stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Székesfehérvár

| Székesfehérvár |
| --- | --- |
 Székesfehérvár ilmasta.
 lippu:  vaakuna
 Székesfehérvár
 Koordinaatit: 47°11′20″N, 18°24′50″E 
Valtio:  Unkari
Alue:  Közép-Dunántúl
Lääni:  Fejér
Seutukunta:  Székesfehérvár
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  170,89 km²
Väkiluku (2009):  102 035
 – Väestötiheys:  597,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.szekesfehervar.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piispan palatsi
Székesfehérvár [ˈseːkɛʃfɛheːrvaːr]  kuuntele (ohje) (lat. Alba Regia; arkipuheessa Fehérvár) on kaupunki Unkarin keskiosassa Budapestin ja Balatonjärven puolivälissä. Kaupungissa on 102 035 asukasta (2009), sen pinta-ala on 170,89 neliökilometriä ja väestötiheys siten 597,1 asukasta neliökilometrillä. Székesfehérvár on Fejérin läänin keskus.
Keskiajalla kaupunki oli kuninkaallinen residenssi ja Unkarin tärkein kaupunki. 37 Unkarin kuningasta on kruunattu Székesfehérvárissa, sillä perinteen mukaan vain siellä suoritettu kruunaus oli laillinen.
Nähtävyyksiä

Keskustan historialliset rakennukset
Katedraali (useiden keskiaikaisten kuninkaiden hautapaikka)
Pyhän Annan kappeli (rakennettu noin 1470)
Keskiaikaisen kirkon rauniot
Kaupungintalo
Zichyn palatsi (Zopf-tyylinen kartano, 1781)
Nukkemuseo
Apteekkimuseo
Kaupunginmuseo
Csitáryn lähde
Serbialainen ulkomuseo
Kultaisen härän muistomerkki
Boryn kartano
Ikaruksen bussikoritehdas
Tärkeitä henkilöitä > Syntyneet Székesfehérvárissa

Péter Kuczka, kirjailija
Kornél Lánczos, fyysikko
Viktor Orbán, poliitikko, Unkarin pääministeri (1998–2002 ja 2010–)
Lajos Terkán, astronomi
Dominik Szoboszlai, Jalkapalloilija
Ystävyyskaupungit

Alba Iulia (Romania)
Banská Štiavnica (Slovakia)
Birmingham (Yhdysvallat)
Blagoevgrad (Bulgaria)
Cento (Italia)
Changchun (Kiina)
Chorley (Iso-Britannia)
Erdenet (Mongolia)
İzmit (Turkki)
Kemi (Suomi)
Luhansk (Ukraina)
Miercurea Ciuc (Romania)
Opole (Puola)
Schwäbisch Gmünd (Saksa)
Zadar (Kroatia)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Székesfehérvár Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Linkkikokoelma
Stedelijk-museo

Stedelijk-museo
Stedelijk-museo on Amsterdamissa vuonna 1874 perustettu taidemuseo, joka siirtyi nykyiselle paikalleen Adriaan Willem Weissmanin suunnittelemaan rakennukseen vuonna 1895. Rakennus sijaitsee Museumpleinillä Van Gogh -museon ja Rijksmuseumin vieressä.
Stedelijk-museo perustettiin alun perin kunnallismuseoksi. Se sai valtiollisen museon aseman vuonna 1938. Vasta 1970-luvun alussa Stedelijk-museosta tuli puhtaasti taiteeseen keskittynyt museo. Aiemmin siellä säilytettyjä Amsterdamin historiaan liittyneitä esineitä on sittemmin siirretty Amsterdam-museoon. Stedelijk-museossa olevat teokset ovat pääasiassa vuoden 1870 jälkeiseltä ajalta. Kokoelmissa ovat edustettuina muiden muassa Vincent van Gogh, De Stijl -liikkeen taiteilijat, Cobra-ryhmän taiteilijat sekä eurooppalaiset ja amerikkalaiset vuoden 1950 jälkeiset taidesuuntaukset. Maalausten lisäksi Stedelijk-museon kokoelmiin kuuluu muun muassa piirroksia, valokuvia ja elokuvia. Museota laajennettiin 1950-luvulla, ja rakennus uudistettiin perusteellisesti 2000-luvun alussa. Se avattiin tämän jälkeen uudelleen syyskuussa 2012.
Vuonna 2014 Stedelijk-museossa vieraili ennätykselliset 816 000 kävijää. Vuonna 2023 kävijöitä oli hieman yli 600 000.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Ludwig Kübler

| Ludwig Kübler |
| --- | --- |
 Kübler noin vuonna 1941.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1889 Unterdill, Ylä-Baijeri
Kuollut: 18. elokuuta 1947 (57 vuotta) Ljubljana
Kansalaisuus:   Saksa
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Komentajuudet:  98. vuoristorykmentti 1. lokakuuta 1935 - Saksan 1. vuoristodivisioona vuoristoarmeijakunta
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
 Nimikirjoitus
Ludwig Kübler (2. syyskuuta 1889 Unterdill, Ylä-Baijeri – 18. elokuuta 1947 Ljubljana) oli Saksan maavoimien kenraali ja Saksan 1. vuoristodivisioonan komentaja toisessa maailmansodassa.
Hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1935 98. vuoristorykmentin komentajaksi. Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 Küblerin vuoristojoukot osallistuivat sotatoimiin, minkä jälkeen hänet palkittiin ansioistaan rautaristillä. Lokakuussa 1943 kenraali Kübler komensi saksalaisten operaatiovyöhykettä Adrianmeren ranta-alueella. Hänestä tuli koko vuoristoarmeijakunnan komentaja. Hänen yksikkönsä taistelivat partisaaneja vastaan. Wilhelm Keitelin valtuuttamana Küblerin joukot vastasivat partisaanien tekemiin rikoksiin ja tihutöihin silmittömällä terrorilla. Sodan jälkeen Kübler antautui liittoutuneille. Hänet luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan tekemistään sotarikoksista. Ljubljanan vankilassa hänet tuomittiin kuolemaan 19. heinäkuuta 1947. Hänet hirtettiin aamulla 18. elokuuta 1947.
Köndös

Köndös on Mikael Agricolan Daavidin psalttarin esipuheessa (1551) mainitsema karjalainen "epäjumala", jolla Agricolan mukaan oli yhteys huhtakaskeamiseen ja peltoihin. Köndöstä on pidetty Agricolan mainitsemista nimistä vaikeatulkintaisimpina eikä hahmon tiedetä varmasti esiintyvän myöhemmässä kansanperinteessä. Vanhan kirjasuomen sanakirja olettaa että nimi tulisi ääntää Köntös.
Agricolan mukaan Köndös "teki" huhdat ja pellot:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Agricolan Köndöstä vastaava latinisoitu "Kondus" kyntää kummut ja sarmaattilaiseen taitoon perehtyneenä opettaa uskomaan siemenet poltetun korven huostaan:
1930-luvun alkupuolella Uno Harva oletti, että huhtien ja peltojen "tekeminen" olisi tarkoittanut niitten raivaamista, ja että Köndös olisi ollut jokin Kalevanpoikiin verrattava hahmo. Harva viittasi tässä yhteydessä Johannes Häyhän mainitsemaan satuun Köntys-nimisestä merkillisestä kaskenkaatajasta:
Matti Meikäläisellä oli viisi poikaa, joista vanhin
Kun nuorin poika oli ylen kömpelö, niin ei häntä käytettykään muuhun kuin runttatyöhön: kesällä kasken- ja talvella halonhakkuuseen. Tätä hän tehdä pänttäsikin hyvin jähmäkästi, sillä hänellä oli runsaat ruumiinvoimat ja tukevat jäntereet. Eikä häntä muille töille totutettukaan, kun muka talossa tarvittiin runtustakin, ja muuten häntä pidettiin vähän hölönä, kun hän näet oli liian harvapuheinen eikä niin vesselä kuin toiset veljensä, vaan hän oli toisia kömpelömpi liikunnoltansakin. Näistä syistä ei häntä nimeltäänkään mainittu, - jos hänellä muutoin lienee sitä ollutkaan - vaan häntä sanottiin Köntykseksi.
Kerran Köntyksen kaskea kaataessa hän sattui ison puun luokse, jossa oli haukalla pesä ja pesässä pojat. Köntys, joka alkoi hakata jyhmää puuta poikki, kuulee yhtäkkiä puun latvasta pakinan. "Älä veikkonen pesäpuutani kaada!" rukoili haukka puun latvasta. "Minä annan sinulle voiman muutamilla sanoilla tehdä, mitä ikänä maailmassa haluat." "Jos niin on, niin jääköön pesäpuusi seisomaan", sanoi Köntys, "mutta mitkä ne sanat olisivat?" "Kun mitä aiot tehdä, niin sano vain:
Tämän jälkeen satu jatkuu kuvauksena taikasanat saaneesta laiskasta pojasta (satutyyppi AT 675), eikä enää liity kasken kaatamiseen. Myöhemmin Harva muutti näkemystään siten, että huhtien ja peltojen "tekeminen" olisi tarkoittanut niitten kylvämistä, ja että Köndös olisi jollain tavoin vastannut jumalainluettelosta puuttuvaa Sämpsä Pellervoista.
Martti Haavion teorian mukaan Köndöksen taustalla olisi viiniköynnöksiä suojeleva Pyhä Urbanus eli Köynnös-Urbanus.  Nimi Köndös juontuisi siis pyhimyksen määreestä.
Saija Hakola-Tikanoja

