stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Makeisvero

Makeisvero on valmistevero. Sitä kerättiin Suomessa viimeksi 2011–2016. Veron kohteena olivat Suomessa valmistettavat ja Suomeen tuotavat makeiset, jäätelöt ja virvoitusjuomat. Aiemmin vero oli käytössä vuosina 1926–1999.
Valmisteveroa sääteli laki makeisten, jäätelön ja virvoitusjuomien valmisteverosta (1127/2010). Veron määrä oli 1.1.2012 alkaen 95 senttiä kilogrammalta ja 11 senttiä litralta.
Vanha makeisvero

Aikaisempi makeisvero oli kulutusvero, jota kerättiin Suomessa myytävistä tuotteista. Euroopan unioni antoi Suomelle huomautuksen ksylitolin verottomuudesta. Eduskunta ratkaisi asian luopumalla makeisverosta 1. tammikuuta 2000.
Vuosina 1987–1999 makeisveron määrä oli 3,50 markkaa kilolta makeisia. Veron tuotto oli 154 milj. mk (1990), 152 milj. mk (1995), 155 milj. mk (1996) ja 157 milj. mk (1997).
Suomen Hammaslääkäriliitto vaati jo vuonna 2003 makeisveroa takaisin, sillä makeisten kulutus oli lisääntynyt merkittävästi. Vuonna 1985 makeisia syötiin henkeä kohden 7,2 kg, vuonna 2001 12,5 kg ja vuonna 2005 14 kg.
Vaikutus kulutukseen

Kaupan ja makeisvalmistajien mukaan makeisveron myötä makeiskauppa notkahti vuonna 2011 viidellä prosentilla, mutta makeisten myynti kasvoi vuonna 2012 kolme prosenttia vuoteen 2010 nähden. Fazer Makeisten mukaan makeisvero vähensi sokerimakeisten myyntiä, mutta suklaan myynti kasvoi.
Kritiikki

Makeisveroa kritisoitiin muun muassa siitä, että se jätti keksit veron ulkopuolelle, mutta verotti toisaalta esimerkiksi kivennäisvesiä. Vero johti muun muassa siihen, että valmistajat kehittävät makeistenomaisia tuotteita, mutta luokittelevat ne kekseiksi.
Makeisten kulutus ei juurikaan vähentynyt veron astuttua voimaan. Tutkijoiden mukaan kansanterveyttä edistäisikin enemmän ruokien sokeripitoisuuksiin pohjaava verotus tai arvonlisäverotus, jolla voitaisiin alentaa terveellisten ja korottaa epäterveellisten ruoka-aineiden hintaa.
Vuonna 2015 Euroopan komissio linjasi Suomen makeisveron valtiontukisääntöjen vastaiseksi ja kilpailua vääristäväksi, minkä vuoksi hallitus päätti lakkauttaa veron vuoden 2017 alussa makeisten ja jäätelön osalta.
Makeintaustanjärvi

| Makeintaustanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°18′54″N, 25°08′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Rautjärveen 
Järvinumero:  35.786.1.035
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,4 m  
Rantaviiva:  1,841 km  
Pinta-ala:  12,221 ha  
Saaria:  1 
 fiMakeintaustanjärvi 
Makeintaustanjärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,4 metriä mpy.
Luettelo Tupolev Tu-134:n onnettomuuksista

