stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kemiallinen reaktio
Reaktioyhtälö

Reaktioyhtälö eli reaktiokaava ilmoittaa reaktion alku- ja lopputilan aineet eli lähtöaineet ja tuotteet.
Kemiallisissa reaktioissa eivät kuitenkaan alkuaineet muutu toisiksi alkuaineeksi, vaan jokaisen alkuaineen atomeja on reaktion jälkeen yhtä monta kuin sitä ennenkin. Tämän vuoksi reaktioyhtälöitä kirjoitetettaessa lisätään molekyylikaavojen eteen kertoimet, joilla ne tasapainotetaan niin, että yhtälön vasemmalla ja oikealla puolella on samoja atomeja yhtä suuri määrä, ja myös yhteenlaskettu sähkövaraus on sama molemmilla puolilla.
Reaktioyhtälössä voidaan myös ilmoittaa aineen olomuoto: (g) tarkoittaa kaasumaista ainetta, (l) nestemäistä, (s) kiinteää, (aq) vesiliuosta. Esimerkiksi barium- ja sulfaatti-ionien saostumista voidaan kuvata yhtälöllä:
Reaktioyhtälön nuolen yläpuolelle voidaan kirjoittaa käytettävät reaktio-olot tai tarvittavan katalyytin nimi. Jos reaktio tapahtuu molempiin suuntiin, käytetään kaksisuuntaista nuolta.
Energia, nopeus, mekanismit

Kemiallinen reaktio sitoo tai vapauttaa lähes aina lämpöenergiaa. Lämpöä sitovaa reaktioa kutsutaan endotermiseksi ja lämpöä vapauttavaa eksotermiseksi.
Reaktionopeus riippuu reagoivien aineiden luonteesta ja käytettävistä olosuhteista. Reaktion nopeutta voidaan suurentaa lisäämällä lähtöaineita tai kasvattamalla reagoivien kiinteiden aineiden pinta-alaa, nostamalla lämpötilaa tai käyttämällä sopivaa katalyyttiä. Vastaavasti reaktionopeutta voidaan hidastaa sopivaa inhibiittoria käyttämällä.
Reaktioyhtälö, esimerkiksi vetyjodidin muodostuminen H2(g) + I2(g) → 2 HI(g), ei yleensä kerro suoraan, miten aineet todellisuudessa reagoivat. Tutkimuksin yritetään selvittää reaktioiden mekanismeja eli sitä, mistä alkeisreaktioista reaktiot koostuvat. Kun mekanismi tunnetaan, reaktiota voidaan säädellä paremmin.  Vetyjodidin on ehdotettu muodostuvan seuraavissa alkeisreaktioissa:
I2 → I + I
I + I + H2 → HI + HI.
Reaktioiden energioita ja tasapainoasemia tutkivaa alaa kutsutaan kemialliseksi termodynamiikaksi. Reaktioiden nopeuksia ja mekanismeja tutkii reaktiokinetiikka.
Reaktiotyyppejä

Homogeenisessa reaktiossa aineet reagoivat samassa faasissa. Heterogeenisessa reaktiossa aineet reagoivat eri faasien rajapinnassa.
Alkeisreaktiot tarkoittavat niitä reaktiovaiheita, joista tavallisen reaktioyhtälön kuvaama reaktio koostuu.
Puolireaktio on hapetus-pelkistysreaktion toinen osa, jolla ilmaistaan joko hapetus tai pelkistys.
Tasapainoreaktio tarkoittaa reaktiota, joka voi edetä sekä eteen- että taaksepäin ja jossa syntyy lopulta tasapaino lähtöaineiden ja tuotteiden välille.
Additiossa reagoivat aineet liittyvät yhteen.
Eliminaatiossa aineesta poistuu osa.
Happo-emäsreaktio on hapon ja emäksen välillä tapahtuva reaktio.
Hapetus-pelkistysreaktiossa yksi aine hapettuu ja toinen pelkistyy.
Hydrolyysi on veden aiheuttama molekyylin hajoaminen.
Ionisoituminen tarkoittaa ioniksi muuttumista.
Kondensaatioreaktio on reaktio, jossa kaksi molekyyliä yhtyy siten, että niistä lohkeaa pieni molekyyli, yleensä vesimolekyyli.
Palaminen tarkoittaa etenkin hiili- tai vetypitoisten aineiden yhtymistä happeen.
Polaarisessa reaktiossa negatiivista varausta sisältävä ryhmä liittyy positiivista varausta sisältävään kohtaan.
Polymeroitumisessa molekyylit muodostavat pitkiä ketjuja.
Substituutiossa molekyylin jokin ryhmä korvautuu toisella.
Toisiintuminen tarkoittaa orgaanista reaktiota, jossa molekyyli jollakin tapaa järjestäytyy uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemiallinen reaktio Wikimedia Commonsissa
Kenraalien yö

