sijoitettuun 3. laivueeseen.
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1991, kun Yhdistynyt kuningaskunta oli tehnyt päätöksen luopua dieselkäyttöisistä sukellusveneistä. Alus myytiin vuonna 1992 ja entisöitiin osaksi Chatham Historic Dockyard -museota.
HMS Ocean (1863)

| HMS Ocean |
| --- | --- |
 HMS Ocean

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  23. elokuuta 1860
Laskettu vesille:  19. maaliskuuta 1863
Palveluskäyttöön:  6. syyskuuta 1866
Poistui palveluskäytöstä:  kesäkuu 1872
Loppuvaihe:  romutettu 1882
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 832 t
Pituus:  83,2 m
Leveys:  17,8 m
Syväys:  8,4 m
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  605
Aseistus
Aseistus:  24 × 7" RML -tykkiä
HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen Prince Consort -luokan panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalta ja sen köli laskettiin 23. elokuuta 1860. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1863 ja se valmistui 6. syyskuuta 1866.
Palvelus

Alus palveli Kiinan laivastoasemalla vuosina 1867–1872, jona aikana se ei käynyt telakalla. Se vapautti HMS Rodneyn aseman lippulaivan tehtävästä vuonna 1869, jolloin vara-amiraali Henry Kellett nosti lippunsa aluksella. HMS Iron Duke vapautti Oceanin lippulaivan tehtävistä vuonna 1872. Aluksen syväys oli kuitenkin liian suuri Suezin kanavan läpäisyyn ja se sai määräyksen kiertää Afrikan ympäri. Britteinsaarilla alus sijoitettiin huonon kuntonsa vuoksi reserviin ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1882.
Oguusit

Oguusien liittokunta Keski-Aasiassa.
Oguusit olivat turkkilaista kieltä puhunut heimoryhmä, joka muodosti keskiajalla liittokunnan Keski-Aasiassa. He ovat osallistuneet monien turkkilaisten kansojen muodostumiseen.
Aasian sisäosissa paimentolaisina elänyt ryhmä mainitaan kiinalaisissa lähteissä 300-luvulta lähtien. Nimitys oguz esiintyy 700-luvun muinaisturkkilaisissa piirtokirjoituksissa ja 800–900-lukujen arabialaisten maantieteilijöiden teoksissa. Osa oguuseista siirtyi ensimmäisen vuosituhannen puolivälissä Kakkois-Euroopan aroille, jossa he kuuluivat sittemmin Ensimmäiseen Bulgarian valtakuntaan, Kasaarien kaanikuntaan ja Länsiturkkilaiseen kaanikuntaan.
Aasian sisäosiin jääneet oguusit kuuluivat 600-luvulla Ensimmäiseen turkkilaiseen kaanikuntaan, muodostivat vuosina 647–689 muinaisuiguurien johtaman valtakunnan Mongolian pohjoisosassa ja osallistuivat karlukkien ja basmylien kanssa Itäturkkilaisen kaanikunnan hävittämiseen vuosina 742–744. Heimojen välisten sotien seurauksena suuri osa oguuseista siirtyi Keski-Aasiaan Transoxianan ja Horezmin pohjoisrajalle ja loput sulautuivat Uiguurivaltakuntaan.
Araljärven ja Syrdarjan alueelle asettuneet oguusit muodostivat 700–800-luvulla liittokunnan, johon kuului 24 heimoa. Osa heistä asettui viljelemään maata, alkoi muodostaa alueellisia yhteisöjä ja omaksui islaminuskon. Paimentolaisoguusien hallitsijan päämaja oli Syrdarjan alajuoksulla sijaineessa Jangikentissa. Tärkeät asiat päätettiin suku- ja heimoryhmien vanhimpien muodostamassa neuvostossa. Veronkannosta ja oikeudenkäytöstä vastasivat käskynhaltijat. Oguusit ajoivat petšenegit pois Kaspianmeren rannoilta ja tekivät ryöstöretkiä Kasaarien kaanikuntaan, Volgan Bulgariaan, Horezmiin ja Jetisun kaupunkeihin.
Islamilaiset seldžukit asettuivat 1000-luvun vaihteessa Transoxianaan, valtasivat Khorasanin ja muodostivat Etu-Aasiassa Seldžukkien valtakunnan. Toinen oguusiryhmä siirtyi Mustanmeren pohjoispuolelle ja Balkanille. Oguusien heimoryhmien pohjalta ovat muodostuneet varsinkin nykyiset turkmeenit, azerit ja turkkilaiset ja vähemmässä määrin muun muassa gagauzit ja karakalpakit.
Office National des Médias Audiovisuels

