stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luukonsaaren keramiikka
Kulttuuri

Unto Salo liittää luukonsaarenkeramiikkaan Etelä-Suomessa havaittuun myöhäiseen saamelaiseen etnoksen. Nämä opettelivat pronssiesineiden valamista ja ottivat raudanvalmistuksen ensiaskeleet Itä-Suomessa. Mika Lavento käyttää samasta väestöstä nimitystä lappalaiset ja viittaa saamelaisiin Oulujoen pohjoispuolen asukkaisiin. C. F. Meinander liittää luukonsaarenkeramiikan Etelä-Suomen varhaiseen maanviljelyskulttuuriin, joka viljeli mäkiä kaskeamalla niitä ensin. Matti Huurre taas ei käyttäisi saamelaisnimitystä luukonsaarelaisista. Suhde lapinraunioihin on vielä avoin kysymys, vaikka keramiikkaa on löydetty joistakin raunioista rautaesineiden kanssa.
Tutkimushistoria

Aarne Äyräpää julkaisi vuonna 1953 Säräisniemen Nimisjärven löydöistä artikkelin, jossa hän liitti Säräisniemen nuorempaa keramiikkaa (Sär 2 -keramiikka) esiroomalaiseen rautakauteen. Christian Carpelan jakoi vuonna 1965 tämän keraamisen tradition alaryhmiin, joista eteläisintä alettiin vuoden 1969 jälkeen kutsua C. F. Meinanderin mukaan Kuopion Luukonsaaren asuinpaikan mukaan Luukonsaaren keramiikaksi. Luukonsaaren keramiikkaa ovat käsitelleet vielä Christian Carpelan (1979), Mika Lavento (1992) ja Lavento & Seppo Hornytzkyj (1996).
Dera Ghazi Khan

| Dera Ghazi Khan |
| --- | --- |

 Dera Ghazi Khan
 Koordinaatit: 30°1′59″N, 70°38′24″E 
Valtio:  Pakistan
Provinssi:  Punjab
Piirikunta:  Dera Ghazi Khan
Väkiluku (2017):  397 362
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dera Ghazi Khan (pandžabiksi ڈیرا غازی خان, urduksi ‏ڈیرہ غازی خان‎, Ḍera Ġāzī Xān) on kaupunki Pakistanin Punjabin provinssissa Derajatin historiallisella alueella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 397 362.
Maantiede

Dera Ghazi Khan sijaitsee Pakistanin Punjabin provinssissa Dera Ghazi Khanin piirikunnassa Indusjoen tulvatasangolla.
Historia

Dera Ghazi Khan sijaitsee Derajatin historiallisella alueella. Nimi dera viittaa telttaan tai leiriin. Dera Ghazi Khan oli yksi Multanista hallinneiden Langah-sulttaanien alaisten baluchipäällikköjen 1500-luvulla perustamista "dera-kaupungeista", kaksi muuta olivat Dera Ismail Khan ja Dera Fath Khan. Dera Ghazi Khanin perusti nimensä mukaisesti Ghazi Khan. Dorrani-valtakunnan kaudella kaupungissa sijaitsi rahapaja. Historiansa aikana kaupunkia on rakennettu jatkuvasti uudelleen Indusjoen eroosion aiheuttamien tuhojen takia. Kaupunki tuhoutui joen tulviessa vuosina 1908–1909. Nykyinen uusikaupunki on perustettu vuonna 1911.
Väestö

Dera Ghazi Khanin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 397 362. Vuonna 1998 vastaava lukema oli 188 149 ja vuonna 1981 102 007.
Ghazi Khanin hauta.
Luzzaran taistelu

