stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
27. huhtikuuta
Kuolleita

757 – Stefanus II, paavi
1521 – Fernão de Magalhães, portugalilainen löytöretkeilijä (surmattiin) (s. 1480)
1605 – Leo XI, paavi (s. 1535)
1625 – Mōri Terumoto, japanilainen daimio (s. 1553)
1791 – James Bruce, skotlantilainen tutkimusmatkailija (s. 1730)
1791 – William Jones, brittiläinen kielitieteilijä (s. 1746)
1882 – Ralph Waldo Emerson, yhdysvaltalainen esseisti, runoilija ja filosofi (s. 1803)
1891 – Joachim Oppenheim, juutalainen rabbi (s. 1832)
1915 – Aleksandr Skrjabin, venäläinen säveltäjä (s. 1872)
1929 – Josef Stenbäck, suomalainen kirkkoarkkitehti (Mikkelin tuomiokirkko) (s. 1854)
1970 – Ilmari Calamnius (”Ilmari Kianto”), suomalainen kirjailija (Punainen viiva) (s. 1874)
1972 – Francis Nwia-Kofi Ngonloma (”Kwame Nkrumah”), Ghanan 1. presidentti (1960–1966) (s. 1909)
1986 – Aapo Lehtovirta, suomalainen juristi ja apulaisoikeusasiamies (s. 1913)
1989 – Hilkka Ilta Tuulikki Silanen, suomalainen näyttelijä (s. 1908)
1992 – Olivier Messiaen, ranskalainen säveltäjä ja urkuri (s. 1908)
1994 – Vilho Askola, suomalainen taidegraafikko (s. 1906)
1994 – Raimo Utriainen, suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä (s. 1927)
1998 – Carlos Castaneda, perulaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija (Matka Ixtlaniin) (s. 1925)
1998 – Anne Desclos (”Pauline Réage”, ”Dominique Aury”), ranskalainen kirjailija (O:n tarina) (s. 1907)
1998 – Tauno Karvonen, suomalainen näyttelijä (s. 1939)
2001 – Piero Regnoli, italialainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja (s. 1921)
2003 – Juha Tiainen, suomalainen moukarinheittäjä (olympiavoittaja) (s. 1955)
2006 – Gösta Sandberg, ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja (s. 1932)
2007 – Mstislav Rostropovitš, venäläinen sellisti ja kapellimestari (s. 1927)
2010 – Jyri Jaakkola, suomalainen ihmisoikeusaktivisti (s. 1977)
2011 – Anita Välkki, suomalainen oopperalaulaja (s. 1926)
2011 – David Wilkerson, yhdysvaltalainen pastori ja kirjailija (s. 1931)
2013 – Arthur Joseph O’Neill, yhdysvaltalainen katolinen piispa (s. 1917)
2014 – Vujadin Boškov, serbialainen jalkapalloilija (s. 1931)
2015 – Gene Fullmer, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (s. 1931)
2015 – Andrew Lesnie, australialainen Oscar-palkittu elokuvaaja (Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogia) (s. 1956)
2016 – Osmo Ikola, suomalainen kielitieteilijä (s. 1918)
2016 – Risto Salmi, suomalainen näyttelijä (s. 1941)
2016 – Heikki Tavela, suomalainen agronomi ja maanviljelysneuvos (s. 1924)
2019 – Negasso Gidada, Etiopian presidentti 1995–2001 (s. 1943)
2021 – Edward Diener, yhdysvaltalainen psykologian professori ja kirjailija (s. 1946)
2022 – Kristian Lundberg, ruotsalainen kirjailija (s. 1966)
2023 – Seppo Järvinen, suomalainen kirjailija sekä kirjallisuus- ja taidekriitikko (s. 1936)
2023 – Jerry Springer, yhdysvaltalainen talk show -juontaja ja demokraattipoliitikko (s. 1944)
Juhlapäiviä

