stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Algirdas
Hallituskausi

Algirdasin valtakausi alkoi sodalla Saksalaista ritarikuntaa vastaan, jota komensi veli Kęstutis. Saksalainen ritarikunta ja heidän liittolaisensa suorittivat vuosittaisia ​​ryöstöretkiä tukikohdistaan ​​Preussissa ja Liivinmaalla tuhoten Liettuan maita ja vallaten Valko-Venäjän aina Hrodnoon asti. Algirdas ja Kęstutis torjuivat nämä hyökkäykset idässä ja etelässä tukijoittensa avustuksella. Huolimatta siitä, että Algirdas käytti tähän sotaan paljon energiaa, hän jätti valtataistelun Saksalaista ritarikuntaa vastaan ​​ratkaisemisen perillisilleen.
Liettualaiset kärsivät tappion Strėvan taistelussa vuonna 1348 ja menettivät sen myötä vaikutusvaltansa Pihkovassa ja Novgorodissa. Algirdas solmi rauhan Moskovan suuriruhtinas Semjonin kanssa vuonna 1349. Samaan aikaan Puolan kuningas Kasimir III hyökkäsi Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnassa, jota hallitsi Aldigrasin veli Liubertas. Vuoden 1352 sopimuksella Liettua otti Volynian haltuunsa, mutta vuonna 1366 Algirdas joutui jälleen kerran luovuttamaan suurimman osan Volyniasta liittolaiselleen Kasimirille tämän kamppailussa Saksalaista ritarikuntaa vastaan. Kasimir III:n kuoleman jälkeen vuonna 1370 hänen kuitenkin onnistui saada osa maakunnasta takaisin Unkari-Puolan kuninkaan Ludvig I:n kanssa tehdyllä sopimuksella vuonna 1377.
Kultaisen ordan heikentymisen jälkeen vuonna 1357 Algirdas toimi puolestaan idässä, saavutti uudelleen yliotteen Rusissa ja valtasi myös kokonaan uusia alueita laajensi vaikutusvaltaansa itään suunnilleen Mstislavliin ja Brjanskiin asti. Lyötyään tataarit Bug-virran varrella vuonna 1362 Sinisten vesien taistelussa (Siniya Vodui) Liettua sai valtaansa alueet Dnestr- ja Bug-jokien väliltä, eli suurimman osan entisen Kiovan Rusin alueista. Vallatun alueen, Kiovan ruhtinaaksi Algirdas asetti poikansa Vladimirin (n. 1330 - k. lokakuun 1398 jälkeen), joka hallitsi aluetta vuoteen 1394 asti. Tuolloin Liettuan raja kulki vain parinkymmenen kilometrin päässä Moskovan suuriruhtinaskunnasta.
Samaan aikaan hänen veljensä Kęstutis oli saanut aloitteen käsiinsä lännessä. Vuonna 1357 keisari Kaarle IV ja paavi Klemens VI nostivat esiin ajatuksen Liettuan kastamisesta kristinuskoon, mutta Algirdas vaati vastineeksi Saksalaisen ritarikunnan maita Pregolja ja Väinäjokien välillä Baltiassa ja ritarikunnan joukkojen siirtämistä Liettuan itärajalle taistelemaan tataareja vastaan. Ehtoihin ei suostuttu, ja ritarikunta hyökkäsi Liettuaan suurmestari Winrich von Kniprodenin johdolla vuonna 1362. Saksalaiset etenivät syvälle Liettuaan, mutta liettualaisten onnistui torjua heidän etenemisensä. Tilanteen pahetessa lännessä Algirdas taisteli idässä Tverin ruhtinaan puolella Moskovan suuriruhtinaskuntaa vastaan. Algirdasin joukot Tverin ja Smolenskin ruhtinaan joukkojen kanssa hyökkäsivät vuosina 1368, 1370 ja 1372 Moskovaan, mutta epäonnistuivat jokaisella kerralla Kremlin valtauksessa.
Perintö

Algirdas kuoli toukokuussa 1377, ja sai polttohautauksen roviolla yhdessä mm. 18 uhratun ratsunsa kanssa. Algirdasin jälkeen valtaan astui hänen poikansa Jogaila. Hän jätti valtakuntansa 12 pojalleen. Hänellä oli 7 tytärtä ja 12 poikaa, joista tunnetuimmat ovat Uljana Aleksandrovnan (1325–1392) kanssa saadut pojat Jogaila; Skirgaila (kastettuna Ivan; n. 1354–1397) Trakain ruhtinas 1382–1395, Kiovan ruhtinas 1395–1397 ja Liettuan valtionhoitaja; Švitrigaila (kastettuna Boleslaw; n. 1370–1452) Liettuan suuriruhtinas 1430–1432, Volynian hallitsija 1437–1452 sekä Maria Jaroslavnan (1300–1348) kanssa saatu poika Andrei Polotskin (1325–1399), Polotskin ruhtinas 1342–1387, Pihkovan ruhtinas 1342–1348.
Aikalaiskronikan mukaan Algirdas:
"Ei juonut olutta eikä simaa, ei viiniä eikä käynyttä kvassia. Hän oli maltillinen ja löysi siten viisautta. Ja oveluudellaan hän valloitti monia maita ja seutuja, valtasi monia kaupunkeja ja ruhtinaskuntia ja saavutti suuren vallan."
Suhde kristinuskoon

Myytin mukaan Algirdas olisi ollut ortodoksi, vaikka tästä ei olekaan näyttöä. Algirdas oli naimisissa yhteensä kahden ortodoksisen rusilaisen ruhtinattaren, vuodesta 1317 Vitebskin ruhtinas Jaroslav Vasiljevitšin ainoan tyttären Maria Jaroslavnan (1300–1348, liet. Marija Vitebskietė) kanssa ja vuodesta 1349/1350 Tverin ruhtinas Aleksandr Mihailovitšin ja ruhtinatar Anastasia Jurjevnan nuorimman tyttären Uljana Aleksandrovan (1325–1392) kanssa, ja rakennutti puolisonsa Maria Jaroslavnan pyynnöstä ortodoksisen kirkon Vilnaan, entiselle hirttopaikalle. Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen hän alkoi suosia pakanallisia pappeja ja tulenpalvontariittejä.
Hänen tiedetään kuitenkin esimerkiksi vuonna 1347 määränneen surmattaviksi kolme ortodoksisuuteen kääntynyttä hovimiestään, jotka olivat rikkoneet kieltoa levittää kristinuskoa julkisesti. Hirtetyistä hovimiehistä Antonista, Ioannista ja Eustasiuksesta (Eustathios, Eustace; ven.: Антоний, Иоанн and Евстафий, liet.: Antanas, Jonas ir Eustachijus; ven.: Виленские мученики, liet.: Vilniaus kankiniai) eli Vilnan marttyyreistä tehtiin ortodoksisen kirkon pyhimyksiä. Algirdasin väitetyllä hautapaikalla lähellä Maišiagalan kaupunkia aloitettiin arkeologiset kaivaukset vuonna 2009.
Algirdasin pojan Lungwenyan (Lengvenis, kastettuna Simon) vaakuna; (k.19. kesäkuuta 1431 jälkeen), Mstislavlin ruhtinas, Novgorodin tasavallan valtionhoitaja
Algirdasin pojan Kaributaksen (kastettuna Dmitri) (1350 jälkeen – 1404 jälkeen), Novgorod-Siverskin ruhtinas (1386-1392/93) vaakuna
Piirustus Liettuan suuriruhtinas Algirdasin sinetistä, n. 1366
Kirjallisuutta

Aulis Kallio: Liettuan historia.  Tampere:  Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009.  ISBN 978-951-98665-3-6
Kari Alenius: Viron, Latvian ja Liettuan historia.  Jyväskylä:  Atena kustannus, 2000.  ISBN 9517962169
Algirdasin ja Uljana Aleksandrovnan (1325–1392) häät vuonna 1350. Iivana Julman kuvakronikka, 1500-luku.
Algebrallinen geometria

Algebrallinen geometria on matematiikan osa-alue, joka tutkii geometriaa abstraktin algebran avulla. Algebrallisen geometrian voidaan ajatella olevan algebrallisten yhtälöryhmien ratkaisujoukon tutkimista. Kun yhtälöissä on useampi kuin yksi tuntematon, yhtälön geometrinen luonne helpottaa usein ilmiön ymmärtämistä. Voidaan sanoa, että algebrallinen geometria alkaa siitä, kun yhtälön ratkaisu jää sivuseikaksi ja ratkaisujen muodostama joukko on yhtä tärkeä kuin yhden yksittäisen ratkaisun tunteminen. Tämä johtaa siihen, että aloitteleva algebrallisen geometrian opiskelija kohtaa monia uusia tekniikoita käsitellä yhtälöitä alkaessaan opiskella algebrallista geometriaa.
Polynomien yhteiset nollakohdat

Klassisessa algebrallisessa geometriassa päämielenkiinto kohdistuu polynomien yhteisten nollakohtien tutkimiseen. Esimerkiksi jos taso leikkaa palloa, tuloksena syntyy ympyrä.
Affiinit varistot

Olkoon annettu kunta k. Klassisessa algebrallisessa geometriassa kunnaksi oletetaan C, kompleksiluvut, mutta monet tulokset ovat voimassa pelkästään olettamalla että k on algebrallisesti suljettu. Määritellään   {\mathbb {A} }_{k}^{n}, affiini n-avaruus kunnassa k, olemaan kn. Tämän merkintätavan tarkoituksena on unohtaa että kn on vektoriavaruus. Siten  {\mathbb {A} }_{k}^{n} on, ainakin hetken aikaa, pelkästään kokoelma pisteitä. Siten voidaan pudottaa k  {\mathbb {A} }_{k}^{n}:sta ja kirjoittaa pelkästään  {\mathbb {A} }^{n}.
Sanotaan että funktio
on säännöllinen, jos se voidaan kirjoittaa polynomiksi. Tämä tarkoittaa sitä, että on olemassa polynomi p joukossa
siten että jokaiselle pisteelle
on voimassa
Säännölliset funktiot affiinissa n-avaruudessa on siten täsmälleen samat kuin n:n muuttujan polynomit k:ssa. Merkitään kaikkien säännöllisien funktioiden joukkoa  {\mathbb {A} }^{n}:ssä  k[{\mathbb {A} }^{n}].
Sanomme polynomin häviävän tietyssä pisteessä, jos tässä pisteessä on funktion arvo nolla. Olkoon S joukko polynomeja  k[{\mathbb {A} }^{n}]:ssä. Joukon S häviämisjoukko, V(S), muodostuu niistä pisteistä  \mathbb {A} ^{n}:ssä, joissa jokainen S:n polynomi häviää. Toisin sanoen
Osajoukko  {\mathbb {A} }^{n} joka on V(S) jollakin S, on nimeltään algebrallinen joukko.  V tulee nimestä varisto (tietyn tyyppinen algebrallinen joukko).
Jos on annettu joukon  {\mathbb {A} }^{n} osajoukko V siten että V on varisto, voidaan aina määrittää polynomijoukko joka virittää V:n.  Jos V on mikä tahansa  {\mathbb {A} }^{n}:n osajoukko, määritellään I(V) olemaan se joukko jossa häviävien polynomien joukko sisältää V:n. I tulee sanasta ideaali: Jos polynomit f ja g molemmat häviävät V:ssä, tällöin myös f+g häviää V:ssä ja jos h on mikä tahansa polynomi, tällöin myös hf häviää V:ssä, joten I(V) on aina  k[{\mathbb {A} }^{n}]:n ideaali.
Nyt herää kaksi tärkeää kysymystä: On annettu joukon  {\mathbb {A} }^{n} osajoukko V. Milloin on
On annettu joukko S polynomeja, milloin on
Vastaus ensimmäiseen kysymykseen saadaan Zariskin topologian avulla, topologia  {\mathbb {A} }^{n}:ssa joka kertoo suoraan  k[{\mathbb {A} }^{n}]:n algebrallisen rakenteen. Tällöin V = V(I(V)) jos ja vain jos V on Zariski-suljettu joukko. Toiseen kysymykseen vastauksen antaa Hilbertin Nullstellensatz. Lauseen erään muodon mukaan I(V(S)) on S:stä viritetyn ideaalin alkuradikaali. Toisin sanoen on olemassa Galois yhteys, joka yhdistää kaksi sulkeumaoperaattoria. Nämä voidaan samaistaa ja ovat luonnollisesti teorian keskeinen käsite. Erilaisista syistä johtuen emme aina halua tutkia annetun algebrallisen joukon V koko ideaalia. Hilbertin kantalauseesta seuraa, että  k[{\mathbb {A} }^{n}]:n ideaalit ovat aina äärellisesti viritettyjä.
Algebrallisen joukon sanotaan olevan jaoton, jos sitä ei voida kirjoittaa kahden pienemmän algebrallisen joukon yhdisteeksi. Jaotonta algebrallista joukkoa kutsutaan myös varistoksi. Osoittautuu, että algebrallinen joukko on varisto jos ja vain jos joukon polynomit virittävät polynomirenkaan alkuideaalin.
Säännölliset funktiot

