stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iha Just Imus
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Creator Awards Finland | Vuoden Viihdekanava | Voitto |
| 2022 | Tubecon Awards | Vuoden Viihde | Voitto |
| 2022 | Creator Awards Finland | Vuoden Trendaavin | Ehdokkuus |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden Viihde | Voitto |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden Video | Ehdokkuus |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden YouTube-vaikuttaja | Voitto |
Aiheesta muualla

Iha Just Imus -Youtube-kanava
PHK TsSKA Moskova

| TsSKA Moskova |
| --- | --- |

Perustettu:  1946
Kaupunki:   Moskova
Kotiareena:  TsSKA Arena
– kapasiteetti:  12 100
Sarja:  KHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Tarasov
Värit:                
Päävalmentaja:   Ilja Vorobjov
Kapteeni:   Nikita Nesterov
Omistaja:  Rosneft
Yhteistyöseurat:  Zvezda Moskova (VHL)
Saavutukset KHL:ssä
Gagarin Cupit:  3 (2019, 2022, 2023)
Konferenssin mestaruudet:  6 (2016, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023)
Divisioonan mestaruudet:  11 (2009, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Professionalnyi hokkeinyi klub TsSKA (PHK TsSKA Moskova) on Venäjän armeijan keskusurheiluseuran TsSKA Moskovan jääkiekkoseura. Se on perustettu vuonna 1946. Seura tunnettiin vuosina 1946–1951 nimellä TsDKA, vuosina 1952–1954 nimellä TsDSA, vuosina 1955–1959 nimellä TsSK MO. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1960 lähtien. Joukkue pelaa KHL-liigassa.
Jääkiekossa TsSKA voitti Neuvostoliiton mestaruuden 32 kertaa vuosina 1948–1950, 1955, 1956, 1958–1961, 1963–1966, 1968, 1970–1973, 1975, 1977–1989.lähde? KHL:n mestaruuden se on voittanut vuosina 2019  2022, ja 2023.
Se voitti Euroopan Cupin kautta Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden kaikkiaan 20 kertaa vuosina 1969–1974, 1976, 1978–1990.
TsSKA pelasi myös arvostetussa Super Series -sarjassa Pohjois-Amerikassa 34 ottelua NHL-joukkueita vastaan voittaen näistä 24 ja häviten 8, kaksi otteluista päättyi tasan. Moskovassa TsSKA kohtasi NHL-joukkueen ainoastaan kahdesti, voittaen Calgary Flamesin vuonna 1989 ja Montreal Canadiensin 1990.
Neuvostoaikoina TsSKA oli jääkiekkomaajoukkueelle eräänlainen kaaderiseura ja oli maajoukkueen tapaan sarjassaan täysin suvereeni. Joukkuetta valmensi pitkään Viktor Tihonov ja siinä on pelannut lukuisia jääkiekon legendoja, kuten Valeri Harlamov, Vjatšeslav Fetisov, Vladislav Tretjak, Sergei Makarov, Igor Larionov, Sergei Fjodorov ja Aleksandr Mogilnyi. Myös Vladimir Konstantinov on edustanut joukkuetta.
TsSKA:n nykyinen kotihalli TsSKA Arena valmistui vuoden 2016 jääkiekon MM-kilpailuja varten.
Joukkue kaudella 2024–2025

