stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mellakka Kauhajoella 1658
Tausta

1600-luvun puolivälin tienoilla Ruotsin armeijaan otettiin väkeä väenotoilla. Väenottotilaisuuksista oli muodostunut vihattuja tapahtumia, ja armeijaan jo otetut pyrkivät toisinaan pakenemaan. Samoin vielä armeijaan ottamattomat miehet pyrkivät pakoilemaan. Kauhajoella olikin runsaasti hyviä pakopaikkoja, kuten Hämeenmetsä, joka sijaitsi lähellä Satakunnan rajaa. Pakoilijoiden kiinniottaminen ei ilmeisesti kiinnostanut paikallisia viranomaisia. Viranomaisilla ei myöskään ollut voimia tällaiseen.
Passittomia irtolaisia ja sotilaskarkureita pidättämään perustettiin 1630-luvulla Karviaan Kyrön skanssi -niminen varuskunta. Anders Jönsson tuli vuonna 1656 Kyrön skanssin komentajaksi ja samana vuonna komentajan paikan otti rakuunakapteeni Arvid Mikonpoika Timi. Timi komensi 43 miestä sekä kahdeksaa pohjoissatakuntalaisiin pitäjiin sijoitettua miestä.
Kauhajoella Kyrön skanssista ja sen värväreistä ei pahemmin välitetty. Paikalliset talonpojat suojelivat työvoiman turvaamiseksi karkureita.
Mellakka

Syksyn 1658 aikana Suomen kenraalikuvernöörinä toiminut Kustaa Horn lähetti rakuunakapteeni Timin joukkoineen vangitsemaan Kauhajoella ja Hämeenmetsän suojissa piileskeleviä sotilaskarkureita. Samalla matkalla oli tarkoitus saada värvättyä lisää sotilaita. Värväyksessä onnistuttiinkin. Tieto Timin tulosta tavoitti Kauhajoen ja noin 20 miehen joukko lähti Timiä vastaan virasta erotetun papin, Sigfridus Nicolain johdolla. Muut lähtijät olivat enimmäkseen kauhajokisia talonpoikia. Joukko saapui Satakunnan rajalle kolmea vuorokautta ennen kuin Timi joukkoineen saapui.
Timi joukkoineen asettui Kauhajoen puolelle saavuttuaan lepäämään tupaan. Tällöin talonpojat Sigfridus Nicolain johtamina hyökkäsivät Timin kimppuun. Timi ja luutnantti Nandelstad pahoinpideltiin niin huonoon kuntoon, ”etteivät koskaan saaneet entistä terveyttään takaisin.” Kahakassa Timin värväämät rakuunat pakenivat. Myös mellakan aloittaneista talonpojista osa yritti karkuun.
Yrjö Tuomaanpojan onnistui mellakassa rikkoa rakuunakapteeni Timin miekka ja pistooli. Timi käräjöikin niitä vuosien kuluttua takaisin.
Seuraukset

