stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kagamisato Kiyoji
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Sekiwake

Tammikuuksi 1950 Kagamisato nostettiin suoraan sekiwakeksi ohittaen komusubin neljänneksi korkeimman arvon. Tämä ei sinänsä ole erityisen poikkeuksellista, mutta hieman erikoista on, että sekiwakeksi nousun ja neljä turnausta myöhemmin tapahtuneen mestariksi nousun välillä Kagamisato ei kokenut yhtäkään enimmäkseen tappiollista turnausta, joka olisi pudottanut hänet komusubin tai takaisin maegashiran arvoon. Kagamisatoa ei siis yhdessäkään turnauksessa rankattu komusubin arvoon.
Vuoteen 1950 tultaessa Kagamisaton olemus oli muotoutunut sellaiseksi, josta hänet vuosikymmeniä myöhemminkin muistettiin. Yli tuolloin korkeahkon 140 kilon noussut paino yhdistettynä suhteelliseen lyhyyteen (174 cm) ja kerrassaan sarjakuvamaisen pyöreä vatsa tuottivat hänelle lisänimen Dohyōn täysikuu. Kagamisato osasi käyttää vatsaansa myös hyväkseen. Harva hänen vasemmalla kädellään vastustajan vyöltä ottamansa yläpuolisen otteen ja vatsansa väliin joutuneista pystyi siitä pakenemaan vaan tuli työnnetyksi takaperin ulos kehästä. Väitettiin hänen pystyvän pitämään navassaan kolmea viiriäisen munaa niiden putoamatta. Hänen fyysiselle voimalleen veti vertoja vain hänen luonteensa lempeys.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Mestari (Ōzeki)

Keväällä 1951 Kagamisato nousi 28-vuotiaana (vaikka ratkaisevat ottelut oli käyty jo tammikuussa Kagamisaton ollessa 27-vuotias, tulevat ylennykset voimaan vasta seuraavan turnauksen rankinglistan julkistuksen yhteydessä) mestarin arvoon yhdessä kilpakumppaninsa ja tulevan suurmestari Yoshibayaman kanssa. Kagamisato ei uskonut, että hänet nostettaisiin mestariksi vielä tässä vaiheessa, joten hän lähti rautatieasemalle saattamaan kotimatkalle Osakaan lähdössä ollutta ystäväänsä. Kuultuaan ylennysuutisen asemalla yleisökuulutuksesta hän ryntäsi takaisiin tallille ehtiäkseen sinne ennen Nihon Sumō Kyōkain lähettämiä kahta oyakataa, joiden tehtävänä oli toimia virallisen uutisen sanansaattajina.
Kuudennessa mestarin arvossa käymässään turnauksessa tammikuussa 1953 Kagamisato otteli jo yli 160-kiloisena häviten avauspäivänä yllättäen maegashira Futaseyamalle. Seuraavina 14 päivänä kenestäkään ei kuitenkaan enää ollut vastusta hänelle vaan ensimmäinen ykkösdivisioonan turnausvoitto (makuuchi saiko yūshō, 幕内最高優勝) oli toteutunut. Futabayaman harjoitutettua hänellä poikkeuksellisesti henkilökohtaisesti ottelun alkuryntäystä (tachiai, 立ち合い) se oli muodostunut aiempaa räjähtävämmäksi. Futabayama harjoitutti myös eteenpäin suuntautuvan liikkeen (deashi, 出足) ylläpitoa, jonka ansiosta yhä useammassa ottelussa vastustajat eivät pystyneet estämään Kagamisatoa ottamasta mieluisinta otettaan heidän vöistään vaan joutuivat talutetuiksi ulos kehästä yhä suuremmalla todennäköisyydellä.
Vaikka turnaus oli Kagamisatolle erinomainen (14–1), jätti se huonon maun sekä yleisölle että ammattisumoliitolle. Kaikki neljä tuolloista suurmestaria olivat otelleet alle kykyjensä. Terukuni hävisi kaksi ensimmäistä otteluaan ja ilmoitti päättävänsä uransa. Chiyonoyama oli loukkaantuneena kokonaisen viikon päätyen neljään voittoon, yhtä moneen tappioon ja seitsemään poissaoloon (4–4–7). Azumafuji voitti kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta hävisi neljä seuraavaa, antoi seitsemäntenä turnauspäivänä luovutusvoiton ja jätti turnauksen niin ikään kesken (2–5–8). Käsivamman vaivaama Haguroyamakaan ei yltänyt 9–6-tulosta parempaan. Mestari Yoshibayamakin joutui jättämään turnauksen kesken.
Liitto halusi paikata suurmestarin arvon kokemia kolhuja ja päätti tehdä sen huudattamalla Kagamisaton uudeksi yokozunaksi. Pääosin kulttuurielämässä mainetta niittäneistä ja liiton ulkopuolisista miehistä koostunut neuvoa-antava komitea (Yokozuna shingi iinkai, 横綱審議委員会) ei aluksi lämmennyt ajatukselle, mutta liiton edustajat vakuuttivat tarmokkaasti Kagamisatolla olevan suurmestarilta edellytettävät taidot ja luonteenlaadun, joten komitea päätyi lopulta suosittamaan ylennystä, joka nosti lähes 30-vuotiaan aomorilaisen ōzumōn historian 42. suurmestariksi.
Valmennusura

