stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Lassila
Teoksia

Uuden aikakauden runous: Ekspressionistinen tematiikka 1910- ja 1920-luvun suomenkielisessä lyriikassa.  Helsinki:  Otava, 1987.  ISBN 951-1-09390-8
Otavan historia, 3. osa 1941–1975.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-08997-8
Geschichte der finnischen Literatur. Tübingen:  Francke, 1996.
Runoilija ja rumpali: Luonnon, ihmisen ja isänmaan suhteista suomalaisen kirjallisuuden romanttisessa perinteessä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000.  ISBN 951-746-168-2
Keisarin kankurit ja muita kirjoituksia kirjoista ja kirjailijoista.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-516-9
Ihanteiden isänmaa: Julius Krohnin romanttinen fennomania ja kirjallisuus.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2003.  ISBN 951-570-552-5
Syvistä riveistä: Kansankirjailija, sivistyneistö ja kirjallisuus 1800-luvulla.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-057-2
Metsän autuus: Luonto suomalaisessa kirjallisuudessa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-322-7
Ihmisten asiat.  Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-519-0
Armain aika.  Helsinki:  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-631-9
Kesän kerran mentyä: Teos, 2017. ISBN 978-951-851-791-0.
Kovassa valossa.  Helsinki:  Teos, 2019.  ISBN 978-951-851-956-3
Venetsia.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-173-1
Lattakierre

Lattakierre on ilma-aluksen tila, jossa siipien nostovoima on kadonnut ja kone pyörii painopisteensä ympäri pudoten alaspäin pohja edellä. Ohjainelimet tuntuvat veltoilta, eikä niillä ole vaikutusta lentotilaan.
Lentokone voi joutua lattakierteeseen silloin, jos sen painopiste siirtyy nostovoimakeskiön taakse. Tällöin stabiliteettimatriisin navat joutuvat kompleksitason positiiviseen puolitasoon, ja seurauksena on epästabiili tila.selvennä
Lattakierre on äärimmäisen vaarallinen tila, sillä siitä ei voi oikaista ohjainelimiä (peräsimiä ja siivekkeitä) käyttämällä, vaan ainoa mahdollisuus on yrittää siirtää painopistettä eteenpäin, esimerkiksi lentäjän avaamalla syöksyvyöt ja siirtymällä kohti nokkaa. Mikäli kone ei oikene kahden ensimmäisen kierroksen jälkeen ja lattakierre muutu tavalliseksi syöksykierteeksi, tällöin tulee pelastautua laskuvarjohypyllä.
Ennen tietokoneiden ja fly-by-wire-teknologian aikaa lentokoneet pyrittiin suunnittelemaan niin, etteivät ne luonnostaan menisi lattakierteeseen; nykyisin tietokoneteknologian avulla lentokone on mahdollista suunnitella "luonnostaan epästabiiliksi", ja silti lennettäväksi, kuten esimerkiksi Saab JAS 39 Gripen. Toisinaan väärin kuormattu lentokone saattoi mennä helposti syöksykierteen sijaan lattakierteeseen; tunnettuja esimerkkejä olivat Bell P-39 Airacobra "sileänä", ilman ammuksia nokassa ja North American P-51 Mustang sisäisen ohjaamon taakse konstruoidun lisäpolttoainetankin kanssa sen ollessa täysi.
Lapinsiilikäs

| Lapinsiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Pararctia
Laji::  lapponica
Kaksiosainen nimi
 Pararctia lapponica  (Thunberg, 1791) 
Katso myös
   Lapinsiilikäs Wikispeciesissä   Lapinsiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinsiilikäs (Pararctia lapponica) on siilikkäisiin kuuluva, pohjoisten tunturiseutujen perhonen.
Koko ja ulkonäkö