| n k Espanjan perimyssota: Eurooppa |
| --- | --- |
 Taistelut Flanderissa ja Reinillä 1. Landau  Friedlingen  Kehl  Bonn  Ekeren  Höchstädt  Speyerbach  Schellenberg  Blenheim  Elixheim  Ramillies  Stollhofen  Oudenarde  Beachy Head  Lizard Point  Wijnendale  Lille  Malplaquet  Bouchain  Denain  2. Landau  Freiburg Taistelut Italiassa Carpi  Chiari  Cremona  Luzzara  Cassano  Nizza  Calcinato  Turin  Castiglione  Toulon  Gaeta  Cesana  Campo Maior  Syrakusa Taistelut Espanjassa ja Portugalissa Cádiz  Vigo Bay  Cap de la Roque  1. Gibraltar  Ceuta  Málaga  2. Gibraltar  Cabrita Point  Montjuïc  1. Barcelona  Badajoz  2. Barcelona  Murcia  El Albujón  Santa Cruz de Tenerife  Almansa  Xàtiva  Ciudad Rodrigo  Tortosa  Minorca  La Gudina  Almenar  Saragossa  Brihuega  Villaviciosa  3. Barcelona 
Joukkojen asetelmat taistelun alkaessa. Itävaltalaiset merkitty punaisella, ranskalaiset sinisellä.
Luzzaran taistelu käytiin 15. elokuuta 1702 Luzzarassa nykyisen pohjois-Italian alueella Ranskan kuninkaallisten ja Habsburgien Itävallan keisarillisten joukkojen välillä. Taistelu oli osapuolille suhteellisen raskas, mutta jäi tulokseltaan ratkaisemattomaksi.
Taustaa

Eugen Savoijilaisen itävaltalaisarmeija oli pitänyt miesmäärältään ylivoimaista Ranskaa uhattuna jo pitkään. Helmikuussa 1702 itävaltalaiset tekivät öisen yllätyshyökkäyksen lähinnä nukkuvia ranskalaisia vastaan Cremonassa. Vaikka taistelu jäi lopulta ratkaisemattomaksi irlantilaisen prikaatin sinnikkään vastarinnan ansioista, puolustajien komentaja François de Neufville joutui vangiksi. Vastatakseen prinssi Eugenin armeijan muodostamaan uhkaan kuningas Ludvig XIV lähetti Italiaan täydennyksiä ja yhden pätevimmistä komentajistaan, Eugenin serkun Louis Joseph Vendômen.
Kesällä ranskalaiset valtasivat Guastallan, josta he marssivat eteenpäin pyrkimyksenään piirittää Borgofortea. Ennen Borgofortea Vendôme leiriytyi Pojoen varteen lähelle Luzzaran kylää. Kuullessaan tästä Eugen Savoijilainen oli itse johtamassa Mantovan piirittämistä. Hän päätti hylätä piirityksen ja kerätä koko armeijansa keskeyttämään ranskalaisten operaation. Eugen marssitti joukkonsa lähelle Luzzaraa ja perusti päämajansa Rivan kylään.
Taistelu

Pojoki varmisti ranskalaisten vasemman sivustan. Lisäksi Vendôme rakennutti puolustusasemia ja vallituksia asemiensa ympärille. Muu maasto oli avointa, mutta suhteellisen vaikeakulkuista kenttää ojineen, kanavineen, aitoineen ja pensaikkoineen. Itävaltalaisten etuna oli kokeneempi armeija, sekä joukko taitavia komentajia.
Aamun koittaessa Eugenin joukot eivät olleet vielä linjassa, joten hän joutui viivyttämään hyökkäystään. Hän oli jakanut armeijansa kolmeen osaan, joissa kussakin oli kaksi linjaa. Viimein kello viiden aikaan iltapäivällä joukot olivat järjestyneet taistelulinjaan ja Eugen antoi etenemiskäskyn. Hänen joukkonsa hyökkäsivät useita kertoja pyrkien ajamaan ranskalaiset etäämmälle joesta, jonka jälkeen hän voisi saartaa vastustajan. Ranskalaisten puolustus ei kuitenkaan antanut periksi ja taistelu jatkui pimeän tuloon saakka.
Lopulta Eugenin armeija sai ajettua ranskalaiset asemistaan, mutta ei onnistunut saartamaan heitä. Ranskalaiset kärsivät jonkin verran enemmän tappioina, mutta koska heillä oli joka tapauksessa ylivoima, Eugen Savoijilainen ei saavuttanut hyökkäyksellä mitään. Sen sijaan hänen armeijansa menetti noin 10 prosenttia vahvuudestaan, mikä haittasi itävaltalaisten aloitekykyä jatkossa.
Taistelun jälkeen

Loppuvuoden ajan armeijat pysyttelivät vastakkaisissa rintamissa aina 4. marraskuuta asti, jolloin ranskalaiset purkivat leirinsä ensimmäisenä päättäen samalla vuoden 1702 sotaretkensä. Seuraavan kerran Eugen Savoijilainen ja Louis Joseph Vendôme ottivat yhteen Italiassa Cassanon taistelussa elokuussa 1705.
Käännös suomeksi
Luthersk Mission

| Luthersk Mission |
| --- | --- |

Perustettu:  1868
Tyyppi:  Kristillinen järjestö
Toimiala:  Herätysliike, lähetysjärjestö
Toiminta-alue:  Tanska
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luterilainen Lähetys (tansk. Luthersk Mission), LM, aiemmin Luterilainen lähetysyhdistys evankeliumin edistämiseksi (tansk. Luthersk Missionsforening til Evangeliets Fremme) on tanskalainen sisä- ja ulkolähetysjärjestö. Se ilmoittaa haluavansa olla uskollinen Raamatulle ja perustavansa oppinsa sille ja luterilaiselle tunnustukselle. Järjestö on perinteisesti toiminut Tanskan kansankirkon sisällä.
Historia

Liikkeen juuret ovat osaltaan pastori Peter Christian Trandbergin toiminnassa Bornholmin saarella. Hän sai vaikutteita pastori N. P. Grunnetilta ja erosi vuonna 1863 Tanskan kansankirkosta perustaen kannattajineen luterilaisen vapaaseurakunnan Bornholmiin. Seurakunta liittyi Grunnetin perustamaan kirkkoon. Bornholmilla tapahtui kuitenkin pian hajaannus, ja enemmistö uuden seurakunnan jäsenistä kokoontui uuden johtajan, maallikkosaarnaaja ja seppä Christian Møllerin ympärille. Møllerin luotua yhteyden ruotsalaiseen julistajaan C. O. Roseniukseen päätyi hän kannattajineen takaisin Tanskan kirkon yhteyteen perustaen sen sisälle oman yhdistyksensä.
1880-luvulla syntyi kriisi, kun Møller irtisanoutui aiemmasta yleisen vanhurskauttamisen opetuksestaan ja alkoi painottaa enemmän kehotuksen sanaa sekä pyhitystä. Tuolloin hänellä oli yhteyksiä amerikkalaiseen pyhitysliikkeeseen. Ne, jotka halusivat pitäytyä aiemmissa korostuksissa perustivat silloin uuden järjestön nimeltä Evangelisk Luthersk Mission.
Vuonna 1891 Luthersk Mission:in Slesvigin ja Etelä-Jyllannin alue lähetti Frederik Nielsenin lähetystyöhön Kiinaan. Vuonna 1898 se sai muun järjestön olemaan mukana tukemassa Jens Mikael Thøgersen Wintheriä, josta tuli lähetystyöntekijä Japanissa. Vuonna 1911 Luthersk Mission päätti järjestönä ottaa vastuulleen Terpin lähettipariskunnan kustannukset. Nämä olivat Tansaniassa Veljesseurakunnan (Brødremenighed) lähettäminä. Tästä katsotaan järjestön lähetystyön varsinaisesti alkaneen.
Luthersk Mission ja siitä erkaantunut Evangelisk Luthersk Mission ovat lähihistoriassa lähentyneet toisiaan. Tämä näkyy esimerkiksi siinä, että ne julkaisivat vuonna 2013 yhteisen laulukirjan.
Toiminta Tanskassa

Järjestöllä on oman ilmoituksensa mukaan toimintaa yli sadalla paikkakunnalla ympäri Tanskaa. Järjestön toiminta on jaettu seitsemään aluepiiriin, jotka ovat Bornholmin, Kööpenhaminan, Pohjois-Sjællandin, Lolland-Falsterin, Itä-Jyllannin, Etelä-Jyllanti-Fynin sekä Länsi-Jyllannin piirit.
Paikallistoiminta on järjestäytynyt kolmella eri tavalla. LM kreds (kreds, 'piiri') on paikallinen yhdistys, jolla on oma hallitus. Tavallisesti ne järjestävät viikoittaista toimintaa, johon kuuluu laulua, saarna ja yhdessäoloa. Joissain niistä vietetään myös silloin tällöin ehtoollista. Lisäksi voi olla erillisiä tapahtumia esimerkiksi lapsille, nuorille ja eläkeläisille. Nämä piirit ovat osa laajempaa aluepiiriä. Perinteisesti nämä paikallispiirit ovat olleet täydentävää toimintaa kirkossakäynnille, joka on tapahtunut Tanskan kansankirkon paikallisseurakunnissa, eikä niissä siksi normaalisti toimiteta kasteita, konfirmaatiota, häitä eikä hautajaisia.
Tapaamispaikat (mødeplads) ovat paikallisia yhteisöjä, jotka voivat olla läheisen paikallisyhdistyksen eli kredsin jäseniä ja ne pitävät omia kokoontumisiaan, jotka ovat samantyyppisiä kuin edellä on mainittu. Sitä ei johda hallitus, vaan työtoimikunta. Siitä voi muodostua itsenäinen paikallisyhdistys.
Vapaaseurakunta (frimenighed) on uusin järjestäytymismuoto LM:n toiminnassa ja vanhimmat niistä ovat alle 20-vuotiaita. Ne ovat itsenäisiä seurakuntia, joilla on sama tunnustuspohja kuin Tanskan kansankirkolla, eli Raamattu, kolme vanhan kirkon uskontunnustusta, Augsburgin tunnustus ja Martti Lutherin Vähä katekismus. Yhteisen tunnustuspohjan vuoksi näillä seurakunnilla ja niiden papistolla on usein vapaus käyttää Tanskan kansankirkon kirkkorakennuksia.
Lähetystyö