Kagamisato otti aluksi haltuunsa Kumegawan valmennuslisenssin, mutta vaihtoi sen Tatsutagawaan, jolla nimellä hän valmensi appensa Tokitsukaze-tallissa kymmenisen vuotta aina tämän 16. joulukuuta 1968 tapahtuneeseen kuolemaan saakka, jolloin Tokitsukazen nimi siirtyi hetkeksi hänelle. Koska vainajan valmennuslisenssi kuului esineoikeudellisessa mielessä hänen leskelleen, Kagamisaton anopille (vaikkei tällä tietysti itsellään ollut mitään mahdollisuutta käyttää sitä). Tämä oli vakuuttunut siitä, että soveltuvin mies uudeksi Tokitsukazeksi olisi muutamaa kuukautta aiemmin uransa lopettanut, entinen mestari Yutakayama, niin Kagamisato oli pakotettu hankkimaan takaisin jo kertaalleen luovuttamansa Tatsutagawan valmennuslisenssi.
Kagamisato perusti oman Tatsutagawa-tallinsa 1971. Mukaansa Tokitsukazesta hän sai Tatsutayaman eli entisen jättiläiskokoisen mestari Ōuchiyaman. Valmentajana Kagamisato ei kuitenkaan onnistunut toistamaan aktiiviuransa menestystä. Ainoa hänen kasvattamansa sekitori oli jūryō 9 -arvoon yltänyt Takamichi, joka käytti myös ottelunimeä Morinosato.
Kagamisaton täyttäessä Itä-Aasiassa astrologisesti merkitykselliset 60 vuotta vuonna 1983 hän suoritti kanreki dohyō-irin eli seremonian, jossa vanha suurmestari esittää vielä kerran yokozuna dohyō-iri -seremoniansa pitäen yllään tavanomaisesta valkoisesta poiketen punaista suurmestarin vyötä, tsunaa (綱). Miekankantajanaan (tachimochi, 太刀持ち) ja airuenaan (tsuyuharai, 露払い) suurmestarilla on tällöin mestaria alempiarvoisten makuuchi-rikishien sijasta kaksi muuta suurmestaria, jotka useimmiten ovat itsekin uransa jo vuosia sitten lopettaneita ja ihanteellisessa tapauksessa päivänsankarin omia oppilaita. Viisi vuotta myöhemmin 1988 Kagamisato jäi sumoliiton sääntöjen mukaisesti eläkkeelle. Hän toimi lopuksi liitossa nimellä Hatachiyama.
Tatsutagawa-tallin peri entinen sekiwake Aonosato, joka kasvatti nyttemmin wakaimonogashirana toimivan entisen jūryō Fukunosaton, entisen maegashira hitto Shikishiman (nykyinen Nishikijima Oyakata) ja uraansa yhä jatkavat Jumonjin, Toyozakuran ja Ryuhon, jotka siirtyivät entisen mestari Kirishiman Michinoku-talliin Aonosaton täyttäessä eläkkeelle pakottavat 65 vuotta vuonna 2000. Nykyisin Tatsutagawan valmennuslisenssiä hallinnoi entinen maegashira (mai-me 2) Minatofuji Minato-tallissa.
Vanhuus