Lapinsiilikäs on keskikokoinen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään violetinruskeat, ja niissä on epäsäännöllisen muotoisia vaaleankeltaisia, tummareunaisia laikkuja. Takasiipien väri vaihtelee kirkkaankeltaisesta lämpimän oranssiin, ja niissä on laajoja ruskeanharmaita laikkuja. Ruumis on tuuhean karvainen, väriltään punaruskea. Koiraan takaruumiin selkäpuolella on keltainen selkäjuova ja takaruumis päättyy keltaiseen kärkitupsuun. Naaraan takaruumiin sekäjuova on punainen. Siipiväli on 37–45 mm.
Toukka on tumma, kauttaaltaan punaruskeiden karvojen peittämä.
Levinneisyys ja lentoaika

Lapinsiilikästä tavataan Pohjois-Skandinaviasta Siperian poikki Alaskaan ja Quebeciin saakka. Suomessa lajia esiintyy vain Lapissa, pääasiassa Inarin, Utsjoen ja Enontekiön alueilla ja eteläisimmät havainnot on tehty Torniosta ja Kuusamosta. Lentoaika on varsin lyhyt, yksittäisellä esiintymispaikalla vain viikon-parin pituinen ja sijoittuu kesäkuun loppupuoliskolta heinäkuun alkupuolelle.
Suomessa lapinsiilikäs on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)
Elinympäristö ja elintavat

Lapinsiilikkään tyypillinen ympäristö on tunturiseudulla sijaitseva kostea notko tai suo. Perhosen elinpaikoilla kasvaa tavallisesti vaivaiskoivua sekä hillaa ja muita esiintymispaikan tyypillisiä perhoslajeja ovat suokeltaperhonen, suohopeatäplä sekä tunturisiilikäs. Aikuiset perhoset ovat päiväaktiivisia. Ne lentävät vain aurinkoisina päivinä ja vain lämpimimpien tuntien aikana. Lento tapahtuu nopeasti, lähellä maanpintaa ja muutamia kymmeniä metrejä kerrallaan. Naaraita tavataan koiraita useammin. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.
Naaras munii noin 150–200 munaa. Toukkakehitys kestää kaksi vuotta. Ensimmäisen kerran laji talvehtii pienenä toukkana ja toisen täysikasvuisena toukkana. Toukat ovat aktiivisia ympäri vuorokauden ja toisen talven jälkeen täysikasvuiset toukat lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa jo varhain keväällä. Koteloituminen tapahtuu maanpinnalle, silkkisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää kolmesta neljään viikkoa.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, mutta elää erityisesti vaivaiskoivulla (Betula nana), hillalla (Rubus chamaemorus) sekä juolukalla (Vaccinium uliginosum).
Mirkka Lappalainen

Mirkka Lappalainen Kirjan ja ruusun päivänä Helsingissä 2013.
Mirkka Marjaana Lappalainen (s. 26. marraskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori ja historiantutkija. Hän on työskennellyt Suomen ja Pohjoismaiden historian yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuodesta 2014 ja humanistisen tiedekunnan varadekaanina vuodesta 2023.
Lappalainen kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 1994. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1998 ja lisensiaatiksi 2001. Tohtoriksi Lappalainen väitteli vuonna 2005 väitöskirjalla Suku, valta, suurvalta, joka käsittelee Creutzin aatelissuvun vaiheita suurvalta-ajan Ruotsissa. Hän oli Suomen ja Pohjoismaiden historian assistentti 2001–2009 ja tutkijatohtori 2009–2014.
Lappalainen on kirjoittanut useita palkittuja historia-aiheisia tietokirjoja. Hän sai Vuoden tiedekirja -palkinnon teoksestaan Maailman painavin raha (2006). Lappalaisen nuijasotaa käsittelevä teos Susimessu (2009) palkittiin Lauri Jäntin palkinnolla. Kirja valittiin myös Vuoden historiateokseksi. Lappalaisen teos Jumalan vihan ruoska (2013) sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon syksyllä 2013. Teos Pohjolan leijona: Kustaa II Aadolf ja Suomi 1611–1632 voitti vuoden 2014 Tieto-Finlandian sekä Vuoden tiedekirja -palkinnon. Huhtikuussa 2016 Lappalainen valittiin Vuoden dosentiksi.
Teokset

Luonnonrakkauden ja -viisauden kirja, koonneet Tertti Lappalainen ja Mirkka Lappalainen. WSOY, 1997 ISBN 951-0-22196-1
Five centuries of violence in Finland and the Baltic area, toim. Mirkka Lappalainen. Academy of Finland, 1998 ISBN 951-715-279-5
Crime and control in Europe from the past to the present, toim. Mirkka Lappalainen and Pekka Hirvonen. Academy of Finland, 1999 ISBN 951-715-316-3
Suku, valta, suurvalta. Creutzit 1600-luvun Ruotsissa ja Suomessa.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30316-X
Maailman painavin raha. Kirjoituksia 1600-luvun Pohjolasta.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32185-0
Susimessu. 1590-luvun sisällissota Ruotsissa ja Suomessa.  Siltala, 2009.  ISBN 978-952-234-016-0
Ankkojen maailmanhistoria. 3, Keskiaika, esipuhe Mirkka Lappalainen.  Sanoma Magazines Finland, 2010 ISBN 978-951-32-2894-1.
Ankkojen maailmanhistoria. 4, Renessanssista suuriin vallankumouksiin, esipuhe Mirkka Lappalainen. Sanoma Magazines Finland, 2011 ISBN 978-951-32-3076-0.
Kansallinen kapitalismi, kansainvälinen talous, Siltala, 2012 ISBN 978-952-234-107-5. (Juhlakirja professori Markku Kuismalle 7.2.2012. Mirkka Lappalainen &  Jouko Nurmiainen: Markku Kuisman ura ja tuotanto)
Jumalan vihan ruoska. Suuri nälänhätä Suomessa 1695–1697.  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-140-2
Pohjolan leijona: Kustaa II Aadolf ja Suomi 1611–1632.  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-242-3
Pohjoisen noidat: oikeus ja totuus 1600-luvun Ruotsissa ja Suomessa, Otava, 2018 ISBN 978-951-1-31255-0
Smittenin murha : katoamistapaus 1600-luvulta.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-388-079-5
Palkinnot ja ehdokkuudet

Vuoden tiedekirja 2006, 2014
Lauri Jäntin palkinto 2010
Vuoden historiateos 2009
Kanava-palkintoehdokkuus 2012, 2014
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2013
Tieto-Finlandia-palkinto 2014
Kanava-palkinto 2018 teoksesta Pohjoisen noidat
Aiheesta muualla

Mirkka Lappalainen Tuhat-tutkimustietojärjestelmässä
Mirkka Lappalainen Kustannusosakeyhtiö Siltalan sivuilla
Mirkka Lappalainen haastattelussa, Kirjastokaista-video
Haastattelussa tietokirjailija Mirkka Lappalainen Yle Areena. 8.1.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Muut:  IdRef
Betlehemin tähti

Jeesus-lapsi, itämaan tietäjät ja Betlehemin tähti. Giotto di Bondonen maalauksessa Betlehemin tähti on kuvattu komeettana, ja on luultavasti saanut inspiraationsa Halleyn komeetan ilmaantumisesta vuonna 1301.
Betlehemin tähti on ilmiö, joka mainitaan Matteuksen evankeliumin kertomuksessa Jeesuksen syntymästä. Evankeliumin mukaan itämaan tietäjät päättelivät tähden ilmestymisestä, että ennustettu juutalaisten kuningas, Messias, oli syntynyt, ja se myös opasti heidät vastasyntyneen Jeesus-lapsen luokse. Raamatussa sanotaan: ”tähti... kulki heidän edellään. Kun tähti tuli sen paikan yläpuolelle, se pysähtyi siihen.” Raamatun mukaan Jeesus syntyi kuningas Herodeksen aikana. Nykytietämyksen mukaan Herodes kuoli noin vuonna 1 eaa., ja Jeesuksen syntymäajankohdaksi on päätelty 3–2 eaa.
Käsityksiä

