stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koru
Korulajit

Eri tavoin käytettäviä korulajeja ovat muun muassa riipukset, ketjut, helminauhat, ranne-, nilkka- korva- ja nenärenkaat, rintakorut, hiussoljet ja vyönsoljet.
Korua voidaan käyttää myös merkkinä käyttäjänsä kuulumisesta tiettyyn ihmisryhmään kuten esimerkiksi juutalaiset Daavidin tähteä ja kristityt krusifiksikorua.
Kulta on pitkään ollut tärkeä korujen valmistusaine. Muita suosittuja korumetalleja ovat hopea ja nykyaikana jopa platina, jota muinaisaikojen menetelmin ei voitu valmistaa. Nykyisin koruissa käytettyyn kultaan on seostettu vaihteleva määrä hopeaa, mikä vaikuttaa paitsi metallin väriin, myös koruesineen kovuuteen ja kulumiskestävyyteen. Metallikoruun liitetään usein lasia, helmiä tai hiottuja jalokiviä.
Nykyaikana joudutaan korujen valmistuksessa huolehtimaan EU:n nikkelidirektiivin 94/27/EY määräysten vuoksi siitä, että ihoa vasten kosketuksessa käytetty koru ei pääse altistamaan käyttäjäänsä nikkeliallergialle.
Turvallisuus- ja kemikaalivirasto on rajoittanut korujen allergisoivuutta myynti- ja  maahantuontisäädöksillä. Nikkelin, kadmiumin ja kadmiumyhdisteiden, sekä lyijyn ja lyijy-yhdisteiden käyttöä rajoitetaan myös EU-lainsäädännöllä. Nämä säädökset eivät koske antiikkikoruja, eli ennen 10.12.1961 valmistettuja koruja.
Miesten korut

Länsimaisessa puvussa miesten korujen asemassa ovat perinteisesti kello, solmioneula, vihkisormus ja kalvosinnapit. Miesten kaulakoru on perinteisessä tyylissä pieni ja melko huomaamaton. Miesten käyttämiä koruja ovat myös esimerkiksi korvakorut ja lävistyskorut.
Ympäristövaikutukset

Kullan tuotanto kuluttaa paljon luonnonvaroja. Kultaista sormusta varten saatetaan joutua louhimaan kolme-neljä tonnia malmia, ja se käsitellään sähköllä ja puhtaalla vedellä. Kultasormuksen valmistus uudesta raaka-aineesta on satoja kertoja kuluttavampaa kuin kierrätetystä kullasta valmistetun sormuksen tekeminen.
Kirjallisuutta

Boyd, Heidi: Kieputtamalla kaunista. Kiehtovat korut kotikonstein.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-525-9.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Väitös: Nykykoru ravistelee korualaa ja taidetta.
Kvasiryhmä

Kvasiryhmä (quasigroup) on algebrallinen rakenne, joka koostuu joukosta G ja siinä määritellystä binäärioperaatiosta *. Magmasta poiketen kvasiryhmässä jakaminen on aina mahdollista. Useimmat kvasiryhmät eivät ole assosiatiivisia. Yksikköalkiollisia kvasiryhmiä kutsutaan luupeiksi (loop).
Määritelmiä

Kvasiryhmälle on käytössä kaksi formaalia määritelmää. Toinen määrittelee kvasiryhmän yhdellä binäärioperaatiolla ja toinen kolmella.
Määritelmiä > Määritelmä 1

Kvasiryhmä (Q, *) tarkoittaa joukkoa Q ja sellaista siinä määriteltyä *, jolle jokaista joukon Q alkiota a ja b kohti on olemassa yksikäsitteiset joukon Q alkiot x ja y, joille pätee
a*x = b ,
y*a = b .
Näiden yhtälöiden yksikäsitteiset ratkaisut kirjoitetaan usein x = a \ b ja y = b / a. Operaatiota \ ja / kutsutaan vasemmalta ja oikealta jakamiseksi (vrt. matriiseilla vasemmalta ja oikealta kertominen).
Määritelmiä > Määritelmä 2