Mellakkaa puitiin käräjillä moneen kertaan vuoteen 1665. Ilmajoen kihlakunnanoikeuden ja Turun hovioikeuden päätöksillä mellakkaan pääsyyllisinä olleet saivat kuolemanrangaistuksen. Kuolemaan tuomittiin kapinapäällikkö Sigfridus Nicolai, Lauri Tuomaanpoika Pukkila, Juho Teofiiluksenpoika, Pentti Brasieren, Matti Tajanu l. Taijanen, Jaakko Niilonpoika Filppula, Heikki Tuomaanpoika Filppula ja Yrjö Tuomaanpoika. Kuitenkin kuningas Kaarle XI armahti tuomitut ja määräsi heille 100–200 hopeatalarin sakkorangaistukset. Armahdetut määrättiin armeijan palvelukseen.
Muut mellakoitsijat, Antti Yrjönpoika Keturi, Sipi Antinpoika, Sakari Tuomaanpoika, Sipi Simonpoika, Klemetti Heikinpoika Heikkilä, Aukusti Hannunpoika Ikkelä, Matti Pertinpoika Kyyny, Pertti Sipinpoika Yrjänäinen, Simo Matinpoika ja Erkki Yrjönpoika Kokko, selvisivät kukin 50 hopeatalarin sakkorangaistuksella. Myös heidät määrättiin armeijaan. Tuomitut lisäksi tuomittiin maksamaan Timille ja Nandelstadille yhteisvastuullisesti kipurahoja 200 hopeatalaria. Sakot oli mahdollista maksaa myös kujanjuoksulla.
Vielä 1660-luvun lopullakin osalla sakkorangaistuksen saaneilla oli maksuja rästissä, mikä kertoo sakkojen olleen raskas rasite. Toisin kuin oli ollut tarkoitus, kukaan tuomituista ei joutunutkaan armeijaan. Ainoastaan Jaakko Niilonpoika Filppulan oli palkattava sotilas.
Jaakko Niilonpoika Filppula valittiin pian sakoista selvittyään lautamieheksi, mikä kertoo sen, ettei Kauhajoella mellakoitsijoita pidetty suurina rikollisina.
Pukkilan vaakuna

Pukkilan vaakuna
Pukkilan vaakuna on Pukkilan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa puhuvasti kunnan nimeen, mutta nimen yhteys Bock-sukuun (ruots. pukki) on epätodennäköinen.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hopeinen pukinpää.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pukkilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 27. syyskuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. joulukuuta samana vuonna.
Mentalisaatio

Mentalisaatio, epävirallisesti mielentäminen, tarkoittaa yksilön kykyä pohtia omaa ja toisen ihmisen näkökulmaa ja kokemusta. Mentalisaatio on kyky pohtia, millaisia mielen tiloja voi piillä ulospäin näkyvän reagoinnin ja käyttäytymisen takana. Tunteiden lisäksi mentalisaatio kohdistuu myös esimerkiksi tarkoitusperään ja toiveisiin.
Mentalisaatioon kuuluu niin tietoinen kuin automaattinenkin mielen tilojen pohdinta. Mentalisaation erottaa lähikäsitteistä kuten metakognitiosta, mielen teoriasta ja tietoisuustaidosta se, että mentalisaatio koskee nimenomaisesti mielen tiloja ja kohdistuu sekä itseen että toisiin.
Mentalisaatio on osa ihmisen psykososiaalista kehitystä, ja on havaittavissa lapsissa noin 4–5 vuoden iässä. Tällöin lapsi ymmärtää mielentilojen, uskomusten ja toiveiden olemassaolon ja kykenee täten ennakoimaan omia kokemuksiaan ja toisten ihmisten toimintaa. Mentalisaatiokyvyn syntyyn tarvitaan kyky erottaa oma mieli muiden mielistä (ks. mielen teoria) sekä kyky erottaa mielen todellisuus ulkoisesta todellisuudesta.
Mentalisaatio on 2000-luvulla noussut psykiatriassa erityisen mielenkiinnon, tutkimuksen ja hoidon kehittämisen alueeksi. Sitä on hyödynnetty yksilöpsykoterapiassa, pari-, perhe- ja ryhmäterapioissa, vuorovaikutusterapiassa sekä erilaisissa yhteisöissä.
Kirjallisuutta

Keinänen, Matti & Martin, Minna: Mieli meissä : tasapainoista arkea mielentämisen keinoin.  Kirjapaja, 2019.  ISBN 9789523540286
Laitinen, Irmeli & Ollikainen, Seija (toim.): Mentalisaatio : teoriasta käytäntöön.  Therapeia-säätiö, 2017.  ISBN 9789525519358
Menodotos Nikomedeialainen

Menodotos Nikomedialainen (m.kreik. Μηνόδοτος ὁ Νικομηδεύς, Mēnodotos ho Nikomēdeus, 100-luku jaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri ja pyrrhonistiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Nikomedeiasta Bithyniasta.
Menodotos kuului antiikin lääketieteen empiriiseen koulukuntaan, joka yhdisti empirismin ja skeptisismin. Hän oli Antiokhos Laodikealaisen oppilas ja Herodotos Tarsoslaisen opettaja. Menodotos hylkäsi eräät Asklepiades Bithynialaisen mielipiteet, ja vastusti dogmaattisen koulukunnan näkemyksiä. Menodotos oli aikanaan kuuluisa, ja Galenos lainaa häntä usein.
Menodotos vaikuttaa kirjoittaneen teoksia, joita Diogenes Laertios käytti lähteenään. Niitä ei ole kuitenkaan säilynyt. Galenoksen teosten joukossa on kuitenkin lyhyt tutkielma nimeltä Galeni Paraphrastae Menodoti Suasoria ad Artes Oratio. Se on saattanut olla alun perin Menodotoksen teos, jota Galenos on muokannut.
Kirjallisuutta

Perilli, Lorenzo: Menodoto di Nicomedia. Contributo a una storia galeniana della medicina empirica.  Rom/München:  Walter de Gruyter, 2004.  ISBN 3-598-77818-X  Teoksen verkkoversio.
Méndez Núñez (1923)

| Méndez Núñez |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol
Kölinlasku:  28. syyskuuta 1917
Laskettu vesille:  3. maaliskuuta 1923
Palveluskäyttöön:  1924
Poistui palveluskäytöstä:  1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 650 t (normaali)
Pituus:  140,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,0 m
Syväys:  4,4 m
Koneteho:  45 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  343
Aseistus
Aseistus:  6 x Vickers-Carraca 152 mm/50 tykkiä 4 x 47 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x konekivääriä 12 x 21" torpedoputkea
Méndez Núñez oli Espanjan laivaston vuonna 1923 vesille laskettu Blas de Lezo -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta (SECN) Ferrolista, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1917. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1923 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 1925.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus operoi Marokon rannikolla Rifin sodan lopun. Vuonna 1927 se siirrettiin Kiinaan suojaamaan Espanjan etuja Shanghain levottomuuksien aikana. Espanjan sisällissodan alkaessa alus oli Päiväntasaajan Guineassa, mistä se palasi kotimaahan tasavaltalaisten kutsumana. Alus miehistöineen osallistui aktiivisesti sotatoimiin, ja se osallistui muun muassa sodan ensimmäiseen meritaisteluun Cabo de Palosissa 25. huhtikuuta 1937. Tämän jälkeen se osallistui 7. elokuuta Cabo de Chechelin taisteluun ja toiseen Cabo de Palosin taisteluun, jossa Baleares upposi. Sodan päättymisen lähestyessä tasavaltalaisten laivaston alukset siirtyivät 5. maaliskuuta 1939 Cartagenasta Bizerteen, missä ne internoitiin. Huhtikuussa sotatoimien päätyttyä Ranska palautti alukset Espanjan hallitukselle.
Alus siirrettiin 1944 Ferroliin, missä se muutettiin ilmatorjuntaristeilijäksi. Aluksen aseistus ja kansirakenteet poistettiin, savuhormit yhdistettiin kahteen hormiin. Mahdollisuudesta huolimatta hiilikattiloista ei luovuttu. Aluksen aseistukseksi asennettiin kahdeksan Vickers-Armstrongin 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin tykkiä yksiputkisina kilvinsuojattuina asennuksina. Tykkien maksimielevaatio oli 80 astetta. Tykeistä kuusi asennettiin keskilinjaan kolme keulaan ja kolme perään yliampuviin asemiin, kuten Britannian kuninkaallisen laivaston Dido- tai Yhdysvaltain laivaston Atlanta-luokkien aluksilla. Loput kaksi tykkiä asennettiin kyljille taaemman tulenjohtotornin viereen. Ilmatorjunta-aseistukseksi asennettiin neljä kaksiputkista 37 millimetrin ja kaksi neliputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Aseistuksen täydensivät kaksi kolmen sarjaa torpedoputkia, jotka palautettiin alukselle. Komentosilta rakennettiin kokonaan uudelleen ja ilmatorjunnan tulenjohtojärjestelmä asennettiin sekä etu- että takakannelle.
Ilmatorjuntaristeilijänä alus palveli aina vuoteen 1963, jolloin se poistettiin alusluettelosta.
Memex

