stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšernobylin ydinvoimalaitos
Uusi aurinkovoimala

Ydinvoimalan alueelle on rakenteilla aurinkovoimalaitos. Ensimmäiset paneelit on kytketty sähköverkkoon vuonna 2018. Alue sopii hyvin aurinkovoiman tuotantoon, koska saastumisen johdosta se on poissa muusta käytöstä hyvin pitkään ja ydinvoimalaitoksen jäljiltä infrastruktuuri sähkön välittämiseen on pitkälti olemassa.
Aurinkovoimalaitoksesta on suunniteltu 1 000 megawatin kokoista. Maan hinta on erittäin halpaa suojavyöhykkeellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernobylin ydinvoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Ydinvoimalan sivusto (ukrainaksi, venäjäksi, englanniksi)
Veikko Hietanen

Veikko Lauri Hietanen (12. maaliskuuta 1928 – 23. marraskuuta 2012) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteen maisteri. Hän oli suurlähettiläs Addis Abebassa ja Nairobissa vuosina 1971–1977, ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies 1977–1981 ja suurlähettiläs Beirutissa ja Damaskoksessa 1981–1984.
Hietanen aloitti ulkomisteriön palveluksessa 1956 harjoittelijana ja sen jälkeen työtehtävissä ulkomailla eri maissa vuodesta 1958, kunnes siirtyi suurlähettilääksi Etiopiaan.
Hietasen isä oli vuorineuvos Lauri Hietanen.
Vasco Pratolini

| Vasco Pratolini |
| --- | --- |
 Luigi Silori ja Vasco Pratolini 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1913 Firenze, Italia
Kuollut: 1991 (77–78 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vasco Pratolini (1913 Firenze, Italia – 1991 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija. Hän on merkittävimpiä neorealismin edustajia. Hänen romaaniensa aiheet ovat hänen synnyinkaupunkinsa Firenzen köyhälistökortteleista. Pratolini oli myös elokuvakäsikirjoittaja.
Filmografia

Rocco ja hänen veljensä, 1960 ohjaus: Luchino Visconti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasco Pratolini Wikimedia Commonsissa
Uudenseelanninkymrit

| Uudenseelanninkymrit |
| --- | --- |
Väkiluku:  3 774
Kielet:  englanti, kymri
Uskonnot:  protestanttisuus
Uudenseelanninkymrit ovat Uudessa-Seelannissa asuvia kymrejä. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan Uudessa-Seelannissa asui 3 774 itsensä kymriksi mieltävää ja 6 756 Walesissa syntynyttä. Historiallisesti heidän määränsä Uudessa-Seelannissa on ollut pieni, vaikkakin he olivat ensimmäisten eurooppalaisten siirtolaisten joukossa.
Historia

Kymrejä oli ensimmäisten eurooppalaisten joukossa valaanpyytäjinä Uudessa-Seelannissa. He olivat myös ensimmäisten lampaankasvattajien joukossa. Vuosina 1848 ja 1851 tehtyjen väestönlaskentojen mukaan heitä oli kuitenkin vain alle 1% Britanniasta tulleista siirtolaisista, vaikka he muodostivat noin 4% Britannian väestöstä. 1860-luvulle saakka kymrien maahanmuutto keskittyi Aucklandiin, Wellingtoniin, Nelsoniin ja etenkin Canterburyyn. Heitä tuli edelleen noin 1% verran vuosien 1871 ja 1890 välillä, jolloin maahanmuuttoa tuettiin ja suuria siirtolaismääriä saapui maahan. Vuodesta 1881 kymrejä asettui pitkin koko maata. 1900-luvun alussa kymrejä värvättiin paikallisiin kaivoksiin ja heidän määränsä siirtolaisista nousi 2 prosenttiin. Vuoden 1945 jälkeen kymrejä tuli jälleen suuremmassa mittakaavassa, vaikka heidän määränsä oli edelleen pieni. Vuoden 1976 jälkeen yli puolet kymreistä asui Aucklandissa.
Kulttuuri