Kyōkain luottamustehtävissä Kagamisato työskenteli uutterasti kunnes joutui sairauskohtauksen vuoksi pyörätuoliin. Hän tervehtyi kuitenkin melko hyvin eikä vanhuksenakaan menettänyt juurikaan lihasmassaansa painaen vielä yli 70-vuotiaanakin yli 110 kiloa. Kagamisato vieraili silloin tällöin kommentaattorina NHK:n televisioimissa turnauksissa. Hänet tunnisti tuolloin jo tavaramerkikseen muodostuneesta Aomorin murteesta. Muihin suurmestareihin verrattuna hänen elämänsä oli poikkeuksellisen pitkä, sillä vain 15. suurmestari Umegatani I Tōtaro (1845–1928) eli pidempään eli 83-vuotiaaksi.
Kagamisato oli vanhan liiton mies. Hän ei poikkeuksellisesti perustanut aktiiviuransa aikana omaa kannattajayhdistystään (koenkai, 後援会), sillä hän ei halunnut rakastamansa äidin joutuvan kumartamaan itselleen tuiki tuntemattomille ihmisille vain siksi, että nämä sattuivat olemaan hänen poikansa sponsoreita. Miehen luonteesta kertoo myös tarina, jonka mukaan hän pian sodan päättymisen jälkeen näki vanhan naisen kantavan selässään markkinoille raskasta kuormaa, jossa oli ilmeisesti koko naisen omaisuus. Vanhuksen ponnistelu kävi Kagamisatoa niin sääliksi, että hän tarjoutui ostamaan naiselta kaiken mitä tällä oli myydä, jottei tämän tarvitsisi enempää uuvuttaa itseään.
Kagamisato uskoi appensa tavoin, ettei rikishin tullut tavoitella voittoa hinnalla millä hyvänsä. Oli verrattomasti parempi vaihtoehto otella mahdollisimman vilpittömästi ja välttää laskelmointia arvoluokkien, kannattajien lahjoitusten ja muiden vastaavien epäolennaisuuksien suhteen kuin yrittää haalia ympärilleen hännystelijöitä, jotka kuitenkin pahan päivän tullen hylkäisivät. Näille miehille sumōdo oli tapa elää; niin dohyōlla kuin sen ulkopuolellakin. Kuollessaan Tokiossa perheensä ympäröimänä 29. helmikuuta 2004 Kagamisato Kiyoji jätti nuoremmille rikisheille henkisen perinnön.
Andreas Umland