| Kenraalien yö> Night of the Generals |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anatole Litvak
Käsikirjoittaja:  Joseph Kessel Paul Dehn
Perustuu:  Hans Hellmut Kirstin menestysromaaniin Kenraalien yö
Tuottaja:  Sam Spiegel
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Henri Decaë
Leikkaaja:  Alan Osbiston
Tuotantosuunnittelija:  Alexandre Trauner
Lavastaja:  Auguste Capelier
Pääosat:  Peter O'Toole Omar Sharif Tom Courtenay Donald Pleasence
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia Ranska
Tuotantoyhtiö:  Filmsonor Horizon Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  147 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenraalien yö on Anatole Litvakin ohjaama elokuva vuodelta 1967. Elokuva perustuu Hans Hellmut Kirstin menestysromaaniin Kenraalien yö.
Tarina alkaa saksalaisten miehittämässä Varsovassa vuonna 1942 tehdystä murhasta. Silminnäkijä on nähnyt murhaajan housunlahkeen, jossa on saksalaisen kenraalin univormuun sisältyvä punainen raita. Kolmella kenraalilla ei ole alibia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter O’Toole  | … |  kenraali Tanz   |
|  Omar Sharif  | … |  majuri Grau   |
|  Tom Courtenay  | … |  alikersantti Hartmann   |
|  Donald Pleasence  | … |  kenraali Kahlenberge   |
|  Joanna Pettet  | … |  Ulrike   |
|  Philippe Noiret  | … |  komisario Morand   |
|  Charles Gray  | … |  kenraali von Seidlitz-Gabler   |
|  Coral Browne  | … |  Eleanore von Seidlitz-Gabler   |
|  John Gregson  | … |  eversti Sandauer   |
|  Nigel Stock  | … |  Otto   |
|  Christopher Plummer  | … |  sotamarsalkka Rommel   |
|  Juliette Gréco  | … |  Juliette    |
|  Yves Brainville  | … |  Liesowski   |
|  Sacha Pitoëff  | … |  tohtori   |
|  Charles Millot  | … |  Wionczek    |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien kriitikon Timo Peltosen mukaan elokuva hajaantuu moneen suuntaan, ja vaikka niissä on omat vahvat hetkensä, horjahtelua tulee liikaa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa huippunäyttelijöistä huolimatta mitättömäksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Keltaniittyperhonen

| Keltaniittyperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Satyrini
Suku::  Coenonympha
Laji::  pamphilus
Kaksiosainen nimi
 Coenonympha pamphilus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Keltaniittyperhonen Wikispeciesissä   Keltaniittyperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja ja muotoja.
Levinneisyys

Keltaniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta sekä Vähä-Aasiaan, Libanoniin, Irakiin, Iraniin, Turkestaniin ja idässä mahdollisesti Siperiaan saakka.
Suomessa keltaniittyperhonen esiintyy runsaimmin maan etelä- ja keskiosissa, mutta lajia tavataan ajoittain Etelä-Lapissa ja satunnaisesti myös Lapin pohjoisosissa.
Koko ja ulkonäkö

