stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Opportune (G80)
Palvelus

Toisen maailmansodan päätyttyä alus siirrettiin Portsmouthiin sukellusveneiden maalilaivaksi sekä paikallislaivueeseen. Vuonna 1950 alus siirrettiin modernisoitavaksi, mistä palattuaan se siirrettiin Noren paikallislaivueeseen. Se siirrettiin Chathamin reserviin marraskuussa 1952 ja heinäkuussa 1953 edelleen Portsmouthiin. Alus sijoitettiin poistolistalle 1954 ja myytiin BISCOlle marraskuussa 1955. Alus saapui 25. marraskuuta hinattuna T. W. Wardille Milford Haveniin romutettavaksi.
Göran Lindblom

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1981 |  |  |
Göran Lindblom (s. 4. maaliskuuta 1956 Skellefteå) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sarajevon olympialaisissa 1984 ja kolmissa MM-kilpailuissa, ja saavutuksina olivat yksi olympiapronssi ja yksi MM-hopea.
Lindblom edusti kotimaassaan Skellefteå AIK:ta kausina 1977–1988 ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1978. Kaudella 1978–1979 hän oli Elitserienin syöttötilaston ykkönen. Hän lopetti uransa Malå IF:n joukkueessa kausina 1988–1990. NHL-seura St. Louis Blues varasi Lindblomin vuoden 1976 varaustilaisuuden 12. kierroksella 130. varausvuorolla mutta Lindblom ei koskaan pelannut NHL:ssä.
HMS Orion (1787)

| HMS Orion |
| --- | --- |
 HMS Orionin pienoismalli Vancouverin merimuseossa.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Barnard, Deptfordin telakka
Kölinlasku:  helmikuu 1783
Laskettu vesille:  1. kesäkuuta 1787
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1787 mennessä
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1814
Tekniset tiedot
Uppouma:  1645 48/94 bm
Pituus:  51,94 m (tykkikansi) 42,91 m (köli)
Leveys:  14,29 m
Syväys:  6,26 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  600
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Orion oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1787 vesillelaskettu Canada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 2. lokakuuta 1782 Deptfordin telakalta William Barnardilta, missä köli laskettiin helmikuussa 1783. Se laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1787 ja valmistui 1. marraskuuta mennessä. Aluksen tarjoukseen perustunut hinta oli 30 144 puntaa 11 shillinkiä ja 1 penny ja sen varustamiskustannukset olivat Deptfordissa 3 449 puntaa ja Woolwichissa 7 052 puntaa.
Palvelus

Orion otettiin palvelukseen syyskuussa 1787 päällikkönään Hyde Parker ja poistettiin palveluksesta Plymouthissa helmikuussa 1788. Alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa Plymouthin vartiolaivana päällikönään Andrew Sutherland. Se osallistui kaikkiin merkittäviin Ranskan vallankumoussotien ja Napoleonin sotien meritaisteluihin. Se oli 1794 mukana Ushantin kolmannessa taistelussa päällikkönään John Thomas Duckworth. Vuoden 1795 alussa aluksen päällikkyyden vastaanotti James Saumarez, jonka alaisuudessa alus osallistui Lorientin edustalla 22. kesäkuuta käytyyn Groix'n taisteluun.
Vuoden 1797 alussa alus siirrettiin Välimeren laivastoon, jonka mukana se osallistui Cabo de São Vicenten taisteluun 14. helmikuuta. Taistelun jälkeen alus osallistui Cadizin saarron valvontaan maaliskuusta 1797 huhtikuuhun 1798, jolloin se lähti Välimerelle Horatio Nelsonin johtaman laivueen mukana. Laivasto-osasto kohtasi Ranskan laivaston Abukirin taistelussa, jolloin aluksen päällikkö James Saumarez haavoittui.
Seitsemän vuotta myöhemmin lokakuussa 1805 Edward Codringtonin alaisuudessa alus osallistui Trafalgarin taisteluun, jossa se yhdessä HMS Ajaxin kanssa pakottivat Ranskan merivoimien 74-tykkisen linjalaivan Intrépiden antautumaan. Alus poistettiin tammikuussa 1814 palveluksesta ja se romutettiin heinäkuussa Plymouthissa.
SNAC

| Social Networks and Archival Context |
| --- | --- |
Verkkosivusto:  snaccooperative.org
Avattu:  2010
Social Networks and Archival Context (SNAC) on nettiprojekti ihmisistä, perheistä ja organisaatioista kertovien historiallisten lähteiden löytämiseen, paikantamiseen ja käyttämiseen. Nettiprojekti perustettiin vuonna 2010.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma

Informaatioverkostot on Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulussa tarjottava monitieteinen koulutusohjelma, josta valmistuu tekniikan kandidaatteja ja diplomi-insinöörejä.
Koulutusohjelman tavoitteena on kouluttaa sillanrakentajia ihmisen, tekniikan ja talouden väliin. Perinteisten teknisten opintojen lisäksi opiskellaan muun muassa viestintää, filosofiaa ja estetiikkaa. Opiskelijat voivat vaikuttaa opintojensa sisältöön paljon ja sitä kautta työllistyä hyvin erilaisiin tehtäviin. Suuntautumisesta riippuen yleisiä ammatteja ovat esimerkiksi liikkeenjohdon konsultti, käyttöliittymäsuunnittelija, UX-designer, ohjelmoija, palvelumuotoilija ja startup-yrittäjä.[lähde? ]
Informaatioverkostojen koulutusohjelma on perustettu vuonna 1999 Teknilliseen korkeakouluun ja vuonna 2002 Oulun yliopistoon. Oulusta ohjelma on kuitenkin lopetettu. Lähimpänä Aalto-yliopiston informaatioverkostojen koulutusohjelmaa on tällä hetkellä Tampereen teknillisen yliopiston tietojohtaminen.[lähde? ]
Koulutusohjelman nimi informaatioverkostot kuvaa sitä, kuinka informaatio liikkuu tietoyhteiskunnassa ihmisten ja tietotekniikan muodostamissa verkostoissa.
Sisältö (Aalto-yliopisto)

Aalto-yliopiston informaatioverkostot on tuotantotalouden ja tietotekniikan laitoksen yhdessä toteuttama koulutusohjelma. Aiemmin mukana oli myös automaatio- ja systeemitekniikan osasto. Uusia opiskelijoita koulutusohjelmaan otetaan vuosittain noin 40.
Sisältö (Aalto-yliopisto) > Opinnot

Opinnoissa painotetaan monitieteisyyttä ja ryhmätyöskentelyä sekä humanistisempaa lähestymistapaa kuin muissa Aalto-yliopiston tekniikanalan koulutusohjelmissa. Informaatioverkostojen perusopinnot ovat hyvin monitieteelliset ja niihin kuuluu muun muassa ohjelmointia, matematiikkaa, tuotantotaloutta, mediatekniikkaa, käytettävyyttä, viestintää, filosofiaa, estetiikkaa ja sosiaalista mediaa. Fysiikkaa informaatioverkostoissa opiskellaan muista teknisistä koulutusohjelmista poiketen vain yksi kurssi.
Vanhassa tutkinto-ohjelmassa oli kandidaatin tutkinnossa tarjolla kolme pääainevaihtoehtoa: mediatekniikka, tietointensiivinen liiketoiminta sekä vuorovaikutus ja viestintä. Diplomi-insinöörin tutkinnossa taas oli kuusi syventävää opintokokonaisuutta: digitaalinen media, ihmisläheiset tietojärjestelmät, liiketoimintaverkostot, sisällöntuotanto, tietoyritykset ja yrityksen viestintäjärjestelmät.
Vuodesta 2013 lähtien informaatioverkostoissa on vain yksi pääaine: informaatioverkostot. Maisterivaiheessa valitaan kuitenkin yksi neljästä suuntautumisvaihtoehdosta eli trackistä. Maisterivaiheen trackit ovat ICT in Business, Knowledge and Business Networks, Media ja User-centered Design.
Sisältö (Aalto-yliopisto) > Hakeminen

Informaatioverkostojen koulutusohjelmaan valitaan vuosittain noin 40 opiskelijaa valintakokeella tai valintakokeen ja lähtöpisteiden yhdistelmällä. Toisin kuin lähes kaikki diplomi-insinöörihakukohteet Suomessa, informaatioverkostot ei ole mukana DIA-yhteisvalinnassa.
Alkupisteisiin lasketaan lukion päättötodistus sekä ylioppilastutkintotodistus. Valintakoe koostuu kolmesta osiosta: DIA-valinnan kanssa yhteisestä matematiikan kokeesta, aineistokokeesta sekä soveltuvuuskokeesta. Aineistokokeeseen ja soveltuvuuskokeeseen ei voi valmistautua etukäteen.
Sisältö (Aalto-yliopisto) > Athene

Aalto-yliopiston informaatioverkostojen tutkinto-ohjelmassa opiskelevien kilta on nimeltään Informaatioverkostojen kilta Athene ry. Athene toimii aktiivisesti ja siihen kuuluu noin 200 jäsentä.
Athene oli aluksi ammattiainekerho, joka perustettiin tietotekniikan opiskelijoiden Tietokillan suojissa vuonna 1999. Athene hyväksyttiin itsenäiseksi killaksi Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan edustajiston kokouksessa 13.2.2003.
Athenen virallinen tunnushuuto on Athene Anam.
Athenen haalarit ovat väriltään metsänvihreät ja toinen haalareiden hihoista on musta, muistuttaen Athenen ja Tietokillan yhteisestä historiasta.
Sisältö (Oulun yliopisto)

Oulun yliopistossa informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma toteutettiin Teknillisen tiedekunnan
Sähkö- ja tietotekniikan osaston koulutusohjelmana, johon oli sisällytetty Taloustieteen tiedekunnan tietoteollinen liiketoiminta -opintosuunnan opintoja, Tietojenkäsittelytieteiden laitoksen opintoja sekä Kielikeskuksen kieli- ja viestintäopintoja. Oulun yliopiston informaatioverkostojen koulutusohjelma aloitti vuonna 2002, sen vuosittainen opiskelijoiden sisäänotto oli noin 35. Nykyisin koulutusohjelmaan ei enää oteta uusia opiskelijoita.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Sisältö (Oulun yliopisto) > Opinnot

Koulutusohjelman tavoitteena oli tuottaa diplomi-insinöörejä alueelle, joka yhdistää huipputeknologian, kuten tietojärjestelmät, sisällöntuotantoteknologian ja palvelujärjestelmät sekä  liiketoimintamekanismit uudella tavalla. Alueen monipuolisuuden vuoksi opetuksessa korostuivat taloustieteet, sähköinen ja mobiilikaupankäynti, digitaalisen median sisältö- ja mobiiliteknologia.
Oulun yliopiston Informaatioverkostojen koulutusohjelman painopiste oli teknillis-taloudellinen. Tarkoitus on kouluttaa taloustieteitä tuntevia tekniikan alan osaajia joilla on hyvät valmiudet kehittyä vaativiin asiantuntija- ja johtotehtäviin. Tietämyksen lisäksi koulutuksessa painotettiin kommunikaatio- ja organisointitaitoja. Koulutusohjelmassa oli tarjolla kolme opintosuuntaa: informaatioverkostojen tekniikat, informaatioverkostojärjestelmät ja informaatioverkostojen palveluliiketoiminta.
Sisältö (Oulun yliopisto) > Infonia

Oulun yliopiston informaatioverkostojen opiskelijoiden ammattiainekerho oli Infonia, joka toimi Oulun Tietoteekkarit ry:n alaisuudessa. Infonia julkaisi kerran vuodessa Amppari-lehteä.
Aiheesta muualla

Tietoa informaatioverkostojen opinnoista
Informaatioverkostojen kilta Athene ry
HMS Orestes (J277)

| HMS Orestes |
| --- | --- |
 HMS Orestes

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lobnitz & Co., Renfrew
Kölinlasku:  27. maaliskuuta 1942
Laskettu vesille:  25. marraskuuta 1942
Palveluskäyttöön:  10. huhtikuuta 1943
Loppuvaihe:  romutettu 1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Orestes (viirinumerot J277 ja M277) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Renfrew'stä Lobnitz et Companyltä, missä köli laskettiin 27. maaliskuuta 1942. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 25. marraskuuta ja liitettiin laivastoon 10. huhtikuuta 1943.
Palvelus

