stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fenkoni

| Fenkoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2,4-trimetyylibisyklo[2.2.1]heptan-3-oni
CAS-numero:  1195-79-5
PubChem CID:  14525
SMILES:  CC1(C2CCC(C2)(C1=O)C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H16O
Moolimassa:  152,228 g/mol
Sulamispiste:  6 °C
Kiehumispiste:  193,5 °C
Tiheys:  0,947 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,744 g/l (25 °C)
Fenkoni (C10H16O) on terpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa ja aromiaineena. Fenkoni on kamferin isomeeri. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Huoneenlämpötilassa fenkoni on väritöntä ja öljymäistä, hieman viskoosia, nestettä. Sen haju on samankaltainen kamferin kanssa. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Fenkoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen (+)-isomeerin ominaiskiertokyky on +66,8 ja (-)-isomeerin ominaiskiertokyky on -66,8.
Fenkonia esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä. (+)-isomeeria esiintyy erityisesti fenkolissa (Foeniculum vulgare) ja tupsulaventelissa (Lavandula stoechas). Toista enantiomeeria esiintyy havupuissa esimerkiksi kanadantuijassa (Thuja occidentalis)
Valmistus ja käyttö

Fenkonia valmistetaan lähtemällä pineenistä. Pineeni reagoi karboksyylihappojen kanssa muodostaen fenkyyliestereitä, jotka hydrolysoidaan fenkyylialkoholiksi. Fenkyylialkoholi voidaan tämän jälkeen hapettaa fenkoniksi.
Fenkonia käytetään hajusteissa tuomaan tuotteeseen fenkolin tai männyn kaltaista tuoksua. Sitä voidaan myös lisätä elintarvikkeisiin aromiaineeksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös eräiden vinyylihartsien liuottimena.
Aiheesta muualla

Royal Society of Chemistry, ChemSpider : Fenchone (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Fenchone (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - fenchone (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - fenchone (englanniksi)
Kalmukin kieli

| Kalmukki |
| --- | --- |
 Kaksikielinen varoituskyltti
Oma nimi:  хальмг келн (halmg keln)
Muu nimi:  oiraatti
Tiedot
Alue:   Venäjä  Kirgisia
Virallinen kieli:   Venäjä –  Kalmukia
Puhujia:  160 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen todo bitšig
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  mongolikielet
Kieliryhmä:  itäiset mongolikielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  xal
ISO 639-3:  xal
ISO 639-3:  KGZ
 Ohje 
Kalmukin kieli eli kalmukki (aikaisemmin myös oiraatti; kalmukiksi хальмг келн, halmg keln) on etupäässä Venäjällä asuvien kalmukkien puhuma mongolikieli. Sillä on virallinen asema Kalmukian tasavallassa.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Kalmukit asuvat Venäjällä Volgan alajuoksun eteläpuolella sijaitsevassa Kalmukian tasavallassa, Astrahanin, Volgogradin, Rostovin ja Orenburgin alueilla, Stavropolin aluepiirissä, Siperiassa, Kirgisiassa ja Kazakstanissa. Pieniä kalmukkiryhmiä on myös Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Kirgisiassa asuvista kalmukeista käytetään joskus nimeä Sartin kalmukit ja heitä arvioidaan olevan 3800. Etenkin Kiinassa asenteet kieltä kohtaan ovat olleet negatiivisia, vaikka esimerkiksi lapset oppivat kieltä vanhemmiltaan.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 165 800 kalmukkia ja 156 300 kalmukin kielen puhujaa. Kirgisiassa kalmukkeja oli 5 050 henkeä ja Kazakstanissa 1 100. Venäjän kalmukeista 93,1 % ilmoitti äidinkielekseen kalmukin ja 6,8 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 86,9 %.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 174 000 kalmukkia ja 153 600 kalmukin kielen puhujaa. Peräti 99,6 % kalmukeista ilmoitti osaavansa venäjää. Kalmukiassa asuvista kalmukeista 90,8 % puhuu kalmukkia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 80 500 kalmukin puhujaa.
Historia ja murteet

