stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vakoilu
Suomessa > Kylmän sodan aikaisia vakoilutapauksia > Veikko Koskinen ja Kalle Koskinen

Suojelupoliisi pidätti liikemies Veikko Koskisen Oulussa 2. helmikuuta 1955 ja mainospiirtäjä Kalle Koskisen Helsingissä samana päivänä. Turusta kotoisin ollut kommunisti Veikko Koskinen oli ryhtynyt laittomaan tiedusteluyhteistyöhön venäläisen upseerin kanssa syksyllä 1948 erottuaan Valposta. Veikko Koskinen oli värvännyt Kalle Koskisen peitenimellä Arvi Tammi ollessaan Valpossa sotilastoimiston etsivänä. Heidän yhteistyönsä oli jatkunut Veikko Koskisen johdolla myös venäläisiltä saadun vakoilutoimeksiannon parissa. Venäläiset olivat halunneet heiltä tietoja suomalaisten upseerien yhteyksistä ulkomaisiin sotilashenkilöihin, ulkomaisen sotilasmateriaalin käytöstä, tavallisuudesta poikkeavista joukkojen ja komentajien siirroista Pohjois-Suomessa, siitä, lietsottiinko Suomen armeijassa mielialoja Neuvostoliittoa vastaan, puolisotilaallisista järjestöistä sekä rauhansopimuksessa kiellettyjen aseiden tai materiaalin valmistuksesta teollisuuslaitoksissa ja armeijan koulutussuunnitelmista. Kalle Koskinen oli kuvannut ja kopioinut salaisia sotilasasiakirjoja Suomen 1. divisioonan esikunnassa Oulussa kesällä 1951. Tiedot oli toimitettu venäläisille Porvoon tiellä sijainneen salaisen postipaikan kautta ja radiolaitteella. Helsingin hovioikeus tuomitsi Veikko Koskisen jatketusta tahallisesta Suomen ulkonaisen turvallisuuden tähden salassa pidettävien tietojen hankkimisesta ja ilmaisemisesta neljän vuoden kuritushuonerangaistukseen. Kalle Koskinen sai kaksi ja puoli vuotta.
Suomessa > Kylmän sodan aikaisia vakoilutapauksia > Minerva

Suomen puolustusvoimissa ja ulkoasiainhallinnossa käytettiin vuosikymmenten ajan ruotsalais-sveitsiläisen Crypto AG -yhtiön valmistamia sähkömekaanisia salauslaitteita. Todellisuudessa yhtiön omisti CIA, ja laitteiden tuottama salakirjoitus oli suunniteltu lännen tiedustelupalveluita ajatellen helposti murrettavaksi. Siten Yhdysvaltojen, Saksan ja Ruotsin tiedustelupalvelut lukivat kaiken Suomessa ja sadassa muussa maassa salakirjoitetun tekstin aina 1990-luvulle saakka. CIA antoi operaatiolle peitenimen Minerva ja Länsi-Saksassa se tunnettiin nimellä Rubicon.
Suomessa > Kylmän sodan jälkeen

Suomesta karkotetaan vuosittain 2–3 diplomaattia, joista osa vakoiluepäilyjen takia. Syytteeseen johtamattomista vakoilutapauksista ei yleensä tiedoteta julkisuuteen, vaan tieto niistä annetaan vain valtakunnan poliittiselle johdolle. Vuonna 1992 Suomesta karkotettiin poikkeuksellisesti 11 Venäjän diplomaattia vakoilusta epäiltyinä. Diplomaatit olivat aikaisemmin toimineet muissa länsimaissa, mutta tulleet karkotetuiksi vakoilusta. Venäjä tunnetusti vakoilee diplomaattisen koskemattomuuden turvin länsimaissa. Heidän sallittiin kuitenkin Suomen ulkopoliittisen linjan mukaisesti toimia Suomessa. Poliittinen vastuu karkotuksista siirtyi vuonna 1992 Tasavallan presidentiltä pääministerille ja muille ministereille.
Vuosina 1992–2006 Suomessa tuli julkisuuteen kaksi tapausta, joissa vakoiltiin venäläisille: Ensimmäisessä ulkoministeriön työntekijä toimitti venäläisille EU:n salaisia asiakirjoja. Kaksi venäläistä vakoojaa taas jäi kiinni Suomen tullissa matkalla Lontooseen.
Suomessa > Suomessa nykyään

