stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulvilan kirkko
Kirkon ympäristö > Hautausmaa

Ulvilan kirkkoa ympäröivä hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1347. Se oli aluksi kooltaan vain noin 50×60 metriä, mutta hautausmaasta ei juurikaan tiedetä mitään ennen 1600-luvun puoliväliä. Esimerkiksi hautojen lukumäärää tai alueen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Hautausmaan ympärillä olleesta aidasta ei myöskään ole tietoja ennen 1800-lukua. Nykyään kirkkomaalle haudataan ainoastaan vanhoihin sukuhautoihin. Seurakunnan pääasiallisena hautausmaana toimii 1888 käyttöön vihitty Ulvilan uusi hautausmaa.
Ulvilan kirkkomaalle on haudattu muun muassa professori Gustaf Renvall, ruukinpatruuna Jonas Beckman, lääninrovasti August Lilius ja laulaja Veikko Tuomi. Hautausmaalla ovat myös vuonna 1919 paljastettu Harjakankaan ja Pomarkun taisteluissa kaatuneiden sisällissodan valkoisten muistomerkki, sekä 1939–1945 sankarihauta, jonne on haudattu 101 vainajaa. Sankarihaudan muistomerkki on paljastettu 1949. Lisäksi hautausmaalla on Karjalaan jääneiden vainajien sekä muualle haudattujen muistomerkit.
Kirkon ympäristö > Historiallinen kirkonseutu

Kirkon länsipuolella virtaa Kokemäenjoen vanha suuhaara Kirkkojuopa. Joen ja kirkon välisessä puistossa on keskiajalla perustetun Lutiskan tilan rakennuksia sekä 1990 paljastettu Aurora Karamzinin muistomerkki. Kirkon pohjoispuolella sijaitseva seurakuntakoti on rakennettu vuonna 1969. Sen kahdessa eri rakennuksessa on muun muassa seurakuntasali ja seurakunnan päiväkerhon tiloja.
Vielä 1900-luvun alussa Ulvilan kirkon vieressä oli kymmeniä rakennuksia, joista suurin osa purettiin uusjaon seurauksena 1960-luvulle mennessä. Lähimmät rakennukset sijaitsivat vain reilun 10 metrin päässä kirkosta ja niitä oli määrätty purettaviksi jo 1700–1800-luvuilla. Kirkon ympäristössä edelleen sijaitsevat kolme kantatilaa ovat Saarenluodolla sijaitseva Saari ja mantereen puolella maantien varressa sijaitsevat Isokartano ja Trumetari. Saaren kartano on Kirkkojuovan toisella puolella Saarenluodossa, jonne johtaa kirkon tuntumasta lähtevä silta. Saaren kaksikerroksinen päärakennus on vuodelta 1805. Kirkon eteläpuolella sijaitsevan Isokartanon kaksikerroksinen päärakennus on peräisin 1700-luvun loppupuolelta. 1600-luvulla Porin rykmentin torvensoittajina toimineista isännistään nimensä saaneen Trumetarin tilan empiretyylinen päärakennus on 1800-luvun puolivälistä. Kirkon pohjoispuolisista maataloista Santerin talo oli ratsutila ja nimismiehen virkatalo. Kappalaisen virkatalona toiminut Lutiskan tila on perustettu jo keskiajalla, ja sen pääkennus on sijainnut samalla paikalla vuodesta 1682 saakka. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1802. Lutiskan eteläpuolella oli Mynsterin sotilasvirkatalo.
Ulvilan vanha pappila Gammelgård sijaitsee noin puolitoista kilometriä kirkon eteläpuolella Liikistön muinaismuistoalueen lähistöllä. Pappila on sijainnut samalla paikalla jo keskiajalta lähtien. Sen uusrenessanssityylinen päärakennus on vuodelta 1894. Nykyään pappila toimii vuokrattavana kokous- ja juhlatilana. Ulvilan keskiaikaisen kaupungin paikka on Isokartanon eteläpuolella sijaitsevilla pelloilla Kokemäenjoen Kirkkojuovan varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia Ulvilan kirkosta Finna.fi
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulvilan kirkko Wikimedia Commonsissa
Miksi ulvilalaiset eivät kuule oman kirkonkellonsa ääntä, Suomen Kuvalehti, 13.04.1929, nro 15, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Liikistön keskenjääneen kirkon perustuksia.
Satakunnan keskiaikaisille kivikirkoille tyypillistä päätykoristelua Ulvilan kirkon länsipäädyssä.
Kirkon asehuone.
Kirkkosalia tähtiholveineen 1960-luvulla otetussa kuvassa.
Krusifiksi ja seinään maalattu vihkiristi.
Ulvilan kirkon suojeluspyhimys Pyhä Olavi 1430-luvun veistoksessa.
Akseli Kurjen (kesk.) ja Gödik Fincken (oik.) hautakivet.
Urkuparvi ja votiivilaiva.
Vuonna 1757 valmistunut kellotapuli.
Ulvilan kirkko kuvattuna Saarenluodosta vuonna 1935. Nykyisen kirkkopuiston paikalla on vielä rakennuksia.
Auno Kaila

