stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Unitaariuniversalismi
Historia

Alun perin unitaariuniversalismissa yhdistyivät unitarismi ja universalismi. Tämä tapahtui virallisesti vuonna 1961, kun keskusjärjestöt The Universalist Churches of America ja American Unitarist Association yhdistyivät Unitarian Universalist Associationiksi (UUA). Vaikka sekä unitarismin että universalismin juuret ovat protestanttisessa uskossa, huomattavaa on, että vain osa nykyisen liikkeen jäsenistä pitää itseään edes kristittyinä.
Oppi

Unitaariuniversalismia ei aina luokitella uskonnoksi johtuen pyhien kirjoitusten, yhteisten uskontunnustusten ja yhteisten virallisten opinkappaleiden puutteesta. Liikkeen jäsenet voivat edustaa mitä tahansa todellisuuskäsitystä. Universaaliunitaristeihin kuuluu ihmisiä, jotka määrittelevät itsensä kristityiksi, juutalaisiksi, buddhalaisiksi, hinduiksi, pakanoiksi, ateisteiksi, agnostikoiksi ja humanisteiksi.
Moninaisuudestaan huolimatta universaaliunitaristit tunnustavat seitsemän yhteistä periaatetta:
Jokaisen ihmisen luontainen arvo ja arvokkuus;
Oikeudenmukaisuus, tasavertaisuus ja myötätunto ihmissuhteissa;
Toisten hyväksyminen ja kannustaminen hengelliseen kasvuun seurakunnissa;
Vapaa ja vastuullinen totuuden ja merkityksen etsintä;
Omantunnon vapaus ja kansanvaltaisten menettelytapojen käyttö sekä seurakunnissa että yhteiskunnassa yleensä;
Tavoitteena rauha, vapaus ja oikeus kaikille maailmanlaajuisessa yhteisössä;
Kunnioitus kaiken olevaisen verkkoa kohtaan, jonka osia kaikki olennot ovat ja jossa kaikki ovat riippuvaisia toisistaan
Universaaliunitaristien uskon perustana pidetään seuraavia ”lähteitä”:
Kaikissa kulttuureissa tunnettu suora kokemus rajat ylittävästä mysteeristä ja ihmetyksestä
Profeetallisten naisten ja miesten sanat ja teot, jotka haastavat vastustamaan pahuuden voimia ja rakenteita oikeudenmukaisuudella, myötätunnolla ja rakkauden voimalla
Maailman uskonnoista kumpuava viisaus, joka tarjoaa innoitusta eettisessä ja hengellisessä elämässä
Juutalaiset ja kristilliset opetukset, jotka kehottavat vastaamaan Jumalan rakkauteen rakastamalla lähimmäistä niin kuin itseämme
Humanistiset opetukset, jotka kehottavat hyödyntämään järkeä ja tieteen tuloksia
Luonnonuskontojen hengelliset opetukset, jotka kunnioittavat elämän kiertokulkua ja ohjaavat elämään tasapainossa luonnon kanssa
Toiminta Suomessa

Suomen Unitaariuniversalistinen Seura perustettiin vuonna 1996, tavoitteena saada Suomeen avoin vapaamielinen uskonnollinen foorumi, jossa voisi keskustella ja kyseenalaistaa vapaasti. Seura on järjestänyt Helsingissä talvisaikaan kuukausittain kokouksia, joissa on keskustelu, pidetty alustuksia vapaan uskonnollisuuden ilmiöistä sekä järjestetty hartaushetkiä.
Kirjallisuutta

Leitzinger, Antero (toim.): Vapaa usko: Unitaariuniversalistien ja kveekarien ajatuksia.  Helsinki:  Kirja-Leitzinger, 1997.  ISBN 952-9752-13-X
Aiheesta muualla

Unitarian Universalist Association of Congregations. (englanniksi)
Suomen Unitaariuniversalistinen Seura (Arkistoitu – Internet Archive).
Unitaarit ja universalistit (Arkistoitu – Internet Archive).
What Unitarian Universalists Believe. (englanniksi)
Kimmo Sundström: Päivi Kesti unitaarien puheenjohtajaksi. PAT 30.4.2009.
Unikeonpäivä