Office National des Médias Audiovisuels (ONAMA) on Tšadin kansallinen yleisradioyhtiö.
Yleisradiotoiminta alkoi Tšadissa Ranskan siirtomaa-aikana vuonna 1955. Fort-Lamyssa (nykyisessä N’Djamenassa) toiminut Radio Tchad välitti Ranskan Keski-Afrikan ohjelmaa Brazzavillestä. Tšadin itsenäistymisen jälkeen perustettu Radiodiffusion Nationale Tchadienne (RNT) toimi maan hallitusten äänitorvena. Vuonna 1972 se sai nimen Voix de l’Unité et du Progrès ja vuonna 1974 nimen Voix de la Révolution Culturelle Tchadienne.
Asema sai vuonna 1972 uuden 100 kilowatin lyhytaaltolähettimen, jonka ansiosta lähetyksiä voitiin kuunnella koko maassa. Samana vuonna radiovastaanottimia oli maassa 70 000, kun vuonna 1960 luku oli ollut 6 000. Asema vaurioitui kahdesti Tšadin sisällissodassa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. 1980-luvun puolivälissä Radiodiffusion Nationale Tchadiennella oli 20 kilowatin keskiaalto-, 100 kilowatin lyhytaalto- ja ULA-lähetin N’Djamenassa sekä 5 kilowatin lyhytaaltolähetin paikallisasemalla Moundoussa. Maan kapinallisilla oli Libyasta käsin vuoteen 1988 saakka toiminut asema Radio Bardai. Arviot radiovastaanottimien määrästä liikkuivat 1980-luvun lopulla 100 000:n ja miljoonan välillä. Televisiolähetykset alkoivat Ranskan tuella vuonna 1987.
Radiodiffusion Nationale Tchadienne ja vuonna 1990 toimintansa aloittanut Télé Tchad yhdistettiin vuonna 2006 Office National de Radiodiffusion et Télévision du Tchad (ONRTV) -nimiseksi valtion laitokseksi. Sillä oli vuonna 2015 yksi kansallinen radiokanava, joka lähetti ohjelmia ranskaksi, arabiaksi ja kahdeksalla paikallisella kielellä. N’Djamenassa oli etupäässä nuorisolle ja naisille ohjelmansa suuntaava ULA-asema ja Abéchéssa, Faya-Largeaussa, Moundoussa ja Sarhissa alueelliset ULA-asemat. Vuonna 1984 hankittu ja vuonna 2004 uudistettu lyhytaaltolähetin oli viimeksi käytössä vaalien alla vuonna 2016. Televisio-ohjelmia välitettiin ranskaksi ja arabiaksi, mutta niitä oli mahdollista seurata lähinnä N’Djamenassa ja muissa kaupungeissa.
ONRTV lakkautettiin talousvaikeuksien takia vuonna 2016 ja seuraavana vuonna sen tilalle perustettiin Direction Générale de Radiodiffusion et de Télévision du Tchad (DGRTV). Joulukuussa 2018 maan parlamentti hyväksyi lain uuden organisaation perustamisesta, jonka nimeksi tuli Office National des Médias Audiovisuels eli ONAMA. Yhtiön radio- ja TV-ohjelmia voi seurata myös Internetissä.
1990-luvulta lähtien Tšadissa toimii myös lukuisia yksityisiä radioasemia sekä kaksi yksityistä televisiokanavaa.
Aiheesta muualla

ONAMAN:n sivusto (ranskaksi), (arabiaksi)
Nneka Ogwumike

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nneka Ogwumike |  Nneka Ogwumike |  Nneka Ogwumike |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten koripallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Turkki 2014 |  |  |
|  Kultaa | Espanja 2018 |  |  |
Nnemkadi "Nneka" Ogwumike (s. 2. heinäkuuta 1990) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut kaksi maailmanmestaruutta ja pelannut WNBA:ssa kaudesta 2012.
Ogwumike voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Turkissa 2014 ja Espanjassa 2018. Vuonna 2011 hän voitti kultaa universiadeissa. Vuonna 2009 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja hänet nimettiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Ogwumike edusti yliopistosarja NCAA:ssa Stanfordin yliopiston Cardinals-joukkuetta vuosina 2008–2012. Los Angeles Sparks varasi hänet ensimmäisellä varausvuorolla vuonna 2012. Kaudella 2012 hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja kaudella 2016, jolloin  Sparks voitti mestaruuden, hänet valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja ykköstähdistökentälliseen. Seitsemällä ensimmäisellä WNBA-kaudellaan Ogwumike on pelannut yhteensä 217 runkosarjaottelua ja 31 pudotuspeliä. Runkosarjassa hänen ottelukohtainen pistekeskiarvonsa on 16,4 ja levypallokeskiarvonsa 7,6. Pudotuspeleissä vastaavat lukemat ovat 14,0 ja 7,8.
Talvikausina Ogwumike on pelannut Euroopassa, ensin yhden kauden Puolassa ja sen jälkeen Venäjällä. Dynamo Kurskin joukkueessa hän voitti Euroliigan kaudella 2016–2017.
Ohangaron

