stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bob Dylan
Elämä ja musiikkiura > Nuoruus

Ollessaan noin 14-vuotias Robert alkoi opetella soittamaan. Aluksi hän kokeili huonolla menestyksellä puhallinsoittimia, minkä jälkeen hän vuokrasi halvan kitaran ja opetteli soittamaan sitä. Pian hän kantoi kitaraa mukanaan ja käytti suuren osan vapaa-aikaansa soittamiseen ja laulamiseen. Hän myös luki paljon, kävi kirjastossa ahkerasti, kirjoitti runoja sekä piirsi ja maalasi.
Radiosta Robert kuunteli etelästä kantautuneita blues- ja kantrikanavia ja varhaisia rock and roll -kanavia, sillä Hibbingin paikallisasemat eivät nuorisomusiikkia soittaneet. Hän osti myös itselleen kunnollisen kitaran. Kahdeksannella luokalla hän perusti soittokavereineen yhtyeen The Golden Chords, jossa Robert soitti komppia pianolla ja lauloi. Yhtye soitti monissa paikallisissa kykykilpailuissa. Aluksi se esitti kantricovereita, mutta siirtyi Robertin vaikutuksesta rock and rolliin. Golden Chords hajosi musiikillisiin erimielisyyksiin ja Robert liittyi 1955 toiseen, nimettömään yhtyeeseen laulajaksi, kitaristiksi ja pianistiksi. Yhtye soitti Elvis Presleyn ja Little Richardin kappaleita ja herätti huomiota lukion kykyjenetsintäkilpailussa meluisalla esityksellään, jonka rehtori keskeytti. Koulunsa vuosikirjassa 1959 Robert kertoi tavoitteekseen ”liittyä Little Richardin bändiin”. Little Richardin lisäksi Robert ihaili tuolloin myös Hank Williamsia, Elvistä ja Johnny Rayta. Kesällä 1959 high schoolin jälkeen hän esiintyi kahdesti Bobby Veen kanssa soittaen pianoa ja taputtaen käsiään.
Syyskuussa 1959 Robert, nyt jo taiteilijanimeltään Bob Dylan, muutti Minneapolisiin ja aloitti opinnot Minnesotan yliopistossa. Hänen musiikillinen kiinnostuksensa rock and rolliin väistyi ja tilalle tuli uusi gael-tyyppinen amerikkalainen folkmusiikki, jota esitettiin tavallisesti akustisen kitaran säestyksellä. Hän pääsi pian mukaan Dinkytownin folkpiireihin, joissa hän tutustui moniin folkista kiinnostuneisiin ihmisiin.
Minneapolisissa Dylan kertoi omasta nuoruudestaan keksimiään tarinoita, joilla hän pyrki salaamaan keskiluokkaisen juutalaisen menneisyytensä. Hän kertoi kierrelleensä maata junanvaunussa, soittaneensa suurten trubaduurien kanssa ja kiertäneensä sirkuksen mukana.
Dylan vietti kesän 1960 Denverissä ja omaksui siellä bluesmuusikko Jesse Fullerilta kitaran ja huuliharpputelineen yhdistelmän. Palattuaan Minneapolisiin syksyllä Dylan suunnitteli jo musiikista uraa itselleen.
Elämä ja musiikkiura > Nimen vaihto

Robert kokeili nuorena eri taiteilijanimiä: Elston Gunn, Robert Allyn ja lopulta Bob Dylan. Hän alkoi käyttää sukunimeä Dillon tai Dylan joskus high schoolin viimeisen vuotensa ja Minneapolisiin muuton välillä. Robertin silloisen tyttöystävän mukaan Robert sanoi hänelle vuonna 1958 aikovansa ottaa käyttöön nimen Bob Dillon. Hän alkoi käyttää uutta nimeä säännöllisesti 1959 ja vaihtoi nimensä lopulta laillisesti Dylaniksi 1962. Hän itse kertoi nimen alkuperästä erilaisia tarinoita. Vuonna 1965 Dylan väitti haastattelussa ottaneensa sukunimensä sedältään, jonka nimi on Dillion, ja vain muuttaneensa kirjoitusasua paremmaksi. Välillä hän väitti nimen olleen äitinsä tyttönimi tai kaupunki Oklahomassa. Dylanin tiedetään myös nuorena poikana ihailleen televisiosarjan Gunsmoke šeriffihahmoa nimeltä Matt Dillon. Dylan on monesti kiistänyt ottaneensa nimensä runoilija Dylan Thomasilta, kuten moni on arvellut.
Dylan kertoi vuonna 2004 julkaistussa Muistelmat-kirjassaan aikoneensa alun perin käyttää nimeä ”Robert Allen”, mutta Down Beat -lehteä lukiessaan hän huomasi, että musiikkimaailmassa oli jo saksofonisti David Allyn. Hieman myöhemmin hän tutustui kirjailija ja runoilija Dylan Thomasin tuotantoon ja teki vaikean valinnan Robert Allynin ja Robert Dylanin välillä. Etunimeen Bob hän päätyi, koska niihin aikoihin populaarimusiikissa oli muutamia Bob-nimisiä.lähde?
Elämä ja musiikkiura > Levytyssopimus