Universaalissa algebrassa kvasiryhmä (Q, *, \, /) on joukko ja siinä määritellyt kolme binäärioperaatiota, jotka toteuttavat seuraavat ehdot:
y = x * (x \ y) ,
y = x \ (x * y) ,
y = (y / x) * x ,
y = (y * x) / x .
Esimerkkejä

Kokonaisluvut Z ja vähennyslasku muodostavat kvasiryhmän.
Perustelu:
Kun a ja b ovat kokonaislukuja, a - x = b ja y - a = b, kun x = a - b ja y = b - (-a). Tämä kvasiryhmä ei ole luuppi: nolla on yksikköalkio vain oikealta, mutta yleisesti 0-a ei ole a.
Lue myös

Ryhmä
Magma
William von Wirén

| Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Viro> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | 6 mR |  |
William von Wirén (11. syyskuuta 1894 Suuresadama – 23. marraskuuta 1956 Tukholma) on virolainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Wirén saavutti pronssia Amsterdamin olympialaisissa 1928 6 mR-luokassa. Wirén voitti myös EM-kultaa vuosina 1933 ja 1934 sekä pronssia 1936.
Yläperä

Yläperä on linnun pyrstön ja selän väliin jäävä höyhenpeitteen osa, joka nisäkkäillä on ristiluun tai lautasten kohdalla. Yläperässä sijaitsee rauhanen, jonka eritettä lintu käyttää höyhenpukunsa hoitamiseen. Monilla lintulajeilla yläperän väritys erottuu räikeästi selän ja/tai pyrstön värityksestä, ja sillä on oma merkityksensä yksilöiden välisessä viestinnässä.
Yläperän sijainti merkitty numerolla 10
Räystäspääskyn yläperä on valkoinen
Williams-putki

Williams-putki IBM 701 -tietokoneesta.
Williams-putki tai Williams-Kilburn -putki on varhainen tietokoneen muistin toteustapa, joka perustui katodisädeputkitekniikalle. Kuvaputki säilytti bitin pisteenä sen pinnalla sekunnin murto-osan ajan ennen häipymistä. Ratkaisu oli ensimmäinen korkeanopeuksinen täysin elektroninen muisti.
Muistia käytettiin ensi kerran vuonna 1947 Manchesterin yliopiston Small-Scale Experimental Machine (SSEM) -koneessa, jonka kehittivät Tom Kilburn ja Freddie Williams. Muistityyppiä käytettiin toisessa yliopiston tietokoneessa Manchester Mark I:ssä ja siihen perustuvassa Ferranti Mark 1 -tietokoneessa. Myös IBM 701 ja IBM 702 käyttivät muistityyppiä.
Muistityypin korvaamaan kehitettiin ferriittirengasmuisti Whirlwind I -tietokoneessa.
Kuvaputkimuisti SSEM-koneessa.
Zakaria Paliašvili

Zakaria Paliašvili
Zakaria Paliašvili (georg. ზაქარია ფალიაშვილი; 16. elokuuta (J: 4. elokuuta) 1871 Kutaisi - 6. lokakuuta 1933 Tbilisi) oli georgialainen säveltäjä, joka yhdisti klassista eurooppalaista musiikkia georgialaiseen kansanmusiikkiin. Häntä pidetään georgialaisen taidemusiikin perustajana.
Paliašvili syntyi Kutaisin kaupungissa ja opiskeli Tbilisin musiikkikoulussa ja Moskovan konservatoriossa. Hän toimi kapellimestarina ja musiikinopettajana vuodesta 1903 alkaen. Myöhemmin hän nousi Georgian filharmonikkojen ja Tbilisin konservatorion johtoon ja lopulta Tbilisin oopperan pääkapellimestariksi. Ooppera on nimetty myöhemmin hänen mukaansa.
Paliašvilin tärkeimpiin sävellyksiin kuuluvat muun muassa oopperat Abesalom ja Eteri (1919), Daisi (1923) ja Latavra (1928). Georgian nykyisessä kansallislaulussa (Tavisupleba) on motiiveja hänen oopperoistaan. Hänet on kuvattu kahden larin seteliin.
Myös kahdesta Paliašvilin veljestä tuli huomattavia säveltäjiä: Ivane Paliašvili (1868–1934) toimi useiden oopperaseurueiden johdossa Itä-Euroopassa ja Polikarp Paliašvili (1875–1941) työskenteli Tbilisin oopperassa ja konservatoriossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zakaria Paliašvili Wikimedia Commonsissa
Zakir Hussain (maahockeypelaaja)

| Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Pakistan> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 |  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 |  |  |
Zakir Hussain (1. tammikuuta 1934 Lahore, Brittiläinen Intia – 19. elokuuta 2019 Wah Cantonment) oli pakistanilainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Maalivahtina pelannut Hussain voitti Pakistanin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja olympiahopeaa Melbournessa 1956. Aasian kisoista Hussainin edustama Pakistan voitti kultamitalin vuosina 1958 ja 1962. Hussain kuoli Wah Cantonmentissa 85-vuotiaana 19. elokuuta 2019.
Aiheesta muualla

Zakir Hussain (maahockeypelaaja) Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Volkswagen LT

Volkswagen LT on Volkswagenin (myöhemmin Volkswagen Nutzfahrzeugen) vuosina 1975–2006 valmistama suurikokoinen pakettiauto. Ensimmäisen sukupolven LT oli kokonaan Volkswagenin itsensä kehittämä malli, kun taas toinen sukupolvi oli Mercedes-Benz Sprinterin sisarmalli. Volkswagen LT:n seuraajaksi tullut Crafter on niin ikään kehitetty yhteistyössä Mercedes-Benzin kanssa.
Volkswagen LT II (1996–2006)

Kun toinen sukupolvi esiteltiin oli sen edeltäjää valmistettu 21 vuoden aikana vajaa puoli miljoonaa kappaletta. Vuonna 1995 Volkswageniin kuuluneesta hyötyajoneuvo-osastosta Volkswagen Nutzfahrzeugesta tehtiin oma merkkinsä. Vuonna 1996 Volkswagen Nutzfahrzeuge ja Mercedes-Benz allekirjoittivat sopimuksen yhteisen pakettiautomallin valmistamisesta. Kyseessä oli Mercedes-Benz Sprinteriin pohjautuva toisen sukupolven LT.
Toisen sukupolven LT:ssä Volkswagen luopui rakenteesta jossa ohjaamo oli moottorin päällä. Volkswagen oli luopunut tästä merkille vuosikymmeniä tunnusomaisesta tavasta aiemmin jo Transporterin neljännessä sukupolvessa. Mallisto ulottui 2,6 tonnista 4,6 tonniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen LT Wikimedia Commonsissa
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit:  181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit:  Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit:  1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot):  Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Nelivetoinen Volkswagen LT.
Toisen sukupolven Volkswagen LT.
Willie Francis

| Willie Francis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. tammikuuta 1929 Louisiana, Yhdysvallat
Kuollut: 9. toukokuuta 1947 (18 vuotta) Louisiana, Yhdysvallat (teloitettu)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Muut tiedot
Rikokset:  murha
Uhrit:  Andrew Thomas
Rangaistus:  kuolema
Willie Francis (12. tammikuuta 1929 – 9. toukokuuta 1947) oli yhdysvaltalainen murhaaja. Hänet tuomittiin kuolemaan 16-vuotiaana vuonna 1946 Louisianassa apteekkari Andrew Thomasin murhasta. Ensimmäinen teloitusyritys epäonnistui, sillä sähkötuoli ei toiminut. Tutkimuksissa kävi ilmi, että päihtynyt luottovanki oli asentanut sen väärin. Tapaus oli Yhdysvalloissa tiettävästi ensimmäinen tapaus, jossa sähkötuolilla teloittaminen epäonnistui. Puolustusasianajajat vetosivat korkeimpaan oikeuteen, joka kuitenkin päätti, että teloitus voidaan toteuttaa. Francis teloitettiin onnistuneesti toisella yrityksellä 9. toukokuuta 1947. Kuollessaan hän oli 18-vuotias.[lähde? ]
Etniseltä taustaltaan Francis oli afroamerikkalainen.
Zakarya Bergdich

