stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Nummela
Luottamustoimet

Nummela toimi Laitilan ynnä muiden kuntain Palovakuutusyhdistysten toimitusjohtajana vuosina 1926 – 1953 ja Laitilan Puhelinosuuskunnan toimitusjohtajana vuosina 1930] – 1936 sekä Laitilan kirkkohallintokunnan puheenjohtajana vuosina 1930 – 1945. Laitila kunnan tilintarkastajana hän toimi vuosina 1928 – 1953 ja taksoituslautakunnan jäsenenä vuosina 1931 – 1936. Jälleenvakuutusyhtiö Sampsan hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuodesta 35 alkaen ja Laitilan Osuuskaupan tilintarkastajana hän toimi vuosina 1928 - 1954. Lisäksi Nummela toimi Laitilan nuorisoseuran puheenjohtajana ja vapaaehtoisen palokunnan päällikkönä. Nummela toimi vuonna 1948 Laitilan kunnanvaltuuston jäsenenä ja vuosina 1950 – 1951 huoltolautakunnan puheenjohtajana. Suomen Punaisen Ristin Laitilan paikallisosaston hallituksen jäsenenä hän toimi myös.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1917  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 19. tammikuuta 1934  Luutnantti 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki  Vapaudenmitali 2. lk.  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Aunuksen Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Suomen Nuorisoliiton hopeinen ansiomerkki  Vapaapalokuntien kultainen ansiomerkki  Säästöpankkiliiton hopeinen merkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Nunnamittari

| Nunnamittari |
| --- | --- |
 suomalainen alalaji Baptria tibiale fennica
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Baptria
Laji::  tibiale
Kaksiosainen nimi
 Baptria tibiale  Esper, 1791 
Katso myös
   Nunnamittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nunnamittari (Baptria tibiale) on harvinainen, mustavalkoinen mittariperhoslaji. Nunnamittari on Suomen Perhostutkijain Seuran tunnus ja antanut nimen myös seuran julkaisemalle Baptria-lehdelle.
Koko ja ulkonäkö

Täysin mustavalkoinen perhoslaji, jossa ei ole pientä kuviointia eikä sitä voi sekoittaa mihinkään muuhun lajiin. Siipien pohjaväri on musta ja etusiiven poikki kulkee leveä, valkoinen vyö viistosti takareunasta siiven kärkeä kohti. Takasiivissä poikkivyön suunta on päinvastainen, mutta keskieurooppalaisilla yksilöillä takasiivet ovat kokonaan mustat. Etusiipien ulkonurkissa on lisäksi valkoiset laikut. Takasiipiä reunustavat ripset ovat puhtaanvalkoiset. Siipiväli 22–27 mm.
Suomessa tavattavalla alalajilla B. t. fennica siipien poikki kulkeva valkoinen vyö on leveämpi kuin muualla Euroopassa tavattavilla yksilöillä. Kuusamossa esiintyvällä alalajilla B. t. borealis poikkivyön muoto on poikkeava.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan hyvin paikoittaisesti Keski-Euroopasta Keski-Aasian läpi Japaniin saakka ulottuvalla alueella. Suomessa nunnamittarin levinneisyys rajoittuu paikoittaisesti Keski-Suomen alueelle ja siitä itään. Lisäksi Kuusamossa on erillinen esiintymä. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Nunnamittari on vaatelias ja hyvin paikoittainen laji, joka elää ainoastaan konnanmarjoja kasvavissa lehtometsissä. Se voi olla paikoittaisesti jopa runsas, mutta joinakin vuosina puuttua lähes kokonaan. Aikuiset perhoset lentävät päivällä ja niiden mustavalkoinen väritys hävittää eläimen helposti kasvillisuuden varjojen sekaan. Toukat viihtyvät ravintokasvin lehtien alapinnoilla. Kotelo talvehtii.
Vuoden 2010 Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa nunnamittarin alalaji B. t. fennica luokiteltiin vaarantuneeksi (VU) ja B. t. borealis erittäin uhanalaiseksi (EN).
Ravintokasvi

