stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stanley Graham
Joukkomurha

8. lokakuuta 1941 konstaapeli Edward Best kutsuttiin tilalle selvittämään Grahamin aggressiivisesta käytöksestä johtuvaa tilannetta. Bestin vierailtua paikalla hän haki lisävoimia, ja palasi Grahamin tilalle yhdessä ylikonstaapeli William Cooperin ja konstaapeleiden Percy Tullochin sekä Frederick Jordanin kanssa. Graham tapasi poliisit ulko-ovellaan, ja seuranneessa välikohtauksessa hän ampui Cooperin, Jordanin ja Tullochin kuoliaaksi. Best haavoittui vakavasti ja kuoli myöhemmin saaneisiin vammoihin. Samaan aikaan talolle saapunut maatalouskouluttaja George Ridley joutui ammutuksi, jonka seurauksena hän myöhemmin kuoli saamiinsa vammoihin maaliskuussa 1943. Graham pakeni paikalta, mutta palasi kotitilalleen seuraavana päivänä, jonka seurauksena kaksi paikalla ollutta kodinturvajoukkojen jäsentä yritti hänen kiinniottoaan. Syntyneessä ampumistaistelussa kodinturvajoukkojen Richard Coulson sekä Gregory Hutchison menehtyivät. Coulson kuoli välittömästi ja Hutchison seuraavana päivänä. Graham haavoittui, mutta pakeni paikalta.
Joukkomurhan jälkeen Grahamin etsimiseksi käynnistettiin massiivinen etsintäoperaatio, johon osallistui satoja poliiseja, kodinturvajoukkojen jäseniä, sotilaita ja vapaaehtoisia. Ohjeistus oli, että mikäli Graham tavattaisiin aseistuneena, hänet tulisi ampua nähdessä. Illalla 20. lokakuuta konstaapeli James Quirke sai näköhavainnon Grahamista, joka oli piileskellyt tämän ajan metsäisillä alueilla. Quirke ampui Grahamia haavoittaen tätä. Haavoittunut Graham kuljetettiin Westlandin sairaalaan Hokitikaan, jossa hän menehtyi seuraavana päivänä. Myöhemmin hänet haudattiin paikalliselle hautausmaalle.
Neljä päivää Grahamin kuoleman jälkeen hänen kotitalonsa poltettiin, ja Grahamin vaimo muutti lapsineen pois alueelta.
Populaarikulttuuri

Stanley Grahamia ja hänen tarinaansa on joissakin yhteyksissä romantisoitu ja ajateltu hänen tilanteensa olleen osin yhteiskunnan syytä. Toisaalta on myös esitetty arvioita, että Graham olisi voitu saada kiinni myös elävänä.
Grahamista ja murhista on filmatisoitu elokuva Bad Blood – Verilöyly vuonna 1981.
Koiterangissa paljastettiin 8. huhtikuuta 2004 kolmimetrinen muistomerkki kunnioittamaan uhrien muistoa.
Koiterangin tapahtumien muistomerkki Koiterangissa, Uudessa-Seelannissa.
Allan Stanley

| Allan Stanley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1926 Timmins, Ontario
Kuollut: 18. lokakuuta 2013 (87 vuotta) Bobcaygeon, Ontario
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  left
Pituus:  188 cm
Paino:  83 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1948–1969
Seurat:  Boston Olympics (EHL)   Providence Reds (AHL)   New York Rangers (NHL)   Vancouver Canucks (WHL)   Chicago Black Hawks (NHL)   Boston Bruins (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Philadelphia Flyers (NHL)
Hockey Hall of Fame
 1981 
Allan Herbert Stanley (1. maaliskuuta 1926 Timmins, Ontario – 18. lokakuuta 2013 Bobcaygeon, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi NHL-liigassa yli tuhat ottelua ja voitti neljästi Stanley Cupin. Hän aloitti NHL-uransa New York Rangersissa, jossa hän joutui kannattajien vihaamaksi. Rangersista Stanley siirtyi Chicago Black Hawksin ja Boston Bruinsin kautta Toronto Maple Leafsiin, jossa pelasi kaudet 1957–1968. Maple Leafsissa hän voitti neljästi NHL:n mestaruuden, ja tuona aikana hänet valittiin myös kolmesti NHL:n kakkostähdistökentälliseen. Stanley lopetti uransa keväällä 1969 Philadelphia Flyersissa, jossa hän pelasi viimeisen kautensa.
Nuoruus ja junioriura

