stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Cumberland (F85)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Cumberland (F85) Wikimedia Commonsissa
Tyypin 22 -fregatit
| --- | --- |
Batch 1:  HMS Broadsword - HMS Battleaxe - HMS Brilliant - HMS Brazen
Batch 2:  HMS Boxer - HMS Beaver - HMS Brave - HMS London - HMS Sheffield - HMS Coventry
Batch 3:  HMS Cornwall - HMS Cumberland - HMS Campbeltown - HMS Chatham
Reformoitu puolue (Alankomaat)

| Reformoitu puolue> Staatkundig Gereformeerde Partij |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  24. huhtikuuta 1918
Puheenjohtaja:  Kees van der Staaij
Ideologia:   arvokonservatismi  kristillinen oikeisto 
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Edustajainhuone:  3 / 150
Senaatti:  2 / 75
Euroopan parlamentti:  1 / 26
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä
Nuorisojärjestö:  SGP-jongeren
Kotisivu:  www.sgp.nl
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reformoitu puolue (holl. Staatkundig Gereformeerde Partij, SGP) on hollantilainen puolue, joka edustaa kalvinisteja. Se on perustettu 1918 ja on siten maan vanhin puolue. Reformoitu puolue pyrkii luomaan Raamattuun perustuvan valtion. Se ei ole ikinä osallistunut hallitukseen.
Historia

Reformoitu puolue (SGP) perustettiin 24. huhtikuuta 1918. Perustajat erosivat Antivallankumouksellisesta puolueesta (ARP), koska eivät hyväksyneet ARP:n tukemaa naisten äänioikeutta ja vastustivat liittoa katolilaisten Algemeene Bondin kanssa. Perustamisaikana johtavana hahmona oli pastori Gerrit Hendrik Kersten.
Puolue osallistui jo vuoden 1918 vaaleihin, mutta sai ensimmäisen paikkansa vasta 1922. SGP:n kannatus on pysynyt tämän jälkeen hyvin tasaisena noin kahdessa prosentissa. Vuonna 1956 se sai parlamentin laajennuksen jälkeen paikan ylähuoneessa, jonka menetti 1960 ja sai takaisin 1971.
Vuonna 1984 SGP liittoutui Reformatorische Politieke Federatien ja Gereformeerd Politiek Verbondin kanssa europarlamenttivaaleihin. Myöhemmin puolue on muodostanut yhteislistan ChristenUnien kanssa ja pitänyt paikkansa. Sen europarlamenttiedustajan oli tarkoitus liittyä 2009 uuteen konservatiivien ja reformistien ryhmään, joka kuitenkin erotti sen jäsenyydestään naisten syrjinnän vuoksi.
Vuonna 2005 haagilainen oikeusistuin tuomitsi puolueen menettämään puoluetukensa, koska se ei sallinut naisia jäsenikseen. Tämän katsottiin olevan YK:n naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen vastaista. Alankomaiden valtioneuvosto päätti kuitenkin kumota päätöksen.[lähde? ] Vuonna 2006 SGP salli naisten jäsenyyden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reformoitu puolue (Alankomaat) Wikimedia Commonsissa
Reformoitu puolue (hollanniksi)
HMS Curlew (D42)

| HMS Curlew |
| --- | --- |
 HMS Curlew

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  21. elokuuta 1916
Laskettu vesille:  5. heinäkuuta 1917
Palveluskäyttöön:  14. joulukuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 26. toukokuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 190 t
Pituus:  140 m
Leveys:  13,3 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  327
Aseistus
Aseistus:  5 × 6" (152 mm) tykkiä 2 × 3" (76 mm) tykkiä 2 × 2 naulan tykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Curlew oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ceres-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus

Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 21. elokuuta 1916. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus oli toukokuuhun 1919. Palvelukseen kuului muun muassa purjehdus joulukuussa 1918 Itämerellä.
Suuren laivaston nimen vaihdon myötä alus siirrettiin osaksi 1. kevyt risteilijäviirikköä Atlantin laivastossa touko-kesäkuussa 1919. Alus siirrettiin elokuussa Devonportiin reserviin, mistä se siirrettiin Rosythiin ja otettiin uudelleen palvelukseen huhtikuussa 1920. Alus liitettiin osaksi 5. kevyt risteilijäviirikköä asemapaikkana Kiina (Hongkong), mistä se siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle (Bermuda) marraskuussa 1922.
Vuonna 1923 alus oli saattamassa HMS Repulsea aluksen kuljettaessa Walesin prinssiä Pohjois-Amerikan ja Kanadan kierroksella.
Lontoon laivastosopimus vuodelta 1930 edellytti risteilijöiden hävittämistä ja 1934 aloitettiin suunnittelutyö alusten muuttamiseksi ilmatorjuntaristeilijöiksi. Seuraavana vuonna tehtiin päätös, jonka mukaisesti kaikki C-luokan alukset muutettaisiin. HMS Coventry ja Curlew valittiin prototyypeiksi. Näiden kahden aluksen muutostyöt aloitettiin 1935-1936.
Suunnitelman mukaan aluksen alkuperäinen aseistus poistettiin ja korvattiin kymmenellä yksiputkisella 4 tuuman Mk V -ilmatorjuntatykillä. Tykeistä yksi sijoitettiin keulaan, kuusi kyljille ja kolme perään. Perään sijoitettiin myös kaksi kahdeksanputkista 2 naulan  Mk VI -ilmatorjuntatykkiä. Kaksi tulenjohtopaikkaa rakennettiin ja aluksen sisärakenteita muutettiin. Kaikki torpedoputket poistettiin.
Alus asetettiin osaksi Noren reserviä 1936.
Toisen maailmansodan syttyessä Curlew liitettiin osaksi Kotilaivastoa. Alus otti osaa taisteluun Norjasta ja ollessaan Narvikin edustalla se joutui Junkers Ju 88 koneiden ilmahyökkäykseen. Alus upposi Lavangsfjordiin Ofotsfjordin sivuhaaraan lähelle Narvikia.
Aiheesta muualla

Tietoa hylystä (englanniksi)
Ensimmäisen maailmansodan risteilijät (englanniksi)
C-luokan risteilijät
Rosette-sumu

| Rosette-sumu |
| --- | --- |
 Rosette-sumu
Historia
Muut nimet:  NGC 2237
Ominaisuudet
Tyyppi:  emissiosumu
Etäisyys:  5200 vv ≈ 1600 Pc
Koko:  80,0 × 60,0 kaariminuuttia
Havaitseminen
Tähdistö:  Yksisarvinen
Rektaskensio:  6h 30m 42.00s
Deklinaatio:  +05° 01' 00.0"
Suhteellinen kirkkaus:  +6.0 mag
Rosette-sumu on emissiosumu Yksisarvisen tähdistössä. Sumu on noin 80,0 × 60,0 kaariminuutin kokoinen, ja sen näennäinen kirkkaus on +6,0 magnitudia. Nykyään NGC-kohteet NGC 2237, NGC 2238, NGC 2239 ja NGC 2246, joista 2237:ää on käytetty koko sumun merkintänä, kuuluvat sumuun. Sumun keskellä sijaitsee avoin tähtijoukko NGC 2244, jonka suhteellinen kirkkaus on +4,80 magnitudia ja läpimitta 24 kaariminuuttia.
Roman Geizel