Andreas Umland
Andreas Umland (s. 1967 Jena, DDR) on saksalainen politiikan tutkija. Hänen erikoistumisalueitaan ovat Venäjän ja Ukrainan lähihistorian aiheet.
Umland sai maisterinarvot politiikan tutkimuksessa Stanfordin yliopistosta ja Venäjän tutkimuksessa Oxfordin yliopistosta. Hän sai filosofian tohtorin arvon politiikassa Cambridgen yliopistosta ja toisen filosofian tohtorin arvon historiassa sekä politiikan tutkimuksen diplomin Freie Universität Berlinistä. Umland on toiminut Stanfordin yliopiston Hoover-instituutin ja Harvardin yliopiston Weatherhead Center for International Affairsin tutkijana. Hän on opettanut Uralin valtionyliopistossa (Jekaterinburg), St Antony's Collegessa (Oxfordin yliopisto), Kiovan kansallisessa yliopistossa, Eichstätt-Ingolstadtin katolisessa yliopistossa ja Jenan yliopistossa.
Umland on toiminut analyytikkona Ruotsin kansainvälisten suhteiden instituutin (Utrikespolitiska institutet) Tukholman Itä-Euroopan tutkimuksen keskuksessa (SCEEUS) ja associate professor -asemassa Kiovan Mohyla-akatemiassa. Hän on työskennellyt myös International Association for Comparative Fascist Studiesin (COMFAS) ja Kaarlen yliopiston (Praha) Venäjän tutkimuksen akateemisen Boris Nemtsov -keskuksen hallituksissa.
36 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 100-luku eaa. · Ensimmäinen vuosisata eaa. · Ensimmäinen vuosisata
Vuosikymmenet: 100-luku eaa. · 90-luku eaa. · 80-luku eaa. · 70-luku eaa. · 60-luku eaa. · 50-luku eaa. · 40-luku eaa. · 30-luku eaa. · 20-luku eaa. · 10-luku eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen
Vuodet: 100 eaa. · 99 eaa. · 98 eaa. · 97 eaa. · 96 eaa. · 95 eaa. · 94 eaa. · 93 eaa. · 92 eaa. · 91 eaa. · 90 eaa. · 89 eaa. · 88 eaa. · 87 eaa. · 86 eaa. · 85 eaa. · 84 eaa. · 83 eaa. · 82 eaa. · 81 eaa. · 80 eaa. · 79 eaa. · 78 eaa. · 77 eaa. · 76 eaa. · 75 eaa. · 74 eaa. · 73 eaa. · 72 eaa. · 71 eaa. · 70 eaa. · 69 eaa. · 68 eaa. · 67 eaa. · 66 eaa. · 65 eaa. · 64 eaa. · 63 eaa. · 62 eaa. · 61 eaa. · 60 eaa. · 59 eaa. · 58 eaa. · 57 eaa. · 56 eaa. · 55 eaa. · 54 eaa. · 53 eaa. · 52 eaa. · 51 eaa. · 50 eaa. · 49 eaa. · 48 eaa. · 47 eaa. · 46 eaa. · 45 eaa. · 44 eaa. · 43 eaa. · 42 eaa. · 41 eaa. · 40 eaa. · 39 eaa. · 38 eaa. · 37 eaa. · 36 eaa. · 35 eaa. · 34 eaa. · 33 eaa. · 32 eaa. · 31 eaa. · 30 eaa. · 29 eaa. · 28 eaa. · 27 eaa. · 26 eaa. · 25 eaa. · 24 eaa. · 23 eaa. · 22 eaa. · 21 eaa. · 20 eaa. · 19 eaa. · 18 eaa. · 17 eaa. · 16 eaa. · 15 eaa. · 14 eaa. · 13 eaa. · 12 eaa. · 11 eaa. ·  10 eaa. · 9 eaa. · 8 eaa. · 7 eaa. · 6 eaa. · 5 eaa. · 4 eaa. · 3 eaa. · 2 eaa. · 1 eaa. · 1 jaa.
Syntyneitä

Ptolemaios Filadelfos, Egyptin kuningattaren Kleopatra VII:n ja roomalaisen Marcus Antoniuksen poika
36 kuuta & Saturnuksen renkaat

| 36 kuuta & Saturnuksen renkaat Ressu Redford |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2002
 Levy-yhtiö: Warner Music
Ressu Redford muut julkaisut
|   | 36 kuuta & Saturnuksen renkaat  |   |
36 kuuta & Saturnuksen renkaat on Ressu Redfordin vuonna 2002 Musiikin mestareita -sarjassa julkaistu kokoelmalevy.
Kappaleet