Stanley syntyi maaliskuussa 1926 Ontariossa, Timminsin kaupungissa. Hänen isänsä Bill oli kaupungin palopäällikkö ja setänsä Barney Stanley myöhemmin Hockey Hall of Fameen valittu jääkiekkoilija. Barney antoi nuorelle Allanille usein jääkiekkoneuvoja.
Urheilulla oli Timminsissä ja monissa muissa Kanadan kaivoskaupungeissa suuri merkitys vapaa-ajan virkistystoimintana. Kaivosten omistajat sponsoroivat usein urheiluseuroja ja jopa urheilusarjoja. Timminsläinen liikemies perusti kaupunkiin Holman Pluggersin, johon Stanleykin liittyi. Aluksi joukkue pelasi vain yksittäisiä pelejä, mutta pian se liittyi nuorisosarjaan. Pluggers yllätti kaudella 1942–1943, jolloin se voitti Ontarion provinssin mestaruuden. Kykyjenetsijät etsivät jo tuohon aikaan uusia lahjakkuuksia ympäri Kanadaa, mutta Ontarion koillisosat olivat vielä tutkimatonta seutua. Pluggersin pitkä ja lihaksikas puolustaja, Allan Stanley herätti kuitenkin useiden kykyjenetsijöiden huomion. Stanley ja useat Pluggersin pelaajat saivat kutsun NHL-seura Boston Bruinsin harjoitusleirille.
Leirin aikana Oshawa Generals kutsui Stanleyn pelaamaan joukkueeseensa. Bruinsin toimitusjohtaja Art Ross kieltäytyi kuitenkaan päästämästä Stanleytä pelaamaan Oshawa Generalsiin, Bruinsin kilpakumppani Toronto Maple Leafsin naapuriin.
Puoliammattilais- ja ammattilaisura > Farmisarjoista Rangersiin

