stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Voltaire

| Voltaire |
| --- | --- |
 Nicolas de Largillièren maalaus Voltairesta vuodelta 1718
Henkilötiedot
Koko nimi:  François-Marie Arouet
Syntynyt: 21. marraskuuta 1694 Pariisi, Ranskan kuningaskunta
Kuollut: 30. toukokuuta 1778 (83 vuotta) Pariisi, Ranskan kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Vapaa-ajattelu, valistus ja deismi
 Nimikirjoitus
Voltaire, oikealta nimeltään François-Marie Arouet (21. marraskuuta 1694 Pariisi – 30. toukokuuta 1778 Pariisi), oli ranskalainen kirjailija ja valistusfilosofi.
Voltaire tunnetaan terävästä älystään ja filosofisista kirjoituksistaan. Monien muiden valistusajattelijoiden tavoin hän oli liberaali, kannatti vapaakauppaa, ihmisoikeuksia, mielipiteen- ja uskonvapautta, sekä oikeutta puolueettomaan oikeudenkäyntiin. Hän oli yhteiskunnallisten uudistusten suorasukainen kannattaja ja Bourbonien ancien régimen vastustaja Ranskan tiukoista sensuurilaeista ja kovista rangaistuksista huolimatta.
Satiirisena väittelijänä Voltaire käytti usein teoksiaan Ranskan valtiollisten laitoksien, kirkon oppien, Raamatun epäjohdonmukaisuuksien ja papiston typeryyden arvostelemiseen. Tästä huolimatta Voltaire ei suinkaan ollut demokraatti, sillä hänen mielestään tasavalta edusti "massojen idiotismia". Sen sijaan Voltaire kannatti valistunutta itsevaltiutta, jossa filosofi toimisi yhdessä kuninkaan kanssa alamaistensa yhteiseksi eduksi. Hän sai kannatusta ajatuksilleen erityisesti Preussissa ja Venäjällä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on satiirinen romaani Candide.
Voltaire joutui usein vaikeuksiin arvostelunsa takia: hän istui kahdesti Bastiljin vankilassa ja joutui vuonna 1726 kolmeksi vuodeksi maanpakoon. 1750-luvulla Fredrik II Suuri otti Voltairen suojelukseensa Sanssoucin linnaan. Siellä ollessaan hän kävi vilkasta kirjeenvaihtoa Katariina Suuren kanssa.
Voltaire kuoli Pariisissa vuonna 1778. Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin Panthéoniin.
Elämä > Varhaiset vuodet

Voltaire syntyi Pariisissa vuonna 1694. Hänen vanhempansa olivat notaari François Arouet ja Marie Marguerite d'Aumard. Voltaire vietti suurimman osan nuoruudestaan Pariisissa ja sen liepeillä. Hän opiskeli kahdeksan vuotta Lycée Louis-le-Grandissa, jossa hän sai muun muassa taidekasvatusta. Vaikka hän väittikin, ettei ollut oppinut siellä muuta kuin "latinaa ja typeryyksiä", se mahdollisti hänen kirjallisten lahjojensa kehittymisen erityisesti teatterin alalla.
Voltaire lähti koulusta 17-vuotiaana ja oli jo silloin päättänyt tulla kirjailijaksi. Hänen isänsä kuitenkin olisi halunnut poikansa opiskelevan lakia. Voltaire teeskenteli työskentelevänsä Pariisissa lakimiehen apulaisena, mutta käytti suurimman osan ajastaan kirjoittaen satiirista runoutta. Kun hänen isänsä sai tämän selville, hän lähetti pojan uudelleen lukemaan lakia provinsseihin. Voltaire kuitenkin kirjoitti esseittä ja historiallisia tutkielmia, jotka eivät aina olleet historiallisesti paikkansapitäviä. Voltairen terävä äly teki hänestä suositun aatelispiireissä. Arvosteltuaan eräässä runossaan Ludvig XV:n sijaishallitsijaa Filip II:ta, hän joutui 11 kuukaudeksi vankeuteen Bastiljiin. Siellä ollessaan hän kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Oedipen ja otti käyttöön kirjailijanimen Voltaire. Näytelmästä tuli hyvin suosittu.
Elämä > Maanpako Englantiin

Voltairen sanavalmius tuotti hänelle kuitenkin ongelmia jatkossakin. Hän loukkasi nuorta aatelismiestä, ritari de Rohania, ja tämän perhe hankki salaisen kuninkaallisen valtakirjan (lettres de cachet), joka mahdollisti sellaisten henkilöiden rankaisemisen, jotka eivät olleet tehneet rikoksia tai saattoivat olla vaaraksi kuninkaalliselle perheelle. Voltaire joutui toisen kerran vangiksi Bastiljiin, mutta hänet vapautettiin pian sillä ehdolla, että hän poistuisi Ranskasta. Tämä oli yksi syy, jonka vuoksi Voltaire pyrki uudistamaan Ranskan oikeusjärjestelmää.
Voltaire lähti maanpakoon Englantiin. Maa vaikutti häneen ja hänen teoksiinsa huomattavasti kokemusten ja ajatusten kautta. Hän vaikuttui Englannin kuningasvallasta ja maassa vallinneesta suhteellisen laajasta ajatuksen ja uskonnon vapaudesta. Hän sai vaikutteita useilta henkilöiltä, kuten William Shakespearelta. Nuori Voltaire piti Shakespearea esimerkkinä ranskalaisille kirjailijoille, vaikka myöhemmin pitikin itseään ylivoimaisena kirjailijana.lähde?  Oltuaan kolme vuotta maanpaossa Voltaire palasi Pariisiin ja julkaisi ajatuksensa fiktiivisessä Englannin hallintoa käsittelevässä kirjoituksessa Lettres philosophiques. Kirjeet aiheuttivat suurta kohua Ranskassa, koska Voltaire piti Englannin kuningasvaltaa ranskalaista vastinettaan kehittyneempänä ja ihmisoikeuksia kunnioittavampana, erityisesti koskien uskonnollista suvaitsevaisuutta. Lopulta kirjoituksia poltettiin ja Voltaire ajettiin pois Pariisista.
Teoksen Lettres philosophiques englanninkielisestä käännöksestä tuli erittäin suosittu Ranskan ulkopuolella. Voltaire voitti suuren summan arpajaisissa, ja teki onnistuneita sijoituksia siirtomaakaupassa. Näin hänen taloudellinen tilanteensa kehittyi erittäin hyväksi, ja hän saattoi lainata rahaa herttuoille ja ruhtinaille. Taloudellinen riippumattomuus, joka vahvistui entisestään kun Voltaire peri isänsä, oli tärkeää, koska hänen ei tarvinnut kirjoitustyössään miettiä taloudellisten tukijoiden miellyttämistä.
Elämä > Château de Voltaire à Ferney

Voltaire osti linnan Ferneystä, viitisen kilometriä Genevestä luoteeseen ja runsas kilometri nykyisen Sveitsin rajalta. Voltaire rakennutti linnan uudelleen vuosina 1758–1766. Linna on nimetty kansalliseksi monumentiksi vuonna 1959 ja se on ollut Ranskan valtion omistuksesta vuodesta 1999. Linnasta käytetään nimeä Château de Voltaire. Kunnan nimi on nykyisin Ferney-Voltaire. Voltaire asui linnassa vuodesta 1769 elämänsä loppuun asti.
Elämä > Kuolema

Voltaire palasi Pariisiin 83-vuotiaana ja sai sankarin vastaanoton. Matkan rasitukset olivat kuitenkin hänelle liikaa ja hän kuoli Pariisissa. Koska hän oli arvostellut kirkkoa, häntä ei annettu haudata kirkkomaahan. Lopulta hänet haudattiin luostariin Champagnessa. Vuonna 1791 hänen jäännöksensä siirrettiin Pariisin Panthéoniin.
Voltairen kuoleman jälkeen hänen sydämensä ja aivonsa irrotettiin ruumiista. Sydäntä säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa, mutta aivot päätyivät todennäköisesti lipastoon, joka huutokaupattiin muiden huonekalujen ohessa tuntemattomalle ostajalle.
Elämä > Kirjailijanimi "Voltaire"