LM:llä on useita lähetystyöntekijöitä, jotka toimivat kolmessa eri maassa: Tansaniassa, Perussa ja Kambodžassa.
Suhde Tanskan kansankirkkoon

Järjestö toimii Tanskan kansankirkon sisällä, mutta sen suhteessa kirkkoon on myös jännitteitä. 15. kesäkuuta 2013 sen johtaja allekirjoitti yhdessä seitsemän muun tanskalaisen luterilaisen järjestön johtajan kanssa julkilausuman, jossa kehotettiin olemaan käyttämättä julistajina niitä pappeja ja piispoja, jotka tukivat uutta avioliittokäsitystä. Tällä viitattiin samaa sukupuolta olevien avioliiton hyväksyntään, mikä tapahtui kirkossa valtion päätöksellä vuonna 2012. Julkilausuman mukaan uusi vihkikaava ei ollut sovitettavissa yhteen kristillisen avioliittokäsityksen kanssa. Julkilausumassa korostettiin myös näiden järjestöjen keskinäisen yhteistyön tärkeyttä riippumatta siitä valitsevatko ne toiminnan kansankirkon ulkopuolella vai edelleen sen sisällä.
Aiheesta muualla

Järjestön verkkosivut (tanskaksi)
| n k Tanskan kansankirkko |
| --- | --- | --- |
| Hiippakunnat |  Aalborg  Aarhus  Fyn  Grönlanti  Haderslev  Helsingør  Kööpenhamina  Lolland-Falster  Ribe  Roskilde  Viborg  |  |
| Katso myös |  Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko  Indre Mission  Luthersk Mission  Tanskan kirkon virsikirja  |  |
Luettelo suomalaisista keraamikoista

Tämä on luettelo suomalaisista keraamikoista aakkosjärjestyksessä. Mukana on myös muualla syntyneitä ja Suomen keramiikkaan suuresti vaikuttaneita henkilöitä.

A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å
Ä Ö
A

Raili Aaltio
Erna Aaltonen
Maija Aaltonen
Wäinö Aaltonen
Milja Aarnio
Sinikka Ahla
Hilkka-Liisa Ahola
Riitta Alho
Piela Auvinen
B

Heidi Blomstedt
Paula Blåfield
Ellen Borenius
Anni Brandt
Rut Bryk
Rakel Bäck-Usvaala
C

Raija Cammarano
Emil Cedercreutz
D

Anna Dahlbeck
Birgit Dyhr
E

Kurt Ekholm
Aina Eklund
Elsa Elenius
Paul Envalds
Pirjo Eronen
F

Dorrit von Fieandt
Alfred William Finch
Gunnar Finne
Ulla Fogelholm
Sigrid af Forselles
Gusti Franzén
G

Sigrid Granfelt
Maija Grotell
Ritva Grunberg
Henrik Gröhn
Anna Grönroos
Johan Grönroos
H

Merja Haapala
Liisa Hallamaa-Walden
Robert Hancock
Siiri Hariola
Åsa Hellman
Katy Hertell
Karl Hildén
Meeri Hiltunen
Kerttu Horila
Airi Hortling
Annikki Hovisaari
Risto Hämäläinen
I

