stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikkeliformiaatti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa nikkeliformiaatti on vihreää kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti ((HCOO)2Ni·2H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa, ja voimakkaasti kuumennettaessa (noin 250 °C) yhdiste hajoaa metalliseksi nikkeliksi. Aine liukenee hieman veteen.
Nikkeliformiaattia valmistetaan neutraloimalla muurahaishappoa nikkelihydroksidilla tai -karbonaatilla tai veteen liukenevien nikkelisuolojen ja natriumformiaatin reaktiolla.
Nikkeliformiaattia käytetään katalyyttinä vedytysreaktioissa, erityisesti kovetettaessa rasvoja.
Nikolaus I

| Nikolaus I |
| --- | --- |
 Nikolaus I Suuri. Kuva Chevalier Artaud de Montorin vuonna 1842 julkaistusta teoksesta The Lives and Times of the Popes.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 800 Rooma
Kuollut: 13. marraskuuta 867 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  24. huhtikuuta 858
Paavius päättyi:  13. marraskuuta 867
Edeltäjä:  Benedictus III
Seuraaja:  Hadrianus II
Nikolaus I Suuri (n. 800–867) oli paavina 24. huhtikuuta 858 – 13. marraskuuta 867. Hän oli syntyisin Roomasta. Hän voimisti paavin auktoriteettia ja valtaa ja oli osaltaan nostamassa Rooman piispan merkitystä läntisen Euroopan kristittyjen kirkkojen johtohahmoksi. Hän nimitti myös valtakaudellaan Pyhän Ansgarin lähettilääkseen Pohjois-Eurooppaan. Lisäksi hän lähetti lähetyssaarnaajat käännytystyöhön Bulgariaan. Hänen muistopäiväänsä vietetään 13. marraskuuta.
Nikkelisulfaatti

| Nikkelisulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  (kidevedetön)10101-97-0 (heksahydraatti)10101-98-1 (heptahydraatti) 7786-81-4 (kidevedetön)10101-97-0 (heksahydraatti)10101-98-1 (heptahydraatti)
PubChem CID:  24586
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiSO4
Moolimassa:  154,8 g/mol (kidevedetön) 262,85 g/mol (heksahydraatti) 280,86 g/mol (heptahydraatti)
Ulkomuoto:  keltaista (kidevedetön) sinisiä tai emeraldinvihreitä kiteitä (heksahydraatti) sinisiä kiteitä (heptahydraatti)
Sulamispiste:  > 100 °C
Kiehumispiste:  840 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,68 g/cm3 (kidevedetön) 2,07 g/cm3 (heksahydraatti) 1,948 g/cm3 (heptahydraatti)
Liukoisuus veteen:  27,6 g/100 ml 0 °C 40,8 g/100 ml 25 °C 78,0 g/100 ml 100 °C
Nikkelisulfaatti tai nikkeli(II)sulfaatti on veteen liukeneva nikkelin sulfaatti, jonka kaava on NiSO4. Se on karsinogeeninen aine ja myrkyllinen vesieliöille. Yhdisteellä on kaksi kidevedellistä muotoa: heksahydraatti NiSO4·6H2O ja heptahydraatti NiSO4·7H2O. Nämä ovat väriltään sinisiä tai vihertäviä. Keltaista vedetöntä muotoa tuotetaan kuumentamalla ainetta 330 asteeseen. Heksahydraatissa on nikkeliä 22,3%.
Nikkelisulfaattia valmistetaan rikkihapon ja metallisen nikkelin tai nikkelioksidin tai nikkelikarbonaatin välisellä reaktiolla. Yhdisteen käyttökohteita ovat niklaus, metallien värjäys sekä käyttö katalyyttinä kemiallisissa prosesseissa.
Aiheesta muualla

Nikkelisulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Nickel Sulfate
Rudus