| Ohangaron |
| --- | --- |

 Ohangaron
 Koordinaatit: 40°54′14″N, 69°38′27″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Taškentin alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  41 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ohangaron (uzb. kyrill. Оҳангарон, ven. Ахангара́н, Ahangaran) on kaupunki Taškentin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Ohangaronjoen varrella Quramavuorten juurella 68 kilometriä Taškentista kaakkoon. Kaupungissa oli 41 400 asukasta vuonna 2024.
Ohangaronin taajama on syntynyt vuonna 1960 sementtitehtaan rakentamisen yhteydessä. Siitä tuli kaupunki vuonna 1966. Se kasvoi nopeasti lähellä sijaitsevien Angrenin ja Olmaliqin kaivoskaupunkien rakentamisen ansiosta.
Kaupungin kautta kulkee Taškentin ja Angrenin välinen rautatie. Siellä on sementtitehtaan lisäksi myös muuta rakennustarviketeollisuutta.
Friedrich von Schelling

Friedrich Schelling.
Friedrich Wilhelm Joseph (von) Schelling (27. tammikuuta 1775 Leonberg – 20. elokuuta 1854 Bad Ragaz) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina muun muassa Münchenissä ja Berliinissä.
Filosofisesti Schelling yleensä lasketaan postkantilaiseen saksalaiseen idealismiin muun muassa Fichten, Reinholdin ja Hegelin kanssa. Schelling tunsi henkilökohtaisesti ja vaihtoi ajatuksia monien aikalaistensa filosofien kanssa. Näistä mainittakoon Fichte, Hegel, Goethe ja Hölderlin. On selvää, että fichteläinen idealismi on vaikuttanut Schellingin filosofiaan keskeisesti, ja Schelling tekikin nimeä nuorena julkaisemassaan teoksessa Über die Möglichkeit einer Form der Philosophie überhaupt (1794), jossa hän käsittelee lähinnä idealistista filosofiaa, ja joka sai itse Fichteltä tunnustusta. Kuitenkin Schellingin filosofia sisältää piirteitä, joita ei löydy Fichteltä, kuten luonnonfilosofia, panteismi ja myöhemmin taiteen nostaminen erääksi filosofian keskeiseksi aiheeksi. Schelling koki, että filosofian oli tarkasteltava ihmisen ja maailman (luonnon) välistä vuorovaikutusta, toisin sanoen tietoisuutta tai maailman kokemista, sekä subjektista käsin fichteläisellä metodologialla, että sen aikaisen tieteen metodologialla objektiivisesta maailmasta käsin. Koska idealistit kehittäessään kantilaista filosofiaa kyseenalaistavat Kantin ”olion sinänsä” (die Dinge an sich) ja käsittelevät tietoisuutta tuotteliaana toimintana (produktive Tätigkeit, jonkinlainen Hölderlin-tyyppinen ”Seynia” muistuttava ilmiö), on tämän vaikutus nähtävissä monissa myöhemmissä eurooppalaisissa filosofisissa suuntauksissa.
Schellingin ajattelussa ilmeni eri kehitysasteita. Teoksessaan Ideen zu einer Philosophie der Natur (1797) hän esitti panteistista luonnonfilosofiaa. Myöhemmin hän asettui (Darstellung meines Systems, ym.) Spinozaa lähentelevälle niin sanotun identiteettifilosofian kannalle, jonka mukaan henki ja luonto ovat identtiset jumalallisessa kaikkiyhteydessä. Lopulta hän päätyi (Philosophie und Religion, Philosophische Untersuchungen über das Wesen der menschlichen Freiheit ym.) mystillis-uskonnolliseen mietiskelyyn.
Schellingin puoliso oli vuodesta 1803 Caroline Schelling, o.s. Michaelis (1763–1809), joka oli J. D. Michaëliksen tytär ja August Wilhelm Schlegelin aiempi puoliso. Tätä ennen Schelling oli kihloissa Carolinen tyttären Auguste Böhmerin (k. 1800) kanssa.