stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Objektivismi (Rand)
Historia

Ayn Rand esitteli ajattelunsa ensimmäiseksi kaunokirjallisuudessa – erityisesti teoksissaan The Fountainhead (1943) ja Kun maailma järkkyi (1957). Teoksien teemoja ovat muun muassa rationaalisuuden tavoittelu, individualismi, kollektivismin uhka ja toisten puolesta uhrautumisen vääryys. Myöhemmin Rand julkaisi objektivismia käsitteleviä tekstejä erilaisissa kirjoissa ja aikakausjulkaisuissa, kuten The Objectivistissa ja The Ayn Rand Letterissä. Randin mukaan objektivismin nimi tulee siitä, että tieto ja arvot ovat objektiivisia. Ne ovat olemassa ja ihmisen järjen löydettävissä. Randin mukaan hän valitsi nimen ”objektivismi” siksi, että filosofian tulee perustua olemassaoloon, ja eksistentialismi oli nimenä jo varattu.
Objektivistisen liikkeen alullepanijana toimi erityisesti Nathaniel Branden. Hän esitti Randille vuonna 1956, että objektivismista pidettäisiin luentoja. Branden oli huomannut, että The Fountainhead -kirjan myötä ihailijakirjeiden määrä oli kasvanut huomattavasti. Siksi Branden myös ehdotti Randille, että filosofia tulisi pystyä esittämään järjestelmällisemmin, jotta se tavoittaa paremmin ihmisiä. Vaikka Kun maailma järkkyi saikin heti julkaisusta alkaen paljon kritiikkiä vuonna 1957, myös kannattajien määrä lisääntyi. Aluksi Rand epäili ajatusta filosofian luennoista. Tammikuussa 1958 Nathaniel Branden piti ensimmäisen luentonsa objektivismin perusteista ja siitä tuli pian menestys. Luentojen järjestämisestä vastasi Nathaniel Branden Institute (NBI). Luennoitsijoina toimivat myös Alan Greenspan, Leonard Peikoff, Mary Ann Rukavina ja Barbara Branden. 1960-luvulla objektivistinen liike oli voimistunut ja korkeakouluopiskelijat perustivat ympäri maata kirjakerhoja, joissa keskusteltiin objektivismista ja Randin teoksista. Vuonna 1968 Rand ja Branden ajautuivat välirikkoon ja NBI lopetti toimintansa. Objektivistit jakautuivat kahteen leiriin ja jäljelle ei jäänyt keskitettyä organisaatiota, vaan pieniä keskusteluryhmiä. Toiminta järjestäytyi uudelleen vuonna 1985, kun Ayn Rand Institute (ARI) perustettiin. 1980-luvun lopulla näkemyserot objektivistien välillä kasvoivat kysymyksestä, onko objektivismi avoin vai suljettu filosofinen järjestelmä. Peikoffin mukaan kyse oli suljetusta (muuttumattomasta) järjestelmästä, kun David Kelleyn mukaan kyse oli avoimesta (kehittyvästä) järjestelmästä. Kysymys johti välirikkoon ja uuden järjestön syntyyn. Vuonna 1990 David Kelley perusti Institute for Objectivist Studies -järjestön, joka tunnetaan nykyisin nimellä The Atlas Society.
Ayn Rand ei koskaan julkaissut ei-kaunokirjallista teosta, joka olisi järjestelmällisesti käsitellyt kaikkia objektivismin osa-alueita, vaan tämä tehtävä jäi Randin seuraajille. Objektivismin yleisesityksiä ovat muun muassa Harry Binswangerin toimittama The Ayn Rand Lexicon (1986), Leonard Peikoffin Objectivism:. The Philosophy of Ayn Rand (1991) sekä Andrew Bernsteinin Objectivism in One Lesson (2008).
Filosofia

