stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kilpapurjehdus
Kilpapurjeveneet > Tasoitusluokat

Tasoitusluokissa voi toisiaan vastaan purjehtia periaatteessa mitkä tahansa purjeveneet vaikkakin niihin käytännössä osallistuu vain retki- ja matkapurehdukseen rakennettuja köliveneitä. Yksittäiselle veneelle tai veneluokalle määritetään tasoituskerroin, minkä avulla tasoitetaan veneiden ero, yleensä kilpailun jälkeen tapahtuvan lopullisen purjehdusajan laskemisen avulla. Erilaisia tasoituskertoimia on useita, joista yleisimmät Suomessa ovat LYS, IMS ja ORC sekä multi-2000. Tasoitussäännön sisällä veneet jaetaa usein ryhmiin esimerkiksi IMS1, IMS2 ja IMS3 jolloin keskenään kilpailevat veneet ovat edes jotakuinkin toisiaan vastaavia.
Muita tasoitusääntöjä:
IRC
SBR
Kilpapurjeveneet > Yksityyppiluokat

Yksityyppiluokalla tarkoitetaan, että kaikki veneet ovat täsmälleen samanlaisia. Veneiden materiaalit, mitat, purjeet ja sallitut säädöt yms ovat ko. luokan säännöillä tarkasti määritelty ja rajoitettu. Samanlaisilla veneillä purjehdittaessa yksityyppikilpailut korostavat venevauhtia, veneenkäsittelytaitoa, taktista osaamista.
Suomen Purjehdus ja Veneilyn alaisuudessa on virallisia yksityyppiluokkia noin 30 .
Kilpapurjeveneet > Yksityyppiluokat > Suomessa toimivia yksityyppiluokkia ja luokkaliittoja

| --- | --- |
 2.4 mR,   29er,   380, Suomen 380-Liitto  420, 420-Class Finland  505,   606,   Contender,   E Scow,   Albin Express,   Beneteau First 31.7,   Elliott 6m,   Finn Express 83,   Göteborgseka, Suomen Göteborgseka-yhdistys  H-35,   Hai,   Hai 2000,   Hobie Cat,  :  H-vene,   Joe-17,   Laser,   Lightning,   Louhi, Suomen Louhipurjehtijat  Melges 24,   Match Race, NJK sekä WSF,   Optimistijolla,   Platu 25,   Pohjoismainen kansanvene ("Folkkari"),   Soling, Finnish Soling Association  Monirunkovenepurjehdus MR-2000,   Vikla, Suomen Viklaliitto  Windmill,   X-99,   Zoom 8,  
Optimistijolla on tavanomaisin lasten ja nuorten purjehduskoulutuksessa käytetty jolla, mutta myös suosittu kilpapurjehdusluokka.
Olympialajit

Olympiakisoissa nykyään kilpailtavia purjehdusluokkia ovat:
ILCA 7 (miehet) ja ILCA 6 (naiset)
470 (sekajoukkue)
49er (miehet) ja 49erFX (naiset)
Nacra 17 (sekajoukkue)
iQFoil (miehet ja naiset purjelautailu)
Formula Kite (miehet ja naiset leijalautailu)
Kilpapurjehtijoita > Suomalaisia kilpapurjehtijoita

| --- | --- |
 Mika Aarnikka, MM- ja EM-mitalisti  Reima Alander  Rikard Bjurstrom  Ingmar Björndahl  Tom Björndahl, MM-mitalisti  Bertel Broman  Mikko Brummer  Marko Dahlberg, MM-mitalisti  Hans Dittmar  John Flinkenberg, on vanhin suomalainen olympiaurheilija, osallistui Melbournen 1956 olympialaisiin 60 v 8 kk 20 pv ikäisenä.  Hjallis Harkimo  Erkki Heinonen EM ja MM mitalisti, olympiapurjehtija  Ari Huusela  Ludde Ingvall, suomalainen kansainvälisesti tunnustettu kilpapurjehduksen ammattilainen  Ragnar Jansson  Thomas Johanson, Olympia-kultamitalisti  Jyrki Järvi, Olympia-kultamitalisti  Petri Karto  Adolf Konto  Mikaela von Koskull  Sinem Kurtbay, EM- ja MM-mitalisti :  Silja Lehtinen, MM- ja olympiamitalisti  Tapio Lehtinen  Petri Leskinen, MM- ja EM-mitalisti  Jouko Lindgren  Staffan Lindberg, tämän hetken Suomen menestynein parikilpailupurjehtija, vuodesta toiseen kymmenen parhaan joukossa.  Sari Multala, MM-mitalisti  Tapio Nirkko  Esko Rechardt, Olympia-kultamitalisti 1980.  Lauri Rechardt  Harri Roschier  Tapio Saavalainen  Paul Sjöberg, Olympia-mitalisti 1952.  Georg Tallberg  Peter Tallberg  Henrik Thelen  Kenneth Thelen  Rolf Turkka  Ernst Westerlund  Sam Öhman
Aiheesta muualla

