stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jäätävä polte
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mike Norris  | … |  Savoy   |
|  Steve Durham  | … |  Mitch   |
|  David Coburn  | … |  K.C.   |
|  Piita Vuosalmi  | … |  Nadja   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Kapsky   |
|  Thalmus Rasulala  | … |  Amiraali   |
|  Albert Salmi  | … |  Yhdysvaltain lähettiläs   |
|  Ismo Kallio  | … |  Zarkov   |
|  Marjo Vuollo  | … |  Tamara   |
Tuotantoryhmä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ohjaus  | … |   Renny Harlin   |
|   Käsikirjoitus  | … |   Renny Harlin, Markus Selin   |
|   Tuotanto  | … |   Markus Selin/ Larmark Productions, Inc & Cinema Group   |
|   Kuvaus  | … |   Henrik Paersch   |
|   Leikkaus  | … |   Paul Martin   |
|   Musiikki  | … |   Richard G. Mitchell   |
Wild Force projekti

Markus Selin ja Renny Harlin alkoivat kehitellä yhteistä elokuvakäsikirjoitusta ystävystyttyään Los Angelesissa 1982.
Selin ja Harlin ideoivat Wild Force (suom. Villi voima) -elokuvan ja käsikirjoituksen juonisynopsis oli seuraavanlainen : Arktisissa olosuhteissa erikoistehtävää suorittava Jim Steele jää erämaahan taistelutoverinsa Jock Murdockin pettämänä. Steele pelastautuu paikallisten asukkaiden hoitamana. Steelellä on hallussaan suurvaltojen haluama mikropiirilevy. Murdoch varustaa joukon ammattisotilaita ja lähtee etsimään Steeleä arktisilta alueilta.
Selin haki 850 000 markan tuotantotukea elokuvasäätiöltä. Tuotantohakemuksessa oli määritelty elokuvan olevan ensi-illassa 21.12.1984. Kuvausten oli suunniteltu alkavan New Yorkissa maaliskuussa 1984 ja jatkuvan syksyllä 1984. Pääosakiinnityksessä valinnan sanottiin olevan lähellä Tom Selleckiä. Hakemus hylättiin.
Selin ja Harlin saivat idean Chuck Norriksesta pääosaan. He saivat Norriksen agentin yhteystiedot vaasalaiselta elokuvien maahantuojalta. Agentti vastasi myöntävästi elokuvatuotannolle ja ehdotti 350 000 taalan ennakkomaksua. Harlin ja Selin keräsivät rahat.
Maaliskuussa 1984 Harlin ja Selin matkasivat hakemaan rahoitusta Los Angelesiin ja löysivät potentiaalisen kumppanin, Mark Cohenin. Amerikkalainen tuottaja alkoi järjestää projektia uusiksi. Renny Harlin tippui apulaisohjaajaksi ja Cohenin vaimo aloitti kirjoittamaan käsikirjoitusta uusiksi. Lopuksi selvisi, että Cohenilla ei ollut rahaa sijoittaa ja hänen antamat shekitkin osoittautuivat katteettomiksi. Hän oli vain pyrkinyt hyötymään nimekkään pääosan elokuvaprojektista. Yhteistyö Cohenin kanssa lopetettiin.
Kesällä 1984 Kaaresuvantoon rakennettiin kymmenen taloa ja kirkko lavasteiksi. Kuvauksia oli tarkoitus tehdä myös Italiassa. Elokuussa 1984 Chuck Norris ilmoitti henkilökohtaisesti, että joutuu perumaan roolinsa aikataulujen ja rahoituksen viivästymisen vuoksi. Chuck Norrisin uuden elokuvan - Code of Silencen (Suom. Vaikenemisen Laki) kuvaukset olivat alkamassa.
Arctic Heat / Jäätävä Polte Tuotanto

