stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuha
Tuntomerkit

Kuha muistuttaa pitkänomaista ahventa (lajinimi lucioperca tarkoittaa kirjaimellisesti ”haukiahventa”).
Kuhalla on suuri terävähampainen suu ja kaksi selkäevää, joista etummainen on täynnä teräviä piikkejä samaan tapaan kuin ahvenella. Kuhan selkä on harmaanvihertävä. Sinertäviä, hopeanharmahtavia tai kullahtavia kylkiä koristaa kymmenkunta poikkijuovaa. Kuhan pituus on yleensä 30–60 cm ja paino 0,4–2,5 kg. Suotuisissa olosuhteissa kuha saattaa kasvaa yli viisikiloiseksi, ja yli kymmenkiloisiakin kuhia saadaan joka vuosi. Suomen kaikkien aikojen suurin kuha on saatu 1967 Piikkiössä, ja se painoi 16,7 kg. 2000-luvun Suomen ennätyskuha taas on 14,7 kilon painoinen kala vuodelta 2023.
Euroopan alueelta suurin saatu kuha painoi 18,8 kiloa.
Levinneisyys

Kuhaa esiintyy luontaisesti Itä-, Keski- ja Pohjois-Euroopassa lukuisissa Itämereen, Mustaanmereen, Kaspianmereen ja Araljärveen laskevissa vesistöissä ja Pohjanmereen laskevan Elben vesistöalueella. Lajia on myös 1800-luvulta lähtien istutettu laajalti luontaisen alueensa länsi-, etelä- ja pohjoispuolelle.
Suomessa kuha esiintyy maan etelä- ja keskiosissa. Se on suhteellisen lämpimien vesien kala, joka elää paitsi sisävesissä myös vähäsuolaisessa murtovedessä. Suomen ja samalla maapallon pohjoisimmat kuhakannat elävät Kemijärvessä ja Tengeliön järvissä. Itämeressä kuha esiintyy Suomenlahdella ja Saaristomerellä ja myös Ahvenanmaalla, Pohjanlahdessa sitä tavataan lähinnä suurempien jokien suualueilta. Hyvinä kuhavesinä pidetään suuria, sameavetisiä, usein hieman rehevöityneitäkin järviä, joissa on alkukesästä nopeasti lämpiäviä lisääntymisalueita.
Kuha oli vielä 1900-luvun alkupuolella varsin yleinen kala Suomen sisävesissä. Sittemmin kanta taantui huomattavasti metsäojituksista seuranneen vesistön happamoitumisen seurauksena ja kala kävi sisävesissä varsin harvinaiseksi. Viimeisten vuosikymmenten aikana tilanne on kuitenkin parantunut onnistuneiden istutusten ansiosta, ja kuha on taas varsin yleinen ja arvostettu saaliskala.
Ravinto ja elintavat

Poikasten ravinto koostuu aluksi eläinplanktonista. Sen jälkeen ruokalistalle ilmestyvät erilaiset äyriäiset ja vapaanveden selkärangattomat. Jopa 2–2,5 cm pitkien poikasten mahoista on löydetty kalanpoikasia. Pääasiallisena ravintona kalat ovat vasta noin 10-senttisille kuhille. Kuha saalistaa ajamalla saaliskalaa takaa ja iskemällä hampaat pakoon pyrkivän kalan peräosaan.
Isompien kuhien ravinto koostuu pelkästään kalasta.
Kuha on lämpimien vesien asukki ja parvikala, joskin isommat yksilöt saattavat liikkua yksin. Kuha viihtyy myös paremmin rehevämmissä ja tummavetisemmissä järvissä. Kudun jälkeen kesällä kuhat oleilevat siellä missä on parhaiten ravintoa. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi lahtivedet, sisäsaaristo ja selkävesien pinnanläheiset osat. Vesien kylmentyessä kuhat lähtevät hakeutumaan kohti talvehtimissyvänteitään. Kuha saattaa muodostaa varsinkin ahvenen kanssa sekaparvia. Kuhan mielisaalista ovat pienemmät parvikalat, kuten silakka. Kuhan saalistustapoja on verrattu susiin; kuha on huono syöksymään saaliin kimppuun, mutta se saattaa ajaa saalista takaa kilometritolkulla. Usein pyydyksistä löytyy samanaikaisesti kuhaa, ahventa ja niiden saaliskaloja.
Lisääntyminen