Kalmukkien esi-isiä ovat mongoleihin kuuluneet oiraatit, jotka 1300-luvun lopulla perustivat itäiseen Keski-Aasiaan itsenäisen Zungarin kaanikunnan. Oiraateilla oli oma kirjakieli ja kirjoitusjärjestelmä, jota kalmukit käyttivät 1900-luvulle saakka. 1600-luvun alussa halhamongolien ja turkkilaisten kansojen ahdistamat oiraatit solmivat Venäjän kanssa sopimuksen, jonka perusteella he siirtyivät ensin Irtyš, Om ja Išim -jokien varsille ja sittemmin nykyisille asuinseuduilleen Volgan ja Donin alajuoksujen aroille. Vuosina 1664–1771 kalmukit, joita arvioidaan olleen noin 270 000 henkeä, muodostivat Venäjään vasallisuhteessa olleen Kalmukian kaanikunnan. Vuonna 1771 osa venäläisten ahdistamista kalmukeista (noin 125 000 henkeä) lähti takaisin Džungariaan, mutta enemmistö heistä sai surmansa matkalla. Volgan alajuoksulla kehittyi ajan mittaan erillinen kalmukkien kansa ja sen kieli.
Kalmukki kuuluu mongolikielten itäiseen ryhmään. Sen lähin sukukieli on Luoteis-Kiinassa ja Länsi-Mongoliassa puhuttu oiraatti. Kieli jakautuu torgutin ja derbetin päämurteisiin, jotka puolestaan jakautuvat useisiin alamurteisiin. Niiden väliset erot ovat kuitenkin melko vähäisiä. Lisäksi erotetaan turkkilaisten kansojen keskuudessa vanhastaan asuneiden Issyk Kulin (Kirgisia), Orenburgin ja Uralin kalmukkien murteet, jotka ovat nykyään lähes kokonaan hävinneet.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaali> Norm. | Labiaali> Palatal. | Dentaali> Norm. | Dentaali> Palatal. | Palataali | Velaari> Norm. | Velaari> Palatal. | Uvulaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m | mʲ | n | nʲ | ɲ | ŋ |  |  |
| Klusiili | Ston. asp. | pʰ | pʲʰ | tʰ | tʲʰ |  |  |  |  |
| Klusiili | Ston. | p | pʲ | t | tʲ |  | k | kʲ |  |
| Klusiili | Soin. |  |  |  |  |  | ɡ | ɡʲ | ɢ |
| Affrikaatta | Ston. asp. |  |  | tsʰ |  | tʃʰ |  |  |  |
| Affrikaatta | Ston. |  |  | ts |  | tʃ |  |  |  |
| Affrikaatta | Soin. |  |  |  |  | dʒ |  |  |  |
| Frikatiivi | Ston. | f |  | s |  | ʃ | x | xʲ |  |
| Frikatiivi | Soin. |  |  |  |  |  | ɣ |  |  |
| Lateraalifrikatiivi | Lateraalifrikatiivi |  |  | ɮ | ɮʲ |  |  |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  |  | r | rʲ |  |  |  |  |
| Approksimantti | Approksimantti | w | wʲ |  |  | j |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Lähes suppea |  |  | ʊ |
| Puolisuppea | e | ə | o |
| Puoliavoin |  | ə | ɔ |
| Avoin |  |  | a |
Lähde:
Kirjakieli