Vietnam Airlinesin lennolla 815 ollut Tu-134B-3 syöksyi maahan Phnom Penhissä vuonna 1997.
Tupolev Tu-134 on Tupolevin vuosina 1963–1989 Neuvostoliitossa valmistama lyhyen matkan kapearunkoinen matkustajalentokone. Sitä valmistettiin kaikkiaan 854 kappaletta.
Valmistetusta 854 Tu-134:stä 75 eli noin 8,8 prosenttia oli marraskuuhun 2018 mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, sotatoimissa ja muissa tapahtumissa. Suhteessa muihin saman aikakauden konetyyppeihin se on varsin turvallinen, ja lisäksi suuri osa sille sattuneista onnettomuuksista johtuu lentäjän virheestä. Vertailun vuoksi muista vastaavan kokoisista 1960-luvun suihkukoneista Douglas DC-9-10/15:lla vastaava osuus on 17,0 prosenttia, BAC 1-11:llä 12,7 prosenttia ja Fokker F28:lla 18,7 prosenttia.
Konetyypin pahin onnettomuus tapahtui 11. elokuuta 1979 Dniprodzeržynskissä nykyisen Ukrainan alueella, kun kaksi Aeroflotin Tu-134-konetta törmäsi toisiinsa lennonjohdon virheen vuoksi. Voronežistä Kišinjoviin matkalla olleessa Tu-134A:ssa oli 94 henkilöä ja Donetskista Minskiin lentäneessä Tu-134AK:ssa 84, heidän joukossaan FC Pahtakor Taškent -jalkapallojoukkue. Kaikki 178 koneissa ollutta kuolivat törmäyksessä. Se on kaikkien aikojen toiseksi tuhoisin kahden lentokoneen yhteentörmäys ilmassa.
Monissa onnettomuuksissa koneessa olleiden tai kuolonuhrien määrää ei tiedetä tarkasti, tai onnettomuustiedot ovat muuten puutteelliset. Neuvostoliiton lehdistö ei uutisoinut lento-onnettomuuksista ennen 1980-luvun loppua, eikä vielä silloinkaan rahti- tai sotilaskoneiden onnettomuuksista. Tätä ennen Neuvostoliiton viranomaiset kertoivat onnettomuuksista ulkomaille vain silloin, kun uhrien joukossa oli ulkomaalaisia tai onnettomuudella oli useita silminnäkijöitä.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen. Lisäksi artikkelin lopussa on listattu muita huomattavia onnettomuuksia, joissa osallisena ollut lentokone ei tuhoutunut. Listassa ovat onnettomuudet, joissa tuli kuolonuhreja, sekä kaappaukset, joissa kuoli vähintään yksi muu henkilö kuin kaappari.
Muita huomattavia onnettomuuksia

| Päivämäärä | Paikka | Lentoyhtiö | Versio | Rekisteri | Uhrit/ Koneessa olleet | Lyhyt kuvaus | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 19860920 20.9.1986 |  Ufa | Aeroflot | Tu-134 | tuntematon | 04 4/78 | Kone teki välilaskun Ufaan ja seisoi asematasolla, kun kentälle hyökkäsi kaksi ilmeisesti poliisia pakenevaa aseistettua miestä. He nousivat koneeseen ja ampuivat kaksi matkustajaa ennen kuin turvajoukot valtasivat koneen ja ampuivat asemiehet. |  |
Madeira (joki)

| Madeira |
| --- | --- |
 Madeiran pääuoma.
Maanosa:  Etelä-Amerikka
Maat:  Brasilia, Bolivia
Kunnat:  Pando, Rondônia, Amazonas
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Amazonin vesistö
Valuma-alue:  Madeiran valuma-alue
Pinta-ala:  1 420 000 km2
Pääuoman osuudet:  Madeira
Yhtyy:  Amazon
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Madre de Dioksen ja Guaporén yhtymäkohta
 :  10°22′33.78″S, 65°23′30.055″W
Laskupaikka:  Amazon
 :  3°22′7″S, 58°45′3″W
Esteet:  Jirau vl ja Santo Antônion pato
Taajamat:  Porto Velho
Mittaustietoja
Pituus:  1 450  km
Keskivirtaama:  31 200 kuutiometriä sekunnissa
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Joen valuma-alue
Madeira on Amazonin pisin sivujoki. Se virtaa koilliseen Amazonasin osavaltion läpi ja yhtyy Amazoniin Manausin kaupungissa.
Uomaverkosto