Suomi: Kansallinen veteraanipäivä, liputuspäivä
Alankomaat: Koningsdag vuodesta 2014 lähtien
Sierra Leone: itsenäisyyspäivä
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 27. huhtikuuta: |  |
:   Lipunnosto kolmen valtakunnan rajapyykille 27. huhtikuuta 1945 Suomessa vietetään kansallista veteraanipäivää  1759 – Englantilainen kirjailija ja naisasianainen Mary Wollstonecraft syntyi.  1928 – Sanoittaja, säveltäjä ja radiotoimittaja Sauvo Puhtila syntyi.  1945 – Lapin sota päättyi.  1954 – Fidžin entinen presidentti ja pääministeri Frank Bainimarama syntyi.  1978 – Saur-vallankumous ja kommunistien valtaannousu Afganistanissa.  2007 – Tallinnan Tõnismäellä sijainnut neuvostomonumentti, ns. ”Pronssisoturi”, siirrettiin aamulla sotilashautausmaalle, mikä synnytti useita päiviä kestäneet levottomuudet ja mellakat Tallinnan kaduilla.  
Katso myös: kalenteri ~ 26. huhtikuuta, 28. huhtikuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
Suomalaissotilaat nostavat sotalipun kolmen valtakunnan rajapyykille Lapin sodan päättymisen jälkeen.
Don’t Stop Me Now

| ”Don’t Stop Me Now” Queen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Jazz
 Julkaistu:  26. tammikuuta 1979
 Formaatti: 7", C-kasetti
 Tuottaja(t): Queen, Roy Thomas Baker
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.29
 Levy-yhtiö: EMI, Elektra Records
Queenin muut singlet
| ”Bicycle Race” / ”Fat Bottomed Girls” 1978 | ”Don’t Stop Me Now” 1979 | ”Mustapha” 1979 |
Musiikkinäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Don't Stop Me Now on Queenin vuonna 1979 julkaisema single. Kappale julkaistiin alun perin vuonna 1978 ilmestyneellä albumilla Jazz. Sanat ja sävellys ovat Freddie Mercuryn käsialaa. Kappale nauhoitettiin elo-syyskuussa 1978 Berre-les-Alpesissa Ranskassa ja on albumin 12. kappale.
Kappale perustuu Freddie Mercuryn pianonsoittoon ja lauluun John Deaconin ja Roger Taylorin soittaessa bassokitaralla ja rummuilla taustoja. Studioversiossa Brian May soittaa pelkästään soolokitaran osuuden, mutta lavaversioissa hän soitti myös taustoja "rytmikitarana".
Kappale voitti Top Gear -ohjelman "The Best Driving Song Ever" -palkinnon.
Marja Packalén

| Marja Packalén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. marraskuuta 1948 (ikä 76) Helsinki
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marja Unelma Packalén (s. 2. marraskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli KOM-teatterissa 1981–2012 ja on vieraillut sen jälkeen muun muassa Tampereella ja Joensuussa. 1970-luvun alussa hän oli mukana perustamassa tamperelaista Ahaa-teatteria ja työskenteli sitten Turun kaupunginteatterissa Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan vuosina ja 1980-luvun taitteessa Helsingin Kirjannäyttämöllä.
Packalénille myönnettiin vuoden 2019 Ida Aalberg -palkinto. Perusteluissaan palkintoraati luonnehti häntä valovoimaiseksi ja analyyttiseksi teatterinäyttelijäksi ja häpeämättömäksi heittäytyjäksi. Tuohon aikaan Packalén ja Pirkko Saisio esittivät KOM-teatterissa yhdessä ohjaaja Heini Junkkaalan kanssa käsikirjoittamaansa, molempien teatteriurasta kertovaa näytelmää Valehtelijan peruukki, joka oli jatkoa heidän samankaltaiselle kiertueproduktiolleen Odotus kymmentä vuotta aiemmin.
Packalén on näytellyt myös monissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja kuunnelmissa sekä toiminut ääninäyttelijänä muun muassa Muumilaakson tarinoita -piirrossarjassa. Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussilla roolistaan elokuvassa 70 on vain numero vuonna 2022.
Yksityiselämä

