stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokelan koulukeskus
Aiheesta muualla

Jokelan koulukeskuksen vanhat nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jokelan koulukeskuksen uudet nettisivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
José María Arancedo

José María Arancedo (s. 26. lokakuuta 1940 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Lomas de Zamoran vihkipiispaksi sekä Selemselaen titulaaripiispaksi 4. maaliskuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Desiderio Elso Collino, jota avustivat Héctor Gabino Romero ja Luis Teodorico Stöckler.
19. marraskuuta 1991 Arancedo sai nimityksen Mar del Platan piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 15. joulukuuta. Hänet nimitettiin 13. helmikuuta 2003 ja asetettiin 30. maaliskuuta Santa Fe de la Vera Cruzin arkkipiispaksi.
Kotaka (1930)

| Kotaka / 小鷹 |
| --- | --- |
 Kotaka

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsui Engineering & Shipbuilding, Tamano
Kölinlasku:  1929
Laskettu vesille:  18. tammikuuta 1930
Palveluskäyttöön:  11. tammikuuta 1931
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 31. toukokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  50 t (standardi) 61,7 t (koeajo)
Pituus:  30,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,90 m
Syväys:  0,64 m
Koneteho:  540 bhp
Nopeus:  15,5 solmua
Aseistus
Aseistus:  5 × konekivääriä
Kotaka (jap. 小鷹) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1932 valmistunut tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Mitsuin Tamanon telakalta, missä köli laskettiin 1929. Alus laskettiin vesille 18. tammikuuta 1930 ja valmistui 11. tammikuuta 1932.
Palvelus

Alus upotettiin 31. toukokuuta 1944.
John Ritter

| John Ritter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonathan Southworth Ritter
Syntynyt: 17. syyskuuta 1948 Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 11. syyskuuta 2003 (54 vuotta) Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  1968–2003
Merkittävät roolit:  Jack Tripper (Three's Company) Ben Hanscom (Se) Paul Hennessy (Teinitytön kasvatusopas)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jonathan Southworth ”John” Ritter (17. syyskuuta 1948 – 11. syyskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Three's Company -sarjasta, jossa esittämästään roolista hän sai Emmy-palkinnon ja Golden Globen.
Ritter esiintyi muiden muassa minisarjassa Se (1990) ja elokuvassa Paha pukki (2003).
Ritter aloitti vuonna 2002 uuden televisioroolin Teinitytön kasvatusoppaassa. Hän kuitenkin kuoli syyskuussa 2003 kesken aktiivisen uransa. Syyksi todettiin aortan repeämä.
Ritterillä on tähti Hollywood Walk of Famella, kuten myös hänen isällään Tex Ritterillä. Hänen äitinsä oli näyttelijä Dorothy Fay. Ritter oli kahdesti naimisissa, ja hänellä oli neljä lasta, kolme ensimmäisen vaimonsa Nancy Morganin ja yksi toisen vaimonsa Amy Yasbeckin kanssa. Lapsista vanhin, näyttelijä Jason Ritter, syntyi vuonna 1980 ja nuorin 1998.
Aiheesta muualla

John Ritter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Baxton, Greg & King, Susan: John Ritter, 54; Versatile Star of 'Three's Company,' '8 Simple Rules'. Los Angeles Times, 13.9.2003.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)
Jokelan kartano

Jokelan kartano on kartano Hollolassa Hämeenkosken kirkonkylässä, nimensä mukaan ristityn kosken partaalla. Aiemmin kartanon mailla on sijainnut Henriksdalin teollisuuspaja, joka sai käyttövoimansa Jokelan koskesta. Rakennus on merkittävä voimavara Hämeenkosken kulttuuritoiminnalle. [lähde? ]
Kartanon omistaja on antanut siellä pianotunteja 2020-luvulla.
Aiheesta muualla

Jokelan kartano Päijät-Häme -wiki
Jukka Salmela (näyttelijä)

Jukka Tapani Salmela (6. lokakuuta 1960 Muurame – 23. elokuuta 2014 Jyväskylä) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli teatterissa ja televisiossa. Salmela tuli tunnetuksi televisiosarjasta Pirunpelto. Salmelan rooli Pirunpellossa oli sorayrittäjä Sulo K. Rastas. Hahmo oli mukana sarjassa sen alusta loppuun saakka.
Jukka Salmela näytteli televisiossa myös mm. sarjoissa Kylmän kosketus ja Hovimäki. Teatterikiinnityksiä hänellä oli mm. Tampereella Teatteri 2000:een ja Kokkolan kaupunginteatteriin. Keski-Suomessa Salmela näytteli mm. Ränssin Kievarin kesäteatterissa, J+J teatterissa, Aploodi- ja Himos-teatterissa. Äänekosken teatteriin hän ohjasi vuonna 2014 Onnenloukun. Hän kuoli elokuussa 2014 Jyväskylässä Keski-Suomen keskussairaalassa vaikeaan sairauteen.
Aiheesta muualla

