stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ian McKellen

| Ian McKellen |
| --- | --- |
 McKellen vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ian Murray McKellen
Syntynyt: 25. toukokuuta 1939 (ikä 85) Burnley, Lancashire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1965–
Merkittävät roolit:  Richard III X-Men Gandalf Taru sormusten herrasta Hobitti
Palkinnot
 Golden Globe (1997) Saturn (1999, 2002) Annie (2007) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Sir Ian Murray McKellen (s. 25. toukokuuta 1939 Burnley, Lancashire, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänen roolinsa käsittävät kaikkea Shakespearen näytelmistä menestyneisiin toimintaelokuviin. Ian McKellen tunnetaan myös homoseksuaalien oikeuksien puolustajana.
McKellen syntyi Burnleyssä Lancashiressa. Hän aloitti näyttelemisen nuorena teatterissa tekemällä Shakespeare-tulkintoja näyttämöllä. Hän alkoi esiintyä 1960-luvulta alkaen elokuvissa ja televisio-ohjelmissa ja saada 1970-luvusta lähtien merkittäviä rooleja. Hän alkoi esiintyä 1990-luvulta lähtien yhdysvaltalaisissa elokuvissa.
McKellenin kenties tunnetuin roolihahmo on Gandalf Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa, joka pohjautuu J. R. R. Tolkienin kirjoittamaan fantasiaromaaniin. Hän ei ollut lukenut romaania ennen elokuvatrilogiaa, joten ohjaaja Peter Jackson laittoi hänet lukemaan sen. McKellen esittää Gandalfia myös Hobitti-elokuvatrilogiassa (2012–2014). Toinen hyvin tunnettu McKellenin esittämä roolihahmo on Ryhmä-X-supersankarisarjakuvassa esiintyvä superroisto Magneto, jota hän esitti Bryan Singerin ohjaamissa toimintaelokuvissa X-Men ja X-Men 2 sekä Brett Ratnerin ohjaamassa kolmannessa osassa X-Men: Viimeinen kohtaaminen. Vuonna 2006 valmistuneessa Da Vinci -koodissa McKellen näyttelee eksentristä Sir Leigh Teabingiä. McKellen on esiintynyt myös Pet Shop Boysin musiikkivideossa ”Heart” vuonna 1988 esittäen Draculaa.
McKellen aateloitiin vuonna 1990. Hän on kasvissyöjä. Hän on voittanut myös useita palkintoja teatteri- ja elokuvaesiintymiensä ansiosta. Hän sai joulukuussa 2007 Kunniaritarien ritarikunnan jäsenyyden. Ritarikuntaan pääsee kerrallaan vain 65 jäsentä monarkin lisäksi.
Aiheesta muualla

Ian McKellenin virallinen kotisivusto (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ian McKellen Wikimedia Commonsissa
Heilpern, John: Out to Lunch with Sir Ian McKellen Vanity Fair. Joulukuu 2012. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Laas

Laas voi viitata seuraaviin:
Laas, kunta Etelä-Tirolissa Italiassa
LAAS (local-area augmentation system), lentokoneiden laskeutumisen navigaatiojärjestelmä
Las eli Laas, antiikin aikainen kaupunki Lakoniassa Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Laas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sandrine Bonnaire

Sandrine Bonnaire vuonna 2012.
Sandrine Bonnaire (s. 31. toukokuuta 1967 Gannat, Allier) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti kreditoimattomana elokuvanäyttelijänä jo teini-iässä filmeissä Les sous-doués en vacances (1981) ja La Boum 2 (1982). Ensimmäisen pääosansa hän teki elokuvassa Suzanne ja miehet (À nos amours, 1983). Hän voitti seuraavana vuonna lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon tästä elokuvasta. Uudemman kerran hän voitti Césarin vuonna 1986; useita César-ehdokkuuksia on seurannut.
Bonnaire tunnetaan kansainvälisesti muiden muassa elokuvista Kuin taivaan lintu (1985), Monsieur Hire (1989), Rutto (1991), Mademoiselle (2001) ja Intiimit tunnustukset (2004). Hän on myös toiminut elokuvien käsikirjoittajana.
Bonnairella on tytär William Hurtin kanssa. Vuonna 2003 hän nai Guillaume Laurant'n, jonka kanssa hän myös sai tyttären 2004.
Aiheesta muualla

