Suomen Kommunistisen Puolueen sotilasjärjestö
Historia > Neuvosto-Venäjän puolustaminen

Venäjälle paenneet neuvostohallitusta kannattaneet entiset punakaartilaiset alkoivat liittyä puna-armeijaan huhtikuusta 1918 alkaen. Punaisten pakolaisjohdon muodostaman Suomalaisten sosialidemokraattien ulkomaisen järjestön keskuskomitean organisoima rekrytointi voimistui kesällä. Heinäkuussa armeijaan muodostettiin ensimmäiset suomalaiset osastot. Bolševikkien puolelle asettuneet korostivat neuvostohallituksen puolustamisen olevan osa maailmanvallankumousta, josta myös Suomen työväenluokan kohtalo riippui. Elokuussa linjan kannattajat perustivat Suomalaisen kommunistisen puolueen, joka asetti päätavoitteekseen uuden aseellisen kapinan valmistelun. SKP alkoi levittää propagandaa sotilaallisen toiminnan edistämiseksi ja kehotti nuoria liittymään puna-armeijaan. Puoluetta johti keskuskomitea, joka jaettiin syyskuusta alkaen toimialoittain jaostoihin, joista ensimmäisinä muodostettiin sotilasjärjestö sekä agitaatio- ja tiedotusjaostot.
Sotilasjärjestö vastasi puoluetoiminnan sotilaallisesta puolesta. Perustettaessa keskiössä oli puna-armeijaan rekrytointi. Marraskuussa keskuskomitea vetosi kaikkien 18–45-vuotiaiden miesten mobilisoimisen puolesta. Sotilasjärjestö ohjeisti osallistumista tarkemmin joulukuussa ja ilmoitti pitävänsä kutsuntoja karttaneita vallankumouksen vihollisina. Sotilasjärjestö ryhtyi organisoimaan lääkintä- ja komentajakursseja. Se julkaisi ohjeita muun muassa sissitoiminnasta. Eri puolilla maata toimineet suomalaiset osastot koottiin Pietariin. Huhtikuussa 1919 komentajakursseilta valmistui 83 punaupseeria.
Syksyn 1918 ja kevään 1919 aikana suomalaiset kommunistit uskoivat voittoisan maailmanvallankumouksen koittavan pian. Optimismi oli yksi puoluetta (erotuksena muista Venäjällä olleista suomalaisista) määritelleistä piirteistä. Suomen työväen mielialojen uskottiin säilyneen vallankumouksellisina tai jopa radikalisoituneen valkoisen terrorin myötä. Johtajat arvelivat 50–95 prosentin asevelvollisista tukevan punaisia. Elokuun 1919 puoluekonferenssissa pohdittiin muun muassa sitä, miten väestön mobilisointi toteutettaisiin tilanteessa, jossa työväestö kävisi sissisotaa hajanaisilta tukialueilta käsin.
Saksan keisarikunnan kukistuessa SKP osallistui itäeurooppalaisten kommunistien yhteistoimintaan, jonka tavoitteena oli miehitettyjen alueiden vapauttaminen. Puolueessa harkittiin aseistettujen joukkojen lähettämistä Suomeen Baltian, Ukrainan ja Valko-Venäjän esimerkin mukaisesti. Valtaosa suomalaisista puna-armeijalaisista sijoitettiin keväällä 1919 Karjalaan, jossa osastot taistelivat Muurmannista edenneitä englantilaisia ja Aunukseen tunkeutuneita suomalaisia vastaan. Suomalaisia oli myös muilla rintamilla kuten Pietarissa.
Alkuvuonna 1919 SKP levitti Suomeen lentolehtisiä, joissa yllytettiin työläisiä, talonpoikia ja sotilaita kapinaan. Keväästä alkaen propagandan pääpaino asetettiin suomalaisten retkikuntien ja muiden hyökkäysaikeiden vastustamiseen sekä Neuvosto-Venäjän suojelemiseen. Syksyllä etusijan sai rauhanteon edistäminen. Vallankumous palasi julistuksiin, kun eduskunta lokakuussa hylkäsi neuvottelutarjoukset. SKP:n johto tulkitsi Venäjälle suuntautuneet sotaretket Suomen valtion heikkouden merkiksi ja pohti mahdollisuutta kääntää hyökkäys kansalaissodaksi.