stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
José de Alencar

| José de Alencar |
| --- | --- |
 José de Alencar
Henkilötiedot
Syntynyt: 1829 Mecejana, Ceará, Brasilia
Kuollut: 1877 (47–48 vuotta) Rio de Janeiro, Brasilia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: portugali
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
José de Alencar (1829 Mecejana, Ceará, Brasilia – 1877 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko. Häntä on sanottu brasilialaisen kirjallisuuden isäksi.
Alencarin isä oli liberaali senaattori. Alencar suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän oli parlamentin jäsen vuodesta 1961 ja oikeusministeri 1868–1870.
Suomennettu tuotanto

Tulva (ote romaanista O Guarani, 1857), antologiassa Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José de Alencar Wikimedia Commonsissa
Möre

Smålandin seudut viikinkiajalla. Punaiset ja mustat pisteet tarkoittavat maakunnassa sijaitsevia riimukiviä. Punaisten pisteiden riimukivet sisältävät kirjoituksia kaukomatkoilta.
Möre oli yksi keskiaikaisista "pienistä maista" (ruots. små landen), jotka vähitellen muodostivat Smålandin maakunnan. Nykyään alue vastaa Kalmarin läänin lounaisosaa.
Wulfstan mainitsee Mören vuoden 900 tienoilla, jolloin sitä kutsutaan nimellä Meore. 1200-luvun lopulta lähtien Möre oli Kalmarin linnan ylläpitoon tarkoitettua aluetta. Oikeudellisesti se kuului Itä-Götanmaan laamannikuntaan vuoteen 1559, jolloin se siirrettiin vasta perustettuun Smålandin laamannikuntaan. Möre oli jaettuna kahteen kihlakuntaan: Södra Mören kihlakunta ulottui Brömsebäckistä etelässä Kalmarin läheisyyteen pohjoisessa ja Norra Mören kihlakunta sijaitsi Kalmarinsalmen länsirannalla salmen kapeimmassa kohdassa.
Södra Mören kihlakunta annettiin vuonna 1645 Axel Oxenstiernalle perinnölliseksi kreivikunnaksi (Södermöre) ja latinankielisissä aikalaiskirjoituksissa siitä käytetään nimeä Morea australis. Tässä "australis" tarkoittaa "eteläistä", joten latinankielisen nimen merkitys oli Eteläinen Möre.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Möre
Mörbyn linnanrauniot

Mörbyn linnanrauniot on entinen linna, joka sijaitsee Ruotsissa Norrtäljen kunnassa Rimbon taajamassa.
Mörbyn linnan alkuperänä toimi pommerilaisen Slawekan suvun rakennus 1450-luvulla. Se siirtyi Oxenstiernan suvulle naimakaupan johdosta 1476. Sen rakentamista on jatkettu 1550- ja 1660-luvuilla. Erityisesti laajennustöitä tehtiin Gabriel Kristensson Oxenstiernan aikana, joka toimi Mörbyn isäntänä 1520–1585 sekä omisti myös Ekebyholmin ja Rånäsin linnat. Nämä kolme kuuluivat strategiseen kolmioon, joka suojasi vanhaa matkareittiä.
Suuren 1550-luvulla tapahtuneen tulipalon jälkeen linnasta alettiin rakentaa renessanssilinnaa. 1500-luvun puolivälissä linnaan rakennettiin neliskulmainen torni luoteispuolelle ja vahtitorni kaakkoispuolelle. 1640-luvulla valtioneuvos Gabrien Oxenstierna rakensi linnan lopulliseen muotoonsa, jonka voi nähdä nykyisissä raunioissa. Siihen rakennettiin yksi lisäkerros. Linna hylättiin vuonna 1685, jonka jälkeen raunioituminen alkoi. Oxenstiernat myivät linna kreivi Arvid Hornille, jonka tarkoitus oli korjata linnaa, mutta josta ei sitten tullut mitään. Arkkitehti Carl Hårlemania oli konsultoitu restaurointitöitä varten, mutta hän ehdotti linnan muuttamista kauniiksi raunioksi. Raunion kiviä käytettiin lähiseudun rakennustöihin, esimerkiksi 1800-luvun vaihteessa rakennettuun Fasternan kirkkoon. Kuparikatto oli jo aikaisemmin siirretty Ekebyholmiin.
1920-luvulla nykyinen omistaja rakennutti modernin huvilan raunioiden eteläpuolelle. 1930-luvulla rauniot kaivettiin esiin ja sittemmin niitä on restauroitu useita kertoja. Nykyisin ne ovat huonossa kunnossa eivätkä ole avoinna yleisölle muuten kuin etukäteen varatuilla ryhmien kierroksilla.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NVDIMM