Rudus Oy on suomalainen kivipohjaisia rakennusmateriaaleja valmistava yhtiö. Se kuuluu kansainväliseen CRH-konserniin.
Historia

Rudus-yhtiön perusti diplomi-insinööri Tor Blomqvist vuonna 1931, ja alkuun se myi hiekkaa ja valmisti kivestä sepeliä. Vuonna 1939 toiminta laajeni kvartsin louhintaan Nilsiässä ja sen jalostukseen Hakkilan kivennäismyllyssä Tikkurilassa. Vuonna 1949 käynnistyi Nilsiässä laitos, jossa kvartsia pyrittiin jalostamaan lasiteollisuuden tarpeisiin. Tuohon aikaan Ruduksella oli sorakuoppia, kolme kivenmurskaamoa, kvartsiitti- ja liuskelouhokset, hiekanlajitteluasemia sekä Biohum-mullanvalmistuslaitos. Yritys työllisti 1950-luvun taitteessa 185 ihmistä.
Lohjan Kalkkitehdas Oy (myöhemmin Oy Lohja Ab) osti Oy Rudus Ab:n vuonna 1939 ja aloitti ensimmäisenä Suomessa valmisbetonin tuotannon 1958. Vuonna 1961 Rudus sulautettiin emoyhtiöön, kunnes vuonna 1993 se taas yhtiöitettiin Lohja-konsernin järjestelyjen ja uuden omistajan, ruotsalainen Euroc AB:n myötä Lohja Rudus Oy Ab:ksi.
Vuonna 1999 irlantilainen suuryritys CRH osti Lohja Ruduksen ja sementtivalmistaja Finnsementin ne siihen asti omistaneelta ruotsalais-norjalaiselta Scancem-konsernilta, joka oli muodostunut Eurocin ja norjalaisen Akerin fuusiosta. Samaan aikaan Scancem puolestaan myytiin saksalaiselle Heidelberger Zementille. Tuolloin Lohja Rudus hallitsi yli kolmannesta Suomen valmisbetonimarkkinoista ja toimi myös Venäjällä, Baltiassa, Puolassa ja Pohjois-Saksassa. Yhtiön nimi muuttui Rudus Oy:ksi vuoden 2008 alusta, jolloin sen tytäryhtiöitä olivat Rudus Asfaltti Oy, Rudus Murskaus Oy, Rudus Betonituote Oy (ent. A-betoni), Elpotek Oy, Rudus East Oy, Rudus AS (Viro), Rudus SIA (Latvia) ja ZAO Betomix LO (Venäjä). CRH kertoo olevansa maailman toiseksi suurin rakennusmateriaaliyritys, joka toimii 29 maassa ja työllistää 76 000 henkilöä.
Kirjallisuutta

Seppänen, Lauri: Hiekanjyvästä ovat suuretkin asiat syntyisin. Ruduksen juhlakirja 1931–2001.  Lohja Rudus Oy Ab, 2001.  ISBN 952-91-3784-2  Teoksen verkkoversio (pdf). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Rudus Oy
Seppo Nikkilä

Seppo Nikkilä 1960-luvulla.
Seppo Tapani "Nikki" Nikkilä (s. 23. joulukuuta 1936 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.
Nikkilä edusti SM-sarjassa Kooveeta vuosina 1955-1969 ja voitti joukkueen ainoan Suomen-mestaruuden vuonna 1968. Nikkilä pelasi yhteensä 203 ottelua, joissa hän saavutti tehopisteet 91+106.
A-maajoukkueessa Nikkilä pelasi 63 ottelua ja keräsi niissä tehopisteet 17+17. Maailmanmestaruuskisoihin hänet valittiin kolme kertaa ja olympialaisiin kerran. (Innsbruck, 1964).
Pääsarjatasolla Nikkilä pelasi myös lentopalloa, jossa hän edusti Järvensivun Kisaa. Jalkapalloa hän pelasi maakuntasarjassa.
Saavutukset ja palkinnot

