stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harden–Eulenburg-skandaali
Vaikutus

Useiden oikeusjuttujen ja tuomioiden jälkeen asia kuitenkin jäi sillensä. Osittain stressin vaivaamat syytetyt sairastelivat ja oikeuden oli vaikea toimia. Eulenburgin ruhtinaan puoliso totesi myöhemmin koko tapahtumasta: ”He hyökkäsivät aviomiestäni vastaan, mutta heidän todellinen kohteensa oli keisari.” Kyseessä oli homofobinen tapahtumasarja, joka heijasti aikakauden ennakkoluuloja ja pelkoja.
Toimittaja Harden tunnusti myöhemmin professori Hirschfeldille, että vaikka hän saavutti tavoitteensa, kyseessä saattoi olla hänen uransa suurin poliittinen virhearviointi. Useiden asiantuntijoiden mukaan ilman skandaalia keisari ei olisi hylännyt maltillisia neuvonantajiaan eikä Saksa olisi syöksynyt ensimmäiseen maailmansotaan. Ehkä olisi tarvittu ruhtinas Eulenburgin maltillista vaikutusta Saksan ulkopolitiikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harden–Eulenburg-skandaali Wikimedia Commonsissa
Haeberle, Erwin J.: "Justitias zweischneidiges Schwert: Magnus Hirschfeld als Gutachter in der Eulenburg-Affäre" (Arkistoitu – Internet Archive)
Ullrich, Volker: "Liebchen und der Harfner" Die Zeit 2.11.2006
glbtq: Eulenburg-Hertefeld, Philipp, Prince zu (1847–1921) (Arkistoitu – Internet Archive)
Saksan keisari Vilhelm II.
Harsintaharvennus

Harsintaharvennus eli yläharvennus tarkoittaa metsänhoidon kasvatushakkuuta joka kohdistuu vallitseviin latvuskerroksiin enemmän kuin alaharvennus. Heikoimmin kasvaneiden puiden lisäksi poistetaan myös valtapuustoa. Toimenpiteen jälkeen valtapuustona ovat toiseksi suurimmat eli lisävaltapuut.
Harsintahakkuut ei ollut vuosikymmeniin suosiossa kunnes se alkoi jälleen 1980-luvulla saada jalansijaa.
Harjavallan suurteollisuuspuisto

Vasemmalla AGA:n ilmakaasutehdas ja oikealla Nornickelin uutto-pelkistämö.
Harjavallan suurteollisuuspuisto on metalli- ja kemianteollisuuden keskittymä Satakunnassa Harjavallan kaupungissa. Se sijaitsee kaupungin keskustan tuntumassa, Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-radan välittömässä läheisyydessä. Noin 300 hehtaarin laajuisella alueella toimii kaikkiaan 17 yritystä, joiden palveluksessa on vakituisesti vajaat 1 200 työntekijää. Suurteollisuuspuisto muodostuu entisistä Outokummun ja Kemiran tehtaista.
Historia

