stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pylväsdiagrammi
Käyttö

Pylväsdiagrammi soveltuu muuttujalle, joka saa useita arvoja. Pylväskaavio on usein viivakaavion vaihtoehto ja soveltuu samoihin tilanteisiin. Viivakaavioon ja parvikaavioon verrattuna pylväskaavio ei korosta riippuvuuksia yhtä voimakkaasti. Vaakasuuntainen palkkikaavio taas on tarkoitettu erityyppisiin tilanteisiin kuin pylväskaavio.
Ympyrädiagrammiin verrattuna pylväskaaviossa korostuu muuttujien arvojen järjestys, sillä siinä on selvästi ensimmäinen ja viimeinen pylväs. Pylväskaavio ei sovellu hahmottamaan osuuksien suhdetta kokonaismäärästä yhtä hyvin kuin ympyrädiagrammi. Myös yhdistettyjen vierekkäisten osioiden vertailuja toisiin yhdistettyihin osioihin on ympyrädiagrammista helpompi tehdä. Jos muuttujien luokkia on kovin paljon, pylväskuvio on selkeämpi kuin ympyrädiagrammi.
Ominaisuudet

Pylväskaavio tehdään yleensä suorakulmaiseen xy-koordinaatistoon. Siinä on kaksi ulottuvuutta ja kaksi jatkuva-arvoista asteikkoa. Pylväskaavion vaaka- ja pystyakselit ovat normaalisti tasavälisiä ja tasaleveitä. Vaaka-akselilla on yleensä tasavälinen järjestysominaisuus, useimmiten aika. Pystyakselille tulevat määriä kuvaavat arvot. Pystyakselin asteikko lähtee normaalisti nollasta, jotta pylväiden mittasuhteet säilyvät oikeina kuvaamiensa arvojen suhteisiin nähden. Pylväiden väliksi suositellaan 20–50 prosenttia pylväiden leveydestä. Välien leveys ja etenkin pylväiden leveys riippuvat siitä, mikä tilanteessa näyttää parhaalta.
Pylväskaaviossa on usein ohuet vaakasuuntaiset hilaviivat, joiden avulla pylväiden korkeuden voi hahmottaa tarkemmin. Nimiöt voivat olla kaavion alapuolella tai pylväiden päällä.
Tyyppejä

yksinkertainen pylväskaavio kuvaa yhtä muuttujaa, ja siinä on yksittäisiä pylväitä
ryhmitelty pylväskaavio kuvaa yleensä kahta tai kolmea muuttujaa samassa kaaviossa; saman sarjan pylväät ovat yleensä samanvärisiä, ryhmitellyt pylväät ovat toisissaan kiinni ja ryhmät eroteltu välein
ositettu pylväskaavio (eli summapylväskaavio) kuvaa määriä jakamalla pylväät osiin ja korostaa osien summia toisiinsa verrattuna
nettopoikkeamapylväskaavion pylväät ovat kokonaan joko perusviivan ylä- ja alapuolella; se sopii positiivisten ja negatiivisten arvojen vertailuun, kuten kauppatasevertailussa
bruttopoikkeamapylväskaavion pylväät ovat osittain perusviivan ylä- ja alapuolella; se kuvaa ilmiötä, jossa on positiivinen ja negatiivinen osa, ja jokaiseen pylvääseen on keskelle merkitty näiden erotus omalla värillään
kelluvat pylväät ovat kuin bruttopoikkeamapylväät, mutta ilman erotusosuutta ja yksiväriset
vaihteluvälipylväskaavion pylväät on piirretty pienimmän ja suurimman havainnon välille, ja pylväisiin lisätään usein keskiarvoa tai mediaania kuvaavat viivat; sitä käytetään usein jakaumien kuvaamiseen
Esimerkkejä

Yksinkertainen pylväskaavio kuvaa Argentiinan inflaatiota kuukausittain vuonna 2002.
Ryhmitelty pylväskaavio kuvaa rinnakkain Airbusin ja Boeingin tilausmääriä vuosittain.
Ositettu pylväskaavio kuvaa talouden sektorien osuuksia eri maiden liikepalveluiden kasvussa vuosittain.
Nettopoikkeama-
pylväskaavio kuvaa Ukrainan puolueiden ääniosuuksien muutoksia parlamenttivaaleissa 2007.
Vaihteluvälipylväskaavio kuvaa pörssikurssin vaihteluja viikoittain.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pylväsdiagrammi Wikimedia Commonsissa
Opas pylväskaavion tekemiseen Lazarus-ohjelmankehitysympäristöllä käyttäen TAChart-komponentteja.
Metsätyöläinen

