stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eusko Abendaren Ereserkia

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Eusko Abendaren Ereserkia ("Baskikansan hymni") on Baskimaan itsehallintoalueen virallinen kansallislaulu. Alkuperäisessä versiossa käytetään kansasta oikeinkirjoitusmuotoa "Euzko". Laulun on sanoittanut baskinationalismin perustajiin kuulunut Sabino Arana, sen sävelmä on vanha baskilainen kansansävelmä. Laulua käytettiin Aranan puolueen PNV:n tunnuslauluna ja 1930-luvulla sitä käytettiin itsehallinnollisen Baskimaan virallisena hymninä. Francon aikana Baskimaan itsehallinto kumottiin ja laulu kiellettiin.
Baskimaan itsehallinnon palauduttua ja alueparlamentin kokoontuessa jälleen 14. huhtikuuta 1983, tehtiin esitys laulun virallisen aseman palauttamisesta. Useat edustajat olivat kuitenkin sitä mieltä, että laulu liittyy liian kiinteästi PNV:n historiaan, jotta se voisi olla koko maan kansallislaulu. Lisäksi valitettiin, että laulun sanat ovat liian uskonnolliset ja liian kristilliset. Lopputulos oli, että Baskimaan parlamentti julisti vain laulun sävelmän viralliseksi kansallislauluksi, kun taas laulun sanoille tätä asemaa ei annettu. Tämä tapa on tosin tuttu myös Espanjan kansallislaulusta.
Sanat

| --- | --- |
Biscayne Basque: Käännös
 Gora ta Gora Euskadi aintza ta aintza bere goiko Jaun Onari. Areitz bat Bizkaian da Zar sendo sindo bera ta bere lagia lakua Areitz gainean dogu gurutza deuna beti geure goi buru Abestu gora Euskadi aintza ta aintza bere goiko Jaun Onari:  Up and up Basque Country glory and glory to its Good Lord from above. There is an oak tree in Biscay old strong sindo it as its law On the tree we find the holy cross always on our top Sing "Up Basque Country" glory and glory to its Good Lord from above
Aiheesta muualla

Baskien kansallislaulun virallinen sivu
Felix II

Felix II
Felix II oli vastapaaviksi nimetty paavi vuosina 355–365. Aikoinaan häntä kuitenkin pidettiin varsinaisena paavina, joskin vasta Sylvester I aikana (paavina 314–335) vakiintui Rooman piispojen kutsuminen paaviksi.
Hän sijoittuu paavillisessa järjestyksessä paavi Liberiuksen, joka oli paavina 352–366 vallassaolon loppuaikaan sekä paavi pyhä Damasus I:n, joka oli paavina 366–383, vallassaoloajan alkamisen välillä. Liberiuksen maanpaon jälkeen, joulukuussa 355, keisari Constantius II, keisarina 337–361, Rooman papisto, joukossa myös arkkidiakoni Felix, vannoi, että he eivät tunnusta muuta piispaa kuin Liberius niin kauan kuin tämä elää.selvennä Mutta keisarin painostuksen alaisena Felix muutti mielensä ja kolme areiolaista piispaa pyhitti hänet virkaansa. Rooman papisto liittyi uuden piispansa tukijoihin, mutta kansa pysyi uskollisena Liberiukselle.
Kun Liberius vapautettiin vuonna 357, kokosi Rooman papisto roomalaiset suurelle sirkukselle ja ilmoittivat, että vastedes kirkkoa hallitsee kaksi piispaa. Tilanteessa syntyi vastalauseiden myrsky ja kun Liberius palasi Roomaan niin mellakat pakottivat Felix II lähtemään pakoon kaupungista. Hän yritti väkivalloin paluuta useita kertoja, mutta aina hän epäonnistui ja lopulta hän vetäytyi maatilalleen Rooman läheisyyteen, ja siellä hän kuoli 22. marraskuuta 365.
Myöhemmin keskiajan aikana useiden väärinkäsitysten kautta Felix II:tä pidettiin varsinaisena piispana ja usein hänet esitettiin myös marttyyrina.
Espanjan sisällissodan puuttumattomuussopimus

