stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malediivien lippu

Malediivien lippu.
Lipun mittasuhteet.
Malediivien nykyinen lippu otettiin käyttöön 25. heinäkuuta 1965. Sen punainen väri kuvaa sankarien rohkeutta ja vihreä saarten kookospalmuja. Valkoinen sirppikuu keskellä lippua kuvaa islamia, joka on Malediiveilla hallitseva uskonto.
Aiemmat liput

Varhaisin tunnettu Malediivien lippu.
Ennen 1900-lukua käytetty Malediivien lippu.
Malediivien kansallislippu 1926–1932 ja 1953.
Malediivien brittiläisen protektoraatin lippu 1926–1932 ja 1953.
Malediivien brittiläisen protektoraatin lippu 1953–1965.
Malediivien sulttaanin lippu 1954–1965.
Malediivien sulttaanin lippu 1965–1968, vuodesta 1968 Malediivien presidentin lippu.
Suvadiven tasavallan lippu 1959–1963, eteläiset atollit yrittivät irtaantua Malediiveista.
Aasian valtioiden liput
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
Mark Mancari

| Mark Mancari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1985 (ikä 39) London, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  102 kg
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Buffalo Sabres   Vancouver Canucks   Chicago Wolves   San Antonio Rampage   Augsburger Panther   Krefeld Pinguine   EHC Freiburg
NHL-varaus:  207. varaus, 2004 Buffalo Sabres
Mark Mancari (s. 11. heinäkuuta 1985) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut NHL:ssä Buffalo Sabresin ja Vancouver Canucksin joukkueissa, Saksan DEL-liigassa Augsburger Pantherin ja Krefeld Pinguinen joukkueissa sekä Saksan toisella sarjatasolla EHC Freiburgin joukkueessa. Hän on Buffalo Sabresin seitsemännen kierroksen varaus vuodelta 2004.
Pelaajaura

Pelattuaan neljän kauden ajan OHL-joukkue Ottawa 67's:ssä, Mancari debytoi ammattilaistasolla Buffalon AHL-farmijoukkue Rochester Americansissa kaudella 2005-2006. Hän pelasi 71 ottelua, joissa teki 42 pistettä. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2006-2007. Hän pelasi kolme peliä, joissa sai yhden syöttöpisteen. Hän on tällä hetkellä AHL:n kovimman laukauksen ennätyksen haltija. Hän laukoi vuoden 2008 AHL:n taitokisassa 102,8 mph.
Mancari kutsuttiin 21. marraskuuta 2008 ylös Portland Piratesista. Seuraavana päivänä hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa New York Islandersia vastaan. 7. joulukuuta hänet tiputettiin AHL:ään. 6. tammikuuta 2009 Mancari valittiin AHL:n kanadalaisten tähdistöön.
Mancari aloitti kauden 2010-2011 Portlandissa, jossa pelasi 23 peliä ennen kuin hänet nostettiin NHL:ään 7. joulukuuta 2010. Mancari sai yhden syöttöpisteen vierasottelussa Boston Bruinsia vastaan.
Mancari siirtyi vuoden sopimuksella Vancouver Canucksiin 1. heinäkuuta 2011. Ensimmäisen Canucks -kauden jälkeen Mancari palasi Buffalo Sabresiin vuoden mittaisella sopimuksella.
5. heinäkuuta 2013 Mancari lähti taas Buffalon organisaatiosta ja allekirjoitti yhden vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa.
2. maaliskuuta 2014 Mancari kaupattiin Florida Panthersiin vaihdossa Eric Selleckiin.
17. heinäkuuta 2015 teki sopimuksen DEL seura Augsburger Pantherin kanssa.
Käännös suomeksi
Luettelo Raamatun henkilöistä