CD 1
Kuka on se oikea - Säv., san. Juha Tapaninen, sov. Rels - 3'23 (1990)
Jos vielä oot vapaa - Säv. Toivo Kärki, san. Juha Vainio, sov. Rels, jousisov. J. Salo - 3'46 (1992)
Älä mee (Without you) - P. Ham - T. Evans, suom. san. Jani Saari, sov. Rels - 3'31 (1990)
Taas aurinko nousee (Annie's Song) - John Denver, suom. san. Juha Tapaninen, sov. Rels, jousisov. S. Huhtala - 3'26 (1993)
Kulkuri - Säv. Rels, J.J.Numminen, san. J.J. Numminen, sov. Rels - 3'56 (1990)
Laulussa on helppo rakastaa - Säv. ja sov. Rels, san. Juha Tapaninen - 3'41 (1991)
Avain - Säv. ja sov. Rels, san. Jukka Alihanka - 3'33 (1990)
Kato mitä sä teit (Against All Odds) - Phil Collins, suom. san. Juha Tapaninen, sov. Rels - 3'28 (1991)
Ikävä mun on sua - Säv. ja sov. Rels, san. J.J. Numminen - 3'33 (1990)
Kuusi kuuta ja Saturnuksen renkaat - Säv. Rels, san. Rels - Jukka Virtanen, sov. Rels, jousisov. S. Huhtala - 3'58 (1993)
Oon aina sun, oo mun - Säv. ja sov. Rels, san. Juha Tapaninen - 4'02 (1991)
Laskeutumisvalo - Säv. ja san. Juha Tapaninen, sov. Rels - 3'22 (1991)
Väärin tai sit oikein - Säv., san. ja sov. Rels - 3'27 (1993)
Resepti - Säv. ja sov. Rels, san. Rels - J.J. Numminen - 3'45 (1993)
Puolet sydäntäni - Säv. Rels - C. Dye, san. Rels - J.J. Numminen, sov. Rels - 4'00 (1991)
Koditon poika - Säv., san. ja sov. Rels - 3'48 (1991)
Miks et sä pyydä (Come Back And Stay) - Jacfk Lee, suom. san. J.J. Numminen, sov. Rels - 4'04 (1991)
Liian pitkä katse - Säv. ja san. Juha Tapaninen, sov. Rels  - Ressu Redford ja Sarita - 3'00 (1993)
CD 2
Joka kerta kun sä meet (Every Time You Go Away) - Daryl Hall, suom. san. Juha Tapaninen, sov. Ressu Redford - 3'46 (2002)
Huominen on tuulinen - Säv. ja sov. Rels, san. Rami Alanko - 4'04 (1994)
Kuka sut vie - Säv. ja sov. Rels, san. Rami Alanko - 3'04 (1993)
Pilvenpiirtäjä nukkuu - Säv. ja sov. Rels, san. P.J. Pen - 3'50 (1990)
Mulla ei oo voimaa - Säv. ja sov. Rels, san. Rels - J.J. Numminen - 3'29 (1993)
Nukkenainen - Säv. ja san. Rels - Juha Tapaninen, sov. Rels - 3'48 (1991)
Miksi hulluksi hänet teet? - Säv., san. ja sov. Rels - 3'32 (1991)
Rakastuin ja sokaistuin - Säv., san. ja sov. Rels - 3'46 (1993)
Tuuleeko taas - Säv. ja san. Patrik Ekman, sov. Ressu Redford - 3'45 (2001)
En voi sua omistaa - Säv., san. ja sov. Ressu Redford - 3'34 (2001)
Say You Will, Say You Won't - Säv., san. ja sov. Thomas G:son - Henrik Sethsson - 2'48 (2002)
All The Best Girls - Säv. ja san. Esa Mäkelä - C. Dye, sov. Bogart Co. - Bogart Co. - 3'59 (1985)
Princess - Säv. ja san. Esa Mäkelä, sov. Bogart Co. - Bogart Co. - 4'21 (1985)
Love Is The Powa! - Säv. ja sov. Rels, san. Rels - Ch. Why - Sound of R.E.L.S. - 3'42 (1995)
Raising My Family - M. Watson - T. Vuma, sov. Rels - Sound of R.E.L.S. - 3'31 (1995)
Crazy Music - J. Kluger - D. Vangarde, sov. Rels - Sound of R.E.L.S. - 3'50 (1996)
Feel The Groove - Säv. ja sov. Rels, san. Rels - Aldabbagh - Sound of R.E.L.S. - 4'25 (1995)
All The Best Girls - Säv. ja san. E. Mäkelä - C. Dye, sov. Bogart Co. - Fu-Tourist - Fu-Tourist Re-Mix Bogart Co. - 4.56 (2002)
Karin Dreijer Andersson