Packalénin varttui Helsingin Malmilla. Isoisä oli leipuri, isä sekatyömies. Äiti oli kotona ja myöhemmin siivoojana ja vahtimestarina Helsingin yliopistolla. Tytär sai ensituntuman näyttelemiseen koulun esityksissä ja nuorten teatterikurssilla Tuusulassa. Ylioppilaaksi tultuaan 1968 hän pääsi Teatterikouluun, vaikka vanhemmat eivät ajatuksesta pitäneet.
Eläkeiässä Packalén kouluttautui suntioksi Laajasalon opistossa, teki työharjoittelun Kustavissa ja työskenteli jonkin aikaa Malmin hautausmaalla.
Packalén on ollut naimisissa Matti Ijäksen kanssa. Hänellä on kolme aikuista lasta, kaksi tytärtä ja poika. Vuosituhannen vaihteessa hänellä todettiin imusolmukesyöpä, joka saatiin paranemaan.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1969 | Kesyttömät veljekset | suuren firman keskusneiti |
| 1970 | Anna | Helena, Annan kotiapulainen |
| 1971 | Kujanjuoksu | jengiläinen |
| 1971 | Niilon oppivuodet | fasistipomon tyttöystävä |
| 1972 | Robin Hood | Maria Neito |
| 1972 | Hellyys | alaston yövieras |
| 1975 | Ystävyysottelu |  |
| 1976 | Seitsemän veljestä | Hämeen tyttö |
| 1976 | Iso viulu – kaks' sataa | Hanna |
| 1978 | Man måste ju leva... | Marja |
| 1982 | Kuoleman hellä kosketus | vaimo |
| 1985 | Viimeiset rotannahat | valkopukuisen miehen ex–vaimo |
| 1988 | Yksinäinen paikka | Pirjo Halvanne |
| 1988 | Ariel | tuomari |
| 1990 | Tulitikkutehtaan tyttö | lääkäri |
| 1992 | Mestari | Liisa Tyrni |
| 1992 | Pilkkuja ja pikkuhousuja | Kaarina |
| 1991 | Voi hyvin, toivoo Saara | Maria |
| 1997 | Neitoperho | rikospoliisi |
| 1998 | Ensi tiistaina Brahmsia | sihteeri |
| 1999 | Rikos & Rakkaus | tv-toimittaja Rauha Massi |
| 1999 | Itsenäisyyden ilta |  |
| 2000 | Taivas tiellä | Helmi |
| 2001 | Joki | Raili |
| 2002 | Eteenpäin | Sisko Lindholm |
| 2003 | Nousukausi | Katrin äiti |
| 2003 | Seurojentalon tango |  |
| 2005 | Eläville ja kuolleille | opettaja |
| 2006 | Laitakaupungin valot | keittiöpäällikkö |
| 2009 | Maata meren alla | Kati |
| 2009 | Kuulustelu | Mirjam Aalto |
| 2013 | Tumman veden päällä | mummo |
| 2016 | Äkkilähtö | mummo |
| 2020 | Muistojeni kahvila | kerjäläisnainen |
| 2021 | 70 on vain numero | Mirre |
| 2024 | Prinsessa Pikkiriikki | Jenssenin täti |
| 2024 | Räkä ja Roiskis | mummi |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1970 | Sirkus Pasila |  |
| 1979 | Teatterituokio | lastattu nainen |
| 1982 | Rauta-aika |  |
| 1988 | Poliisijuttu | siivooja |
| 1997 | Vuoroin vieraissa | Anneli |
| 2002 | Isänmaan toivot | tuomari |
| 2005 | Tahdon asia | Sirkka Rouhiala |
| 2007 | Kultainen noutaja |  |
| 2007 | Sydänjää | Eeva Kultalahti |
| 2008 | Lemmenleikit | päätoimittaja |
| 2008 | Ylikävely | Meeri Haimila |
| 2010 | Make Up |  |
| 2012 | Kotikatu | Pirjo Heliö |
| 2014 | Klikkaa mua | Opettaja |
| 2014 | Brändärit | Krissen äiti |
| 2018, 2020, 2023 | Onnela | Taimi Mäkinen |
| 2018–2020 | Sunnuntailounas | sosiaalivirkailija |
| 2019 | Roba | raivoava nainen |
| 2019 | Nyrkki | Alli Paasikivi |
| 2022 | Kämppikset | Kristiina |
| 2025 | Queen of Fucking Everything | Lindan äiti |
Aiheesta muualla