Espanjan sisällissodan puuttumattomuussopimus oli Ranskan ja Ison-Britannian aloitteesta elokuussa 1936 syntynyt kansainvälinen sopimus, jonka allekirjoittaneet 24 valtiota sitoutuivat olemaan sekaantumatta kuukautta aikaisemmin käynnistyneeseen Espanjan sisällissotaan. Sen allekirjoittivat Sveitsiä lukuun ottamatta kaikki muut Euroopan maat. Täydellisesti epäonnistuneen sopimuksen tarkoituksena oli estää ulkomaalaisten osallistuminen sotaan sekä lopettaa asetoimitukset eri osapuolille. Taustalla oli huoli sodan laajenemisesta eurooppalaiseksi suursodaksi. Ranska ja Iso-Britannia pelkäsivät myös kansallismielisten mahdollisesti voittaessa natsi-Saksan ja Italian rinnalle syntyvää kolmatta fasistista valtiota.
Sopimuksen noudattamista muodostettiin syyskuussa valvomaan puuttumattomuuskomitea, joka lähetti yhteensä 700 upseeria tarkastamaan Espanjaan pyrkiviä rahtilaivoja. Suomesta tehtävään osallistui 39 tarkastajaa. Puuttumattomuussopimuksen allekirjoittajien joukossa olivat myös Saksa, Italia ja Neuvostoliitto, jotka kuitenkin osallistuivat sotaan alusta lähtien sen eri osapuolten aseistajina sekä lähettämällä maahan omia joukkojaan.
Aiheesta muualla

Merivalvojana Espanjan vesillä, Hakkapeliitta, 07.09.1937, nro 36, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalainen maavalvojana Espanjan rajalla, Hakkapeliitta, 28.09.1937, nro 39, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalaiset upseerit valvovat Pyreneillä, Hakkapeliitta, 16.08.1938, nro 33, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalainen upseerikolonna Pyreneillä, Suomen Kuvalehti, 01.10.1938, nro 39, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Felix Jacoby

Felix Jacoby (19. maaliskuuta 1876 Magdeburg, Saksan keisarikunta – 10. marraskuuta 1959 Berliini, Länsi-Saksa) oli saksalainen antiikintutkija ja filologi. Hän toimi Kielin yliopiston klassisen filologian professorina 1907–1935. Hänen pääteoksensa on moniosainen Fragmente der griechischen Historiker, joka on antiikin historioitsijoiden kokoelma.
Jacoby syntyi juutalaiseen perheeseen vuonna 1876. Hän kääntyi kuitenkin 11-vuotiaana kristinuskoon. Jacoby aloitti 1894 klassisen filologian opinnot Freiburgin yliopistossa. Hän opiskeli oman aineensa ohella Saksan keskiajan kirjallisuutta, sanskritiä, goottia ja Saksan nykyhistoriaa. Freiburgista Jacoby siirtyi Münchenin yliopistoon ja sieltä edelleen Berliinin yliopistoon, missä hän viimeisteli vuonna 1900 väitöskirjansa Hermann Dielsin alaisuudessa.
Jacoby oli Kielin yliopiston klassisen filologian professori 1907–1935. Kielissä hän aloitti kirjoittamaan pääteostaan, antiikin Kreikan historioitsijoiden kokoelmaa Fragmente der griechischen Historikeria. Hän jatkoi sitä Oxfordin yliopistossa, jonne hän joutui muuttamaan, kun kansallissosialistit tekivät Saksassa hänen työnsä mahdottomaksi. Vaikka Jacoby tunnetaan erityisesti kokoelmastaan, hän julkaisi myös monia muitakin töitä. Hän kirjoitti muun muassa teoksen Atthis, joka käsitteli Ateenan historiografiaa ja artikkelin Herodotoksesta saksalaiseen Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft -tietosanakirjaan.
Jacoby palasi vuonna 1956 Saksaan, jossa hän kuoli 1959.
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus

| Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus > ECDC |
| --- | --- |

 ECDC:n toimitalo Solnassa.
Perustettu:  2005
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Gustav III:s Boulevard 40, 169 73 Solna, Ruotsi
Johtaja:  Andrea Ammon
Työntekijöitä:  290
Aiheesta muualla
Sivusto
Karoliinisen instituutin aluetta. Euroopan tautienehkäisy- ja valvontakeskus (ECDC) toimi aiemmin kuvan alaosan oikealla puolella näkyvässä punatiilisessä, mansardikatolla varustetussa rakennuksessa. Sittemmin ECDC on muuttanut toisaalle Solnassa.
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (engl. European Centre for Disease Prevention and Control, ECDC) on vuonna 2005 perustettu, Tukholman alueella toimiva EU:n erillisvirasto. Se sijaitsee Karoliinisen instituutin kampusalueella. Viraston palveluksessa on noin 290 ihmistä. Virastosta on käytetty usein sen kansanomaisempaa nimeä ”Euroopan tartuntatautivirasto”.
Viraston toimialaksi on määritelty EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten terveyden suojelemista koskevien valmiuksien parantaminen ihmisillä esiintyviä tauteja ehkäisemällä. Lisäksi sen toimialaan kuuluvat uudet ihmisten tartuntataudit. Viraston toimialaan kuuluu myös tartuntataudeista tiedottaminen.
Virasto esimerkiksi seuraa erilaisten epidemioiden ja tartuntatautien esiintymistä EU-alueella ja myös Euroopan ulkopuolella. Sairauksien levinneisyystietoja ECDC voi jakaa myös karttamuodossa – esimerkiksi Länsi-Niilin viruskuumeen esiintyminen Euroopassa tai zikaviruksen levinneisyys maailmankartalla.
Virasto julkaisee tartuntatauteja käsittelevää, Euroopan alueeseen keskittyvää verkkolehteä Eurosurveillance. Se on julkaisijasta riippumaton tiedejulkaisu, joka sisältää artikkeleiden ja uutisten lisäksi vertaisarvioituja tiedotuksia, kirjeitä, kokousraportteja sekä toimituksellista materiaalia. Artikkelit indeksoidaan kansainvälisiin PubMed/MEDLINE- ja Scopus-tietokantoihin. Vuonna 1995 perustettu aiemmin monikielinen julkaisu alkoi tammikuusta 2008 alkaen ilmestyä viikoittain pelkästään englanniksi. Lisäksi tarvittaessa on satunnaisesti julkaistu välittömiä tiedotteita, joita Eurosurveillance kutsuu ”e-hälytyksiksi” (e-alert).
Lehden oman ilmoituksen mukaan sillä oli 11 500 aktiivista tilaajaa vuonna 2008 ja lehden neljännesvuosittain ilmestyvän paperikoosteen painos oli 6 000 kappaletta. Kaikkien lehdessä alusta asti ilmestyneiden artikkelien luvataan olevan luettavissa ilmaiseksi lehden verkkosivuilta.
Aiheesta muualla

Surveillance and disease data – Surveillance ATLAS of Infectious diseases (englanniksi) (ecdc.europa.eu)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
Euroopan tasa-arvoinstituutti

| Euroopan tasa-arvoinstituutti > EIGE |
| --- | --- |

Perustettu:  2010
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Vilna, Liettua
Pääjohtaja:  Virginija Langbakk
Työntekijöitä:  50
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan tasa-arvoinstituutti (engl. European Institute for Gender Equality, EIGE) on vuonna 2010 perustettu, Vilnassa Liettuassa toimiva EU:n erillisvirasto. Se hankkii ja jakaa tutkimustietoa sukupuolten tasa-arvosta. EIGE pyrkii edistämään naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia
niin Euroopassa kuin sen ulkopuolellakin. Viraston palveluksessa on noin 50 ihmistä.
Virasto seuraa esimerkiksi YK:n Pekingin toimintaohjelman (PFA, 1995) 12 alan etenemistä EU:ssa.
Sukupuolten tasa-arvon indeksi EU-maissa

Eräs Euroopan tasa-arvoinstituutin käyttämä mittari on sukupuolten tasa-arvon indeksi (engl. Gender Equality Index). Se kuvastaa sukupuolten välistä tasa-arvoa tarkastelualueella. Indeksiarvo 100 kertoo sukupuolten olevan tasa-arvoisia, pienemmät indeksiarvot kuvastavat kasvavaa eriarvoisuutta. Kunkin maa-arvon lisäksi kerrotaan indeksiarvot tasa-arvon osa-alueilla (työ, tieto, vallankäyttö, raha, ajankäyttö, terveys). EIGE:n mukaan EU:n 28 maan sukupuolten tasa-arvon indeksi oli 66,2. Suurimmat sukupuolten tasa-arvon indeksin (2017) arvot olivat vuoden 2015 aineiston perusteella EU-maista Ruotsissa (82,6), Tanskassa (76,8), Suomessa (73,0) ja Alankomaissa (72,9). Suomen sijoitus laski; ennen vuotta 2017 Suomi oli EU:ssa toiseksi tasa-arvoisin maa. Silti tasa-arvosta oltiin Suomessa tämän mittarin mukaan vielä yli neljänneksen päässä. Alhaisimmat indeksiarvot saivat EU-maista Kreikka (50,0), Unkari (50,8) sekä Romania (52,4) ja Slovakia (52,4).
Aiheesta muualla

