stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maxwell (auto)

| Maxwell Motor Company |
| --- | --- |

Perustettu:  New Yorkin Tarrytownissa vuonna 1904
Lakkautettu:  Sulautettu Chrysler Corporation -yhtiöön v. 1925
Avainhenkilöt:  Jonathan Maxwell Benjamin Briscoe
Toimiala:  Autoteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maxwell oli vuosina 1904 – 1925 valmistettu amerikkalainen automerkki. Nykyisen FCA US -yhtiön voidaan katsoa perityvän tästä yhtiöstä.
Yhtiön toiminnan aloitus

Maxwell-Briscoe Motor Company aloitti toimintansa entisissä Mobile Company of American tehdastiloissa, New Yorkin Tarrytownissa, vuonna 1904. Kaksi henkilöä yhtiön takana, joista myös yhtiön nimi muodostettiin, olivat Jonathan Maxwell, joka oli aiemmin työskennellyt Ransom Oldsin ja muiden autoilun pioneerien kanssa sekä Benjamin Briscoe, joka omisti 97% Buick Motor Companysta ja pyöritti omaa metallinprässäysyhtiötään. Maxwell sai Briscoen vakuuttuneeksi siitä, että tämän kannatti heivata David Buick ja lyöttäytyä yhteen hänen kanssaan. Jo vuonna 1905 Maxwell-Briscoen toiminta oli kovassa kasvussa. Yhtiö myi ensimmäisen puolivuotiskautensa aikana 542 autoa; suurena apuna tässä oli uusimpien teknisten innovaatioiden omaksuminen, kuten kardaaniakselin käyttö voimansiirrossa, tuolle aikakaudelle tyypillisen ketjun sijaan.
Vuosina 1905 ja 1906 Maxwell-Briscoe vuokrasi tai rakennutti lisää tehdastiloja Rhode Islandin Pawtucketista, sekä Illinois:n Chicagosta, mutta nämäkään eivät riittäneet. Uusi tehdas Indianan New Castlessa ratkaisi vihdoin tuotannon ongelmat. Tehtaan rakennustyöt alkoivat alkuvuodesta 1907 ja autojen valmistus aloitettiin saman vuoden elokuussa, ennen kuin tehtaassa oli edes kunnollista kattoa. New Castlen tehdas oli tuolloin oman aikansa suurin ja siitä tuli myöhemmin yksi Chrysler Corporationin päätehtaista.
Toiminta laajenee

Vuonna 1907 Benjamin Briscoen veli Frank toimi Michiganin Detroitissa sijainneen Brush Motor Car Companyn rahoittajana. Yhtiö valmisti edullisia ja varmatoimisia autoja, joissa oli yksisylinterinen moottori, puinen runko ja puiset akselit. Vuonna 1908 William C. Durant, joka oli kovalla tohinalla rakentamassa General Motorsia, yritti taivutella Briscoen veljekset tuomaan menestyksekkäät yhtiönsä — Maxwell-Briscoen ja Brushin — samaan kompukseen. Suunnitelmat kuitenkin vesittyivät ja Durant muodosti General Motorsin Buickin ympärille. Briscoet päättivät, että yhdistyminen on heidänkin kasvunsa tie. Kaksi vuotta myöhemmin he saivat aikaan merkittävän fuusion, merkittävin seurauksin.
Vuonna 1909 Maxwell-Briscoe oli 9400 yksikön vuosituotannollaan Yhdysvaltain kolmanneksi suurin ajoneuvovalmistaja. Vahvistaakseen ostajien keskuudessa mielikuvaa Maxwellin laadusta ja helppokäyttöisyydestä tehdas järjesti tempauksen, jossa Maxwell-Briscoella ajettiin Yhdysvaltain halki, rannikolta rannikolle. Alice Ramseysta tuli ensimmäinen kyseisen matkan ajanut nainen historiassa.
Vuonna 1910 Briscoen veljekset seurasivat Durantin esimerkkiä, hänen rakentaessaan holding-yhtiö General Motorsia, ja aloittivat vastaavan, United States Motor Company -nimellä kulkeneen yritysryppään kokoamisen. Yhtiön organisaation alle koottiin Maxwell-Briscoen lisäksi Brush Motor Car Company, Dayton Motor Car Co., Courier Car Co., Columbia Motor Car Co. ja Alden Sampson Manufacturing Company. Näistä ainoastaan Briscoeiden yhtiöt, Brush ja Maxwell, olivat voitollisia, hyvin toimivia ja ajanmukaisia. Tätä tärkeämpää oli kuitenkin se, että Columbia Motorin mukana U.S. Motorin haltuun siirtyi keksijä ja liikemies George Seldenin patentti, joka kattoi Yhdysvalloissa polttomoottorin periaatteen suunnitelmat. Tämä patentti toi yhtiöön rahaa lähes kaikilta kilpailevilta ajoneuvovalmistajilta, ja oli itsessään arvokkaampi kuin Columbian ajanmukainen tuotantolinja.
Alden Sampsonin valmistus lopetettiin vuoden 1911 lopussa ja U.S. Motorille jäi tehdasrakennus tyhjilleen. New Castle siirtyi erilaisten osien valmistamiseen ja autojen valmistus siirtyi sieltä tyhjilleen jääneisiin tuotantolaitoksiin. Henry Ford voitti Seldenin patenttien kattavuutta vastaan käymänsä monivuotisen oikeudenkäynnin. Patentit muuttuivat arvottomiksi ja niiden United States Motorille tuoma tasainen kassavirta tyrehtyi.
Toiminnan vuodet > Yhtiön uudelleenjärjestely