Keltaniittyperhosen etusiiven pituus on yleensä 13–17 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 22–33 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on vaalean ruskeankeltainen. Etusiiven yläpuolella on pieni harmaa kärkisilmätäplä ja ulkoreunassa kapea harmaa reunajuova. Etusiiven alapuolella on musta, valkoteräinen ja keltarenkainen kärkisilmätäplä. Takasiiven alapuolen tyviosa on tumma ja ulkoreuna harmaa, välissä on vaalea postdiskaaliala. Etusiiven yläpuolen reunajuovan leveys ja tummuus, samoin kuin takasiiven alapuolen sävy vaihtelee eri muodoilla.
Coenonympha pamphilus ♂
Coenonympha pamphilus ♂ △
Elinympäristö

Keltaniittyperhosen elinympäristöä ovat monenlaiset ruohikkoa kasvavat avoimet alueet, niityt, kedot, pientareet ja metsänreunat.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa huhtikuusta alkaen, Keski-Euroopassa toukokuusta alkaen ja Pohjois-Euroopassa kesäkuusta alkaen läpi kesän useana sukupolvena, paitsi Pohjois-Euroopassa yleensä vain yhtenä sukupolvena kesä–heinäkuussa. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat tuoksusimake (Anthoxanthum odoratum), nurmilauha (Deschampsia cespitosa), metsälauha (Deschampsia flexuosa), nadat (Festuca), jäkki (Nardus stricta) ja nurmikat (Poa), esimerkiksi kylänurmikka (Poa annua).
Aiheesta muualla

Luontoportti: Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus)
Suomen Perhoset: Keltaniittyperhonen
Perhosopas: Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus)[vanhentunut linkki]
Keskisuomalainen: Keltaniittyperhonen[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Keltaniittyperhonen (Ceononympha pamphilus) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Coenonympha pamphilus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q855094  Wikispecies: Coenonympha pamphilus  ARKive: coenonympha-pamphilus  BioLib: 51669  BOLD: 29603  CoL: 92YHF  EoL: 135713  EPPO: CENYPA  EUNIS: 90668  Fauna Europaea: 441285  Fauna Europaea (new): 3798693a-9fe3-41a2-ae96-e0f713a8e8d6  GBIF: 1911461  iNaturalist: 52589  LoB: 5855  MaBENA: CoenoPamphi  NBN: NHMSYS0000519083  NCBI: 242262  Observation.org: 707  Open Tree of Life: 145068  Laji.fi: MX.60968 
Parittelevia yksilöitä
Gendarmenmarkt

