stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanye

| Kanye |
| --- | --- |
 Näkymä aluekeskus Kanyeen (2020).
 Kanye
 Koordinaatit: 24.9828°S, 25.3430°E 
Valtio:  Botswana
Hallintoalue:  Southern District
Väkiluku (2022)  ():  48 028
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanye on kylä Botswanan eteläosassa. Se on Southern Districtin hallintokeskus ja Bangwaketse-heimon perinteinen hallintopaikka. Kanye on eräs maan suurimmista asutuskeskuksista. Kylässä on sairaala, lentokenttä, pankkeja ja kouluja.
Kylän väkiluku oli 48 028 (VL2022; VL2011: 47 007 as.).
Kylän nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Ntsweng-mäellä sijaitseva pääkgotla. Tämä kgotla on Bangwaketse-heimon perinteinen kokousten ja perinneoikeudenkäyntien paikka. Kanyen pääkgotlassa heimopäällikkö Kgosi Bathoen I (1892) aiempi asuinrakennus ja muita merkittäviä rakennuksia. Lähistöllä on myös Kgosi Bathoen II:n aiempi asuinrakennus.
Kanye sijaitsee valtatien A2 varrella 83 kilometriä maan pääkaupunki Gaboronesta lounaaseen. Valtatie A2 muodostaa osan Trans-Kalahari Highway -liikenneväylästä, joka johtaa Etelä-Afrikan Pretoriasta Kalaharin läpi edelleen Atlantin valtameren satamakaupunkiin Namibian Walvis Bayhin.
Kanyen pääkatu.
Valtatie A2, joka on osa Kalaharin läpi kulkevaa valtatietä (Trans-Kalahari Highway) kulkee Kanyen kautta.
Kanyen pääkgotla, Bangwaketse-heimon kokouspaikka.
Kgosi Bathoen II:n museo Kanyessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanye Wikimedia Commonsissa
Sandawe

| Sandawe |
| --- | --- |
 Sandawen levinneisyys Tansaniassa harmaalla kuvattuna.
Tiedot
Alue:   Tansania
Puhujia:  70 000
Kielikoodit
ISO 639-2:  sad
ISO 639-3:  sad
 Ohje 
Sandawe on Tansaniassa puhuttava kieli, jota puhuu äidinkielenään 70 000 ihmistä. Sandawe ja hadza luokitellaan usein khoisankielten kielikuntaan, mutta afrikantutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, ovatko ne sukua muille khoisankielille tai toisilleen. Osa kielitieteilijöistä pitää sandawea ja hadzaa isolaattikielinä.
Samsun

| Samsun |
| --- | --- |

 Samsun
 Koordinaatit: 41°17′0″N, 36°20′0″E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  Samsun
Pinta-ala:  
 – Maa:  740 km²
Väkiluku:  553 000
 – Väestötiheys:  747,3 as./km²
 
 www.samsun.bel.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Samsun (kreik. Σαμψούντα) on Samsunin maakunnan pääkaupunki Turkissa, Mustanmeren rannikolla. Siellä on noin 553 000 asukasta, joten se on Turkin kahdenneksitoista suurin kaupunki. Se oli Turkin suurin Mustanmeren rannikkokaupunki  siihen asti kun Istanbul vuonna 2004 laajeni kattamaan koko aiemman Istanbulin maakunnan.
Samsunin ympäristö on viljavaa maata, ja siellä tuotetaan suuri osa Turkin tupakasta.
Samsunin yliopisto on perustettu 1975. Nykyisin siellä on 30 000 opiskelijaa.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana paikalla sijaitsi Amisoksen kaupunki, johon nykykaupungin nimi perustuu. Se oli Vähän-Aasian Mustanmeren puoleisen rannikon merkittävin kreikkalaissiirtokunta Sinopen jälkeen. Hellenistisellä kaudella Amisos tuli osaksi Pontoksen kuningaskuntaa. Rooman vallan alle se tuli ensimmäisen kerran vuonna 71 eaa. Antiikin aikainen kaupunkikeskus sijaitsi niemessä noin kolme kilometriä nykykaupungin keskustasta luoteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samsun Wikimedia Commonsissa
Sanaga

