stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stanisław Haller
Elämäkerta

Stanisław Haller syntyi vauraaseen maanomistajien sukuun Polanka Hallerassa 26. huhtikuuta 1872. Hänen serkkunsa oli Józef Haller. Stanisław kävi lukion Bielskossa ja liittyi ensin vuonna 1894 vapaaehtoisena ja myöhemmin vuonna 1894 vakinaisena sotilaana Itävalta-Unkarin armeijaan. Hän valmistui sotilasopistosta Wienissä vuonna 1901, minkä jälkeen hänestä tuli pataljoonan komentaja ja esikuntaupseeri Krakovasa.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Hallerista tuli armeijakunnan varapäällikkö, sekä tykistörykmentin komentaja. Toukokuussa 1918 hän oli ylennyt everstiksi ja komensi tykistörykmenttiään Italian vastaisella rintamalla. Marraskuussa 1918 Haller liittyi uuteen Puolan armeijaan toimien Krekovan armeijapiirin esikuntapäällikkönä. 1. tammikuuta 1920 hän sai ylennyksen kenraaliksi ja hänestä tuli Puolan armeijan esikuntapäällikkö. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aikana huhtikuussa 1920 toteutettiin Hallerin ja Józef Piłsudskin suunnittelema hyökkäys Kiovaan. Puolalaiset joukot joutuivat kuitenkin myöhemmin vetäytymään Ukrainasta. Haller komensi vetäytymisen aikana ensin 13. jalkaväkidivisioonaa ja myöhemmin 6. armeijaa. Sodan jälkeen hänestä tuli sotilastarkastaja Lwówissa ja uudestaan yleisesikuntapäällikkö vuonna 1923.
Haller oli pitänyt yllä hyviä suhteita Piłsudskin kanssa. Suhteet alkoivat kuitenkin rakoilla Piłsudskin alettua suunnitella toukokuun vallankaappausta. Haller oli saanut tietää vallankaappauksesta etukäteen, ja hän erosi tehtävistään joulukuussa 1925. Vallankaappaus seurasi toukokuussa seuraavana vuonna. Haller pidätettiin vallankaappauksen jälkimainingeissa yhteistyön tekemisestä edellisen hallituksen kanssa. Hänen vapauduttuaan myöhemmin Haller asettui asumaan Polankaan, jossa hän julkaisi vallankaappausta käsittelevän kirjan Wypadki warszawskie ja Piłsudskia kritisoineen kirjan Naród i armia.
Toinen maailmansota alkoi natsi-Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939. Haller yritti saada asemaa armeijassa sodan sytyttyä, ja tätä varten hän matkusti kohti itää. Myös Neuvostoliitto oli hyökännyt Puolaan, ja Haller jäi neuvostojoukkojen vangiksi. Häntä pidettiin vankileirillä Starobilskissä, ja huhtikuussa 1940 NKVD teloitutti hänet Harkovassa.
Klubi (savukemerkki)