Koiras saapuu ennen naarasta kutupaikalle reviiriä valtaamaan. Sitä se puolustaa voimakkaasti kudun ja poikasten kehittymisajan kuoriutumiseen saakka. Koiras kaivaa kutukuopan 1–3 metrin syvyyteen, jonne kalat laskevat sukutuotteensa. Tämän aikana koiras leyhyttelee evillään munia, että ne saavat puhdasta ja happipitoista vettä. Kuha luokitellaan kevätkutuiseksi, vaikka kutuaika onkin lähempänä kesää. Vesien lämmettyä 12–14-asteiseksi kuhat alkavat kiihkeästi etsiä lisääntymiskumppania.
Kalastus ja käyttö > Kalastus ja saaliit

Kuha on arvostetuimpia ja arvokkaimpia Suomessa esiintyvistä kaloista. Sen myyntihinta on yleensä korkeimpia Suomen luonnonvaraisista kaloista. Kalastustilaston mukaan kuhan kokonaissaalis Suomessa vuonna 2009 oli noin 2,8 miljoonaa kiloa, josta suurin osa vapaa-ajankalastajien pyytämää. Ammattikalastuksen osuus oli vain 15 % (420 000 kiloa), ja tästä kolme neljännestä pyydettiin Itämerestä. Vapaa-ajankalastus taas tapahtui pääosin sisävesillä (77 % saaliista, 1,9 miljoonaa kiloa). Kuha on vetouistelijan lempisaalista. Kalastusasetuksen määräämä pyyntimitta, arkikielessä alamitta, kuhalle on Suomessa 42 cm vuoden 2016 alusta alkaen. Eräille ammattikalastajaryhmille on kuitenkin säädetty hieman alempia pyyntimittoja. Yksittäiset kalastusalueet voivat nostaa alamittaa korkeammaksi kuin asetus määrää. Toisaalta taas esimerkiksi Ruotsin suurissa järvissä alin pyyntimitta on 45 cm, ja voimassa on muusta maasta poikkeava silmäkokorajoitus sekä kutuajan pyyntikielto.
Maailmanlaajuisesti kuhan tilastoitu saalis on viime vuosikymmenellä ollut vajaat 20 miljoonaa kiloa, kun saalismäärät aiemmin, ennen 1980-lukua, olivat 30 ja 50 miljoonan kilon välillä.
Kalastus ja käyttö > Ruokakäyttö

Kuhassa on ahvenen tavoin erittäin maukas, vaalea liha. Kuhan liha ei ole yhtä voimakkaan makuista kuin ahvenen, mutta sitä saatetaan arvostaa jopa lohtakin enemmän. Kuhan ruodot ovat suuria ja helppoja poistaa. Kuhan liha sopii erityisesti fileiden sekä sushin valmistamiseen, ja kuhan perkeistä saa maukkaan consommé-liemen. Vanha ja hienostunut ruokalaji on Kuhaa Walewska.
Kalastus ja käyttö > Tunnuseläin

Kuha on Uudenmaan maakuntakala. Kuha esiintyy Kuortaneen vaakunassa ja se on esiintynyt myös kuntaliitoksen myötä epäviralliseen käyttöön jääneessä Artjärven vaakunassa.
Aiheesta muualla