NVDIMM on tietokoneen muistimoduuli, joka pyrkii yhdistämään DRAM-muistin nopeuden ja Flash-muistin pysyvyyden (haihtumaton muisti). Moduulilla on kumpaakin muistipiirityyppiä.
Ratkaisuja on erilaisia:
NVDIMM-N (standardoitu): DRAM-muisti on järjestelmälle käytettävissä, Flash-muisti ei ole
virran katkeamishetkellä DRAM-muistin sisältö kopioidaan talteen Flash-muistiin, josta se palautetaan virran palatessa
NVDIMM-F (valmistajakohtainen): Flash-muisti on järjestelmälle käytettävissä, DRAM-muisti ei ole
NVDIMM-P (tuleva): sekä DRAM- että Flash-muisti on järjestelmälle käytettävissä
NAND Flash -muistin lisäksi on esitetty ratkaisuja, jotka käyttävät muun muassa Phase Change Memory (PCM) ja ReRAM -muistityyppejä.
NVA

NVA voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Nationale Volksarmee, Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija
North Vietnamese Army, Pohjois-Vietnamin armeija
Nieuw-Vlaamse Alliantie (N-VA), puolue Belgian Flanderissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”NVA”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jonangi

| Jonangi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  uhanalainen
Rodun syntyaika:  erittäin vanha
Alkuperäinen käyttö:  pienriistan metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys-, vahti- ja paimenkoira
Muita nimityksiä:  Segugio dell'India dell'Est a Pelo Corto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  20 kg
Säkäkorkeus:  35–40 cm
Väritys:  valkoinen, fawn, keksinruskea, suklaanruskea, musta, brindle tai kirjava
Jonangi on intialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Jonangi tuo kooltaan mieleen bullterrierin, mutta toisin kuin tämä ei ole tanakka, vanttera eikä lyhytrunkoinen. Se on tyypillinen alkukantainen paariakoira, ja sillä on monta piirrettä jotka ovat yhteisiä kyseiselle rotutyypille kaikkialla maailmassa. Ehkäpä eniten jonangia muistuttava rotu on basenji –  ei länsimaissa tavattu näyttelyihin jalostettu tyyppi, vaan alkuperäinen afrikkalainen kyläkoira.
Otsa on rypistynyt, häntä lyhyt ja kiertynyt ja korvat pystyt ja tulppaaninmuotoiset. Säkäkorkeus on Mario Cantonin mukaan 35– 40 cm; S. Theodore Baskaranin mukaan 30-40 cm, ja paino viimeksi mainitun mukaan n. 20 kg. Karvapeite on äärimmäisen lyhyt, käytännössä karvaton, ja hieno; sen kiilto muistuttaa samettista kangasta. Väreistä hyväksytään valkoinen, fawn, keksinruskea, suklaanruskea, brindle musta ja kirjava, jossa yhdistyy osa edellä mainituista.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on rohkea ja alkukantainen ja suhtautuu varautuneesti vieraisiin. Se on yhden miehen tai yhden perheen koira. Se on erittäin seurallinen omistajiaan kohtaan.[lähde? ] Se ei yleensä hauku, mutta pitää basenjin tapaan jodlausta muistuttavaa ääntä. Aivan kuten basenjin ja dingon kohdalla, myös jonangi-nartulla on juoksu vain kerran vuodessa.
Alkuperä

