stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Plutarkhos
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Jones, R. M.: The Platonism of Plutarch.  Menasha, 1916 (2. painos 1980).
Lamberton, R.: Plutarch.  New Haven and London:  Yale University Press, 2001.  ISBN 9780300088113
Liebert, Hugh: Plutarch's Politics: Between City and Empire.  Cambridge University Press, 2016.  ISBN 9781316790953
Pelling, Christopher: Plutarch and History: Eighteen Studies.  ISD LLC, 2011.  ISBN 9781910589199
Russell, D. A.: Plutarch.  (Uusintapainos (1. painos: London: Duckworth, 1973))  Bloomsbury Academic, 2001.  ISBN 9781853996207
Stadter, Philip A.: Plutarch and His Roman Readers.  Oxford University Press, 2015.  ISBN 9780198718338
Van Hoof, Lieve: Plutarch's Practical Ethics: The Social Dynamics of Philosophy.  Oxford:  Oxford University Press, 2010.  ISBN 9780199583263
Xenophontos, Sophia & Oikonomopoulou, Katerina: Brill's Companion to the Reception of Plutarch.  (Brill's Companions to Classical Reception)  Brill, 2019.  ISBN 9789004409446
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plutarkhos Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Plutarkhos Wikisitaateissa
Karamanolis, George: Plutarch The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Platonismi
Plutarkhos kuvattuna teoksensa Kuuluisien miesten elämäkertoja ranskankielisessä painoksessa vuodelta 1565.
Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan kuuluvan filosofisen kirjoituksen Hyveestä ja paheesta alku käsikirjoituksesta Venetsia Gr. 248, fol. 5r, vuodelta 1455.
Kansilehti Kuuluisien miesten elämäkertojen englanninkielisestä käännöksestä vuodelta 1579.
Sivu Moralian vuoden 1531 laitoksesta.
Kaalikeitto

Itä-eurooppalaista kaalikeittoa
Kaalikeitto on keräkaalista tehty keittoruoka. Siihen käytetään tavallisesti kaalin lisäksi porkkanaa ja jauhelihaa. Jauhelihaksi sopii sian- ja lampaanjauheliha.  Se maustetaan kelta-, puna- tai valkosipulilla ja mahdollisesti siihen käytetään myös laakerinlehteä ja pippureita. Siihen voidaan käyttää myös riistakäristystä. Venäläisessä keittiössä kaalikeitto tehdään joskus hapankaalista.
Pohjoinen hallintoalue (Israel)

| Pohjoinen hallintoalue מחוז הצפון‬‬‬ |
| --- | --- |

 Pohjoinen hallintoalue Israelin kartalla
Valtio:   Israel
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nasaret
 – suurin kaupunki:  Nasaret
Pinta-ala:  4 478 km²
Väkiluku (2016):  1 401 300
Pohjoinen hallintoalue (hepr. ‏מחוז הצפון‎), on yksi Israelin kuudesta hallintoalueesta. Sen pinta-ala on 4478 km², josta Golanin kukkulat ovat 1154 km², ja väestötiheys 265/km². Alueen hallintokeskus ja suurin kaupunki on Nasaret. Israelin tilastokeskuksen mukaan alueen asukkaista 52,5 % on arabeja, 44,2 % juutalaisia ja 3,3 % luokittelemattomia.
| Kaupungit | Kylät |
| --- | --- |
 Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nasaret Illit  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed:  Abu Sinan  Arraba  Basmat Tiv'on  Beit Jann  Bir al-Maksur  Bu'eine Nujeidat  Buq'ata  Daburiya  Deir Hanna  Eilabun  Fassuta  Ghajar  Hatzor HaGelilit  Iksal  Metulla  Mevo Hama  Nahf  Rame  Rosh Pinna  Sha'ab  Shlomi  Yesod HaMa'ala  Yirka  Zarzir
| n k  Israelin hallintoalueet ja kaupungit |
| --- | --- |
Jerusalem:  Jerusalem  Bet Shemesh 
Pohjoinen:  Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nof HaGalil  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed 
Haifa:  Baqa-Jatt  Hadera  Haifa  Or Aqiva  Kirjat Ata  Kirjat Bialik  Kirjat Motzkin  Kirjat Yam  Tirat Carmel  Umm al-Fahm 
Keski-Israel:  Hod HaSharon  Kfar Saba  Lod  Modi'in-Maccabim-Re'ut  Ness Ziona  Netanya  Petah Tikva  Qalansuwa  Ra'annana  Ramla  Rehovot  Rishon LeZion  Rosh HaAyin  Al-Tayyiba  Tira  Yavne  Yehud-Monosson 
Tel Aviv:  Tel Aviv  Bat Yam  Bnei Brak  Givatayim  Herzliyya  Holon  Kirjat Ono  Or Yehuda  Ramat Gan  Ramat HaSharon 
Eteläinen:  Arad  Ashdod  Askalon  Beersheba  Dimona  Eilat  Kirjat Gat  Kirjat Malakhi  Netivot  Ofakim  Rahat  Sderot 
Juudea ja Samaria:  Ariel  Betar Illit  Ma’ale Adumim  Modi’in Illit
Origenes

| Origenes> Ὠριγένης |
| --- | --- |
 Origenes.