Kuten jatkuvat funktiot ovat topologiassa usein käytettyjä kuvauksia topologisten avaruuksien välillä ja sileät funktiot ovat vastaavasti kuvauksia differentioituvien monistojen välillä, on olemassa myös algebrallisten joukkojen välillä funktioita, säännöllisiä funktioita. Algebrallisen joukon  V\subset {\mathbb {A} }^{n} säännöllinen funktio määritellään joukon  {\mathbb {A} }^{n} rajoittumaksi V:hen. Voi näyttää epäluonnolliselta rajoitukselta vaatia säännöllinen funktion määrittelyjoukoksi myös alkuperäisen funktion määrittelyjoukkoa laajempi avaruus, mutta tilanne on analoginen normaalien topologisten avaruuksien kohdalla, missä Tietzen jatkolause takaa että suljetun joukon jatkuva funktio voidaan aina jatkaa jatkuvaksi funktioksi ympäröivään avaruuteen.
Kuten säännöllisen funktio affiinissa avaruudessa, säännölliset funktiot V:ssä muodostavat renkaan, jota merkitään k[V]. Tämä rengas on nimeltään V:n koordinaattirengas.
Koska V:n säännölliset funktiot saadaan  {\mathbb {A} }^{n}:n säännöllisistä funktioista, niillä on yhteys niiden koordinaattirenkaaseen. Erityisesti, saadakseen funktion k[V]:ssä otamme funktion  k[{\mathbb {A} }^{n}]:sta ja sanomme että kaksi funktiota ovat samat jos ne ovat samat V:ssä. Tämä tarkoittaa että funktioiden erotus häviää V:ssä. Tästä nähdään, että k[V] on tekijäjoukko  k[{\mathbb {A} }^{n}]/I(V).
Affiinien varistojen kategoria

Käyttämällä säännöllisiä funktioita affiinilta varistolta  {\mathbb {A} }^{1}:lle, voidaan määritellä säännöllisiä funktioita affiinilta varistolta toiselle. Määritellään ensiksi säännöllinen funktio varistolta affiiniin avaruuteen: Olkoon V varisto  {\mathbb {A} }^{n}:ssa. Valitaan m säännöllistä funktiota V:stä ja nimetään ne f1,...,fm. Määritellään säännöllinen funktio f V:ltä  {\mathbb {A} }^{m}:ään asettamalla f(t1,...,tn)=(f1,...,fm). Toisin sanoen, jokainen fi määrää yhden koordinaatin f:n maalissa.
Jos V' on varisto joka sisältyy  {\mathbb {A} }^{m}:han, sanomme että f on säännöllinen funktio V:ltä V':uun, jos f:n maalijoukko sisältyy V':uun.
Tämän ominaisuuden perusteella kaikki affiinit varistot muodostavat kategorian, missä objektit ovat affiineja varistoja ja morfismit säännöllisiä kuvauksia. Seuraava lause karakterisoi affiinien varistojen kategorian:
Projektiivinen avaruus

Tarkastellaan varistoa V(y=x2). Sen kuvaaja on paraabeli. Kun x kasvaa, suoran, joka kulkee origon ja pisteen (x,x2) kautta, kulmakerroin kasvaa. Kun x vähenee, saman suoran kulmakerron pienenee ja pienenee.
Verrataan tätä varistoon V(y=x3). Tämä on kolmannen asteen yhtälö. Kun x kasvaa, origon ja pisteen  (x,x3) kautta kulkevan suoran kulmakerroin kasvaa rajatta kuten ennenkin. Mutta toisin kuin ennen, kun x pienenee rajatta, kulmakerroin kasvaa edelleen rajatta. Siten varistojen V(y=x2) ja V(y=x3) käyttäytyminen äärettömyydessä on erilaista. Affiinissa avaruudessa on kuitenkin vaikeaa määritellä käsite "äärettömyydessä".
Ratkaistakseen ongelman on työskenneltävä niin sanotussa projektiivisessa avaruudessa. Projektiivisen avaruuden ominaisuudet ovat samat kuin kompaktin Hausdorffin avaruuden. Projektiivinen avaruus saadaan siis lisäämällä avaruuteen äärettömyyspisteitä ja määrittelemällä äärettömille topologiset ympäristöt. Tätä kutsutaan prosessia topologiassa nimellä Aleksandrovin kompaktisointi. Varistojen käyttäytyminen äärettömyydessä antaa lisätietoa varistoista. Osoittautuu, että V(y=x3):lla on singulariteetti yhdessä lisätyssä pisteessä, mutta V(y=x2) on sileä varisto.
Vaikka projektiivinen geometria löydettiin alun perin synteettisen geometrian kautta, homogeeninen koordinaatisto mahdollisti algebrallisten tekniikoiden käytön algebrallisen geometrian tutkimisessa. Edelleen projektiivisten tekniikoiden käyttö yksinkertaisti ja tiukensi monia algebrallisen geometrian tuloksia. Esimerkiksi tunnettu Bezout'n lause kahden variston leikkauspisteiden lukumäärästä voidaan esittää tiukimmassa muodossaan ainoastaan projektiivisessa avaruudessa. Tämän takia projektiivinen avaruus näyttelee keskeistä roolia algebrallisessa geometriassa.
Kirjallisuutta