Sandrine Bonnaire Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Pons Probi

| Pons Probi Pons Theodosii |
| --- | --- |
Ylittää:  Tiber
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Siltatyyppi:  holvisilta
Avattu liikenteelle:  n. 276–282 (alun perin) 387 jälkeen (uudelleenrakennettuna)
 Pons Probin (punaisella) sijainti antiikin Roomassa.
Koordinaatit:  41°52′48″N, 12°28′15″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pons Probi, myöhemmin Pons Theodosii, oli antiikin aikainen silta Roomassa Italiassa. Se ylitti Tiberin Aventinuksen länsipuolella.
Pons Probi mainitaan vain Notitia urbis Romaessa sekä Polemius Silviuksella. Se oli nimensä, ”Probuksen silta”, perusteella luultavasti keisari Probuksen (hallitsi 276–282) rakennuttama uusi silta, ei vanhemman sillan uudelleenrakennus. Koska se mainitaan viimeisenä siltojen luettelossa, se sijaitsi todennäköisesti alempana joen juoksulla kuin muut sillat.
Silta yhdistetään yleensä myöhempään siltaan, joka ylitti Tiberin hieman Aventinuksen pohjoiskulman eteläpuolella ja jota kutsuttiin keskiajalla nimellä Pons Theodosii, ”Theodosiuksen silta”. Symmachuksen kirjeistä ja raporteista käy ilmi, että sillan rakentaminen alkoi Theodosius I:n aikana ennen vuotta 384, mutta se ei ollut valmis ainakaan vielä vuonna 387. Vaikka Theodosiuksen siltaa kutsuttiin ”uudeksi” (novus), sitä pidetään yleensä Pons Probin uudelleenrakennuksena.
Silta tuhoutui osittain 1000-luvulla ja lähes kokonaan vuonna 1484. Viimeiset jäänteet sen perustuksista poistettiin joen pohjasta vuonna 1878.
Anthony Johnson

| Anthony Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1984 Dublin, Georgia
Kuollut: 13. marraskuuta 2022 (38 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Rumble, AJ
Aktiivisena:  2006–2017
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Painoluokka:  alempi raskassarja (2012–) välisarja (2006–2011) keskisarja (2012) raskassarja (2013)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  paini, potkunyrkkeily
Seura:  Blackzilians
Tilastot
Ottelut:  26
Voitot:  21
– tyrmäyksellä:  15
– päätöksellä:  6
Tappiot:  5
Anthony Kewoa Johnson (6. maaliskuuta 1984 Dublin, Georgia – 13. marraskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen vapaaottelija. Hän otteli 2015 ja 2017 UFC:n alemman raskaansarjan mestaruudesta Daniel Cormieria vastaan, mutta hävisi kamppailun molemmilla kerroilla kuristuksella.
Alkuvuodet

Johnson syntyi Georgian osavaltiossa, jossa hän kävi West Laurens High Schoolin ja muutti sittemmin opiskelemaan Kaliforniaan Lassen Community Collegeen paini stipendillä. Hän voitti collegessa painin kansallisen painimestaruuden 2004. Collegen jälkeen Johnson työskenteli ovimiehenä, kunnes sai ystävänsä kehotuksesta kokeilla vapaaottelua painitaustansa myötä.
Vapaaottelu > RMN

Johnson otteli ensimmäisen vapaaottelunsa elokuussa 2006 PF 2: Live MMA -tapahtumassa Jonathan Romeroa vastaan. Hän voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä minuutissa ensimmäissä erässä. Voiton jälkeen Johnson otti osaa syyskuussa 2006 Denverissä järjestettyyn Rocky Mountain Nationals järjestön turnaukseen. Hän otteli turnauksessa välisarjassa, jossa avausvastustajana oli Rich Moskowitz. Tuomariäänin voiton vienyt Johnson eteni loppuotteluun, jossa hän kohtasi Keith Wilsonin. Johnson voitti mestaruuden tuomariäänin.
Vapaaottelu > UFC