| Roman Geizel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Roman Jurjevitš Geizel
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1981 Kemerovo
Kuollut: 28. huhtikuuta 2021 (40 vuotta) Kemerovo
Jääpallon pelaaja
Pituus:  189 cm
Paino:  82 kg
Pelipaikka:  maalivahti
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: Kuzbass Kemerovo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–2012 |  Kuzbass Kemerovo |  |  |
| 2012 |  Sibselmaš Novosibirsk |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 212 |  |
Maajoukkue
| 2004–2012 |  Venäjä |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. marraskuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. marraskuuta 2013.
Roman Jurjevitš Geizel (ven. Роман Юрьевич Гейзель, 9. maaliskuuta 1981 Kemerovo – 28. huhtikuuta 2021 Kemerovo) oli venäläinen jääpallomaalivahti. Hän edusti urallaan Kuzbass Kemerovoa sekä Novosibirskilaista Sibselmašia.
Geizelia pidetään yhtenä 2000-luvun parhaista maalivahdeista. Hän teki itsemurhan huhtikuussa 2021.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
4 Venäjän mestaruushopeaa: 2004, 2005, 2006 ja 2009 (Kuzbass)
6 Venäjän mestaruuspronssia 2001, 2002, 2003, 2007, 2008 ja 2010 (Kuzbass)
2 Venäjän cupin mestaruutta: 2003, 2007 (Kuzbass)
Maajoukkueessa
4 maailmanmestaruutta: 2006, 2007, 2008 ja 2011
2 maailmanmestaruushopeaa:2005, 2012 MM-kisoissa.
Henkilökohtaisesti
2 kertaa Venäjän liigan paras maalivahti: 2005 ja 2011
HMS Erebus (1826)

| HMS Erebus |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Hinta:  14 603 puntaa
Kölinlasku:  lokakuu 1824
Laskettu vesille:  7. kesäkuuta 1826
Palveluskäyttöön:  8. joulukuuta 1828
Poistui palveluskäytöstä:  heinäkuu 1830
Loppuvaihe:  hylätty Victorian salmessa 22. huhtikuuta 1848
Tila:  löydetty uponneena 2. syyskuuta 2014
Tekniset tiedot
Uppouma:  726,8 t
Pituus:  32 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,79 m
Syväys:  4,22 m
Koneteho:  30 nhp
Miehistöä:  67
Aseistus
Aseistus:  1 × 13" mörssäri 1 × 10" mörssäri 8 × 24 naulan tykkiä 2 × 6 naulan tykkiä
HMS Erebus oli Britannian kuninkaallisen laivaston puurakenteinen vuonna 1826 valmistunut Hecla-luokan tykkivene, joka oli myöhemmin tutkimusaluksena. Alus kunnostautui HMS Terrorin kanssa molempien napa-alueiden tutkinnassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1823 Pembroken telakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1824. Alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1826 ja valmistui 15. kesäkuuta 1826 - helmikuu 1828. Alus otettiin palvelukseen 8. joulukuuta 1827 Välimerelle ensimmäisenä päällikkönään George Haye. Aluksen valmistuskustannukset olivat 14 603 puntaa. Tämän lisäksi takilointi ja varustaminen maksoi 9 339 puntaa.
Palvelus

Aluksen päällikkyyden vastaanotti 8. heinäkuuta 1830 Sir Philip Broke. Alus oli Välimerellä, kunnes se poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1830 Portsmouthissa.
Alus varustettiin huhtikuusta syyskuuhun 1839 Chathamin telakalla napa-alueiden tutkimista varten, mikä maksoi 14 316 puntaa. Alus palautettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1839 päällikkönään James Clark Ross, joka johti Etelämantereelle suuntautuvaa retkikuntaa. Retkikunnan toisena aluksena oli HMS Terror, joka oli varustettu retkeä varten jo aiemmin. Matka kesti neljä vuotta 1839-1843, minä aikana Ross kartoitti Etelämantereen rannikot. Alukset tukeutuivat etupäässä Falklandin saarten Port Louisiin.
Ross suoritti retkensä sotilaallisen täsmällisesti ja toi mukanaan runsaasti aineistoa. Lähtiessään yrittämään Luoteisväylän läpäisyä John Franklin valitsi samat alukset, jotka varustettiin höyrykonein. Franklin katosi matkallaan, eikä retkikunnasta löytynyt jälkeenpäin kuin yksittäisten miehistön jäsenten jäännöksiä.
Koomikko ja kirjailija Michael Palin julkaisi vuonna 2018 tietokirjan Erebus-aluksesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lainema, Matti & Nurminen, Juha: Ultima Thule – pohjoiset löytöretket.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-23925-9.
Krakauer, John: Erämaan armoille.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0255661.
Haikarat

| Haikarat |
| --- | --- |

 Paleoseeni - Nykyaika (Holoseeni) 55–0 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae  Leach, 1820
Synonyymit
 Cochleariidae 