Suojelupoliisin mukaan vuonna 2019 Suomeen on sijoitettu pysyvästi useita kymmeniä ulkomaisten tiedustelupalveluiden työntekijöitä. Lisäksi saman verran ulkovaltojen tiedustelutyöntekijöitä käy Suomessa lyhyillä operatiivisilla tehtävillä vuosittain. Toiminnan päämääriin kuuluvat Suomen politiikan ennakoiminen ja päätöksentekoon vaikuttaminen. Suomi kiinnostaa erityisesti Venäjän ja Kiinan tiedustelupalveluita. Ulkovaltojen kiinnostuksen kohteita Suomessa ovat esimerkiksi ulkopolitiikka, EU- ja Nato-suhteet, energiapolitiikka, huoltovarmuustoiminta, EU:n pakotteet, turvallisuuspolitiikka, kyberturvallisuus ja informaatiovaikuttamiselta suojautuminen sekä korkean teknologian tuotteet. Suomeen kohdistuu myös jatkuvasti kyberoperaatioita, joiden tavoitteena on valtiollinen vakoilu, teknisen ympäristön kartoittaminen tai vaikuttaminen. Kybervakoilun kohteena ovat sekä Suomen julkishallinto, yritykset että yksittäiset henkilöt. Lisäksi tietyt turvallisuus- ja tiedustelupalvelut pyrkivät kontrolloimaan ja painostamaan Suomessa asuvia nykyisiä tai entisiä kansalaisiaan.  (Katso artikkeli: pakolaisvakoilu)
Vuonna 2020 Kiinaan yhdistetty taho tunkeutui eduskunnan tietojärjestelmiin ja joidenkin kansanedustajien sähköpostitilit vaarantuivat. Vuonna 2022 kävi ilmi, että suomalaisia diplomaatteja oli vakoiltu kännykkään asennetun israelilaisen Pegasus-vakoiluohjelman avulla. Vuonna 2023 Suomi karkotti yhdeksän Venäjän suurähetystössä työskentelevää henkilöä, jotka olivat toimineet tiedustelutehtävissä. Tähän Venäjä vastasi kovemmin sulkemalla Suomen Pietarin-pääkonsulaatin, karkottamalla yhdeksän suomalaista diplomaattia ja pitämällä puhuttelun Suomen suurlähettiläälle. Siihen Suomi reagoi sulkemalla Venäjän Turun-pääkonsulaatin.
Yksi Pohjois-Korean kybertiedusteluyksiköistä, nimeltään Diamond Sleet, murtautui jonkin suomalaisen puolustusteollisuuden yrityksen tietojärjestelmään vuoden 2023 alkupuolella. Microsoftin raportin mukaan Pohjois-Korean vakoiluaktiviteetista on kohdistunut Suomeen 5 prosenttia – saman verran kuin Pohjois-Korea on kohdistanut esimerkiksi Turkkiin, Intiaan tai Brasiliaan.
Suojelupoliisin mukaan kolmasosa Venäjän suurlähetystön diplomaateista Helsingissä on todellisuudessa tiedustelutehtävissä. Virallisesti henkilöt kuuluvat suurlähetystön henkilökuntaan, mutta todellisuudessa he toimivat Venäjän ulkomaantiedustelun SVR:n, sotilastiedustelu GRU:n tai liittovaltion turvallisuuspalvelun eli FSB:n alaisuudessa. SVR:n päämenetelmä on pitkäjänteinen ja päämäärätietoinen henkilötiedustelu diplomaatin statuksella tai illegaalina. FSB toimii etupäässä Venäjän sisällä, mutta Venäjää vakoilevat henkilöt saattavat joutua tekemisiin FSB:n kanssa. GRU on monimuotoinen organisaatio, johon kuuluu esimerkiksi sotilaallisia erikoisjoukkoja ja tietoverkkojen haittaohjelmien levittäjiä.
Kuuluisia tiedustelupalveluita, jotka ovat vakoilleet