On esitetty useita selityksiä, joiden mukaan Betlehemin tähteä koskeva kertomus perustuisi johonkin tähtitieteelliseen ilmiöön, jolle aikakauden oppineet olisivat esittäneet jonkin astrologisen tulkinnan. Tämän mukaan itämaan tietäjät olisivat olleet astrologeja. Fundamentalistien mukaan kuitenkaan kyseessä ei ole voinut olla mikään luonnollinen asia. Ei mikään luonnollinen tähtitaivaan valoilmiö voi osoittaa jotain yksittäistä kohtaa niin, että sen perusteella voisi päätellä yksittäisen rakennuksen. Tähän vedoten jotkut esittävät, että kyseessä on ollut yliluonnollinen ilmiö.lähde?
Käsityksiä > Tähtitieteelliset ilmiöt

Jotkut ovat ehdottaneet, että kyseessä olisi ollut kirkas pyrstötähti eli komeetta. Pyrstötähdistä ei kuitenkaan ole mainintoja aikalaishistorioitsioden kirjoituksissa,  vaikka aikaisemmista ja myöhemmistä komeetoista on paljon mainintoja. Esimerkiksi Halleyn komeetta oli nähtävissä 12 eaa. kiinalaisten tehdessä siitä merkinnän.
On ehdotettu myös novaa ja supernovaa, mutta Raamatun mukaan tähti liikkui taivaalla, ja osoitti tietä Itämaan tietäjille. Novista ei myöskään ole merkintöjä missään muussa aikakauden kirjoituksissa.
Käsityksiä > Tähtitieteelliset ilmiöt > Jupiter ja Saturnus konjunktioissa 7–6 eaa.

Jo Johannes Kepler esitti Betlehemin tähdelle selitykseksi planeettojen kohtaamista eli konjunktiota. Voidaan laskea, että Jupiter ja Saturnus kohtasivat toisensa kolmesti Kalojen tähdistössä vuosina 7–6 eaa. Aikakauden astrologisten käsitysten mukaan tällaisella kolminkertaisella kohtaamisella olisi ollut erityisen suuri merkitys.lähde?
Käsityksiä > Tähtitieteelliset ilmiöt > Konjunktioita Leijonan tähdistössä Jupiterin, Venuksen ja Reguluksen kesken 3–2 eaa.

Suomalainen lääninrovasti Risto Heikkilä on ehdottanut selitykseksi Jupiterin ja Venuksen kohtaamista vuosien 3–2 eaa. aikana. Tuon ajan tähtitutkijat eivät ymmärtäneet taivaanmekaniikan toimintaa, ja tekivät niistä omia johtopäätöksiään. Tietokonemallinnusten mukaan kuitenkin Jupiter ja Venus olivat elokuussa 3 eaa. samalla suunnalla Leijonan tähdistössä. Seuraavana vuonna 17. kesäkuuta ne kohtasivat uudestaan niin lähellä toisiaan, että ne näyttivät yhdeltä kirkkaalta tähdeltä.
Vuonna 2008 myös australialainen tähtitieteilijä Dave Reneke mallinsi tietokoneella Israelin tähtitaivasta ja tuli tulokseen, että 17. kesäkuuta 2 eaa. taivaalla oli ollut Venus- ja Jupiter-planeettojen yhtenäinen valo, joka olisi hänen mukaansa voinut olla Betlehem-tähti.
Käsityksiä > Astrologiset tulkinnat tähtitieteellisistä ilmiöistä