| Sanaga |
| --- | --- |
 Sanagan koskia.
Alkulähde:  Adamawan ylätasanko
Laskupaikka:  Biafranlahti  3°34′N, 9°40′E
Maat:  Kamerun
Pituus:  976 km
Alkulähteen korkeus:  1 200 m
Virtaama:  1 985 m³/s
Valuma-alue:  133 000 km²
Sanaga on Atlantin valtamereen laskeva joki Kamerunissa. Sen pituus on alkujoki Djerem mukaan luettuna 976 ja alkujokien yhtymäkohdasta 582 kilometriä. Valuma-alueen laajuus on 133 000 neliökilometriä.
Sanaga on Kamerunin suurin joki. Sen valuma-alue sijaitsee maan keskiosan ylängöillä ja rajoittuu lännessä Kamerunin selänteeseen ja pohjoisessa Adamawan ylätasankoon. Valuma-alue sijaitsee lähes kokonaan maan rajojen sisällä ja käsittää 28,6 prosenttia sen pinta-alasta. Kahdensadan neliökilometrin laajuinen alue kuuluu Keski-Afrikan tasavaltaan.
Sanagan alkujoet Djerem ja Lom saavat molemmat alkunsa Adamawan rinteiltä 1 150 ja 1 200 metrin korkeudesta. Djeremjoella sijaitsee vuonna 1969 rakennettu Mbakaoun säännöstelypato, joka muodostaa suuren tekojärven. Keskijuoksulla Sanagaan yhtyy sen suurin sivujoki Mbam, jolla on Bamendjingin säännöstelypato. Muita sivujokia ovat Vina, Meng, Mekay, Mékié, Merou, Sesse, Yong, Avéa, Tere, Nianiang, Sele ja Ndjeke. Song-Louloussa ja alajuoksulla Edéassa on vesivoimalaitokset. Lähellä joen suuta on useita järviä, joista tärkein on Ossa. Sananga laskee Biafranlahteen kahden suuhaaran kautta.
Joen keskimääräinen virtaus Edéan mittausasemalla oli 1 985 kuutiometriä sekunnissa vuosina 1943–1980. Virtaus on suurimmillaan lokakuussa (5 430,5 m3/s) ja pienimmillään maaliskuussa (517,1 m3/s). Sanagan keskijuoksulla on paljon koskia ja vesiputouksia, minkä takia se on liikennöintikelpoinen vain Edéan alapuolisella osuudella. Joen vesivoimaa tulevat hyödyntämään rakenteilla oleva Lom-Pangarin ja suunnitteilla oleva Nachtigalin voimalaitos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanaga Wikimedia Commonsissa
Sanan-Lennätin

Nelipalstainen Sanan-Lennätin oli vuonna 1857 sivukooltaan suurin suomenkielinen sanomalehti.
Sanan-Lennätin oli Viipurissa vuosina 1855–1858 ilmestynyt sanomalehti.
Liberaalilehti Wiborgin julkaisija Johannes Alfthan perusti Sanan-Lennättimen Viipurin suomenkieliseksi sanomalehdeksi. Sen nimi otettiin Suomeen vastikään vedetystä sähkölennättimestä, joka samalla symboloi uutta aikaa. Lehden toimittajana oli ensin lehtori Henrik Konstantin Corander ja vuodesta 1857 hänen veljensä Axel Gabriel Corander, joka sai saman vuoden syksyllä rinnalleen maisteri Wilhelm Lavoniuksen. Vuoden 1858 alusta mukaan tuli lastenlehti Aamuruskon toimittaja Pietari Hannikainen.
Leimallisesti maakunnallisen Sanan-Lennättimen sisältö koostui taloudellisista ja valistavista kirjoituksista sekä etupäässä kotimaan uutisista. Vuonna 1857 se alkoi Wiborgin mallin mukaan julkaista myös pääkirjoituksia. Pietari Hannikainen toi lehteen sosiaalista fennomaniaa, jonka tavoitteena oli yhteiskunnan radikaali uudistaminen.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 525 kappaletta vuonna 1858. Nelipalstaisena se oli sivukooltaan Wiborgin ohella Suomen suurin sanomalehti. Vuoden 1859 alusta Sanan-Lennätin yhdistettiin Hannikaisen Aamuruskoon, joka oli valtakunnallisesti tunnettu ja muuttunut enemmänkin aikuisten lehdeksi. Uusi Aamurusko säilyi kuitenkin Sanan-Lennättimen kaltaisena kaakkoissuomalaisena lehtenä, mikä karkotti tilaajia muualla maassa. Lehti lakkasi Alfthanin lopettaessa kustannustoimintansa vuoden 1859 lopussa.
Aiheesta muualla