Deutscher Dom ja Konzerthaus Berlin Gendarmenmarktilla.
Gendarmenmarkt talvella 1857. Eduard Gaertnerin maalaus.
Gendarmenmarkt on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä, Mitten kaupunginosassa. Sitä reunustavat muun muassa Konzerthaus Berlin, Französischer Dom ja Deutscher Dom. Aukion keskellä sijaitsee saksalaisen runoilijan Friedrich Schillerin patsas.
Aukio luotiin 1600-luvun lopulla Johann Arnold Neringin suunnitelmien pohjalta, ja se toimi alun perin Friedrichstadtin kaupunginosan kauppatorina. Tuolloin se tunnettiin nimellä Linden-Markt. Myöhemmin aukio kantoi nimiä Mittelmarkt, Friedrichstädter Markt ja Neuer Markt, kunnes nimettiin nykyiselleen vuonna 1799. Nimen Gendarmenmarkt aukio sai Gens d'Armen -rykmentistä, jonka hevostallit sijaitsivat sen laidalla. 1700-luvun alussa aukion laidoille nousi kaksi seurakuntakirkkoa, saksalainen Deutscher Dom ja ranskalainen Französischer Dom; jälkimmäinen rakennettiin Ranskasta paenneita reformoituja uskonpakolaisia eli hugenotteja varten.
Preussin kuningas Fredrik Suuri siirsi hevostallit pois Gendarmenmarktilta ja muutti sen kuninkaalliseksi edustusaukioksi. Hänen määräyksestään arkkitehti Karl von Gontard suunnitteli aukion molempiin kirkkoihin muhkeat uusklassiset tornit. Nämä tornit ovat suhteettoman suuria niiden takana oleviin pieniin kirkkoihin nähden, ja niiden päätarkoituksena olikin antaa aukiolle juhlallinen ilme. Ensimmäinen teatteri valmistui aukion keskelle jo 1700-luvun loppupuolella, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1817. Sen tilalle valmistui nykyinen, arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema uusklassinen teatteritalo.
Toisessa maailmansodassa useimmat aukiota reunustavat rakennukset tuhoutuivat, ja myös teatteri sekä saksalainen ja ranskalainen kirkko kärsivät pahoja vaurioita. Berliinin jaossa Gendarmenmarkt jäi Itä-Berliinin ja DDR:n puolelle. Aukiota ympäröivät korttelit rakennettiin uudelleen sodan jälkeen, mutta teatteri ja kirkot jäivät raunioituneiksi useiksi vuosikymmeniksi. Ne restauroitiin 1970–1980-luvuilla alkuperäiseen asuunsa. Restauroinnin yhteydessä teatteri muutettiin konserttitaloksi ja sai nimen Konzerthaus Berlin. Ranskalainen kirkko toimii hugenottimuseona, joksi se muutettiin jo ennen toista maailmansotaa. DDR:n aikana aukion nimenä oli Platz der Akademie, mutta se sai 1990-luvulla vanhan nimensä takaisin.
Aukion keskellä olevan Schillerin patsaan on veistänyt Reinhold Begas ja se pystytettiin alun perin vuonna 1859. Natsihallinto poisti sen paikaltaan vuonna 1935. Se pystytettiin uudelleen aivan DDR:n loppuaikana vuonna 1987.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gendarmenmarkt Wikimedia Commonsissa
Genius

Genius (ensimmäinen vuosisata)
Genius (lat., monikko genii) tarkoittaa henkeä ja henkiolentoa. Antiikin Rooman uskonnossa genius oli miehen, etenkin perheenisän, suojelushenki, joka symboloi hänen parempaa minäänsä ja hänen luovia voimiaan.
Genius syntyi ja kuoli samanaikaisesti suojattinsa kanssa. Geniusta vastannut naisten suojelushenki oli Juno. Genius-kultin laajetessa myös perheillä, yhdistyksillä, karjalla, kaupungeilla ja valtiolla oli oma geniuksensa. Lopulta genius tarkoitti yleistä suojelushenkeä, jolle uhrattiin ja jota juhlittiin syntymäpäivänä ja muina tärkeinä juhlapäivinä. Yksi muunnos oli Rooman keisarin suojelushenki genius Augusti.
Genius kuvattiin tavallisesti peitettypäisenä toogaan pukeutuneena miehenä, jolla oli runsaudensarvi vasemmassa ja uhrimalja oikeassa kädessään. Myöhemmässä kuvataiteessa genius kuvataan siivekkäänä nuorukaisena.
Noitavainojen kaudella ajateltiin, että itsensä paholaiselle myyneillä oli sisällään geniuksen sijasta spiritus familiaris -henki, jonka ajateltiin näyttäytyvän jonkin eläimen hahmossa. Magiikan avulla nämä henget oli mahdollista manata irti sidonnaisuudestaan paholaiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Genius Wikimedia Commonsissa
Augusto Genina