Saija Hakola-Tikanoja (o. s. Hakola, s. 1961) on suomalainen  kiinteistönvälitysalan ammattilainen Solid House -nimisessä yrityksessä.
Hakola tunnettiin 1980- ja 1990-luvuilla maskeeraajana ja juontajana. Hän toimi maskeeraajana Spede Pasasen elokuvissa ja tv-sarjoissa vuosina 1984–1999lähde?. Hän näytteli pienissä sivurooleissa Speden elokuvissa. Ihmeidentekijät- ja Parhaat vuodet -sarjoissa Hakola-Tikanojalla oli rooli sairaanhoitaja Suvi Kettusena. Spede Pasasen kuoleman jälkeen vuonna 2001 Hakola-Tikanojasta tuli Speden Spelien juontaja, mikä oli Speden tyttären Pirre Pasasen toivomuslähde?. Vuosina 1992–1995 Hakola-Tikanoja ja Pirre Pasanen olivat Speden Spelien pallotytöt, jotka arpoivat numerot kilpailijoille.
Aiheesta muualla

Saija Hakola Elonetissä.
Saija Hakola Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Artturi Myntti

Juho Artturi Myntti (31. lokakuuta 1884 Vaasa – 21. maaliskuuta 1949) oli suomalainen Vaasassa toimineen Juho Myntti Oy:n toimitusjohtaja.
Myntti pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1904 ja sai samana vuonna päästötodistuksen Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta. Hän teki opintomatkoja Ruotsiin, Saksaan ja Englantiin.
Myntti oli 1904–1907 konttoristina Helsingissä ja Vaasassa kunnes hän tuli isänsä Juho Myntin omistaman toiminimen Juho Myntin prokuristiksi. Kun liike vuonna 1916 muutettiin osakeyhtiöksi hän tuli yhtiön toimitusjohtajaksi. Myntti oli mukana  perustamassa Kallenkosken Saha Oy:tä, Vaasan Rautabetoni Oy:tä, Vaasan Puutavara Oy:tä ja Haapamäen Saha Oy:tä ja hän oli kahden viimeksimainitun yhtiön johtokuntien puheenjohtajana yhtiöiden perustamisesta lähtien. Myntti oli Suomen Laivastoyhdistyksen hallituksen jäsen vuodesta 1929 ja Vaasan Merenkyntäjäin kommodori vuodesta 1926.
GDDR5

GDDR5 (Graphics Double Data Rate, version 5) on JEDECin standardoima muistityyppi.
GDDR5 on GDDR4-muistin suora seuraaja. Suurin ero GDDR5:lla edeltäjäänsä nähden on se, että GDDR5 kykenee siirtämään dataa neljä kertaa kellojaksossa, aiempien muistityyppien pystyessä siirtämään dataa kaksi kertaa kellojaksossa. Toinen merkittävä uusi ominaisuus on muistipiirien kyky soveltua datajohtojen erilaisten pituuksien aiheuttamiin eripituisiin viiveisiin. Tämä helpottaa piirilevysuunnittelua, koska kaikista datajohdoista ei enää tarvitse tehdä yhtä pitkiä.
GDDR5:n kellotaajuudet ovat alustavasti gigahertsin luokkaa, mikä tarkoittaa noin neljän gigahertsin datataajuutta ja siten noin 16 Gbit/s kaistaa per 32-bittinen muistipiiri, tai 128 Gbit/s 256-bittisellä muistiväylällä.
25. kesäkuuta 2008 AMD/ATI julkaisi ensimmäisen GDDR5-muistia käyttävän Radeon R700-sarjan näytönohjaimen Radeon 4870:n. Se käyttää Qimondan valmistamia 512 megatavun muistimoduuleita, joiden kaistanleveys on 3,6 Gbit/s.
Tammikuussa 2016 JEDEC julkaisi viimeistellyn version GDDR5X SGRAM standardista mahdollistaen 14 Gbit/s siirtonopeudet.
PlayStation 4 käyttää vain GDDR5-muistia, joka on jaettu sekä CPU- että GPU-toimintojen välillä.
GDDR5 ja GDDR5X seuraaja on GDDR6.
Aiheesta muualla

