stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Summit Series

Summit Series oli syksyllä 1972 pelattu jääkiekon ottelusarja, jossa kohtasivat ensi kertaa Kanadan ja Neuvostoliiton maajoukkueet parhailla mahdollisilla kokoonpanoillaan. Se koostui kahdesta neljän ottelun jaksosta: alkupuoli pelattiin Kanadassa ja loppupuoli Neuvostoliitossa. Sarja päättyi lopulta kanadalaisten hyvin niukkaan voittoon. Sen katsotaan aloittaneen kansainvälisen jääkiekon kilpailutoiminnan korkeimmalla tasolla. Sitä seurasivat kaksi vuotta myöhemmin pelattu Summit Series 1974, neljä vuotta myöhemmin aloitettu Kanada-cup sekä vuoden 1979 Challenge Cup. Summit Series mahdollisesti myös edesauttoi Kanadan paluuta maailmanmestaruuskilpailuihin 1970-luvulla.
Kanadan puolustajasuuruus Bobby Orr ei voinut pelata ottelusarjassa vammojensa vuoksi. Bobby Hull ja muut tuoreen WHA-liigan kanssa sopimuksen tehneet entiset NHL-pelaajat pudotettiin myös Kanadan leiriryhmästä. Kanadan suureksi sankariksi nousi lopulta Phil Esposito, joka johti joukkueensa Moskovassa tiukassa tilanteessa voittoon. Tasapeli viimeisessä ottelussa olisi riittänyt Neuvostoliitolle turnauksen voittoon, sillä sen maaliero oli parempi Kanadaan nähden. Ratkaisevan Kanadan voittomaalin turnauksen viimeisen ottelun viimeisellä peliminuutilla teki Paul Henderson. Hän kohosi liki kansallissankariksi. Hendersonin maalin tärkeyttä kanadalaisilla kuvastaa, että maali valittiin Kanadan historian viidenneksi tärkeimmäksi tapahtumaksi Dominion Instituten järjestämässä yleisöäänestyksessä vuonna 2000.
Joukkueet > Kanada

Maalivahdit: Tony Esposito, Ken Dryden, Ed Johnston
Puolustajat: Serge Savard, Guy Lapointe, Gary Bergman, Bill White, Rod Seiling, Dale Tallon, Jocelyn Guevremont, Brian Glennie, Pat Stapleton, Don Awrey, Brad Park
Hyökkääjät: Phil Esposito, Frank Mahovlich, Pete Mahovlich, Bobby Clarke, Gilbert Perreault, Yvan Cournoyer, Paul Henderson, Ron Ellis, Bill Goldsworthy, Stan Mikita, Wayne Cashman, Vic Hadfield, Jean Ratelle, Marcel Dionne, Rick Martin, Jean-Paul Parisé, Red Berenson, Rod Gilbert, Dennis Hull, Mickey Redmond
Valmentajat: Harry Sinden (päävalmentaja ja GM), John Ferguson (apulaisvalmentaja ja -GM)
Joukkueet > Neuvostoliitto

Maalivahdit: Vladislav Tretjak, Viktor Zinger, Aleksandr Sidelnikov, Aleksandr Patškov
Puolustajat: Valeri Vasiljev, Aleksandr Ragulin, Viktor Kuzkin, Vladimir Luttšenko, Gennadi Tsygankov, Juri Ljapkin, Juri Šatalov, Aleksandr Gusev, Vitali Davydov, Jevgeni Paladjev
Hyökkääjät: Boris Mihailov, Vladimir Petrov, Juri Blinov, Valeri Harlamov, Aleksandr Jakušev, Jevgeni Zimin, Vjatšeslav Staršinov, Vladimir Vikulov, Jevgeni Mišakov, Aleksandr Maltsev, Vladimir Šadrin, Juri Lebedev, Aleksandr Voltškov, Vjatšeslav Anisin, Aleksandr Bodunov, Aleksandr Martynjuk, Vjatšeslav Soloduhin
Valmentajat: Vsevolod Bobrov (päävalmentaja), Boris Kulagin (apulaisvalmentaja)
Aiheesta muualla

chidlovski.com
Fujaira

| Fujaira |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 25°8′N, 56°20′E 
Valtio:  Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Hallinto:  
 – Emiiri:  Hamad ibn Muhammad al-Šarqi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 165 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  256 256
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fujaira (arab. Al-Fujayrah‎) on yksi seitsemästä emiraatista, jotka muodostavat Yhdistyneet arabiemiraatit. Emiraattia on hallinnut šeikki Hamad ibn Muhammad al-Šarqi vuodesta 1974. Sen asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 256 256.
Maantiede