Metsätyöläinen oli vuosina 1926–1935 ilmestynyt Kanadan Puutavaratyöläisten Teollisuusliiton (Lumber Workers’ Industrial Union of Canada, vuosina 1930–1932 Lumber and Agricultural Workers’ Industrial Union) suomenkielinen lehti.
Kommunistisen LWIUC:n julkaisema Metsätyöläinen oli tarkoitettu ammattiliiton sisäiseksi tiedotusvälineeksi sekä tekemään propagandaa metsätöissä työskentelevien kanadansuomalaisten keskuudessa. Lehti oli aluksi monistettu, mutta vuodesta 1927 lähtien se painettiin Vapauden kirjapainossa Sudburyssa. Taloudellisten vaikeuksien takia Metsätyöläinen ei ilmestynyt lokakuusta 1929 toukokuuhun 1930. Ammattiliiton nimenvaihdon aikana sen nimenä oli Maa- ja Metsätyöläinen. Toimittajina työskentelivät aluksi Alfred Hautamäki sekä vuodesta 1929 lähtien Hannes Sula ja Kalle Salo sekä muut LWIUC:n virkailijat. Lehden levikki oli 800 kappaletta vuonna 1926.
Päivälehti (Yhdysvallat)

Päivälehti oli 1920-luvun alussa nelisivuinen kuvaton broadsheet.
Päivälehti oli Yhdysvalloissa vuosina 1901–1948 julkaistu amerikansuomalainen sanomalehti. Se ilmestyi aluksi Michiganin Calumetissa ja vuodesta 1914 lähtien Minnesotan Duluthissa.
Kalle Haapakosken, John H. Harpetin ja Sanfrid Mustosen perustama Päivälehti oli pitkään Michiganin tärkein suomalaislehti. Sen toimittajina työskentelivät muun muassa N. J. Ahlman, Severi Nyman, Into J. Teljo, Aaro Jalkanen ja J. L. Ollila. Lehti suhtautui aluksi myönteisesti työväenliikkeeseen, mutta myöhemmin siitä tuli jyrkän oikeistolainen. Mustoselta Päivälehden ostanut J. E. Saari siirsi sen vuonna 1914 taantuvalta Kuparisaarelta Minnesotaan, jonne oli syntynyt paljon uutta suomalaisasutusta. Vasta tuolloin se muuttui nimensä mukaisesti päivälehdeksi.
Kesällä 1914 Saari myi Päivälehteä ja Siirtolaista julkaisseen Finnish-American Publishing Companyn raittiusliikkeen edustajille, jotka pian joutuivat luopumaan lehtiyrityksestä. Vuonna 1916 se myytiin Carl H. Salmiselle, joka julkaisi Päivälehteä vuoteen 1939 asti. Luonteeltaan se oli laajalevikkinen riippumaton uutislehti. Siirtolainen ilmestyi eräänlaisena Päivälehden viikkoliitteenä vuoteen 1938 saakka. Lisäksi julkaistiin vuosittaisia joulu- ja juhannuslehtiä sekä kirjallisuutta.
Vuonna 1939 Päivälehti siirtyi sen kirjapainon henkilökunnan omaisuudeksi. Seuraavana vuonna yhtiön osake-enemmistön osti Massachusettsin Fitchburgissa ilmestynyt Raivaaja. Sosiaalidemokraattisesta taustayhteisöstään huolimatta lehden linja säilyi pääosin entisellään, mutta taloudellisesti se oli kannattamaton. Viimeisinä päätoimittajina työskentelivät Elis Sulkanen ja John L. Ollila.
Aiheesta muualla

Päivälehti digitoituna Kansalliskirjastossa
Pythagoralaisista

Pythagoralaisista (m.kreik. Περὶ τῶν Πυθαγορείων, Peri tōn Pythagoreiōn) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli nimensä mukaisesti pythagoralaista filosofiaa. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Historia

