stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Waters
Watersin elokuvaura

John Waters aloitti elokuvanteon 1960-luvun lopulla kirjavan ystäväpiirinsä ympäröimänä.
Waters kertoo saaneensa innoitusta yhtä lailla korkeakulttuurista kuin populaarikulttuurista ja eksploitaatioelokuvista.[lähde? ] Hänen ihanteisiinsa kuuluvat Rainer Werner Fassbinder, Herschell Gordon Lewis, Federico Fellini, Walt Disney, Russ Meyer ja Ingmar Bergman.[lähde? ]
Watersin elokuvien tunnistettavin piirre on epäsovinnainen huumorintaju, jossa tabuja rikotaan suruitta ja pilaillaan sovinnaisten normien ja hyvän maun kustannuksella.kenen mukaan? Hänen varhaiskauden elokuvissaan ihmiset esimerkiksi syövät koiran ulosteita, syntymäpäivillä esiintyy laulava peräaukko, transvestiitteja ja muita kulttuurin hämärästä marginaalista ponnistavia kummallisuuksia, joita esitellään varsin laveasti.
»Minulle huono maku on juuri se mistä viihteessä on kaiken kaikkiaan kysymys. 
Jos joku oksentaa katsoessaan filmiäni, otan sen vastaan kuin myrskyisät suosionosoitukset » 
(John Waters)
Watersin myöhemmissä töissä on itseisarvoinen šokeeraaminen jäänyt vähemmälle, ja ne keskittyvät enemmän leikittelemään vaikkapa nostalgisen 1950-luvun rock 'n' roll -nuorisoelokuvan tyylilajeilla (Cry Baby) tai puolustamaan independent-elokuvia, kuten elokuvassa Cecil B. Demented (2000). Waters on myös kirjoittanut kirjoja, joista tunnetuin on varmasti hänen varhaiskauden elokuviensa tekemisestä kertova Shokkiarvo: hyvällä maulla tehty kirja huonosta mausta (suom. 1989).
Filmografia

Hag in a Black Leather Jacket (1964)
Roman Candles (1966)
Eat your Makeup (1968)
Mondo Trasho (1969)
Multiple Maniacs (1970)
Pink Flamingos (1972)
Female Trouble (1974)
Desperate living (1977)
Hullu haiseva maailma (Polyester, 1981)
Hairspray (1988)
Cry-Baby – Itkupilli (Cry–Baby, 1990)
Serial Mom (1994)
Pecker (1998)
Cecil B. Demented (2000)
A Dirty Shame (2004)
Kiddie Flamingos (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Waters Wikimedia Commonsissa
Jimmy White

Jimmy White
James ”Jimmy” White, (s. 2. toukokuuta 1962) on englantilainen snooker-ammattilainen, joka aloitti ammattilaisuransa jo vuonna 1980. White on ollut kuusi kertaa maailmanmestaruuskisojen finaalissa voittamatta kuitenkaan kertaakaan mestaruutta. White onkin tunnettu parhaana pelaajana, joka ei ole voittanut maailmanmestaruutta.
Ura > Nuori lahjakkuus

Jimmy White aloitti snookerin pelaamisen 11-vuotiaana ja lahjakkaana nuorena suoritti alle vuodessa jo yli sadan pisteen lyöntisarjan. 15-vuotiaana White voitti British Under-16- ja English Amateur-mestaruuden vuonna 1979. Vuotta myöhemmin White voitti tuolloin kaikkien aikojen nuorimpana amatöörien maailmanmestaruuden Tasmaniassa.
Ura > Ammattilaisura

