stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Douglas Engelbart

| Douglas Engelbart |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1925 Portland, Oregon
Kuollut: 2. heinäkuuta 2013 (88 vuotta) Atherton, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  John Robert Woodyard
Tutkimusalue:  Tietotekniikka
Tunnetut työt:   interaktiivinen tietojenkäsittely  tietokonehiiri  hyperteksti  ryhmätyösovellus 
Palkinnot:  Turing-palkinto National Medal of Technology Lovelace-mitali
Aiheesta muualla
dougengelbart.org
Douglas Carl Engelbart (30. tammikuuta 1925 Portland, Oregon – 2. heinäkuuta 2013 Atherton, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen insinööri ja keksijä. Engelbart muistetaan erityisesti tietotekniikan ja internetin pioneerina. Engelbart tuli kuitenkin ehkä parhaiten tunnetuksi tietokoneen hiiren kehittäjänä (yhteistyössä Bill Englishin kanssa). Hän oli myös kehittämässä varhaisia versioita internetistä, sähköpostista, tekstinkäsittelyohjelmista ja hypertekstistä.
Ensimmäinen prototyyppi tietokoneen hiirestä, jonka Bill English toteutti Engelbartin suunnitelmien perusteella.
Nuoruus ja opiskelu

Douglas Engelbart syntyi tammikuussa 1925 Portlandissa kolme lasta saaneiden Carl ja Gladys Engelbartin toisena lapsena. Hän kasvoi 1930-luvun laman aikana Portlandin lähellä sijaitsevalla pienellä maatalolla ja valmistui high schoolista 1942. Tämän jälkeen Engelbart aloitti opintonsa Oregonin osavaltionyliopistossa.
Toisen maailmansodan loppupuolella hänet värvättiin, ja hän palveli kahden vuoden ajan Yhdysvaltain laivastossa. Engelbart oli vuoden ajan sijoitettuna Filippiineille, jossa hän toimi tutkateknikkona. Tuona aikana Engelbart tutustui Office of Scientific Research and Development -virastoa johtaneen Vannevar Bushin artikkeliin ”As We May Think”, jossa Bush esitteli yleisen tiedonhakujärjestelmän nimeltä Memex.
Sodan jälkeen Engelbart jatkoi opintojaan ja valmistui 1948. Tämän jälkeen hän sai työpaikan NASAn edeltäjän NACA:n Ames Laboratorysta.
Haastattelu

Haastattelu Douglas Engelbartin kanssa 13.4.2006 viisiosaisena äänitiedostona. Teemana John Markoffin kirja What the Dormouse Said, kukin osa n. 10 min, 5 Mt, .ogg tiedostomuodossa.
Haastattelu
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kirjallisuutta