Sanan-Lennätin digitoituna kansalliskirjastossa
Paul Sandström

Paul Johannes Sandström (myöh. Pauli Sajamo, 25. joulukuuta 1899 Turku – 8. lokakuuta 1982 Turku) oli suomalainen pituushyppääjä.
Sandström sijoittui Pariisin 1924 olympialaisissa pituushypyssä kymmenenneksi. Hän voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuosina 1925, 1926 ja 1927 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1924 ja SM-pronssia vuonna 1923.
Seuratasolla Sandström edusti Turun Rientoa ja Tampereen Pyrintöä. Hänen pituushyppyennätyksensä oli 713 cm vuodelta 1927.
Paul Sandströmin sisar Tyyne Sandström voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen mestaruuden vuonna 1913.
UFO (yhtye)

| UFO |
| --- | --- |

 UFO esiintymässä 2015.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–2024
Tyylilaji:  Hard rock Heavy metal Space rock (aluksi)
Kotipaikka:  Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Phil Mogg, laulu   Vinnie Moore, kitara   Rob De Luca, basso   Andy Parker, rummut  
Entiset jäsenet:  Pete Way, basso   Michael Schenker, kitara   Paul Raymond, kitara, kosketinsoittimet  
Levy-yhtiö:  Beacon   Nova   Chrysalis   EMI   Metal Blade   Shrapnel   SPV Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
UFO oli brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1969. UFO on ollut merkittävä esikuva monille ns. NWOBHM-yhtyeille (New Wave of British Heavy Metal, brittimetallin uusi aalto), ja monet heavy metal-muusikot, kuten esimerkiksi Iron Maidenin basisti ja perustajajäsen Steve Harris ovat maininneet UFOn olleen heille tärkeä esikuva.
Yhtyeen perustajajäsen, solisti Phil Mogg ilmoitti jättävänsä yhtyeen vuonna 2019 yhtyeen tulevan 50-vuotisjuhlakiertueen jälkeen. Mogg on kuitenkin pysynyt jäsenenä yhtyeessä tähän asti, ja yhtyeen 50-vuotiskiertueen päätös oli siirretty lokakuuhun 2022 asti, kunnes syyskuun 2022 alussa Moggin ilmoitettiin saaneen sydäninfarktin, ja tästä syystä Moggin lopettaminen yhtyeessä siirtyi tulevaisuuteen, kunnes huhtikuussa 2024 Mogg ilmoitti yhtyeen toiminnan päättymisestä.
Yhtyeessa vuosina 1980-1983 soittanut Neil Carter korvasi huhtikuussa 2019 menehtyneen kosketinsoittaja-kitaristi Paul Raymondin UFOn 50-vuotiskiertueessa kesäkuusta 2019 alkaen yhtyeen lopettamiseen 2024 saakka.
Entiset jäsenet

Pete Way – basso (1969–1982, 1988–1989, 1992–2004, 2005–2011)
Mick Bolton – kitara (1969–1972)
Colin Turner – rummut (1969)
Larry Wallis – kitara (1972)
Bernie Marsden – kitara (1973)
Michael Schenker – kitara (1973–1978, 1993–1995, 1997–1998, 2000, 2001–2004)
Paul Chapman – kitara (1974–1975, 1977, 1978–1983)
Danny Peyronel – kosketinsoittimet, piano (1975–1976)
John Sloman – kosketinsoittimet (1980)
Neil Carter – kosketinsoittimet, kitara (1980–1983)
Billy Sheehan – basso (1982–1983)
Paul Gray – basso (1983–1987)
Tommy McClendon (aka Atomik Tommy M) – kitara (1984–1986)
Robbie France – rummut (1984–1985)
Jim Simpson – rummut (1985–1987)
David Jacobson – kosketinsoittimet (1986)
Mike Gray – kitara (1987)
Rik Sandford – kitara (1988)
Tony Glidewell – kitara (1988)
Fabio Del Rio – rummut (1988)
Eric Gammans – kitara (1988–1989)
Laurence Archer – kitara (1992–1995)
Jem Davis – kosketinsoittimet (1992–1993)
Clive Edwards – rummut (1992–1993)
Simon Wright – rummut (1995–1996, 1997–1999)
Leon Lawson – kitara (1995–1996)
John Norum – kitara (1996)
George Bellas – kitara (1996)
Aynsley Dunbar – rummut (1997, 2000, 2001–2004)
Matt Guillory – kitara (1997)
Jeff Kolmann – kitara (1998–1999), basso (2005)
Louis Maldonado – kosketinsoittimet (2000)
Jeff Martin – rummut (2000)
Jason Bonham – rummut (2004–2005)
Barry Sparks – basso (2004, kiertue: 2011)
Diskografia > Albumit