Selin ja Harlin kirjoittivat uuden käsikirjoituksen kolmessa päivässä, jossa voisivat hyödyntää jo tehtyjä lavasteita. Syntyy Arctic Heat, joka myöhemmin tunnetaan Jäätävänä poltteena. Tarina kertoo kolmesta amerikkalaisesta, jotka joutuvat venäläiselle vankileirille ylitettyään rautaesiripun rajan. Pääosaan kiinnitettiin Chuck Norriksen poika, Mike Norris, joka oli jo Suomessa oltuaan Wild Forcen esituotannossa sijaisnäyttelijän roolissa. Los Angelesista saatiin ammattiroolittajan kautta muut pääosanesittäjät, joista kenelläkään ei ollut juurikaan näyttelijäkokemusta.
Lokakuussa 1986 elokuvasta kuvataan 20 minuutin promo reel ja rahat loppuvat. Promo Reelin avulla lähdettiin hakemaan lisärahoitusta amerikasta ja useiden kuukausien jälkeen Los Angelelesista löytyi kiinnostunut taho. Uusi halpaelokuviin keskittynyt mormonien sijoitusrahaston omistama Cinema Group, jonka johtajana toimi entinen näyttelijä Venetia Stevenson. Cinema Group rahoitti puolella miljoonalla (dollarilla) elokuvaa loppuunsaattamiseksi. Kuvaukset saatiin tehtyä loppuun 35 päivässä maalis-huhtikuussa 1985.
Elokuussa 1985 elokuva siirtyi jälkituotantoon Lontooseen. Tuottajat olivat mukana leikkausvaiheessa, eikä Harlin ollut täysin tyytyväinen lopputulokseen; alusta poistettiin mm. 20 minuuttia henkilöhahmojen dynamiikkaan liittyvää kehitystä. Amerikkalainen levitysnimi muutettiin Born Americaniksi, korostamaan patrioottista vaikuteltelmaa muodissa olevien Rambo-elokuvien vuoksi .
Elokuva maksoi 16,7 miljoonaa markkaa ja oli siihenastisista suomalaisista elokuvista kallein. Elokuvasäätiö oli hylännyt kaikki elokuvaan kohdistuneet tukihakemukset.
Markkinointi

Yleisradion ajankohtaisohjelma A-raportin haastattelussa vuoden 1985 lopulla maihinnousutakkiin sonnustautunut Renny Harlin kertoi Jäätävän poltteen olevan 16-25-vuotiaille suunnattu perinteisellä amerikkalaisella tavalla tehty toimintaelokuva. Harlin toivoi esikoisohjauksensa laadun ja sanoman vetoavan laajoihin ihmismassoihin. Tuottaja Markus Selin puolestaan arvosteli suomalaisen elokuvan huonoa laatua ja puuttuvaa markkinointia. Selin uskoikin laajan oheistuotemarkkinoinnin edistävän elokuvan myyntiä. Oheistuotemarkkinointiin kuuluivat muun muassa Jäätävä polte -kirja, elokuva-aiheisia pipoja ja collegevaatteita sekä äänilevy, jotka kaikki tulisivat markkinoille ennen itse elokuvan ensi-iltaa. Selinin mukaan elokuva tulisi näkymään kaikkialla katukuvassa huoltoasemia myöten.
Elokuvaa markkinoitiin Yhdysvalloissa nimellä Born American, Isossa-Britanniassa nimellä Arctic Heat ja Suomessa nimillä Jäätävä polte ja Born American – Jäätävä polte. Sen myyntilause kuului: Freedom is just a word...until you lose it ("Vapaus on vain sana, kunnes menetät sen").
Kohu ja kulissientakainen politiikka