Henkilötiedot
Syntynyt: 185 Aleksandria, Egypti
Kuollut: 253 Tyros, Foinikia
Origenes (m.kreik. Ὠριγένης Ἀδαμάντιος, Origenēs Adamantios, lat. Origenes Adamantius; n. 185–254) oli kristitty oppinut ja teologi, ja yksi merkittävimmistä varhaisen kristillisen kirkon kirkkoisistä. Origenes oli aleksandrialainen teologi, joka puolusti kristinuskon perustaa hyökkäyksiä vastaan tieteellisen teologian avulla, joka kehitettiin filosofista menetelmää käyttämällä.
Origeneen kirjoitukset ovat merkityksellisiä ensimmäisinä todellisina yrityksinä selittää kristinuskoa älyllisesti. Hän halusi tulkita kaiken aikansa tieteen kristillisestä näkökulmasta. Origenes syntyi todennäköisesti Aleksandriassa ja kuoli Caesareassa.
Elämä > Konflikti Demetrioksen kanssa ja muutto Kesareaan

Noin vuonna 230 Origenes aloitti matkan, joka pakotti hänet luopumaan työstään Aleksandriassa. Hän kävi Kesareassa ja hänet vihittiin siellä papiksi, jotta Demetrios, joka oli aiemmin vastustanut hänen saarnaamistaan, ei voisi enää kritisoida häntä. Demetrios otti tämän hyvää tarkoittaneen eleen kuitenkin loukkauksena ja raivostui. Hän hankki Origeneelle karkotuksen ja papiksi vihkimisen peruutuksen.
Origenes lähti Aleksandriasta vuonna 231, ja muutti Kesareaan pysyvästi. Aleksandrialaiset kuitenkin hyökkäsivät edelleen häntä vastaan, joko hänen suorittamansa kastraation vuoksi tai koska häntä syytettiin harhaoppiseksi. Nämä protestit huomioitiin kuitenkin vain Roomassa, kun taas Palestiina, Foinikia, Arabia ja Akhaia eivät kiinnittäneet niihin mitään huomiota.
Aleksandriassa Heraklaasta tuli Origeneen koulun johtaja ja pian Demetrioksen kuoleman jälkeen piispa. Origenes palasi Aleksandriaan pyytämään armahdusta, mitä Heraklas ei kuitenkaan antanut. Origenes lähti kaupungista pysyvästi ja muutti Kesareaan jonne hän perusti uuden teologisen koulun. Hän saarnasi ja opetti dialektiikkaa, fysiikkaa, etiikkaa ja metafysiikkaa, luoden niillä pohjan teologian opetukselle. Hän halusi tulkita kaiken aikansa tieteen kristillisestä näkökulmasta, ja korottaa kristinuskon maailmanselitysteoriana hellenististen oppien tasolle.
Vuonna 235 keisari Maximinuksen valtaannousun myötä alkoivat jälleen vainot. Origenes joutui piilottelemaan kaksi vuotta kesarealaisen Julianan luona.
Seuraavan lähes kahdenkymmenen vuoden aikana hän saarnasi säännöllisesti keskiviikkoisin ja perjantaisin, ja myöhemmin päivittäin. Hän oli myös valtavan tuottelias kirjallisesti. Tämän työn keskeyttivät ainoastaan silloin tällöin tehdyt matkat. Hän kävi muun muassa Ateenassa. Matka kesti tarpeeksi kauan, jotta hän saattoi suorittaa sinä aikana erilaisia tutkimuksia.