UFO 1 (1970)
Flying (1971)
Phenomenon (1974)
Force It (1975)
No Heavy Petting (1976)
Lights Out (1977)
Obsession (1978)
No Place to Run (1980)
The Wild, the Willing and the Innocent (1981)
Mechanix (1982)
Making Contact (1983)
Misdemeanor (1985)
Ain't Misbehavin' (1988)
High Stakes & Dangerous Men (1992)
Walk on Water (1995)
Covenant (2000)
Sharks (2002)
You Are Here (2004)
The Monkey Puzzle (2006)
The Visitor (2009)
Seven Deadly (2012)
A Conspiracy of Stars (2015)
The Salentino Cuts (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta UFO (yhtye) Wikimedia Commonsissa
UFO
| --- | --- |
Studioalbumit:  UFO 1 ·  Flying ·  Phenomenon ·  Force It ·  No Heavy Petting ·  Lights Out ·  Obsession ·  No Place to Run ·  The Wild, the Willing and the Innocent ·  Mechanix ·  Making Contact ·  Misdemeanor ·  Ain't Misbehavin' ·   High Stakes & Dangerous Men ·  Walk on Water ·  Covenant ·  Sharks ·  You Are Here ·  The Monkey Puzzle ·  The Visitor ·  Seven Deadly  ·  A Conspiracy of Stars  ·  The Salentino Cuts
Livealbumit:  Live ·  Live in Concert ·  Strangers in the Night ·  Lights Out in Tokyo ·  Live in Japan ·  T.N.T. ·  Heaven's Gate ·  On With the Action ·  Live in Texas ·  Regenerator - Live 1982 ·  ‎Live on Earth ·  Showtime
Kokoelmat:  Space Metal ·  Anthology ·  The Essential UFO ·  Best of UFO: Gold Collection ·  The Best of UFO (1974-1983) ·  X-Factor: Out There & Back ·  Flying: The Early Years 1970-1973 ·  An Introduction to UFO ·  The Best of the Rest
Ukko-Pekan silta

| Ukko-Pekan silta |
| --- | --- |
 Höyrylaiva S/S Ukkopekka alittamassa etummaisena näkyvää Ukko-Pekan siltaa.
Ajokaistoja:  kevyen liikenteen silta
Ylittää:  Naantalinsalmi
Sijainti:  Naantali
Siltatyyppi:  betoninen holvisilta
Pisin jänneväli:  45 m
Pituus:  211 m
Leveys:  5 m
Alituskorkeus:  11 m
Avattu liikenteelle:  1934
Koordinaatit:  60°27′41″N, 022°01′10″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ukko-Pekan sillan avajaiset 1934
Ukko-Pekan silta on vuonna 1934 valmistunut, Naantalissa sijaitseva, kaksiosainen ja -aukkoinen teräsbetoninen holvisilta, jolla on pituutta 211 metriä. Silta on rakennettu Raumakarin päälle, ja se ylittää Naantalinsalmen ja yhdistää Luonnonmaan mantereeseen. Silta on saanut nimensä Suomen tasavallan presidentin P. E. Svinhufvudin lempinimestä Ukko-Pekka. Vuonna 1986 viereen rakennettiin  moottoriajoneuvoliikenteelle uusi Naantalinsalmen silta, jolloin vanha silta jäi kevyen liikenteen käyttöön. Ukko-Pekan sillan vihki käyttöön itse P. E. Svinhufvud ja Naantalinsalmen sillan Mauno Koivisto. Ukko-Pekan silta on suojeltu Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa.
Siltapaikka  ja vaihtoehtojen kartoitus