Johnson siirtyi UFC:hen 2007 ja otteli avauskamppailussaan toista UFC otteluaan ottelevan Chad Reinerin. Johnson voitti kamppailin tyrmäyksellä 13 sekunnissa.
Saavutukset > Paini

NJCAA
2004 Collegen kansallinen mestaruus 79 kg
Saavutukset > Vapaaottelu

UFC
Illan ottelu (kerran, vs. Josh Koscheck)
Illan tyrmäys (kahdesti, vs. Kevin Burns, vs. Charlie Brenneman)
Illan suoritus (neljästi, vs. Antônio Rogério Nogueira, vs. Alexander Gustafsson, vs. Jimi Manuwa, vs. Ryan Bader)
Rocky Mountain Nationals
Välisarjan turnauksen mestari
Saavutukset > Muuta

Combat Press
2014 vuoden paluu
Kalevi Römpötti

Kalevi Römpötti (29. huhtikuuta 1917 Viipuri – 1. tammikuuta 2003 Espoo oli suomalainen everstiluutnantti ja liikunnanopettaja, joka johti puolustusvoimien liikuntakasvatusta vuodesta 1952 ensin liikuntakasvatusohjaajana ja vuodesta 1963 liikuntakasvatustoimiston päällikkönä pääesikunnassa eläkkeelle jäämiseensä 1977 asti. Hän oli vuonna 1964 keskeinen henkilö puolustusvoimien Urheilujoukkojen perustamisessa. Niiden perinnettä jatkaa Puolustusvoimien urheilukoulu.
Kalevi Römpötti kirjoitti vuonna 1938 ylioppilaaksi Viipurin reaalikoulusta. Varusmiespalveluksen jälkeen hän oli talvisodassa nuorempana upseerina ja haavoittui kahdesti. Hän valmistui Merisotakoulusta 1946 kadettiupseeriksi ja suoritti Helsingin yliopistossa voimistelunopettajan tutkinnon 1948. Lukuvuoden 1955–1956 hän teki jatko-opintoja ASLA-Fulbright-stipendiaattina Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa.
Helsingin olympialaisissa 1952 Römpötti valmensi kymmenottelijoita ja toimi koko yleisurheilujoukkueen huoltajana. Myöhemmin hän toimi muun muassa yleisurheilijoiden ja soutajien valmentajana sekä johti monia siviili- ja sotilasurheilujoukkueita.
Kalevi Römpötin moniin luottamustehtäviin kuului Liikuntatieteellisen Seuran (LTS) hallitusjäsenyys 1959–1962 ja 1970–1973. Hän kirjoitteli paljon urheiluun ja liikuntaan liittyvistä asioista ja toi esiin radikaaleja mielipiteitään, muun muassa ehdotuksen dopingin sallimisesta kilpaurheilussa.
Kalevi Römpötin mukaan on nimetty mitali, jonka ensimmäinen kultainen appale ojennettiin Römpötille tämän 80-vuotisjuhlissa 1997. Urheilukoululle perustettiin vuonna 2003 Kalevi Römpötin perinnehuone, jossa on Römpötin Urheilukoululle testamenttaama tuhannen niteen urheilukirjasto ja mitalikokoelma.
Römpötti oli 1970-luvulla mukana Perustuslaillisen Kansanpuolueen toiminnassa ja vuonna 1996 Suomen Eläkeläisten Puolueen eurovaaliehdokkaana.
Teoksia

Näin juostaan voittoihin ja ennätyksiin, juoksujen taktiikka ja vauhdinjako. WSOY Urheiluoppaita 15. Helsinki: WSOY, 1973.
Suomen sotilasurheiluliitto, 20-vuotistaival 1968─1988. Suomen sotilasurheiluliitto, Helsinki  1988.
Taistelujärjestöstä aatteelliseksi yhdistykseksi, Upseerit evp ry:n taival 1944─1992. Upseerit evp, Helsinki 1992.
Tuhat ja yksi askelta