Fujaira sijaitsee Yhdistyneiden arabiemiraattien itäosassa Omaninlahden rannikolla. Sen pinta-ala on 1 450 km² ja sen pituus pohjoisesta etelään on noin 70 kilometriä. Sen naapuriemiraatteja ovat Sharja ja Ras al-Khaima. Pohjoisessa sillä on kansainvälinen raja Omanin kanssa Musandamin niemimaalla. Hajarvuorten ja rannikon väliin vuorten itäpuolella jää kapea rannikkotasanko. Alue tunnetaan nimellä Šamaliyya. Fujairan aluetta pilkkovat lukuisat muihin emiraatteihin kuuluvat enklaavit ja rajan kulkua ei ole kaikkialla määritelty täysin selvästi.
Fujairan kaupunki sijaitsee emiraatin eteläosassa muutaman kilometrin päässä meren rannikolla Wadi Hamin suulla. Fujaira on emiraatin pääkaupunki ja suurin kaupunkikeskus.Emiraatin muita kaupunkeja ovat al-Kurayya, Murbih ja Dadna. Dibban kaupunki pohjoisessa kuuluu emiraattiin vain osittain. Loput ovat Sharjan ja Omanin puolella.
Historia

Fujairan historiaa on 1800-luvulta lähtien leimannut kilpailu Al Qasimien suvun hallitseman Sharjan emiraatin kanssa. Heistä vastustivat Fujairan Al Šarqien suku. Sharja hallitsi alueita nykyisessä Fujairassa ainakin vuodesta 1775. Heidän keskuksensa alueella oli Khawr Fakkan, joka on edelleen Sharjaan kuuluva enklaavi. Fujairan kaupunki muodostui Al Šarqi-šeikki Muhammad bin Mattar al Šarqin perustettua paikalle linnoituksen vuonna 1808. Al Šarqit toteuttivat liittolaisineen useita itsenäisyyteen tähdänneitä kapinoita. Käytännössä Fujairasta oli tullut itsenäinen vuoteen 1886 mennessä. Kun britit loivat alueelle alaistaan Sopimusvaltiota, Fujairaa ei kuitenkaan tunnustettu omana itsenäisenä emiraattinaan, kuten Yhdistyneiden arabiemiraattien muut nykyiset emiraatit tunnustettiin. Sen sijaan Abu Dhabi ja Oman esittivät vaatimuksia alueeseen, joita britit eivät kuitenkaan lopulta hyväksyneet.
Britit tunnustutivat viimein Fujairan hallitsijan aseman vuonna 1952. Sen kanssa tehtiin muiden emiraattien kanssa solmittu sopimus, jolla britit saivat esimerkiksi hoitaa maan ulkopolitiikkaa. Seuraavalla vuosikymmenellä britit ilmoittivat aikeistaan jättää alue. Tarkoituksena oli alun perin perustaa niin sanottu arabiemiirikuntien liitto, johon tuolloin olisivat kuuluneet myös Bahrain ja Qatar.Hanke kuitenkin kaatui ja Fujairasta tuli osa nykyisiä Yhdistyneitä arabiemiraatteja maan itsenäistyessä vuonna 1971.
Hallinto

Fujairan hallitsijat kuuluvat Al Šarqien sukuun. Nykyinen hallitsija on šeikki Hamad bin Muhammad al-Šarqi.
Talous

Fujaira lukeutuu Yhdistyneistä arabiemiraateista köyhimpiin. Talous perustuu maanviljelylle ja kalastukselle. Peltoja kastellaan tuomalla vettä Hajarvuoristolta. Viljelyä harjoitetaan etenkin kukkuloilla poispäin rannikolta. Kalastusta harjoitetaan useista Omaninlahden pienistä satamista. Fujairassa on myös rakennettu veneitä ja Fujairan kaupungissa on pienimuotoista teollisuutta. Fujairaan rakennettiin 1980-luvulla uusi konttisatama, minkä jälkeen siitä on tullut huomattava tavaran kauttakulkupaikka. Tästä syystä esimerkiksi monilla karjaa kuljettavilla yrityksillä on toimintaa kaupungissa. Sataman ympärillä on vapaakauppa-alue. Fujairassa hakataan myös kiveä. Kivimurskaa on viety etenkin Dubain ja Abu Dhabin suurten rakennushankkeiden tarpeisiin.
Väestö