»Filosofiani ytimenä on käsitys ihmisestä sankarillisena olentona, onnellisuus hänen moraalisena elämän tarkoituksenaan, tuottavan saavutuksen ollessa hänen jaloin toimintansa ja järjen ollessa hänen ainoa absoluutti.» 
(Rand, Ayn: Atlas Shrugged. Appendix: About the Author)
Leonard Peikoffin mukaan objektivismi jakautuu viiteen filosofian osa-alueeseen: metafysiikkaan, tietoteoriaan, etiikkaan, politiikkaan ja estetiikkaan. Objektivistien mukaan heidän oppinsa on tietoteoreettisessa mielessä hierarkinen. Jotta jotain asiaa voisi ymmärtää, on ensin tunnettava sitä edeltävät päätelmät. Peikoffin mukaan objektivismin hierarkia voidaan tiivistää kahteenkymmeneen pääkohtaan.
Olemassaolo on olemassa (eksistenssi eksistoi).
Tietoisuus on kyky havainnoida todellisuutta.
A = A.
Järki on ihmisen ainoa keino hankkia tietoa; järki voittaa mystiikan.
Aistit ovat luotettavia.
Käsitteet ovat konkretioiden identifikaatioita.
Tieto on objektiivista, ei subjektiivista.
Kausaliteetti.
Järki on ihmisen selviytymiskeino.
Mieli ja ruumis eivät ole erillisiä.
Ihmisen elämä on moraalisen arvon standardi.
Rationaalisuus korkeimpana hyveenä.
Itsenäisyys (riippumattomuus) hyveenä.
Rehellisyys hyveenä.
Aloitteellisen voimankäytön pahuus.
Yksilönvapauksien olemassaolo.
Valtion sallitut tehtävät.
Kapitalismi ainoana moraalisena järjestelmänä.
Taiteen luonne ja taiteen rooli ihmisen elämässä.
Romantiikka käsitteellisenä taiteen suuntauksena.
Filosofia > Metafysiikka: objektiivinen todellisuus

Objektivismi perustuu kolmeen aksioomaan: olemassaoloon, identiteettiin ja tietoisuuteen. Ne ovat päättelyketjun alkupiste, koska niitä ei voida jakaa enää pienempiin osiin.
Eksistenssi eksistoi. Tehdäkseen minkäänlaista perusteluketjua mistään asiasta täytyy ensin voida sanoa, että jotain on olemassa. Todistusta olemassaolon olemassaolosta voidaan perustella myös sillä, että ei-olemassaolevan todistaminenkin edellyttää erottelun tekemistä olemassaolevaan.
Identiteetti. Asia on se, joka se on (A = A). Asia ei voi olla vastoin luontoaan. Oleminen edellyttää identiteettiä, koska oleminen tarkoittaa jonain olemista. Jos identiteettiä ei olisi, mikä tahansa asia voisi olla sekä tosi ja epätosi yhtä aikaa, mikä johtaisi loputtomiin ristiriitaisuuksiin. Ilman identiteetin absoluuttisuutta mitään tietoa ei voitaisi koskaan saavuttaa. Esimerkiksi tehokkuus ei voi olla yhtä aikaa tehokkuutta ja tehottomuutta, koska tehottomuus on tehokkuuden vastakohta.
Tietoisuus. Jotta olemassaolevasta voidaan tehdä havaintoja, se edellyttää tietoisuutta. Tietoisuus tarkoittaa tietoisuutta jostakin, minkä vuoksi tietoisuutta edeltää ensin olemassaolo. Ei voi olla tietoisuutta ilman olemassaoloa, koska ei olisi mitään tiedettävää. Lisäksi tietoisuus itsessään on myös identiteetti.
Objektivismin mukaan näistä seuraa tiettyjä johtopäätöksiä, kuten kausaliteetti ja yliluonnollisuuden kieltäminen. Ayn Rand ylisti useasti Aristoteleen roolia filosofiassa, erityisesti identiteetin lain kehittämisessä.
Filosofia > Estetiikka: romanttinen realismi