Suomen Purjehtijaliitto, SPL (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Match Racing Liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Urheiluveneliitto ry, SUV
Suomen Purjehtijaliiton hyväksymät liitot[vanhentunut linkki]
Kilpapurjehdus-foorumi (Arkistoitu – Internet Archive), Plaanaa.com.
Safran, 60-jalkainen IMOCA
8mR-vene Sagitta FIN-2. Suunnittelija: Charles Nicholson. Rakennusvuosi: 1929. Omistaja: Timo Saalasti. Kilpailee edelleen aktiivisesti Suomessa
Hai -veneitä kilparadalla. Hai on eräs vanhimmista suomalaisista yksityyppiluokista.
Morris Marina

| Morris Marina |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Morris
Konserni:  British Leyland
Valmistusvuodet:  1971–1981
Korimalli:  coupe, sedan
Muotoilija:  Roy Haynes
Seuraaja:  Austin Montego
Tekniset tiedot
Vetotapa:  takaveto
Mitat
Massa:  870–1120 kg
Morris Marina on brittiläinen henkilöautomalli, jota valmisti  British Leyland vuosina 1971–1981. Perinteistä takavetotekniikkaa edustava keskikokoinen ja hinnaltaan edullinen auto oli suosittu etenkin perheautona, mutta sen suosiota varjostivat laatuongelmat. Britanniassa Marinan pääkilpailijat olivat Ford Cortina, Vauxhall Viva ja Hillman Avenger, Suomessa Marinaa kalliimmat Ford Escort ja Opel Kadett sekä sitä halvempi Lada 1500.
Morris Marina oli Britanniassa hyvin suosittu. Lisäksi sitä vietiin ympäri maailmaa, jopa Pohjois-Amerikkaan (nimellä Austin Marina), ja koottiin myös Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Etelä-Afrikassa. Sitä on monilla markkinoilla kutsuttu laatuongelmiensa vuoksi yhdeksi kaikkien aikojen kehnoimmista autoista, yhdessä British Leylandin toisen 1970-luvun automallin Austin Allegron kanssa.
Korimallit ja uudistukset

Suomessa Marinaa myytiin aluksi eniten kaksiovisena viistoperäisenä mallina, kun taas 1970-luvun loppupuolella neliovinen sedan oli suositumpi. Monilla markkinoilla siitä oli saatavissa myös farmarimalli, avolavamalli ja umpipakettiautomalli. Syksyllä 1976 Marina uudistui Marina 2:ksi uusine kojetauluineen ja sekä edessä että takana sijaitsevine kallistuksenvaimentimineen. Syksyllä 1980 esiteltiin kolmas sukupolvi, joka sai nimen Morris Ital, Giorgetto Giugiaron muotoilutoimiston ItalDesignin tekemän faceliftin ansiosta. Marinan varsinainen seuraaja oli vuonna 1984 esitelty Austin Montego.
Moottorivaihtoehdot

Suomessa Morris Marina oli aluksi saatavissa 1,3- ja 1,8-litraisilla bensiinikoneilla (57 ja 72 hv) sekä 1,8-litraisella TC-bensiinimoottorilla (92 hv). Vuosina 1978–1979 oli vaihtoehtona myös 40-hevosvoimainen 1,5-litrainen dieselmoottori.
Autoteollisuuden vaikeuksien symboli