Antiikin lähteet mainitsevat Aristoteleen nimissä vaihtelevasti yhden tai kaksi pythagoralaisuutta käsittelevää teosta. Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosluettelossa mainitaan teokset Vastine pythagoralaisille (Πρὸς τοὺς Πυθαγορείους, Pros tūs Pythagoreiūs) ja Pythagoralaisista, joista kumpikin käsitti yhden kirjan. Hesykhios puolestaan mainitsee vain teoksen Pythagoralaisista. Ibn Abi Usaibia ja Aleksanteri Afrodisiaslainen taas mainitsevat kahden kirjan laajuisen pythagoralaisuutta käsittelevän teoksen. Tutkijat ovat arvelleet, että teoksia olisi alun perin ollut kaksi, mutta ne olisi myöhemmin muokattu yhdeksi kaksi kirjaa käsittäväksi teokseksi, jonka myöhemmät kirjailijat tunsivat.
Edellä mainittujen henkilöiden lisäksi jommankumman teoksista mainitsevat ainakin Simplikios ja Themistios. Aristoteles itse viittaa teokseen Metafysiikassaan.
Aristoteles kirjoitti pythagoralaisia käsittelevän teoksen lisäksi myös useita muita teoksia, jotka olivat keskittyneet aiempien filosofien oppeihin. Näistä on säilynyt katkelmia myös kahdesta muusta teoksesta, teoksista Arkhytaan filosofiasta ja Demokritoksesta.
Sisältö

Alkuperäinen Pythagoralaisista-teos on ilmeisesti sisältänyt tietoa Pythagoraasta ja pythagoralaisista itsestään sekä näiden koulukuntaan liittyvistä perinteistä ja legendoista, mutta ei niinkään filosofista aineistoa. Vastine pythagoralaisille puolestaan vaikuttaa käsitelleen pythagoralaisia oppeja kriittisesti. Aristoteles käsittelee pythagoralaisuutta kriittisesti myös Metafysiikassaan. Aristoteles ei todennäköisesti käyttänyt kirjallisia lähteitä, mutta hänellä oli käytettävissään paljon suullista tietoa pythagoralaisuudesta.
Teoksesta tunnetaan 17 katkelmaa, jotka ovat säilyneet muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teoksissa. Osan luotettavuus on kuitenkin kyseenalainen, sillä esimerkiksi myöhemmät uusplatonilaiset filosofit sovittivat muiden teoksia melko vapaasti omiin tarkoituksiinsa. Alkuperäisestä Pythagoralaisista-nimisestä teoksesta peräisin olevat katkelmat käsittelevät muun muassa pythagoralaisia symboloita eli Pythagoraan nimiin pantuja suullisia opetuksia. Teoksesta Vastine pythagoralaisille peräisin olevat katkelmat voidaan puolestaan jakaa kahteen ryhmään: ensimmäiseen kuuluvat käsittelevät lukuja ja lukuteoriaa, toiseen kuuluvat kosmologiaa ja tähtitieteellisiä ongelmia.
Kirjallisuutta

Rose, Valentinus: Aristotelis qui ferebantur librorum Fragmenta ed. 2.  Berlin:  Teubner, 1870; kolmas painos Leipzig 1886.  Teoksen verkkoversio.
Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Teoksen verkkoversio.
Pyhän Mikaelin kirkko (Paimio)

| Pyhän Mikaelin kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2012
Sijainti:  Vistantie 20, Paimio
Koordinaatit:  60.45484°N, 22.69271°E
Seurakunta:  Paimion seurakunta
Rakentamisvuosi:  1681–1689
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  800
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Mikaelin kirkko on Paimion seurakunnan kirkko Paimiossa Varsinais-Suomessa. Se on torniton, yksilaivainen harmaakivestä tehty pitkäkirkko, joka rakennettiin Vistan kylään 1681–1689. Kirkko on toinen kahdesta Paimion alueella olevasta kirkosta. Toinen on Pyhän Jaakobin kirkko Paimion Hevonpäässä.
Kirkkorakennus, rakentaminen ja korjaukset