Tämä on osittainen luettelo Raamatun henkilöistä.
Vanha testamentti

Aadam eli Aatami, ensimmäinen ihminen
Aamos, profeetta
Aaron, Mooseksen veli
Abel, Aadamin ja Eevan poika, Kainin veli
Abraham, patriarkka
Absalom, Daavidin poika
Ahab, kuningas
Ahasja, kuningas
Asaf
Baruk, Jeremiaan ystävä
Batseba, Daavidin vaimo, Salomon äiti
Bileam
Daavid, kuningas
Daniel, profeetta
Delila
Eeva, Aadamin vaimo
Efraim
Elia, profeetta
Elisa, profeetta
Esau, Iisakin poika
Esra,
Ester, juutalaistyttö, Persian kuningatar
Goljat, jättiläinen, jonka Daavid surmasi
Haam, Nooan poika
Hesekiel, profeetta
Hoosea, profeetta
Iisak, Abrahamin poika
Jaakob, Iisakin poika
Jafet, Nooan poika
Jeremia, profeetta
Jerobeam, kuningas
Jesaja, profeetta
Job, profeetta
Joona, profeetta
Joosef, Jaakobin poika
Joram
Juuda, Jaakobin neljäs poika
Kain, Aadamin ja Eevan poika, Abelin veli
Korah
Leevi, Jaakobin kolmas poika
Loot, Abrahamin veljenpoika
Miika, profeetta
Mooses, profeetta, Israelin johtaja, uskon esikuva
Mordokai, Esterin serkku ja huoltaja
Nooa, profeetta, uskon esikuva
Noomi, Ruutin anoppi
Omri
Rebekka, Iisakin vaimo
Rehabeam
Ruut, Noomin moabilainen miniä, Daavidin esiäiti
Saara, Abrahamin vaimo, Iisakin äiti
Saban kuningatar
Salomo, profeetta, kuningas
Saul, kuningas
Seem, Nooan poika
Set, Aadamin ja Eevan kolmas poika
Simson, voimamies
Uusi testamentti

Ananias
Andreas, Jeesuksen opetuslapsi
Agrippa, Juudean kuningas
Barnabas
Bartolomeus, Jeesuksen opetuslapsi
Berenike, kuningas Agrippan puoliso
Dionysios Areopagita
Elisabet, Johannes Kastajan äiti
Felix, maaherra
Festus, maaherra
Filippus, Jeesuksen opetuslapsi
Gallio, Akhaian maakunnan käskynhaltija
Gamaliel
Herodes, Juudean kuningas
Itämaan tietäjät, kuninkaita
Jaakob
Jaakob nuorempi, Jeesuksen opetuslapsi
Jaakob vanhempi, Jeesuksen opetuslapsi
Jeesus, Jumalan Poika
Johannes, Jeesuksen opetuslapsi ja evankelista
Johannes Kastaja
Joosef, Marian puoliso
Junia
Juudas Iskariot, Jeesuksen opetuslapsi
Luukas, evankelista
Lyydia, purppuranmyyjä
Magdalan Maria
Neitsyt Maria
Markus, evankelista
Matteus, Jeesuksen opetuslapsi ja evankelista
Mattias, Jeesuksen opetuslapsi
Paavali, apostoli, ensimmäinen kristitty teologi
Pietari, Jeesuksen opetuslapsi
Pontius Pilatus, Juudean roomalainen prokuraattori
Simon Kananeus, Jeesuksen opetuslapsi
Taddeus, Jeesuksen opetuslapsi
Timoteus, Paavalin työtoveri
Tuomas, Jeesuksen opetuslapsi
Malediivien presidentti

Malediivien presidentti Mohamed Muizzu
Malediivien tasavallan presidentti on Malediivien valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viiden vuoden mittaiselle kaudelle. Nykyään kausien määrää on rajoitettu enintään kahteen. Koska Malediivit on presidenttijohtoinen tasavalta, toimii presidentti myös maansa hallituksen päämiehenä. 17. marraskuuta 2023 alkaen presidenttinä on toiminut Mohamed Muizzu.
Historia