Kaija-Riitta Iivonen
Fujiwo Ishimoto
Eliisa Isoniemi
J

Hilkka Jarva
Jack Johnsson
Elin Juselius
Terhi Juurinen
Greta-Lisa Jäderholm-Snellman
Jari Puttonen
K

Taisto Kaasinen
Birger Kaipiainen
Catharina Kajander
Eija Karivirta
Nina Karpov
Ritva Kaukoranta
Kirsi Kivivirta
Friedl Kjellberg
Maila Klemettinen
Lea Klemola
Sarita Koivukoski
Salla Kokkonen
Katja Kotikoski
Liisa Kurki
Taina Kurtze
Elsa Kyander-Elenius
L

Okki Laine
Nathalie Lahdenmäki
Tamara Laurén
Jatta Lavi
Outi Leinonen
Inkeri Leivo
Fanny Alina Lindfors
Francesca Mascitti Lindh
Leena Liljeström-Puntanen
Heljä Liukko-Sundström
Minni Lukander
Srba Lukić
Teemu Luoto
Marita Lybeck
Margareta Långhjelm
M

Lillemor Mannerheim
Arja Martikainen
Olavi Marttila
Hannu Matilainen
Riitta Mattila
Silja Merikallio
Valentina Modig-Manuel
Toini Muona
Dexter Mäkelä (Arkistoitu – Internet Archive)
Jussi Mäkelä (Arkistoitu – Internet Archive)
Judy Mäkelä
Maarit Mäkelä
Viljo Mäkinen
Leena Mäki-Patola
Eeva-Liisa Mölsä
N

Hilkka Niemi
O

Gunvor Olin-Grönqvist
Anna-Maria Osipow
P

Soile Paasonen
Risto Paatero
Pekka Paikkari
Ulla Parkkinen
Pauli Partanen
Marri Penna
Anu Pentik
Marjukka Pietiäinen
Marjaleena Piippo
Markku Piippo
Zoltán Popovits
Heidi Aulikki Puumalainen
Marjukka Pääkkönen
R

Heikki Rahikainen
Mika Rahikainen
Emil Rekola
Sami Rinne
Kristina Riska
Johanna Rytkölä
Pirkko Räntilä
Pirkko Räsänen-Borgers
S

Meri Saarnio
Anneli Sainio
Marja-Riitta Salama
Kyllikki Salmenhaara
Leena Salmio
Ulla Sangervo-Lappalainen
Sirkka-Liisa Sarasjoki
Eira Savolainen
Michael Schilkin
Aune Siimes
Riitta Siira
Howard Smith
Elina Sorainen
Erkki Stenius
Mirjam Stäuber
Kerttu Suvanto-Vaajakallio
Satu Syrjänen
Outi Särkikoski
T

Riitta Talonpoika
Piippa Tandefelt
Liisa Tarna
Gerda Thesleff
Gregori Tigerstedt
Oiva Toikka
Ritva Tulonen
Kati Tuominen-Niittylä
Eeva Turunen
Raija Tuumi
V

Raila Vainonen
Maija Vainonen-Gryta
Heli Valaja
Jyrki Valkola
Ville Vallgren
Sakari Vapaavuori
Jarmo Vellonen
Tiina Veräjänkorva
W

Aili Warén
Irma Weckman
Christopher White
Sigrid Wickström
Karin Widnäs
Sigrid Wiljomaa
Peter Winquist
Y

Tapio Yli-Viikari
Ö

Thure Öberg
Aiheesta muualla

Keramiikka.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Lysimakheia (Myysia)

| Lysimakheia> Λυσιμάχεια.Sijainti |
| --- | --- |
 Lysimakheia
Koordinaatit:  38°59′50″N, 26°50′01″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Merdivenli(?), Dikili, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Myysia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lysimakheia (m.kreik. Λυσιμάχεια, myös Lysimakhia, Λυσιμαχία; lat. Lysimachia, Lysimachea) oli antiikin aikainen kaupunki Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä İzmirin maakunnan Merdivenliä.
Lysimakheia oli pieni kaupunki, jonka mainitsee vain Plinius vanhempi. Hänen aikanaan sitä ei ollut enää olemassa. Kaupungin nimen perusteella sen oli oletettavasti perustanut tai uudelleennimennyt Lysimakhos hellenistisellä kaudella 300-luvun eaa. lopussa tai 200-luvun eaa. alussa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Lysimakheus (Λυσιμαχεύς).
Lykon Troaslainen

