stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiipeilijätyttö

| Kiipeilijätyttö> Klatretøsen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hans Fabian Wullenweber
Käsikirjoittaja:   Nikolaj Arcel  Erlend Loe 
Tuottaja:   Lottie Terp Jakobsen  Bo Ehrhardt 
Säveltäjä:  Magnus Dahlberg
Kuvaaja:  Jacob Viit Kusk
Leikkaaja:  Mirjam Nørgaard
Tuotantosuunnittelija:  Peter Grant
Pukusuunnittelija:  Maria Gyllenhoff
Pääosat:   Julie Zangenberg  Stefan Pagels Andersen  Mads Ravn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:   Nimbus Film  Christiania Film Compagnie CFC  Memfis Film & Television  Sandrew Metronome Danmark A/S  TV2 Danmark  Zentropa Entertainments Aps 
Levittäjä:  Netflix Sandrew Metronome TrustNordisk
Ensi-ilta:  2002
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  tanska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiipeilijätyttö tai Kiipeilijämimmi (Klatretøsen) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Hans Fabian Wullenweberin ohjaama tanskalainen nuortenelokuva, jonka toisena käsikirjoittajana toimi norjalainen kirjailija Erlend Loe. Elokuvasta tehtiin vuonna 2004 amerikkalaisversio nimeltä Operaatio: Luvaton.
Juoni

Nuori Ida, apunaan parhaat ystävänsä Jonas ja Sebastian, ryöstää pankin jossa hänen äitinsä on töissä saadakseen rahaa jolla voisi pelastaa tytön kuolevan isän.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julie Zangenberg  | … |  Ida   |
|  Stefan Pagels Andersen  | … |  Sebastian   |
|  Mads Ravn  | … |  Jonas   |
|  William Haugaard Petersen  | … |  Max   |
|  Lars Bom  | … |  isä   |
|  Nastja Arcel  | … |  äiti   |
|  Anders W. Berthelsen  | … |  vartija   |
|  Jens Brygmann  | … |  Hartmann   |
Vastaanotto

Elokuva sai lasten raadin palkinnon parhaana elokuvana vuoden 2002 Oulun lastenelokuvajuhlilla.
Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtosen mukaan Kiipeilijätyttö ei ole enempää kuin tyylipuhdas toimintaelokuva, jossa lapset murtautuvat pankkiin ja pakenevat poliisia. Hänestä se on hyvä sellainen eikä sisällä kiroilua tai väkivaltaa.
Verivalmiste

Luovutetut veriyksiköt odottavat eteenpäin kuljetusta ja myöhemmin tapahtuvaa osiin jakamista
Luovutettu veri jaetaan osiin ja jalostetaan verivalmisteiksi. Näitä ovat punasolu-, verihiutale- sekä veriplasmavalmisteet. Veriplasmaa käytetään myös lääkkeiden valmistamiseen. Suomessa verensiirtoon tarkoitetun ihmisveren tai sen osien keräämiseen, tutkimiseen, käsittelyyn, säilytykseen ja jakeluun vaaditaan toimilupa, jonka myöntää Fimea kirjallisesta hakemuksesta. Fimea tarkistaa hakijan asiakirjat, tilat ja toiminnan. Toiminta voidaan käynnistää vasta, kun on saatu tähän lupa. Suomessa Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu vastaa koko maan verivalmistehuollosta.
Veripalvelun verivalmisteet

Veripalvelu tuottaa seuraavia itse tuottamiaan verivalmisteita ja välittää Octapharman valmistamaa OctaplasLG® -jääplasmaa sairaaloiden käyttöön:
Luovutettu veri käy lävitse monta eri työvaihetta, joista syntyy tuotantokustannuksia. Toiminnassa tarvitaan laitteistoja, teknologiaa ja osaavaa henkilökuntaa. Veripalvelussa työskentelee sairaanhoitajia, lääkäreitä, kemistejä, bioanalyytikkoja, teknisiä asiantuntijoita ja myös muita ammattilaisia. Veripussin kustannuksista 54 % koostuu verenluovutustoiminnasta. Laboratoriotutkimusten osuus on 26 %, verivalmisteiden tuotannon osuus 12 %, varastoinnin sekä kuljetuksen osuus on 5 % sekä lääketieteellisen tuen osuus on 2 %. Sairaalat osatavat käyttämänsä verivalmisteet ja palvelut Veripalvelulta. Toimintaa ei tueta julkisin varoin.
825 Naval Air Squadron

