stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen Pyrintö (koripallo)
Luettelot ja tilastot > Kapteenit pääsarjassa

Pyrinnön ylivoimaisesti pitkäaikaisin kapteeni pääsarjatasolla on syksyyn 2020 mennessä 13 kaudellaan Antero Lehto, lempinimeltään ”Kapteeni Lehto”. Hänen lisäkseen ainoastaan Ismo Niemi on toiminut kapteenina useammalla kuin viidellä kaudella. SM-sarjakausilla 1952–1954 joukkueella ei ollut nimettyä kapteenia.
| --- | --- |
  Kalevi Tuominen (1955–1957, 1959)   Reijo Koski (1958, 1960)   Arvo Jantunen (1961–1963)   Eero Jarmas (1963–1965)   Teppo Kaivola (1965–1966)   Olavi Ahonen (1967–1968, 1969–1970)   Ismo Niemi (1978–1984)   Timo Harju (1984–1985)   Pekka Kurvinen (1985–1987) :   Keijo Alen (1987–1989)   Markku Palkoaho (1995–1998)   Ville Korhonen (1998–2002)   Tero Minetti (2002–2004, 2005–2006)   Jussi Korhonen (2004–2005)   Jukka-Pekka Väänänen ja  Dennis Harrison (2006–2007)   Antero Lehto (2007–2020)   David Gonzalvez (2020–)
Luettelot ja tilastot > Päävalmentajat pääsarjassa

Eniten kausia Pyrinnön miesten edustusjoukkueen päävalmentajana pääsarjatasolla on toiminut Jarmo Laitinen. SM-mitalien määrällä mitattuna menestynein Pyrintö-valmentaja on Pieti Poikola.
| --- | --- |
  Olof Sarnes (1952, 1954–1955)   Henry Framelius (1953)   Pentti Hotinen (1956, 1960)   Martti Huhtamäki (1957–1959)   Kalevi Tuominen (1961–1963)   Arvo Jantunen (1963–1965)   Raimo Eskelinen (1965–1966)   Kari Hautamäki (1967–1968, 1969–1970)   Raimo Lammi (1978–1982)   Mikko Koskinen (1982–1983) :   Eero Neva (1983–1985)   Jarmo Laitinen (1985–1988, 1999–2002, 2003–2008)   Arto Savander (1988–1989)   Veikka Toivonen (1995–1996)   Ilpo Rantanen (1996–1999)   Miikka Sopanen (2002–2003, 2020–)   Ville Tuominen (2012–2013)   Pieti Poikola (2008–2012, 2013–2015)   Ilkka Palviainen (2015–2017)   Sami Toiviainen (2017–2020)
Organisaatio

Pyrinnön koripallojaoston taustalla on yleisseura Tampereen Pyrintö. Pyrinnön koripallojaosto on keskittynyt toimintansa kehittämiseen ja pelaajakasvatukseen eikä tavoittele menestystä vuosittain muun toiminnan kustannuksella. Seura panostaa pitkäjänteisesti sekä edustus- että juniorikoripalloon. Seuran juniorityö tuottaa pelaajia aina seuran edustusjoukkueeseen ja ulkomaille asti. Vapaaehtoistyöllä on merkittävä osa Pyrinnön toiminnassa, ja seuraihmisiä on runsaasti.
Organisaatio > Pyrintö Akatemia