Vaikka U.S. Motor valmisti vuonna 1911 eri merkkiensä alla 52 000 autoa, sen kassatilanne ei ollut hyvä. Briscoe valitti useita kertoja, että pankkiirit tuntevat jonkinlaista antipatiaa hänen yhtiötään kohtaan. Alkuvuodesta 1912 yhtiö keskeytti osinkojen maksun osakkailleen ja joutui selvitystilaan. Rahoittajat laittoivat tilanteesta syyn huonon johtamisen tiliin, mutta osavaikutus konkurssiin ajautumisella on varmasti ollut myös sillä, että kahdella kaikkein kiivaimmin Maxwell-Briscoen lisärahoitusta vastustaneella pankilla oli taloudellisia intressejä myös General Motorsissa. Benjamin Briscoe lähti United States Motorista vuonna 1912, ja perusti Ranskan Billancourtiin, autoja valmistavan Briscoe Motor Companyn. Hänen tilalleen yhtiön johtoon nimettiin Walter Flanders, joka oli ollut mukana mm. organisoimassa Fordin massatuotannon aloitusta. Samana vuonna johtajiston tärkeä ja osaava jäsen, K.T. Keller lähti Maxwell-Briscoelta ja siirtyi GM:n Northway Motorsin johtajaksi.
Vuosien 1912 ja 1913 aikana, nyt nimellä Maxwell Motor Company toiminut yhtiö, lopetti Columbia-, Brush-, Stoddard-, ja Courier -merkkien valmistuksen ja myi alkuperäisen tehtaansa New Yorkin Tarrytownissa sekä Rhode Islandin Providencen (Engineering Works) ja Connecticutin Hartfordin (Columbia) laitokset. Tuotantokäyttöön yhtiölle jäi aiemmin Stoddardeja valmistanut tehdas Ohion Daytonissa, jossa nyt tuotettiin Maxwell 35 -malleja sekä New Castlen tehdas, joka nyt valmisti autojen valmistuksessa tarvittavia osia.
U.S. Motor Companyn taru kesti vain kolme vuotta, kunnes se joutui selvitystilaan. Walter Flanders oli ollut osakkaana yhtiössä, joka valmisti huonosta laadustaan kuuluisia E-M-F-merkkisiä autoja. Ennen Maxwellille tuloaan hänellä oli entisten E-M-F -kumppaniensa kanssa Michiganin Detroitissa Flanders Automobile Company -niminen yhtiö. Flanders perusti uuden Standard Motor Company -nimisen yhtiön, joka osti kaiken U.S. Motorin omaisuuden, veloista vapaana. Lisäksi yhtiön alle siirrettiin Flanders Automobilen omaisuus ja toiminta. Tämä liike tapahtui joulukuun 31. päivänä, vuonna 1912. Vain kuukausi tämän jälkeen Standard Motor uudelleen nimettiin Maxwell Motor Companyksi, kaikuna U.S. Motorin suosituimmasta automerkistä. Flanders ei halunnut nimeään isosti näkyviin. Ainoa malli, jossa hänen nimensä mainittiin oli Flanders 50-Six. Flanders Motor Companyn Detroitin tehtaassa valmistetulle autolle annettiin pian fuusion jälkeen nimi Maxwell Six.
Toiminnan vuodet > Maxwell Motorin nousu