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. tammikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Compiègne, Ranska
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 179 senttimetriä
Seura
Seura:  Real Valladolid
Pelinumero: 21
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2010–2013 2013– |  RC Lens  Real Valladolid | 56 (2) 15 (0) |
Maajoukkue
| 2012– 2012 |  Marokko  Marokko U-23 | 17 (0) 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. toukokuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. kesäkuuta 2014.
Zakarya Bergdich (s. 7. tammikuuta 1989 Compiègne) on marokkolainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Bergdich edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa Real Valladolidia.
Maajoukkueura

Bergdich pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Hän oli jo aikaisemmin saanut maajoukkuekutsun helmikuussa 2012 pelattavaan harjoitusotteluun, mutta ei pelannut ottelussa.
Kolmiloikka olympialaisissa

| Yleisurheilu olympialaisissa Kolmiloikka  |
| --- | --- |
 Willie Banks vuoden 1988 olympialaisisten kolmiloikkakilpailussa.
Laji:  Yleisurheilu
Olympialajina:  Miehet 1896–  Naiset 1996–
Olympiaennätykset
Miehet:   Kenny Harrison 18,09 m (1996)
Naiset:   Yulimar Rojas 15,67 m (2021)
Kolmiloikka on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan jokaisissa nykyaikaisissa olympialaisissa. Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896 kolmiloikka oli ensimmäinen laji jossa olympiamitaleista kilpailtiin. Kilpailun voittajasta James Connollystä tuli näin nykyaikaisen olympiahistorian ensimmäinen olympiavoittaja. Antiikin ajan Olympian kisat oli käyty viimeisen kerran noin 1500 vuotta aiemmin.
Miesten kolmiloikan olympiahistorian menestynein urheilija on kolme olympiakultaa voittanut Neuvostoliiton Viktor Sanejev. Naisten kolmiloikka tuli olympialaisten ohjelmaan vasta Atlantan olympialaisiin vuonna 1996. Naisten menestynein on urheilija on Kamerunin Françoise Mbango Etone. Hän on saavuttanut olympiakultaa kahdesti.
Mitalitaulukot > Naiset

|  Naisten kolmiloikan olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1996 Atlanta tulokset |   Inessa Kravets (UKR) |   Inna Lasovskaya (RUS) |   Šárka Kašpárková (CZE) |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Tereza Marinova (BUL) |   Tatyana Lebedeva (RUS) |   Olena Hovorova (UKR) |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Françoise Mbango Etone (CMR) |   Hrysopiyí Devetzí (GRE) |   Tatyana Lebedeva (RUS) |  |
| 2008 Peking tulokset |   Françoise Mbango Etone (CMR) |   Olga Rypakova (KAZ) |   Yargelis Savigne (CUB) |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Olga Rypakova (KAZ) |   Caterine Ibargüen (COL) |   Olha Saladukha (UKR) |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Caterine Ibargüen (COL) |   Yulimar Rojas (VEN) |   Olga Rypakova (KAZ) |  |
| 2020 Tokio tulokset |   Yulimar Rojas (VEN) |   Patrícia Mamona (POR) |   Ana Peleteiro (ESP) |  |
| 2024 Pariisi tulokset |   Thea LaFond (DMA) |   Shanieka Ricketts (JAM) |   Jasmine Moore (USA) |  |
  Lähde: Athletics — Triple Jump, Women Olympedia. Viitattu 18.8.2024. (englanniksi) Olympic Athletics Schedule – Women's Triple Jump – Paris 2024 olympics.com. Viitattu 18.8.2024. (englanniksi)
Vauhditon kolmiloikka