Kirkon runkohuoneen pitkiltä sivuilta ulkonee pohjoispäädyssä sakasti, eteläpäädyssä on asehuone. Rakennuksen ulkokatot ovat korkeita aumakattoja, sisällä on taitekatot. Ikkunat ja osa ovista on suippokaarisia. Alkujaan leveä kirkkosali lienee suunniteltu kolmilaivaiseksi. Kirkkoa on korjattu 1750, 1863 ja 1904 ja 1974, se entisöitiin 1952. Kirkon pinta-ala on 886 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 800 hengelle.
Kirkon vihki käyttöön jouluaattona 1689 Juhana Gezelius nuorempi. Alkuperäinen sisäkattona ollut lautaholvi muutettiin uusgoottilaiseksi taitekatoksi 1863 lääninarkkitehti Pehr Johan Gylichin suunnitelman mukaan. Sähköt kirkkoon asennettiin 1920-luvun puolivälissä ja kaminalämmityksestä siirryttiin keskuslämmitykseen 1960. 1700-luvun sävyjen mukainen sisämaalaus tehtiin peruskorjauksen yhteydessä. Aarkkipiispa Martti Simojoki vihki korjatun kirkon uudelleen käyttöön loppiaisena 1975. Paimion seurakunta täytti samalla 650 vuotta. Kirkossa on Armfeltin ja Gisselgorssin (1995) sekä von Cräutleinin (1999) aatelissukujen vaakunataulut, jotka on piirtänyt heraldikko Reijo Helläkoski. Jägerhorn af Spurila -suvun vaakunataulu kirkossa on ollut jo aikeisemmin, sinne haudattujen muistomerkkinä.
Esineistö ja tekstiilit

Kirkkoon tuotiin sen valmistuttua hylätystä Räpälän kirkosta kalkkikivinen kasteallas ja alttarikaappi. Puinen triumfikrusifiksi lienee sen sijaan hankittu vasta 1700-luvun puolivälissä.
Peräti viisi metriä korkea kirkon kaappikello on 1750-luvulta. Osa pronssisista kattokruunuista ja kynttilälampeteista on 1700-luvulta, mutta kolme kattokruunua ostettiin Turun tuomiokirkosta 1863 yhteensä 94 ruplan hintaan.  Lukkarintuolin reunaan kiinnitetty virsinumerotaulu on Aarre Aaltosen 1944 valmistama, toisen numerotaulu saarnatuolin puolella on valmistanut lasimestarioltermanni F. I. Foeder 1802. Marttaliitto lahjoitti kirkkoon Juhlahetki -nimisen Irmeli Grönlundin suunnitteleman ja Lempi Kivisen kutoman vihkiryijyn 1960. Elli Korppi-Tommola entisöi kirkon liturgisia vaatteita ja valmisti uudet liturgiset tekstiilisarjat alttarille 1974-1978, samoin kuin kasukat. Vanhat kasukat vuosilta 1940, 1862 ja 1840 korjattiin käyttökuntoon. Vihreän alttarivaatteen suunnitteli 1999 Hannele Uotila ja kutoi Tuija Muntola. Kirkon vuodelta 1815 olevaa restauroitua kalkkiliinaa säilytetään Turun tuomiokirkon yhteydessä olevassa museossa.
Maalaukset

Suurin osa kirkon maalauksista on 1750-luvulta ja ne on maalannut Jonas Bergman. Urkulehterin kaiteessa on kaksikymmentä kuvaa, saarnatuolin sivupeileissä ovat kuvattuina Jeesus, Pietari, Jaakob ja Paavali. Pyhän Jaakobin alttarikaapin ovissa on kuvattuna Paavali, Pietarin kuva on hävinnyt. Alttaritaulukehyksen suunnitteli arkkitehti Samuel Berner 1755. Alttaritaulun alimman osan, Pyhä ehtoollinen, maalasi Jonas Bergman 1865. Keskimmäisenä osana oli Johan Georg Geitelin 1755 maalaama Ristiinnaulittu, joka siirrettiin kuoriin. Sen tilalla on Robert Wilhelm Ekmanin 1865 maalaama Ylösnousemus. Myös ylin osa on Ylösnousemus ja senkin maalaajan arvellaan olleen Jonas Bergman. Kirkon veistokset ja maalaukset restauroitiin 1952-1953.
Urut

Kirkon ensimmäiset urut rakensi 1878 Jens Zachariassen. 13-äänikertaiset urut luovutettiin Tuupovaaran kirkkoon 1952. Uudet 32-äänikertaiset urut kirkkoon rakensi 1951 Kangasalan urkutehdas. Niiden julkisivun muodostavat koristeellisesti ryhmitetyt pillit.
Kellotapuli