Ayn Randin mukaan taide on ihmisen valikoivaa todellisuuden uudelleenluontia, joka perustuu yksilön omiin metafyysisiin arvoarvostelmiin. Taiteen tehtävänä on siis kuvailla, mikä on taiteilijan mielestä totta ja tärkeää elämässä. Taide on abstraktioiden kuvaamista selkeissä aistein havaittavissa muodoissa. Taiteen tehtävä on ensisijaisesti metafyysinen eikä eettinen: taiteen tehtävänä ei ole opettaa tai lobata mitään. Taiteella on kuitenkin teema, minkä seurauksena taide väistämättä välittää jonkin sanoman yleisölle, mutta sanoma ei ole taiteen tarkoitus itsessään. Tämä erottaa taiteen ja propagandan toisistaan. Taiteen suuruus on suhteessa kuvatun teeman universaalisuuteen. Kirjaimellinen käännös tai kuvaus ei ole kuitenkaan taidetta, minkä vuoksi uutiskertomus ja valokuva eivät ole taidetta.
Esimerkiksi taiteilija, joka esittää ihmisen jumalallisena olentona, on tietoinen ihmisten heikkouksista ja sairauksista. Taiteilija kuitenkin pitää näitä olosuhteita sattumana ja epärelevanttina ihmisen perimmäisen olemuksen kannalta. Siksi taiteilija luo hahmon, joka huokuu voimaa, kauneutta, älykkyyttä ja itseluottamusta, koska ne ovat taiteilijan käsityksessä ihmisen oikea ja luonnollinen tila.
Objektivismin mukaan ihminen tarvitsee taidetta selviytyäkseen – ei materialistisessa mielessä – vaan henkisessä mielessä, jotta ihmisen tietoisuus selviytyy. Juurisyy ihmisen taiteen tarpeelle on se, että ihmisen tietoisuus on käsitteellinen ja käsitteellisenä olentona tarvitsee filosofian ohjausta. Filosofia itsessään ei kuitenkaan tyydytä ihmisen tarvetta filosofialle, minkä vuoksi tarvitaan taidetta. Ideaalia taidetta edustaa romanttinen realismi, koska se korostaa ihmisyyttä ja ihmisen kykyä valintojen tekemiseen. Romanttinen realismi kuvaa ihmiset sellaisina kuin heidän tulisi olla. Romanttinen realismi ei ole kuitenkaan emotivismia. Objektivismin mukaan kauneus on objektiivista ja taidetta voidaan arvioida rationaalisesti. Tästä syystä objektivismi on kriittinen modernia taidetta kohtaan.
Suhde konservatismiin

Randin mukaan objektivistit eivät ole konservatiiveja, vaan radikaaleja kapitalisteja. Rand kritisoi konservatiiveja siitä, että he eivät uskalla puolustaa kapitalismin saavutuksia Yhdysvalloissa, vaan antavat markkinatalouden hitaasti näivettyä. Randin mukaan aatteena konservatismi kärsii kolmesta heikkoudesta:
Usko ideologian perustana; ei järki ja päättely.
Perinteen puolustaminen, koska perinne vaatii sitä, mikä on kehäpäätelmä. Lisäksi herää kysymys, mistä tiedetään, mikä on puolustamisen arvoinen perinne ja kenellä on oikeus muuttaa sitä.
Johtopäätökset ihmisen erehtyväisyydestä: Koska ihmiset ovat erehtyväisiä, ketään ei voi päästää diktaattoriksi. Siksi ihmisille voidaan antaa vain vapaus. Käänteisesti tästä seuraa, että jos ihmiset olisivat täydellisiä, ihmiset voisivat ansaita diktatuurin eikä vapautta. Diktatuuri olisi näin ollen seurausta ihmisen hyvyydestä.
Myös Leonard Peikoffin mukaan objektivismilla ei ole mitään tekemistä konservatismin kanssa, koska objektivistit eivät halua säilyttää nykyistä järjestelmää, vaan muuttaa sen perustuksia. Peikoffin mukaan konservatiivit ovat moraalisesti alemmalla tasolla kuin Yhdysvaltain vasemmistolaiset, koska konservatiivit väittävät tekevänsä toista, mitä oikeasti tekevät. Peikoff katsoi, että esimerkiksi markkinatalouden puolustamisessa tai hyvinvointivaltion vastustamisessa konservatismi ei ole toiminut johdonmukaisesti, vaan on kannattanut myös ristiriitaisia asioita. Siksi Peikoffin mukaan konservatiivit luovat äänestäjille valheellisen illuusion vaihtoehdosta kollektivismille. Tästä seuraa, että valtiojohtoisuus voimistuu eikä sille tule todellista haastajaa.
Suhde libertarismiin ja anarkokapitalismiin

Ayn Rand kritisoi voimakkaasti libertarismia, koska katsoi sen olevan filosofisesti huonosti perusteltu oppi. Anarkismia Rand piti epä-älyllisenä ja kollektivistisena aatteena.
Objektivistien mukaan libertarismin ongelmana on päättelyketjun puute, miksi esimerkiksi vapaa markkinatalous on tavoiteltava asia. Jos päättelyketju ei ole looginen, libertarismin tietoteoria perustuu kehäpäätelmään: ”näin se on, koska sanon, että se on”. Peter Schwartzin mukaan perusoikeuksia ei voida määritellä ilman etiikkaa, ja tämä filosofisen taustan puuttuminen on libertarismin heikkous.
Keskeinen ero esimerkiksi Friedrich von Hayekin välillä on se, että Hayekin mukaan ihminen ei voi tietää varmasti asioita ja siksi tarvitaan vapaa yhteiskunta, jossa huonot ideat kehityksen myötä karsiutuvat pois. Keskusjohtoista järjestelmää (kollektivismia) ei voida hyväksyä, koska kukaan ei ole kaikkitietävä ja siksi markkinatalous on ainoa vaihtoehto. Objektivismissa päinvastoin katsotaan, että ihmisellä on kyky tietää todellisuudesta asioita ja objektiiviset tosiasiat johtavat kapitalistiseen yhteiskuntaan. Objektivismin kannalta Hayekin argumentti on samaa juurta konservatiivisen virhepäätelmän kanssa: jos ihmiset olisivat kaikkitietäviä, silloin keskusjohtoinen diktatuuri olisi moraalisesti oikein. Se veisi pohjan siltä, että yksilönvapaudet olisivat absoluuttisia.
Anarkokapitalismiin kuuluu käsitys nonaggressioperiaatteesta (NAP), jonka mukaan aloitteellinen voimankäyttö muita ihmisiä tai heidän omaisuuttaan kohtaan on kielletty. Tästä seuraa, että valtion väkivallan monopoli ei ole sallittu, vaan oikeusjärjestelmä tulee toteuttaa sopimusvapauden kautta. Tässä suhteessa objektivistit eroavat anarkokapitalismista, sillä objektivismissa valtiota ja sen väkivallan monopolia pidetään välttämättömänä seurauksena yksilönvapauksien turvaamiseksi. Randin mukaan kilpailevat valtiot ja "valtioshoppailu" ovat absurdeja ajatuksia ja pakoa objektiivisuudesta. Toisaalta objektivismi ja anarkokapitalismi ovat yhteneväisiä siinä, että verotusta pidetään moraalittomana. Randin mukaan verotuksen tulee perustua vapaaehtoisuuteen, koska valtio ei omista yksilöiden omaisuutta. Kysymys nonaggressioperiaatteen luonteesta on myös jakava. Esimerkiksi Murray Rothbardin mukaan nonaggressioperiaate on aksiooma eli päättelyketjun jakamaton alkupiste. Objektivismin mukaan näin ei ole, koska metafysiikan aksioomia on kolme: olemassaolo, identiteetti ja tietoisuus; kaikki muu on vain seurausta (päättelyketjua) näistä tosiasioista. Objektivismin mukaan aloitteellisen väkivallan kielto (NAP) tulee vasta myöhemmin päättelyketjussa.
Objektivismin yhteiskunnalliset vaikutukset > Politiikka ja liike-elämä

Anne Hellerin mukaan Randin teoksilla on suuri vaikutus erityisesti nuoriin lukijoihin. Vuonna 1991 erään tutkimuksen mukaan amerikkalaiset nimesivät Kun maailma järkkyi -teoksen tärkeimmäksi omaan elämään vaikuttaneeksi kirjaksi heti Raamatun jälkeen. Myös eräässä toisessa vuonna 1998 tehdyssä kyselyssä sekä Kun maailma järkkyi että The Fountainhead -teokset nimettiin 1900-luvun parhaimmiksi kirjoiksi. Myös Onkar Ghaten mukaan Randin kehittämän objektivismin idealismi vetoaa nuoriin.
Jennifer Burnsin mukaan objektivismin kriitikot näkevät Randin suppeana nuorisoon vetoavana ajattelijana, mutta sivuuttavat sen, kuinka merkittävä vaikutus Randin objektivismilla on ollut ”porttihuumeena” oikeistolaiseen ajatteluun. Burnsin mukaan Kun maailma järkkyi -teosta siteeraavat muun muassa nuoret konservatiivit, poliitikkoehdokkaat ja yrittäjät.
Yhdysvaltain politiikassa esimerkiksi Donald Trump, Rex Tillerson, Mike Pompeo, Andrew Puzder ja Paul Ryan ovat ilmaisseet kiinnostuksensa Ayn Randin objektivistista ajattelua kohtaan. Paul Ryan on kuitenkin ilmaissut, ettei hän ole objektivisti, vaan uskoo, että valtiolla on rooli turvaverkon luojana. Liike-elämässä esimerkiksi Mark Cuban ja John P. Mackey ovat ilmaisseet, että Randin teoksilla on ollut ratkaiseva merkitys heidän menestykselleen. Yhdysvaltain keskuspankin johtaja Alan Greenspan on ollut objektivisti, mutta vuoden 2008 finanssikriisin aikaan hän kyseenalaisti sääntelyn merkitystä markkinataloudessa, mistä hän on saanut osakseen kritiikkiä objektivisteilta. Myös Wikipedian perustaja Jimmy Wales on objektivisti ja hän toimi 1990-luvulla objektivistisen keskustelualustan perustajana ja moderaattorina.
Randin objektivismi on vaikuttanut voimakkaasti 1990- ja 2000-luvulla muun muassa libertaareihin ja teekutsuliikkeeseen.
Objektivismin tutkimusta ja edistämistä varten on perustettu muun muassa ajatushautomot Ayn Rand Institute (1985) ja The Atlas Society (1990). Vuonna 1999 perustettiin riippumaton säännöllinen julkaisu The Journal of Ayn Rand Studies, joka keskittyy objektivismin tutkimukseen.
Objektivismin yhteiskunnalliset vaikutukset > Populaarikulttuuri

Useita Ayn Randin kirjoja on filmatisoitu: We The Living (1942), Pilvenpiirtäjä (1949) sekä Kun maailma järkkyi trilogiana 2011–2014.
Rush-yhtyeen kappaleissa näkyy objektivismiteema ja yhtyeen rumpali Neil Peart oli objektivismin kannattaja. Rushilla on esimerkiksi ”Anthem”-niminen kappale, joka on myös Ayn Randin teoksen nimi. ”Free Will” -kappaleen sanoituksissa korostetaan yksilön päätöstä valita vapaa tahto.
Hämähäkkimiehen ja Tohtori Oudon yhtenä luojana tunnettu sarjakuvapiirtäjä Steve Ditko oli objektivisti ja hän sovelsi objektivistisia periaatteita myös työssään. Blake Bellin mukaan objektivismilla oli merkittävä rooli Ditkon lähtiessä Marvelilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Objektivismi (Rand) Wikimedia Commonsissa
Ayn Rand Institute. (englanniksi)
Ayn Rand Lexicon. (englanniksi)
Ayn Rand. Stanford Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
The Atlas Society. (englanniksi)
Kun maailma järkkyi) on Ayn Randin kaunokirjallisista teoksista tunnetuin.
Introduction to Objectivist Epistemology käsittelee objektivismin tietoteoriaa. Teos julkaistiin alun perin vuonna 1979. Kuvassa uudistettu painos vuodelta 1990.
New Yorkissa sijaitseva Atlas-patsas yhdistetään usein objektivismiin. Patsas esiintyy muun muassa Kun maailma järkkyi -teoksen 50. vuotisjuhlajulkaisun kannessa.
Leonard Peikoff on tunnettu objektivisti ja vaikuttanut Ayn Rand Institutessa, jonka tehtävänä on edistää objektivismia.
The Journal of Ayn Rand Studies on keskittynyt objektivismin tutkimukseen vuodesta 1999.
Teekutsuliikkeen verotusta vastustava mielenosoitus Minnesotassa vuonna 2010. Kyltissä on viittaus Ayn Randin pääteokseen.
Tupolev Tu-4

| Tupolev Tu-4 |
| --- | --- |
 Tu-4 Moninon ilmailumuseossa Moskovassa
Tyyppi:  Strateginen pommikone
Alkuperämaa:  Neuvostoliitto
Valmistaja:  Tupolev
Ensilento:  19. toukokuuta 1947
Esitelty:  1949
Poistettu käytöstä:  1960-luvun puoliväli (Neuvostoliitto)
Pääkäyttäjät:  Neuvostoliiton ilmavoimat Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  847 
Valmistusvuodet:  1949–1952
Kehitetty mallista:  Boeing B-29
Muunnelmat:  Tupolev Tu-70 Tupolev Tu-75 Tupolev Tu-80 Tupolev Tu-85
Tupolev Tu-4 (Nato-raportointinimi Bull) on neuvostoliittolainen strateginen pommikone, jota käytettiin 1940-luvun lopulta 1960-luvun puoliväliin. Se perustui neljään Neuvostoliiton haltuun joutuneeseen Yhdysvaltain ilmavoimien B-29 Superfortress -koneeseen.
B-29-koneiden päätyminen Neuvostoliiton haltuun

Toisen maailmansodan aikana lukuisia erityyppisiä USAAF:in koneita, muun muassa Lentäviä linnoituksia, laskeutui Neuvostoliiton alueelle tai toimi sieltä käsin esimerkiksi USAAF:n suorittaessa pommituslentoja Saksaa vastaan.
Japanille Neuvostoliitto ei kuitenkaan julistanut sotaa ennen kuin vasta Tyynenmeren sodan loppuvaiheessa elokuussa 1945, joten virallisesti se oli puolueeton Yhdysvaltain ja Japanin välisessä sodassa. Sotatoimet Mantšuriassa Neuvostoliitto aloitti Japanin keisarikuntaa vastaan vasta 9. elokuuta 1945 siirrettyään suuren määrän joukkoja Saksan antauduttua Euroopasta Aasiaan.
Ensimmäinen B-29-5 BW -pommittaja, Ramp Tramp (numero 42-6256) laskeutui varakentälle Vladivostokiin 29. heinäkuuta 1944 palatessaan japanilaisia vastaan suoritetulta pommituslennoltaan Mantšuriasta.
Toinen B-29, "Cait Paomat II", gaelin kielellä" Pyhä Katariina" (numero 42-93829), putosi Habarovskin itäpuolelle 20. elokuuta 1944. Sen miehistö hyppäsi laskuvarjolla ja joutui internoiduksi Neuvostoliiton puolueettomuuspolitiikan mukaisesti.
Kolmas pommikone, General H.H. Arnold Special (numero 42-6365) vaurioitui pommituslennolla Omuran Kiušulla ja laskeutui Vladivostokiin 11. marraskuuta 1944. Senkin miehistö internoitiin.
Sama toistui Ding How:n kohdalla (numero 42-6358) 21. marraskuuta 1944. Miehistöjen siirto Teheraniin järjestettiin tammikuussa 1945, mutta ensimmäinen, kolmas ja neljäs kone jäivät kokonaisina, ja toinen kone hylkynä Tupolevin tutkittaviksi.
Tuotanto Neuvostoliitossa