Katso myös
   Haikarat Wikispeciesissä   Haikarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haikarat (Ardeidae) on pelikaanilintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Ne ovat suuria tai keskikokoisia kosteikkojen, rannikoiden ja avomaiden lintuja. Haikaroiden heimoon kuuluu 64 lajia ja kattohaikaroiden 20 lajia. Suomessa pesii säännöllisesti viisi lajia.
Taksonomia

Haikaroiden uskotaan ilmestyneen noin 55 miljoonaa vuotta sitten, mutta niiden luokittelu on ollut ongelmallisempaa. Haikarat luokiteltiin aiemmin haikaralintuihin (Ciconiiformes), mutta on sittemmin siirretty pelikaanilintuihin (Pelecaniformes). Asema on kuitenkin vielä epäselvä. Haikaroiden heimo on uskottavasti iibisten (Threskiornithidae) sisarryhmä, mutta niiden kehityslinjat erkanivat luultavasti jo paleoseenilla. Siitä johtuen eräät tutkijat sijoittavat ne omiin lahkoihinsa, Ardeiformes (haikarat) ja Plataleiformes (iibkset), mutta tämä ei ole saanut (alustavaa) laajaa hyväksyntää. Kuramoto et al. (2015) ovat kuitenkin saaneet todisteita varhaisesta risteytymisestä haikaroiden ja iibisten välillä erkaantumisen jälkeen.
Taksonomia > Suvut

Harmaahaikarat (Ardea)
Rääkkähaikarat (Ardeola)
Kaulushaikarat (Botaurus)
Kyyryhaikarat (Butorides)
Haikarat (Egretta)
Hämyhaikarat (Gorsachius)
Pikkuhaikarat (Ixobrychus)
Yöhaikarat (Nycticorax)
Tiikerihaikarat (Tigrisoma)
Taksonomia > Sukunsa ainoat edustajat

Keihäshaikara (Agamia agami)
Lehmähaikara (Bubulcus ibis)
Ruuhinokka (Cochlearius cochlearius)
Kruunuyöhaikara (Nyctanassa violacea)
Kalottihaikara (Pilherodius pileatus)
Viheltäjähaikara (Syrigma sibilatrix)
Afrikantiikerihaikara (Tigriornis leucolopha)
Nokihaikara (Zebrilus undulatus)
Papuanhaikara (Zonerodius heliosylus)
Taksonomia > Fylogenia

Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Romain Cannone

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Romain Cannone |  Romain Cannone |  Romain Cannone |  |
Maa:   Ranska
Miesten kalpamiekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | kalpamiekkailu |  |
Romain Cannone (s. 12. huhtikuuta 1997 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen miekkailija. Hän voitti kalpamiekkailun olympiakultaa kesäolympialaisissa 2020.
Robert Richardson (kuvaaja)

Robert Richardson (2019)
Robert Richardson on yhdysvaltalainen elokuvaaja. Richardsonin parhaimpiin ja tunnetuimpiin töihin lukeutuvat Oliver Stonen elokuvat Syntynyt 4. heinäkuuta (1989), JFK – avoin tapaus (1991) ja Syntyneet tappajiksi (1994). Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon Richardson on voittanut kolmasti; elokuvista JFK – avoin tapaus (1991), Lentäjä (2004) ja Hugo (2011).
Aiheesta muualla

Robert Richardson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Roller Derby Suomi Cupin kausi 2017

Kausi 2017 oli Roller Derby Suomi Cupin viides kausi. Tällä kaudella ei pelattu runkosarjaa. Finaaliturnaus pelattiin 8.7. Tampereen messu- ja urheilukeskuksen C-hallissa Tampereella osana SM-viikko tapahtumaa. Mestaruuden voitti Helsinki Roller Derby.
Otteluohjelma