825 Naval Air Squadron (825 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Laivue osallistui toiseen maailmansotaan sen useimmilla sotanäyttämöillä, sekä myöhemmin Korean sotaan ja Falklandin sotaan.
Maailmansodan jälkeen

Laivueen kalusto päivitettiin elokuussa 1947 Mk.4:een. Laivue numeroitiin toukokuussa 1951 uudelleen 880 laivueeksi Kanadan laivaston alaisuudessa, jolloin laivueen numero vapautui Kuninkaallisen laivaston käyttöön.
Laivue perustettiin uudelleen kesäkuussa 1951 RNAS Eglintonissa kalustonaan Fairey Firefly Mk.5 -koneet. Laivue liitettiin HMS Oceanille.
Maailmansodan jälkeen > Korean sota

Laivue palveli Korean sodassa, jonka aikana se palkittiin 1952 Boyd Trophylla yhdessä 802 laivueen kanssa. Laivue oli tehnyt yhden päivän aikana 123 lentosuoritusta, ampunut 6 000 rakettia ja pudottanut 4 000 pommia rynnäkkötehtävissä. Vuonna 1954 laivue oli sijoitettuna Malesiaan, jossa se lakkautettiin.
Laivue perustettiin uudelleen 4. heinäkuuta 1955 RNAS Culdrosessa kalustonaan Fairey Gannetit.
Palvelus 1960-luvulla

Laivue perustettiin uudelleen 16. elokuuta 1960 RNAS Culdrosessa kalustonaan Whirlwind HAS.7 -helikopterit. Laivue sijoitettiin Lähi-itään 1961 Irakin ja Kuwaitin kriisin aikana, minkä jälkeen pääosa sen kalustosta siirrettiin 824 laivueelle. Laivue palasi Englantiin HMS Victoriousilla. Laivue otti vuoden 1961 lopulla osaa Mombasan tulvan uhrien pelastamiseksi. Laivue lakkautettiin 2. huhtikuuta 1962.
Falklandin sota

Falklandin sodan syttyminen johti laivueen uudelleenperustamiseen 3. toukokuuta 1982 kalustonaan Westland Sea King HAS.2/2A -helikopterit. Helikopterit siirrettiin laivueelle pääosin 706 laivueesta ja loput varastoista. Laivue kahdeksine helikoptereineen purjehti 12. toukokuuta Falklandille RFA Atlantic Causewayllä. Laivueen loput kaksi helikopteria aloittivat matkansa seuraavana päivänä RMS Queen Elizabeth2:lla. Laivue toimi etummaisista tukikohdista sekä Port San Carloksesta, kunnes se palasi heinäkuun lopulla Englantiin. Laivue lakkautettiin 17. syyskuuta 1982 RNAS Culdrosessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ison-Britannian laivaston ilmavoimat Wikimedia Commonsissa
HMS Furious kuvattuna laivueen Fairey Swordfishilta
Laivueen Sea Hurricane
825 laivueen Firefly
Fly or Die

| Fly or Die N> E.R.D |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 2004
 Tuottaja(t): The Neptunes
 Tyylilaji: alternative rock, funk rock
 Kesto: 61.01
 Levy-yhtiö: Star Trak Entertainment, EMI Records
N.E.R.D:in muut julkaisut
| In Search of... (Electro) 2002 | Fly or Die 2004 | Seeing Sounds 2008 |
Fly or Die on funk-/rock-yhtye N.E.R.D:in toinen studioalbumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2004.
Taustatietoa

N.E.R.D. nauhoitti albumin vuonna 2003. Tätä albumi varten yhtye oli harjoitellut soittimien soittoa huolella, ja he pystyivät soittamaan myös keikoillaan. Chad Hugo kertoi MTV:lle: ”Olemme oppineet soittamaan soittimia hyvin. Itse soitan kitaraa ja Pharrell rumpuja. Viime kerralla, kun teimme In Search Of... -albumin rock-versiota emme osanneet soittaa kunnolla, joten pyysimme Spymob-yhtyeen apuun.”lähde?
Kappaleet