Tammikuussa 1961 Dylan muutti New Yorkiin, missä hän tapasi sairaalaan joutuneen idolinsa Woody Guthrien. Dylan asui Greenwich Villagen kaupunginosassa ystäviensä elättämänä ja soitti kahviloissa kuten Gerde’s Folk Cityssä. Musiikkitoimittaja Robert Sheldon kirjoitti Dylanin esiintymisestä kiittelevän arvion The New York Times -lehteen, minkä vaikutuksesta kykyjenetsijä ja tuottaja John Hammond teki hänen kanssaan levytyssopimuksen Columbia Recordsille. Dylan soitti myös huuliharppua eräällä Harry Belafonten albumilla.
Elämä ja musiikkiura > Protestialbumien aika

Dylan julkaisi ensimmäisen albuminsa Bob Dylan vuonna 1962. Dylanin laulutavassa kuului vahva Woody Guthrie -vaikutus ja hänen epätavallinen lauluäänensä jakoi mielipiteitä.
Protestihenkinen The Freewheelin’ Bob Dylan (1963) nosti Dylanin tunnetuksi folkin vastakulttuuripiireissä. Albumin tunnetuimpia kappaleita oli ”Blowin’ in the Wind”, josta folktrio Peter, Paul and Mary teki samana vuonna tunnetuksi nousseen version. Näihin aikoihin Dylan kirjoitti seitsenvuotisen managerisopimuksen Albert Grossmanin kanssa ja sai tuottajakseen Tom Wilsonin.
Dylanin ensimmäinen suuri konsertti New Yorkissa oli elokuussa 1963 Town Hallissa. Hän soitti myös Newportin folkfestivaalilla ja nousi esiintymisensä myötä maan johtavaksi folklaulajaksi. The Times They Are a-Changin’ (1964) -albumin nimikkokappale nousi yhdeksi ajan tunnussävelmistä. Dylan tuli aluksi tunnetuksi vain protestilaulajana, mutta Newportissa 1964 hän esitti myös henkilökohtaisia lauluja uudelta albumiltaan Another Side of Bob Dylan.
Elämä ja musiikkiura > Siirtyminen rockiin