Morris Marina oli ensimmäisiä automalleja, jotka suunniteltiin British Motor Holdingsin (BMH) ja Leyland Motorsin fuusioiduttua BLMC:ksi 1968. Uusia malleja oli saatava markkinoille, vaikka juuri mitään suunnitelmia sellaisten kehittämiseksi ei ennen fuusiota ollut. Marina suunniteltiin hyödyntämään yrityksen hallussa jo olevaa tekniikkaa ilman juuri mitään uudistuksia, jotta se saataisiin markkinoille ripeästi.
Morris Marinan valmistusvuosina British Leylandia vaivasivat monet työtaistelut, jotka osaltaan muuttivat koko teollisuudenalan Britanniassa kannattamattomaksi. Samaan aikaan saksalaiset ja japanilaiset autonvalmistajat toivat markkinoille uusia innovatiivisia automalleja kuten Volkswagen Golf ja toisen sukupolven Toyota Corolla.
BBC:n autoviihdeohjelma Top Gear on tehnyt toistuvasti pilaa Morris Marinan kustannuksella 2000-luvulla. Aina kun auto on esiintynyt ohjelmassa, se on lopuksi romutettu pudottamalla sen päälle piano. Top Gear -ohjelman oheistuotteeksi tehdyssä kirjassa Crap Cars Morris Marina valittiin kaikkien aikojen neljänneksi huonoimmaksi autoksi.
Myynti Suomessa

Morris Marinan tullessa myyntiin Suomessa vuonna 1972 Morris-autojen maahantuonti oli siirtynyt Oy Voimavaunu Ab:lta Sisu-autojen valmistajalle Oy Suomen Autoteollisuus Ab:lle. Tekniikan Maailma -lehden testiryhmä totesi koeajon perusteella Marinan olevan ominaisuuksiltaan tasapainoinen, mutta yleisilmeeltään arkinen ja väritön. Auto sai moitteita melko voimakkaasta sisämelusta. Marinan perusmallin hinta vuonna 1975 oli 15 330 markkaa (vuoden 2005 rahassa 10 470 euroa) ja se oli selvästi edullisin perheautoluokan brittiläinen automalli Suomessa. Tästä huolimatta auto alkoi vuosikymmenen mittaan jäädä ripeämmin uudistuneiden keskieurooppalaisten ja japanilaisten kilpailijoidensa jalkoihin. Marinaan vuosien varrella tehdyt uudistukset, kuten vuonna 1975 uusittu sisustus ja vuonna 1978 esitelty TC-moottori, huomioitiin vain laimeasti. Vuoteen 1979 mennessä Morris Marina -autoja myytiin Suomessa runsaat 13 000 kappaletta. Marinan ehostettu versio Ital esiteltiin suomalaisissa autolehdissä loppuvuonna 1980, mutta yhtäkään tämän mallista autoa ei tuotu maahan. Tämä merkitsi Morris-merkin katoamista Suomen automarkkinoilta. Marinan jälleenmyyntiarvo oli heikko ja 1980-luvulla sen kohtalona oli varsin usein joutuminen vaihtoautohallien takanurkkien pitkäaikaiseksi täytteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morris Marina Wikimedia Commonsissa
Morris Marina AutoWikissä (suomeksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Morris Marina
Käännös suomeksi
Kaino Oksanen

| Kaino Oksanen |
| --- | --- |
 Kaino Oksanen 1930-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1884 Tampere
Kuollut: 12. lokakuuta 1966 (81 vuotta) Jyväskylä
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1927–1939)
Vaalipiiri:  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Kaino Wilhelmiina (Kaino W.) Oksanen (28. joulukuuta 1884 Tampere – 12. lokakuuta 1966 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, opettaja ja meteorologi.
Kaino Oksanen tuli ylioppilaaksi 1904, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1911, väitteli filosofian lisensiaatiksi 1919 ja vihittiin samana vuonna filosofian tohtoriksi.Oksanen toimi matematiikan ja fysiikan sekä maantieteen opettajana eri kouluissa. Vuodesta 1912 lähtien hän oli meteorologisessa keskuslaitoksessa amanuenssina, vuodesta 1919 apulaisena ja marraskuusta 1933 lähtien vanhempana apulaisena.
Oksanen valittiin kokoomuksen listoilta kansanedustajaksi vuonna 1927 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä, ja hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1939 asti. Oksanen ehti toimia eduskunnassa laki-, sivistys- ja tarkastusvaliokuntien sekä suuren valiokunnan jäsenenä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1931. Oksasella oli luottamustehtäviä Akateemisten naisten liiton puheenjohtajana sekä Suomen naisyhdistyksen johtokunnassa.
Oksanen oli ensimmäinen suomalaisessa yliopistossa kasvatusopin saralla väitellyt nainen. Hän valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1919 väitöskirjallaan Yhteiskasvatuksesta 1: Silmälläpitäen oppilaiden, etenkin naispuolisten, terveydellisiä oloja ja älyllisiä saavutuksia muutamissa Suomen kouluissa. Tätä ennen hän oli ehtinyt jo kirjoittaa oppikirjan Meteorologian eli Sää-opin ja ilmatieteen opetuksesta. Oksanen työskenteli matematiikan ja fysiikan, sittemmin myös maantieteen opettajana Viipurin suomalaisessa yhteiskoulussa ja Helsingin uudessa yhteiskoulussa, Ilmatieteellisen keskuslaitoksen palveluksessa ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston sielutieteen ja kasvatusopin opettajana.
Oksasen isä oli kappalainen Oskar Vilhelm Oksanen ja äiti Wilhelmiina Blom.
Julkaisuja