1 Euroopan-mestaruuskilpailujen hopea (vuonna 1962)
1 Suomen-mestaruus (vuonna 1968)
3 SM-hopeaa (vuosina 1959, 1962, 1964) ja 2 SM-pronssia (vuosina 1960, 1961)
1 Suomen Cup -mestaruus (vuonna 1968)
SM-sarjan paras pistemies (vuonna 1964)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (vuosina 1964 ja 1965)
SM-sarjan tähdistökentällisessä (vuonna 1964)
Suomen Jääkiekkoleijona #45
Niloottiset kielet

Niloottiset kielet on nilosaharalaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä, johon kuuluvia kieliä puhutaan pääosin Itä-Afrikassa.
Ajatuksen yhtenäisestä nilosaharalaisesta kieliryhmästä julkaisi ensimmäisenä saksalainen egyptologi Karl Lepsius vuonna 1880. Niloottisten kielen uskotaan pohjautuvan yhteen kantakieleen, protoniloottiin, jota puhuttiin nykyisen Etiopian alueella. Protonilootti hajautui kolmeksi ryhmäksi noin 4000 vuotta sitten.
Niloottiset kielet jaetaan itä-, etelä- ja länsiniloottisiin kieliin. Puhutuimmat itäniloottiset kielet ovat ateso, maasai ja turkana. Eteläniloottiseen haaraan kuuluu muun muassa kalenjin-kielten alaryhmä. Länsiniloottisten kielten ryhmään kuuluvat luo, lango, alur, dinka ja atšoli.
Nilakan alue

Nilakan alue (vesistöaluetunnus 14.73) on Rautalammin reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 1 027,88 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 19,72 %. Vesistön alueen alarajana on Äyskoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 2 156,52 neliökilometriä ja sen järvisyys on 17,91 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Virmasveden alueeseen (14.72). Nilakan alueen ja Virmasveden alueen välissä on Rasvanki, jonne johtaa vesireitti Äyskosken kautta.
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen esitetyssä järjestyksessä. Lihavoidut linkit kuuluvat Rautalammin pääreittiin :
Nilakan lähialue (14.731)
Koutajoen valuma-alue (14.732)
Sorojoen valuma-alue (14.739)
Kangasjoen valuma-alue (14.733)
Sulkavanjoen valuma-alue (14.734)
Aittojoen valuma-alue (14.735)
Pitkäjoen valuma-alue (14.738)
Heinikanpuron valuma-alue (14.737)
Jupitinpuron–Saikaankanavan valuma-alue (14.736)
Rovaniemen kirkko

| Rovaniemen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Yliopistonkatu 2, Rovaniemi
Koordinaatit:  66°29′41″N, 025°43′44″E
Seurakunta:  Rovaniemen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1950
Suunnittelija:  Bertel Liljequist
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  850
Tyylisuunta:  jälleenrakennus
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rovaniemen kirkko sijaitsee Suomen Lapissa, Rovaniemen kaupungin keskustassa. Arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelema 850 istumapaikkaa sisältävä kirkko valmistui vuonna 1950. Aikaisempi kirkkorakennus poltettiin Lapin sodassa 16. lokakuuta 1944.
Rakennus

Kirkon erikoisuuksiin kuuluu katolla sijaitseva risti, joka on valaistu punaisella valolla. Värivalinta herätti aikoinaan laajaa keskustelua. Ristin väri on punainen, koska sen merkitys on "Verinen risti velkakirjan päällä".
Vuoden 2005 aikana Rovaniemen kirkkoa kunnostettiin. Näkyvin muutos oli kuparisen vesikatteen uusiminen.
Rakennus > Alttarifresko