Unikeonpäivä, monissa maissa nimeltään seitsemän nukkujan päivä, on vanha kristillinen merkkipäivä, jolla muistettiin Efesoksen seitsemää unikekoa. Legendan mukaan nuorukaiset pakenivat 200-luvulla kristittyjä vainonnutta keisari Deciusta luolaan ja heräsivät vasta 200 vuotta myöhemmin.
Unikeonpäivä on muun muassa Saksassa, Tanskassa, Englannissa ja Virossa 27. kesäkuuta. Sen sijaan Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se on kuukautta myöhemmin, 27. heinäkuuta.
Nimi

Monissa kielissä unikeonpäivää nimitetään "seitsemän nukkujan päiväksi" efesolaisten marttyyrien mukaan. Englanniksi unikeonpäivä on Seven Sleepers Day, saksaksi Siebenschläfertag ja ruotsiksi sjusovardagen tai sju sovares dag. Myös suomeksi päivää nimitettiin ensin kalentereissa sju-sofvare tai 7 sofvare, mutta 1700-luvun kuluessa vakiintui kalentereissa suomenkielinen merkintä "7 unikekoa". Ensimmäisen kerran suomeksi nimi "unikeonpäivä" on merkitty almanakkoihin vuonna 1929. Sanan alkuperä viittaa todennäköisesti siihen, että kekoon "mahtuu" paljon (aamu-)unta. Unikeko onkin talossa aina se, joka nukkuu kyseisenä päivänä pisimpään.
Legenda seitsemästä unikeosta on myös antanut nimen pienelle jyrsijämäiselle nisäkkäälle, unikeolle (Glis glis), joka on esimerkiksi saksaksi Siebenschläfer. Unikeko-eläin viettää talviunessa 7 kuukautta vuodesta ja nukkuu muulloinkin noin 20 tuntia vuorokaudessa.
Unikeonpäivä Suomessa

Unikeonpäivä on ollut Hemminki Maskulaisen virsikirjan kalenterissa vuodelta 1652, mutta päivää lienee Suomessa vietetty jo keskiajalla. Aikoinaan se oli Suomessakin kesäkuun lopulla, mutta siirrettiin 1720-luvulla nykyiselle päivälleen.
Tunnetuin perinne on Naantalissa vietettävä Naantalin Unikeonpäivä, jossa valitaan valtakunnan virallinen Unikeko. Naantalissa tapahtuman juuret ulottuvat 1880-luvulle ja nykyisessä muodossaan, jossa valitaan vuosittain Unikeko, se on ollut vuodesta 1959 lähtien.
Viime vuosina myös muissakin kaupungeissa on alettu valita vuoden unikekoja. Salossa on valittu Salon vuoden unikeko vuodesta 1983 ja Heinolassa vuodesta 1995 alkaen.
Legenda seitsemästä nukkujasta

Legenda, joka kertoo seitsemän miehen pitkästä unesta, on kristillistä marttyyrihistoriaa ja siitä on useita versioita. Luola, jossa miesten kerrotaan nukkuneen, on edelleen nähtävissä Efesoksessa. Legendan mukaan keisari Deciuksen aikana 249–251 vainottiin Efesoksen kaupungissa kristittyjä. Legenda kertoo, miten keisarin vieraillessa Efesoksessa, kaikkia asukkaita kehotettiin urhaamaan temppelissä. Ne, jotka eivät tehneet niin, surmattaisiin. Kuitenkin seitsemän kristittyä meni piiloon luolaan, mutta heidät löydettiin. Rangaistukseksi luola muurattiin umpeen, ja miehet jäivät nukkumaan luolaan. Ajan kuluessa tämä tapahtuma unohtui. Kun keisaksi tuli Theodosius (379–395), muuttui kristinuskon asema, ja kristittyjä alettiin suosia. Lähelle luolaa, johon miehet olivat piiloutuneet, rakennettiin kirkko ja rakennustyön aikana luola paljastui. Siellä nukkuvat miehet heräsivät ja kun he tulivat ulos luolasta, kaikki oli muuttunut, ihmiset puhuivat Jeesuksesta ja Jumalasta. Lopulta keisarikin tuli tapaamaan unesta heränneitä miehiä ja kaikki ymmärsivät ihmeen tapahtuneen.
Tarina esiintyy Koraanissa (suura al-kahf 18:26), jossa heitä kutsutaan "luolan ihmisiksi".  Islamilainen versio sisältää enemmän yksityiskohtia, kuten maininnan koirasta, joka seurasi nuoria luolaan ja vartioi nukkujia.  Tässä versiossa ihmiset nukkuivat 300 vuotta (gregoriaanisen kalenterin mukaan) tai 309 vuotta islamilaisen kuukalenterin mukaan
Uskomukset