| Tuhat ja yksi askelta: arabimaat muuttuvassa maailmassa |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ilona Nykyri ja Jouko Jokisalo (toim.)
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  246
ISBN:  951-31-3609-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuhat ja yksi askelta: arabimaat muuttuvassa maailmassa on vuonna 2006 Tammen julkaisema kirja, joka sisältää kymmenen asiantuntija-artikkelia ja ulkoministeri Erkki Tuomiojan esipuheen. Kirjan laatiminen sai herätteen Suomen ulkoasiainministeriön kampanjasta ”Ihminen ja kehitys”, jossa vuoden 2004 teemana oli arabimaailma.
Kirjan esittelytekstin mukaan länsimaisten tiedotusvälineiden kuva arabimaailmasta on useimmiten ollut kapea ja kliseinen, ja mielikuvia ovat hallinneet väkivalta, naisten alistaminen, demokratian puute, korruptio ja takapajuisuus. Kirja pyrkii antamaan arabimaista monipuolisemman kuvan ja virittämään avointa asennoitumista arabikulttuuriin.
Sisällys > Esipuhe

Kirjan esipuheessa ulkoministeri Erkki Tuomioja korostaa, että se, mitä islamilaisissa maissa tapahtuu, ei johdu islamista vaan lähinnä taloudellisista ja poliittisista tekijöistä. Islamistisia liikkeitä ja terrorismia selittävät pikemminkin elinolojen surkeus ja vaihtoehtojen puute kuin islamia koskevat tulkinnat. Modernin ja toimivan valtion aikaansaaminen arabimaissa on epäonnistunut. Länsimaistuneet eliitit ovat sen sijaan pystyttäneet byrokratioita, joille on ominaista korruptio ja väkivalta. Heikot valtiot eivät ole antaneet mahdollisuuksia modernin kansalaisyhteiskunnan kehittymiselle, jolloin islamistiset liikkeet ovat täyttäneet tilan. Tuomiojan mukaan Euroopan Unionin intressit arabimaita kohtaan ovat olleet kaupallis-taloudellisia, ja kansainvälinen yhteisö on sulkenut silmänsä arabimaiden räikeiltä ihmisoikeusloukkauksilta.
Tuomiojan mukaan islam ja kristinusko ovat läheisiä sukulaisia, jotka jakavat kultaisen säännön kaltaisia yhteisiä eettisiä periaatteita. Tuomioja lainaa arkkipiispa John Vikströmin puheenvuoroa, jonka mukaan uskonnonvapaus edellyttää suvaitsevaisuutta siten, että kenenkään ei tarvitse luopua oman uskonnon vaatimuksista.
Tuomioja pohtii myös tanskalaista Muhammed-pilapiirrosjupakkaa, joka alkoi kahdentoista profeetta Muhammedia esittävän pilapiirroksen julkaisemisesta Tanskan suurimman päivälehden Jyllands-Postenin sivuilla 30. syyskuuta 2005. Tuomioja katsoo, että jännitteiden purkaminen vaatii Suomessa muslimien parempaa kotouttamista vuorovaikutuksen ja keskustelun avulla samalla kun heidän omaa identiteettiään tuetaan. Kansainvälisellä yhteistyöllä on kyettävä puuttumaan niihin konflikteihin, jotka ovat muslimimaissa kasvattaneet länsimaihin kohdistunutta turhautuneisuutta.
Sisällys > I OSA Totta ja mielikuvia

Kirjan ensimmäinen kokonaisuus koostuu kolmesta artikkelista, jotka käsittelevät islamia ja arabimaita koskevia myyttejä ja faktoja.
Sisällys > I OSA Totta ja mielikuvia > Myytit ja faktat