Nimi Voltaire, jonka hän otti vuonna 1718 paitsi kirjailijanimekseen myös päivittäiseen käyttöön, on anagrammi hänen sukunimensä "Arouet" latinalaistetusta kirjoitusmuodosta ja liikanimen "le jeune" ("nuorempi") ensimmäisistä kirjaimista: AROVET Le Ieune. Nimessä on kaikuja myös perheen Poitoun alueella sijaitsevan linnan nimen "Airvault" tavuista eri järjestyksessä. Voltaire valitsi tämän nimen Bastiljin vankeuden jälkeen, minkä on ajateltu olleen häneltä merkkinä erkaantumisesta perheestään ja menneisyydestään muodollisesti.
Richard Holmes on tutkinut nimeä teoksessaan Voltaire's Grin. Myös hän pitää nimeä anagrammina, mutta lisää, että sellainen kirjailija kuin Voltaire on todennäköisesti myös halunnut nimen yhdistyvän nopeuteen ja rohkeuteen, esimerkiksi sanoihin "voltige" (akrobatia trapetsilla tai hevosella), "volte-face" (nopea käännähdys vastustajan kohtaamiseksi) ja "volatile" (alun perin nimitys mille tahansa siivekkäälle olennolle).
Filosofia ja politiikka

Voltaire oli moraalirelativismin kannattaja. Hänen mukaansa vapaat arvot oikeuttavat erilaisiin menettelytapoihin erilaisissa tilanteissa. Hän ei myöskään halunnut asettaa mitään yksiselitteistä tai tarkkaan rajattua mallia maan hallintojärjestelmälle, vaan ajatteli kyseisen maan historian ja elinympäristön vaikuttavan vahvasti ja oikeuttavan useita eri vaihtoehtoja. Enimmäkseen hänen maineensa kuitenkin perustuu hänen arvosteleviin ja radikaaleihin näytelmiinsä ja kirjoitelmiinsa. Hän ei varsinaisesti tuonut moraali- tai tietofilosofialle mitään uutta.
Useimpien muiden valistusajattelijoiden tapaan Voltaire kannatti järkeä eikä taikauskoa, uskontoja tai mystiikkaa sekä poliittista ja taloudellista liberalismia vanhoillisen aatelisvallan ja protektionistisen merkantilismin ja sääntelyn sijaan. Hän ylisti Adam Smithiä, korosti erityisesti, miten vapaa talous tekee ihmisistä suvaitsevaisempia erilaisuutta kohtaan ja vastusti kiivaasti maaorjuutta Euroopassa. Eräs hänen tunnetuista toteamuksistaan kuuluu: "Tiedän olevani sivistyneiden ihmisten parissa koska he sotivat raakalaisten tavoin".
Voltairen filosofian keskeinen teema on henkilökohtainen ja filosofinen vapaus. Niiden saavuttamiseksi hän ylistää kahta lähestymistapaa: skeptismiä ja kokeellista luonnontiedettä.
Teoksessaan Filosofinen sanakirja, Voltaire ylistää Montesquieun arvostelua orjakauppaa vastaan:
»Montesquieu a presque toujours tort avec les savants, parce qu'il ne l'était pas; mais il a toujours raison contre les fanatiques et contre les promoteurs de l'esclavage: l'Europe lui en
doit d'éternels remerciements.»
Voltairen mielestä mustat eivät tuolloin eläneet älyllisesti, mutta he vain tarvitsevat aikaa ja tulevaisuudessa hekin viljelevät maata hyvin ja tuntevat tähtien radat.
Voltairen teoksessa Candide päähenkilö on kauhuissaan siitä, "mihin hintaan syömme sokeria Euroopassa", kun hän tapaa eteläamerikkalaisen orjan, joka on silvottu paon vuoksi.  Toisaalla hän kirjoittaa ivallisesti "valkoisista ja kristityistä, jotka ostavat mustia halvalla myydäkseen heidät kalliisti Amerikassa". Silti hänen on väitetty tukeneen orjakauppaa eräässä kirjeessä, mutta kirjettä on pidetty väärennöksenä, koska "sen olemassaololle ei ole löytynyt ainuttakaan tyydyttävää lähdettä".
Teokset