Stanley teki 17-vuotiaana puoliammattilaissopimuksen Eastern Hockey Leaguen Boston Olympicsin kanssa. Hän teki heti kaudella 1943–1944 42 pistettä 40 ottelussa. Olympics voitti Yhdysvaltain amatöörimestaruuden, ja Stanley valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Stanleystä tuli tähtipelaaja Olympicsissa. Stanley pelasi lopulta kolme kautta Olympicsissä, mutta Bruins lähetti vuonna 1946 hänen pelaajaoikeutensa AHL-seura Providence Redsille. Bruins oli Redsille velkaa aiemmasta pelaajakaupasta, ja Bruins joutui antamaan Redsille joko Stanleyn tai Bill Shillin.
Stanley pelasi Redsissä kolmella kaudella ja siirtyi kesken kauden 1948–1949 NHL-seura New York Rangersiin. Stanleyn otteet Redsissä kiinnittivät Rangersin toimitusjohtajan Frank Boucherin huomion, ja hän hankki Stanleyn Redsistä, joka sai kaupassa 70 000 dollaria sekä Ed Kullmanin ja Elwyn Morrisin.
Stanley pelasi hyvän tulokaskauden, ja hän sijoittui keväällä 1949 joukkuekaveri Pentti Lundin jälkeen toiseksi vuoden tulokas -äänestyksessä. Hyvän tulokaskauden ja ison siirtosumman takia Stanleystä odotettiin New Yorkissa paljon. Hän pelasikin luotettavasti, mutta hän joutui Rangers-kannattajien hampaisiin. Stanley kertoi haastatteluissa muun muassa välttävänsä hyökkäyksen aloittamista oman maalinsa takana, sillä silloin kannattajien huutelut ja buuaukset olivat yleensä pahimmillaan. Kuuden Rangers-kauden aikana joukkue ylsi pudotuspeleihin vain kerran. Keväällä 1950 Rangers hävisi Stanley Cup -finaalit Detroit Red Wingsille, ja Rangersin valmentajan Lynn Patrickin mukaan Stanley oli ollut viimeisen, mestaruuden ratkaisseen ottelun paras pelaaja. Stanley teki pudotuspelien aikana 7 pistettä 13 ottelussa.
Vaikka Rangersin toimitusjohtaja Frank Boucher arvosti Stanleyn taitoja, kannattajien vihamielisyys pakotti hänet lopulta lähettämään Stanleyn pois Rangersista. Rangers lähetti Stanleyn WHL-seura Vancouver Canucksiin kaudella 1953–1954. Rangers maksoi Stanleylle tuolta ajalta täyden NHL-palkan. Canucksissa Stanley pelasi vahvasti ja teki 36 pistettä 47 ottelussa. Rangers toi hänet takaisin seuraavaksi kaudeksi, koska joukkue halusi tuoda hänet esiin kaupankäyntiä varten. Stanley myytiin vuonna 1954 Chicago Black Hawksiin, joka sai kaupassa lisäksi Nick Mickoskin. Rangersiin siirtyivät Bill Gadsby ja Pete Conacher.
Puoliammattilais- ja ammattilaisura > Muutaman vuoden Black Hawksissa ja Bruinsissa

Stanley aloitti vahvasti Black Hawksissa ja teki kauden lopuissa 52 ottelussa 10 maalia ja yhteensä 25 tehopistettä. Seuraavalla kaudella hänen otteensa eivät olleet enää niin hyviä, ja Stanley Cup -mahdollisuutensa mennettänyt Black Hawks alkoi suunnitella hänen myymistään. Boston Bruins etsi puolustajaa ja hankki hänet Black Hawksista lopulta lähes ilmaiseksi.
Aiemmin Stanleytä Rangersissa valmentanut Lynn Patrick oli Bruinsin toimitusjohtaja ja uskoi Stanleyn auttavan joukkuetta. Stanley olikin tärkeä osa Bruinsin joukkuetta, mutta kaudella 1956–1957 hän loukkasi polvensa kuusi ottelua ennen runkosarjan päättymistä eikä pystynyt pelaamaan pudotuspeleissä. Bruinsin valmentajan Milt Schmidtin mukaan Montreal Canadiens voitti Stanley Cup -finaaleissa Bruinsin, koska Stanley puuttui heidän kokoonpanostaan. Bruins ylsi seuraavallakin kaudella finaaleihin ja hävisi uudestaan Canadiensille. Stanley pelasi tällä kertaa koko kauden, ja hänet valittiin Bruinsin parhaaksi pelaajaksi. Kauden jälkeen Bruins kuitenkin myi Stanleyn uudelleen, sillä Bruinsissa häntä alettiin pitää 32-vuotiaana liian vanhana. Stanley siirtyi Toronto Maple Leafsiin, josta Bruins sai vaihdossa Jim Morrisonin.
Puoliammattilais- ja ammattilaisura > Uran huippukaudet Maple Leafsissa