Meteorologian eli sää-opin ja ilmatieteen opetuksesta: nykyoloista - tulevaisuuden suunnitelmiin. Kasvatusopillisia tutkielmia, 7. Otava 1917
Yhteiskasvatuksesta. 1, Silmälläpitäen oppilaiden, etenkin naispuolisten, terveydellisiä oloja ja älyllisiä saavutuksia muutamissa Suomen kouluissa, Helsingin yliopiston väitöskirja. Suomalaisen tiedeakatemian toimituksia. Sarja B, 9, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1919
Die Fortpflanzungsgeschwindigkeit der Gewitter in Finnland. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates, 6. Helsingfors 1921
Die Zugrichtungen der Gewitter im Finnland. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates, 7. Helsingfors 1921
Gewitterwindrosen aus Finnland. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates, 8. Helsingfors 1921
Pieni sää-opas. WSOY 1924
Karten über die Gewittertage in Finnland. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen toimituksia, n:o 21. Helsinki 1940
Säähavainto-opas; kirj. Jaakko Keränen, V. V. Korhonen ja Kaino W. Oksanen. Lotta-Svärd julkaisu, n:o 48. Helsinki 1941
Répartition géographique des jours d'orage en Fennoscandie. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen toimituksia, n:o 30. Helsinki 1947
Oskar Friman

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 60 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 67,5 kg |  |
Oskar David ”Oskari” Friman (27. tammikuuta 1893 Valkeala – 18. lokakuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen peltiseppä ja painija. Hän voitti kaksi kertaa olympiakisojen kultamitalin.
Friman voitti kolme Pohjoismaiden mestaruutta. Hän oli mestari vuonna 1920 67,5 kg:n sarjassa ja vuosina 1921 ja 1923 75 kg:n sarjassa.
”Oski” oli luonteeltaan nopea painija, jolla oli kovat sormivoimat. Hänen lempinimensä oli ”Paini-insinööri”. Matossa käsivarsiotteesta tehty kiepaus sillan kautta sai nimen ”Frimanin patentti”.
Friman edusti urallaan Imatran Jyskettä, Voikkaan Viestiä, Viipurin Reipasta ja parhaina vuosinaan Viipurin Voimailijoita. Hän oli 1930-luvun alussa ennen kuolemaansa ensin Ruotsin ja viimeksi Suomen painimaajoukkueen päävalmentaja. Ennen valmennustyötä hän työskenteli teurastajana ja peltiseppänä.
Oskar Frimanin muistokivi paljastettiin 21. lokakuuta 1934 Viipurissa Sorvalin hautausmaalla. Kahta painijaa esittävän kiven pystytti Viipurin Voimailijat.
Oskar Friman on kuvattuna vuoden 1945 juhlapostimerkkiin. Tätä nimellisarvoltaan 1,00 + 0,50 mk:n merkkiä painettiin miljoona kappaletta ja sen lisämaksulla tuettiin Urheilurahastoa ja sen työtä urheilun hyväksi.
Saavutuksia

Olympiakultaa 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, höyhensarja 60 kg) ja 1924 (kevyt sarja 67,5 kg). Varamies vuoden 1928 olympiakisoissa.
Maailmanmestari 1921 (sarja 67,5 kg)
Pohjoismaiden mestari 1920 (67,5 kg), 1921 ja 1923 (75 kg)
11 Suomen mestaruutta: 1915–1917 (60 kg), 1918–1921, 1923 ja 1928 (67,5 kg) sekä 1922 ja 1924 (75 kg)
Aiheesta muualla