Stasi – Ministerium für Staatssicherheit, lyhennettynä MfS, kansanomaisesti Stasi, oli DDR:n valtiollinen turvallisuuselin 1950–1989.
GRU – Venäjän federaation asevoimien sotilastiedustelun keskuselin ja osa toukokuussa 1992 muodostettuja Venäjän asevoimia.
NSA – Yhdysvaltain tiedusteluelin ja virasto, jonka erikoisaloja ovat kryptoanalyysi (esim. salakielen murtaminen) kryptografia (viestien salaaminen) ja signaalitiedustelu.
CIA – Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu.
Mossad – Israelin tiedustelupalvelu.
FSB (ent. KGB) – Venäjän korkein turvallisuuselin.
MI6 – "Hänen Majesteettinsa salainen palvelu"; Yhdistyneen kuningaskunnan ulkomaan tiedustelupalvelu (vrt. Yhdysvaltain CIA).
MI5 – Yhdistyneen kuningaskunnan kotimaan tiedustelupalvelu. MI5 on harjoittanut vastavakoilua liki sadan vuoden ajan. Se muun muassa tutkii potentiaalisten vakoilijoiden viisumeita. Nykyään vastavakoiluun kuluu 5 % sen budjetista.
Kuuluisia vakoojia

Rudolf Abel
Stig Bergling
Nathan Hale, yhdysvaltalainen sotilas, joka hirtettiin 1776 vakoilusta amerikkalaisten hyväksi. Hänen väitetään sanoneen: ”I only regret that I have but one life to lose for my country.” (Kadun ainoastaan sitä, että voin uhrata maani puolesta vain yhden elämän.)
Cambridgen viisikko eli Guy Burgess, Anthony Blunt, Donald Maclean, Kim Philby ja (luultavasti) John Cairncross, englantilaisia Neuvostoliiton hyväksi 1930-luvulta 1960-luvun alkuun asti toimineita vakoilijoita.
Sidney Reilly, James Bondin esikuvaksi väitetty vakoilija. Vakoili muun muassa saksalaisia, Venäjää ja Neuvostoliittoa, Japania sekä Englantia 1900-luvun alkupuolella. Neuvostoliitto väittää ampuneensa Reillyn Suomen rajalla 1925, mutta hänen väitetään todellisuudessa toimineen Neuvostoliiton salaisen poliisin Tšekan neuvonantajana ja nähdyn hengissä vielä 1944.
Mata Hari, alankomaalainen viettelijätär, joka teloitettiin vakoilusta Saksan hyväksi.
Lordi Robert Baden-Powell, partioliikkeen perustaja.
John le Carré, vakooja ja kirjailija
Max Clauzen
Klaus Fuchs, fyysikko, tutkija Yhdysvaltain Manhattan-projektissa. Toimitti Neuvostoliitolle tietoja atomipommista vuodesta 1943 lähtien. Paljastui 1950.
Reino Häyhänen
Ursula Kuczynski, koodinimi Sonja, 1900-luvun merkittävin naisvakooja, joka mm. auttoi Neuvostoliittoa saamaan haltuunsa atomipommin piirustukset
Reino Lamppu
Richard Sorge
Abdullah Tammi
Viktor Vladimirov toimi Helsingissä KGB:n paikallisena pääedustajana eli residenttinä.
Vladimir Vetrov, neuvostoliittolainen kaksoisvakoilija 1980-luvulla
Jan Guillou, vakooja ja kirjailija
Herman Simm, 1990-luvulta alkaen Venäjän hyväksi vakoillut virolainen upseeri
Frithiof Enbom, ruotsalainen toimittaja
Allan Nyblad, ruotsalainen lähetti
Kirjallisuutta