Maple Leafs hankki joukkueeseensa kaudeksi 1958–1959 useita veteraanipelaajia; Stanleyn lisäksi muun muassa Johnny Bowerin ja Bert Olmsteadin. Stanley pelasi Maple Leafsissa lopulta kymmenen kauden ajan pääsääntöisesti Tim Hortonin pakkiparina. Joukkue ylsi keväällä 1959 ja 1960 Stanley Cup -finaaleihin mutta hävisi molemmat ottelusarjat. Kaudella 1960–1961 Maple Leafs tippui jatkosta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Stanley valittiin sekä keväällä 1960 että 1961 NHL:n kakkostähdistökentälliseen.
Maple Leafs voitti kolme perättäistä Stanley Cupia vuosina 1962–1964. Menestyksen kulmakivinä olivat maalivahti Johnny Bower ja puolustajat Tim Horton ja Stanley. Maple Leafsin puolustus oli 1960-luvulla muutenkin NHL-historian parhaimmistoa, ja siihen kuuluivat Hortonin ja Stanleyn lisäksi Carl Brewer, Bobby Baun ja Marcel Provonost.
Stanley loukkasi polvensa kauden 1965–1966 lopulla. Vain pari viikkoa aikaisemmin Maple Leafsin valmentaja Punch Imlach oli kutsunut Stanleytä NHL:n parhaaksi puolustajaksi. Loukkaantumisesta huolimatta Stanley valittiin kauden päätteeksi NHL:n kakkostähdistökentälliseen. Lehdistö uskoi 40-vuotiaan jalkaongelmista kärsivän Stanleyn pelanneen uransa viimeisen pelin keväällä 1966. Stanley palasi kuitenkin Maple Leafsin kokoonpanoon kaudeksi 1966–1967. Stanley pelasi kauden aikana 66 ottelua Hortonin pakkiparina. Maple Leafs voitti keväällä Stanley Cupin, joka oli Stanleyn uran neljäs. Maple Leafsin joukkueen keski-ikä oli tuolloin peräti 31 vuotta, ja Stanley oli 41-vuotiaana joukkueen toiseksi vanhin pelaaja.
Neljännen Stanley Cupin jälkeen Stanley pelasi vielä yhden kauden Maple Leafsissa. Philadelphia Flyers hankki kesällä 1968 Stanleyn pelaajaoikeudet, ja hän pelasi uransa viimeisen kauden Flyersissä. Hän lopetti keväällä 1969. Stanley pelasi urallaan 1 244 NHL-ottelua, teki niissä 100 maalia ja antoi 333 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän pelasi 109 ottelua ja teki niissä tehopisteet 6+33. Uransa jälkeen, vuonna 1981 Stanley valittiin Hockey Hall of Fameen.
Uran jälkeen

Stanley muutti uransa jälkeen Ontarion Bobcaygeoniin ja omisti siellä lomakeskuksen ja veti jääkiekkokoulua. Hän kuoli Bobcaygeonissa 87-vuotiaana lokakuussa 2013.
Tilastot

Lähde:
Stupify

| ”Stupify” Disturbed |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Sickness
 Julkaistu: 12. huhtikuuta 2000
 Tyylilaji: Alternative metal, nu metal, industrial metal
 Kesto: 04.35
 Levy-yhtiö: Giant
Disturbedin muut singlet
|   | ”Stupify” 2000 | ”Down with the Sickness” 2001 |
Stupify on ensimmäinen single yhtyeeltä Disturbed. Single on albumilta The Sickness, ja se julkaistiin vuonna 2000.
Laulaja David Draimanin mukaan kappale kertoo hänen suhteestaan latinonaiseen, jota naisen perhe ei hyväksynyt heidän etnisten taustojensa takia. Tämän takia kappaleen teema on hänen mukaansa rasismin ja syrjinnän vastustaminen.
Singlestä on tehty yksi remix, joka kuullaan Little Nicky -elokuvassa. Tämän lisäksi singlestä on olemassa akustinen versio Stupify (Rare Acoustic Version).
Kokoonpano