Koukussa.fi Kuhankalastusvinkkejä
Kuhareseptejä (Arkistoitu – Internet Archive)
LuontoPortti: Kuha (Sander lucioperca)
Kuhan ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuhan kalastus kalastus.fi
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sander lucioperca:  Wikidata: Q146641  Wikispecies: Sander lucioperca  ADW: Stizostedion_lucioperca  BioLib: 16125  BOLD: 151166  CoL: 6XHMB  EPPO: STIZLU  EUNIS: 10458  Fauna Europaea: 304862  Fauna Europaea (new): ba2bb60e-fe76-497a-9242-2d09a5f353d5  FishBase: 360  GBIF: 2382155  iNaturalist: 48156  IRMNG: 10660237  ISC: 65338  ITIS: 650172  IUCN: 20860  NAS: 830  NatureServe: 2.788323  NBN: NHMSYS0000544754  NCBI: 283035  Observation.org: 2221  OBIS: 151308  Open Tree of Life: 557682  Plazi: 4710C675-EDFE-55D7-CFD2-0367737D616F  WoRMS: 151308  Laji.fi: MX.53220 
Perca lucioperca:  Wikidata: Q104847079  CoL: 6V3PL  EUNIS: 10459  GBIF: 2382163  IRMNG: 11008883  ZooBank: 2D23AF58-5678-47D0-B12D-543B40458250 
Kuha
Kuha
Pyydystetty kuha
Kuhafile
Ladakh

| --- | --- |
Ladakh
   Ladakhin alueen kartta   
Suurin kaupunki: Leh
Tärkeimmät kielet: ladakhi, urdu
Pinta-ala: 45 110 km² 
Väkiluku (2001): 200 000
Väestötiheys: 3/km²
Ladakh (tiibetiksi ལ་དྭགས་, [lad̪ɑks], hindiksi लद्दाख़, [ləd̪.d̪ɑːx], urduksi ‏لدّاخ‎, ’korkeiden solien maa’) on Intian pohjoisin liittoterritorio. Se erotettiin Jammu ja Kashmirin osavaltiosta omaksi territoriokseen vuonna 2019. Ladakh rajoittuu pohjoisessa Karakorumin vuoristoon ja etelässä Himalajaan. Se on yksi Intian harvimmin asutuista alueista. Historiallisesti Ladakhiin ovat kuuluneet Baltistanin laaksot, Induksen laakso, Zanskarin alue, Lahaul ja Spiti etelässä, Ngari (Länsi-Tiibet) idässä sekä Nubran laaksot pohjoisessa Khardung la -solan toisella puolella Ladakhvuorilla. Nykyään Ladakh rajoittuu idässä Tiibetiin, etelässä Lahauliin ja Spitiin, lännessä Kashmirin, Jammuun ja Gilgitin alueisiin ja pohjoisessa Keski-Aasiaan.
Ladakh on tunnettu vuoristoluontonsa kauneudesta ja buddhalaisesta kulttuuristaan. Sitä kutsutaan joskus "pieneksi Tiibetiksi", koska tiibetiläinen kulttuuri on voimakkaasti vaikuttanut Ladakhiin. Menneisyydessä Ladakh oli merkittävä alue strategisen sijaintinsa vuoksi kauppareittien risteyspaikkana, mutta Kiinan suljettua Tiibetin ja Keski-Aasian rajansa vuonna 1960 kansainvälinen kauppa alueella on hiipunut. Vuodesta 1974 Intian hallitus on tukenut Ladakhiin suuntautuvaa turismia.
Ladakhin suurin kaupunki on Leh. Alueen asukkaiden enemmistö on tiibetinbuddhalaisia, ja suurin osa lopuista šiiamuslimeja. Ladakhilaiset ovat viime aikoina toivoneet alueestaan erillistä liittovaltion aluetta, koska se eroaa uskonnoltaan ja kulttuuriltaan muslimienemmistöisestä Kashmirista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ladakh Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ladakh
Tiksen luostari Ladakhissa.
Ladakhin maisemaa.
Lehin kuukausittaiset keskilämpötilat.
Phyangin gompa Ladakhissa.
Kauppaa Lehissä.
Ladakhilainen nainen perinteisessä puvussa ja hatussa.
Chorten Ladakhissa.
Käännös suomeksi
Aferim!