Vannevar Bush.
Memex on Vannevar Bushin antama nimi tiedonhallintajärjestelmän konseptille, jota hän esitteli The Atlantic Monthy -lehdessä vuonna 1945 julkaistussa artikkelissa As We May Think. Memexiin sisältynyt dokumenttien linkitysominaisuus on eräänlainen hypertekstin idean varhainen esitys.
Tausta

Bush oli huolissaan tiedon häviämisestä. Hän pelkäsi, että tieto katoaisi heikon saatavuuden vuoksi ja tietotulvan alle. Tutkimusraportteja julkistettiin enemmän kuin aikaisemmin. Tietoa järjesteltiin silti edelleen vanhojen tapojen mukaan. Bush hahmotteli Memexiä jo vuosien 1932–1933 aikana, kun hän yritti kehittää tiedonhakua. Vuonna 1939 hän kirjoitti julkaisemattoman artikkelin Mechanization and the Record, jossa hän hahmotteli uuden tiedonhakujärjestelmän, joka olisi erityisesti tutkijoiden ja koulutettujen kirjastonhoitajien käyttöön. Bush käytti sanaa Memex ensimmäisen kerran kirjeessään, jonka hän lähetti Fortune-lehden toimittajalle. Kirje vastasi melko pitkälti artikkelia As We May Think.
The Atlantic Monthly julkaisi Bushin artikkelin nimellä As We May Think heinäkuussa 1945. Samana vuonna Life julkaisi artikkelista kuvitetun ja lyhennetyn version ja Timessä siitä oli yhteenveto.
Laite

Memex oli työpöytä, jossa on näyttö, näppäimistö, painonappeja ja kytkimiä. Pöydän sisässä oli laitteen muistiyksikkö, joka käytti tiedon tallentamiseen mikrofilmiä. Muistiin käyttäjä pystyi tallentamaan kirjansa, tietonsa ja viestintänsä. Laite pystyi hakemaan tallennetun tiedon nopeasti ja joustavasti. Memex liittyi myös maailmanlaajuiseen tietovarastoon, josta käyttävä pystyi hakemaan kaikenlaisia kirjoja, kuvia, aikakauslehtiä ja sanomalehtiä.
Merkittävin Bushin ideoista Memexiin oli assosiatiiviset hakemistot ja linkit - idea vastasi hypertekstiä. Bush kehitti ajatuksen siitä mielikuvasta, miten ihmisen muisti toimi tiedon järjestämisessä. Bushin mukaan hakemistojärjestelmät olivat rajoittuneita ja epäintuitiivisia. Memexissä tieto järjestettäisiin käyttäjän henkilökohtaisen assosiaatiopolun mukaan. Bush ehdotti, että tiedostot linkitettäisiin toisiinsa henkilökohtaisesti nimettyjen polkujen ja koodien avulla. Käyttäjä saisi haluamansa tiedoston kirjoittamalla tietyn koodin tai vetämällä vivusta. Linkit eivät häviäisi, vaan niitä voitaisiin käyttää myöhemmin, kun käyttäjä etsisi samaa tietoa uudestaan.
Vaikutus

Memex ja sen linkit vaikuttivat useisiin Internetiä, hyperlinkkejä, World Wide Webiä ja digitaalisia kirjastoja suunnitelleisiin henkilöihin. Ensimmäiset Memexin esikuvakseen ottaneet suunnittelijat olivat Ted Nelson ja Douglas Engelbart, jotka puolestaan vaikuttivat J. C. R. Licklideriin ja Tim Berners-Leehen. Termin hyperteksti kehittänyt ja Xanadu-projektin aloittanut Nelson kutsui Memexia inspiraationlähteekseen. Engelbart kirjoitti vuonna 1962 Bushille ja oli lähes varma siitä, että artikkeli As We May Think vaikutti merkittävästi hänen ajatuksiinsa.
Monte Melkonian

| Monte Melkonian |
| --- | --- |
 Melkonianin veistos Jerevanissa Armeniassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1957 Visalia, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 12. kesäkuuta 1993 Mərzili, Vuoristo-Karabah, Azerbaidžan
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Vuoristo-Karabahin tasavalta
Taistelut ja sodat:  Iranin vallankumous Libanonin sisällissota Vuoristo-Karabahin sota
Sotilasarvo:  everstiluutnantti
Monte Melkonian (25. marraskuuta 1957 – 12. kesäkuuta 1993) oli armenialainen Yhdysvalloissa syntynyt sotilas. Hän otti osaa esimerkiksi Iranin vallankumoukseen ja Libanonin sisällissotaan toimien myös armenialaisessa terroristijärjestössä Asala. 1990-luvun alussa hän taisteli Vuoristo-Karabahin sodassa liittyen Vuoristo-Karabahin tasavallan asevoimiin.
Melkonian kuoli taisteluissa vuonna 1993, ja hän sai sankarimaineen Armeniassa. Hänet haudattiin sotilashautausmaalle Jerevanin ulkopuolella.
Elämäkerta > Nuoruus

Monte Melkonian syntyi Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa Visalian kaupungissa 25. marraskuuta 1957. Hänen isänsä valmisti kaappeja ja äiti työskenteli peruskoulun opettajana.
Melkonian lähti 15-vuotiaana Japaniin, jossa hän opetteli japanin kieltä ja itsepuolustuslajeja. Japanista hän meni edelleen Kaakkois-Aasiaan. Hän matkusteli myös Vietnamissa jonkin aikaa ennen Etelä-Vietnamin luhistumista Pohjois-Vietnamin hyökätessä vuonna 1975. Melkonian mainitsi sittemmin Vietnamin sodan innoittaneen hänen ajatustaan Vuoristo-Karabahin vapaustaistelusta Vietnamin tapaan. Yhdysvaltoihin palattuaan Melkonian opiskeli arkeologiaa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Elämäkerta > Libanon ja Asala

Valmistuttuaan vuonna 1978 Melkonian matkusti Iraniin, jossa hän opetti englantia. Hän otti osaa Iranin vallankumoukseen ja tapasi kurditaistelijoita Iranin vuorilla. Vuonna 1978 hän matkusti Libanonin Beirutiin. Libanon oli ajautunut sisällissotaan, johon myös maan armenialaiset olivat sekaantuneet. Melkonian osallistui taisteluihin armenialaisen Bourj Hammudin puolustamiseksi falangisteilta.
Vuodesta 1980 Melkonian alkoi toimita armenialaisessa Asala-järjestössä. Järjestö oli marxilainen ja sen tavoitteita olivat pakottaa Turkki tunnustamaan armenialaisten kansanmurha ja perustaa armenialainen valtio. Järjestö teki yhteistyötä palestiinalaisten järjestöjen kanssa ja toteutti useita terrori-iskuja. Melkonian itse sekaantui iskuihin esimerkiksi Roomassa ja Ateenassa. Lopulta hän oli noussut järjestön toiseksi korkeimpaan asemaan. Melkonian oli mukana suunnittelemassa myös iskua Pariisissa 24. syyskuuta 1981 , jolloin Asalan asemiehet valtasivat Turkin Ranskan konsulaatin. Melkonian pidätettiin Pariisissa marraskuussa 1985, ja hän sai kuuden vuoden vankeustuomion laittoman käsiaseen ja väärennettyjen henkilöllisyyspaperien hallussapidosta. Melkonian vapautettiin etuajassa vuonna 1989. Hän päätyi Etelä-Jemenin kautta Armeniaan tuolloiseen Neuvostoliittoon.
Elämäkerta > Vuoristo-Karabah

Vuoristo-Karabahin sodan syttyessä Melkonian asetettiin Martunin alueen joukkojen johtoon. Hän käytti komentajana salanimeä Avo. Alaisuudessaan hänellä oli ensin vapaaehtoisjoukkoja, mutta lopulta hän liittyi Vuoristo-Karabahin tasavallan asevoimiin. Hänen sotilasarvonsa oli everstiluutnantti ja hän komensi korkeimmillaan noin 4 0000:ta miestä. Melkonian oli suunnittelemassa esimerkiksi Kəlbəcərin valtausta huhtikuussa 1993. Hän sai surmansa taisteluissa Mərziliin suunnalla 12. kesäkuuta 1993.
Melkonian sai sittemmin Armeniassa kansallissankarin maineen. Hänet haudattiin Jerablurin sotilashautausmaalle Jerevanin ulkopuolelle. Hänen mukaansa nimettiin sotilasakatemia Jerevanissa.
Kirjallisuutta

Melkonian, Markar (2005): My Brother's Road, An American's Fateful Journey to Armenia
Melkonian kuvassa taululla Armeniassa.
Hauta Jerablurissa.
Merci, Chérie

| Merci, Chérie> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Udo Jürgens
Säveltäjä(t):  Udo Jürgens
Sanoittaja(t):  Udo Jürgens
Euroviisutiedot
Vuosi:  1966
Maa:  Itävalta
Kieli:  saksa
Sijoitus:  1.
Pisteet:  31
Merci, Chérie (suom. Kiitos, rakas) oli vuoden 1966 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Udo Jürgens saksaksi ja se toi Itävallalle sen ensimmäisen euroviisuvoiton. Kappale oli ensimmäinen saksankielinen voittokappale. Kappale sai 31 pistettä, voittaen seuraavaksi tullen Ruotsin 15 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 9.
Kappale nousi voiton jälkeen listoille monessa Euroopan maassa.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Melos (kaupunki)

| Melos> Mήλος |
| --- | --- |
 Meloksen arkeologista aluetta, taustalla akropolis eli nykyinen Profítis Ilíaksen kukkula.
Sijainti
 Melos
Koordinaatit:  36°44′17″N, 24°25′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Trypití ja Klíma, Mílos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 700-luku eaa.–400-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Melos Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Melos (m.kreik. Mήλος, Mēlos) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Meloksen (nyk. Mílos) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisten Trypitín ja Klíman kylien välisellä alueella.
Historia

Meloksen kaupunki perustettiin viimeistään 800–700 eaa. Sen perustivat doorilaiset, jotka paikallisen perinteen mukaan asuttivat saaren noin 1100–1000 eaa. Kaupunki seurasi saaren keskuksena varhaisempaa, pronssikautista keskusta, joka tunnetaan nykyisin nimellä Fylakopí. Kaupungin ensimmäistä huippukautta oli klassisen kauden 400-luku eaa., vaikka se vaikuttaakin olleen tuolloin vielä pieni, sillä Thukydides kutsuu sitä kyläksi kaupungin sijasta. Kaupungista oli kotoisin muun muassa sofisti ja runoilija Diagoras.
Meloksen ensimmäinen huippukausi päättyi siihen, että ateenalaiset tuhosivat kaupungin peloponnesolaissodan aikaan vuonna 416 eaa., koska nämä eivät suostuneet liittymään sodassa selkeästi Ateenan puolelle, vaan halusivat pysyä liittoutumattomina. Koko miespuolinen väestö surmattiin, ja naiset ja lapset myytin orjiksi. Tämän jälkeen kaupunki ja saari asutettiin uudelleen 500 ateenalaisella. Thukydides kuvaa tapahtumia ja niiden taustoja tunnetussa Melos-dialogissaan, joka on osa hänen teostaan Peloponnesolaissota.
Peloponnesolaissodan lopulla Sparta valtasi kaupungin ja saaren, ja Ateena menetti sen hallinnan. Myöhemmin Melos oli Makedonian ja Rooman vallan alla. Näillä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella se vaikuttaa kukoistaneen uudestaan. Kaupunki hylättiin 400-luvulla jaa.
Vuonna 1820 paikallinen maanviljelijä löysi antiikin aikaisen kaupungin alueelta Afrodite-jumalatarta esittäneen patsaan, joka tunnetaan nykyisin Milon Venuksena eli ”Meloksen Afroditena”. Se on esillä Louvressa vuodesta 1821. Meloksen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvun loppupuolella.
Rakennukset ja löydökset