David Draiman – laulu
Dan Donegan – taustalaulu, kitara, syntetisaattori, ohjelmointi
Steve Kmak – bassokitara
Mike Wengren – rummut, syntetisaattori, ohjelmointi
Southern Rain

| Southern Rain Billy Ray Cyrus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999-2000
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Billy Ray Cyrus, Blake Chancey, Terry Shelton, Dann Huff
 Tyylilaji: Country
 Levy-yhtiö: Monument
Billy Ray Cyruksen muut julkaisut
| Shot Full of Love 1998 | Southern Rain 2000 | Time Flies 2003 |
Southern Rain on amerikkalaisen kantrilaulaja Billy Ray Cyrusin kuudes studioalbumi ja ensimmäinen Monument Recordsin julkaisema hänen lähdettyään Mercury Recordsilta 1999. Albumista julkaistiin viisi singleä: "You Won't Be Lonely Now", "We the People", "Burn Down the Trailer Park", "Crazy 'Bout You Baby" ja "Southern Rain".
Kappaleet

| # | Nimi | Pituus | Kirjoittaja(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "You Won't Be Lonely Now" | 3:53 | Brett James, John Bettis |
| 2. | "Southern Rain" | 5:05 | Billy Ray Cyrus, Michael Joe Sagraves, Don Von Tress |
| 3. | "All I'm Thinking About Is You" | 3:42 | Jeffrey Steele |
| 4. | "We the People" | 4:11 | Monty Powell, Jimmie Lee Sloas, Anna Wilson |
| 5. | "I Will" | 3:58 | Bonnie Baker, Carol Ann Brown |
| 6. | "Love You Back" | 3:56 | Neil Thrasher, Wendell Mobley |
| 7. | "Burn Down the Trailer Park" | 3:18 | Paul Thorn, Billy Maddox, Pat McDonald |
| 8. | "Everywhere I Wanna Be" | 3:28 | Marty Dodson, Danny Wells |
| 9. | "Crazy 'Bout You Baby" | 3:20 | Steele, Ed Berghoff |
| 10. | "Without You" | 4:05 | Cyrus, Jude Cole |
| 11. | "Hey Elvis" | 5:58 | Bryan Adams, Gretchen Peters |
Alexander Madsen

| Alexander Madsen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Alexander Thor Bjerregård Madsen
Syntynyt: 26. tammikuuta 1995 (ikä 29) Valkeala
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  MadZen, Ale
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä / Sentteri
Pituus:  207 cm
Paino:  103 kg
Nyk. joukkue:  BK VEF Rīga
Sarja:  Latvian ja Viron yhteisliiga Mestarien liiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2011–2016 2016–2018 2018–2019 2019–:  Kouvot USK Praha Gran Canaria II BK VEF Rīga
Maajoukkueet
2015–:   Suomi
Ottelut (pisteet):  26 (88)
Aiheesta muualla
FIBA
Alexander Thor Bjerregård Madsen (s. 26. tammikuuta 1995 Valkeala) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Latvian ja Viron yhteisliigassa ja Mestarien liigassa pelaavaa BK VEF Rīgaa. Madsen on voittanut urallaan Suomen ja Latvian mestaruudet ja pelasi kahdesti Tšekin pääsarjan tähdistöottelussa.
Seurajoukkueet > Kouvoissa Suomen mestariksi

Madsen on Kouvolan Poikien kasvatti. Hän on pelannut Kouvojen nuortenjoukkueissa, Suomen nuorisomaajoukkueissa ja miesten maajoukkueessa. Vuonna 2013 Madsen voitti Kouvojen A-poikajoukkueessa SM-hopeaa ja seuraavana vuonna ikäluokan Suomen mestaruuden. Syksystä 2011 lähtien Madsen pelasi myös Korisliigassa Kouvojen miesten edustusjoukkueessa.
Kaudella 2015–2016 Kouvot voitti Suomen mestaruuden, ja Madsen valittiin kauden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi.
Seurajoukkueet > Tšekki ja Espanja