Euronews Insider: How equal are Europe's men and women? (interview with director of EIGE Virginija Langbakk, 28.2.2018; video, kesto 4 min 28 s (englanniksi) (youtube.com)
Fernando Carlos Maletti

Fernando Carlos Maletti (2013)
Fernando Carlos Maletti (17. maaliskuuta 1949 Buenos Aires – 8. maaliskuuta 2022) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 24. marraskuuta 1973 ja nimitettiin San Carlos de Barilochen hiippakunnan johtoon 20. heinäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Rubén Oscar Frassia, Raúl Omar Rossi, Horacio Ernesto Benites Astoul ja Jorge Eduardo Lozano.
Maletti sai 6. toukokuuta 2013 nimityksen Merlo-Morenon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 9. kesäkuuta.
Fernando Cavenaghi

Fernando Cavenaghi
Fernando Ezequiel Cavenaghi (s. 21. syyskuuta 1983 O'Brien, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimantereensa lisäksi Euroopassa Venäjän, Ranskan, Espanjan ja Kyproksen sarjoissa.
Cavenaghi aloitti uransa River Platessa, jonka riveissä debytoi kaudella 2000–2001. Debyyttikaudellaan hän teki yhden maalin pelaamassaan viidessä ottelussaan. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan hän teki 23 ottelussa 17 maalia. Samalla kaudella hän onnistui tekemään myös hattutempun ottelussa Estudiantesia vastaan.
Cavenaghi siirtyi River Platesta kauden 2004–2005 alussa, kun Spartak Moskova hankki hänet 6,5 miljoonalla punnalla.
Kaudella 2005 Cavenaghi teki seitsemän maalia ja muodosti hyökkäysparin maalipörssin voittajan Kirichenkon kanssa.
Vuosina 2007–2011 Cavenaghi edusti ranskalaista Bordeaux'ta. Elokuussa 2010 hän siirtyi lainalle espanjalaiseen Mallorcaan. Vuoden 2011 alkupuolella hän oli lainalla brasilialaisessa Internacionalissa. Tämän jälkeen hän edusti River Platea vuoden ajan, espanjalaista Villarrealia kesästä 2012 tammikuun 2013 loppuun, meksikolaista Pachucaa vuoden verran, jälleen River Platea 1,5 vuotta ja lopuksi kyproslaista APOEL:ia kaudella 2015–2016.
Cavenaghi pelasi Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ikäluokan MM-kilpailuissa 2003 vakiokokoonpanossa Argentiinan sijoittuessa neljänneksi. Hän teki turnauksessa neljä maalia, muun muassa voittomaalin Yhdysvaltoja vastaan pelatun puolivälierän jatkoajalla. Hän pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa neljä ottelua vuonna 2008.
Fernando Chalana

Fernando Albino de Sousa Chalana (10. helmikuuta 1959 Barreiro – 10. elokuuta 2022) oli portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Ranskan pääsarjassa. Hän pelasi myös maajoukkueessa. Hänet valittiin Portugalin vuoden pelaajaksi 1976 ja 1984.
Chalana edusti kotimaassaan Benficaa kausina 1976–1984 ja 1987–1990 sekä uransa lopulla Belenensesia kaudella 1990–1991 ja Estrela Amadoraa kaudella 1991–1992. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden kuusi  kertaa ja Portugalin cupin kolmasti. Vuonna 1983 hän ylsi UEFA-cupissa loppuotteluun, jonka Benfica hävisi belgialaisseura Anderlechtille kahden ottelun yhteismaalein 1–2. Kausina 1984–1987 Chalana edusti ranskalaisseura Bordeaux'ta. Hän voitti Ranskan liigamestaruuden vuosina 1985 ja 1987 sekä Ranskan cupin vuosina 1986 ja 1987.
Chalana pelasi Portugalin maajoukkueessa 27 A-maaottelua vuosina 1976–1988. Hän teki kaksi maaottelumaalia: joulukuussa 1976 MM-karsinnan vierasottelussa Kyprosta vastaan ja marraskuussa 1977 MM-karsinnan kotiottelussa jälleen Kyprosta vastaan. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1984 hän pelasi avauskokoonpanossa Portugalin kaikissa neljässä ottelussa. Välierässä Ranskaa vastaan hän syötti joukkueensa molemmat, Rui Jordãon viimeistelemät maalit. Portugalin ensimmäinen maali tasoitti ottelun 1–1:een, joka oli tulos varsinaisen peliajan päättyessä, ja toinen maali vei Portugalin jatkoajalla 2–1-johtoon. Portugali hävisi kuitenkin ottelun maalein 2–3.
Fernando Charrier