Albumilla Bringing It All Back Home (1965) kuuluu jo sähkösoittimiakin, mikä alkoi etäännyttää Dylania folkyleisöstään. The Byrdsin sähköinen versio kappaleesta ”Mr. Tambourine Man” nousi singlelistan ykköseksi, minkä jälkeen muutkin rockyhtyeet alkoivat tehdä versioitaan Dylanin lauluista. Vuosien 1964–1966 aikana yli 100 artistia julkaisi Dylanin kappaleista omia versioitaan.
Kokonaan sähköisellä albumilla Highway 61 Revisited (1965) on yksi Dylanin tunnetuimmista lauluista, ”Like a Rolling Stone”, joka nousi Billboardin listakakkoseksi. Newportin folkfestivaalille vuonna 1965 Dylan otti mukaan sähköisen taustayhtyeensä. Jotkut katsojat buuasivat hänelle lyhyen esiintymisen jälkeen, ja Dylan esittikin kaksi akustista encorea. Dylanin siirtyminen sähköiseen rockiin yhtäältä toi hänelle uutta yleisöä, mutta toisaalta aiheutti pahaa verta, ja folkpiirit alkoivat hylkiä häntä. Kuukausi Newportin jälkeen Dylanin taustalla soitti The Hawks -yhtye, josta myöhemmin tuli The Band. Dylan konsertoi taustayhtyeensä kanssa ahkerasti 1965–1966 ja soitti täysille saleille. Marraskuussa 1965 hän meni naimisiin Sara Lowndesin kanssa, ja pari alkoi pitää kotia Greenwich Villagessa ja Woodstockissa. D. A. Pennebaker teki Dylanin Britannian-kiertueesta 1965 dokumenttielokuvan Älä katso taaksesi (1967).
Blonde on Blonde (1966) oli hiotumpi kuin edeltäjänsä. Se nousi Billboardin listalla yhdeksänneksi, sai kriitikoilta hyvät arvostelut ja nosti Dylanin suosionsa huipulle. Kesällä 1966 Dylan joutui Woodstockissa moottoripyöräonnettomuuteen, loukkasi niskansa ja vetäytyi Woodstockin-kotiinsa toipumaan pariksi vuodeksi. Vuoden 1967 aikana Dylan ja The Band nauhoittivat Woodstockissa kappaleita, jotka julkaistiin myöhemmin kokoelmalla The Basement Tapes (1975).
Toivuttuaan Dylan palasi levytysstudioon. John Wesley Harding (1968) oli riisuttu albumi ja nousi Billboardin listalla kakkoseksi. Dylan palasi esiintymislavoille tammikuussa 1968 Woody Guthrien muistokonsertissa New Yorkissa. Hän oli hiukan uudistanut ulkonäköään: hän oli lyhentänyt tukkaansa, käytti laseja ja hänellä oli risuparta. Seuraava albumi Nashville Skyline (1969) sisälsi countryrocktyylistä musiikkia ja aiempaa yksinkertaisempia sanoituksia.
Elämä ja musiikkiura > 1970-luku

Vuonna 1971 Dylan julkaisi ensimmäisen kirjansa Tarantula. Se koostui toisiinsa liittymättömistä kirjoituksista, jotka Dylan oli kirjoittanut viisi vuotta aiemmin. Vuoden 1971 lopulla Dylan osti talon Kalifornian Malibusta.
Dylan esiintyi Sam Peckinpahin elokuvassa Pat Garrett ja Billy the Kid (1973) ja kirjoitti siihen musiikkia, kuten kappaleen ”Knockin’ on Heaven’s Door”. Hän julkaisi runojensa ja sanoitustensa kokoelman Writings and Drawings (1974). Samana vuonna hän lähti ensimmäiselle kiertueelleen kahdeksaan vuoteen ja julkaisi kiertuealbumin Before the Flood.
Blood on the Tracks (1975) nousi jälleen listaykköseksi, kuten sitä seurannut Desire (1976). Vuonna 1978 Dylan aloitti vuoden kestäneen maailmankiertueen ja julkaisi studioalbumin Street Legal sekä livealbumin Bob Dylan at Budokan. Hän kääntyi kristinuskoon 1979 ja julkaisi seuraavien kolmen vuoden ajan vain uskonnollista musiikkia, saarnaten konserteissaan kappaleiden välissä. Hän sai Grammyn 1980 kappaleestaan ”Gotta Serve Somebody”.
Elämä ja musiikkiura > 1980-luku

Vuoden 1982 tienoilla Dylanin uskonnollisuus oli hiipumassa. Dylan osallistui hyväntekeväisyyssinglelle ”We Are the World” (1985) ja lähti 1986 taas kiertueelle. Dylan liittyi Traveling Wilburysiin tunnettujen muusikkotoveriensa kanssa, ja kokoonpano julkaisi ensimmäisen albuminsa. Dylanin seuraava albumi, Daniel Lanois’n tuottama Oh Mercy (1989) oli menestys ja sai kiitosta.
Elämä ja musiikkiura > 1990-luku

Vuoden 1990 Under The Red Sky -levy sai huonot arvostelut ja myi heikosti. Vuonna 1992 ilmestyi Good As I’ve Been To You ja 1993 World Gone Wrong, joilla Dylan palasi juurilleen ja esitti vanhoja folk- ja bluesklassikkoja pelkän akustisen kitaran säestyksellä.
Dylan esiintyi presidentti Bill Clintonin virkaanastujaisissa 1993.
Kokoelmien, livealbumien ja coveralbumien jälkeen Dylan julkaisi vuonna 1997 ensimmäisen uutta materiaalia sisältäneen albuminsa seitsemään vuoteen. Time Out of Mind sai erinomaiset arvostelut, kolme Grammy-palkintoa ja myi platinaa.
Elämä ja musiikkiura > 2000-luku