Heinäkuussa 2016 Madsen siirtyi Tšekin pääsarjaan USK Prahan joukkueeseen kaksivuotisella sopimuksella. Ensimmäisessä sarjaottelussaan Tšekin liigassa Madsen oli kentän paras pelaaja 26 pisteellään.
Madsen siirtyi Gran Canariaan syksyllä 2018. Hän harjoitteli seuran edustusjoukkueen kanssa mutta kärsi loukkaantumisista ja pelasi seuran reservijoukkueessa Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Seurajoukkueet > VEF Rīga

Syyskuussa 2019 Madsen siirtyi latvialaiseen, BK VEF Rīgaan, joka pelasi Latvian ja Viron yhteisliigassa sekä Mestarien liigassa. Koronaviruspandemian keskyttämän kauden päätteeksi joukkue ja Madsen voittivat Latvian mestaruuden. Heinäkuussa 2020 Madsen ja tekivät yksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkue

Kesällä 2015 Madsen oli mukana nostamassa 20-vuotiaiden miesten maajoukkuetta EM-kisoihin. Miesten maajoukkueessa Madsen avasi pistetilinsä elokuussa 2016 ottelussa Saksaa vastaan, jossa hän teki 12 minuutissa 17 pistettä.
Pelityyli ja ominaisuudet

Madsen on pitänyt itseään hyökkäysvoittoisena pelaajana. Hän on kimmoisa ja kokoisekseen liikkuva pelaaja. Helmikuussa 2016 julkaistussa haastattelussa Madsenin kerrottiin olleen Kouvojen ahkerin harjoittelija.
Yksityiselämä

Madsenin sukunimi tulee tämän tanskalaiselta isältä, Niels Madsenilta. Madsenin perheen muut jäsenet, isä, äiti Vuokko Naukkarinen ja siskot ovat harrastaneet lentopalloa. Isosisko Michaela Madsen ja pikkusisko Yasmine Madsen ovat maajoukkuelentopalloilijoita. Madsenin serkku Joel Naukkarinen on kilpasoutaja. Koulutukseltaan Madsen on kokki.
Madsen aloitti varusmiespalveluksen puolustusvoimien Urheilukoulussa huhtikuussa 2019.
Saavutukset

Korisliigan paras kuudes pelaaja 2016
Suomen mestaruus 2016
Latvian mestaruus 2020, 2021
Tšekin pääsarjan tähdistöottelussa 2017 ja 2018
A-poikien SM-kultaa vuonna 2014 ja SM-hopeaa 2013
Aiheesta muualla

Kouvojen Alexander Madsen: ”Tätä varten on tehty töitä monta kautta” Suomen Koripalloliitto 14.4.2016
Alexander Madsen basketball profile[vanhentunut linkki] eurobasket.com (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Petri Virtanen | Korisliigan paras kuudes pelaaja 2015–2016 | Seuraaja: Gerald Lee Jr. |
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2022
1 Little |
7 Huff |
9 Salin |
11 Koponen |
14 Kantonen |
18 Jantunen |
19 Valtonen |
20 Madsen |
21 Maxhuni |
23 Markkanen |
35 Seppälä |
41 Palmi |
Valmentaja Tuovi
Sp

SP, SP., Sp, Sp., sp tai sp. voi esiintyä ainakin seuraavissa käytöissä:
Binomisessa nimistössä lyhennettä sp. käytetään kun lajin täsmällistä nimeä ei tiedetä (monikkomuoto: spp.)
myynninedistäminen, SP (englanninkielisestä nimityksestä sales promotion)
Norjan keskustapuolue, Sp (norjankielisestä nimestä Senterpartiet), norjalainen puolue
SATA Air Acores, IATA-koodi SP, lentoyhtiö
sotilaspiiri, SP, Suomen puolustusvoimien entinen aluehallintoyksikkö
sotilaspoliisi, SP, asevoimien koulutushaara
South Park, SP, animaatiosarja
SP, aiemmin Silkinpehmee, suomalainen rap-artisti
SP, sosiaalidemokraattisen puolueen lyhenne useissa maissa, ei kuitenkaan esim. Suomessa eikä Saksassa
SP, välilyönnin ASCII-ohjausmerkki (englanninkielisestä nimityksestä space)
sulamispiste, sp., lämpötila, jossa aine muuttuu kiinteästä olomuodosta nesteeksi
Suomen Pankki, SP, Suomen keskuspankki
Suomen Partiolaiset, SP, Suomen partioliikkeen keskusjärjestö
SP, Svenska Posten, Ruotsissa 1873–1993 ilmestynyt kristillinen aikakauslehti
säästöpankki, sp., pankkityyppi.
Sound of Hurrigane