Harjavallan suurteollisuuspuisto sai alkunsa jatkosodan aikana kesällä 1944, viranomaisten määrättyä Imatralla toimivan Outokumpu Oy:n kuparisulaton siirrettäväksi Länsi-Suomeen kauemmas sotatoimialueelta. Harjavalta valikoitui paikaksi, koska energian saanti oli paikkakunnalla turvattua vuonna 1939 valmistuneen Harjavallan voimalaitoksen ansiosta. Toinen vaikuttanut seikka oli Poriin vuonna 1940 valmistunut Outokummun metallitehdas. Kuparisulaton tuotteiden jatkojalostus oli näin ollen mahdollisimman lähellä.  Kuparisulatto aloitti toimintansa vuoden 1945 tammikuussa.
Kahta vuotta myöhemmin valmistui Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n rikkihappotehdas, joka valmisti sulaton kaasuista raaka-ainetta lannoiteteollisuudelle. Lannoitetehdas aloitti toimintansa 1948. Vuonna 1959 aloitettiin nikkelin valmistus Outokumpu Oy:n tehtaalla. Kupari- ja nikkelitehtaat laajensivat toimintaansa seuraavina vuosikymmeninä. 1970-luvun alussa käynnistettiin happitehdas. Uusi rikkihappotehdas ja AGA:n ilmakaasutehdas valmistuivat 1980-luvulla.
Outokumpu-konsernin yhtiöittäminen oli aloitettu 1980-luvulla ja vuonna 1990 kupari-nikkeliryhmästä muodostettiin Outokumpu Harjavalta Metals Oy. Vuosina 1993-1996 toteutettiin 1,5 miljardia markkaa (noin 330 milj. euroa ) maksanut laajennusprojekti, jonka ansiosta nikkelin ja kuparin tuotanto pystyttiin kaksinkertaistamaan. Projektin aikana rakennettiin myös uusi savupiippu, joka on yksi Suomen korkeimmista rakennelmista.
Vuonna 2000 Outokumpu päätti luopua nikkeliteollisuudestaan ja Harjavallan nikkelitehdas myytiin amerikkalaiselle OM Groupille. Se puolestaan kauppasi tehtaan vuonna 2007 venäläiselle Norilsk Nickel-konsernille. Outokumpu Harjavalta Metals puolestaan siirtyi yritysjärjestelyiden myötä osaksi ruotsalaista Boliden-konsernia vuonna 2004. Kemira GrowHow-nimellä toiminut lannoitehdas myytiin vuonna 2008 norjalaiselle Yaralle.  ja lopetettiin vuonna 2015. Harjavallan suurteollisuuspuisto -nimitys otettiin käyttöön viimeisimpien yrityskauppojen myötä. Vuonna 2014 alueella tapahtui Harjavallan nikkelipäästö.
Suurteollisuuspuiston yritykset

| Yritys | Työntekijöiden   määrä | Konserni |
| --- | --- | --- |
| Boliden Harjavalta Oy | 440 | Boliden |
| Nornickel Harjavalta Oy | 299 | Nornickel |
| Kemira Oyj | 15 | Kemira |
| Linde | 25 | Linde |
| Suomen Teollisuuden Energiapalvelut - STEP Oy | 14 |  |
| Air Liquide Finland Oy | 0 | Air Liquide |
| Quant Service | 67 | Quant |
| Amica | 10 |  |
| Insta Automation Oy | 75 | Insta |
| ISS Palvelut Oy | 18 |  |
| Lassila & Tikanoja Oyj | 50 |  |
| Maintpartner Oy | 100 |  |
| Valtasiirto Oy | 94 | Viita -yhtiöt |
Transval Oy:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harjavallan suurteollisuuspuisto Wikimedia Commonsissa
Suurteollisuuspuiston kotisivut
Korkeimpana keskellä Bolidenin kuparisulatto.
Erkki Hannula

Erkki Hannula
Bror Erik (Erkki) Edvard Hannula (käytti Saksassa peitenimeä Hannel), (7. marraskuuta 1890 Ruovesi – 6. heinäkuuta 1961) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tuomiorovasti Edvard Hannula ja Ellen Palmgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hanna Hansenin kanssa.
Opinnot

Hannula kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1909 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla ja suoritti filosofin kandidaatin tutkinnon vuonna 1914 ja filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1924. Lakitieteellisiä opintojaan hän jatkoi vuosina 1922–1926.
Jääkäriaika

Hannula liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui Suomalaisen sotilaskäsikirjan toimitustyöhön Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Hannula saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen sotaisa aikakausi