Alus romutettiin 1963 Troonissa.
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen 12. puoluekokous

Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous järjestettiin Helsingissä Koiton talolla 8.–16. joulukuuta 1919. Se oli ensimmäinen toukokuussa 1918 päättyneen sisällissodan jälkeen järjestetty SDP:n varsinainen puoluekokous, jota olivat edeltäneet marraskuun 1918 ns. Suuri Sosialidemokraattisen työväen kokous, sekä saman vuoden joulukuussa pidetty ylimääräinen puoluekokous. 12. puoluekokous muodostui Suomen työväenliikkeen kannalta käänteentekeväksi, kun omaksi puolueekseen vuotta aikaisemmin järjestäytynyt Suomen Kommunistinen Puolue yritti vallata SDP:n. Tämän seurauksena suomalainen työväenliike jakaantui lopullisesti sosialidemokraattien ja kommunistien leireihin ja samalla myös poliittinen ja ammatillinen työväenliike erkanivat toisistaan.
Taustaa

SDP:n sisäisen hajaannuksen taustat luotiin jo sisällissodan aikana keväällä 1918, kun 21 sosiaalidemokraattia antoi Väinö Tannerin, Matti Paasivuoren ja Väinö Wuolijoen johdolla julkilausuman, jossa he tuomitsivat aseellisen kapinan sosialidemokratialle vieraana ilmiönä, sekä tähdensivät järjestötyötä ja parlamentarismia työväenliikkeen menettelytapoina. Porvarien kanssa tehtävää yhteistyötä vastustaneet radikaalit puolestaan perustivat syyskuussa 1918 Moskovassa Suomen Kommunistisen Puolueen, jonka jälkeen nousi esiin muun muassa kysymys siitä, kumpi puolueista oli oikeutettu viemään eteenpäin suomalaisen työväenliikkeen perintöä.
Joulukuun 1918 ylimääräisessä puoluekokouksessa SKP:n edustajat jäivät kuitenkin vähemmistöön ja sen edustaman vallankumouksellisuuden sijasta ehdotettiin jopa yhteistyötä porvariston suuntaan. SKP:n kannattama bolševismi määriteltiin venäläiseksi ilmiöksi, jota ei voinut soveltaa Suomen oloihin. Tammikuussa 1919 eri puolilla maata aloitettiin piirijärjestöissä valistuskampanjoita, jotta radikaalit aatteet eivät saisi enempää valtaa. SKP puolestaan kehotti samaan aikaan työläisiä boikotoimaan maaliskuussa järjestettäviä eduskuntavaaleja. Sosialidemokraatit saivat kuitenkin 38 prosenttia äänistä ja 80 kansanedustajaa, joten pääosa työväenliikkeen kannattajista kävi lopulta vaaliuurnilla.
Vaalimenestyksestä huolimatta SDP:n sisälle syntyi kommunistien lisäksi kansanvaltaista sosialismia kannattanut ryhmittymä, joka kritisoi puolueen virallista linjaa muun muassa sisällissotaan liittyvissä näkemyksissä. He saivat taustatukea kommunisteilta, ja kiistat levisivät lopulta myös tulevan puoluekokouksen asialistalle. Kesän 1919 jälkeen kriittiset äänenpainot ja vallankumoukselliset näkemykset lisääntyivät entisestään. Puoluejohdon alaisuudesta irtaantui ensimmäisenä Sosialidemokraattinen nuorisoliitto ja myös joitakin työväenyhdistyksiä erotettiin syksyn aikana.
Kokous > Yleistä