Marja Packalén Elonetissä.
Marja Packalén Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Pedro’s Heavy Gentlemen (albumi)

| Pedro’s Heavy Gentlemen Pedro’s Heavy Gentlemen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuussa 1980
 Studio : Soundtrack Studio, Helsinki
 Julkaistu: maaliskuussa 1980   1990 (CD)
 Formaatti: LP-levy (KEL 609)   C-kasetti (KEC 609)   CD-levy (220062)
 Tuottaja(t): H. Pedro Hietanen
 Tyylilaji: jazz, rock, pop, folk, ragtime, blues
 Kesto: 34.57
 Levy-yhtiö: Discophon   : RCA Victor
 Levymerkki: Kerberos   : RCA
Listasijoitukset
  Suomi: 10. (maaliskuu 1980)
Pedro’s Heavy Gentlemenin muut julkaisut
|   | Pedro’s Heavy Gentlemen 1980 | Doing 1981 |
Singlet albumilta  Pedro’s Heavy Gentlemen
 ”Daytonin apinajuttu” / ”That’s A Plenty” Julkaistu: 1980 (KES 115)
Pedro’s Heavy Gentlemen on suomalaisyhtye Pedro’s Heavy Gentlemenin debyyttialbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1980. Levyn tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi Tuomari Nurmion tulkitsema ”Daytonin apinajuttu”.
Discophon julkaisi albumin Suomessa vinyylilevynä ja C-kasettina Kerberos-levymerkillä. RCA Records julkaisi albumin vinyylilevynä myös Ruotsissa.
Levy nousi albumilistalle maaliskuussa 1980 ja pysyi listalla 16 viikon ajan. Maaliskuussa albumi oli kuukausittaisen Top 20 -albumilistan 16. sijalla, mutta huhtikuussa sijoitus oli kymmenes. Toukokuussa albumi tippui jälleen 16. sijalle, jonka jälkeen se putosi listoilta pois.
Taustaa ja tuotanto

Yhtyeen idea syntyi, kun kosketinsoittaja ja yhtyeen johtohahmo Heikki ”Pedro” Hietanen vieraili Ihan hyvä musiikkiohjelma -tv-ohjelmassa esitellen erilaisten musiikkityylien soittamista harmonikan kanssa. Pedron solistina toimi Wigwam-yhtyeen laulaja-kosketinsoittaja Jim Pembroke. Rumpali Antero ”Ande” Päiväläinen työskenteli tuolloin Discophon-levy-yhtiössä ja näki Pedron soittamassa harmonikalla useita eri musiikkityylejä. Päiväläinen kertoi asiasta johtajalleen Johan ”Mosse” Vikstedtille, joka innostui aiheesta ehdottaen albumin tekoa. Yhtyeen nimen keksi Iain Churches, joka toimi albumin äänittäjänä.
Pedron esikuvana albumia tehdessä oli yhdysvaltalaismuusikko Ry Cooder, jonka elokuvalliseen ja avarakatseiseen musiikkiin hän oli lumoutunut. Kappalemateriaalia etsittiin niin vanhoista amerikkalaisista kansanlauluista, kuin bluesmusiikin, ragtimen, countryn sekä rockin historiasta. Lopulta Pedro sai koottua ja sovitettua 14 hyvin erityylistä kappaletta, joita levyttämään joukko muusikoita kokoontui Pedron johdolla helsinkiläiseen Soundtrack-studioon tammikuussa 1980. Tulevaisuudessakin yhtye levytti albuminsa alkuvuodesta, koska muusikot olivat hyvin kiireisiä ja heillä saattoi muuhun aikaan vuodesta olla vaikeuksia ehtiä studioon. Ennen levytyksiä Pedro kirjoitti kaikille muusikoille nuotit ja jätti useille vapauksia improvisoida. Levytysten kulku eteni siten, että kun yhtyeen muusikot tulivat studioon ja saivat nuottinsa, harjoiteltiin kappaleet muutamaan kertaan ja viimeistään kolmannella äänityksellä lopullinen versio oli valmis. Pedron mukaan jokaisen albumin tekemiseen kului aikaa noin kaksi viikkoa eli kymmenisen työpäivää. Tämä työskentelytapa vaati muusikoilta kätevää nuotinlukutaitoa ja hyväksymistä erilaisten musiikkityylien soittamiseen.
Yhtyeen esikoisalbumille solisteiksi otettiin Hietasen aiempia työskentelykumppaneita, kuten Kojo, M. A. Numminen, Tuomari Nurmio sekä Jim Pembroke. Solisteista Dave Lindholmin kanssa Hietanen ei ollut soittanut tai levyttänyt aiemmin. Muusikoina kuultiin Hietasen aiemmista yhtyeistä tuttuja nimiä, kuten basistit Paavo ”Pave” Maijanen ja Heikki ”Häkä” Virtanen, kosketinsoittaja Jani Uhlenius sekä rumpali Ronnie Österberg. Kappalemateriaali koostui cover-kappaleista kahta Pembroken tekemää kappaletta lukuun ottamatta.
Vastaanotto