Voltaire oli hyvin tuottelias kirjailija ja tuotti teoksia lähes kaikilla kirjallisuuden aloilla, mukaan lukien näytelmiä, runoutta, novelleja, esseitä, historiallisia ja tieteellisiä teoksia, kiistakirjoituksia sekä yli 14 000 kirjettä. Hänen merkittävimmät teoksensa ovat:
Lettres philosophiques sur les Anglais ("Filosofiset kirjeet Englannista", 1733, uudistettu painos 1778)
Le Mondain (1736)
Sept Discours en Vers sur l'Homme (1738)
Zadig (1747)
Mikromegas (ransk. Micromégas, 1752)
Candide (1759)
Dictionnaire philosophique (1764)
Épître à l'Auteur du Livre des Trois Imposteurs ("Kirje 'Kolmen petkuttajan' kirjoittajalle") (1770)
Teokset > Näytelmät

Voltaire kirjoitti 50–60 näytelmää, joihin kuuluu joitakin keskeneräisiä näytelmiä. Hänen näytelmiinsä kuuluvat:
Oedipe (1718)
Ecossaise
Eriphile (1732)
Mahomet
Mérope
Nanine
Zaire (1732)
Teokset > Runous

Voltaire osoitti runoilijankykyjä jo varhaisessa iässä. Myös hänen ensimmäiset julkaistut teoksensa olivat runoutta. Lukuisten lyhyempien runojen lisäksi hän kirjoitti kaksi pitkää runoa, nimiltään Henriade ja Pucelle. Henriade oli kirjoitettu Vergiliusta imitoiden, käyttäen aleksandriinikuplettimuotoa, joka oli muokattu monotoniseksi draamallista käyttöä varten. Voltairelta kuitenkin puuttui sekä kiinnostus että ymmärrys aiheesta, mitkä kummatkin seikat vaikuttivat kielteisesti runon laatuun. Pucelle puolestaan oli karkean koominen ivamukaelma, joka pilkkasi uskontoa ja historiaa. Voltairen lyhyempiä runoja pidetään yleisesti näitä pidempiä teoksia parempina.
Teokset > Proosa

Voltairen proosateokset, jotka oli yleensä kirjoitettu pamfleteiksi, oli usein kirjoitettu poleemisiin tarkoituksiin. Candide hyökkäsi uskonnollista ja filosofista optimismia vastaan, L'Homme aux quarante ecus aikakauden yhteiskunnallisia ja poliittisia tapoja vastaan, Zadig ja monet muut moraalista ja metafyysistä oikeaoppisuutta vastaan, ja jotkut taas oli kirjoitettu Raamatun pilkkaamiseksi. Näissä teoksissa Voltairen ironinen tyyli on hyvin näkyvissä, erityisesti pidäteltynä ja yksinkertaisena verbaalisena käsitettelynä. Voltaire ei koskaan viivy liian pitkäksi aikaa samassa asiassa, ei pysähdy nauramaan juuri sanomalleen, ei selitä tai kommentoi omia vitsejään tai liioittele niiden muotoa. Erityisesti Candide on hyvä esimerkki hänen tyylistään.
Voltaire raivasi yhdessä Jonathan Swiftin kanssa tietä tieteiskirjallisuudelle ja sen mahdollistamalle filosofiselle ironialle. Tällaisesta on esimerkkinä erityisesti teos Mikromegas.
Teokset > Historialliset teokset

Kaarle XII:n historia (1731)
Ludvig XIV:n aika (1752)
Ludvig XV:n aika (1746–1752)
Keisarikunnan aikakirjat, osa I: Kaarle Suuri, A.D. 742 – Henrik VII 1313 (1754)
Keisarikunnan aikakirjat, osa II: Ludvig Baijerilainen, 1315 – Ferdinand II 1631 (1754)
Venäjän keisarikunnan historia Pietari Suuren valtakaudella (osa I 1759; osa II 1763)
Teokset > Evankeliumien arvostelu