Naantalinsalmen kalliorannat ovat jyrkät ja salmessa kulkee laivaväylä. Ennen siltaa mantereen ja Luonnonmaan välillä liikennöitiin lautalla. 1920-luvulla Luonnonmaan tiehoitokunta ja  kulkuyhteyden takana olevat Merimaskun ja Rymättylän kunnat anoivat valtionapua tieyhteyden ja vesistöjen ylityksen parantamiseksi. Tie- ja vesirakennushallitus päätyi viiteen vaihtoehtoon, joista vain yhdessä lautta olisi korvattu Raumakarin kohdalle rakennettavalla sillalla. Vaihtoehto olisi ollut liikenteellisesti paras, mutta TVH piti sitä liian kalliina liikennemääriin nähden. Eduskunta kuitenkin päätti, että vuonna 1922 tasavallan presidentin kesäasunnoksi hankitun Kultarannan liikenteen takia salmeen pitää rakentaa silta. Valtion vuoden 1930 talousarviossa oli määräraha työn aloitusta varten.
Rakennustyö

Laivaväylä siirrettiin salmen kapeampaan osaan, mantereen ja Raumakarin väliin. Naantalin puolelle louhittiin ja pengerrettiin tie. Naantalin puoleisen sillan rakennustyöt alkoivat keväällä 1932. Luonnonmaan puoleisen pidemmän sillan rakentaminen voitiin määrärahojen takia aloittaa vasta seuraavana kesänä. Sillat yhdistää Raumakarille rakennettu 55 metriä pitkä kivipenger.
Maaston takia rakennustyö oli vaikeaa, erityisesti sillan alapuolisten telineiden rakentaminen epätasaiselle kalliolle. Siltojen ylätelineet eli holvikaarien muotti rakennettiin Raumakarilla lavalla sarjatyönä. Louhinta- ja myöhemmin valutöitä varten rakennettiin köysirata, jota vielä jatkettiin niin, että myös Luonnonmaan puoleinen silta voitiin valaa samalta betoniasemalta, joka oli Naantalin puolella. Betonia valmistettiin kahdella sekoittimella ja sen laatua valvottiin huolellisesti. Holvin, sillan kannen ja sitä tukevien ohuiden seinämien betonit olivat suhteutukseltaan erilaiset.
Ukko-Pekan silta on rakennettu Turun tie- ja vesirakennuspiirin omana työnä, pääosin tuntityönä. Sillan suunnitteli insinööri E. Lappi-Seppälä TVH:n siltaosastolta.
Rakennustyö > Avajaiset

Siltojen eristys- ja päällystystyöt sekä viimeistely tehtiin vuoden 1934 alkukesästä ja sillan avajaisia voitiin viettää 14. heinäkuuta 1934. Juhlallisessa tilaisuudessa oli läsnä myös tasavallan presidentti Pehr Evind Svinhufvud, joka oli antanut luvan kutsua siltaa Ukko-Pekan sillaksi. Rouva Ellen Svinhufvud leikkasi poikki sini-valkoisen silkkinauhan.
Sillan rakenne ja muoto

Molemmat holvisillat ovat ajoradaltaan viisi metriä leveitä ja niiden kansirakenne on betonia. Betonikansi tukeutuu holvikaariin hoikilla, 20 senttimetriä paksuilla seinämillä, joiden leveys on sama kuin holvikaarten eli neljä metriä. Holvisiltojen kummassakin päässä rannalle johtavista silloista kolme on tyypiltään useampiaukkoisia kehäsiltoja, joiden kaikkien jännemitta on seitsemän metriä. Mantereen puoleinen silta on palkkisilta, jännemitaltaan viisi metriä. Kehäsiltojen jalkoina ovat umpinaiset seinät, joiden päissä on pilarit.
Naantalin puoleisen sillan holvikaaren jännemitta on 30 metriä, betonikaaren paksuus kannassa on 50 ja laella 34 senttimetriä. Raumakarille johtaa neliaukkoinen kehäsilta. Laivaväylä kulkee tämän holvisillan alta, alituskorkeus on 11 metriä.
Luonnonmaan puoleisen holvikaaren jänne on 45-metrinen. Kaaren paksuus on kannassa 80 ja laella 50 senttimetriä. Raumakarille ja Luonnonmaalle johtavat kehäsillat ovat molemmat kolmiaukkoiset.
Kahvila Siltapaviljonki