Madeiran valuma-alue käsittää neljänneksen Brasilian Amazonin alueesta. Valuma-alueen latva-alueet ulottuvat kaakossa Perun puolelle Andeille ja etelässä Bolivian puolelle. Täältä laskeutuu alas useita jokia, joka yhtyvät ensin toisiinsa. Niistä suurimpia ovat idästä länteen lueteltuina Guaporé, San Martin, Blanco, San Miguel, Mamoré, Beni ja Madre de Dios. Näistä muodostuu kaksi suurta sivujokea Madre de Dios ja Guaporé, jotka yhtyvät toisiinsa ja siitä alkaa Madeiran nimellä kulkeva pääuoma. Se virtaa 1 450 kilometriä koko ajan koilliseen, missä se yhtyy Amazonin pääuomaan oikealta puolelta. Tässä yhtymäkohdassa sijaitsee Amazonin valuma-alueen suurin kaupunki Manaus.
Joen pituudesta on kaksi arvoa. Lyhyempi tarkoittaa alla kuvattua tapaa mitata vain Madeiran nimellä merkittyä uomaa. Pitempi arvo 3 250 km saadaan, kun Madeiraa jatketaan Mamorén, Granden, Cainen ja Rochan sivujokien uomilla. Näin tulkittuna Madeiran latvat ulottuvat Andeille asti.
Ilmasto joen latva-alueilla on aluksi vuoristoinen, mutta sivujoet laskevat pian alangolle, jossa on humidi ilmasto metsävyöhyke lännessä ja subtrooppinen tasankoalue idässä. Latvajoen virtaavat alavalle alueelle, missä Madeira muodostaa hetken Brasilian ja Bolivian välisen valtionrajan. Brasilian puolella Rondôniassa joki alkaa Porto Velhon rajalta alkaen laskea nopeammin muodostaen koskia ja virtauksia sisältävän osuuden, joka ei ole purjehduskelpoinen. Tämä osuus on vuonna 2012 peittynyt Santo Antônion padon nostaman patoaltaan alle. Toinen pato, joka kuuluu Jiraun voimalalle, sijaitsee joella 100 kilometriä yläjuoksulle päin ja se valmistui vuonna 2016. Alajuoksulla sijaitsee pieni kaupunki Novo Aripuanã.
Eläimistö

Joessa elää muun muassa amazonindelfiinejä ja joelle vaeltaa vuosittain kutemaan noin 750 kalalajia.
Käyttö

Joella harjoitetaan yhä kullanhuuhdontaa.
Huomautuksia

↑  Tukea kuvaukselle saadaan Wikimedia Commonsin kartasta Madeirarivermap.jpg
↑  Kännetty engalnninkielisestä artikkelista en:Madeira River.
Käännös suomeksi
Luettelo Zelda-peleistä

Tämä on luettelo The Legend of Zelda -sarjan peleistä.
Julkaisut > Pääjulkaisut

The Legend of Zelda
Zelda II: The Adventure of Link
The Legend of Zelda: A Link to the Past
The Legend of Zelda: Link's Awakening
The Legend of Zelda: Ocarina of Time
The Legend of Zelda: Majora's Mask
The Legend of Zelda: Oracle of Seasons
The Legend of Zelda: Oracle of Ages
The Legend of Zelda: A Link to the Past & Four Swords
The Legend of Zelda: The Wind Waker
The Legend of Zelda: Four Swords Adventures
The Legend of Zelda: The Minish Cap
The Legend of Zelda: Twilight Princess
The Legend of Zelda: Phantom Hourglass
The Legend of Zelda: Spirit Tracks
The Legend of Zelda: Skyward Sword
The Legend of Zelda: A Link Between Worlds
The Legend of Zelda: Tri Force Heroes
The Legend of Zelda: Breath of the Wild
Julkaisut > Uudelleenjulkaistut pelit

The Legend of Zelda: Link's Awakening DX
The Legend of Zelda: Ocarina of Time Master Quest
The Legend of Zelda: Ocarina of Time 3D
The Legend of Zelda: Four Swords Anniversary Edition
The Legend of Zelda: The Wind Waker HD
The Legend of Zelda: Majora's Mask 3D
The Legend of Zelda: Twilight Princess HD
The Legend of Zelda: Link's Awakening
The Legend of Zelda: Skyward Sword HD
Julkaisut > Kokoelmat