Hannula palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi. Hän toimi rykmentin 9. komppaniassa päällikkönä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 5. tammikuuta 1919 liittyäkseen Viron vapaussotaan lähtevään apuretkikuntaan ja toimi Pohjan Poikain rykmentissä 1. pataljoonan  komentajana ja otti osaa Luhde-Grosshofin, Valkin, Koikylän, Marienburgin ja Petserin rintaman taisteluihin.
Hannula haavoittui Marienburgissa 21. helmikuuta 1919 ja Telvan luona 18.3.1919. Viron vapaussodasta palattuaan hän ei kauan viitsinyt istua toimettomana, kun liittyi 18. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan ja ryhtyi muodostamaan pataljoonaa, mutta estyi tässä ja luopui retkikunnasta. Hän ehti kuitenkin 5. pataljoonaksi nimitetyn, vielä järjestelynalaisen joukon johtajana ottamaan osaa Aunuksen kaupungin ympäristössä 4. – 10. toukokuuta 1919 käytyihin taisteluihin.
Uudelleen Hannula astui armeijan palvelukseen ja merkittiin rulliin 5. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Uudenmaan rykmenttiin, missä toimi 10. komppanian päällikkönä. Hän toimi johtajana Uudenmaan pohjoisessa ja Mikkelin suojeluskuntapiirissä toimeenpannuilla päällystö- ja alipäällystökursseilla vuonna 1921. Hän erosi armeijan palveluksesta toistamiseen 24. marraskuuta 1920 ja liittyi peitenimellä Paju Karjalan vapaajoukkoihin 4. joulukuuta 1921 ja sai tehtäväkseen järjestää toiminnan Suojärveltä käsin. Hän ylitti rajan Suojärven Kaitjärven kylään kertyneistä vienankarjalaisista ja muutamista suomalaisista muodostamansa n. 60-miehisen vapaajoukon johtajana 16. joulukuuta 1921 Kostamuksen kylän kohdalla sekä toimi komppanianpäällikkönä Repolan pataljoonassa, vapaajoukon tultua liitetyksi siihen. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin muun muassa Porajärven puolustustaisteluun 28. joulukuuta 1921. Repolan pataljoonasta hän erosi 4. tammikuuta 1922 sen peräännyttyä Porajärveltä Ilomantsin Liusvaaraan.
Palvelus Suomen armeijassa

Hannula nimitettiin kanslistiksi puolustusministeriön intendenttiosastoon 1. kesäkuuta 1925, josta hänet määrättiin 11. helmikuuta 1927 toimistoupseeriksi Yleisesikunnan järjestelytoimistoon, josta hänet siirrettiin edelleen Pohjois-Savon rykmenttiin 10. heinäkuuta 1930 ja määrättiin yleisesikuntaupseeriksi. Hänet komennettiin Yleisesikunnan operatiiviseen toimistoon 3. helmikuuta 1931 ja siirrettiin sinne 1. kesäkuuta 1931 ja komennettiin puolustusministeriön sota-asiainosastoon 1. maaliskuuta 1932. Hän erosi jälleen armeijan palveluksesta, nyt hänen sairauden johdosta 10. tammikuuta 1933, mutta määrättiin jo 1. syyskuuta 1934 hoitamaan puolustusministeriön lääkintäosaston nuoremman toimistosihteerin tointa ja 1. huhtikuuta 1936 alkaen hänelle järjestettiin palkkiotoimi puolustusministeriön sota-asiainosastoon, josta hänet siirrettiin 2. tammikuuta 1938 samanlaiseen toimeen komento-osastoon.
Talvi- ja Jatkosota

Hannula osallistui talvisotaan toimistoupseerina Kannaksen armeijan esikunnan toimisto 2:ssa, josta hänet siirrettiin 1. Armeijakunnan esikuntaan toimisto 2:n päälliköksi. Välirauhan aikana hän toimi Jalkaväkirykmentti 4:n 2. pataljoonan komentajana, josta hänet siirrettiin Päämajan tiedonanto-osastoon toimistoupseeriksi ja edelleen Puolustusvoimain Pääesikunnan tilastotoimistoon ylimääräisen toimistosihteerikurssin päälliköksi ja edelleen tiedustelu-upseeriksi.
Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin uudelleen Päämajan tiedotusosastolle toimistoupseeriksi, josta hänet siirrettiin 1. Armeijakunnan esikuntaan toimisto 2:n päälliköksi, josta hänet siirrettiin Ryhmä Oinosen toimisto 4:n päälliköksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin päälliköksi Itä-Karjalan Sotilashallintoesikunnan komento-osastolle, josta hänet siirrettiin seuraavana vuonna Äänisniemen aluepäälliköksi ja sovintotuomariksi ja  Jalkaväkirykmentti 12:n komentajan apulaiseksi. Koulutusasiainupseeriksi hänet siirrettiin 6. Divisioonan esikuntaan vuonna 1944, josta hänet siirrettiin edelleen samana vuonna Kotijoukkojen esikuntaan toimistopäälliköksi. Hän osallistui jatkosodassa taisteluihin Laatokan Karjalassa, Aunuksessa, Maaselän kannaksella, Ihantalassa ja Karjalankannaksella.
Vakinaisesta palveluksesta hän erosi jatkosodan päätyttyä ja siirtyi Helsingin kaupungin verovalmisteluviraston verotarkastajaksi, missä toimessa hän palveli vuoteen 1954 saakka. Hänet on haudattu Porvooseen.
Opetustoimet

