stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Resoluutio (kemia)
Resoluutiomenetelmiä > Kiteyttämällä

Kiteytykseen perustuvassa menetelmässä raseemisessa seoksessa olevista enantiomeereistä muodostetaan diastereomeerinen suola. Happamien yhdisteiden kuten karboksyylihappojen erotuksessa käytetään enantiomeerisesti puhtaita emäksisiä yhdisteitä, tyypillisimmin optisesti aktiivisia amiineja. Tällaisia ovat muun muassa metyylibentsyyliamiini, brusiini ja kinkonidiini. Karboksyylihapoista voidaan muodostaa myös esteri, kun niiden annetaan reagoida optisesti aktiivisen alkoholin tai alkoksidin kanssa. Emäksisten orgaanisten yhdisteiden resoluutioon käytetään optisesti aktiivisia happoja kuten viinihappoa, mantelihappoa ja kamferisulfonihappoa. Eri enantiomeereista johdetut diastereomeerit eroavat toisistaan. Niillä voi olla esimerkiksi erilainen sulamispiste ja liukoisuus. Kiteytykseen perustuvassa resoluutiossa tyypillisesti halutusta enantiomeerista muodostettu diastereomeeri on niukkaliukoisempi ja kiteytyy ulos liuottimesta. Toisesta enantiomeerista muodostettu diastereomeerinen suola jää liuokseen. Resoluutiota kiteyttämällä käytetään muun muassa naprokseenin tuotannossa.
Resoluutiomenetelmiä > Kromatografisesti

Enantiomeerien erottaminen voidaan suorittaa käyttäen hyväksi korkean erotuskyvyn nestekromatografiaa eli HPLC-menetelmää. Tässä menetelmässä sekä paikallaan pysyvä faasi on kiraalinen ja vain tiettyä enantiomeeria. Eri enantiomeerit vuorovaikuttavat eri tavoin stationäärifaasin kanssa ja niiden retentioaika on erilainen. Näin ollen yhdisteen eri enantiomeerit kulkeutuvat kromatografiakolonnin läpi eri nopeuksilla ja erottuvat toisistaan. Resoluutio käyttäen HPLC-menetelmää soveltuu lähinnä laboratoriomittakaavaan.
Resoluutiomenetelmiä > Kineettinen resoluutio

Kineettisessä resoluutiossa enantiomeerien erottuminen perustuu niiden erilaisiin reaktionopeuksiin kiraalisen resoluutioreagenssin kanssa. Kineettisissä resoluutioissa tyypillisimmin tarpeeton väärän stereokemian omaava enantiomeeri reagoi nopeammin kuin haluttu tuote, jolloin haluttu tuote jää reagoimattomana liuokseen ja voidaan erottaa. Kineettisissä resoluutioissa voidaan käyttää kiraalisia apuaineita, mutta teollisuudessa käytetyimpiä ovat entsyymit. Erityisesti amideja ja estereitä hajottavat hydrolaasit ovat yleisessä käytössä.
Naprokseenin synteesin viimeisessä vaiheessa (S)-naprokseeni erotetaan raseemisesta seoksesta kiteyttämällä se N-alkyyliglukamiinisuolana
Narvusi

| Narvusi Кузёмкино, Kuzjomkino |
| --- | --- |
 Suuren-Narvusin kylää.
 vaakuna
 Narvusi
 Koordinaatit: 59°35′1″N, 28°10′48″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  197,14 km²
Väkiluku (2012):  1 300
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luterilainen Pyhän Andreaan kirkko.
Narvusin kunta Jaaman piirin kartalla.
Narvusi (ven. Кузёмкино, Kuzjomkino) on kyläryhmä ja maalaiskunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Kunnan hallinnollinen keskus on Suuren-Narvusin (ven. Bolšoje Kuzjomkino) kylä. Se sijaitsee Laukaanjoen alajuoksulla 45 kilometriä Jaamasta luoteeseen. Kylässä oli vajaat tuhat ja kunnassa 1 300 asukasta vuonna 2012.
Maantiede ja asutus

Narvusin kunnan pinta-ala on 197,14 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Laukaansuun, kaakossa Suuren-Lutskan ja etelässä Ivangorodin kuntiin, lounaassa Viroon ja lännessä Narvanlahteen. Pinta-alasta 62,7 % on metsää, 33,1 % maatalousmaata ja 3,0 % asuinaluetta. Laukaanjoen ja Narvanlahden välinen alue on rajavyöhykettä.
Pinnanmuodostukseltaan alue on jääkauden muovaamaa kumpuilevaa tasankoa. Seudulla on paljon soita, ja Narvanlahden rannalla on hiekkadyynejä. Kunnan itärajalla virtaa Laukaanjoki ja länsirajalla Narvanjoki, joita yhdistää Rosonajoki ja sen sivuhaara Kullanjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluu rakennushiekka.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 17 kylää: Dalnjaja Poljana, Gorka, Haavikko, Hanikke, Kallivieri, Karstala, Pieni-Narvusi (Maloje Kuzjomkino), Ropsu, Saarkylä, Struuppa, Sutela, Tiensuu, Udarnik, Uusi-Narvusi (Novoje Kuzjomkino), Vanhakylä, Vyötermaa ja Väikylä. Suuren-Narvusin jälkeen suurimmat keskukset ovat noin 80 asukkaan Haavikko ja Ropsu. Kylissä on paljon kesäasutusta. Kesäasukkaita arvioidaan olevan lähes yhtä paljon kuin vakituisia.
Historia

Kunnan alueelta on tehty esihistoriallisia arkeologisia löytöjä. Sen kanta-asukkaat olivat vatjalaisia ja inkeroisia, joiden joukkoon tuli myöhemmin slaaveja. Keskiajalla alue kuului Novgorodin tasavaltaan ja myöhemmin Moskovan Venäjään. Ruotsalaiset valtasivat sen 1600-luvun alussa, ja autioituneisiin kyliin muutti luterilaisia inkerinsuomalaisia. Narvusin eli Kosemkinan luterilainen seurakunta perustettiin viimeistään vuonna 1640.
Venäjä valtasi Inkerin takaisin 1700-luvun alussa. Narvusin talonpojat joutuivat ensin Aleksandr Menšikovin ja hänen jälkeensä eri aatelissukujen maaorjiksi. Haavikon lähellä sijaitsi Iittovan ja nykyisen Udarnikin paikalla Ropsun kartano. Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen perustettiin volosti, jonka keskuspaikka oli aluksi Väikylässä ja 1900-luvun alusta lähtien Narvusissa. Venäjän kansalaissodan jälkeen volostin länsiosa liitettiin Tarton rauhassa Viroon. Neuvostoliitolle jääneestä osasta muodostettiin Narvusin kyläneuvosto.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät alueen suomalaiset, inkeroiset ja vatjalaiset Suomeen. Sodan jälkeen heidät palautettiin takaisin Neuvostoliittoon, jossa vain harvat pääsivät takaisin kotiseudulleen. Vuonna 1946 perustettiin Udarnikin sovhoosi, joka värväsi työntekijöitä Venäjän muista osista. 1960–1970-lukujen vaihteessa Suuren-Narvusin ja Ropsun välille rakennettiin sovhoosin keskustaajama viisikerroksisine asuintaloineen ja palveluineen. Kyläneuvosto muutettiin vuoden 1994 alusta Narvusin volostiksi. Nykyinen maalaiskunta on perustettu vuonna 2006.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan tärkein liikenneväylä on Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) välinen asfaltoitu maantie. Sen varrella sijaitsevista kylistä on linja-autoyhteydet Jaamaan, Ivangorodiin ja Laukaansuuhun.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset palvelut ja maatalous. Aikaisemmin tärkein työnantaja, maatalousyritys Pribrežnoje on tehnyt konkurssin ja lopettanut toimintansa. Valtaosa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja. Kauppoja on myös Haavikossa, Kallivierissä ja Väikylässä. Suuressa-Narvusissa toimii luterilainen ja ortodoksinen seurakunta.
Nähtävyydet ja matkailu

Paikallinen nähtävyys on Suuren-Narvusin vuonna 1879 rakennettu luterilainen Pyhän Andreaan kirkko. Seudulla on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä. Väikylän lähellä toimii lasten kesäleiri ja Vanhassakylässä lomakylä ja hotelli.
Aiheesta muualla

Narvusin kunnan sivusto (venäjäksi)
Narvusin kunta Jaaman piirihallinnon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Revythoúsa

Revythoúsan saari ja sen LNG-terminaali.
| --- | --- |
Sijainti:  37°57′40″N, 23°24′04″E, Salamis Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Mégaranlahti, Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,144 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Revythoúsa (kreik. Ρεβυθούσα; transl. myös Revithoúsa) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään ja sijaitsee Saroninlahteen kuuluvassa Mégaranlahdessa Salamiin saaren ja Megariin rannikon välissä. Saaren pinta-ala on 0,144 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Revythoúsa kuuluu Salamiin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Revythoúsan saarella on LNG-terminaali, joka on Kreikan ainoa. Sen säiliökapasiteetti on 225 000 m³ ja kaasuksipalauttamisen kapasiteetti 1 400 m³/h (vuonna 2023).
Mäkihyppy

Puolan Zakopanen hyppyrimäki.
Hyppyrimäki Hochfirstschanze Titisee-Neustadtissa.
Mäkihyppy (vanh. mäenlasku) on talviurheilulaji, jossa hypätään suksilla hyppyrimäestä mahdollisimman tyylikkäästi ja mahdollisimman pitkälle. Hyppy katsotaan tyylikkääksi, kun hyppääjä suorittaa ilmalennon ja alastulon hallitusti. Laji keksittiin Norjassa.
Mäkihyppy on myös lajiosuutena yhdistetyssä. Suomessa mäkihypyn ja yhdistetyn seuroja on noin 35 kpl.
Hyppysuoritus

Mäkihypyssä hyppääjä lähtee liikkeelle vauhtimäen yläosassa olevalta puomilta, laskee mahdollisimman aerodynaamisessa kyyryasennossa alas ramppia, jonka jyrkkyys pienenee loppua kohti, ja ponnistaa hyppyrin nokalta ilmaan tavoitteenaan lentää mahdollisimman pitkälle.
Lasku- eli vauhtimäki, hyppyri ja alastulorinne voivat olla kokonaan tai osittain luonnon muovaamia tai ihmisen rakentamia. Muovitetuista hyppyrimäistä voidaan kesäisin hypätä ilman lunta.
Mäkihyppyä on perinteisesti harrastettu monissa lumisten talviolosuhteiden maissa. Pohjoismaista Norjassa ja Suomessa mäkihyppy on hyvin arvostettu talviurheilulaji. Niissä perinteisillä Holmenkollenin ja Salpausselän mäkihyppykisoilla on usein tuhansia katsojia. Myös Keski-Euroopassa mäkihyppy on hyvin suosittua. Lisäksi mäkihyppyä harrastetaan Japanissa ja Pohjois-Amerikassa. Siellä se ei ole saavuttanut läheskään niin suurta suosiota, mutta Yhdysvalloissa naisten mäkihyppy on miesten mäkihyppyä suositumpaa. kenen mukaan?
Mäkihyppy on toinen pohjoismaisen yhdistetyn kahdesta osasuorituksesta.
Hyppysuoritus > Pistelasku

Hypyn kokonaispistemäärä koostuu pituuspisteistä ja tuomarien antamista tyylipisteistä. Hyppyrimäen K-piste on se kohta alastulorinteessä, jossa se alkaa loiventua. Hyppääjä saa K-pisteelle kantaneesta hypystä 60 pistettä. Jokainen lisämetri tuo normaalimäessä 2,0 pistettä ja suurmäessä 1,8 pistettä lisää, ja K-pisteen alle jäämisestä vähennetään pisteitä samalla tavalla. Arvostelutuomareita on viisi. He arvostelevat hypystä suksien ja vartalon asennon ponnistuksen, ilmalennon ja alastulon aikana. Yhden tuomarin maksimipistemäärä on 20 pistettä, ja hypyn kokonaispisteisiin lasketaan kolmen tuomarin antamat pisteet niin että ylin ja alin jätetään pois. Kilpailussa on kaksi hyppykierrosta, ja kilpailijan yhteispistemäärä on hänen hyppyjensä yhteenlaskettu pistemäärä.
Hyppyrimäet

Hyppyrimäissä L-pisteellä merkitään alastuloalueen loppua. Hyppyrimäen HS-pituus (Hill Size) on pituus mitattuna hyppyrin päästä L-pisteeseen. L-pisteestä käytetäänkin myös nimeä HS-piste.
Hyppyrimäet > Pienet mäet

Pieniä mäkiä käytetään nuorten ja lasten kilpailuissa, mutta myös aikuisten harjoittelussa. Lisäksi esimerkiksi Suomessa kilpaillaan SM-mitaleista myös pienmäessä. Tuolloin mäen K-piste sijaitsee 45–74 metrissä ja HS-piste 50–84 metrissä.
Hyppyrimäet > Normaalimäki

Normaalimäen K-piste on 75–99 metrissä ja HS-piste 85–109 metrissä. Nykyään aikuisten kilpailuissa maailmancup-tasolla normaalimäkiä käytetään enimmäkseen vain yhdistetyn kisoissa, muutoin pääasiassa arvokisoissaselvennä ja harjoittelussa.lähde?
Suomessa normaalimäki on Kouvolassa (Palomäen mäkikeskus), Kuopiossa (Puijon hyppyrimäet), Lahdessa (Salpausselän hyppyrimäet), Liedossa (Parmaharjun hyppyrimäet), Rovaniemellä (Ounasvaaran mäkikeskus), Sotkamossa (Vuokatin mäkikeskus) ja Taivalkoskella (Tapio Räisänen -mäkikeskus).
Hyppyrimäet > Suurmäki

Suurmäellä tarkoitetaan mäkeä, jonka K-piste on 100–130 metrissä ja HS-piste 110–149 metrissä. Suurmäet ovat käytetyimpiä hyppyrimäkiä, ja suurin osa maailmancupin kilpailuista hypätään nykyään suurmäistä. Maailman suurin suurmäki on Willingenin hyppyrimäki Saksassa, jonka HS-piste sijaitsee 147 metrissä. Sen virallinen mäkiennätys on Klemens Murańkan hyppäämä 153 metriä vuodelta 2021. Suomessa Rukan suurmäen virallinen mäkiennätys on Halvor Egner Granerudin hyppäämä 150,5 metriä vuodelta 2022.lähde?
Suomessa suurmäki on Jyväskylässä (Laajavuoren hyppyrimäet),  Kuopiossa (Puijon hyppyrimäet),  Kuusamossa (Rukan hyppyrimäet), Lahdessa (Salpausselän hyppyrimäet). Lisäksi Kaipolassa sijaitsee käytöstä poistettu Pitkävuori.
Hyppyrimäet > Lentomäki

Lentomäet ovat suurimpia hyppyrimäkiä. Maailmassa on kuusi lentomäkeä, joista neljän K-piste on 200 metrissä ja niistä kahdessa suurimmassa HS-piste on 240 metrissä ja kahdessa pienemmässä 235 metrissä.
Viidennen lentomäen K-piste on 185 metrissä ja HS-piste 205 metrissä ja kuudennen eli pienimmän lentomäen K-piste on 160 metrissä.
Lentomäkiä käytetään hyvin harvoin, ainoastaan maailmancup- tai maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä valvotuissa olosuhteissa.
Joka toinen vuosi järjestetään lentomäen maailmanmestaruuskilpailut.
Hyppyrimäet > Lentomäki > Maailman lentomäet

| Paikkakunta | Lentomäki | K-piste | HS-piste | Mäkiennätys | Mäkiennätyksen haltija | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Vikersund, Norja | Vikersundbakken | 200 m | 240 m | 253,5 m |  Stefan Kraft |  |
|  Planica, Slovenia | Letalnica bratov Gorišek | 200 m | 240 m | 252,0 m |  Ryōyū Kobayashi |  |
|  Bad Mitterndorf, Itävalta | Kulm | 200 m | 235 m | 244,0 m |  Peter Prevc |  |
|  Oberstdorf, Saksa | Heini-Klopfer-Skiflugschanze | 200 m | 235 m | 242,5 m |  Domen Prevc |  |
|  Harrachov, Tšekki | Čerťák | 185 m | 205 m | 214,5 m |  Matti Hautamäki,  Thomas Morgenstern |  |
|  Ironwood Township, MI, Yhdysvallat | Copper Peak | 160 m | – | 158,0 m |  Mathias Wallner,  Werner Schuster |  |
Lentomäkihankkeita on ollut vireillä Suomessa Ylitornion Aavasaksalle, Nilsiän Tahkolle sekä Kemijärven Suomutunturille. Kemijärven hankkeen taustalla ovat sekä Kemijärven kaupunki että Suomen Hiihtoliitto.
Varusteet

Mäkihypyn perusvarusteisiin kuuluvat sukset, monot, hyppypuku, kypärä ja lasit. Lisäksi on hyvä käyttää myös hanskoja.
Mäkihypyssä käytetään erityisiä mäkihyppysuksia sekä hyppypukua, joiden molempien ominaisuuksia säännöt rajoittavat. Viime vuosina on jouduttu puuttumaan melko rankalla kädellä hyppyasuihin, joihin on yritetty viritellä mitä erikoisimpia ulokkeita puvun pinta-alan lisäämiseksi, sillä mitä suurempi on kantopinta-ala, sitä pitemmälle se kantaa. Ponnistusvoiman ja ponnistustekniikan merkitys suhteessa hyppysuorituksen muihin osa-alueisiin on korostunut hyppyasujen ohentamisen ja niukentamisen myötä. Tämä ymmärrettävästi suosii tehokkaasti ponnistavia hyppääjiä, mikä taas on otettava huomioon hyppääjien valmennuksessa. Kaudella 2010 merkittäväksi varustekehityksen osa-alueeksi nousivat siteet. Siinä missä aiemmin siteet olivat olleet lähinnä standarditavaraa, käytti Simon Ammann Vancouverin olympialaisissa mittatilaustyönä tehtyjä erikoissiteitä ja saavutti kaksi kultamitalia. Uudenmalliset siteet mahdollistavat jalkaterän ja tätä myötä suksen paremman asennon, jossa suksi on pohja suoraan ilmaa vasten.
Varusteet > Varustesäännöt

Mäkihypyssä lähes kaikista varusteista on annettu tiukat säännöt. Tärkeimmät niistä koskevat suksien mittaa ja hyppypukua, mutta myös alusvaatteille on omat sääntönsä.
| Ikä | Suksen mitta | Hyppypuku |
| --- | --- | --- |
| alle 10 v. | suksen mitta max 140 % + 10 cm | ei rajoituksia |
| alle 12 v. | suksen mitta max 140 % + 10 cm | ei rajoituksia |
| alle 14 v. | 140 %, + 5 cm | ei rajoituksia |
| alle 16 v. | suksen mitta 145 %, ei BMI | puku ICR |
| alle 18 v. ja yleinen | suksi 145 %, BMI | puku ICR |
| veteraanit | suksi 145 %, BMI | ei rajoituksia |
ICR tarkoittaa FIS:n kansainvälisiä kilpailusääntöjä.
Varusteet > Painoindeksi (BMI)

Vuodesta 2004 hyppääjien paino punnitaan kilpailujen jälkeen suksien pituuden määräävän painoindeksin saamiseksi. Hyppääjän suksien pituus määräytyy hyppääjän oman pituuden perusteella, mutta huomioon otetaan myös indeksiluku BMI. Se muodostuu hyppääjän pituuden ja painon suhteesta.
Historia

Mäkihypyn kotimaana pidetään Norjaa, tarkemmin sanottuna Telemarkia. Sondre Nordheim hyppäsi jo 1800-luvun puolivälissä Telemarkin luonnonmäistä. 1890-luvulle saakka mäkihypyssä käytettiin samanlaisia suksia kuin pujottelussa ja maastohiihdossa.
Vuosina 1879 ja 1881 sekä 1883–1891 järjestettiin Husebyn kartanon mailla Oslon lähistöllä niin sanotut Huseby-kilpailut, jotka myöhemmin siirrettiin järjestettäviksi Holmenkollenilla. Niitä pidetäänkin perinteikkäiden Holmenkollenin kisojen edeltäjinä.
Suomessa ensimmäiset mäenlaskukilpailut pidettiin Katajanokan kalliolla 9. maaliskuuta vuonna 1899. Järjestäjänä toimi Helsingin Sporttiklubi. Kilpailut voitti Helsingissä asunut norjalainen insinööri Christian Nielsen. Suomen ensimmäiset piirustusten mukaan rakennetut hyppyrimäet valmistuivat vuonna 1905 Helsingin Alppilaan ja Kajaaniin.
Historia > Tyyli

Mäkihyppy oli alun perin telemark-laskettelun osa, jossa arvioitiin hypyn tyylikkyyttä. Telemarkin kehittyessä laskettelijat lisäsivät hyppyynsä taiteellisia elementtejä, esimerkiksi käsien pyörittämistä ja muuta. Pituuksia ei mitattu, sillä se ei ollut laskettelussa olennaista.  Sitten amerikkalaiset keksivät mitata myös hypyn pituuden ja lopulta pituudesta alettiin jakaa pisteitä. Kun mäkihyppy eriytyi telemarkista omaksi lajikseen, mukana olivat ja ovat sekä pituuspisteet että tyylipisteet. Nykyaikaisen mäkihypyn telemark-alastulo on peruja alkuperäisestä telemark-hypystä. Telemark-alastulo vaaditaan virheettömässä hypyssä, vaikka se on välineiden ja V-tyylin vuoksi lähes mahdotonta.
Mäkihypyn historian aikana ovat hyppääjien käyttämät tyylit vaihdelleet melko paljon. Eri aikoina on erilaisia tyylejä pidetty tavoiteltavimpina. Aluksi käytettiin telemarkilaista kyykkyilmalentoa, jossa ponnistuksen jälkeen polvet taivutettiin rintaa kohti koukkuun, ja vartalo oikaistiin alastulon jälkeen ennen loppuliukua. Vuosisadan vaihteessa tuli muotiin suomalaishyppääjien kehittämä ryhdikäs pystyasento. Tuolloin hypyt kantoivat noin 15–30 metriä. Aluksi arvostelussa katsottiin vain, pysyykö hyppääjä pystyssä, mutta myöhemmin mukaan otettiin erinäisiä muita tyyliseikkoja, joista annetut pisteet lisättiin pituudesta määräytyneisiin pisteisiin. Myös käsien asento on eri aikoina vaihdellut niiden pyörittämisestä etuasentoon eli niin sanottuun Recknagel-tyyliin, virtaviivaiseen vartalon sivuilla pitämiseen ja nykyaikaiseen V-tyyliin. Samoin laskuasento ylämäessä on vaihdellut.
Telemark-alastuloa pidetään tyylikkäimpänä. Käytännössä tosin kilpailija usein joutuu turvautumaan tasajalka-alastuloon varmistaakseen pystyssä pysymisensä. Tämä taas johtuu paitsi siitä, että kaatuminen on luonnollisesti vaarallista, myös siitä, että se vähentää tyylipisteitä huomattavasti enemmän kuin tyylitön alastulo. Kaatuneeksi katsotaan hyppy, jossa jokin kilpailijan ruumiinosa koskettaa maata ennen kuin hän on laskeutunut kaatumisrajalle saakka – onnistuneessa suorituksessa vain sukset saavat osua maahan. Kaatumisraja on merkitty alastulorinteeseen niin kauas hyppääjien oletetusta laskeutumisalueesta, että sen jälkeen mahdollisesti tapahtuva kaatuminen katsotaan kilpasuorituksen ulkopuoliseksi kompuroinniksi, joka ei vähennä suorituksen arvoa.
Historia > Tyyli > V-tyyli

Merkittävin muutos hyppytyylissä tapahtui 1980-luvun loppupuoliskolla, kun Ruotsin Jan Boklöv kehitti nykyisen V-tyylin, jossa sukset levitetään V-kirjaimen muotoiseen asentoon siten, että suksien kärjet ovat kaukana toisistaan, kun taas kannat ovat yhdessä. Kädet voivat aikaisemmasta tyylistä poiketen lepattaa lentoradan säätämiseksi vapaasti tuulessa. Kanadalainen Steve Collins oli jo kymmenisen vuotta aiemmin käyttänyt päinvastaista nuolenkärki-V-tyyliä eli niin sanottua A-tyyliä, jossa suksien etukärjet olivat yhdessä. Collinsia kutsuttiin leikillisesti ”liito-oravaksi”, jonka lentoa hänen hyppytyylinsä katsottiin muistuttavan. Aluksi V-tyylille naureskeltiin, muun muassa suomalainen Matti Nykänen nimitti tyyliä käyttäviä ”haarapääskyiksi”, mutta myöhemmin se syrjäytti aikaisemman ”aerodynaamisen tyylin”, jossa suksia pidettiin vierekkäin. Aluksi V-tyylin käytöstä vähennettiin arvostelupisteitä. Tyylin ansiosta hyppääjä kuitenkin lensi niin paljon pitemmälle, että saattoi voittaa kisan, vaikka menettikin tyylipisteitä. Jo vuoden 1992 talviolympialaisissa kaikki henkilökohtaiset mäkihyppymitalit menivät V-tyyliä käyttäneille hyppääjille. V-tyylin saatua valta-aseman pisteiden vähentämisestä luovuttiin.
Kaudella 2010 aloitettu sidekehittely muutti ilmalentoa, kun uudet siteet mahdollistavat paremmin suksen pitämisen lappeellaan ilmalennossa, jolloin kantopinta-ala lisääntyy ilmalennon aikana. Tämä kuitenkin aiheuttaa epävakautta ilmalentoon ja vaikeuttaa telemark-alastuloa.
Muutamat hyppääjät hyppäävät myös niin sanotulla H-tyylillä, jossa sukset ja hyppääjä ovat ilmalennon aikana H-kirjainta muistuttavassa asennossa. H-tyylissä suksien kannat ovat selkeästi erillään toisistaan ilmalennon aikana.
Kilpailuja

Mäkihypyssä, kuten useissa muissakin urheilulajeissa, järjestetään koko kauden kestävä maailmancup, jossa maailman hyppyeliitti kilpailee siitä, kuka on kauden paras hyppääjä. Kullekin kaudelle noin 30 yksittäistä mäkihyppykisaa saa maailmancup-osakilpailun arvon. Kussakin osakilpailussa parhaiten sijoittuneet hyppääjät saavat maailmancup-pisteitä. Kunkin kilpailijan mäkihyppykauden aikana keräämät osakilpailupisteet lasketaan yhteen, ja paras palkitaan maailmancupin voittajana.
Kauden aikana järjestetään myös Continental Cup, joka on arvoasteikossa maailmancupin jälkeen seuraava.
Mäkihyppy on ollut lajina talviolympialaisissa sekä pohjoismaisten lajien maailmanmestaruuskisoissa niiden alusta lähtien. Lisäksi erillisiä lentomäen maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty kahden vuoden välein 1970-luvulta alkaen.
Keski-Euroopassa järjestetään aina vuoden vaihteessa Keski-Euroopan mäkiviikko, joka sisältää neljä maailmancupin osakilpailua. Mäkihypyn Grand Slamiin eli jokaisen mäkiviikon osakilpailun voittoon saman mäkiviikon aikana on pystynyt Sven Hannawald (2001–2002), ja Kamil Stoch (2017–2018). Mäkiviikon kokonaiskilpailun on useimmin, viisi kertaa, voittanut suomalainen Janne Ahonen.
Vuodesta 1997 asti on hypätty Nordic Tournamentia. Kilpailu käsittää Keski-Euroopan mäkiviikon tapaan neljä osakilpailua, joista kaksi järjestetään Suomessa (Lahti ja Kuopio) ja kaksi Norjassa (Lillehammer ja Oslo). Menestynein hyppääjä kilpailun historiassa on puolalainen Adam Małysz, joka on voittanut sen kolmesti.
Tilastoja

Lähde: FIS
Tilastoja > Miehet > Maailmancup

Eniten osakilpailuvoittoja:  Gregor Schlierenzauer (53)
Eniten palkintokorokesijoituksia:  Janne Ahonen (108)
Eniten kokonaiskilpailuvoittoja:  Matti Nykänen,  Adam Małysz (4)
Tilastoja > Miehet > Arvokilpailut

Eniten arvokisavoittoja:  Thomas Morgenstern (14)
Eniten henkilökohtaisia arvokisavoittoja:  Simon Ammann (6)
Eniten arvokisamitaleita:  Gregor Schlierenzauer (21)
Eniten olympiavoittoja:  Matti Nykänen,  Simon Ammann (4)
Eniten henkilökohtaisia olympiavoittoja:  Simon Ammann (4)
Eniten olympiamitaleita:  Matti Nykänen (5)
Eniten maailmanmestaruuksia:  Thomas Morgenstern (8)
Eniten henkilökohtaisia maailmanmestaruuksia:  Adam Małysz (4)
Eniten maailmanmestaruusmitaleja:  Gregor Schlierenzauer (12)
Eniten henkilökohtaisia lentomäen maailmanmestaruuksia:  Roar Ljøkelsøy (2),  Sven Hannawald (2),  Walter Steiner (2)
Tilastoja > Miehet > Keski-Euroopan mäkiviikko

Eniten mäkiviikon voittoja:  Janne Ahonen (5)
Eniten mäkiviikon osakilpailuvoittoja:  Bjørn Wirkola (10)
Eniten osakilpailuvoittoja ilman kokonaisvoittoa:  Toni Innauer,  Martin Schmitt,  Simon Ammann (4)
Kaikki neljä osakilpailua yhden mäkiviikon aikana voittaneet:  Sven Hannawald (2001–2002),  Kamil Stoch (2017–2018),  Ryōyū Kobayashi (2018–2019)
Tilastoja > Naiset > Maailmancup

Eniten osakilpailuvoittoja:  Sara Takanashi (55)
Eniten palkontokorokesijoituksia:  Sara Takanashi (90)
Eniten kokonaiskilpailuvoittoja:  Sara Takanashi (4)
Tilastoja > Naiset > Arvokilpailut

Eniten arvokisavoittoja:  Carina Vogt (5)
Eniten henkilökohtaisia arvokisavoittoja:  Carina Vogt (3)
Eniten arvokisamitaleita:  Carina Vogt,  Sara Takanashi (6)
Eniten olympiavoittoja:  Carina Vogt,  Maren Lundby (1)
Eniten maailmanmestaruuksia:  Carina Vogt (4)
Eniten henkilökohtaisia maailmanmestaruuksia:  Carina Vogt (2)
Eniten maailmanmestaruusmitaleja:  Carina Vogt,  Sara Takanashi,  Yūki Itō (5)