The Legend of Zelda: Collector's Edition
Luettelo Formula 1 -sarjan kuolemantapauksista

Tämä luettelo sisältää Formula 1 -ajossa tai -testissä tapahtuneet kuljettajien kuolemantapaukset. Kaikkiaan sarjan historian aikana on saanut surmansa 45 kuljettajaa. Heistä 24 on kuollut MM-sarjan viikonlopun aikana, kahdeksan Indianapolis 500:ssa, joka kuului F1-sarjaan 1950–1960, yhdeksän testeissä ja neljä MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa. Myös erinäisissä onnettomuuksissa henkensä ovat menettäneet jotkut katsojat sekä toimitsijat. Esimerkiksi kauden 2013 Kanadan GP:ssä ratavirkailija kuoli jäätyään meksikolaiskuljettaja Esteban Gutiérrezin autoa siirtävän nostotraktorin alle.
Kuljettajat > Osakilpailuissa menehtyneet kuljettajat

| Kausi | Kuolinpäivämäärä | Kuljettaja | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 1953 | 15. toukokuuta |  Chet Miller | Indianapolis 500 (harjoitukset) |
| 1953 | 30. toukokuuta |  Carl Scarborough | Indianapolis 500 (keskeytti kilpailun lämmön takia ja kuoli myöhemmin sairaalassa) |
| 1954 | 31. heinäkuuta |  Onofre Marimón | Saksan Grand Prix 1954 (harjoitukset) |
| 1955 | 11. huhtikuuta |  Mario Alborghetti | Paun Grand Prix 1955 (kilpailu) |
| 1955 | 16. toukokuuta |  Manny Ayulo | Indianapolis 500 (harjoitukset) |
| 1955 | 30. toukokuuta |  Bill Vukovich | Indianapolis 500 |
| 1957 | 15. toukokuuta |  Keith Andrews | Indianapolis 500 (harjoitukset) |
| 1958 | 30. toukokuuta |  Pat O'Connor | Indianapolis 500 |
| 1958 | 6. heinäkuuta |  Luigi Musso | Ranskan Grand Prix 1958 |
| 1958 | 3. elokuuta |  Peter Collins | Saksan Grand Prix 1958 |
| 1958 | 25. lokakuuta |  Stuart Lewis-Evans | Marokon Grand Prix 1958 |
| 1959 | 17. toukokuuta |  Jerry Unser | Indianapolis 500 (harjoitukset) |
| 1959 | 19. maaliskuuta |  Bob Cortner | Indianapolis 500 (harjoitukset) |
| 1960 | 19. kesäkuuta |  Chris Bristow | Belgian Grand Prix 1960 |
| 1960 | 19. kesäkuuta |  Alan Stacey | Belgian Grand Prix 1960 |
| 1961 | 10. syyskuuta |  Wolfgang von Trips | Italian Grand Prix 1961 |
| 1962 | 1. marraskuuta |  Ricardo Rodríguez | Meksikon Grand Prix 1962 |
| 1964 | 2. elokuuta |  Carel Godin de Beaufort | Saksan Grand Prix 1964 (aika-ajo) |
| 1966 | 8. syyskuuta |  John Taylor | Saksan Grand Prix 1966 |
| 1967 | 10. toukokuuta |  Lorenzo Bandini | Monacon Grand Prix 1967 |
| 1968 | 7. heinäkuuta |  Jo Schlesser | Ranskan Grand Prix 1968 |
| 1969 | 1. elokuuta |  Gerhard Mitter | Saksan Grand Prix 1969 (Formula 2) |
| 1970 | 21. kesäkuuta |  Piers Courage | Hollannin Grand Prix 1970 |
| 1970 | 5. syyskuuta |  Jochen Rindt | Italian Grand Prix 1970 (aika-ajo) |
| 1973 | 29. heinäkuuta |  Roger Williamson | Hollannin Grand Prix 1973 |
| 1973 | 6. lokakuuta |  François Cevert | Yhdysvaltain Grand Prix 1973 (aika-ajo) |
| 1974 | 22. maaliskuuta |  Peter Revson | Etelä-Afrikan Grand Prix 1974 (vapaat harjoitukset) |
| 1974 | 6. lokakuuta |  Helmuth Koinigg | Yhdysvaltain Grand Prix 1974 |
| 1975 | 19. elokuuta |  Mark Donohue | Itävallan Grand Prix 1975 |
| 1977 | 5. maaliskuuta |  Tom Pryce | Etelä-Afrikan Grand Prix 1977 |
| 1978 | 11. syyskuuta |  Ronnie Peterson | Italian Grand Prix 1978 (kuoli sairaalassa seuraavana päivänä) |
| 1982 | 8. toukokuuta |  Gilles Villeneuve | Belgian Grand Prix 1982 (aika-ajo) |
| 1982 | 13. kesäkuuta |  Riccardo Paletti | Kanadan Grand Prix 1982 |
| 1994 | 30. huhtikuuta |  Roland Ratzenberger | San Marinon Grand Prix 1994 (aika-ajo) |
| 1994 | 1. toukokuuta |  Ayrton Senna | San Marinon Grand Prix 1994 |
| 2014 | 17. heinäkuuta 2015 |  Jules Bianchi | Japanin Grand Prix 2014 (kuoli sairaalassa yhdeksän kuukautta myöhemmin tulematta lainkaan tajuihinsa) |
Kuljettajat > MM-sarjan osakilpailuiden ulkopuolisissa onnettomuuksissa menehtyneet