Hannula toimi opetusupseerina Viipurin (Markovillan) upseerikokelaskursseilla vuosina 1918–1919 ja Haminan reserviupseerikursseilla vuonna 1920 sekä sotilaslainopin tuntiopettajana Kadettikoulussa vuosina 1927–1928 sekä 1931 sekä sotilashallinnollisilla kursseilla vuonna 1927. Kansantalouden tuntiopettajana Suojeluskuntain päällystökoulussa toimeenpannuilla aktiiviupseerikursseilla hän toimi vuosina 1933–1935 ja komentajakursseilla vuonna 1934 sekä suojeluskuntain sotilashallinnollisella kurssilla vuonna 1935. Hän opetti välirauhan aikana sotilaslainoppia Kadettikoulussa vuosina 1940–1941.
Luottamustoimet

Hannula toimi Sotaministeriön asettaman ohjesääntökomitean jäsenenä vuonna 1920 ja  virkapukukomitean sihteerinä vuosina 1926–1927 sekä osallistui sisäpalvelusohjesäännön laatimiseen vuonna 1927 sekä toimi avustajana ns. henkilöasiain neuvottelukunnassa, joka asetettiin laatimaan puolustuslaitoksen ylintä johtoa koskevaa asetusehdotusta vuonna 1927. Ilmavoimien oloja tutkimaan asetetun toimikunnan sihteeri hän toimi vuosina 1931–1932 ja sotilaslainsäädäntöä uusimaan asetetun komitean jäsenenä vuosina 1934–1937 sekä Yleisesikunnan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1928. Helsingin upseeriyhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1927–1928 ja Oy Sotilastalon hallituksen varajäsenenä vuonna 1928.
Julkaisut

Jalkaväkikomppania hyökkäyksessä, 1921.
Jalkaväki suksilla, 1922.
Ehdotus jalkaväen hiihtoharjoitusohjesäännöksi, 1923.
Sotaväen rikoslain soveltamisala, 1926.
Sotilaallinen kurinpitoprosessi, 1927.
Kirjoitellut sanoma- ja aikakauslehtiin etupäässä sotilasalalta sekä suoritellut suomennoksia, muun muassa julkaissut suomeksi valikoiman ajatelmia Karl von Clausewitzin teoksesta Vom Kriege, 1924.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Viron armeijan Luutnantti 12. tammikuuta 1919  Luutnantti 16. toukokuuta 1920  Kapteeni 6. joulukuuta 1927  Majuri 1937  Everstiluutnantti 1942 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Viron vapaudenristi II/3 lk.  Viron vapaussodan muistomitali  Latvian vapaussodan muistomitali |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Harry Hole

Harry Hole on päähenkilö norjalaisen Jo Nesbøn rikosromaanisarjassa. Hän on oslolainen rikostutkija, joka ratkaisee rikoksia omintakeisella tyylillään.
Harry Hole -sarja