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 

|  |   Kallio Rolling Rainbow | 210 |   |  |  |  |
|  |   Dirty River Roller Derby | 158 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Helsinki Roller Derby | 209 |
|  |   |   |   |   |   Kallio Rolling Rainbow | 113 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |   Tampere Roller Derby | 100 |   |  |   Tampere Roller Derby |   242 |
|  |   Helsinki Roller Derby | 202 |   |  |   Dirty River Roller Derby |   122 |
Halophytaceae

| Halophytaceae |
| --- | --- |
 Halophytum ameghinoi
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kladi::  Portulacineae
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Alalahko::  Centrospermae
Heimo::  Halophytaceae  A.Soriano
Suvut
 Halophytum 
Katso myös
   Halophytaceae Wikispeciesissä   Halophytaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halophytaceae on yksilajinen kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa. Heimon ainoa laji on Halophytum ameghinoi.
Tuntomerkit

Kasvi on yksivuotinen ruoho, jolla sukulaisistaan poiketen ei ole turvonneita juuria. Sekundaarisesta paksuuskasvusta vastaava jälsisolukko on monen Caryophyllales-lahkon edustajan tavoin hajanainen. Kukat ovat yksineuvoisia, kasvi yksikotinen (hede- ja emikukat samassa kasviyksilössä). Kukat ovat perättömiä, eikä niissä ole mesiäistä. Hedekukinto on tiheän tähkämäinen, ja hedekukassa on neljä hieman terämäistä kehälehteä, joiden kanssa vuorottaisesti heteet sijaitsevat. Ponnet avautuvat ulospäin kukan keskustasta rei'illä, jotka avautuvat lokerositeen supistuessa. Hedekukassa ei ole emiön jäännettä. Emikukat sijaitsevat kimppuina ja ne ovat kehättömiä ja joutoheteettömiä. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kolmesta emilehdestä, joista vain yksi on fertiili; sikiäimessä on vain yksi siemenaihe. Sikiäimen päässä on siirottavahaarainen vartalo. Hedelmä on pieni pähkinä, ja kovaan kukintolapakkoon on uponneina useita pähkinöitä. Kromosomiluku n = 12
Levinneisyys

Laji kasvaa Argentiinan eteläosassa.
Luokittelu

Aikaisemmin Halophytum on viety savikkakasveihin (Chenopodiaceae) (Cronquist 1981). Sen on ajateltu myös olevan päivikkikasvien (Aizoaceae) sukulainen. Läheisin sukulaisheimo lienee basellakasvit (Basellaceae).
Romahdus

Romahdus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
pörssiromahdus, pörssissä noteerattavien osakkeiden äkillinen huomattava kurssilasku
yhteiskunnallinen romahdus, yhteiskunnan rakenteiden yksinkertaistuminen
sortuma, rakennuksen tai rakennelman luhistumisonnettomuus
Romahdus: Miten yhteiskunnat päättävät tuhoutua tai menestyä, Jared Diamondin kirja
Kuinka yhteiskunnat romahtavat, Joseph A. Tainterin kirja
aaltofunktion romahdus, kvanttimekaniikan ilmiö
imploosio, kappaleen äkillinen luhistuminen sisäänpäin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Romahdus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Halosenniemi

Halosenniemi
Halosenniemi oli taidemaalari Pekka Halosen koti ja ateljee, joka sijaitsee Tuusulassa Rantatien varrella aivan Tuusulanjärven rannassa. Nykyään Halosenniemi toimii museona ja on yksi Suomen merkittävimmistä historiallisista taiteilijakodeista.
Historia

