stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacob Grimm
Teokset > Suomenkielisiä

Juttu uskollisesta Jussista. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Toivonen, 1899.
Grimmin kauneimmat sadut 2. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Kaarlo Merikoski; kuvittaneet Heikki Paaer ja Rudolf Koivu. Valistus, 1949.
Grimmin kauneimmat sadut 1-2. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Kaarlo Merikoski. Valistus 1960.
Grimmin satukirja. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentaneet Helena Anhava ... et al.; kuvittanut Janusz Grabianski. WSOY, 1962.
Punahilkka. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Kuvittanut Bernadette. Otava, 1969.
Hannu ja Kerttu. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Meri Starck; kuvittanut Einari Lagerwall. Mestarikustannus, 1979.
Kaunotar ja peto. Toinen tekijä Wilhelm Grimm.  Exprint, 1982.
Grimmin satuja. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentaneet Anja-Liisa Vartiainen... et al.; kuvittanut Lidia Postma. WSOY, 1985
Kultainen hanhi ja muita Grimmin satuja. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentaneet  Helmi Krohn ja Pirjo Santonen; kuvittanut Anastasia Arhipova. Kustannus-Mäkelä, 1987.
Punahilkka ja susi. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Ulla-Maija Kankaanpää; kuvittanut Jan Gustavsson. Semic, 1988.
Lumivalko ja Ruusunpuna. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut K. Merikoski; kuvittanut Bernadette. Kustannus-Mäkelä, 1988.
Sammakkokuningas ja rautainen Heikki: isoille ja pienille ihmisille. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Minna Vuorinen; kuvittanut Binette Schroeder. Lasten Keskus, 1989.
Tuhkimo. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Helmi Krohn, runot Aune Krohn; kuvittanut Bernadette. Kustannus-Mäkelä, 1989.
Kuusi joutsenta. Suomentaneet Raija Jänicke ja Oili Suominen; kuvittanut Pirkko-Liisa Surojegin. Tammi, 2006.
Ruusunen. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentaneet Raija Jänicke ja Oili Suominen; kuvittanut Taruliisa Warsta. Tammi, 2007.
Grimmin veljesten parhaat sadut. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Heli Venhola; kuvittanut Bernhard Oberdieck. Kirjalito, 2008.
Metsämökki. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Kuvittanut Bettina Stietencron. Steiner-taideseminaari, 2012.
Susi ja seitsemän pientä kiliä. Toinen tekijä Wilhelm Grimm. Suomentanut Arja Kanerva; kuvittanut Janusz Grabianski. Lasten keskus, 2015.
Grimmin eläinsatuja. Suomentanut Raija Rintamäki; kuvittanut Susan Varley. Mäkelä, 2019.
Teokset > Vieraskielisiä