| Karin Dreijer |
| --- | --- |
 Karin Dreijer Andersson esiintyy vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Nacka, Ruotsi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Fever Ray
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  elektropop, ambient, trip hop ja kokeellinen musiikki 
Soittimet:  kitara ja kosketinsoitin 
Yhtyeet:  The Knife  Honey Is Cool
Levy-yhtiöt:  Rabid Records  Brille Records  Mute Records
Aiheesta muualla
feverray.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Karin Dreijer Andersson (s. 7. huhtikuuta 1975 Nacka, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja ja muusikko. Hän on The Knife -yhtyeen toinen jäsen ja esiintyy sooloartistina nimellä Fever Ray. Hän oli myös Honey Is Cool -yhtyeen laulajakitaristi.
Ura muusikkona > Honey Is Cool

Karin Dreijer (laulu), Staffan Larsson (basso) ja Johan Hagström (rummut) perustivat rock-yhtye Honey Is Coolin vuoden 1994 keväällä. Yhtye teki demon ja soitti ensimmäisen keikkansa vielä saman vuoden aikana. Seuraavien vuosien aikana Honey Is Cool koki useita miehistönvaihdoksia, mutta julkaisi kuitenkin kaikkiaan kaksi albumia, viisi EP:ä sekä kaksi singleä. Vuonna 2000 yhtye ilmoitti hajoamisestaan levy-yhtiönsä sivuilla.
Ura muusikkona > The Knife

Karin Dreijer Andersson alkoi vuonna 1999 tehdä musiikkia yhdessä veljensä Olof Dreijerin kanssa. He käyttivät nimeä The Knife ja julkaisivat musiikkinsa Rabid Records -levy-yhtiönsä kautta. The Knife on julkaissut kolme studioalbumia, The Knife (2001), Deep Cuts (2003) ja Silent Shout (2006). Lisäksi he ovat tehneet soundtrackin Hannah med H -elokuvaan (2003) sekä säveltäneet Charles Darwinin Lajien synty -kirjaan pohjautuvaan oopperaan Tomorrow, in a Year yhdessä Mt. Simsin ja Planningtorockin kanssa.
The Knifessa Karin laulaa ja sanoittaa kappaleet, kun Olofin vastuulla on musiikin tekninen puoli. Molemmilla on sanottavansa itse musiikista ja soundeista.
Ura muusikkona > Fever Ray

The Knifen Yhdysvaltojen keikkojen jälkeen vuonna 2006 Karin ja Olof tunsivat tarvitsevansa etäisyyttä toisiinsa ja haluavansa työskennellä hetken omillaan. Tauko tarjosi Karinille mahdollisuuden tutkia omia äänimaisemiaan ja hahmotella omaa ilmaisuaan, mistä syntyi Fever Ray.
Fever Ray julkaisi ensimmäisen singlen "If I Had a Heart" digitaalisesti 15. joulukuuta 2008. Fever Ray -niminen esikoisalbumi julkaistiin digitaalisesti 13. tammikuuta 2009. Albumin virallinen julkaisupäivä Ruotsissa oli 18. maaliskuuta 2009 ja Euroopassa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 23. maaliskuuta 2009. Albumilta on julkaistu myös singlet "When I Grow Up", "Triangle Walks" ja "Seven".
Dreijer Andersson työsti Fever Ray -albumia seitsemän kuukautta yksin, ennen kuin kutsui levyn kappaleita tuottaneet Christoffer Bergin ja Van Rivers & the Subliminal Kidin mukaan prosessiin. Vaikutteikseen Dreijer Andersson on maininnut esimerkiksi Miami Vicen, David Lynchin, Mike Pattonin ja Aki Kaurismäen.
Ura muusikkona > Yhteistyö muiden artistien kanssa