Fujairan asukasluku oli vuoden 2019 keskivaiheilla arviolta 256 256. Luku sisältää myös alueella asuvat ulkomaalaiset. Yhdistyneiden arabiemiiriraattien kansalaisia oli vuonna 2010 64 860.
Paikallista maisemaa Hajarrvuorilla.
Rannikkoa.
1400- tai 1500-luvulla rakennettu Al Bidyan moskeija lukeutuu maan vanhimpiin.
Fujairan hallitsijoiden 1900-luvun puolella käyttämä Al Haylin linna.
Sundar Pichai

Sundar Pichai
| --- | --- |
Syntynyt:  10. kesäkuuta 1972  (52 vuotta) Madurai  
Syntymänimi:  சுந்தர் பிச்சை- 
Lapset:  Kavya Pichai Kiran Pichai  
| --- | --- |
Palkinnot:  Padma Bhushan in trade and industry (2022) Global Citizen Awards (2022) 
allekirjoitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sundar Pichai (oik. Pichai Sundararajan, tamiliksi பிச்சை சுந்தரராசன், Piccai Suntararācaṉ; s. 10. heinäkuuta 1972 Chennai, Intia) on Googlen nykyinen toimitusjohtaja. Pichai opiskeli Kharagpurin teknillisessä yliopistossa metallurgiaa. Hän sai stipendin Stanfordin yliopistoon Yhdysvaltoihin. Pichai aloitti työskentelyn Googlella 2004 ja hänet valittiin yrityksen toimitusjohtajaksi syksyllä 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sundar Pichai Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Puola
The Man Who Could Cheat Death

| The Man Who Could Cheat Death |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Terence Fisher
Käsikirjoittaja:  Jimmy Sangster
Perustuu:  Barré Lyndonin näytelmään
Tuottaja:  Michael Carreras
Säveltäjä:  Richard Rodney Bennett
Kuvaaja:  Jack Asher
Pääosat:  Anton Diffring Hazel Court Christopher Lee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Cadogan Films Hammer Film Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Kesäkuussa 1959  30. marraskuuta 1959
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  84 000 GBP
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Man Who Could Cheat Death on vuonna 1959 julkaistu Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Anton Diffring, Hazel Court ja Christopher Lee.
The Man Who Could Cheat Death perustuu Barré Lyndonin näytelmään The Man in Half Moon Street, joka viimeksi kuvattiin vuonna 1945. Elokuvan käsikirjoituksen laati Jimmy Sangster ja tuottajana toimi Michael Carreras Hammer Film Productionsille. Paramount Pictures toimi elokuvan levittäjänä.
The Man Who Could Cheat Death sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa kesäkuussa vuonna 1959. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa 30. marraskuuta vuonna 1959. Elokuva kiellettiin Suomessa 1960-luvulla (Valtion elokuvatarkastamon ikäraja KK - Kokonaan kielletty).
Juoni

Pariisissa vuonna 1890 104-vuotias Georges Bonnet (Anton Diffring) työskentelee kuvanveistäjänä, joka ylläpitää nuorekasta ulkonäköään murhaamalla säännöllisesti naisia ja käyttämällä heidän lisäkilpirauhasiaan eliksiirinä pitääkseen ikääntymisen merkit loitolla...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anton Diffring  | … |  Tohtori Georges Bonnet   |
|  Hazel Court  | … |  Janine Dubois   |
|  Christopher Lee  | … |  Tohtori Pierre Gerard   |
|  Arnold Marlé  | … |  Professori Ludwig Weiss   |
|  Delphi Lawrence  | … |  Margo Phillipe   |
|  Francis de Wolff  | … |  Komisario LeGris   |
|  Gerda Larsen  | … |  Katutyttö   |
|  Ronald Adam  | … |  Tohtori   |
Tuotanto