Toukka elää konnanmarjoilla (Actaea). Suomessa ravintokasvi riippuu sijainnista, sillä alalaji B t. fennica mustakonnanmarjalla (Actaea spicata) ja B. t. borealis punakonnanmarjalla (Actaea erythrocarpa).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Nunnamittari
Lepiforum: Baptria tibiale (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1649447  BioLib: 52804  BOLD: 224479  CoL: KLSQ  EoL: 280736  Fauna Europaea: 445200  Fauna Europaea (new): 061328fb-2a23-48af-b136-a4009bb0050a  GBIF: 1963157  iNaturalist: 546577  IRMNG: 10292447  LepIndex: 217762  MaBENA: BaptrTibia  NCBI: 987018  Observation.org: 113731  Open Tree of Life: 687553  Laji.fi: MX.61969
Nummisiilikäs

| Nummisiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Coscinia
Laji::  cribraria
Kaksiosainen nimi
 Coscinia cribraria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Nummisiilikäs Wikispeciesissä   Nummisiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nummisiilikäs (Coscinia cribraria) on siilikkäiden heimoon kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Nummisiilikäs on monia isoja ja värikkäitä lajeja käsittävässä heimossaan kovin vaatimattoman näköinen laji. Etusiipien pohjaväri on harmaanvalkoinen. Siiven kuvioinnin muodostaa vaihteleva määrä pieniä mustia pisteitä, jotka muodostavat neljä siiven poikki kulkevaa viivaa. Pisteiden koko vaihtelee ja joskus ne saattavat puuttua lähes kokonaan. Takasiivet ovat ruskeanharmaat, takareunastaan hieman vaaleammat. Perhosen ruumis on harmaanvalkoinen ja takaruumiin yläpinnalla on lyhyitä, tummia poikkijuovia. Siipiväli koiraalla 32–42 mm, koiraat ovat naaraita pienempiä.
Lepäävällä perhosella siivet kiertyvät selvästi ruumiin ympärille. Tällöin pitkulaisen muotonsa ja vaatimattoman värityksensä vuoksi sitä on helppo erehtyä pitämään vaikkapa jonakin koisana.
Levinneisyys ja lentoaika

Nummisiilikäs on eurooppalainen laji, jota tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa nummisiilikästä tavataan etelärannikolta Oulun läänin eteläosiin saakka. Lentoaika on heinäkuun alusta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Nummisiilikästä tavataan kuivilla, lämpimillä paikoilla, joilla on matalaa kasvillisuutta ja usein hiekkapitoinen maaperä. Esiintymät ovat paikallisia, mutta lämpimällä ilmalla yksittäisiä perhosia voi tavata muuallakin. Aikuiset perhoset lentävät lähellä maanpintaa. Ne ovat aktiivisia öisin ja koiraat tulevat valolle, naaraat harvemmin. Päivisin perhonen lepää kasvillisuuden joukossa. Aikuinen perhonen ei luultavasti nauti ravintoa.
Naaras munii lämpimille paikoille 100–150 munaa, jotka kuoriutuvat noin kaksi viikkoa myöhemmin. Talvehtii pienenä toukkana, joka aktivoituu jo varhain keväällä. Täysikasvuinen toukka koteloituu lähelle maanpintaa ja kotelovaihe kestää noin kolme viikkoa.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla kasvilajeilla, erityisesti heinillä, mutta myös kanervalla, juolukalla ja ruokohelvellä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Nummisiilikäs (Coscinia cribraria)
Nummisiilikäs (Coscinia cribraria) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q237571  Wikispecies: Coscinia cribraria  BioLib: 54852  BOLD: 217244  Fauna Europaea: 447041  Fauna Europaea (new): d1f4c726-f292-4e13-ae1d-e7dd0dcc2b58  GBIF: 5117189  iNaturalist: 130874  IRMNG: 10322761  LepIndex: 41567  LoB: 5993  MaBENA: CoscCribr  NBN: NBNSYS0000006139  NCBI: 938185  Observation.org: 9133  Open Tree of Life: 1024973  PPE: coscinia-cribraria  Laji.fi: MX.62247
Nuori viha