Kirkon kookkaan 14 metriä korkean ja alhaalta 11 metriä leveän alttarifreskon toteutti professori Lennart Segerstråle vuonna 1951. Teos on nimeltään Elämän lähde.
Freskon luonnos valmistui jo ennen sotaa vuonna 1936 ja se oli vakavasti ehdolla ensin Rajamäen kirkkoon. Taiteilija lahjoitti luonnoskappaleen Nurmijärven seurakunnalle ja se sekä kaksi taiteilijan tekemää osasuurennosta ovat Rajamäen kirkon seurakuntasalissa. Lopulliseen työhön taiteilija otti vaikutteita viimeisen sotavuoden aikaisista Lapin tuhoista. Hän itse luonnehti teosta seuraavasti:
»Se on siis läpileikkaus jokaisesta ihmissydämestä, jonka toisella puolella on sovitetun ryövärin halu joutua yhteyteen Jumalaan ja hänen suunnitelmaansa, ja toisella puolella on sovittamattoman ryövärin kielteisyys siihen; keskellä seisoo itse Kristus sovituksen hintana. Hän kuvastuu elämän lähteeseen, omaantuntoomme, johon rehellisyyden puhdas valo ja epäitsekkyyden rakkaudellisuus meissä heijastuu. Tämä kaikki on sommiteltu Lapin ympäristöön, koska Rovaniemen kirkko on oleva sen hengen sydämenä.»
Rakennus > Koristemaalaukset

Kirkon sisustussuunnittelu, koristemaalaukset ja lasimaalaukset ovat Antti Salmenlinnan. Kirkon koristelussa aiheena on käytetty perinteistä pohjoissuomalaista arkea. Kirkon omintakeisissa seinämaalauksissa Raamatun vertauskuvallinen lammas on korvattu porolla. Kirkossa on kuvanveistäjä Gunnar Uotilan puusta veistämät evankelistojen kuvat tunnussymboleineen sekä suurikokoinen veistos, jonka aiheena on omalla verellään poikasiaan ruokkiva Lapin joutsen.
Rakennus > Urut

Kirkkosalin urut ovat Christensenin tehtaan valmistamat 45-äänikertaiset mekaaniset urut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rovaniemen kirkko Wikimedia Commonsissa
Rovaniemen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Rovaniemen kaupunki: Julkiset taideteokset Rovaniemellä
| n k Perustiedot Wikidatassa: Rovaniemen kirkko (Q16658217)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rovaniemi
katuosoite: Yliopistonkatu 2, 96101 Rovaniemi
koordinaatit: 66°29′41″N 25°43′44″E﻿ / ﻿66.49467°N 25.72882°E﻿ / 66.49467; 25.72882

Lennart Segerstråle: Elämän lähde.
Urut.
Rubisco

| --- | --- |
Rubisco

Malli rubiscon rakenteesta. Kahdeksan suurta alayksikköä on kuvassa valkoisena ja harmaana ja kahdeksan pientä alayksikköä sinisenä ja oranssina.
Tunnisteet
CAS-numero: 9027-23-0
EC-numero: 4.1.1.39
systemaattinen nimi: ribuloosi-1,5-bisfosfaattikarboksylaasi
Tietokannat
KEGGt: KEGG
Rubisco eli ribuloosi-1,5-bisfosfaattikarboksylaasi  on tärkeä fotosynteesiin osallistuva entsyymi, joka katalysoi hiilidioksidin liittämistä ribuloosi-1,5-bisfosfaattiin ja syntyvän tuotteen hajoamista 3-fosfoglyseraatiksi. Entsyymiä tavataan yhteyttävistä kasveista, levistä ja fototrofisista bakteereista. Rubisco voi muodostaa noin 30 % kasvin lehtien proteiinimäärästä ja on todennäköisesti biosfäärin yleisin proteiini.
Rakenne