Augusto Genina vuonna 1920.
Augusto Genina (28. tammikuuta 1892 Rooma – 18. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka teki elämänsä aikana yli sata elokuvaa.
Geninan elokuvaura alkoi vuonna 1912 käsikirjoittajana Film d’Arte Italiana ja Celio Film -yhtiöille. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Espanjassa kuvattu La moglie di Sua Eccellenza (”Hänen ylhäisyytensä vaimo”, 1914). Seuraavan vuosikymmenen aikana Genina teki komedioita ja melodraamoja eri elokuvastudiolle sekä työskenteli Unione Cinematografica Italianan Torinon studion johtajana vuodesta 1919. Hänen ohjaamansa Cyrano de Bergerac -sovitus voitti Torinon elokuvajuhlien pääpalkinnon ja sai erinomaiset arvostelut Ranskassa.
Italian elokuvateollisuuden kriisin jälkeen Genina muutti vuonna 1927 Saksaan ohjaten useita elokuvia UFA-studiolle. Vuonna 1929 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän teki René Clairin kanssa suuren suosion saaneen elokuvan Miss Europa (Prix de beauté, 1930). Palattuaan Italiaan Genina ohjasi taiteellisesti merkittävät, mutta fasistisen propagandan läpitunkemat elokuvat Valkoinen eskadroona (Squadrone bianco, 1936), Alcazar (L’assedio dell’Alcazar, 1940) ja Bengasi (1942). Ohjaajan toisen maailmansodan jälkeisistä teoksista huomattavin on sävyltään neorealistinen Il cielo sulla palude (”Taivas suon yllä”, 1949) joka sai Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnot vuonna 1949 ja Nastro d’argenton vuonna 1950.
Aiheesta muualla

Augusto Genina Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Augusto Genina Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Gentrifikaatio

Gentrifikaatio (engl. gentrification < gentry 'herrasväki') tarkoittaa kaupunginosan muutosta keskiluokkaisen väestön muuttaessa aiemmin työväenluokkaiselle alueelle. Tämän seurauksena alue kehittyy ja rauhoittuu, mutta samalla asumiskustannukset nousevat, minkä johdosta alkuperäiset asukkaat joutuvat usein muuttamaan pois.
Ensimmäiset tulijat ovat tyypillisesti luovaa luokkaa eli taiteilijoita, muusikoita ja opiskelijoita, jotka kaipaavat huokeita asuntoja ja työtiloja, ja jotka sietävät karheitakin asuinalueita. Kun tämä muuttajien ensimmäinen aalto on kunnostanut omat asuintalonsa, kaupunki aloittaa puolestaan alueen puistojen, katujen ja liikealueiden kunnostamisen. Tämä johtaa alueen kiinteistökaupan vilkastumiseen, kun sijoittajat ostavat kiinteistöjä joko kunnostusta tai uudelleenrakennusta ajatellen. Kun alueelle nousee uusia asuntoja ja liikkeitä, sinne muuttaa lisää keskiluokkaista väkeä. Entisillä asukkailla ei enää ole varaa asua kotikulmillaan kiinteistöverojen ja vuokrien kohottua, mikä voi aiheuttaa ristiriitoja näiden kahden väestöryhmän välillä. Joskus poismuuttajat joutuvat kodittomiksi tai asumaan väliaikaisissa asunnoissa tai telttakylissä.
Kaupunki hyötyy gentrifikaatiosta verotulojen ja sijoitusten kasvun sekä rikollisuuden vähenemisen muodossa. Gentrifikaatiota pyrkivät edistämään etenkin poliitikot, vuokranantajat, saneeraajat ja alueelle muuttajat itse. Gentrifikaatiota vastustavat alueiden alkuperäiset asukkaat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gentrifikaatio Wikimedia Commonsissa
Geminaatta