| Kausi | Päivämäärä | Kuljettaja | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- |
| 1952 | 18. kesäkuuta |  Cameron Earl | koeajo ERAlla |
| 1953 | 18. syyskuuta |  Charles de Tornaco | testi Modena Autodromella |
| 1957 | 14. maaliskuuta |  Eugenio Castellotti | koeajo Modena Autodromella |
| 1961 | 1. kesäkuuta |  Shane Summers | Silver City Trophy 1961 (harjoitukset) |
| 1961 | 15. kesäkuuta |  Giulio Cabianca | koeajo Modena Autodromella |
| 1962 | 21. joulukuuta |  Gary Hocking | Natalin Grand Prix 1962 (harjoitukset) |
| 1967 | 14. elokuuta |  Bob Anderson | koeajo Brabhamilla |
| 1970 | 25. toukokuuta |  Martin Brain | Nottingham Sports Car Club Meeting (kilpailu) |
| 1971 | 24. lokakuuta |  Jo Siffert | World Championship Victory Race 1971 |
| 1977 | 29. elokuuta |  Brian McGuire | Shellsport Championship Round 11 1977 |
| 1980 | 1. elokuuta |  Patrick Depailler | koeajo Hockenheimringillä |
| 1986 | 15. toukokuuta |  Elio de Angelis | koeajo Paul Ricardilla |
| 2013 | 11. lokakuuta |  María de Villota | koeajo Duxfordin lentokentällä, löydettiin kuolleena hotellista onnettomuudesta saamiensa vammojen vuoksi |
Lännenpihta

| Lännenpihta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Pihdat Abies
Laji::  lasiocarpa
Kaksiosainen nimi
 Abies lasiocarpa  (Hook.) Nutt. 

Katso myös
   Lännenpihta Wikispeciesissä   Lännenpihta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lännenpihta (Abies lasiocarpa) on pihta, jota tavataan Kalliovuorten läheisyydessä. Se on suurehko ikivihreä paljassiemeninen puu. Lännenpihta kasvaa tyypillisesti noin 20 metriä korkeaksi, mutta suurin mitattu puu oli noin 50 metriä korkea. Rungon läpimitta voi olla metrin luokkaa. Lännenpihta viihtyy pohjoisessa 300–900 metrin korkeudessa ja etelässä 2 400–3 650 metrin korkeudessa.
Lännenpihdan lehdet ovat 1,5–3,0 senttimetriä pitkiä littanoita neulasia, väriltään vihreitä, yläpuolelta harmahtavia. Kävyt ovat 6–12 senttimetriä pitkiä ja kypsinä mustanvioletteja.
Käyttö