Vuonna 2000 Dylan voitti Golden Globen ja Oscarin parhaasta alkuperäisestä laulusta ”Things Have Changed” elokuvaan Wonder Boys. Hän voitti Grammyn jälleen 2002 parhaasta nykyaikaisesta folk-albumista Love and Theft (2001).
Dylan oli yksi elokuvan Masked and Anonymous (2003) käsikirjoittajista ja näyttelijöistä. Konserttiesiintymisissään hän alkoi suosia kosketinsoittimia kitaran sijaan. Hän julkaisi omaelämäkertansa ensimmäisen osan Muistelmat. Osa 1 (Chronicles: Volume One, 2005). Vuonna 2005 sai televisioensi-iltansa Martin Scorsesen Dylan-dokumentti No Direction Home, joka käsitteli Dylanin uran alkuvaiheita vuoteen 1967 saakka. Dylan alkoi juontaa satelliittiradio-ohjelmaa ja julkaisi albumin Modern Times (2006), jolla hän voitti jälleen Grammyn. Seuraava albumi Together Through Life (2009) nousi listaykköseksi.
Dylan levytti vuonna 2009 albumillisen joululauluja. Levy Christmas in the Heart ilmestyi lokakuussa, ja sen tuotto meni hyväntekeväisyyteen, Feeding America -hankkeeseen, joka avustaa köyhiä ja nälkää kärsiviä yhdysvaltalaisia.
Elämä ja musiikkiura > 2010-luku

Syyskuussa 2012 ilmestyi albumi Tempest.
Albumilla Shadows in the Night (2015) Dylan tulkitsee vanhoja klassikoita rock and rollia edeltävältä ajalta. Sitä seurasivat samalla teemalla Fallen Angels (2016) ja Triplicate (2017).
Vuonna 2019 Netflix julkaisi Martin Scorsesen ohjaaman elokuvan Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story.
Elämä ja musiikkiura > 2020-luku

Kesäkuussa 2020 julkaistiin uusi studioalbumi Rough and Rowdy Ways .
Vuonna 2023 julkaistiin elokuvasoundtrack-albumi Shadow Kingdom.
Tunnustuksia

Princetonin yliopisto myönsi Dylanille vuonna 1970 musiikin kunniatohtorin arvonimen.
Dylan nimettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1982 ja Rock and Roll Hall of Fameen 1988.
Vuonna 1990 Life-aikakauslehti nimesi Dylanin 1900-luvun sadan vaikutusvaltaisimman yhdysvaltalaisen joukkoon. Seuraavana vuonna hän sai Recording Academyn elämäntyöpalkinnon.
Dylan sai vuonna 2008 Pulitzer-kunniamaininnan perustavanlaatuisesta vaikutuksestaan populaarimusiikkiin ja amerikkalaiseen kulttuuriin.
Vuonna 2012 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama myönsi Dylanille Presidentin vapaudenmitalin.
Vuonna 2016 Dylanille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto, ja palkintoperusteluissa todettiin, että hän on tuonut ”uudenlaista runollista ilmaisua vanhaan amerikkalaiseen lauluperinteeseen”. Hämmästystä herättäneen pitkän hiljaisuuden jälkeen hän ilmoitti parin viikon kuluttua Nobel-komitealle, että hän ottaa palkinnon vastaan, mutta ilmoitti marraskuussa ettei pääse juhlaseremoniaan Tukholmaan sitä vastaanottamaan muun samanaikaisen menonsa vuoksi. Dylanin palkinnon otti vastaan Patti Smith, joka esitti tilaisuudessa Dylanin kappaleen ”A Hard Rain’s a-Gonna Fall”.
Kuvataiteilijana

Dylan on pitänyt näyttelyitä taidemaalarina. Hänen akvarellejaan oli esillä Saksassa Chemnitzissä 2007 ja 2010 hänen 40 akryylimaalaustaan oli Tanskan valtion taidemuseossa näyttelyssä The Brazil Series. Töiden joukossa oli myös kahdeksan piirustusta.
Maailmankatsomus