Seuraavassa on täydellinen luettelo hänen erikseen julkaistuista teoksista. Yhdessä hänen veljensä kanssa julkaistut teokset on merkitty tähdellä (*). Luettelo hänen esseistään esim. aikakauslehdissä sisältyy teoksen Kleinere Schriften V. osaan, josta muun muassa tämä lista on otettu.
Über den altdeutschen Meistergesang (Göttingen, 1811)
*Kinder- und Hausmärchen (Berliini, 1812–1815) (useita painoksia)
*Das Lied von Hildebrand und des Weissenbrunner Gebet (Kassel, 1812)
Altdeutsche Wälder (Kassel, Frankfurt, 1813–1816, 3 osaa.)
*Der arme Heinrich von Hartmann von der Aue (Berliini, 1815)
Irmenstrasse und Irmensäule (Wien, 1815)
*Die Lieder der alten Edda (Berliini, 1815)
Silva de romances viejos (Wien, 1815)
*Deutsche Sagen (Berliini, 1816–1818, toinen painos, Berliini, 1865–1866)
Deutsche Grammatik (Göttingen, 1819, toinen painos, Göttingen, 1822–1840) (Wilhelm Scherer, Berliini, julkaissut uudelleen 1870)
Wuk Stephanowitsch' Kleine Serbische Grammatik, verdeutscht mit einer Vorrede (Leipzig ja Berliini, 1824)
Zur Recension der deutschen Grammatik (Kassel, 1826)
*Irische Elfenmärchen, aus dem Englischen (Leipzig, 1826)
Deutsche Rechtsaltertumer (Göttingen, 1828, toinen painos, 1854)
Hymnorum veteris ecclesiae XXVI. interpretatio theodisca (Göttingen, 1830)
Reinhart Fuchs (Berlin, 1834)
Deutsche Mythologie (Göttingen, 1835, kolmas painos, 1854, 2 osaa.)
Taciti Germania edidit (Göttingen, 1835)
Über meine Entlassung (Basel, 1838)
(yhdessä Schmellerin kanssa) Lateinische Gedichte des X. und XI. Jahrhunderts (Göttingen, 1838)
Sendschreiben an Karl Lachmann über Reinhart Fuchs (Berliini, 1840)
Weistümer, Th. i. (Göttingen, 1840) (jatkui, osittain muiden tekemä, 5 osaa, 1840–1869)
Andreas und Elene (Kassel, 1840)
Frau Aventure (Berlin, 1842)
Geschichte der deutschen Sprache (Leipzig, 1848, kolmas painos, 1868, 2 osaa)
Des Wort des Besitzes (Berlin, 1850)
*Deutsches Wörterbuch, Bd. i. (Leipzig, 1854)
Rede auf Wilhelm Grimm und Rede über das Alter (Berliini, 1868, kolmas painos, 1865)
Kleinere Schriften (F. Dümmler, Berliini, 1864– 1884, 7 osaa.).
osa 1 : Reden und Abhandlungen (1864, toinen painos 1879)
osa 2 : Abhandlungen zur Mythologie und Sittenkunde (1865)
osa 3 : Abhandlungen zur Litteratur und Grammatik (1866)
osa 4 : Recensionen und vermischte Aufsätze  osa I (1869)
osa 5 : Recensionen und vermischte Aufsätze  osa II (1871)
osa 6 : Recensionen und vermischte Aufsätze  osa III
osa 7 : Recensionen und vermischte Aufsätze  osa IV (1884)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacob Grimm Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Jacob Grimmin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jacob Grimm
Käännös suomeksi
Montenegron kuningaskunta

Montenegron kuningaskunta (serb. Краљевина Црна Горa, Kraljevina Crna Gora) oli historiallinen valtio Kaakkois-Euroopassa nykyisen Montenegron alueella ensimmäistä maailmansotaa edeltävinä vuosina ja sen aikana. Montenegro oli virallisesti perustuslaillinen, mutta käytännössä hallitsijalla oli absoluuttinen valta. Vuonna 1918 Montenegron hallituksen ollessa sodan jäljiltä vielä maanpaossa, kilpaileva Podgorican hallitus julisti Montenegron osaksi Serbiaa, joka liittyi kolme päivää myöhemmin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaan.
Historia

Montenegron ruhtinaskunta oli saavuttanut itsenäisyyden 1878. Ruhtinas Nikola I julisti maan kuningaskunnaksi 28. elokuuta 1910. Montenegro liittyi Balkanin liittoon, joka julisti sodan Osmanien valtakunnalle 1912. Montenegro saavutti Balkanin sodissa menestystä, mutta sai vain pienehkön aluelaajennuksen Bukarestin rauhassa 1913.
Ensimmäisessä maailmansodassa Montenegro tuki Serbiaa. Itävalta-Unkari miehitti Montenegron vuonna 1916 ja kuningas pakeni Ranskaan. Sodan päätyttyä keskusvaltojen tappioon Serbia miehitti alueen. Maahan muodostettiin niin sanottu Podgorican hallitus, joka julisti 28. marraskuuta 1918 Montenegron liittyvän osaksi Serbiaa. Kolme päivää myöhemmin Serbia muodosti uuden Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan.
Nikola I:n tukijat ja Montenegron itsenäisyyden kannattajat aloittivat vuonna 1919 joulukapinana tunnetun vastarinnan, joka jatkui vuoteen 1926 saakka. Nikola I asui loppuelämänsä maanpaossa Ranskassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montenegron kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
Nelly Sachs -palkinto

