stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Príncipe
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Príncipe Wikimedia Commonsissa
Príncipen kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Príncipeltä (englanniksi)
Hiekkaranta Príncipellä
São Tomé ja Príncipe satelliittikuvassa. Príncipen (ylh. oik.) ympärillä on havaittavissa mannerjalustaa.
Príncipen sijainti Guineanlahdella.
Piirros laivojen saapumisesta Príncipen saarelle vuonna 1727.
Príncipeläisiä poikia
Leikkiviä tyttöjä Príncipellä
Leipuri Príncipellä
Toulon

| Toulon |
| --- | --- |
 Toulonin kaupunkia ja sotasatamaa.
 lippu:  vaakuna
 Toulon
 Koordinaatit: 43°08′N, 05°55′E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Var
Arrondissementi:  Toulon
Hallinto:  
 – Pormestari:  Hubert Falco
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,84 km²
Väkiluku (2006):  167 816
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toulon on linnoitettu satamakaupunki Välimeren rannikolla Etelä-Ranskassa. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2006 yhteensä 167 816. Siellä on suuri vienti- ja tuontisatama, myös aseteollisuutta ja laivatelakoita. Kaupungissa on lisäksi Ranskan Välimeren-laivaston päätukikohta.
Historia

Roomalaiset perustivat laivastotukikohdan Toulonin rannikolle sen suotuisan sijainnin takia. He perustivat paikalle myös purppuravärjäämöjä. Toulonin nimi Rooman valtakaudella oli todennäköisesti Telo Martius. Saraseenit hyökkäsivät kaupunkiin vuosina 718–1197 useaan otteeseen. Keskiajalla kaupunki kuului Marseillen varakreiveille, jotka luovuttivat kaupungin Kaarle Anjoulaiselle. Toulon siirtyi Ranskalle muun Provencen mukana vuonna 1481. Keskiajalla kaupungin muurit ulottuivat ilmeisesti merelle saakka, ja sittemmin vallien paikalle rakennettiin katuja. Ludvig XII aloitti kunnollisen sataman rakentamisen, ja satamaa vartioimaan pystytettiin vuonna 1514 torni Grosse Tour de la Mitre. Puolustus osoittautui kuitenkin riittämättömäksi, kun Ranska kävi vuonna 1524 sotaa Kaarle V:tä vastaan. Henrik IV:n aikana Provencen kuvernööri rakennutti linnoitetun aallonmurtajan.
Ludvig XIV:n aikana satamaa laajennettiin jälleen laivastoa varten. Kardinaali Richelieun valvonnassa perustettiin myös sotalaivojen korjaus- ja rakennustelakka. Espanjan perimyssodan aikana kaupunkia piiritettiin tuloksetta sekä mereltä että maalta käsin. 1700- ja 1800-luvuilla kaupungin muureja vahvistettiin ja Cap Le Mourilloniin rakennettiin Fort La Malguen linnake. Kaupunkiin rakennettiin myös uusia kuivatelakoita ja satama-altaita. Keskiaikainen vanhakaupunki kärsi tuhoja toisessa maailmansodassa.
Nykyisin satamasta viedään Ranskan rauta-, teräs- ja kemianteollisuuden tuotteita.
Kirjallisuutta

Maurice Arreckx, Vivre sa ville, La Table ronde, 1982 ; Toulon, ma passion, 1985
Jean-Pierre Thiollet, Le Chevallier à découvert, Laurens, 1998
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toulon Wikimedia Commonsissa
Münchenin pörssi

Pörssirakennus Karolinenplatzilla
Münchenin pörssi on Saksassa, Münchenissä sijaitseva pörssi, joka perustettiin vuonna 1830. Pörssiin on listautunut nykyisin yli 6300 arvopaperia.
Historiaa

Münchenin pörssi perustettiin virallisesti vuonna 1869, mutta sen historia ajoittuu aina 1820-luvulle asti, jolloin arvopapereilla kauppaa käyvät treidaajat alkoivat tavata toisiaan säännöllisesti. Pörssi oli suljettu ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta se avattiin uudelleen vuonna 1918. Pörssi fuusioitui Augsburgin pörssin kanssa vuonna 1935 muotoon baijerilainen pörssi (Bayerische Börse), ja nimettiin vuonna 2003 lopulta Münchenin pörssiksi yleisen käytännön perusteella, jonka mukaan pörssit nimetään sen kaupungin mukaan, jossa ne sijaitsevat.
Aiheesta muualla

Pörssin verkkosivu (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Vienanmeren–Itämeren kanava

Kanava ja sen jatkoyhteys Itämereen.
Vienanmeren kanavan kartta.
Vienanmeren kanavan profiili.
Vienanmeren–Itämeren kanava (ven. Беломорско-Балтийский канал, Belomorsko-Baltijski kanal) eli Vienanmeren kanava (ven. Беломорканал, Belomorkanal) on Vienanmeren ja Äänisen yhdistävä kanava Karjalan tasavallassa Venäjällä. Belomorskista lähtevä ja Poventsaan päättyvä kanava on 227 kilometriä pitkä, josta kaivettua kanavaa 48 kilometriä, padottua jokea 97 kilometriä ja säännösteltyä järveä 80 kilometriä. Sulkuja on 19. Kanava lyhentää vesitietä Vienanmereltä Pietariin noin 4 000 kilometriä verrattuna matkaan Pohjoisen jäämeren, Pohjanmeren ja Itämeren kautta. Vaikka kanava päättyy etelässä Ääniseen, vesireitti jatkuu järven kautta Syvärijokea myöten Laatokalle ja sieltä edelleen Nevajokea Itämerelle.
Kanava rakennettiin Gulag-vankileirien pakkotyövoimalla 20 kuukaudessa vuosina 1931–1933. Vuoteen 1961 sen virallisena nimenä oli Stalinin Vienanmeren-Itämeren kanava (lyhyemmin Stalinin kanava) Neuvostoliiton silloisen johtajan Josif Stalinin mukaan.
Historia > Suunnitelmat

Ajatuksen Vienanmeren ja Itämeren yhdistävästä kanavasta esittivät ensimmäisinä englantilaiset tutkimusmatkailijat 1560-luvulla. Myös Venäjän keisari Pietari Suuri pohti kanavan rakentamista 1700-luvun alussa, jotta Arkangelissa rakennetut sotalaivat voitaisiin siirtää Itämerelle, mutta tutkimusten osoitettua alueen maaperän olevan pääosin graniittia hän totesi hankkeen taloudellisesti mahdottomaksi. Ensimmäisen varsinaisen rakennussuunnitelman laati 1700-luvun lopulla Petroskoissa asunut englantilaissyntyinen tehtailija Adam Armstrong. Lisää suunnitelmia laadittiin pitkin 1800-lukua. Päätös kanavan rakentamisesta tehtiin lopulta politbyroossa vuonna 1929. Hanketta pidettiin sotilasstrategisesti tärkeänä, koska sen avulla Itämeren laivaston sota-alukset voisivat kulkea Murmanskin satamaan ja edelleen Atlantille sekä Koillisväylää pitkin Tyynellemerelle. Lisäksi raaka-aineiden kuljettaminen Jäämereltä, Siperiasta ja Kaukoidästä vesitse Venäjän sydänalueilla sijaitsevien teollisuuslaitosten luo helpottuisi. Uusi kanava kytkeytyisi samaan vesitieverkostoon Volgan–Itämeren vesitien, Laatokan kanavan sekä suunnitteilla olleiden Moskovan kanavan ja Volgan–Donin kanavan kanssa.
Kanavan rakentamisesta vastasi Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi OGPU, jolta aloite koko hankkeeseen viime kädessä tuli. Gulag-leirien vankimäärät kasvoivat räjähdysmäisesti 1920-luvun lopussa kollektivisoinnin alettua, ja varsinkin OGPU:n apulaispäällikkö Genrih Jagoda halusi osoittaa vankityövoiman hyödyllisyyden ja kustannustehokkuuden suurissa rakennushankkeissa, joilla samalla kehitettäisiin ja asutettaisiin etäisiä syrjäseutuja sekä ”uudelleenkoulutettaisiin” vankileireille tuomittuja yhteiskunnan ”neuvostovastaisia” aineksia hyödyllisellä työnteolla, mistä käytettiin nimitystä perekovka, ’uudelleentakominen’. Vienanmeren–Itämeren kanava oli siten OGPU:lle ja Jagodalle näytön paikka.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Kanavan hallinto siirrettiin maaliskuussa 1939 Vienanmeren–Itämeren kombinaatilta vesiliikenneasiain kansankomissariaatille. Itse kombinaatti lakkautettiin pian jatkosodan puhkeamisen jälkeen vuonna 1941. Jo muutamaa päivää ennen Suomen virallista liittymistä sotaan saksalaiset kuljettivat 22.–23. kesäkuuta 1941 välisenä yönä kahdella Heinkel He 115 -lentokoneella suomalaisen osasto Marttinan 16 siviiliasuista kaukopartiosissiä räjäyttämään kanavan sulkuja, mikä kuitenkin epäonnistui partion paljastuttua ennenaikaisesti. Suomen armeijan miehitettyä Poventsan jatkosodan hyökkäysvaiheen lopussa joulukuussa 1941 puna-armeija räjäytti kanavan sulut, jolloin kymmenien metrien korkuinen vesivalli peitti suuren osan kaupungista ja aiheutti suomalaisille joukoille suurta vahinkoa. Suomalaiset miehittivät kanavan eteläpään länsirantaa Poventsasta Voljärvelle kesäkuuhun 1944 asti eikä kanavaa voitu siksi korjata. Se kunnostettiin sodan jälkeen ja otettiin uudelleen käyttöön heinäkuussa 1946.
Neuvostoliitossa käynnistetyn destalinisaation seurauksena nimestä Stalinin kanava luovuttiin vuonna 1961. Neuvostoliiton laivastoon hankittiin aikanaan huomattavasti suurempia aluksia ja sukellusveneitä kuin 1930-luvulla, jolloin kanavan mataluudesta tuli entistä suurempi haitta. Kanavaa levennettiin ja syvennettiin useaan kertaan 1960–1970-luvuilla, minkä jälkeen se on ollut riittävän syvä 4 metrin syväyksen aluksille ja myös sotalaivat ovat voineet käyttää sitä.
Kirjallisuutta

Siukonen, Jyrki: Belomor/Šklovski. Taiteellinen tutkimus ja Neuvostoliitto.  Kuvataideakatemia, 2014.  ISBN 978-951-53-3561-6
Rautala, Ari: Jatkosota Stalinin kanavalla. Taistelut suomalaisin ja venäläisin silmin.  Helsinki:  Minerva, 2022.  ISBN 978-952-375-427-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vienanmeren–Itämeren kanava Wikimedia Commonsissa
Stalinin kanava Yle.fi
Kanavan rakennushallinnon entinen päämaja Karhumäessä.
Rakennustöitä johtaneita OGPU-päälliköitä, oikealla Naftali Frenkel.
Vangit työssään kanavatyömaalla.
Kliment Vorošilov, Josif Stalin ja Sergei Kirov tutustumassa kanavaan vuonna 1933.
Kanavan tuhottuja sulkuja Poventsassa 9. joulukuuta 1941.
Luterilainen jumalanpalvelus

Luterilainen jumalanpalvelus (saks. Gottesdienst, ruots. Gudtjänst) tarkoittaa luterilaisen kirkon jumalanpalveluselämään kuuluvaa tapahtumaa, kuten esimerkiksi messua, kastetta, hautaan siunaamista tai rukoushetkeä. Luterilaisen käsityksen mukaan myös arkinen elämä on jumalanpalvelusta. Martti Lutherin 1500-luvulla laatimat liturgiat vaikuttavat yhä nykyiseen luterilaiseen jumalanpalvelukseen. Nämä alkuperäiset liturgiat ovat kokeneet myöhemmin 1700-luvulla muutoksia pietistisen matalakirkollisuuden, tunnustuksellisen restauraation ja korkeakirkollisuuden myötä.
Luterilainen jumalanpalvelus heijastaa yhteistä ekumeenista linjaa sanan ja sakramentin välisestä tasapainoa. Suomessa luterilaiseen messuun sisältyy avaussanat, rippi, kolme raamatunlukua, saarna ja uskontunnustus, esirukous ja kolehti, ehtollinen ja lähettäminen.
Suomessa seurakunnan yhteistä luterilaista jumalanpalvelusta vietetään yleensä sunnuntaisin ja sitä pidetään seurakunnan elämän ja toiminnan keskuksena. Luterilaista jumalanpalvelusta johtaa liturgina oleva pappi. Musiikista vastaa kanttori ja kirkkotilan valmisteluista suntio sekä mahdollisesti vapaaehtoisest. Seurakuntalaiset voivat osallistua palvelutehtäviin, kuten esimerkiksi raamatuntekstien lukemiseen, lauluun ja soittamiseen, rukousavustajana toimimiseen sekä kolehdinkantajana. Seurakuntalaisten on myös mahdollista suunnitella ja valmistella jumalanpalveluksia.
Etymologia

Suomen kielen sana jumalanpalvelus ilmaiseen luterilaisen käsityksen mukaan tapahtuman luonnetta, jossa toisaalta Jumala palvelee ihmistä ja toisaalta ihminen palvelee ja ylistää Jumalaa. Luterilaisen katekismuksen mukaan jumalanpalvelus on kohtaamispaikka, jossa Jumala itse puhuu ihmisille ja ihminen Jumalalle.
Historia

Martti Luther laati 1500-luvulla liturgian luterilaiseen jumalanpalvelukseen. Nämä liturgiat kokivat ratkaisevia muutoksia 1700-luvulla. Pietismin nousun ja sen liturgian vastaisen painotuksen sekä mysteereihin ja symboleihin kielteisesti suhtautuvan rationalismin vuoksi luterilaiset liturgiat omaksuivat vapaakirkollisia jumalanpalvelustapoja. Wilhelm Löhen tunnustuksellisen restauraation, joka vaati kirkollisempaa ja sakraalisempaa herätystä, myötä luterilainen jumalanpalvelus alkoi heijastaa historiallista luterilaista jumalanpalvelusta.
Ekumeeninen liturginen liike johti luterilaisuuden erilaisiin korkeakirkollisiin liikkeisiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla. Merkittävimmin ekumeeninen liike vaikutti kuitenkin luterilaisen jumalanpalveluksen palautumiseen juurilleen. Myös katolinen liturginen uudistus on johtanut siihen, että luterilaiset ovat ottaneet takaisin käyttöön vanhakatolisia käytäntöjä.
Liturgia > Jumalanpalveluskirjat

Ensimmäinen yhdysvaltalainen liturginen kirja oli The Church Book (1868), joka ilmaisi paluuta 1500-luvun jumalanpalvelusperiaatteisiin. Kirjassa vaikutti erityisesti Heinrich Melchior Mühlenbergin elämäntyö. Suuntaus näkyi myös vuosien 1888 The Common Service- ja 1917 The Common Service Book-kirjoissa. Vuoden 1978 The Lutheran Book of Worship kuvaa paluuta varhaiskirkolliseen ekumeeniseen konsensukseen.
Liturgia > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon liturgia > Sisältö

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon keskeisin toimintamuoto ovat erilaiset jumalanpalvelukset. Niihin lasketaan kuuluvan messu, sanajumalanpalvelus, kirkolliset toimitukset (esimerkiksi kaste, hautaaminen) ja rukoushetket ja hetkipalvelukset.
Tärkein eri jumalanpalveusmuodoista on messu eli ehtoollisjumalanpalvelus. Sen tilalla voidaan viettää myös sanajumalanpalvelus, joissa ei vietetä ehtoollista. Messua johtaa aina virkaansa vihitty pappi. Koko seurakunta toimittaa, viettää sen kuitenkin yhdessä. Jokaisessa seurakunnassa tulee viettää messu tai sanajumalanpalvelus jokaisena sunnuntaina tai pyhäpäivänä.
Jumalanpalvelus jakaantuu neljään perusosaanː Johdanto, Sana, Ehtoollinen ja Päätös. Luterilainen kirkko on kauan painottanut Raamatun sanaa ja opetusta eli saarnaa. Musiikkina käytetään yleensä virsiä sekä urkumusiikkia, mutta viime aikoina myös muunlainen musiikki on nostanut päätään, erityisesti nuorten esittämänä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon messu on niin sanottu liturginen jumalanpalvelus, jossa virsien ja puhuttujen kohtien lisäksi on liturgisia osia. Nitä varten on käytössä neljä sävelmäsarjaa, joissa liturgisille lauluille on eri sävelmiä.
Liturgia > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon liturgia > Sisältö > Johdanto-osa

Liturgi, eli johtava pappi, on puettu valkoiseen albaan ja usein myös messukasukkaan. Johdanto-osa alkaa alkusiunauksella, jossa liturgi laulaa Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Hän myös siunaa seurakunnan ristinmerkillä. Tähän seurakunta vastaa kolminkertaisella aamenella. Liturgi laulaa: Herra olkoon teidän kanssanne, ja seurakunta vastaa Niin myös sinun henkesi kanssa.
Tämän jälkeen liturgi sanoo johdantosanat, jonka jälkeen on vuorossa synnintunnustus ja synninpäästö. Synninpäästön jälkeen pappi johtaa kiitosrukouksen, jonka jälkeen lauletaan yhdessä Kyrie-hymni. Hymnin jälkeen lauletaan Gloria eli Kunnia: Kunnia Jumalalle korkeuksissa. Seurakunta nousee ja vastaa yhdessä: Maan päällä rauha ihmisillä, joita Hän rakastaa. Tämän jälkeen lauletaan kiitosvirsi pyhälle Kolminaisuudelle ja luetaan lyhyt päivän rukous.
Liturgia > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon liturgia > Sisältö > Sanaosa

Sanaosassa luetaan alussa kaksi raamatuntekstiä, lukukappaletta: yksi Vanhasta testamentista ja yksi Uudesta testamentista (epistola). Tämän jälkeen luetaan evankeliumi, jonka molemmin puolin voidaan laulaa Halleluja-hymni. Evankeliumi on jumalanpalveluksen keskeinen raamatunkohta ja se kuunnellaan seisten. Sitä seuraa yleensä saarna, jonka voi pitää pappi tai muu luvan saanut henkilö. Saarnan jälkeen seurakunta nousee yhdessä tunnustamaan yhteisen uskon, yleensä Apostolisen uskontunnustuksen ja joskus Nikean-Konstantinopolin uskontunnustuksen mukaan, seurakunnasta tai jumalanpalveluksen luonteesta riippuen. Ehtoollisjumalanpalveluksessa eli messussa sanaosan päättää rukous yhteisten asioiden puolesta, ja sitä kutsutaan esirukoukseksi.
Liturgia > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon liturgia > Sisältö > Päätösosa

Päätösosan aloittaa seurakunnan laulama yliestysvirsi tai vuoroylistys (Benedicamus). Tämän jälkeen pappi siunaa seurakunnan lausumalla Herran siunauksen, jonka sanat ovat peräisin Raamatun kohdasta 4. Moos. 6:24–26. Yleensä messun lopuksi lauletaan päätösvirsi tai kuullaan päätösmusiikki. Liturgi, avustava pappi tai diakoni voi sanoa tämän jälkeen lähettämissanat: ”Lähtekää rauhassa ja palvelkaa Herraa iloiten.” Koko messun nimitys tulee näiden sanojen latinankielisestä vastineesta: ”Ite, missa est.”
Erityisjumalanpalvelukset

Tavanomaisten jumalanpalvelusten lisäksi Suomen evankelis-luterilainen kirkko on järjestänyt myös tietyille kohderyhmille suunnattuna erityisjumalanpalveluksia, joiden liturgia ei välttämättä noudata tavanomaista jumalanpalvelusten kirjan järjestystä. Näihin kuuluvat muun muassa Tuomasmessu, gospel-messut, sateenkaarimessut sekä pop- ja rockmessut tai metallimessu.
Erityisjumalanpalvelukset > Muut jumalanpalvelukset

Messun ohella luterilaisessa kirkossa vietetään muitakin jumalanpalveluksia. Messun asemasta voidaan seurakunnan pääjumalanpalveluksena viettää sanajumalanpalvelusta. Arkipäivänä vietettävä messu on nimeltään Viikkomessu. Erilaiset rukoushetket, hetkipalvelukset (laudes, vesper, kompletorio) ovat liturgisia rukoushetkiä. Myös kirkolliset toimitukset, kuten kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautaus ovat jumalanpalveluksia.
Suosio Suomessa

Vielä 1980-luvun puolivälissä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sunnuntaiaamujen jumalanpalveluksissa kävi noin 6 miljoonaa henkeä vuodessa. Vuoteen 2016 mennessä sunnuntaiaamun jumalanpalveluksissa kävijöiden määrä oli pudonnut 3,2 miljoonaan kävijään. Muissa jumalanpalveluksissa kävijöitä oli 2,4 miljoonaa ihmistä vuonna 2016. Gallup Ecclesiastica 2011 -kyselyn mukaan 6 % suomalaisista kävi vähintään kerran kuukaudessa jumalanpalveluksessa, jonka lisäksi 29 % suomalaisista kävi vähintään kerran vuodessa jumalanpalveluksessa. 27 % suomalaisista kävi harvemmin kuin kerran vuodessa ja 39 % ei ollut käynyt ollenkaan jumalanpalveluksessa viime vuosina. Suosituin jumalanpalveluspäivä Suomessa on jouluaatto. Jouluaaton jumalanpalveluksen suosio on viime vuosina kuitenkin ollut laskeva. Vuonna 2007 jouluaaton jumalanpalveluksessa kävijöitä oli 411 300, vuonna 2011 puolestaan 345 000. Vuonna 2015 kävijämäärä oli 320 845.
Messu Korson kirkossa.
Ehtoollinen Rääkkylän kirkossa.
Lontoon pörssi

| Lontoon pörssi> London Stock Exchange |
| --- | --- |

Paikka:  Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Perustettu:  30. joulukuuta 1801
Omistaja:  London Stock Exchange Group
Avainhenkilöt:  David Schwimmer (CEO) Don Robert (Pj.)
Valuutta:  GBP
Listaukset:  1 918
Indeksit:   FTSE 100 Index  FTSE 250 Index  FTSE 350 Index  FTSE SmallCap Index  FTSE All-Share Index 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lontoon pörssi (engl. London Stock Exchange, LSE) on Lontoon Cityssä, Britanniassa toimiva pörssi. Se perustettiin vuonna 1801, ja se on nykyään yksi maailman suurimmista pörsseistä. Markkina-arvoltaan mitattuna se on ollut vuosina 2014–2015 maailman 3.–5. suurin pörssi. Maaliskuussa 2016 kerrottiin Lontoon pörssin yhdistymisestä Deutsche Börsen kanssa laajemmaksi pörssikonserniksi ja tähän liittyen uuden pörssejä hallinnoivan UK TopCo -holdingyhtiön perustamisesta.
Pater Noster Square Lontoossa. Lontoon pörssin uusi rakennus oikealla.
Sisäänkäynnin viereistä seinää koristaa Lontoon pörssin vaakuna.
Lontoon pörssin käytetyin indeksi on FTSE 100 -indeksi. Lontoon pörssin kasvu-yritysten AIM-listan kehitystä seuraa esimerkiksi FTSE AIM 100 -indeksi.
Lontoon pörssin omistaa London Stock Exchange Group plc -niminen yhtiö, joka on myös listattu samaan pörssiin. Yhtiö hankki vuonna 2007 omistukseensa myös Italian pörssin. Yhtiön suurimpia osakkeenomistajia ovat Dubain pörssi ja Qatarin valtion investointiyhtiö.
Lontoon pörssi on ollut viime vuosina useiden eri pörssien kiinnostuksen kohteena. Viimeksi ostotarjouksen pörssistä teki vuonna 2005 yhdysvaltalainen tekno-osakkeiden pörssi Nasdaq, joka oli valmis lunastamaan pörssin 3,5 miljardilla eurolla. Nasdaq kuitenkin veti tarjouksensa takaisin.
Yhdistymisneuvottelut ja -sopimus Deutsche Börsen kanssa 2016

Helmikuun 23. päivänä 2016 Lontoon pörssi vahvisti neuvottelevansa saksalaisen, Frankfurtin pörssiä operoivan Deutsche Börsen (Saksan pörssi) kanssa yritystensä yhdistämisestä. Esityksen mukaan Deutsche Börsen osakkeenomistajat saisivat 54,4 prosenttia ja Lontoon pörssin osakkeenomistajat 45,6 prosenttia uuden suuren pörssikonsernin osakkeista. Pian tämän jälkeen New Yorkin pörssin omistaja yhdysvaltalainen Intercontinental Exchange -yhtiö ilmoitti aikeistaan tehdä ostotarjous Lontoon pörssistä. Myös Chicagossa päämajaa pitävä CME Group ilmoitti ostohaluistaan.
Yhdistymissopimuksen syntymisestä Deutsche Börsen kanssa viestittiin 16. maaliskuuta 2016. Sopijaosapuolet suosittelivat sopimuksen hyväksymistä osakkeenomistajilleen. Uuden yhdistyneen pörssiryhmittymän hallitsemiseksi on perustettu holdingyhtiö UK TopCo. Deutsche Börse AG:sta ja Lontoon pörssistä tulisi julkisesti noteeratun UK TopCo -osakeyhtiön tytäryrityksiä, mutta niiden kotipaikka säilyisi ennallaan. Pörssiryhmittymän pääkonttori olisi sekä Lontoossa että Frankfurtissa. Ryhmittymän hallituksen puhjeenjohtajaksi nimitettiin Donald Brydon, varapuheenjohtajaksi Joachim Faber, toimitusjohtajaksi Carsten Kengeter ja talousjohtajaksi David Warren (CFO).
Euroopan komissio esti kuitenkin maaliskuussa 2017 fuusioitumisen ja kertoi että kauppa olisi luonut monopolin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lontoon pörssin virallinen sivusto
Tom Dolan

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 400 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 200 m sekauinti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Perth 1998 | 400 m sekauinti |  |
| Tyynenmeren-mestaruuskilpailut  | Tyynenmeren-mestaruuskilpailut  | Tyynenmeren-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1995 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Atlanta 1995 | 400 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Kobe 1993 | 400 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1995 | 200 m selkäuinti |  |
Thomas Fitzgerald "Tom" Dolan (s. 15. syyskuuta 1975 Arlingtonin piirikunta, Virginia) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on kaksinkertainen 400 metrin sekauinnin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan Club Wolverine -seuraa ja hän on pituudeltaan 201 cm.
Dolan voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.14,90. 200 metrin sekauinnissa hän sijoittui seitsemänneksi. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän saavutti kultaa 400 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 4.11,76 ja hopeaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 1.59,77.
Dolan voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden Rooman MM-kilpailuissa 1994 ajalla 4.12,30 ja Perthissä 1998 ajalla 4.14,95. Hän sijoittui lisäksi kahdeksanneksi 400 metrin vapaauinnissa 1994 ja 200 metrin sekauinnissa 1998.
Dolan saavutti Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa kultaa molemmilla sekauintimatkoilla Atlantassa 1995 sekä hopeaa 400 metrin sekauinnissa Kobessa 1993 ja 200 metrin selkäuinnissa 1995.
Dark Matter

| Dark Matter |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chen Shi-zheng
Käsikirjoittaja:  Billy Shebar
Tuottaja:  Janet Yang Mary Salter Andrea Miller
Säveltäjä:  Van Dyke Parks
Kuvaaja:  Oliver Bokelberg
Leikkaaja:  Michael Berenbaum Pam Wise
Lavastaja:  Dina Goldman
Pääosat:  Liu Ye Aidan Quinn Meryl Streep
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Myriad Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  23. tammikuuta 2007
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dark Matter on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Chen Shi-zhengin ohjaama draamaelokuva. Se palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla Alfred P. Sloan -palkinnolla. Elokuvan pääosissa ovat Liu Ye, Aidan Quinn ja Meryl Streep.