Yhdeksän päivää kestäneessä puoluekokouksessa oli mukana yhteensä 162 edustajaa eri puolilta maata, lisäksi puheoikeus oli puoluehallituksen ja -neuvoston jäsenillä sekä piirijärjestöjen, puoluelehtien, Sosialidemokraattisen naisliiton ja Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen edustajilla. Naisliitosta kokouksessa oli mukana Mimmi Kanervo ja Ruotsin sosialidemokraateista puolestaan valtiopäiväedustaja Gustav Möller. Kokouksen puheenjohtajaksi valittiin Väinö Tanner, joka oli toiminut SDP:n johdossa jo marraskuusta 1918 lähtien. Avauspuheessaan hän tuomitsi tiukkasanaisesti aseelliseen kapinaan ryhtymisen, mutta korosti myös suomalaisen työväenliikkeen uutta elinvoimaisuutta sodan voittaneen osapuolen kostotoimista huolimatta.
Kokous > Menettelytapakysymys ja sisäinen oppositio

Kokouksen asialistalla olivat muun muassa kieltolaki, Ahvenanmaan kysymys sekä puolueen suhde kansainvälisen työväenliikkeen toiseen internationaaliin. Merkittävimmäksi nousi kuitenkin ns. menettelytapakysymys, jossa ratkaistiin SDP:n sitoutuminen parlamentaarisiin keinoihin ja yhteistyöhön porvarillisten puolueiden kanssa. Menettelytapavaliokunnan esitys hyväksyttiin äänin 98–54, jonka jälkeen 39 sitä vastustanutta edustajaa jätti asiasta vastalauseen. Heidän joukossaan olivat muun muassa Jaakko Enqvist, Ivar Lassy, Kaarlo Luoto, Ellen Mäkelin, Fiina Pietikäinen, Hannes Pulkkinen, Lempi Tuomi ja Sulo Vuolijoki. Vastalauseen mukaan kokouksen hyväksymät menettelytapaponnet olivat häpeällisiä ja niiden puolesta äänestäneitä syytettiin jopa Suomen työväenluokan pettämisestä. Vastalauseessa sanottiin myös, että SDP oli menettelytapakysymyksen myötä "lopullisesti poikennut siltä polulta, jota Suomen työväki oli vuodesta 1906 lähtien kulkenut."
Kokous > Luodon ja Lassyn erottaminen

Kokouksessa oli jo aikaisemmin käyty yhden päivän ajan keskustelua toimittaja Kaarlo Luodon erottamisesta puolueesta. Kommunistina pidetty Luoto oli vuoden 1906 Viaporin kapinan veteraani ja Savon Kansan toimittaja, jonka katsottiin toiminnallaan ja kirjoituksillaan vahingoittaneen puoluetta. Hänen kiivain arvostelijansa oli erottamista esitellyt Taavi Tainio, Luodon puolestapuhujiin taas lukeutui muun muassa Sulo Wuolijoki. Hänet erotettiin lopulta puolueesta selkeällä ääntenenemmistöllä, jonka jälkeen Luoto poistettiin kokouksesta.
Asialistalla oli käsiteltävänä myös Sosialistisen Aikakauslehden päätoimittajan Ivar Lassyn erottaminen. Lehden katsottiin koko ilmestymisensä ajan sisältäneen puolueelle vahingollisia kirjoituksia ja sille vieraita kommunistisia ajatuksia. Lassya ei kuitenkaan erotettu, koska yhden henkilön erottamisen ei katsottu olevan riittävä toimenpide radikaalien ajatusten kitkemiseksi. Sen sijaan puoluetoimikunta velvoitettiin jatkossa valvomaan puolueen yhtenäisyyttä uhkaavien tahojen toimintaa ja tarpeen vaatiessa ehdottamaan heidän erottamistaan puoluehallitukselle.
Kokous > Henkilövalinnat

SDP:n puoluejohtaksi kokouksessa valittiin edelleen Väinö Tanner, varapuheenjohtajaksi Väinö Salovaara ja puoluesihteeriksi Taavi Tainio. Puoluetoimikuntaan äänestettiin Kaarlo Harvala, J. W. Keto ja K. H. Wiik sekä ruotsinkielisten edustajana Julius Sundberg. Varajäseniksi valittiin Mikko Ampuja, Väinö Hakkila, Matti Paasivuori, Yrjö Räisänen ja Hilda Seppälä.
Seuraukset