Palattuaan Ateenasta hän onnistui käännyttämään Bostran piispan Berylloksen oikeaoppiseen uskoon. Samaan aikaan (noin vuonna 240) kuitenkin hyökättiin myös hänen omaa oppiaan vastaan. Hän joutui puolustamaan itseään kirjoittamalla muun muassa paavi Fabianukselle ja useille piispoille. Häneen kohdistuneiden hyökkäysten syytä tai aihetta ei tiedetä, mutta ne ovat saattaneet liittyä novatianismiin. Berylloksen kääntymisen jälkeen Origeneen apua kuitenkin pyydettiin yhä useammin myös harhaoppien torjumiseksi. Esimerkiksi kun Arabiassa alkoi levitä oppi, jonka mukaan sielu kuoli ja hajosi ruumiin mukana, tullakseen palautetuksi elämään vasta ruumiiden ylösnousemuksessa, Origeneeseen vedottiin asian vuoksi. Hän teki matkan Arabiaan ja saarnasi korjatakseen erheellisen opin.
Vuonna 250 vainot puhkesivat uudelleen, ja tällä kertaa Origenes ei paennut. Häntä kidutettiin ja häpäistiin julkisesti, ja hänet sidottiin useiksi päiviksi käsistä ja jaloista, ilman että hän olisi taipunut. Lopulta hän kuoli 69-vuotiaana kidutuksiin. Myöhemmät legendat, muun muassa Hieronymuksen ylöskirjoittama (De viris illustribus, luku 54), kertovat hänen kuolleen Tyroksessa, jonne hänet olisi myös haudattu, mutta tähän ei voida täysin luottaa.
Teokset

Epifanioksen (Haer., lxiv.63) mukaan Origenes kirjoitti noin 6 000 kirjaa (eli papyruskääröä). Eusebius on antanut luettelon teoksista. Ne voidaan jakaa neljään luokkaan: 1) tekstikritiikki; 2) eksegetiikka; 3) systemaattinen, käytännöllinen ja apologeettinen teologia; sekä 4) kirjeet. Sen lisäksi hänen nimiinsä on laitettu joitakin varmuudella epäperäisiä teoksia.
Teokset > Tekstikriittiset ja eksegeettiset työt

Origeneen merkittävin tekstikriittinen teos on Heksapla (”kuusinkertainen”), joka on vertaileva tutkimus eri kielisistä Vanhan testamentin käännöksistä. Se oli pitkään kokonaan kadoksissa, mutta sittemmin Milanosta löydettiin joitakin osia teoksesta. Myöhemmät kirjoittajat ja kirjoitukset tekevät usein viittauksia Heksaplaan. Tetrapla (”nelinkertainen”) oli Heksaplan lyhennelmä.
Origenes oli yhtä lailla tietoinen eri kielisten Uuden testamentin käsikirjoitusten ongelmista, vaikka hänen ei varmuudella tiedetäkään kirjoittaneen asiasta. Hän viittaa eksegeettisissä kirjoituksissaan usein erilaisiin lukutapoihin, mutta hänen tapanaan oli tehdä sanellessaan summittaisia lainauksia, joiden tarkistus jäi kirjureille. Näin hänen kommentaareistaan on vaikea johtaa hänen varsinaisia näkemyksiään näistä ristiriidoista.
Origeneen eksegeettiset teokset voidaan jakaa kolmeen osaan:
Skoliat, eli lyhyet yhteenvedot vaikeista kohdista
Saarnat
"Kirjat", eli kommentaarit sanan varsinaisessa merkityksessä
Skoliat
Hieronymus mainitsee, että Origenes teki skoliat Kolmannesta Mooseksen kirjasta, Psalmeista 1–15, Saarnaajan kirjasta, Jesajan kirjasta ja osasta Johanneksen evankeliumia. Stromateis-kirjoitukset olivat samantyyppisiä, ja hän teki niitä useista apostoli Paavalin kirjeistä.
Saarnat
Origenes valmisti saarnat lähes koko Raamatusta. Ne kirjoitettiin ylös hänen saarnatessaan. Hän ei todennäköisesti kiinnittänyt kovin paljon huomiota saarnojen julkaisutyöhön, sillä niissä esiintyvät sanamuodot eivät ole kovin huolellisia. Niiden eksegeettiset kommentit olivat yksinkertaisempia kuin tieteellisissä kommentaareissa, mutta vaativat silti kuulijoilta tietämystä asioista. Origeneen varsinaisena tarkoituksena oli tekstien selittäminen jae jakeelta. Sellaisten karujen kirjojen, kuten Kolmannen ja Neljännen Mooseksen kirjan, selityksissä hän etsi allegorisia tulkintoja, kun taas profeettojen kirjojen värikkäissä kuvauksissa hänellä ei ollut tarvetta etsiä syvällisempiä merkityksiä kuin teksti itse tarjosi.