Kahanpää, Lauri; Smith, Karen E.; Kekäläinen, Pekka: Johdattelua algebralliseen geometriaan.  Helsinki:  Otatieto, 2000.  ISBN 951-672-291-1
Algonkinit

Algonkinit ovat algonkinia puhuva alkuperäiskansa, joka asuu Ottawajoen ympäristössä Quebecin ja Ontarion provinssissa Itä-Kanadassa. Algonkinit kuuluvat Pohjois-Amerikan algonkin-kansoihin, jotka puhuvat äidinkielenään algonkin-kieliä. Muita algonkin-kansoja ovat esimerkiksi ojibwat, creet ja mustajalat.
Algonkinien esi-isiä asui Ottawajoen varrella jo kahdeksantuhatta vuotta ennen eurooppalaisten löytöretkeilijöiden saapumista. Algonkinien perinteinen, metsästykseen perustunut elämänmuoto alkoi vähitellen muuttua, kun ranskalaiset uudisasukkaat ryhtyivät asuttamaan Kanadaa 1600-luvulla. Eurooppalaisten kanssa käyty tuottoisa turkiskauppa mahdollisti algonkineille aikaisempaa vakaammat elinolot, mutta loppujen lopuksi he joutuivat luopumaan ikivanhoista asuinalueistaan ja mukautumaan uudisasukkaiden yhteiskuntajärjestykseen ja kulttuuriin.
Alkuperä ja historia