Bardini, Thierry: Bootstrapping: Douglas Engelbart, Coevolution, and the Origins of Personal Computing.  Stanford University Press, 2000.  ISBN 978-0-8047-3723-4  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Doug Engelbart Institute: Father of the Mouse – tietokonehiiren keksimisen historiasta
Doug Engelbart Institute: Honors Awarded to Doug Engelbart – tunnuksien ja kunnianosoituksien luettelo
Doug's Great Demo: 1968 – tietoa vuoden 1968 esityksestä
| n k Turing-palkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1966: Alan Perlis  1967: Maurice V. Wilkes  1968: Richard Hamming  1969: Marvin Minsky 
1970-luku:  1970: James H. Wilkinson  1971: John McCarthy  1972: Edsger Dijkstra  1973: Charles Bachman  1974: Donald Knuth  1975: Allen Newell, Herbert Simon  1976: Michael O. Rabin, Dana Scott  1977: John Backus  1978: Robert W. Floyd  1979: Kenneth E. Iverson 
1980-luku:  1980: C. Antony R. Hoare  1981: Edgar F. Codd  1982: Stephen A. Cook  1983: Ken Thompson, Dennis Ritchie  1984: Niklaus Wirth  1985: Richard M. Karp  1986: John Hopcroft, Robert Tarjan  1987: John Cocke  1988: Ivan Sutherland  1989: William Kahan 
1990-luku:  1990: Fernando J. Corbató  1991: Robin Milner  1992: Butler W. Lampson  1993: Juris Hartmanis, Richard E. Stearns  1994: Edward Feigenbaum, Raj Reddy  1995: Manuel Blum  1996: Amir Pnueli  1997: Douglas Engelbart  1998: Jim Gray  1999: Frederick P. Brooks 
2000-luku:  2000: Andrew Chi-Chih Yao  2001: Ole-Johan Dahl, Kristen Nygaard  2002: Ronald Rivest, Adi Shamir, Leonard M. Adleman  2003: Alan Kay  2004: Vinton G. Cerf, Robert E. Kahn  2005: Peter Naur  2006: Frances E. Allen  2007: Edmund M. Clarke, E. Allen Emerson, Joseph Sifakis  2008: Barbara Liskov  2009: Charles P. Thacker 
2010-luku:  2010: Leslie G. Valiant  2011: Judea Pearl  2012: Silvio Micali, Shafi Goldwasser  2013: Leslie Lamport  2014: Michael Stonebraker  2015: Whitfield Diffie, Martin Hellman  2016: Tim Berners-Lee  2017: John L. Hennessy, David A. Patterson  2018: Yoshua Bengio, Geoffrey Hinton, Yann LeCun  2019: Edwin Catmull, Pat Hanrahan 
2020-luku:  2020: Alfred Aho, Jeffrey Ullman  2021: Jack Dongarra  2022: Robert Metcalfe  2023: Avi Wigderson 
| n k Lovelace-mitalin saajat |
| --- | --- |
1990-luku:  1998: Michael Jackson, Chris Burton 
2000-luku:  2000: Linus Torvalds  2001: Douglas Engelbart  2002: Ian Foster, Carl Kesselman  2003: John Warnock  2004: Christopher Bishop  2005: Nick McKeown  2006: Tim Berners-Lee  2007: Karen Spärck Jones  2008: Maurice Perks  2009: Yorick Wilks 
2010-luku:  2010: John Reynolds  2011: Hermann Hauser  2012: Grady Booch  2013: Samson Abramsky  2014: Steve Furber  2015: Ross Anderson  2016: Andrew Blake  2017: Georg Gottlob  2018: Gordon Plotkin 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Association for Computing Machinery  CiNii  DBLP  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  ELMCIP  SNAC  IdRef 
Engelbart valmistautuu esitykseensä, "Kaikkien demojen äitiin" joulukuussa 1968.
Kupanitsan luterilainen seurakunta

Kupanitsan kirkko vuonna 1911.
Kupanitsan kirkko vuonna 2014.
Sisäkuva kirkosta.
Kupanitsan luterilainen seurakunta  on Inkerin kirkon seurakunta Leningradin alueella Venäjällä. Sen vuonna 1861 rakennettu kirkko sijaitsee Volossovan piirin Kupanitsan kylässä lähellä Volossovan kaupunkia. Historiallisesti alue kuuluu inkerinsuomalaisten 1600-luvulta lähtien asuttamaan Inkerinmaahan.
Historia

Kaprion läänin Saaritsan pogostaan perustettu seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1647. Patronaattioikeus, oikeus asettaa papin viran haltija, kuului pitkään von Werdenhoffin aatelissuvulle, joka rakennutti seurakuntaan kirkon ennen vuotta 1674. Vuodesta 1684 lähtien Kupanitsassa oli pedagogi eli koulumestari.
Kupanitsan 1600-luvulla rakennettu puukirkko korvattiin 1740-luvulla uudella puukirkolla. 1700-luvun alussa seurakunnalla oli kappeli Sosnitsan kylässä, josta sittemmin tuli venäläinen asutus. 1800-luvun alussa jumalanpalveluksia pidettiin myös talonpoikien rakentamassa Korkan kappelissa. Uusi Pyhän Johanneksen kivikirkko valmistui Kupanitsaan vuonna 1861. Se peruskorjattiin vuonna 1901.
Vuonna 1860 seurakuntaan kuului noin 4 200 inkerinsuomalaista. 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia. Vuonna 1894 virolaisia oli seurakunnassa noin 2 000 henkeä. Vuonna 1902 he perustivat itsenäisen Teskovan seurakunnan. Kupanitsan suomalaiseen seurakuntaan kuului vuonna 1905 noin 5 400 henkeä. 1920-luvulla Kupanitsan kirkkoa käytti myös paikallinen virolainen seurakunta. Kirkollinen toiminta jatkui neuvostoaikana 1930-luvulle saakka.
Kupanitsan kirkko suljettiin 1938, minkä jälkeen se toimi muun muassa vankilana. Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä ja kirkko oli jälleen käytössä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen.
Inkerin kirkkoon kuuluva seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1988. Pyhän Johanneksen kirkko kunnostettiin 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa ja vihittiin uudelleen käyttöön. Kupanitsassa toimii myös Inkerin Liiton osasto.
Kupanitsan seurakunnan kylät

