stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simon Backman

| Simon Backman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1984 (ikä 40) Pietarsaari, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Simppi
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2017
Seurat:  TPS (SML) EfB Ishockey (Tanska) SaiPa (SML) IF Björklöven (Allsv.)
Simon Backman (s. 12. kesäkuuta 1984 Pietarsaari) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Turun Palloseurassa ja Saimaan Pallossa yhteensä 666 runkosarjaottelua tehopistein 28+75=103, 35 playoff-ottelua tehopistein 2+2=4 ja kolme playout-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Backman on SaiPan seurahistorian eniten runkosarjaotteluita (444) pelannut puolustaja sekä viidenneksi eniten runkosarjaotteluita pelannut pelaaja. Hän pelasi urallaan myös yhtenä kautena Tanskassa sekä uransa kaksi viimeistä kautta Ruotsissa. Backman tunnettiin pelityyliltään peruspuolustajana.
Ura

Backman on Jeppiksen kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Turun Palloseurassa, jossa Backman voitti A-nuorten SM-hopeaa vuosina 2002 ja 2005. Hän teki SM-liigadebyyttinsä kaudella 2003–2004, jolloin Backman pelasi SM-liigassa 35 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Backman pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaudella 2004–2005 hän jäi pienempään rooliin ja pelasi varsinkin kevätkauden suurimmaksi osaksi TPS:n hopeaan voittaneissa A-nuorissa.
Kausi 2005–2006 oli Backmanille ensimmäinen täysi SM-liigassa ja se toi hänelle 55 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 2+4=6. Backmanin liigauran avausmaali syntyi 3. marraskuuta 2005 ylivoimalla vierasottelussa Rauman Lukkoa vastaan. Maaliskuussa 2006 hän solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Vuotta myöhemmin Backman jatkoi sitä taas vuodella. Kaudella 2007–2008 hän pelasi kuitenkin hyvin vähällä peliajalle ja jäi kauden lopulla kokoonpanon ulkopuolelle muun puolustuksen ollessa terveenä.
Kesällä 2008 Backman liittyi try-outille Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelaavan EfB Ishockeyn riveihin. Hän ehti pelata joukkueessa kuusi runkosarjaottelua, mutta jäi ilman sopimusta. Lokakuussa Backman siirtyi aluksi viikon mittaisella sopimuksella Saimaan Palloon paikkaamaan loukkaantumisia. Seitsemän siellä pelaamansa ottelun jälkeen hän solmi kevääseen 2010 ulottuvan jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2009–2010 Backmanista tuli SaiPan varakapteeni. Hän muodosti kauden aikana varman puolustajaparin Mikko Pukan kanssa ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+9=15. Tammikuussa 2010 Backman teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa.
Backmanin kausi 2010–2011 päättyi jo 15 hänen pelaamansa ottelun jälkeen polvivammaan lokakuussa 2010. Kaudella 2011–2012 Backman sai onnistumisia myös hyökkäyspäässä ja ylsi SM-liigan yhden kauden piste-ennätykseensä 4+11=15. Hän voitti SaiPan sisäisen tehotilaston lukemalla +11. Tammikuussa 2012 Backman teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Saman vuoden joulukuussa hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa, kuten taas tammikuussa 2015.
Kaudella 2016–2017 Backman oli SaiPan joukkueen ainoa, joka pelasi kauden kaikki 60 runkosarjaottelua. Kauden jälkeen hänen ilmoitettiin jättäneen joukkueen. Kaudeksi 2017–2018 Backman siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklöveniin. Maaliskuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Backman pelasi kaudella 2018–2019 Björklövenissä loukkaantumisen vuoksi vain 20 ottelua. Kesäkuussa 2019 hän ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa.
Muuta

Backmanin sisarenpoika Anton Stråka pelaa hyökkääjänä JYPin SM-liigajoukkueessa.
Tristan da Cunha

Tristan da Cunha
Tristan da Cunhan ja lähisaarten kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha Yhdistynyt kuningaskunta
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  Queen Mary's Peak, 2062 m
Pinta-ala:  98 km²  (pääsaari), kaikkien saarten pinta-ala yhteensä207 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  254 (26.5.2018)
Suurin kaupunki:  Edinburgh
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tristan da Cunhan lippu.
Satelliittikuva saarista.
Tristan da Cunha on tuliperäinen saari keskellä Etelä-Atlanttia lähestulkoon Etelä-Amerikan ja Afrikan mantereiden puolivälissä. Se kuuluu Britannialle ja sieltä on matkaa lähimmälle asutulle saarelle Saint Helenalle yli 2 000 kilometriä. Saari on Saint Helenan hallinnon alainen.
Saaren kaukainen sijainti mantereista ja muista saarista keskellä valtamerta tekee siitä yhden maailman eristyneimmistä paikoista. Lähes koko saari koostuu The Peak -tulivuoresta, jonka korkeus merenpinnasta on 2 060 metriä. Vuori purkautui vuonna 1961 aiheuttaen muutaman sadan ihmisen evakuoinnin Britanniaan. Useimmat evakuoidut ovat kuitenkin palanneet. Saarelle on äärimmäisen vaikea päästä saaren eristyneisyyden vuoksi ja myös siksi, että saarta ympäröivät yli 600 metriä korkeat kallionjyrkänteet. Saarella ei ole lentokenttää.
Tristan da Cunhan pääkaupunki on Edinburgh, ja saaren asukkaita kutsutaan tristanilaisiksi.
Saari on Kansainyhteisön jäsen.
Maantiede

Nimeä Tristan da Cunha käytetään myös saaristosta, joka koostuu seuraavista saarista:
Tristan da Cunha (37°06′44″S, 012°16′56″W), 98 km²
Inaccessible Island (37°19′00″S, 012°44′00″W), 10 km²
Nightingale Islands, 2 km²
Nightingale Island (37°25′58″S, 012°28′31″W), 1,8 km²
Middle Island, 0,1 km²
Stoltenhoff, 0,1 km²
Gough Island (Diego Alvarez) (40°20′S, 010°00′W), 91 km²
Inaccessible Island ja Nightingale Islands sijaitsevat pääsaaresta 35 kilometriä lounaaseen ja Gough Island 395 kilometriä eteläkaakkoon. Pääsaari on melko vuoristoinen – ainoa tasainen seutu on pääkaupunki Edinburghin alue luoteisrannikolla. Saaren korkein kohta, Queen Mary’s Peak (2 010 m), on talvella lumen peitossa. Saariryhmän muut saaret ovat asumattomia lukuun ottamatta Gough Islandin sääasemaa, jota eteläafrikkalaiset ovat pyörittäneet vuodesta 1956 lähtien.
Tristan da Cunha on jättiläisalbatrossin pesimäaluetta. Gough Island ja Inaccessible Island on julistettu Unescon maailmanperintökohteiksi.
Historia

Saariryhmän löysi vuonna 1506 portugalilainen purjehtija Tristão da Cunha, joka nimesi pääsaaren itsensä mukaan, vaikkei päässytkään miehineen nousemaan maihin. Alkuperäinen nimi Ilha de Tristão da Cunha muutettiin myöhemmin englanninkieliseen muotoon Tristan da Cunha Island. Ensimmäisen saariryhmän varsinaisen tutkimuksen teki ranskalainen fregatti L'Heure du Berger, joka kartoitti saarten rantoja.
Ensimmäinen asukas Tristan da Cunhalla oli yhdysvaltalainen Jonathan Lambert, joka saapui saarelle vuonna 1810.lähde? Vuonna 1815 Britannia otti saaret muodollisesti haltuunsa, lähinnä estääkseen ranskalaisia käyttämästä niitä tukikohtana pelastaakseen Saint Helenan saarelle vangitun Napoleon Bonaparten.lähde?
Historia > Suomen Joutsenen seitsemäs matka

Suomen Joutsen poikkesi seitsemännellä matkallaan 20. lokakuuta 1937 – 12. toukokuuta 1938 Montevideon ja Kapkaupungin välisellä etapilla ankkurissa Tristan da Cunhalla. Suomalaisilla ei ollut maihinnousu- eikä ankkurointilupaa, mutta he jäivät keinumaan mainingeille parin merimailin päähän rannasta. Saarelta vierailtiin laivassa muutamalla veneellä, ja kapteeni John Konkola vastaanotti vierailijoiden virallisen osan muiden seurustellessa laivan miehistön kanssa. Vierailijoiden mukana oli suomea taitava norjalainen, joka toimi British Museumin geologisen retkikunnan kasvibiologina.
Väestö

Tristan da Cunhalla asuu noin 300 ihmistä, joista kaikilla on joku seitsemästä siellä käytössä olevasta sukunimestä, vaikkakaan sukunimiä ei siellä tavallisesti käytetä. Asukkaat puhuvat äidinkielenään englantia ja ovat uskonnoltaan anglikaaneja.
Saarella esiintyy poikkeuksellisen paljon joitakin perinnöllisiä sairauksia, kuten astmaa ja kaihia, johtuen pääasiassa väistämättömistä avioliitoista keskenään jossakin määrin sukua olevien välillä. Lähes kaikki asukkaat työskentelevät saaren paikallishallinnon palveluksessa. Kaikki halukkaat voivat 16 vuotta täytettyään jatkaa opintojaan Britanniassa. Saariryhmä on melko pitkälle omavarainen – sinne saapuu laiva vain kolmen tai neljän kuukauden välein tuomaan tarvikkeita ja uutisia ulkomaailmasta.lähde?
Väestö > Infrastruktuuri

Väestön vähäisyyden vuoksi saarella ei ole kuin yksi koulu, yksi sairaala, posti, museo, kahvila, pubi ja uima-allas. Saarelle ei ole sen vuoristoisuuden vuoksi voitu rakentaa lentokenttää, ja ainoa satamakin on vain pieni kalastussatama. Sanomalehtiä on yksi, Tristan Times. Televisio saatiin saarella käyttöön vuonna 2001, mutta siellä näkyy vain yksi BFBS:n lähettämä televisiokanava.lähde?
Väestö > Talous

Tristan da Cunhan talous perustuu perinteiseen maanviljelyyn ja kalastukseen, jotka tuottavat ruokaa saarelaisten tarpeisiin. Suurimmat ulkopuoliset tulonlähteet ovat postimerkkien ja kolikoiden myynti filatelisteille ja keräilijöille ympäri maailman. Toinen pääelinkeino on kaupallinen rapujen ja hummerien pyynti. Saari saa jonkin verran tuloja myös matkailusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tristan da Cunha Wikimedia Commonsissa
Saaren viralliset sivut
Tuleeko vastaus Tristan da Cunhalta?, Seura, 23.11.1938, nro 47, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tristan da Cunhan vaakuna
Saariryhmän pääkaupungin Edinburghin asutusta.
Austre Åmøyn kappeli

| Austre Åmøyn kappeli Austre Åmøy kapell |
| --- | --- |
Sijainti:  Stavanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1904
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Austre Åmøyn kappeli (norj. Austre Åmøy kapell) on Stavangerin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1904.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Austre Åmøyn kappeli Wikimedia Commonsissa
Maapato

Pontsticillin tekojärven maapadon rinnettä.
Lyhyt pengerpato kapeassa laaksossa.
Kebanin pato on louhepato, jonka voimalatospadossa on betoniset rakenteet.
Afganistanissa sijaitsee Kajakin pato.
Mican pato Kanadassa on louhepato.
Betonipäällysteinen Odeleiten maapato Portugalissa.
Maapato  on pato, joka on rakennettu tiivistetystä maa-aineksesta tai kivestä ja jonka toimivuutta on parannettu vesitiiviillä materiaalilla tai muulla sisäisellä rakenteella. Maapatoja käytetään varastoaltaiden rakenteena vesihuollossa, veden varastoinnissa, jätevesien käsittelyssä, tulvantorjunnassa, virkistyskäytössä, vesiliikenteessä ja vesivoiman tuotannossa. Niille on yhteistä se, että ne ovat kaikki gravitaatiopatoja eli niiden kyky vastustaa padottavan nesteen työntävää voimaa perustuu niihin käytetyn materiaalin suureen painoon.
Luokittelu