Kasvien ja levien kloroplasteissa esiintyvä rubisco koostuu kahdeksasta suuresta alayksiköstä, jotka ovat kooltaan 51–58 kDa ja kahdeksasta pienestä alayksiköstä, jotka ovat kooltaan 12–18 kDa. Entsyymin aktiivinen keskus sijaitsee suurissa alayksiköissä. Pienet alayksiköt voivat parantaa suurten alayksikköjen katalyyttistä aktiivisuutta, mutta niiden tärkein tehtävä on tukea entsyymin rakennetta. Pienet alayksiköt eivät ole rubiscon toiminnalle välttämättömiä ja esimerkiksi eräillä purppurabakteereilla niitä ei ole lainkaan ja suuria alayksiköitäkin on vain kaksi.
Mekanismi

Jotta rubisco toimisi katalyyttisesti aktiivisena entsyyminä, entsyymin säätelykohdassa sijaitsevan lysiiniaminohapon sivuketjun aminoryhmään täytyy liittyä hiilidioksidi, jolloin muodostuu karbamaattiryhmä, joka sitoutuu koentsyyminä toimivaan magnesiumioniin. Entsyymin substraatti ribuloosi-1,5-bisfosfaatti sitoutuu kuitenkin hyvin voimakkaasti tähän sivuketjuun ja estää rubiscon täydellisen toiminnan. Tämän vuoksi toinen entsyymi rubiscoaktivaasi irrottaa ribuloosi-1,5-bisfosfaatin ATP:tä kuluttavalla reaktiolla, ja näin sivuketjun karboksylaatio pääsee tapahtumaan ja entsyymin konformaatio muuttuu aktiiviseksi. Rubiscoaktivaasi on siis säätelyproteiini.
Ribuloosi-1,5-bisfosfaatti sitoutuu magnesiumioniin ketoryhmänsä ja sen viereisessä hiilessä olevan hydroksyyliryhmän välityksellä. Magnesiumioni on sitoutunut lysiinin karbamaattiryhmän lisäksi myös entsyymin asparagiini- ja glutamiinihappojen sivuketjuihin. Lysiinin aminoryhmä poistaa substraatilta protonin, jolloin muodostuu enediolaattivälituote. Protoninsiirron seurauksena enediolaatti isomerisoituu toiseksi enediolaatiksi, johon rubisco liittää nukleofiilisellä additioreaktiolla hiilidioksidin, jolloin muodostuu 2-karboksi-3-keto-d-arabinitoli-1,5-bisfosfaattia. Tämä on hyvin pysymätön välituote, johon liittyy vesimolekyyli ja muodostuu hydroksi-β-ketohappo. Tämä hajoaa 3-fosfoglyseraatiksi aldolikondensaation käänteisreaktiolla.
Rubisco voi katalysoida myös sivureaktiota, jossa ribuloosi-1,5-bisfosfaatista muodostunut enediolaatti reagoi hiilidioksidin sijasta hapen kanssa. Tällöin tuotteena syntyy molekyyli 3-fosfoglyseraattia ja molekyyli fosfoglykolaattia. Tämäkin reaktio vaatii, että lysiinin sivuketju on muodostanut karbamaatin. Reaktion arvellaan tapahtuvan hydroperoksidivälituotteen kautta, joka hajoaa, kun siihen liittyy vesimolekyyli. Muodostuneen fosfoglykolaatin kasvi käsittelee fotorespiraatioksi kutsutun metaboliareitin kautta. Fotorespiraatio on aktiivisimmillaan kuumina ja kuivina päivinä, jolloin kasvit sulkevat hiilidioksidinottoaukkonsa.
Olosuhteet ja säätelytekijät