(Tilanne 27. joulukuuta 2024)
| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Ivan Prosvetov | L | 2027 | Moskova, Venäjä |
| 33 |  | Dmitri Gamzin | L | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 83 |  | Pavel Homtšenko | L | 2025 | Saratov, Venäjä |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Fredrik Claesson | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 5 |  | Dmitri Samorukov (A) | L | 2027 | Volgograd, Venäjä |
| 14 |  | Nikita Sedov | L | 2026 | Nižnevartovsk, Venäjä |
| 18 |  | Nikolai Makarov | L | 2025 | Perm, Venäjä |
| 22 |  | Colby Williams | R | 2026 | Regina, Saskatchewan, Kanada |
| 28 |  | Ivan Patrihajev | L | 2026 | Jekaterinburg, Venäjä |
| 45 |  | Vladislav Provolnev | L | 2026 | Voronež, Venäjä |
| 48 |  | Christián Jaroš | R | 2025 | Košice, Slovakia |
| 55 |  | Nikita Ohotjuk | L | 2026 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 80 |  | Artjom Baraboša | R | 2027 | Omsk, Venäjä |
| 89 |  | Nikita Nesterov (C) | L | 2026 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 8 |  | Jegor Fatejev | L | OLH | 2026 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 10 |  | Jegor Afanasiev | L | VLH / KH | 2027 | Moskova, Venäjä |
| 11 |  | Vitali Abramov | L | LH | 2027 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 13 |  | Prokhor Poltapov | L | LH | 2025 | Pietari, Venäjä |
| 15 |  | Pavel Karnauhov (A) | L | KH / VLH | 2026 | Minsk, Valko-Venäjä |
| 19 |  | Ivan Drozdov | L | LH | 2027 | Vitsebsk, Valko-Venäjä |
| 21 |  | Stanislav Galijev | R | VLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 25 |  | Cole Cassels | R | KH | 2025 | Hartford, Connecticut, Yhdysvallat |
| 26 |  | Kirill Dolženkov | L | OLH | 2026 | Moskova, Venäjä |
| 27 |  | Maksim Sorkin | L | KH | 2027 | Moskova, Venäjä |
| 34 |  | Denis Gurjanov | L | OLH | 2026 | Toljatti, Venäjä |
| 43 |  | Ruslan Ishakov | L | KH | 2026 | Moskova, Venäjä |
| 49 |  | Rourke Chartier | L | KH | 2025 | Saskatoon, Saskatchewan, Kanada |
| 63 |  | Tahir Mingatšjov | L | KH | 2025 | Samara, Venäjä |
| 69 |  | Oleg Maistrenko | R | VLH / KH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 70 |  | Ivan Jantšenko | L | H | 2027 | Homel, Valko-Venäjä |
| 77 |  | Jegor Solovjov | R | VLH | 2028 | Moskova, Venäjä |
| 94 |  | Vladislav Kamenev (A) | L | KH | 2026 | Orsk, Venäjä |
| 97 |  | Aleksei Tšurkin | L | OLH | 2026 | Dmitrov, Venäjä |
| 98 |  | Maksim Mamin | L | VLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Ilja Vorobjov
Apuvalmentaja: Juri Babenko
Maalivahtivalmentaja: Klemen Mohoric
Videovalmentaja: Vladimir Šagal
Fysiikkavalmentaja: Vladislav Bryzgalov
Fysiikkavalmentaja: Hassan Saeed
Kehitysvalmentaja: Aleksandr Popov
Kehitysvalmentaja: Alexei Troštšinski
Huoltopäällikkö: Igor Pereskokov
Puheenjohtaja: Igor Jesmantovitš
Urheilutoimenjohtaja: Denis Denisov
Apulaisurheilutoimenjohtaja: Sergei Zolotov
Joukkueenjohtaja: Aleksandr Drapun
Vanhempi neuvonantaja: Boris Mihailov
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

http://www.cska-hockey.ru/
Eurohockey.net
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Adams Filmi

| Adams Filmi Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1912
Perustaja:  Abel Adams
Lakkautettu:  1989
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  elokuvateollisuus
Tuotteet:  elokuvat
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Adams Filmi Oy, alun perin Adamsin Filmitoimisto, oli Abel Adamsin vuonna 1912 perustama elokuvatuotanto-, teatteri- ja vuokraamotoimintaa harjoittanut yhtiö. Adams Filmin tuotanto-osasto fuusioitui vuonna 1950 Fenno-Filmin kanssa, jolloin muodostui Fennada-Filmi. Fennada liitettiin Yleisradioon vuonna 1982. Vuonna 1986 Adams Filmi Oy:n, O.Y. Kinoston ja Ky Kino Savoyn fuusion seurauksena perustettiin uusi elokuvayhtiö Finnkino.
Abel Adamsin äkillisen kuoleman jälkeen yhtiön johtoon tuli 1938 hänen vaimonsa, joka avioiduttuaan kirjailija Georg Hjalmar af Forsellesin kanssa oli nimeltään Signe af Forselles. Hän johti yhtiötä vuoteen 1958, jolloin toimitusjohtajaksi tuli hänen tyttärensä Felicia Adams (1922–2008). Adams-Filmin toimitilojen tulipalossa 1959 tuhoutui arvokasta filmiaineistoa, muun muassa kolme Teuvo Tulion ensimmäistä elokuvaa, Taistelu Heikkilän talosta, Nuorena nukkunut ja Kiusaus.
Yhtiö oli alun perin elokuvien maahantuoja, levittäjä ja menestyvän teatteriketjun omistaja. Yritys aloitti elokuvien tuotannon 1926, jolloin valmistui Uuno Hirvosen ohjaamana näytelmäelokuva Meren ja lemmen aallot. Vuosina 1936–1938 valmistui kolme Tulion elokuvaa, ja kolmannen kerran tuotanto aloitettiin 1947, jolloin ohjaajana ja tuotantopäällikkönä oli Hannu Leminen. Lemisen ohjauksia valmistui neljä, joista yksi oli lyhyt dokumentti Syöpä voidaan parantaa (1947).
Tuotannot