Monissa Bob Dylanin lauluissa esiintyy pasifistisia ja rasisminvastaisia näkemyksiä. Lehtihaastattelussa kesällä 2008 hän ilmaisi tukensa Barack Obaman presidenttiehdokkuudelle.
Dylan on esiintynyt monissa hyväntekeväisyyskonserteissa. Hän oli mukana George Harrisonin järjestämässä Concert for Bangladesh -tapahtumassa. Harrison muisteli myöhemmin, että erityisesti Dylan oli innoissaan siitä, että voisi musiikillaan auttaa pakolaisia. Dylan oli mukana Band Aid -levyllä ja -konserteissa Yhdysvalloissa. Eräässä konsertissa Dylan lausui esiintymislavalla toivomuksen, että pieni osa konsertin tuotosta voitaisiin käyttää vaikeuksissa olevien yhdysvaltalaisten viljelijöiden auttamiseen. Lausuntoa pidettiin sopimattomana, mutta se antoi Willie Nelsonille kipinän järjestää Farm Aid -hyväntekeväisyyskonsertit.
Dylanin kääntyminen kristityksi 1979 hämmensi monia hänen ihalilijoitaan. John Lennon kirjoitti ”Gotta Serve Somebody” -kappaletta ivailevan laulun ”Serve Yourself”, joka julkaistiin postuumisti 1990-luvulla. Dylan on etniseltä ja uskonnolliselta taustaltaan alun perin juutalainen. Dylan kommentoi aiempaa uskonnollisuuttaan vuonna 1997 sanoen, ettei hän ”enää ole kiinnostunut mistään järjestäytyneestä uskonnosta”. Lehtihaastattelussa samana vuonna Dylan sanoi: ”Tässä minun suhteeni uskonnollisiin asioihin, yksinkertainen totuus: musiikista löytyy minun uskonnollisuuteni ja filosofiani. Ei mistään muualta. Sellaiset laulut kuin ’Let Me Rest on a Peaceful Mountain’ tai ’I Saw the Light’ – siinä minun uskontoni. En välitä rabbeista, papeista, evankelistoista ynnä muusta sellaisesta. Olen oppinut lauluista enemmän kuin mistään tuollaisista yhteisöistä. Uskon lauluihin.”
Dylan esittää edelleen uskoontulonsa aikaisia gospel-sävelmiään. Vuonna 2009 Dylanilta kysyttiin uskooko hän tuolloin levyttämiensä joululaulujen teemoihin, Dylan vastasi ”olen tosi uskovainen”.
Dylanin vuonna 1983 tekemän kappaleen ”Neighborhood Bully” on tulkittu olevan kannanotto Israelin valtion puolesta. Sanoitukset kertovat hyökkäysten kohteena olevasta mutta silti öykkäriksi leimatusta miehestä kielikuvin, jotka sopivat Israeliin ja juutalaisiin.
Yksityiselämä

Dylanin ensimmäinen vaimo oli Sara Lowndes (1965–1977) ja toinen Carolyn Dennis (1986–1992). Dylanilla on viisi omaa lasta, joista neljä Lowndesin ja yksi Dennisin kanssa. Heidän lisäkseen Dylan oli adoptoinut Lowndesin edellisestä liitosta syntyneen lapsen. Dylanin poika Jakob Dylan soittaa Wallflowers-yhtyeessä. Dylan seurusteli myös satunnaisesti vuoteen 1965 saakka muusikkotoveri Joan Baezin kanssa.
Dylan kertoo käyttäneensä elämänsä aikana amfetamiinia ja heroiinia sekä hänellä oli itsetuhoisia ajatuksia. Juomisen hän lopetti 90-luvulla.
Diskografia

Bob Dylan (1962)
The Freewheelin’ Bob Dylan (1963)
The Times They Are a-Changin’ (1964)
Another Side of Bob Dylan (1964)
Bringing It All Back Home (1965)
Highway 61 Revisited (1965)
Blonde on Blonde (1966)
John Wesley Harding (1967)
Nashville Skyline (1969)
Self Portrait (1970)
New Morning (1970)
Pat Garrett & Billy the Kid (1973)
Dylan (1973)
Planet Waves (1974)
Blood on the Tracks (1975)
The Basement Tapes (1975)
Desire (1976)
Street Legal (1978)
Slow Train Coming (1979)
Saved (1980)
Shot of Love (1981)
Infidels (1983)
Empire Burlesque (1985)
Knocked Out Loaded (1986)
Down in the Groove (1988)
Oh Mercy (1989)
Under the Red Sky (1990)
Good as I Been to You (1992)
World Gone Wrong (1993)
Time Out of Mind (1997)
Love and Theft (2001)
Modern Times (2006)
Together Through Life (2009)
Christmas in the Heart (2009)
Tempest (2012)
Shadows in the Night (2015)
Fallen Angels (2016)
Triplicate (2017)
Rough and Rowdy Ways (2020)
Shadow Kingdom (2023)
Elokuvat > Pääosassa