Voltaire vastusti kristillisiä uskomuksia. Hän väitti, että evankeliumit olivat keksittyjä ja ristiriitaisia ja että Jeesusta ei ollut olemassa – että evankeliumit olivat kirjoittaneet ne, jotka halusivat luoda Jumalan omaksi kuvakseen. Tuon ajan kristillinen apologetiikka ja sen vastaukset Voltairelle eivät ollut nekään kovin vakuuttavia, koska monet välttelivät Voltairen teoksiaselvennä.
Voltairen kerrotaan sanoneen, että sata vuotta myöhemmin Raamattu olisi hylätty kirja, jota olisi vain museoissa.
Teokset > Filosofia

Voltairen suurin filosofinen teos on Dictionnaire philosophique, joka koostui hänen Encyclopédie'hin kirjoittamistaan artikkeleista sekä useista lyhyemmistä kirjoituksista. Vaikka se suuntasi arvostelua Ranskan poliittisia instituutioita ja Voltairen henkilökohtaisia vihollisia vastaan, sen pääkohteet olivat kuitenkin Raamattu ja katolinen kirkko. Teos häviää ehkä vain Voltairen novelleille esimerkkinä hänen kirjallisesta ja henkilökohtaisesta luonteestaan.
Teokset > Kirjeenvaihto

Voltaire kirjoitti elämässään valtavan joukon kirjeitä, yhteensä yli 20 000. Kirjeet näyttävät Voltairen tarmokkaana, monipuolisena, halutessaan taitavasti imartelevana, liikemiesvaistoisena, sekä kyvykkäänä nopeisiin käännöksiin päästäkseen pakoon vihollisiaan.
Teokset > Muut teokset

Yleisessä kritiikissään ja sekalaisissa kirjoituksissaan Voltaire näytti journalistiset kykynsä. Kirjallisuuskritiikistä merkittävin teos on Commentaire sur Corneille. Tutkielma näytti kuitenkin myös Voltairen puutteet. Hän ei selvästikään tuntenut oman kielensä ja kirjallisuutensa historiaa kovinkaan hyvin.
Voltairen teokset ja erityisesti hänen kirjeensä sisältävät usein sanan l'infâme ("alhainen", "paheksuttava", "pahamaineinen") ja ilmaisun écrasez l'infâme ("hävittäkää(mme) se alhainen") joko kokonaan tai lyhennettynä. Ilmaisu on joskus tulkittu väärin merkitsemään Kristusta, mutta todellisuudessa se merkitsi "vainoavaa ja etuoikeutettua puhdasoppisuutta" yleisesti. Voltaire näki sellaisen järjestelmän ympärillään, oli saanut tuntea sen karkotuksina ja kirjojen takavarikoimisena tai tuhoamisena, ja nähnyt sen Jean Calas'n ja La Barren kärsimyksissälähde?
Perintö