| Sound of Hurrigane Remu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981, Turku
 Julkaistu: 1981
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Sonet
Listasijoitukset
  Suomi: 8. (kesäkuu 1981)
Remun muut julkaisut
| No Panic 1978 | Sound of Hurrigane 1981 | Zin-Khan 1982 |
Sound of Hurrigane on Remu Aaltosen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981. Albumi on julkaistu myös Ruotsissa.
Kappaleet > A-puoli

Saturday Night – 3.03 (säv. Harri Merilahti ja Remu Aaltonen, san. Jim Pembroke)
Teeny Bopper – 2.40 (säv. Doug Sahm, san. Doug Sahm, sov. Aaltonen)
Mr. Beautiful – 2.52 (säv. Merilahti ja Aaltonen, san. Pembroke, sov. Merilahti ja Aaltonen)
Step On You – 3.04 (säv. Aaltonen, san. Pembroke, sov. Alf Kiviharju)
Lonely Eddy – 3.29 (säv. Merilahti, san. Merilahti ja Aaltonen, sov. Merilahti)
Happy End – 3.24 (säv. Kiviharju, san. Kiviharju, sov. Kiviharju ja Kassu Halonen)
Kappaleet > B-puoli

Blue Baby – 3.08 (säv. Aaltonen, san. Pembroke, sov. Merilahti ja Aaltonen)
Hollywood – 2.58 (säv. Merilahti, san. Pembroke, sov. Kiviharju ja Merilahti)
Shit People – 2.58 (säv. Merilahti, san. Pembroke, sov. Kiviharju ja Merilahti)
Billy & Betty – 2.38 (säv. Merilahti ja Aaltonen, san. Pembroke, sov. Merilahti ja Aaltonen)
Piss Off – 2.38 (säv. Merilahti, san. Merilahti, sov. Merilahti)
Skat Boogie – 2.10 (säv. Merilahti, sov. Merilahti ja Kiviharju)
Kokoonpano

Remu Aaltonen – laulu
Harri Merilahti – basso
Alf Kiviharju – rummut
Kassu Halonen – koskettimet (laulu kappaleessa A-6)
Jim Pembroke – piano
Albert Järvinen – soolokitara
Aiheesta muualla

Sound of Hurrigane Discogs.comissa (englanniksi)
Sture Appelberg

Sture Appelberg
Sture Wilhelm Sigurd Appelberg (11. syyskuuta 1885 Eskilstuna − 26. heinäkuuta 1947 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja lehtimies.
Hänestä tuli aliluutnantti Norrlannin tykistörykmentissä 1907. Vuodesta 1914 Appelberg oli lehtimiehenä Stockholms-Tidningenissä. Kun Suomen sisällissota alkoi, hänestä tuli kapteeni Suomen tykistössä. Hän ansaitsi kolmannen ja neljännen luokan vapaudenristin.
Kun hän tuli kotiin, Appelbergistä tehtiin toimistosihteeri Veckojournalenissa. Vuonna 1919 hänestä tuli lehtimies Dagens Nyheterissä, vuonna 1926 toimiston johtaja Stockholms Dagbladissa ja 1930 Stockholms-Tidningenissä.
Hän kirjoitti myös dekkareita. Näiden päähenkilö oli Sigurd Williams.
Teokset