Klubi oli turkulaisen P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan savukemerkki, jonka alla myytiin useita erilaisia savukelaatuja vuodesta 1901 alkaen. Tunnetuimmat näistä olivat Klubi 7 ja sen seuraaja Klubi 77, niin sanotut ”pilli-Klubit” onttoine paperisine imukkeineen ja vihreävalkoisine kovine askeineen, jonka valkoista sisäkantta väitettiin kansan suussa käytettävän muistiinpanojen tekoon ja jopa talonpiirustusten suunnitteluun.
1800-luvun puolivälissä perustetulta Rettigin tupakkatehtaalta alkoivat etenkin helsinkiläiset asiakkaat vaatia 1900-luvun vaihteessa kevyempiä savukevaihtoehtoja. Ensimmäiset tuoteversiot Klubi 1 (1901) ja Klubi 2 (1902) eivät vielä nousseet suosioon Suomessa, joskin Klubi 2 saavutti vientimenestystä Isossa-Britanniassa. Menestys alkoi Klubi 7 -tuoteversiosta vuonna 1907. Parhaiten myyviä Klubi-savukeversioita 1910–1930-luvuilla olivat Klubi 7:n lisäksi Klubi 17, Malta ja Matti, huolimatta siitä että yhä useampia numeroilla merkittyjä Klubi-savukkeita tuotiin markkinoille.
Vuonna 1943 Klubi 7 jouduttiin raaka-ainepulan vuoksi korvaamaan uudella versiolla Klubi 77, josta sitten tuli kaikkien aikojen suosituin Klubi-savuke. Kovia kartonkiaskeja Klubi-savukkeille teki vuonna 1922 perustettu, Karjalan kannakselta vuonna 1939 Lappeenrantaan siirtynyt Raivolan Kotelotehdas Oy, parhaimmillaan 60 miljoonaa askia vuodessa.
Klubi-savukkeita valmistettiin 1990-luvun puoliväliin saakka, jolloin esteeksi tulivat Euroopan unionin määräykset. Rettigin tuotantotekniikalla ei päästy niiden vaatimiin alhaisiin tervapitoisuuksiin. Vuonna 2003 Rettigin tupakkaliiketoiminnan ostanut ranskalais-espanjalainen Altadis yritti kuitenkin markkinoida uutta Klubi 77 -savuketta modernisoidussa askissa, mutta nostalginen uutuustuote ei enää täyttänyt sille asetettuja odotuksia. Viime vuosien savukeversioita olivat ainakin kova-askiset Klubi 22 ja Filtteri-Klubi sekä pehmeäaskinen Klubi 27.
Jussi Halli

Jussi Halli (s. 1978 Helsinki) on suomalainen toimittaja, juontaja ja it-alan johtaja.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Halli toimi vapaana toimittajana, uusimediayhtiöissä ja poliittisten sekä sitoutumattomien nuorisojärjestöjen hallituksissa.
Televisiouransa Halli aloitti syksyllä 1999 Helsingin kaapeliverkossa toimineella Helsingin Aluetelevisio ATV:lla, jonka päätoimittajana hän oli elokuusta 2001 kanavan lähetystoiminnan loppumiseen saakka joulukuuhun 2002. Tänä aikana hän ei esiintynyt omalla nimellään vaan käytti Kaarle Kimpulainen -pseudonyymiä. Tämän jälkeen Halli työskenteli MoonTV:n ajankohtaisohjelmien tuottajana ja ruutukasvona.
Valtakunnalliseen julkisuuteen Halli nousi syksyllä 2002 MTV3:n ja Fremantle Median tuottaman Bonus-tietokilpailun isäntänä, ”Suomen nuorimpana setänä”. Lisäksi Halli on osallistunut moniin muihin ohjelmaprojekteihin, muun muassa isännöimällä Subtv:n Suoraa huutoa -talk show’ta ja juontamalla vuoden 2005 Miss Suomi -kilpailut. Televisiotoiminnan ohella Halli on myös esiintynyt radiossa, hän oli yksi edesmenneen Radio Cityn kanavaäänistä. Hän juonsi Herätysliike-aamuohjelmaa.
Halli on juontanut MTV3:n automakasiiniohjelmaa Ajoneuvos sekä Radio Novan Liikenneohjelmaa. Syksyllä 2013 häneltä julkaistiin Ajoneuvos -ohjelmaan perustuva, saman niminen tietokirja.  
Halli on aikaisemmin työskentellyt mm. verkkopalvelu Suomi24:n johtajana. Hän on nykyään TeliaSoneran online-toimintojen myyntijohtaja.
Tietokirjat

Ajoneuvos.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-5856-95-8
Martti Hallikainen

| Martti Hallikainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. tammikuuta 1946 (ikä 78) Savonlinna
Koulutus ja ura
Palkinnot:  IEEE Fellow
Martti Tapani Hallikainen (s. 29. tammikuuta 1946 Savonlinna) on Aalto-yliopiston Teknillisen korkeakoulun avaruustekniikan professori ja Suomen ensimmäinen avaruustekniikan professori. Hänet on nimitetty virkaansa 1987 ja hän johti avaruustekniikan laboratoriota vuoteen 2009, jolloin laboratorio sulautettiin osaksi uutta radiotieteen ja -tekniikan laitosta.
Hallikainen on mikroaaltokaukokartoituksen johtavia tutkijoita koko maailmassa ja on toiminut Kansainvälisen radiotieteen unionin (URSI) varapuheenjohtajana 2005-2011.
Hallikainen on valmistunut ylioppilaaksi Haminan Yhteislyseosta vuonna 1965, diplomi-insinööriksi vuonna 1971 ja väitellyt vuonna 1980. Hän on naimisissa Airi Miettisen kanssa ja perheessä on kolme tytärtä.
Hallikainen on saanut IEEE:n fellow-arvonimen vuonna 1993.
Aiheesta muualla