Dreijer Andersson on esiintynyt vierailevana laulajana muiden artistien ja yhtyeiden levyillä. Vuonna 2005 hän lauloi Röyksoppin kappaleella "What Else Is There?" ja esiintyi myös cameoroolissa kappaleen musiikkivideolla. Vuonna 2008 hän lauloi dEUS-yhtyeen kappaleella "Slow". Vuonna 2009 Dreijer Andersson teki jälleen yhteistyötä Röyksoppin kanssa esiintymällä heidän Junior-albumin kappaleilla "This Must Be It" ja "Tricky Tricky".
Julkaisut sooloartistina > Albumit

Fever Ray (2009)
Plunge (2017)
Radical Romantics (2023)
Julkaisut sooloartistina > Singlet

"If I Had a Heart" (2008)
"When I Grow Up" (2009)
"Triangle Walks" (2009)
"Seven" (2009)
"Mercy Street" (2010)
"To the Moon and Back" (2017)
"Wanna Sip" (2018)
"IDK About You" (2018)
Yksityiselämä

Dreijer Anderssonilla on kaksi tytärtä. Ennen päätoimista muusikonuraansa hän työskenteli verkkosivujen suunnittelijana.
Aiheesta muualla

Fever Rayn kotisivut
The Knifen kotisivut
Adolphe Ambowodé

Adolphe Ambowodé (s. 13. helmikuuta 1958) on keskiafrikkalainen entinen yleisurheilija. Hän jäi miesten maratonissa 70. sijalle kesäolympialaisissa 1984 Los Angelesissa ja 42. sijalle kesäolympialaisissa 1988 Soulissa. Ambowodén paras aika oli hänen vuoden 1988 kisoissa saavuttamansa 2.23.52.
Aiheesta muualla

Adolphe Ambowodé Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Adolphe Ambowodé Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Andreas Vaher

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. huhtikuuta 2004 (ikä 20)
Syntymäpaikka: Tallinna, Viro
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: FC Flora
Junioriseurat
2013–2019: Nõmme United
2021–2023: SPAL
2023–2024: SC Freiburg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019–2021 | Nõmme United | 8 | (0) |
| 2020 | → Flora II (laina) | 12 | (0) |
| 2023–2024 | SC Freiburg II | 0 | (0) |
| 2024 | HJK | 0 | (0) |
| 2024 | → Klubi 04 | 2 | (0) |
| 2024– | FC Flora | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2018 | Viro U15 | 13 | (0) |
| 2019 | Viro U16 | 2 | (0) |
| 2020 | Viro U17 | 1 | (0) |
| 2021 | Viro U18 | 1 | (1) |
| 2021–2023 | Viro U19 | 6 | (0) |
| 2022– | Viro U21 | 6 | (0) |
| 2024– | Viro | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. heinäkuuta 2024.
Andreas Vaher (s. 15. huhtikuuta 2004 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Viron Meistriliigassa pelaavaa FC Floraa.
Vaher on FC Nõmme Unitedin kasvatti. Nõmme Unitedista hän siirtyi italialaisen SPAL:in organisaatioon helmikuussa 2021. Vaher pelasi vajaan kolmen vuoden aikana seuran U17-, U18- ja U19-joukkueissa. Kaudella 2021–2022 Vaher ja SPAL voittivat alle 18-vuotiaiden Italian mestaruuden. Tammikuussa 2023 Vaher siirtyi saksalaisen SC Freiburgiin. Kesällä tullut loukkaantuminen kuitenkin johti lopulta siihen, että Vaher ja Freiburg purkivat sopimuksensa tammikuussa 2024.
Tammikuussa 2024 HJK tiedotti solmineensa kesäkuun 2024 loppuun asti ulottuvan sopimuksen Vaherin kanssa. Sopimus sisälsi myös option 2,5 lisävuodesta. Sopimuksen umpeuduttua kesällä 2024 Vaher siirtyi vapaalla siirrolla Viron Meistriliigaan FC Floran joukkueeseen. HJK:lla on oikeus osuuteen siirtokorvauksesta, mikäli FC Flora myy Vaherin myöhemmin eteenpäin.
Vaher debytoi Viron A-maajoukkueessa 12. tammikuuta 2024 harjoitusottelussa Ruotsia vastaan.
Advanced Composition Explorer