Professori Jaakko Hämeen-Anttila kirjoittaa artikkelissaan Islam: mielikuvia ja todellisuutta, että tiedotusvälineissä islamilaista maailmaa koskevissa uutisissa korostuvat väkivalta ja naisten huono asema, demokratian puute, korruptio ja takapajuisuus. Todellisuus on kuitenkin paljon monipuolisempi, ja islamilaisessa maailmassa on näiden ohella paljon rauhaa ja oikeudenmukaisuutta. Esimerkiksi naisen asema vaihtelee niin paljon, ettei oikeastaan ole mielekästä puhua "islamilaisen naisen" asemasta ikään kuin se olisi sama kaikissa muslimimaissa. Vielä selvempää vaihtelu on naisten ympärileikkauksen kohdalla, joka Hämeen-Anttilan mukaan tunnetaan vain Somaliassa, Sudanissa, Etelä-Egyptissä ja osin Saudi-Arabiassa, eikä sillä ole mitään tekemistä islamin kanssa.
Poliittisessa elämässä islam nähdään syyllisenä väkivaltaan ottamatta huomioon, että esimerkiksi Palestiinan väkivallanteot nousevat ensisijaisesti kansallisuusongelmista, kun kahden kansan välinen tasapaino ei ole ruvennut toimimaan. Todellisuudessa läntinen ja islamilainen maailma eivät ole erillisiä kulttuureita, sillä ne ovat siinä määrin vaikuttaneet toisiinsa. Väkivaltaiset ilmiöt ovat poikkeuksia, ja Lähi-idän yhteiskunta on monella tavalla turvallinen ja kodikas. Hämeen-Anttila suosittelee, että islamilaisten terrori-iskujen uutisoinnissa ei mainittaisi tekijöiden taustaa, sillä tämä vahvistaa islaminvastaisia stereotypioita.
Sisällys > I OSA Totta ja mielikuvia > Järjestetyt avioliitot

Susanne Dahlgren kirjoittaa järjestetyistä avioliitoista arabimaissa. Dahlgrenin mukaan naisten näkeminen pelkästään alistuksen kohteina riistää heiltä äänen. Uusimmat tutkimukset osoittavat, että perheen naisilla oli todellisuudessa merkittävä osa sulhasen hankinnassa. Se ei toimi naista vastaan, vaan tuo esiin heidän piilossa olevan toimijuutensa.
Perheen sisäisellä vallanjaolla ei Dahlgrenin aineistossa ollut paljonkaan tekemistä islamin kanssa; kyse oli tapakulttuuriin kuuluvasta perinteestä, tarkemmin sanoen patriarkaatista, joka toimii sukujen, heimojen ja yhteisöjen verkostona ja heimolojaliteetin vahvistamana. Dahlgren torjuu käsityksen, että arabimaissa yksilön identiteetti olisi alistettu yhteisölle, sillä yhteisö ei sulje pois yksilöllistä   toimintaa ja arabikulttuurissa esiintyy useita keskenään kilpailevia minäkäsityksiä.
Sisällys > I OSA Totta ja mielikuvia > Patriarkaalinen väkivalta ja huntu

Naistutkimuksen professori Kaarina Kailo arvostelee arabimaiden patriarkaalista kulttuuria, mutta pitää sitä täysin länsimaiseen kulttuuriin rinnastuvana. Hän näkee artikkelissaan naisten aseman arabimaailmassa ja länsimaissa perusteiltaan toisiinsa verrattavissa olevana väkivaltaisena alistamisena. Kailo rinnastaa kunniamurhat arabimaissa ja naisiin kohdistuvan väkivallan Suomessa. Morsiushunnun käyttö lännessä edustaa symbolisesti samaa hunnuttamista, joka arabimaissa toteutuu hijabin käytössä; molemmissa korostuu patriarkaalinen mieshegemonia. Hunnun käyttö ei rajoitu islamilaiseen kulttuuriin ja islaminuskoon vaan kuuluu myös kristinuskoon. Kunnian ja häpeän psykopolitiikka tunnetaan samoin myös Pohjoismaissa, missä miehet ovat tukeneet ja puolustaneet "kunniamurhiin" syyllistyneitä maahanmuuttajamiehiä. Fundamentalistinen sukupuolijärjestelmä on vallalla sekä kristityissä että muslimimaissa ja vaatii äärimuodoissaan kunnian nimissä verikostoa. Kailo näkee terrorismin vastaisen sodan eräänä keinona siirtää huomio pois patriarkaalisesta väkivallasta, joka  on terrorismiin verrattavaa toimintaa. Kristillisfundamentalistinen Yhdysvallat muistuttaa monissa asioissa, kuten nepotismissa ja korruptiossa shariaa noudattavia islamilaisyhteisöjä. Armeija, kirkko ja muut laitokset ylläpitävät naisen hallitsemiseen perustuvaa mieskunniaa. Tämä patologinen kunniakäsite on ihmiskunnalle lopulta suurempi uhka kuin ydinpommi.
Sisällys > II OSA Politiikka