| Aferim! |
| --- | --- |
 Elokuvan Aferim! elokuvajuliste vuodelta 2016.
Ohjaaja:  Radu Jude
Käsikirjoittaja:  Florin Lăzărescu Radu Jude
Tuottaja:  Ada Solomon
Säveltäjä:  Antonie Pantoleon-Petroveanu Trei Parale
Kuvaaja:  Marius Panduru
Leikkaaja:  Catalin Cristutiu
Lavastaja:  Augustina Stanciu
Pääosat:  Teodor Corban Mihai Comānoiu Toma Cuzin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Romania Bulgaria Tšekki
Tuotantoyhtiö:  EZ Films
Levittäjä:  Mozinet
Ensi-ilta:   11. helmikuuta 2015
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  romania
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aferim! (rom. Aferim!) on Radu Juden ohjaama vuonna 2015 ilmestynyt romanialainen historiallinen draamaelokuva. Vuoteen 1835 ajoittuva elokuva kertoo kahdesta poliisista, jotka palauttavat isännältään karannutta romaniorjaa. Elokuva palkittiin vuoden 2015 Berliinin elokuvajuhlilla hopeisella karhulla.
Tuotanto

Aferim! on ohjaajansa Radu Juden kolmas elokuva, joka sijoittuu Valakiaan vuoteen 1835. Alue on virallisesti Ottomaanien hallussa, mutta käytännössä laiton rajamaa, jossa suurinta valtaa pitää Venäjän keisarikunta. Orjuus kiellettiin alueella vasta noin kaksikymmentä vuotta myöhemmin. Elokuvan aiḱana alueen romaneja myydään ja ostetaan orjina. Ohjaaja Radu Juden yhdessä romanialaisen kirjailijan Florin Lăzărescun kanssa kirjoittama käsikirjoitus ja dialogi lainaavat useissa kohdissa suoraan historiallisia alkuperäislähteitä.
Elokuvaa on verrattu western-genreen, johon sen kuvat viittaavat usein myös suoraan. Aferim! kertoo kahdesta poliisista, jotka palauttavat isännältään karannutta orjaa. He  ratsastavat tasankojen ja vuoristojen halki sekasortoisella ja vaarallisella rajaseudulla. Mustavalkoinen elokuva kuvaa tapahtumia enimmäkseen kaukaa kokokuvissa, usein ilman Hollywood-estetiikalle tyypillisiä lähikuvia. Elokuva on rakenteeltaan road-movie, jonka dramaa rikkoo sen vulgääri minimalistinen huumori ja usein karnevalistiset kohtaukset.
Juoni

Valakia, 1835. Kaksi poliisia, isä Constandin ja hänen poikansa ja apulaisensa Ionita etsivät isännältään karannutta mustalaisorjaa. He tapaavat rosvoja, maalaisia ja rasistisen papin. Lopulta Constandin tapaa toisen poliisin, joka kertoo että Constandinilla on ylittänyt rajan, eikä hänellä ole tällä alueella toimivaltaa. Constandin lahjoo poliisin, joka kertoo mistä etsitty romani löytyy. Constandin ja Ionita ottavat kiinni karanneen Carfinin ja nuoren mustalaispojan. Carafin sidotaan kiinni hevosen satulaan. Matka takaisin alkaa.
Carafin kertoo, että todellinen syy hänen pakoonsa on se, että hänellä oli suhde isäntänsä vaimon Sultanan kanssa. Carafin ei olekaan sivistymätön raakalainen. Hän on matkannut isäntiensä kanssa Euroopan suurkaupungeissa. Constandin myy matkan aikana markkinoilla pienen mustalaispojan, jonka hän ja Ionita ottivat kiinni samaan aikaan Carfinin kanssa. Carafin pyytää Constandia vapauttamaan itsensä, sillä hän pelkää tulevansa tapetuksi, kun seurue pääsee perille. Seurue pysähtyy syömään ja juomaan ja Constandin ostaa pojalleen ja itselleen ilotytön. Ionita pyytää isäänsä vapauttamaan Carafinin, joka on hänen mielestään selvästi syytön, mutta Constandin ei suostu.
Constandin rauhoittelee Carafinia kertomalla, että käyttää vaikutusvaltaansa ja auttaa häntä kun seurue pääsee perille. Carafin joutuu kävelemään hevosen perässä matkan viimeisen etapin. Isäntä ei ole kotona.  Isäntä on pahoinpidellyt vaimoaan, joka makaa sairaana. Carfin kertoo Sultanalle, että Carfin on otettu kiinni. Isäntä palaa kotiin ja maksaa Constandinille tämän palkkion. Constandin yrittää puhua Carfinin puolesta, mutta todellinen valta on isännällä. Isäntä kastroi Carfinin kylän edessä ja laittaa palvelijansa myymään Carfinin vaimon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Teodor Corban  | … |  Costandin   |
|  Mihai Comanoiu  | … |  Ionita   |
|  Toma Cuzin  | … |  Carfin Pandolean   |
|  Alexandru Dabija  | … |  Boyar Iordache Cîndescu   |
|  Luminita Gheorghiu  | … |  Smaranda Cîndescu   |
|  Victor Rebengiuc  | … |  Stan Paraschiv   |
|  Alberto Dinache  | … |  Tintiric   |
Vastaanotto

