stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Jamie Bell | Samuel Harjanne | Tintti |
| Andy Serkis | Jarmo Koski | kapteeni Archibald Haddock / Sir François De Hadoque |
| Daniel Craig | Antti Jaakola | Ivan Ivanovitš Sakarin / Rakham Punainen |
| Nick Frost | Santeri Kinnunen | Dupond |
| Simon Pegg | Jukka Laaksonen | Dupont |
| Toby Jones | Teijo Eloranta | Aristeides Sellistinen |
| Daniel Mays | Matti Onnismaa | Allan |
| Mackenzie Crook |  ? | Tom |
| Gad Elmaleh | Tidjân Ba | šeikki Omar ben Salaad |
| Enn Reitel | Juhani Rajalin | Nestor |
| Enn Reitel | Markku Huhtamo | herra Crabtree |
| Tony Curran | Carl-Kristian Rundman | luutnantti Delcourt |
| Joe Starr | Heikki Sankari | Barnaby Dawnes |
| Kim Stengel | Johanna Rusanen-Kartano | Bianca Castafiore |
| Sonje Fortag | Carla Rindell | rouva Peippo |
| Cary Elwes ja Phillip Rhys | Aku Laitinen ja Antti L. J. Pääkkönen | lentäjät |
| Sebastian Roché | Tero Koponen | Pedro |
| Nathan Meister | Juhani Rajalin | Hergé |
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Panu Vauhkonen, Petri Hanttu, Teuvo Matala, Mikael Eklund, Marja Packalén ja Markus Bäckman.
Ääninäyttelijät > Suomalainen tuotanto

| --- | --- |
Suomennos:: Marko Hartama / SDI Media
Ohjaus:: Carla Rindell
Äänitys:: Kari Starck
Tuotantokoordinaattori:: Carolina Heinonen
Studio:: SDI Media A/S, Finnish Branch
Tuotanto

Steven Spielberg tutustui Tintin seikkailut -sarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 1981, kun eräs elokuvakriitikko vertasi hänen uusinta elokuvaansa Kadonneen aarteen metsästäjät Tintin seikkailuihin. Spielbergin sihteeri kävi ostamassa hänelle ranskankielisiä Tintti-tarinoita, joiden kuvakielestä Spielberg piti paljon. Tintti-sarjan luoja Hergé, joka oli ollut tyytymätön Tintin aiempiin näytelmäelokuva- ja animaatiosovituksiin, ihastui Spielbergin elokuviin. Michael Farr, joka on kirjoittanut kirjan Tintin: Complete Companion on sanonut Hergén sanoneen, että Spielberg oli ehkä ainoa ohjaaja, joka voisi tehdä hänen hahmolleen oikeutta elokuvalla. Vuonna 1983 Spielberg sopi tapaamisesta Hergén kanssa tarkoituksenaan keskustella elokuva-oikeuksista. Hergé kuoli ennen tapaamista, mutta hänen leskensä suostui myymään sarjakuvan elokuvaoikeudet Spielbergille. Spielbergin Amblin Entertainment -yhtiö sai kolmivuotisen option elokuvien tekoon 1984.
Elokuvan pääosassa Tinttinä nähdään Jamie Bell. Rooliin valittu Thomas Sangster jätti projektin kuvausten alkamisen viivästyttyä loppuvuodesta 2008.
Aiheesta muualla

Virallinen traileri SonyPicturesFinland.
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit:  Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot:  Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat:  Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat:  Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat:  Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit:  Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit:  Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta:  Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
| n k Steven Spielbergin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Amblin’ (1968)  Kauhun kilometrit (1971)  Something Evil (1972)  Kovat ratsastajat (1974)  Tappajahai (1975)  Kolmannen asteen yhteys (1977)  1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? (1979)  Kadonneen aarteen metsästäjät (1981)  E.T. (1982)  Hämärän pelottavat varjot (1983)  Indiana Jones ja tuomion temppeli (1984)  Häivähdys purppuraa (1985)  Auringon valtakunta (1987)  Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989)  Always – ikuisesti (1989)  Hook – Kapteeni Koukku (1991)  Jurassic Park (1993)  Schindlerin lista (1993)  Amistad (1997)  Kadonnut maailma – Jurassic Park (1997)  Pelastakaa sotamies Ryan (1998)  A.I. – Tekoäly (2001)  Minority Report (2002)  Ota kiinni jos saat (2002)  Terminaali (2004)  Maailmojen sota (2005)  München (2005)  Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta (2008)  Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)  Sotahevonen (2011)  Lincoln (2012)  Vakoojien silta (2015)  Iso kiltti jätti (2016)  The Post (2017)  Ready Player One (2018)  West Side Story (2021)  The Fabelmans (2022)
Nestori Valavaara