Nelly Sachs -palkinto (saks. Nelly Sachs Preis) on kansainvälinen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Dortmundin kaupunki. Palkinto on nimetty saksalais-ruotsalaisen runoilijan Nelly Sachsin mukaan. Palkinnon arvo on noin 15 000 euroa.
| Vuosi | Saaja | Maa |
| --- | --- | --- |
| 1961 | Nelly Sachs | Ruotsi |
| 1963 | Johanna Moosdorf | Saksan liittotasavalta |
| 1965 | Max Tau | Norja |
| 1967 | Alfred Andersch | Sveitsi |
| 1969 | Giorgio Bassani | Italia |
| 1971 | Ilse Aichinger | Itävalta |
| 1973 | Paul Schallück | Saksan liittotasavalta |
| 1975 | Elias Canetti | Britannia |
| 1977 | Hermann Kesten | Yhdysvallat |
| 1979 | Erich Fromm | Saksan liittotasavalta |
| 1981 | Horst Bienek | Saksan liittotasavalta |
| 1983 | Hilde Domin | Saksan liittotasavalta |
| 1985 | Nadine Gordimer | Etelä-Afrikka |
| 1987 | Milan Kundera | Ranska |
| 1989 | Andrzej Szczypiorski | Puola |
| 1991 | David Grossman | Israel |
| 1993 | Juan Goytisolo | Espanja |
| 1995 | Michael Ondaatje | Kanada |
| 1997 | Javier Marías | Espanja |
| 1999 | Christa Wolf | Saksa |
| 2001 | Georges-Arthur Goldschmidt | Ranska |
| 2003 | Per Olov Enquist | Ruotsi |
| 2005 | Aharon Appelfeld | Israel |
| 2007 | Rafik Schami | Syyria/Saksa |
| 2010 | Margaret Atwood | Kanada |
| 2011 | Norman Manea | Romania |
| 2013 | Abbas Khider | Irak/Saksa |
| 2015 | Marie NDiaye | Ranska |
| 2017 | Bachtyar Ali | Irak/Saksa |
| 2021 | Katerina Poladjan | Saksa |
Myrdal

Myrdal voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Alva Myrdal (1902–1986), ruotsalainen diplomaatti, poliitikko ja kirjailija, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
Gunnar Myrdal (1898–1987), ruotsalainen taloustieteilijä ja poliitikko, Nobelin taloustieteen palkinnon saaja
Jan Myrdal (1927–2020), ruotsalainen kirjailija ja toisinajattelija, Gunnar ja Alva Myrdalin poika
Paikkoja

Myrdalin rautatieasema Bergenin radan varrella Norjassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Myrdal”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Myanmarin jalkapallomaajoukkue

Myanmarin jalkapallomaajoukkue edustaa Myanmaria jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Myanmarin jalkapalloliitto.
Myanmarin joukkue osallistui MM-kilpailujen karsintoihin ensimmäisen kerran vasta karsittaessa Etelä-Afrikan kisoihin 2010. Se pelasi karsinnoissa kahdesti Kiinaa vastaan häviten vierasottelun 0–7 ja kotiottelun 0–4. Olympialaisten jalkapalloturnauksessa maa pelasi Burman nimellä Münchenissä 1972. Se voitti Sudanin 2–0, mutta hävisi Neuvostoliitolle ja Meksikolle 0–1 pudoten jatkosta alkulohkon otteluiden jälkeen.
Myanmar, tuolloin nimeltään Burma, on selviytynyt kerran Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Iranin kisoissa 1968 joukkue saavutti hopeaa sijoituttuaan viiden joukkueen sarjamuotoisessa lopputurnauksessa toiseksi isäntämaa Iranin jälkeen. Aasian kisojen jalkapalloturnauksessa maa saavutti Burman nimellä pronssia Manilan kisoissa 1954. Se pelasi välierässä Etelä-Koreaa vastaan jatkoajan jälkeen 2–2-tasapelin, mutta hävisi arvonnassa. Pronssiottelussa joukkue kukisti Indonesian 5–4. Bangkokin kisoissa 1966 Burma voitti mestaruuden. Kukistettuaan välierässä Singaporen 2–0 se voitti loppuottelussa Iranin 1–0. Bangkokissa 1970 Burma voitti välieräottelussa Intian 2–0. Loppuottelu Etelä-Koreaa vastaan päättyi jatkoajan jälkeen 0–0, ja joukkueet jakoivat mestaruuden.
Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1938 – Ei osallistunut
1950 – Vetäytyi
1954–1990 – Ei osallistunut
1994 – Vetäytyi
1998 – Ei osallistunut
2002 – Vetäytyi
2006 – Hylättiin
2010–2018 – Ei selviytynyt karsinnoista
Aasian-mestaruuskilpailut

