stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bulgaria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Bulgarian MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Stefka Kostadinova | 2 | 0 | 0 | 2 | 1987–1995 |
| Ginka Zagortševa | 1 | 0 | 1 | 2 | 1983–1987 |
| Tsvetanka Hristova | 1 | 0 | 1 | 2 | 1987–1991 |
| Hristo Markov | 1 | 0 | 0 | 1 | 1987 |
| Iva Prandževa | 0 | 1 | 1 | 2 | 1993–1995 |
| Svetla Dimitrova | 0 | 1 | 0 | 1 | 1997 |
| Rostislav Dimitrov | 0 | 1 | 0 | 1 | 1999 |
| Atanas Tarev | 0 | 0 | 1 | 1 | 1983 |
| Maria Petkova | 0 | 0 | 1 | 1 | 1983 |
| Svetla Mitkova | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
| Tereza Marinova | 0 | 0 | 1 | 1 | 2001 |
| Daniela Jordanova | 0 | 0 | 1 | 1 | 2007 |
BTR-50

BTR-50PK Yad la-Shiryonin museossa Israelissa 2005
Etelä-Libanonin armeijan sairaskuljetus-BTR-50
BTR-50 on neuvostoliittolainen vuodesta 1954 alkaen valmistettu miehistönkuljetus- ja tiedustelupanssarivaunu. Se perustuu PT-76-amfibiovaunun rungolle. Vaunun alkuperäisenä tarkoituksena on kuljettaa 20 maahanlaskusotilasta. BTR-50 sopii maahanlaskukäyttöön siksi, että se painaa vain 15 tonnia ja sopii näin ollen lentokoneella toiminta-alueelle kuljetettavaksi.
Suomessa BTR-50:ttä käytetään yleisimmin yhtymän viestijärjestelmän viestikalustolla varustettuna. Vaunu on PT-76-amfibiovaunun tapaan uintikykyinen. BTR-50:ttä voidaan käyttää mekanisoidun taisteluosaston viestiasema-ajoneuvona. Vaunun 7–13-millimetrinen panssarointi antaa ryhmän jäsenille suojan kiväärikaliiperin aseilta sekä kranaatinsirpaleilta ja sen telat tarjoavat hyvän liikkuvuuden.
Perustietoja

Paino: 15 tonnia
Leveys: 3,14 metriä
Pituus: 7,03 metriä
Maavara 0,37 metriä
Raideväli: 2,74 metriä
Telan kosketuspituus: 4,08 metriä
Viisi vaihdetta eteen ja yksi taakse
Kolme polttoainetankkia: 160 l + 140 l + 100 l = 400 l
Suoritusarvoja

Rakenteellinen nopeus maalla: 44 km/h (Huippunopeus kohoaa jopa 70 km/h asti riippuen vaunun todellisesta huippukierrosalueesta)lähde?
Huippunopeus vedessä: 10,2 km/h
Polttoaineen kulutus maalla/vedessä (l/100 km): 90–130 / 270–440
Öljyn kulutus maalla/vedessä (l/100 km): 6–7 / 15
Nousukulma: 38 astetta
Kallistuskulma: 18 astetta
Ylityskyky: 2,8 metriä
Kiipeämiskyky: 1,1 metriä
Laskukulma veteen: 30 astetta
Nousukulma vedestä: 25 astetta
Moottori

Nelitahtinen nestejäähdytteinen kuusisylinterinen rivimoottori
Iskutilavuus: 19,1 litraa
Puristussuhde: 15:1
Iskunpituus: 180 mm
Teho 240 hv / 1 800 rpm
Paino 815 kg
Käyntikierrosalue: 1 600–1 800 rpm
Huippukierrosluku: 2100 rpm
Värinäkierrosalue: 1 050–1 200 rpm
Pienin vakaa: 500-600 rpm
Kirjallisuutta

BTR-60PU - BTR-50PUM esikuntapanssarivaunujen viestilaitteiden osa- ja koonnosluettelo.  Nokia:  Kuljetusvälinevarikko, 1986.  (suomeksi)
Aiheesta muualla

YouTube:  Unloading BTR50 from a train
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BTR-50:n tunnistuslaatta
Helsingin olympiastadion

| Helsingin olympiastadion> Stadikka |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Paavo Nurmen tie 1, 00250 Helsinki
Koordinaatit:  60°11′15″N, 024°55′38″E
Rakennustyöt aloitettu:  1934
Avattu:  12. kesäkuuta 1938
Remontoitu:  1939 1947–1952 1953–1956 1961 1971 1991–1994 1997–1998 2004–2005 2010–2011 2016–2020
Omistaja:  Stadion-säätiö
Kenttä:  lämmitetty luonnonnurmi
Arkkitehti:  Yrjö Lindegren Toivo Jäntti
Käyttäjät
 Suomen jalkapallomaajoukkue  Suomen urheiluliitto 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 38 547  
Kentän mitat
 105 m × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Helsingin olympiastadion on Helsingissä Taka-Töölössä sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka valmistui vuonna 1938 vuoden 1940 olympialaisia varten. Kisat peruttiin toisen maailmansodan vuoksi, mutta Helsingin olympiastadion sai isännöitäväkseen vuoden 1952 olympialaiset. Stadionin katsomokapasiteetti on vuonna 2020 valmistuneen peruskorjauksen jälkeen 36 200 katsojaa.
Yleisurheilu on ollut kautta aikojen Helsingin olympiastadionin suurin käyttäjä. Vuoden 1952 olympialaisten jälkeen stadion on isännöinyt yleisurheilun MM-kisoja 1983 ja 2005 sekä yleisurheilun EM-kisoja 1971, 1994 ja 2012. Lisäksi stadionilla on usein järjestetty yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelu.
Yleisurheilun lisäksi toinen Helsingin olympiastadionin päälaji on jalkapallo. Stadion on toiminut Suomen miesten jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä sen avaamisesta alkaen, ja stadion isännöi naisten jalkapallon EM-kisoja 2009. Stadionilla on pelattu myös Mestaruussarjan, Veikkausliigan, Suomen Cupin ja eurocupien otteluita.
Stadion on suojeltu rakennussuojelulain nojalla vuonna 2006. Stadion oli suljettu vuosina 2016–2020 tehdyn peruskorjauksen ajan, se valmistui elokuussa 2020. Stadionin remontin arvioidut kustannukset olivat yli 300 miljoonaa euroa.
Historia > Suunnittelu ja rakentaminen

Yksi käännekohta olympiastadionin historiassa oli 11. joulukuuta 1927, jolloin Helsingin kaupunki ja useat liikuntajärjestöt perustivat Stadion-säätiön. Tarkoituksena oli saada Helsinkiin urheilustadion, joka voisi toimia kesäolympialaisten pääareenana. Säätiön perustivat keskeiset urheilujärjestöt ja Helsingin kaupunki. Suomen valtio liittyi mukaan myöhemmin. Valtiota edusti opetusministeriö. Stadion-säätiön hallituksen puheenjohtajaksi valittiin Erik von Frenckell, joka toimi tehtävässä aina vuoteen 1977 asti.
Stadionin suunnittelemisesta järjestettiin arkkitehtuurikilpailu, jonka voittivat puhdaslinjaisella funktionalistisella ehdotuksellaan arkkitehdit Yrjö Lindegren ja Toivo Jäntti, avustajanaan Veera Rosendal. Sen työnimi oli ”1500”.
Olympiastadionin rakennustyöt alkoivat 12. helmikuuta 1934. Urakoitsijana toimi Jalo Syvähuoko. Presidentti Kyösti Kallio vihki stadionin käyttöön 12. kesäkuuta 1938 sanoilla "Kansalaiset! Suomella on nyt merkkipäivä, kun pääkaupunkiimme rakennettu stadion avaa porttinsa suurien isänmaallisten juhlien ja jalon kilvoittelun tyyssijaksi".
Samana vuonna Taisto Mäki juoksi stadionin ensimmäisen maailmanennätyksen alittamalla 10 000 metrillä puolen tunnin haamurajan. Areenaa alettiin pian laajentaa, koska Helsinki sai järjestettäväkseen vuoden 1940 olympiakisat.
Historia > Kohti olympiakisoja

Talvisodan syttymisen vuoksi vuoden 1940 olympiakisoja ei voitu pitää, mutta stadionilla käytiin 1940 kaatuneiden muistokilpailut sekä kolmoisyleisurheilumaaottelu Suomen, Ruotsin ja Saksan kesken. Vuonna 1941 stadionia käytettiin ensimmäisen kerran talviurheiluun, kun Suomi kohtasi Ruotsin jääpallo-ottelussa. Sotavuosina 1942, 1943 ja 1944 stadion toimi yleisurheilun Kalevan kisojen näyttämönä. Siipirakennukseen sijoitettu Suomen Urheilumuseo avasi ovensa 1943. Helsingin helmikuun 1944 suurpommituksissa stadion varioitui vain hiukan ja oli käytössä kesän ja syksyn 1944 yleisurheilutapahtumissa.
Sodan jälkeen Stadion oli näyttämönä suurille massatapahtumille kun muun muassa Työväen Urheiluliiton ensimmäinen suurnäytös, liittojuhlat, järjestettiin olympiastadionilla 1946. Vuonna 1947 Stadion oli päänäyttämönä SVUL:n järjestämille Suomen Suurkisoille.  Lisäksi stadionilla järjestettiin miesten pikaluistelun MM-kisat vuonna 1948.
Historia > Olympialaiset 1952

XV olympiakisat järjestettiin Helsingissä vuonna 1952. Helsingin oikeus järjestää kisat varmistui vuonna 1947. Kisoihin osallistui 4 925 urheilijaa 69 maasta, mukaan lukien Neuvostoliitto ensimmäistä kertaa ja Saksa ensimmäistä kertaa toisen maailmansodan jälkeen. 17 urheilulajissa järjestettiin yhteensä 149 kilpailua. Olympiasoihdun sytyttivät juoksijasankarit Paavo Nurmi ja Hannes Kolehmainen. Kisat avasi virallisesti presidentti Juho Kusti Paasikivi.
Avajaisten ja päättäjäisten lisäksi olympiastadionilla kilpailtiin yleisurheilussa, kenttäratsastuksessa ja käytiin useita olympialaisten jalkapallo-otteluja muun muassa Unkari–Jugoslavia-loppuottelu.
Stadionin yleisökapasiteetti oli laajimmillaan juuri olympialaisten aikaan, jolloin katsojapaikkoja oli väliaikaisesti yli 70 000.
Historia > Olympiakisojen jälkeen

Olympiastadion sai 1955 nykyisen ulkomuotonsa, kun sinne rakennettiin Toivo Jäntin suunnittelemat toimistotilat ja ulkoseinään tehtiin puupanelointi. Jääpallon ensimmäiset maailmanmestaruuskisat pelattiin olympiastadionilla 1957. Mukana oli vain kolme joukkuetta, kun Norja jättäytyi pois kisoista. Kisat voitti Neuvostoliitto, ja Suomi tuli hopealle. Neuvostoliiton ja Suomen välistä ottelua seurasi Suomen jääpallohistorian suurin yleisö, yli 14 000 katsojaa. Miesten pikaluistelun MM-kisat järjestettiin toistamiseen 1958. Vuonna 1959 stadionilla järjestettiin ensimmäiset yleisurheilun Maailmankisat.
Stadionin pohjoiskarteeseen avattiin retkeilymaja vuonna 1961, ja 1962 stadionilla järjestettiin ensimmäisen kerran ammattilaisnyrkkeilyottelu, kun Olli Mäki otteli Davey Mooren kanssa höyhensarjan MM-tittelistä yli 23 000 katsojan edessä. Vuonna 1965 Manchester United pelasi stadionilla HJK:n vieraana Euroopan mestarien cupissa.
The Rolling Stones esiintyi stadionilla ensimmäisen kerran 1970 ja palasi sinne vuosina 1995, 1998, 2003 ja 2007. Vuonna 1971 stadionilla järjestettiin yleisurheilun EM-kilpailut, jotka muistetaan Juha Väätäisen voitoista 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksuissa. Vuonna 1974 järjestettiin SKP:n laillisen toiminnan 30-vuotisjuhlat, joissa taistolaiset olivat näyttävästi esillä. Yleisurheilun Eurooppa-cupin finaalia stadion isännöi 1977, jolloin tähtiä olivat esimerkiksi brittimailerit Sebastian Coe ja Steve Ovett.
Vuonna 1983 Olympiastadionilla pidettiin ensimmäiset yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut, joissa suomalaisista menestyivät erityisesti Tiina Lillak ja Arto Bryggare. Vuonna 1986 stadionilla pelattiin Lahden Kuusysin ja Steaua Bukarestin välinen eurocupin ottelu, jota seurasi talvisista oloista huolimatta yli 32 000 katsojaa.
Jalkapallomaajoukkueen kotiotteluiden yleisöennätys, 46 127 katsojaa, on myös saavutettu olympiastadionilla. Ennätys syntyi 31. toukokuuta 1989, kun Suomen jalkapallomaajoukkueen pelasi Alankomaita vastaan.
Vuonna 1994 yleisurheilun EM-kisat järjestettiin Helsingissä toisen kerran, ja suomalaisten sankariksi kohosi kävelijä Sari Essayah. Vuonna 1997 suomalaisten haaveet jalkapallon MM-kisojen jatkokarsinnasta kariutuivat omaan maaliin ottelussa Unkaria vastaan. Vielä samana vuonna stadion täyttyi kansainvälisen koiranäyttelyn osanottajista. 1997 oli myös vilkas konserttikesä, sillä stadionilla esiintyi kaksi kertaa Michael Jackson sekä lisäksi U2. 1999 FC Jokerit käytti stadionia kotikenttänä. Lisäksi HJK pelasi Mestarien liigan lohkovaiheen kotiottelunsa Olympiastadionilla syksyllä 1998, koska Klubin silloinen kotikenttä, Töölön pallokenttä, ei täyttänyt UEFAn vaatimuksia.
Historia > 2000-luku

Runsaat 25 000 partiolaista kokoontui vuonna 2000 järjestön suurjuhlaan, ja samana vuonna Tuomas Kantelisen musiikkia kuultiin Kalle Holmbergin ohjaamassa Paavo Nurmi -oopperassa Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni. Stadionilla soittivat esimerkiksi AC/DC vuonna 2001 ja Bruce Springsteen kahdessa konsertissa 2003.
Vuonna 2002 oli vuoden 1952 olympialaisista kulunut 50 vuotta. Sen kunniaksi julkaistiin nimellisarvoltaan 10 euron arvoinen juhlaraha, jonka kuva-aiheeseen kuuluu olympiastadion.
Yleisurheilun toiset MM-kisat Helsingissä 2005 muistetaan muun muassa huonosta säästä. Kisoja varten tehtiin stadionille kunnostus. Kaikki suorituspaikat, myös radan pinnoite, uusittiin. Suurin näkyvä uudistus on itäisen ”aurinkokatsomon” eli takasuoran viereisen katsomon kattaminen. Katoksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto K2S Oy, sen rakennesuunnittelija oli Turun Juva Oy. Katoksen teräskannattajat toimitti pieksämäkeläinen konepaja Naaraharju Oy. Katoksen suunnittelijat ja toteuttajat saivat vuoden teräsrakenne -palkinnon 2005. Näin stadionin katettu katsomotila kasvoi 4 000 neliömetrillä ja paikkojen määrä kahdeksalla tuhannella. Uuden katoksen kokonaiskustannukset olivat 6,3 miljoonaa euroa. Myös eteläkaarteeseen rakennettiin median käyttöön väliaikainen katos, joka myöhemmin syksyllä purettiin ja myytiin nosturiyrittäjälle katokseksi.lähde?
Vuoden 2007 jalkapallon EM-karsintaottelu Suomen ja Belgian välillä sai tiedotusvälineissä huomiota Bubi-huuhkajan aiheuttaman pienen keskeytyksen vuoksi.
Vuonna 2011 olympiastadionilla pelattiin Talviklassikoksi kutsuttu SM-liigaottelu Jokerit–HIFK, jonka HIFK voitti 3–4. Ottelua oli seuraamassa yli 30 000 katsojaa. Kesällä 2012 olympiastadionilla käytiin yleisurheilun EM-kilpailut. Jalkapallon huippumaat, kuten Espanja ja Ranska tulivat Olympiastadionille MM-karsintoihin vuosina 2012–2013.
Vuonna 2014 suomalainen hiphop-artisti Cheek konsertoi olympiastadionilla ensimmäisenä yksittäisenä suomalaisena artistina. Hän esiintyi loppuunmyydyllä stadionilla 22. ja 23. elokuuta ja konserteissa oli yhteensä 80 000 katsojaa.
Historia > 2000-luku > Peruskorjaus 2016–2020

Stadion-säätiö julkaisi vuonna 2012 perusparannussuunnitelman stadionin modernisoimiseksi. Suunnittelutyö alkoi virallisesti maaliskuussa 2013, kun opetus- ja kulttuuriministeriö sekä Helsingin kaupunki tekivät sopimuksen perusparannuksen suunnittelusta. Valtio ja Helsingin kaupunki vastasivat suunnittelukustannuksista yhtä suurin osuuksin. Peruskorjaus alkoi vuonna 2016.
Remontin yhteydessä muun muassa etelä- ja pohjoiskaarteen katsomot katettiin, kaikki penkit muutettiin erillisiksi istuimiksi ja stadionin sisätilat uusittiin. Lokakuussa 2015 stadionin vanhat penkit myytiin yleisölle. Maan alle rakennettiin 20 000 neliötä uusia tiloja, muun muassa uusi palloiluhalli ja voimailusali. Ravintola- ja muu palvelutila kuusinkertaistui.
Remontin arvioitiin alun perin valmistuvan vuonna 2019. Uudistettu stadion avattiin lopulta elokuussa 2020.
Uudistustyön alkaessa hankkeen hinnaksi laskettiin 198 miljoonaa euroa. Hinta kuitenkin nousi hankkeen edetessä ja loppusummaksi tuli lähes 337 miljoonaa euroa. Alkuperäisissä kustannusarvioissa ei ollut otettu huomioon rakennuskustannusten nousua. Lisäksi esimerkiksi kallion louhinta ja vahvistaminen sekä kosteusvaurioituneiden rakenteiden uusiminen aiheuttivat suunniteltua enemmän työtä.
Olympiastadion peruskorjauksen arkkitehtonisen suunnitelman tekivät arkkitehtitoimistot K2S ja Arkkitehdit NRT. Ne palkittiin lokakuussa 2020 arkkitehtuurin Finlandia-palkinnolla. Voittajan valinnut muusikko-näyttelijä Paula Vesala kertoi halunneensa palkita historiantajuisen ja tyylikkään suojelutyön.
Rakennesuunnittelusta vastasi A-Insinöörit. Maanrakennustöitä lukuun ottamatta peruskorjauksen teki Skanska Talonrakennus Oy.
Ominaisuudet

Stadion edustaa tyylisuunnaltaan funktionalismia, ja sitä on remontoitu useita kertoja. Itäkatsomo valmistui avajaisten jälkeen vuonna 1939. Nykyisen ulkomuotonsa stadion sai vuonna 1955, kun tilapäiskatsomot purettiin ja toimistotilat sekä ulkoseinän puupaneloinnit valmistuivat. Laajamittaisimmat muutos- ja korjaustyöt valmistuivat ennen yleisurheilun EM-kisoja 1994, kun muun muassa betonirakenteita uusittiin laajasti. Itäkatsomon puuverhoiltu katos valmistui 2005.
Helsingin olympiastadionin kapasiteetti on vaihdellut vuosikymmenten aikana. Suurimmillaan kapasiteetti oli olympialaisen aikana 1952, kun stadionille mahtui tilapäiskatsomoiden ansiosta 70 000 katsojaa. Stadionilla oli 1990-luvulle asti 50 000 paikkaa, joista 10 000 seisomakatsomossa. Ennen vuosien 2016–2020 remonttia stadionin kapasiteetti oli 39 784, joista noin 14 000 paikkaa oli katettuja. Vuonna 2020 valmistuneen peruskorjauksen jälkeen stadionin katsomokapasiteetti on 36 200 katsojaa.
Muut käyttäjät

Helsingin olympiastadionilla on järjestetty myös suurkonsertteja, kansanjuhlia ja muita massatapahtumia. Kenttäalueen lisäksi stadionilla on 11 sisäliikuntapaikkaa, jotka ovat ympärivuorokautisessa käytössä. Suomen Urheilumuseo ja Stadion Hostel toimivat stadionilla vuokralla.
Yleisöennätys

Olympiastadionin yleisöennätys on olympialaisten avajaisista, kun paikalla oli 70 435 katsojaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin olympiastadion Wikimedia Commonsissa
Olympiastadion
Suomen Urheilumuseo
Jo vihittiin Suomen stadion..., Kuva, 22.06.1938, nro 13, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kesäolympialaisten 1952 suorituspaikat
Helsingin olympiastadion 
 Harmaja | Helsingin uimastadion | Helsingin Velodromi | Huopalahden ampumarata | Laakson ratsastusstadion | Liuskasaari | Malmin ampumarata 
 Soutustadion | Messuhalli | Ruskeasuon ratsastushalli | Soutustadion | Talin laukkarata | Tennispalatsi | Töölön pallokenttä | Westendin tennishalli, Espoo 
 Ahveniston maauimala, Hämeenlinna | Kaurialan kenttä, Hämeenlinna | Kotkan urheilukeskus | Kupittaan jalkapallostadion, Turku | Lahden kisapuisto | Ratinan stadion, Tampere
Helsingin olympiastadionin rakennustyömaa.
Stadionin 72 metriä korkea torni on Helsingin keskeisiä maamerkkejä.
Paavo Nurmi sytyttää olympiatulen vuonna 1952.
Televisioantennia siirretään stadionin torniin vuonna 1956.
Helsingin olympiastadion kuvattuna vuoden 1971 yleisurheilun EM-kisojen postimerkissä.
Tunneli on täyden ratakierroksen mittainen 2-ratainen juoksurata kentän maanpäällisen juoksuradan alla.
Helsingin olympiastadion vuonna 1938.
Helsingin olympiastadionin torni 1952.
Helsingin olympiastadion Yleisurheilun MM-kisojen 2005 aikaan.
Robert Burnell

Burnellin rakennuttaman Acton Burnellin rauniot
Robert Burnell tai Burnel (k. 1292) oli Bathin ja Wellsin piispa, joka toimi lordikanslerina vuodesta 1274 kuolemaansa asti.
Burnellille myönnettiin prebenda Holmesta ennen vuotta 1267. Hänet nimitettiin Yorkin arkkidiakoniksi 27. joulukuuta 1270 mennessä ja kuninkaalliseksi kansleriksi 21. syyskuuta 1274. Burnell oli johtanut Englannin sijaishallitusta kuningas Henrik III:n kuoltua marraskuussa 1272 aina siihen saakka, kunnes uusi kuningas Edvard I palasi ristiretkeltä vuonna 1274.
Kuningas halusi nimittää Burnellin Canterburyn arkkipiispaksi ensimmäisen kerran vuonna 1270, mutta paavi asetti virkaan Robert Kilwardbyn. Toinen mahdollisuus tarjoutui vuonna 1278 Kilwardbyn saatua nimityksen kardinaaliksi, jolloin Edvard tuki toisen kerran Burnellia arkkipiispaksi, ja tällä kertaa tuomiokapituli valitsi hänet tehtävään. Korkea-arvoinen lähetystö ei onnistunut taivuttamaan paavi Nikolaus III:ta joka valitsi John Peckhamin. Hänet valittiin maaliskuussa 1280 Winchesterin piispaksi, mutta paavi esti tämänkin nimityksen 28. kesäkuuta.
Kuolema ja jälkimaine

Burnell on haudattu Wellsin tuomiokirkkoon ilman sydäntään. Hänellä tiedetään olleen rakastajatar nimeltä Juliana, jonka väitetään synnyttäneen hänelle viisi poikaa. Hän sai vuonna 1284 luvan linnoittaa kartanonsa Actonissa, minkä lisäksi hän rakennutti kappelin Wellsin piispanpalatsiin.
Jaakko Aspara