Lykon Troaslainen (m.kreik. Λύκων, n. 270–226 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen kouluun kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Troaksesta. Jotkut halusivat korostaa hänen kaunopuheisuuttaan ja lisäsivät hänen nimensä eteen gamma-kirjaimen, jolloin nimestä tuli Glykon ("suloinen").
Straton testamenttasi Lykeionin peripateettisen koulun Lykonille. Hän toimi koulun johdossa 44 vuotta. Hän ei kuitenkaan ollut kovin kiinnostunut itse filosofiasta eikä tieteellisestä tutkimuksesta, vaan oli enemmänkin vain puhuja, joka arvosti enemmän puheen ulkoista muotoa kuin sen sisältöä. Siksi hänestä katsotaan alkaneen peripateettisen koulun taantumisen.
Kirjallisuutta

Fortenbaugh, W. & White, S.: Lyco of Troas and Hieronymus of Rhodes: Text, Translation and Discussion.  Transaction Publishers, 2004.  ISBN 0-7658-0253-8
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Lykonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lykonin elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Peripateettinen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:  Aristoteles · Theofrastos · Lampros · Aristoksenos · Khamaileon · Fanias Eresoslainen · Praksifanes · Herakleides Pontoslainen · Dikaiarkhos · Nikomakhos · Demetrios Faleronlainen · Straton · Eudemos Rhodoslainen · Hieronymos Rhodoslainen · Klearkhos Soloilainen · Lykon · Ariston Keoslainen · Satyros · Hermippos Smyrnalainen · Kritolaos
Roomalainen aika:  Diodoros Tyroslainen · Erymneos · Ariston Aleksandrialainen · Boethos Sidonlainen · Kratippos Pergamonlainen · Ksenarkhos Seleukeialainen · Ammonios Ateenalainen · Andronikos Rhodoslainen · Aspasios · Adrastos Afrodisiaslainen · Aristokles Messeneläinen · Aleksanteri Afrodisiaslainen · Aetios Antiokialainen · Olympiodoros
Lyijyhydroksidi

| Lyijyhydroksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  19781-14-3
PubChem CID:  9859601
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Pb(OH)2
Moolimassa:  241,216 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista jauhemaista ainetta
Sulamispiste:  145 °C(hajoaa)
Tiheys:  7,41 g/cm3
Liukoisuus veteen:  15,5 mg/100ml (20 °C)
Lyijyhydroksidi eli lyijy(II)hydroksidi (Pb(OH)2) on lyijy- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet

Lyijyhydroksidin koostumus ja stabiilius on epäselvää. Usein oletetaankin, että kiinteässä muodossaan lyijyhydroksidi ei ole puhtaana kiinteässä olomuodossa stabiili vaan se on emäksistä lyijykarbonaattia 2PbCO3·(Pb(OH)2) tai lyijy(II)oksidin hydraattia PbO·xH2O. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen ja kuumaan paremmin kuin kylmään. Se liukenee myös happoihin ja väkeviin emäsliuoksiin muodostaen plumbaatti((II)- eli plumbiitti-ioneita.
Valmistus

Lyijyhydroksidia voidaan valmistaa saostamalla lyijypitoisesta liuoksesta esimerkiksi, lyijyasetaatista, emäksellä kuten natriumhydroksidilla. Hiilidioksidin läsnä ollessa muodostuu helposti emäksistä lyijykarbonaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on elektrolysoida emäksistä liuosta lyijyanodilla.
Käyttö

Lyijyhydroksidia voidaan käyttää elektrolyyttinä nikkeli-kadmium-paristoissa, katalyyttinä valmistettaessa syklododekanolia, valmistettaessa huokoista lasia, sähköneristepapereita ja säteilyltä suojaavana yhdisteenä.
Luterilainen Sanan yhdyskunta

| Luterilainen Sanan yhdyskunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  luterilaisuus
Toiminta-alue:  Pirkanmaa
Perustettu:  1983
Irtautunut:  Suomen vapaa evankelis-luterilainen seurakuntaliitto
Seurakuntia:  2
Jäseniä:  168
Aiheesta muualla
Sanan seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luterilainen Sanan yhdyskunta on luterilainen Suomen evankelisluterilaisesta seurakuntaliitosta irtautunut uskonnollinen yhdyskunta, joka perustettiin vuonna 1983. Yhdyskuntaan kuuluvat Tampereen ja Luopioisten Luterilaisen Sanan seurakunnat, minkä lisäksi toimintaa järjestetään Ikaalisissa, Huittisissa, Ilmajoella ja Karstulassa. Vuonna 2015 yhdyskuntaan kuului 168 jäsentä. Vuonna 1985 jäseniä oli 128.
Historia > Taustaa