Levy sai hyvän vastaanoton osalta kriitikoista ja nousi albumilistalle maaliskuussa 1980 pysyen listalla 16 viikon ajan. Maaliskuussa albumi oli kuukausittaisen Top 20 -albumilistan 16. sijalla, mutta huhtikuussa sijoitus oli kymmenes. Toukokuussa albumi tippui jälleen 16. sijalle, jonka jälkeen se putosi listoilta pois. Vaikka Hietanen itse oli ajatellut levyn jäävän hänen ainoaksi soolotyökseen, levy-yhtiö halusi myyntimenestyksen myötä lisää albumeita. Seuraavien viiden vuoden aikana yhtye levytti yhteensä kuusi studioalbumia.
Yhtye esitti levyltä löytyvän, Jim Pembroken laulaman kappaleen ”Promised Land” Iltatähti -tv-ohjelmassa tapaninpäivänä 1980.
Kappaleet

Kaikki sovitukset H. Pedro Hietanen, ellei toisin mainita.
That’s A Plenty – 2.32 (instrumentaali, säv. Lew Pollack)
Tuomari Nurmio: Daytonin apinajuttu – 3.03 (säv. ja san. Antti Syrjäniemi)
I’ve Found a New Baby – 2.17 (instrumentaali, säv. Jack Palmer – Spencer Williams)
M. A. Numminen: Kangastusta – 2.51 (säv. ja san. Elbe Häkkinen)
Dave Lindholm: Mean Town Blues – 4.13 (säv. ja san. trad., sov. H. P. Hietanen – Antero Jakoila – D. Lindholm)
Jim Pembroke: Beyond the Waves – 6.31 (säv. ja san. J. Pembroke)
Kojo: Eh’tite fille – 4.09 (säv. ja san. Clifton Chenier)
Jim Pembroke: Promised Land – 3.23 (säv. ja san. Chuck Berry)
Pitcairn Island – 5.58 (instrumentaali, säv. J. Pembroke / H. P. Hietanen)
Lähteet:
Tekijät > Muusikot

H. Pedro Hietanen – harmonikka, klavinetti (9), piano (6, 8, 9), urut (6), taustalaulu (itämainen soolo; 4)
Jim Pembroke – piano (6)
Jani Uhlenius – piano (1, 2, 4)
Dave Lindholm – huuliharppu (5)
Heavy Gentlemen – taustalaulu (7)
Tomi Nordström – kitara (1–3)
Jukka Orma – kitara (6–9)
Paavo (Pave) Maijanen – basso (6–9)
Häkä Virtanen – basso (1–4)
Antero Jakoila – mandoliini (5)
Kalevi Viitamäki – alttosaksofoni (1), viulu (3)
Seppo Rannikko – tenorisaksofoni (8)
Reino Laine – rummut (1, 2, 4)
Ronnie Österberg – rummut (6–9)
Jukka Wasama – lyömäsoittimet (9), Pelastusarmeijan rumpu (5)
Tekijät > Tuotanto