Pyrinnöllä on kaksi miesten valtakunnallisissa sarjoissa pelaavaa akatemia- ja reservijoukkuetta: Pyrintö Akatemia A ja Pyrintö Akatemia B pelaavat kaudella 2020–2021 I-divisioona A:ssa ja B:ssä, toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla. Pyrintö Akatemia A (vuoteen 2018 asti Pyrintö II) on pelannut toiseksi korkaimmalla tasolla kaudesta 2011–2012 lähtien. Parhaimmillaan kakkosjoukkue on sijoittunut I-divisioonassa neljänneksi. Pyrintö Akatemioissa pelaa muun muassa Pyrinnön A-nuoria ja pääsarjatasolla esiintyneitä pelaajia. Joukkueessa on pelannut myös huomattavan paljon ulkomaalaispelaajia, kuten J’son Stamper, Yannick Anzuluni, David Jackson ja Tyrone Kent. Suomalaisessa koripallomediassa onkin keskusteltu paljon Pyrinnön tavasta käyttää ulkomaalaispelaajia nuorten pelaajien kehitysjoukkueeksi perustetussa akatemiajoukkueessa.
Pyrinnön akatemiaohjelma harjoittelee seuran edustusjoukkueen kanssa ja mahdollistaa pelaajien kehityksen sarjatasojen välillä. Seura itse on kuvaillut reservijoukkueitaan pelaajahautomoksi, jonka kautta voi nousta edustusjoukkueeseen taitojen kehityttyä riittävälle tasolle. Esimerkiksi Topias Palmi ja Kilpisen veljekset Justus ja Lassi siirtyivät edustusjoukkueeseen reservijoukkueen kautta. Pyrintö Akatemia on muiden Pyrinnön divisioonajoukkueiden tavoin myös mahdollisuus jatkaa pelaamista nuorisojoukkueiden jälkeen.
Reservijoukkue tarjoaa edustusjoukkueelle myös mahdollisuuden käyttää jatkuvasti kunnossa olevia pelaajia. Muun muassa Osku Heinonen kuntoutti itseään jonkin aikaa Pyrintö II:ssa loukkaantumisensa toipumisvaiheessa.
Pyrinnöllä oli reservijoukkueita myös ennen nykyistä versiota. Kuuluisin näistä lienee varsinkin 1960-luvulla Arvo Jantusen ja Heino Komusaaren vahvistamana hyvin pelannut Reuhari-ryhmittymä.
Pyrintö Akatemia – I-divisioona A ja I-divisioona B 2020–2021
Pyrintö Akatemia A

4 Pukkila |
5 Pihlajamäki |
7 Leppänen |
8 Puittinen |
10 Meldo |
14 Lehtonen |
21 Sukanen |
22 Ahvenjärvi |
28 Pitkänen |
31 Saarinen |
32 K. Williams |
86 Kiviranta |
93 Nurmi |

Valmentaja D. Williams

Pyrintö Akatemia B

 Williams |
1 Nordman |
2 Puittinen |
3 Pukkila |
4 Savino |
5 Lähteenmäki |
6 Ahvenjärvi |
7 Kiviranta |
8 Nurmi |
7 Dementjeff |
10 Saarinen |
11 Viitanen |
13 Hattula |

14 Nurminen |
15 Schalk Rodrigues |
Valmentaja Nikkilä
Organisaatio > Naisten edustusjoukkue

Pyrinnön naisten edustusjoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, I-divisioonassa. Pyrintö on naisten pääsarjan menestyneimpiä seuroja. Erityisesti 1950- ja 1980-luvuilla Pyrintö kuului naisten SM-sarjan parhaisiin joukkueisiin, ja se on voittanut kahdeksan kertaa Suomen mestaruuden ja kerran Suomen cupin.
Organisaatio > Juniori- ja harrastetoiminta

| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| A-nuoret | 2 | 4a | 3a |
| B-pojat | 3 | 3b | 2b |
| C-pojat | 1 | 1 | 2 |
A-poikien Suomen-mestaruudesta on pelattu vuodesta 1948, B-poikien mestaruudesta vuodesta 1967 ja C-poikien mestaruudesta vuodesta 1973 (vuosina 1997–2010 C-pojissa ei pelattu SM-sarjaa).
a = 1997–2007 ei tiedossa
b= 1997–2007 ei tiedossa
Pyrinnössä on kumpikin sukupuoli mukaan laskettuna yli 600 lisenssikoripalloilijaa ja noin 55 valmentajaa, ja se on Suomen suurimpia ja menestyneimpiä juniorikoripalloseuroja: keväällä 2016 Pyrintö oli lisenssipelaajien määrällä mitattuna Suomen kolmanneksi suurin ja pääkaupunkiseudun ulkopuolisista seuroista suurin koripalloseura. Pyrintö pyrkii kehitämään kasvattejaan kilpatasolle aina ulkomaille ja maajoukkueeseen saakka. Seuran koripallon junioritoiminta on viime aikoina ollut erittäin suosittua, ja salivuorojen puute on toistaiseksi rajoittanut junioritoiminnan laajentamista. 2000-luvulla seuran meritoitunein kasvatti lienee Antti Nikkilä. Jos Yhdysvaltain yliopistosarjoja ei huomioida, ovat Pyrinnön mieskasvateista pelanneet ulkomailla ammattilaisina Nikkilän lisäksi myös Joonas Cavén, Marko Laine, Antero Lehto, Tero Minetti ja Topias Palmi.
Juniorijoukkueita Pyrinnössä on ikäryhmittäin pojissa kolmen mikro- ja kahden mini-ikäluokan sekä C-, B- ja A-nuorten tasolla. Varttuneemmille miespuolisille pelaajille seurassa toimivat miesten ja edustus- ja reservijoukkueiden lisäksi II- ja IV-divisioonajoukkueet sekä harrastekorisjoukkue. Aikuisille vasta-alkajille Pyrintö järjestää aikuisten koripallokoulua ja nuorimmille ikäluokille aloittavien koripallokoulua sekä Pikkusudet-koriskoulua. Lisäksi seuralla on Unified-joukkue. Pyrintö ja Raholan Pyrkivä järjestävät kesäisin jokavuotisen Delfin Basket -turnauksen, jossa on juniorisarjojen lisäksi aikuisten kilpa- ja kuntosarjoja. Delfin Basket on satoine osallistuvine joukkueineen Suomen suurimpia koripalloturnauksia. Pyrintö tekee lisäksi aktiivista yhteistyötä tamperelaisten peruskoulujen kanssa: esimerkiksi kaudella 2014–2015 miesten edustusjoukkueen pelaajat kävivät pitämässä koripallotunteja yli 25 koulussa. Yleisseura-Pyrintö vastaa myös Tampereen oppilasurheilutoiminnasta.
A-poikien Suomen mestaruuksia Pyrinnöllä on kaksi vuosilta 1986 ja 2001. Lisäksi se voitti ikäluokan epävirallisen Suomen mestaruuden vuonna 1945. Nykyisin seuran edistyneimmät A-juniori-ikäiset pelaavat myös miesten reservijoukkueessa. B-pojissa Pyrintö on voittanut kolme Suomen mestaruutta, kaksi peräkkäin vuosina 1983–1984 ja vuonna 2005. Vuodesta 2008 Pyrinnön B-pojat ovat yltäneet SM-mitaleille neljästi. Vuoden 2014 toinen SM-loppuottelu keräsi Tampereella noin 600 katsojaa. C-pojissa Pyrintö on voittanut 2010-luvulla Suomen mestaruuden vuonna 2012 ja SM-hopeaa vuonna 2015. Lakkautetuista ikäkausisarjoista Pyrintö voitti 22-vuotiaiden Suomen mestaruuden vuonna 2004 ja minipoikien varsinaisen Suomen mestaruuden vuonna 1981. Koripallon seuratoiminnan tasoa mittaavan Kultainen Kori -kilpailun Pyrintö on voittanut kuudesti (1987, 1988, 1992, 1998, 1999, 2000).
Organisaatio > Media

Pyrinnöllä on virallinen sivu Facebookissa ja Twitterissä, Instagram-tili sekä virallinen YouTube-kanava. Paikallisviestimistä Aamulehti ja radiokanava FUN Tampere sponsoroivat joukkuetta, ja Aamulehti julkaisee raportteja Pyrinnön otteluista. Joukkueen ottelut lähetetään muiden Korisliigaseurojen tavoin Elisa Viihde Sport -palvelun kautta. Satunnaisia otteluita televisioidaan muun muassa Yleisradion kautta. Kaudella 2014–2015 Aamulehti näytti verkkosivuillaan suorana Pyrinnön Baltian liigan runkosarjan kotiotteluita.
Aiheesta muualla