Maapadot voidaan luokitella eri tavoin niiden rakenteensa ja käytetyn materiaalinsa mukaan. Homogeeninen maapato on rakennettu pääasiassa yhdestä materiaalista, ja vyöhykemaapato on rakennettu kerroksittain erilaisesta materiaaleista ja se sisältää erilaisia toiminnallisia rakenteita. Maapatoa voidaan kutsua louhepadoksi, jos sen rakenteessa on yli 50 % louhetta tai luonnonkiveä. Kun maapadon pinta päällystetään lähes vesitiiviillä pinnoitteella, voidaan sitä nimittää pinnoitetuksi maapadoksi. Pieniä maapatoja kutsutaan yleisesti pengerpadoiksi. Patotyömaan geologia määrittää usein sen, millainen maapato on mahdollista rakentaa.
Toiminta > Perusidea

Maapadon tulee estää padon sisälle kertyneen veden painosta johtuva sivuttaisen voiman työntävä vaikutus. Maapadon gravitaatio eli paino kohdistaa maaperään suuren voiman, joka aiheuttaa lepokitkaa veden sivuttaista voimaa vastaan. Gravitaatiopadoissa lepokitkavoima pystyy jo yksinään pitämään padon paikoillaan. Maapatojen märkä puoli rakennetaan yleensä vinoiksi, jolloin vesimassat painavat painollansa myös vinoa sivua alaspäin. Tämä auttaa maapatoa tehtävässään.
Veden paineen aiheuttavan tasaisen voiman lisäksi patoon kohdistuu eräitä sysääviä kuormituksia. Niitä aiheuttavat liikkuvan veden törmääminen rakenteisiin, aaltoilu, tuulen nostaman veden tai jään lisäpaine sekä lumi- ja tuulikuormitus. Maanjäristykset ovat oma lukunsa, mutta niistä maapadot ovat yleensä selvinneet betonipatoja paremmin.
Toiminta > Ongelmia

Jos maapato rakennetaan karkeasta aineksesta, kuten sorasta tai kalliolouheesta, tulee padosta tehdä hyvin leveä veden läpi suotumisen hillitsemiseksi. Mitä hienompaa käytetty maa-aines on, sen paremmin se hidastaa veden läpisuotumista. Voidaan ajatella, että savi sopii tähän tarkoitukseen parhaiten, mutta savella on omat ongelmansa. Mitä hienompaa käytettävä maa-aines on, sen loivemmiksi tulee padon sivut tehdä. Hieno maa-aines valuu helpommin rinteitä alas ja on alttiimpaa eroosiolle. Tämä ominaisuus korostuu maa-aineksen vettyessä. Padon märän puolen rinne tulee rakentaa loivemmaksi kuin kuivan puolen rinne. Eri aineksien hyviä ominaisuuksia pyritään hyödyntämään sekoittamalla ne keskenään. Suomessa on kuitenkin helposti saatavilla moreenia, joka sisältää luonnostaan savea, hietaa, hiekkaa, mursketta ja kiviä. Sen suoto-ominaisuudet ovat hyvät ja padon rakenne voidaan sitä käyttäen pakata jäykäksi.
Yhdistelemällä erilaisia maa-aineksia kerroksiksi voidaan tietyt ongelmat sivuuttaa. Esimerkiksi vesitiiviys saadaan savesta rakennetulla ytimellä, suuri massa sen ympärille kasatulla hiekalla ja eroosion kestävä pinta siihen levitetyllä kivilouheella. On kuitenkin havaittu, että monikerroksinen rakenne elää valmistumisensa jälkeen. Lisäksi sen rakenteet toimivat veden kanssa eri tavalla ja ympäristön vaikutukset voivat vahingoittaa patoa. Siksi vyöhykemaapato on vaikea rakentaa pysyväksi ja turvalliseksi, jos siitä tehdään liian pieni. Vyöhykepadot ovatkin hyvin suuria homogeenisiin maapatoihin verrattuna.
Padon rakentamisessa kohdataan usein materiaalien saatavuusongelmia. Pahimmillaan sopivaa maa-ainesta ei ole saatavilla ja sitä joudutaan tuomaan kaukaa. Toinen ratkaisu on käyttää ympäristön materiaalia luovalla tavalla ja sopeuttaa padon rakenteet sen mukaisiksi. Padoista tulee silloin suuria, mutta silti taloudellisia rakentaa.
Maapatojen paino on valtava ja jos padon alle jäävä perusta ei ole riittävän tukeva, alkaa se hitaasti painumaan painon alla. Epätasaisessa painumisessa maapatojen sisäisissä rakenteissa syntyy murtumia ja se voi käynnistää suotovirtauksia ja padon sisäistä eroosiota. Jos maapato rakennetaan peruskallion päälle, voidaan perustan kestävyyteen luottaa. Kalliopinta kerää kuitenkin kaiken yläpuolelta vajoavan suotoveden pinnallensa ja vesi voi alkaa virtaamaan pitkin kallion pintaa. Siksi kallioiseen perustaan louhitaan painanne ja painanteen keskiosaan louhitaan tiivistysosan alle lisäsyvennys. Molempien syvennysten toivotaan hillitsevän suotovirtauksia tai jopa katkaisevan ne kokonaan.
Homogeeninen maapato

Homogeeninen maapato on määritelmänsä mukaan yhdestä samanlaatuisesta maa-aineksesta rakennettu pato. Käytännössä homogeenisiksi kutsutaan myös sellaisia patoja, joissa maa-ainesta on 50–100 %. Tämä siksi, että vyöhykemaapadot ovat erittäin mutkikkaita rakentaa ja ero näiden välillä on varsin selkeä. Toinen ero on niiden kokoeroissa. Homogeeniset maapadot ovat pienempiä kuin vyöhykemaapadot ja ne ylittävät harvemmin 10 metrin korkeuden.
Homogeeninen maapato > Rakenne

Suomessa maapadot rakennetaan yleensä moreenista, savesta, siltistä ja hiekasta. Jos siihen on tarvetta, maa-aineksia voidaan sekoittaa keskenään. Pienet maapadot jätetään yleensä verhoamatta ja niiden annetaan kasvaa heinää tai jopa puita. Tämän estämiseksi maapadot kuitenkin verhoillaan kerroksella kivilouhetta tai kivisoraa. Kerroksen tehtävänä on sitoa alle jäänyt aines paikalleen sadeveden, allokon, virtaavan veden tai jäiden aiheuttamaa eroosiota vastaan.
Homogeeninen maapato > Ominaisuudet ja ratkaisut

Homogeenisessa maapadossa voidaan koko padon olettaa olevan kuin vyöhykemaapadon tiivistyssydän. Jos pato ehkäisee veden tunkeutumisen sisällensä, ei turvallisuusongelmia synny. Yleensä vesi kuitenkin tunkeutuu rakennehiukkasten välisiin huokosiin ja hiljalleen kyllästää padon maa-aineksen vedellä. Tämä heikentää rakenteen vakautta ja maapadon rinteet voivat liukua tai sortua alas. Maapato kannattaa salaojittaa ja kerätty suotovesi johtaa pois padosta, jotta suuri osa padosta pysyy ilmavana. Myös padon kuivan puolen perusta kannattaa avo-ojittaa samasta syystä.
Vaikka suotovedelle ei voidakaan mitään, on sen vaikutus hyvä ottaa huomioon. Varastoaltaan vesi tunkeutuu patovalliin samalla tavalla kuin sadevesi tunkeutuu maaperään pohjavedeksi. Padon sisälle muodostuu niin sanottu suotoviiva, joka vastaa maaperän pohjaveden pintaa maapadossa. Suotoviivan voi katkaista lisäämällä maapadon sisälle vettä paremmin läpäiseviä materiaaleja, jolloin suotunut vesi kulkeutuu nopeampaa reittiä padosta ulos.
Jos varastoaltaassa vedenpinta vaihtelee paljon ja äkillisesti, saattaa suotovesi aiheuttaa muita ongelmia. Kun vesialtaan vesi ei enää paina maapadon märkää rinnettä, muodostuu padon vedellä kyllästetyssä raskaassa osassa sisäistä painetta, joka pyrkii työntämään rakenteita sivulle päin. Näin voi padon märkä puoli sortua patoaltaan veteen. Maapadon sisälle voidaan kerroksien väliin jättää suotoveden liikettä hidastavia suodattimia, jolloin rakenne pysyy paremmin kasassa. Nykyään on yleistä rakentaa maapadon ydin vettä heikosti pidättelevästä karkeasta maa-aineksesta ja päällystää padon pinta vettä huonosti läpäisevällä materiaalilla. Pinnoitteena käytetään esimerkiksi betonia, asvalttia, muovia tai terästä. Tällainen tiivispintainen homogeeninen maapato voi olla jopa 100 metriä korkea.
Vyöhykemaapato

Vyöhykemaapato eli vyöhykepato on monirakenteinen ja siinä käytetään rakennettaessa sekä luonnosta kaivettua materiaalia että keinotekoisia materiaaleja.
Vyöhykemaapato > Rakenteita

Vyöhykemaapadon keskellä on yleensä vettä huonosti läpäisevä tiivistysosa, sen ympärillä suodinosat ja reunoja kohottavia tukipenkereitä. Tiivistysosa tulee olla korkeampi kuin varastoaltaan ylin vedenpinnan korkeus. Se sijaitsee yleensä keskellä padon sisällä tai se nousee märän rinteen puolella vinosti ylöspäin katkaisten sinne muodostuvan suotoviivan heti alkuunsa. Tiivistysosan materiaali on yleensä heikompaa kuin sitä molemmilta puolilta tukeva täyttömateriaali. Tiivistysosa kestää murtumatta, mikäli ympäröivä täyttömaa on jyrätty niin tiiviiksi, ettei se enää painu kasaan.  2000-luvulla suositaan yleensä karkeasta materiaalista rakennettuja maapatoja, joiden kummatkin rinteet ovat jyrkkiä. Tällaisessa maapadossa tiivistysosa rakennetaan pintakerroksen alle märälle puolelle tai se jätetään pintaan (tiivistysverho). Pintaan jätetty tiivistysverho on yleensä betonia tai asvalttia ja sen alle jää hienojakoinen täyttöaine ja sen alle taas karkearakeinen täyttöaine. Jos karkearakenteinen täyttöaine on louhetta, luokitellaan maapato louhepadoksi.
Vyöhykemaapato > Ongelmia ja ratkaisut

Maapatojen painuminen on tunnustettu asia, joka ei ole suuri ongelma homogeenisissa maapadoissa. Vyöhykemaapadoissa erilaiset maa-aineet painuvat eri tavalla, mikä täytyy rakentaessa ottaa huomioon. Epätasainen painuminen on ongelma, jos tiivistysosaan tulee murtumia. Silloin suotovedet pääsevät tiivistysosan läpi ja padon sisälle syntyy suotovirtauksia ja mahdollisesti eroosiota. Toinen ongelma on erilaisten maa-ainesten käyttäytyminen kastuessa. Mikäli niiden tilavuudet muuttuvat vettyessä, aiheuttaa se samanlaisia ongelmia kuin epätasainen painuminen.
Turvallisuus > Sääolot, kasvillisuus ja eläimet

Maapadot ovat täytemateriaalina käytetyn irtomaan vuoksi alttiita sadeveden eroosiolle. Yleensä on kuitenkin hyväksi, että sadevesi imeytyy patorakenteisiin. Maapato tulee kuitenkin päällystää niin, etteivät rankkasateet kuljeta pintamaata padon rinteiltä alas. Pitkäaikaiset sateet voivat nostaa varastoaltaan vedenpintaa liian korkealle. Silloin on altaasta päästettävä ylimääräinen vesi pois avaamalla juoksutusluukut tai antamalla ylijuoksutuskanavien tehdä tehtävänsä. Tämäkään ei aina riitä, sillä menneisyyden pato-onnettomuuksissa on tilanne kärjistynyt mahdottomina pidettyjen sääolojen takia.
Arktisilla alueilla on talvella seurattava valuma-alueen lumitilannetta. Kun siihen yhdistetään harvinaiset runsassateiset sääolot, voi tulvatilanne muodostua hetkessä. Alijäähtyneen veden hyyde voi samalla tukkia juoksutusportit, jolloin varastoaltaan tulviminen yli tulee mahdolliseksi. Suotoveden kyllästämä maa-aines routii jäätyessään. Routavauriot ovat yleisempiä vyöhykemaapadoille kuin homogeenisille maapadoille. Ehkä haitallisin vaihe on roudan sulaminen, kun osa maa-aineksesta on edelleen jäätyneenä, mutta ympärillä on sulanutta ja kosteaa maata. Tilanne voi johtaa sisärakenteiden murtumiin.lähde?
Maapatojen pinta tulisi pitää vapaana kasvillisuudesta. Puiden juurien tunkeutuminen padon rakenteisiin voi murtaa siellä sijaitsevia tiivistysrakenteita tai tukkia salaojia. Eläimet voivat kaivaa käytäviä rakenteisiin,jolloin vedelle muodostuu suoria kanavia purkautua ulos padosta.
Turvallisuus > Vaurioitumistapoja

Sisäinen eroosio syntyy suotovirtauksen paikallisesta kiihtymisestä. Liikkuva vesi kuljettaa mukanaan pienhiukkasia ja jäljelle jää karkeampaa maa-ainesta, jolloin maa-aineksen vedenläpäisykyky kasvaa paikallisesti. Näitä kutsutaan vuotokanaviksi. Kun vesi liikkuu vuotokanavassa nopeammin, lisääntyy eroosio entisestään. Lisääntynyt veden virtausnopeus kiihdyttää eroosiota ja pian alkaa vesi valua padon läpi. Liikkuva vesi purkautuu padon kyljestä ulos ja tuo purkauskohdalle kuljettamaansa maa-ainesta. Tapahtumasta kehittyy vaaratilanne, ellei vuotoa havaita ajoissa. Lopputuloksena voi olla padon katkeaminen ja varastoaltaan tyhjentyminen vedestä.
Tulvat nostavat varastoaltaassa vedenpintaa ylemmäksi. Tätä tilannetta varten on patoihin rakennettu juoksutusportteja tai ylijuoksutuskanavia. Maapatoja ei ole suunniteltu kestämään ylivalumista, koska irtonainen maa-aines lähtee helposti virtaavan veden mukaan ja silloin padon harjalle syöpyy uoma. Lopputuloksena pato katkeaa ja allas tyhjenee.
Ikääntyneen padon sisäisissä rakenteissa voi olla vanhoja vaurioita, joita ei voi silmämääräisesti havaita. Erityisesti padon pitkittäissuuntaiset halkeamat ennakoivat padon sortumista. Myös perustan painuminen patorakenteiden ja allasveden painon alla on turvallisuutta heikentävä tilanne. Rakenteiden liikkuminen voi aiheuttaa toissijaisia lisävaurioita, jotka yhdessä johtavat onnettomuuteen.
Turvallisuus > Häiriötilanteiden toimenpiteitä ja valvonta

Onnettomuustilanne, jossa pato murtuu ja vesiallas tyhjenee lähiympäristöön, voi olla ihmishengelle vaarallinen ja se voi aiheuttaa taloudellista vahinkoa. Valvonnalla voidaan kuitenkin ehkäistä tilanteen kehittyminen tähän pisteeseen. Kun vaurio havaitaan ajoissa, ehditään se yleensä korjata. Eräissä tapauksissa patoallas voidaan joutua tyhjentämään tai sen vedenpintaa alentamaan onnettomuuden estämiseksi tai siksi, että patorakenteet voidaan avata turvallisesti korjausta varten.
Patoja, joiden murtuminen voi aiheuttaa hengenvaarallisia tilanteita tai merkittäviä taloudellisia vahinkoja, tulee Suomen lain mukaan valvoa. Padot luokitellaankin onnettomuuden haittavaikutuksien mukaan turvallisuusluokkiin.