Michael R. Molnarin mukaan astrologiaa ja tähtitiedettä ei eroteltu toisistaan Rooman aikoihin. Astrologia kytkeytyi tuolloin läheisesti uskontoon ja filosofiaan. Kuitenkin Molnarin mukaan monet modernit tutkijat eivät ole perehtyneet kreikkalaiseen astrologiaan, koska astrologia on pseudotiedettä. Astrologia ja tähtitiede alkoivat erottua toisistaan uuden maailmankuvan kehittyessä 1500-luvulta lähtien järjestelmällisten havaintojen ja matematiikan kehityksen myötä.
Raamatussa mainitut Itämaan viisaat saattoivat olla kotoisin Babyloniasta, nykyisen Irakin alueelta. Babyloniassa harrastettiin ajanlaskun alun tienoilla aktiivisesti tähtitaivaan tutkimusta. Tutkijat ovat vasta hiljattain alkaneet ajatella, että nämä olisivat olleet astrologeja.
Käsityksiä > Astrologiset tulkinnat tähtitieteellisistä ilmiöistä > Jupiter Oinaan tähdistössä 6 eaa.

Tähtitieteilijä Michael R. Molnar esittää kirjassaan The Star of Bethlehem: The Legacy of the Magi todisteita, jotta Jupiter olisi peittynyt Kuun taakse ja liikkunut näennäisen retrogradisesti Oinaan tähdistössä vuonna 6 eaa. Molnar sanoo kirjassaan Oinaan olevan merkittävä juutalainen symboli ja väittää, että Matteuksen evankeliumia käännettäessä olisi tapahtunut käännösvirhe: kääntäjä ei ole ymmärtänyt kreikankielisen alkutekstin astrologista sanastoa.
Tähtitieteilijä Mark Kidger väittää, että tapahtumat olisivat tapahtuneet taivaalla melko lähellä Aurinkoa ja että tapahtumia olisi ollut vaikea nähdä edes pienellä kaukoputkella. Kaukoputkea ei ollut kuitenkaan vielä keksitty tuohon aikaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Astronetti: Betlehemin tähti.
Ernest L. Martin: The Star of Bethlehem: The Star that Astonished the World.  Associates for Scriptural Knowledge, 1996.  ISBN 0-945657-87-0  Teoksen verkkoversio.
Betlehemin tähti Raamatun tutkielma
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat 
Eteläinen taivas Jerusalemissa 11.12. 7 eaa. klo 18.00 – 21.30 paikallista aikaa
Laugerie-interstadiaali

Laugerie-interstadiaali Grönlannin jääkairausnäytteissä.
Laugerie-interstadiaali oli viime jääkauden huipun jälkeinen lämmin vaihe noin 24 000–22 000 kalenterivuotta eli 20 100–18 200 radiohiilivuotta sitten. Maisieresin kanavalla Laugerie-tapahtuma ajoitetaan aikaan 23 000–19 000 radiohiilivuotta sitten. Venäjällä näkyy 21 700 ± 900 (ajoitus numero SOAN-12) ja 19 550 ± 900 (SOAN-76) vuoden ikäisiksi ajoitettuja kosteuslinssejä Iskitimin maannoksessa Tulan seuduilla, liittyen luultavasti jokien tulvimiseen.
Langtonin silmukka

Langtonin silmukka on jakautunut kahtia, ja alkuperäinen silmukka ja jälkeläinen ovat alkaneet tuottaa uusia jälkeläisiä.
Langtonin silmukka on biologi Christopher Langtonin kehittämä soluautomaattijärjestelmä, jossa on neliömäisiä hieman numeroa 9 muistuttavia silmukan muotoisia geenejä, jotka kiertävät kehää, ja joita ympäröi putkimainen suojakuori.
Nämä silmukat voivat synnyttää uusia silmukoita jakautumalla, niin kuin elävät solutkin tekevät. Langtonin silmukka ei Game of Life-pelin olioiden tavoin "synny tyhjästä" sisäisten sääntöjen pohjalta, vaikka Langtonin silmukoita onkin kyetty tuottamaan hieman yksinkertaisemmista Langtonin silmukoista.
Langtonin silmukat pohjautuvat John von Neumann ja Edgar F. Coddin esittämien systeemien yksinkertaistamiseen.
Kun Langtonin silmukka saa jatkaa rauhassa jakautumista, syntyy korallimainen "eliöyhteisö", jossa elävät, jakautuvat eliöt ympäröivät kuolleita eliöitä, samaan tapaan kuin koralliyhdyskunnassa. Silti Langtonin silmukka on eläviä olioita yksinkertaisempi. Siinä tapahtuvat prosessit eivät ole niin mutkikkaita kuin mitä elävissä soluissa tapahtuu.
Langtonin silmukan osat ja signaalit