Saksalainen lehti Die Kurier julkaisi 11. marraskuuta 1946 artikkelin, jonka mukaan Neuvostoliitto valmisti B-29-koneiden kopioita. Neuvostoliittolaisten sanottiin yrittäneen ostaa B-29:n pyöriä, renkaita ja jarruja. Heinäkuussa 1947 Tupolev Tu-4 -koekone lensi 5 100 kilometriä 6 000–8 000 kilon kuormalla 10 000 metrin korkeudessa 550 kilometrin tuntinopeudella.lähde?
Ilmailunäytöksessä 1947 Moskovassa nähtiin neljä B-29:ää, joista kolmen arveltiin olevan USAAF:lle kuuluvia, Neuvostoliittoon laskeutuneita koneita, ja neljäs vaikutti kuljetuskone Tupolev Tu-70:ltä. Myöhemmin on selvinnyt, että kone oli pommikoneen neuvostokopio, Tupolev Tu-4. Koneen moottorit (Švetsov AŠ-73TK) oli kehitetty Švetsov 25:stä, joka puolestaan oli lisenssiversio yhdysvaltalaisesta Wright R-1820-F3 Cyclonesta.
Kehitysvaiheessa koneessa oli lukuisia teknisiä ongelmia. Vuoden 1949 loppuun mennessä oli valmistettu jo 300 konetta, jotka osoitettiin kaukolentovoimille. Muutamasta koneesta tuli merivoimien kaukotiedustelukoneita. Neuvostoliiton ilmavoimilla oli 1949 kyky pommittaa ydinasein Yhdysvaltoja. Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen 20 kilotonnin atomipomminsa 29. elokuuta 1949 Semipalatinskissa ja toisen 40 kilotonnin pommin 24. syyskuuta 1951. Kolmas pommi, RDS-3 pudotettiin Tupolev Tu-4:stä 18. lokakuuta 1951.
Muodostuneen uhan torjumiseksi Yhdysvallat paransi tutkaverkostoaan, ilmavalvontajoukkojaan ja tutkakoneitaan, loi Nike-ilmatorjuntaohjukset ja hankki suihkukäyttöisiä torjuntahävittäjiä.
Kaiken kaikkiaan arvellaan rakennetun 1 200 Tupolev Tu-4:ää, joista osa päätyi Kiinan kansantasavallalle, missä niitä käytettiin vielä vuonna 1968. Kiinan kansantasavallan ilmavoimien kehitys kärsi Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välirikosta 1950-luvun lopulla ja se joutui venyttämään vanhentuneiden tyyppien palveluskäyttöä aina 1970-luvulle asti.
Neuvostoliitossa vanhentuneet Tu-4-koneet siirrettiin kuljetuslaivueille korvaamaan Lisunov Li-2:ia ja Iljušin Il-4:ia. Tupolev Tu-4:n korvasi kuljetuskoneena Antonov An-12.
Versiot

Tu-4A, ydinpommikone
Tu-4R, tiedustelukone
Tu-4T, kuljetuskone
Tu-4K, ohjuskone
Tupolev Tu-70, Tu-4:n pohjalta suunniteltu matkustajakone
Tupolev Tu-80, strateginen kaukopommikone
Museokoneita näytteillä