Jimmy White aloitti ammattilaisuransa vuonna 1980. Urallaan hän on saavuttanut 22 ammattilaisturnausvoittoa 1980- ja 1990-luvuilla. Vuonna 1984 White oli jo ensimmäistä kertaa maailmanmestaruusturnauksen finaalissa, jonka kuitenkin 1980-luvun ylivoimainen hallitsija Steve Davis voitti tiukasti 18-16. 1980-luvun aikana White voitti kuitenkin useita ammattilaisturnauksia, kuten nykyäänkin pelattavat Masters- ja Grand Prix-turnaukset. 1990-luvulla White oli viisi kertaa peräkkäisinä vuosina 1990-1994 maailmanmestaruusturnauksen finaalissa. Näistä kohtaamisista neljä oli Stephen Hendryä, 1990-luvun ylivoimaista hallitsijaa ja kaikkien aikojen menestyneintä pelaajaa vastaan. Snookerin suosio kasvoi 1990-luvulla myös näiden finaalitaisteluiden myötä . 1990-luvun alkupuolella White voitti vielä turnauksia, muun muassa toiseksi arvostetuimman UK Championship-turnauksen vuonna 1992. Samana vuonna hänestä tuli yksi harvoista pelaajista, jotka ovat tehneet maksimibreikin 147 maailmanmestaruuskisoissa. Jimmy White jatkaa yhä uraansa, vaikka turnausvoittoja hän ei ole aikoihin saavuttanutkaan. White tunnetaan ammattilaispiireissä lempinimellä The Whirlwind ja on pidetty ja kunnioitettu urheilupersoona. Hän on suorittanut urallaan 317 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ja on tässä kunniataulukossa selvästi 20 parhaan pelaajan joukossa ..
WBPSA Achievement of the Year 2004 (ranking-turnausvoitto ensimmäistä kertaa 11 vuoteen)
Kaudella 2007/2008 White oli vähällä pudota Main Tourilta kokonaan pois, mutta Kaudella 2008/2009 hän pelasi tasaisesti 48. ja 32. parhaan joukossa monessa ranking-turnauksessa saavuttaen hyvin ranking-pisteitä ja nousten jälleen listalla ylöspäin. Tällä kaudella hän joutui pelaamaan kaikki karsintakierrokset ennen pääturnauksia.
Syksyllä 2009 White voitti John Higginsin järjestämän World Series of Snooker-turnaussarjan, joka ei kuulu ammattilaisten Main Tourille. White sai myös villin kortin Masters-turnaukseen, mutta tappio tuli jo ensimmäisessä ottelussa Mark Kingin ollessa vahvempi.
Ura > Tosi-TV

Vuonna 2009 Whirlwind osallistui I'm A Celebrity -kilpailuun, joka järjestettiin Australian viidakossa . Kilpailuun ottivat osaa myös mm. laulajatar Samantha Fox sekä näyttelijä Stuart Manning ja nämä suorittivat yhdessä Whiten kanssa hyväntekeväisyystempauksen kerätäkseen rahaa Afrikkaan Malaria-lääkitystä varten .
Turnausvoitot > Ranking-turnaukset

Players Championship 2004
UK Championship 1992
British Open 1992, 1987
Grand Prix  1992, 1986
European Open 1992
Classic 1991, 1987
Canadian Masters 1988
Turnausvoitot > Muut

World Series of Snooker 2009
Pontin's Professional Tournament 1999
World Matchplay 1990, 1989
Hong Kong Masters 1988
Benson & Hedges Irish Masters 1986, 1985
The Masters 1984
Malaysian Masters 1986
Pot Black 1986
Thailand Masters 1985
Northern Ireland Classic 1981
Scottish Masters 1981
Tilastot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 JIMMY WHITE: 
| Maailmanmestaruusturnausten finaalit | 6 | 1984, 1990-1994 |
| UK Championship-turnausvoitot | 1 | 1992 |
| UK Championship-turnauksen finaalit | 3 | 1987, 1991, 1992 |
| Ranking-turnausvoitot | 10 |  |
| Masters-turnauksen voitot | 1 | 1984 |
| Masters-turnauksen finaalit | 2 | 1984, 1986 |
| Muut ammattilaisturnausvoitot | 13 |  |
| Korkein ranking-sijoitus | 2 |  |
| Suurin lyöntisarja | 147 | Embassy World Championship 1992 (video) |
| Yli 100 pisteen lyöntisarjat | 317 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jimmy White Wikimedia Commonsissa
Timo Antila