Ennen tasavaltaa malediivit on ollut sulttaanikunta noin 1100-luvusta alkaen ja myöhemmin Brittiläisen imperiumin protektoraatti vuodesta 1887 alkaen. Malediivit itsenäistyi brittivallan alta vuonna 1965, ja tasavaltalainen hallitusmuoto omaksuttiin vuonna 1968.
Itsenäisyyden varhaisvaiheiden politiikkaa hallitsi vahvasti presidentti Maumoon Abdul Gayoom, joka toimi Malediivien presidenttinä noin kolmen vuosikymmenen ajan ja hallitsi kuusi perättäistä virkakautta. Vuodesta 2003 alkaen Gayoomin hallinto alkoi tuoda Malediivien politiikkaan liberaalimpia ja demokraattisempia käytänteitä. Esimerkiksi poliitisten puolueiden perustaminen laillistettiin vuonna 2005. Nykyinen perustuslaki taas saatettiin voimaan vuonna 2008, jonka jälkeen Malediiveissa järjestettiin ensimmäiset vapaat ja monen kandidaatin väliset presidentinvaalit.
Gayoom oli ehdolla myös vuoden 2008 vaaleissa, mutta opposition ehdokas Mohamed Nasheed voitti hänet vaalien toisella kierroksella. Nasheed ei kuitenkaan onnistunut toimimaan täyttä virkakautta. Viran päätti tuomarin erottamisesta käynnistyneet protestit, jotka johtivat Nasheedin eroamiseen virasta vuonna 2012. Nasheedin jälkeen presidentiksi astui Nasheedin varapresidentti Mohammed Waheed.
Vuonna 2013 järjestetyissä vaaleissa ehdolle asettui Nasheedin ja Waheedin rinnalla uusi kandidaatti Abdulla Yameen. Yameen voitti kyseiset vaalit lopulta kolmannella vaalikierroksella. Yameenin valtakaudella demokraattisia instituutioita alettiin heikentämään ja Malediivien politiikka luisui takaisin autoritaarisempaan suuntaan.
Vuoden 2018 vaaleissa presidentiksi valittiin Ibrahim Mohamed Solih. Solih voitti vaaleissa uudelleenvalintaan pyrkivän Yameenin 58 % ääniosuudella. Solih kampanjoi demokraattisten uudistusten puolesta ja sai tuekseen useita eri oppositioryhmiä. Solihin virkakauden aikana Yameen pidätettiin korruptiosyytteiden perusteella.
Viimeisimmät vaalit Malediiveilla pidettiin syyskuussa 2023. Vaaleissa istuva presidentti Solih hävisi vastaehdokkaalleen Mohamed Muizzulle. Muizzu astui virkaansa 17.marraskutta 2023. Muizzun valinnan on spekuloitu siirtävän Malediivien ulkopolitiikkaa Kiinalle myönteisempään suuntaan ja etäämmälle Malediivien perinteisestä yhteistyökumppanista Intiasta.
Turkinkielinen Wikipedia

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Turkinkielisen Wikipedian logo.
Turkinkielinen Wikipedia (turk. Vikipedi, Özgür Ansiklopedi; Wikipedia, vapaa tietosanakirja) on turkinkielinen Wikipedian versio. Se perustettiin joulukuussa 2002. Turkinkielisen Wikipedian 100 000 artikkelin raja ylittyi 3. helmikuuta 2008, ja artikkeleita on nyt yli 
529 626 (30.11.2022).
Turkin hallitus esti pääsyn Wikipediaan 29. huhtikuuta 2017. Eston asetti Turkin liikenne- ja tietoliikennevirasto sillä perusteella, että Wikipedia väittää valheellisesti Turkilla olevan yhteyksiä terroristiryhmiin. Turkin perustuslakituomioistuin päätti joulukuussa 2019, että esto on ristiriidassa sananvapauden kanssa, ja esto päättyi tammikuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkinkielinen Wikipedia Wikimedia Commonsissa
Leopold I (keisari)

| Leopold I |
| --- | --- |
 Keisari Leopold I, Benjamin von Block n. 1672
Pyhä saksalais-roomalainen keisari
Valtakausi:  18. heinäkuuta 1658 – 5. toukokuuta 1705
Kruunajaiset:  1. elokuuta 1658
Edeltäjä:  Ferdinand III
Seuraaja:  Joosef I