1900-luvun alussa Kupanitsan seurakuntaan kuului 72 kylää, joista 22 oli suomalais-venäläisiä sekakyliä:
Hakuli (ven. Малые Лошковицы, Malyje Loškovitsy)
Hinnautio eli Hynnänautio (ven. Фьюнатово, Fjunatovo)
Homutta (ven. Гомонтово, Gomontovo)
Hylkysi (ven. Хюльгюзи, Hjuljgjuzi)
Jormonia (ven. Ермолино, Jermolino)
Kanasko (ven. Канаршино, Kanaršino)
Kantola eli Kantokylä (ven. Кандакюля, Kandakjulja)
Karstala (ven. Карстолово, Karstolovo)
Kemppaala (ven. Кемполово, Kempolovo)
Kivantsa eli Kivanitsa (ven. Кивалицы, Kivalitsy)
Kolotitsa (ven. Колодези, Kolodezi)
Kolpovitsa (ven. Голубовицы, Golubovitsy)
Korkka (ven. Горки, Gorki),
Korkkylä eli Korpikylä (ven. Курголово, Kurgolovo)
Korotsa eli Koroskovitsa (Malline:Kru)
Korpela (ven. Корпия, Korpija)
Koskova (ven. Каськово, Kaskovo)
Kottina I ja Kottina II (ven. Котино, Kotino)
Kuivila (ven. Куйлово, Kuilovo)
Kupanitsa (ven. Губаницы, Gubanitsy)
Laakanova (ven. Лагоново, Lagonovo)
Laskovitsa (ven. Лашковицы, Laškovitsy)
Lemusa (ven. Лиможа, Limoža)
Lopitsa eli Klopitsa
Markkova (ven. Марково, Markovo)
Minkkova (ven. Минково, Minkovo)
Molkkova eli Smolkkova (ven. Смольково, Smolkovo)
Muratta (ven. Муратово, Muratovo)
Niiskovitsa (ven. Низковицы, Nizkovitsy)
Olkkuva eli Olkkova (ven. Ольхово, Olhovo)
Oravankylä (ven. Медниково, Mednikovo)
Orponia (ven. Арбонье, Arbonje)
Osertsa eli Oseritsa (ven. Озертицы, Ozertitsy)
Osnaakka eli Osnakka (ven. Ознаково, Oznakovo)
Pekkola (ven. Пекколово, Pekkolovo)
Pieni-Kikkeri
Pieni-Ontuksi (ven. Русские Анташи, Russkije Antaši)
Piesala (ven. Село, Selo)
Priiskova (ven. Брызгово, Bryzgovo)
Pulliala (ven. Пульево, Puljevo)
Puolakkala
Putina (ven. Будино, Budino)
Raaklitsa eli Raakelitsa (ven. Старые Раглицы, Staryje Raglitsy)
Rampala
Rapala (ven. Раболово, Rabolovo)
Repla eli Nikoditsan Grebla (ven. Греблово, Greblovo)
Riihikaivo (ven. Новые Раглицы, Novyje Raglitsy)
Rokovitsa (ven. Роговицы, Rogovitsy)
Roksova (ven. Крокшево, Krokševo)
Ronkkovitsa (ven. Ронковицы, Ronkovitsy)
Ruttenitsa (ven. Рутелицы, Rutelitsy)
Röllä (ven. Малые Губаницы, Malyje Gubanitsy)
Saahkonja (ven. Захонье, Zahonje)
Saappola (ven. Заполье, Zapolje)
Seltsa
Seropitsa (ven. Череповицы, Tšerepovitsy)
Solkkova (ven. Шолково, Šolkovo)
Sumina (ven. Сумино, Sumino)
Suomen Pekunitsa
Suomen Teskova (ven. Тешково, Teškovo),
Suuri-Kikkeri
Suuri-Ontuksi (ven. Финские Анташи, Finskije Antaši)
Sääpinä (ven. Жабино, Žabino)
Torossova eli Torosova (ven. Торосово, Torosovo)
Tuomarinautio (ven. Томарово, Tomarovo)
Uusi-Hylkysi
Uusi-Kemppaala eli Krantsila (Malline:Kru)
Vesikkola (ven. Везиково, Vezikovo)
Volkova (ven. Волгово, Volgovo)
Volossova eli Volosova
Ärttylä eli Ärttölä (ven. Артюшкино, Artjuškino)
Nykyään seurakunnan kylät kuuluvat Leningradin alueen Volossovan ja Hatsinan piireihin.
Aiheesta muualla