Jonangi on alkuperäisrotu, jota esiintyy kaikkialla Itä-Intiassa Bengalista Kanyakumariin. Baskaranin mukaan se on kuitenkin keskittynyt lähinnä Andhra Pradeshin Godavari-jokialueelle, Kolleru-järven ympäristöön, josta se on kotoisin. Maan itärannikolla on vanhat kauppasuhteet Kaakkois-Aasian kanssa, minkä vuoksi rodun esi-isien uskotaan saapuneen muinaisina aikoina Kolleru-järvelle Kaakkois-Aasiasta.
Rotua käytetään pienriistan metsästykseen, vartiointiin ja hanhien paimentamiseen. Aikoinaan se kykeni pyydystämään itse kaloja ja rapuja ruuakseen.
Rotu on kuolemaisillaan sukupuuttoon, mutta sitä yritetään elvyttää. Ihmiset tappavat monia sen edustajia, koska villinä se syö kalaa, minkä vuoksi kyläläiset pitävät sitä uhkana bisneksilleen ja ovat alkaneet hävittää sitä. Lokakuussa 2002 Ethnic Indian Canine Society vieraili Achyutha Rammayan maatilalla Tanukun kylässä katsomassa kahdeksaa yksilöä. Järjestön edustaja Nawab Nazeer Yar Jung otti mukaansa muutaman pennun tarkoituksenaan yrittää elvyttää rotu.
Alunk/ Sonangi

On mahdollista, että Desmond Morris viittaa rodulla nimeltä Alunk jonangiin: hänen mukaansa sen toinen nimitys on Sonangi ja senkin karvapeite on äärimmäisen lyhyt. Hänen kuvailemaansa rotua tavataan enimmäkseen Thanjavurin alueella maan kaakkoisosissa. Pienestä koostaan huolimatta se on vahtikoirana älykäs ja hurjaluonteinen. Desmond Morris vertaa sitä ulkonäöllisesti afrikankarvatonkoiraan ja meksikonkarvatonkoiraan.
Kaksi jonangia
Käännös suomeksi
Necker

Necker
Ilmakuva saaresta
| --- | --- |
Muut nimet:  Mokumanamana
Sijainti:  Honolulu, Havaiji Yhdysvallat
Saariryhmä:  Luoteiset Havaijisaaret
Korkein kohta:  84 m
Pinta-ala:  1,8 km²
Suojelualue:  Papahānaumokuākea 
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
Luokitus:  National Register of Historic Places -luetteloitu kohde (13. kesäkuuta 1988) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Necker (havaijiksi Mokumanamana) on pieni saari Tyynellämerellä. Se on osa Havaijia. Saarelta ei ole löytynyt montaakaan merkkiä pitkäaikaisesta asutuksesta. Kuitenkin sieltä on löytynyt 33 pyhättöä ja muita ihmiskäden jälkiä. Tutkijat ovatkin arvelleet saaren olleen muinainen pyhiinvaelluspaikka. Ensimmäinen eurooppalainen saarella oli ranskalainen tutkimusmatkailija Jean-François de La Pérouse vuonna 1786. Saari on nimetty Jacques Neckerin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Necker Wikimedia Commonsissa
↑  National Register of Historic Places . Tieto on haettu Wikidatasta.
Nabot Manasse

Nabot Manasse tai Nabot Shiyoma (s. Ambomaa, Saksan Lounais-Afrikka — k. 30. tammikuuta 1958) oli yksi ensimmäisestä seitsemästä ambolaisesta, jotka lähetysjohtaja Matti Tarkkanen vihki 27. syyskuuta 1925 Oniipassa Ambomaalla papiksi Tampereen piispan antamalla valtuutuksella.
Manassen syntymäaikaa ei tiedetä. Hänet kastettiin 25. joulukuuta 1908.
Manasse opiskeli Oniipan seminaarissa vuosina 1922–25. Hän työskenteli pappina Onayenassa vuosina 1925–50 ja 1953–58 ja Okankolossa vuosina 1950–53.
Manasse oli naimisissa kahdesti, ensin Helena yaKalundukan kanssa vuosina 1909–33 ja sitten Kristina kaNambulin kanssa vuodesta 1933. Hänellä ei ollut lapsia.
Joosuanjukka

| Joosuanjukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Alaheimo::  Agavoideae
Suku::  Jukat Yucca
Laji::  brevifolia
Kaksiosainen nimi
 Yucca brevifolia  Engelm. 
Katso myös
   Joosuanjukka Wikispeciesissä   Joosuanjukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Joosuanjukka eli joosuanpuu (Yucca brevifolia) on Yhdysvalloissa sijaitsevasta Mojaven autiomaasta kotoisin oleva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Joosuanpuu kasvaa parhaimmillaan 15 metriä korkeaksi puuksi. Lehdet ovat tummanvihreitä, pistimenmuotoisia ja sijaitsevat spiraalimuodostelmassa rungon haarojen kärjissä. Lehtien laidat ovat valkoisia ja hampaisia. Kukat ovat pystyjä, 4–7 cm pitkiä ja niissä on kuusi kermanvalkoista kehälehteä. Kukat sijaitsevat halkaisijaltaan noin 40 cm olevissa röyhymäisissä kukinnoissa. Joosuanpuu kukkii keväällä. Kukkimisen edellytyksenä on kuitenkin talven viileä kausi sekä riittävä sade oikeaan aikaan keväällä. Hedelmä on vihreän ruskea ja muodoltaan soikea. Hedelmän sisällä on useita litteitä siemeniä.
Lajilla on oma erikoistunut pölyttäjäperhoslajinsa, joka levittää kasvin siitepölyä muniessaan kukan sisään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Joosuanpuu on alun perin kotoisin Mojaven autiomaasta Kaliforniasta, Yhdysvalloista. Karuissa ja kuivissa autiomaaolosuhteissa laji kasvaa hitaasti, korkeintaan 10 cm vuodessa. Joosuanpuu saattaa elää jopa 200-vuotiaaksi.
Englanninkielisen nimensä ”Joshua tree” laji on saanut mormoneilta, jotka ylittivät Mojaven autiomaan 1800-luvun puolivälissä. Puun erikoinen muoto toi mormonien mieleen Raamatun kertomuksen, jossa Joosua kurkottaa käsiään kohti taivasta.
Käyttö

Joosuanpuuta kasvatetaan kuivilla alueilla koristekasvina. Cahuilla-intiaanit ovat käyttäneet kasvia sandaalien ja korien materiaalina sekä kukannuppuja ja siemeniä ravintona.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Joosuanjukka (Yucca brevifolia)
ITIS: Yucca brevifolia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Yucca brevifolia (englanniksi)
Flora of North America: Yucca brevifolia (englanniksi)
US Forest Service: Yucca brevifolia (englanniksi)
Joosuanpuun kukinto.
Joosuanpuun hedelmiä. Kuva: Stan Shebs.
Nikolai Makarov

Nikolai Makarov viittaa muun muassa seuraaviin:
Nikolai Makarov (1914–1988), neuvostoliittolainen asesuunnittelija
Nikolai Makarov (s. 1948), neuvostoliittolainen jääkiekkoilija
Nikolai Makarov (s. 1949), venäläinen kenraali
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nikolai Makarov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
John French

Sir John French
John Denton Pinkstone French, Ypresin 1. jaarli, Frenchin varakreivi (28. syyskuuta 1852 Ripple, Kent – 22. toukokuuta 1925 Deal, Kent) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka toimi Britannian siirtoarmeijan komentajana länsirintamalla ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa vuosina 1914–1915. Hänen alaisuudessaan brittijoukot kärsivät sodan ensimmäiset massiiviset miestappionsa ilman merkittävää etenemistä. French toimi myös ratsuväenkomentajana vuosina 1899–1902 käydyssä buurisodassa, Britannian pääesikunnan päällikkönä vuosina 1912–1914, kotijoukkojen komentajana vuosina 1915–1918 ja Irlannin lordiluutnanttina maan itsenäisyyssodan aikana vuosina 1918–1921.
Perhetausta

Frenchin suku oli angloirlantilaisia Irlannin Roscommonista mutta siirtynyt jo 1700-luvulla Englantiin. Frenchin isä oli merivoimissa palvellut komentaja John French. French menetti lapsena molemmat vanhempansa, sillä hänen isänsä kuoli vuonna 1854 ja mielisairas äiti vuonna 1867. Hänen siskonsa oli tunnettu suffragetti ja sosialisti Charlotte Despard. French oli naimisissa kahdesti.
Myöhempi ura