Syntynyt:  9. kesäkuuta 1640 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta
Kuollut:  5. toukokuuta 1705 (64 vuotta) Wien, Itävallan arkkiherttuakunta
Hautapaikka:  Keisarillinen krypta, Wien
Puoliso:  Margareeta Teresia Espanjalainen Claudia Felicitas Tirolilainen Eleonoora Magdalena
Lapset:  Maria Antonia Itävaltalainen Joosef I Maria Elisabet, Itävallan Alankomaiden käskynhaltija Maria Anna, Portugalin kuningatar Kaarle VI
Koko nimi:  Leopold Ignaz Joseph Balthasar Felician
Suku:  Habsburg
Isä:  Ferdinand III
Äiti:  Maria Anna Espanjalainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Leopold I, Leopold Ignaz Joseph Balthasar Felician (9. kesäkuuta 1640 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta – 5. toukokuuta 1705 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta) oli Habsburgien sukuun kuulunut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari sekä Böömin ja Unkarin kuningas  Hän oli Ranskan Ludvig XIV:n aikalainen, mutta jäänyt tämän varjoon, vaikka hänen valtakuntansa laajuus ja vaikutusvalta veti tälle vertoja.
Karlowitzin rauhassa hän sai lähes koko Unkarin hallintaansa, ja siitä alkoi Habsburgien valtakausi eurooppalaisena suurvaltana. Yksinvaltius ja hallinnon keskittyminen kehittyivät hänen valtakaudellaan. Leopold I:n hallituskaudella barokkikulttuuri koki ensimmäisen kukoistuksensa Itävallassa.
Nuori prinssi Leopold n. 1660
Suku ja koulutus

Leopold oli Ferdinand III:n ja Filip III:n tyttären, prinsessa Maria Anna Espanjalaisen (1606–1646) nuorempi poika ja toiseksi nuorin lapsi. Hänen vanhemmasta veljestään Ferdinand IV:stä piti tulla keisari. Leopoldia koulutettiin hyvin ja hänen piti päätyä kirkolliselle uralle. Veli kuoli 18-vuotiaana isorokkoon vuonna 1654, jolloin Leopoldista tuli kruununperijä. Hänen vanhempi sisarensa oli Maria Anna, Espanjan kuningatar (1634–1696).
Leopoldilla oli perinteinen taiteen, historian, kirjallisuuden, luonnontieteen ja tähtitieteen koulutusohjelma. Hän oli erityisen kiinnostunut musiikista, kuten hänen isänsä keisari Ferdinand III oli ollut. Nuoresta lähtien Leopold osoitti taipumusta opintoihin. Hänen opettajansa oli sivistynyt kreivi Johann Ferdinand Portia (k. 1665), jolla oli oppilaaseensa suuri vaikutus ja josta tuli hänen korkea-arvoinen, ministerin tasoinen virkamiehensä. Hän oppi helposti ja puhui sujuvasti latinaa, italiaa, saksaa ja espanjaa. Ranskan kieli ei kuitenkaan miellyttänyt häntä eikä sitä käytetty hänen hovissaan.
Saksan lisäksi italia oli hänen hovissaan suosituin kieli. Hän oli saanut myös kattavan uskonnollisen koulutuksen, koska hänet oli alun perin valittu kirkolliselle uralle. Leopoldin hengellinen koulutus vaikutti häneen näkyvällä tavalla. Leopold pysyi pappiskoulutuksensa ja jesuiittojen vaikutuksen alaisena koko elämänsä ajan. Hallitsijaksi hän oli harvinaisen hyvin perillä teologiasta, metafysiikasta, oikeuskäytännöstä ja luonnontieteistä. Hän säilytti myös kiinnostuksensa astrologiaan ja alkemiaan, joka oli alkanut jesuiittaohjaajien alaisuudessa. Leopold oli syvästi uskonnollinen ja hurskas henkilö, jota personoi pietas Austriaca eli katolilainen lojaalisuus suvulleen. Toisaalta hänen hurskautensa ja koulutuksensa saattoivat aiheuttaa hänessä fatalistista painetta, joka sai hänet hylkäämään kaikki kompromissit uskonnollisissa kysymyksissä, mitä ei pidetä hallitsijalle sopivana ominaisuutena.
Kuningas ja keisari