Jukka Salmela Elonetissä
Jukka Salmela Internet Movie Databasessa (IMDb.com  (englanniksi)
José María Figueres Olsen

| José María Figueres Olsen |
| --- | --- |
 José María Figueres Olsen vuonna 2012.
Costa Rican presidentti
 8. toukokuuta 1994 – 8. toukokuuta 1998  
Edeltäjä:  Rafael Calderón Fournier
Seuraaja:  Miguel Ángel Rodríguez Echeverría
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1954 (ikä 69) San José, Costa Rica
Ammatti:  liikemies
Tiedot
Puolue:  PLN
Koulutus:  julkishallinnon maisteri
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
 Nimikirjoitus
José Maria Figueres Olsen (s. 24. joulukuuta 1954 San Jose, Costa Rica) on costaricalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi Costa Rican presidenttinä 1994–1998. Sen jälkeen Figueres on keskittynyt vaikuttamaan globaaleissa asioissa, kuten ilmastonmuutoksessa, kestävässä kehityksessä ja teknologiassa.
Figueres Olsen on Costa Rican liberaalipuolueen perustajan José Figueres Ferrerin poika.
Figueres suoritti perustutkinnon West Pointissa Yhdysvaltojen sotilasakatemiassa West Pointissa, josta hän valmistui insinööriksi vuonna 1979. Myöhemmin hän jatkoi akateemisia opintoja Harvardin yliopistossa (John F. Kennedy School of Government) ja suoritti siellä vuonna 1991 Master of Public Administrationin loppututkinnon.
Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kymmenen vuotta insinöörinä maatalousbisneksen parissa. Sen jälkeen hän siirtyi julkiselle sektorille, ja hänestä tuli Costa Rican ulkomaankauppaministeri ja sitten maatalousministeri. Vuoden 1994 vaaleissa hänet valittiin Costa Rican presidentiksi. Hän oli maan nuorin 1900-luvulla valittu presidentti.
Vaalitaistelu oli kiivas ja riitaisa, vastustajat syyttivät Figueresia nuorena henkilönä tehdystä murhasta.
Vuonna 2000 hän siirtyi Maailman talousfoorumiin Sveitsiin, ja myöhemmin hän työskenteli Concordia 21 -hankkeessa Madridissa. Vuosina 2010–2012 hän oli Carbon War Roomin toiminnanjohtaja, ja sen jälkeen sen hallituksen puheenjohtaja. Se on riippumaton voittoa tavoittelematon järjestö, joka pyrkii maailmanlaajuisesti edistämään siirtymistä vähähiiliseen talouteen.
Vuonna 2015 Figueres valittiin Liberaalipuolueen puheenjohtajaksi.
Käännös suomeksi
Jukka Saarman

Jukka Tapani Saarman (s. 3. elokuuta 1964) on suomalainen oopperalaulaja, nykyisin tenori, vuoteen 2001 baritoni.[lähde? ] Jukka Saarman valmistui laulunopettajaksi Oulun konservatoriosta 1995 ja musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 2008.[lähde? ] Akatemiassa hänen opettajinaan olivat Jaakko Ryhänen ja Anssi Hirvonen.[lähde? ]
Jukka Saarman on laulanut mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla ja pitänyt kirkko-, operetti-, lied- ja muita konsertteja ympäri Suomea.[lähde? ] Hän oli vuosina 2007–2013 toimineen Operettiteatteri Bravon perustaja ja toiminnanjohtaja.
Jukka Saarmanin veljet Risto Saarman ja Jari Saarman ovat myös oopperalaulaja.
Rooleja

Puccini : Tosca: Cavaradossi
Giuseppe Verdi : La Traviata; Alfredo, Gaston
Puccini: La Boheme: Schaunard
Aulis Sallinen: Punainen viiva: Topi
Strauss: Lepakko: Eisenstein.
Kioton kansallismuseo