Juha Kanerva: / Friman, Oskari (1893–1933) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Täysinpalvellut painiprofessori, Kansan kuvalehti, 15.01.1932, nro 3, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Snoop Dogg

| Snoop Dogg |
| --- | --- |
 Snoop Dogg vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1971 (ikä 53) Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  reggaemuusikko rap-artisti näyttelijä musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Snoop Lion Snoop Dogg Snoop Doggy Dogg Tha LA Boss The D O Double G Bigg Snoop Dogg Tha Bigg Boss Dogg Snoopy Doggfather Snoop Doggy Dogg Doggy Doggpap Boss Dogg Uncle Snoop
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1992–
Tyylilajit:  reggae rap R&B West Coast hip hop Gangsta rap G-funk
Yhtyeet:  213 The Eastsidaz Tha Dogg Pound  Mount Westmore
Levy-yhtiöt:  Death Row Interscope Universal No Limit Priority TVT EMI Star Trak Geffen Doggystyle
Aiheesta muualla
snoopdogg.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Snoop Dogg aiemmin Snoop Doggy Dogg (oik. Calvin Cordozar Broadus, Jr., s. 20. lokakuuta 1971 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen rap- ja reggae-artisti, näyttelijä ja musiikkituottaja.
Snoop Dogg aloitti menestyksekkään musiikkiuransa 1990-luvulla Dr. Dren suojattina. Esiinnyttyään tämän The Chronic -albumilla hän julkaisi debyyttialbuminsa Doggystyle, ja hänestä tuli West Coast hip hopin tunnetuimpia kasvoja. 2000-luvun taitteessa Snoop Doggista oli kasvanut suosittu mediapersoona, joka tunnetaan musiikkinsa lisäksi muun muassa omalaatuisesta slangistaan ja näyttelijänrooleistaan. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat esimerkiksi "Gin and Juice", "Who Am I (What's My Name)" ja "Drop It Like It's Hot". Vuoteen 2018 mennessä hänen albuminsa olivat myyneet ympäri maailmaa yli 35 miljoonaa kappaletta. Samana vuonna hänelle omistettiin tähti Hollywood Walk of Famella.
Varhaiset vaiheet

Calvin Broadus, Jr. syntyi Kalifornian Long Beachissä vuonna 1971. Hänellä on kaksi veljeä. Hän kasvoi pääasiassa äitinsä ja isäpuolensa kasvattamana, eikä hänellä ollut juurikaan kontaktia biologiseen isäänsä. Kutsumanimen "Snoopy" hän sai äidiltänsä.
Broadus osoitti musikaalista lahjakkuutta varhain. Lapsena hän lauloi ja soitti pianoa baptistikirkon kuorossa, ja 12-vuotiaana hän aloitti räppäämisen.
High schoolista valmistumista seuranneina vuosina Rollin’ 20’s Crips -katujengin toimintaan liittynyt ja huumeiden myynnin aloittanut Broadus joutui usein pidätetyksi ja vietti aikaa vankilassa. Hänen välinsä olivat katkenneet hänen äitiinsä tämän talon tultua ammuskelun kohteeksi.
Ura > Death Row ja tie menestykseen