French toimi joulukuusta 1915 toukokuuhun 1918 Britannian kotijoukkojen komentajana. Hän suositteli parantamaan Lontoota ympäröivää ilmatorjuntaa. Hänestä tuli myös vuonna 1916 pääministeriksi tulleen David Lloyd Georgen epävirallinen sotilaallinen neuvonantaja, ja hän suositteli muun muassa ympärysvaltojen yhteisen sotaneuvoston perustamista syksyllä 1917 sekä uusien suurten operaatioiden välttämistä ennen yhdysvaltalaisten apujoukkojen saapumista. Pääsiäiskapinan puhjettua Irlannissa huhtikuussa 1916 French lähetti sinne lisäjoukkoja ja suositteli kenraali John Maxwellia Irlannin-joukkojen ylipäälliköksi.
Toukokuussa 1918 French nimitettiin Irlannin lordiluutnantiksi ja kenraalikuvernööriksi. Hän halusi yhä toteuttaa Irlannin home rule -itsehallinnon, mutta sitä ennen maa oli rauhoitettava nujertamalla separatistit. French määräsi ensi töikseen pidätettäviksi Sinn Féin -puolueen johtajat, joiden hän arveli vehkeilevän saksalaisten kanssa. Hän myös hyväksyi niin sanottujen Black and Tans -apupoliisien rekrytoinnin emämaasta. French oli buurisodan kokemustensa pohjalta valmis käymään Irlannissa vastasissisotaa armottomin keinoin. Frenchin toimet Irlannissa lähinnä lisäsivät Sinn Féinin edustaman radikaalin nationalismin kannatusta, ja sitä paitsi puolueen sotilaallisen siiven edustajat onnistuivat jatkamaan työtään maan alta. Irlannin itsenäisyyssodan puhjettua Dan Breenin johtama Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) iskujoukko yritti salamurhata Frenchin väijyttämällä hänen autosaattueensa Dublinissa lähellä Phoenix Park -puistoa 19. joulukuuta 1919. Frenchin vaatimuksesta sotalait julistettiin lopulta voimaan Irlannissa joulukuussa 1920, mutta hallitus päätti sovinnon löytämiseksi korvata Frenchin irlantilaisille mieluisammalla Edmund Talbotilla. French erosi 30. huhtikuuta 1921.
French sai vuonna 1916 varakreivin arvon nimellä French of Ypres and High Lake, sillä High Lake oli hänen sukunsa historiallisten tilusten nimi Irlannin Roscommonissa. Vuonna 1922 hänestä tehtiin Ypresin jaarli. Hän julkaisi vuonna 1919 ensimmäistä maailmansotaa käsittelevän muistelmateoksen 1914. The Timesin toimittajan Lovat Fraserin haamukirjoittama kirja oli Britannissa ensimmäisenä julkaistu maailmansodan ylimpään sodanjohtoon kuuluneen henkilön muistelmakirja, ja Frenchin siinä esittämä arvostelu kollegoitaan kuten Haigia kohtaan herätti huomiota. Sittemmin ilmestyneissä muiden aikalaisten muistelmissa annettiin yleensä kielteinen kuva Frenchistä, mutta 1960-luvulta alkaen brittiläisen historiankirjoituksen huomio siirtyi Haigin ylipäällikkökauden arvosteluun.
French nimitettiin elokuussa 1923 seremonialliseen virkaan historiallisen Deal Castle -linnoituksen kapteeniksi. Hän asui sen jälkeen linnoituksessa ja kuoli siellä virtsarakon syöpään vuonna 1925.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John French Wikimedia Commonsissa
French elokuussa 1915.
Jarl Hellemann

| Jarl Hellemann |
| --- | --- |
 Jarl Hellemann Turun Kirjamessuilla vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1920 Kööpenhamina
Kuollut: 25. helmikuuta 2010 (89 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  yritysjohtaja
Kirjailija
Salanimi: Jarl Helle Jorma Järvinen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jarl Frode Hellemann (4. marraskuuta 1920 Kööpenhamina, Tanska – 25. helmikuuta 2010 Helsinki) oli tanskalais-suomalainen filosofian lisensiaatti ja Tammen toimitusjohtaja.
Perhe