Aferim! valittiin Romanian ehdokkaaksi parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi, mutta ei tullut valituksi finalistien joukkoon. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2015 Berliinin elokuvajuhlilla ja palkittiin hopeisella karhulla. Kansainväliset kriitikot kiittivät elokuvaa. The Guardianin Jordan Hoffman näki elokuvan brutaaliudessa myös sarkastista huumoria ja viitteitä Romanian romanien nykytilanteeseen. New York Timesin A.O. Scott vertasi elokuvan rasismin kuvausta ja sarkasmia Quentin Tarantinoon. Peter Sobczynskin mukaan elokuva oli voimakas ja onnistunut systeemisen rasismin kuvaus. NPR-televisiokanavan kriitikko Mark Jensen nosti esiin elokuvan viitteet western-genreen ja vertasi sitä Quention Tarantinon elokuvaan The Hateful Eight.
Linnanmaa

| Linnanmaa |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Linnanmaa korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kaijonharjun suuralue
Kaupunginosa nro:  78
Väkiluku:  4 278  31.12.2023
Työpaikkoja:  7 231 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Linnanmaa, Syynimaa, Ranta-Koskela, Teknologiakylä
Postinumero(t):  90570, 90590
Suuri osa opiskelija-asunnoista Linnanmaalla sijaitsee yliopiston läheisyydessä olevan Yli­opisto­kadun varressa.
Näkymä Oulun yliopiston Linnanmaan alueesta.
Linnanmaa on kaupunginosa Kaijonharjun suuralueella Oulussa. Linnanmaalla asuu noin 2 900 asukasta ja siellä on yli 7 000 työpaikkaa. Linnanmaa sijaitsee noin viiden kilometrin päässä keskustasta pohjoiseen, suurimmaksi osaksi Pohjantien (valtatie 4) itäpuolella. Linnanmaa rajautuu Rajakylän, Ritaharjun, Koskelan, Kaijonharjun, Iskon ja Pyykösjärven kaupunginosiin.
Alueella sijaitsevat muun muassa Oulun yliopisto, yliopiston kasvitieteellinen puutarha, Eläintieteellinen museo sekä VTT:n Oulun toimipiste. Alueella sijaitsee myös Oulun Ylioppilaskylä, jossa on runsaasti opiskelija-asuntoja. Linnanmaan länsiosassa, yliopiston ja Oulu–Tornio-rautatien välisellä alueella sijaitsee Teknologiakylä Technopolis Linnanmaa, jossa on useita tekniikan tutkimus- ja tuotantolaitoksia. Alueella on lähes kaksisataa yritystä.
Lähiötyylistä rivitaloasumista kaupunginosassa edustaa Syynimaan osa-alue yliopistoalueen eteläpuolella. Syynimaan pohjoispuolelle on vuosina 1997–2003 rakennettu puutalovaltainen asuinalue, Puulinnanmaa. Myös Pyykösjärven länsirannalla sijaitseva Ranta-Koskela kuuluu Linnanmaan kaupunginosaan.
Linnanmaan vetovoimaa on kasvattanut sinne 2003–2004 rakennettu market-alue, joka sisältää Prisman, Alkon, apteekin ja pienliikkeitä. Linnanmaan liikuntapalveluita tarjoavat Linnanmaan liikuntahalli ja Linnanmaan jäähalli. Oulun uusi keskuspaloasema sijaitsee Linnanmaalla vuodesta 2021 lähtien. Vuonna 2022 Linnanmaalle alettiin rakentaa uimahallia. Uimahalli otettiin käyttöön helmikuussa 2025.
Alue on voittanut vuoden betonirakenne -kilpailun.
Aiheesta muualla