Kupanitsan seurakunnan sivusto (suomeksi), (venäjäksi)
Virtuaali-Inkerin sivu Kupanitsasta
Kupanitsan kirkko Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Muzeum Sztuki

Modernin taiteen museo Muzeum Sztuki perustettiin Łódźiin 1920-luvun lopulla.
Muzeum Sztuki on  modernin taiteen museo Łódźissa Puolassa. Se perustettiin 1920-luvun lopulla ja on yksi maailman ensimmäisistä modernin taiteen museoista. Ensimmäinen pysyvä näyttely avattiin vuonna 1931. Museo avattiin uusissa tiloissa marraskuussa 2008 vanhalla Łódźin Manufaktura-teollisuusalueella
Museon varhaisin kokoelma perustui pääasiassa vuonna 1928 lahjoitettuun Kazimierz Bartoszewiczin suvun kirjojen, puolalaisten maalausten ja arkistokokoelmaan. Museon luonnetta määritteli kansainvälisen modernin taiteen kokoelma, jota kartutti ”a.r.” -ryhmä vuodesta 1929. Ryhmä onnistui keräämään yhteensä 111 teoksen kokoelman huomattavaa puolalaista ja kansainvälistä avantgarde-taidetta 1920- ja 1930-luvuilta. Edustettuina ovat kubismi, futurismi, konstruktivismi, purismi ja neoplastisismi sekä surrealismi.
Toisen maailmansodan jälkeen museo sai uudet tilat, sekä vuonna 1950 valtion hyväksynnän ja nykyisen nimensä. Museo toimi myös sodan jälkeen läheisessä yhteistyössä taiteilijoiden kanssa. Vuonna 1957 saatiin eri nykytaiteen suuntauksia edustavien kansainvälisten avantgarde-taiteilijoiden teoksia Pariisista. Vuonna 1975 lontoolaisen taidegallerian omistaja lahjoitti nuorten brittiläisten taiteilijoiden teoksia museolle. Joseph Beuys vieraili museossa vuonna 1981 ja lahjoitti yli tuhat teostaan osaksi museon arkistoa Polentransport-tapahtumassa. Samana vuonna Solidaarisuus-liike tallensi pysyvästi kansainvälisen taiteilijatapahtuman kokoelman teoksia museolle. Vuonna 1982 aloitettiin yhteistyö amerikkalaisten taiteilijoiden, ruotsalaisen Pontus Hultenin ja varsovalaisen Foksal-gallerian kanssa.
Museo katsoo tehtäväkseen luoda nykykatsojalle edellytyksiä viestiä menneiden ja nykyisten sukupolvien taideteosten kanssa, sekä sen kautta herättää heidän kykynsä tarkastella, ymmärtää ja tuntea itsenäisesti ympäröivää todellisuutta. Museo edistää taidetta oleellisena sosiaalisen elämän osana, joka saa ihmisten olemassaolon täydellisemmäksi ja arvokkaammaksi.lähde?
Museo toteuttaa tehtäväänsä keräämällä, konservoimalla ja tuomalla esiin kokoelmaa. Lisäksi se toteuttaa taiteellisia hankkeita, sekä laajemmin ymmärrettynä tieteellisiä, kasvatuksellisia ja popularisointitoimintoja. Museon historia on ollut lähellä avantgarden historiaa, joten se korostaa erityisesti progressiivisten taideilmiöiden edistämistä ja yhteistyötä niiden tekijöiden kanssa.
Teoksia kokoelmassa