Lokakuun 8. päivä 1985 julkaistiin elokuvasti novellisaatio saatesanoin "Vuoden kohuelokuva Jäätävä Polte, nyt sensuroimattomana kirjana!" Sensurointi sana ei liittynyt tässä vaiheessa vielä leikkausvaiheessa olevaan elokuvaan, vaan siihen, että kirjassa oli kioskikirjallisuuden tapaan paljon värikästä kieltä myös väkivallan suhteen. Kirjasta kirjoitetut lehtiartikkelit herättivät Neuvostotoliiton suurlähetystön huomion.
Juhani Suomi kirjasi lokakuun 15. muistioon Neuvostoliiton suurlähettilään epäviralliset sanat; 'Elokuva ja kirja on pahemman luokan laatuisia neuvostovastaisia ilmiöitä, ne luovat pahantahtoisen ja karkeasti vääristellyn kuvan Neuvostoliiton oloista eivätkä ne ole sopusoinnussa maittemme välillä vallitsevien hyvien suhteiden "hengen ja luonteen" kanssa'. Suurlähettiläs myös ehdotti, ettei elokuvaa sallittaisi. Todisteina elokuvasta sisällöstä hänellä oli tukku artikkeleita, joissa käsiteltiin aihetta ennen elokuvan valmistumista. Muistio lähti ylimmälle valtiojohdolle, mukaanluettuna presidentille ja ulkoministerinä toimivalle Paavo Väyryselle. Muistiot olivat salaisia 25 vuotta. Jäätävän poltteen kohu alkoi elokuvan novellisaatiosta, kun kukaan ei ollut vielä edes nähnyt elokuvaa. Elokuvan ensimmäinen leikkaus valmistui vasta marraskuun lopulla.
Harlin ja Selin järjestivät ulkoministeriölle mahdollisuuden nähdä valmis elokuva. Elokuvan kävi katsomassa ministeriön edustaja Lasse Lehtinen, joka ei osanut sanoa onko elokuva neuvostovastainen vai ei.
Tammikuun 7. 1986 Neuvostoliiton suurlähettiläs Vladimir Sobolev tapasi Ulkoministeri Väyrysen asian tiimoilta. Elokuvatarkastamo kielsi elokuvan joitain päiviä myöhemmin. Ulkoministeriö ohjeisti, että on korostettava, että kieltopäätös on tarkastamon oma, eikä siihen ole vaikuttanut Neuvostoliiton suurlähetystö. Samalla Ulkoministeriö toisti oman suosituksensa olleen väkivaltakohtauksien leikkaus ja elokuvan nostaminen korkeimpaan veroluokkaan.
Sensuuri

Suomessa Jäätävä polte kiellettiin kaksi kertaa sekä Valtion elokuvatarkastamossa että Valtion elokuvalautakunnassa raaistavana pidetyn väkivaltaisuutensa ja Neuvostoliiton vastaisen sisältönsä takia. Elokuvan yli 3,5 minuuttia leikattu versio hyväksyttiin esitettäväksi vasta Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä 29. lokakuuta 1986. Suomen ensi-iltansa elokuva sai lopulta 19. joulukuuta 1986.
| Ajankohta | Toimenpide | Päätöspäivä | Päätös | Lisätiedot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Joulukuu 1985 | Jätetty tarkastettavaksi valtion elokuvatarkastamoon | 14.1.1986 | Kielletty – Raaistava | Kieltoa  puolsivat kaikki (8-0), ei perusteluita tai leikkausehdotuksia |
| Helmikuu 1986 | Valitus valtion elokuvalautakunnalle | 6.2.1986 | Kielletty | Kieltoa puolsi 6-3, Kolme henkilöä esitti joukon kohtauksia leikattaviksi sallittavuuden vastineena |
| Maaliskuu 1986 | Jätetty valtion elokuvatarkastamolle tarkastettavaksi vajaa 4 minuuttia lyhennetty versio | 18.3.1986 | Kielletty – Raaistava | Kaikki puolsivat kieltoa, mutta eri syistä. Neljä puolsi kieltoa raaistavuuden perusteella ja toiset neljä puolsivat kieltoa ulkovaltasuhteiden vaarantamisen perusteella. |
| Huhtikuu 1986 | Valitus valtion elokuvalautakunnalle lyhennetyn elokuvan tarkistuksesta | 16.4.1986 | Kielletty | Viisi henkilöä puolsi kieltoa, kolme henkilöä esittävät lisäleikkauksia |
| Lokakuu 1986 | Valitus korkeimmalle hallinto-oikeudelle valtion elokuvatarkastamon sekä lautakunnan päätöksistä | 29.10.1986 | Kumottiin raaistavuus päätökset | KHO palautti asian uudelleenkäsiteltäväksi ja ehdotti yhtä leikkausta |
| Marraskuu 1986 | Uusintatarkistus lyhennetylle versiolle Valtion elokuvatarkastamo | 14.11.1986 | Sallittu – K16 ikärajalla | Lyhennetystä versiosta leikattiin KHO:n suosittelema kohtaus. Päätös sallimisesta yksimielinen. |
Viranomaiset vakuuttivat, että Valtion elokuvatarkastamo oli päättänyt esitys- ja levityskiellosta alun perin täysin itsenäisesti ja tämä säilyikin virallisena totuutena yli 20 vuotta. Kiellon alkuperästä paljastettiin kuitenkin uutta tietoa vuonna 2006 julkaistussa Juhani Suomen kirjassa Epävarmuuden Vuodet.  Ulkoministeriön salaisiksi luokitellut dokumentit tulivat julkisiksi 2010-2011, jolloin selvisi lopullisesti, että Neuvostoliitto oli elokuvan kiellon takana ja elokuva kiellettiin tarkastamossa suurlähettilään ja Väyrysen tapaamisen jälkeisinä päivinä.
Vastaanotto