Kirjan toinen kokonaisuus käsittelee politiikan tapahtumia.
Sisällys > II OSA Politiikka > Muhammed-pilapiirrokset

Kööpenhaminan yliopistossa työskennellyt tutkija Irmeli Perho kirjoittaa Jyllands-Postenin pilapiirrosjupakasta vuodelta 2005. Hän toteaa sen ilmentäneen Tanskan muukalaisvastaisuutta ja islamkammoa, jotka todistivat kulttuurisen itsetunnon heikkoudesta. Pilakuvien yhteydessä on viitattu islamin kuvakieltoon, mutta Koraanissa ei sellaista selkeästi ole, ja suhtautuminen kuviin on vaihdellut eri aikoina. Muslimit näkivät pilakuvat osoituksena länsimaisesta taipumuksesta tuomita muslimit kollektiivina joidenkin yksilöiden tekemistä terroriteoista.  Myös länsimaiden halua demokratisoida Lähi-idän hallintojärjestelmiä pidetään yleisesti tekopyhänä, sillä länsi on reagoinut kielteisesti, kun voittajaksi osoittautuu islamistinen liike, kuten tapahtui Algeriassa vuonna 1991 ja Gazassa vuonna 2006.
Sisällys > II OSA Politiikka > Terroristiset liikkeet

Tutkija Aini Linjakumpu käsittelee islamilaista terrorismia ja erityisesti al-Qaidaa.  Islamilaiset liikkeet edustavat islamiin kuuluvaa ihannetta uskonnon (din) ja politiikan (dawla) täydellisestä ykseydestä. Ihanne ei toteudu itse muslimivaltioissa, joiden toiminta muistuttaa minkä tahansa valtion toimintaa. Terroristiset liikkeet ovat äärimmäisen pieni osa näiden islamilaisten liikkeiden kirjoa. Useimmat niistä haluavat perustaa islamilaisen valtion. Tämä on myös al-Qaidan tavoitteena. Se pyrkii myös  muslimialueiden vapauttamiseen vieraista hallitsijoista sekä maailman muslimien vapauttamiseen ei-islamilaisten lakien vallasta.
Sisällys > II OSA Politiikka > Palestiina

Toimittaja Hannu Reime tarkastelee Palestiinan kysymystä. Hän lainaa hyväksyvästi palestiinalaisen tutkijan Nur Masalhan näkemystä, jonka mukaan ratkaisu on löydettävissä juutalaisten ja muslimien tasaveroisessa kansalaisuudessa uskonnottomassa demokratiassa. Reime toteaa, että Lähi-idän selkkaus ei ole ikivanha eikä luonteeltaan uskonsota. Ongelmana on juutalaisvaltion perustaminen. Reime katsoo, että Oslon "rauhanprosessi" kaatui juutalaissiirtokuntien perustamiseen, ja palestiinalaisterrorismia käytettiin vain verukkeena rauhanneuvottelujen jarruttamiseen.
Sisällys > II OSA Politiikka > Holokausti

Historioitsija Jouko Jokisalo käsittelee sitä, miten natsien toimeenpaneman juutalaisten kansanmurhan muistoa on väärinkäytetty Palestiinan konfliktin molempien osapuolien toimissa. Arabimaissa esiintyvään antisemitismiin kuuluu tyypillisesti holokaustin kieltäminen. Jokisalo keskittyy kuitenkin israelilaispolitiikkojen pyrkimyksiin välineellistää holokaustia manipulointitarkoituksessa korostamaan Israelin uhanalaisuutta. Hänen mukaansa esimerkiksi vuonna 1967 Israel ei ollut vakavassa vaarassa, vaikka Egyptin presidentti Nasser uhkasi heittää juutalaiset mereen. Jokisalon mukaan myös Jasser Arafatin vertaaminen Hitleriin oli äärimmäistä holokausti-instrumentalismia, joka mitätöi natsismin ja Auschwitzin kokemuksen ja häpäisi sodan ja joukkomurhan uhrien muiston. Holokaustin välineellistäminen Israelin militarismia oikeuttavaksi ideologiaksi on merkinnyt vakavaa estettä järkevälle ja rauhanomaiselle ratkaisulle Palestiinan konfliktiin.
Sisällys > III OSA Lähi-idän valtiot