Langhtonin silmukka-ohjelman lähtötilanne on tavallisimmin yksi valmis silmukka, jossa on kuusi "suoraan eteenpäin -geeniä" jota merkitään luvulla "7", ja kaksi "käännös vasemmalle" -geeniä, jotka merkitään numerolla 4. Lisäksi geenirakenteessa näkyy sidoslankaa ja tyhjää tilaa. 2 on putki, joka ympäröi geeniä.
Langtonin silmukan lähtörakenne kuvattuna numeroilla:
2 2 2 2 2 2 2 2
 2 1 7 0 1 4 0 1 4 2
 2 0 2 2 2 2 2 2 0 2
 2 7 2         2 1 2
 2 1 2         2 1 2
 2 0 2         2 1 2
 2 7 2         2 1 2
 2 1 2 2 2 2 2 2 1 2 2 2 2 2
 2 0 7 1 0 7 1 0 7 1 1 1 1 1
   2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2
Tyypillinen Langhtonin silmukan geenirakenne on näin ollen "111117017017017017017014014011111".
Langtonin silmukkasysteemin perusyksikkö on solu, joita on neliömäisenä ruudukkona. Solulla voi olla 8 tilaa, jotka kuvataan tavallisimmin eri väreillä Tämä on eräs lukuista käytetyistä väreistä
0 musta tausta
1 punainen: lanka. geenisilmukan pohjarakenne
2 sininen: geenisilmukkaa ympäröivä kuori, "putki", 2 ja 1 voivat olla toisin päin
3 violetti?: käännös vasemmalle, ankkuri, idun loppu
4 keltainen: vasemmalle kasvava geeni, uuden idun alku, idun kasvu
5 turkoosi?: uuden idun aloituspiste
6 ?: "vanhemman" ja "lapsen" välisen yhteyden katkaisu
7 vihreä: geeni, suoraan eteenpäin
8 harmaa?: silmukan hajottaminen
Kehittyneempiä silmukoita

Langtonin silmukoista on kehitetty eteenpäin kehittyneempiä, paremmin kuvaavia versioita, joita muun muassa japanilaiset ahkerasti tutkivat.
Kehittyneempiä silmukoita > Evoloop

Hiroki Sayaman kehittämä Langtonin silmukan muunnelma "evoloop" kykenee vuorovaikuttamaan ympäristön kanssa ja kehittymään evoluution kautta.
Monesti evolooppeja ajava kone luo tilanteen, jossa kilpaillaan elintilasta, ja useimmiten pienimmät evoloopit menestyvät parhaiten, koska kuluttavat vähiten ympäristöä. Joskus evoloopit törmäävät toisiinsa, ja tapahtuu geenien vaihtoa niin kuin bakteerien konjugaatiossa.
Kehittyneempiä silmukoita > SDSR

SDSR (engl. Structurally Dissolvable Self-Reproducing) eli Langtonin silmukkaa muistuttava rakenteisesti hajautuva itsejäljentävä soluautomaattisilmukka kuolee eli hajoaa joissain tilanteissa, mikä vastaa enemmän luonnollista tilannetta.
Kehittyneempiä silmukoita > SDSR Evoloop