| Nestori Valavaara |
| --- | --- |
 Nestori Valavaara vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–3.4.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. elokuuta 1875 Laitila
Kuollut: 26. syyskuuta 1946 (71 vuotta) Turku
Ammatti:  toimittaja, piirisihteeri
Johan Nestor (Nestori) Valavaara (vuoteen 1906 Wallenius, 2. elokuuta 1875 Laitila − 26. syyskuuta 1946 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustaja vuosina 1907–1917. Valavaaran poliittinen ura päättyi jo 1915 hänen syyllistyttyään erilaisiin kavalluksiin ja väärinkäytöksiin.
Elämä

Laitilan Kodisjoella syntyneen Nestori Valavaaran vanhemmat olivat mäkitupalainen Kustaa Wallenius (1846-1917) ja Maria Jokela (1849-1912). 1890-luvun vaihteessa hän lähti Turkuun suutarinkisälliksi ja oli myöhemmin myös merimiehenä. Valavaara kuului Turun työväenyhdistyksen suutarien ammattiosastoon, jonka edustajana hän osallistui heinäkuussa 1899 pidettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen. Puolisonsa kuoltua vuonna 1902 Valavaara muutti Vaasaan, jossa hän piti kansankeittiötä ja vaikutti Vaasan työväenyhdistyksen johtokunnassa. Valavaaralta evättiin lupa julkaista Pohjolan Työmies -nimistä sanomalehteä sekä takavarikoitua pamflettia Mietteitä työväenkysymyksestä.
Vuonna 1904 Valavaara valittiin sosialidemokraattisen puolueen kiertäväksi puhujaksi Viipurin läänin itäiseen vaalipiiriin. Hänestä tuli nopeasti Viipurin työväenliikkeen johtohahmoja yhdessä K. A. Leinon ja Mimmi Kontulaisen kanssa. Valavaara organisoi myös työläisaktivistien toimintaa ja suurlakon jälkeen hänet valittiin Karjalan Kansan Mahti -järjestön keskustoimikuntaan. Vuosina 1906-1908 Valavaara työskenteli Viipurissa ilmestyneen Työ-lehden toimittajana ja 1908–1916 sosialidemokraattisen puolueen piirisihteerinä Antreassa. Valavaara valittiin kansanedustajaksi maaliskuussa 1907 pidetyissä Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän uusi paikkansa viisissä seuraavissa vaaleissa.
Marraskuussa 1915 Valavaara pidätettiin hänen kavallettuaan tuhansia markkoja vaalipiirin sosialidemokraattisille yhdistyksille kuuluneita varoja. Kavallukset olivat alkaneet keväällä, kun piiritoimikunnan rahastonhoitaja lähti töihin Helsinkiin ja varainhoito uskottiin piirisihteerinä toimineelle Valavaaralle. Kohteina oli sosialidemokraattisen piiritoimikunnan ohella paikallisia työväenyhdistyksiä sekä Suomen työläisliitto, jonka asiamiehenä hän oli toiminut. Valavaara sai kavalluksista ja velkakirjojen väärennöksistä useita tuomioita eri puolilla Viipurin lääniä ja marraskuussa 1916 Helsingin raastuvanoikeus yhdisti hänelle langetetut tuomiot viiden vuoden kuritushuonerangaistukseksi.
Myöhemmin 1920-luvulla Valavaara toimi asioitsijana Viipurissa ja omisti viimeisinä vuosinaan Turussa toimineen kenkäkaupan, jota hän piti kuolemaansa saakka. Valavaara kuoli 71-vuotiaana syyskuussa 1946. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.
Perhe