Edustusjoukkueen virallinen sivusto
Pyrintö II:n virallinen sivusto
Kaikkien aikojen Pistemiehet (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampereen Pyrintö FIBA Europe (englanniksi)
Pyrinto Tampere basketball team eurobasket.com (englanniksi)
Naisten edustusjoukkueen virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Koripallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1939: Ylioppilaskoripalloilijat  1940: Eiran Kisa-Veikot  1941: Kadettikoulu  1942: Ei pelattu  1943: Ei pelattu  1944: Kiri-Veikot  1945: Kiri-Veikot  1946: Helsingin NMKY  1947: Helsingin NMKY  1948: Kiri-Veikot  1949: HOK-Veikot  1950: HOK-Veikot  1951: HOK-Veikot  1952: HOK-Veikot  1953: Pantterit  1954: Pantterit  1955: Pantterit  1956: Pantterit  1957: Pantterit  1958: Kotkan TP  1959: Pantterit  1960: Torpan Pojat  1961: Helsingin Kisa-Toverit  1962: Helsingin Kisa-Toverit  1962–63 Helsingin Kisa-Toverit  1963–64 Helsingin Kisa-Toverit  1964–65 Helsingin Kisa-Toverit  1965–66 Torpan Pojat  1966–67 Kotkan TP  1967–68 Tapion Honka  1968–69 Tapion Honka  1969–70 Tapion Honka  1970–71 Tapion Honka  1971–72 Tapion Honka  1972–73 Turun NMKY  1973–74 Playboys  1974–75 Turun NMKY  1975–76 Playboys  1976–77 Turun NMKY  1977–78 Torpan Pojat  1978–79 Playhonka  1979–80 Pantterit  1980–81 Torpan Pojat  1981–82 Turun NMKY  1982–83 Torpan Pojat  1983–84 Helsingin NMKY  1984–85 Helsingin NMKY  1985–86 Torpan Pojat  1986–87 Helsingin NMKY  1987–88 Kotkan TP  1988–89 Helsingin NMKY  1989–90 Uudenkaupungin Urheilijat  1990–91 Kotkan TP  1991–92 Helsingin NMKY  1992–93 Kotkan TP  1993–94 Kotkan TP  1994–95 Kouvot  1995–96 Torpan Pojat  1996–97 Torpan Pojat  1997–98 Torpan Pojat  1998–99 Kouvot  1999–00 Namika Lahti  2000–01 Espoon Honka  2001–02 Espoon Honka  2002–03 Espoon Honka  2003–04 Kouvot  2004–05 Lappeenrannan NMKY  2005–06 Lappeenrannan NMKY  2006–07 Espoon Honka  2007–08 Espoon Honka  2008–09 Namika Lahti  2009–10 Tampereen Pyrintö  2010–11 Tampereen Pyrintö  2011–12 Nilan Bisons  2012–13 Nilan Bisons  2013–14 Tampereen Pyrintö  2014–15 Joensuun Kataja  2015–16 Kouvot  2016–17 Joensuun Kataja  2017–18 Karhu Basket  2018–19 Karhu Basket  2019–20 Ei pelattu  2020–21 Salon Vilpas  2021–22 Karhu Basket  2022–23 Helsinki Seagulls  2023–24 BC Nokia 
| n k Korisliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  BC Nokia  Bisons Loimaa  Helsinki Seagulls  Karhu Basket  Kataja Basket  Kobrat  Korihait  Kouvot  KTP-Basket  Tapiolan Honka  Salon Vilpas  Tampereen Pyrintö 
Maajoukkueessakin 1970-luvulla pelannut Jarmo Laitinen kuului Pyrinnön joukkueeseen 1980-luvulla saavuttaen kaksi SM-hopeaa. Hän on myös joukkueen historian pitkäaikaisimpia päävalmentajia.
Pyrintö-ikoni Damon Williams.
Pyynikin palloiluhallin pääsisäänkäynti.
Pieti Poikola on valittu Pyrinnön päävalmentajana kolmesti Korisliigan vuoden valmentajaksi.
Martti Huhtamäki pelasi Pyrinnössä vuosina 1953–1959 toimien myös joukkueen valmentajana kolmella viimeisellä Pyrinnön-kaudellaan.
Silloisen Pyrintö II:n Joni Harjula palkittiin vuonna 2013 sarjan vuoden pelaajana.
Tammelan koulu.
Eero Rydman