Säätila Linnanmaalla
Linnanmaan asukastoimikunta
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linnanmaa Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Jusqu'à la garde

| Jusqu'à la garde |
| --- | --- |
 Elokuvan Jusqu'à la garde elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Xavier Legrand
Käsikirjoittaja:  Xavier Legrand
Tuottaja:  Alexandre Gavras
Kuvaaja:  Nathalie Durand
Leikkaaja:  Mircea Olteanu
Pääosat:  Léa Drucker Denis Ménochet Thomas Gioria Mathilde Auneveux
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  K.G. Productions
Levittäjä:  Mozinet
Ensi-ilta:   8. syyskuuta 2017
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Jusqu'à la garde (kirjaimellisesti ’Huostaanottoon saakka’) on Xavier Legrandin ohjaama vuonna 2017 ensi-iltansa saanut ranskalainen draamaelokuva ja psykologinen trilleri. Elokuva seuraa perhettä, jota repii avioero ja huostajuuskiista. Vähitellen paljastuu, että perheen isä on manipulatiivinen ja väkivaltainen. Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se palkittiin hopeisella leijonalla. Elokuva palkittiin vuoden 2019 parhaan elokuvan, parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen ja parhaan naispääosan César-palkinnoilla.
Tuotanto

Xavier Legrand oli aiemmin ohjannut moneen kertaan palkitun lyhytelokuvan Avant Que De Tout Perdre (2013), joka käsittelee samaa teemaa ja henkilöitä kuin hänen esikoisohjauksensa Jusqu'à la garde. Legrandin omien sanojen mukaan käsikirjoitus perustui tarkkaan tutkimustyöhön. Hän haastatteli perheväkivaltaa kokeneita naisia heidän kokemuksistaan. Ohjaajan mukaan elokuva on poliittinen teko, jonka tarkoitus on kiinnittää huomio perhe- ja parisuhdeväkivaltaan ilmiönä.
Jusqu'à la garde on rakenteeltaan hyvin pelkistetty. Elokuvassa ei ole dramaattisia juonenkäänteitä. Sen sijaan se keskittyy yhteen ajanjaksoon kuvaamansa perheen elämässä ja tilanteeseen, joka kehittyy vähitellen yhä huonommaksi ja uhkaavammaksi. Tapahtumia ei taustoiteta eikä selitetä. Elokuva alkaa realistisena oikeussalidraamana, mutta muuttuu psykologiseksi trilleriksi, jossa on lopulta kauhuelokuvan elementtejä.
Juoni