Adams Filmin tuotannot vuodesta 1926
Tuotannot > Pitkät elokuvat

Meren ja lemmen aallot, 1926 (tuotantoyhtiö Adamsin Filmitoimisto)
Taistelu Heikkilän talosta, 1936
Nuorena nukkunut, 1937
Kiusaus, 1938
Tuhottu nuoruus, 1947
Sankari kuin sankari, 1948
Soita minulle, Helena!, 1948
Rosvo-Roope, 1949
Haluan rakastaa Peter, 1972
Risto Vanarin piilokamera, 1979
Eero Erkko

| Eero Erkko |
| --- | --- |
 Erkko vuonna 1901
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Vennolan I hallitus 15.8.1919–15.3.1920  
Edeltäjä:  Juho Vennola
Seuraaja:  Leo Ehrnrooth
Suomen sosiaaliministeri
 Ingmanin I hallitus 27.11.1918–17.4.1919  
Edeltäjä:  Heikki Renvall
Seuraaja:  Juho Vennola
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.3.1919  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalainen puolue Kansallinen Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1860 Orimattila
Kuollut: 14. lokakuuta 1927 (67 vuotta) Helsinki
Ammatti:  päätoimittaja
Puoliso:  Maria Holländer (1894–1927)
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen puolue (vuoteen 1918) Kansallinen Edistyspuolue (vuodesta 1918)
Koulutus:  ylioppilas (1880)
Eero Erkko (18. toukokuuta 1860 Orimattila – 14. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen sanomalehtimies ja poliitikko. Erkko tunnetaan Päivälehden (myöh. Helsingin Sanomat) perustajajäsenenä ja päätoimittajana. Hän toimi myös Suomen itsenäisyyden alkuvuosina nuorsuomalaisia edustaneena kansanedustajana ja ministerinä.
Sanomalehtimies ja poliitikko

Eero Erkko pääsi ylioppilaaksi 1880 Helsingin alkeisopistosta ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa loppututkintoa suorittamatta. Erkko kuului 1889 Päivälehden (sittemmin Helsingin Sanomat) perustajiin. Hänestä tuli lehden päätoimittaja ja sen keskeinen omistaja. Hän oli samalla nuorsuomalaisen puolueen perustajia ja pitkään sen puheenjohtajana. Päivälehti ja Helsingin Sanomat olivat puolestaan puolueen pää-äänenkannattajia, joten Erkolla oli suuri vaikutus puolueen linjaan. Alkuvuosina puolueella ei ollut puoluetoimistoa, joten sitä johdettiin käytännössä lehden toimituksesta käsin.
Erkko oli porvarissäädyssä Savonlinnan edustaja valtiopäivillä 1894, Tampereen edustaja 1897, Heinolan edustaja 1899 ja 1900 sekä vielä Hämeenlinnan edustaja 1905–1906. Kansanedustaja Erkko oli 1907–1919. Hän kuului nuorsuomalaisten sisällä K. J. Ståhlbergin johtamaan vasempaan eli ns. varpus-siipeen, joka kannatti sosiaalisia uudistuksia. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov karkotti perustuslaillisiin kuuluneen Erkon maanpakoon ja hän vietti vuodet 1903–1905 Yhdysvalloissa ja Kuubassa. Vuonna 1903 hän perusti New Yorkiin Amerikan Kaiku -nimisen lehden. Maanpakolaisvuosinaan hän myös suunnitteli Kuuban Itaboon perustettavaa vastaavien pakolaisten siirtokuntaa ja "jääkäriliikemäistä" sotilaskoulutuskeskusta. Päivälehti lakkautettiin 1904, kun se oli viitannut myönteisesti Eugen Schaumanin tekemään kenraalikuvernöörin murhaan. Erkko palasi uudestaan 1908 päätoimittajaksi lehteen, jonka nimeksi oli nyt vaihtunut Helsingin Sanomat, ja jatkoi tehtävässä pienin keskeytyksin kuolemaansa asti.
Suomen sisällissodan ajan Erkko vietti punakaartilaisten pidättämänä Katajanokan vankilassa, joskin hyvin kohdeltuna – Helsingin Sanomien paino oli tuolloin takavarikoitu Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantajan käyttöön. Valtiomuotokiistassa 1918 Erkko oli lehtineen tasavallan kannalla ja siirtyi sen jälkeen Kansalliseen Edistyspuolueeseen, jonka pääkannattajaksi myös Helsingin Sanomat siten tuli. Tässä puolueessa hän edusti oikeampaa puoliskoa. Erkko oli vielä hallituksessa sosiaaliministerinä 1918–1919, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1919 sekä kauppa- ja teollisuusministerinä 1919–1920.
Erkko suomensi ensimmäisen Émile Zolan suomeksi ilmestyneen teoksen Kertomuksia (1888). Hän toimitti myös 1904 amerikansuomalaisia kuvaavan Amerikan albumin. Erkon muistelmat ilmestyivät vasta hänen kuolemansa jälkeen 1929 nimellä Muistelmia Päivälehden perustamisesta.
Perhe