Broadus teki musiikkia ystävänsä Warren G:n ja serkkunsa Nate Doggin kanssa muodostamassa 213-yhtyeessä. Warren G:n velipuoli Dr. Dre oli jo tuottanut N.W.A:n kanssa menestyneen uran, ja tämä sai velipuoleltaan käsiinsä mixtape-kasetin, jolla Snoop räppäsi. Dre oli vaikuttunut kuulemastaan, ja hän aloitti pian Snoop Doggin kanssa hedelmällisen yhteistyön. Siitä esimakua antoi heidän ensimmäisenä tuotoksenaan syntynyt Deep Cover -elokuvan tunnuskappale vuonna 1992. Snoop Dogg liittyi Dren ja Marion "Suge" Knightin perustamaan Death Row Records -levy-yhtiöön ja esiintyi Dren debyyttisooloalbumilla The Chronic. Hän esiintyi albumin 16 kappaleesta puolessa, ja Dr. Dren ja Snoop Doggin tekemät singlet "Nuthin' But a 'G' Thang" ja "Dre Day" nousivat listahiteiksi.
The Chronicin jälkeen Dr. Dre alkoi tuottaa Snoopin debyyttialbumia Doggystyle. Ytimekkäästi ja sanoja venyttävästi riimittelevästä Snoopista oli tullut jo ennen esikoistaan tunnettu hahmo ja suosittu rap-artisti. Ilmestyttyään vuonna 1993 albumi nousi Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle, ollen ensimmäinen tähän pystynyt debyyttialbumi. SoundScanin mukaan albumi oli vuoteen 2006 mennessä myynyt yli kymmenen miljoonaa kappaletta. The Chronicin tapaan albumi on tyyliltään g-funkia, ja molempia levytyksiä pidetään genren parhaimmistoon kuuluvina. Albumin singleistä "Gin and Juice" ja "Who Am I (What's My Name)" nousivat suuriksi hiteiksi. Suosionsa ohella albumi herätti myös kiistaa yltiöväkivaltaisiksi ja seksistisiksi syytetyistä sanoituksistaan.
Doggystylen nauhoitusten aikana elokuussa 1993 Snoop pidätettiin epäiltynä erään jengiläisen, Phillip Woldermarianin ampumisesta. Snoop todettiin kuitenkin syyttömäksi, koska hän ajoi autoa henkivartijansa McKinley Leen ampuessa tappavat ammukset. Tämä tosin vapautettiin, koska teko katsottiin itsepuolustukseksi. Tapauksen yhteydessä Snoop otti yhteyttä äitiinsä, ja he sopivat välinsä.
Snoop Doggin seuraava albumi Tha Doggfather ilmestyi oikeudenkäynnin viivyttämänä vuonna 1996. Gangsta rapin suurin suosio oli jo laskenut, ja vaikka albumi myi hyvin, ei se saavuttanut samanlaista menestystä kuin debyyttialbumi. Death Row Recordsin jättänyt Dr. Dre ei ollut enää toiminut Snoopin tuottajana, ja myös Suge Knightin kanssa huonoihin väleihin päätynyt Snoop Dogg päätti lähteä yhtiöstä.
Ura > Vuosituhanteen vaihde

Snoop Dogg julkaisi seuraavat kolme albumiaan (1998–2000) Master P:n No Limit Recordsin kautta. Omien julkaisujensa ohella hän esiintyi Dr. Dren 2001-albumilla (1999) ja sen singleillä ”Still D.R.E.” ja  ”The Next Episode”. Hän julkaisi seuraavat albuminsa vaihtelevien levy-yhtiöiden kautta, ja niiden yhteyksissä muun muassa ensimmäisen listaykköseksi yltäneen singlensä "Drop It Like It's Hot" sekä kappaleet "Signs" (Charlie Wilsonin ja Justin Timberlaken kanssa), "Vato" (B-Realin kanssa) ja "Sensual Seduction". Hän teki myös 213-yhtyeensä kanssa albumin The Hard Way (2004). Snoop Doggin musiikista oli tullut 2000-luvun alkuun mennessä jossain määrin aiempaa kevyempää ja vähemmän gangsta rap -tyylistä, johon hän kuitenkin palasi Tha Blue Carpet Treatment -albumillaan (2006). Omien sanojensa mukaan hän toimi 2000-luvun alussa myös muutaman vuoden ajan parittajana.
Länsirannikon slangia puhuvasta Snoop Doggista oli tullut suuren yleisön pitämä julkisuuden henkilö, ja hänen albumeistaan oli tullut hänen suosionsa kannalta lähes toissijaisia niiden takana olevaan persoonaan verrattuna. Hän oli alkanut esiintymään myös elokuvissa ja televisiossa. Hän näytteli esimerkiksi elokuvissa Starsky & Hutch, Training Day ja Mä ja mun pomo ja ääniroolissa animaatioelokuvassa Arthur ja minimoit. Vuonna 2006 hän juonsi MTV Europe Music Awards -gaalan.
Ura > Myöhempi ura

Useiden hip hop -albumien jälkeen Snoop julkaisi reggae-albumin Reincarnated vuonna 2013. Hän käytti nyt taiteilijanimeä Snoop Lion, jonka hänelle antoi rastafaripappi hänen vieraillessaan Jamaikalla. Albumin julkaisua edelsi samanniminen dokumenttielokuva, joka kertoo hänen Jamaikan-matkastaan ja tutustumisestaan reggae- ja rastafarikulttuuriin. Seuraavaksi hän julkaisi funk-muusikko Dâm-Funkin kanssa albumin 7 Days of Funk (2013) käyttäen nimeä Snoopzilla. Hän alkoi uudestaan käyttää nimeä Snoop Dogg seuraavalla, Pharrell Williamsin kanssa tekemällään Bush-albumilla (2015).
2010-luvun aikana Snoop myös julkaisi useita muita albumeja, joihin sisältyi erottuva gospel-levy Bible of Love (2018), juonsi Martha Stewartin kanssa tosi-tv-ohjelmaa Martha & Snoop's Potluck Dinner Party ja perusti kannabistuotteita myyvän yrityksen Leafs By Snoop. Marraskuussa 2018 Snoop Doggille omistettiin tähti Hollywood Walk of Famella.
Vuonna 2022 Snoop Dogg osti Death Row -levymerkin, jonka kautta hän julkaisi pian seuraavan albuminsa B.O.D.R. (Bacc on Death Row). Samana vuonna hän myös esiintyi Super Bowlin puoliaikashow’ssa ja hänen superyhtyeensä Mount Westmoren esikoisalbumi julkaistiin.
Snoop Doggista tehdään Allen Hughesin ohjaama elämäkertaelokuva. Elokuva julkaistaan Snoop Doggin perustaman Death Row Pictures -tuotantoyhtiön kautta yhteistyössä Universalin kanssa.
Yksityiselämä

Vuonna 1997 heinäkuussa Snoop meni naimisiin high school -aikaisen ihastuksensa Shante Taylorin kanssa. Pari haki avioeroa maaliskuussa 2004. Myöhemmin vuonna 2008 tammikuussa he kuitenkin uusivat vihkivalansa. Parilla on kolme lasta: kaksi poikaa ja yksi tytär.
Snoop on uransa alusta lähtien ollut avoin kannabiksen käytöstään. Vuonna 2012 hän sanoi polttavansa 81 kannabissavuketta päivässä.
Vuonna 2005 maskeeraaja Kylie Bell syytti Snoop Doggin osallistuneen vuonna 2003 hänen huumaamiseen ja joukkoraiskaukseen. Hän luopui syytteestä saman vuoden aikana ja ilmoitti asian sovituksi.
Vuonna 2007 Snoop määrättiin luvattoman aseen ja huumeiden hallussapidosta syyskuussa peräti viiden vuoden ehdonalaiseen ja 160 tunnin yhdyskuntapalveluun. Artistin kerrotaan itse valinneen yhdyskuntapalvelunsa muodoksi vessojen siivoamisen.
Vuonna 2022 nainen haastoi Snoop Doggin oikeuteen vuonna 2013 väitetysti tapahtuneesta seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Syyte hylättiin seuraavana vuonna.
Snoop Doggin keikat Suomessa

Snoop Dogg on esiintynyt Suomessa viidesti, vuosina 2007 (Hartwall Areena), 2008 (Helsingin jäähalli), 2009 (Suvilahti, Helsinki), 2012 (Ruisrock, Turku) ja 2014 (Blockfest, Tampere).
Diskografia > Studioalbumit

Doggystyle (1993, remasteroitu versio vuonna 2001)
Tha Doggfather (1996, remasteroitu versio vuonna 2001)
Da Game Is to Be Sold, Not to Be Told (1998)
No Limit Top Dogg (1999)
Tha Last Meal (2000)
Paid tha Cost to Be da Bo$$ (2002)
R&G (Rhythm & Gangsta): The Masterpiece (2004)
Tha Blue Carpet Treatment (2006)
Ego Trippin' (2008)
Malice n Wonderland (2009)
Doggumentary (2011)
Reincarnated (2013)
Bush (2015)
Coolaid (2016)
Neva Left (2017)
Bible of Love (2018)
I Wanna Thank Me (2019)
From tha Streets 2 tha Suites (2021)
BODR (2022)
Missionary (2024)
Diskografia > Muut albumit

Murder Was the Case (1994)
Smokefest Underground (1998)
Snoop Dogg Presents Tha Eastsidaz (Tha Eastsidaz, 2000)
Dead Man Walkin' (2000)
The Hard Way (213, 2004)
Bigg Snoop Dogg Presents...Welcome to tha Chuuch: Da Album (2005)
Getcha Girl Dogg (2008)
More Malice (2010)
Diskografia > EP:t

Stoner's EP (2012)
Make America Crip Again (2017)
220 (2018)