The Man Who Could Cheat Death kuvattiin Bray Studiosilla, Berkshiressa sijaitsevassa Oakley Greenin kylässä. Kuvaukset alkoivat 17. marraskuuta 1958 ja päättyivät 30. joulukuuta 1958. Elokuva tehtiin 84 000 punnan budjetilla.
Anton Diffring oli toinen vaihtoehto tohtori Bonnetin rooliin Peter Cushingin jälkeen. Cushing kuitenkin kieltäytyi roolista.
Euroopan julkaisussa elokuva sisältää kohtauksen, jossa Hazel Court esiintyy yläosattomissa.
Aiheesta muualla

The Man Who Could Cheat Death Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Man Who Could Cheat Death Elonet.
The Man Who Could Cheat Death AllMoviessa. (englanniksi)
Ras al-Khaima

Ras al-Khaima (arab. إمارة رأس الخيمة‎, ’Imāra Ra’s al-Ḫayma) on yksi Yhdistyneiden arabiemiraattien emiraateista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja muodostuu kahdesta toisistaan erillään olevasta osasta. Emiraattia hallitsee Al Qasimien hallitsijasuku. Nykyinen emiiri Saud bin Saqr Al Qasimi on hallinnut vuodesta 2010 lähtien.
Maantiede

Ras Al Khaima sijaitsee Yhdistyneiden arabiemiraattien pohjoisosassa ja on emiraateista pinta-alaltaan neljänneksi suurin. Sen pinta-ala on noin 1 700 km². Ras Al Khaiman naapuri emiraatteja ovat Umm al-Qaiwain, Sharja ja Fujaira. Sillä on rajaa myös Omanin kanssa. Ras Al Khaiman alue muodostuu kahdesta erillisestä osasta. Pohjoinen alue käsittää osan muuten Omanin hallitsemasta Musandamin niemimaasta ja sillä on merenrantaa Persianlahdella noin 56 kilometriä. Toinen eteläinen osa sijaitsee kokonaan sisämaassa. Kahta osaa erottaa toisistaan Fujairaan kuuluva alue. Al Marjan on neljän tekosaaren ryhmä emiraatin pohjoisosan eteläosassa. 1 934 metrin korkeuteen kohoava Jebel Jais on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien korkein kohta.
Emiraatin pääkaupunki Ras Al Khaima on samalla myös sen suurin kaupunki. Se sijaitsee emiraatin pohjoisosassa lähellä koko Yhdistyneiden arabiemiraattien pohjoisinta kärkeä. Muita kaupunkeja ovat Al Jazirah Al Hamra, Digdaga, Khatt ja Masafi.
Hallinto

Ras al-Khaiman emiraatin hallitsijasuku on Al Qasimi. Nykyinen hallitsija on Saud bin Saqr Al Qasimi. Hän nousi valtaan isänsä jälkeen 27. lokakuuta 2010.
Talous

Aikanaan hyvin merkittävän elinkeinon muodostanut helmenkalastus on taantunut. Alueen rannikolta on myös turhaan yritetty etsiä maaöljyä. Ras al-Khaima on kuitenkin saanut taloudellista apua muilta emiraateilta, sekä Saudi-Arabiasta ja Kuwaitista. Vielä 1960 ja 1970-luvuilla yksi huomattavimmista tulonlähteistä olivat paikalliset postimerkit, joita myytiin keräilijöille.
Emiraatin taloudellista pohjaa on sittemmin pyritty laajentamaan. Tätä varten on perustettu esimerkiksi vapaakauppa- ja teollisuusalueita. Emiraatti on yksi maailman suurimmista keramiikan tuottajista. Sen tehtailla valmistetaan esimerkiksi tiiliä ja saniteettikalusteita. Alueella on myös lääketeollisuutta. Julphar on yksi Lähi-idän suurimmista lääkevalmistajista.
Ras al-Khaima on yksi tärkeimpiä Yhdistyneiden arabiemiirikuntien maatalousalueista. Maataloutta harjoitetaan lähinnä emiraatin rannikolla. Alueella kasvatetaan esimerkiksi tomaatteja, sipuleja, taateleja, banaaneja ja sitrushedelmiä. Maataloustuotteet myydään joko paikan päällä, tai ne menevät vientiin muihin emiraatteihin. Dubai kuuluu suurimpiin vientikohteisiin.
Väestö