| Eero Rydman |
| --- | --- |

Helsingin kaupunginjohtaja
 1944–1956  
Edeltäjä:  Antti Tulenheimo
Seuraaja:  Lauri Aho
Kansanedustaja
 2.9.1927–31.7.1929 1.9.1933–31.8.1936  
Ryhmä/puolue:  Kansallinen Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1889 Turku
Kuollut: 15. kesäkuuta 1963 (73 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ylipormestari (1949)
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Koulutus:  lakitieteen lisensiaatti (1947)
Hjalmar Erik (Eero Hjalmar) Rydman (19. elokuuta 1889 Turku – 15. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1927–1929 ja 1933–1936. Rydman oli Kansaneläkelaitoksen ensimmäinen pääjohtaja 1937–1944, minkä jälkeen hän toimi Helsingin kaupunginjohtajana 1944–1956. Hän oli ehdolla presidentinvaaleissa 1956.
Rydman valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta 1906, filosofian kandidaatiksi 1909 ja filosofian maisteriksi 1910. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui 1914 ja sai varatuomarin arvon 1917. Vuosina 1910–1911 Rydman opiskeli lakitiedettä Münchenin yliopistossa. Lakitieteen lisensiaatiksi Rydman valmistui vuonna 1947.
Rydman toimi asianajajana Turussa ja Helsingissä 1914–1917 ja hän oli 1917–1918 Turun kaupunginvaltuuston sihteerinä. Suomen sisällissodan aikana Rydman oli Saariston vapaajoukossa joukkue- ja myöhemmin komppanianpäällikkönä. Sisällissodan jälkeen hänet nimitettiin puolustusministeriön suojeluskuntatoimiston päälliköksi vuoteen 1919 saakka sekä suojeluskuntain yliesikunnan hallinnollisen osaston päälliköksi vuoteen 1921 saakka. Hänet ylennettiin aktiivikapteeniksi 1920. Vuoden 1922 alusta aina vuoteen 1937 saakka Rydman oli Suomen Käsityöläis-Osakepankin johtokunnan jäsenenä. Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1937.
Rydman toimi muun muassa eduskunnan maatalousvaliokunnan sihteerinä 1917 ja sotilasasiainvaliokunnan sihteerinä 1918–1919. Eduskunnan jäsenenä hän oli Uudenmaan läänin vaalipiiristä valittuna 1927–1929 ja 1933–1936. Vuonna 1933 hän oli perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana. Rydman toimi Edistyspuolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana 1933–1935 ja puheenjohtajana 1936. Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsenenä hän oli 1927 ja uudelleen vuodesta 1932 sekä puoluetoimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1932. Rydman oli Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä 1927 ja jälleen vuodesta 1933 alkaen. Helsingin kaupunginhallituksen jäsenenä Rydman oli vuodesta 1932, kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1931 ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1937.
Rydmanin veli Heikki Ritavuori (vuoteen 1905 Rydman) oli Edistyspuolueen poliitikko ja Suomen sisäasiainministeri, joka ammuttiin kotiovelleen vuonna 1922. Ritavuoren tyttärenpoika professori Pekka Tarjanne oli Liberaalisen Kansanpuolueen poliitikko.
Eero Saari (poliitikko)

Eero Teodor Saari (15. elokuuta 1907 Alavus – 29. toukokuuta 1955 Alavus) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Maalaisliitto.
Saari valittiin kansanedustajaksi kaksissa vaaleissa, 1951 ja  1954, Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Hän toimi eduskunnassa vajaan neljän vuoden ajan, heinäkuusta 1951 toukokuuhun 1955, ja oli jäsenenä lakivaliokunnassa sekä laki- ja talousvaliokunnassa. Hän oli myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Hän kuoli kesken toisen kansanedustajakautensa, 47-vuotiaana, ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Eino Uusitalo. Paitsi kansanedustajana, Saari toimi poliittisella urallaan myös kunnanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana synnyinkunnassaan Alavudella.
Saaren vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Saari ja Alma Aliina Ojanperä. Hän toimi itsekin maanviljelijänä, vuodesta 1936 Alavudella, ja työskenteli lisäksi Alavuden palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1941. Saaren politiikan ulkopuolisiin luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Alavuden seudun peruna oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajuus sekä Jälleenvakuutusyhtiö Vakavan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntaliiton hallituksen jäsenyys.
Saaren puoliso oli Sanelma Briita Asiala, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1934.
Kellokosken ruukki

Kellokosken ruukin aluetta keväällä 2022.
Kellokosken ruukki eli Kellokosken Tehdas Oy – Mariefors Bruk Ab toimi Tuusulassa Kellokosken alueella vuodesta 1795 vuoteen 1963, ja se jalosti takkirautaa auroiksi, kirveiksi ja muiksi työkaluiksi. Loppuaikoina kuitenkin alumiini korvasi raudan ja maito­tonkista tuli yhtiön päätuote. Yhtiön viimeinen toimitusjohtaja vuodesta 1927 oli Torsten Carlander-Reuterfelt.
Kirjallisuutta