Levytetty Soundtrack Studiolla Helsingissä tammikuussa 1980.
H. Pedro Hietanen – tuottaja
Iain Churches – äänittäjä
Iain Churches ja H. Pedro Hietanen – miksaus
Markus Heikkerö – kannen suunnittelu
Leo Engel (Moses) – kannen valokuva
Aiheesta muualla

Promised Land -kappale Ylen Iltatähti -televisio-ohjelmassa
Jonny Nilsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jonny Nilsson Innsbruckin vuoden 1964 olympialaisissa. |  Jonny Nilsson Innsbruckin vuoden 1964 olympialaisissa. |  Jonny Nilsson Innsbruckin vuoden 1964 olympialaisissa. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 10 000 metriä |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Karuizawa 1963 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Göteborg 1966 | yhteispisteet |  |
Jonny Nilsson (9. helmikuuta 1943 Filipstad – 22. kesäkuuta 2022 Hindås) oli ruotsalainen pikaluistelun olympiavoittaja ja maailmanmestari, joka oli lajissaan maailman huippuja 1960-luvun puolivälissä.
Nilsson sijoittui 19-vuotiaana vuonna 1962 MM-kilpailujen yhteispisteissä kymmenenneksi oltuaan 10 000 metrillä nopein. EM-kilpailuissa hän sijoittui 15:nneksi. Vuonna 1963 hän voitti Karuizawassa maailmanmestaruuden tehtyään uuden maailmanennätyksen 5 000 metrillä (7.34,3), 10 000 metrillä (15.33,0) ja yhteispisteissä (178,440). Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuoden 1963 saavutusten perusteella Jonny Nilsson sai Svenska Dagbladetin kultamitalin. Samoin hänet valittiin vuoden 1964 Pohjolan parhaaksi urheilijaksi. Menestysvuodestaan Nilsson kirjoitti kirjan Sikta mot stjärnorna. Asevelvollisuuden aikana hän voitti sotilasviisiottelun vuonna 1964selvennä.
Innsbruckin olympialaisissa 1964 Nilsson voitti 10 000 metrillä kultaa 15,9 sekunnin erolla hopeamitalisti Fred Anton Maieriin ja sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi. Vuoden 1964 MM-kilpailuissa hän keskeytti sairastumisen vuoksi ja EM-kilpailuissa sijoittui kymmenenneksi. Vuonna 1965 hän oli MM-kisoissa neljäs ja EM-kisoissa yhdestoista. Vuonna 1966 hän saavutti MM-pronssia ja sijoittui EM-kisoissa neljänneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 Nilsson sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi ja 10 000 metrillä kuudenneksi. Olympiavuoden 1968 jälkeen hän päättikin uransa.
Uransa loppuvaiheessa Nilssonilla oli sen ajan kuuluisana henkilönä mahdollisuus saada oma TV-ohjelma ”Jonnys hörna”, jota hän teki vuosina 1966–1968. Vuonna 1970 pikaluistelijat muodostivat oman ammattilaissarjansa, joka oli käynnissä vuosina 1972–1974 kaatuen kuitenkin taloudellisiin ongelmiin. Jonny Nilsson oli mukana kyseisen ammattilaisliiton järjestelyissä.
Vuonna 2009 pidetyssä Euroopan parlamentin vaaleissa Jonny Nilsson oli kristillisdemokraattien ehdokkaana.  Hän oli kristillisdemokraattien ehdokkaana myös vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa. Kummassakaan vaalissa hänen ei onnistunut päästä läpi.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä: 42,2
1 500 metriä: 2.08,2
3 000 metriä: 4.27,6
5 000 metriä: 7.32,9
10 000 metriä: 15.33,0
Tunnustukset

Oscar Mathisen -palkinto vuonna 1962
Svenska Dagbladetin kultamitali 1963
Ja’far al-Sadiq