Ukko-Pekan sillan valmistuttua Raumakarille tien itäpuolelle rakennettiin kahvila. Pyöreä puurakenteinen rakennus oli alkujaan yksikerroksinen ja korotettiin kaksikerroksiseksi vuonna 1937. Kahvila oli auki vain kesäisin. Se purettiin Naantalinsalmen sillan tieltä 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ukko-Pekan silta Wikimedia Commonsissa
Naantalin uusi silta avattiin eilen yleiselle liikenteelle. Presidenttipari läsnä juhlallisuuksissa, Helsingin Sanomat, 15.07.1934, nro 186, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
San Giorgio Maggiore

San Giorgio Maggiore
San Giorgio Maggiore korostettuna kartassa ruskealla
| --- | --- |
Sijainti:  Venetsia Venetsian metropolikaupunki Veneto Italia
Vesialue:  Venetsian laguuni
Merialue:  Adrianmeri
Korkein kohta:  1  m 
| --- | --- |
Luokitus:  Italian national heritage (käännä suomeksi) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
San Giorgio Maggiore on yksi Venetsiaan kuuluvista saarista Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee Venetsian laguunissa pääsaariryhmästä etelään, Giudeccan saaren itäpuolella. San Giorgio Maggiore sijaitsee lähes uintimatkan päässä Pyhän Markuksen torista, josta lähtee saarelle vaporettoja eli vesibusseja. Saarella sijaitsee Andrea Palladion suunnittelema San Giorgio Maggioren kirkko, jonka fasadi näkyy Pyhän Markuksen torille.
Galleria

San Giorgio Maggioren saari kuvattuna Pyhän Markuksen kellotornista.
San Giorgio Maggioren kirkon fasadi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Giorgio Maggiore Wikimedia Commonsissa
Sangalan piiritys

Sangalan piiritys käytiin vuonna 326 eaa. Aleksanteri Suuren johtamien makedonialaisten ja niin sanottujen "itsenäisten" intialaisten välillä. Aleksanteri hyökkäsi heidän alueelle Hydaspesjoen taistelun jälkeen. Hydaspeksen häviäjä Poros osallistui piiritykseen Aleksanterin puolella 5000 sotilaan ja sotanorsujen kanssa.
Aluksi intialaiset antautuivat, mutta Sangala nousi vastarintaan. Sangala oli linnoitettu kaupunki, joka sijaitsi jyrkkärinteisellä kukkulalla. Alueen asukkaat kathait ja heidän naapurinsa linnoittautuivat kaupunkiin. Kaupungin ympärille he rakensivat vaunuista esteitä. Aleksanterin jalkaväki mursi nämä uloimmat linnoitteet. Aleksanteri käytti piirityskoneita ja yöllisiä hyökkäyksiä kaupunkia vastaan. Lopulta makedonialaiset valtasivat kaupungin rynnäköllä. Intialaisista kerrotaan kuolleen 17 000 ja 70 000 jääneen vangiksi. Makedonialaisista 100 kaatui ja 1200 haavoittui. Aleksanteri antoi repiä Sangalan maan tasalle ja antoi sen intialaisille, jotka olivat antautuneet hänelle aikaisemmin.
Uivelo

| Uivelo |
| --- | --- |
 Koiras (ylempänä) ja naaras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Mergellus  Selby, 1840
Laji::  albellus
Kaksiosainen nimi
 Mergellus albellus  (Linnaeus, 1758) 
   Pesimäalueet  Muuttoreitit  Talvehtimisalueet
Katso myös
   Uivelo Wikispeciesissä   Uivelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uivelo (Mergellus albellus) on sorsien heimoon kuuluva melko pienikokoinen koskeloita muistuttava lintulaji. Se on sukunsa Mergellus ainoa laji. Uivelon entinen nimi on herna.
Koko ja ulkonäkö

Telkkää hieman pienemmän uivelon pituus nokan kärjestä pyrstön kärkeen on 38–44 senttimetriä ja siipien kärkiväli 56–69 senttimetriä. Koiraspuolisen yksilön tunnistaa silmiinpistävän mustavalkoisesta värityksestään. Se on yleisväritykseltään valkoinen, mutta sillä on musta nokan tyvitäplä, takaraivon viirut sekä selän juovat. Naaraan päälaki ja niska ovat punaruskeat, posket valkoiset ja selkä harmaa.
Koiraan soidinääni on matala ja kumea, nariseva ”krr-ek”. Naaraan ääni on käheä ”krr”-korina.
Levinneisyys