Jaakko Aspara
Jaakko Aspara (s. 1981) on suomalainen liiketaloustieteilijä ja professori. Aspara nimitettiin vuonna 2020 ranskalaisen grand école -kauppakorkeakoulun Neoma Business School:in professoriksi sekä tohtoriohjelman dekaaniksi. Lisäksi hän on vuodesta 2014 lähtien ollut nimitettynä Svenska Handelshögskolanin (Hanken) Christian Grönroosin mukaan nimetyssä professuurissa, erityisalanaan markkinastrategia, strateginen markkinointi ja palveluliiketoiminta. Vuosina 2018–2020 Aspara toimi myös Hankenin vararehtorina (prorektor), vastuualueenaan tutkimus ja innovaatiot.
Akateemisten tehtäviensä ohella Aspara on toiminut tai toimii useiden yritysten hallituksissa (esim. Onninen, Are, HOK-Elanto, Tulikivi) ja neuvoa-antavissa advisory boardeissa (esim. Valio), sekä säätiöiden ja liittojen hallituksissa (Media-alan tutkimussäätiö , MARK Suomen markkinointiliitto)
Ennen Hankenille siirtymistään Aspara toimi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin ja muotoiluliiketoiminnan johtamisen (design business management) professorina. Aspara on myös Turun yliopiston kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen dosentti, alanaan strateginen markkinointi.
Aspara on kauppatieteiden tohtori Helsingin kauppakorkeakoulusta (2007), taiteen tohtori Taideteollisesta korkeakoulusta (2009) ja diplomi-insinööri Teknillisestä korkeakoulusta (2004).
Asparan erikoisalueita ovat innovaatiot ja uudet liiketoimintamallit; kaupalliset ja kasvuinvestoinnit; kuluttaja- ja sijoittajamarkkinoiden dynamiikka; sekä kuluttajakäyttäytyminen ja markkinatutkimus. Aspara on ollut vierailevana tutkijana ja professorina New Yorkin yliopistossa (NYU, 2008–2009) ja Maastrichtin yliopistossa Hollannissa (2010). Hän on edelleen vieraileva tutkija Maastrichtin yliopiston Marketing-Finance-laboratoriossa sekä Temple-yliopiston Big Data and Mobile Analytics -tutkimuskeskuksessa Pennsylvaniassa.
Aspara oli tiettävästi 26-vuotiaana Helsingin Kauppakorkeakoulun professorin viranhoitajaksi nimitettäessä Suomen nuorin professori.
Matthias Buse

| Mitalit> Maa:  Itä-Saksa .Mäkihyppy.MM-kisat  | Mitalit> Maa:  Itä-Saksa .Mäkihyppy.MM-kisat  | Mitalit> Maa:  Itä-Saksa .Mäkihyppy.MM-kisat  | Maa:  Itä-Saksa > Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lahti 1978 | Normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Engelberg 1984 | Joukkuemäki |  |
Matthias Buse (s. 3. maaliskuuta 1959 Zittau) on Itä-Saksaa edustanut mäkihyppääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden 18-vuotiaana vuonna 1978.
Buse sijoittui nuorten EM-kilpailujen mäkihypyssä viidenneksi vuonna 1975. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti nuorten MM-hopeaa sekä sijoittui aikuisten kilpailuissa Lahden MM-esikisoissa kolmanneksi ja Ounasvaaralla viidenneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1977–1978 hän voitti Oberstdorfin osakilpailun ja sijoittui yhteispisteissä suomalaisen Kari Ylianttilan jälkeen toiseksi. Puolitoista kuukautta myöhemmin Lahden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa normaalimäen kilpailussa ja sijoittui suurmäessä neljänneksi. Muutaman vaisumman vuoden jälkeen hän sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 1982 suurmäessä seitsemänneksi, normaalimäessä 13:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Sarajevon talviolympialaisissa 1984 hän sijoittui suurmäessä 21:nneksi. Samana vuonna Engelbergin MM-kisoissa hän saavutti hopeaa joukkuemäessä. Kyseisen kauden jälkeen hän päätti lopettaa uransa.
Maailmancupissa Buse oli kerran palkintopallilla; tämä kisa käytiin Sapporossa vuonna 1982. Tällä hetkellä Buse toimii VSC Klingenthalin varapresidenttinä.