Khalkis
Historia

Khalkis on ollut asutettu jo esihistoriallisella ajalla. Kaupunkia pidettiin perinteessä Ateenasta tulleiden joonialaisten perustamana. Kreikkalaisessa mytologiassa perustajaksi esitettiin Pandoros, Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen poika. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Troijan sodan jälkeen kaupunkiin tuli toinen ateenalainen asutusaalto, jota johti Kothos.
Khalkiin sijainti teki kaupungista luonnollisen kauppapaikan. Se tunnettiin myös erityisesti keramiikastaan ja metallitöistään. Kaupunki oli geometrisella ja arkaaisella kaudella merkittävä siirtokuntien perustaja, ja perusti niitä muun muassa Suur-Kreikkaan ja Sisiliaan, Khalkidiken niemimaalle ja muualle Traakian rannikolle sekä Egeanmeren saarille. Ensimmäinen Khalkiin siirtokunnista oli Italian länsirannikon Kyme, jonka perustamisvuonna pidettiin kreikkalaisessa perinteessä niinkin varhaista vuotta kuin 1050 eaa., mutta nykyisin se ajoitetaan noin vuosiin 750–725 eaa. Khalkiin muita siirtokuntia nykyisen Italian alueella olivat Himera, Katane, Leontinoi, Naksos, Neapolis, Pithekussai, Rhegion, Taras ja Zankle. Khalkidike sai erään teorian mukaan nimensä Khalkiista kaupungin sinne perustamien siirtokuntien vuoksi.
Khalkiin kukoistuskautta olivat 800–500-luvut eaa. Kaupunki oli alun perin aristokraattien hallinnassa. Tästä yhteiskuntaluokasta käytettiin nimitystä Hippobotai (”hevosten syöttäjät”). Nämä olivat rikkaita maanomistajia. 700-luvulla eaa. Khalkis soti Eretrian kanssa Lelantoksen tasangon hallinnasta Lelantoksen sodassa, joka on varhaisin historiallisesti tunnettu sota kreikkalaisten kaupunkivaltioiden välillä. Siihen ottivat osaa myös muun muassa Miletos ja Samos. Khalkis löi omaa rahaa noin vuodesta 530 eaa. lähtien.
Vuonna 506 eaa. Khalkis oli boiotialaisten puolella Ateenaa vastaan, mutta hävisi ja joutui Ateenan vallan alle. Tämän jälkeen kaupungin merkitys väheni. 400-luvun eaa. alun persialaissodissa Khalkis oli kreikkalaisten puolelle Persiaa vastaan ja osallistui muun muassa Plataiain taisteluun vuonna 479 eaa. Tämän jälkeen se oli osa Ateenan johtamaa Deloksen meriliittoa. Khalkis kääntyi Ateenaa vastaan vuonna 446 eaa., mutta hävisi seuranneessa taistelussa ja joutui Ateenan alaisuuteen. Samalla Ateena muutti kaupungin valtiomuodon demokraattisemmaksi karkottamalla Hippobotait.
Khalkis säilyi Ateenan alaisuudessa vuoteen 411 eaa. saakka. Tuolloin, keskellä peloponnesolaissotaa, se kapinoi jälleen yhdessä muiden euboialaisten kaupunkien kanssa. Tämän jälkeen kaupunki oli jonkin aikaa itsenäinen, mutta myöhemmin se oli jälleen Ateenan vallassa. 300-luvulla eaa. kaupunki tuli Makedonian vallan alle. Filippos II perusti kaupunkiin makedonialaisen varuskunnan vuonna 338 eaa., ja se toimi keskeisenä tukikohtana. Khalkiista olivat kotoisin muun muassa puhuja Isaios ja runoilija Lykofron. Filosofi Aristoteles eli kaupungissa viimeisen vuotensa ja kuoli siellä vuonna 322 eaa.
Roomalaiset yrittivät vallata kaupungin vuonna 207 eaa., mutta yritys epäonnistui. Vuonna 192 eaa. roomalaiset onnistuivat valtaamaan kaupungin tilapäisesti, mutta eivät onnistuneet pitämään sitä. Rooman ja Aitolian liiton sodassa Khalkis oli aluksi roomalaisten puolella, mutta vaihtoi puolta. Myöhemmin se kuului myös Akhaian liittoon Roomaa vastaan. Seurauksena Mummiuksen johtamat roomalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 146 eaa.
Khalkis rakennettiin uudestaan roomalaisella kaudella, ja se oli ajanlaskun alun tienoilla edelleen Euboian merkittävin kaupunki. Justinianuksen kerrotaan kunnostaneen kaupungin. Keskiajalla kaupunki tunnettiin salmen mukaan nimellä Euripos tai Egripo. Venetsialaisvallan aikana kaupunkia kutsuttiin nimellä Negroponte (”Musta silta”), mikä oli mahdollisesti peräisin nimestä Egripo ja sanasta ponte, ”silta”.