Forssell, Hanna – Carlander-Reuterfelt, Gunilla: Ruukin elämää: Patruunoita ja työläisiä Kellokoskella.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1123)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISSN 0355-1768  ISBN 978-952-222-095-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kellokosken ruukki Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kellokosken ruukki (Q11870807)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ruukki
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tuusula
sijainti: Kellokoski
katuosoite: Ruukinpolku 5, Vanha Valtatie 190, 04500, Kellokoski
koordinaatit: 60°31′52″N 25°06′23″E﻿ / ﻿60.5312°N 25.106526°E﻿ / 60.5312; 25.106526
Vilho Reima

Vilho Reima
Vilho Reima (vuoteen 1906  Wilhelm Reiman) (28. lokakuuta 1867 Kymin Korkeakoski – 28. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos, kansakoulunopettaja ja kansanedustaja. Reima tunnetaan lähinnä siitä että hän toi äitienpäivän vieton Suomeen, mutta Suomen kansan valistajana hän on tehnyt merkittävää työtä. Hän asui myös Tuusulassa ja perusti Tuusulan kansanopiston.
Kotiliesi-lehti kirjoitti Vilho Reimasta vuonna 1927 tammikuun numerossaan ”Vilho Reima 60 vuotta”. Reima osallistui valtiopäiville vuosina 1907–1909 Suomalaisen puolueen edustajana.
Reima oli ensin kiertokoulun opettajana. Hän kävi sitten opettajaseminaarin ja valmistui 1890. Hän toimi Kymin Hurukselan kansakoulun ensimmäisenä opettajana. Vuonna 1893 hän siirtyi opettajaksi Helsinkiin. Haluten nostaa vähävaraisten elintasoa Reima perusti kansakouluja Helsingin ympäristöön. Hän oli edistämässä myös Kymenlaakson kansanopiston perustamista. Myös raittiusasia oli hänen sydäntään lähellä. Hän kirjoitti useita raittius- ja kasvatusalan teoksia. Kotikasvatusyhdistyksen toiminnanjohtajana hän kirjoitti kasvatukseen liittyviä kirjoja, joita on painettu 400 000 kappaletta. Pohjois-Amerikan siirtolaiset pyysivät häneltä neuvoja ja ohjausta. Matkallaan Yhdysvalloissa 1910 Reima tutustui sikäläiseen äitienpäivän viettoon.
Reima kirjoitti Kotikasvatusyhdistyksen julkaisemassa Koti-lehdessä yhdysvaltalaisten äitienpäivänvietosta sekä 1912 että 1913 ja suositteli käytäntöä myös Suomeen, mutta idea ei tuolloin vielä saanut kannatusta. Vuonna 1918 Reima otti Koti-lehdessä asian uudestaan esille ja ehdotti äitienpäivän viettämistä 7. heinäkuuta kyseisenä vuonna. Ensimmäistä äitienpäivää vietettiin vain paikoittain maaseudulla, varmuudella Alavieskassa, Harjavallassa ja Urjalassa sekä kolme viikkoa myöhemmin Korpilahdella. Alavieskassa juhlittiin paikallisella kansakoululla 7. heinäkuuta kello 18 vuonna 1918, mistä on kerrottu Alavieska – Kotiseutuni -julkaisussa 1995. Seuraavana vuonna juhlaa vietettiin jo laajemmin. Päiväksi vakiintui toukokuun kolmas sunnuntai, mutta 1927 äitienpäivää siirrettiin viikkoa aikaisemmaksi, koska toukokuun toinen sunnuntai oli opettajien kannalta parempi eikä sijoittunut pahimpaan aikaan keskelle kokeiden arvosteluja ja kevättodistusten kirjoittamista.
Aiheesta muualla