| Nuori viha> Look Back in Anger |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  John Osborne
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  draama
Kantaesitys:  8.5.1956
Kantaesityspaikka:  Royal Court Theatre, Lontoo
Nuori viha (Look Back in Anger) on englantilaisen John Osbornen näytelmä, joka sai kantaesityksensä vuonna 1956. Se on triangelidraama, jonka keskushahmoina ovat älykäs mutta aggressiivinen työväenluokkaan kuuluva Jimmy Porter, hänen ylempää keskiluokkaa edustava vaimonsa Alison ja vaimon paras ystävä Helena Charles. Heidän välilleen yrittää rakentaa sopua walesiläinen vuokralainen, joviaali Cliff. Viides hahmo näytelmässä on Alisonin isä, eversti Redfern.
Näytelmästä tuli 1950-luvun lopulla hyvin suosittu Lontoossa ja ympäri maailmaa, ja näytelmän myötä tuli yleiseen käyttöön käsite ”vihainen nuori mies”. Sillä kuvattiin aluksi kirjailija Osbornea ja hänen kirjoittajasukupolveaan, joka etsi ilmaisukeinoja ankarasta arkirealismista edellisen sukupolven eskapistisen teatteri-ihanteen vastapainona.
Alkuperäistuotannon rooleissa näyttelivät Kenneth Haigh (Jimmy), Alan Bates (Cliff), Mary Ure (Alison), Helena Hughes (Helena) ja John Welsh (eversti Redfern). Sen ohjasi Tony Richardson, joka toteutti näytelmän seuraavana vuonna myös New Yorkin Broadwayllä miltei samalla roolituksella: Helenan roolia näytteli siellä Hughesin sijasta Vivienne Drummond. Broadway-versio sai kolme Tony-palkintoehdokkuutta sekä New York Drama Critics’ Circlen palkinnon vuoden parhaana ulkomaisena näytelmänä.
Tony Richardson ohjasi näytelmästä vuonna 1959 myös elokuvan Nuori viha, jonka miespääosaa esittää Richard Burton ja Alisonin roolia jälleen Mary Ure.
John Osbornen viimeiseksi jäänyt näytelmä oli vuonna 1991 valmistunut jatko-osa Nuoren vihan tarinaan nimeltä Déjàvu.
Taustaa

Nuori viha oli Osbornelle vahvasti omaelämäkerrallinen teos. Sen innoittajana toimi hänen onneton avioliittonsa näyttelijä Pamela Lanen kanssa ahtaassa asunnossa Derbyssa. Jimmyn pitkissä naisia solvaavissa repliikeissä on nähtävissä Osbornen ongelmallinen suhde myös äitiinsä, jota hän omaelämäkerrassaan A Better Class of Person kuvasi kaksinaismoralistiseksi, itsekeskeiseksi, laskelmoivaksi ja välinpitämättömäksi. Näytelmän kantaesityksen jälkeen Osborne aloitti suhteen Alisonia esittäneen Mary Uren kanssa ja erosi Pamela Lanesta 1957.
Juoni

Jimmy Porter asuu pienessä yksiössä vaimonsa ja liikekumppaninsa Cliffin kanssa. Jimmy solvaa heitä lakkaamatta, ja puhe keskeytyy vain silloin kun jompikumpi saa sanotuksi jotain vastaan tai kun Jimmy ja Alison välillä osoittavat toisilleen rakkautta. Heidän luokseen tulee asumaan myös näyttelijä Helena Charles, joka vierailee läheisessä teatterissa. Helena alkaa vastustaa Jimmyn solvauksia ja saa Jimmyn ja Alisonin riitoihin keskenään niin, että Alison päättää muuttaa pois. Helenasta tulee nyt Jimmyn rakastajatar, joka kuitenkin väsyy Jimmyn sanalliseen hyväksikäyttöön pian. Kuukausien päästä Alison palaa väsyneenä, sairaana ja Jimmyn lapsen keskenmenossa menettäneenä. Helena häipyy tiehensä, ja Jimmyä ja Alisonia yhdistää enää vain seksuaalinen tarve.
Vastaanotto