Geminaatta eli kaksoiskonsonantti on pitkä konsonanttiäänne kielissä, joissa konsonanttien pituuserot tuottavat merkityseroja eli ovat foneemisia.
Suomessa useimmat konsonantit esiintyvät geminaattoina: h, k, l, m, n, p, r, s, t ja ŋ (ns. äng-äänne). Näistä h on geminaattana hyvin harvinainen. Geminaatiota merkitään suomessa kirjoittamalla kirjain kahteen kertaan (paitsi äng-äännettä kirjainyhdistelmällä ng).
Suomessa geminaatta kuuluu aina kahteen tavuun, toisin sanoen tavuraja on geminaatan sisällä. Sen sijaan virossa geminaattoja esiintyy niinkin, että koko geminaatta kuuluu samaan tavuun. Esimerkiksi viron sana, joka kirjoitetaan ilma, voi tarkoittaa samaa kuin suomessa mutta myös samaa kuin suomen ilman. Kumpaa tarkoitetaan riippuu siitä, äännetäänkö L-äänne yksittäiskonsonanttina vai geminaattana.
Rajageminaatiosta on kyse silloin, kun konsonantin kahdentuminen ulottuu sanarajan yli: [menepːois], [sɑdekːatos]. Rajageminaatio kuuluu suomen yleiskieleen ja useimpiin murteisiin, mutta kirjoitetussa tekstissä sitä ei merkitä näkyviin.
Useissa suomen murteissa esiintyy enemmän geminaatiota kuin yleis- ja kirjakielessä:
Yleisgeminaatio esiintyy useimmissa itämurteissa, keski- ja pohjoispohjalaismurteissa sekä peräpohjalaismurteissa: konsonantti kahdentuu lyhyen painollisen (tai sivupainollisen) vokaalin ja pitkän vokaalin (tai diftongin) välissä, esim. "kokkous", "kovvaa" "lukkee", "perrään".
Lounais-Suomen erikoisgeminaatio esiintyy lounaismurteissa: konsonantit k, p, t ja s voivat kahdentua, jolloin niitä seuraava vokaali on lyhyt, esim. "oikke", "soikke".
Itä-Suomen erikoisgeminaatio esiintyy itäisimmissä savolaismurteissa, selvimmin Pohjois-Karjalassa, esim. "lehmmiä". Tämä erikoisgeminaatio on kielihistoriallisesti melko nuori ilmiö, enintään parisataa vuotta vanha.
Fonetiikassa

IPA-standardin mukaan geminaatta merkitään foneettisella kaksoispisteellä eli niin kutsutulla kaksoiskolmiolla (ː). Esimerkki: takka, /tɑkːɑ/.
Kirjallisuutta

Lyytikäinen, Erkki: Sehän on murretta!.  Helsinki:  Gaudeamus, 2020.  ISBN 978-952-345-060-8
Wiik, Kalevi: Fonetiikan perusteet.  (Oppikirja)  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10324-1
Genetit

| Genetit |
| --- | --- |
 Genetti (Genetta genetta)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Sivettieläimet Viverridae
Alaheimo::  Sivettikissat Viverrinae
Suku::  Genetit Genetta  G. Cuvier, 1816
Katso myös
   Genetit Wikispeciesissä   Genetit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Genetit (Genetta) on sivettikissojen alaheimoon kuuluva petoeläinten suku, johon kuuluu kymmenkunta lajia. Ne muistuttavat ulkonäöltään ja liikkeiltään kissoja, vaikka ovat niille varsin etäistä sukua. Useimmilla geneteillä on pilkullinen turkki, pitkä raidallinen häntä, pieni pää ja isot korvat. Ne ovat notkeita ja ketteriä, ja ainoina sivettieläiminä kykenevät seisomaan kahdella jalalla. Genetti elää myös Euroopan puolella, muut genettilajit pelkästään Afrikassa.
Genettien sukuun kuuluu nykykäsityksen mukaan 14 lajia:
Abessiniangenetti (Genetta abyssinica)
Angolangenetti (Genetta angolensis)
Genetti (Genetta genetta)
Johnstoningenetti (Genetta johnstoni)
Metsägenetti (Genetta maculata)
Vesigenetti (Genetta piscivora)
Pienitäplägenetti (Genetta servalina)
Villieringenetti (Genetta thierryi)
Tiikerigenetti (Genetta tigrina)
Viktoriangenetti (Genetta victoriae)
Genetta bourloni
Genetta cristata
Genetta pardina
Genetta poensis
Aiheesta muualla