Historiallinen mausoleumi Al-Baqi'n hautausmaalla Medinassa sulki sisäänsä Ja'farin ja kolmen muun šiialaisen imaamin haudat. Wahhabilaiset saudit hävittivät rakennuksen vuonna 1925 tai 1926 islamin vastaisena.
Ja’far al-Sadiq tai Jaʿfar ibn Muḥammad aṣ-Ṣādiq (arab. جَعْفَرُ ٱبْنُ مُحَمَّدٍ ٱلصَّادِقُ‎; 699/703 Medina – 765 Medina) oli šiialaisen islamin kuudes imaami, ja viimeinen, jonka kaikki šiialaisuuden suuntaukset, sekä 7-šiialaiset että 12-šiialaiset, tunnustavat. Ja'far tunnetaan šiialaisen suuren lakikoulukunnan jafarilaisuuden perustajana.
Historia

Ja’far vaikuttaa olleen keskeinen hahmo, jonka kautta koko šiialaisuus syntyi uskonnollisena liikkeenä. Sitä ennen tilannetta on kuvailtu niin, että Lähi-idässä esiintyi poliittisia liikkeitä, joista eräät oikeuttivat valtapyrkimyksensä vetoamalla Aliin kantaisänään. Kuten islamissa kokonaisuudessaan, myös šiialaisuuden piirteet kehittyivät vasta vähitellen, vaikka niiden syntyminen projisoitiin kauas menneisyyteen aina oikeaan johdettujen kalifien aikaan asti. Ja'farin aktiivinen aika sijoittui abbasidien valtaannousuun vuonna 750, ja nämä tunnettiin sympatioistaan Alin puoluetta kohtaan. Nähtävästi oppi imaamien ketjusta alkoi kehittyä juuri näihin aikoihin. Kirjallisia lähteitä šiialaisuudesta alkaa kuitenkin ilmestyä vasta 800-luvun loppupuolella, ja šiialaisuus nykyisin tunnistettavana liikkeenä syntyi vasta 12. imaamin jälkeen 800-luvun viimeisillä vuosikymmenillä.
Ja’far al-Sadiqin isä oli viides imaami Muḥammad al-Bāqir ja suoraan alenevan isälinjan katsottiin johtavaan Aliin; sitä edellytti oppi imaamin aseman periytymisestä. Äitinsä puolelta hänen katsottiin olleen sukua ensimmäiselle kalifille Abū Bakrille, joka oli profeetta Muhammedin luottohenkilö. Ja'farin kerrotaan pysytelleen poliittisten ristiriitojen ulkopuolella sekä umaijadien että abbasidien hallitessa ja pysyneen mieluummin Medinassa.
Ja’far keskittyi oppineisuuteen ja opettamiseen ja sai monia seuraajia. Myös sunnit kunnioittavat hänen laintuntemustaan ja perimätiedon tuntemusta. Kerrotaan, että sunnalaiset imaamit Abu Hanifa ja Malik ibn Anas olivat hänen oppilainaan, ja Ja'farin nimi esiintyy usein sunnalaisten hadithien isnadeissa. Ja'far opetti rajoitettua ennaltamääräämisoppia ja oli sitä mieltä, että jos perimätieto profeetan sanomisista (hadith) oli ristiriidassa Koraanin kanssa, tieto pitää hylätä. Myöhemmät šiialaisten kertomukset ovat kuvanneet Jaʿfaria melkein supermiehenä, ja on vaikeaa tietää mitkä osat pitävät paikkansa.
Ja'farin oppilaaksi on väitetty myös alkemistia nimeltä Jābir ibn Hayyān (n. 721–n. 815), joka tunnetaan Euroopassa nimellä Geber. Hän kiitti Ja'faria monien keksintöjensä varsinaiseksi isäksi ja kertoi Ja'farin kirjoittaneen satoja kirjoja. Tutkijat tuntevat vain puolisen tusinaa Ja'farin nimiin pantua teosta, mutta pitävät todennäköisempänä, että Ja'far ei itse kirjoittanut mitään. Myös Geberin keksinnöt ovat saaneet lisävalaistusta tiedosta, jonka mukaan monet asiat, jotka ovat menneet hänen nimiinsä ovat todellisuudessa Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä tiedemieheltä, joka otti käyttöönsä Jabirin latinisoidun nimen Geber saadakseen kirjoilleen enemmän arvovaltaa. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.