Rubisco tarvitsee toimiakseen koentsyymikseen magnesiumionin. Eräissä bakteereissa magnesiumin tilalla voi toimia myös mangaani tai rauta. Hiilidioksidin täytyy liittyä säätelykohtaan, jotta metalli-ionin sitoutuminen tapahtuisi. Myös valo aktivoi rubiscon toimintaa. Säteilyn vaikutusmekanismit ovat monimutkaiset, eikä niitä täysin ymmärretä. Säteily saa aikaan protonien siirtymisen tylakoidien kalvon läpi ulkopuolella olevaan tilaan ja magnesiumionien virran tylakoidiin. Tästä syntyy tylakoidin kalvon eri puolille protonigradientti ja pH tylakoidissa on noin 8, mikä on sopiva rubiscon toiminnalle ja hyvä erityisesti karbamaattiryhmän muodostumiselle.
Rubiscoa inhiboivat monet orgaaniset sokerifosfaatit. Yksi tärkeimmistä inhibiittoreista on 2-karboksiarabinitoli-1-fosfaatti, joka muistuttaa rubiscon katalysoiman reaktion välituotetta 2-karboksi-3-keto-d-arabinitoli-1,5-bisfosfaattia. Se sitoutuu entsyymiin yli 1 000 kertaa voimakkaammin kuin ribuloosi-1,5-bisfosfaatti ja estää näin sen toiminnan. 2-karboksiarabinitoli-1-fosfaatti kertyy kasvien lehtiin yön aikana. Auringon paistaessa sen säteily aktivoi rubiscoaktivaasin, joka irrottaa inhibiittorin entsyymistä ja inhibiittori hajotetaan fosfataaseihin kuuluvalla spesifisellä entsyymillä.
Aiheesta muualla

Näin fotosynteesi toimii Tiede.fi
Rubiscon katalysoimat reaktiot ribuloosi-1,5-bisfosfaatista (1) hiilidioksidin ja hapen läsnä ollessa.
(1) ribuloosi-1,5-bisfosfaatista, (3) 3-fosfoglyseraatti (4) 2-fosfoglykolaatti
Nikkeliasetyyliasetonaatti

| Nikkeliasetyyliasetonaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  3264-82-2
PubChem CID:  5112550 ja 9834912
SMILES:  CC(=CC(=O)C)O.CC(=CC(=O)C)O.[Ni]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C5H7O2)2Ni
Moolimassa:  256,902 g/mol
Sulamispiste:  229-230 °C
Tiheys:  1,45 g/cm3
Liukoisuus veteen:  5 g/l (20 °C)
Nikkeliasetyyliasetonaatti ((C5H7O2)2Ni) on kompleksiyhdiste, jossa keskusionina on nikkeli-ioni ja ligandeina asetyyliasetonimolekyylit. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja orgaanisten nikkeliyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nikkeliasetyyliasetonaatti on vihreää kiteistä ainetta. Vedettömänä kiinteissä olomuodossa se esiintyy rakenteeltaan trimeerinä. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti ((C5H7O2)2Ni·2H2O). Nikkeliasetyyliasetonaattidihydraatista kidevesi poistuu kuumennettaessa sitä alennetussa paineessa 50 °C:n lämpötilaan. Nikkeliasetyyliasetonaatti liukenee veteen, aromaattisiin hiilivetyihin, kloorattuihin hiilivetyihin ja etanoliin. Dietyylieetteriin se ei sen sijaan liukene.
Valmistus ja käyttö

Nikkeliasetyyliasetonaattia voidaan valmistaa nikkelikloridin tai muun vesiliukoisen suolan vesiliuoksesta heikon emäksen läsnä ollessa, nikkelioksidista tai nikkelihydroksidista sekä asetyyliasetonista.
Nikkeliasetyyliasetonaattia käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa. Esimerkiksi alkeenien oligomeroinneissa, syklo-oktatetraeenin valmistuksessa, hapetuksissa ja pelkistyksissä, hydrosilylaatioissa, konjugaattiadditioissa, additioissa kaksois- tai kolmoissidoksiin, ristikytkentäreaktioissa ja toisiintumisissa. Nikkeliasetyyliasetonaatista voidaan valmistaa myös organonikkeliyhdisteitä kuten bis(syklo-oktadieeni)nikkeli(0):llaa, nikkeloseenia ja syklododekatrieeninikkeliä.
Niinijoki (joki Loimaalla)