Timo Antila Östersundin MM-kilpailuissa 2008.
Timo Antila (s. 22. syyskuuta 1980 Jurva) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Jurvan Urheilijoita ja häntä ovat valmentaneet isänsä Erkki Antila ja Heikki Ikola.
Antila sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa Hochfilzenissä 2000 viestissä neljänneksi ja pikamatkalla seitsemänneksi. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Pokljukan MM-kisoissa 2001 hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli pikamatkalla 19:s, 12,5 km:n takaa-ajossa 32:s ja 20 km:n matkalla 41:s. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Suomen sekaviestijoukkueeseen. Maailmancupissa hän on ollut parhaimmillaan neljästoista Ruhpoldingin pikakilpailussa kaudella 2003–2004.
Antila oli 41:s Vancouverin olympialaisissa 2010 kymmenen kilometrin pituisessa sprinttikilpailussa ja 52:s 12,5 kilometrin pituisessa takaa-ajossa.
John Dillinger

| John Dillinger |
| --- | --- |
 John Dillingerin pidätyskuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1903 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 22. heinäkuuta 1934 (31 vuotta) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Muut tiedot
Muut nimet:  Carl Hellman Jimmy Lawrence
Rikokset:  pankkiryöstö, murha, moottoriajoneuvon varkaus
Rangaistus:  vankeus vuosina 1924–1933
 Nimikirjoitus
John Herbert Dillinger (22. kesäkuuta 1903 Indianapolis – 22. heinäkuuta 1934 Chicago) oli yhdysvaltalainen pankkiryöstäjä.
Dillingerin vilkkain toiminta keskittyi runsaan vuoden ajanjaksoon keväästä 1933 kesään 1934. Hän surmasi joukkoineen kymmenen miestä, haavoitti seitsemää, teki useita pankkiryöstöjä ja pakeni kahdesti vankilasta. Teoistaan huolimatta Dillinger saavutti kansansuosiota, mikä johtui osittain 1930-luvun laman olosuhteista.
Rikostensa myötä Dillingeristä tuli Yhdysvaltain etsityimpiä miehiä, ja hänen täytyi jatkuvasti pakoilla poliisia. Dillinger oli yksi suurta julkisuutta saaneista rikollisista, joita J. Edgar Hooverin johtama FBI kutsui ”yhteiskunnan vihollisiksi” (engl. public enemies).
Elämä > Tausta

Dillinger syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kauppias, joka piti kovaa kuria. Dillingerin äiti kuoli pojan ollessa kolmivuotias, ja isä avioitui uudelleen kuusi vuotta myöhemmin. Dillingerin välit äitipuoleen olivat etäiset. Nuorena hän joutui usein ongelmiin ja keskeytti koulunkäynnin mennäkseen töihin. Isä oli huolissaan poikansa tulevaisuudesta kaupungissa, ja perhe muutti maalle Mooresvilleen, mikä ei kuitenkaan hillinnyt Dillingerin käytöstä.
Ajauduttuaan vaikeuksiin isänsä kanssa ja jäätyään kiinni autovarkaudesta Dillinger värväytyi laivastoon. Hän ei kuitenkaan viihtynyt siellä kauaa ja palasi takaisin Mooresvilleen, missä hän avioitui 16-vuotiaan Beryl Hoviusin kanssa vuonna 1924. He muuttivat Indianapolisiin, mistä Dillinger ei kuitenkaan löytänyt töitä.
Elämä > Rikollisura