Ras al-Khaiman asukasluku oli vuonna 2015 arviolta 345 000. Heistä 127 000 oli Yhdistyneiden arabiemiraattien kansalaisia. Alkuperäisasukkaat ovat arabeja ja uskonnoltaan sunnalaisia. 1800-luvulta lähtien vaikutusta on ollut myös wahhabismilla. Arabit voidaan jakaa edelleen useisiin eri heimoihin, jotka voidaan luokitella kolmeen eri pääryhmään vuoristossa, aavikolla ja merenrannikolla. Eri heimot kulkevat omilla sukunimillään. Etenkin vuoristoheimot puhuvat omaa selvästi erottuvaa arabian murrettaan. Ulkomaalaisiin asukkaisiin lukeutuvat etenkin siirtolaistyöläiset, joita on tullut esimerkiksi Intiasta ja Pakistanista.
Vuoristomaisemaa.
Ras al-Khaiman kaupunkia.
Pronssikautisen haudan rauniot.
Brittijoukkoja Ras al-Khaimassa vuonna 1819.
Emiiri Saud bin Saqr Al Qasimi.
Šeikki Zayed Masjedin moskeija.
Jokisivun kaivos

Jokisivun kaivos on Huittisten Jokisivulla toimiva kultakaivos jonka omistaa Dragon Mining Oy.
Kaivos aloitti toimintansa kesällä 2009. Vuotuinen tuotanto on 300–400 kiloa (noin 10 000 unssia) kultaa. Jokisivun kaivos työllisti 45 henkilöä vuonna 2011. Kaivos ulottuu syvimmillään noin 500 metrin syvyyteen.
Ensimmäiset viitteet kullasta saatiin lohkarenäytteestä jo 1964 ja varsinainen malmiesiintymä löytyi Outokumpu Oy:n kairauksissa 1985. Polar Mining Oy jatkoi alueen tutkimuksia vuodesta 2003 alkaen ja kaivostoiminta alkoi kesällä 2009. Malmioita on kaksi, Kujankallio ja Arpola, joita molempia louhittiin ensin avolouhoksena. Alunperin malmin arveltiin riittävän vuoteen 2017 asti ja työllistävän 15 henkilöä. Vuonna 2010 alettiin valmistella maanalaista louhintaa, joka käynnistyi vinotunnelin valmistuttua loppuvuonna 2011.
Kaivoksesta louhitaan malmia noin 10 000 tonnia kuukaudessa. Malmi kuljetetaan rikastettavaksi Sastamalan rikastamolle, jossa rikastettiin aiemmin myös Oriveden Kutemajärven kultakaivoksen malmi.
Keväällä 2015 kaivoksesta pääsi luontoon uraania. Helmikuussa 2021 kaivoksessa tapahtui kaasuvuoto, jonka seurauksena 13 työntekijää altistui kaasulle ja joutui sairaalaan tarkistettavaksi.
Tammikuussa 2025 kaivos sai luvan laajentaa aluettaan. Tuolloin kultamalmin arveltiin riittävän ainakin vuoteen 2031 asti.
Aiheesta muualla

GTK: Jokisivu (englanniksi)
Primeira Liga

| Primeira Liga Liga NOS |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Primeira Ligan kausi 2024–2025 
Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Portugali
Perustettu:  1934
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  Sporting CP (20.)
Eniten mestaruuksia:  SL Benfica (38)
Sarjataso:  1.
Alempi taso:  Segunda Liga
Aiheesta muualla
ligaportugal.pt
Primeira Liga on Portugalin jalkapallon korkein sarjataso. Se on toinen Liga Portuguesa de Futebol Profissionalin (LPFP) ammattilaissarjoista, alempi sarjataso on nimeltään Segunda Liga.
Primeira Liga on tasoltaan kilpailukykyinen eurooppalainen jalkapallosarja. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa seitsemänneksi ajanjaksolla 2020–2024.
Primeira Ligaa pidetään usein eteläamerikkalaisten pelaajien ponnahduslautana Euroopan suurimpiin sarjoihin. Entisistä Portugalin siirtomaista, kuten Brasiliasta saapuvat lasketaan ulkomaalaiskiintiöissä kotimaisiksi, minkä lisäksi he voivat saada Portugalin kaksoiskansalaisuuden, tosin vasta kuuden vuoden maassa asumisen jälkeen. Tämän jälkeen pelaajilla on käytössään EU-passi, jonka avulla he voivat siirtyä vapaasti ilman työlupia tai pelata rasittamatta ulkomaalaiskiintiötä eri Euroopan liigoissa.
Sarjan sponsorinimet