Qimonda, piirivalmistajan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Samsung GDDR5 sivut
Ahvenanmaan historia

Ahvenanmaan historia alkoi, kun Ahvenanmaan muodostama maa-alue asutettiin noin 4200 eKr. Ahvenanmaan väestö kääntyi kristinuskoon 1000-luvun alussa. Ahvenanmaa oli osa Ruotsia vuoteen 1809, jolloin Suomi ja Ahvenanmaa Haminan rauhassa menivät Venäjälle. Venäjän aikana vuosina 1809–1917 rakennettiin Bomarsundin linnoitus ja perustettiin Maarianhamina. Kun Suomi julistautui itsenäiseksi 1917, ahvenanmaalaiset halusivat liittyä uudelleen Ruotsiin. Sen sijaan Ahvenanmaa saavutti rajoitetun autonomian osana Suomea vuonna 1922 Kansainliiton päätöksellä.
Esihistoria

Ahvenanmaan korkeimmat kohdat, Saltvikissä sijaitsevat Orrdalsklint ja Långbergen, alkoivat kohota merestä noin 10 000 vuotta sitten. Syntynyt saaristo sai ensimmäiset asukkaansa kivikaudella Suomesta. Saarten vanhimmat arkeologiset löydöt edustavat idästä levinnyttä kampakeraamista kulttuuria noin ajalta 4000 eaa. Noin 2500 eaa. Ahvenanmaalle saapui kuoppakeraamisen kulttuurin edustajia Ruotsin puolelta. Kökarista on löytynyt hylkeenpyytäjien asuinpaikka pronssikaudelta.
Rautakaudella, varsinkin merovingi- ja viikinkiajoilla, arkeologiset aineistot ovat Ahvenanmaalla runsaat. Viikinkiaikaisia kalmistoja on 380, useimmat niistä pääsaarella. Kulttuuriyhteyksiä oli sekä Ruotsin että Manner-Suomen suuntaan. Kaukaisemmista kauppayhteyksistä kertovat saarilta löytyneet arabialaiset kolikot.
900-luvun lopussa Ahvenanmaa autioitui, mihin on arveltu syyksi viikinkiajan rauhattomia oloja. Paikannimitutkimuksen perusteella on päätelty, että Varsinais-Suomesta ja lounaisesta saaristosta olisi muuttanut suomenkielistä väestöä Ahvenanmaalle pääasiassa 1100-luvulla. Samanaikaisesti tai hiukan myöhemmin muuttajia olisi tullut myös Ruotsista. Maakunnan suomalaisväestö sulautui ruotsalaisiin, koska ruotsinkielinen asutus oli suomenkielistä vahvempaa. Saltvikissa sijaitsee Borgbergetin linnavuori. Ruotsalaiset rakensivat alueelle puolestaan 1300-luvun lopulla Kastelholman linnan, joka oli Kastelholman linnaläänin keskus.
Suomalaisen asutuksen historia näkyy saariryhmän paikannimissä (Luettelo Ahvenanmaan suomalaisperäisistä paikannimistä ja sovinnaisnimistä).
Ruotsin ja Venäjän vallan aika