Vuosina 1900–1904 olympialaisten ohjelmassa oli myös vauhditon kolmiloikka.
|  Miesten vauhdittoman kolmiloikan olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1900 Pariisi tulokset |   Ray Ewry (USA) |   Irving Baxter (USA) |   Robert Garrett  (USA) |  |
| 1904 Saint Louis tulokset |   Ray Ewry (USA) |   Charles King (USA) |   Joseph Stadler (USA) |  |
  Lähde: Athletics Men's Standing Triple Jump Medalists Sports-Reference. Viitattu 21.10.2015. (englanniksi)
Willie Goodsir-Cullen

| Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Maa:   Intia> .Miesten maahockey |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
William James "Willie" Goodsir-Cullen  (29. maaliskuuta 1907 Firozpur, Intia – 15. kesäkuuta 1994 Wyoming, Australia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1928 ja oli mukana Intian olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen. Myöhemmin hän muutti Australiaan, jossa myös kuoli.
Kulosaaren kartano

| Brändö gård Kulosaaren kartano |
| --- | --- |

Sijainti:  Kulosaari, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°11′N 25°01′E﻿ / ﻿60.19°N 25.01°E﻿ / 60.19; 25.01
Rakennustyyppi:  asuinrakennus
Rakennusmateriaali:  rapattu hirsi
Tyylisuunta:  Uusklassinen arkkitehtuuri
Suunnittelija:  Pehr Granstedt
Valmistumisvuosi:  n. 1815
Omistaja:  Helsingin kaupunki
 fiBrändö gård 
  
Kulosaaren kartano (ruots. Brändö gård) on kartano Helsingissä, Naurissalmen rannalla, vastapäätä nykyisen Kulosaaren aluetta. Päärakennuksen on suunnitellut Pehr Granstedt noin vuosina 1811-1815.
1750-luvulta peräisin oleva tupakankuivausriihi tai tupakkalato on kartanoalueen vanhin säilynyt rakennus. Se on nykyään osa Herttoniemen siirtolapuutarha-aluetta ja käytössä kokoontumis- ja juhlatilana.
Historia > Lyhyesti

Kulosaaren kartano on syntynyt 1500-luvun rälssitilasta. Tila annettiin Klaus Torckelle lahjoituksena vuonna 1648. Vuonna 1753 kartanon silloinen omistaja sotamarsalkka Augustin Ehrensvärd perusti alueelle vapaamuurareiden ylläpitämän, Suomen ensimmäisen lastenkodin, nykyisen ns. Pehtoorin talon paikalle. Nykyisen siirtolapuutarhan viljelyspalstan paikalla on sijainnut lastenkodin kasvipuutarha 1750-luvulla. Kartanon edessä oleva puisto on 1800-luvulta. Helsingin kaupungin omistukseen kartano tuli vuonna 1927.
Historia > 1500-1600 -luku