Lepakkomies.  (Flaggermusmannen, 1997)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 951-578-841-2
Torakat.  (Kakerlakkene, 1998)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2009.  ISBN 978-951-0-34900-7
Punarinta.  (Rødstrupe, 2000)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-28533-1
Suruton.  (Sorgenfri, 2002)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-28534-X
Veritimantit.  (Marekors, 2003)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-29155-2
Pelastaja.  (Frelseren, 2005)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-31892-8
Lumiukko.  (Snømannen, 2007)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2008.  ISBN 978-951-0-33769-1
Panssarisydän.  (Panserhjerte, 2009)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2010.  ISBN 978-951-0-36254-9
Aave.  (Gjenferd, 2011)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2011.  ISBN 978-951-0-39389-5
Poliisi.  (Politi, 2013)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Johnny Kniga, 2013.  ISBN 978-951-0-39943-9
Jano. (Tørsten, 2017). Suom. Outi Menna. Helsinki: Johnny Kniga, 2017. ISBN 978-951-0-42358-5.
Veitsi. (Kniv, 2019). Suomentanut Outi Menna. Helsinki: Johnny Kniga, 2019. ISBN 978-951-0-43305-8.
Verikuu. (Blodmåne, 2022). Suomentanut Outi Menna. Helsinki: Johnny Kniga, 2022. ISBN 978-951-0-45411-4.
Harkovan rautatieasema

| Harkovan rautatieasema,   Harkovan matkustajaliikenteen rautatieasema,   Вокзал станції Ха́рків-Пасажи́рський (H’arkiv-Pasažyrskyi) |
| --- | --- |
 Harkovan rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  49°59′22.4″N, 036°12′15.7″E
Osoite:  Привокзальна площа 1, 61052 м. Харків (Privokzalna Ploštša 1, 61052 Harkova; Rautatieaseman aukio 1, 61052 Harkova)
Kunta:  Harkova
Valtio:  Ukraina
Etäisyydet:  (Etäisyydet noin) Bah’matš (Бахмач) 349 km, Dnipropetrovsk 297 km, Donetsk 333 km, Kiova 489 km, Kryvyi Rih 512 km, Lviv 1 064 km (Kiovan kautta), Mariupol 465 km, Odessa 765 km, Pultava 140 km, Sarny 856 km, Simferopol 683 km, Sumy 195 km, Tšernihiv 502 km, Znam'janka (Знам'янка) 353 km, Zaporižžja I 327 km; Kursk 244 km, Orjol 398 km, Moskova (Kurskin asema) 781 km; Brjansk (Orlovski) 588 km, Kaluga 2 793 km Moskova (Kiovan asema) 975 km; Tver 958 km, Rostov-na-Donu 513 km, Sotši 1 025 km; Ufa 1 860 km, Baku 2 189 km; Smolensk 793 km (Brjanskin kautta), Pietari 1 433 km (Moskovan kautta); Murmansk 2 906 km; Homel (Gomel) 547 km, Babruisk 698/704 km, Minsk 847/853 km, Vilna 1 040 km, Kaunas 1 144 km, Kaliningrad 1 382 km; Varsova 1 332 km, Berliini 1 786 km (Kiovan kautta); Bukarest (Pohjoinen, Kiovan kautta) 1 919 km, Sofia 2 523 km (Kiovan kautta); Astana 3 155 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Ukrainan rautatiet, (osa kaukojunista): Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  kattavasti eri puolille Ukrainaa ja ulkomaille; katso etäisyydet
Lähijunat:  runsaasti
Vaihtoyhteydet:  Harkovan metro ja muu paikallisliikenne
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
 Harkovan rautatieaseman laitureita
Harkovan rautatieasema eli Harkovan matkustaja-asema tai Harkovan matkustajaliikenteen rautatieasema (ukr. Вокзал станції Ха́рків-Пасажи́рський, H’arkiv-Pasažyrskyi) on Ukrainan toiseksi suurimman kaupungin Harkovan keskusrautatieasema.
Asema toimii Ukrainan rautateiden kaukojunien keskusasemana Harkovan seudulla.
Liityntäliikenne