Jäätävä polte sai huonon vastaanoton kriitikoilta sekä kotimaassa että ulkomailla.
Turun Sanomien kriitikko Tapani Maskula totesi, että ”Jäätävä polte on yksi niistä sadoista sisällöttömistä ja ajatuksettomista kertakäyttöelokuvista, joita vuosittain tulvii teattereihin”.
Kari Hokkanen Ilkka-lehdestä totesi "Tusinaluokan roskafilmi, joka perustuu älyttömään väkivaltaan. Kun se vielä tositarkoituksella loukkaa Neuvostoliittoa ja esittää tuon maan olot täysin väärässä valossa" - Kari Hokkanen 19.1.1986, Ilkka
Anne Sailas Pohjaisesta jatkoi samoilla linjoilla tuomiten vielä tekijätkin  "...Tekijät voisi yhtä hyvin rinnastaa maanpettureiksi" Anne Sailas, 25.1.1986, Pohjalainen
Heikki Eteläpää kirjoitti Uudessa Suomessa, että elokuvassa oli hetkittäin tiettyä toiminnallista imua, mutta ”paljonko tällä on virkaa, kun itse kerrottavana oleva tarina on niin naiivi ja neliskanttinen, että tuskin siitä on vakavassa mielessä edes loukkaamaan hyviä naapurisuhteita”.
Yhdysvaltalainen TV-Guide piti ”naurettavan typerän juonen” sisältänyttä elokuvaa ”yhtenä vuoden typerimmistä toimintaelokuvista” ja ihmetteli, että ”on ällistyttävää, kuinka kukaan on voinut rahoittaa tällaisen tuotannon”. Elokuvan ympärillä pyörinyttä kohua pidettiinkin itse teosta mielenkiintoisempana.
Neuvostoliittolaisessa Tassin uutisessa siterattiin amerikkalaisarviosta, jossa aprikoitiin Born American tekijöiden karanneen elokuvantekijöiden mielisairaalasta.
Kehujiakin löytyi; "Born American ei ole halpa eksploitaatioelokuva, kuten mainokset antavat ymmärtää, vaan yllättävän hyvin tehty elokuva, jossa ohjaajalla on persoonallinen ote - Masentavana vainoharhaisena ja loputtoman kyynisenä elokuva on kaukana patrioottisesta seikkailusta", Dave Kehr, Chigaco Tribune.
Levitys ja tuotot

Elokuva pääsi teatterilevitykseen ensimmäisenä Norjassa alkuvuodesta 1986 ja huhtikuussa Ruotsissa. Oikeuksia myytiin kymmeniin muihin maihin, joista tuotot menivät amerikkalaiselle tuotantoyhtiölle. Finnkinon julisteessa mainostetaan oikeuksia myydyn yli 60 maahan.
Yhdysvalloissa Jäätävä polte sai ensi-iltansa 29.8.1986 ja se oli viikonlopun yhdeksänneksi katsotuin elokuva. Elokuvaa esitettiin laajimmillaan 1 071 elokuvateatterissa. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa 2,2 miljoonaa dollaria ja sen kokonaistuotot olivat 3 388 020 dollaria.
Selin ja Harlin ajautuivat elokuvan myötä vaikeisiin taloudellisiin ongelmiin. Cinema Groupin sopimuksessa kansainvälisestä myynnistä ei kuulunut mitään tekijöille ja muutkin tuotot jaettiin sijoittajien kesken. Harlin toteaa "Pian me tajuttiin, että sopimukset, mitä me oltiin allekirjoitettu alle, oli aivan naurettavia." "Me ei koskaan saatu penniäkään Jäätävästä poltteesta (Cinema Groupilta)" ja "lopputuloksena kaikki luottokortit oli peruutettu ja valtavat velat oli joka suuntaan", Harlin panttasi jopa oman ohjaajanpalkkionsa saadakseen elokuvan pois leikkaamosta.
Kinosto maksoi Jäätävän poltteen pohjoismaisista oikeuksista ennakkomaksua 450 000 markkaa. joka meni suoraan Harlinin velkoihin. Summa oli korkea, mutta Kinoston vetäjä Jukka Mäkelä halusi tukea suureellista projektia. Katsojaodotus oli vähintään 50 000, käytännössä suuren ennakkomaksun vuoksi paljon enemmän.
Suomen ensi-ilta oli 19. joulukuuta 1986. Elokuva sai Suomessa katsojia 33 189 ja sitä levitettiin neljällä filmikopiolla. Alkuperäinen tavoite oli kymmenkunta filmikopiota, lopulta niitä valmistettiin vain neljä. Elokuvalle oli haettu elokuvasäätiöltä levitystukea filmikelojen valmistamiseen, koska esityskopioiden valmistus oli filmiaikana kallista. Elokuvasäätiö hylkäsi tämänkin hakemuksen.
Kohu ei lopulta auttanut elokuvaa saamaan katsojia, koska aikaa oli kulunut liikaa. Katsojat olivat menettäneet kiinnostuksensa elokuvan tullessa ensi-iltaan yli vuoden jälkeen kohun alkamisesta. Lehdistö oli myös kääntynyt Harlinia ja Seliniä vastaan.
Jäätävän Poltteen televisio-ensi-ilta oli MTV:llä 05.06.1991. Se sai 728 000 katsojaa.
Versiot