| Niinijoki |
| --- | --- |
 Niinijokea Mellilässä nähtynä valtatieltä 9.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Varsinais-Suomi
Kunnat:  Loimaa (Alastaro)
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Niinijoen valuma-alue (35.99)
Pinta-ala:  225,94 km²  
Järvisyys:  0,03 % 
Pääuoman pituus:  45,9 km 
Pääuoman osuudet:  Niinijoki ←Letkunoja ←Niinioja
Yhtyy:  Loimijoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Metsänkulma 
 :  60.7301°N, 23.0192°E
Laskupaikka:  Niinijoensuu, Loimaa (Alastaro) 
 :  60.9391°N, 22.8783°E
Sivu-uomat:  Lappijoki, Sulajoki
Taajamat:  Mellilä
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  alle 80 m
Laskukorkeus:  alle 70 m
Korkeusero:  noin 10 m
Pituus:  32 km  
Kaltevuus:  0,31 m/km
Keskivirtaama:  1,9 m³/s  
Muuta
Niinijoki on Varsinais-Suomessa Loimaalla virtaava 46 kilometriä pitkä Loimijoen vasemmanpuoleinen sivujoki.
Joen kulku

Niinijoki voidaan katsoa alkavan kohdassa, jossa Penninoja tai jossa Hartianoja yhtyy pääuomaan. Viimeistään Hartianojan yläpuolella pääuomaa kutsutaan Letunojaksi. Joki virtaa pieniä meanderimutkia tehden aluksi kohti luodetta. Se virtaa keskeytyksettä laajojen peltomaisemien läpi tuoden maisemaan vaihtelua pienien kulmakuntien ilmeeseen. Joki kaartaa heikosti niin, että lopulta se yhtyy Loimijokeen etelästä päin. Yhtymäkohta sijaitsee heti Alastaron taajaman yläpuolella ja Vuolteen voimalaitoksen alapuolella.
Joen yläjuoksulla siihen yhtyy vain pieniä ojia ja itse joki on vielä kapea. Mellilä, joka tulee vastaan seitsemän kilometrin päässä, on joenvarren suurin taajama. Mellilän taajama sijaitsee Niinijoen ja Vihtonojan haarassa. Turku–Toijala-rautatie ylittää joen Mellilässä ja valtatie 9 pian Mellilän alapuolella. Joenvarteen on rakennettu myös Mellilän kirkko, joka on Mellilästä pari kilometriä yläjuoksulle päin. Hurskalan ja Lappijoen kohdalla sivujokien tuomat vesimäärät kasvattavat Niinijokea eniten.
Asutus ja liikenne