SDSR Evoloop muistuttaa vielä enemmän luonnollista ekosysteemiä, koska sen eliöt voivat kuolla, vuorovaikuttaa ympäristönsä kanssa ja kehittyä evoluution kautta. Näillä on havainnollistettu muun muassa Langtonin silmukkamaisten evolooppien synty satunnaisista putkien ympäröimistä geeneistä, jotka törmäilevät toisiinsa.
Aiheesta muualla

Structurally Dissolvable Self-Reproducing Loop & Evoloop: Evolving SDSR Loop (Arkistoitu – Internet Archive)
Evoloop java Applet
Complex Genetic Evolution of Self-Replicating Loops, PPT-tiedosto (Arkistoitu – Internet Archive)
Langhtonin silmukka. Siinä on silmukan rakennusohje, geeni, joka virtaa suojakuoren sisällä. Tässä silmukka on alkanut jakautua.
Evoloop on Langhtonin silmukka, joka vuorovaikuttaa ympäristönsä kanssa ja muuntuu mutaation kautta. Silloin eri kokoiset evoloopit kilpailevat keskenään elintilasta, ja monesti vähiten resursseja kuluttavat pienet evoloopit voittavat.
Lasten Kesä

Lasten Kesä ry on vuonna 1952 perustettu valtakunnallinen lastensuojelujärjestö, jonka tehtävänä on lasten lomatoiminnan järjestäminen ja kehittäminen.
Tärkein toimintamuoto on lasten leirien järjestäminen ympärivuotisesti. Yhdistyksen järjestämillä leireille osallistuu vuosittain noin 1 500 leiriläistä eri puolilta Suomea. Yhdistyksen leirien tavoitteena on antaa lapsille unohtumattomia elämyksiä, onnistumisen kokemuksia ja lomavirkistystä turvallisessa ympäristössä. Leirejä järjestetään kaikkina koulujen loma-aikoina ja viikonloppuisin.
Lasten Kesä ry omistaa yhden leirikeskuksen. Hauhon Lomakeskus sijaitsee 25 kilometrin päässä Hämeenlinnan keskustasta. Vuonna 2013 koko toiminta päätettiin keskittää Hauholle ja toinen leirikeskus, vuonna 1952 avattu Miehikkälän Kesäkylä, myytiin. 1960-luvulla Lasten Kesällä oli myös Helsingin Tullisaaressa leirikeskus, jonka päärakennuksena toimi Aino Acktén huvila.
Hauhon Lomakeskusta vuokrataan myös leirikouluille sekä muille ryhmille.
Toimintaa rahoittaa Sosiaali- ja terveysministeriö Veikkauksen tuotoilla. Lasten Kesä on Sosten jäsenjärjestö.
Vuosina 2017-2020 Lasten Kesä ry vastaa usean järjestön Leiritoiminta perheitä tukemassa -yhteishankkeesta, joka on osa eriarvoisuuden vähentämiseen kohdistuvaa Kaikille eväät elämään
-avustusohjelmaa. Hankkeen tarkoituksena on yhdistää leirielämän ainutlaatuisuus ja perheen tukeminen yhteen uudenlaisella tavalla, tuomalla leireille sitä tukea, mitä perheet itse tarvitsevat. Leiriviikonloput mahdollistavat koko perheelle yhteistä aikaa, uusia kokemuksia ja uusia tuttavuuksia.
Lasten Kesä ry voitti ykkössijan elokuussa 2015 Monsterin, Nokian, Alma Median, Taloudellisen tiedotustoimisto TATin, Soneran ja T-Median yhteistyössä järjestämän Vastuullinen kesäduuni -kilpailun pienten ja keskisuurten organisaatioiden ykkössijan. Kesätyöntekijät kiittivät palautteissaan Lasten Kesää erityisesti oikeudenmukaisesta ja tasapuolisesta kohtelusta ja perusteellisesta ohjauksesta työhön.
Järjestö on sijoittunut vuosien 2016–18 aikana kolme kertaa palkintosijoille Vastuullinen kesäduuni -kilpailussa.