Luterilaisen Sanan yhdyskunnan juuret ovat siinä evankelisen herätysliikkeen parissa 1920-luvulla nousseessa protestissa, jossa katsottiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon etääntyneen aidosta luterilaisuudesta sekä oikeasta kirkkonäkemyksestä ja mukautunut maailmaan. Tämän seurauksena vuodesta 1923 perustettiin joukko vapaita evankelis-luterilaisia seurakuntia. Pian liikkeen johtomiesten välille tuli kuitenkin ristiriitoja, joiden vuoksi nämä seurakunnat muodostuivat vuonna 1928 kahdeksi organisaatioksi, jotka olivat Suomen vapaa evankelisluterilainen seurakuntaliitto sekä Suomen Vapaa Ev.-Lut. Kirkko (nykyinen Suomen tunnustuksellinen luterilainen kirkko).
Vuonna 1963 Suomen vapaalla evankelisluterilaisella seurakuntaliitolla oli kuusi seurakuntaa ja niissä 683 jäsentä. Nämä olivat jakautuneet seuraavasti: Vetelin seurakunnalla 195 jäsentä, Tampereen 175, Helsingin 110, Karstulan 105, Luopioisten 56 ja Ilmajoen 42. Vuonna 1980 jäsenmäärä oli 756.
Historia > Irtoaminen Seurakuntaliitosta sekä myöhempi kehitys

1970-luvun lopulla seurakuntaliiton sisällä oli kiistaa yhteiskristillisestä toiminnasta. Suurin osa jäsenistöstä kannatti tällaista toimintaa. Osa nuorista kävi kastamassa itsensä uudelleen ja alkoi käyttää luterilaisuudesta poikkeavaa kirjallisuutta ja kasetteja. Tällöin osa jäsenistöstä vaati näiden nuorten erottamista. He vetosivat tässä yhteydessä seurakuntaliiton perustajaan Heino Pätiälään, jonka mukaan "seurakunnan pyhä velvollisuus on rankaista ja estää julkista väärää oppia ja jumalatonta elämää. Jos eivät neuvot ja varoitukset auta, niin väärän opin tunnustajat ja jumalattomuuden harjoittajat ovat eroitettavat seurakunnasta." Koska erottamistoimiin ei ryhdytty, erosi osa seurakuntalaisista SVELS:istä ja perusti Luterilaisen Sanan yhdyskunnan vuonna 1983. Yhdyskuntaan muodostui kaksi seurakuntaa, Luopioisten ja Tampereen Luterilaisen Sanan seurakunnat. Yhdyskunnan jäsenmäärä oli 128 vuonna 1985, 140 vuonna 1990, 170 vuonna 2000 ja 157 vuonna 2010.
Seurakunnat, toiminta ja suhde Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon

Luterilaisen Sanan yhdyskuntaan kuuluu kaksi seurakuntaa, Luopioisten Luterilaisen Sanan seurakunta ja Tampereen Luterilaisen Sanan seurakunta. Näiden paikkakuntien lisäksi seurakunnilla on toimintaa muun muassa Huittisissa, Ikaalisissa, Ilmajoella ja Karstulassa. Yhdyskunta julkaisee Paimen-lehteä, jonka painosmäärä on 430. Lehti ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Yhdyskunnalla on oikeus vihkiä avioliittoon, ja sen jäsen voi toimia Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kastettavan lapsen kummina. Kotisivuillaan yhdyskunta sanoo syyksi siihen, mikseivät sen jäsenet kuulu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon sen, että heidän mielestään syntiemme anteeksiantamusta Jeesuksen ristinkärsimyksissä hänen verensä kautta julistetaan nykyään kovin harvoista saarnatuoleista. Yhdyskunnan jäsenet katsovat tarvitsevansa muistutusta tästä tärkeimmästä asiasta jatkuvasti pysyäkseen ja vahvistuakseen uskossa. Yhdyskunnan toimintamuotoihin kuuluvat saarnatilaisuudet niillä paikkakunnilla, joilla asuu sen seurakuntien jäseniä, leirit sekä vuotuiset kesäjuhlat.