.aspx Vilho Reima Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (59):  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hakulinen  Helkiö   Hiltula  Hjelt  Hoikka  Ingman  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Knuutila  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Lepistö  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Olkkonen  Paasikivi  Pajari  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Repo  Ripatti  Runtti  Sipilä  Sipponen  Soininen  Tervaniemi  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wilskman  Wuorimaa  Ylikorpi  E. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Aitamurto  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hainari  Hallsten  Halonen   Hiltula  Hjelt  Ingman  Junnila  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Paasikivi  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Pöysti  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Saraste  Sipponen  Soininen  Torppa  Tulikoura  Tuomikoski  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wuorimaa  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Uudenmaan läänin vaalipiirin kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (23):  Ahlroos  von Alfthan  Ehrnrooth  Erkko  Gustafsson  Helle  Ingman  Johansson  Käkikoski  Laakso  Laine  Oljemark  Palmén  E. Perttilä  V. Perttilä  Reima  Rosenqvist  Schybergson  Sillanpää  Sirén  Söderholm  Walpas  Wasastjerna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Eduskunta
Pekka Ravi

| Pekka Ravi |
| --- | --- |
 Pekka Ravi (oik.) eurovaaliehdokkaiden Ukko Metsolan ja Sofia Vikmanin kanssa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1949 (ikä 75) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja 1999–2003, 2007–2015
Vaalipiiri:  Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Kotipaikka:  Joensuu
Puoliso:  Tarja Hannele Ravi 1977–
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Pekka Tapani Ravi (s. 26. marraskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2003 ja 2007–2015.
Ravi valmistui peruskoulun luokanopettajaksi vuonna 1973 Joensuun korkeakoulusta ja humanististen tieteiden kandidaatiksi kaksi vuotta myöhemmin. Hän hoiti työuransa alussa opettajan sijaisuuksia Lieksassa vuosina 1969–1970 ja Liperissä 1973–1974 ennen siirtymistä lukion vakituiseksi tuntiopettajaksi Enoon vuonna 1975. Hän työskenteli Enon lukiossa vuoteen 1976, minkä jälkeen hän toimi vuodet 1976–1977 peruskoulun yleisaineiden opettajana Joensuussa ja 1977–1990 luokanopettajana samassa kaupungissa. Ravi toimi joensuulaisen Karsikon koulun rehtorina vuodesta 1990 vuoteen 2009.
Ravi valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1999 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Hän toimi ensimmäisellä edustajakaudellaan varsinaisena jäsenenä kahdessa valiokunnassa, hallintovaliokunnassa vuodesta 1999 ja perustuslakivaliokunnassa vuodesta 2000. Hän oli perustuslakivaliokunnan varajäsen huhtikuusta 1999 syyskuuhun 2000 ja lakivaliokunnan varajäsen koko vaalikauden. Ravi putosi eduskunnasta eduskuntavaaleissa 2003, joissa kokoomus menetti ainoan paikkansa Pohjois-Karjalassa, mutta palasi eduskuntaan eduskuntavaaleissa 2007. Hän toimi huhtikuusta 2007 kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana edellisen ryhmäjohtajan Jyri Häkämiehen aloitettua puolustusministerinä. Kesäkuussa 2011 Ravi valittiin eduskunnan 1. varapuhemieheksi. Ravi putosi eduskunnasta toistamiseen eduskuntavaaleissa 2015, joissa oli ehdolla kahden vaalipiirin yhdistämisen myötä syntyneessä Savo-Karjalan vaalipiirissä.
Ravi toimi Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1985–2012 ja puheenjohtajana 2005–2008. Joensuun kaupunginhallituksen puheenjohtaja hän oli vuodet 1986–1999. Ravi on Joensuun kaupunginhallituksen pitkäaikaisin puheenjohtaja. Hänelle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 2006.
Ravi on ollut Kuntaliiton valtuuston jäsen 1993–1999 ja hallituksen jäsen 2001–2013. Hän on toiminut myös muun muassa Suomen museoliiton hallituksen puheenjohtajana.
Ravi on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Tahvo Rönkkö

Rönkkö vuonna 1963. Kuva: Pekka Kyytinen.
Tahvo Heikki Rönkkö (8. joulukuuta 1905 Sonkajärvi – 15. helmikuuta 1993 Sonkajärvi) oli suomalainen keskustapuolueen poliitikko ja maatalousministeri. Hän toimi maatalousministerinä Martti Miettusen hallituksessa 14. heinäkuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962 ja kansanedustajana vuosina 1948–1972.