Älä katso taaksesi (Dont Look Back, 1967) – dokumentti vuoden 1965 Englannin-kiertueesta
Eat the Document (1969) – dokumentti
Renaldo and Clara (1978)
Masked and Anonymous (2003)
No Direction Home (2005) – dokumentti
Elokuvat > Sivuosassa

Pat Garrett ja Billy the Kid (Pat Garrett and Billy the Kid, 1973)
Tähdenlento (Hearts of Fire, 1987)
Tulileikki (Backtrack, 1990)
Paradise Cove (1999)
Elokuvat > Esiintyjänä

Festival (1967) – dokumentti
The Concert For Bangladesh (1972) – dokumentti
The Last Waltz (1978) – dokumentti
Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story, (2019) - dokumenttia ja fiktiota
Shadow Kingdom: The Early Songs of Bob Dylan (2023) – dokumentti
Elokuvat > Muut

I’m Not There (2007) – elämäkerta, jossa useat eri näyttelijät esittävät Dylania.
A Complete Unknown (2024) – elämäkerta, jossa Timothée Chalamet esittää Dylania.
Bob Dylan Suomessa

23. syyskuuta 1987, Helsingin jäähalli
30. toukokuuta 1989, Helsingin jäähalli
1. heinäkuuta 1990, Turku, Ruisrock
21. heinäkuuta 1996, Pori, Kirjurinluoto
16. toukokuuta 2000, Helsingin areena
9. lokakuuta 2003, Helsingin areena
1. kesäkuuta 2008, Helsingin areena
17. heinäkuuta 2014, Pori, Kirjurinluoto
24. kesäkuuta 2019, Helsingin areena
Kirjallisuutta

Bell, Ian: Once Upon a Time. The Lives of Bob Dylan.  New York:  Pegasus Books, 2012.  ISBN 978-1-60598-481-0  (englanniksi)
Gray, Michael: Song & Dance Man III. The Art of Bob Dylan.  Continuum, 2000.  (englanniksi)
Immonen, Tenho: Bob Dylan. Ikuinen vaeltaja.  Tampere:  Pop-kirja, 2003.  ISBN 952-99007-4-0
Jacobsson, Mats: Dylan i 60-talet. Tematiken i Bob Dylans sångtexter och dikter 1961–67.  Lund:  Ellerströms, 2004.  ISBN 91-7247-100-X  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut. (englanniksi)
Bob Dylan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bob Dylan: Chords and Lyrics. Dylanin kaikkien kappaleiden soinnut (Peilisivusto).
Frequently Asked Questions (Arkistoitu – Internet Archive). Usein kysyttyjä kysymyksiä lauluista. (englanniksi)
Self-Ordained Professors: Learned Talk about Bob Dylan’s Music. Akateemisia kirjoituksia.
Vaaleajäsenruoho

| Vaaleajäsenruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Jäsenruohot Scleranthus
Laji::  perennis
Kaksiosainen nimi
 Scleranthus perennis  L. 
Katso myös
   Vaaleajäsenruoho Wikispeciesissä   Vaaleajäsenruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaleajäsenruoho (Scleranthus perennis) on Euroopassa kasvava monivuotinen kohokkikasvi. Suomessa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja se on rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko

Harmaan sinivihreä vaaleajäsenruoho kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Kasvin varsi on pysty tai koheneva. Neulamaiset lehdet ovat yhdistyvisiä, tyvestä ripsilaitaisia ja usein yhteen suuntaan käyriä. Kukintojen tukilehdet eivät tavallisesti yllä osakukintojen yläpuolelle. Hyvin vaatimattomista, vihreistä kukista puuttuvat teriöt. Vihreä verhiö on viisiliuskainen ja kaksivartaloisen emiön ja hedelmän kanssa yhdiskasvuinen. Verhiöiden liuskat ovat tylppiä, leveästi kalvolaitaisia ja suppuun kääntyviä. Sikiäin on lähes kehänalainen. Vaaleajäsenruoho kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmä on yksisiemeninen pähkylä. Laji muistuttaa jonkin verran sitä yleisempää viherjäsenruohoa (S. annuus), jonka kanssa se voi myös risteytyä.
Vaikka vaaleajäsenruoholta puuttuu terälehdet, se on hyönteispölytteinen. Sen siitepölyä ja myös siemeniä levittävät pääasiassa muurahaiset.
Levinneisyys