Laivaston kapteeni Erik Filpusson (1510-1588) omisti Brändön, alun perin yhden veromarkan tilan vuodesta 1540 vuoteen 1588. On epäselvää, milloin tilasta muodostui rälssitila. Filpusson mainitaan rälssi- ja ratsupalvelusluettelossa ensimmäisen kerran jo vuonna 1554.
Brändön rälssitilan otti haltuun Filpussonin pojantyttären mies Mårten Simonsson säilyttäen näin tilan verovapauden. Viimeistään tila siirtyi Simonssonille Filpussonin kuoltua vuonna 1588. Vuoden 1586 rälssimiesten luettelossa mainitaan tilan viljelysalan olleen 18 kyynärää ja tilan arvon 2/3 manttaalia. Talo ei ollut suuri, mutta se erottui kuitenkin talonpoikaistaloista.
Mårten Simonssonilla tila oli vuoteen 1651 asti, minkä jälkeen tila siirtyi viskaali Klas Torckelle (Claes Torsk). Tila sai säterivapauden vuonna 1675. Säterivapaus tarkoitti sitä, että omistajalla oli verovapaus säteritilaansa ilman ratsupalveluksen suorittamista. ”Edellytyksenä oli kuitenkin, että maata viljeltiin ja että säteri oli hyvin rakennettu, niin että siellä oli omistajan arvon mukainen ”asuinkartano”. Jos rakennusta ei hoidettu ja maanviljely laiminlyötiin, säteri voitiin alentaa arvossa ja se menetti verovapautensa.” Aiemmin kaikista rasituksista vapaina olleille aatelin säterikartanoille asetettiin ison reduktion seurauksena ratsupalveluvelvollisuus. Ison reduktion myötä Brändöstä tuli säteriratsutila (säterirustholli) vuonna 1692.
Torcken jälkeen tilan omistajana oli vuodesta 1664 vuoteen 1701 asti Rosendalin suku. Ensin Turun hovioikeuden asessorina toiminut Erik Rosendal , joka omisti myös Rosendalin kartanon. Sen jälkeen hänen poikansa kapteeni Anders Eriksson Rosendal ja hänen kuoltuaan tämän vaimo Kristina Claesdotter Lillieström ja heidän jälkeläisensä. Tilan omistajaksi tuli vuonna 1701 rovasti Laurentius Frisius, joka hallinnoi tilaa kuolemaansa asti (v. 1732).
Historia > 1700-luku

Tullitarkastaja ja Herttoniemen tilan omistaja Peter Wetter lunasti vähitellen Herttoniemen lähitilat, myös Kulosaaren, ja yhdisti ne yhtenäiseksi Herttoniemen kartanoksi. Wetter luovutti vuonna 1725 Herttoniemen kartanon pojalleen Helsingin pormestari Abraham Wetterille, joka jatkoi kartanon pitoa vuoteen 1737 asti. Brändön tilan vaiheista tai elämästä ei tarkemmin ole tässä vaiheessa tietoa, tiedetään kuitenkin, että pikkuvihan aikana (1742-1743) Brändön säteriratsutila poltettiin. Herttoniemeä ja myös Brändöötä isännöi Wetterin kuoleman jälkeen ensin Wetterin perikunta vuoteen 1746 asti, sitten lääninrahastonhoitaja Anders Hellenius vuoteen 1752 asti. Vuonna 1752 molemmat kartanot siirtyivät Augustin Ehrensvärdin omistukseen.
Vuonna 1766 kartanon omistus siirtyi Ehrensvärdin ystävälle ja hänen Tykistöpataljoonan sotilaitten orvoille vuonna 1753 perustamansa lastenkodin johtajana toimineelle eversti Jakob Gerdesille, joka jatkoi lastenkotitoimintaa ainakin jossain muodossa. Lastenkoti oli Suomen ensimmäinen ja siellä asui 30-50 lasta, joilla oli oma koulu sekä viljeltävänään kasvipuutarha. Gerdesin omistus jatkui vuoteen 1784 asti. Lastenkodin lakkautuksen jälkeen rusthollin päärakennus siirtyi lastenkodin paikalle. Vanhan rusthollin paikalla nähdään ainakin vuoden 1779 kartalla krouvi (Brändö krog).
Gerdesin jälkeen kartanon omistajaksi tuli Viaporissa vaikuttanut Petter Bernhard Piper (1785–1799). Piper toimi Viaporin ”placemajorina” vuonna 1772 ja komendanttina vuosien 1780-1784 ajan. 1790-luvulla hän toimi sotakollegion eli Ruotsin maavoimia johtaneen keskusviraston presidenttinä. Piperin kuoleman jälkeen hänen leskensä Elsa Maria de la Motte omisti kartanon vuoteen 1811 asti. Hänen vuonna 1805 ottamansa palovakuutuksen asiakirjojen mukaan tilalla oli 11 rakennusta. Niistä seitsemän oli puisia kaksikerroksisia rakennuksia, joissa oli joko puu- tai turvekatto, ”Päärakennus oli puinen, kaksikerroksinen, mansardikattoinen, punaiseksi maalattu rakennus.”
Historia > 1800-luku