Nestori Valavaaran ensimmäinen puoliso oli Johanna Vilhelmiina Forsman (k. 1902), jonka kanssa hän avioitui Turussa vuonna 1900. Johanna Vilhelmiinan kuoltua Valavaara avioitui Tammelasta kotoisin olleen Hulda Maria Palinin (1884-1968) kanssa Helsingissä vuonna 1903. Pariskunnalla oli kolme poikaa.
Valavaaralla oli kymmenen sisarusta. Yksi hänen veljistään oli sosialidemokraattien kansanedustaja Iisakki Valavaara. Toinen veli Hjalmar Emil (s. 1889) kuoli sisällissodan jälkeen Tammisaaren vankileirillä. Teollisuusneuvos Veikko Valavaara oli heidän veljenpoikansa.
Tobias Geisser

| Tobias Geisser> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. helmikuuta 1999 (ikä 25) Stans, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  EV Zug (lainalla)
Sarja:  National League
Pelinumero:  33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  EVZ Academy (NLB) Hershey Bears (AHL)
NHL-varaus:  120. varaus, 2017 Washington Capitals
Tobias Geisser (s. 13. helmikuuta 1999 Stans, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-joukkue EV Zugissa.
Ura > Seuraura

Geisser on EHC Engelberg-Titlisin kasvatti. Hän siirtyi 12-vuotiaana HC Luzerniin kaudella 2011–2012. Kaudeksi 2012–2013 Geisser siirtyi EV Zugin junioreihin. Kaudella 2013–2014 hän voitti seuran U15-junioreissa ylivoimaisesti Top Minin puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 35+34=69. Kaudella 2014–2015 Geisser voitti tehoilla 20+15=35 koko U17-junioreiden Elite Novizenin puolustajien maalipörssin sekä sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Yves Brantschen.
Kaudella 2016–2017 Geisser debytoi Zugin National League A -joukkueessa. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä vain 17-vuotiaana Mestarien liigassa 2. syyskuuta 2016 vieraissa suomalaista Helsingin IFK:ta vastaan. NLA-debyyttinsä Geisser teki 16. syyskuuta 2016 vieraissa SC Berniä vastaan. Hän pelasi Zugissa kaikkiaan 14 runkosarja-, kaksi CHL- ja kolme Sveitsin Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan Geisser pelasi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:n EVZ Academyssa tehden 34 runkosarjaottelussa tehot 3+7=10. Hän vahvisti myös Zugin A-nuoria. Geisser voitti viidellä osumallaan Elite Junior A:n pudotuspelien puolustajien maalipörssin sekä jakoi joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Andreas Döpfnerin kanssa. Maaliskuussa 2017 hän teki Zugin kanssa kaksivuotisen ammattilaissopimuksen.
Washington Capitals varasi Geisserin neljännellä kierroksella 120. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän teki Zugissa 38 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 2+4=6, jäi viidessä CHL-ottelussa ilman tehopisteitä ja teki kolmessa Sveitsin Cupin ottelussa yhden syöttöpisteen.
Maaliskuussa 2018 Geisser teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 867 000 dollaria. Seura lähetti Geisserin syksyn harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen.
Ura > Maajoukkueura

Geisser pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Geisser valittiin myös vuoden 2019 alustavaan MM-joukkueeseen, mutta hänen kisapassinsa jätettiin lopulta leimaamatta olkapäävaivojen vuoksi. Geisser pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Ensimmäisessä turnauksessa valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2017 turnauksessa hän toimi joukkueen kapteenina.
Geisser pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2015 ja 2016. Hän pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2015. Geisser edusti myös Sveitsin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015. Yhteensä hän on pelannut 28 nuorten ja 57 poikien maaottelua.
Sveitsin A-maajoukkueessa Geisser on pelannut seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 4. huhtikuuta 2018 Příbramissa Tšekkiä vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman -2.
Muuta

Geisserin isä Marcel on entinen Sveitsin alempien sarjojen hyökkääjä, joka on toiminut myöhemmin juniorivalmentajana.
Marja Tiura

Marja Tiura puhumassa Tampereella 2006.
Marja Johanna Tiura (s. 20. elokuuta 1969 Kylmäkoski) on suomalainen poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2011. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1999 vaaleissa, ja hän uusi paikkansa vuosien 2003 ja 2007 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi uudelleen vuoden 2011 vaaleissa. Tiura on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2000–2008 ja kokoomuksen kunnallissihteeri Tampereella vuosina 1996–1999. Vuodesta 2013 Tiura on ollut Suomen turkiseläinkasvattajien liiton toiminnanjohtaja.
Koulutus