Vuoden 1913 kesällä esiteltiin mallivuodelle 1914 Maxwell 25, joka tulisi elämään kauemmin kuin itse Maxwell; se tulisi kehittymään ja saamaan uuden nimen “Good Maxwell,” josta tulisi edelleen Chrysler Four ja viimein ensimmäinen Plymouth, vuonna 1928.
Vuonna 1916 Maxwell Motorin New Castlen tehtaille asennettiin koko tehdasrakennuksen kattava höyryvasarajärjestelmä ja Forge and Hammer Shop -nimellä toimivasta tehtaasta tuli Yhdysvaltain suurin autojen tako-osia valmistava laitos.
Vuonna 1917 Maxwell kaipasi kasvavan kysynnän täyttämiseksi lisää tuotantotilaa ja sitä oli tarjolla vaikeuksissa olevalla detroitilaisella Chalmers Motor Car Companylla. Yhtiöt neuvottelivat keskinäisen yhteistyösopimuksen, jonka perusteella Maxwell sai tuotantotilaa Chalmers Motorin jättimäisestä Jeffersson Avenuen tehtaasta ja Chalmers saisi autojaan myyntiin Maxwellin verkoston kautta. Loppujen lopuksi Maxwell Motor päätyi Chalmers Motorin omistajaksi.
Toiminnan vuodet > Maxwellin loppu

Yhdistelmä toimi aluksi hyvin, mutta ensimmäisen maailmansodan jälkeinen talouden taantuma iski Maxwelliin rajusti. Menestyvä yhtiö velkaantui pahoin, vuonna 1920 autoja valmistui tehtaalta 34 169 kappaletta ja näistä noin 26 000 kappaletta, eli kaksi kolmasosaa vuosituotannosta jäi myymättä. Yhtiössä ehdittiin kuitenkin kiskaisemaan hätäjarru päälle.
Vuonna 1921 yhtiön täytyi lopettaa autojen valmistus Chalmersin tehtaalla. Osasyynsä myynnin romahtamiselle oli Maxwellin tuotteiden huonolla laadulla. Loppuvuodelle saatiin parannusta kun huonosti kiinnitetty polttoainesäiliö sai kaksi pantaa yhden sijaan ja heikkoon taka-akseliin tehtiin vahvikkeet. Myöhemmin samana vuonna yhtiö halusi palkata silloisen menestyksekkään autoteollisuuden ammattijohtaja Walter Chryslerin pelastamaan sekä Maxwell Corporation että Chalmers, josta Maxwell omisti nyt 90%. Chrysler suostui, tosin melkoista korvausta vastaan — palkkana 100 000 USD (nykyrahassa n. 1,4 milj. USD) vuodessa sekä tukku yhtiön osakkeita.
Ennen kuin Chrysler pystyi alkamaan toimiin, Maxwellin konkurssipesän hoitajien oli asetettava pesä julkiseen pakkohuutokauppaan. Huutokaupassa tarjouksia yhtiöstä antoivat mm. William C. Durant, Studebaker ja monet muut ja pesänhoitajien oli maksettava 10,8 milj. USD (nykyrahassa 150 milj. USD) saadakseen yhtiön omistukseensa ja pystyäkseen luomaan uuden yhtiön nimeltä Maxwell Motor Corporation. Walter P. Chrysler valittiin yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Uusi muodostettu yhtiö hankki omistukseensa Chalmers Motor Companyn, kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin (n. 28 milj. USD) kauppahinnasta.
Chrysler toi yhtiöön "Kolme Muskettisoturia", luottomiehensä Fred Zederin, Owen Skeltonin ja Carl Breerin, jotka olivat toimineet tiiminä autojen suunnittelussa jo Studebakerilla ja Willysillä. Tiimi työskenteli uuden Chrysler B-mallin suunnitelmien parissa. He käyttivät vuoden 1924 Chalmersia testipetinä kehittäessään uuteen Chrysler-malliin vallankumouksellisia, neljään pyörään vaikuttavia hydraulisia jarruja. Jarrujen esisuunnitelmat olivat lähes käyttökelvoton konsepti, mutta Carl Breer tiimeineen muokkasi niistä toimivan ja lähtökohdistaan lähes tunnistamattomaksi muutetun järjestelmän.
Uusi Chrysler esiteltiin yleisölle vuoden 1924 New Yorkin autonäyttelyssä. Pian tämän jälkeen autojen valmistus Chalmers-nimellä lopetettiin.
| 1924 | Maxwell | Chrysler |
| --- | --- | --- |
| Jefferson Avenue | 48 124 | 31 020 |
| Windsor, Ontario | 1920 | 429 |
1925: 
| Jefferson Avenue | 27 153 | 105 190 |
| Windsor, Ontario | 3593 | 1613 |
Vuonna 1925 pitkäaikaiset osakejärjestelyt saatiin päätökseen ja Maxwell Motor Corporation uudelleenorganisoitiin nimellä Chrysler Corporation. Walter P. Chrysler oli yhtiön ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja sekä pääjohtaja. Viimeinen Maxwell-niminen auto valmistui toukokuussa 1925, kuukautta myöhemmin sen paikan otti ensimmäinen Chrysler Four, joka itse asiassa oli päivitetty Maxwell 25.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Erilaista Maxwell aiheista painettua materiaalia (Arkistoitu – Internet Archive)
Amerikkalaisia Maxwell lehtimainoksia
1918 Maxwell Endurance Run -video
1907 Maxwell uudenkaupungin automuseossa
Maxwell vuodelta 1911
1913 Maxwell 25
Monacon Grand Prix 1952

|  Monacon Grand Prix 1952 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  2. kesäkuuta 1952
Sijainti:  Circuit de Monaco
Rata:  Katurata   3,145 km
Urheiluautot
Pituus:  100 kierrosta, 314,5 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Pierre Levegh  (Talbot-Lago)
Aika:  2.00,2
Nopein kierros
Kuljettaja:   Antonio Stagnoli  (Ferrari)
Aika:  1.56,4
Palkintokoroke
Ensimmäinen:   Vittorio Marzotto  (Ferrari)
Toinen:   Eugenio Castellotti  (Ferrari)
Kolmas:   Antonio Stagnoli  Clemente Biondetti  (Ferrari)
Monacon Grand Prix 1952 oli urheiluautojen mestaruussarjan ulkopuolinen osakilpailu, joka järjestettiin Monacon katuradalla 2. kesäkuuta 1952. Kilpailu oli tarkoitettu urheiluautoille harjoittelupaikaksi Le Mansin 24 tunnin ajoihin valmistautumista varten. Kilpailun aikana sattui useita kolaritilanteita. Italialainen Formula 1-kuljettaja ja kilpa-autoilija Luigi Fagioli ajoi Lancia Aurelia-autollaan vakavan kolarin harjoituksissa ja menehtyi kolme viikkoa myöhemmin saamiinsa sisäisiin vammoihin.
Kilpailu

| Sija | Nro>  | Kuljettaja | Valmistaja | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 94 |  Vittorio Marzotto | Ferrari | 100 | 3:21.28,4 | 11 |
| 2 | 92 |  Eugenio Castellotti | Ferrari | 100 | +15,5 | 10 |
| 3 | 90 |  Antonio Stagnoli  Clemente Biondetti | Ferrari | 98 | +2 kierrosta | 3 |
| 4 | 58 |  Jean Lucas | Ferrari | 96 | +4 kierrosta | 15 |
| 5 | 60 |  Pierre Boncompagni | Ferrari | 95 | +5 kierrosta | 8 |
| 6 | 82 |  Tommy Wisdom | Jaguar | 95 | +5 kierrosta | 16 |
| 7 | 74 |  Peter Collins | Aston Martin | 92 | +8 kierrosta | 12 |
| 8 | 62 |  René Cotton | Delahaye | 85 | +15 kierrosta | 18 |
| Kesk. | 76 |  Lance Macklin | Aston Martin | 73 | Moottori | 6 |
| Kesk. | 100 |  Fernando Mascarenhas | Allard | 64 | Polttoainetankki | 17 |
| Kesk. | 78 |  Stirling Moss | Jaguar | 46 | Onnettomuus | 2 |
| Kesk. | 64 |  Louis Rosier  Maurice Trintignant | Talbot-Lago | 37 | Moottorin ylikuumeneminen | 7 |
| Kesk. | 96 |  Piero Carini | Ferrari | 37 | Onnettomuus | 13 |
| Kesk. | 56 |  Robert Manzon | Gordini | 24 | Onnettomuus | 5 |
| Kesk. | 84 |  Anthony Hume | Allard | 22 | Onnettomuus | 14 |
| Kesk. | 72 |  Reg Parnell | Aston Martin | 18 | Moottori | 4 |
| Kesk. | 88 |  Giovanni Bracco | Ferrari | 8 | Jarrut | 9 |
| Kesk. | 68 |  Pierre Levegh | Talbot-Lago | 5 | Nokka-akseli | 1 |
Mindfuck

| Mindfuck Retale |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. kesäkuuta 2011
 Tuottaja(t): Panama Rayo, Steen1, Pohjois Korea, Ressu Italo Holovista
 Tyylilaji: Gangsta rap
 Levy-yhtiö: Karma Musiikki
Mindfuck on rap-artisti Retaleen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin Karma Musiikin kautta 8. kesäkuuta 2011. Albumilta on julkaistu näytekappaleena kappaleet "Candyman" ja "Prepaidjäbä". Jälkimmäisestä kappaleesta julkaistiin musiikkivideo kesällä 2011.
Kappaleet

Mindfuck intro
Candyman
Asiaintila
Vaihda kanavaa
Peksi ja Masa
Mustavalkosta
Juokse (mukana Aabram Kylmä, Efta & Freestyle Rayo)
Ilman patoutumia (mukana Steen1)
Prepaidjäbä (mukana Notkea Rotta, Puukko-B & Rohtori Laine)
Faija heitti femman
Kun en enää herää
Exclusive KGB Support (mukana Sirpa, Rautavaaran Jaska, Navetta-Timppa, Purtsi, Puoskari, Booris Jr & Puukko-Allu)
Biitit

Panama Rayo: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10
Panama Rayo & Steen1: 8
Panama Rayo & Pohjois Korea: 11
Ressu Italo Holovista: 12
Arvostelut

Redrum-187:
Aiheesta muualla

Retaleen haastattelu Redrum-187 -sivustolla
Moisejevo

| Moisejevo Моисеево |
| --- | --- |
 Moisejevo
 Koordinaatit: 57°19′41″N, 32°5′5″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Marjovon piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  590,38 km²
Väkiluku (2009):  572
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moisejevo (ven. Моисеево) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 1,5 kilometriä Marjovosta pohjoiseen. Kylässä on 355 ja kunnassa 572 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Moisejevon kunnan pinta-ala on 590,38 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Marjovon piirin Molvotitsyn ja Marjovon kuntiin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Velilyn kuntaan, luoteessa Poddorjen piiriin sekä pohjoisessa Staraja Russan ja Parfinon piireihin. Pinta-alasta 87,9 % on metsää ja 11,0 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen. Suurimmat joet ovat Pola ja sen sivujoki Runa. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Marjovkajoen kanjoni Odojevon kylän luona on suojeltu luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 30 kylää: Bolšije Žabny, Borisovo, Brod, Dolmatovo, Dubrovo, Galitšeno, Gorjajevo, Izmailovo, Kazarovštšina, Krasnaja Niva, Krasnyi Bor, Ljoškino, Nagrivje, Namošje, Novaja Derevnja, Odojevo, Okoroki, Razdolnoje, Rodivanovštšina, Šiki, Šipulino, Trostjanka, Tšerenki, Tukovitši, Ust-Marjovo, Vlasovo, Vydomir-1, Vydomir-2, Vyšitino ja Zadorje. Toiseksi suurin asutuskeskus on 57 asukkaan Novaja Derevnja. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Moisejevon historia liittyy läheisesti sen vieressä sijaitsevaan Marjovoon. 1400-luvulla mainittua Morevan (myöhemmin Marjovon) volostia alettiin 1800-luvulla nimittää Moisejevon volostiksi. Vuodesta 1824 lähtien se kuului Novgorodin läänin Demjanskin kihlakuntaan. Vuonna 1927 alue liitettiin Molvotitsyn piirin, jonka pohjalta vuonna 1966 muodostettiin Marjovon piiri. Moisejevon kylä on taantunut piirikeskuksen varjossa.
Liikenne, talous ja palvelut

Moisejevon vieressä sijaitsevasta Marjovosta on maantieyhteydet Novgorodiin, Ostaškoviin, Velilyn kautta Holmiin sekä Lytškovon rautatieasemalle. Linja-autoliikenne tapahtuu etupäässä Marjovon kautta.
Kunnassa toimii pieniä puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä. Suuri osa asukkaista saa elantonsa palstaviljelmistään.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kauppa. Muut palvelut löytyvät Marjovosta.
Nähtävyydet

Polajoen rannalla Novaja Derevnjan länsipuolella sijaitsee kolmen kurgaanihaudan ryhmä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Odojevon kartanoalue. Seudulla on myös toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikkoja.
Aiheesta muualla

Moisejevon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Parysatis

Parysatis II (kuoli noin vuonna 323 eaa.) oli Persian kuninkaan Artakserkses III:n tytär. Vuonna 324 eaa. hänestä tuli Aleksanteri Suuren kolmas vaimo Susassa tapahtuneissa häissä. Aleksanteri meni naimisiin myös Dareios III:n tyttären Statiran kanssa. Parysatis murhattiin luultavasti sen jälkeen, kun Aleksanteri oli kuollut vuonna 323 eaa. Murhan takana oli luultavasti Aleksanterin ensimmäinen vaimo Roksane.
Mike Piazza

Mike Piazza
Michael Joseph ”Mike” Piazza (s. 4. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja. Hän teki Major League -debyyttinsä 1. syyskuuta 1992. Viimeisen pelinsä Piazza pelasi 30. syyskuuta 2007.
Piazza syntyi ja vietti lapsuutensa Pennsylvaniassa. Hänen veljensä kummisetä oli valmentajalegenda Tommy Lasorda, ja hän itse sai henkilökohtaista opetusta Ted Williamsilta. Hän on 12-kertainen All-Star-pelaaja.
Joukkueet

Piazza pelasi uransa aikana seuraavissa ammattijoukkueissa:
Los Angeles Dodgers (1992–1998)
Florida Marlins (1998)
New York Mets (1998–2005)
San Diego Padres (2006)
Oakland Athletics (2007)
Avioliitto

Näyttelijä-malli Alicia Rickter ja Piazza menivät naimisiin 29. tammikuuta 2005. Parin ensimmäinen lapsi, tytär Nicoletta Veronica Piazza, syntyi New Yorkissa 3. helmikuuta 2007.
Mostaganemin maakunta

| Mostaganemin maakunta |
| --- | --- |
 Mostaganemin vanhaa kaupunkia.
 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mostaganem
Pinta-ala:  2 269 km²
Väkiluku (2018):  877 500
Mostaganemin maakunta (arab. ولاية مستغانم‎, wilāya Mustaġānim) eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Mostaganemin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 269 neliökilometriä. Asukkaita on 877 500 henkeä (vuonna 2018, arvio).
Mostaganemin maakunta rajoittuu idässä Chlefin, kaakossa Relizanen, lounaassa Mascaran ja lännessä Oranin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat Dahravuodet, Mostaganemin ylänkö sekä idän ja lännen tasangot. Vuotuinen sademäärä on 350–500 millimetriä.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 32 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Achaacha, Aïn Nouïssy, Aïn Tedles, Bouguirat, Hassi Mameche, Kheireddine, Mesra, Mostaganem, Sidi Ali ja Sidi Lakhdar.
Mostaganemista on maantieyhteydet Oraniin, Algeriin ja naapurimaakuntiin. Maakunnan etelärajalla kulkee valtatie A1. Rautatie johtaa Mostaganemista Mascaran maakunnan Mohammadiaan. Mostaganemissa on kalastus- ja kauppasatama ja Salamandressa ja Sidi Lakhdarissa kalastussatamat. Maakunnassa on siviili- ja sotilaskäytössä oleva lentokenttä.
Maakunnan pääelinkeino on maanviljely, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja hedelmiä. Välimerellä harjoitetaan kalastusta. Lisäksi on muun muassa elintarvike- ja kemian teollisuutta. Mostaganemissa toimii Abdelhamid Ibn Badisin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat Välimeren hiekkarannat ja Mostaganemin kaupungin vanhat osat.
Aiheesta muualla