Eero Erkon vanhemmat olivat talollinen Johan Erakkala ja Maria Kyöstilä. Hän oli naimisissa vuodesta 1894 Maria (Maissi) Aurora Holländerin kanssa. Eero Erkko on J. H. Erkon veli, Eljas Erkon isä ja Aatos Erkon isoisä. Sekä pojasta että pojanpojasta tuli aikanaan Helsingin Sanomien päätoimittajia. Muutamaa vuotta isänsä kuoleman jälkeen Eljas Erkko julisti lehden sitoutumattomaksi.
Teoksia

Anmärkningar i anledning af Lagberedningens förslag till tryckfrihetslag. Helsingfors 1906
Bidrag till frågan om representationsreform : uppsatser af M. G. Schybergson, Gustaf Schybergson, Georg Estlander och Eero Erkko. Helos, Helsingfors 1906
Muistelmia Päivälehden perustamisesta. Helsinki 1929, näköispainos, Helsingin Sanomat, Helsinki 1989
Toimitustöitä

Amerikan albumi : kuvia Amerikan suomalaisten asuinpaikoilta. Suomalainen Kansalliskirjakauppa, Brooklyn, New York 1904
Öljykaasukoneet : ohjeita moottoriveneiden käyttäjille ; toimittaneet E. Erkko ja K. Markoff. Yrjö Weilin, Helsinki 1905, Helsingin moottoritehdas Erkko & Markoff, Helsinki 1905 (Teos digitaalisessa muodossa, Kansalliskirjasto Pienpainatteet)
Suomennoksia

Émile Zola : Kertomuksia ; ranskan kielestä suom. Eero Erkko. WSOY 1888, BTJ Kustannus, Helsinki 2007 (Teos digitaalisessa muodossa Project Gutenbergissä)
Kirjallisuutta

Blåfield, Antti: Loistavat Erkot: Patruunat ja heidän päätoimittajansa.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28256-3
Kulha, Keijo K.: ”Erkko, Eero”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 639–641.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6  / Teoksen verkkoversio.
Zetterberg, Seppo: Eero Erkko.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17275-1
Siskoni (elokuva)

| Siskoni> Paradiset brinner |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mika Gustafson
Käsikirjoittaja:   Mika Gustafson  Alexander Öhrstrand 
Tuottaja:  Nima Yousefi
Kuvaaja:  Sine Vadstrup Brooker
Leikkaaja:  Anders Skov
Tuotantosuunnittelija:  Catharina Nyqvist Ehrnrooth
Pääosat:   Bianca Delbravo  Dilvin Asaad  Safira Mossberg 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  TriArt Film
Ensi-ilta:   2023-10-2727. lokakuuta 2023 (Ruotsi)  2024-4-1919. huhtikuuta 2024 (Suomi)  
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siskoni (ruots. Paradiset brinner) on suomalais-ruotsalais-italialais-tanskalaisena yhteistyönä tehty elokuva vuodelta 2023. Sen on ohjannut Mika Gustafson, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Alexander Öhrstrandin kanssa. Elokuvan budjetti oli 2 418 000 euroa, jota Suomen elokuvasäätiö tuki 150 000 eurolla. Osatuottajana toimi Tuffi Films. Suomen-ensi-ilta oli 19. huhtikuuta 2024
Juoni