Suuri hirsinen talo valmistui vuonna 1902 taidemaalari Halosen ateljeeksi ja kodiksi. Taloon suunnitellusta suuresta ikkunasta on näkymä Tuusulanjärvelle. Kyseinen näkymä ja muutenkin Tuusulanjärven ympäristö inspiroivat Pekka Halosta.
Arkkitehtonisesti rakennus edustaa kansallisromantiikkaa. Pekka Halonen suunnitteli rakennuksen yhdessä veljensä Antti Halosen kanssa. Taiteilijakoti on sisätilojaan myöten upea kokonaistaideteos. Rakennuksen arkkitehtuurissa yhdistyy tyylikkäästi perinteinen suomalainen rakentaminen ja eurooppalaisen kansallisromantiikan vaikutteet.
Tuusulan kunta osti Halosenniemen rakennuksen tontteineen vuonna 1949. Alkuvuosikymmeninä Halosenniemen rakennus toimi osittain Tuusulan kotiseutumuseona ja osittain museonhoitajan kotina. 1970-luvun puolessa välissä museokäytössä olleet tilat palautettiin Pekka Halosen taiteilijakotimuseoksi. 1980-luvun loppupuolella tehtiin päätös rakennuksen palauttamisesta kokonaisuudessaan alkuperäisen kaltaiseksi Pekka ja Maija Halosen kodiksi. Nykyisessä muodossa Halosenniemi avattiin yleisölle vuonna 1990.  Tämä museo on auki ympäri vuoden.
Nykypäivä

Nykyisin Halosenniemi on Tuusulan kunnan omistuksessa ja avoinna yleisölle. Halosenniemen kokonaisuuteen kuuluu myös Maija ja Pekka Halosen puutarha, joka on palautettu alkuperäisen kaltaiseksi. Kallioinen niemi julistettiin vuonna 1966 luonnonsuojelualueeksi. Museon vaihtuvat näyttelyt esittelevät Pekka Halosen taidetta muun muassa yhdistäen sitä aikalaistaiteilijoiden ja myöhempien aikakausien taiteeseen. Halosenniemi on myös suosittu erilaisten pienimuotoisten konserttien ja tilaisuuksien paikkana. Talo on eräs Tuusulanjärven taiteilijayhteisön nähtävyyksistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halosenniemi Wikimedia Commonsissa
Halosenniemen viralliset sivut
Routemaster

Routemaster-bussi Lontoossa.
Routemaster Tampereella.
Routemaster (usein vain Lontoon bussi) on kaksi­kerroksinen bussi­malli, joka liitetään usein Lontooseen.
Lontoossa käytettiin muita kaksi­kerroksisia bussi­malleja jo ennen toista maailman­sotaa, mutta ensimmäinen Routemaster valmistui vuonna 1954, ja sarjatuotantona niitä alettiin rakentaa vuonna 1958. Niiden valmistus lopetettiin vuonna 1968. Routemasterit toimivat Lontoon lähiliikenteessä aina vuoden 2005 joulukuuhun saakka, kunnes ne otettiin pois käytöstä ja niiden tilalle otettiin nykyaikaisemmat bussit. Lontoossa on kuitenkin yhä kaksi reittiä, joilla kulkee Routemastereita. Lisäksi niitä on jonkin verran tilausliikenteessä.
Routemastereita on päivittäisessä turistiliikenteessä myös Kanadan Montrealissa ja tavallisessa paikallisliikenteessä Davisin kaupungissa Kaliforniassa. Suomesta löytyy ainakin neljä Routemasteria: yksi Helsingistä, yksi Heinolasta, yksi kesäisessä turistitilausajossa Espoosta ja yksi kesäisessä turistiliikenteestä Kuopiosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Routemaster Wikimedia Commonsissa
Mikä on Routemaster – lyhyt historia
Romagnolin kieli

| Romagnolin kieli |
| --- | --- |
 Romagnolin puhuma-alue (oranssilla)
Oma nimi:  Rumagnôl
Tiedot
Alue:   Italia  San Marino
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  itaaliset kielet romaaniset kielet länsiromaaniset kielet galloromaaniset kielet galloitaaliset kielet
ISO 639-3:  rgn
 Ohje 
Romagnolin kieli on galloitaalinen kieli, jota puhutaan Pohjois-Italiassa Romagnan alueella, joka kuuluu Emilia-Romagnaan, sekä San Marinossa ja Marchen alueen pohjoisosissa. Sen läheisiä sukulaiskieliä ovat liguuria ja venetsia. Vuonna 2003 kielellä oli arviolta noin 2 miljoonaa puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Käännös suomeksi
Romain Bussine

Romain Bussine vuonna 1895.
Romain Bussine (1830–1899 Pariisi) oli ranskalainen baritoni, musiikkipedagogi ja runoilija.
Bussinen rooleihin kuului Ylipappi Camille Saint-Saënsin oopperassa Simson ja Delila. Vuonna 1871 hän perusti useiden Pariisin musiikkipiirien johtohahmojen kanssa Société nationale de musiquen, jonka tehtävänä oli edistää ranskalaista kamari- ja orkesterimusiikkia. Bussine toimi yhtenä puheenjohtajista, kunnes vuonna 1886 erosi tehtävistään seuran laajentaessa toimintaansa myös ulkomaisen musiikin pariin.
Bussine sekä kirjoitti että käänsi runoja. Osaa hänen runoistaan käytti laulujen sanoituksina hänen ystävänsä Gabriel Fauré. Hän opetti laulua Pariisin konservatoriossa. Hänen oppilaisiinsa kuului Jean Périer.
Rudolf Hill

Rudolf Hill (s. 14. maaliskuuta 1948 Wien) on itävaltalainen entinen painonnostaja. Hill kilpaili alle 90-kiloisten sarjassa vuosien 1972 ja 1976 kisoissa. Hän joutui keskeyttämään Münchenin kisoissa 1972 ja oli Montréalin olympialaisissa neljää vuotta myöhemmin sarjan kahdestoista eli toiseksi viimeinen tuloksen saanut.
Rudolf Hoernle

August Friedrich Rudolf Hoernle (Rudolf Hoernlé tai A. F. Rudolf Hoernle; 1841 Intia – 1918) oli saksalainen kielitieteilijä, joka oli aikansa johtavia
muinaisintialaisten käsikirjoitusten asiantuntijoita.
Hoernle syntyi Intiassa, jossa hänen saksalainen isänsä toimi anglikaanisen kirkon lähetyssaarnaajana. Hän suoritti yliopistotutkinnon Sveitsissä ja siirtyi
jatko-opiskelijaksi Lontooseen perehtymään sanskritin kieleen Theodor Goldstückerin opastuksella. Vuonna 1865 hän palasi Intiaan ja toimi aluksi filosofian opettajana Benaresissa. Samalla hän perehtyi syvällisesti vanhoihin indoarjalaisiin kieliin ja muinaisintialaisiin käsikirjoituksiin. Myöhemmin hän asui Kalkutassa ja Oxfordissa.
Sanskritinkielistä Bowerin käsikirjoitusta, jonka Hoernle pystyi suurelta osin tulkitsemaan.
Hoernlesta tuli yksi tunnetuimmista orientalisteista, kun hän vuonna 1881 pystyi tulkitsemaan Intian luoteisosasta löytyneitä käsikirjoituskatkelmia, joiden ennestään tuntematon kirjaimisto oli totuttua vanhemmalta ajalta ja jota muut tutkijat eivät osanneet lukea. Hänen tunnetuimmat tutkimuskohteensa olivat Keski-Aasiasta löytyneet Bowerin käsikirjoitus (1891) ja Weberin käsikirjoitus (1893).
Kaikkiaan hän julkaisi 115 tieteellistä teosta, artikkelia ja tutkielmaa.
Hoernle sai tahran tutkijanmaineelleen, kun hän 1890-luvulla erehtyi pitämään hotanilaisen antiikkikauppias Islam Akhunin myymiä 
“muinaisia kirjoituksia” aitoina. Teksteissä oli Akhunin omatekoisia kirjoitusmerkkejä, joita Hoernle yritti parhaansa mukaan tulkita teoksissaan. Tutkimusmatkailija Marc Aurel Stein oli kuitenkin epäluuloinen ja sai Akhunin vuonna 1901 myöntämään tehneensä tekstit itse. Hoernle peitti virheensä poistamalla väärät tiedot teostensa uusista painoksista mainitsematta korjauksista sanallakaan.