Mostaganemin maakunnan sivusto (arabiaksi), (ranskaksi)
Algerian maakunnat
Adrar
Aïn Defla
Aïn Témouchent
Alger
Annaba
Batna
Béchar
Béjaïa
Béni Abbès
Biskra
Blida
Bordj Badji Mokhtar
Bordj Bou Arreridj
Bouira
Boumerdès
Chlef
Constantine
Djanet
Djelfa
El Bayadh
El Meghaïer
El Meniaa
El Oued
El Tarf
Ghardaïa
Guelma
Illizi
In Guezzam
In Salah
Jijel
Khenchela
Laghouat
Mascara
Médéa
Mila
Mostaganem
M’Sila
Naâma
Oran
Ouargla
Ouled Djellal
Oum El Bouaghi
Relizane
Saïda
Sétif
Sidi Bel Abbès
Skikda
Souk Ahras
Tamanrasset
Tébessa
Tiaret
Timimoun
Tindouf
Tipaza
Tissemsilt
Tizi Ouzou
Tlemcen
Touggourt
Paré

Paré on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alfred Paré (1829–1916), kanadalainen viulisti, alttoviulisti, baritoni ja säveltäjä
Ambroise Paré (1510–1590) oli ranskalainen parturi, lääkäri ja kenttävälskäri
Francis Paré (s. 1987), kanadalainen jääkiekkoilija
Jean-Philippe Paré (s. 1979), kanadalainen jääkiekkoilija
Marius Paré (1903–2002), kanadalainen katolinen piispa
Michael Paré (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mika Norja

| Mika Norja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. joulukuuta 1984 (ikä 39) Lohja, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Norski
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Espoo United
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  LoKV (II-div.) Ankat (II-div.) Ketterä (S-S) RoKi (Mestis) Kiekko-Laser (S-S) Kiekko-Vantaa (Mestis) HIFK (SML) Timrå IK (Allsv.) Jukurit (Mestis/SML)
Mika Norja (s. 25. joulukuuta 1984 Lohja) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa Mestis-joukkue Espoo Unitedia.
Ura > Vuodet alemmissa sarjoissa

Norja on Lohjan Kisa-Veikkojen kasvatti. Hän esiintyi joukkueessa muutamissa II-divisioonan otteluissa, mutta pelasi kuitenkin suurimmaksi osaksi A-nuorissa. Kaudeksi 2005–2006 Norja siirtyi kotikaupunkinsa toiseen seuraan Lohjan Jääankkoihin, jossa hän jatkoi II-divisioonassa. Siellä kesken toisen kautensa 2006–2007 Norja siirtyi sarjatasoa ylemmäs Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterän maalin suulle. Kolmannen kautensa 2008–2009 päätteeksi hän torjui joukkueelle Suomi-sarjan mestaruuden. Ketterä eteni Mestiksen karsintoihin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kaudeksi 2009–2010 Norja siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Rovaniemen Kiekkoon. Hän aloitti kautensa joukkueen ykkösmaalivahtina, mutta torjui lopulta vain 12 ottelua Norjan pudottua RoKin maalivahtihierarkiassa Timo Lindströmin ja Karri Herrasen alapuolelle. Hän jätti joukkueen tammikuussa 2010 ja siirtyi vain kaksi päivää myöhemmin pelaamaan Suomi-sarjaa Kiekko-Laserin maalinsuulle. Norja torjui Suomi-sarjan mestaruuden toisen kerran peräkkäin ja oli tällä kertaa nostamassa Kiekko-Laseria Mestiksen karsintojen päätteeksi sarjatasoa ylemmäs. Kiekko-Laser ja RoKi keräsivät karsintasarjassa molemmat 11 pistettä, joten joukkueet pelasivat Rovaniemen Lappi Areenalla uusintaottelun, joka päättyi Kiekko-Laserin 2–4-voittoon. Norja valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Heinäkuussa 2010 Norja kävi try-outilla Mestis-joukkue KooKoossa, mutta hän jäi ilman sopimusta ja siirtyi elokuussa vuoden mittaisella sopimuksella samassa sarjassa pelaavaan Kiekko-Vantaaseen. Norja pelasi tällä kertaa onnistuneen alkukauden ja Jatkoaika.comin toimitus valitsi hänet Mestiksen syyskuun parhaaksi pelaajaksi. He valitsivat Norjan myös runkosarjan toiseen tähdistökentälliseen helmikuussa 2011. Norja toimi kauden aikana myös viidessä SM-liigaottelussa luukkuvahtina lainalla Helsingin IFK:ssa.