Sisarukset Laura (16), Mira (12) ja Steffi (7) tulevat toimeen omillaan äidin poissaollessa ja viettävät villiä ja huoletonta elämää. Mutta kun sosiaaliviranomaiset kutsuvat tapaamiseen, Lauran on löydettävä joku esiintymään heidän äitinään, tai muuten tytöt viedään sijaishuoltoon ja erotetaan toisistaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bianca Delbravo  | … |  Laura   |
|  Dilvin Asaad  | … |  Mira   |
|  Safira Mossberg  | … |  Steffi   |
|  Ida Engvoll  | … |  Hanna   |
|  Mitja Sirén  | … |  Sasha   |
|  Marta Oldenburg  | … |  Zara   |
|  Alexander Öhrstrand  | … |  Hannas mies   |
|  Isabella Kjellberg  | … |  Sandra   |
Lähde:
Ikäraja

KAVI on luokitellut elokuvan seuraavasti:
= Sallittu yli 12-vuotiaille
= Sisältää väkivaltaa
= Voi aiheuttaa ahdistusta
= Sisältää päihteiden käyttöä
Palkinnot

Elokuva sai Guldbagge-palkintogaalassa parhaan elokuvan ja parhaan lavastuksen palkinnot. Venetsian elokuvajuhlilla se palkittiin Orizzonti-sarjassa parhaasta ohjauksesta, minkä lisäksi ohjaaja sai nuoren ohjaajan palkinnon. Lontoossa ohjaaja sai esikoiselokuvan palkinnon.
Arvostelut

Maija Alander, Helsingin Sanomat
Kalle Kinnunen, Suomen Kuvalehti
Niko Ikonen, Episodi
Maija Kääntä, Kulttuuritoimitus
Rolf Bamberg, Demokraatti
Aiheesta muualla

Siskoni Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Siskoni Elonet.
Admiral Vladivostok

| Admiral Vladivostok |
| --- | --- |

Perustettu:  2013
Kaupunki:   Vladivostok, Primorjen aluepiiri
Kotiareena:  Fetisov Arena (5 915 paikkaa) 
Sarja:  KHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Tšernišov
Värit:                

Toimitusjohtaja:   Aleksei An
Päävalmentaja:   Leonīds Tambijevs
Yhteistyöseurat:  Dinamo-Altai Barnaul (VHL)   Taifun Primorski Krai (MHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Admiral Vladivostok on venäläinen jääkiekkoseura, joka liittyi KHL-liigaan kaudeksi 2013–2014. Seura kuuluu KHL:ssä Itäisen konferenssin Tšernišov-divisioonaan. Seura on perustettu vuonna 2013. Seuran ensimmäisenä presidenttinä toimi venäläinen entinen NHL-tähtipelaaja Aleksandr Mogilnyi. Joukkueen ensimmäinen päävalmentaja oli suomalainen Hannu Jortikka, jonka sopimus purettiin joulukuussa 2013 ja valmennusvastuussa jatkoi Aleksandr Selivanov. Joukkueen kotiareena on vuonna 2013 avattu 5 915 paikkainen Fetisov Arena.
Kaudella 2020–2021 Admiral ei pelannut KHL:ssä koronaviruspandemian johdosta.
Historia

KHL ilmoitti, että sarjaan tulee joukkue Vladivostokista kaudeksi 2013–2014. Joukkueen nimeksi valittiin kansanäänestyksellä Admiral, joka sai 72,2 prosenttia äänistä.
Joukkueen avausottelu KHL:ssä pelattiin 6. syyskuuta 2013 Amur Habarovskia vastaan.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Andrei Mišurov | L | Laina | Omsk, Venäjä |  |
| 30 |  | Vsevolod Skotnikov | L | 2026 | Kazan, Venäjä |  |
| 32 |  | Ilja Konovalov | L | 2026 | Jaroslavl, Venäjä |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Leonid Metalnikov (A) | L | 2025 | Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |  |
| 19 |  | Aleksandr Šepelev | L | 2026 | Tšeljabinsk, Venäjä |  |
| 52 |  | Artjom Tšmihov | L | 2026 | Kostroma, Venäjä |  |
| 57 |  | Semjon Rutškin | L | 2026 | Omsk, Venäjä |  |
| 62 |  | Georgi Soljannikov | L | 2026 | Pietari, Venäjä |  |
| 73 |  | Libor Šulák (C) | L | 2025 | Pelhřimov, Tšekki |  |
| 77 |  | Mário Grman | R | 2025 | Topoľčany, Slovakia |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 9 |  | Nikita Guslistov | L | KH / VLH | 2026 | Tšerepovets, Venäjä |
| 12 |  | Jack Rodewald | R | KH / OLH | 2025 | Winnipeg, Manitoba, Kanada |
| 15 |  | Jegor Petuhov (A) | L | OLH | 2025 | Barnaul, Venäjä |
| 16 |  | Pavel Šen | L | KH / OLH | 2025 | Ufa, Venäjä |
| 17 |  | Dmitri Zavgorodni | R | VLH | 2025 | Omsk, Venäjä |
| 18 |  | Stepan Starkov | L | LH | 2025 | Belgorod, Venäjä |
| 28 |  | Aleksandr Ševtšenko (A) | R | OLH | 2025 | Belgorod, Venäjä |
| 34 |  | Raul Jakupov | L | KH | Laina | Naberežnyje Tšelny, Venäjä |
| 64 |  | Arkadi Šestakov | L | KH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| 71 |  | Ivan Muranov | L | OLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 74 |  | Vjatšeslav Osnovin | L | KH | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 78 |  | Daniil Gutik | R | VLH | 2026 | Habarovsk, Venäjä |
| 80 |  | Kirill Petkov | L | LH | 2025 | Gomel, Valko-Venäjä |
| 86 |  | Jegor Stepanov | R | OLH / KH | 2025 | Magnitogorsk, Venäjä |
| 90 |  | Nikita Sošnikov | L | OLH / KH | 2025 | Nižni Tagil, Venäjä |
| 92 |  | Shane Prince | L | VLH | 2025 | Rochester, New York, Yhdysvallat |
| 99 |  | Artjom Nikolajev | L | OLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Leonīds Tambijevs
Apuvalmentaja: Andrejs Banada
Apuvalmentaja: Ilnur Gizatullin
Maalivahtivalmentaja: Ramil Mazitov
Videovalmentaja: Nikolai Karasjov
Kehitysvalmentaja: Sergei Gromov
Huoltopäällikkö: Vitali Kabiš
Toimitusjohtaja: Aleksei An
Apulaistoimitusjohtaja: Pavel Pavlenko
Urheilutoimenjohtaja: Pavel Žitkov
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Seuran epävirallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (hcvl.ru)
HK Neftehimik Nižnekamsk

| Neftehimik Nižnekamsk |
| --- | --- |

Perustettu:  1968
Kaupunki:   Nižnekamsk, Tatarstan
Kotiareena:  Neftehimik-monitoimitalo (5 500 paikkaa)
Sarja:  KHL
Divisioona:  Harlamov
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Igor Larionov
Päävalmentaja:   Oleg Leontiev
Yhteistyöseurat:  Ižstal Iževsk (VHL) Reaktor Nižnekamsk (MHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
SCC Arena
Areena sisältä
HK Neftehimik Nižnekamsk (ven. Нефтехимик Нижнекамск), on KHL:n itäisen konferenssin Harlamov-divisioonassa pelaava jääkiekkoseura Venäjän Tatarstanin tasavallan Nižnekamskin kaupungista.
Noin 230 000 asukkaan (2010) Nižnekamsk on Tatarstanin petrokemiallisen teollisuuden keskuksia. Jääkiekkoseuran logo ja nimi viittaa suoraan seuran päärahoittajaan, tatarstanilaiseen öljyteollisuusyhtiö OAO Nižnekamskneftehimiin. Yhtiö listaa sivuillaan jääkiekkoseuran osaksi urheilutoimintojaan. Seuran kotikaukalo on tämän yrityksen 5 500 katsojan urheilun ja kulttuurin Neftehimik-monitoimitalossa (Спортивно-культурный комплекс «Нефтехимик»). Yrityksellä on kaupungissa myös pienempi, 2 200 katsojan jäähalli. Lisäksi se on rakentanut lähiseudulle jääkiekkokaukaloita ja monia muita liikuntatiloja.