Tiura on valmistunut ylioppilaaksi 1987 teksasilaisesta New Braunfels High Schoolista, 1989 Toijalan lukiosta. Hän valmistui 1992 yo-merkonomiksi Tampereen kauppaoppilaitoksesta ja opiskeli 1996 Päivölän kansanopiston pr-linjalla. Hän valmistui 1999 hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta.
Eduskuntavaalit ja eduskuntatoiminta

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Vaalipiiri | Äänet | Tulos |  |
| 1999 | Pirkanmaa | 5 289 | valittiin |  |
| 2003 | Pirkanmaa | 10 686 | valittiin |  |
| 2007 | Pirkanmaa | 17 578 | valittiin |  |
| 2011 | Pirkanmaa | 4 427 | varalla |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Kunta | Äänet | Tulos |  |
| 2000 | Tampere | 1 165 | valittiin |  |
| 2004 | Tampere | 1 955 | valittiin |  |

Tiura valittiin eduskuntaan vuoden 1999 eduskuntavaaleissa 5 288 äänellä. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hänen äänimääränsä oli 10 686. Eduskuntavaaleissa 2007 Marja Tiura sai 17 577 ääntä, mikä oli Pirkanmaan vaalipiirissä suurin äänimäärä, koko maassa neljänneksi suurin äänimäärä ja suurin naispuolisen ehdokkaan saama äänimäärä. Tiura menetti eduskuntapaikkansa vuoden 2011 vaaleissa, jossa sai enää 4424 ääntä. Hän käytti vaalikampanjaan kaikkiaan 79 350 €, joka teki jokaista ääntä kohden 17,92 € ja oli kallein kampanja valitsematta jääneiden joukossa.
Eduskuntakaudella 2007–2011 Tiura toimi tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtajana ja on pankkivaltuuston jäsen. Hän toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän ensimmäisenä varapuheenjohtajana huhtikuun 2010 loikkauskohuun asti.
Tiuraa on Helsingin Sanomissa kuvattu energiseksi, hyväksi puhujaksi ja varmaksi esiintyjäksi, joka tulee erinomaisesti toimeen kohdatessaan ihmisiä kasvokkain.
Kritiikki

Eduskuntakaudella 2007–2011 Tiura oli julkisen keskustelun ja kritiikin kohteena toisaalta nk. vaalirahakohuun liittyen, toisaalta eduskuntaryhmän vaihtoon liittyneiden huhujen yhteydessä.
Kritiikki > Vaalirahakohu

Kehittyvien Maakuntien Suomi ry:n mittavat vaaliavustukset vuoden 2007 eduskuntavaaleissa herättivät julkisuudessa ja eduskunnassa laajaa keskustelua vuodesta 2008 alkaen. Tiuran henkilökohtaiseen vaalityöhön yhdistys antoi rahaa 20 000 euroa MJT-klubi- nimisen tukiyhdistyksen kautta, joka kaikkiaan rahoitti Tiuran vaalityötä 34 000 eurolla. Sen puheenjohtaja ja perustaja oli Tiuran vaalipäällikökseen nimeämä tamperelainen konsultti Eila Saviaro. Lisäksi KMS:n päärahoittaja Nova Group maksoi suoraan Tiuran vaali-ilmoituksia Tamperelainen-lehdessä 4 880 eurolla. Myöhemmin Novan mentyä konkurssiin Tiura palautti syksyllä 2009 sen konkurssipesälle 854 euroa ja MJT-klubi 5 000 euroa. Nova Groupin ex-johtaja Arto Merisalo kertoi myös lehdistössä yhtiön maksaneen Tiuralle lentolipun Thaimaasta Suomeen. Ennen konkurssiaan Nova Kiinteistökehitys oli vielä tammikuussa 2008 antanut runsaan 21 000 euron arvoisen lahjoituksen Pälkäneellä toimivalle yksityiselle Anna Tapion koululle, jossa Tiuralla on luottamustoimi koulun säätiön hallituksen varapuheenjohtajana. Samaan aikaan yhtiö tarjoutui tekijäksi koulun 4,2 miljoonan euron arvoisen peruskorjausurakkaan.
Kritiikki > Loikkauskohu