Kartanon omistajaksi tuli vuonna 1811 eversti Lars Johan Jägerhorn af Storby. Armeijan yli-intendentin virasta eronnut Jägerhorn keskittyi tilan hoitoon ja ryhtyi pian päärakennuksen korjaus- ja laajennustöihin. Piirustukset hän tilasi ruotsalaissyntyiseltä arkkitehti Pehr Grandstedtilta (1764-1828). 1700-luvulla rakennettua puista päärakennusta laajennettiin itään päin. Rakennus sai tällöin nykyisen empire-asun, julkisivurappauksen ja vaaleanpunaisen värinsä. Yhdennäköisyys Herttoniemen kartanoon on ilmeinen.  Jägerhornin leski Fredrika Lovisa jäi hoitamaan tilaa vuoteen 1824 asti, jonka jälkeen tilan omistajaksi tuli majuri Konstantin Wulisma ja myöhemmin hänen leskensä ja perillisensä. Kartano siirtyi vuonna 1864 eversti Karl Thesleffille.
Kartanon seuraava omistaja aatelinen Johan Cronstedt, alkuperäiseltä nimeltään Johan Frans Andreas Galindo oli mennyt naimisiin vuonna 1867 Olga Cronstedtin kanssa. Olga oli 1800-luvun alussa Herttoniemen kartanon omistaneen aatelisen Carl Olaf Cronstedtin pojan Carl Olaf Cronstedtin nuoremman ainoa hengissä säilynyt jälkeläinen. Kerrotaan, että kun Suomen Yhdyspankin toimitusjohtajana (1872-1907) toiminut Johan Cronstedt osti Brändön kartanon kesäpaikakseen vuonna 1877, päärakennuksen edusta oli kokonaan perunapeltoa. Cronstedt kunnosti puutarhan kartanon mukaiseen arvoonsa, jolloin se sai pitkälti nykyisen muotonsa. Puutarhan reunoille istutettiin lehmuksia ja puutarhaan tehtiin kuvioistutuksia. Piirustusta tai kuvausta puutarhan ulkomuodosta ei ole säilynyt.
Cronstedtin perhe oli suuri; paroni oli jäänyt kahdesti leskeksi, ja lapsia oli kahdesta avioliitosta. Päärakennuksen pohjoispuoliselle metsä-kumpareelle rakennettiin puinen huvila, Tallbacka, jossa asui Cronstedtin tyttären perhe. Samoihin aikoihin lienee rakennettu myös lounaisrannan valkoinen huvila, jossa viettivät kesiään Cronstedtin tytär Hedvig sekä hänen miehensä taiteilija ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettaja Gunnar Berndtson. Huvila tunnetaan edelleen Gunnarstorp-nimellä. Brändössä elettiin vilkasta herraskartanoelämää koko 1800-luvun ajan. Kansatieteilijä Bo Lönnqvist kuvailee, kuinka kulosaarelaiseen kesänviettoon kuului kuistielämää, romaanien lukemista, tenniksen ja kroketin pelaamista, ratsastusta, purjehdusta, vierailuja ja sieniretkiä. Välistä soudettiin Stuguön (Tupasaari) saarelle, jolla Kulosaaren kaupunginosa nykyisin sijaitsee, ihailemaan Frimurarbergetin kalliolta avautuvaa näköalaa.