Vuonna 1655 Leopold valittiin Unkarin kuninkaaksi, vuonna 1656 Böömin kuninkaaksi ja vuonna 1658, yli vuoden isänsä kuoleman jälkeen, keisariksi. Leopold kävi sotia Osmanien valtakuntaa ja Ranskaa vastaan sekä sekaantui Espanjan perimyssotaan.
Leopoldin pitkä hallituskausi kattaa yhden Euroopan historian tärkeimmistä ajanjaksoista. Lähes koko sen 47 vuoden ajan hän joutui vastakkain Ludvig XIV:n kanssa, jonka hallitseva persoonallisuus jätti Leopoldin kokonaan varjoonsa. Keisari oli rauhan mies eikä koskaan johtanut joukkojaan taisteluihin henkilökohtaisesti, mutta suurin osa hänen julkisesta elämästään kului kuitenkin sotien organisointiin ja johtamiseen.
Joitakin valtakunnan saamia lahjoituksia ja sen liittolaisten tukia lukuun ottamatta sotien taloudellisen taakan joutuivat kantamaan Leopoldin Itävallan perintömaat, joiden talous oli huonosti järjestetty. Pitkän hallituskautensa aikana Leopoldin oli mahdotonta saavuttaa vakaata taloudellista pohjaa. Hän oli piittaamaton näissä asioissa ja valtionkassa kärsi vuosia rahaministeri, kreivi Sinzendorfin huonosta hallinnosta.
Kuningas ja keisari > Sota Ruotsia vastaan, Pohjan sota 1655-1601

Leopoldin ensimmäinen sota oli Pohjan sota (1655–1661), jossa Ruotsin kuningas Kaarle X yritti Puolan kuninkaaksi liittolaistensa, muun muassa Transilvanian ruhtinas György (Yrjö) II Rákóczin avulla. Leopoldin edeltäjä Ferdinand III oli liittoutunut Puolan kuninkaan Juhana II Kasimir Vaasan kanssa vuonna 1656. Vuonna 1657 Leopold laajensi tätä liittoa koskemaan itävaltalaisia ​​joukkoja, jotka Puola rahoitti. Nämä joukot auttoivat voittamaan Transilvanian armeijan ja kävivät sotaa Tanskaan asti. Sota päättyi Olivan rauhaan vuonna 1660.
Kuningas ja keisari > Sota Turkkia vastaan 1663-1664

Osmanien valtakunta sekaantui usein, aina kurittoman Transilvanian ruhtinaskunnan asioihin, ja tämä sekaantuminen aiheutti sodan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa, joka joittenkin suunnittelemattomien operaatioitten jälkeen alkoi vuonna 1663. Henkilökohtaisella vetoomuksellaan Regensburgin valtiopäivillä Leopold sai saksalaiset ruhtinaat lähettämään apua sotaan. Myös Ranska lähetti joukkoja, ja elokuussa 1664 kenraali Raimondo Montecuccoli saavutti merkittävän voiton St. Gotthardissa. Vasvárin rauhassa keisari teki kahdenkymmenen vuoden aselevon sulttaani Medmed IV:n kanssa ja myönsi anteliaampia rauhanehtoja mitä hänen voittonsa olisi edellyttänyt.
Kuningas ja keisari > Sota Ranskaa vastaan 1670-1679