| # | Kappale | Tuottaja(t) | Vierailija(t) | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | "Don't Worry About It" | The Neptunes |  | 3:41 |
| 2 | "Fly or Die" | The Neptunes |  | 3:30 |
| 3 | "Jump" | The Neptunes | Joel Madden & Benji Madden | 3:55 |
| 4 | "Backseat Love" | The Neptunes |  | 2:48 |
| 5 | "She Wants to Move" | The Neptunes |  | 3:33 |
| 6 | "Breakout" | The Neptunes |  | 3:47 |
| 7 | "Wonderful Place" | The Neptunes |  | 4:18 |
| 8 | "Drill Sergeant" | The Neptunes |  | 3:55 |
| 9 | "Thrasher" | The Neptunes |  | 2:51 |
| 10 | "Maybe" | The Neptunes |  | 4:22 |
| 11 | "The Way She Dances" | The Neptunes |  | 4:05 |
| 12 | "Chariot of Fire" | The Neptunes |  | 8:15 |
Singlet

"She Wants to Move" (9. maaliskuuta 2004)
"Maybe" (2004)
Downing Street 10

| Downing Street 10> 10 Downing Street |
| --- | --- |


Osoite:  Downing Street 10
Sijainti:   City of Westminster, Lontoo
Koordinaatit:  51.5033°N, 0.1275°W
Rakennustyyppi:  Virka-asunto
Valmistumisvuosi:  1684
Suunnittelija:  Kenton Couse
Käyttäjä:  Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Kabinetin kanslian päähiirestäjä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Downing Street 10 (10 Downing Street, lyhyemmin Number 10) on osoite, jossa sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin virka-asunto. Se sijaitsee Lontoon Westminsterissä, lähellä Westminsterin ja Buckinghamin palatseja. Rakennuksen historia virka-asuntona alkaa vuodesta 1730, jolloin Ison-Britannian kuningas Yrjö II osoitti sen Britannian ensimmäiselle pääministerille, Sir Robert Walpolelle. Rakennus on toiminut paitsi kulloisenkin pääministerin työhuoneena, myös hänen perheensä asuntona, kabinetin kokoontumispaikkana sekä merkittävien vieraiden vastaanottopaikkana. Rakennus on toiminut pääministerin virka-asuntona katkeamattomasti kuitenkin vasta vuodesta 1902 lähtien.
1950-luvulla hallitus havahtui rakennuksen huonoon kuntoon ja muodosti komitean, jonka tehtävänä oli tarjota pääministerille ehdotuksia rakennuksen mahdollisesta remontista. Harold Macmillan päätti lopulta ottaa komitean ehdotukset vastaan. Näihin ehdotuksiin kuului mm. Downing Street 10, 11 ja 12 totaalinen purkaminen. Tähän ei kuitenkaan haluttu ryhtyä johtuen Downing Street 10:n yhteiskunnallisesta merkityksestä. Hallitus päätyi palkkaamaan arkkitehti Raymond Erithin johtamaan töitä.
Luiz Inácio Lula da Silva ja Gordon Brown (2009)
Boris Johnson ja Mike Pence (2019)
Theresa May ja Donald Trump (2019)
Rishi Sunak ja Joe Biden (2023)
Pääministerin asunnon etuovi on tuttu monien valtiovierailujen valokuvista.
Toisen maailmansodan aikainen saksalaisten Blitz-ilmaisku vaurioitti rakennusta 14. lokakuuta 1940. Rakennus oli myös IRA:n terrori-iskun kohteena 7. helmikuuta 1991, jolloin räjähdys tapahtui vain muutamien metrien päässä meneillään olleesta kabinetin tapaamisesta.
Downing Street on Whitehall-kadulta länteen johtava lyhyt ja kapea katu, jonka varrella pääministerin virka-asunnon lisäksi on ainoastaan ministeriöiden virastotaloja. Nykyään katu on suljettu yleisöltä, ja vuonna 1989 sen molempiin päihin rakennettiin vartioidut rautaportit. Poliittisessa kielenkäytössä "Downing Street" (ilman osoitenumeroa) tarkoittaa usein Britannian hallitusta, etenkin ulkoministeriötä.
Pääministerin lisäksi osoite toimii kabinetin kanslian päähiirestäjän kotina.
Valokuvia

Eteisaula (2023)
Pommin jäljiltä 20.2.1944.
Hallituksen huone (2019)
Parkour-harrastaja pääministerien kuvien edessä
Thatcher ja Nancy Reagan aulassa (1986)
Kerry ja May "Valkoisessa huoneessa" (2016)
Rishi Sunak (2023)
Sunak (2023)
Reagan ja Thatcher ruokailuhuoneessa (1982)
Johnson valtion ruokasalissa (2019)
Valtion ruokasalissa (2023)
2023
Sunak "Thatcher-huoneessa" (2023)
Brown ja Obama "pilarihuoneessa" (2009)
Lula ja Sunak "pilarihuoneessa" (2023)
Zelenskyi ja Johnson (2020)
Trump ja May (2019)
Sunak tapaa mm. Sam Altmanin (2023)
Ulkonäkymä Downing Streetiltä.
Rakennuksen puutarha.
Puutarhassa mm. Brooke, Churchill, Cunningham ja Ismay (1945)
Parkourin harrastaja (2011)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Take a tour through the historic rooms of 10 Downing Street Multimediaesitys
Take a rare glimpse inside 10 Downing Street Valokuvia sisätiloista. Business Insider
Virtuaalinen kiertokäynti
Englannin pääministerin asunto. Downing street 10:n tarina, Helsingin Sanomat, 02.06.1929, nro 146, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Volvo 8900

Volvo 8900 on Volvon valmistama kaupunki- tai lähiliikennebussi. Siitä valmistetaan sekä korkealattiaista että low-entry-matalalattiamallia (8900LE).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 8900 Wikimedia Commonsissa
Procter & Gamble

| The Procter & Gamble Company |
| --- | --- |

 Procter & Gamblen pääkonttori Cincinnatissa.
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
ISIN:  US7427181091
Perustettu:  1837
Perustaja:  William Procter James Gamble
Avainhenkilöt:  David S. Taylor (puheenjohtaja, presidentti & CEO) Jon R. Moeller (varapuheenjohtaja ja talousjohtaja)
Kotipaikka:  Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat
Liikevaihto:   67,7 mrd. $ (2019)
Liikevoitto:   5,5 mrd. $ (2019)
Nettotulos:   3,9 mrd. $ (2019)
Kotisivu:  us.pg.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Procter & Gamble (NYSE: PG) on yhdysvaltalainen yritys, joka valmistaa kotitalouksien kulutustavaroita, lemmikkieläinten ruokaa ja vesisuodattimia. Yhtiön pääkonttori on Cincinnatissa, Ohiossa. Yhtiöllä on 129 000 työntekijää.
Kynttiläntekijä William Procter Englannista ja saippuavalmistaja James Gamble Irlannista perustivat Procter & Gamblen vuonna 1837 Yhdysvaltojen Cincinnatissa.
Procter & Gamblen suurin yrityskauppa on ollut Gillette-yhtiön osto vuonna 2005. Procter & Gamble kuuluu Dow Jones Industrial Average -indeksiin ja on vuoden 2020 Fortune 500 -listalla sijalla 45.
Procter & Gamblen tunnettuja tuotemerkkejä

Tampax-, Alldays- ja Always-kuukautissuojat
Ariel-pesuaineet
Braun-pienkoneet
Fairy-astianpesuaineet
Gillette-parranajotarvikkeet
Head & Shoulders, Pantene- ja Wella-shampoot
Hugo Boss -kosmetiikkatuotteet
Max Factor -kosmetiikkatuotteet
Olay-ihonhoitotuotteet
Oral-B-hammashoitovälineet
Pampers-vaipat
Swiffer-siivousvälineet
Vicks-vilustumistuotteet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Procter & Gamble Wikimedia Commonsissa
Valbo

| Valbo |
| --- | --- |
 Valbo
 Koordinaatit: 60°39′07″N, 17°00′54″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Gästrikland
Kunta:  Gävle
Väkiluku (2016):  7 147
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valbo on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 7 147 asukasta vuonna 2016.
Tunnettuja henkilöitä

Nicklas Bäckström (s. 1987), jääkiekkoilija
Joa Elfsberg (s. 1979), jääkiekkoilija
Sebastian Enterfeldt (s. 1988), jääkiekkoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valbo Wikimedia Commonsissa
Renlundin koulu