Martti Hallikainen, Professor, Head of the Laboratory
URSI nimitysuutinen[vanhentunut linkki]
IEEE Geoscience and Remote Sensing Societyn sivulla
Viktor Klimenko (voimistelija)

Viktor Jakovlevitš Klimenko (ven. Виктор Яковлевич Клименко; s. 25. helmikuuta 1949 Moskova) on neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Méxicon 1968 olympialaisten voimistelukilpailuissa Viktor Klimenko sai hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojapuilla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa hevosella ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja hypyssä.
Ljubljanan MM-kisoissa 1970 Klimenko sai kolme mitalia. Euroopan mestaruuksia hän voitti kuusi vuosina 1969–1973. Hän osallistui vielä Bernin EM-kisoihin 1975 mutta ei enää seuraavan vuoden olympialaisiin.
Saavutukset > Olympiakisoissa

México 1968
Hopeaa joukkuekilpailussa
Pronssia nojapuilla
Kuudes hevosella
Seitsemäs moniottelussa
München 1972
Kultaa hevosella
Hopeaa hypyssä ja joukkuekilpailussa
Neljäs nojapuilla
Kuudes moniottelussa
Saavutukset > MM-kisoissa

Ljubljana 1970
Hopeaa hypyssä ja joukkuekilpailussa
Pronssia hevosella
Viides moniottelussa ja nojapuilla
Kuudes permannolla
Saavutukset > EM-kisoissa

Varsova 1969
Kultaa hypyssä ja rekillä
Hopeaa 6-ottelussa, nojapuilla ja renkailla
Madrid 1971
Kultaa 6-ottelussa
Grenoble 1973
Kultaa 6-ottelussa, renkailla ja nojapuilla
Hopeaa permannolla
Pronssia hevosella
Bern 1975
Pronssia nojapuilla
Aiheesta muualla

Sports123.com: Voimistelutilastot sports123.com. Viitattu 20. elokuuta 2007.
Voimistelun MM-kisatilastot vuodesta 1970 pac-its.psu.edu. Viitattu 20. elokuuta 2007.[vanhentunut linkki]
Hallituksen iltakoulu

Hallituksen iltakoulu vuonna 2020.
Hallituksen iltakoulu on Suomen valtioneuvoston epävirallinen työskentelymuoto. Se on kerran viikossa järjestettävä ministerien epävirallinen kokous, jossa valmistellaan asioita ennen valtioneuvoston yleisistuntoa. Iltakoulussa ei tehdä muodollisia päätöksiä. Iltakoulu on tärkeä osa Suomessa vakiintuneesta yhteistyökulttuurista hallituspuolueiden kesken, vaikka se ei sisälly valtiosääntöön.
Iltakoulun kutsuu koolle Suomen pääministeri. Iltakoulun nähdään antavan pääministerille virallisia hallituksen istuntoja enemmän vaikutusvaltaa, koska hän muun muassa päättää esityslistasta. Toisaalta se tarjoaa ministereille keskustelufoorumin ministerivaliokuntien ja ministeriryhmien työskentelyn ohella.
Iltakoulu pidetään yleensä joka keskiviikko kello 17.00. Siihen voivat osallistua ministerien ohella hallituspuolueiden eduskuntaryhmien puheenjohtajat, oikeuskansleri, pääministerin valtiosihteeri sekä valtioneuvoston viestintäjohtaja. Valtioneuvoston yleisistunto pidetään normaalisti torstaisin kello 13.00 ja presidentin esittely perjantaisin kello 11.00.
Historia