Ranskan laajentuminen uhkasi yhä enemmän keisarikuntaa, erityisesti strategisen Lothringenin herttuakunnan haltuunotto vuonna 1670, jota seurasi vuonna 1672 Ranskan ja Hollannin välinen sota. Kesäkuun puoliväliin mennessä Hollannin tasavalta horjui tuhon partaalla, mikä johti Leopoldin liittoumaan Brandenburg-Preussin ja tasavallan kanssa 25. kesäkuuta 1672. Hän oli kuitenkin myös Unkarin kapinan edessä ja piti ranskalaisten valloitusten tekemistä Reininmaalla tärkeämpänä kuin hollantilaisten auttamista. Hänen armeijansa komentaja Raimondo Montecuccoli määrättiin pysymään puolustuksessa ja välttämään suoraa konfliktia. Kaoottinen logistiikka teki mahdottomaksi joukkojen ylläpitämisen, ja Brandenburg vetäytyi sodasta kesäkuussa 1673 Vossemin rauhansopimuksen nojalla.
Elokuussa muodostettiin Ranskan vastainen nelinkertainen allianssi, joka koostui Hollannin tasavallasta, Espanjasta, keisari Leopoldista ja Lothringenin herttuasta, kun taas toukokuussa 1674 keisarillinen valtiopäivä julisti sen keisarilliseksi sodaksi. Vuoden 1678 Nijmegenin rauhansopimusta pidetään yleisesti Ranskan voittona, vaikka Allianssi onnistuikin rajoittamaan heidän voittojaan.
Melkein välittömästi rauhan solmimisen jälkeen Ludvig XIV:n armeija jatkoi hyökkäyksiään Saksan rajalle tavoitteenaan yhdistää alueita Ranskaan. Sodassaan Osmanien valtakunnan kanssa keisari oli jälleen hidas lähtemään liikkeelle, ja vaikka hän liittyi liigaan Ranskaa vastaan ​​vuonna 1682, hän oli iloinen voidessaan tehdä aselevon Regensburgissa kaksi vuotta myöhemmin. Koko Euroopan asema oli nyt sidottu Englannin tapahtumiin, ja jännitys kesti vuoteen 1688 asti, jolloin Vilhelm III Oranialainen sai Englannin kruunun Mainion vallankumouksen avulla ja Ludvig XIV hyökkäsi Saksaan. Toukokuussa 1689 muodostettiin suuri liitto, johon kuuluivat keisari Leopold, Englannin, Espanjan ja Tanskan kuninkaat, Brandenburgin vaaliruhtinas ja muut vaaliruhtinaat, ja kovaa taistelua Ranskaa vastaan ​​käytiin lähes koko Länsi-Euroopassa. Yleisesti ottaen useat sotatoimet olivat liittolaisia ​​suosivia, ja syyskuussa 1697 Englanti, Espanja ja Yhdistyneet maakunnat tekivät Ranskan kanssa Rijswijkin rauhan.
Leopold kieltäytyi hyväksymästä rauhansopimusta, koska hän katsoi, että liittolaiset olivat jossain määrin laiminlyöneet hänen etunsa, mutta seuraavan kuukauden aikana hän pääsi sopimukseen ja useita alueita siirrettiin Ranskalta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan osiksi.
Kuningas ja keisari > Espanjan perimyssota 1700-1714 > Erityisartikkeli Espanjan perimyssota