1956–1964 – Ei osallistunut
1968 – Toinen sija
1972–1992 – Ei osallistunut
1996–2004 – Ei selviytynyt karsinnoista
2007–2015 – Ei osallistunut
2019 – Ei selviytynyt karsinnoista
Aiheesta muualla

Myanmarin jalkapalloliiton sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Minnetonka (Minnesota)

| Minnetonka |
| --- | --- |
 Minnetonka Community Center
 Minnetonkan sijainti Hennepinin piirikunnassa
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Hennepinin piirikunta
kylä:  1956
kaupunki:  1968
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  73,09 km²
Väkiluku (2010):  49 734 
 
 eminnetonka.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minnetonka on Minneapolisin ja St. Paulin kaupunkien muodostaman Twin Cities -metropolialueen länsilaidalla oleva kaupunki Yhdysvaltojen Minnesotan osavaltiossa, Hennepinin piirikunnassa. Nimestään huolimatta kaupungilla on nykyään vain lyhyt raja Minnetonkajärven (Lake Minnetonka) rannalla Grays Bayn kohdalla.
Historia

Minnetonka oli Amerikan alkuperäisväestön pyhää metsästysmaata, jonne syntyi ensimmäistä asutusta 1850-luvulla intiaanien kanssa tehdyn sopimuksen myötä. Väestöä saapui Yhdysvaltojen itärannikolta ja Euroopasta saapuvien siirtolaisten myötä lisää. Deephaven, Wayzata, Hopkins ja St. Louis Park itsenäistyivät Minnetonkan townshipista, minkä johdosta Minnetonkan pinta-ala pieneni 93 neliökilometristä nykyiseen 73 neliökilometriin. Vuonna 1940 Minnetonkan väkiluku oli 6466 asukasta, mutta se kasvoi toisen maailmansodan jälkeen kovalla vauhdilla. Vuonna 1956 Minnetonka muuttui virallisesti kyläksi (village), mikä juridisesti pysäytti myös järjestäytymättömän townshipin pilkkomisen. Minnetonkan väkiluku oli vuonna 1956 jo 15 600 ja 25 000 vuonna 1960. Kylä kasvoi ja sen myötä myös hallinnon tehtävät. Yli 30 000 asukkaan Minnetonkasta tulikin kaupunki vuonna 1968. Väkiluku jatkoi kasvamistaan 1990-luvun alkuun, jolloin se asettui noin 50 000 kohdalle.
Merkittäviä minnetonkalaisia