Karol Hiller, Kompositio "O", 1928.
Karol Hiller, Sadekuuro, 1934.
Stanisław Ignacy Witkiewicz (Witkacy), Rąbanie lasu, ennen vuotta 1939.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon sivut (englanniksi) (puolaksi)
Stellaris (videopeli)

| Stellaris |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paradox Development Studio
Julkaisija:  Paradox Interactive
Jakelija:  Steam, GOG.com, PlayStation Store, Microsoft Store ja Humble Store
Ohjaaja:  Martin Anward Rikard Åslund
Tuottaja:  Anna Norrevik
Suunnittelija:   Henrik Fåhraeus  Joakim Andreasson  Daniel Moregård  Johan Andersson 
Taiteilija:  Fredrik Toll
Säveltäjä:  Andreas Waldetoft
Pelimoottori:  Clausewitz Engine
Julkaistu:  WW 9. toukokuuta 2016
Lajityyppi:  4X, suurstrategia
Pelimuoto:  moninpeli, yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 6 
Alusta:  Windows, macOS, Linux
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Stellaris on Paradox Interactiven kehittämä ja julkaisema 4X-suurstrategiapeli. Se julkaistiin toukokuussa 2016 Windows-, macOS- ja Linux-alustoille.
Kehitys

Pelin tuotti Paradox Interactiven alainen Paradox Development Studio. Pelimoottorina käytettiin vuonna 2007 Europa Universalis III -pelissä ensimmäisen kerran käytettyä Clausewitz Engineä.
Pelin kehittäjät ilmoittivat pelin julkaisun jälkeen julkaistavan ilmaisia päivityksiä ja laajennuksia.
Kehitys > Laajennukset

| Nimi | Julkaisupäivä | Suuri laajennus | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| Plantoids Species Pack | 4. elokuuta 2016 | ei | Lisää peliin kasvimaisen, tietoiseksi kehittyneen eliölajin. |
| Leviathans | 20. lokakuuta 2016 | ei | Avaruuteen on tullut uusi voimakas Guardian-olio, peliin on lisätty kaksi muinaista imperiumia ja bisnekseen keskittyneitä vartioasemia. |
| Utopia | 6. huhtikuuta 2017 | kyllä | Uusi Ascension Perks -järjestelmä, pelaaja pystyy hallinnoimaan lajien oikeuksia ja rakentamaan asutettavia avaruusasemia. |
| Synthetic Dawn | 21. syyskuuta 2017 | ei | Lisää galaksiin elämän tuhoamiseen omistautuneita puolustusjärjestelmiä, sekä elämän ymmärtämistä tavoittelevia kansoja ja robotit ovat nyt oma kansansa. |
| Humanoids Species Pack | 7. joulukuuta 2017 | ei | Lisää pelattavia ihmismaisia ja tekoälyisiä rotuja. |
| Apocalypse | 22. helmikuuta 2018 | kyllä | Laajennus keskittyy sodankäyntiin lisäämälle peliin valtavat Colossus- ja Titan-luokan alukset. Uusilla aseilla pystyy halutessaan tuhoamaan planeettoja. |
| Distant Stars | 22. toukokuuta 2018 | ei | Pelaajan on mahdollisuus avata pääsy uuteen L-Cluster nimiseen taskuun, joka sisältää useita planeettoja joiden ympärillä on harvinaisia resursseja. |
| Megacorp | 6. joulukuuta 2018 | kyllä | Laajentaa pelin talousjärjestelmää uusilla ominaisuuksilla. Planeetoille voi nimetä toimitusjohtajia ja peliin on lisätty paljon uusia rakennuksia. |
| Ancient Relics | 4. kesäkuuta 2019 | ei | Pelaaja pääsee tutkimaan muinaisten rotujen jälkeisiä arkeologisia kaivauksia. |
| Lithoids Species Pack | 24. lokakuuta 2019 | ei | Lisää uuden kivistä muodostuneen uuden rodun. |
| Federations | 17. maaliskuuta 2020 | kyllä | Lisää viisi uutta liittoumaa, uusia aloitustarinoita eri roduille, uusia rakennuksia, sekä Juggernaut-alustyypin. |
| Necroids Species Pack | 29. lokakuuta 2020 | ei | Lisää zombeista muodostuneen rodun. |
| Nemesis | 15. huhtikuuta 2021 | kyllä | Lisää peliin vakoiluominaisuuksia ja mahdollisuuden tulla galaktiseksi kriisiksi. |
| Aquatics Species Pack | 22. marraskuuta 2021 | ei | Lisää peliin merellisen rodun. |
| Overlord | 12. toukokuuta 2022 | kyllä | Kehittää vasallisuhteiden mekaniikkoja ja lisää viisi uutta aloitustarinaa. |
| Toxoids Species Pack | 29. syyskuuta 2022 | ei | Lisää peliin uusia rotuja ja mekaniikkoja. |
| Galactic Paragons | 9. toukokuuta 2023 | kyllä |  |
Aiheesta muualla