Aseman lähistöllä sijaitsee käynti Harkovan metron asemalle (ukr. Південний Вокзал,  Pivdennyi Vokzal).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta  Harkovan rautatieasemat Wikimedia Commonsissa
Kaukoliikenteen junien haku Harkovan rautatieasemalle/-lta (englanniksi) (poezda.net)
Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Harkovan rautatieasemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Lähijunien aikatauluja Harkova rautatieasemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Ukrainan rataverkon kartta (ukrainaksi)
Valokuvia Ukrainan rautatieasemista ja radoista interaktiivisen kartan kautta (railwayz.info) (venäjäksi)
Erik Hartwall

Erik John Victor Hartwall (s. 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja, joka on työskennellyt Hartwall-suvun yrityksissä.
Erik Hartwallin isä oli teollisuusneuvos Kay Hartwall ja veli toimitusjohtaja John Hartwall. Hän opiskeli Svenska handelshögskolanissa ja valmistui diplomiekonomiksi vuonna 1964. Hän on työskennellyt muun muassa Oy Hartwall Ab:n toimitusjohtajana 1976–1989 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 sekä Hartwall-Yhtiöt Oy:n toimitusjohtajana 1989–2002 ja Hartwall Capital Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2002.
Hartwall vihittiin Svenska handelshögskolanin kunniatohtoriksi vuonna 2004.
Haiti

Haitin tasavalta (haitiksi Repiblik Ayiti, ransk. République d’Haïti) eli Haiti (haitiksi Ayiti, ransk. Haïti) on noin yhdentoista miljoonan asukkaan valtio Karibianmerellä. Haitin valtio käsittää pääosin Hispaniolan länsiosan, itäistä osaa hallitsee Dominikaaninen tasavalta. Haiti oli Ranskan siirtomaa, joka tunnettiin nimellä Saint-Domingue.
Haiti on pinta-alaltaan Karibianmeren kolmanneksi suurin valtio ja asukasluvultaan suurimpia. Haiti itsenäistyi 1. tammikuuta 1804 Ranskasta. Siitä tuli maailman ensimmäinen mustaihoisten hallitsema tasavalta, mutta hallinto oli epävakaata: 200 vuoden aikana Haitissa on tehty 32 vallankaappausta. Vuonna 1915 Yhdysvaltain presidentin Woodrow Wilsonin johdolla Yhdysvallat hyökkäsi Haitiin ja miehitti maata vuoteen 1934 asti. Vuodesta 1956 maata hallitsivat 30 vuoden ajan isä ja poika Duvalier, joiden diktatuurin aikana korruptio ja salaisen poliisin tekemät murhat kurjistivat oloja entisestään.
Haiti on maailman köyhimpiä valtioita. Maailman ruokakriisi 2007–2008, korruptio ja muut poliittiset ongelmat sekä turvattomuus ja luonnonkatastrofit, ennen kaikkea vuoden 2010 maanjäristys, ovat tuhonneet maan talouden. Taustalla vaikuttavat myös Ranskan vuoden 1825 vahingonkorvausvaatimukset Haitilta ja huonot suhteet naapuriin, Dominikaaniseen tasavaltaan.
Maantiede

Haiti sijaitsee Hispaniolan saaren länsiosissa Dominikaanisen tasavallan rajanaapurina. Kuuba on noin 80 kilometriä länteen Haitin pohjoisesta niemimaasta ja Jamaika noin 190 kilometriä länteen eteläisestä niemimaasta. Haitin pinta-ala on 27 750 neliökilometriä.
Haiti on vuoristoinen valtio, ja maan pääosa muodostuu kahdesta niemimaasta, joiden välissä on Gonâvenlahti, jossa on noin 750 neliökilometrin laajuinen La Gonâven saari. Haitissa kohoaa neljä länsi-itäsuuntaista vuoriketjua. Niistä pohjoisin Cordillera Septentrional ulottuu Haitiin vain Tortugan saarena. Massif du Nord on puolestaan useiden vierekkäisten vuorijonojen ketju. Kolmas merkittävä vuoristo on Matheuxvuoret. Etelässä on puolestaan Chaîne de la Selle, jossa kohoaa Haitin korkein vuori Pic la Selle. Se kohoaa 2 674 metrin korkeuteen.
Vuorten itärinteillä on periaatteessa sademetsää, länsirinteillä piikkipensastoa ja savannia. Vuorijonojen välissä on hedelmällisiä laaksoja, kuten maan tärkein viljelyalue Artibonitejoen laakso.
Haiti sijaitsee Karibian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen rajalla. Enriquillon siirros kulkee Hispaniolan saaren halki, ja alue on siksi jatkuvasti maanjäristysuhan alainen. Järistykset ovatkin varsin tavallisia, mutta todella voimakkaita ja suurituhoisia järistyksiä alueella sattuu suhteellisen harvoin.
Maantiede > Ilmasto