Nivelikäs kellotapuli rakennettiin alun perin samaan aikaan kirkon kanssa, kivistä ala-osaa korjattiin 1730. Kellotapulia uusittiin  1768, jolloin ala-osaa korotettiin Antti Åkerblomin johdolla. Nykyinen puinen yläosa rakennettiin Mikael Blomgrenin johdolla. Tapulin katto ja ulkomaalaus on uusittu myöhemmin. Tapulin kolmesta kellosta vanhin ja painavin on valettu Ruotsissa 1792 ja painaa 700 kiloa, itävaltalainen kello vuodelta 1968 painaa 400 kiloa ja hollantilainen kello vuodelta 1987 painaa 285 kiloa. Kellojen soitto ja tapulin kelloluukkujen avaaminen ja sulkeminen automatisoitiin 1968.
Aiheesta muualla

Paimion kirkko
Paimion kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kirkon nivelikäs kellotapuli
Pyörörauskut

| Pyörörauskut |
| --- | --- |
 Sokkelokiekkorausku (Urobatis halleri)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Kotkarauskukalat Myliobatiformes
Heimo::  Pyörörauskut Urotrygonidae  McEachran, Dunn & Miyake, 1996
Suvut
 Urobatis  Urotrygon 
Katso myös
   Pyörörauskut Wikispeciesissä   Pyörörauskut Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyörörauskut (Urotrygonidae) on kotkarauskukaloihin kuuluva rustokalaheimo. Lajeja elää Pohjois- ja Etelä-Amerikan rannikoilla. Heimon lajit luettiin aiemmin kuuluviksi kiekkorauskuihin.
Lajit ja anatomia

Pyörörauskuihin kuuluu kaksi sukua ja 17–19 lajia. Heimon lajit voivat kasvaa 20–90 cm pitkiksi. Ruumis on kiekkomainen ja hieman pituuttaan leveämpi. Pyrstö on kiekkoa lyhyempi, ja siinä on myrkyllisiä piikkejä. Pyörörauskuilla ei ole selkä- tai peräeviä. Pyörörauskujen selkäpuoli on renkaiden, laikkujen tai verkkokuvioiden kirjoma.
Levinneisyys ja elintavat

Pyörörauskuja tavataan Amerikassa Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilla lauhkeissa ja lämpimissä vesissä. Ne elävät pehmeillä pohjilla alle 90 metrin syvyydessä, usein osittain kaivautuneina pohjaan. Heimon lajien ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet. Pyörörauskut synnyttävät kerrallaan yhdestä kuuteen poikasta.
Pyruvaattikarboksylaasi

| --- | --- |
Pyruvaattikarboksylaasi

Malli Rhizobium etli -bakteerin pyruvaattikarboksylaasin rakenteesta, jossa näkyy eri alayksilöt, biotiinikarboksylaasi (sininen), allosteerinen säätelykohta (vihreä), biotiinin sitoutumiskohta (punainen) ja karboksyylitransferaasiyksikkö (oranssi)
Tunnisteet
CAS-numero: 9014-19-1
EC-numero: 6.4.1.1
Tietokannat
KEGGt: KEGG
Pyruvaattikarboksylaasi on entsyymi, joka katalysoi ensimmäistä glukoneogeneesin vaihetta. Reaktiossa palorypälehappoon liitetään hiilidioksidimolekyyli, jolloin muodostuu oksaloetikkahappoa. Samalla ATP-molekyyli hydrolysoituu ADP-molekyyliksi ja fosfaatti-ioniksi. Entsyymin EC-numero on EC 6.4.1.1 ja CAS-numero 9014-19-1.
Rakenne

Pyruvaattikarboksylaasia esiintyy organismeissa kahta muotoa. Näistä yleisempi, bakteereissa, sienissä ja eläimissä esiintyvä on α4-muoto. Se on tetrameeri, joka koostuu neljästä samanlaisesta yksiköstä. Nämä yksiköt ovat kooltaan noin 120–130 kDa. Kussakin yksikössä on eri tehtäviä hoitavat alayksikkönsä. Pyruvaattikarboksylaasin tarvitsema prosteettinen ryhmä on biotiini, joka on sitoutunut entsyymiin lysiiniaminohapon välityksellä. Arkkien pyruvaattikarboksylaasi on rakenteeltaan erilainen, α4β4-tyyppiä. Sen alayksiköt koostuvat kahdesta polypeptidiketjusta, jotka ovat liittyneet yhteen tetrameeriksi. Tämän pyruvaattikarboksylaasin muunnoksen polypeptidiketjuista toiseen on sitoutunut biotiini ja toinen siirtää karboksyyliryhmän.
Toiminta