Indianapolisissa Dillinger tutustui Ed Singletoniin ja yritti ryöstää tämän kanssa kaupan, mutta he jäivät kiinni. Singleton kielsi teon ja sai kahden vuoden vankeustuomion, mutta Dillinger tunnusti ja tuomittiin yli kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen. Pitkän rangaistuksen myötä Dillinger katkeroitui vankilassa.
Kärsittyään 8,5 vuotta tuomiostaan Dillinger vapautui ehdonalaiseen 10. toukokuuta 1933. Lähes välittömästi hän ryösti pankin Ohiossa ja jäi kiinni saman vuoden syyskuussa. Hänen odottaessaan vankeudessa oikeudenkäyntiä kahdeksan miestä pakeni Dillingerin suunnitelmaa noudattaen vankilasta, jossa hän oli aiemmin ollut. Osa heistä ilmaantui vankilaan, jossa Dillingeriä pidettiin ja vapautti tämän väkivalloin.
Paon jälkeen Dillinger joukkoineen teki useita pankkiryöstöjä, ja he varastivat aseita ja muita tarvikkeita poliisin asevarastoista. Tekojen yhteydessä surmattiin useita poliiseita. Tammikuussa 1934 Dillinger ja osa hänen rikoskumppaneistaan kuitenkin saatiin kiinni. Dillinger pakeni vankilasta maaliskuussa 1934. Paon yhteydessä hän ajoi sheriffin auton osavaltiorajan yli Indianasta Illinois’hin, mikä rikkoi liittovaltion lakia ja sai FBI:n osallistumaan hänen kiinniottamiseensa.
Dillinger palasi Chicagoon ja eteni Saint Pauliin, missä hän osallistui uuden joukon kanssa pankkiryöstöihin. 30. maaliskuuta 1934 FBI pääsi heidän jäljilleen, mutta Dillinger ja hänen tyttöystävänsä Evelyn Frechette onnistuivat pakenemaan tulitaistelun jälkeen. He pakenivat Mooresvilleen ja viipyivät jonkin aikaa Dillingerin isän luona. Frenchette jäi myöhemmin kiinni Chicagossa. Dillinger sen sijaan ryösti jälleen aseita poliisiasemalta Indianassa ja jatkoi matkaansa Pohjois-Michiganin kautta Wisconsiniin. Huhtikuussa FBI pääsi hänen jäljilleen, mutta Dillinger onnistui vielä tälläkin kertaa pakenemaan.
Elämä > Kuolema

Heinäkuussa 1934 FBI sai tiedon Dillingerin olinpaikasta Garyn kaupungissa Indianassa. 22. heinäkuuta Dillinger ja kaksi naista menivät elokuviin katsomaan elokuvan Kuolemaantuomittu. Toinen naisista, Anna Sage, teki yhteistyötä agenttien kanssa ja kertoi suunnitelmista heille.
Elokuvateatteri saarrettiin, ja elokuvan jälkeen FBI pyrki pidättämään teatterista poistuvan Dillingerin, joka ymmärrettyään tilanteen yritti paeta. Hän menehtyi lopulta tulituksessa. Dillinger haudattiin Indianapolisin Crown Hill -hautausmaalle.
Dillinger populaarikulttuurissa

Dillingerin rikosura on inspiroinut useita elokuvia. Näitä ovat John Miliusin ohjaama Dillinger (1973), jossa nimiroolia esittää Warren Oates, sekä Michael Mannin vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Public Enemies, jossa Dillingeriä esittää Johnny Depp.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pictures of postmortem Dillinger, including that featuring the arm in rigor mortis (englanniksi)
Biography and Pictures (englanniksi)
Timo Ala-Lipasti

Timo Ala-Lipasti (s. 27. tammikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Ala-Lipasti edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Seinäjoen Maila-Jusseja ja Nurmon Jymyä. Ala-Lipasti saavutti kaksi SM-pronssia kaudella 2004 ja kaudella 2008. Hän pelasi ulkokentällä kolmoskopparina. Ala-Lipasti pelasi 124 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kuusi kunnaria ja 35 tavallista juoksua, toi 53 juoksua ja keräsi 304 kärkilyöntipistettä. Ala-Lipasti pelasi 34 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi tavallista juoksua, toi kymmenen juoksua ja keräsi 32 kärkilyöntipistettä. Ala-Lipasti pelasi viisi Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän toi yhden juoksun ja keräsi kaksi kärkilyöntipistettä.
Tikanmaa