Jake Gardiner – NHL-jääkiekkoilija
Jack Hillen – NHL-jääkiekkoilija
Kris Humphries – NBA-koripalloilija
Mike Ramsey – 1980 talviolympialaisissa kultaa voittaneen Yhdysvaltojen jääkiekkojoukkueen pelaaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minnetonka (Minnesota) Wikimedia Commonsissa
Minnesotan osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Arrowhead  Boundary Waters  Buffalo Ridge  Central  Coulee Region  Greater Minnesota  Iron Range  Minnesota River Valley  North Shore  Northwest Angle  Pipestone  Red River Valley  Southeast  Twin Cities metropolitan area 
Huomattavat kaupungit:   Bloomington  Duluth  Minneapolis  Rochester  Saint Cloud  Albert Lea  Alexandria  Andover  Anoka  Apple Valley  Austin  Bemidji  Blaine  Brainerd  Brooklyn Center  Brooklyn Park  Buffalo  Burnsville  Champlin  Chanhassen  Chaska  Cloquet  Columbia Heights  Coon Rapids  Cottage Grove  Crystal  Eagan  East Bethel  Eden Prairie  Edina  Elk River  Fairmont  Faribault  Farmington  Fergus Falls  Forest Lake  Fridley  Golden Valley  Ham Lake  Hastings  Hibbing  Hopkins  Hutchinson  Inver Grove Heights  Lakeville  Lino Lakes  Mankato  Maple Grove  Maplewood  Marshall  Mendota Heights  Minnetonka  Moorhead  Mounds View  New Brighton  New Hope  New Ulm  Northfield  North Mankato  North St. Paul  Oakdale  Owatonna  Plymouth  Prior Lake  Ramsey  Red Wing  Richfield  Robbinsdale  Rosemount  Roseville  Saint Paul (pääkaupunki)  St. Louis Park  St. Peter  Sartell  Sauk Rapids  Savage  Shakopee  Shoreview  South St. Paul  Stillwater  Vadnais Heights  West St. Paul  White Bear Lake  Willmar  Winona  Woodbury  Worthington 
Piirikunnat:   Aitkin  Anoka  Becker  Beltrami  Benton  Big Stone  Blue Earth  Brown  Carlton  Carver  Cass  Chippewa  Chisago  Clay  Clearwater  Cook  Cottonwood  Crow Wing  Dakota  Dodge  Douglas  Faribault  Fillmore  Freeborn  Goodhue  Grant  Hennepin  Houston  Hubbard  Isanti  Itasca  Jackson  Kanabec  Kandiyohi  Kittson  Koochiching  Lac qui Parle  Lake  Lake of the Woods  Le Sueur  Lincoln  Lyon  McLeod  Mahnomen  Marshall  Martin  Meeker  Mille Lacs  Morrison  Mower  Murray  Nicollet  Nobles  Norman  Olmsted  Otter Tail  Pennington  Pine  Pipestone  Polk  Pope  Ramsey  Red Lake  Redwood  Renville  Rice  Rock  Roseau  St. Louis  Scott  Sherburne  Sibley  Stearns  Steele  Stevens  Swift  Todd  Traverse  Wabasha  Wadena  Waseca  Washington  Watonwan  Wilkin  Winona  Wright  Yellow Medicine
Jeffrey Nordling

| Jeffrey Nordling> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jeffrey Richard Nordling
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1962 (ikä 62) Ridgewood, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Francia Dimase
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jeffrey Richard Nordling (s. 11. maaliskuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä ja ura

Nordling syntyi Ridgewoodissa, New Jerseyssä ja varttui Washington Townshipissa. Muutettuaan Saddle Riveriin Nordling kävi Ramsey High Schoolia ja valmistui sieltä vuonna 1980. High schoolin käytyään Nordling kirjoittautui Wheaton Collegeen Wheatoniin, Illinoisiin ja valmistui taide pääaineenaan vuonna 1984.
Yksi Nordlingin suurimmista rooleista oli NHL-valmentaja Ted Orionin rooli elokuvassa Mestarit 3. Vuonna 1997 Nordling näytteli Kim Riverin rinnalla televisioelokuvassa Soul Mates. Elokuvassa And the Band Played On Nordling näytteli Gaëtan Dugasia ja televisiosarjassa Sinkkuelämää Capote Duncania.
Tunnetuinkenen mukaan? Nordling on roolistaan Sela Wardin ex-miehenä, Jake Manningina draamasarjassa Once and Again, jossa hän näytteli vuosina 1999–2002. Nordling esitti Brent Barroswia Courteney Coxin tähdittämässä sarjassa Dirt vuonna 2007.
Yksi Nordlingin viimeisimmistämilloin? rooleista on ollut FBI:n agentti Larry Mossin rooli Foxin televisiosarjassa 24.
Vuonna 2009 Nordling liittyi televisiosarjan Täydelliset naiset näyttelijäkokoonpanoon Nick Bolenina.
Nordlingilla on kaksi lasta, vuonna 1996 syntyneet kaksostyttäret.
Jarosław Iwaszkiewicz