Reaktion ensimmäisessä vaiheessa ATP:n ja magnesiumionin (joissakin tapauksissa myös sinkki- tai mangaani-ioni) muodostama kompleksi reagoi vetykarbonaatti-ionin kanssa muodostaen karboksifosfaattia ja ADP-molekyylin. Karboksifosfaatti karboksyloi biotiinin, jolloin syntyy karboksibiotiinia. Seuraavaksi karboksibiotiinin karboksyyliryhmä vapautuu hiilidioksidina ja entsyymin sisältämä kysteiinitiolaattirakenne deprotonoi palorypälehapon muodostaen enolaatin. Enolaatti reagoi hiilidioksidin kanssa, jolloin muodostuu oksaloetikkahappoa.
Erityisesti α4-tyyppinen pyruvaattikarboksylaasi on allosteerisesti säädelty. Jotta biotiini karboksyloituisi, täytyy läsnä olla riittävä konsentraatio asetyylikoentsyymi-A:ta, joka sitoutuu entsyymiin. Tämän jälkeen asetyylikoentsyymi-A ei enää vaikuta entsyymin toimintaan. Asparagiinihappo on entsyymin allosteerinen inhibiittori. α4β4-rakenteen omaava pyruvaattikarboksylaasi ei tarvitse asetyyli-koentsyymi-A:ta toimiakseen.
Paitsi glukoneogeeneesissä pyruvaattikarboksylaasilla on tärkeä rooli myös adipogeneesissä ja haimasaarekkeen ja astrosyyttien toiminnalle.
Pyruvaattikarboksylaasin puutos

Eräät harvinaiset autosomien kautta resessiivisesti periytyvät mutaatiot aiheuttavat toimimattoman pyruvaattikarboksylaasin tuotantoa. Tämä johtaa eriasteiseen laktiseen asidemiaan. Pohjoisamerikkalaisen fenotyypin (tyypin A puutos) potilailla puutoksesta aiheutuva sairaus ilmenee vakavana noin 12 vuoden iässä. Asidemia on yleensä lievä ja tyypillisiä oireita ovat oksentelu. Potilaat ovat usein myös henkisesti vakavasti taantuneita. Tyypin B (ns. ranskalainen fenotyyppi) pyruvaattikarboksylaasin puutoksesta kärsivät saavat oireita jo muutaman tunnin kuluttua syntymästään, ja osa potilaista kuolee muutaman kuukauden kuluttua. Kolmas, tyypin C fenotyyppi on harvinainen. Tässä laktinen asidemia on lievä ja potilaat ovat usein henkiseltä tasoltaan normaalisti kehittyneitä.
Pyruvaattikarboksylaasin mekanismi
Pågen

| Pågen |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Reseptinä rakkaus
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1878
Perustaja:  Anders ja Matilda Påhlsson
Toimitusjohtaja:  Peter Bruun
Puheenjohtaja:  (konsernijohtaja) Mats Hallkvist
Kotipaikka:   Malmö, Ruotsi
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Henkilöstö:  1400
Kotisivu:  www.pagen.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pågen AB on Ruotsin suurin leipomoalan yritys., joka valmistaa tuotteita Ruotsin markkinoiden lisäksi vientiin. Etenkin korput ja korvapuustit ovat merkittäviä vientituotteita. Suurin osa yrityksen tuotteista valmistetaan Malmön ja Göteborgin kaupunkien alueella.
Pågen Färskbröd AB on Ruotsin suurin leipomo, joka harjoittaa liiketoimintaa myös Tanskassa ja Norjassa. Pågenin markkinaosuus pehmeässä ruokaleivässä Ruotsissa on 34 %. Suomen tytäryhtiön Oy Pågen Ab:n liikevaihto vuonna 2010 oli 10,7 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 26.
Historiaa