Hellemannin perhe muutti Tanskasta Suomeen, äidin vanhempien kotikaupunkiin Helsinkiin 1930-luvulla, sen jälkeen kun isän Victor Hellemannin liiketoimet olivat lamavuosina epäonnistuneet. Hänen äitinsä suku oli omistanut Helsingissä 1800-luvulla toimineen Rieksin tapettitehtaan.
Jarl Hellemannin puoliso oli vuoteen 1975 kirjailija Eeva Joenpelto. Sen jälkeen hänen elämänkumppaninsa oli Tammessa työskennellyt Marjatta Soinio.
Ura

Hellemann työskenteli muun muassa Kauppalehden kirjallisuusarvostelijana, ennen kuin aloitti Tammessa kustannustoimittajana 1945. Tammen apulaisjohtajana hän toimi 1955–1963, varatoimitusjohtajana 1963–1968 ja toimitusjohtajana 1968–1982. Hänen edeltäjänsä toimitusjohtajana oli Untamo Utrio ja seuraajansa Olli Arrakoski.
Ensimmäisen romaaninsa Kerran kaikki maksetaan Hellemann kirjoitti 25-vuotiaana ja lähetti sen salanimellä Jarl Helle Tammeen. Oikean nimensä hän paljasti kustantamolle vasta, kun kirja oli hyväksytty julkaistavaksi.
Hellemann on käyttänyt salanimeä muulloinkin. Salanimellä Jorma Järvinen hän julkaisi viiniharrastajien keskuudessa suuren suosion saaneen kirjan Kotiviini. Hellemannilla ei juuri ollut viininvalmistuksesta omia kokemuksia, ja kirjan ohjeet perustuvatkin hänen isänsä resepteihin. Kirjasta on otettu useita painoksia.lähde tarkemmin?
Hellemann tuli tunnetuksi erityisesti Tammen Keltaisen kirjaston perustajana. Hän julkisti sarjan 6. syyskuuta 1954, ja ensimmäinen teos ilmestyi samana syksynä. Hän valikoi sarjaan kirjallisuutta eläkkeelle jäätyäänkin vielä 15 vuotta. Hänellä oli merkittävä osa Tammen ulkomaisten suhteiden luomisessa.
Hellemannin mukaan on nimetty Jarl Hellemann -käännöskirjapalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran Helsinki Lit -tapahtumassa vuonna 2015.
Teokset

Kerran kaikki maksetaan, 1945. (Julkaistu salanimellä Jarl Helle.)
Kotiviini, 1958. (Julkaistu salanimellä Jorma Järvinen.)
Amerikkalaisia kertojia valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta, 1959.
21 Nobel-kirjailijaa Björnstjerne Björnsonista Ivo Andriciin, 1962.
Huumoria ympäri maailman, 1962.
Aikamme mestarikertojia 20 kirjailijaa, jotka eivät ole saaneet Nobelin palkintoa, 1963.
Tammen neljännesvuosisata toiminta ja tuotanto 1943–1967, 1968.
Suomen kirjallisuus 8: Kirjallisuuden lajeja, 1970.
Tapaamisia: Tšabua Amiredžibi, John Irving, Yashar Kemal, Ivar Lo-Johansson, Amos Oz, 1983.
27 Nobel-kertojaa, 1987.
Lukemisen alkeet ja muita kertomuksia kustantajan elämästä.  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14245-3.
Kustantajan näkökulma: Kirjoituksia kirjallisuuden reunalta.  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16145-8.
Kirjalliset liikemiehet: Kustantajakuvia.  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18269-2.
Holger Schildt äventyrare i två länder, 2003.
Aiheesta muualla

Hellemann, Jarl hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Jäävuori

Jäävuori Grönlannissa
Jäävuori on suuri kelluva makeavetinen jääkappale, joka on irronnut jäätiköstä tai jäähyllystä. Jäävuoria irtoaa runsaasti mereen esimerkiksi napajäätiköistä. Jäävuoret voivat olla kooltaan tuhansia neliökilometrejä.
Yleistä