| Jarosław Iwaszkiewicz |
| --- | --- |
 Jarosław Iwaszkiewicz
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1894 Kalnik, Ukraina
Kuollut: 2. maaliskuuta 1980 (86 vuotta) Varsova, Puola
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: puola
Tuotannon kieli: puola
Pääteokset:  Słava i chwala, trilogia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jarosław Iwaszkiewicz, kirjailijanimi Eleuter, (20. helmikuuta 1894 Kalnik, Ukraina – 2. maaliskuuta 1980 Varsova, Puola)  oli puolalainen kirjailija, Puolan kirjallisen elämän keskeisiä henkilöitä. Hän toimi Puolan kirjailijaliiton puheenjohtajana, ja hänet nimitettiin poeta laureatukseksi.
Iwaszkiewicz on Puolan kirjallisuuden modernismin taustalla. Hänen pääteoksensa on trilogia Słava i chwala, jonka osat ilmestyivät vuosina 1956–1962. Hän kuvaa siinä maailmansotien välisen ajan puolalaisen porvariston elämää. Romaanien lisäksi hän julkaisi runokokoelmia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jarosław Iwaszkiewicz Wikimedia Commonsissa
Nicholas Wald

Nicholas John Wald on englantilainen professori. Hän johtaa Wolfson Institute of Preventive Medicine -instituuttia Barts and the London, Queen Mary’s School of Medicine and Dentistry -yliopistossa. Hänen tutkimusalansa on sikiöiden kehityshäiriöiden estäminen ja havaitseminen.
Uransa aikana Wald on tutkinut muun muassa Downin syndroomaa ja hermostoputken sulkeutumishäiriöitä, kuten spina bifidaa ja anenkefaliaa. Vuonna 1974 hän keksi, että raskaana olevan naisen kohonnut veren alfafetoproteiinin taso on merkki sikiön hermostoputken sulkeutumishäiriöstä, ja että sitä voitaisiin testata verikokeella. Kollegoineen hän löysi vuonna 1988 tavan testata äidin verestä myös sikiön Downin syndrooman. Menetelmää käytetään nykyään laajalti. Hän on myöhemmin kehittänyt lisää Downin syndrooman seulontamenetelmiä.
Ennaltaehkäisevän lääketieteen alalla professori Wald on tehnyt niin ikään merkittäviä löytöjä. Hän havaitsi vuonna 1991 foolihappovajeen olevan merkittävin yksittäinen syy hermostoputken sulkeutumishäiriöiden kehittymiseen. Löydöksen jälkeen näiden spina bifida ja anenkefalia-raskauksien määrä on merkittävästi vähentynyt maissa, joissa ylimääräistä foolihappoa on ryhdytty lisäämään ravintoon.
Viime vuosina Wald on kerännyt paljon tunnustusta työstään. Vuonna 2004 hänet valittiin jäseneksi Royal Societyyn, ja kuningatar Elisabet aateloi hänet ritariksi vuonna 2008.
Mätäsrikko

| Mätäsrikko |
| --- | --- |
 Mätäsrikko kuvattuna Huippuvuorilla.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  cespitosa
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga cespitosa  L. 
Katso myös
   Mätäsrikko Wikispeciesissä   Mätäsrikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mätäsrikko (Saxifraga cespitosa, myös S. groenlandica) on pienikokoinen rikkokasveihin kuuluva pohjoisten alueiden kasvi. Suomessa laji on tyypillinen vain maan pohjoisosissa ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa Oulun läänin eteläpuolella.
Ulkonäkö ja koko

Nimensä mukaisesti mätäsrikko mätästää tiheästi. Kasvin varret ovat pystyjä ja 5–15 cm korkeita. Maanpinnan lähellä olevat ruusukelehdet ovat vastapuikeita, leveäruotisia, nystykarvaisia sekä 3–5-liuskaisia tai isohampaisia. Varsilehdet ovat tasasoukkia ja usein liuskattomia. Kaksineuvoinen kukka on väriltään valkoinen ja vihertäväsuoninen. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mätäsrikko kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Mätäsrikko saattaa risteytyä samoilla kasvupaikoilla papelorikon (S. granulata) kanssa.
Levinneisyys