Voltaire katsoi ranskalaisen porvariston olevan liian pieni ja tehoton, aristokratian syöpäläismäinen ja rappeutunut, aatelittomien säätyjen oppimatonta ja taikauskoista, ja kirkon paikalleen jämähtänyt voima joka oli hyödyllinen pelkästään vastavoimana, koska sen verot auttoivat tuen saamisessa vallankumoukselle.
Voltaire ei luottanut kansanvaltaan, jonka hän katsoi olevan samaa kuin massojen tylsämielisyys. Voltairelle vain filosofien (kuten hänen itsensä) avustama valistunut kuningasvalta tai valistunut absolutismi saattoi tuoda muutoksen, koska silloin kuninkaan etuna olisi ollut parantaa Ranskan voimaa ja vaurautta maailmassa. Voltairen kerrotaan sanoneen, että hän "tottelisi mieluummin yhtä leijonaa kuin kahtasataa rottaa (omasta) lajistaan". Voltaire katsoi kuningasvallan olevan avain edistykseen ja muutokseen.
Hän myös katsoi afrikkalaisten olevan erillinen, eurooppalaisia alempi laji ja juutalaisten olevan "tietämätöntä ja barbaarista kansaa". Voltaire kannatti polygenismiä eli oppia, jonka mukaan ihmisroduilla oli erillinen toisistaan riippumaton alkuperänsä. Monista juutalaisia arvostelevista kirjoituksistaan huolimatta hän kuitenkin tuomitsi juutalaisvainot, eikä kehottanut koskaan väkivaltaan juutalaisia vastaan. Voltaire myös ylisti ystäväänsä Daniel de Fonsecaa, joka oli juutalainen filosofi. Tutkielmassaan suvaitsevaisuudesta hän kirjoitti juutalaisten olevan kristittyjä suvaitsevaisempia.
Nykyään Voltaire tunnetaan parhaiten romaanistaan Candide. Se joutui sensuurin kohteeksi, eikä Voltaire myöntänyt sitä avoimesti omaksi teoksekseen. Voltaire tunnetaan myös monista mietelmistä, kuten Si Dieu n'existait pas, il faudrait l'inventer ("Jos Jumalaa ei olisi, hänet täytyisi keksiä"), joista monet ovat peräisin runomitassa kirjoitetusta kirjeestä Épître à l'Auteur du Livre des Trois Imposteurs.
Ranskassa Voltaire muistetaan ja häntä kunnioitetaan rohkeana poleemikkona, joka taisteli väsymättömästi kansalaisoikeuksien, kuten oikeuden saada puolueeton oikeudenkäynti ja uskonnonvapaus, puolesta, ja joka arvosteli ankarasti ancien régimen ulkokultaisuutta ja epäoikeudenmukaisuuksia. Tuon ajan Ranskassa kansalle oli sälytetty hyvin suuret verotaakat, kun taas papisto ja erityisesti aatelisto toimivat vapaamatkustajina.
Jotkut Voltairen arvostelijat, kuten Thomas Carlyle, ovat sanoneet, että vaikka Voltaire olikin voittamaton kirjallisessa tyylissä, hänen parhaimmillakaan teoksillaan ei ole paljon arvoa sisällön puolesta, eikä hän koskaan esittänyt yhtään aidosti omaa ajatusta. Kanadalainen filosofi John Ralston Saul on syyttänyt länsimaisen, teknokraattisen yhteiskunnan epäonnistumisesta Voltairea teoksessaan Voltaire's Bastards: the Dictatorship of Reason in the West.
Ranskalainen Ferneyn kaupunki, jossa Voltaire eli viimeiset kaksikymmentä vuottaan, nimettiin ranskan vallankumouksen jälkeen Ferney-Voltaireksi. Hänen linnansa on nykyään museo (L'Auberge de l'Europe). Voltairen kirjasto on säilytetty koskemattomana Venäjän kansalliskirjastossa Pietarissa.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Voltaire: Candide.  (Candide, 1759.) 4. painos (1. painos 1953. – 5. painos 2001)  Suomentanut J. A. Hollo. Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1215-2
Voltaire: Filosofinen sanakirja eli järki aakkosissa.  ((Dictionnaire philosophique, ou La raison par alphabet, 1769.) Kuudes, tekijän tarkastama, korjaama ja täydentämä laitos. Suomentanut Erkki Salo)  Tampere:  Vastapaino, 2013.  ISBN 978-951-768-420-0
Voltaire: Kaarle XII:n historia.  (Histoire de Charles XII, 1731.) 3. painos (1. painos 1921. – 4. painos 2000)  Suomentanut O. A. Kallio. Hämeenlinna:  Karisto, 1994.  ISBN 951-23-3398-8
Voltaire: Mikromegas. Filosofinen kertomus.  ((Micromégas, 1752.) Suomennos ja esipuhe Marja Haapio)  Helsinki:  Basam Books Oy, 2002.  ISBN 952-9842-80-5
Voltaire: Kaupoissa olemisesta. (Dixième lettre: Sur le commerce, 1734. Suomentanut Jarkko S. Tuusvuori) Niin & näin, 2006, nro 3, s. 9.
Voltaire: Suvaitsevuudesta: Jean Calas'n kuoleman johdosta (1763).  ((Le Traité sur la tolérance, 1763.) Suom. Jaana Seppänen)  Turku:  Savukeidas, 2012.  ISBN 978-952-268-026-6
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Gray, John: Voltaire: Voltaire ja valistus.  ((Voltaire: Voltaire and enlightenment, 1998.) Suomennos: Ismo Koskinen. Suuret filosofit 24)  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16187-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voltaire Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Voltaire on Wikiaineistossa
Teoksia:
Vapaasti ladattavia Voltairen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä (suomeksi)
Voltairen teoksia (Project Gutenberg) (englanniksi)
Works of Voltaire
Muuta:
Institut et Musée Voltaire (ranskaksi)
Société Voltaire (ranskaksi)
Mauno Jääskeläinen : Seikkaileva filosofi. Otteita Voltairen elämästä, Suomen Kuvalehti, 20.08.1938, nro 33, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Voltaire
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Voltaire
Piirros Voltairesta hänen teoksensa Dictionnaire philosophique englanninkielisessä painoksessa v. 1843.
Voltaire työpöytänsä ääressä. Baquoy, n. 1795.
Adolph von Menzel: Tafelrunde (1850). Voltaire vasemmalla.
Voltairen Lettres sur les Angloisin kansilehti, painettu 1735.
Voltairen kirje Jean Calasille sisältää tunnetun lauseen "Ecrasez l'infâme".
Voltaire (Jean-Antoine Houdon, 1778).
Käännös suomeksi
Tetraedri