Fernando Charrier
Fernando Charrier (12. syyskuuta 1931 – 7. lokakuuta 2011) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Sienan arkkihiippakunnan sekä Montalcinon ja Colle di Val d'Elsan hiippakuntien vihkipiispaksi 29. syyskuuta 1984. Lisäksi hänestä tuli Cercinan titulaaripiispa. Piispaksi vihkiminen suoritettiin 11. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anastasio Alberto Ballestrero, jota avustivat Pietro Giachetti ja Ismaele Mario Castellano.
Kolme hiippakuntaa, joissa Charrier oli vihkipiispana, yhdistyivät 30. syyskuuta 1986 Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcinon arkkihiippakunnaksi. Hän siirtyi Alessandrian hiippakunnan piispaksi saatuaan nimityksen 22. huhtikuuta 1989. Hän jäi eläkkeelle 4. huhtikuuta 2007.
Elijah Adebayo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Elijah Anuoluwapo Oluwaferanmi Oluwatomi Oluwalana Ayomikulehin Adebayo
Syntymäaika: 7. tammikuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Lontoo, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 193 senttimetriä
Seura
Seura: Luton Town
Pelinumero: 11
Junioriseurat
2006–2016: Fulham
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2019 | Fulham | 0 | (0) |
| 2016 | → Slough Town (laina) | 6 | (1) |
| 2017 | → Bognor Regis Town (laina) | 6 | (5) |
| 2018 | → Cheltenham Town (laina) | 7 | (2) |
| 2018–2019 | → Swindon Town (laina) | 25 | (5) |
| 2019 | → Stevenage (laina) | 2 | (0) |
| 2019–2021 | Walsall | 55 | (18) |
| 2021– | Luton Town | 121 | (36) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. helmikuuta 2024.
Elijah Anuoluwapo Oluwaferanmi Oluwatomi Oluwalana Ayomikulehin Adebayo (s. 7. tammikuuta 1998 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Luton Townia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Ura > Fulham

Pohjois-Lontoossa kasvanut Adebayo liittyi Fulhamin junioriakatemiaan vuonna 2006.
Syksyllä 2016 Adebayo siirtyi Fulhamista lainasopimuksella Southern Leaguen Slough Towniin. Hän pelasi seurassa yhteensä 11 ottelua ja teki kuusi maalia. Kevätkauden 2017 hän pelasi lainalla Bognor Regis Townissa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ja teki viisi maalia.
Adebayo lainattiin tammikuussa 2018 Englannin kakkosliigan Cheltenham Towniin. Ensimmäistä kertaa ammattilaistasolla hän pelasi 13. tammikuuta 2018 kakkosliigan ottelussa Accrington Stanleya vastaan. Vuosina 2018–2019 hän pelasi lainalla myös Englannin kakkosliigan Swindon Townissa ja Stevenagessa. Adebayon sopimus Fulhamissa ulottui kesään 2019 asti ja toukokuussa 2019 Fulham ilmoitti, ettei Adebayo jatka seurassa enää kaudella 2019–2020.
Ura > Walsall

Kesällä 2019 Adebayo siirtyi kakkosliigaseura Walsalliin. Ensimmäisellä kaudellaan Walsallissa Adebayo pelasi 30 sarjaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi yhden maalisyötön. Kaudella 2020–2021 Adebayo pelasi Walsallissa 25 sarjaottelua, joissa hän teki kymmenen maalia ja antoi yhden maalisyötön.
Ura > Luton Town

Adebayo siirtyi 1. helmikuuta 2021 Walsallista kahta sarjatasoa ylemmäs mestaruussarjaseura Luton Towniin. Ensimmäisen maalinsa Lutonin pelaajana hän teki 23. helmikuuta 2021 Mestaruussarjan ottelussa Millwallia vastaan. Seuraavalla kaudella Adebayo pelasi Lutonissa 40 sarjaottelua, joissa hän teki 16 maalia ja antoi neljä maalisyöttöä.
Kaudella 2022–2023 Adebayo pelasi Lutonissa 42 sarjaottelua ja teki niissä seitsemän maalia Lutonin noustessa ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan Valioliigaan nousukarsintojen kautta. Nousukarsintojen loppuottelussa Coventry Cityä vastaan Adebayo pelasi 105 minuuttia ja antoi maalisyötön Jordan Clarkin tekemään ottelun avausmaaliin. Heinäkuussa 2023 Adebayo allekirjoitti jatkosopimuksen Lutonin kanssa.
Ensimmäisen valioliigamaalinsa Adebayo teki 3. lokakuuta 2023 Burnleyä vastaan. 30. tammikuuta 2024 Adebayo teki ammattilaisuransa ensimmäisen hattutempun valioliigaottelussa Brighton & Hove Albionia vastaan. Hänestä tuli samalla Lutonin seurahistorian ensimmäinen Valioliigassa hattutempun tehnyt pelaaja.
Muuta