Mätäsrikko on tyypillinen laji Grönlannissa, Islannissa, Huippuvuorilla, Norjan ja Ruotsin vuoristoseuduilla sekä Kanadassa. Satunnaisemmin lajia tavataan lähinnä arktisella alueilla ja vuoristoseuduilla Suomesta itään läpi Venäjän Tyynellemerelle saakka, Alaskassa ja Kalliovuorten alueella. Suomessa mätäsrikon suurimmat esiintymät ovat Enontekiön Kilpisjärvellä, Utsjoella ja Kuusamossa. Lajia on tavattu paikoin myös muualla Lapissa. Etelämpänä laji on hyvin harvinainen ja sitä on tavattu vain muutamalta paikalta Savosta ja Uudeltamaalta.
Elinympäristö

Mätäsrikko on kalkinsuosija. Lajia tavataan kalliohyllyillä ja kallionraoissa.
Aiheesta muualla

Lampinen, R. & Lahti, T. 2019: Kasviatlas 2018. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Kasviatlas 2016: Mätäsrikon (Saxifraga cespitosa) levinneisyys Suomessa Viitattu 15.10.2019.
Mätäsrikko (Saxifraga cespitosa)  Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö . Viitattu 15.10.2019.
Mätäsrikko, Saxifraga cespitosa LuontoPortti. Viitattu 15.10.2019.
Pohjolan kasvien pauloissa: Saxifraga cespitosa - mätäsrikko
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Saxifraga caespitosa (TSN 24219) itis.gov. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
Saxifraga caespitosa L., tufted alpine saxifrage United States Department of Agriculture (USDA). Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
Saxifraga cespitosa Flora of North America. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
Mätäsrikko.
Mysteerinäytelmä

Taiteilijan näkemys mysteerinäytelmän esittämisestä Flanderissa 1400-luvulla.
Mysteerinäytelmä tarkoittaa keskiaikaista raamatullisiin aiheisiin pohjautuvaa näytelmää, joka esitetään kirkossa tai sen edessä mutta on riippumaton seremoniasta. Mysteerinäytelmien edeltäjiä olivat miraakkelit, jotka keskittyivät esittämään pyhimysten elämää ja ihmeitä. Varhaisimmat mysteerinäytelmät tunnetaan 1100-luvulta. Näytelmälajin suosion käynnisti paavi Urbanus IV perustamalla kevään ja Kristuksen ylösnousemuksen kunniaksi Herran Ruumiin juhlan (Corpus Christi) vuonna 1264.
Kristuksen Ruumiin juhla paisui 50-osaiseksi spektaakkeliksi, jonka näytelmissä kerrottiin koko kristillinen maailmanhistoria maailman luomisesta tuomiopäivään asti. Euroopassa ammattikunnilla oli tapana ottaa vetovastuu näytelmistä ja samalla esitellä omia tuotteitaan. Esimerkiksi kultasepät valmistivat kuninkaiden korut ja leipurit leipoivat viimeisen ehtoollisen. Pääosia esittivät uskonnollisten kiltojen jäsenet. Tehosteista vastasivat omat ammattimiehet, ”salaisuuksien herrat”, jotka saivat enkelit lentämään ja helvetin syöksemään tulta.
Jan Matejko

Omakuva.
Jan Alojzy Matejko (24. kesäkuuta 1838 Krakova – 1. marraskuuta 1893 Krakova) oli puolalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan sadoista historiallisia hahmoja ja tapahtumia esittävistä maalauksistaan, jotka ovat levinneet lukuisina kopioina ja painokuvina. Matejko työskenteli aikana jolloin Puola oli jaettu Venäjän, Preussin ja Itävallan kesken, ja hänen työnsä olivat tärkeitä puolalaisten kansallistunteelle.
”Grünwaldin taistelu”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Matejko Wikimedia Commonsissa