Lännenpihdan puuainesta käytetään rakentamisessa ja paperin valmistuksessa. Se on myös Pohjois-Amerikassa suosittu joulukuusi.
Suomessa lännenpihta on käyttökelpoinen koristepuu, joka on osoittautunut kestäväksi aina vyöhykkeelle VI asti.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lännenpihta (Abies lasiocarpa)
Metla: Lännenpihta (Abies lasiocarpa) (Arkistoitu – Internet Archive)
Arboretum Mustila: Lännenpihta (Abies lasiocarpa) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Abies lasiocarpa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Abies lasiocarpa (englanniksi)
USDA Forest Service: Subalpine Fir (Abies lasiocarpa) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Makeleta Stephan

| Makeleta Stephan |
| --- | --- |
 Makeleta Stephan vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1978 (ikä 46)
Kansalaisuus:   tongalainen
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto 
 Tietolaatikko päivitetty 23. helmikuuta 2015 
Makeleta Stephan (o.s. Piukala; s. 23. toukokuuta 1978 Haʻateiho, Tongatapu, Tonga) on tongalainen maastohiihtäjä.
Ura

Stephan kokeili ensimmäisen kerran maastohiihtoa vuoden 2015 tammikuussa. Ennen hiihtouraa Stephan oli kilpaillut muissa kestävyyslajeissa, kuten maratonilla. Tongan liitto lähestyi häntä vuonna 2014, koska se halusi lisätä urheilijoiden määrää lumilajeissa. Hiihtoliitto pyrki saamaan hiihtäjän Pyeongchangin olympiakisoihin, minkä seurauksena liiton edustaja alkoi etsiä sopivaa kandidaattia Euroopasta.
Stephan kilpaili historian ensimmäisenä tongalais- ja polynesialaisnaisena hiihdon MM-kilpailuissa Falunissa vuonna 2015. Hän osallistui vain perinteisen hiihtotavan sprintin karsintaan, jossa hän oli 93:s eli viimeinen jääden karsinnoissa ensimmäiseksi sijoittuneelle, Puolan Justyna Kowalczykille seitsemän ja puoli minuuttia.
Ura > MM-kilpailut 2017

Kesäisin rullasuksien avulla valmistautunut Stephan kaatui vuoden 2016 elokuussa. Kaatumisesta seurasi muutamia murtumia hänen jalkaansa, ja hän joutui pidättäytymään harjoittelusta kymmenen viikon ajaksi.
Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Stephan osallistui vapaan hiihtotavan sprintin karsintoihin Lahdessa. Hän pääsi 1,4 kilometrin matkalla nopeampaan aikaan kuin Falunissa. Hän ei jäänyt enää karsinnan viimeiseksi, ja eroa kärkisijaan jäi kolme minuuttia. Loppuajaksi tuli 6.18,43. Stephan olisi halunnut osallistua jo ensimmäisen kisapäivän karsintaan, mutta myöhästyi ilmoittautumisesta, eikä siten päässyt vielä kilpailemaan.
Yksityiselämä

Stephan on työskennellyt catering-alalla.[lähde? ] Helmikuussa 2017 hän ilmoitti työskentelevänsä osan vuodesta ravintolassa, keskittyen talvisin ainoastaan hiihtoon. Ennen Falunin MM-kilpailuja Stephan jätti työnsä pystyäkseen keskittymään harjoitteluun täysipäiväisesti.
Stephan muutti Saksaan vuonna 2001. Hänen isänsä menehtyi noin viikko ennen Lahden MM-kilpailuja vuonna 2017.
Käännös suomeksi
Luettelo lyhenteistä