Suomalaisen VHS-julkaisussa oli samat leikkaukset kuin tarkastamon läpipäässeessä versiossa. Ensimmäinen versio oli ollut noin 94 minuuttia, lopullinen versio 88 minuuttia ja 21 sekuntia.
Elokuva julkaistiin Suomessa DVD-formaatissa vuonna 2006. Suomalainen DVD-julkaisu on amerikkalaisen levitysversion julkaisu. Amerikkalainen levitysversio on hieman lyhennetty versio siitä alkuperäisestä leikkauksesta, joka tuotiin Suomessa tarkastettavaksi joulukuussa 1985. Siitä on poistettu mm. intiimikohtaus Cinema Groupin mormoniomistajien määrittelemien sääntöjen vuoksi.
Perintö

Jäätävä polte on laajimman valkokangaslevityksen saanut suomalainen näytelmäelokuva Yhdysvalloissa.
Jäätävä Polte oli viimeinen ulkopoliittisista syistä kielletty elokuva.
Harlin asui Hollywood-uran alkuvaiheessa varattomana ja velkaantuneena Born American tuottaneen Cinema Groupin Venetia Johnssonin autotallissa. Elokuva toimi ainoana työnäytteenä ja käyntikorttina Renny Harlinin Hollywood uralle.
Wild Forcen alkuperäisen elokuvajulisteen taustagrafiikkaa on uusiokäytetty suomalaisessa VHS-julkaisussa nimeltä Taistelu Elämästä.
Aiheesta muualla

Renny Harlinin ja Markus Selinin haastattelu. Yle.
Elokuvatarkastaja Leo Stålhammarin haastattelu aiheesta. Yle.
Timo Kuosmanen

| Timo Kuosmanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. toukokuuta 1974 (ikä 50) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  talousmatematiikan ja tilastotieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Joensuun yliopisto (YTK 1996), Helsingin kauppakorkeakoulu (KTT 2001)
Instituutti:  Aalto-yliopisto
Tutkimusalue:  tuottavuuden ja tehokkuuden mittaaminen, tuotantoteoria, toimialan taloustiede, riskien ja epävarmuuden mallintaminen
Aiheesta muualla
Timo Kuosmanen (Aalto-yliopisto)
Timo Kalevi Kuosmanen (s. 8. toukokuuta 1974 Joensuu) on suomalainen kauppatieteen tohtori ja ekonometrian tutkija. Hän toimii Aalto-yliopiston talousmatematiikan ja tilastotieteen professorina.
Kuosmanen tuli ylioppilaaksi Niinivaaran lukiosta (1993). Hän opiskeli ripeästi Joensuun yliopistossa yhteiskuntatieteen maisteriksi (taloustiede, 1996) ja jatkoi Helsingin kauppakorkeakoulussa, josta valmistui kauppatieteen tohtoriksi (2001). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa oli otsikoitu The role of production assumptions in data envelopment analysis. Hän on ollut Joensuun yliopiston (nykyisen Itä-Suomen yliopiston) dosentti vuodesta 2005.
Hän työskenteli Tanskassa Kööpenhaminan yliopiston apulaisprofessorina vuonna 2001, ja  Alankomaissa Wageningenin yliopiston apulaisprofessorina vuosina 2002–2006. Tämän jälkeen hänet nimitettiin  Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen (MTT) määräaikaiseksi taloustieteen tutkimusprofessoriksi (2007–2011). Hän siirtyi Helsingin kauppakorkeakoulun, nykyisen Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun professoriksi elokuussa 2009.
Hän on tutkinut erityisesti tuotanto-, kulutus- ja investointipäätösten mallintamista ei-normaalisti jakautuneissa aineistoissa. Tutkimusta on sovellettu muun muassa maatalouden, pankki-, koulutus-, energia-, ympäristö-, kuljetus- ja palvelusektorien tuottavuuden ja tehokkuuden arviointiin.
Helsingin Sanomat uutisoi huhtikuussa 2019 Kuosmasen kuuluvan julkaisujensa osalta kansainvälisesti viitatuimpien Suomessa työskentelevien tieteentekijöiden ryhmään (luokassa Liiketaloustieteen erityisalat). Pohjana Helsingin Sanomien artikkelin väitteelle oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 suomalaisessa Tiedepolitiikka-lehdessä julkaistu yhteiskunta-, kasvatus- ja taloustieteilijöitä käsittelevä selvitys, jossa käytettiin vertailuperusteena Web of Sciencen h-indeksiä.
Aiheesta muualla