Adebayon vanhemmat ovat kotoisin Nigeriasta ja hän on etniseltä taustaltaan joruba.
Espanjan toisen tasavallan pakolaishallitus

Espanjan toisen tasavallan pakolaishallituksen lippu
Espanjan toisen tasavallan pakolaishallitus (esp. Gobierno de la República Española en el exilio) oli vuosina 1939–1977 kenraali Francon sotilasdiktatuurin aikana maanpaossa toiminut pakolaishallitus.
Kansallismielisten voittoon päättyneen sisällissodan jälkeen Espanjan toisen tasavallan hallitus pakeni huhtikuussa 1939 Pariisiin, jossa se toimi toukokuuhun 1940 saakka. Natsi-Saksan miehitykseen aikana pakolaishallitus oli Meksikon pääkaupungissa Méxicossa, josta se palasi toisen maailmansodan päättymisen jälkeen Pariisiin vuonna 1946.
Pakolaishallituksella oli diplomaattiset suhteet Meksikon, Panaman, Guatemalan, Venezuelan, Puolan,  Tšekkoslovakian, Unkarin, Jugoslavian, Romanian ja  Albanian kanssa. Yhdysvallat, Britannia, Ranska ja Neuvostoliitto ei tunnustanut koskaan pakolaishallitusta
Pakolaishallitus lopetti toimintansa 1977 Francon kuolemaa seuranneen Espanjan demokratisoinnin myötä.
Presidentit ja pääministerit > Presidentit maanpaossa

| Järjestys | Presidentti | Presidentti | Virkakausi | Virkakausi | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| vt. |  | Diego Martínez Barrio  | 3. maaliskuuta 1939 | 11. toukokuuta 1940 | Tasavaltalainen unioni |
| vt. |  | Álvaro de Albornoz y Liminiana   | 11. toukokuuta 1940 | 17. elokuuta 1945 | Sitoutumaton |
| 1 |  | Diego Martínez Barrio | 17. elokuuta  1945 | 1. tammikuuta 1962 | Tasavaltalainen unioni |
| 2 |  | Luis Jiménez de Asúa | 1. tammikuuta  1962 | 16. marraskuuta 1970 | Espanjan sosialistinen työväenpuolue |
| 3 |  | José Maldonado Gonzalez | 16. marraskuuta  1970 | 1. heinäkuuta 1977 | Tasavaltalainen  vasemmisto |
Presidentit ja pääministerit > Pääministerit maanpaossa

| Presidentti  (Syntynyt-Kuollut) | Presidentti  (Syntynyt-Kuollut) | Presidentti  (Syntynyt-Kuollut) | Virkakausi | Virkakausi | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Juan Negrín (1892–1956) | 31. maaliskuuta 1939 | 17. elokuuta 1945 | Espanjan sosialistinen työväenpuolue |
| 2. |  | José Giral (1879–1962) | 17. elokuuta 1945 | 9. helmikuuta 1947 | Tasavaltalainen vasemmisto |
| 3. |  | Rodolfo Llopis (1895–1983) | 9. helmikuuta 1947 | 8. elokuuta 1947 | Espanjan sosialistinen työväenpuolue |
| 4. |  | Álvaro de Albornoz (1879–1954) | 8. elokuuta 1947 | 13. elokuuta 1951 | Tasavaltalainen vasemmisto |
| 5. |  | Felix Gordón (1885–1973) | 13. elokuuta 1951 | 17. huhtikuuta 1960 | Tasavaltalainen liitto |
| 6. |  | Emilio Herrera  (1879–1967) | 17. huhtikuuta 1960 | 28. helmikuuta 1962 | Sitoutumaton |
| 7. |  | Claudio Sánchez-Albornoz (1893–1984) | 28. helmikuuta 1962 | 28. helmikuuta 1971 | Tasavaltalainen liitto |
| 8. |  | Fernando Valera  (1899–1982) | 28. helmikuuta 1971 | 21. kesäkuuta 1977 | Tasavaltalainen liitto |