Kuosma, T.: Vakoilusta globaaliin urkintaan. Nordbooks 2015
Harding, Luke: Venäjän vakoojaverkosto (Shadow State: Murder, Mayhem, and Russia’s Remaking of the West). Suom. Antti Immonen. Into, 2021. ISBN 978-952-351-697-7
Macintyre, Ben: Agentti Sonja – Äiti, sotilas, rakastajatar, vakooja (Agent Sonya, suom. Aura Nurmi). Atena, 2021. ISBN 9789523008397
Macintyre, Ben: Vakooja ja petturi. Kylmän sodan tärkein vakoiluoperaatio (The Spy and the Traitor: The Greatest Espionage Story of the Cold War, suom. Aura Nurmi). Atena, 2021. ISBN 978-952-300-806-9
Sun Tzu: Sodankäynnin taito, Tietosanoma Oy 1998, ISBN 951-885-040-2
Rislakki, Jukka: CIA: selvitys Yhdysvaltain tiedustelupalvelun toimista maailmalla ja Suomessa (yhdessä Jorma Lindforsin kanssa, esipuhe Philip Agee). Love, Helsinki 1978
Rislakki, Jukka: Erittäin salainen: vakoilu Suomessa. Love-kirjat, Helsinki 1982
Rislakki, Jukka: Maan alla: vakoilua, vastarintaa ja urkintaa Suomessa 1941–1944. Love-kirjat, Helsinki 1985, 2. painos 1986
Rislakki, Jukka. Tiedustelu ja vakoilu. Jyväskylä: CrimeTime, 2024. ISBN 9789523827288
Seppinen, Jukka: Itsenäinen Suomi vakoilun maailmassa 1917-1945: Tiedustelu on valtiollisen päätöksenteon salaista tukitoimintaa. Jyväskylä: Docendo, 2017. ISBN 978-952-291-389-0
Tasala, Markku: Operaatio Upsala
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jegorow, Sirpa: Vieraan vallan varjostajat Suomen maaperällä Yle Elävä arkisto. 17.3.2017. Viitattu 14.10.2018.
Vakoilumuseo on ainutlaatuinen museo aikuisille ja lapsille, Tampereen sydämessä Finlaysonin alueella Vakoilumuseo - Spy Museum. Viitattu 14.10.2018.
Viljanen, Vesa: Tiedustelupalveluiden vakoilu Yksityisyydensuoja. Arkistoitu 14.10.2018. Viitattu 14.10.2018.
Vakoilu Historianet.fi. Viitattu 14.10.2018. Sivulla on linkkejä Historianet.fi:ssä ilmestyneisiin artikkelihin.
Vakoojan työ, Hakkapeliitta, 14.11.1933, nro 46, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vakoilu ja vastavakoilu maailmansodan aikana. Kuinka Englannin salaiset asiamiehet tuhosivat Saksan sotalaivoja, Hakkapeliitta, 28.11.1933, nro 48, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vladimir Panschin: Menneestä nykyisyyteen. Teoreettinen tarkastelu Suomen maanpuolustukseen kohdistuvasta Venäjän toteuttamasta henkilötiedustelusta
Rypäleterttua kantavat vakoilijat Neljännessä Mooseksen kirjassa. Kuva vuonna 1907 julkaistusta Raamatusta (Providence Lithograph Company).
Ratakatu 12 vuonna 1957.
Valuuttatili

Valuuttatili on ulkomaan valuutan määräinen pankkitili. Kotimainen valuuttatili on tarkoitettu kotimaassa, esimerkiksi Suomessa asuvan suomalaisen valuuttatalletuksille. Ulkomailla asuvia suomalaisia ja Suomessa asuvia ulkomaalaisia varten tilimuoto on vaihdettava valuuttatili.
Valuuttatilejä ei Suomessa ole kovin paljon. Niitä on erityisesti ulkomaankauppaa käyvillä yrityksillä, mutta jossain määrin myös yksityisillä.
Valuuttatilillä on aina kurssiriski. Varallisuuden suojaamisessa taloudellisen tilanteen kärjistymisen varalta on vakavarainen pankki pankkien mukaan valuuttatiliä varmempi suoja.
Valuuttakori

Valuuttakori on valuuttaindeksin painorakenteen määrittelevä valuuttaryhmä.
Pankeilla on virallisten korien ohella omia valuuttakorejaan, usein kolme neljä valuuttaa. Niillä pyritään suojaamaan valuuttamääräisen lainan (valuuttakoriluoton) ottajaa ulkomaisten valuuttojen keskinäisistä kurssimuutoksista johtuvilta kurssiriskeiltä.
Ennen euroa valuuttakorin tehtävää vastasi Euroopan valuuttayksikkö ecu.
Valtaus (talousoikeus)