Sanan algonkin alkuperää ei tunneta. Todennäköisesti se on peräisin micmacin kielestä ja tarkoittaa ’paikkaa, jossa pyydetään kaloja ja ankeriaita (veneen kokasta)’. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että se on johdettu maliseetinkielisestä ilmauksesta, jonka merkitys on joko ’liittolaiset’ tai ’tanssijat’. Ennen kuin ranskalainen tutkimusmatkailija Samuel de Champlain vakiinnutti nykyisen nimityksen, algonkinit käyttivät itsestään nimitystä Anishinabeg eli ’täysiveriset’ tai oman kyläkuntansa nimeä.
Arkeologiset löydökset osoittavat, että algonkinien esi-isiä asui Ottawajoen ja sen sivujokien varrella jo kahdeksantuhatta vuotta ennen eurooppalaisten löytöretkeilijöiden saapumista Pohjois-Amerikkaan. Algonkinit eivät muodostaneet yhtenäistä kansakuntaa vaan useita itsenäisiä kyläkuntia, joista merkittävimmät olivat Weskarini, Abitibi ja Temiskaming. Kyläkunnat olivat suhteellisen pieniä ja pitkien metsätaipaleiden erottamia, mutta niillä oli yhteinen kieli ja kulttuuri. Algonkinit omaksuivat paljon vaikutteita tapoihinsa ja uskomuksiinsa naapuriheimoiltaan, joita olivat montagnaiset idässä ja ojibwat lännessä. Montagnaiset olivat myös heidän liittolaisiaan heimosodissa irokeesejä vastaan.
Kun ensimmäiset ranskalaiset saapuivat Kanadaan 1600-luvun alussa, Ottawajoen laaksossa ja pohjoisten sivujokien varsilla eli 3 000–6 000 algonkinia. Ranskalaisista tuli heille ensin tärkeitä kauppakumppaneita ja myöhemmin sotilaallisia liittolaisia. Turkisten kaupankäynti uudisasukkaiden kanssa johti mohawkien vastaiseen sotaan, jonka algonkinit voittivat ranskalaisten tuella.
Muutamassa kymmenessä vuodessa alueen valtatasapaino kuitenkin muuttui, kun irokeesiheimot yhdistivät voimansa ja perustivat irokeesiliiton ja huronit syrjäyttivät algonkinit ranskalaisten tärkeimpinä liittolaisina. Mohawkit ja muut irokeesiheimot ajoivat algonkinit pois Saint Lawrencen rannoilta ja Ottawajoen alajuoksulta 1650-luvulla. Irokeesien vastaisissa taisteluissa ja niiden jälkeen puhjenneessa kulkutautiepidemiassa sai surmansa paljon algonkinejä.
Vuonna 1667 irokeesit ja ranskalaiset solmivat rauhan, jonka piiriin kuuluivat myös ranskalaisten liittolaiset, ja algonkinit saattoivat vähitellen palata entisille asuinalueilleen. 1600-luvun lopulla osa algonkinien kyläkunnista yhdistyi seudulle muuttaneiden ottawaheimojen kanssa ja monet heistä muuttivat Länsi-Kanadaan turkismetsästäjäksi paremman elämän toivossa. Ranskalaiset alkoivat rakentaa algonkinien asuinalueille kauppa- ja lähetysasemia, jotka muuttuivat pysyviksi asutuskeskuksiksi 1700-luvun alkuun mennessä.
Algonkinit liittoutuivat englantilaisten kanssa näiden kukistettua Uuden Ranskan vuonna 1763. Amerikan vallankumouksen jälkeen Ottawajoen laaksoon muutti tuhansia lojalisteja Yhdysvaltojen itärannikolta. Englantilaiset riistivät algonkinien maita uudisasukkaiden käyttöön ja pakottivat heidät muuttamaan Ottawajoen yläjuoksulle perustettuihin reservaatteihin. Vähitellen turkiskauppa Eurooppaan tyrehtyi ja algonkinien perinteiset metsästysmaat hakattiin metsäteollisuuden käyttöön. Tämä johti riippuvuuteen uudisasukkaiden yhteiskunnasta ja vanhojen elinkeinojen vähittäiseen häviämiseen.
Nykytilanne

Nykyään Québecissä ja Ontariossa asuu 11 000–12 000 algonkinia, joista puolet elää Kanadan valtion tunnustamissa reservaateissa (ks. taulukko). Algonkinit ovat perustaneet myös muita yhteisöjä, joita Kanadan valtio ei ole virallisesti tunnustanut. Tällaisia yhteisöjä ovat esimerkiksi Ardoch Algonkin First Nation ja Bonnechere Algonquin First Nation.
Algonkinien lukumäärää on vaikea arvioida, sillä monet heistä ovat menneet naimisiin valtaväestön jäsenten kanssa ja elävät reservaattien ulkopuolella. Sulautuminen valtaväestöön alkoi jo satoja vuosia sitten, kun eurooppalaissyntyiset metsästäjät, tukkimiehet ja maanviljelijät ottivat vaimokseen algonkinnaisia. Silti yli 60 % Québecin algonkineistä osaa todennäköisesti puhua vielä algonkiniä. Tyypillisiä elinkeinoja ovat puutarhan- ja metsänhoito, rakentaminen, liikenne ja eräopastus. Jotkut saavat elantonsa edelleen metsästyksestä.
Algonkinit ovat perustaneet useita järjestöjä ajamaan etujaan. Algonquin Development Association avustaa taloudellisesti erilaisten kehitysprojektien käynnistämisessä ja Matciteeia-seura edistää algonkinien kieltä ja kulttuuria. Algonkinien heimoneuvostot ovat käyneet Kanadan viranomaisten kanssa neuvotteluja oikeuksista entisiin asuinalueisiinsa, joihin kuuluu myös Kanadan pääkaupunki Ottawa ympäristöineen.
| Yhteisö | Kielet | Heimoneuvosto | Väkiluku | Pinta-ala (ha) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kitigan Zibi Anishinabeg Maniwaki, Québec | englanti ranska algonkin | AANCT | 2 740 | 18 437,60 |
| Algonquins of Pikwàkanagàn Golden Lake, Ontario | englanti algonkin | – | 2 002 | 688,80 |
| Nation Anishnabe du Lac Simon Lac Simon, Québec | algonkin ranska englanti | AANCT | 1 728 | 326,00 |
| Timiskaming First Nation Notre-Dame-du-Nord, Québec | englanti algonkin ranska | ANPSS | 1 652 | 1 852,00 |
| Conseil de la Première Nation Abitibiwinni Pikogan, Québec | algonkin ranska englanti | AANCT | 896 | 7 858,70 |
| Eagle Village First Nation – Kipawa Témiscaming, Québec | englanti algonkin | AANCT | 820 | 20,90 |
| Algonquins of Barriere Lake Lac Rapide, Québec | algonkin englanti ranska | ANPSS | 665 | 29,70 |
| Long Point First Nation Winneway River, Québec | algonkin englanti ranska | AANCT |  650 |  37,84 |
| Communauté anicinape de Kitcisakik Val-d’Or, Québec | ranska algonkin | AANCT | 428 | – |
| Wahgoshig First Nation Matheson, Ontario | englanti algonkin | WTC | 277 | 7 770,10 |
| Wolf Lake Témiscaming, Québec | englanti algonkin ranska | ANPSS | 208 | – |
| Yhteensä:  | Yhteensä:  | Yhteensä:  | 12 066 | – |
Heimoneuvostot AANCT = Algonquin Anishinabeg Nation Tribal Council ANPSS = Algonquin Nation Programs and Services Secretariat WTC = Wabun Tribal Council
Aiheesta muualla > Algonkinyhteisöjä