Iltakoulukäytäntö aloitettiin A. K. Cajanderin III hallituksen aikana. Pääministeri kutsui hallituksen keskiviikkoiltaisin virka-asuntoonsa Kesärantaan. Nimensä työmuoto sai alkuperäisestä kokoontumisajankohdastaan ja puhetta johtavan pääministerin viiksistä, joita pidettiin ”rehtorimaisina”. Aluksi keskustelu oli yleisluonteista, mutta pian tilaisuudesta tuli osa seuraavan yleisistunnon valmistelua. J. K. Paasikiven ja Mauno Pekkalan sihteerinä 1940-luvulla toiminut Toivo Heikkilä muisteli, että A. K. Cajander tarjosi iltakoulun yhteydessä vain kahvia ja hedelmiä, mutta hänen seuraajiensa aikana tuli tavaksi aloittaa iltakouluistunto lounaalla.
Iltakoulussa ovat läsnä ministerien lisäksi oikeuskansleri ja pääministerin sihteeri. Kalevi Sorsan I hallituksen aikana mukaan alettiin kutsua hallituspuolueiden eduskuntaryhmien puheenjohtajat. 1980-luvulta alkaen iltakouluihin on osallistunut valtioneuvoston tiedotuspäällikkö. Myös valtiovarainministeriön valtiosihteeri on ajoittain kuulunut iltakoulun kokoonpanoon tarvittaessa käytettävien asiantuntijoiden ja esittelijän lisäksi.
J. K. Paasikivi aloitti pääministerinä iltakoulun pöytäkirjakäytännön. Pöytäkirjaa pitää pääministerin sihteeri, erityisavustaja tai muu pääministerin määräämä henkilö. Pöytäkirjat eivät ole julkisia.
Urho Kekkonen puolestaan innokkaana saunojana liitti pääministerikaudellaan iltakoulun alkuun saunomisen pääministerin virka-asunnon, Kesärannan, saunassa. Tämä perinne katkesi työskentelytahdin tiivistymiseen.
Pääministeri Aimo Kaarlo Cajander, ensimmäisen iltakoulun ”rehtori”.
Halaaminen

Élisabeth Vigée Le Brun, Madame Vigée-Lebrun et sa fille, 1789.
Halaaminen on kosketuksen muoto, jossa kaksi tai useampi henkilöä kietoo kätensä tiukasti toistensa vartaloiden ympärille yleensä rinnan korkeudelta. Halaaminen voi olla kestoltaan sekunnin pituinen, mutta se voi kestää myös pidempään. Useamman yksilön yhteistä halausta sanotaan joukko- tai ryhmähalaukseksi. Halaamista pidetään yleisesti intiimimpänä kuin kättelyä, muttei niin intiiminä kuin suutelua.
Halaamista esiintyy ihmisillä rakkaus- ja ystävyyssuhteissa sekä erilaisten onnistumisen hetkinä. Jälkimmäisessä tapauksessa myös toisilleen vieraat ihmiset saattavat halata toisiaan. Onnistumisen hetkiin kuuluvat esimerkiksi voitonhetket urheilukilpailuissa ja oppilaiden valmistuminen koulusta, jolloin he saattavat halata vuorotellen luokanopettajaansa.
Terveysvaikutukset

Halaamisella on tutkittuja, myönteisiä terveysvaikutuksia. Se tuottaa oksitosiinia, joka lievittää ahdistusta ja vahvistaa ihmisten välistä kiintymystä ja luottamusta toisiinsa. Eräs yhdysvaltalainen yliopistotutkimus osoitti, että koskettaminen muun muassa lieventää kivun tunnetta, alentaa diabeetikoilla veren glukoosiarvoja sekä parantaa syöpäpotilaiden vastustuskykyä.
Halaamisen yhteydessä kehoon välittyy dopamiinia, joka kohottaa mielialaa. Lisäksi halaaminen vapauttaa kehoon endorfiineja sekä serotoniinia, jotka estävät yhdessä alakuloa ja edistävät muun muassa painonhallintaa.
Halaaminen lisää itseluottamusta etenkin lapsilla, ja juuri itseluottamuksen kannalta lapsen on erityisen hyvä saada paljon halauksia vanhemmiltaan. Tällöin hän tuntee olonsa arvostetuksi ja rakastetuksi.
Kirjallisuutta