Haitissa vallitsee kuuma ja kostea trooppinen ilmasto. Keskilämpötila on lähes aina 21–27 °C, mutta ennätyshelteet ovat ylittäneet 37 °C. Vuoristossa on hieman viileämpää, ja esimerkiksi Kenscoffissa vuoden keskilämpötila on 16 °C, kun se Port-au-Princessä on 26 °C. Koska Haiti sijaitsee Hispaniolan suojanpuolella, se ei saa yhtä paljon sadantaa kuin Dominikaaninen tasavalta. Pohjois- ja itärinteet saavat eniten sadetta, mutta joissain osissa valtiota sataa alle 700 millimetriä vuodessa.
Atlantin hurrikaanit kulkevat säännöllisesti Haitin yli. Vuonna 2008 maata riepotteli neljä hurrikaania: Fay, Gustav, Hanna ja Ike. Aiemmin voimakkaat hurrikaanit ovat vaurioittaneet maata vuosina 1963, 1935 ja 1954. Syyskuussa 2004 Hurrikaani Jeanne aiheutti sateet, joiden liikkeelle saamat mutavyöryt ja tulvat surmasivat yli 2 000 haitilaista. Saman vuoden toukokuussa edelliset tulvat olivat surmanneet tuhatkunta henkeä ja tuhonneet tuhansia koteja.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Haitin alkuperäinen metsä on lähes kokonaan kaadettu, iso osa siitä kaadettiin jo 1600–1800-lukujen aikana, mutta metsäkato kiihtyi 1900-luvulla. Metsäkadon osasyynä on Haitin maailman neljänneksi heikoin omistusoikeuden suoja, minkä vuoksi metsillä ei ole omistajia, joiden kannattaisi hillitä hakkuita ja istuttaa hakatun tilalle uutta metsää. Vuonna 1923 maa-alasta lähes 60 prosenttia oli metsää, vuonna 2006 enää vajaa kaksi prosenttia. Metsien katoaminen aiheuttaa maaperän eroosion kiihtymistä, joka pienentää satoja ja aiheuttaa vaarallisia maanvyörymiä. Puuton maaperä ei pidätä vettä, joten rankkasateet aiheuttavat tulvia ja mutavyöryjä. Esimerkiksi syksyllä 2004 hurrikaani Jeannen aiheuttamat tulvat ja mutavyöryt hukuttivat Haitissa tuhansia ihmisiä, metsäisessä naapurimaassa Dominikaanisessa tasavallassa vain 18 henkeä.
Haitin viimeiset aarniometsät sijaitsevat Massif de la Sellessa ja Massif de la Hottessa. La Visitessä on havumetsiä ja ruohikkoa, ja siellä tavataan monia harvinaisia lintulajeja. Pic Macayassa on maan viimeiset sirpaleet pilvimetsää, joka on monen uhanalaisen kasvi- ja eläinlajin koti.
Haiti on menettänyt ison osan alkuperäisestä luonnostaan, eikä maassa ole juurikaan tehty laajamittaisia suojelutoimia. Haitissa on yksi Unescon Maailmanperintöluettelon kohde, kolmen historiallisen kohteen kokonaisuus Haitin historiallinen kansallispuisto. Lisäksi maassa on kaksi kansallispuistoa, Pic Macayan kansallispuisto maan eteläosassa ja La Visiten kansallispuisto maan kaakkoisosassa.