Kirjan kolmas osa sisältää kolme artikkelia Lähi-idän valtioista.
Sisällys > III OSA Lähi-idän valtiot > Pohjois-Afrikka

Professori Tuomo Melasuon mukaan  eurooppalainen siirtomaavalta on vaikuttanut kielteisesti kaikkiin sen kohteeksi joutuneisiin yhteiskuntiin. Hän esittelee niistä Pohjois-Afrikan valtioita Marokkoa, Algeriaa, Tunisiaa ja Libyaa. Näistä maista Eurooppaan tuleva maahanmuutto tulisi Melasuon mukaan nähdä myönteisenä ja kehitystä edistävänä tekijänä Euroopan maissa. Euroopan maiden kielteinen Lähi-idän politiikka näkyy esimerkiksi Ranskassa lähiömellakoina ja Palestiinassa oikeudenmukaisen rauhan puutteena. Pohjois-Afrikka tulisi kuitenkin nähdä Euroopan kannalta voimavarana ja mahdollisuutena.
Sisällys > III OSA Lähi-idän valtiot > Kuwait

Professori Kyösti Oikarinen kuvaa kokemustensa perusteella Kuwaitin oloja, joille on ominaista korkea elintaso maan omille kansalaisille sekä ulkomaisen työvoiman runsas hyväksikäyttö.
Sisällys > III OSA Lähi-idän valtiot > Arabimaat

Kehitysmaatutkija Pertti Multanen arvioi kirjoituksessaan, auttaako terrorismin torjunnassa se, että yhä uusia Lähi-idän maita uhataan sodalla ja vihalla. Pahimmin sodan  uhkaama on ollut Iran, jolle ei ole annettu anteeksi sitä, että shaahi ajettiin maanpakoon. Irakin johtaja Saddam Hussein leimattiin Suomessakin demoniksi ja Hitleriksi, mitä Multanen kuvaa häpeälliseksi. Lähi-idän poliittisen ilmapiirin kiristyminen johtuu imperialismista, kolonialismista, suurvaltapolitiikasta ja Israelin sekä shaahin kauden Iranin militaristisesta laajentumispolitiikasta. Multanen muistuttaa, että poliittinen terrori on Lähi-idässä toiminut heikomman aseena, ja sitä ovat käyttäneet omille lapsilleen parempaa elämää toivovat isät ja äidit, kun toistuvat nöyryytykset ovat ajaneet heidät viimeiselle rannalle.
Kirja-arvosteluja

Missiologian dosentti Timo Vasko katsoo kirja-arvostelussaan, että läntisten tiedotusvälineiden kuva arabimaista ja islamilaisesta maailmasta on ollut mustavalkoinen ja toisinaan vihamielinen. Kirja Tuhat ja yksi askelta tarjoaa sen tilalle monitahoisemman ja kiinnostavan näköalan näihin maihin.
Helsingin Sanomissa julkaistussa arvostelussa Esa Mäkinen kirjoittaa, että hajanaisessa artikkelikokoelmassa ei ole punaista lankaa, vaan aiheet vaihtelevat Kuwaitin matkakertomuksesta feministiseen paatokseen. Kirjoittajat toistavat vanhoja näkemyksiään ja Yhdysvaltojen arvostelu on yliampuvaa, kuten Kaarina Kailon väitteessä, että maa terrorismilakiensa osalta muistuttaisi islamilaisyhteisöä.
Kirjan on arvostellut myös Kalevi Suomela Ydin-lehdessä 4/2006 ja Rita Dahl Hiidenkivi-lehdessä 6/2006.