1600-luvun puoliväliin saakka kalmukkien esi-isät käyttivät mongolin klassista kirjakieltä. Vuonna 1648 Zaja-Pandita loi oiraattia varten uuden todo bitšig (”selkeä kirjoitus”) -nimisen kirjoitusjärjestelmän, jota kalmukit käyttivät vuoteen 1924 saakka. Kalmukiksi käännettiin tiibetistä, sanskritista, kiinasta ja mongolista buddhalaista uskonnollista, filosofista ja tieteellistä kirjallisuutta. Kirjakielellä laadittiin alkuperäisiä historiallisia ja juridisia teoksia, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Sitä käytettiin myös virallisissa asiakirjoissa ja kirjeenvaihdossa. Kieltä opetettiin buddhalaisluostareissa sekä ortodoksisen kirkon ja venäläisten viranomaisten avaamissa kouluissa.
Vuonna 1924 kalmukit siirtyivät lisämerkein täydennettyyn kyrilliseen kirjaimistoon. Vuonna 1930 otettiin käyttöön latinalainen aakkosto, mutta vuonna 1938 palattiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, һ, җ, ң, ө ja ү. Samalla luotiin uusi puhekieleen perustuva kielinormi, jossa esiintyy molempien päämurteiden aineksia. Kirjakielen käyttö lakkautettiin vuonna 1943, jolloin kalmukit karkotettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Sen viljely aloitettiin jälleen 1950-luvun lopulla. Vuosina 1957–1958 Kalmukian tasavalta perustettiin uudelleen ja kansa pääsi palaamaan kotiseudulleen.
Nykyään kieltä kirjoitetaan sekä kyrillisillä että todo bitšigilla.
Kirjakieli > Kalmukin nykyinen kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ә ә | Б б | В в | Г г | Һ һ | Д д | Е е | Ё ё |
| Ж ж | Җ җ | З з | И и | Й й | К к | Л л | М м | Н н |
| Ң ң | О о | Ө ө | П п | Р р | С с | Т т | У у | Ү ү |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь |
| Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |  |  |  |
1990-luvun alussa hyväksytyissä Kalmukian kielilaissa (1991) ja perustuslaissa (1994) kalmukki sai tasavallan toisen virallisen kielen aseman venäjän kielen rinnalla. Kalmukiksi julkaistaan oppikirjoja, lastenkirjoja, alkuperäistä kaunokirjallisuutta sekä tietokirjoja. Kieltä käytetään opetusvälineenä muutamissa kouluissa ja muualla sitä opetetaan aineena. Kalmukiksi ilmestyy sanomalehti Halmg ünn (”Kalmukian totuus”), kaksi paikallislehteä, kirjallisuuslehti Tejegin gerl (”Valo arolla”) ja lastenlehti Bair (”Ilo”). Tasavallan radio ja televisio lähettävät kalmukinkielistä ohjelmaa. Elistassa toimii kansallinen ammattiteatteri. Viime aikoina on pyritty popularisoimaan myös vanhaa todo bitšig -kirjoitusta.
Aiheesta muualla

Bossia Kornoussova: Language Policy and Minority Language Planning in Russia: the case study of the Kalmyk language (englanniksi)
Ethnologue: Kalmyk-Oirat (englanniksi)
Mongolilaiset kielet
burjaatti
daguuri
kalmukki
mogoli
mongoli
monguori
paomgan
santa
Kappale evankeliumitekstiä todo bitšig -kirjoituksella.
Ferimtsoni

| Ferimtsoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4,6-dimetyyli-N-[(Z)-1-(2-metyylifenyyli)etylideeniamino]pyrimidin-2-amiini
CAS-numero:  89269-64-7
PubChem CID:  9013425
SMILES:  CC1=CC=CC=C1/C(=N\NC2=NC(=CC(=N2)C)C)/C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H18N4
Moolimassa:  254,334 g/mol
Sulamispiste:  175-176 °C 
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,162 g/l (30 °C)
Ferimtsoni (C15H18N4) on hydratsoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ferimtsoni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin, mutta liukenee paremmin muun muassa etanoliin, etyyliasetaattiin ja ksyleeniin. Ferimtsonin fungisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se sitoutuu sienten solukalvoihin. Yhdisteellä on myös antibakteerisia ominaisuuksia.
Valmistus ja käyttö