Uudenlaista realismia edustava näytelmä sai aluksi hyvin torjuvat arvostelut. Sitä vierastettiin jopa niin arkisen työn kuin silittämisen jatkuvasta näyttämisestä (Alison silittää vaatteita läpi ensimmäisen näytöksen). Hyvät arviot antoivat vain Kenneth Tynan ja Harold Hobson, joita nykyisin pidetään tuon aikakauden merkittävimpinä kriitikoina.
Seuraavana vuonna näytelmän ensi-ilta Broadwaylla toi sille kuitenkin kolme Tony-ehdokkuutta ja New Yorkin draamakriitikoiden palkinnon. Vuonna 1959 ensi-iltaan tuotu elokuvaversio sai neljä Bafta-ehdokkuutta.
Näytelmästä on tehty vuoden 1959 teatterielokuvan lisäksi televisioelokuva vuonna 1980 (Nuori viha, ohjaus Lindsay Anderson) sekä videolle kuvattu televisionäytelmä vuonna 1959.
Näytelmä Suomessa

Näytelmän suomensi 1960-luvun alussa Maini Palosuo nimellä Nuori viha. Vuonna 2011 Anni Ojanen, Antti Nylén ja Juhan Ulfsak modernisoivat näytelmän nykyajassa tapahtuvaksi Teatteri Jurkkaan nimellä Viha sydämessä. Produktiossa näyttelivät Laura Birn, Kasimir Baltzar, Lotta Lehtikari ja Tuomas Tulikorpi.
Käännös suomeksi
Jean de Brienne

| Jean de Brienne |
| --- | --- |
 Jean de Briennen ja ensimmäisen puoliso Maria de Monferraton kruunajaiset Tyroksessa 3. lokakuuta 1210, 1200-luvun käsikirjoituksen miniatyyri
Latinalainen keisari
Valtakausi:  1229–1237
Kruunajaiset:  1231
Edeltäjä:  Balduin II de Courtnay
Seuraaja:  Balduin II de Courtnay
Sijaishallitsija:  kanssahallitsija Balduin II de Courtnayn kanssa
Jerusalemin kuningas
Valtakausi:  1210–1225, Isabella II sijaishallitsija vuodesta 1212
Kruunajaiset:  3. lokakuuta 1210 Tyros
Edeltäjä:  Maria de Monferrato
Seuraaja:  Isabella II ja Fredrik II
Sijaishallitsija:  kanssahallitsijat:   Maria de Monferrato (1210–1212)   Isabella II (1212–1225)
Briennen kreivi
Valtakausi:  1205/06–1221
Edeltäjä:  Gaultier III de Brienne
Seuraaja:  Gaultier IV de Brienne

Syntynyt:  Jean de Brienne n. 1170
Kuollut:  19.–23. maaliskuuta 1237 (ikä 66–67) Konstantinopoli
Hautapaikka:  Hagia Sofia, Konstantinopoli
Puoliso:  Maria de Montferrato, Jerusalemin kuningatar (naim. 1210; k. 1212)​  Stephanie, Armenian prinsessa (naim. 1214; k. 1220)​  Berengaria de León ​(naim. 1224)
Lapset:  Isabella II, Jerusalemin kuningatar   Jean   Marie de Brienne, Latinalaisen keisarikunnan keisarinna   Blanche   Alphonse, Eun kreivi   Louis, Beaumontin varakreivi   Jean, Ranskan ylihovimestari  
Suku:  Brienne
Isä:  Érard II, Briennen kreivi
Äiti:  Agnès de Montfaucon
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Jean de Brienne, muissa kielissä myös Johannes (n. 1170 – 19.- 23. maaliskuuta 1237 Kostantinopoli, Latinalainen keisarikunta) oli nimellä Jean I Jerusalemin kuningas avioliittonsa Jerusalemin kuningatar Maria de Monferraton kautta eli jure uxoris vuosina 1210–1225 ja Latinalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1229–1237.
Jerusalemin kuningas > Kanssahallitsija

Kuningatar Maria de Monferraton kuoleman jälkeen vuonna 1212 Jean hallinnoi valtakuntaa heidän pienen tyttärensä Isabella II:n valtionhoitajana. Vaikutusvaltainen aatelinen Jean d'Ibelin yritti syrjäyttää hänet. Jean oli viidennen ristiretken johtaja. Vaikka hänen vaatimustaan ristiretkeläisarmeijan ylimmästä johdosta ei koskaan tunnustettu yksimielisesti, hänen oikeutensa hallita Damiettaa (Egypti) vahvistettiin pian sen jälkeen, kun kaupunki joutui ristiretkeläisten käsiin vuonna 1219. Hän vaati Armenian Kilikian kuningaskuntaa toisen puolisonsa Stephanien puolesta vuonna 1220. Sen jälkeen kun puoliso Stephanie ja heidän nelivuotias poikansa Jean kuolivat samana vuonna, Jean palasi Egyptiin. Viides ristiretki päättyi epäonnistumiseen, johon kuului egyptiläisten tekemä Damiettan valtaus vuonna 1221.
Jean nousi maihin Akkossa 13. syyskuuta 1210. Jerusalemin patriarkka Albert Vercelli vihki hänet kuningatar Marian kanssa 14. syykuuta 1210. Jean ja Maria kruunattiin Tyroksen katedraalissa 3. lokakuuta 1210.  Marian edeltäjä Aimery de Lusginanin ja Aijubidi-sulttaani Al-Adil I:n solmima aselepo oli päättynyt Jeanin saapuessa. Vaikka Al-Adil oli halukas uusimaan sen, Jerusalemin paronit eivät halunneet allekirjoittaa uutta sopimusta ilman Jeanin suostumusta. Jeanin ja Marian kruunaamisen aikana Al-Adilin poika Al-Mu'azzam Isa ryösti Akkon ympäristöä, mutta ei hyökännyt kaupunkiin. Palattuaan Akkoon Jean teki rankaisuretken läheisiin muslimisiirtokuntiin kostoksi.
Vaikka noin 300 ranskalaista ritaria seurasi häntä Pyhään maahan, yksikään vaikutusvaltainen aatelinen ei liittynyt hänen joukkoihinsa. He halusivat osallistua Ranskan albigenssiristiretkeen tai eivät nähneet häntä riittävän merkittävänä. Jeanin serkku Gaultier de Montbéliard liittyi hänen joukkoihinsa vasta sen jälkeen, kun tämä karkotettiin Kyprokselta. Montbéliard johti laivaston tutkimusmatkaa Egyptiin ryöstelläkseen Niilin suistoa. Kun useimmat ranskalaiset ristiretkeläiset lähtivät Pyhästä maasta, Jean solmi uuden aselevon Al-Adilin kanssa vuoden 1211 puoliväliin mennessä  ja laittoi matkaan lähettiläitä paavi Innocentiuksen luo kehottamaan tätä saarnaamaan uudesta ristiretkestä.
Jerusalemin kuningas > Konfliktit

Puoliso, kuningatar Maria de Monferrato kuoli pian synnytettyään heidän tyttärensä Isabellan loppuvuodesta 1212. Hänen kuolemansa laukaisi oikeudellisen kiistan, kun Jean d'Ibelin, joka oli hallinnut Jerusalemia ennen Jeanin kruunausta, kiisti leskeksi jääneen kuninkaan oikeuden hallita. Kuningas lähetti Sidonin piispa Raoul de Merencourtin Roomaan pyytämään apua Pyhältä istuimelta. Paavi Innocentius III vahvisti Jeanin Pyhän maan lailliseksi hallitsijaksi vuoden 1213 alussa ja kehotti prelaatteja tukemaan tätä tarvittaessa kirkollisilla sanktioilla. Useimmat Jerusalemin paroneista pysyivät uskollisina kuninkaalle ja tunnustivat hänen oikeutensa hallita valtakuntaa vauvaikäisen tyttärensä puolesta. Jean d'Ibelin lähti Pyhästä maasta ja asettui Kyprokselle.
Jean de Briennen ja Kyproksen kuningas Hugues I:n suhde oli jännittynyt. Hugues määräsi Jeanin kannattajien vangitsemisen Kyproksella ja vapautti heidät vain paavi Innocentiuksen käskystä. Antiokian perimyssodan aikana Jean asettui Antiokian ruhtinas Bohemond IV:n ja temppeliherrojen puolelle Antiokian Raymond-Roupenia ja Kilikialaisen Armenian kuningas Leo I :tä vastaan, joita Hugues ja Johanniitat tukivat. Jean lähetti kuitenkin vain 50 ritaria taistelemaan armenialaisia vastaan Antiokiaan vuonna 1213.
Leo I teki rauhansopimuksen temppeliherrojen kanssa saman vuoden lopulla, ja hän ja Jean tekivät sovinnon. Jean avioitui Leon vanhimman tyttären, prinsessa Stephanian (Rita) kanssa vuonna 1214 ja Stephania sai 30 000 kultabesantin myötäjäiset. Jeanin, Leo I:n, Hugues I:n ja Bohemond IV:n väliset riidat dokumentoidaan paavi Innocentius III:n kirjeissä, joissa heitä kehotettiin sovittamaan erimielisyytensä ennen kuin viides ristiretki saavutti Pyhän maan.
Palvelus paaville

Paavi Honorius ei hyväksynyt Fredrikin yksipuolista tekoa ja piti Jeania edelleen Jerusalemin laillisena kuninkaana. [102] Jean matkusti Bolognaan yrittäessään hyödyntää uudelleen elvytettyä Lombardian-liittoa eli Pohjois-Italian kaupunkien liittoa Fredrik II:ta vastaan. [103] Ernoulin kronikan version mukaan hän kieltäytyi Lombardian-liiton edustajien tarjouksesta valita hänet Italian kuninkaaksi. [103] Vaikka tämä kertomus oli sepitetty, Jean viipyi Bolognassa yli puoli vuotta. [104] Kuoleva paavi Honorius nimitti Jeanin  27. tammikuuta 1227 Patrimonium Sancti Petri alueen rektoriksi Toscanaan, joka oli osa Kirkkovaltiota [105] [106] ja kehotti Fredrik II:ta palauttamaan tämän Jerusalemin kuningaskunnan valtaistuimelle. [103] Honoriuksen seuraaja Gregorius IX vahvisti Jeanin aseman Kirkkovaltiossa 5. huhtikuuta [107] ja määräsi Perugian kansalaiset valitsemaan hänet podestàkseen eli ylimmäksi hallintovirkamiehekseen. [107]
Gregorius IX asetti Fredrik II:n 29. syyskuuta 1227 ekskommunikaatioon syyttäen tätä valan rikkomisesta, luvatessaan johtaa ristiretki Pyhään maahan. [108] Keisari oli lähettänyt kaksi laivastoa Syyriaan, mutta rutto pakotti heidät palaamaan takaisin. [109] Puoliso Isabella kuoli synnytettyään pojan, tulevan Konrad IV:n, toukokuussa 1228. [110] Fredrik piti edelleen itseään Jerusalemin kuninkaana Jeanin Isabellan alaikäisyyden aikana asettamien määräysten mukaisesti. [110]
Keisarillinen armeija Rainald von Urslingenin komentamana hyökkäsi Kirkkovaltioihin lokakuussa 1228 ja aloitti niin kutsutun Avainten sodan. [111] Vaikka Jeanin joukot voittivat hyökkääjät useassa taistelussa, tarvittiin toisenkin paavin armeijan vastahyökkäys Etelä-Italiassa, jotta Rainaldin armeija ajettiin takaisin Sulmonaan. [112] Jeanin joukot piirittivät Perugian ennen kuin palasi sinne vuoden 1229 alussa saattaakseen päätökseen neuvottelut Latinalaisen keisarikunnan lähettiläiden kanssa, jotka tarjosivat hänelle keisarillista kruunua. [112]
Latinalaisen keisarikunnan keisari > Vaali

Latinalaisen keisarikunnan keisari Robert I kuoli tammikuussa 1228. [113] Hänen veljensä Balduin II seurasi häntä, mutta valtionhoitaja tarvittiin hallitsemaan Latinalaista valtakuntaa, koska Balduin oli vasta 10-vuotias. [113] Bulgarian tsaari Ivan Asen II (k. 1241) oli valmis ryhtymään sijaishallitsijaksi, mutta Latinalaisen valtakunnan paronit epäilivät, että hän halusi yhdistää Latinalaisen imperiumin Bulgariaan. [114] He tarjosivat keisarillista kruunua sen sijaan Jeanille, Pyhän istuimen liittolaiselle. [114]
Kuukausia kestäneiden neuvottelujen jälkeen Jean ja Latinalaisen keisarikunnan lähettiläs allekirjoittivat Perugian sopimuksen, jonka paavi Gregorius vahvisti 9. huhtikuuta 1229. [115] [116] Jean valittiin Latinalaisen keisarikunnan elinikäiseksi keisariksi vanhemmaksi kanssahallitsijaksi Balduin II:n kanssa, joka antoi lupauksen avioitua Jeanin nelivuotiaan tyttären Marie de Briennen (n. 1224–1275) kanssa. [115] [116] Sopimuksessa määrättiin myös, että vaikka Balduin hallitsisi latinalaisia maita Vähä-Aasiassa ollessaan 20-vuotias, hänestä tulisi ainoa keisari vasta Jeanin kuoleman jälkeen. [115] [116] Jean määräsi myös, että hänen poikansa perivät Epeiroksen ja Makedonian, vaikka molemmat alueet kuuluivat edelleen Thessalonikan keisari Theodoros Angelos Doukasille. [115]
Allekirjoitettuaan sopimuksen Jean palasi Sulmonaan. [112] Aikalaiskronikoitsija Matthew of Parisin mukaan hän antoi sotilaittensa ryöstää läheisiä luostareita saadakseen rahaa. [112] Jean päätti Sulmonan piirityksen vuoden 1229 alussa liittyäkseen kardinaali Pelagiuksen joukkoihin, joka aloitti sotaretken Capuaa vastaan. [117] Fredrik II, joka oli kruunannut itsensä Jerusalemin kuninkaaksi Pyhän haudan kirkossa, palasi Italiaan pakottaen paavin joukot vetäytymään. [118] [119]
Jean lähti Ranskaan värväämään sotureita mukaansa Konstantinopoliin. [120] Paavi Gregorius ei julistanut Jeanin matkaa Latinalaiseen keisarikuntaan ristiretkeksi, mutta lupasi paavillisia ristiretkeläisten etuoikeuksia niille, jotka liittysivät Jeanin joukkoihin. [120] Ranskassa oleskelunsa aikana Jean toimi jälleen välittäjänä paikallisten vallanpitäjien välillä [121] ja allekirjoitti rauhansopimuksen Ranskan kuningas Ludvig IX:n ja Hugues X de Lusignanin välillä. [121] Hän palasi Italiaan vuoden 1230 lopulla. [122] Jeanin lähettiläät allekirjoittivat sopimuksen Venetsian doge Jacopo Tiepolon kanssa, joka suostui kuljettamaan hänet ja hänen 500 ritarin ja 5 000 jalkamiehen seurueet Konstantinopoliin vastineeksi siitä, että Jean vahvisti venetsialaisten omistukset ja etuoikeudet Latinalaisessa keisarikunnassa. [123] Pian sen jälkeen, kun Jean lähti Konstantinopoliin elokuussa, paavi Gregorius IX tunnusti keisari Fredrik II:n vaatimuksen Jerusalemin kuningaskuntaan. [124]