Pekingin ilmailumuseo
Moninon ilmailumuseo, Moskova
Tekniset tiedot (Tu-4)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 11
Pituus: &&&&&&&&&&&&&030.018000030,18 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&043.05000043,05 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&08.04600008,46 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0161.0700000161,7 m²
Siiven sivusuhde: &&&&&&&&&&&&&011.050000011,5
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&036850.&&&&0036 850 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&047850.&&&&0047 850 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”.55 600–63 600 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Švetsov AŠ-73TK 18-sylinteristä ilmajäähdytteistä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01790.&&&&001 790 kW (&&&&&&&&&&&02400.&&&&002 400 hv) per moottori
Potkuri: nelilapainen V3-A3 tai V3B-A5, halkaisija &&&&&&&&&&&&&&05.0600005,06 m
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0558.&&&&00558 km/h (10 250 metrissä)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&05400.&&&&005 400 km 3 000 metrissä 63 600 kg:n lentoonlähtöpainolla (3 000 kg:n pommi ja 10 % varapolttoainetta)
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&011200.&&&&0011 200 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&04.06000004,6 m/s 1 000 metrissä
Nousuaika: 5 000 m 18,2 min
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0400.&&&&00400 kg/m²
Teho-painosuhde: 0,11
Aseistus
Tykit
10x 23  mm Nudelman-Suranov NS-23 -tykkiä, joita kaksi ampumoa kohden.
Pommit
kuusi 1 000 kg pommia tai
yksi RDS-1-, RDS-3- tai RDS-5-fissiopommi (Tu-4A)
Ohjukset:
kaksi KS-1 Komet -ilmasta-maahan asetta (Tu-4K; laivoja vastaan tarkoitetut Kometit olivat pienennetty ja pilotiton versio MiG-15 -hävittäjästä)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tupolev Tu-4 Wikimedia Commonsissa
Steeljaw Scribe
AWACS-järjestelmällä varustettu Tu-4 Kiinan ilmailumuseossa
Konetyyppi Tupolev Tu-4:n suora näkymä edestä, kone museoitu.
Tu-4 Moninon ilmailumuseossa
Okra (väri)

Okraa pigmenttiä.
Okra (m.kreik. ὠχρός, suom. keltainen, vaaleankeltainen) on rautahydroksidi, yleensä keltainen tai  kellanruskea maaväri, jota on käytetty väripigmenttinä jo esihistorialliselta ajalta saakka.
Okra valmistetaan savesta ja rautaoksidista, ja yleensä kaikkia valmistustavaltaan tämänkaltaisia maavärejä, kuten sienaa ja umbraa, nimitetään okraksi. Okran sävyjen kirjo vaihtelee laajasti: keltaokra voi vaihdella vaaleankellertävästä vihertävänkeltaiseen, punaokra oranssinpunaisesta punaiseen ja tummanruskeaan. Punainen okra on ikivanha uskonnollinen väri, jota muun muassa megaliittikulttuurin ihmiset käyttivät.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Okra
Kaarle Ojanen (shakinpelaaja)

Kaarle Sakari Ojanen (4. joulukuuta 1918 Helsinki – 9. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen shakkimestari. Hänet tunnettiin myös shakissa voittamiensa suomenmestaruuksien mukaan lempinimellä Kaarle XIII.
Ojasen kuuluisin peli lienee ns. Ojasen oivalluksena tunnettu avausuutuus virolaista Paul Keresiä vastaan vuonna 1960. Ojanen saavutti FIDE:n kansainvälisen shakkimestarin arvon vuonna 1952.
Ammatiltaan Ojanen oli teknillinen johtaja. Hän harrasti myös muun muassa musiikkia ja sovellettua matematiikkaa.
Kirjallisuutta

Hurme, Harri et al.: Kaarle Ojanen : elämä ja pelit. Suomen shakkikustannus, 2009. ISBN 9519708154.