Kioton kansallismuseon entinen päärakennus
Heisei chishinkan -näyttelyrakennus
Kioton kansallismuseo (jap. 京都国立博物館, Kyōto kokuritsuhakubutsukan) on Japanin entisessä pääkaupungissa Kiotossa toimiva taidemuseo. Se on yksi Japanin kansallismuseoista Tokion kansallismuseon, Naran kansallismuseon ja Kyūshūn kansallismuseon ohella. Museo sijaitsee Kioton Higashiyaman suuralueella Chayachōn kaupunginosassa.
Kioton kansallismuseo perustettiin Kioton keisarillisena museona vuonna 1889. Sen päätehtävä on kerätä, säilyttää ja asettaa näytteille japanilaiseen kulttuuriperintöön kuuluvaa esineistöä. Museo harjoittaa myös tutkimusta.
Historia

Kioton keisarillinen museo (帝国京都博物館, Teikoku Kyōto hakubutsukan) perustettiin vuonna 1889 samanaikaisesti Tokion keisarillisen museon ja Naran keisarillisen museon kanssa. Museon päärakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1892, ja rakennus otettiin käyttöön vuonna 1897. Sen suunnitteli arkkitehti Katayama Tōkuma. Museo asetettiin Japanin keisarillisen ministeriön hallintaan vuonna 1900, ja samalla sen nimeksi vaihdettiin Kioton keisarihuoneen museo (京都帝室博物館, Kyōto teishitsu hakubutsukan).
Kruununprinssi Hirohiton häiden yhteydessä vuonna 1924 keisarihuone lahjoitti museon Kioton kaupungille. Sen nimeksi muutettiin Kioton keisarillisen lahjoituksen museo (恩賜京都博物館, Onshi Kyōto hakubutsukan). Nykyisen nimensä museo sai toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1952, kun sen toiminta siirtyi Japanin kulttuuriministeriön alaisuuteen. Sitä on hallinnoinut Bunkachō eli kulttuuriasiain virasto vuodesta 1968.
Sodan jälkeen museo on saanut kaksi kertaa uuden lisärakennuksen. Keiichi Moritan suunnittelema museon pysyvälle näyttelylle tarkoitettu lisäosa valmistui vuonna 1965. Se kuitenkin korvattiin myöhemmin Yoshio Taniguchin suunnittelemalla lisärakennuksella, joka tunnetaan nimellä Heisei chishinkan (平成知新館). Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2009, ja yleisölle rakennus avattiin vuonna 2014.
Rakennukset

Kioton kansallismuseon Meiji-kaudella 1800-luvun lopulla valmistuneessa entisessä päärakennuksessa järjestetään nykyisin vaihtuvia näyttelyitä. Eurooppalaistyylisen rakennuksen pääasiallinen julkisivumateriaali on punatiili, ja sen pinta-ala on 3 015 neliömetriä. Vuonna 1969 se valittiin Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Museoalueelle johtava punatiilinen pääportti on valmistunut päärakennuksen yhteydessä, ja se on niin ikään nimetty tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Päärakennuksen ja pääportin välissä on pyöreän lammen ympärille rakennettu puutarha, jonka on suunnitellut Eitarō Sekiguchi. Puutarhaan on sijoitettu Auguste Rodinin Ajattelija-veistoksen valos.
Museon nykyinen päärakennus Heisei chishinkan sijaitsee puutarhan pohjoissivulla. Rakennuksessa on kolme maanpäällistä ja yksi maanalainen kerros, ja sen pinta-ala on 17 997 neliömetriä. Sinne sijoitetyssa pysyvässä näyttelyssä on esillä erityisesti Kioton kulttuurille merkittävää taidetta ja esineistöä. Vaikka rakennuksen muotokieli on moderni, sen tilajako on saanut vaikutteita perinteisestä japanilaisesta arkkitehtuurista. Rakennuksessa on myös ravintola.
Näyttelyrakennusten lisäksi museon alueella on kulttuuriomaisuuden suojeluun ja restaurointiin tarkoitettu keskus (文化財保存修理所, bunkazai hozon shūrisho), joka on valmistunut vuonna 1980. Alueella sijaitsevat myös alun perin varastorakennuksena käytetty tekninen arkisto, joka on rakennettu vuonna 1930, ja teehuone Tan’an (堪庵). Teehuone edustaa sukiya-arkkitehtuuria, ja se on lahjoitettu museolle vuonna 1958.
Kokoelmat

Kioton kansallismuseon kokoelmiin kuuluu esimerkiksi arkeologisia löytöjä, veistoksia, kuvataidetta, kalligrafiaa, tekstiilejä, keramiikkaa ja muita perinteisen taidekäsityön teoksia, kuten lakkatöitä ja metalliesineitä. Koska museon merkittävä tavoite oli jo 1800-luvulla suojella kaupungin buddhalaisten temppelien kulttuuriperintöä, jota uhkasivat nykyaikaistuminen ja länsimaistuminen, sen omistamista tai säilyttämistä taide-esineistä monet ovat temppeleistä peräisin. Yhteensä museolla on hallussaan noin 14 600 esinettä (vuonna 2019). Museon omistamasta noin 8 100 esineestä 29 on kansallisaarteita, 200 muita tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteita; museoon talletetusta noin 6 500 esineestä vuorostaan 88 on kansallisaarteita ja 615 tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteita. Japanilaisen taiteen lisäksi museon kokoelmiin kuuluu myös paljon Kiinasta peräisin olevia taideteoksia.
Vaihtuvan näyttelyn museo järjestää noin kaksi kertaa vuodessa.
Buddha nousee kultaisesta arkusta, 1000-luku
Amida ylittää vuoret, 1200-luku
Tō-jin temppelin sermimaalaus, 1000–1100-luvut
Suiten-jumala, 1127
Näkymä Amanohashidatelle, Sesshū, 1500-luvun alku
Fūjin ja Raijin, Tawaraya Sōtatsu, 1600-luku
Kongōhanna-kyō-sutran kommentaari, Kūkai, 800-luku
Fujiwara no Tadamichin kirjeluonnos, 1100-luku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kioton kansallismuseo Wikimedia Commonsissa
Kioton kansallismuseon internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)
Kansallismuseon teehuoneen puutarhaa
Jukka Salminen (kauppaneuvos)

Jukka Sakari Salminen (21. elokuuta 1947 Tampere – 25. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Salmisen puoliso vuodesta 1975 oli insinööri Sinikka Riitta Kivistö-Rahnasto. Salminen tuli ylioppilaaksi Kalevan yhteiskoulusta 1968 ja valmistui ylioppilas-merkonomiksi 1971, ekonomiksi Tampereen yliopistosta 1974 ja Helsingin kauppakorkeakoulusta taloustieteiden kandidaatiksi 1975 ja maisteriksi 1976. Hän suoritti myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä liikkeenjohdon kursseja. Salminen oli SOK:n Tampereen konttorin johtajan assistentti 1974–1977, SOK:n kenttäosaston projektipäällikkö 1977–1979, kenttäjohtajan assistentti 1979–1983, PET suunnittelu- ja ohjausosaston osastopäällikkö 1983–1985, kenttäosaston aluejohtaja 1985–1987, hallituksen jäsen 1988–2007, kenttäjohtaja 1988–1992, hallintojohtaja 1992–2007 ja pääjohtajan varamies 1999–2007. Hän oli myös Oy Sokoteria Ab:n toimitusjohtaja 1981–1984, talousjohtaja 1987–1988, toimitusjohtaja 1988 ja Sokotel Oy:n toimitusjohtaja 1988 ja toimi molempien yhtiöiden hallituksissa. Salmisella oli lisäksi lukuisia liike-elämän ja niihin liittyvien järjestöjen luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2000.
Aiheesta muualla

Annastiina Henttinen: Jukka Salminen Biografiasampo.
Kirkkojärvi (Renko)

| Kirkkojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°53′43″N, 24°16′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Renkajokeen 
Järvinumero:  35.884.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,5 m  
Rantaviiva:  1,158 km  
Pinta-ala:  3,72 ha  
 fiKirkkojärvi 
Kirkkojärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Rengon taajamassa Rengon kirkon vieressä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee  harjujaksolla, joka kulkee Rengon kautta, ja se sijaitsee aivan Renkajoen rinnalla . Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven rannoille on rakennettu asuinrakennuksia ja sen kaakkoispäässä sijaitsee Rengon kirkko ja hautausmaa. Sen luoteispäässä on uimaranta. Järven pohjoispuolelta sen ohittaa valtatie 10 ja eteläpuolelta Kappelintie. Rengonraitti ohittaa järven sen länsipuolelta ja siellä on joitakin taajamakeskuksen yleisiä rakennuksia.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,5 metriä mpy. Järven laskujoki on 150 metriä pitkä ja se yhtyy Renkajokeen kirkon eteläpuolella. Siihen ei tule muualta ojia.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Rengon kirkko oli merkitty Kirkkojärven ja joenuoman laajentuman välissä kulkevan maantien pohjoispuolelle. Kyseisen tie on edelleen osittain olemassa. Järven eteläpäässä on sijainnut kolmitaloinen Muurilan kylä. Niiden pellot sijaitsivat järven eteläpäässä ja järven pohjoispäähän asti ulottui pohjoisessa sijainneen kylän pellot.
Vuoden 1961 peruskartassa järven rannoille ulottui vielä joitakin peltoja, mutta rannat olivat jo osittain rakennettuja. Vuoden 1979 kartassa olivat pellot jääneet rakennuksien ja pihamaiden alle.
José María Barreda

José María Barreda
José María Barreda Fontes (s. 4. helmikuuta 1953 Ciudad Real, Espanja) on espanjalainen sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Kastilia- La Manchan aluehallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 vuoteen 2011 asti. Barreda on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti.
Aiheesta muualla

Barredan blogi (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Barreda Kastilia- La Manchan hallituksen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Julio Anguita

Julio Anguita
Julio Anguita González (21. marraskuuta 1941 Fuengirola – 16. toukokuuta 2020 Córdoba) oli espanjalainen kommunistipoliitikko, joka toimi kommunistipuolueen (PCE) pääsihteerinä vuosina 1988–1998. Vuosina 1979–1986 hän oli Córdoban pormestari. Hän johti urallaan myös Yhdistynyttä vasemmistoa (IU) ja istui Espanjan parlamentissa.
Anguitaa seurasi puolueen pääsihteerinä Francisco Frutos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julio Anguita Wikimedia Commonsissa
Kirsten Storms

| Kirsten Storms> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kirsten Renee Storms
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1984 (ikä 40)  Orlando, Florida
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Belle Black (Päivien viemää) Bonnie Rockwaller (Kim Possible) Maxie Jones (General Hospital)
Palkinnot
 Soap Opera Digest (2001) Young Artist (2002) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Kirsten Renee Storms (s. 8. huhtikuuta 1984 Orlando, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Belle Blackina televisiosarjassa Päivien viemää vuosina 1999–2004.
Elämäkerta

Storms syntyi Orlandossa, Floridassa Mike ja Karen Stormsille vuonna 1984. Hänellä on nuorempi sisko Gretchen, joka on myös näyttelijä, sekä vanhempi veli Austin.
Storms asuu Los Angelesissa.
Elämäkerta > Ura

Näyttelemisen pariin Storms päätyi hyvin nuorena. Ollessaan viisivuotias eräs kykyjen etsiä huomasi Stromsin lahjat esiintyessään lasten näyttelijä koulussa ja vakuutti hänen vanhemmilleen lähettämään tyttärensä opiskelemaan näyttelemistä New Yorkiin. Tämän tilaisuuden vanhemmat myös käyttivät ja pian Storms esiintyi useissa televisiomainoksissa ja teki vuonna 1996 ensi esiintymisensä televisiosarjassa Nooan perilliset.
Myöhemmin hän muutti perheineen Kaliforniaan, jossa Storms sai vierasroolin televisiosarjassa Seitsemäs taivas esitettyään Laura Cummingsia vuonna 1998 ja 2001. Samalla hän koe-esiintyi pitkäaikaiseen ja suosittuun televisiosarjaan Päivien viemää, jossa hänestä tuli viides Belle Black -hahmoa näytellyt henkilö. Ennen Stormsia roolia esitti Chelsea Butler. Sarjan myötä hän tuli tunnetuksi näyttelijänä ja sai muun muassa pääroolin Disneyn elokuvaan Zenon – Tähtitarhojen sankaritar (1999) ja sen jatko-osiin Zenon – Seikkailu jatkuu (2001), sekä Zenon: Z3 (2004). Myöhemmin vuonna 2002 Storms teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatiosarjaan Kim Possible, jossa hän ääninäytteli sarjan päähahmon Kim Possiblen pahinta kilpailijaa koulussa Bonnieta. Näyteltyään viimeisen jaksonsa Päivien viemää -televisiosarjassa vuonna 2004, Storms esiintyi sarjan jälkeen muun muassa CSI: Miamissa yhden jakson verran ja jatkoi Kim Possiblessa Bonnien ääninäyttelemistä. Hän oli hahmon roolissa myös elokuvassa Kim Possible: Päättäjäispainajainen (2005). Nykyisin Storms on näytellyt vuodesta 2005 lähtien toisessa pitkäaikaisessa yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa General Hospital, sekä vieraiĺlut muutaman kerran sarjaan perustuvassa spin-offissa General Hospital: Night Shift.
Aiheesta muualla

Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Glamour Girl – The Official Kirsten Storms Fansite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Soap Opera Digest and Weekly (englanniksi)
Stormsin profiili ABC:n sivustolla (englanniksi)
Kotajärvi (Virrat, Koivujärvenkylä)

| Kotajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°15′21″N, 24°07′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Hirviojaan 
Järvinumero:  35.481.1.022
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,8 m  
Rantaviiva:  1 km  
Pinta-ala:  4,875 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKotajärvi 
Kotajärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Koivujärvenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1 kilometri. Järven pohjoispuolelta kulkee lakkautettu Haapamäki–Pori-rata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,8 metriä mpy.
Kleve

| Kleve |
| --- | --- |
 Neuer Tiergarten
 vaakuna
 Kleve
 Koordinaatit: 51°47′N, 6°8′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Kleven piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  97,8 km²
Korkeus:  12 m
Väkiluku (2019):  52 085
 – Väestötiheys:  533 as./km²
Postinumero:  47533
Suuntanumero(t):  02821
 
 www.kleve.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kleven sijainti Kleven piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Kleve on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa. Se on piirikuntansa pääkaupunki. Saksan ja Alankomaiden rajaseudulla sijaitseva Kleve koki suuria tuhoja 1900-luvun suursodissa. Sijaintinsa ansiosta kaupunki on saanut vuosisatojen aikana myös runsaasti kulttuurivaikutteita eri suunnista. Kleve on Reinin alajuoksun paikallisesti merkittävä kaupan ja taide-elämän keskus.
Maantiede

Kleve sijaitsee osavaltionsa luoteisosassa ja rajoittuu pohjoisessa Alankomaihin. Kaupungin pohjoisraja myötäilee Reiniä, joka virtaa Alankomaiden puolelle ja edelleen Pohjanmereen. Kleven etäisyys Ruhrin alueen suurkaupungeista on noin 50–100 kilometriä luoteeseen. Etäisyys Kölnistä on noin 110 kilometriä luoteeseen ja Amsterdamista saman verran kaakkoon. Kleve on osa Pohjois-Saksan alankoa, kaupungin korkein kohta on 106 metriä mpy ja matalin 11 metriä mpy.
Kleve koostuu neljästätoista kaupunginosasta, joista suurin on kanta-Kleve, toiseksi suurin Materborn ja kolmanneksi suurin Kellen. Niiden osuus kaupungin väestöstä on noin neljä viidesosaa. Kleven lounaisosa on Klever Reichswald -nimistä metsää, jonka pinta-ala on noin 51 neliökilometriä, ja joka ulottuu myös naapurikuntien puolelle.
Historia

Ensimmäinen asiakirjamaininta Klevestä on vuodelta 1092. Kleve kasvoi linnoituksen suojissa ja sai kaupunkioikeudet 25. huhtikuuta 1242. Se oli vuosisatoja saman nimisen herttuakunnan pääkaupunki. Onnistuneen avioliittopolitiikan johdosta Kleve, Mark, Jülich, Berg ja Ravensberg saatiin lopulta yhdistettyä. Syntyi Jülich-Kleve-Bergin yhdistyneet herttuakunnat (Vereinigte Herzogtümer Jülich-Kleve-Berg). Kleven paikallinen hallitsijasuku sammui 1609 ja Brandenburgin vaaliruhtinas otti Kleven ja Markin haltuunsa 1614. Vuonna 1647 nimitettiin Nassau-Siegenin ruhtinas Johann Moritz Kleven käskynhaltijaksi. Alkoi kaupungin taide-elämän kukoistuskausi, jonka jäljet näkyvät edelleen paikallisessa arkkitehtuurissa.
Vuonna 1742 Klevestä löydettiin mineraalivesilähde, jonka myötä kaupunki kehittyi kylpyläkeskukseksi. Rautatieverkkoon Kleve liitettiin 1860-luvulla. Belgia miehitti Kleveä ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1918–1926 ja toisen maailmansodan aikana Kleveen kohdistettiin kaksi tuhoisaa pommitusta. Vanha linnoitus tuhottiin ja satoja ihmisiä kuoli. Ensimmäiset natsikauden jälkeiset demokraattiset vaalit järjestettiin syyskuussa 1946. Kiihkeä jälleenrakentamisen aikakausi oli alkanut. Heinäkuun 1969 kuntaliitosten myötä Kleven pinta-ala kasvoi seitsemästä neliökilometristä lähes sataan neliökilometriin ja väkiluku kaksinkertaistui noin 45 000 asukkaaseen.