Rauha Ranskan kanssa kesti noin neljä vuotta ja sen jälkeen Eurooppa oli mukana Espanjan perimyssodassa. Espanjan kuningas Kaarle II oli Habsburg-sukua ja avioliiton kautta sukua Itävallan sukuhaaralle, ja samanlainen sukulaisuus sitoi hänet myös Ranskan kuningassukuun. Hän oli sairaalloinen ja lapseton, ja eurooppalaiset valtiot olivat yrittäneet järjestää hänen laajan valtakuntansa rauhanomaista jakoa. Leopold kieltäytyi suostumasta mihinkään jakoon, ja kun Kaarle kuoli marraskuussa 1700 ja jätti kruununsa Anjoun herttua Filipille, Ludvig XIV:n pojanpojalle, kaikki toivo rauhanomaisesta ratkaisusta katosi. Vilhelm III:n ohjauksessa muodostettiin voimakas liittouma, uusittu Suuri Allianssi Ranskaa vastaan, jossa keisari Leopold oli merkittävä jäsen. Vuonna 1703 hän siirsi vaateensa Espanjan kruunuun toiseksi vanhimmalle pojalleen arkkiherttua Kaarlelle. Sodan alkuvaihe ei ollut suotuisa, mutta Blenheimin taistelun voitto vuonna 1704 vielä ennen Leopoldin kuolemaa vuonna 1705 käänsi tappion.
Kuningas ja keisari > Sisäpolitiikka

Omien alueidensa hallinnassa Leopold kohtasi suurimmat vaikeutensa Unkarissa, jossa levottomuudet johtuivat osittain hänen halustaan ​​murskata protestanttisuus. Kansannousu tukahdutettiin vuonna 1671, ja Unkaria kohdeltiin muutaman vuoden ajan erittäin ankaralla kädellä. Vuonna 1681 toisen kansannousun jälkeen, joitakin epäkohtia korjattiin ja sortopolitiikkaa lievennettin, mikä ei estänyt unkarilaisia ​​kapinoimasta uudelleen. Tukeakseen kapinallisia Osmannien valtakunnan sulttaani lähetti valtavan armeijan Itävaltaan vuoden 1683 alussa. Armeija eteni lähes esteettä Wieniin, jota piiritettiin heinäkuusta syyskuuhun 1638 asti. Leopold hoveineen pakeni Passauhun.
Jotkut Saksan ruhtinaat, kuten Saksin ja Baijerin vaaliruhtinaat, ymmärsivät tilanteen vakavuuden liian myöhään ja yhdistivät joukkonsa keisarilliseksi armeijaksi, jota johti Lothringenin herttua Kaarle V (1643–1690), mutta Leopoldin liittolaisista hirmuisin oli Puolan kuningas Juhana III Sobieski, jota turkkilaiset pelkäsivät. 12. syyskuuta 1683 pyhän liigan armeija iski vihollisen kimppuun, joka tuhottiin täysin ja Wien pelastui. Keisarillinen armeija, komentajanaan prinssi Eugen Savoijilainen saavutti jatkuvia kuten Mohaczin taistelussa vuonna 1687 ja Sentassa vuonna 1697. Tammikuussa 1699 sulttaani Suleiman II allekirjoitti Karlowitzin rauhansopimuksen, jolla hän antoi Habsburg suvulle suvereniteetin lähes koko Unkariin. Ennen Suuren Turkin sodan päättymistä Leopold oli kuitenkin ryhtynyt toimiin vahvistaakseen valtaansa Unkarissa. Vuonna 1687 Pressburgin valtiopäivillä perustuslakia muutettiin, Habsburgien oikeus valtaistuimeen ilman vaaleja hyväksyttiin ja keisarin vanhin poika Joosef I kruunattiin Unkarin perinnölliseksi kuninkaaksi.
Leopoldin hallituskaudella keisarikunnan perustuslakiin tehtiin merkittäviä muutoksia. Vuonna 1663 keisarilliset valtiopäivät tulivat olemassaolonsa viimeiseen vaiheeseen, ja siitä tuli pysyvästi Regensburgissa toimiva elin. Vuonna 1692 Hannoverin herttua nostettiin valitsijamieheksi eli vaaliruhtinaaksi, ja hänestä tuli vaalikollegion yhdeksäs jäsen. Vuonna 1700 Leopold, tarvitessaan kipeästi apua lähestyvään sotaan Ranskaa vastaan, myönsi Preussin kuninkaan arvonimen Brandenburgin vaaliruhtinaalle. Näiden ja muitten vastaavien muutosten lopputulos heikensi keisarin valtaa keisarikunnan jäseniin ja pakotti hänet tukeutumaan yhä enemmän asemaansa Itävallan arkkiherttuakuntien sekä Unkarin ja Böömin hallitsijana. Leopold oli ensimmäinen hallitsija, joka todella näyttää ymmärtäneen asioiden muuttuneen tilan ja toimineen sen mukaisesti.
Henkilönä