Ferimtsonin valmistukseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Kummassakin lähtöaineena on o-metyyliasetofenoni, joka reagoi joko 4,6-dimetyyli-2-hydratsinopyrimidiinin kanssa tai ensimmäiseksi pimagediinin kanssa ja tämän jälkeen asetyyliasetonin kanssa. Ferimtsonia käytetään fungisidina riisiviljelmillä.
Kallias ja Hipponikos

Kallias ja Hipponikos (m.kreik. Καλλίας, Ἱππόνικος, lat. Callias, Hipponicus) olivat toistuvia nimiä eräässä antiikin kreikkalaisessa ateenalaisessa eupatridi- eli ylimyssuvussa.
Suku oli kotoisin Alopeken demoksesta ja tunnettiin vauraudestaan, joka oli ainakin osaksi peräisin Laureionin hopeakaivosten tuotosta. Suvun miespuolisilla jäsenillä toistuivat vuorottaisissa sukupolvissa nimet Hipponikos ja Kallias. Suku kuului keryksien sukuun, ja sillä oli kunniatehtävä toimia soihdunkantajina Eleusiin mysteereissä yhdessä eumolpidien suvun kanssa.
Jäseniä

Suvun jäseniä olivat:
Hipponikos (600/500-luku eaa.)
Kallias I (500-luku eaa.), Hipponikoksen veljenpoika
Hipponikos I (500/400-luku eaa.), Kallias I:n poika
Kallias II (n. 520-446 eaa.), Hipponikos I:n poika
Hipponikos II (n. 485–422/421 eaa.), Kallias II:n poika
Kallias III (n. 450–367/366 eaa.), Hipponikos II:n poika
Hipparete (n. 440–417/416 eaa.), Hipponikos II:n tytär, Alkibiadeen vaimo
Hermogenes (400/300-luku eaa.), Hipponikos II:n avioton poika, filosofi
Hipponikos III (n. 421–342/341 eaa.), Kallias III:n poika
Fenoksietikkahappo

| Fenoksietikkahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-fenoksietaanihappo
CAS-numero:  122-59-8
PubChem CID:  19188
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)OCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H8O3
Moolimassa:  152,144 g/mol
Sulamispiste:  98 °C
Kiehumispiste:  285 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Veteen 12 g/l (10 °C)
Fenoksietikkahappo (C8H8O3) on karboksyylihappoihin ja aromaattisiin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä ja fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenoksietikkahappo on väritöntä kiteistä ainetta. Epäpuhtauksien vuoksi se on usein ruskehtavaa. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Fenoksietikkahappo on heikko happo ja sen happovakion arvo on 7,54·10-4. Fenoksietikkahapolla on fungisidisia ja antimikrobisia ominaisuuksia.
Valmistus ja käyttö

Fenoksietanolia valmistetaan kloorietikkahapon ja fenolin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa.
Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena valmistettaessa lääkeaineita, väriaineita, rikkaruohomyrkkyjä ja hajusteita. Sitä voidaan käyttää myös fungisidina.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Phenoxyacetic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Phenoxyacetic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenoxyacetic acid (englanniksi)
Fié

| Fié |
| --- | --- |

Alkulähde:  Mandianan lounaispuolella
Laskupaikka:  Nigerjoki ennen Kangabaa  11°48′2″N, 8°30′59″W
Maat:  Guinea, Mali
Valuma-alue:  4 045 km²
Fié on Nigerin sivujoki Guineassa ja Malissa. Sen valuma-alueen laajuus on 4 045 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Mandianan lounaispuolelta, virtaa Sankaranin länsipuolella kohti pohjoista ja laskee Nigeriin ennen Kangabaa. Valuma-alueesta 76 % kuuluu Guineaan ja 24 % Maliin.
Fiéllä harjoitetaan kalastusta ja kullankaivuuta. Se on tunnettu myös malariaa ja jokisokeutta levittävistä sääskistään. Guinean-puoleinen osa kuuluu 10 152 neliökilometrin laajuiseen Sankarani-Fién Ramsar-alueeseen.
Luc Ferry