Origeneeltä ovat säilyneet saarnat seuraavista Raamatun kirjoista:
Ensimmäinen Mooseksen kirja (17 kpl)
Toinen Mooseksen kirja (13)
Kolmas Mooseksen kirja (18)
Neljäs Mooseksen kirja (28)
Joosuan kirja (16)
Tuomarien kirja (9)
Ensimmäinen Samuelin kirja (2)
Osa psalmeista (9)
Laulujen laulu (2)
Jesajan kirja (9)
Jeremian kirja (7 kreikaksi, 2 latinaksi, 12 kreikaksi ja latinaksi)
Hesekielin kirja (14)
Luukkaan evankeliumi (39)
Kommentaarit
Origeneen kommentaarit pyrkivät keskittymään kirjoitusten syvempää, salattuun ja henkiseen merkitykseen historiallisesti merkityksettömien tapahtumien sijasta. Hän otti kuitenkin laajalti huomioon kaiken filologisen, maantieteellisen, historiallisen ja muinaisesineitä koskevan tiedon, jota hänellä oli käytettävissään.
Kommentaareista on säilynyt kuitenkin ainoastaan katkelmia. Filokalian sitaatit sisältävät katkelmia Ensimmäisen Mooseksen kirjan, Psalmien, Hesekielin, Hoosean ja Johanneksen evankeliumin kommentaareista. Roomalaiskirjeen kommentaari on säilynyt ainoastaan Rufinuksen lyhennettynä versiona.
Teokset > Dogmaattiset, käytännölliset ja apologeettiset kirjoitukset

Origeneen systemaattisen, käytännöllisen ja apologeettisen teologian töistä tulee ensin mainita hänen teoksensa Ensimmäisistä prinsiipeistä, jonka hän todennäköisesti kirjoitti edistyneemmille oppilailleen joskus vuosien 212 ja 215 välillä. Siitä on säilynyt ainoastaan Tyrannius Rufinuksen vapaa käännös, katkelmia kolmannesta ja neljännestä kirjasta teoksessa Filokalia, sekä sitaatteja Justinianuksen kirjeessä Mennakselle.
Ensimmäisessä kirjassa Origenes käsittelee Jumalaa, Logosta eli Sanaa eli Poikaa, Pyhää Henkeä, järkeä ja enkeleitä. Toisessa kirjassa hän käsittelee maailmaa ja ihmistä, sekä Sanan lihaksitulemista, sielua, vapaata tahtoa ja eskatologiaa. Kolmannen kirjan aiheena on synti ja tuomitseminen. Neljännessä kirjassa käsitellään kirjoituksia. Teos päättyy koosteeseen kaikesta sanotusta. Teos on merkittävä, koska se pyrkii esittämään kristinuskon kokonaisena maailmanselitysteoriana. Sen tarkoituksena oli myös poistaa vaikeudet, jotka monilla kristityillä oli uskon perusteiden ymmärtämisessä.
Ennen tätä teosta Origenes kirjoitti kaksi sittemmin kadonnutta kirjaa ylösnousemuksesta, jotka oli omistettu Ambrosiokselle. Kesareaan muuton jälkeen hän kirjoitti myös säilyneet teokset Rukouksesta, Marttyyriudesta ja Kelsosta vastaan (Contra Celsum). Ensimmäinen näistä oli kirjoitettu vähän ennen vuotta 235 (tai ennen vuotta 230). Se kertoi rukouksen tarkoituksesta, tarpeellisuudesta ja hyödyistä sekä sisälsi eksegeettisen analyysin Isä meidän -rukouksesta. Kirjassa oli myös huomioita rukouksen ajasta, paikasta ja vaadittavasta asenteesta rukouksen aikana sekä erilaisista rukouksen tyypeistä.
Maximinuksen toimeenpanemat vainot saivat aikaan teoksen Marttyyriudesta. Siinä Origenes varoittaa epäjumalanpalvelusta ja korostaa velvollisuutta kärsiä marttyyrikuolema miehekkäästi. Hän myös selittää marttyyriuden merkitystä. Kahdeksan kirjaa käsittävä teos Kelsosta vastaan vuodelta 248 syntyi, koska pakanallinen Kelsos esitti syytöksiä kristinuskoa vastaan.