2002–2005 SuperLiga GalpEnergia
2005–2006 Liga betandwin.com
2006–2008 BWINLIGA
2008–2010 Liga Sagres
2010–2014 Liga ZON Sagres
2014–2021 Liga NOS
2021–2023: Liga Portugal Bwin
2023–: Liga Portugal Betclic
Joukkueet kaudella 2024–2025

| Joukkue | Kaupunki | Stadion |
| --- | --- | --- |
| Arouca | Arouca | Estádio Municipal de Arouca |
| AVS Futebol | Aves | Estádio do CD Aves |
| Benfica | Lissabon | Estádio da Luz |
| Boavista | Porto | Estádio do Bessa |
| Braga | Braga | Estádio Municipal de Braga |
| Casa Pia | Lissabon | Estádio Municipal de Rio Maior |
| Estoril Praia | Estoril | Estádio António Coimbra da Mota |
| Estrela da Amadora | Amadora | Estádio José Gomes |
| Famalicão | Vila Nova de Famalicão | Estádio Municipal de Famalicão |
| Farense | Faro | Estádio de São Luís |
| Gil Vicente | Barcelos | Estádio Cidade de Barcelos |
| Moreirense | Moreira de Cónegos | Estádio Comendador Joaquim de Almeida Freitas |
| Nacional | Funchal | Estádio da Madeira |
| Porto | Porto | Estádio do Dragão |
| Rio Ave | Vila do Conde | Estádio dos Arcos |
| Santa Clara | Ponta Delgada | Estádio de São Miguel |
| Sporting | Lissabon | Estádio José Alvalade |
| Vitória de Guimarães | Guimarães | Estádio D. Afonso Henriques |
Historiaa

Primeira Ligaa on pelattu vuodesta 1934 lähtien. Sarja on kulkenut läpi historiansa eri nimillä, 2000–luvulla sarjaa ovat sponsoroineet eri brändit. Menestyneimpiä seuroja ovat olleet Benfica, Porto ja Sporting, joista ensimmäinen on voittanut mestaruuden 38 kertaa, toinen 30 kertaa ja kolmas 20 kertaa. Mestaruus on mennyt tämän kolmikon ulkopuolelle vain kahdesti: kaudella 1945–1946 voittaja oli Belenenses ja kaudella 2000–2001 Boavista.
Säännöt

Sarjaan ottaa osaa 18 joukkuetta, jotka pelaavat toisiaan vastaan kahdesti kaudessa, kerran kotona ja kerran vieraissa. Täten jokainen joukkue pelaa 34 ottelua kaudessa.
Kaksi heikointa joukkuetta putoavat kauden päätteeksi alemmalle sarjatasolle Segunda Ligaan. Kolme parhaiten sijoittunutta osallistuvat seuraavan kauden Mestarien liigaan. Kaksi parasta pääsevät suoraan lohkovaiheeseen, kun kolmas joutuu osallistumaan karsintakierrokselle. Sarjassa neljänneksi ja viidenneksi sijoittuneet pääsevät UEFA Cupiin yhdessä Portugalin cupin (port. Taça de Portugal) voittajan kanssa. Kauden aikana pelataan myös Portugalin liigacup (port. Taça da Liga).
Mestarit

1934–1935 – Porto (epävirallinen sarja)
1935–1936 – Benfica (epävirallinen sarja)
1936–1937 – Benfica (epävirallinen sarja)
1937–1938 – Benfica (epävirallinen sarja)
1938–1939 – Porto
1939–1940 – Porto
1940–1941 – Sporting
1941–1942 – Benfica
1942–1943 – Benfica
1943–1944 – Sporting
1944–1945 – Benfica
1945–1946 – Belenenses
1946–1947 – Sporting
1947–1948 – Sporting
1948–1949 – Sporting
1949–1950 – Benfica
1950–1951 – Sporting
1951–1952 – Sporting
1952–1953 – Sporting
1953–1954 – Sporting
1954–1955 – Benfica
1955–1956 – Porto
1956–1957 – Benfica
1957–1958 – Sporting
1958–1959 – Porto
1959–1960 – Benfica
1960–1961 – Benfica
1961–1962 – Sporting
1962–1963 – Benfica
1963–1964 – Benfica
1964–1965 – Benfica
1965–1966 – Sporting
1966–1967 – Benfica
1967–1968 – Benfica
1968–1969 – Benfica
1969–1970 – Sporting
1970–1971 – Benfica
1971–1972 – Benfica
1972–1973 – Benfica
1973–1974 – Sporting
1974–1975 – Benfica
1975–1976 – Benfica
1976–1977 – Benfica
1977–1978 – Porto
1978–1979 – Porto
1979–1980 – Sporting
1980–1981 – Benfica
1981–1982 – Sporting
1982–1983 – Benfica
1983–1984 – Benfica
1984–1985 – Porto
1985–1986 – Porto
1986–1987 – Benfica
1987–1988 – Porto
1988–1989 – Benfica
1989–1990 – Porto
1990–1991 – Benfica
1991–1992 – Porto
1992–1993 – Porto
1993–1994 – Benfica
1994–1995 – Porto
1995–1996 – Porto
1996–1997 – Porto
1997–1998 – Porto
1998–1999 – Porto
1999–2000 – Sporting
2000–2001 – Boavista
2001–2002 – Sporting
2002–2003 – Porto
2003–2004 – Porto
2004–2005 – Benfica
2005–2006 – Porto
2006–2007 – Porto
2007–2008 – Porto
2008–2009 – Porto
2009–2010 – Benfica
2010–2011 – Porto
2011–2012 – Porto
2012–2013 – Porto
2013–2014 – Benfica
2014–2015 – Benfica
2015–2016 – Benfica
2016–2017 – Benfica
2017–2018 – Porto
2018–2019 – Benfica
2019–2020 – Porto
2020–2021 – Sporting
2021–2022 – Porto
2022–2023 – Benfica
2023–2024 – Sporting
Aiheesta muualla

Liga Portuguesa de Futebol Profissional (portugaliksi)
| n k  Pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Kuźebai Gerd

Kuźebai Gerd (udmurtiksi Кузебай Герд, oikealta nimeltään Kuzma Pavlovitš Tšainikov, ven. Кузьма Павлович Чайников; 14. tammikuuta (J: 2. tammikuuta) 1898 – 1. marraskuuta 1937) oli udmurttilainen kirjailija.
Kirjailija syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Vavožin piirin Bolšaja Dokjan kylässä. Vuosina 1912–1916 hän opiskeli Kukarkan opettajaseminaarissa, minkä jälkeen hän työskenteli opettajana. Vuosina 1918–1920 Gerd toimi Malmyžin kihlakunnan kansanvalistusosaston ja sittemmin Udmurtian julkaisu- ja kouluosastojen johtajana. 1920-luvulla hän suoritti jatko-opintoja Idän kansojen kulttuurin tutkimusinstituutissa Moskovassa ja työskenteli vuosina 1930–1932 Udmurtian neuvostopuoluekoulun opettajana.
Gerd alkoi kirjoittaa runoja jo kouluaikoinaan. Hänen pääteoksiaan ovat kokoelmat Kreźći (”Kanteleensoittaja”, 1922), Śaśkajaśkiś muzjem (”Kukoistava maa”, 1927) ja Ĺogetjos (”Askelmat”, 1931), joissa kuvataan udmurttien menneisyyttä, ylistetään vallankumousta ja käsitellään maaseudun ja yhteiskunnan muutosta. Gerd kirjoitti myös lastenrunoja, näytelmiä ja udmurttien kansanperinnettä käsitteleviä tieteellisiä tutkimuksia.
Toukokuussa 1932 Kuzebai Gerd pidätettiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänen syytettiin olevan tekaistun Sofin-salaliiton johtaja. Marraskuussa 1933 hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin kymmenen vuoden pakkotyöksi. Hän kärsi tuomiotaan Solovetskin vankilerillä. Lokakuussa 1937 Gerd tuomittiin uudelleen kuolemaan ja hänet ammuttiin Sandarmohissa Karhumäen lähellä. Kirjailijan maine palautettiin vuonna 1958.
Suomennettu teos

Mati. Teoksessa: Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.
Aiheesta muualla

Kuźebai Gerd Udmurtian valtionyliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Kuzma Tšainikov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef