stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rongorongo
Piirteet

Rongorongo tunnetaan 26 säilyneestä esineestä, joissa kirjoitusta on yhteensä 314 rivin ja 14 083 merkin verran. Rongorongoon kuuluu noin 120 erilaista merkkiä, joita saatettiin myös yhdistää monimutkaisempien merkkien luomiseksi. Merkit esittävät tavallisesti kasvi- ja eläinlajeja, kuten Pääsiäissaarella tavattavia muuttolintuja ja kaloja. Jotkin eläinhahmoista ovat antropomorfisia. Merkit tehtiin kaivertamalla ne puulevylle hain hampailla tai obsidiaanilla. Kirjoitusta luetaan tiettävästi vasemmalta oikealle. Tekstin lukeminen aloitetaan vasemmasta alanurkasta ja kirjoitusta sisältävää puulevyä on tarkoitus kääntää 180 astetta aina joka rivin jälkeen. Toisin sanoen joka toinen rivi on kirjoitettu väärinpäin. Tieto tekstin lukujärjestyksestä perustuu eri lähteisiin vuosilta 1873, 1886 ja 1914. Jokainen enemmän kuin yhden rivin rongorongoa sisältävä kirjoitus käyttää tätä käänteistä bustrofedon-tekniikkaa.
Todennäköisintä lienee, että rongorongo on melko pitkälle kehittynyttä kirjoituksen esimuotoa, joka sisältää sekä foneettisia että kuvaelementtejä, mutta se ei ole vielä varsinaista kirjoitusta. Venäläisen tutkijaryhmän, joukossa mayojen hieroglyfejä tulkinnut Juri Knorosov, mukaan rongorongoa voidaan verrata Egyptin hieroglyfikirjoitukseen sen varhaisessa kehitysvaiheessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rongorongo Wikimedia Commonsissa
Stollznow, Karen: Rongorongo: The Mysterious Writing System of Easter Island Karenstollznow.com.  21.8.2014. Arkistoitu 16.9.2018. Viitattu 16.9.2018.
Ager, Simon: Rongorongo Omniglot - the online encyclopedia of writing systems & languages. Viitattu 16.9.2018.
Reese, M R: The mysterious Rongorongo writing of Easter Island Ancient Origins.  22.10.2014. Viitattu 16.9.2018.
MacGowan, Doug: Rongorongo Script of Easter Island Historic Mysteries.  5.2.2012. Arkistoitu 16.9.2018. Viitattu 16.9.2018.
Henry Rono

Henry Rono vuonna 1978.
Henry Rono (12. helmikuuta 1952 Kapsabet, Nandin piirikunta, Kenia – 15. helmikuuta 2024) oli kenialainen kestävyysjuoksija.
Ura

Nandi-heimoon kuuluneen Ronon juoksu-uran paras vuosi oli 1978, jolloin hän 81 päivän sisään juoksi neljä maailmanennätystä neljällä eri matkalla: 10 000, 5 000 ja 3 000 metrillä sekä 3 000 metrin estejuoksussa. Samana vuonna hän voitti niin Kansainyhteisön kisoissa kuin Afrikan kisoissakin kultaa 5 000 metrillä ja estejuoksussa. Rono ei koskaan kilpaillut kesäolympialaisissa, kun Kenia boikotoi sekä 1976 Montrealin että 1980 Moskovan kisoja. Vuonna 1981 Rono paransi 5 000 metrillä omaa maailmanennätystään aikaan 13.06,2. Ronon estejuoksun maailmanennätys 8.05,4 säilyi rikkomattomana 11 vuoden ajan.
Yhdessä maanmiehensä Samson Kimobwan kanssa Rono opiskeli Washingtonin osavaltion yliopistossa, missä häntä valmensi John Chaplin. Ronon esimerkkiä seuraten monet muut kenialaisjuoksijat, kuten Bernard Lagat, Mike Kosgei, Mike Boit ja Patrick Muturi ovat opiskelleet Washingtonin osavaltion yliopistossa.
Yksityiselämä

Rono kärsi uransa loppupuolella alkoholismista ja ylipaino-ongelmista. Hänellä oli myös taloudellisia ongelmia ja 1990-luvulla hän eli jonkin aikaa kodittomana Washingtonissa. Sittemmin hän raitistui ja työskenteli muun muassa Albuquerquen lentoasemalla.
Aiheesta muualla

Henry Rono Sporting-heroes.netissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  World Athletics
NRP Rosario (M404)

| NRP Rosario |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CUF
Laskettu vesille:  1954
Palveluskäyttöön:  1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  360 t (standardi) 445 t (kuormattu)
Pituus:  46,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,8 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  2 500 bhp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  29
Aseistus
Aseistus:  1 × Bofors 40 mm/60 -ilmatorjuntatykki 1 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykki 1 × .50" M2 Browning -konekivääri
NRP Rosario (runkonumero M404) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957.
Palvelus

Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.
Roomalainen agora

| Roomalainen agora> Ρωμαϊκή Αγορά |
| --- | --- |
 Roomalainen agora.
Sijainti
 Roomalainen agora
Koordinaatit:  37°58′27″N, 23°43′34″E
Valtio:   Kreikka
Paikkakunta:  Aérides, Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  agora
Ajanjakso:  n. 19 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Roomalainen agora Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roomalainen agora (kreik. Ρωμαϊκή Αγορά, Romaïkí Agorá) oli antiikin aikaisen Ateenan toinen agora (tai forum), joka rakennettiin roomalaisena aikana alkuperäisen klassisen ja hellenistisen ajan Agoran itäpuolelle ja Akropoliin pohjoispuolelle. Sen arkeologinen alue sijaitsee Akropoliin pohjoispuolella nykyisessä Aérideen kaupunginosassa, joka on osa Plákan vanhaa kaupunkia.
Historia

Roomalaiselle ajalle tultaessa Ateenan klassisen ajan Agora oli muuttunut epäkäytännölliseksi alkuperäistä tarkoitustaan eli kaupankäyntiä varten osin siksi, että se oli paljolti rakennettu umpeen. Siksi kaupunkiin päätettiin rakentaa uusi agora. Niin kutsuttu Roomalainen agora rakennettiin vanhan itäpuolelle vuosina 19–11 eaa. Julius Caesarin ja keisari Augustuksen tekemien lahjoitusten avulla. Sitä paranneltiin edelleen keisari Hadrianuksen aikana 100-luvulla jaa. samalla kun sen pohjoispuolelle rakennettiin Hadrianuksen kirjasto.
Herulien hyökkäyksen vuonna 267 jälkeen koko kaupungin hallinto siirrettiin vanhalta Agoralta Roomalaiselle agoralle ja se toimi näin kaupungin keskuksena. Hyökkäyksen jälkeen rakennettiin myös uusi kaupunginmuuri, joka sulki sisäänsä Akropoliin ympäristön ja Roomalaisen agoran, kun taas vanhempi Agora jäi muurin ulkopuolelle.
Bysanttilaisena ja osmanivallan aikana Roomalaisen agoran alue oli kaupungin asuinkorttelien peittämänä. Alueella oli lukuisia kirkkoja. Osmaniajalla 1600-luvulla agoralle rakennettiin Fetihién moskeija, joka on edelleen jäljellä. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1837, ja ne ovat jatkuneet 1990-luvulle saakka. Kaivausten yhteydessä alueen uudemmat rakennukset on purettu vaiheittain. Kaivauksia ovat suorittaneet kreikkalaiset (Ateenan arkeologinen seura) ja italialaiset arkeologit.
Rakennukset ja rakennelmat

Roomalaisen agoran pituus on noin 112 metriä ja leveys noin 98 metriä. Se oli jokaiselta neljältä sivultaan pylväikköjen ympäröimä. Pylväät edustivat joonialaista tyyliä. Alueen sekä länsi- että itäpäässä oli propylon eli portti. Itäpään portti edusti joonialaista ja länsipään Athene Arkhegetiin porttina tunnettu portti doorilaista tyyliä.
Alueen merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Pylväiköin ympäröity agorapiha
Athene Arkhegetiin portti eli Läntinen propylon – agoran länsipään portti
Itäinen propylon – agoran itäpään portti
Tuulten torni – tuuliviiri, aurinkokello ja vesikello
Vespasianai (Vespasianae) – julkinen käymälä
Agoranomeion – toriviranomaisten tai keisarikultin käytössä ollut rakennus
Pantheon – temppeli (paikka epävarma)
Fetihién moskeija – moskeija 1600-luvulta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roomalainen agora Wikimedia Commonsissa
Athene Arkhegetiin portti.
Kaavakuva Roomalaisen agoran alueesta.  Hellenistinen kausi  Roomalainen kausi  Osmanivallan aika
Roomalainen agora, keskellä Tuulten torni.
Christian Rosenkreutz

Christian Rosenkreutz oli saksalainen tarunomainen mystikko ja okkultisti, mahdollisesti kuvitteellinen henkilö tai allegoria, joka esiintyy kolmessa 1600-luvun ruusuristiläisessä manifestissa. Tarinan mukaan tämä köyhä ritari oli syntynyt Saksassa vuonna 1378 ja perusti sittemmin myyttisen salaseuran nimeltä Ruusuristiläiset. Rosenkreutz tarkoittaa suomennettuna Ruusuristiä. Legendan mukaan Christian Rosenkreutz eli 106-vuotiaaksi eli vuoteen 1484.
Elämä lyhyesti

Rosenkreutzin kerrotaan oppineen alkemian salaisuuksia arabimaissa ennen palaamistaan kotimaahansa Saksaan, jossa hän perusti Pyhän Hengen taloksi kutsutun loosin. Loosiin otettiin kahdeksan oppilasta, mistä johtuen numero kahdeksan on ruusuristiläisille myyttinen luku.
Okkultistisissa liikkeissä Rosencreutzia on pidetty myös todellisena henkilönä. Teosofit Rudolf Steiner, Annie Besant ja Charles Webster Leadbeater väittivät Rosencreutzin lisäksi jälleensyntyneen 1700-luvulla kreivi Saint-Germainina.
Kirjallisuutta

Kaliva, Visa: Rosenkreutz ja Suuri Työ. Quius-kirja, Helsinki, 1996. ISBN, 951-97530-0-1.
Rosenkreutz, Christian: Hermeettinen romanssi, eli, Christian Rosenkreutz’in Kemialliset häät anno 1459.  ((Chymische Hochzeit Christiani Rosencreutz anno 1459, 1616.) Englanninkielisestä laitoksesta suomentanut Visa Kaliva)  Helsinki:  V. Kaliva, 1995.  ISBN 952-90-6369-5
Westcott, W. Wynn & V. H. V. & Karl von Eckartshausen: Christian Rosenkreutz: Keskiajan mystikko.  (Osa kirjoituksista julkaistu aiemmin Tietäjä-lehdessä 1913. Kirjoitusten kieliasua osin nykyaikaistettu. Käännös: Biokustannuksen käännöstyöryhmä)  Helsinki:  Biokustannus, 2009.  ISBN 978-952-5728-18-7
Roomalainen filosofia

Roomalainen filosofia eli Rooman valtakunnassa harjoitettu myöhempi antiikin filosofia oli kaikessa kreikkalaisen filosofian perillinen. Filosofikoulukunnista suosituimpia roomalaisten parissa olivat stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius.
Historiaa

Kreikkalaista filosofiaa esittelivät Roomassa jo vuonna 155 eaa. akatemialainen skeptikko Karneades (214-129 eaa.), stoalainen Diogenes Babylonialainen sekä peripateetikko Kritolaos. Myöhemmin suurimman työn stoalaisen filosofian levittämisessä Rooman valtakuntaan tekivät Panaitios, joka oli Scipion ystävä, sekä hänen oppilaansa Poseidonios, joka oli puolestaan Pompeiuksen ystävä. Filosofia vakiintui Roomaan kuitenkin vasta Ciceron ja Varron aikakaudella. Cicero kehitti erityisesti latinankielistä filosofista terminologiaa kehittämällä latinalaisia vastineita kreikkalaisille sanoille.
Keisari Hadrianuksen aikana alkoi ns. toisen sofismin kausi, jolloin Roomassa jäljiteltiin klassista kreikkalaista sofismia pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Vuonna 176 Marcus Aurelius perusti Ateenaan neljä filosofian alan professuuria. Nämä olivat platonismin, stoalaisuuden, aristotelismin ja epikurolaisuuden professuurit. Näin Ateenassa voidaan katsoa sijainneen eräänlaisen filosofisen "yliopiston".
200-luvulla jaa. idän mystiikka alkoi levitä Roomaan. Tällöin syntyi kreikkalaisen filosofian ja itämaisen teosofisen mietiskelyn yhtymisestä uusplatonilainen oppisuunta. Uusplatonismi tulkitsi Platonin opetuksia hyvin uudella tavalla ja opetti mystistä yhdistymistä kosmisen ykseyden kanssa. Merkittävin uusplatonikko oli Plotinos, ja muita uusplatonilaisia olivat muiden muassa Iamblikhos, Kalkidios ja Simplikios. Myös pythagoralaisuus syntyi uudelleen uuspythagoralaisuutena.
Euroopassa kristinuskon leviäminen ympäri Rooman valtakunnan merkitsi antiikin ajan pakanallisen filosofian valtakauden päättymistä ja suuntaa kohti keskiaikaista filosofiaa. Keisari Justinianuksen määräsi Ateenan filosofikoulun suljettavaksi vuonna 529. Kielto perustui osittain uskonnollisiin syihin, mutta osittain siihen, että Justinianus halusi eliminoida Ateenan Konstantinopolin kilpailijana.
Antiikin filosofia ja kristillinen ajattelu sulautuivat kuitenkin osittain yhteen, mikä antoi leiman koko keskiajan ajattelulle. "Viimeinen roomalainen" Boethius oli myös kristitty filosofi ja teki merkittävää työtä antiikin ajattelun ja kristinuskon yhteensovittamisessa. Merkittävimpiä myöhäisantiikin aikana vaikuttaneita latinalaisia kirkkoisiä, jotka tekivät samanlaista työtä, olivat Tertullianus, Cyprianus, Ambrosius, Augustinus ja Hieronymus.
Roomalaisen filosofian luonne

Roomalaisten ei yleisesti katsota tuoneen merkittävää itsenäistä lisäpanosta kreikkalaiseen filosofiaan. Roomalaiset filosofit tyytyivät lähinnä kommentoimaan kreikkalaisten filosofien teoksia, ja rakentamaan niiden asettamalle pohjalle. Roomalaisten filosofia keskittyi myös enemmän retoriikkaan, käytännölliseen filosofiaan ja muihin valtiollisessa elämässä hyödyllisiin tietoihin ja taitoihin.
Filosofiassa roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja sopi hyvin roomalaisen "hyveen" tai "miehuullisuuden" (virtus) sekä velvollisuuksien ajatusten kanssa. Se oli myös luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Stoalaisuuden vaikutus näkyy mm. muuten eklektisellä Cicerolla sekä Vergiliuksen eeppisessä runoelmassa Aeneis. Myöhemmin sen omaksuivat Seneca, Lucanus, Epiktetos (Käsikirja, Keskusteluja) ja keisari Marcus Aurelius (Itselleni).
Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Epikurolaisuuden merkkiteos on Lucretiuksen runoelma Maailmankaikkeudesta (De rerum natura).
Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa. Myös Toisella Akatemialla, kyynisyydellä ja skeptisyydellä oli vaikutuksensa Roomassa.
Roomalaisia filosofeja

Amafanius (100-luku eaa.?)
Blossius (100-luku eaa.)
Cicero (106 – 43 eaa.)
Lucretius (n. 99–55 eaa.)
Nigidius Figulus (n. 98–45 eaa.)
Anaksilaos (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Attalus (ajanlaskun alku)
Lucius Annaeus Cornutus (ensimmäinen vuosisata)
Seneca nuorempi (n. 4 eaa. – 65 jaa.)
Plinius vanhempi (23–79)
Musonius Rufus (s. n. 20–30 – k. ennen 98)
Epiktetos (55 — n. 135)
Marcus Aurelius (121–180)
Apuleius (n. 123/125 – n. 180)
Marius Victorinus (n. 281/291–363)
Macrobius (300- ja 400-lukujen vaihde)
Olympiodoros vanhempi (400-luku)
Martianus Capella (400-luku)
Augustinus (354–430)
Boëthius (480–524/525)
Marcus Tullius Cicero
Marcus Aurelius
Anicius Manlius Severinus Boëthius keskiaikaisessa kuvassa.
S. F. Newcombe

Stewart Francis Newcombe (1878–1956)  oli brittiläinen maavoimien upseeri. Hän palveli toisessa buurisodassa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskassa ja Gallipolissa.
1913–1914 hän työskenteli Siinain niemimaan strategisessa kartoituksessa ja tapasi T. E. Lawrencen, jonka kanssa tämä teki yhteistyötä ensimmäisen maailmansodan aikana käydyssä arabikapinassa. Newcombe, Lawrence ja Sir Leonard Woolley kartoittivat Siinaita Gazan ja Aqaban väliseltä alueelta. Matka esitettiin tieteellisenä tutkimusretkenä, mutta sen sotilaallinen merkitys oli huomattava. Newcombe jäi sodan aikana ottomaanien vangiksi, mutta onnistui pakenemaan näiltä ja piileskelemään Istanbulissa. Sodan jälkeen hän antoi nimensä Paulet-Newcombe-sopimukselle.
Käännös suomeksi
Anatoli Roštšin

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | yli 100 kg |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | yli 97 kg |  |
|  Hopeaa | México 1968 | yli 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsingborg 1963 | yli 97 kg |  |
|  Kultaa | Mar del Plata 1969 | yli 100 kg |  |
|  Kultaa | Edmonton 1970 | yli 100 kg |  |
|  Hopeaa | Toledo 1962 | yli 97 kg |  |
|  Hopeaa | Bukarest 1967 | yli 97 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 1971 | yli 100 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Essen 1966 | yli 97 kg |  |
Anatoli Aleksandrovitš Roštšin (ven. Анатолий Александрович Рощин, 10. maaliskuuta 1932 Gaverdovo, Venäjän SFNT – 5. tammikuuta 2016 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Roštšin voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa 1962 ja sai samana vuonna MM-hopeaa Toledon kisoissa. Helsingborgin MM-kisoissa 1963 hän voitti jo mestaruuden. Olympiakisoissa hän joutui kahdesti tyytymään hopeamitaliin, kun Unkarin István Kozma oli häntä parempi lopputuloksissa niin Tokiossa 1964 kuin Méxicossa 1968, vaikka Tokiossa Kozman ja Roštšinin keskinäinen ottelu päättyi ratkaisemattomaan. Méxicossa Roštšin selätti kolme vastustajaansa ja otti yhdestä pistevoiton ennen Kozman kohtaamista, joka päättyi neuvostoliittolaisen niukkaan tappioon.
Vuosina 1969 ja 1970 Roštšin voitti jälleen maailmanmestaruuden, ja vihdoin 40-vuotiaana hänestä tuli olympiavoittaja Münchenin kisoissa 1972. Hän on Adolf Lindforsin jälkeen vanhin painin olympiavoittaja.
Saavutuksia

Olympiakultaa Münchenissä 1972 (sarja yli 100 kg)
Olympiahopeaa Tokiossa 1964 ja Mexico Cityssä 1968 (sarja yli 97 kg)
MM-kultaa Helsingborgissa 1963 (sarja yli 97 kg) sekä Mar del Platassa 1969 ja Edmontonissa 1970 (sarja yli 100 kg)
MM-hopeaa Toledossa 1962 ja Bukarestissa 1967 (sarja yli 97 kg)
EM-kultaa 1966 (sarja yli 97 kg)
Spartakiadeissa voitto 1963, 1967 ja 1971
Ngbandit

Ngbandit ovat adamawalais-ubangilaista kieltä puhuva kansa Keski-Afrikan tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Ngbandit asuvat Ubangijoen keskijuoksulla Keski-Afrikan tasavallan eteläosassa (noin 300 000 henkeä) ja Kongon demokraattisen tasavallan pohjoisosassa (250 000). Pieni ryhmä asuu Kongon tasavallassa.
Ngbandit ovat kulttuuriltaan lähellä bandeja ja gbajoja. He jakautuvat useisiin heimoryhmiin. Ngbandin kielen sangon murteesta on kehittynyt alueen yleiskieli.
Ngbandien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsästys ja keräily. Monet käyvät ansiotöissä metsätyömailla. Yhteiskunta perustuu patrilineaarisiin sukuryhmiin ja suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin. Ngbandit harjoittavat perinteistä uskontoa. Heillä on rikas musiikkikulttuuri.
Rotaksaanit

Esimerkki rotaksaanista
Rotaksaanit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa makrosyklinen rengasrakenne ympäröi akselina toimivaa lineaarista orgaanista ketjua. Lineaarisen ketjun päissä on suuret ryhmät siten, että rengasrakenne ei pääse liukumaan pois akselilta. Renkaan ja akselin välillä ei ole kovalenttisia sidoksia. Makrosyklinen rengas kykenee liikkumaan vapaasti akselina toimivaa orgaanista molekyyliä pitkin. Rotaksaanit ovat keskeisiä supramolekulaarisen kemian tutkimuskohteita ja niillä on mahdollisesti käyttöä nanokytkiminä ja molekyylikoneissa.
Rotaksaanien nimeämiseen on neljä sääntöä. Rotaksaanin nimessä ensimmäiseksi tulee hakasulkeisiin numero, joka kertoo rotaksaanin komponenttien määrän. Esimerkiksi akselista ja yhdestä makrosyklisestä renkaasta koostuva rotaksaani on [2]rotaksaani. Seuraava osa nimessä kertoo akselin rakenteen, kolmas osa makrosyklisen renkaan rakenteen ja viimeiseksi tulee pääte rotaksaani.
Rotaksaanien valmistamiseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa: niin kutsuttu statistinen tapa ja ohjattu synteesi. Statistisessa tavassa syntetisoidaan akseli ja rengasrakenteen avoketjuinen esiaste. Tämän jälkeen rengasrakenne suljetaan esimerkiksi alkeenien metateesillä. Ohjattu synteesi on usein tehokkaampi ja siinä käytetään apuna koordinoitumista metalli-ioneihin esimerkiksi kupariin. Ohjattua synteesiä on kehittänyt erityisesti Jean-Pierre Sauvage.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rotaksaanit Wikimedia Commonsissa
Ruslan Rotan