Keskiajalla Ahvenanmaasta tuli Kastelholman linnaläänin keskusalue, joka kuului Suomen käskynhaltijakuntaan ja Turun hiippakuntaan. 1500-luvulla Ahvenanmaa oli osana prinssi Juhanalle annettua Suomen herttuakuntaa. 1600- ja 1700-luvuilla Ahvenanmaa kuului hallinnollisesti Turun ja Porin lääniin. Suuri Postitie Suomen ja Ruotsin välillä kulki Ahvenanmaan kautta ja talonpojilla oli velvollisuus kuljettaa postia vuoteen 1911 asti.
Suomen sodan jälkeisessä Haminan rauhassa vuonna 1809 Ahvenanmaa liitettiin muun Suomen mukana Venäjän keisarikuntaan. Ahvenanmaalaiset pyysivät saada jäädä osaksi Ruotsia, mutta tähän ei suostuttu ja Ahvenanmaasta tuli osa Suomen suuriruhtinaskuntaa. Venäjä rakensi saarille Bomarsundin linnoituksen, joka myöhemmin tuhoutui Oolannin sodassa. Maarianhamina sai kaupunginoikeudet vuonna 1861.
Sodan jälkeen saaret demilitarisoitiin. Venäjä sitoutui Pariisin rauhassa vuonna 1856 olemaan linnoittamatta Ahvenanmaata, mutta rakensi sinne kuitenkin linnoituksia ensimmäisen maailmansodan aikana. Venäläisten tekemän linnoituksen raunioita on Boxön saarella.
Suomen itsenäisyyden aika > Ahvenanmaan kysymys

Suuriruhtinaskunnalta Ahvenanmaa periytyi Suomen tasavallalle. Venäjän vallankumouksen jälkeen venäläinen sotaväki alkoi käyttäytyä hillittömästi myös Ahvenanmaalla. Tämän seurauksena siellä heräsi eräissä piireissä ajatus Ahvenanmaan liittämisestä Ruotsiin. Tämän pyrkimyksen johtomiehiä olivat varatuomari C. Björkman ja toimittaja J. Sundblom. He olivat helmikuussa 1918 keränneet 7 135 hengen allekirjoittaman adressin, jossa vaadittiin saarten liittämistä Ruotsiin. Adressi toimitettiin Ruotsin kuninkaalle, jossa Kustaa V:n lisäksi maan oikeistopiirit olivat kiinnostuneita alueliitoksesta, mutta Suomessa se kohtasi jyrkkää vastustusta.
Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Ruotsi lähetti saarille sotilasretkikunnan nimellisesti suojelemaan ahvenanmaalaisia siviilejä, mutta todellisuudessa ilmeisesti valmistelemaan saarten liittämistä osaksi Ruotsia. Vaasan senaatin pyynnöstä saksalaiset joukot nousivat saarille, jonka seurauksena ruotsalaiset sotilaat poistuivat sieltä. Samoihin aikoihin Godbyn taistelussa valkoinen Saariston vapaajoukko voitti Harry Borgin johtaman punakaartin.
Elokuussa 1918 Suomi, Ruotsi ja Saksa sopivat Ahvenanmaan linnoitusten purkamisesta ja maakunnan aseman tulevasta järjestelystä myöhemmin. Ruotsi vei Suomen tietämättä omistusasian voittajavalloille ja esitti kiistan ratkaisemista tulevassa Pariisin rauhankongressissa. Paikallisten separatistien toiminta kiihtyi ja Åland-lehden päätoimittaja Sundblom matkusti Pariisiin edistämään Ruotsiin liittämistä. Voittajavaltiot eivät kuitenkaan ottaneet Suomen kannan mukaisesti asiaa käsiteltäväkseen. Heidän mielestään suurin osa suomenruotsalaisista jäisi jatkossa Suomen kansalaisiksi, vaikka maakunta liitettäisiin Ruotsiin. Ahvenanmaalaista separatismia pyrittiin hillitsemään myös Ruotsin puolelta, koska se uhkasi kaikkien suomenruotsalaisten asemaa Suomessa.
Ahvenanmaan kysymys päätyi Britannian aloitteesta vuonna 1920 Kansainliiton neuvoston käsiteltäväksi. Tämän kesäkuussa 1921 tekemän päätöksen mukaan Ahvenanmaan saaret jäivät vastoin ahvenanmaalaisten enemmistön toiveita Suomen yhteyteen, mutta saarten ruotsinkielisen väestön kansallisuuden, kielen ja kulttuurin turvaamiseksi oli myönnettävä eräitä takeita, jotka Suomen eduskunta hyväksyi lisäyksinä ja muutoksina Ahvenanmaan jo 1920 saamaan laajaan itsehallintoon.
Mikäli Ahvenanmaa olisi liitetty Ruotsin yhteyteen, jotkut suomalaiset olivat valmistautuneet vaatimaan Suomelle Pohjois-Ruotsin suomenkielistä aluetta, Länsipohjaa. Torniossa perustettiin jopa Länsipohjan toimikunta, jonka tehtävänä oli aikaansaada Länsipohjassa suomalaiskansallista liikehdintää.
Lokakuussa 1921 tehtiin Kansainliiton päämajassa Genevessä kansainvälinen sopimus Ahvenanmaan linnoittamattomuudesta ja neutralisoimisesta. Ahvenanmaan linnoitukset oli purettu jo vuonna 1919.
Suomen itsenäisyyden aika > Itsehallinnon aika

Ahvenanmaan maakuntapäivät kokoontui ensimmäiseen täysistuntoonsa 9. kesäkuuta 1922. Päivää juhlitaan nykyään Ahvenanmaan itsehallintopäivänä.
Toisen maailmansodan aikana useat työikäiset ahvenanmaalaiset olivat työvelvollisina merimiehinä korvauksena siitä, etteivät joutuneet sotaan. Sota-aikana ahvenanmaalaisia merimiehiä hukkui 88 henkeä. Rintamalla kaatui kuusi ahvenanmaalaista sotilasta. Talvisodan alla Ahvenanmaalle perustettiin kodinturvajoukot, Ålands hemvärn, joiden vahvuus oli 1800 miestä. Joukoille annettiin sotilaskoulutusta, mutta ne eivät osallistuneet taisteluihin.
Jatkosodan alkaessa 22. kesäkuuta 1941 Operaatio Kilpapurjehduksessa Suomi lähetti Ahvenanmaalle sota-aluksia ja joukkoja pyrkien siten estämään Neuvostoliiton maihinnousun.
Oman lipun Ahvenanmaa sai vuonna 1954. Ahvenanmaan postilaitos on julkaissut vuodesta 1984 Ahvenanmaan omia postimerkkejä. Vuonna 1993 Ahvenanmaan postista tuli oma postilaitoksensa, joka on Pohjoismaiden pienin.
Ahvenanmaa liittyi Pohjoismaiden neuvoston jäseneksi vuonna 1970. Maakunnalla on neuvostossa kaksi maakuntapäivien valitsemaa edustajaa, jotka muodostavat yhdessä maakunnan hallituksen valitsemien edustajien kanssa Ahvenanmaan valtuuskunnan Pohjoismaiden neuvostossa.
Ahvenanmaalla järjestettiin liittymisestä EU:hun oma erillinen kansanäänestys. Sillä on veropoikkeus, joka koskee arvonlisäveroa ja valmisteveroja ja mahdollistaa verovapaan myynnin lauttaliikenteessä Suomen ja Ahvenanmaan välillä.
Ahvenanmaan oma ensimmäisen tason Internet-verkkotunnusten pääte .ax otettiin käyttöön vuonna 2006.
Matti Vanhasen II hallitusta muodostettaessa vuonna 2007 Ahvenanmaan oma edustaja oli ensi kertaa mukana muotoilemassa hallitusohjelmaa saarimaakuntaa koskevissa asioissa. Samassa hallituksessa istui Astrid Thors, Suomen historian ensimmäinen ”Ahvenanmaa-ministeri” eli ministeri oikeusministeriössä, jonka toimialana olivat Ahvenanmaan asiat.
Aiheesta muualla

Anniina Wallius: Valtava ilmastokatastrofi autioitti pohjolaa 500-luvulla, mutta Ahvenanmaa sai uutta väkeä – vanha tieto saaren asutushistoriasta kumoutuu uusissa tutkimuksissa, Yle.fi, uutiset 14.9.2021
Kun Ruotsi ahnehti Ahvenanmaata. Silminnäkijäin kuvauksia saarivaltakunnasta 1918, Hakkapeliitta, 04.12.1934, nro 49, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ålands historia
1300-luvun lopulla rakennettu Kastelholman linna.
Mielenosoituskulkue Helsingin Kauppatorilla vaatimassa sotilaallista varustautumista sekä vastustamassa Ahvenanmaan demilitarisoinnin jatkamista vuonna 1938.
Käännös suomeksi
Corneille

Corneille -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Corneille sukunimenä

Pierre Corneille (1606–1684), ranskalainen näytelmäkirjailija
Thomas Corneille (1625–1709), ranskalainen näytelmäkirjailija ja kielitieteilijä, Pierre Corneillen veli
Corneille etunimenä

Corneille Beverloo, Corneille (1922–2010), alankomaalainen taidemaalari ja graafinen taiteilija
Corneille Heymans (1892–1968), belgialainen fysiologi, Nobein lääketieteen palkinnon saaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Corneille”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Cinquantenaire

| Cinquantenaire |
| --- | --- |
 Cinquantenairen keskuskaari
Koordinaatit:  50°50′26″N, 4°23′34″E
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cinquantenaire (holl. Jubelpark) on puisto ja historiallinen kohde Brysselissä. Sen itäosassa sijaitsevat Belgian 50-vuotisen itsenäisyyden kunniaksi vuonna 1880 rakennetut palatsi ja keskuskaari (ransk. Arcade du Cinquantenaire, holl. Triomfboog van het Jubelpark).
Cinquantenairen alue koostuu sekä ranskalaistyylisistä puutarha-alueista että historiallisista monumenteista, veistoksista ja museoista. Cinquantenairessa toimivat Autoworld, Musée royal de l’Armée ja Musée Art & Histoire. Siellä sijaitsee myös Victor Hortan suunnittelema Pavillon des Passions humaines. Brysselin suurmoskeija rakennettiin Cinquantenaireen alun perin vuoden 1897 Brysselin maailmannäyttelyä varten.
Efedriini

| --- | --- |

Efedriini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(1R,2S)-2-(metyyliamino)-1-fenyylipropan-1-oli
Tunnisteet
CAS-numero: 299-42-3
ATC-koodi: R01AA03
PubChem CID: 5032
DrugBank: DB01364
Kemialliset tiedot
Kaava: C10H15NO 
Moolimassa: 165,23
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 85 %
Metabolia: minimaalinen hepaattinen
Puoliintumisaika: 3–6 tuntia
Ekskreetio: 22–99 % renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A(AU) A(US) 
Reseptiluokitus:  Prescription Only (S4) (AU)Schedule VI (CA)P (UK)  
Antotapa: oraalisesti, suonensisäisesti, lihakseen, ihon alle, nuuskaamalla
Efedriini on lääkeaine, jota on käytetty avaamaan hengitysteitä muun muassa astman ja keuhkoputkentulehdusten hoidossa. Piristävän vaikutuksensa takia sitä on käytetty myös dopingaineena. 1970-luvulla se määriteltiin kielletyksi dopingaineeksi.
Kemialliset ominaisuudet

Efedriinin sulamispiste on 37–39 °C, kiehumispiste 255 °C, suhteellinen tiheys 1,124 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja leimahduspiste 85 °C.
Koska efedriinimolekyylissä on kaksi kiraalista hiiliatomia, on sillä neljä optista isomeeria. Sen (1R,2S)-enantiomeeria ja sen peilikuvaa (1S,2R) sekä näiden raseemista seosta sanotaan efedriiniksi. Vastaavasti (1R,2R)- ja (1S,2S)-enantiomeereja sanotaan pseudoefedriiniksi. Pseudoefedriini on yhtenä lääkeaineena eräissä antihistamiinivalmisteissa, kuten Duact, Clarinase ja Cirrus.
Efedriiniä saadaan efedrojen suvun kasveista, jotka olivat todennäköisesti myös vedalaisuudessa ja varhaisessa zarathustralaisuudessa tunnetun rituaalijuoman, soman, ainesosa.
Efedriinistä valmistetaan metamfetamiinia (C10H15N) poistamalla kemiallisesti efedriinimolekyyleistä hydroksyyliryhmät.
Käyttö

Efedriiniä on käytetty 10–50 milligramman annoksina astman, yskän ja nuhan hoitoon. Sen käyttö on vähentynyt, kun hengitysteiden avaamiseen on kehitetty täsmälääkkeitä, jotka aiheuttavat vähemmän riippuvuutta ja muita sivuvaikutuksia. Suomessa efedriiniä on lääkevalmisteissa nimeltä Codesan Comp, Sir. Ephedrin ja Efedrin.
Kilpaurheilussa sitä on käytetty dopingaineena parantamaan rasituksensietokykyä ja estämään väsymystä. Muiden piristeiden tavoin efedriiniä käytetään voimaharjoittelussa räjähtävyyttä ja tehoa antamaan. Virtsan efedriini- tai metyyliefedriinipitoisuus (C11H17NO) ei saa ylittää pitoisuutta 10 mg/L. Efedriiniä tutkitaan vain kilpailujen yhteydessä otetuissa testeissä. ADT:n arvioima varoaika efedriinille on noin 4 vuorokautta.
Efedriini on luokiteltu lisäksi huumausaineiden lähtöaineeksi, koska siitä voidaan valmistaa designhuumeita.