ACE (Advanced Composition Explorer) on Aurinkoa tutkiva NASAn avaruusluotain, joka laukaistiin 25. elokuuta 1997 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta.
Luotaimen toteutti Johns Hopkinsin yliopiston Applied Phyciscs Laboratory NASAn Goddard Space Flight Centerin alaisuudessa. Se on Explorer-luokan avaruuslento, joten sen kustannuskatto on 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen satelliittirunko perustuu useisiin Johns Hopkinsin yliopiston toteuttamiin avaruusaluksiin, ja sen tieteelliset instrumentit ovat vanhempien avaruuslentojen varalaitteita.
ACE lentää Lagrangen L1-pisteessä 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin.
Avaruusluotain

Avaruusaluksen rakenne: katto/pohja on 8-kulmio, jonka halkaisija on 1,6 metriä ja korkeus 1 metri.
Propulsiojärjestelmä käyttää ajoaineena hydratsiinia.
Sähkötehon tuotanto 464 W (443 W 5 vuoden päästä lennon alusta), 4 aurinkopaneelisiipeä
Asennonsäätö: pyörimisnopeus 5 rpm
Tietoliikennelinkki: S-taajuuskaista, vastaanotin maassa NASAn Deep Space Networkin antennit ja NOAAn antennit
Muisti: 32 Gbittiä kahdessa Solid State Recorders -muistissa.
Instrumentit

CRIS (Cosmic Ray Isotope Spectrometer)
EPAM (Electron, Proton, and Alpha Monitor)
MAG (Magnetometer)
SEPICA (Solar Energetic Particle Ionic Charge Analyzer)
SIS (Solar Isotope Spectrometer)
SWEPAM (Solar Wind Electon, Proton, and Alpha Monitor). Tämä on ESAn Ulysses-luotaimen BAM-E ja BAM-I-laitteiden prototyypeistä päivitetty versio. Se mittaa elektoneja ja ioneita aurinkotuulesta. Se on tehty Los Alamosin kansallisessa laboratoriossa.
SWICS (Solar Wind Ionic Charge Spectrometer)
SWIMS (Solar Wind Ion Mass Spectrometer)
ULEIS (Ultra Low Energy Isotope Spectrometer)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
California Institute of Technologyn (teknillinen korkeakoulu) ACE-sivu
Johns Hopkinsin yliopiston ACE-sivusto
ACE NASAn puhdastilassa
Ahmasjärvi (Eura)

| Ahmasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Eura 
Koordinaatit:  61°04′25″N, 22°05′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ahmasoja 
Järvinumero:  34.024.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  46,5 m 
Rantaviiva:  2,705 km 
Pinta-ala:  33,563 ha  
 fiAhmasjärvi 
Ahmasjärvi sijaitsee Eurassa Mestilän kylässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Isosuon-Ahmasjärven valuma-alueeseen.
Maantiede

Ahmasjärven pinta-ala on 33,6 hehtaaria ja se on noin 1,0 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järven luusua sijaitsee sen pohjoisrannalla suuren Omasuon keskellä, mistä järven laskujoki Ahmasoja saa alkunsa. Järven omalla valuma-alueella on runsaasti ojitettuja soita, joiden ojista se saa vetensä.
Järven rantaviiva on 2,7 kilometriä pitkä. Järven pohjoisrannat ovat soistuneina asumiskevottomat. Sen eteläpuolella on molemmilla rannoilla moreeni- ja kalliopohjaista maastoa, jonne on rakennettu loma-asuntoja. Järven ainoa asuttu Ahmasjärven tila sijaitsee aivan järven eteläkärjessä, missä tilan pellot rajautuvat rantaan. Järvelle kulkee ajotie, jonne pääsee Mestilän kylästä kantatie 43:n tiehaarasta.
Järvellä ei ole saaria. Viereisten mäkien nimet ovat Ahmastenpalo ja Ahmanen.