Obligationsmysteriet (1931)
Hjärnhjälmen (1932)
De döda skeppens vik (1933)
Slottet Hakensteins hemlighet (1934)
Utpressaren i Rasteburgt (1935)
Sju dubbla W (1940)
Sex droppar blod (1941)
Bovar och bovtrick (1944)
Steve Redgrave

Steve Redgrave
Stephen Geoffrey Redgrave (s. 23. maaliskuuta 1962 Marlow) on brittiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän on ainoa soutaja, joka on voittanut olympiakultaa viisissä peräkkäisissä olympiakisoissa. Redgrave voitti myös yhden olympiapronssin ja yhdeksän MM-kultaa. Redgraven olympiamitalit tulivat vuosina 1984–2000.
Redgraven uran neljän viimeisen vuoden saavutusten arvo nousee kun otetaan huomioon, että Redgrave kärsii paksusuolentulehduksesta ja vuodesta 1997 diabeteksesta.
Olympiamitalit

1984 – kultaa, perämiehellinen nelonen (Martin Crossin, Adrian Ellisonin, Andy Holmesin ja Richard Budgettin kanssa)
1988 – kultaa, perämiehetön kaksikko (Andy Holmesin kanssa)
1988 – pronssia, perämiehellinen kaksikko (Andy Holmesin kanssa)
1992 – kultaa, perämiehetön kaksikko (Matthew Pinsentin kanssa)
1996 – kultaa, perämiehetön kaksikko (Matthew Pinsentin kanssa), Ison-Britannian ainoa kultamitali kisoissa
2000 – kultaa, perämiehetön nelonen (Matthew Pinsentin, Tim Fosterin ja James Cracknellin kanssa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steve Redgrave Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Profiili WorldRowing (Arkistoitu – Internet Archive)
Redgrave olympic.org:ssa
Alatskivi

| Alatskivi |
| --- | --- |
 Alatskiven kartano
 lippu:  vaakuna
 Alatskivi
 Koordinaatit: 58°36′N, 27°8′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Tartumaa
Kunta:  Peipsiääre
Alatskiven, Kallasten, Palan, Peipsiäären ja Varan yhdistyminen:  23.10.2017
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.alatskivi.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alatskivi on pienkauppala ja entinen kunta Tartumaalla Virossa. Se sijaitsee Peipsijärven rannalla 40 kilometriä Tartosta koilliseen.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Peipsiäären kunta, Kallasten kaupunki, Alatskiven ja Varan kunnat sekä Jõgevamaan Pala yhdistettiin uudeksi Peipsiäären kunnaksi, ja Alatskivestä tuli Peipsiäären kuntaan kuuluva pienkauppala.
Paikkakunta on tunnettu Alatskiven kartanosta, josta on ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1601. Nykyinen päärakennus on 1880-luvulta.
Entinen kunta

Pinta-alaa kunnalla oli 128 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli 1 591 (1.1.2002).
Alatskiven ystävyyskuntia olivat Suomessa Muurame ja Ruotsissa Kävlinge.
Entinen kunta > Kylät

Alasoo – Haapsipea – Kesklahe – Kokora – Kuningvere – Kõdesi – Lahe – Lahepera – Linaleo – Naelavere – Nina – Orgemäe – Padakõrve – Passi – Peatskivi – Pusi – Päiksi – Pärsikivi – Riidma – Ronisoo – Rootsiküla – Rupsi – Saburi – Savastvere – Savimetsa – Sudemäe – Torila – Toruküla – Tõruvere – Virtsu – Väljaküla
Entinen kunta > Väestö

Vuonna 2011 Alatskiven kunnassa oli 1 274 asukasta, joista 993 (77,9 %) oli virolaisia, 249 (19,5 %) venäläisiä ja 36 (2,8 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alatskivi Wikimedia Commonsissa