Kymrien vähäisen määrän vuoksi heidän on ollut vaikeaa säilyttää omaa kulttuuriaan. Naimisiin meno muiden kansallisuuksien kanssa on yleistä. Kymrien vähäisen määrän takia myöskään kymri ei ole säilynyt käytössä. Tämä johtuu myös siitä, että suuri osa kymreisä tuli Walesin teollistuneesta ja englantia puhuvasta eteläosasta maaseudun sijaan. Ensimmäinen kymriläinen järjestö Uudessa-Seelannissa oli Cambrian Society of Canterbury, joka perustettiin Canterburyssä vuonna 1890. Järjestön tarkoituksena oli edistää kymrien maahanmuuttoa ja kymriläistä kulttuuria. Myöhemmin kymriläisiä järjestöjä perustettiin myös Aucklandiin ja Wellingtoniin. Suuri osa Uuden-Seelannin kymreistä on metodistejä.
Valkokastike

Lasagnen valmistuksessa valkokastike on keskeinen.
Valkokastike eli vaalea peruskastike eli béchamelkastike on kastike, jota eri tavoin muunneltuna käytetään monien ruokalajien valmistuksessa. Ranskankielisen nimensä se on saanut 1600-luvulla kuningas Ludvig XIV:n aikaan eläneen markiisi Louis de Béchamelin mukaan. Kastike lienee vanhempaa perua, mutta markiisi oli suuri kulinaristi, ja siksi kastike sai nimensä hänen mukaansa.
Nesteenä kastikkeessa voidaan käyttää liha- tai kasvislientä tai maitoa, jolloin sitä sanotaan maitokastikkeeksi.
Suomessa kastike oli suosittu vielä 1980-luvulla munakastikkeena, johon oli sekoitettu keitettyä kananmunaa kuutioituna. Sipulikastikkeeksi (sauce soubise) se muuntuu, kun siihen lisätään kuullotettua sipulia, ja juustokastikkeeksi kuorrutuksiin juustolla rikastettuna. Palvikinkkukuutioilla höystetty maitokastike tunnetaan nimellä sipatti.
Aiheesta muualla

Raholan syötävät sanat, ruokasanasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Valkokankaan valopilkun Jussi

Valkokankaan valopilkun Jussi on yksi suomalaisen elokuva-alan Jussi-palkinnoista, jota jakaa Filmiaura. Palkinnon jakaminen aloitettiin 2023.
Filmiauran mukaan "valkokankaan valopilkku -ehdokkuus voidaan antaa näyttelijälle, joka on koskettanut, ilahduttanut, pelottanut, itkettänyt, provosoinut tai viihdyttänyt erityisesti kyseisen vuoden elokuvaroolissaan tai -rooleissaan."
Palkintoa ryhdyttiin jakamaan, kun sukupuolitetuista näyttelijäpalkinnoista luovuttiin. Entiset parhaan miespääosan, naispääosan, miessivuosan ja naissivuosan palkinnot vaihtuivat parhaan pääosan, parhaan sivuosan, parhaan näyttelijätulokkaan ja valkokankaan valopilkun Jussi-palkintoihin.
Voittajat ja ehdokkaat

| Vuosi | Voittaja | Elokuvat | Ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Linnea Leino | Tytöt tytöt tytöt, Punttikomedia, Napapiirin sankarit 4 |  Iina Kuustonen –  roolit elokuvissa Punttikomedia, Häät ennen hautajaisia, Pelle Hermanni  Eero Ritala –  roolit elokuvissa Sihja – kapinaa ilmassa, Punttikomedia, Kikka!, Sieniretki, Supermarsu 2  Martti Suosalo – roolit elokuvissa Sieniretki, Kikka!, Kulkuset kulkuset, Pelle Hermanni |
Viktorija Marinova