Vaaleajäsenruohon levinneisyysalue rajoittuu lähes kokonaan Eurooppaan. Sitä tavataan Ranskasta Länsi-Venäjälle ja -Ukrainaan sekä Italiasta ja Pohjois-Kreikasta Fennoskandian keskiosiin. Euroopan ulkopuolella lajia on tavattu Turkista, Kaukasukselta sekä tulokaslajina Pohjois-Amerikasta.
Suomessa vaaleajäsenruoho on levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla. Lajia on tavattu satunnaisesti lähinnä rannikkopaikkakunnilta, kuten Oulusta, Vaasasta, Kirkkonummelta ja Tammisaaresta. Myös sisämaasta tunnetaan jonkin verran havaintoja. Nykyään lajia kasvaa Suomessa ainoastaan Ahvenanmaan Eckerössä sekä Haminan kantakaupungin alueella, jossa kanta on Suomen vahvin.
Elinympäristö

Suomessa vaaleajäsenruoho kasvaa ihmisen muokkaamassa kaupunkiympäristössä. Sitä tavataan merenrantojen painolastikummuilla, hiekkapenkereillä, polkujen ja katujen varsilla, valleilla, nurmikentillä ja kalliokedoilla. Laji vaatii kuivan kasvuympäristön, koska se ei pärjää kilpailussa reheväkasvuisille kasveille. Vaaleajäsenruohon kasvupaikkoja uhkaavat niiden umpeenkasvu laidunnuksen loputtua sekä kaupunkiympäristön yleinen siistiytyminen ja hoito.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Vaaleajäsenruohon levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Scleranthus perennis – vaaleajäsenruoho
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159256  Wikispecies: Scleranthus perennis  APDB: 134255  BioLib: 38503  CoL: 79Y36  EoL: 582004  EPPO: SCRPE  FNA: 250060821  GBIF: 3085895  iNaturalist: 168651  IPNI: 302613-2  IRMNG: 10194086  ISC: 116984  ITIS: 20361  MichiganFlora: 773  NatureServe: 2.132025  NBN: NBNSYS0000039530  NCBI: 230711  Observation.org: 2741  Open Tree of Life: 568  PFI: 734  Plant List: kew-2490368  PLANTS: SCPE5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302613-2  Tropicos: 6300196  VASCAN: 4366  WisFlora: 5006  WFO: wfo-0000441934  Laji.fi: MX.38091 
Vaaleajäsenruohon kukkia.
Luettelo suomen kielen uudissanoista

Luettelo suomen kielen uudissanoista sisältää termejä, jotka on tietoisesti kehitetty suomen kieleen uudissanoina varsinkin 1800-luvun aikana. Osa listatuista sanoista on kuitenkin vain sanojen ensimmäisiä kirjallisia esiintymiä tai vanhan sanan käyttämistä uudessa merkityksessä, esimerkiksi oppisanana.
Uusia sanoja tarvittiin, jotta esimerkiksi lääketieteestä ja matematiikasta voitiin puhua ja kirjoittaa suomeksi. Jo aikaisempina vuosisatoina tarvittiin uudissanoja raamatunkäännöksiin, käräjille ja lakitekstien suomentamiseen. Osa sanoista on peräisin kansankielestä, jolloin kehittäjä on osannut käyttää vanhaa sanaa uudessa merkityksessä – jotkut sanat ovat sen ensiesiintymiä kirjakielessä (nimetty henkilö on vain sen ensimmäinen kirjallinen käyttäjä). Listalle on otettu enimmäkseen vain yleiskieleen vakiintuneita sanoja. Useimmat vuosikymmen-sarakkeen tiedot ovat epätarkkoja (ne on merkitty tasavuosikymmenellä, joka sekään ei ole varma).
1900-luvun kuluessa uudissanojen tarvetta lisäsivät keksinnöt ja yhteiskunnan muuttuminen. Kielenhuoltajat pyrkivät mieluummin kehittämään uusille ilmiöille uudissanan (puhelin, eduskunta, tietokone) kuin lainasanan (telefooni, parlamentti, kompuutteri). Lainasana saattoi vakiintua vastustuksesta huolimatta – esimerkiksi televisio ja läppäri.