Keating, Kathleen: Pieni halauskirja.  (Kuvitus: Mimi Noland)  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-083-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halaaminen Wikimedia Commonsissa
Knidoslaisten leskhe

| Knidoslaisten leskhe> Λέσχη των Κνιδίων |
| --- | --- |
Sijainti:  Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka  Kreikka
Koordinaatit:  38°28′59″N, 22°30′4″E
Rakennustyyppi:  leskhe
Valmistumisvuosi:  noin 450 eaa.
Rakennuttaja:  knidoslaiset
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Knidoslaisten leskhe eli Knidoslaisten kokoushuone (kreik. Λέσχη των Κνιδίων, Léschi ton Knidíon) oli antiikin aikainen leskhe eli kokoontumistila Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen koilliskulmassa Delfoin teatterin itä- ja Apollonin temppelin pohjoispuolella.
Leskhe rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa. Se oli Knidoksen asukkaiden lahja Apollonille. Knidos oli joutunut persialaissotien aikana persialaisten hyökkäyksen kohteeksi, jolloin knidoslaiset pyrkivät suojaamaan niemellä sijainneen kaupungin kaivamalla suuren kaivannon. Työ kuitenkin epäonnistui, ja knidoslaiset lähettivät lähettilään Delfoihin kysymään Apollonin neuvoa Delfoin oraakkelin kautta. He saivat vastauksen, ettei Zeus hyväksynyt kaivantoa vaan oli lopettanut työn. Sen sijaan knidoslaisten tuli laittaa kaikki toivonsa Apollonin apuun. Apollonin katsottiin täyttäneen lupauksen, kun Kimon voitti knidoslaisten kanssa persialaiset Eurymedonin taistelussa noin vuonna 469–466 eaa. Leskhe rakennettiin kiitoksena tästä ja omistettiin Apollonille.
Leskhe toimi kokous-, ruokailu- ja lepotilana ja sitä käytettiin mahdollisesti myös urheiluun. Rakennus oli suorakulmion muotoinen ja sen pituus oli noin 20 metriä ja leveys noin 10,25 metriä. Siinä oli ovi eteläsivustalla. Rakennus oli kolmilaivainen ja sen kattoa tuki kahdeksan puista pylvästä kahdessa neljän pylvään rivissä. Leskhe oli koristeltu Polygnotoksen tekemin maalauksin, jotka esittivät muun muassa Troijan kukistumista sekä Odysseuksen laskeutumista Haadeeseen (Nekyia). Ne oli tehty liikuteltaviin paneeleihin. Maalaukset olivat antiikin aikana tunnettuja ja niiden sisältö tiedetään Pausaniaan kuvauksen kautta.
Aleksander Knavs

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. joulukuuta 1975 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Maribor, Slovenian ST, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 189 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1997 | Olimpija | 69 | (5) |
| 1997–2001 | Tirol Innsbruck | 123 | (6) |
| 2001–2004 | 1. FC Kaiserslautern | 64 | (3) |
| 2004–2005 | VfL Bochum | 26 | (1) |
| 2005–2007 | Red Bull Salzburg | 30 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 302 | (16) |
Maajoukkue
| 1998–2006 | Slovenia | 65 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aleksander Knavs (s. 5. joulukuuta 1975 Maribor, Slovenian ST, Jugoslavian SLT) on slovenialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Knavs aloitti uransa miesten tasolla Olimpijassa kaudella 1993–1994. Hän voitti seurassa Slovenian-mestaruuden kausina 1993–1994 ja 1994–1995 sekä Slovenian cupin kaudella 1995–1996. Knavs edusti seuraa yhteensä 69 pääsarjaottelussa, kunnes siirtyi Itävallan Bundesliigassa pelanneeseen Tirol Innsbruckiin kesällä 1997. Hän pelasi seurassa neljä kautta ja 123 liigaottelua voittaen mestaruuden kausina 1999–2000 sekä 2000–2001. Tämän jälkeen Knavs siirtyi neljäksi kaudeksi Saksan Bundesliigaan, jossa hän edusti ensin 1. FC Kaiserslauternia kolmen kauden ajan 2001–2004 ja sitten VfL Bochumia kauden 2004–2005. Knavs pelasi 1. FC Kaiserslauternissa 64 ja VfL Bochumissa 26 liigaottelua. Ammattilaisuransa Knavs päätti itävaltalaisessa Red Bull Salzburgissa, jossa hän pelasi 28 Bundesliiga-ottelua kaudella 2005–2006 ja kaksi liigaottelua kaudella 2007–2008. Mestaruuskaudella 2006–2007 Knavs ei pelannut ainuttakaan sarjaottelua.
Slovenian maajoukkueessa Knavs pelasi vuosina 1998–2006 yhteensä 65 A-maaottelua ja teki niissä kolme maalia. EM-kilpailuissa 2000 hän pelasi yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa ja pääsi yhdessä vaihtopelaajana kentälle. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa.
Klormekvatti

| Klormekvatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2-kloorietyyli)trimetyyliammoniumkloridi
CAS-numero:  999-81-5
PubChem CID:  13837
SMILES:  C[N+](C)(C)CCCl.[Cl-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C5H13NCl)Cl
Moolimassa:  158,064 g/mol
Sulamispiste:  245 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Klormekvatti ((C5H13NCl)Cl) eli klormekvattikloridi tai kloorikoliinikloridi on kvaternäärisiin ammoniumyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kasvien kasvua säätelevänä yhdisteenä maataloudessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa klormekvatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Aine hidastaa kasvien pituuskasvua estämällä ent-kaureenin ja edelleen gibberelliinin biosynteesiä. Yhdiste myös edistää haarautumista ja kukkanuppujen muodostumista.
Klormekvattia valmistetaan trimetyyliamiinin ja 1,2-dikloorietaanin reaktiolla.
Klormekvattia käytetään säätämään viljojen, esimerkiksi kauran, ohran, riisin, rukiin ja vehnän, kasvua ja ehkäisemään niiden lakoontumista. Se myös lisää hedelmäpuiden ja koristekasvien kukintaa ja estää koristekasvien lakoontumista. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Intiassa ja Euroopan unionin alueella.
Lynn Knippenborg

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 2018 |  |  |
Lynn Knippenborg (2021)
Lynn  Knippenborg (s. 7. tammikuuta 1992 Winterswijk) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa vuodesta 2012 alkaen 98 ottelua ja tehnyt niissä 123 maalia. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018.
Knippenborg on seuratasolla pelannut kotimaansa Dalfsen Handbal -seuran lisäksi Norjassa Vipers Kristiansandissa vuosina 2014–2016, Saksassa Buxtehuder SV:ssä 2016–2018 ja Tanskassa TTH Holstebrossa 2018–2019.
Marikki Hakola

Kuva Marikki Hakolan teoksesta Mirages vuodelta 2021.
Marikki Hakola (s. 23. elokuuta 1960 Isokyrö) on suomalainen mediataiteilija, jonka päävälineet ovat video ja performanssi. Hänen teoksensa syntyvät useimmiten yhteistyössä tanssijoiden, muusikoiden ja elokuva-alan ammattilaisten kanssa.
Hakola eli nuoruusvuotensa Seinäjoella ja opiskeli sitten Helsingin Kuvataideakatemiassa 1980–1984. Nykyisin hän asuu Porvoossa. Vuodesta 1982 lähtien Hakola on tehnyt video- ja multimediateoksia ja muita audiovisuaalisia projekteja sekä performansseja. Niihin kuuluu muun muassa tanssi- ja musiikkivideoita, internet-teoksia, multimediateoksia, installaatioita, multimediaperformansseja ja audiovisuaalisia lavasteita. Hakolan töitä on ollut esillä näyttelyissä, taidemuseoissa ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Hän myös opettaa mediataidetta suomalaisissa yliopistoissa.
Hakola työskentelee nykyisin tuotantoyhtiönsä Kroma Productions kautta. Hänen aiempia luovia yhteisöjään ovat olleet Kaligari Oy (1986–1993) ja Turppi-ryhmä (1981–1983). Hakolalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Marikki Hakolan sisar oli oopperalaulaja Riikka Hakola.
Teoksia

Earth Contacts (1982, video, 30 min)
Deadline (1983, video, 20 min)
The Time Is Right For… (1984, installaatio ja 3 min 40 s videosilmukka)
Cricket (1988, tanssivideo, 7 min)
The Extasy of St. Theresa (1988, valo- ja ääni-installaatio yhdessä Minna Tarkan kanssa)
Stilleben – Milena’s Journey (1989, video Kaija Saariahon musiikkiin, 5 min 30 s)
Gyrus (1989, videoteos, 14 min)
Telephone (1990, tanssivideo 9 min)
Milena-Distanz (1992, videoseinäinstallaatio, 24 min)
TransVersum (1993, tanssivideo, koreografia Ismo-Pekka Heikinheimo, 20 min)
Mediascape – Matka mediamaisemaan (1996, dokumenttielokuva, 52 min)
Continuum (1999, tanssivideo, koreografia Sanna Kekäläinen, 25 min)
Lumottu lapsi (2004, fantasiaelokuva Maurice Ravelin pienoisoopperasta, 47 min)
Butterfly Lovers (2005, tanssi- ja musiikkielokuva kiinalaisen viulukonserton pohjalta, 29 min)
Ullan tarina (2009, multimediateos ja verkkosivusto Porvoon valtiopäivien 200-vuotisjuhliin)
Luonnotar (2010, virtuaalilavastettu musiikkivideo Jean Sibeliuksen musiikkiin, 10 min)
Piipää Remix (2011, perustuu vuoden 1987 teokseen Piipää, musiikki Kaija Saariaho, 41 min)
Motorgan (2013, videoprojisointi moottoripyöräkonserttoon, säv. Marzi Nyman ja Kalevi Kiviniemi)
Der Lindenbaum (2013, musiikkivideo Schubertin liediin Winterreise-sarjasta, es. Qiulin Zhang ja Pami Karvonen, 5 min 30 s)
Mirages (2021, virtuaalilavastusta hyödyntävä kokeellinen tanssi- ja musiikkielokuva, 50 min)
Teoksia > Kuvia teoksista

PRE (1984)
PIIPÄÄ (1987)
TRIAD (1998–1999)
L'Enfant et les sortiléges / Lumottu lapsi (2004)
Moloch (2010)
Stilleben – Milena's Journey (1989)
Aiheesta muualla

Marikki Hakola Elonetissä.
Hakolan tuotantoyhtiön Kroma Productionsin sivusto
Marikki Hakola YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Halla (Kotka)

| Halla |
| --- | --- |
 Hallan sahan voimalaitos
Kaupunki:  Kotka
Kaupunginosa nro:  38
Väkiluku:  0 (31.12.2012)
Halla on Kotkan kaupunginosa ja saari Suomenlahdessa. Halla on kaavoitettu Kymenlaakson seutukaavassa teollisuusalueeksi. Itärannalla sijaitsee Hallan satama. Saarella ei ole nykyisin asutusta.
Maantiede

Hallan mantereesta erottava salmi on nimeltään Karhusalmi. Halla on nykyisin pengerretty kiinni sen eteläpuolella sijaitsevan Tiutisen saaren kanssa. Halla rajoittuu Popinniemen, Suulisniemen ja Tiutisen kaupunginosiin.
Historia

Hallan saarelle valmistui vuonna 1876 höyrysaha toiminimellä Hallan Osakeyhtiö. Sahan rakennuttajina toimi norjalainen yhtiö N. Otterstad & Co. Saha siirtyi suomalaisomistukseen vuonna 1916, jolloin sen osti UPM:n edeltäjä Kymiyhtiö. Saarella on ollut myös Hallan sellutehdas. Saha lopetti toimintansa vuonna 1986. Saaren omistaa nykyisin UPM, joka on suunnitellut Hallan sataman muuttamista yksityiseksi yleiseksi satamaksi.
Halla liitettiin vuonna 1951 Kymistä Karhulan kauppalaan ja vuonna 1977 muun Karhulan mukana Kotkan kaupunkiin.
Hallaan ja Tiutiseen pääsi ennen ainoastaan Karhulan–Sunilan rautatien Hallaan ulottuvan sillan kautta. Se huomattiin heikoksi ja vaikeaksi kulkureitiksi, jonka jälkeen vanhan Hallan sillan viereen rakennettiin maantiesilta. Rautatiesilta purettiin vuonna 2019.
Etualalla Hallan rautatiesilta, joka purettiin vuonna 2019. Takana on käytössä oleva Hallaan ja Tiutiseen vievä maantiesilta.