Viktorija Georgieva Marinova (bulg. Виктория Георгиева Маринова, 19. elokuuta 1988 Ruse – 6. lokakuuta 2018 Ruse) oli bulgarialainen toimittaja ja televisiojuontaja,  joka tunnettiin korruptiota ja EU-tukien väärinkäyttöä selvittäneenä tutkivana journalistina. Hänet murhattiin lokakuussa 2018. Marinova oli maltalaisen Daphne Caruana Galizian ja slovakialaisen Ján Kuciakin ohella kolmas Euroopan unionin alueella vajaan vuoden sisään murhattu tutkiva journalisti.
Marinovalla oli oma kuukausittainen ohjelma Rusen kaupungissa toimivalla TVN-kanavalla. Lokakuussa 2018 hänen ruumiinsa löydettiin Tonavan rannalla kulkevalta lenkkipolulta. Marinova oli kuristettu ja hänet oli myös raiskattu ja ryöstetty. Murhasta epäilty 21-vuotias Severin Krasimirov pidätettiin muutamaa päivää myöhemmin Hampurissa. Huhtikuussa 2019 hänen tuomittiin 30 vuoden vankeusrangaistukseen raiskauksesta ja murhasta. Bulgarian oikeusministerin Mladen Marinovin ja valtakunnansyyttäjä Sotir Tsatsarovin mukaan Marinova valikoitui uhriksi sattumalta, eikä tapauksella ollut yhteyttä hänen toimintaansa journalistina. Myös oikeus päätyi samaan ratkaisuun.
Uudenseelanninkiinalaiset

| Uudenseelanninkiinalaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  139 728 kiinalaista 5 451 taiwaninkiinalaista
Kielet:  englanti, kiina
Uskonnot:  buddhalaisuus, taoismi, kristinusko
Uudenseelanninkiinalaiset ovat Uudessa-Seelannissa asuvia kiinalaisia. Heidän joukkoonsa kuuluu sekä Uudessa-Seelannissa syntyneitä että Kiinassa tai Taiwanissa syntyneitä. Ensimmäiset kiinalaiset saapuivat Uuteen-Seelantiin jo 1860-luvulla. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan Uudessa-Seelannissa asui 139 728 kiinalaista ja 5 451 taiwaninkiinalaista.
Historia

Tiettävästi ainakin yksi kiinalainen oli muuttanut Uuteen-Seelantiin ennen alueen liittämistä Ison-Britannian alaisuuteen. Mies nimeltä Wong Ahpoo Hock Ting oli muuttanut Nelsoniin vuonna 1842. Edward Gibbon Wakefield suunnitteli kiinalaisten tuomista maahan työvoimaksi esimerkiksi toimimaan lammaspaimenina, mutta hanke kariutui yleiseen vastustukseen. Ensimmäiset suuremmat joukot kiinalaisia saapuivat Otagon kultakaivoksille 1860-luvulla. Vuoteen 1869 mennessä maahan oli saapunut noin 2 00 kiinalaista. Suuri osa heistä tuli Etelä-Kiinasta, jota vaivasi liikaväestön takia maan vähyys, kuivuus ja epävakaat olot. Suurin osa maahan tulleista oli miehiä. Mahdolliset vaimot jäivät Kiinaan, ja naisten maahanmuutto oli erittäin harvinaista. Vain pieni osa kiinalaisista rikastui kultakentillä, ja suurin osa jäi köyhyyteen. Kiinalaisten maahanmuuttoa alettiin rajoittaa vuodesta 1871 lähtien, ja kiinalaisille maahantulijoille asetettiin vero. 1880-luvulta eteenpäin kultaesiintymät ehtyivät, ja monet kiinalaiset muuttivat töihin kaupunkeihin. 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa kiinalaisia kohtaan tunnettu viha nousi, ja tämä ilmentyi esimerkiksi Joe Kum Yungin murhana vuonna 1905. Murhaaja Lionel Terry halusi kiinnittää huomion "kiinalaisten maahanmuuton muodostamiin vaaroihin".
Kiinalaisten sota Japania vastaan muutti yleisen mielipiteen kiinalaismyönteiseksi. Vuodesta 1939 Uudessa-Seelannissa asuvat kiinalaismiehet saattoivat tuoda maahan vaimojaan ja lapsiaan Kiinasta pakolaisina. Maahanmuuttolakeja lievennettiin vuonna 1947, kun huolestuttiin Kiinan humanitäärisestä tilanteesta. Pakolaisina saapuneille annettiin pysyvä oleskelulupa, ja maassa yli viisi vuotta viipyneet työntekijät ja opiskelijat saivat saman luvan. Yhteensä tämä koski 1 323 kiinalaista. 1980-luvulta eteenpäin kiinalaiset maahanmuuttajat ovat olleet pääsääntöisesti eri alojen ammattilaisia. Naisten osuus on suurempi kuin ennen.
Kulttuuri

Kiinalaiset ovat alkaneet harjoittaa kiinalaista kulttuuria esimerkiksi juhlimalla kiinalaista uuttavuotta, mutta kiinalaisen kulttuurin harjoittaminen on syntynyt vasta hiljattain. Uudessa-Seelannissa on useita kiinalaisia järjestöjä, joista vanhimpia on dunedinilainen Cheong Shing Tong. Kiinalainen yhteisö Uudessa-Seelannissa jakautuu useisiin alaryhmiin kielten ja murteiden mukaan. Jotkut nuoremman polven siirtolaiset ovat opetelleet kiinaa ja Uuteen-Seelantiin on perustettu kiinalaisia kouluja.
Varjoluste

| Varjoluste |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Pooideae
Suku::  Vihnelusteet Brachypodium
Laji::  sylvaticum
Kaksiosainen nimi
 Brachypodium sylvaticum  (Huds.) P.Beauv. 
Katso myös
   Varjoluste Wikispeciesissä   Varjoluste Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varjoluste eli varjolehtoluste (Brachypodium sylvaticum) on monivuotinen heinäkasvi, joka kasvaa Euroopassa ja Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko

Varjoluste kasvaa 60–100 senttimetriä korkeaksi ja mätästäväksi. Sen lehtilavat ovat 4–12 millimetriä leveät, pitkäsuippuiset ja karvaiset. Varjolusteen kukinto on 6–15 cm pitkä tähkä, joka muuttuu yläosastaan nuokkuvaksi. Tähkässä on yleensä 5–10 tähkylää. Vihneet ovat yli senttimetrin pituiset.
Varjoluste Suomessa

Suomessa varjoluste kasvaa ainoastaan Ahvenanmaalla, missä se on yleinen. Heinän kasvupaikkoja ovat rantalehdot ja -pensaikot. Se vaatii kalkkipitoisen kasvupaikan. Suomessa tavattavia varjolustetta muistuttavia heiniä ovat mäkiluste ja lehtokattara.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Varjoluste (Brachypodium sylvaticum)
Kasviatlas 2021: Varjolusteen (Brachypodium sylvaticum) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Varjoluste (Brachypodium sylvaticum)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Brachypodium sylvaticum (englanniksi)
Valkeajärven rautatieasema

Valkeajärven rautatieasema (lyh. Vtv, ruots. Vitvattnets järnvägsstation) oli rautatieasema Ruotsin rataverkolla Valkeajärven kylässä Kainuun kunnassa rataosan Boden–Haaparanta nyttemmin lakkautetulla osuudella Morajärvi–Haaparanta. Rautatieasema sijaitsee 1247 ratakilometrin päässä Tukholman keskusrautatieasemalta ja noin 25 kilometrin päässä Perämeren rannikolla sijaitsevasta Kainuun taajamasta.
Valkeajärven rautatieasema sijaitsee keskellä lähes asumatonta erämaata. Kun rautatietä Bodenista Haaparannalle rakennettiin 1900-luvun alussa, se linjattiin strategisista syistä sisämaahan. Rautatien rakentamisen myötä syntyi myös Valkeajärven kylä, sillä asemasta tuli tärkeä Kainuun tavaraliikenteen kuormauspaikka. Liikenteen kukoistuskausi jatkui aina vuoteen 1961, jolloin sivurata Morajärvi–Kainuu–Karlsborgsbruk valmistui. Tuolloin Kainuun tavaraliikenne siirtyi Karlsborgsbrukin ratapihalle ja Valkeajärvi menetti merkityksensä kuormausasemana. Henkilöliikenne lakkautettiin 1990-luvun alussa. Rataosuus Morajärveltä Karungin kautta Haaparannalle ja siten myös Valkeajärven asema lakkautettiin 8.12.2012 uuden Kainuu–Haaparanta-radan valmistuttua.
Asemarakennus on kunnostettu EU-tuen avulla.
Veikko Honkanen

| Veikko Honkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1942 (ikä 81)  Inari
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–
Merkittävät roolit:  Esko (Nummisuutarit, Kotkan kt 1974, ohj. Jouko Turkka) Yrjö Kallinen (Jättiläinen, monologinäytelmä, HKT 1979) Sinuhe (Sinuhe egyptiläinen, Yle 1982)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Veikko Antero Honkanen (s. 27. joulukuuta 1942 Inari) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Honkanen oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin 1965–1967, Helsingin kaupunginteatteriin 1967–1973, Kotkan kaupunginteatteriin 1973–1975, Helsingin kaupunginteatteriin 1975–1987 ja Suomen Kansallisteatteriin vuodesta 1987 vuoteen 2002, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Honkanen esitti Yleisradion Radioteatterin suursarjassa Sinuhe egyptiläinen Sinuhen roolin. Sarja lähetettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Antti Einari Halosen ohjaamaa ja Marja Rankkalan dramatisoimaa 22-osaista Sinuhea tehtiin kaksi vuotta. Yle Radio 1 esitti sarjan uudestaan vuonna 2005 Waltarin kirjan 60-vuotisjuhlan kunniaksi.
Honkanen on myös lukenut kirjoja äänikirjoiksi, lausunut runoja ja esiintynyt lukemattomien piirroselokuvien (muun muassa Leijonakuningas-elokuvan Zazun, Pocahontas-elokuvan kuvernööri Ratcliffen ja Nalle Puh -elokuvien ja tv-sarjojen Ihaan) ja mainosten (muun muassa Dressmannin ja DNA:n mainosten ja Disney-videomainosten) äänenä. Honkanen on antanut äänensä Palomies Sami -televisiosarjassa palomestari Pasi Terästeelle sekä Crash of the Titans- ja Crash: Mind over Mutant -peleissä Aku Akulle.
Televisiossa Honkanen on esittänyt Salatut elämät -sarjassa Jenni ja Katja Vainion isää Iiroa.
Aiheesta muualla

Veikko Honkanen Voiceography (Arkistoitu – Internet Archive). Voice Chasers.
Valtio (Zenon)

| Valtio> Πολιτεία.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Zenon Kitionilainen
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 300 eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valtio (m.kreik. Πολιτεία, Politeia) oli Zenon Kitionilaisen kirjoittama stoalainen filosofinen teos, joka esitti Zenonin näkemyksen ihannevaltiosta. Teos oli antiikin aikana Zenonin tunnetuin, mutta se ei ole säilynyt nykyaikaan. Siitä on kuitenkin säilynyt lainauksia osana muiden kirjailijoiden teoksia, ja siitä tiedetään enemmän kuin Zenonin muista teoksista.
Historia

Zenon Kitionilainen oli stoalaisuuden perustaja. Hän eli ja kirjoitti 300- ja 200-lukujen taitteessa eaa. Zenon oli ensimmäisiä filosofeja Platonia seuranneessa pitkässä filosofisessa traditiossa, jotka kuvasivat ihannevaltion tarkoituksenaan ymmärtää eettisiä periaatteita paremmin. Zenonin teos vaikuttaa kirjoitetun tietoiseksi vastaukseksi Platonin Valtiolle.
Valtion tarkoituksena oli hahmotella stoalaisiin periaatteisiin perustuva ihannevaltio eli utopia. Tällaisessa valtiossa hyveelliset miehet ja naiset eläisivät yksinkertaisen askeettista elämää tasa-arvoisessa yhteiskunnassa. Jotkut myöhemmät stoalaiset olivat häpeissään teoksen radikaaleista ajatuksista.
Plutarkhoksen mukaan Zenonin teoksen päämääränä oli se, ettei jokaisessa kaupungissa olisi erillisiä ja erilaisia lakeja, vaan sen sijaan kaikkia ihmisiä pidettäisiin maanmiehinä ja kansalaisina. Tällöin voitaisiin löytää yksi elämäntapa ja järjestys. Plutarkhoksen kuvauksesta ei kuitenkaan käy ilmi, oliko hän lukenut teosta itse.
Sisältö

Diogenes Laertioksella on säilynyt teoksen sisällöstä kuvaus, joka on peräisin muutoin tuntemattomalta skeptikko Kassiokselta. Kassioksen kuvaus teoksesta ei kuitenkaan ole puolueeton, koska hänen tavoitteenaan vaikuttaa olleen kuvata Valtiosta kaikki ne opit, joita hän piti moraalittomina. Näihin kuuluivat Zenonin mielipide yleisen koulutuksen poistamisesta; näkemys siitä, että vain hyveellisiä ihmisiä voidaan pitää todellisina kansalaisina; näkemys siitä, että miesten ja naisten tulisi pitää samanlaisia vaatteita; ja ajatus siitä, että naisten tulisi olla yhteisiä:
»Eräät, muiden muassa skeptikko Kassios, moittivat Zenonia koko joukosta asioita. Ensiksikin he syyttävät häntä siitä, että hän sanoo Valtion alussa tavanomaisia oppiaineita hyödyttömiksi. Toinen syytös on, että hän sanoo kaikkien niiden, jotka eivät ole hyviä, olevan toisilleen vihollisia, vastustajia, orjia ja muukalaisia, myös vanhempien lapsilleen, veljien veljilleen ja ystävien ystävilleen. Edelleen hän esittää Valtiossa, että vain hyvät ovat kansalaisia, ystäviä, omaisia ja vapaita. [...] Lisäksi hän määrää Valtiossa vaimot yhteisiksi [...] Hän käskee miehiä ja naisia käyttämään samanlaista vaatetusta ja kieltää peittämästä mitään ruumiin osaa kokonaan.»
»Viisas rakastuu nuorukaisiin, jotka ulkomuodoltaan ilmentävät luontaista taipumusta hyveellisyyteen, kuten sanovat Zenon Valtiossa, Khrysippos teoksen Elämänmuodoista ensimmäisessä kirjassa ja  Apollodoros Etiikassa [...] Heidän mukaansa viisaiden tulee pitää vaimonsa yhteisinä, niin että kukin voi yhtyä haluamaansa naiseen [...] Tällöin voimme rakastaa isällisesti kaikkia lapsia ja aviorikoksiin liittyvä mustasukkaisuus katoaa.»
Lisäksi Diogeneen mukaan Zenon katsoi, että viisas mies menee naimisiin ja tekee lapsia. Hänen mukaansa kaupunkeihin ei pidä rakentaa pyhäkköjä, koska arvoton temppeli ei ole pyhä, eikä rakennusmiesten rakentama tempeli ole paljon arvoinen; kaupunkeihin ei tule myöskään rakentaa oikeusistuimia eikä urheilupaikkoja. Athenaiokselta on lisäksi säilynyt sitaatti, jonka mukaan kaupunki tulee rakentaa rakkauden perustalle, koska Rakkaus on ystävyyden ja vapauden jumala, joka takaa kaupungin turvallisuuden.
Vastaanotto

Jotkut myöhemmät stoalaiset vaikuttavat suhtautuneen Zenonin teokseen häpeillen. Tätä ei auttanut se, että Zenonin merkittävimpiin seuraajiin stoalaisen koulun johdossa kuulunut Khrysippos julkaisi teokset Valtiosta, joka oli todennäköisesti Zenonin teoksen kommentaari, sekä Oikeudenmukaisesta. Niissä hän puolusti monien muiden asioiden ohella insestiä ja kannibalismia. Ei kuitenkaan liene todennäköistä, että Khrysippos olisi todella suositellut tällaista käyttäytymistä; hän vastasi todennäköisesti kritiikkiin, jonka mukaan sellaisessa vapaata rakkautta harjoittavassa yhteiskunnassa, jossa ihmiset eivät tiedä varmasti ketkä ovat heidän sukulaisiaan, insestisiä suhteita sattuisi silloin tällöin; kannibalismin käsittely puolestaan liittyy todennäköisimmin stoalaiseen ajatukseen siitä, että kuolleet ruumiit ovat kuin tyhjiä kuoria. Joka tapauksessa Khrysippoksen ajatukset tarjosivat lisää aseita niiden käsiin, jotka halusivat hyökätä Zenonia ja koko stoalaisuutta vastaan.
Jotkut syyttivät Zenonin saaneen huonoja vaikutteita Krates Thebalaiselta, jonka oppilas Zenon oli. Zenonin naljailtiin kirjoittaneen teoksensa ”koiran hännän juuressa”. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. stoalaiset pyrkivät puhdistamaan opistaan niitä vaikutteita, joita kyynisyydellä oli ollut varhaiseen stoalaisuuteen. Zenonin sanottiin olleen Valtiota kirjoittaessaan ”nuori ja ajattelematon”.
Sanottiin myös, että Zenon oli kirjoittanut asioita, joita stoalaiset eivät sallineet oppilaidensa lukevan, ennen kuin olivat todistaneet olevansa aitoja filosofeja.
Kirjallisuutta

Dawson, Doyne: Cities of the Gods: Communist Utopias in Greek Thought.  Oxford University Press, 1992.
Schofield, Malcolm: The Stoic Idea of the City.  Cambridge University Press, 1991.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Republic (Zeno)
Käännös suomeksi
Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1912 kesäolympialaisissa kilpailtiin olympiamitaleista 102 eri tapahtumassa. Mukana oli 28 maata, joista 18 maan urheilijat saavuttivat mitalisijoja. Eniten olympiavoittoja saavuttivat Yhdysvaltain urheilijat. Eniten mitaleita saavutti isäntämaa Ruotsi.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1912 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 25 | 19 | 19 | 63 |
| 2 |  Ruotsi | 24 | 24 | 17 | 65 |
| 3 |  Iso-Britannia | 10 | 15 | 16 | 41 |
| 4 |  Suomi | 9 | 8 | 9 | 26 |
| 5 |  Ranska | 7 | 4 | 3 | 14 |
| 6 |  Saksa | 5 | 13 | 7 | 25 |
| 7 |  Etelä-Afrikka | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 8 |  Norja | 4 | 1 | 4 | 9 |
| 9 |  Kanada | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 9 |  Unkari | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 11 |  Italia | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 12 |  Australaasia | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 13 |  Belgia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 14 |  Tanska | 1 | 6 | 5 | 12 |
| 15 |  Kreikka | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 16 |  Venäjän keisarikunta | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 17 |  Itävalta | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 18 |  Alankomaat | 0 | 0 | 3 | 3 |
| Yhteensä | Yhteensä | 103 | 104 | 103 | 310 |
Lähde: Stockholm 1912 olympic.it. Viitattu 16.1.2016. (englanniksi)
Variksen Velho

| Variksen Velho> Mũrogi wa Kagogo |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ngũgĩ wa Thiong'o
Suomennos
Suomentaja:  Seppo Loponen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  765
ISBN:  978-951-0-33087-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Variksen Velho (Mũrogi wa Kagogo) on Ngũgĩ wa Thiong'on vuonna 2006 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi nimellä Variksen Velho vuonna 2007 WSOY:n kustantamana. Teoksen on suomentanut Seppo Loponen tekijän kikujun kielestä englanniksi kääntämästä laitoksesta Wizard of the crow.
Kirja sai vuoden 2008 parhaan suomennetun fantasiaromaanin Tähtifantasia-palkinnon.
Aiheesta muualla

Peik Johansson: Kahdenlaista globalisaatiota. Yleisradio 11.4.2007. (Archive.org)
Tiina Raevaara: Paljon onnea rakas valtias. Kiiltomato.net 27.10.2007.
Kirsi Jääskeläinen: Aito afrikkalainen maa. Ylioppilaslehti 14.12.2007.
Putte Wilhelmsson: Hämärä maanosa (Arkistoitu – Internet Archive). Turun sanomat 21.12.2007.
Uskonnollinen eristäminen

Rauhanmuuri jakaa Springmartin Roadin katolilaisten ja protestanttien asuinalueet Belfastissä
Belfastin asuinalueiden jako; punainen alue on enemmistö protestanttien ja sininen alue on  enemmistö katolilaisten asuinalueita
Uskonnollinen eristäminen tarkoittaa  uskonnon perusteella tapahtuvaa ihmisten erottelua. Termiä käytetään kuvaamaan paitsi sosiaalista ilmiötä, myös lain perusteella tapahtuvaa erottelua.
Bosnia ja Hertsegovina

The Guardian-lehden toimittajan Jonathan Steelen mukaan Bosnia ja Hertsegovina on "riipuvainen, tukahdutettu ja apartheidistinen hallinto". Steelen näkemyksen mukaan YK:n hallinto Bosniassa luo "riipuvaisuuden, tukahduttaa siviiliyhteiskunnan ja aikaansaa selvästi näkyvää taloudellista aparthaidia".selvennä