Tikanmaa on Raision kaupunginosa, joka sijaitsee luoteessa Naantalin vastaisella rajalla. Se rajoittuu idässä Uudenkaupungin rataan, etelässä Naantalin rataan ja lännessä Naantaliin. Siellä on omakotitaloja, kerrostaloja, rivitaloja, koulu, kauppa ja pienteollisuutta. Paikkarin terveysasema sijaitsee Tikanmaan puolella.
Asuinalueen rakentaminen alkoi 1940-luvulla, kun Tikanmaankadun varrelle alettiin rakentaa omakotitaloja. Myöhemmin asutus laajeni 1980-luvulla Hakinmäen lähiöön ja Kallasten omakotialueelle.
Kaupunginosassa sijaitsee hallinnollisesti Tahvion kouluun kuuluva Tikanmaan koulu, jossa on opetusta vuosiluokille 1–2. Koulun läheisyydessä on pururata, koripallokenttä sekä hiekkakenttä kesäisin jalkapalloa yms. varten ja talvella jääurheilua varten. Tikanmaalla sijaitsee myös Pähkinämäen ulkoilualue, jossa on luontopolku ja retkeilymaja.
John Waynen kansainvälinen lentoasema

John Waynen lentoasema (engl. John Wayne Airport) on julkinen lentoasema Orangen piirikunnassa Kaliforniassa. Se on Orangen piirikunnan ainoa kaupallisia lentoja tarjoava lentoasema. Lentoasema sijaitsee vajaan 60 kilometriä etelään Los Angelesin keskustasta. Se on nimetty yhdysvaltalaisen näyttelijän John Waynen mukaan vuonna 1979.
Matkustajamäärät

John Waynen lentoasemaa käytti vuonna 2010 8 663 452 matkustajaa, joista lähteviä oli 4 310 170 ja saapuvia 4 353 282.
Lentoasemalla toimivisti lentoyhtiöistä eniten matkustajia kuljettavat vuosittain Southwest Airlines (noin 35,7 % kaikista lennoista) American Airlines (noin 13,9 %) ja Delta Airlines (noin 11,0 %). Aseman tarjoamista lentoreiteistä suosituin on John Waynen ja Phoenix Sky Harborin kansainvälisen lentoaseman väliä liikennöivä reitti, jota käyttää vuosittain noin 490 000 matkustajaa.
Nykyiset reittilennot

| Kaupunki | Lentoyhtiö |  Matkustajamäärä (maaliskuu 2011-helmikuu 2012) |
| --- | --- | --- |
| Atlanta, Georgia | Delta | ? |
|  Cabo San Lucas, Baja California Sur | AirTran | ? |
|  Calgary, Alberta | WestJet | ? |
| Chicago, Michigan | American (ORD) United (ORD) Southwest (MDW) | 271 050 |
| Dallas, Texas | American | 429 730 |
| Denver, Colorado | Frontier Southwest United | 430 560 |
|  Guadalajara, Jalisco | Interjet | ? |
| Houston, Texas | United (IAH) Southwest (HOU) | ? |
| Las Vegas, Nevada | AirTran Delta Southwest | 221 490 |
| Mammoth Lakes, Kalifornia  | United | ? |
|  México, Meksiko | AirTran Interjet | ? |
| Minneapolis, Minnesota | Delta | ? |
| Newark, New Jersey | United | ? |
| Oakland, Kalifornia | Southwest | 237 330 |
| Phoenix, Arizona | Southwest US Airways | 490 490 |
| Portland, Oregon | Alaska | ? |
| Sacramento, Kalifornia | Southwest | 197 880 |
| Salt Lake City, Utah | Delta Delta Connection | ? |
| San Francisco, Kalifornia | AirTran United Southwest | 346 190 |
| San Jose, Kalifornia | Southwest | 244 870 |
| Seattle, Washington | Alaska | 302 840 |
|  Vancouver, Brittiläinen Kolumbia | WestJet | ? |