Valtaus on kaivostoimintaan varatun alueen haltuunotto viranomaisen luvalla.
Säännökset Suomessa

Kaivoslain (503/1965) perusteella voidaan onnistuneen etsintätyön jälkeen hakea valtausoikeutta tai tehdä varaus sen hakemiseksi. Varausilmoitus on voimassa korkeintaan vuoden. Hakijana voi olla suomalainen tai ulkomaalainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Valtausoikeutta haetaan työ- ja elinkeinoministeriöltä ja se myönnetään valtauskirjalla.
Valtausalueen tulee olla yhtenäinen alue, joka saa olla enintään yhden neliökilometrin suuruinen (varattavan alueen suuruus saa olla enintään yhdeksän neliökilometriä). Valtauksen yhteydessä alueella saa suorittaa tarpeellisia louhinta-, kairaus-, rikastus- ja vastaavia töitä sekä rakentaa tilapäisiä rakennuksia. Valtauksen ajalta on maksettava vuosittainen valtauskorvaus ja maanomistajien vaatimat korvaukset. Valtaaja voi luopua valtausoikeudestaan tai siirtää valtauskirjan toiselle tai valtausoikeus voidaan julistaa menetetyksi, jos valtausmaksu on suorittamatta. Kaivostoiminnan harjoittamiseksi on haettava kaivosoikeutta viiden vuoden kuluessa valtauskirjan myöntämisestä.
Aiheesta muualla

Kaivoslaki, 2 luku.
Keisarillisen Majesteetin armollinen asetus malmien ja kivikunnan aineiden laillisesta valtaamisesta sekä oikeudesta niitä ylösottaa ja valmiiksi tehdä. Suomen Julkisia Sanomia, 21.09.1857, nro 71, s. 1.  Artikkelin verkkoversio.
Valuuttalaina

Valuuttalaina eli valuuttaluotto on muussa valuutassa kuin lainanottajan kotimaan rahassa määritelty rahalaina.
Valuuttalainaan liittyy valuuttakurssiriski. Riski on pieni niillä asiakkailla, joilla on tuloja lainan valuutassa. Tällöin lainat ja saamiset kumoavat toisensa. Tällaisia asiakkaita ovat erityisesti vientiyritykset. Jos valuuttatuloja ei ole, kurssiriski on selvästi korkeampi. Tällaisia asiakkaita ovat yleensä kotimarkkinoilla toimivat yritykset ja yksityishenkilöt.
Suomessa kotimarkkinayritysten valuuttaluotot vapautuivat 1987. Tässä vapauttamisessa Suomi oli Euroopassa häntäpäässä. Vuodesta 1991 lähtien yksityishenkilötkin ovat saaneet ottaa valuuttalainaa.
Suomessa valuuttaluottojen määrä nousi erityisesti 1980-luvun lopulla merkittävästi. Tämä johtui siitä, että valuuttaluottojen korot olivat markkaluottojen korkoja selvästi alhaisemmat. Monet asiakkaat arvioivat korkoedun korvaavan jo muutamassa vuodessa 30 % devalvaation aiheuttaman valuuttakurssiriskin. Yritysten valuuttaluotot olivat suurimmillaan 1990–1992. Lainojen kallistuessa yllättävän devalvaation vuoksi 1990-luvun laman aikana takaisinmaksu aiheutti suuria ongelmia. Pankkikriisin lopputulos näkyi varsin hyvin juuri siinä, että Säästöpankkiryhmä, joka oli välittänyt vuonna 1987 vapautettuja valuuttaluottoja kaikkein eniten, kaatui. Informaatiota ei annettu riskeistä riittävästi.
Marketta Valve

Hanna Marketta Valve (s. 24. kesäkuuta 1939) on suomalainen pianisti ja cembalisti.
Valve suoritti pianodiplominsa Sibelius-Akatemiassa Rolf Bergrothin johdolla vuonna 1962. Hän sai opetusta myös Enzio Forsblomilta ja Pariisissa Aimee Wieleltä. Valve voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1964. Hän aloitti työskentelyn Turun musiikkiopiston ja konservatorion pianon- ja cembalonsoiton lehtorina vuonna 1963. Hän avioitui alttoviulisti Veikko Kososen kanssa.
Valve on konsertoinut solistina, kamarimuusikkona ja säestäjänä. Hän on esiintynyt muun muassa Turun musiikkijuhlilla. Valve oli yksi vuonna 1980 perustetun Naantalin Musiikkijuhlien alkuperäisistä ideoijista.
Valtikkanauhus

| Valtikkanauhus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Senecioneae
Suku::  Helonauhukset Ligularia
Laji::  przewalskii
Kaksiosainen nimi
 Ligularia przewalskii  (Maxim.) Diels 
Katso myös
   Valtikkanauhus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valtikkanauhus (Ligularia przewalskii) on monivuotinen helonauhuksiin eli nauhuksiin kuuluva laji, jota käytetään koristekasvina. Se on kotoisin Kiinasta.
Ulkonäkö

Valtikkanauhus kasvattaa juurirönsyjä, joilla muodostaa kasvustoja. Sen kukintovarsi kasvaa 150 senttimetrin korkeudelle ja lehdystö 70 cm korkeudelle. Lehdet ovat tummanvihreät ja syvään liuskoittuneet, tyypillisesti nauhusten lehtilapa on herttamaisen ehyt, mutta myös huiskunauhuksella (Sinacalia tangutica) on samankaltaisesti liuskoittuneet lehdet. Latvakukinto, mykeröstö, on erittäin pitkä ja kapea, mykeröt ovat keltakukkaiset. Laji kukkii moniin nauhuksiin verrattuna aikaisin, jo heinäkuun puolivälistä alkaen.
Valtikkanauhus saattaa risteytyä aurinkonauhuksen (Ligularia stenocephala) kanssa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Valtikkanauhus – Ligularia przewalskii
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ligularia przewalskii:  Wikidata: Q4098407  Wikispecies: Ligularia przewalskii  CoL: 6PX95  EPPO: LGLPZ  FNA: 200024272  FoC: 200024272  GBIF: 5395559  GRIN: 467725  iNaturalist: 336388  IPNI: 230830-1  ISC: 115257  MoBotPF: 291384  NBN: NBNSYS0000014666  NCBI: 186956  NZOR: 77625845-0230-4106-8961-7660ca3861af  Open Tree of Life: 619955  Plant List: gcc-43077  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:230830-1  RHS: 23892  Tropicos: 50046580  WFO: wfo-0000086694  WoRMS: 1093115  Laji.fi: MX.40815 
Senecio przewalskii:  Wikidata: Q38755482  CoL: 4WMN9  GBIF: 3119097  GRIN: 467750  IPNI: 247076-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:247076-1  Tropicos: 50046574  WFO: wfo-0000012289  WoRMS: 1199724
Johan Valli

Johan Albert Valli (24. elokuuta 1894 Ylistaro – 26. kesäkuuta 1966) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maalari Jaakko Valli ja Justiina Rintamäki.
Opinnot

Valli kävi kansakoulun ja Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1934 sekä Armeijan moottoriajoneuvokoulun vuonna 1935.
Jääkärikausi

Valli työskenteli työmiehenä Ylistarossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse – joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa – joella.
Suomen sisällissota

Valli saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan ja osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella. Sodan jälkeen Valli haki Venäjän armeijassa vapaaehtoisena palvelleen veljensä pois Hennalan vankileiriltä. Vallin veljekset olivat tiettävästi ainoat suomalaiset lähisukulaiset jotka taistelivat ensimmäisessä maailmansodassa eri puolilla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Valli siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. jääkärirykmentin täydennyspataljoonan varusmestariksi ja 2. elokuuta 1918 alkaen Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:een, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Savon rykmentistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1922 koulutusaliupseeriksi 5. Erilliseen konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 30. huhtikuuta 1923, mutta pitkäksi ei hänen eronsa armeijasta muodostunut, sillä hän astui uudelleen armeijan palvelukseen jo 1. syyskuuta 1923 ja hänet sijoitettiin nyt Hyökkäysvaunurykmenttiin, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Hyökkäysvaunupataljoona ja Erillinen hyökkäysvaunukomppania. Hyökkäysvaunupataljoonassa hänet määrättiin 1. tammikuuta 1925 ensin apulaisasentajaksi ja 10. toukokuuta 1927 alkaen komppanianvääpeliksi ja 1. marraskuuta 1930 asentajaksi. Hyökkäysvaunukomppaniasta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 Polkupyöräpataljoona 2:een, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Jääkäripataljoona 2 ja hänet määrättiin moottoriajoneuvoaliupseeriksi.
Talvi- ja jatkosota

Valli osallistui talvisotaan moottoriajoneuvoaliupseerina Jääkäripataljoona 2:ssa ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi samassa joukko-osastossa ja kouluttajana II armeijakunnan autokoulussa sekä Ford Oy:llä. Hänet siirrettiin myöhemmin autojoukkueen päälliköksi 2. prikaatin esikuntaan. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin vääpeliksi  Jalkaväkirykmentti 44:n konekiväärikomppaniaan. Hänet kotiutettiin vuonna 1942 ja hän siirtyi työnjohtajaksi ja vuodesta 1943 alkaen johtajaksi Autokorjaamo Heikkilään, kunnes hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen suurhyökkäyksen jälkeen ja hänet sijoitettiin vääpeliksi Jalkaväkirykmentti l:een. Jatkosodan päätyttyä hän taistelunsa eivät olleet vielä ohi vaan hänet komennettiin Lapin sotaan autoupseeriksi Muonion Huoltokeskuksen Ryhmä P:n. Sotien jälkeen hän toimi komppanianvääpelinä Panssaripataljoonassa ja myöhemmin erikoismestarina ja työnjohtajana vuoteen 1953 saakka. Hänet haudattiin Hauholle.
Opetustoimi

Valli toimi opettajana Mikkelin ryhmänjohtajakursseilla vuonna 1919 ja Tuukkalan aliupseerikursseilla vuonna 1919 sekä Hennalan aliupseerikoulussa vuonna 1920 sekä vielä vuonna 1920 Tuukkalan kanta-aliupseerikoulussa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri  11. helmikuuta 1918  Vääpeli 16. elokuuta 1918  Sotilasmestari 1942  Vänrikki 1942  Luutnantti 1944 |      |  Vapaudenristi 4. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Heimosotaristi  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali kultaristin kera  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Ritva Valtakoski

| Ritva Valtakoski |
| --- | --- |
 Valtakoski My Fair Ladyn Elizana Antti Taskisen kansikuvassa 1962.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1930 Turku
Kuollut: 24. toukokuuta 2022 (91 vuotta) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jussi Valtakoski (1950–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1955–
Merkittävät roolit:  Ismene (Antigone) Eliza (My Fair Lady) Marianne (Saituri) Riquette (Viktorian husaari)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ritva Maria Valtakoski (o.s. Aaltonen, 27. toukokuuta 1930 Turku – 24. toukokuuta 2022 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Turun kaupunginteatterissa uransa tehnyt Valtakoski näytteli puheroolien ohella musikaaleissa.
Ura

Ritva Valtakosken vanhemmat olivat Antero ja Senja Aaltonen. Valtakosken pitkä kiinnitys Turun kaupunginteatteriin alkoi 1955. Hän näytteli muun muassa naispääosan, Elizan, musikaalissa My Fair Lady vastanäyttelijänään Esko Vettenranta. Musikaalia esitettiin lähes 90 kertaa ja se sai yli 50 000 katsojaa. Operetissa Viktoria ja hänen husaarinsa Valtakoski näytteli Viktorian kamarineitsyttä, Riquettea. Molièren komediassa Saituri hän tulkitsi Mariannea. Valtakosken rooleja olivat niin ikään Kustaava Hella Wuolijoen draamassa Niskavuoren nuori emäntä, Liisi Robert Kiljanderin komediassa Sanny Kortmanin koulu ja Kauniin myllärinvaimon nimiosa.
Valtakosken sivurooleista mainittakoon Hämeen tyttö Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemässä veljeksessä, joka oli eräs 1970-luvun suomalaisen näyttämötaiteen helmiä.
Filmografia > Televisiotuotannot

Seitsemän veljestä (1976)
Aiheesta muualla

Riva Valtakosken muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet