stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Kroatian sodan operaatioista
Operaatiot vuosittain > 1993

Operaatio Maslenica (6.–27. tammikuuta)
Operaatio Lentokielto (engl. Operation Deny Flight) (12. huhtikuuta)
Operaatio Medakin tasku (engl. Operation Medak pocket, kroatiaksi Operacija Medacki dzep) (8. syyskuuta)
Operaatio Neretva '93
Operaatiot vuosittain > 1994

Operaatio Breza '94
Operaatio Tiikeri-Vapaus (engl. Operation Tiger-Liberty, kroatiaksi Slobodni Tigar '94) (7. kesäkuuta)
Operaatio Grmec (26.–27. lokakuuta)
Operaatio Cinciar (marraskuu)
Operaatio Talvi-94 (engl. Operation Winter-94, kroatiaksi Operacija Zima-94)
Operaatiot vuosittain > 1995

Operaatio Salama (engl. Operation Flash, kroatiaksi Operacija Bljesak) (1.–3. maaliskuuta)
Operaatio Kesä-95 (engl. Operation Summer-95, kroatiaksi Operacija Ljeto-95)
Operaatio Hyppy-2 (engl. Operation Jump-2 kroatiaksi Operacija Skok-2) (4.–11. heinäkuuta)
Operaatio Miekka-95 (engl. Operation Sword-95, kroatiaksi Operacija "Mač-95")
Operaatio Kilpi-95 (engl. Operation Shield-95, kroatiaksi Operacija "Štit-95")
Operaatio Myrsky (engl. Operation Storm, kroatiaksi Operacija Oluja) (4.–7. elokuuta)
Operaatio Harkittu voima (engl. Operation Deliberate Force)
Operaatio Mistraali (engl. Operation Mistral, kroatiaksi Operacija Maestral)
Operaatio Mistraali 2 engl. Operation Mistral 2, kroatiaksi Operacija Maestral 2 (13. syyskuuta)
Operaatio Sana (kroatiaksi Operacija Sana 95)
Operaatio Una (engl. Operation Una, kroatiaksi Operacija Una (18. syyskuuta)
Operaatio Eteläinen siirto engl. Operation Southern Move, kroatiaksi Operacija Juzni potez (8. lokakuuta)
Robert Penn Warren

| Robert Penn Warren |
| --- | --- |
 Robert Penn Warren
Henkilötiedot
Syntynyt: 1905 Guthrie, Kentucky, Yhdysvallat
Kuollut: 1989 (83–84 vuotta) Stratton, Vermont, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, kriitikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Night Rider
Pääteokset:  Kaikki kuninkaan miehet
Aiheesta muualla
www.robertpennwarren.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Penn Warren (24. huhtikuutalähde? 1905 Guthrie, Kentucky, Yhdysvallat – 15. syyskuutalähde? 1989 Stratton, Vermont, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen prosaisti, runoilija ja kriitikko. Hän on kirjoittanut muun muassa suomennetun romaanin Kaikki kuninkaan miehet (1946). Kriitikkona hän edusti uuskritiikkiä. Hän kirjoitti laajalla kaarella eri kirjallisuudenlajien teoksia.
Warren opiskeli Nashvillessa Vanderbiltin yliopistossa ja Yalen yliopistossa. Myöhemmin hän toimi yliopistonopettajana ja vuodesta 1961 Yalessa englanninkielisen kirjallisuuden professorina.
Warren kuului agraarikkojen ryhmään, jota johti John Crowe Ransom. Ryhmä julkaisi The Fugitive -nimistä lehteä ja 1930 manifestin I'll take My Stand. Hän perusti Cleanth Brooksin kanssa The Southern Review -nimisen kirjallisuuslehden, ja yhdessä he kirjoittivat uuskritiikin oppikirjat Understanding Poetry (1938) ja Understanding Fiction (1943), joilla oli suuri merkitys toisen maailmansodan jälkeisessä yhdysvaltalaisessa akateemisessa maailmassa. Hänen esikoisromaaninsa Night Rider ilmestyi 1939. 1950-luvulta alkaen hän kirjoitti lähinnä lyriikkaa.
Kaikki kuninkaan miehet on muokattu elokuvaksi kahteen otteeseen, vuonna 1949 ja vuonna 2006.
Warren kuoli luusyöpään Vermontissa 84-vuotiaana.lähde?
Palkinnot ja tunnustukset

Warren valittiin 1986 Yhdysvaltojen ensimmäiseksi poeta laureatukseksi. Hänet palkittiin vuonna 1947 kaunokirjallisuuden kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnolla romaanista Kaikki kuninkaan miehet, ja vuonna 1958 hän sai National Book Awardin. Vuosina 1958 ja 1979 hän sai runouden Pulitzer-palkinnon sekä vuonna 1987 National Medal of Artsin.lähde?
Suomennetut teokset

Kaikki kuninkaan miehet (All the king's men), suom. Juhani Koskinen, Gummerus 1976 ISBN 951-20-1135-2
Jokin tässä elämässä (A place to come to), suom. Juhani Koskinen, Gummerus 1979 ISBN 951-20-1753-9
Keith Ward

Keith Ward (2016).
Keith Ward (s. 22. elokuuta 1938) on brittiläinen filosofi ja teologi, joka on erikoistunut uskonnonfilosofiaan ja metafysiikkaan. Ward toimi vuosina 2004–2008 Gresham Collegen teologian professorina Lontoossa. Hän on British Academyn jäsen ja hänellä on Englannin kirkon pappisvihkimys.
Teoksia

Ethics and Christianity (1970) ISBN 978-0-04-241001-2
Divine Image (1976) ISBN 978-0-281-02935-8
Christian Way (1976) ISBN 978-0-281-02893-1
The Concept of God (1977) ISBN 978-0-312-15925-2
Rational Theology and the Creativity of God (1982)
Holding Fast to God (1982) ISBN 978-0-687-85476-9 – Don Cupittin teoksen Taking Leave of God arvostelua
Living God (1984) ISBN 978-0-281-04126-8
The Battle for the Soul (1985) ISBN 978-0-340-37278-4
Images of Eternity (1987) ISBN 978-0-232-51686-9
The Rule of Love (1989) ISBN 978-0-232-51824-5
A Vision to Pursue (1991) ISBN 978-0-334-02411-8
Is Christianity a Historical Religion? (1992) ISBN 978-0-85217-054-0
Religion and Revelation (1994) ISBN 978-0-19-826375-3
Religion and Creation (1996) ISBN 978-0-19-826394-4
God, Chance and Necessity (1996) ISBN 978-1-85168-116-7
Concepts of God end Ed (1998) ISBN 978-1-85168-064-1
Religion and Human Nature (1998) ISBN 978-0-19-826965-6
God, Faith and the New Millennium(1998)
In Defence of the Soul (1998) ISBN 978-1-85168-040-5
Christianity: A Short Introduction (2000) ISBN 978-1-85168-229-4
Religion and Community (2000) ISBN 978-0-19-875259-2
God, A Guide for the Perplexed (2002) ISBN 978-1-85168-323-9
What the Bible Really Teaches: A Challenge for Fundamentalists (2004) ISBN 978-0-281-05680-4
Pascal's Fire- Scientific Faith and Religious Understanding (2006) ISBN 978-1-85168-446-5
Is Religion Dangerous? (2006) ISBN 978-0-7459-5262-8
Kirjallisuutta

Bartel, T. W.: Comparative Theology: Essays for Keith Ward.  London:  SPCK, 2003.  ISBN 978-0-281-05474-9
Aiheesta muualla

Keith Ward (Arkistoitu – Internet Archive), Gresham College (englanniksi)
Ward, Keith: Faith, hype and a lack of clarity (Richard Dawkinsin tv-sarjaa 'The Root of all Evil?' kritisoiva artikkeli) thetablet.co.uk. Arkistoitu 31.3.2008. Viitattu 24.8.2007. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Keith Ward
Käännös suomeksi
Martin Walser

Martin Walser
Martin Johannes Walser (24. maaliskuuta 1927 Wasserburg am Bodensee, Saksa – 28. heinäkuuta 2023 Überlingen, Saksa) oli saksalainen kirjailija, joka oli yksi Saksan sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä kirjailijoita. Hänen tuotantonsa on laaja, ja hän kirjoitti aivan viimeiseen elinvuoteensa asti.
Walserin alkuperäinen kirjoituskieli oli saksa. Hänen kansainvälisesti menestyneimpiin romaaneihinsa lukeutuvat Tyrsky (Brandung), Pakeneva hevonen (Ein fliehendes Pferd) ja Rakkauden tuolla puolen (Jenseits der Liebe).
Walser opiskeli kirjallisuutta, historiaa ja filosofiaa Regensburgissa ja Tübingenissä sekä sai tohtorinarvonsa vuonna 1951. Opiskeluaikana Walser toimi radioasema Süddeutscher Rundfunkin toimittajana sekä kirjoitti joitakin radiokuunnelmia.
Walserin ensimmäinen romaani Ehen in Philippsburg ilmestyi 1957. Se kuvaa satiirisesti länsisaksalaista yhteiskuntaa niin kutsutun talousihmeen aikakaudella. Walserin myydyin teos Pakeneva hevonen julkaistiin 1978.
Walserin romaaneista monet sijoittuivat Saksan eteläosien maaseudulle ja kuvasivat länsisaksalaista sodanjälkeistä yhteiskuntaa ja konservatiivisen keskiluokan tekopyhyyttä. Hän ei saanut missään vaiheessa samanlaista kansainvälistä suosiota aikalaisensa Günter Grassin tavoin, mutta varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla herätti huomiota Länsi-Saksassa sen asukkaiden tuntemusten ja sisäisten taistelujen kuvaajana.
Suomennetut teokset > Romaanit

Vaarallista oleskelua: Lentokone talon yllä ja muita juttuja (Ein Flugzeug über dem Haus und andere Geschichten), suomentanut Aarno Peromies, esipuhe: Klaus Taubert. Helsinki : WSOY, 1970 ISBN 951-0-03788-5 Sarja: Aikamme kertojia
Pakeneva hevonen (Ein floehendes Pferd), suomentanut Raija Jänicke. Helsinki : Tammi, 1979 ISBN 951-30-4543-9
Rakkauden tuolla puolen Jenseits der Liebe), suomentanut Raija Jänicke. Helsinki : Tammi, 1982 ISBN 951-30-5384-9 Sarja: Keltainen kirjasto 171
Tyrsky (Brandung ), suomentanut Raija Jänicke. Helsinki : Tammi, 1988 ISBN 951-30-6405-0 Sarja: Keltainen kirjasto 222
Muuan rakastava mies (Ein liebender Mann), suomennos: Otto Lappalainen. Helsinki : Lurra Editions, 2011 ISBN 978-952-5850-08-6
Muuan loppuaan odottava mies (Ein sterbender Mann), suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki : Lurra Editions, 2017 ISBN 978-952-5850-72-7
Suomennetut teokset > Näytelmät

Yliluonnollinen herra Krott : sielunmessu kuolemattomalle (Überlebengross Herr Krott), suomentanut Markku Lahtela. Helsinki : Suomen Teatteriliitto, i.a. (näytelmämoniste)
Pikakäynti : kolme kuvaa (Der Abstecher), suomentanut Elvi Sinervo. Helsinki : Suomen Teatteriliitto, i.a. (näytelmämoniste)
Suomennetut teokset > Novellit

Jättiläisongelmani teoksessa: Matka jonnekin, toim. Hans Magnus Enzensberger. Helsinki : Tammi 1965, Sarja: Horisontti 5
Minä etsin naista teoksessa Maailmankirjallisuuden mestarinovelleja 2, toim. Aulis Ojajärvi. Helsinki : WSOY 1972
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Walser Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Kallistos Ware

Kallistos Ware vuonna 2008.
Kallistos Ware (oik. Timothy Richard Ware, 11. syyskuuta 1934 – 24. elokuuta 2022) oli englantilainen teologi ja metropoliitta. Hän on modernin ajan tunnetuimpia länsimaalaisia ortodoksisia teologeja. Ware sai vuonna 2017 anglikaanikirkon Lambeth-ristin ekumeenisista ansioistaan.
Ware liittyi ortodoksikirkkoon vuonna 1958, vihittiin papiksi vuonna 1966 ja piispaksi vuonna 1982. Metropoliitan arvo hänelle myönnettiin 2007.
Metropoliitta Kallistos opetti ortodoksista teologiaa Oxfordin yliopistossa vuodesta 1966 vuoteen 2001. Hänen julkaisuihinsa kuuluu vuonna 1979 ilmestynyt The Orthodox Way, joka julkaistiin vuonna 1985 suomeksi nimellä Ortodoksinen tie.
Suomennettuja teoksia

Pyhä Henki kristityn elämässä (1979)
Nimen voima : Jeesuksen rukous ortodoksisessa hengellisessä elämässä (1981)
Ortodoksinen tie (1985)
Sisäinen valtakunta (2006, ISBN 9789525495072.)
Kirjallisuutta

Toiviainen, Sakari: Kuvasta kaltaisuuteen : Via mystica Kallistos Waren mukaan. Ortodoksisen kulttuurin säätiö 1988. ISBN 951-96021-2-7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kallistos Ware Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
James Webb

James Webb
James Edwin Webb (7. lokakuuta 1906 – 27. maaliskuuta 1992) oli 14. helmikuuta 1961 – 7. lokakuuta 1968 Nasan toinen johtaja, joka valvoi Apollo-ohjelman toteutumista.
Hän kouluttautui opettajaksi vuonna 1928. Hän toimi Merijalkaväen lentäjänä 1930–1932. Tämän jälkeen hän valmistui juristiksi George Washingtonin yliopistosta vuonna 1936. Hän toimi opintojensa aikana kotiosavaltionsa eri poliitikkojen avustajana. Vuonna 1936 
hänet pestattiin Sperry-yhtiön henkilöstöpäälliköksi ja nousi sen varapääjohtajaksi myöhemmin. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Merijalkaväessä puolustusministeriössä nousten Trumanin aikana apulaispuolustusministeriksi. Vuonna 1953 hän siirtyi Kerr-McGee-öljy-yhtiön palvelukseen.
Webb piti yllä poliittisia yhteyksiään ja vuonna 1961 Kennedyn hallinto kutsui hänet johtamaan Nasaa. Tänä aikana Nasan rahoitus ja työvoima kasvoivat valtavasti ja uusia keskuksia luotiin eri puolille Yhdysvaltoja. Webb oli Apollo-ohjelman johtaja, mutta hän erosi juuri ennen ensimmäistä Kuun kiertävää Apollo 8 -lentoa.
James Webb -avaruusteleskooppi on nimetty Webbin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Webb Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea 
Muut:  NARA  SNAC
Vänrikki Stoolin tarinat

Vänrikki Stoolin tarinat, Albert Edelfeltin kuvittaman laitoksen kansi.
Vänrikki Stoolin tarinat (ruots. Fänrik Ståls sägner, uusimmassa suomennoksessa Vänrikki Stålin tarinat) on Suomen kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin kirjoittama laaja runoteos, joka ilmestyi ruotsinkielisenä kahdessa osassa vuosina 1848 ja 1860. Runot kertovat vuosina 1808–1809 käydystä Suomen sodasta, joka oli Ruotsin Venäjää vastaan käymä tappiollinen puolustussota. Runeberg tekee eeppisissä sankariballadeissaan kunniaa sekä todellisille upseereille että keksityille suomalaisille kansanmiehille, jotka velvollisuudentuntoisesti puolustivat isänmaataan. Teos ilmensi ja voimisti suomalaisen kansallistunteen heräämistä 1840-luvulla. Se on Runebergin päätyö ja Suomen kirjallisuuden historian keskeisimpiä ja luetuimpia teoksia,lähde? sillä se oli pakollista luettavaa äidinkielen kouluopetuksessa vuosikymmenien ajan.
Teokseen kuuluu 35 runoa. Ensimmäisen kokoelman avausruno ”Maamme” (Vårt land) tunnetaan nykyään Suomen kansallislauluna. Muita teokseen sisältyviä tunnettuja runoja ovat muun muassa yksinkertaisesta sotilaasta kertova ”Sven Dufva” ja valmiiseen säveleen kirjoitettu laulunsanoitus ”Porilaisten marssi”.
Vänrikki Stoolin tarinat suomennettiin ensimmäisen kerran kollektiivisena käännöstyönä vuosina 1867–1877. Nykyään tunnetuin suomennos on Paavo Cajanderin ensimmäisestä käännöksestä vuonna 1889 muokkaama versio. Teokseen yhdistetään nykyään yleisesti myös taidemaalari Albert Edelfeltin siihen 1890-luvulla toteuttama kuvitus.
Teoksen ensimmäinen osa ilmestyi vallankumouksistaan tunnetun ”Euroopan hullun vuoden” aikana joulukuussa 1848. Toinen osa ilmestyi vuonna 1860. Kummankin osan ilmestyminen herätti lukijakunnassa valtavan innostuksen.
Historia > Tausta

Suomen sodan aikana pääosa Suomen virkamiehistöä ja säätyläisiä oli varsin nopeasti ollut valmis hyväksymään maan liittämisen Venäjään. Nuorempaan sukupolveen kuulunut Runeberg omaksui tapahtumista myöhemmin kriittisen näkemyksen ja halusi asettua taistelua jatkaneiden puolelle. Muun muassa ruotsalainen sotahistorioitsija Gustaf Montgomery esitti vuonna 1842 ilmestyneessä Suomen sodan historiassaan Historia öfver kriget emellan Sverige och Ryssland åren 1808–1809, että Ruotsin armeijan rivimiehet olisivat olleet valmiita taistelemaan ja uhrautumaan maansa puolesta ja tappio oli ollut huonon hallituksen ja sodanjohdon syytä. Myös useat muut 1800-luvun alkupuolella ilmestyneet teokset esittivät suomalaiset sotilaat hävityn sodan jonkinlaisina moraalisina voittajina. Montgomeryn teos oli eräs Runebergin tärkeimmistä lähteistä, ja Runeberg vakuuttui siitä, että vuosina 1808–1809 Suomen kansa oli ollut isänmaallisempaa kuin johtajansa. Yhteistoimintaa venäläisten kanssa oli vuonna 1808 ollut johtamassa Turun piispa Jakob Tengström, joka oli Runebergin vaimon Fredrikan sukulainen ja Runebergin varhainen tukija.
Ketään yksittäistä todellista henkilöä ei voida pitää vänrikki Stoolin hallitsevana esikuvana, mutta Runeberg elävöitti luomaansa hahmoa muistiinsa jääneillä piirteillä eri henkilöistä. Hahmon eräänä todennäköisenä esikuvana pidetään vänrikki Karl Gustaf Polvianderia, joka otti vuonna 1807 osaa Ruotsin käymään sotaan Napoleonin sotajoukkoja vastaan Pohjois-Saksassa sekä Suomen sotaan, jossa hän toimi kuninkaallisen Porin Rykmentin lipunkantajana. Toisena esikuvana on mainittu entinen aliupseeri ja vänrikki Fredrik Adolf Pelander, joka asui Ruoveden Ritoniemen talossa nuoren Runebergin ollessa siellä kotiopettajana. Kolmas mahdollinen esikuva on Ruoveden nimismies ja kapteeni Karl Palmroth. Runeberg tutustui häneen Ritoniemen kartanolla, jossa vieraili säännöllisesti. Palmroth oli tuolloin jo yli 70-vuotias ja ulkonäöltään Stoolin tapainen. Kustaa III:n sodan ja Suomen sodan aikana Palmroth oli ollut vänrikki Ruoveden komppaniassa.
Runebergin poliittisista motiiveista Vänrikki Stoolin tarinoiden kirjoittamiseen on esitetty monenlaisia näkemyksiä. Varsinkin on kiistelty siitä, haastoiko teos ja sen vastaanotto Venäjän imperiumin edut Suomessa vai oliko se sopusoinnussa niiden kanssa.
Historia > Toisen osan kirjoittaminen ja julkaisu

Vänrikki Stoolin tarinoiden ensimmäisen osan menestyksen jälkeen yleisö odotti Runebergilta jatko-osaa, mutta ideat olivat lopussa ja uutta aineistoa syntyi hyvin verkkaiseen tahtiin. Vuosina 1850–1851 ja 1853 syntyi muutamia uusia runoja, mutta sen jälkeen Runeberg keskeytti kirjoittamisen kolmeksi vuodeksi, mahdollisesti Krimin sodan vuoksi. Työ jatkui vuonna 1856, ja neljän vuoden päästä toinenkin kokoelma oli valmis. Runeberg ilmeisesti halusi siihen yhtä monta runoa kuin ensimmäiseen. ”Porilaisten marssiin” hän aikoi alun perin lainata Zachris Topeliuksen kirjoittamia sanoja, mutta päättikin lopulta kirjoittaa sanat itse. Runeberg oli luvannut tärkeälle innoittajalleen Gustaf Montgomerylle kirjoittaa myös tästä oman runon, mutta se jäi tekemättä.
Vänrikki Stoolin tarinoiden toisen osan julkaisi kustantaja Theodor Sederholm. Runeberg kävi jättämässä käsikirjoituksen hänelle 1. lokakuuta 1860, mutta lisäsi siihen vielä marraskuussa yhden runon, ”Maaherran”. Tällä kertaa sensuurin kanssa ei syntynyt hankaluuksia. Toinen osa ilmestyi 14. joulukuuta 1860. Oltuaan jonkin aikaa epävarma Runeberg päätti, ettei kirjoittaisi enää kolmatta osaa, sillä hän katsoi ammentaneensa aiheen tyhjiin.
Historia > Suomennokset

Vänrikki Stoolin tarinoiden yksittäisiä runoja suomennettiin jo pian teoksen ensimmäisen osan ilmestymisen jälkeen. Vuonna 1835 ensimmäisen kerran julkaistu ”Pilven veikko” oli ehditty kääntää jo vuonna 1846. Koko teoksen suomentaminen käynnistyi 1860-luvun puolivälissä Julius Krohnin johdolla. Ensimmäisen osan suomensivat pääosin Krohn itse sekä Antti Törneroos, mutta mukana olivat myös Bernhard Godenhjelm, Kaarlo Slöör ja Aleksanteri Rahkonen. Tämä piiri kokoontui viikoittain tarkastamaan toistensa työtä. Krohn julkaisi teoksen ensimmäisen osan omalla kustannuksellaan vuonna 1867. Toisen osan suomentamiseen osallistuivat edellä mainittujen ohella myös Karl Fredrik Eneberg, Viktor Löfgren, K. Suomalainen ja Paavo Cajander. Kriitikkoina kääntämiseen vaikuttivat myös useat muut henkilöt, kuten Georg Zacharias Forsman. Yksi vihko toisesta osasta ilmestyi vuonna 1870, mutta koko teos julkaistiin suomeksi ensi kerran vasta vuonna 1877 Kansanvalistusseuran julkaisusarjan yhdeksäntenä osana.
Cajander muokkasi suomennoksen uudelleen vuonna 1889 ilmestynyttä viidettä painosta varten ja julkaisi sen omissa nimissään. Kansanvalistusseura otti tästä versiosta poikkeuksellisen suuren 35 000 kappaleen painoksen. Tämä käännös on edelleen tunnetuin. Suomenkielisten lukijoiden parissa Vänrikki Stoolin tarinat oli tuossa vaiheessa jo jäämässä suomenkielisten kansallisteosten, kuten Kalevalan ja Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen varjoon, mutta Cajanderin käännös teki siitä yhtä ahkerasti lainatun kuin alkuperäisteksti jo oli ruotsinkielisille.
Seuraavana Vänrikki Stoolin tarinat suomensi Otto Manninen, ja suomennos ilmestyi vuosina 1902–1909 julkaistuissa Runebergin kootuissa teoksissa. Myöhemmin ovat uusia suomennoksia tehneet Juhani Lindholm vuonna 2007 ja Teivas Oksala vuonna 2008.
Historia > Myöhemmät painokset ja kuvitus

Vänrikki Stoolin tarinat julkaistiin Ruotsissa ensi kerran jo vuonna 1849. Suomessa päästiin vuonna 1852 kolmanteen painokseen. Teoksen toinen osa julkaistiin samanaikaisesti Suomessa ja Ruotsissa. Vuodesta 1861 uusia painoksia julkaisi G. W. Edlund -kustantamo.
Vänrikki Stoolin tarinoiden ensimmäisen kuvituksen teki ruotsalainen hovimaalari Carl Theodor Staaff vuosina 1862–1863 Ruotsissa ilmestyneeseen painokseen. Staaffin värillisiä litografioita pidettiin onnistuneina, joskin niitä on myöhemmin luonnehdittu jotenkin ”epäsuomalaisiksi”. Laajemman kuvituksen teki ruotsalainen historiamaalari August Malmström, jonka kuvittama laitos ilmestyi vuonna 1883 Ruotsissa. Siihen kuuluu noin sata yksityiskohtaista piirrosta ja vinjettiä. Suomessa tunnetuin on taidemaalari Albert Edelfeltin tekemä kuvitus. Edelfeltin kuvittama laitos ilmestyi alkujaan WSOY:n julkaisemana kymmenenä vihkona vuosina 1898–1900. Edelfelt teki kirjankuvituksen ohessa myös useita aihetta kuvaavia maalauksia.
Johan Wreden vuonna 1988 esittämän arvion mukaan ruotsinkielisestä alkuteoksesta on otettu Suomessa ainakin 50 uutta laitosta ja Ruotsissa saman verran; suomenkielisiä laitoksia on ilmestynyt ainakin sata. Lisäksi Vänrikki Stoolin tarinoita on julkaistu erilaisissa kokoomateoksissa.
Teoksen rakenne

Vänrikki Stoolin tarinat koostuu kahdesta osasta, joista kummassakin on seitsemäntoista runoa. 1880-luvulla teokseen lisättiin vielä yksi runo, Viapori (Sveaborg), jonka Runeberg oli kirjoittanut teosta varten mutta jättänyt pois ensipainoksista. Nykyisessä asussaan kokoelmassa on siis 35 runoa.
Teoksen kehyskertomus on ensimmäisen kokoelman toinen runo ”Vänrikki Stool” (Fänrik Stål). Sen minäkertoja on nuori ylioppilas, joka työskentelee kotiopettajana maaseudulla ja tutustuu vanhaan vänrikki Stooliin, Suomen sodan veteraaniin. Stool kertoo ylioppilaalle tarinoita sodasta ja sen sankareista. Viimeisessä säkeistössä annetaan ymmärtää, että kaikki kokoelman runot pohjautuvat vänrikin kertomuksiin:
Suurin osa Vänrikki Stoolin tarinoiden runoista kertoo joko todellisista tai keksityistä Suomen sodan sotasankareista. Kaikkiaan 22 historiallista henkilöä on saanut kokoelmaan nimikkorunon. Heistä valtaosa eli 19 on Ruotsin armeijan upseereita: tässä joukossa on sekä korkeinta sodanjohtoa, kuten ylipäällikkö Klingspor, Viaporin komendantti Cronstedt ja kenraalit Adlercreutz, von Döbeln ja Sandels, että myös alempaa upseeristoa. Nimikkorunot ovat saaneet myös Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf, maaherra Olof Wibelius sekä jopa yksi vihollissotilas, ritarillisuudestaan tunnettu Venäjän armeijan kenraali Jakov Petrovitš Kulnev.
Oheisessa taulukossa on lueteltu runojen suomenkielinen ja ruotsinkielinen nimi, päähenkilö tai päähenkilöt sekä runossa mahdollisesti kuvattu taistelu. Tähdellä merkityt henkilöt ovat Runebergin mielikuvituksen tuotetta, muut aitoja historiallisia henkilöitä. Myös runoissa esiintyville kuvitteellisille henkilöille on 1800-luvulta alkaen etsitty mahdollisia todellisia esikuvia. Tarinoiden alkuperistä on esitetty myös muita tulkintoja, esimerkiksi von Konowista ja hänen korpraalistaan.
Runojen suomennosnimet ovat Paavo Cajanderin käännöksen mukaisia.