Vahvasta vaalimenestyksestään huolimatta Tiura jäi ilman ministerinsalkkua Vanhasen II hallituksessa keväällä 2007. Kesällä 2007 Helsingin Sanomat julkaisi laajan artikkelin, jossa Tiuran kollegat sanoivat tämän johtuneen Tiuran yhteistyökyvyttömyydestä. Artikkelissa myös todettiin, että Tiuran eduskunta-avustajat ovat vaihtuneet poikkeuksellisen usein.
Maaliskuussa 2010 Tiura kertoi Apu-lehdessä, että Suomen Keskustan puoluesihteeri Jarmo Korhonen oli yrittänyt saada häntä loikkaamaan keskustaan vuoden 2007 vaalien jälkeen. Korhonen  kiisti Tiuran väitteet ja sanoi Tiuran päinvastoin olleen asiassa itse aloitteellinen jäätyään ilman hallituspaikkaa.  Eri tiedotusvälineissä arveltiin, että Tiura pyrki painostamaan kokoomusjohtoa valitsemaan hänet ministeriksi, ja että Tiura otti asian itse esiin saadakseen sen käsitellyksi ennen seuraavia vaaleja. Kohun johdosta Tiura erosi kokoomuksen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajan tehtävästä huhtikuun alussa 2010. Tiuran puoliso, tuolloinen Yle Uutisten taloustoimituksen esimies Olli Ainola oli myös ottanut yhteyttä kokoomukseen ja pyytänyt puolueen johtoa tukemaan Tiuraa loikkaus- ja vaalirahakohussa. Asian tultua ilmi Ainola erosi tehtävästään Yleisradiossa.
Myöhempi työura

Toimittuan lyhyen aikaa kiinteistövälitystehtävissä vuosina 2012–2013 Tiura siirtyi huhtikuun 2013 alusta Suomen turkiseläinten kasvattajien liiton toiminnanjohtajaksi MTK:n entisen puheenjohtajan Michael Hornborgin jälkeen..
Yksityiselämä

Tiuralla on puolisonsa toimittaja Olli Ainolan kanssa vuonna 2008 syntynyt poika. Aviomies kuoli syöpään vuonna 2019. Tiuran isä oli vuonna 2019 kuollut kunnallisneuvos Seppo Tiura.
Julkaisut

Anttiroiko, Ari-Veikko & Tiura, Marja: Sisäinen yrittäjyys julkisissa organisaatioissa. Sisäinen yrittäjyys julkisen hallinnon tehokkuuden ja vaikuttavuuden parantamisen keinona.  (Raporttisarja, Tampereen yliopisto, kunnallistieteiden laitos, ISSN 0782-1956; 35)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1997.  ISBN 951-44-4171-0
Efavirentsi

| --- | --- |


Efavirentsi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(4S)-6-kloori-4-(2-syklopropyylietynyyli)-4-(trifluorimetyyli)-1H-3,1-bentsoksatsin-2-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 154598-52-4
ATC-koodi: J05AG03
PubChem CID: 64139
DrugBank: DB00625
Kemialliset tiedot
Kaava: C14H9NClF3O2 
Moolimassa: 315,672
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 99,5–99,75 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 52 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(AU) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Efavirentsi (C14H9NClO2F3) on bentsoksatsinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä HIV-infektioiden hoitoon. Efavirentsi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Efavirentsi estää HI-viruksen käänteiskopioijaentsyymiä toimista ja tällöin virukset eivät kykene lisääntymään. Yhdiste on tehokkain HIV-1-kantoja vastaan ja se estää käänteiskopioijaentsyymin toiminnan jopa 95-prosenttisesti. Efavirentsiä käytetään yhdessä tenofoviirin ja lamivudiinin tai emtrisitabiinin kanssa. Lääkeaine annostellaan tablettina kerran vuorokaudessa.
Tyypillisimmät efavirentsin aiheuttamat haittavaikutukset ovat yliherkkyysoireet kuten ihottuma ja keskushermostomyrkyllisyydestä aiheutuvat oireet kuten unettomuus, uneliaisuus, huimaus, harhanäyt ja epätavanomaiset unet. Yleensä haittavaikutukset menevät ohi muutaman ensimmäisen hoitoviikon aikana.
Grand Central Terminal