Timo Kuosmasen Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Timo Kuosmanen. Aalto University, Department of Information and Service Management (englanniksi) (researchgate.net)
Timo Kuosmanen. Research output (englanniksi) (ideas.repec.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  DBLP  Google Scholar  ORCID  Scopus 
Henkilöt:  DDB
Augusta Viktoria

| Auguste Victoria |
| --- | --- |
 Keisarinna Auguste Victoria vuonna 1913
Saksan keisarinna Preussin kuningatar
Valtakausi:  15. kesäkuuta 1888 – 9. marraskuuta 1918
Edeltäjä:  Keisarinna Viktoria

Syntynyt:  Auguste Victoria Friederike Luise Feodora Jenny 22. lokakuuta 1858 Dolzigin linna, Sommerfeld, Lausitz, Preussi
Kuollut:  11. huhtikuuta 1921 (62 vuotta) Huis Doorn, Doorn, Alankomaat
Hautapaikka:  antiikkitemppelin mausoleumi, lähellä Neues Palaisia, Sanssoucin linnan puisto, Potsdam
Puoliso:  Vilhelm II (vih. 1881)
Lapset:  Wilhelm Eitel Friedrich Adalbert  August Vilhelm  Oskar  Joachim  Viktoria Luise
Koko nimi:  Auguste Viktoria Friederike Luise Feodora Jenny
Suku:  Augustenburg
Isä:  Fredrik VIII
Äiti:  Adelheid
Uskonto:  luterilaisuus
Auguste Victoria von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (Auguste Victoria Friederike Luise Feodora Jenny); (22. lokakuuta 1858 Dolzigin linna, nyk. Dłużek; Lausitz, nyk. Lubuszin voivodikunta, Brandenburg, Preussi – 11. huhtikuuta 1921 Huis Doorn, Doorn, Alankomaat) oli saksalainen prinsessa, Saksan viimeinen keisarinna ja Preussin kuningatar, keisari Vilhelm II:n puoliso.
Suku