↑  Vain 10 suosituimmasta reitin matkustajamääristä julkaistaan tilastoja
↑  Vain tiettyinä vuodenaikoina
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Waynen kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
John Wayne Airportin internetsivut (englanniksi)
John Waynen kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
José Ferrer

| José Ferrer |
| --- | --- |
 José Ferrer elokuvassa Lavastettu 'paratiisi' (1950).
Henkilötiedot
Koko nimi:  José Vicente Ferrer de Otero y Cintrón
Syntynyt: 8. tammikuuta 1909 San Juan, Puerto Rico
Kuollut: 26. tammikuuta 1992 (83 vuotta) Coral Gables, Florida
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
José Vicente Ferrer de Otero y Cintrón (8. tammikuuta 1909 San Juan, Puerto Rico – 26. tammikuuta 1992 Coral Gables, Florida) oli puertoricolaissyntyinen Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Ferrer teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1948 elokuvassa Orleansin neitsyt (Joan of Arc). Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Näkymätön vastustaja (Whirlpool, 1949), Lavastettu 'paratiisi' (Crisis, 1950), Cyrano – miekan mestari (Cyrano de Bergerac, 1950), Punainen mylly (Moulin Rouge, 1952) ja Pirunsaaren vanki (I Accuse!, 1958). Hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon elokuvasta Cyrano – miekan sankari. Näyttelemisen lisäksi Ferrer myös ohjasi kahdeksan elokuvaa. Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
José Ferrer oli viisi kertaa naimisissa, joista kaksi kertaa suositun laulajan Rosemary Clooneyn kanssa. Hänellä oli kuusi lasta, joista viisi Rosemary Clooneyn, George Clooneyn isän sisaren, kanssa. José Ferrer kuoli suolistosyöpään 83-vuotiaana.
Aiheesta muualla

José Ferrer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
José Ferrer NNDB:ssä
José Ferrer Elonetissä.
Jolanda de Rover

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jolanda de Rover |  Jolanda de Rover |  Jolanda de Rover |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | 100 m selkäuinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Hopeaa | Split 1981 | 200 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1983 | 4x100 m sekauintiviesti |  |
|  Pronssia | Sofia 1985 | 200 m selkäuinti |  |
Jolanda de Rover (s. 10. lokakuuta 1963 Amstelveen, Alankomaat) on alankomaalainen uimari, joka voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja saavutti pronssia 100 metrin selkäuinnissa Los Angelesin olympialaisissa 1984. Neljä vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa hän oli 4 × 100 metrin sekauintiviestissä viides ja 200 metrin selkäuinnissa seitsemäs.
EM-kilpailuissa de Rover saavutti vuonna 1981 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa, vuonna 1983 hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä vuonna 1985 pronssia 200 metrin selkäuinnissa. MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1982 seitsemänneksi 100 metrin ja kahdeksanneksi 200 metrin selkäuinnissa sekä vuonna 1986 kuudenneksi 200 metrin ja kahdeksanneksi 100 metrin selkäuinnissa. Yhteensä hän voitti 12 Alankomaiden mestaruutta pitkällä radalla vuosina 1980-1987. De Rover vetäytyi uinnista vuoden 1988 olympialaisten jälkeen.
Tikankonttikasvit

| Tikankonttikasvit |
| --- | --- |
 Lehtotikankontti (Cypripedium calceolus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Tikankonttikasvit Cypripedioideae  Kostel.
Synonyymit
 Cypripediaceae Lindl. 
Katso myös
   Tikankonttikasvit Wikispeciesissä   Tikankonttikasvit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tikankonttikasvit (Cypripedioideae) on kämmekkäkasveihin (Orchidaceae) kuuluva alaheimo, joka aiemmin luokiteltiin omaksi heimokseen. Kämmekkäkasveista erottamisen perusteena oli se, että tikankonttikasveilla on kaksi toimivaa hedettä, muilla kämmekkäkasveilla vain yksi. Samasta syystä erotetaan omaksi heimokseen joskus myös Apostasiaceae, johon kuuluu kaksi sukua, Apostasia ja Neuwiedia. Nykyään näitä kolmea heimoa pidetään kuitenkin niin tiiviinä kasviryhmänä, ettei jakamiselle yleensä nähdä perusteita. Useimpien tutkimusten mukaan näiden heimojen erottelu jättäisi kämmekkäkasvit parafyleettiseksi ryhmäksi, sillä sen alaheimon Vanilloideae uskotaan haarautuneen yhteisestä kehityslinjasta ennen tikankonttikasvien syntyä.
Tikankonttikasvien alaheimoon kuuluu vain viisi sukua: tikankontit (Cypripedium), venuksenkengät (Paphiopedilum), Mexipedium, tohvelikämmekät (Phragmipedium) ja Selenipedium sekä risteymäsuku ×Phragmipaphium.
Teemestarin kirja