Påhlssonin leipomon perustivat Anders ja Matilda Påhlsson Malmössä vuonna 1878. Pian yritys kasvoi usean leipomon ketjuksi. 1900-luvun alussa avattiin iso uusi leipomo Malmöhön, ja yritys alkoi toimittaa pakkaamatonta leipää muihinkin kuin vain omiin myymälöihinsä. Vasta 1950-luvulla leivät saivat ensimmäiset pakkauksensa, joiden ansiosta leipää voitiin toimittaa koko Ruotsiin. Vuonna 1965 yritys vaihtoi nimekseen Pågenin Perheleipomo. Pågen AB yhdistyi vuonna 2000 Pååls-yrityksen kanssa.
Leipomo Göteborgissa
Aiheesta muualla

Pågenin suomenkieliset verkkosivut
PZL TS-8 Bies

TS-8 Bies
PZL TS-8 Bies oli puolalainen koulukone, joka oli Puolan ilmavoimien käytössä vuodesta 1957 1970-luvulle. 1960-luvun puolivälissä ilmavoimat antoi 100 konetta siviililentokoulutukseen.
Kone kehitettiin korvaamaan TS-9 Junak 3- ja Jak-11 -lentokoneet. Pääsuunnittelija oli Tadeusz Sołtyk, jonka nimestä tuli koneen tunnuksen "TS". Koneen nimi oli Bies eli paholainen.
Kone lensi ensilentonsa 23. heinäkuuta 1955. Tyypillä saavutettiin kolme ilmailun maailmanennätystä, joista 20. toukokuuta 1957 lennetty ennätys pysyi voimassa elokuuhun 1982 asti.
WSK-Okecie rakensi 10 konetta ja WSK Mielec rakensi pääosan kaikkiaan 251 koneesta.
Tekniikkaa

miehistö: oppilas, opettaja
voimalaite Narkiewicz WN-3, 7-sylinterinen tähtimoottori, 315 hv
kärkiväli 10,5 m
pituus 8,55 m
korkeus 3,0 m
siipipinta-ala 19,10 neliö-m
tyhjäpaino 1292 kg
suurin massa 1672 kg
suurin nopeus 315 km/h
lakikorkeus 5900 m
suurin noususnopeus 6,3 m/s
kantama 620 km
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta PZL TS-8 Bies Wikimedia Commonsissa
TS-8 Bies
TS-8 BII Puolan ilmailumuseossa
Python kisat

| Python kisat> τά Πύθια |
| --- | --- |
 Delfoin ajomies, Python kisojen voittajaa esittävä pronssiveistos. Delfoin arkeologinen museo.
Tyyppi:  musiikki- ja urheilukisat Apollonin kunniaksi
Päivämäärä:  olympiadin 3. vuosi nykyisen heinä-syyskuun aikaan
Järjestämistiheys:  joka neljäs vuosi
Tapahtumapaikka:  Delfoin stadion Delfoin hippodromi Delfoin teatteri
Paikkakunta:  Delfoi Kreikka
Ensimmäisen kerran:  noin 591/590 eaa.
Python kisat (m.kreik. τά Πύθια, ta Pythia) olivat antiikin kreikkalaiset Apollon-jumalan kunniaksi järjestetyt musiikki- ja urheilukilpailut. Ne järjestettiin Apollonin kulttipaikalla Delfoissa joka neljäs vuosi. Kisat olivat yhdet neljästä panhelleenisistä kisoista, nykyaikaisten olympialaisten edeltäjistä.
Historia

Python kisojen nimi oli peräisin Delfoin vanhasta nimestä Pytho. Kreikkalaisessa mytologiassa kisojen kerrotaan syntyneen sovitukseksi Apollonin surmattua Python-hirviön.
Ensimmäiset Python kisat pidettiin ilmeisesti noin vuonna 591/590 eaa. Niihin kuului alun perin ainoana lajina hymni Apollonin kunniaksi (paiaani) kitharan säestyksellä. Tämän jälkeen seuraavat kisat järjestettiin kahdeksan vuotta myöhemmin vuonna 582 eaa., jolloin kisoista tuli yhdet panhelleenisistä kisoista, ja ne alettiin järjestää joka neljäs vuosi.
Aristoteles ja Kallisthenes kokosivat noin vuonna 330 eaa. kisojen voittajien luettelon Python kisojen voitot.