Jäävuoresta on harvoin näkyvissä 13 % enempää, koska meriveden ja jäätikköjään tiheysero on verraten pieni.[lähde? ]
Vuosittain arktisella alueella syntyy 10 000 jäävuorta, joista suurin osa on peräisin Grönlannin länsirannikolta ja osa Koillis-Kanadasta Nunavutista. Jäävuoret syntyvät useimmiten mantereella olevan jäätikön virratessa mereen, mutta voivat joskus olla ajelehtivia ahtojääröykkiöitäkin.
Etelämantereen Rossin jäähyllystä irtoaa joskus valtavan suuria tasaisia jäävuoria, jotka ajelehtivat toisinaan kauas pohjoiseen, hajoavat ja sulavat. Jäävuorissa saattaa näkyä erilaisia moreenikerrostumiakin, jotka ovat peräisin jäätikön alla tai ympärillä olevan alueen maa- tai kallioperästä ja lähteneet jäätikön matkaan jäätikön virtauksen mukana.[lähde? ]
Jäävuorien liikkumanopeus on yleensä 0,7 km/h, mutta joskus nopeus voi olla jopa 3,6 km/h. Jäävuoren sisällä lämpötila on -15 °C – -20 °C, kun taas veden pinnassa lämpötila on nollan tienoilla.
Jäävuoret ovat useimmiten valkoisia jään sisältämien ilmakuplien takia. Erittäin vanhasta ja suuren paineen alla syntyneestä jäästä muodostunut jäävuori voi myös olla sininen. Etelämantereen ympärillä voi myös tavata pullonvihreitä jäävuoria. Tutkijat eivät tarkalleen tiedä, mistä epätavallinen väri johtuu, mutta eräät tutkijat arvelevat pohjasta irronneiden sedimenttihiukkasten taittavan valoa, mikä saa jään näyttämään vihreältä.[lähde? ]
Pohjoisella pallonpuoliskolla on meren yllä suhteellisen yhtenäinen, vaikkakin railojen rikkoma jääpeite, ja jäävuoret vaeltavat talvella kauas etelään, mutta vetäytyvät kesällä pohjoiseen. Atlantilla kylmä Labradorinvirta kuljettaa lännessä jäävuoria 40. leveysasteelle etelään, mutta idässä lämmin Golfvirta pitää merta jäävuorettomana Islantiin 60. leveysasteelle. Eri talvina ovat meren jääpeite ja vuoret erilaisia. Joinakin kylminä talvina jäävuoria on nähty huomattavasti normaalia etelämpänä. Yleensä pohjoisen pallonpuoliskon jäävuoret siis sulavat Newfoundlandin tienoilla, mutta joskus ne saattavat joutua Bermudan vesille asti. Eteläisellä pallonpuoliskolla ne kiertävät Etelämannerta myötäpäivään sirkumpolaaristen virtausten mukana.
Jäävuorien seuranta

Antarktisia jäävuoria pitää silmällä Yhdysvaltojen jääkeskus National Ice Center (NIC), joka on rannikkovartioston, laivaston sekä meri- ja ilmastohallinnon yhteistoimintaa. Keskus aloitti toimintansa 1956. NIC nimeää ja seuraa jäävuoria joiden halkaisija on yli 18 km.
Nimettyjen jäävuorten alkuperä merkitään kirjaimella ja nimetään numerolla. Alkuperäkirjaimet ovat:
A – pituusaste 0° - 90° W (Bellingshauseninmeri, Weddellinmeri)
B – pituusaste 90° W - 180° (Amundseninmeri, Itä-Rossinmeri)
C – pituusaste 90° E - 180° (Länsi-Rossinmeri, Wilkesland)
D – pituusaste 0° - 90° E (Ameryn jääkieleke, Itä-Weddellinmeri)
Jäävuori B15, joka irtosi Rossin jäähyllystä vuonna 2000 on suurin satelliittikuvien aikakaudella rekisteröity jäävuori. Sen koko oli 11 000 km², se oli 295 km pitkä ja 37 km leveä. Jäävuori lohkesi kahtia vuonna 2002, jonka jälkeen sen suurin lohjennut osa, kooltaan 3 000 km², nimettiin B15A:ksi. Vuoden 2005 lopussa B15A törmäsi mantereeseen ja hajosi useaan osaan.
Tietoja kerätään tarkkailulennoilla, mutta tietoja saadaan myös esimerkiksi kauppalaivoilta ja yksittäisiin jäävuoriin kiinnitetyistä GPS-paikantimista. Eri lähteistä kerättyjä tietoja käytetään muun muassa laadittaessa jääennusteita, joista on hyötyä esimerkiksi laivoille ja öljynporausyrityksille.