Stellaris MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen sivusto (englanniksi)
Virallinen Wiki (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Paradox Development Studion kehittämät pelit |
| --- | --- |
Crusader Kings:  Crusader Kings  Crusader Kings II  Crusader Kings III 
Europa Universalis:  Europa Universalis  Europa Universalis II  Europa Universalis III  Europa Universalis IV 
Hearts of Iron:  Hearts of Iron  Hearts of Iron II (Doomsday, Armageddon, Iron Cross)  Hearts of Iron III  Hearts of Iron IV 
Victoria:  Victoria (Victoria: Revolutions)  Victoria II  Victoria 3 
Rome:  Europa Universalis: Rome  Imperator: Rome 
Muut:  Sengoku  March of the Eagles  Stellaris
Borkum

| Borkum |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Koordinaatit: 53°35′17″N, 06°40′11″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Leer
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
 – Pormestari:  Jürgen Akkermann
Kunnanvaltuusto:  16 paikkaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,98 km²
Väkiluku (2020):  5 002
 – Väestötiheys:  161 as./km²
 
 www.stadt-borkum.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borkum (alasaksaksi Borkum, Börkum) on saari ja kaupunki Leerin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Luoteis-Saksassa.
Maantiede

Borkum rajoittuu lännessä Westeremsin salmeen, joka muodostaa rajan Alankomaiden kanssa, idässä Osteremsin salmeen, pohjoisessa Pohjanmereen ja etelässä Vattimereen. Se on Itäfriiseinsaarien suurin ja läntisin saari. Saari muodostui vuonna 1863 kahdesta aiemmin erillisestä saaresta, joita edelleen erottaa matala vesialue. Entisen itä- ja länsiosan välinen sauma on nimeltään Tüskendör.
Maantiede > Ilmasto

Borkum on ainoa Itäfriiseinsaarista, joka on Pohjanmeren vaikutuksen alainen ympäri vuoden, koska sen etäisyys mantereesta on 30 kilometriä. Meri-ilmastoon vaikuttavat Golfvirta ja ympärivuotinen läntinen, kostea tuulivyöhyke. Tämä varmistaa vaihtelevan sään, jossa on paljon aurinkoa ja tuulta, mutta myös sadetta ja sadekuuroja. Mantereeseen verrattuna ilmasto on paljon leudompi talvella ja viileämpi kesällä ilman erityisen kylmiä tai kuumia päiviä. Tämä johtuu meren hitaasta lämpenemisestä keväällä ja kesällä sekä meren kyvystä varastoida lämpöä syksyllä.
Historia