Tetraedrin sisään piirretty, tahkojen keskipisteet yhdistämällä saatu toinen tetraedri
Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Tetraedri eli nelitahokas on monitahokas, jossa on neljä tahkoa. Tahkot ovat kolmioita.
Tetraedri on myös kolmiulotteinen simpleksi. (Yksiulotteinen simpleksi on jana, ja kaksiulotteinen simpleksi on kolmio). Simpleksit ovat tärkeitä algebrallisessa topologiassa.
Säännöllinen tetraedri

Tetraedri on säännöllinen, jos sen kaikki särmät ovat yhtä pitkiä. Tällöin tahkot ovat tasasivuisia kolmioita.  Tetraedri on yksinkertaisin viidestä mahdollisesta säännöllisestä monitahokkaasta. Jos särmän pituus on  d, niin tetraedrin tilavuus  V ja tahkojen yhteispinta-ala  A ovat
Säännöllisen tetraedrin särmän pituus voidaan laskea tilavuudesta lähtien soveltamalla kaavaa
Jos säännöllisen tetraedrin tahkojen keskipisteet yhdistää, syntyy uusi säännöllinen tetraedri. Se on siis itsensä duaalikappale.
Säännöllistä tetraedriä käytetään useissa roolipeleissä noppana. Silloin sitä voi kutsua myös nimellä d4, joka tarkoittaa, että siinä on neljä tahkoa.
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MathWorld. Tetrahedron
Rafael Casanova

| Rafael Casanova |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1660 Moià, Bages, Katalonia, Espanja
Kuollut: 1743 Sant Boi de Llobregat
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  juristi
Puoliso:  Maria Bosch i Barba
Lapset:  4
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Rafael Casanova i Comes (n. 1660−1743) oli katalonialainen juristi ja poliitikko.
Hän oli Kaarle VI:n kannattaja Espanjan perimyssodassa. Hän opiskeli lakia ja harjoitti asianajajan ammattia vuoteen 1707 asti. Hänen maineensa juristina toi hänelle arvostetun aseman, ja hän johti kaupungin puolustusta vuonna 1714 kun Filip V piiritti Barcelonaa. Viimeinen taistelu 11. syyskuuta päättyi puolustajien häviöön. Päivä on nykyisin Katalonian kansallispäivä.
Casanova haavoittui ja joutui sairaalaan. Filipin kannattajien kostoa pelkäävät sukulaiset julistivat hänet kuolleeksi ja kuljettivat salaa vaimon vanhempien maatilalle Sant Boihin. Vuonna 1719 Casanova palasi Barcelonaan ilmeisesti saatuaan armahduksen, ja hän jatkoi myös asianajajan ammatissa. Myöhemmin hän palasi taas Boihin missä kuoli yli 80 vuoden iässä. Hänet on haudattu Sant Baldirin kirkkoon Armon kappelliin.