Luc Ferry
Luc Ferry (s. 1951) on ranskalainen filosofi ja poliitikko. Hän on julkaissut useita teoksia sekä toiminut Ranskan opetusministerinä vuosina 2002–2004.
Suomennetut teokset

Uusi ekologinen järjestys: Puu, eläin, ihminen.  ((Le nouvel ordre écologique: L'arbre, l'animal et l'homme, 1992.)  Suomalainen esipuhe: Jaakko Pöyry, Esa Saarinen)  Espoo:  Expertise, 1993.  ISBN 951-96628-1-2
Opi elämään: Filosofinen käsikirja.  ((Apprendre à vivre: Traité de philosophie à l’usage des jeunes générations, 2006.) Suomentanut Tiina Arppe)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21934-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Feneos

| Feneos> Φένεος |
| --- | --- |
 Feneoksen Asklepioksen ja Hygieian temppelin rauniot.
Sijainti
 Feneos
Koordinaatit:  37°54′40″N, 22°18′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archaía Feneós, Feneós, Sikyóna, Korinthia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Arkadia
Aiheesta muualla
  Feneos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Feneos (m.kreik. Φένεος tai Φενεός, lat. Pheneus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sikyónan kunnan alueella lähellä nykyistä Archaía Feneóksen (”Antiikin Feneos”) kylää.
Maantiede

Feneoksen kaupunki sijaitsi Arkadian koillisosassa samannimisen, nykyisin kuivan järven pohjoisrannalla. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula noin kilometrin nykyisestä Archaía Feneóksen kylästä kaakkoon. Kaupunkivaltion alue tunnettiin nimillä Feneatike (Φενεατική), Feneatis (Φενεᾶτις) ja Fenike (Φενική). Alue on Kyllene- ja Aroania-vuorten ympäröimää tasankoa, jolla virtasivat joet Olbois ja Aroanios. Joet oli antiikin aikana kanavoitu 50 stadioninmittaa eli noin 8,8 kilometriä pitkään kanavaan. Niiden ainoa ulosvirtaus oli maanalainen, ja ne johtivat tätä kautta Ladon-jokeen.
Feneatiken pohjoispuolella sijaitsivat Aigeiran ja Pellenen kaupunkivaltiot, itäpuolella Stymfaloksen alue (Stymfalia), länsipuolella Kleitorin alue (Kleitoria) ja eteläpuolella Kafyain (Kafyatis) ja Orkhomenoksen (Orkhomenia) kaupunkien alueet.
Historia

Varhaisin maininta Feneoksesta on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä arkadialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Kreikkalaisessa mytologiassa Feneoksen jokien kanavoinnin rakentaminen laitettiin Herakleen nimiin. Vergiliuksen mukaan kaupunki oli Euandroksen kotipaikka.
Historiallisella ajalla Feneos mainitaan suhteellisen harvoin. Sen tiedetään kuuluneen Akhaian liittoon. Kleomenes III valtasi kaupungin vuonna 225 eaa. Kaupunki löi omaa rahaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Feneatēs (Φενεάτης).
Pausaniaan mukaan Feneoksen asukkaat kertoivat kaupunkinsa jossain vaiheessa tuhoutuneen jokien tulvittua, kun niiden maanalainen ulosvirtausaukko tukkeutui. Pliniuksen mukaan tämä tapahtui viidesti. Eratosthenes puolestaan kertoo, että kerran aukon äkillinen avautuminen aiheutti puolestaan tulvan alajuoksulla Ladon- ja Alfeios-joilla Olympiassa. Ilmiö on toistunut myös nykyaikana, mikä vahvistaa kertomukset.
Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli pääosin raunioina.
Rakennukset ja löydökset

Feneoksen akropoliilla on joitakin muurien jäänteitä. Pausaniaan mukaan kukkulalla oli Athene Tritonialle omistettu temppeli, jossa oli pronssinen Poseidon Hippioksen patsas. Hän mainitsee, että kaupungissa oli myös Hermeelle omistettu temppeli, stadion sekä Herakleen veljen Ifikleen hauta.
Akropoliin kaakkoisrinteestä on löydetty Asklepiokselle omistetun pyhäkön rauniot. Pyhäkköön kuului kaksi rakennusta, joista toisessa oli Attalos Ateenalaisen 100-luvulla eaa. veistämä Asklepioksen kulttikuva. Raunioista on löydetty suurikokoinen Hygieian patsaan pää.
15 stadioninmittaa eli noin 2,6 kilometriä kaupungista pohjoiseen sijaitsi Apollon Pythiokselle omistettu temppeli. Feneoksen ja Aigeiran rajalla sijaitsi Artemis Pyronian temppeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Feneos Wikimedia Commonsissa
Feneoksen Asklepioksen ja Hygieian temppelin raunioita.
Feneoksen lyömä stateeri, n. 360–350 eaa. Kuvituksessa Demeterin pää sekä kerykeionia pitelevä Hermes ja teksti ΦΕΝΕΩΝ, Feneōn, ”feneoslaisten [polis]”.
Pierre de Fermat

| Pierre de Fermat |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne, Ranska
Kuollut: 12. tammikuuta 1665 (63 vuotta) Castres, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  matematiikka
Tunnetut työt:  Fermat’n suuri lause
Pierre de Fermat (17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne – 12. tammikuuta 1665 Castres) oli ranskalainen lakimies ja matemaatikko. Häntä on joskus kutsuttu lukuteorian isäksi. Hän teki myös huomattavia tutkimuksia analyyttisen geometrian ja todennäköisyyslaskennan saralla.
Elämä

Fermat syntyi vuonna 1601 varakkaaseen ranskalaiseen perheeseen ja hänet nimettiin setänsä mukaan. Hänen isänsä Dominique Fermat oli nahkakauppias ja Beaumont-de-Lomagnen toinen konsuli ja äitinsä Claire de Long oli nimekkään perheen tytär. Lisäksi Fermat’lla oli kaksi sisarta ja veli. Koulun Fermat kävi osittain kotiopetuksessa, osittain fransiskaanien koulussa.
Vuonna 1631 Fermat suoritti siviililakiin liittyvän tutkinnon Orléansin yliopistossa. Hän työskenteli lakimiehenä paikallisparlamentissa Toulousessa, ja valtuutetuksi hänet valittiin vuonna 1634. Samoihin aikoihin hän avioitui ja sai myöhemmin lapsia. Fermat hallitsi kreikkaa, latinaa ja aikansa eurooppalaisia kieliä sekä tutki matematiikkaa. Fermat kuoli Castresissa vuonna 1665.
Fermat’n suuri lause

Fermat tunnetaan parhaiten väitteestä, jota sanotaan Fermat’n suureksi lauseeksi: ”Ei ole olemassa positiivisia kokonaislukuja a, b ja c, jotka toteuttaisivat yhtälön  a^{n}+b^{n}=c^{n}, kun a, b ja c ovat erisuuria ja n on luonnollinen luku ja suurempi kuin 2.”  Fermat kirjoitti lauseen Diofantoksen Arithmetican sivun reunaan ja väitti keksineensä esittämälleen lauseelle todistuksen mutta jättäneensä sen kirjoittamatta, ”koska se on liian pitkä sopiakseen tähän marginaaliin”. Väitteen todistaminen piinasi matemaatikkoja noin 350 vuoden ajan, kunnes Andrew Wiles todisti sen oikeaksi vuonna 1995. Wilesin todistus oli 150 sivua pitkä ja hyödynsi vasta 1900-luvun loppupuolella löydettyjä matematiikan haaroja. Tämän takia nykyään uskotaan, ettei Fermat ollut voinut löytää lauseelleen ainakaan pitävää todistusta.
Ferroseeni

| Ferroseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  102-54-5
PubChem CID:  7611 ja 504306
SMILES:  [CH-]1C=CC=C1.[CH-]1C=CC=C1.[Fe+2]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10Fe
Moolimassa:  186,04 g/mol
Sulamispiste:  172,5 °C
Kiehumispiste:  249,0 °C
Tiheys:  1,49 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,007 g/l (20 °C)
      
Ferroseeni eli bis(syklopentadienyyli)rauta(II) (Fe(C5H5)2) on vakaa, neutraali kemiallinen yhdiste, joka on kahden aromaattisen syklopentadienyyli-anionin ja yhden rauta(II)-atomin metallikompleksi. Se on vaaleanoranssi kiinteä aine, joka liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin, muttei veteen. Ferroseeni on tyypillinen metalloseeni eli aine, jossa kahden syklopentadieenin välissä on kaksiarvoinen metalli-ioni. Tällaista rakennetta nimitetään sandwich-rakenteeksi.
Syklopentadienyyli on viisihiilinen rengas, joka on syklopentadieenistä johdettu anioni ja jossa on muodollisesti kaksi kaksoissidosta. Se on kuitenkin aromaattinen yhdiste, ts. kaksoissidos-, eli π-elektronit jaetaan koko renkaan yli yhdelle yhteiselle orbitaalille. Metalloseeneissa koko syklopentadienyylirenkaan aromaattinen orbitaali sitoutuu metalli-ioniin. Metalli-ioniin sitoutuu siis viisi atomia, jolloin yhdistettä kutsutaan η5-yhdisteeksi (η5 lausutaan "pentahapto").
Ferroseenia
Ferroseeni reagoi aromaattiselle yhdisteelle tyypillisellä tavalla, eli aromaattisella substituutiolla, ei kuten karbanioni tai dieeni (alkeeni). Siitä on helppo valmistaa johdannaisia.
Ferroseenia valmistetaan 300 °C:n lämpötilassa syklopentadieenin ja raudan välisellä reaktiolla.
Ferroseenilla itsellään on vähän käyttötarkoituksia. Ferroseeniä voidaan käyttää tetraetyylilyijyn korvikkeena vanhoihin autoihin, jotka on suunniteltu lyijybensiiniä varten. Ferroseenista on kuitenkin helppo valmistaa johdannaisia. Lääkekemiassa on havaittu, että tamoksifeenin ferroseenijohdannainen on solumyrkky, jota voidaan käyttää syövän hoitoon. Ferrosenyylifosfiineja käytetään metallikatalyytin ligandina; näitä katalyyttejä käytetään lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistuksessa.
Ferroseenin moolimassa on 186,03 g/mol ja CAS-numero 102-54-5. Aineesta käytetään myös nimiä rautadisyklopentadienyyli ja rautadi-2,4-syklopentadien-1-yyli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ferroseenin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Ferrocene (englanniksi)
ChemBlink: Ferrocene (englanniksi)
Fellponi

| Fellponi |
| --- | --- |

Tyyppi::  poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Iso-Britannia
Polveutuminen::  gallowayponi
Kantakirja perustettu::  1912
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  ratsu, ajohevonen
Tärkeimmät alueet::  lähinnä Penniinien seudulla ja Cumbriassa
Ominaisuudet
Korkeus::  132–142 cm
Värit::  musta, mustanruunikko, ruunikko, joskus kimo; valkoiset merkit eivät haluttuja
Fellponi on pohjoisenglantilainen ponirotu. Se on kestävä ja voimakas, varmajalkainen ja nopea liikkeiltään, väriltään useimmiten tumma. Alun perin fellponeja käytettiin kantojuhtina ja kaivosponina, Cumbriassa myös ravurina. Ensimmäiset fellponit kantakirjattiin vuonna 1898. Nykyään rotu on suosittu valjakkoponina ja harrastusratsuna erityisesti maastossa.