Sekä Strabon että Plinius Vanhempi mainitsivat Burchana fabarian (pavun saaren), ja Borkum oli Kaarle Suuren aikaan osa suurempaa saarta nimeltä Bant, joka koostui nykyisistä Borkumista, Juistinista ja Norderneyn länsiosasta.
Vuonna 1484 Bant siirtyi Itä-Friisian jaarleille, jotka kehittivät kauppaa. Saari tuli tunnetuksi myös merirosvouksen ja valaanpyynnin keskuksena. Vuoteen 1781 mennessä 1700-luvun voimakkaat myrskyt jakoivat Bantin kolmeen saareen. Valaanpyynnin vähenemisen myötä asukkaat köyhtyivät ja muuttoliikkeen myötä saaren väkiluku putosi 852:sta 406:een vuosien 1776–1811 välisenä aikana. Ensimmäiset turistit saapuivat saarelle vuonna 1834 ja paikallinen talous alkoi kohentua matkailukeskuksena.
Kirjassa Mexico as I saw It kirjailija Ethel Tweedie vertaa Monterreyn tiiliteitä Borkumiin, ”yhteen paikkaan maan päällä, josta juutalaiset karkotetaan”. Tämä liittyi saksalaisten turistien aggressiiviseen ja menestyksekkääseen kampanjaan pitää Borkum vapaana juutalaisista vierailijoista, kuten antisemitistisessä ”Borkum-Liedissä” julistettiin.
Vuonna 1910 brittiläiset upseerit kapteeni Bernard Frederick Trench ja luutnantti Vivian H. Brandon vangittiin vakoilusta, koska he olivat kuvanneet saaren sotilaslaitoksia.
19. ja 20. joulukuuta 1934 Wernher von Braun laukaisi saarelta ”Maxin” ja ”Moritzin”, kaksi A2-raketin prototyyppiä.
Saarella tehtyihin natsien sotarikoksiin liittyviä syytteitä luettiin Borkumin saaren sotarikosten oikeudenkäynnissä.
Kulkuyhteydet

Saari on osittain autoton. Sesongin ulkopuolella autolla ajaminen on sallittu kaikkialla, muuten saarella on autottomia vyöhykkeitä. Saaren ainoa taajama on myös nimeltään Borkum. Tüskendörin alueella on lentokenttä. Borkumiin liikennöivät lautat Emdenistä Saksasta ja Eemshavenista Alankomaista. Kapearaiteinen rautatie (Borkumer Kleinbahn) yhdistää sataman ja Borkumin taajaman.
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Borkum
Borkumin kartta
Borkumin satama
Käännös suomeksi
Tyyli

Lounaisvaltioiden rakennustyyliä, Santa Fe, Yhdysvallat.
Tyyli on taiteilijan, esittäjän, tietyn ajan, koulukunnan tai jonkin muun senkaltaisen omaleimainen ilmaisu- tai esitystapa. Käsitteellä viitataan myös sellaiseen perustuvaan taidetuotteen tai -esityksen yhtenäiseen omaleimaisuuteen, tai sellaisena ilmenevään makusuuntaan, tyylisuuntaan.
Tyyli voi olla merkkijärjestelmä, jota käytetään merkityksen parantamiseksi, lisäämiseksi tai nostattamiseksi missä tahansa taiteessa tai mediumissa. Jokaisella taideteoksella on merkitys, ikonografia ja sille ominaiset piirteet. Veistoksessa niitä voivat olla se tapa, jolla marmori on leikattu tai kiillotettu, piirustuksessa kynään tai liidun käsittelytapa viivan ja muodon tekemiseksi, tai rakennuksessa osien ja massojen tietty yhdistelmä.
Taidehistoriallisen käsityksen mukaan taideteokset voidaan ryhmitellä tyyliominaisuuksien mukaan, jotta sellaiset teokset, joita ei ole signeerattu, voidaan osoittaa eli attribuoida jonkun henkilön tekemäksi niiden yhteisten ominaisuuksien takia. Aikakausilla tai jopa mailla voidaan osoittaa olevan yhteisiä piirteitä, jotka mahdollistavat tunnistamattomien taideteosten osoittamisen kuuluvaksi maahan, aikakauteen tai koulukuntaan, tai jopa jollekin taiteilijalle.
Jos tyylin ominaisuuksia ei voitaisi käsitellä tällä tavoin, taidehistoria olisi melko olematonta, koska silloin tiede rajoittuisi signeerattujen, luotettavan autenttisuuden tai provenienssin omaaviin teoksiin, eivätkä mitkään näistä tekijöistä huomioisi kaikkien ihmisten taipumusta lisätä ymmärtämystään luokittelemalla aineistoa.