Joki virtaa ja sen valuma-alue sijaitsee Loimaalla pääosin entisten Alastaron, Loimaan kunnan ja Mellilän alueilla. Jokivarren kyliä Alastarolla ovat Niinijoensuu, Lauroinen, Pispala, Ämmäinen eli Ylhäinen, Mökköinen ja Auvainen. Lisäksi jokisuulla joen rantaan ulottuvat Alastaron Vammalan kylän maat. Joen suulla Niinijoensuun kylän vanha keskusalue on osa Alastaron kirkonkylän taajamaa.
Entisessä Loimaan kunnassa Niinijoen kulmakunnalla jokivarren kyliä ovat Hartoinen, Haaroinen, Hurskala, Lappijoki, Vilvainen, Torkkala, Pahikainen, Krekilä ja Pappinen. Mellilässä joen varteen jäävät entisen kunnan kaikki kylät: Mellilä, jonka alueella sijaitsee entinen Mellilän rautatieasema, Pesänsuo, jonka alueella sijaitsee Mellilän kirkko sekä joen latvoilla Vähäperä ja Isoperä. Mellilän asemaseudun taajama jää pääosin Mellilän ja pienemmältä osin Pesänsuon kylien alueelle jokivarressa.
Joen suulla Niinijoensuussa sen ylittävät paikallistietasoinen yhdystie Loimaantie ja seututie 213. Joen länsirantaa seurailee Alastaron keskustasta Niinijoensuun ja Lauroisten kautta Haaroisiin seututielle 210 johtava yhdystie 2101. Siitä Ylhäisissä erkaneva paikallistietasoinen yhdystie Auvaistentie ylittää Niinijoen Mökköisten luona.
Loimaalta Oripäähän johtava seututie 210 ylittää Niinijoen Hurskalan ja Lappijoen luona. Niinijoella siitä haarautuu etelään yhdystie 2102. Tämä johtaa Niinijoen itärantaa seuraillen Torkkalan, Pahikaisten, Krekilän ja Pappisten kautta valtatielle 9 Mellilässä ja ylittää Niinijoen Krekilän ja Pappisten välillä. Yhdystiestä 2102 Pappisissa erkaneva paikallistietasoinen yhdystie Pappistentie ylittää Niinijoen Pappisten luona.
Mellilässä Niinijoen ylittää valtatien 9, jolta haarautuu Mellilän asemaseudun taajaman kautta Kosken Tl suuntaan Niinijoen länsirantaa noudatteleva yhdystie 2260. Entisen Mellilän rautatieaseman luona siitä haarautuu Niinijoen ylittävä paikallistietasoinen yhdystie Asemantie. Täällä myös Turku–Toijala-rataylittää joen. Pesänsuon kylän luona yhdystiestä 2260 haarautuu Niinijoen ylittävä yhdystie 2262 Loimaan Karhulan suuntaan. Tästä haarautuu Niinijoen itärantaa seuraileva paikallistietasoinen yhdystie Kirkkotie Mellilän kirkon ohi Vähäperän suuntaan. Isoperällä yhdystiestä 2260 haarautuu Niinijoen ylitävä paikallistietasoinen yhdystie Penninkulmantie, johon Kirkkotie yhtyy.
Niinijoen valuma-alue > Yleistä

Niinijoki on Loimijoen sivujoki ja se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35), jossa Loimijoki yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Loimijoen valuma-alue (35.9) muodostaa toisen jakovaiheen vesistöalueen, joka laskee Kokemäenjoen alueeseen (35.1). Niinijoen valuma-alue (35.95) sijaitsee Loimijoen valuma-alueen eteläreunalla. Niinijoki yhtyy Loimijokeen etelästä päin Loimijoen yläosan alueen (35.92) osuudelle. Sen valuma-alueen itäpuolella sijaitsevat sivujokien Kärrynojan valuma-alue (35.928) ja Petäjoen valuma-alue (35.927). Niinijoen itäpuolella kohoaa Porista alkava saumaharjun harjujakso, joka muodostaa Niinijoelle vedenjakajan Virttaalta Krekilänkankaalle. Vedenjakaja jatkaa sieltä vielä Vihtonkulmalle, Huovintielle, Isokankaalle, Hevonlinnaan ja Linturahkalle. Vain Sulajoen uoma alkaa harjujakson takana ja läpäisee sen Krekilänkankaalla. Vedenjakajan länsipuolella sijaitsee Aurajoen valuma-alue (28) ja eteläpuolella Paimionjoen valuma-alue (27).
Niinijoen suu sijaitsee 46 kilometriä ylävirtaan Loimijoen suulta. Niinijoen valuma-alueen pinta-ala on 226 neliökilometriä ja se levittäytyy pääasiassa vain Loimaan kaupungin alueelle. Sen valuma-alue ulottuu kuitenkin myös Oripään keskustaajamaan, Koski Tl:n itäreunaan, Pöytyän koillisosiin ja Marttilan pohjoisosaan. Joen valuma-alueella on vain kaksi pientä järveä ja sen järvisyys on siksi vain 0,03%. Valuma-alueesta 56 % on viljelyssä.