Toivo Koljonen
Oikeudenkäynti, tuomio ja teloitus

Koljosen tekemiä rikoksia käsiteltiin Huittisten välikäräjillä 19. huhtikuuta 1943, ja istunto kesti peräti 12 tuntia. Oikeuden puheenjohtajana toimi Tyrvään kihlakunnantuomari Juho Ilmari Saloheimo ja syyttäjänä Turun hovioikeuden valtionsyyttäjä Arvid Planting. Todistajina kuultiin 31 henkilöä, jotka olivat olleet tekemisissä Koljosen kanssa jollain tapaa tapahtumiin liittyen. Asianomistajina korvauksia vaativat ainoana Hakasen perheestä eloon jäänyt poika ja Anna Mäkisen veli.
Koljonen tuomittiin rikoksen uusijana tehdystä karkaamisesta vuodeksi vankeuteen, törkeästä varkaudesta vuodeksi kuritushuoneeseen sekä kuudesta murhasta, joista kaksi oli tehty samalla teolla ryöstöntapaisen varkauden ja säännöstelymääräysten rikkomisen kanssa, kustakin kuolemaan (voimassa ollut sotatila mahdollisti kuolemanrangaistuksen) ja menettämään kansalaisluottamuksensa ainiaaksi. Lisäksi Koljonen määrättiin maksamaan erilaisia korvauksia 22 000 markkaa. Koljosen katsottiin toimineen täydessä ymmärryksessä. Huittisten varavankilan johtaja ja Huittisten piirilääkäri kiistivät jyrkästi julkisuudessa liikkuneet epäilyt Koljosen mielenvikaisuudesta. Oikeuden päätöksessä surmatyötä pidettiin erityisen raakana ja julmana sen tekotavan ja uhrien määrän vuoksi ja siksi, että uhreista kaksi oli lapsia. Tuomion ankaruuteen vaikutti osaltaan myös teon paikkakunnalla aiheuttama kiihtynyt mieliala.
Oikeus hylkäsi syyttäjän vaatimuksesta Koljosen anomuksen pääsystä mielentilatutkimukseen. Hovioikeus ja korkein oikeus eivät muuttaneet tuomiota, ja sattumoisin Huittisista kotoisin ollut presidentti Risto Ryti hylkäsi Koljosen armahdusanomuksen. Turunmaan suojeluskuntapiiri määrättiin panemaan kuolemanrangaistus täytäntöön.
Koljosen pakoa avustaneet kaksi vankia menettivät ehdonalaisen vapautensa, minkä lisäksi heistä toinen tuomittiin seitsemäksi ja toinen kahdeksi kuukaudeksi vankeuteen. Heidän osuutensa oli paljastunut kuulusteltaessa paikkakuntalaisia, jotka olivat myyneet ja luovuttaneet heille Koljosen haluamia tavaroita. Molemmat olivat todistettavasti olleet surmatöiden tapahtuessa kotipaikkakunnillaan Pohjanmaalla, eikä heidän siten voitu osoittaa olleen edes välillisesti osallisia niihin. Toinen heistä oli otettu kiinni heti, kun oli tullut tieto Koljosen karkaamisesta.
Ainoiksi rikosnimikkeeksi heidän osaltaan jäivät Koljosen paon avustaminen ja ehdonalaismääräysten rikkominen. Vanginvartija, jonka ryhmään Koljonen oli vankilan työmaalta karatessaan kuulunut, sai Huittisten varavankilan johtokunnalta ankaran huomautuksen ”ainakin ymmärtämättömyydestä ellei huolimattomuudesta johtuneesta erheestä”.
Koljonen ammuttiin lokakuussa 1943 nykyisin Turun kaupunkiin kuuluvassa Maarian kunnassa sijainneella Kärsämäen ampumaradalla. Teloituksen suoritti Turunmaan suojeluskuntapiirin teloituskomppania. Todistajina olivat virkansa puolesta Kärsämäen varuskunnan komendantti ja lääkintäupseeri, suojeluskuntapiirin oikeusupseeri ja Turun maistraatin edustaja. Samalla kerralla ammuttiin myös kaksi puna-armeijan desanttia, jotka olivat jääneet kiinni Halikossa saman vuoden maaliskuussa ja jotka sotaoikeus oli tuominnut vakoilusta kuolemaan.
Teloituksen jälkeen Koljosen äiti kävi noutamassa poikansa vähäisen omaisuuden Kakolan vankilasta ja teki anomuksen tämän ruumiin siirtämiseksi Espoon hautausmaalle. Anomuksen kohtaloa ei tiedetä.
P. J. Tynkkynen sepitti tapauksesta arkkiveisun otsikolla ”Suru-Säkeitä Huittisten joukkomurhasta”.
Oikeustieteen tohtori Jukka Lindstedtin mukaan henkirikoksista langetettiin Suomessa vuosina 1939–1946 kaikkiaan 42 kuolemantuomiota, ja osasyynä ne vaikuttivat kuuteen muuhun tuomioon. Näistä pantiin täytäntöön kuitenkin vain 13, mikä oli melko vähän verrattuna vakoojiin, tuhotöiden tekijöihin ja maanalaisiin kommunisteihin (noin 30), karkureihin (vajaat sata) ja desantteihin (yli 400). Teloitetuista 13 henkirikoksen tekijästä kahdeksan oli Suomen ja viisi Neuvostoliiton kansalaisia. Hieman Koljosen tekoa muistuttanut tapaus oli ryöstömurhasta kuolemaan tuomitun sotamies Eetu Peltosen rikos; Peltonen ampui 12. helmikuuta 1944 Muolaan Jaarilassa konepistoolilla kauppias Väinö Närväsen, tämän vaimon ja äidin sekä poltti heidän kauppa- ja asuintalonsa.