| Teemestarin kirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Emmi Itäranta
Kansitaiteilija:  Ville Tiihonen
Kieli:  suomi
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  265
ISBN:  978-951-851443-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Teemestarin kirja on Emmi Itärannan vuonna 2012 ilmestynyt esikoisromaani. Se sijoittuu suuren mullistuksen jälkeiseen dystooppiseen tulevaisuuteen, jossa maailman makean veden varannot ovat ehtyneet.
Romaanin käsikirjoitus voitti Teos-kustantamon fantasia- ja scifikirjoituskilpailun vuonna 2011. Marraskuussa 2012 Itäranta sai teoksestaan myös Kalevi Jäntin palkinnon.
HarperCollins julkaisi romaanin englanniksi Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Australiassa keväällä 2014. Kirjasta otettiin Yhdysvalloissa peräti 50 000 kappaleen ensipainos. Kirjasta on myös tehty Veden vartija -elokuva, jonka rooleissa on muun muassa näyttelijät Lauri Tilkanen ja Mimosa Willamo. Elokuva sai ensi-iltansa syksyllä 2022. Kirjasta on myös sovitettu näytelmä.
Keskeiset henkilöt

Noria Kaitio, 17-vuotias aloitteleva nuori teemestari. Kirjan edetessä hänestä tulee täysivaltainen teemestari.
Mikoa Kaitio, Norian isä ja Teemestari. Kuolee kirjan edetessä, jolloin Noriasta tulee teemestari.
Lian Kaitio, Norian äiti ja tutkija.
Sanja Valama, Norian paras ystävä.
Minja Valama, Sanjan nuorempi sisar.
Kira ja Jan Valama, Sanjan ja Minjan vanhemmat
Majuri Bolin, entinen armeijan upseeri, joka oli Mestari Kaition lapsuudenystävä.
Komentaja Taro, sotilasvallan edustaja, jonka tehtävänä on etsiä vesirikolliset. Myös hänen isänsä oli teemestari.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien kirja-arvostelussa kirjaa kuvataan tunteikkaaksi, paikoin jopa turhankin lyyriseksi, mikä tosin resonoi hienosti romaanin haikean tunnelman kanssa. Kuvalehti Library Journalin arviossa kirjan kieltä kuvataan ”upeaksi ja herkäksi” sekä kehutaan Itärannan kirjan miljöötä ja vähäeleisyyttä. The Guardian -lehden toimittaja Adam Roberts kuvailee teosta ”runolliseksi ja melankoliseksi debyytiksi”. Samalla hän harmittelee sitä, että hyvin harvat muun kuin englanninkieliset tieteiskirjat rikkovat kielimuurin ja päätyvät Britannian kirjakauppoihin. Myös Washington Post ja suomalaisista medioista muun muassa Turun Sanomat ja Aamulehti ovat antaneet kirjalle myönteisiä arvioita.
Palkinnot ja tunnustukset

Teoksen fantasia- ja scifikirjoituskilpailun voittaja vuonna 2011
Kalevi Jäntin palkinto 2012
Nuori Aleksis -palkinto 2013
Ehdokkaana Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi 2015
Aiheesta muualla

Aamun kirja: Emmi Itärannan Teemestarin kirja Yle Areena 26.1.2012.
Miettinen, Helena: Teemestarin kirja (Arkistoitu versio) Keskisuomalainen 26.1.2012.
Leppä, Elli: Teemestarin kirja. Tähtivaeltaja 1/2012.
Jerrman, Toni: Kun vesi ehtyy, kuulumme kuolemalle Helsingin Sanomat 30.1.2012.