Kitigan Zibi Anishinabeg
Algonquins of Pikwàkanagàn
Timiskaming First Nation
Conseil de la Première Nation Abitibiwinni
Eagle Village First Nation – Kipawa
Communauté anicinape de Kitcisakik (Arkistoitu – Internet Archive)
Ardoch Algonquin First Nation
Bonnechere Algonquin First Nation
Aiheesta muualla > Heimoneuvostoja

Algonquin Anishinabeg Nation Tribal Council (Arkistoitu – Internet Archive)
Algonquin Nation Programs and Services Secretariat
Wabun Tribal Council
HBC:n kanootteja Ottawajoella (Philip John Bainbrigge 1838)
Tuohella vuorattu wigwam
Algonkinpariskunta (vesivärimaalaus 1700-luvulta)
Algonkinien reservaatit Québecissa ja Ontariossa
Päällikkö Paula Sherman,
Ardoch Algonkin First Nation
Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki

| Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki> Allan Quatermain and the Lost City of Gold |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gary Nelson
Käsikirjoittaja:   H. Rider Haggard  Gene Quintano 
Tuottaja:   Yoram Globus  Menahem Golan 
Säveltäjä:  Michael Linn (käännä suomeksi)
Kuvaaja:  Frederick Elmes
Leikkaaja:  Gary Griffin
Pääosat:   Richard Chamberlain  Sharon Stone  James Earl Jones  Henry Silva 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Film Distributors
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Kuningas Salomonin kaivokset
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki (Allan Quatermain and the Lost City of Gold) on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva. Se on jatko-osa vuoden 1985 elokuvalle Kuningas Salomonin kaivokset. Elokuvan ohjasi Gary Nelson ja pääosissa ovat Richard Chamberlain ja Sharon Stone.
Elokuva kertoo Allan Quatermainista ja Jesse Hustonista jotka lähtevät etsimään Quatermainin veljeä, joka on kadonnut Afrikan pimeisiin viidakkoihin. Kaksikko saa tietää että Quatermainin veli oli etsimässä salaperäistä ja mystistä ”valkoista heimoa”, joiden olemassaolosta ei ole varmaa tietoa. Etsiessään Quatermainin veljeä he löytävät salaperäisen Kultaisen kaupungin, jota johtaa julma lordi Agon.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Chamberlain  | … |  Allan Quatermain   |
|  Sharon Stone  | … |  Jesse Huston   |
|  James Earl Jones  | … |  Umslopogaas   |
|  Henry Silva  | … |  Lordi Agon   |
|  Robert Donner  | … |  Swarma   |
|  Martin Rabbett  | … |  Robeson Quatermain   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen murskasi elokuvan ja kirjoitti, että siitä puuttuvat tyyli, vauhti, huumorintaju, tekniikka ja karismaattiset näyttelijät. Tähtien sijaan hän antoi elokuvalle pommin.
Aiheesta muualla

Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki Internet Movie Databasessa (englanniksi)