Meloksen kaupungissa oli kaksi akropolista eli linnavuorta, jotka tunnetaan nykyisin nimillä Profítis Ilías ja Pyrgáki. Profítis Ilíaksella, joka on saanut nimensä paikalla nykyisin olevasta kirkosta, ja sen ympäristössä on näkyvissä jonkin verran linnoitusmuurien jäänteitä. Kaupungissa oli satama, joka sijaitsi nykyisen Klíman kylän paikalla.
Meloksen kaupunkia on kaivettu esille suhteellisen vähän. Merkittävin rauniokohde ovat suuren teatterin rauniot Profítis Ilíaksen kukkulan kaakkoisrinteessä. Teatteri rakennettiin uudelleen roomalaisella kaudella, mutta sen paikalla oli oletettavasti varhaisempi, hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. rakennettu teatteri. Siihen mahtui noin 7 000 katsojaa. Nykyisin teatterista ovat näkyvissä sen alimmat penkkirivit, orkhestra ja osa skene- eli näyttämörakennuksesta. Toinen merkittävä kohde on kaupungin länsiosassa sijainnut, Mystain taloksi kutsuttu yksityistalo, joka tunnetaan lattiamosaiikeistaan.
Stadion sijaitsi teatterin itäpuolella. Heti sen pohjoispuolella sijaitsi gymnasion, joka tunnetaan ennen kaikkea rakennusta oletettavasti koristaneen Milon Venuksen löytöpaikkana. Kaupungin hellenistisellä tai roomalaisella kaudella rakennettu päätemppeli sijaitsi mahdollisesti teatterin pohjoispuolella. Sataman lähellä oli Poseidonille omistettu pyhäkkö. Sieltä on löydetty Poseidonin kulttikuva, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Kaupungin muita esinelöytöjä on Míloksen arkeologisessa museossa.
Kaupungin itäpuolella lähempänä nykyistä Trypitín kylää sijaitsivat Míloksen katakombeina nykyisin tunnetut laajat maanalaiset hautakäytävät. Ne kaivettiin varhaiskristillisellä kaudella ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. alkaen ja säilyivät käytössä noin 400 vuoden ajan, ja ne ovat koko Kreikan varhaisin tunnettu kristillinen kohde. Katakombit koostuvat useista käytävistä, joista suurin on 184 metriä pitkä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melos Wikimedia Commonsissa
Meloksen teatterin rauniot.
Kaupungin roomalaisaikaista muuria ja porttia.
Milon Venuksen löytöpaikka.
Míloksen katakombeja.
Meng Jiangnü

Meng Jiangnü suree miestään Kiinan muurin sortuessa Song-dynastian aikaisessa piirroksessa.
Meng Jiangnü (kiin. 孟姜女, Mèng Jiāng Nǚ) on kiinalaisissa tarinoissa esiintyvä naishahmo. Tarina tunnetaan jo 600-luvulta eaa. ja nykymuotonsa se sai Tang-dynastian aikakaudella. Tarinaa on sittemmin käytetty useissa eri teoksissa.
Meng Jiangnü ei ole varsinainen henkilönnimi, vaan Jiang oli Qi-dynastian hallitsijoiden sukunimi ja Meng tarkoittaa vanhinta tytärtä, joka on syntynyt jalkavaimon kanssa.