Pesimäaikaan uivelon levinneisyysalue ulottuu Skandinavian pohjoisosista pitkälle Venäjän puolelle. Laji talvehtii Skandinavian eteläosissa, Keski-Euroopassa, Balkanilla ja Mustanmeren ympäristössä sekä Intiassa, Kiinassa, Korean niemimaalla ja Japanissa. Koko maailman uivelokannaksi on arvioitu yli 130 000 yksilöä. Suomen uivelokanta on kasvanut 1950-luvulta lähtien ja on nykyisin arviolta 2 000–3 000 paria.
Suomen uivelot talvehtivat Itämeren eteläosissa ja Länsi-Euroopassa. Joitakin yksilöitä talvehtii Suomessakin Ahvenanmaalla ja lounaisrannikolla. Suomessa talvehtivien uiveloiden määrä on kasvanut viime vuosikymmeninä.
Elinympäristö

Uivelo pesii mieluiten rehevillä järvillä, mutta se kelpuuttaa pesimäpaikaksi myös karummat järvet, jokisuvannot ja suoallikot.
Muuttoaikoina uivelot levähtävät rehevillä merenlahdilla ja järvillä. Talvehtimis- ja levähdyspaikoilla uivelot pysyttelevät mieluummin erillään kuin muodostavat parvia, mutta parhaimmille paikoille voi kerääntyä pieniä tai keskisuuria parvia. Esimerkiksi joillekin Etelä-Suomen parhaimmille järville voi lokakuussa kerääntyä toistasataa yksilöä.
Lisääntyminen

Uivelon pesä on puunkolossa tai pöntössä. Naaras munii 7–10 munaa, joita se hautoo noin 25 vuorokautta. Jos sopivat pesäkolot ovat vähissä, voi uivelo pesiä samassa kolossa telkän kanssa. Uivelo voi myös risteytyä telkän kanssa, mutta risteymät ovat sangen harvinaisia.
Ravinto

Uivelo käyttää ravinnokseen pieniä kaloja ja pieniä vesieläimiä. Uivelo etsii ravintoa usein matalasta vedestä ruovikoiden reunoilta.
Aiheesta muualla

Hautala, Hannu, Ryhtä, Matti & Seppänen, Heikki 1975: Havaintoja uivelon Mergus albellus pesimisestä Kuusamossa 1974. – Lintumies 1.1975 s. 8-15. SLY.
ITIS: Mergellus albellus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q200646  Wikispecies: Mergellus albellus  ABA: smew  ADW: Mergellus_albellus  Avibase: F1F520368CC95F88  BirdLife: 22680465  BOLD: 10113  BOW: smew  BTO: bob2200  CoL: 3ZTRF  CMS: mergellus-albellus  eBird: smew  EoL: 45510604  EUNIS: 100662  EURING: 2200  Fauna Europaea: 96549  Fauna Europaea (new): 941f2ab5-6b06-4037-8c37-4457a42966a6  GBIF: 2498285  GNAB: smew  IBC: smew-mergus-albellus  iNaturalist: 7192  IRMNG: 10837465  ITIS: 175196  IUCN: 22680465  NatureServe: 2.104708  NBN: NHMSYS0000530474  NCBI: 107026  Observation.org: 153  OBIS: 232039  Open Tree of Life: 166692  Paleobiology Database: 368598  Paleobiology Database: 368598  WoRMS: 232039  Xeno-canto: Mergellus-albellus  Laji.fi: MX.26438 
Munia.
RN San Martino (1863)

| RN San Martino |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  22. heinäkuuta 1862
Laskettu vesille:  21. syyskuuta 1863
Palveluskäyttöön:  9. marraskuuta 1864
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1903
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 201 t (normaali) 4 527 t (kuormattu)
Pituus:  81,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,24 m
Syväys:  6,35 m
Koneteho:  2 620 ihp
Nopeus:  12,6 solmua
Miehistöä:  480-485
Aseistus
Aseistus:  4 × 8" tykkiä 22 × 164 mm tykkiä
RN San Martino (ital. Regia Nave San Martino) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu Regina Maria Pia -luokan ironclad.
Valmistus

Alus tilattiin Ranskasta La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 22. heinäkuuta 1862. Alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1863 ja se liitettiin laivastoon 9. marraskuuta 1864.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1903.