Unikeonpäivään liittyy uskomus, että jos aamulla nukkuu pitkään, niin nukuttaa koko vuoden. Myös se, joka viimeiseksi jää aamulla vuoteeseen, on talon unikeko ja laiskin koko vuoden. Lisäksi päivällä torkkuminen saattoi uskomusten mukaan ennustaa unista tulevaisuutta. Marttyyrien lukumäärään pohjautuva numero seitsemän on myös keskeinen monissa uskomuksissa:
"Jos unikeonpäivänä sataa, sataa seitsemän viikkoa yhtäperää." (Velkua)
"Semmoinen sää kuin on syysooverinpäivänä, semmoinen on seitsemän viikkoa siitä eteenpäin." (Pohjois-Norja)
"Jos unikekona nukkuu päivällä, esimerkiksi heinänteossa, niin nukkuu seitsemän vuotta." (Vanaja)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä Arkisto: Unikeot Naantalin auringon alla
Reijo Valta: Herää, unikeko! Pois työpöydältä 27.7.2011.
Seitsemän unikekoa nukkumassa luolassa. Venäläinen ikoni
Satamaneuvos

Satamaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 14.6.1985  | Lasse Terho | toimitusjohtaja | Helsinki  |  |
|  2.  | 23.12.1987  | Esko Ajanko | satamajohtaja, ekonomi | Turku  |  |
|  3.  | 2.6.1989  | Antti Merilahti | satamajohtaja, merikapteeni | Naantali  |   |
|  4.  | 4.12.1992  | Eljas Muurinen | satamajohtaja, diplomi-insinööri | Helsinki  |  |
|  5.  | 30.5.1997  | Simo Hermonen | satamajohtaja, ekonomi, merikapteeni  | Pori  |  |
|  6.  | 9.6.2000  | Heikki Honkaheimo  | satamajohtaja, merikapteeni | Rauma  |  |
|  7.  | 23.5.2001  | Heimo Heikkilä | satamajohtaja, merikapteeni | Hamina  |  |
|  8.  | 27.11.2009  | Lars Holmqvist | satamajohtaja, merikapteeni | Vaasa  |  |
|  9.  | 17.6.2016  | Reijo Viitala | toimitusjohtaja, teknikko | Kemi |  |
|   10  | 16.6.2017  | Heikki Nissinen | ent. satamajohtaja, diplomi-insinööri | Helsinki |  |
|   11  | 17.5.2019  | Kaarlo Heikkinen | ent. toimitusjohtaja, merikapteeni | Oulu |  |


|  | 10.6.2022  | Hannu Asumalahti | ent. toimitusjohtaja, tekniikan lisensiaatti  | Tampere |  |
Satalan taistelu