| Grand Central Terminal |
| --- | --- |

Sijainti:  Manhattan, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°45′10″N, 73°58′38″W
Rakennustyyppi:  Asemarakennus (en), pussiasema (en), maanalainen rautatieasema (d), nähtävyys ja union station (en) (käännä suomeksi)
Tyylisuunta:  Beaux-Arts (arkkitehtuuri)
Suunnittelija:  Reed and Stem (en) ja Warren and Wetmore (en)
Valmistumisvuosi:  1913
Omistaja:  Metropolitan Transportation Authority (en)
 fiGrand Central Terminal 
  
Grand Central Terminal (GCT) on rautatieasema 42nd Streetin ja Park Avenuen kulmassa Midtown Manhattanilla New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Liikennöinti

Rautatieasemalla on 44 laituria ja yhteensä 67 raidetta. Ne sijaitsevat kahdessa tasossa, joista kumpikin on maan alla. Ylemmällä tasolla on 41 ja alemmalla 26 raidetta. Asemalle liikennöi myös viisi paikallisjuna Metro-North Railroadin linjaa ja useita New Yorkin metron linjoja.
Historia

Rakennustyöt kestivät yli kymmenen vuotta. Asema avattiin virallisesti 2. helmikuuta 1913, korvaten edeltävän Grand Central Stationin.
Grand Central Station vuonna 1900.
Grand Central Terminal ulkoa nähtynä.
Grand Central Terminalia sisältä.
42nd Street Shuttle.
Sisäänkäynti metrolaitureille.
New Yorkin Grand Central Terminalin varikkokartta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grand Central Terminal Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Grand Central Terminal
Käännös suomeksi
Albin Valjakka

| Albin Valjakka |
| --- | --- |
 Albin Valjakka vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–29.6.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Mikkelin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1877 Mikkelin mlk
Kuollut: 29. kesäkuuta 1918 (40 vuotta) Viipuri
Ammatti:  toimittaja
Albin Valjakka (10. heinäkuuta 1877 Mikkelin maalaiskunta – 29. kesäkuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918. Valjakka vangittiin sisällissodan loppuvaiheessa ja hän kuoli vankileirillä kesäkuussa 1918.
Elämä

Valjakka syntyi Mikkelin maalaiskunnan Hiirolassa piika Edla Antintytär Valjakan (s. 1844) aviottomana lapsena. Kansakoulun käytyään Valjakka meni kirjaltajan oppiin vuonna 1894 ja työskenteli myöhemmin kirjapainoissa Helsingissä ja Mikkelissä. Vuonna 1899 Valjakka liittyi Mikkelin kirjatyöntekijäin ammattiosastoon, jonka puheenjohtajana hän toimi 1904–1906. Valjakka oli myös Mikkelin työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 1906 Valjakka oli perustamassa Vapaus-lehteä ja työskenteli sen päätoimittajana vuodesta 1908 lähtien. Lisäksi hän oli lehden taloudenhoitaja sekä hallituksen puheenjohtaja.
Valjakka oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1907–1918 ja Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen 1907–1909. Lisäksi hän oli muun muassa sosiaalidemokraattisen puolueneuvoston jäsen. Sisällissodan aikana Valjakka työskenteli kansanvaltuuskunnan palveluksessa koulutoimen ylihallituksen tilalle perustetun kouluneuvoston kirjurina. Huhtikuun alussa Valjakka siirtyi muun kansanvaltuuskunnan tavoin Viipuriin, jossa hänet vangittiin Viipurin taistelun jälkeen toukokuussa kansanedustaja Kaarlo Saaren kanssa. Valjakka kuoli Viipurin vankileirillä kesäkuun lopussa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jussi Tolonen.
Yksityiselämä

Valjakan puoliso oli Hilma Maria Nykänen, jonka kanssa hän avioitui 1903. Nykänen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1930. Pariskunta on haudattu Mikkeliin Harjun hautausmaalle. Hauta oli pitkään unohdettuna, kunnes Mikkelin Työväenyhdistys ja Työväen sivistysliitto kunnostivat sen ja hankkivat paikalle muistokiven vuonna 2020 työväenyhdistyksen 130-vuotisjuhlan yhteydessä.