Hänen isänsä oli Schleswig-Holsteinin herttua Fredrik VIII ja äitinsä prinsessa Adelheid zu Hohenlohe-Langenburg (1835–1900), Hänellä oli kuusi sisarusta, joista hän oli vanhin tytär. Sisarukset avioituivat Schleswig-Holstein, Saksi-Corburg-Gotha ja Hohenzollern-sukuihin.
Perheessä häntä kutsuttiin nimellä "Dona". Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg sukuun kuuluva prinsessa varttui ensin aateliskartanossa Dolzigissa Lausitzissa, ja sitten Primkenaun linnassa Sleesiassa. Perhe oli menettänyt Schleswig-Holsteinin ruhtinaskuntansa ensin Tanskalle ja sitten Preussille.
Auguste Victoria rakastui 17-vuotiaana Saksi-Meiningenin prinssi Ernstiin (1859–1941), Saksi-Meiningenin herttua Georg II:n poikaan ja hänet lähetettiin Englantiin vierailemaan sukulaisten luona vuonna 1875. Äidinpuoleisen isoäitinsä Feodora zu Leiningenin (1807–1872) kautta hän oli kuningatar Victorian veljentytär.
Hän tapasi Preussin kruununprinssi Wilhelmin ensimmäisen kerran vuonna 1868 Reinhardsbrunnin linnassa Thüringenissä. Ystävien vanhemmat uudistivat tuttavuuden Potsdamissa Neues Palaisissa kesällä 1878. Molemmat rakastuivat.
Auguste Victoriaa ei alun perin tarpeeksi korkeasukuisena Hohenzollern-suvun kruununprinssi Wilhelmille, koska hänen isoisoäitinsä Johanne Henriette Valentine Kaas (1776–1843) oli porvarissäädystä ja isoäitinsä Louise Sophie Danneskiold-Samsøe (1796–1867) alempaa aatelia eli vain kreivitär.
He saivat silloisen keisari Vilhelm I:n suostumuksella kihlautua 14. helmikuuta, mutta kihlaus julkistettiin vasta 2. kesäkuuta 1880 pitkän harkinnan jälkeen vasta kesäkuussa, koska morsiamen alhaisaateliset esiäidit ja herttuakuntien liitokset Preussiin, joita Auguste Victorian isä Schleswig-Holsteinin herttua Fredrik III oli puolustanut vuonna 1866, aiheuttivat kysymyksiä. He avioituivat  suurilla juhlallisuuksilla helmikuussa 1881.
Avioliitto ja lapset

Prinsessa Auguste Victoria avioitui 27. helmikuuta 1881 kruununprinssi Wilhelmin kanssa. Avioliitto poisti myös vanhat poliittiset jännitteet Preussin ja Holsteinin väliltä.
Heille syntyi seitsemän lasta, jotka kaikki saavuttivat aikuisiän:
Kruununprinssi Wilhelm 6. toukokuuta 1882 – 20. heinäkuuta 1951) avioitui Mecklenburg-Schwerinin herttuatar Cecilien kanssa 1905; lapset: prinssi Wilhelm (1906–1940), prinssi Louis Ferdinand (1907–1994), prinssi Hubertus (1909-1950), prinssi Frederick (1911-1966), prinsessa Alexandrine (1915–1980), prinsessa Cecilie (1917–1975)
Prinssi Eitel Friedrich (7. heinäkuuta 1883 – 8. joulukuuta 1942) avioitui Oldenburgin herttuatar Sophia Charlotten kanssa 1906; avioero 1926
Prinssi Adalbert (14. heinäkuuta 1884 – 22. syyskuuta 1948) avioitui Saksi-Meiningenin prinsessa Adelaiden kanssa 1914; lapset: prinsessa Victoria Marina (1915), prinsessa Victoria Marina (1917–1981), prinssi Wilhelm Victor (1919–1989)
Prinssi August Wilhelm (29. tammikuuta 1887 – 25. maaliskuuta 1949) avioitui Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgin prinsessa Alexandra Victorian kanssa 1908; avioero 1920; lapset: prinssi Alexander Ferdinand (1912–1985)
Prinssi Oskar (27. heinäkuuta 1888 – 27. tammikuuta 1958) avioitui kreivitär Ina Marie von Bassewitzin kanssa 1914; lapset: Prinssi Oskar (1915–1939), prinssi Burchard (1917–1988), prinsessa Herzeleide (1918-1989), prinssi Wilhelm-Karl (1922–2007)
Prinssi Joachim (17. joulukuuta 1890 – 18. heinäkuuta 1920) avioitui Anhaltin prinsessa Marie-Augusten kanssa 1916; avioero 1919; lapset: prinssi Karl Franz (1916–1975)
Prinsessa Victoria Luise (13. syyskuuta 1892 – 11. joulukuuta 1980) avioitui Ernst Augustin, Braunschweigin herttuan kanssa 1913; lapset: prinssi Ernst August IV (1914–1987), prinssi Georg Wilhelm (1915–2006), prinsessa Frederica (1917–1981), prinssi Christian Oscar (1919–1981), prinssi Welf Heinrich (1923–1997)
Augusta Victoria oli tavallinen ja mielikuvitukseton nainen, jolla oli vähän älyllisiä kiinnostuksen kohteita ja eikä merkittäviä kykyjä. Hänen jatkuva läsnäolonsa kyllästytti levotonta Vilhelmiä, joka pakeni metsälle ja ulkomaille. Hän edisti puolisonsa taantumuksellisia taipumuksia, mutta edusti vakautta hänen elämässään.