Ruslan Rotan
Ruslan Petrovytš Rotan (ukr. Руслан Петрович Ротань, s. 29. lokakuuta 1981 Pultava) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Rotan aloitti uransa FK Dnipro Dnipropetrovskin riveissä kaudella 1999–2000. Hän pelasi joukkueessa 105 ottelua tehden niissä 11 maalia. Rotan siirtyi Kiovan Dynamoon kesällä 2005.
Ukrainan maajoukkueessa Rotan on pelannut 22 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia (tilanne 19. kesäkuuta 2006). Hän kuului maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 ja pelasi kolmessa Ukrainan viidestä ottelusta.
Aiheesta muualla

Futismaailma.com pelaajakortti (Arkistoitu – Internet Archive)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
Ronan (albumi)

| Ronan Ronan Keating |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2000
 Julkaistu: 31. heinäkuuta 2000 Toinen versio 23. huhtikuuta 2001
 Tuottaja(t): Gregg Alexander Arnthor Steve Lipson Steve Mac Rick Nowels Phil Thornalley
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 55.26
 Levy-yhtiö: Polydor
Ronan Keatingin muut julkaisut
|   | Ronan 2000 | Destination 2002 |
Ronan on irlantilaisen poplaulaja Ronan Keatingin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin Britanniassa 31. heinäkuuta 2000. Se nousi listan kärkeen ja myi nelinkertaista platinaa, mikä tekee siitä Keatingin menestyneimmän albumin. Suomessa levy nousi parhaimmillaan listan kuudennelle sijalle, mikä on myös Keatingin paras sijoitus Suomessa. Albumin myyntilukuja kasvattivat radiohitti ”Life Is A Rollercoaster” ja Keatingin esiintyminen Elämä lapselle -konsertissa syyskuussa 2000.
Levytys

Keating aloitti albumin levyttämisen pian Boyzonen viimeisen konsertin jälkeen alkuvuodesta 2000. Hän matkusti ympäri Yhdysvaltoja ja työskenteli useiden tuottajien ja muusikoiden kanssa muun muassa Los Angelesissa, Miamissa ja Nashvillessa, mistä hän haki countryvaikutteita. Bee Geesin kanssa syntyi yhteistyönä kappale ”Lovers and Friends”, jota Keating ei kuitenkaan julkaissut albumillaan, sillä se ei hänen mukaansa sopinut kokonaisuuteen. Bee Gees julkaisi lopulta kappaleen vuoden 2005 kokoelma-albumillaan Love Songs. Keating työsti kappaleita myös Boyzone-tuottaja Stephen Lipsonin kanssa ja yksi niistä, ”Once Upon a Lifetime”, löytyy vain Britannian ja Irlannin julkaisulta.
”In This Life” on alun perin countrylaulaja Collin Rayen kappale. Ronanin levytettyä oman versionsa myös Westlife levytti kappaleen vuoden 2005 albumilleen Face to Face.
Julkaisut

Albumin ensimmäinen single ”When You Say Nothing At All” julkaistiin vuosi ennen levyn julkaisua, kun Keating oli edelleen Boyzonen jäsen. Kappale nousi Britannian singlelistan ykköseksi heinäkuussa 1999, kun se oli myös elokuvan Notting Hill soundtrackilla. Seuraava julkaisu ”Life is a Rollercoaster” valmisteli albumin julkaisua, mutta ei kuitenkaan edustanut albumilla vallitsevaa tyyliä. Kappale on nopeatempoinen popkappale, mutta suurin osa levyn lauluista on balladeja. Se nousi listaykköseksi edeltäjänsä tapaan, kun taas loppuvuodesta julkaistu ”The Way You Make Me Feel” jäi kuudenneksi. Kyseinen kappale oli osittain Bryan Adamsin käsialaa ja hän myös laulaa taustalla.