Renlundin koulu
Renlundin koulu on Kokkolassa sijaitseva entinen ruotsinkielinen alakoulu. Koulu on rakennettu vuosina 1926–1928. Nykyään koulu toimii lasten ja nuorten kuvataidekouluna. Koulu sijaitsee Mäntykankaalla, ja koulun lähistöllä sijaitsee Mäntykankaan koulu. Koulussa oli ennen luokat 1-6. Mäntykankaan koulun luokat käyttävät edelleenkin koulun tiloja hyväkseen. Renlundin koulu on Kokkolan vanhin koulu. Toiseksi vanhin koulu on vuonna 1930 rakennettu Mäntykankaan koulu.
Koulussa toimi jatkosodan aikana 28. sotasairaalan osasto II.
Rørvikin kirkko

| Rørvikin kirkko Rørvik kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2020.
Sijainti:  Nærøysund, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2019
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rørvikin kirkko (norj. Rørvik kirke) on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 2019. Sen edeltäjä tuhoutui tulipalossa vuonna 2012.
Kuvia

Vuonna 2012 palanut kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rørvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
8,8 cm FlaK 18

88 ItK 37 RMB varustettuna Sonderanhänger 202-ajolaitteilla Ilmatorjuntamuseossa Tuusulan Hyrylässä
Saksalainen 88 mm ilmatorjuntatykki tuliasemassa. Putkeen maalatut renkaat kertovat patterin yhdestätoista alasampumasta viholliskoneesta.
8,8 cm FlaK 18 oli saksalainen ilmatorjuntakanuuna (saks. Flugabwehrkanone), joka palveli enimmäkseen toisessa maailmansodassa. 8,8 cm FlaK ei ollut yksi tykkimalli, vaan sarja ilmatorjuntatykkejä, jotka oli nimetty mallinumeroilla 18, 36 ja 37. Tykin Flak 37 -malli palveli Suomen ilmatorjunta- ja rannikkotykistössä nimellä 88 ItK 37 RMB.
Suunnittelu ja mallit

Tykin suunnittelutyön aloittivat saksalaisen Kruppin tehtaan insinöörit ruotsalaisen Boforsin tiloissa Ruotsissa 1920-luvun lopussa. Tällainen järjestely oli tarpeen Versailles’n rauhansopimuksen Saksan ilmatorjunta-aseistukselle asettamien rajoitusten takia. Samasta syystä tykin ensimmäisen mallinumero on hämäystarkoituksessa 18, vaikka se suunniteltiin 1920- ja 1930-lukujen taitteessa. Kaliiperi oli perinteinen saksalainen 88 millimetriä, jota oli käytetty jo ensimmäisen maailmansodan aikaisissa saksalaisissa ilmatorjuntatykeissä. Tykin ensimmäisen mallin, 8,8 cm FlaK 18:n prototyypit valmistettiin vuonna 1931. Vuonna 1932 katsottiin Saksalla jälleen olevan oikeus varustautua ja suunnittelutyö saatettiin loppuun ilmeisesti Saksan maaperällä vuoteen 1933 mennessä, jolloin sarjatuotanto alkoi.
Tulikasteensa 8,8 cm Flak 18 sai Espanjan sisällissodassa, jossa saksalaisten Legion Condorilla oli jonkin verran näitä tykkejä käytössään. 8,8 cm FlaK 18 osoittautui pian parhaaksi saksalaisten ilmatorjuntatykeistä, ja myös erinomaiseksi panssariajoneuvojen tuhoamiseen pitkän matkan päästä. Tykin suuri massa merkitsi kuitenkin sitä, että sen vetämiseen tarvittiin raskas ajoneuvo. Panssaroimattomasta Sd. Kfz. 7 -puolitelatraktorista tuli suosittu vetäjä. Kokemusten perusteella 8,8 cm FlaK 18:sta tehtiin parannettu malli, Flak 36, jossa useiden osien valmistusmenetelmät olivat aiempaa paremmin massatuotantoon sopivia. Tykissä oli myös uusi sisusputki, jotta putken kuluessa ei tarvinnut välttämättä vaihtaa koko putkea, vaan ainoastaan sisusputken kuluneet osat. Lisäksi lavettiin tehtiin pieniä muutoksia. Tästä versiosta kehitettiin 1940-luvun alussa saksalaisen raskaan Tiger-panssarivaunun 88 mm KwK 36 L/56 panssarivaunukanuuna. Flak 36:sta seuraava ja viimeinen malli oli Flak 37. Tässä mallissa tärkeimpänä erona oli Flak 36:een se että ampuma-arvojen välittämiseen käytetty välitinjärjestelmä oli vaihdettu uuteen, parempaan malliin nimeltä Übertragungsgerät 37. Tykin kaikki kolme eri versiota käyttivät samoja ampumatarvikkeita ja niiden osat, putkia myöten, olivat pääsääntöisesti keskenään vaihtokelpoisia. Koska asetta käytettiin sodan aikana hyvin usein myös pinta-ammuntaan, alettiin kaikkiin tykin eri versioihin asentaa suojakilpiä. Jo mainittujen mallien lisäksi Flak 37:n lavetille valmistettiin tilapäisratkaisuna vähäisiä määriä 8,8 cm Flak 41:n 74 kaliiperia pitkällä putkella varustettua versiota nimeltä 8,8 cm Flak 37/41. Tämä ase käytti kuitenkin erilaisia, pidempihylsyisiä ja tehokkaampia ampumatarvikkeita.
Vuonna 1943 malliversion 36 hinta oli 31 750 Reichsmarkia, vaatien 4 500 miestyötuntia. Vertailun vuoksi voidaan mainita, että 3,7 cm Flak 18 -sarjan kevyet IT-kanuunan maksoivat samaan aikaan 24 000 Reichsmarkia ja 10,5 cm Flak 38 -sarjan raskaat IT-kanuunat 75 000 Reichsmarkia.
Tekniset ominaisuudet

Tykin putken pituus oli 4 930 millimetriä eli 56 kaliiperia. Hylsyn pituus oli 571 millimetriä. Tykin suurin torjuntakorkeus oli 10 500 metriä ja suurin ampumaetäisyys pintaan 14 800 metriä. Tykissä oli puoliautomaattinen kiilalukko, eli hylsy poistui automaattisesti laukauksen jälkeen lukon jäädessä auki. Työnnettäessä uusi laukaus putkeen, lukko sulkeutui automaattisesti ja jäi vireeseen. Ainakin vielä FlaK 36 -mallin tykeissä oli lukonkehyksen vasemmalle puolelle kiinnitetty jousitoiminen puoliautomaattinen lataussillalla varustettu latauslaite joka työnsi laukauksen putkeen. Latauslaite siltoineen kuitenkin poistettiin useimmista tykeistä kentällä, sillä se oli epäluotettava, ja käsin lataamalla päästiin suurempaan tulinopeuteen. Teoreettinen tulinopeus oli 15–20 laukausta minuutissa ja käytännön maksimitulinopeus 12 laukausta minuutissa. Aseessa käytettiin iskunallilla varustettua patruunalaukausta ja sille oli olemassa lukuisia erilaisia ampumatarvikkeita, esimerkiksi sirpale-, panssari- ja ontelokranaatteja sekä valoammuksia. Jokaisesta ampumatarviketyypistä oli tyypillisesti lisäksi eri versioita. Tulitettaessa ilmamaaleja, tavallisin ampumatarvike oli mekaanisella aikasytyttimellä varustettu sirpalekranaattilaukaus.
Lavetti oli tyypiltään nelihaarainen ristilavetti, jonka kaksi sivuille osoittavaa lavettihaaraa voitiin taittaa pystyyn marssin ajaksi. Tykkiä  oli mahdollista kääntää kaksi täyttä kierrosta samaan suuntaan, eli sivusuuntausala oli 720 astetta ja maksimikoro 85 astetta. Ajolaitteisto koostui kahdesta erillisestä, erittäin nopeasti irrotettavissa olevasta yksiakselisesta osasta, jotka kiinnitettiin eteen- ja taaksepäin osoittaviin lavettihaaroihin. Ajolaitteistoa oli kahta hyvin samankaltaista mallia, joista ensimmäinen malli oli Sonderanhänger 201 ja uudempi, paranneltu versio Sonderanhänger 202. Marssipaino Sonderanhänger 201-ajolaitteistolla 7 000 kg ja Sonderanhänger 202:lla 8 200 kg, tuliasemapainon ollessa ajolaitteistosta riippumatta 5 000 kg.
Käyttö ilmatorjunnassa

Tykkien suuntaaminen ja ammunta perustui patterin keskuslaskimen antamiin, kullekin tykille erikseen laskettuihin ampuma-arvoihin, jotka välitettiin sähköisellä välitinlaitteistolla kaapeleita pitkin jokaiselle tykille. Tykit eivät kuitenkaan olleet moottorisuunnattuja, vaan ne suunnattiin käsin välitinlaitteen välittämien arvojen mukaisesti. Välitinlaitteella saatiin myös keskuslaskimen määrittämät tiedot tarvittavasta aikasytyttimen viiveestä, ja käsketty viive asetettiin jokaisen tykin omalla mekaanisella aikautuskoneella kranaatteihin. Tykillä oli myös oma melko alkeellinen ilmatorjuntatähtäimensä jota ei juurikaan käytetty, sillä ammunta tapahtui käytännössä aina yksinomaan laskimelta tulevien arvojen mukaisesti. Ilmatorjunnassa 8,8 cm FlaKin vedettäviä malleja käytettiin liikkuvissa pattereissa ja kiinteätä versiota kiinteissä tuliasemissa. Strategisia pommituksia vastaan tykit järjestettiin suuriin pattereihin, joita liikutettiin harvoin. Elokuussa 1944 Saksan vahvuudessa oli 10 704 kapplaletta Flak 18, 36 ja 37 -tykkiä, suurin osa ilmatorjuntakäytössä.
Käyttö pinta-ammunnassa

Ranskan valtauksen aikana keväällä 1940 8,8 cm FlaKia jouduttiin käyttämään toistuvasti panssarintorjuntaan ranskalaisten ja brittien raskaita panssarivaunuja vastaan, joihin muut aseet eivät tehonneet. Panssarintorjuntakäyttö yleistyi edelleen Pohjois-Afrikan ja Neuvostoliiton rintamilla. Yleisimmät panssarintorjuntaan käytetyt ammukset olivat 8,8 cm Panzergranate ja 8,8 cm Panzergranate 39 -panssarikranaatit, joista viimeksi mainittu oli uudempi ja sillä oli hieman parempi läpäisykyky. Panssarikranaatit pystyivät kumpikin lävistämään hyvinkin yli 100 millimetriä panssaria 1 000 metrin etäisyydeltä, mikä oli muille aseille saavuttamaton määrä sodan alkuvuosina ja riittävä kaikkia paitsi parhaiten panssaroituja vaunuja vastaan vielä vuonna 1945. Panssarikranaateilla voitiin tuhota myös vihollisen kantalinnoitettuja asemia. Panssarintorjunnassa 8,8 cm FlaKin suuresta painosta johtuva kömpelyys, korkea profiili ja huono miehistön suoja, tykkiin pinta-ammuntakäyttöä silmällä pitäen lisätystä kilvestä huolimatta, olivat kuitenkin ongelmallisia. Panssarintorjunnan lisäksi tykkiä käytettiin omien maajoukkojen taistelun tukemiseen suora-ammuntana sirpalekranaateilla.
Tykit Suomessa

8,8 cm FlaK 37:ää ostettiin Suomeen 90 kappaletta vuosina 1943–1944. Ne palvelivat jatkosodassa Suomen tärkeimpien kaupunkien ilmapuolustuksessa. Suomessa oli Flak 37:stä kaksi eri mallia, jotka erosivat toisistaan ainoastaan alalavetin osalta. Ensimmäisessä, Saksassa yleisemmässä, mutta Suomessa harvinaisemmassa versiossa oli tavanomainen ristilavetti ja Sonderanhänger 202 -ajolaitteisto. Tämä malli tunnettiin Suomessa nimellä 88 ItK 37 RMB (88 millimetrin ilmatorjuntakanuuna vuodelta 1937 mallia Rheinmetall-Borsig).
Varusmiehet antoivat sille tehtaanmerkistä RMB juontuvan lempinimen Rämäpää.
Toisessa, Suomessa yleisemmässä mallissa ei ollut lainkaan ajolaitteistoa tai lavettihaaroja, sillä se oli suunniteltu yksinomaan kiinteitä ilmatorjuntapattereita varten ja kiinnitettiin pulttaamalla aluskartiostaan suoraan alustaansa. Suomessa tämän mallin nimitys oli 88 ItK 37 RMBK (kiinteä). Suomen ilmatorjunnan aseistuksesta ne poistettiin 1977 ja ne muunnettiin rannikkotykistön käyttöön rannikkotykkinä. Ne poistettiin palveluskäytöstä 2000-vuosikymmenen alussa.
Useita RMB-tykkejä on muistomerkkeinä usealla paikkakunnalla.