Äiti Miriam Besson ja isä Antoine Besson ovat tuomarin luona huoltajuuskuulemisessa. Miriamin asianajaja esittää heidän poikansa, 12-vuotiaan Julienin lausunnon, jonka mukaan isä on uhka perheelle. Poika ei tahdo tavata isäänsä. Antoinen asianajaja kiistää asian ja kertoo asiakkaansa olevan tavallinen mies, joka tahtoo vain tavata lapsiaan. Äiti on estänyt tapaamiset ja yrittää nyt lavastaa hänet väkivaltaiseksi. Isä tahtoo jaetun huoltajuuden ja poikansa Julienin luokseen joka toinen viikko. Tuomari määrää Antoinelle tapaamisoikeuden joka toinen viikonloppu.
Antoine tulee hakemaan Julienin Miriamin vanhempien luota. Julien teeskentelee kipeää eikä tahdo lähteä. Kun Antoine kertoo tekevänsä ilmoituksen, jos ei saa tavata Julienia poika suostuu lähtemään isänsä mukaan. On selvää, että Julien pelkää. Hän ei katso isäänsä silmiin ja välttelee vastaamista tämän kysymyksiin. Seuraavan tapaamisen aikana Antoine vie pojan vanhempiensa ja Julienin isovanhempien luokse. Kesken illallisen Antoine ja hänen isänsä alkavat huutaa ja riidellä uhkaavasti. Palauttaessaan poikaa Antoine manipuloi pelottelemalla Julienin paljastamaan missä perhe nykyisin asuu.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Léa Drucker  | … |  Miriam Besson   |
|  Denis Ménochet  | … |  Antoine Besson   |
|  Thomas Gioria  | … |  Julien Besson   |
|  Mathilde Auneveux  | … |  Joséphine Besson   |
|  Jean-Marie Winling  | … |  Joël Besson   |
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se palkittiin hopeisella leijonalla. Elokuva palkittiin vuoden 2019 parhaan elokuvan, parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen ja parhaan naispääosan Césarilla, Ranskan tärkeimmällä elokuvapalkinnolla. Kansainväliset kriitikot kiittivät elokuvaa. The Guardian -lehden Peter Bradhawn mukaan elokuva oli intensiivinen trilleri, jossa välittää todellisen elämän kauhun uskottavasti. Hänen mielestään elokuva myös kärsii hiukan yksinkertaisuudestaan ja suoraviivaisuudestaan. New York Timesin A.O. Scott mielestä elokuvan vähäeleinen ja armoton kuvaus on tarkasti nähtyä draamaa, joka rakentaa jännitettä kuin trilleri tai kauhuelokuva. Scottin mukaan elokuva on kuitenkin enemmän poliittinen teko kuin dokumentäärinen kuvaus yksittäisestä tapauksesta. British Film Instituten elokuvaesittelyssä Paul O’Callaghanin mielestä ohjaaja Legrandin näyttää jo debyytissään olevansa valmis auteur-ohjaaja. Entertainment Weeklyn Chris Nashawatyn mukaan Jusqu'à la garde ei ole miellyttävä katsojakokemus vaan realistista kauhua, jota ei pysty unohtamaan elokuvan nähtyään.
Jan Lievens

| Jan Lievens |
| --- | --- |
 Omakuva, 1629–1630, 42 × 37 cm, Leiden collection.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1607 Leiden, Alankomaat
Kuollut: 4. kesäkuuta 1674 Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  barokki, Alankomaiden kultakauden maalaustaide
Jan Lievens (24. lokakuuta 1607 Leiden – 4. kesäkuuta 1674 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari, joka tunnetaan etenkin muotokuvistaan ja historiallisista maalauksistaan. Omana aikanaan erittäin arvostettu Lievens työskenteli useita vuosia läheisesti Rembrandt von Rijnin (1606–1669) kanssa.
Jan Lievens oli Alankomaiden taiteen kultakauden ennakkoluulottomimpia ja valovoimaisimpia kokeilijoita, jonka yksittäiset teokset kuuluvat aikakauden parhaiden maalausten joukkoon. Lievensin myöhempi maine on kärsinyt vertailusta Rembrandtiin. Hänen roolinsa on usein ollut esittää vertailukohtaa, toista lapsineroa, joka ei koskaan saavuttanut todellista potentiaaliaan.
Elämä ja ura > Uran alku ja Rembrandt

Lievens aloitti jo kahdeksanvuotiaana Joris van Schootenin (n. 1587 – n. 1653) oppilaana Leidenissä. Kymmenvuotiaana hän muutti Amsterdamiin historiallisia teoksia maalanneen Pieter Lastmanin (1583–1633) oppilaaksi. Lievens palasi Leideniin ja oli vain 12-vuotias aloittaessaan itsenäisen työskentelyn.
Kun Rembrandt van Rijn palasi Leideniin vuonna 1625 kahden nuoren ja poikkeuksellisen lahjakkaan maalarin välille kehittyi läheinen suhde. Rembrandt oli ollut todennäköisesti juuri Lievensin suosituksesta Pieter Lastmanin oppilaana Amsterdamissa. Ei tiedetä varmuudella oliko maalareilla yhteinen työtila, mutta he työskentelivät tiiviisti yhdessä lainaten ideoita ja tekniikoita toisiltaan. Kaksikon välinen yhteistyö ja keskinäinen kilpailu jatkui vuoteen 1631 saakka, jolloin Rembrandt lähti Leidenistä.