Tämä on luettelo yleisistä lyhenteistä.
Tämä luettelo ei sisällä:
yksikirjaimisia lyhenteitä (katso luettelo kirjaimista).
yleisiä suomen kielen lyhenteitä (esimerkiksi esim.).
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
E

Edd.pin
Ä

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Mahmoud Guendouz

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. helmikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: El Harrach, Ranskan Algeria
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 184 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1982 1984–1985 1985–1987 |  NA Hussein Dey  Martigues  JS El Biar |  32 (0) |
Maajoukkue
| 1977–1986 |  Algeria | 71 (4) |
Valmennusura
1998–1999 1999–2000:  Martigues (apuv.)  Martigues  US Biskra
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mahmoud Guendouz (s. 24. helmikuuta 1953 El Harrach, Ranskan Algeria) on algerialainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka pelasi suurimman osan urastaan kotimaassaan Algeriassa. Hän pelasi myös Ranskassa puolitoista kautta Martiguesissa.
Lyttelton

| Lyttelton Ōhinehou |
| --- | --- |
 Näkymä Lytteltoniin aurinkoisena päivänä
 Lyttelton
 Koordinaatit: 43°36′S, 172°43′E 
Valtio:  Uusi-Seelanti
Hallintoalue:  Canterbury
Väkiluku (2013):  2 859
 
 www.lyttelton.net.nz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lyttelton (maoriksi Ōhinehou) on pieni satamakaupunki Christchurchin vieressä Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Banksin niemimaalla, Canterburyn hallintoalueella Eteläsaarella. Christchurhin ja Lytteltonin välillä kulkevat sekä maantie että rautatie. Vuoden 2013 väestönlaskennassa Lytteltonin asukasluku oli 2 859 henkeä.
Lyttelton kuuluu Christchurchin kunnallishallintoalueeseen. Se liitettiin hallinnollisesti Christchurchiin vuonna 2006. Sitä ennen Lyttelton oli osa Banksin niemimaan piirikuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyttelton Wikimedia Commonsissa
Lytteltonin asukasjärjestön sivut (englanniksi)
Lysvan piiri

Lysvan piiri Permin aluepiirin kartalla.
Lysvan piiri (ven. Лы́сьвенский райо́н, Lysvenski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 3 704 neliökilometriä. Asukkaita on 82 300 henkeä (vuonna 2009).
Lysvan piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tšusovoin ja Gornozavodskin piireihin, idässä Sverdlovskin alueeseen, etelässä Berjozovkan ja lännessä Kungurin piireihin. Seudulla virtaa Tšusovaja ja sen sivujoet Barda, Lysva ja Šakva. Hyötykaivannaisiin kuuluu kalkkikivi.
Piiriin kuuluu Lysvan kaupunki sekä kolme maalaiskuntaa: Kormovištše, Kyn ja Novoroždestvenskoje. Hallinnollinen keskus on Lysva. Asutuskeskuksia on yhteensä 61.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 90,3 % venäläisiä ja 6,8 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 82,8 %.
Piirin kautta kulkee Kungurin ja Tšusovoin välinen maantie sekä Kalinon ja Berdjaušin välinen rautatie. Seudulla on koneenrakennus-, metalli- ja kevyttä teollisuutta. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja maataloutta.
Piirissä on kaksi ammattikoulua, lääketieteelinen ja polytekninen opisto, Permin teknisen yliopiston filiaali, lasten luomistyön keskus, musiikki- ja taidekoulut, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, historiallinen ja taidemuseo sekä draamateatteri. Lysvassa toimii kaksi TV-asemaa. Paikallislehtenä ilmestyy Iskra (”Kipinä”).
Nähtävyyksiin kuuluvat Lysvan, Kynin ja Novoroždestvenskojen ortodoksiset kirkot sekä Lysvan ja Kynin metallitehtaiden rakennukset.
Aiheesta muualla

Lysvan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Aleksandrovsk • Barda • Berezniki • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • Kudymkar • Kujeda • Kungur • Kungur • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • Perm • Siva • Solikamsk • Solikamsk • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • Zvjozdnyi