Laji.fi: Genetit (Genetta)
ITIS: Genetta (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Genetta, aquatic genet (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Genetta (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Genus Genetta (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q43221  Wikispecies: Genetta  ADW: Genetta  BOLD: 73301  CoL: 4MS8  EoL: 42291  EPPO: 1GENTG  Fauna Europaea: 305374  Fauna Europaea (new): ae60ca36-a5b6-47b6-b76b-b457ed5f80da  GBIF: 5219341  iNaturalist: 41591  ITIS: 621833  MSW: 14000385  NBN: NHMSYS0000376707  NCBI: 94189  Paleobiology Database: 41003  Paleobiology Database: 41003
Ljubomir Geraskov

Ljubomir Geraskov (s. 27. joulukuuta 1968 Sofia) on entinen bulgarialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hänen lisäkseen on bulgarialaisvoimistelijoista olympiavoittoon yltänyt vain Stojan Deltšev vuonna 1980.
Geraskov saavutti vuonna 1987 Moskovassa EM-hopeaa hevosella sekä Rotterdamissa MM-pronssia permannolla ja hevosella. Soulin 1988 olympialaisissa hän voitti hevosella kultaa tasapistein 19,950 unkarilaisen Zsolt Borkain ja neuvostoliittolaisen Dmitri Bilozertševin kanssa. Joukkuekilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja henkilökohtaisessa moniottelussa 23:nneksi.
Alfred Gerdes

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Alfred ”Fredy” Gerdes (24. lokakuuta 1916 Berliini – 10. joulukuuta 1962) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Gerdes pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1934–1941 yhteensä 27 ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi kolme ottelua. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Gembloux’n taistelu

Gembloux’n taistelu käytiin Saksan ja Ranskan joukkojen välillä 14.–15. toukokuuta 1940 Gembloux’n alueella Belgiassa toisessa maailmansodassa.
Ranska oli sijoittanut 1. armeijansa puolustukseen Gembloux’n ja Wavren väliselle linjalle. Ranskan panssarijoukot muodostivat eteentyönnetyn varmistuslinjan Hannutin alueelle tehtävänään viivyttää eteneviä saksalaisjoukkoja. Samanaikaisesti Gembloux’hun valmisteltiin pääpuolustuslinjaa. Hannutin taistelun jälkeen alkoi kaksipäiväinen taistelu, jossa ranskalaiset estivät Saksan 6. armeijan etenemisen. Ranskan 1. armeija joutui kuitenkin vetäytymään jouduttuaan saarrostusuhan alaiseksi aina Lilleen saakka.
Joukot

Saksan joukot koostuivat Erich Hoepnerin XVI armeijakunnasta ja Viktor von Schwedlerin IV armeijakunnasta. XVI armeijakuntaan kuuluivat 3. ja 4. panssaridivisioona, 20. motorisoitu jalkaväkidivisioona ja 35. jalkaväkidivisioona. Armeijakunnan oikealla puolella etenivät IV armeijakunnan 31., 7. ja 18. jalkaväkidivisioonat.
Horst Stumpfin komentamaan 3. panssaridivisioonaan kuului 3. panssariprikaati, jonka vahvuus oli ollut 10. toukokuuta hyökkäyksen alkaessa 343 panssarivaunua, joista 117 PzKw I, 129 PzKw II, 42 PzKw III, 26 PzKw IV sekä 27 esikuntavaunuja. Divisioonaan kuului lisäksi  3. motorisoitu jalkaväkiprikaati, tykistörykmentti ja divisioonajoukot. Johann-Joachim Steverin 4. panssaridivisioonan 5. panssariprikaatin vahvuus oli ollut hyökkäyksen alkaessa 36 panssarirykmentillä 66 PzKwI, 55 PzKw II, 20 PzKw III, 12 PzKw IV ja 5 esikuntavaunua ja 35. panssarirykmentillä 69 PzKw I, 50 PzKw II, 20 kpl PzKw III, 12 kpl PzKw IV ja 5 esikuntavaunua. Divisioonaan kuuluivat lisäksi 4. motorisoitu kivääriprikaati, tykistörykmentti ja divisioonajoukot.