Oppositioon jääneet SDP:n jäsenet jättivät kokouksen jälkeen puolueen joko vapaaehtoisesti tai väkipakolla, kun hyväksytty sääntömuutos velvoitti jokaisen piirin ja puolueosaston rekisteröitymään uuden yhdistyslain puitteissa. Puoluetoiminnan osalta kahtiajako konkretisoitui Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen perustamiseen toukokuussa 1920. Uusi Suomessa toimiva puolue oli välttämätön, koska aikaisemmin Moskovassa perustettu SKP oli kielletty.
12. puoluekokouksen päätösten johdosta suomalaisen työväenliikkeen hajaannus sinetöityi varsinaisen puoluetoiminnan lisäksi myös kaikilla muilla tahoilla; nuoriso-, nais-, ammattiyhdistys-, ja urheilutoiminnassa. Ammattiyhdistysliikkeen SDP menettikäytännössä lähes kokonaan, kun kommunistit ja vasemmistososialistit saivat enemmistön vuonna 1907 perustetussa Suomen Ammattijärjestössa sen toiminnan uudelleenkäynnistämisen yhteydessä. Sosialidemokraattien vankimmiksi tukijoiksi jäivät vuonna 1918 hyväksytyn torpparilain myötä itsenäistyneet torpparit, kunnalliset virkamiehet sekä osuustoimintaliikkeen aktiivit.
Puoluekokous heijastui myös poliitikkojen henkilökohtaisiin suhteisiin, esimerkiksi Väinö Tanner joutui sen johdosta loppuelämäkseen Neuvosto-Venäjän ja myöhemmän Neuvostoliiton epäsuosioon.
Aiheesta muualla

Puoluekokouksen pöytäkirja (s. 1–122) digitoituna Työväen Arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Puoluekokouksen pöytäkirja (s. 123–222) digitoituna Työväen Arkistossa[vanhentunut linkki]
Puoluekokouksen pöytäkirja (s. 223–280) digitoituna Työväen Arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Puoluekokouksen pöytäkirja (liitteet, s. 1–116) digitoituna Työväen Arkistossa[vanhentunut linkki]
Puoluekokouksen pöytäkirja (liitteet, s. 117–216) digitoituna Työväen Arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Straight Between the Eyes

| Straight Between the Eyes Rainbow |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu-joulukuu 1981 Le Studio, Morin Heights, Quebec
 Julkaistu: 12. huhtikuuta 1982
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Roger Glover
 Tyylilaji: hard rock, AOR
 Kesto: 41.07
 Levy-yhtiö:  Polydor Records    Mercury Records
Listasijoitukset
  2. (huhtikuu 1982)   5. (huhtikuu 1982)   7. (18. toukokuuta 1982)   12. (viikko 20, 1982)   17. (29. huhtikuuta 1982)   21. (1982)   30. (1982)
Rainbow'n muut julkaisut
| Jealous Lover 1981 | Straight Between the Eyes 1982 | Bent Out of Shape 1983 |
Straight Between the Eyes on Rainbow-yhtyeen kuudes pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 1982.
Albumin nauhoitus ja sisältö

Edellisen albumin jälkeen kosketinsoittaja oli vaihtunut, kun amerikkalainen David Rosenthal korvasi Don Aireyn. Muuten kokoonpano pysyi samana. Albumi nauhoitettiin Kanadassa Quebecissa Le Studiolla marras-joulukuussa 1981. Tuottajana toimi kahden edellisen albumin tapaan basisti Roger Glover. Levy on tyylillisesti raskaampi kuin yhtyeen kaksi edellistä studioalbumia. Kaupallisempaa materiaalia albumilla edustavat singlenäkin julkaistu "Stone Cold", "Tearin' Out My Heart" ja "Power" loppujen kappaleiden ollessa enemmän tai vähemmän raskaampia hard rock-painotteisia kappaleita.
Päätöskappale "Eyes of Fire" on samanhenkinen kuin Ronnie James Dion aikaisen Rainbown eeppiset klassikkokappaleet "Stargazer" ja "Gates of Babylon". "Tite Squeeze" lainaa myös Dion aikaisen "L.A. Connection"-kappaleen riffiä. Kappaleessa "MISS Mistreated" miss-sana on kirjoitettu Ritchie Blackmoren mukaan isolla "ettei eräs nimeltä mainitsematon henkilö tule vaatimaan krediittiä kappaleeseen" (tämä viittaa David Coverdaleen joka kirjoitti "Mistreated"-nimisen kappaleen Blackmoren kanssa Deep Purplen Burn-levylle vuonna 1974).
Keikkasettiin albumilta nousivat "Stone Cold", "Tearin' Out My Heart", "Power", "MISS Mistreated" sekä nopeatempoinen avauskappale "Death Alley Driver". Kiertueella yhtyeen lavarakennelmaan tuli levyn nimeäkin mukaillen kaksi jättimäistä valonheittiminä toimivaa mekaanista silmää. Albumin nimi Straight Between the Eyes (suom. "suoraan silmien väliin") tuli tiettävästi kitaristi Jeff Beckiltä, joka kuvasi Jimi Hendrixin soittoa Blackmorelle näillä sanoilla.
Albumin vastaanotto mediassa