Eusebiuksella oli yli sata Origeneen kirjettä käsittävä kokoelma. Myös Hieronymuksen esittämä lista antaa ymmärtää, että niitä on ollut useita kirjoja. Katkelmia lukuun ottamatta niistä on säilynyt ainoastaan lyhyt kirje Gregorios Thaumaturgokselle ja kirje Sextus Julius Africanukselle. Jälkimmäinen puolusti Danielin kirjaan kreikankielellä tehtyjen lisäysten autenttisuutta.
Rufinus luettelee teoksessaan De adulteratione librorum Origenis joukon väärennettyjä teoksia, jotka on pantu Origeneen nimiin. Näiden lisäksi Origeneen nimiin on laitettu ainakin teokset Dialogus de recta in Deum fide, Hippolytoksen Filosofumena ja Julianos Halikarnassoksen kommentaari Jobin kirjaan.
Näkemykset > Teologiset ja dogmaattiset näkemykset

Origeneen näkemys Jumalasta oli puhtaasti abstrakti — Jumala on täydellinen ykseys, näkymätön ja ruumiiton, ylivertainen kaikkeen materiaaliseen verrattuna, ja siksi ajatukset ylittävä ja käsittämätön. Hän on myös muuttumaton sekä ajan ja paikan ylittävä. Hänen voimaansa rajoittavat kuitenkin hänen hyvyytensä, oikeudenmukaisuutensa ja viisautensa — ja vaikka hän onkin vapaa kaikista pakoista, hänen hyvyytensä ja kaikkivaltiutensa vaativat häntä paljastamaan itsensä luomakunnalle.
Tämä paljastaminen ilmenee Origeneen mukaan monella tavalla, joista Logos on vain yksi. Ilmestys oli ensimmäinen Jumalan luomisteoista (vertaa Sananl. 8:22), jotta se voisi toimia välittäjänä Jumalan ja maailman välillä. Välittäjää tarvittiin, koska Jumala ei muuttumattomana voinut olla lähteenä kaikelle luomiselle.
Logos on järjellinen luova voima, joka täyttää koko universumin. Koska Jumala tekee itseään tiettäväksi ikuisesti, myös Logos on vastaavasti ikuinen. Se muodostaa sillan luodun ja ikuisen välille, jumalallisen viisauden näkyvän edustuksen, ja käsittämätön ja ruumiiton Jumala voidaan tuntea vain sen kautta. Luominen toteutui ainoastaan Logoksen kautta, ja Jumalan ainoa tai läheisin teko maailmaa kohtaan oli käsky luoda. Vaikka Logos onkin olennaisesti yksi, se käsittää suuren määrän erilaisia käsitteitä, ja siksi Origenes kuvaa sitä platoniseen tyyliin ”olemusten olemuksena” ja ”ideoiden ideana”.
Jumalan ykseyden puolustus gnostilaisia vastaan johti siihen, että Origenes määritteli Logoksen Jumalan alaisuuteen kuuluvaksi. Origenes painotti selvästi Logoksen itsenäisyyttä ja eroa Jumalan olemuksesta. Siihen aikaan ei vielä käytetty Nikaian uskontunnustuksen määritelmää ”samaa olemusta kuin Isä”. Logos on pelkkä kuva, heijastuma, jota ei voi verrata Jumalaan — kuin yksi muista ”jumalista”, mutta tietenkin ensimmäinen arvojärjestyksessä.
Näkemykset > Logos-doktriini ja kosmologia

Origenes selitti Logoksen toiminnan platoniseen tyyliin maailmansieluna, jonka välityksellä Jumala ilmoittaa kaikkivaltiudestaan ja voimastaan. Hänen ensimmäinen luova tekonsa oli jumalainen henki, jolla oli erillinen olemassaolo. Luodut rationaaliset älylliset olennot olivat myös Logoksen osittaisia heijastumia, ja koska niiden taustalla oli täydellinen Jumala, myös niiden tuli olla vastaavalla tavalla täydellisiä. Niiden täydellisyys, päinvastoin kuin Jumalan, Logoksen ja jumalallisen hengen, täytyi kuitenkin erikseen saavuttaa.
Tahdon vapaus on olennainen osa, joka seuraa järjen olemassaolosta, vaikka Jumala onkin ennaltatietävä. Logos, joka on ikuisesti luova, muodostaa lakkaamattoman sarjan äärellisiä, käsitettävissä olevia vaihtoehtoisia maailmoja. Origenes yhdisti käsityksiinsä stoalaisia näkemyksiä maailmankaikkeudesta ja ymmärsi näkyvän maailman ikuisena kosmisena prosessina, mikä tarjosi myös selityksen sille, miksi ihmiset saavat onnea, palkintoja ja rangaistuksia elämässä kovin eri suhteissa. Materiaalisella maailmalla ei ollut alun perin sijaa tässä ikuisessa henkisessä prosessissa, mutta se sai alkunsa, koska henget lankesivat eroon Jumalasta. Ensimmäisenä lankesi käärme, joka kahlittiin materiaan ja ruumiiseen. Jumalan lopullisena päämääränä materiaalisen maailman luomisessa ei ollut rankaiseminen vaan langenneiden henkien takaisin nostaminen. Ihmisen olemassaolo on sidottu tilapäiseen ruumiiseen, mutta hänen korkeampi luontonsa on muotoiltu Jumalan kuvaksi. Sielu on jaettu rationaaliseen ja irrationaaliseen osaan, joista jälkimmäinen on materiaalinen ja tilapäinen, kun taas ensin mainittu on ruumiiton ja omaa tahdon vapauden ja voiman nousta uudelleen puhtaampaan elämään.
Tällä kosmisella prosessilla on myös suuret eettiset seuraamukset. Päämääränä on paluu alkuperäiseen tilaan. Hengillä on mahdollisuus palata Paratiisiin ikuisesti toistuvien maailmojen kautta. Jumala on järjestänyt maailman niin, että kaikki yksittäiset teot suuntautuvat samaa kosmista päämäärää kohti, niin että ne kulminoituvat lopulta Jumalaan itseensä. Ihminen, joka on luotu Jumalan kuvaksi, kykenee jäljittelemään Jumalaa hyvissä teoissa ja niin tulemaan Jumalan kaltaiseksi, jos hän ensin havaitsee oman heikkoutensa ja luottaa kaikessa jumalalliseen hyvyyteen. Ihmistä ohjaavat tässä suojelusenkelit, mutta erityisesti Logos, joka toimii pyhimysten ja profeettojen kautta.
Näkemykset > Kristologia

Asteittainen jumalallinen ilmoitus kulminoituu ilmoituksessa Kristuksesta. Kristuksessa Jumala, joka on aiemmin ilmoittanut olevansa ensi sijassa Herra, ilmoittaa olevansa myös Isä. Logoksen lihaksituleminen Kristukseksi oli tarpeellista, sillä muuten hän ei olisi ollut ihmisten aisteilla käsitettävissä. Logoksen lopullinen olemus säilyi kuitenkin mysteerinä, eikä Origeneskään kyennyt selittämään sitä. Hän puhuu ”erikoisesta ruumiista”, ja hänen mukaansa Jumala muutti Jeesuksen kuolevaisen ruumiin taivaalliseksi ruumiiksi. Näin hän lähestyi doketismia, jonka mukaan Jeesus ei ollut todellisesti vaan ainoastaan näennäisesti ihminen, vaikka hän muuten kammosikin tätä oppia.
Hänen näkemyksensä Jeesuksen sielusta on myös epävarma ja horjuva. Hän esitti, että se ei ollut alun perin täydellisenä Jumalan yhteydessä, vaan sai alkunsa Jumalasta ja sai tämän käskystä materiaalisen ruumiin. Koska hän piti materiaa luotujen henkien rajoitteena, on mahdotonta sanoa, missä määrin nämä kaksi puolta olivat yhdistyneenä Jeesuksessa. Hän kiersi ongelman viittaamalla jumalalliseen mysteeriin, jolla maailmaa hallitaan. Loogisemmin hän selitti, että maailman materiaalinen luonto on vain välivaihe henkisen kehityksen prosessissa, jonka päätepiste olisi kaiken materian tuho ja paluu Jumalaan, joka olisi jälleen kaikki kaikessa.
Oppia ruumiiden ylösnousemuksesta Origenes ylläpiti selityksellä, jonka mukaan Logos ylläpitää ihmisen olemassaolon ykseyttä muuttamalla hänen ruumiinsa aina uusiin muotoihin. Näin hän saattoi säilyttää harmonian persoonallisuuden ykseyden ja identiteetin sekä edellä esitetyn kosmisen prosessin opin välillä.
Origeneen näkemys Logoksesta mahdollisti sen, ettei hänen tarvinnut muodostaa lopullista mielipidettä Jeesuksen tekemästä sovitustyöstä. Koska synti oli loppujen lopuksi ainoastaan negaatio, puhtaan tiedon puuttumista, niin Jeesuksen tehtävänä oli oleellisesti toimia lähinnä esimerkkinä ja neuvona, ja hänen elämänsä ihmisenä oli vain sivujuonne, kun sitä verrataan kaikkialla läsnä olevan Logoksen kosmiseen toimintaan. Origeneelle Jeesuksen kuolema oli uhraus, ja hän vertasi sitä muihin tapauksiin, joissa joku uhraa itsensä yleisen hyvän edestä. Tässä Origineen ja kirkon opetukset kohtaavat ainoastaan hyvin pinnallisella tasolla.
Näkemykset > Eskatologia

Origenes käsitti, että ainoastaan hengellinen on totta, ja tämä oli keskeistä koko hänen oppijärjestelmässään. Tämä mahdollisti sen, että hän saattoi vastustaa kristilliseen eskatologiaan liittyvää kiliasmia (khiliasmos, oppi tuhatvuotisesta valtakunnasta). Hän pidättäytyi silti irrottautumasta kokonaan kristinuskon taivaallisen toivon odotuksesta ja paratiisikuvauksista. Hän esitti sielujen puhdistuvan vaiheittaisesti, kunnes ne on lopulta puhdistettu kaikesta pahasta, tulevat tietämään totuuden ja Isän Jumalan niin kuin Poika tämän tunsi, saavat nähdä Jumalan kasvoista kasvoihin, ja saavat täydellisesti Pyhän Hengen ja ykseyden Jumalan kanssa.
Origenes kuvasi tämän kaiken saavuttamisen keinon eri tavoilla. Niistä merkittävin oli hänen platonilainen ajatuksensa puhdistavasta tulesta, joka puhdistaisi maailman kaikesta pahasta ja johtaisi kosmiseen uudistukseen. Edelleen hengellistämällä Origenes saattoi kutsua Jumalaa itseään täksi puhdistavaksi tuleksi. Seurauksena sielut vapautuisivat synnistä ja tietämättömyydestä, materiaalinen maailma väistyisi, kunnes loputtomien aikakausien päästä, lopullisena päämääränä, Jumala olisi kaikki kaikessa, ja maailmat ja sielut palaisivat Jumalan tuntemiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Origenes Wikimedia Commonsissa
Yleistä:
Malaty, Tadros Y.: The Deans of the School of Alexandria: Origen (Arkistoitu – Internet Archive) Coptic Orthodox Church Network (englanniksi)
Moore, Edward: Origen of Alexandria The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Prat, Ferdinand: Origen and Origenism Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Sissonen, Raimo: Origenes — kristillisen koulukasvatuksen kehittäjä (Arkistoitu – Internet Archive)
The Anathemas Against Origen The Fifth Ecumenical Council, the Second Council of Constantinopole, A.D. 553 (englanniksi)
Teoksia:
Origen Early Christian Writings (englanniksi)
Fathers of the Third Century: Tertullian, Part Fourth; Minucius Felix; Commodian; Origen, Parts First and Second Christian Classics Ethereal Library (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Origen
Merkittävimmät apostoliset isät ja kirkkoisät
Klemens I ·
Ignatios ·
Polykarpos ·
Papias ·
Hermas ·
Justinos Marttyyri ·
Irenaeus ·
Klemens Aleksandrialainen ·
Tertullianus ·
Origenes ·
Cyprianus ·
Eusebios Kesarealainen ·
Athanasios Suuri ·
Efraim Syyrialainen ·
Basileios Suuri ·
Gregorios Nazianzilainen ·
Gregorios Nyssalainen ·
Kyrillos Jerusalemilainen ·
Epifanios ·
Johannes Khrysostomos ·
Kyrillos Aleksandrialainen ·
Ambrosius ·
Hieronymus ·
Augustinus ·
Leo Suuri ·
Pseudo-Dionysios Areopagita ·
Gregorius Suuri ·
Maksimos Tunnustaja ·
Johannes Damaskolainen
Origenes varhaiskeskiaikaisessa kuvassa
Käännös suomeksi