Satalan taistelu käytiin osana Bysantin–sassanidien sotaa vuonna 530. Sassanideja johti Mihr-Mihroe, jonka armeija koostui sassanideista, persarmenialaisista ja muista liittolaisista. Bysanttilaisia johti magister militum praesentalis Sittas ja magister militum per Armeniam Dorotheos.
Sassanidit olivat aikaisemmin vallanneet takaisin Iberian ja edenneet Lazicaan. Seuraavaksi kohteeksi valittiin roomalainen Armenia. Bysanttilaiset saivat tietää hyökkäyksestä ennen sen alkua ja aiheuttivat jonkin verran tappioita sassanidien armeijalle sen vielä kokoontuessa. Mihr-Mihroe ohitti Theodosipoliin ja aikoi hyökätä syvälle vihollisen alueelle. Bysanttilaiset valitsivat Satalan tärkeä linnoituksen taistelupaikaksi. Roomalaisten onnistui kukistaa vihollisensa sotajuonen ansiosta.
Prokopioksen mukaan sassandit alkoivat piirittää Satalaa. Sittas johti pienen osan joukoista kaupungin ulkopuolelle ja jätti Dorotheoksen puolustamaan kaupunkia. Kun sassanidit seuraavana päivänä ryhtyivät hyökkäykseen kaupunkia vastaan, Sittas marssitti joukkonsa heitä vastaan. Kuivan sään ansiosta pölypilvet peittivät Sittaan joukot siinä määrin että sassanidit eivät pystyneet arvioimaan hänen joukkojensa määrää. Kun sassanidit kävivät hyökkäykseen Sittaan joukkoja vastaan kaupungissa olleet joukot hyökkäsivät sassanidien kimppuun. Prokopios kertoo että eräs traakialainen päällikkö Florentius kaappasi vihollisen komentajan sotamerkin ja tämä aiheutti suurta sekasortoa. Seuraavana päivänä sassanidit perääntyivät omalle alueelleen.
Taistelun jälkeen kaksi persarmenialaista päällikköä, Narses ja Aratius, loikkasivat bysanttilaisten puolelle. Heidän ansiostaan bysanttilaiset saivat haltuunsa eräitä tärkeitä linnoituksia.
Sarveissienet

| Sarveissienet |
| --- | --- |
 Pesusieni (Spongia officinalis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sienieläimet Porifera
Luokka::  Sarveispiisienet Demospongiae
Lahko::  Dictyoceratida
Heimo::  Sarveissienet Spongiidae  Gray, 1867
Suvut
 Coscinoderma  Hippospongia  Hyattella  Leiosella  Rhopaloeides  Spongia 
Katso myös
   Sarveissienet Wikispeciesissä   Sarveissienet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarveissienet (Spongiidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan niin lauhkeista kuin trooppisistakin merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Sarveissieniin kuuluu 6 sukua ja yhteensä noin 90 lajia, muun muassa pesusieni. Heimon lajien tukiranka koostuu tiheistä spongiiniproteiinisäikeistä ja lajit vovat olla levymäisiä, maljamaisia, haarautuneita tai epämääräisiä. Rakenne on kokoonpuristuva, mutta silti kestävä. Sarveissienillä ei ole spikuleja.
Edward Sarul

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Puola> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | kuulantyöntö |  |
Edward Sarul (s. 16. marraskuuta 1958 Nowy Kościół) on entinen puolalainen kuulantyöntäjä. Hän voitti lajinsa ensimmäisen maailmanmestaruuden vuoden 1983 MM-kilpailuissa.
Sarul ylitti kuulantyönnössä 20 metrin rajan vuonna 1982. Samana vuonna Ateenan EM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi. Vuonna 1983 hän paransi ennätyksekseen 21,68 m, joka säilyi Puolan ennätyksenä päivää vaille 26 vuotta. Helsingin MM-kilpailujen ensimmäisenä päivänä käytiin kuulantyönnön loppukilpailu, jota Sarul johti pitkään tehtyään ensimmäisellä kierroksella tuloksen 21,04 m. Hänen toinen työntönsä kantoi 20,74 m, kolmannella ja neljännellä kierroksella hän ei saanut tulosta, ja viidennen työnnön pituus oli 20,34 m. Viidennellä kierroksella itäsaksalainen Ulf Timmermann työnsi tuloksen 21,16 m ja siirtyi kilpailun johtoon. 195-senttisen ja 125-kiloisen Sarulin viimeinen työntö kantoi lukemiin 21,39 m, jolla hän voitti maailmanmestaruuden.
Parhaat tulokset vuosittain

1975: 13,20 m
1976: 14,93 m
1977: 16,74 m
1978: 18,24 m
1979: 19,06 m
1980: 19,80 m
1981: 18,44 m
1982: 20,64 m
1983: 21,68 m
Satakunnan Lehti

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Satakunnan Lehti oli Porissa vuosina 1919–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Porin edistyspuoluelaiset perustivat Satakunnan Lehden äänenkannattajakseen sen jälkeen, kun Satakunnan Kansasta oli tullut kokoomuksen lehti. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti ei pärjännyt kilpailussa ja lakkasi jo vuoden 1921 maaliskuussa. Sen päätoimittajana työskenteli William Frithiof Ilmoni.
Aiheesta muualla

Satakunnan Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Satakunnan maakunnan kuntien vaakunat

| --- | --- |
: Satakunnan maakunta Sini-kultakatkoisessa kilvessä pystyyn kavahtanut musta, punavaruksinen kruunupäinen karhu, joka pitää kämmenissään hopeista miekkaa; kruunu ja miekan kahva kultaa; saatteena karhun molemmin puolin yläkentässä seitsensakarainen hopeatähti.
| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Eura Kultakentässä sinisen, sakarakoroisen reunuksen ympäröimänä musta, punavaruksinen karhu pystyasennossa, oikeassa kämmenessään iskuun kohotettu sininen miekka. Gustaf von Numers, 9. elokuuta 1954
: Eurajoki Sinisessä kentässä kultainen, kolmimastoinen kuunarilaiva. Heikki Hermonen, 1. tammikuuta 2017 (ottanut käyttöön Luvian vaakunan)
: Harjavalta Sinisessä kentässä salamakimppu paaluittain, saatteena sen kummallakin puolella kaksi vinoristiä keskenään hirsittäin, kaikki kultaa. Ahti Hammar, 11. helmikuuta 1952
: Huittinen Vihreässä kentässä kaksi kultaista häränotsaa alakkain. Erkki Honkanen, 19. kesäkuuta 1953
: Jämijärvi Kultakentässä palkki, jonka kummallakin puolella saatteena palkeittain lentävä pääskynen, kaikki siniset. Gustaf von Numers, 26. huhtikuuta 1965
: Kankaanpää Sinisessä kentässä alainen, yläreunaltaan liekkikoroinen hopeahirsi, jonka päällikkeenä pystyssä kultamänty. Carolus Lindberg, 12. lokakuuta 1951
: Karvia Sinisessä kentässä kuusikoroisen tyviön yläpuolella linnake, kaikki kultaa. Olof Eriksson, 28. maaliskuuta 1956   
: Kokemäki Sinisessä kentässä hopeinen, kultapäärmeinen ja -nauhainen piispanhiippa. Gustaf von Numers, 4. helmikuuta 1953
: Merikarvia Sinisessä kentässä hopeinen, kolmimastoinen, etu- ja raakapurjeilla varustettu alus, joka ui aaltokoroisella kultatyviöllä. Carolus Lindberg, 2. helmikuuta 1951
: Nakkila Sinisessä kentässä kultainen palkki, jossa musta nahkiainen; palkin kummallakin puolella kolme paaluttaista kultatähkää. Gustaf von Numers, 16. helmikuuta 1953
: Pomarkku Kultakentässä sininen, sahakoroinen lakio; viisi sakaraa ylöspäin. Gustaf von Numers, 18. joulukuuta 1962
: Pori Kullanvärisessä kilvessä edestäpäin punaisella ritarikruunulla varustettu musta karhunpää punainen kieli ojossa. Kilven alapuolta ympäröi sininen nauha, jossa hopeakirjaimin on lause «Deus protector noster«. Eric O. W. Ehrström, uudelleen piirtänyt Olof Eriksson, 11. joulukuuta 1931
: Rauma Kultaisen latinalaisen ristin jakamassa sinisessä kilvessä neljä minuskeli r-kirjainta, yksi kussakin neljässä kentässä. Carolus Lindberg (piirtänyt uudelleen), 11. syyskuuta 1942
: Siikainen Sinisessä kentässä palkeittain asetettu, hyppäävä, hopeinen, punavaruksinen siika ja sen molemmin puolin saatteena seitsenkärkinen hopeatähti. Pentti Vakkamaa, 5. elokuuta 1952
: Säkylä Sinisessä kentässä punainen, kultapäärmeinen piispanhiippa, alapuolella aaltokoroinen kultatyviö, jossa sininen kirves. Into Linturi ja Yrjö Rintala, 1. tammikuuta 2016 (ottanut käyttöön Köyliön vaakunan)
: Ulvila Vihreässä kentässä kultainen Pyhän Olavin kuva, käsissään sotakirves ja valtakunnanomena, istumassa hopeisella valtaistuimella. Ahti Hammar, 29. lokakuuta 1952
Sassetot-le-Mauconduit

Sassetot-le-Mauconduit
Château de Sassetot
Sassetot-le-Mauconduit on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa, tarkemmin Pays de Cauxin alueella lähellä Englannin kanaalia.
Kunnan tärkeimpiä nähtävyyksiä on 1700-luvulla rakennettu Sassetotin linna (Château de Sassetot). Se oli aikanaan Itävallan keisarinnan Elisabetin eli Sissin kesäasunto. Nykyään linna toimii hotellina.
Sarviorvokki

| Sarviorvokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Orvokkikasvit Violaceae
Suku::  Orvokit Viola
Laji::  cornuta
Kaksiosainen nimi
 Viola cornuta  Desf. 
Katso myös
   Sarviorvokki Wikispeciesissä   Sarviorvokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarviorvokki (Viola cornuta) on monivuotinen melko pitkään kukkiva orvokki. Se kasvaa alkuperäisenä Pyreneillä.
Sarviorvokki viihtyy ravinteikkaalla multa- tai hiekkamaalla. Se viihtyy hyvin varjossa, vaikka kasvaa myös aurinkoisessa paikassa, mutta paahdetta se ei kestä. Sarviorvokki leviää hitaasti suikertamalla. Se myös kylväytyy kasvupaikoilleen.
Ulkonäkö ja koko

Sarviorvokki kasvaa yleensä 15–30 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat soikeat ja alta harvakarvaiset. Suuret korvakkeet ovat sahalaitaiset. Sarviorvokin sinipunaiset kukat ovat 2–4 senttimetriä leveät ja tuoksuvat. Sen kukinta-aika kestää yleensä toukokuusta syyskuuhun.
Laji muistuttaa jonkin verran tarhaorvokkia (Viola × wittrockiana).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Sarviorvokki (Viola cornuta)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q494841  Wikispecies: Viola cornuta  APDB: 179127  BioLib: 38854  BOLD: 1141792  CoL: 5BGLF  EoL: 5745002  EPPO: VIOCO  EUNIS: 185360  GBIF: 7296672  GRIN: 41704  iNaturalist: 209347  IPNI: 867953-1  MoBotPF: 287528  NBN: NBNSYS0000002942  NCBI: 232238  NZOR: 7635d20f-4389-43a6-b03f-941cf83f17c0  Observation.org: 123544  Open Tree of Life: 574009  PFI: 8679  Plant List: kew-2463833  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:867953-1  RHS: 18990  Tropicos: 33800624  WFO: wfo-0000426508  Laji.fi: MX.41652
Satujen lumous

| Satujen lumous: Merkitys ja arvo> The Uses of Enchantment: The Meaning and Importance of Fairy Tales.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Bruno Bettelheim
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1975
Suomennos
Suomentaja:  Mirja Rutanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1975
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  392
ISBN:  951-0-17871-3

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Satujen lumous: Merkitys ja arvo on Bruno Bettelheimin kirjoittama teos, jonka englanninkielinen alkuteos The Uses of Enchantment: The Meaning and Importance of Fairy Tales julkaistiin 1975. Teoksessa Bettelheim analysoi lähinnä eurooppalaisia kansansatuja (kuten Grimmin satuja) psykoanalyyttisesta näkökulmasta. Hänen mukaansa sadut auttavat lasta kasvamaan itsenäiseksi ja tasapainoiseksi ihmiseksi. Sadut eroavat Bettelheimin mukaan myytistä siinä, että satu antaa lapselle toivoa, sen hahmot ovat samastuttavia ja siinä on aina kasvutarina. Myytissä puolestaan loppu on yleensä traaginen, hahmot eivät ole samastuttavia, eivätkä kehity ollenkaan.
Unblack metal

| Unblack metal |
| --- | --- |
Alkuperä:  Black metal  Kristillinen metalli
Alkuperämaa:  Skandinavia
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara   sähköbasso   rummut
Unblack metal (tai kristillinen black metal) on termi, jota käytetään kuvaamaan sellaisia musiikillisesti black metalilta kuulostavia yhtyeitä, joiden kuvasto ja sanoitukset edustavat kristinuskoa. Se nähdään enemmänkin ideologiana kuin alalajina, sillä ei ole mitään tapaa soittaa black metalia kristillisesti. Tällaiset yhtyeet ovat kiistanalaisia lähinnä siksi, että monet black metalin edelläkävijät, varsinkin toisen aallon edustajat, halusivat rohkaista vihamieliseen suhtautumiseen kristinuskoa kohtaan. On väitetty, että kristilliset aatteet ovat vastakkaisia black metalin synkeän luonteen ja joidenkin yhtyeiden ihmisvihaa edustavien aatteiden kanssa.
Ensimmäiset kristilliset black metal -albumit olivat norjalaisen Antestorin Martyrium (1994) ja australialaisen Horden samana vuonna julkaistu Hellig Usvart, joka toi käsitteen ja termin unblack metal (sanaleikki Darkthronen sloganista "unholy black metal") viestimien tietouteen.
Erityispiirteitä

Unblack metal nähdään ideologiana, jonka sanoitukset ja kuvasto esittävät kristinuskon myönteisessä valossa. Unblack metal ei ole alalaji, sillä ei ole mitään selkeätä tyyliä soittaa black metalia kristillisellä tavalla. Siten kristillinen black metal hyödyntää black metalin särökitaroita, kimakkaa kirkunaa, nopeatempoisia rytmejä ja melodioita sekä epätavallisia kappalerakenteita. Rockdetectorin Garry Sharpe-Young kertoo tietosanakirjassaan A-Z of Black Metal, että "kaiken huipuksi on kristillisiä 'unblack'-yhtyeitä, jotka kaikkien aikomusten ja tarkoitusten mukaisesti näyttävät ja kuulostavat black metalilta sekä hyödyntävät samaa kuvastoakin, mutta vaikeaselkoisen murinalaulun ja särön taustalla ovat Jeesus Kristuksen julistukset."
Jotkut unblack-yhtyeet kirjoittavat sanoituksia, jotka nimenomaan hyökkäävät satanismia vastaan, esimerkiksi Horde. Tämän kaltaiset aiheet hallitsivat kristillisiä black metal -piirejä vuosia. Etelä-Amerikan kristilliset black metal -piirit tunnetaan poikkeuksellisen kumouksellisista ja erittäin anti-saatanallisista sanoituksistaan. 1990-luvun lopulla yhtyeet alkoivat kirjoittaa enemmän filosofisempia ja ideologisempia sanoituksia, jotka käsittelevät usein kääntymystä, pelastusta, uskon kanssa kamppailua ja Raamatun jakeita.
Historia > Tausta

1970-luvulla okkultismista oli tullut muotivillitys, joka innoitti varhaisten metalliyhtyeiden sanoituksia. 1980-luvun alussa jotkut yhtyeet käsittelivät tällaisia aiheita suorasukaisemmin, mukaan lukien Venom, Mercyful Fate ja Bathory. 1980-luvun puolivälissä metallimusiikki jaettiin lukuisiin alalajeihin, ja yksi laji nimettiin black metaliksi samannimisen Venomin albumin Black Metal mukaan. 1980-luvulla tämä termi käsitettiin laajemmin, kun se tarkoitti kaikkia "saatanallisia" metalliyhtyeitä.
Vaikka "kristillisiä metalliyhteitä" oli ollut olemassa 1970-luvun lopulta alkaen, selkeä vastakkainasettelu black metalin kanssa ilmeni vuonna 1984, kun chicagolainen doom metal -yhtye Trouble julkaisi raamatullisia aiheita käsittelevän albumin Psalm 9. Metal Blade Records markkinoi yhtyettä "white metalina" vastakohtana black metalille. Laulaja Eric Wagner taustoittaa eräässä jutussa, että "sain katolisen kasvatuksen, ja on muistettava, että 1980-luvun alussa kaikki metalli oli vähän saatanallista, enkä pitänyt siitä." Hän antaa ymmärtää, että Metal Blade (tai omistaja Brian Slagel) tekaisi koko termin alun alkujaan: "Luulen, että Metal Blade yritti ennemminkin olla söpö tai jotain, että 'kun kaikkea [saatanallista metallia] kerran kutsutaan black metaliksi, niin miksei kutsuttaisi Troublea white metaliksi', joka on silkkaa roskaa." Vaikka 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa oli kristillisiä extreme metal -yhteitä, vasta vuonna 1994 syntyi käsite "kristillinen black metal".