Albumi nousi Britannian albumilistalla sijalle 5. ja Yhdysvalloissa Billboardin listan sijoitus oli 30. Myös monessa Euroopan maassa albumi nousi top-20:neen. Singlenä julkaistu "Stone Cold" jäi Britanniassa sijalle 34., mutta Yhdysvalloissa kappaleesta tuli yhtyeen menestynein single, kun se nousi Billboard Hot 100-listalla sijalle 40. ja nousi kärkeen Hot Mainstream Rock Tracks-listalla. Kappaleesta, kuten myös "Death Alley Driver"-kappaleestakin tehtiin promovideot. "Death Alley Driver" julkaistiin myös singlenä yhdessä "Power"-kappaleen kanssa.
Britannian lehdistössä albumi sai julkaisunsa aikaan positiivisen vastaanoton. Kerrang!-lehden arvostelija povaa albumille hyvää menestystä ja ennustaa yhtyeen lyövän itsensä läpi Amerikan markkinoilla. Record Mirrorin arvostelija pitää yhtyeen paluuta raskaampaan rockiin hyvänä asiana ja antaa albumille viisi tähteä. Myös Sounds-lehden arvostelija antaa albumille 4 tähteä viidestä. Suomalaisen Deep-Purple.fi-sivuston arvostelijat pitävät albumia "parhaimpana ja tasaisimpana" yhtyeen 1980-luvun tuotannosta. Allmusic.com-sivuston arvostelija haukkuu albumin kannen "yhdeksi surkeimmista kansikuvista koskaan" mutta muuten kehuu "yhtyeen palanneen ruotuun" ja antaa albumille 4 tähteä viidestä. Amerikkalaisen Rolling Stone-lehden arvostelija oli kriittisempi antamalla albumille vain 1,5 tähteä viidestä.
Albumin kiertueelta julkaistiin konserttivideo Live Between the Eyes. Huolimatta kiertueen laajuudesta yhtye ei esiintynyt Isossa-Britanniassa ollenkaan mikä kummastutti faneja. Kiertueen jälkeen Deep Purplen klassisen kakkoskokoonpanon paluu oli suunnitteilla ja siihen kuuluneet Blackmore ja Glover laittoivat Rainbown telakalle. Purplen uudelleentulemisesta ei kuitenkaan tullut vielä tässä vaiheessa mitään ja näin Rainbow jatkoi vielä toimintaansa.
Kappaleet

A-puoli
Death Alley Driver – 4.45 (säv. Ritchie Blackmore/Joe Lynn Turner)
Stone Cold – 5.19 (säv. Blackmore/Roger Glover/Turner)
Bring on the Night (Dream Chaser) – 4.08 (säv. Blackmore/Glover/Turner)
Tite Squeeze – 3.16 (säv. Blackmore/Glover/Turner)
Tearin' Out My Heart – 4.06 (säv. Blackmore/Glover/Turner)
B-puoli
Power – 4.27 (säv. Blackmore/Glover/Turner)
MISS Mistreated – 4.30 (säv. Blackmore/Turner/David Rosenthal)
Rock Fever – 3.52 (säv. Blackmore/Turner)
Eyes of Fire – 6.36 (säv. Blackmore/Turner/Rosenthal)