Leopold oli toimelias ja koulutettu mies, joka myöhempinä vuosinaan osoitti myös poliittista kykyä. Hän oli äärimmäisen sitkeä oikeuksiensa suhteen ja piti itseään ehdottomana yksinvaltiaana. Hän oli myös hyvin uskonnollisesti suvaitsematon ja jesuiitat vaikuttivat häneen suuresti. Hänen valtakaudellaan juutalaiset karkotettiin Wienistä vuonna 1669–1670 ja näitä kiellettiin asettumasta asumaan Habsburgien Itävallan peintömaille.
Leopold oli lyhytkasvuinen, mutta vahva ja terve. Vaikka hänellä ei ollut taipumusta sotilasuralle, hän rakasti liikkumista ulkoilmassa, metsästäen ja ratsastaen sekä oli musikaalisesti erityisen lahjakas. Turkkilainen matkailija kuvasi häntä sivistyneeksi mieheksi, joka oli kuitenkin äärimmäisen ruma. Hänellä oli joillekin Habsburgeille ominainen korostununeen pitkä alaleuka eli mandibulaarinen prognatismi sekä ylikehittynyt alahuuli.
Musiikki

Isänsä Ferdinand III:n tapaan Leopold oli musiikin suojelija ja säveltäjä. Hän sai musiikin ja cembalonsoiton opetusta hovikapellimestari Antonio Bertalilta ja hoviurkuri Marcus Ebneriltä. Hän hallitsi cembalon ja useiden muiden instrumenttien soittamisen. Leopold sävelsi noin 200 kirkollista ja maallista teosta. Luettelossa on 2 oopperaa, 2 messua, 9 oratoriota, pieniä sävellyksiä kirkollisiin toimituksiin ja Requiem. Häneltä on säilynyt noin 69 teosta, joista useita on levytetty.
Hän jatkoi hovin musiikkielämän rikastamista palkkaamalla ja tukemalla ansioituneita säveltäjiä, kuten Antonio Bertali, Giovanni Bononcini, Johann Kaspar Kerll, Ferdinand Tobias Richter, Alessandro Poglietti ja Johann Fux. Leopoldin säilyneissä teoksissa näkyy Bertalin ja wieniläisten säveltäjien vaikutus yleensä oratorioissa ja muissa dramaallisissa teoksissa sekä Johann Heinrich Schmelzerin vaikutus baleteissa ja saksalaisissa komedioissa. Hänen kirkkomusiikkinsa on ehkä hänen parasta tuotantoaan, erityisesti Missa angeli custodis, sielunmessu hänen ensimmäiselle vaimolleen Margareeta Teresialle vuonna 1673 ja Tres Lectiones, joka on sävelletty hänen toisen puolisonsa Claudia Felicitaksen hautajaisia varten vuonna 1676. Suuri osa Leopoldin musiikista julkaistiin hänen isänsä teosten kanssa, ja niitä kuvattiin "erittäin ansioituneiksi teoksiksi."