Auno Antero Kaila
Auno Antero Kaila (13. helmikuuta 1898 Kaarlela – 11. kesäkuuta 1975 Turku) oli suomalainen jääkärieversti ja armeijasta eronsa jälkeen hammaslääkäri. Hänen vanhempansa olivat Edvard Kaila (Johansson) ja Märtha Karolina Anna Köhlin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anna Elina Tauben kanssa, josta hän erosi vuonna 1945 ja avioitui toisen kerran vielä samana vuonna Helmi Maria Suurpään kanssa. Kailan veljiä olivat tilastotieteilijä Toivo T. Kaila ja aktivisti Elmo Kaila.
Opinnot

Kaila kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Etelä-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1914–1915. Hän suoritti Sotakorkeakoulun kurssit Saksassa vuosina 1923–1925.
Jääkärikausi

Kaila liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui myös Libaussa vuonna 1917 pidetyille sotakoulun B-kursseille.
Suomen sisällissota

Kaila saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hänet nimitettiin edellä mainitun komppanian päälliköksi 1. maaliskuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkalan-Kellomäen akselilla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Kaila palveli 2. konekiväärikomppanian päällikkönä 2. jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkärirykmentti n:o 2, Porin jalkaväkirykmentti n:o 2 ja Savon jääkärirykmentti. Armeijasta Kaila erosi 1. huhtikuuta 1919 vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Retkikunnalla hän sai komentoonsa III pataljoonan konekiväärikomppanian päällikkönä, mutta määrättiin 29. huhtikuuta 1919 majuri Paavo Talvelan ryhmän ja 10. kesäkuuta 1919 Talvelan ryhmästä muodostetun 2. rykmentin esikuntapäälliköksi. Kaila otti osaa retkikunnalla osaa taisteluihin Kotkatjärven-Suollusmäen-Mundjärven rintamalla ja myöhemmin Säämäjärven rintamalla.
Retkikunnalta palattuaan hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 10. joulukuuta 1919 ja hänet sijoitettiin komppanianpäälliköksi Savon jääkärirykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin niin ikään päälliköksi 25. maaliskuuta 1920 alkaen 3. konekiväärikomppaniaan. Sotaväen esikunnan koulutusosastolle hänet siirrettiin toimistoupseeriksi 16. heinäkuuta 1921, kunnes hänet komennettiin konekivääriopin opettajaksi 19. marraskuuta 1924 Kadettikouluun. Kadettikoulusta hänet siirrettiin 6. heinäkuuta 1925 Yleisesikunnan osasto 4:n päälliköksi ja 28. huhtikuuta 1927 alkaen Reserviupseerikoulun johtajaksi sekä 27. kesäkuuta 1928 alkaen Puolustusministeriön sota-asiainosaston päälliköksi ja viimein 27. maaliskuuta 1934 alkaen Viipurin rykmentin komentajaksi. Kaila oli armeijan kolmen ensimmäisen pikakiväärikurssin johtaja vuosina 1920–1921.
Talvi- ja jatkosota

Kaila osallistui talvisotaan suojajoukkotaistelujen aikana 3. prikaatin komentajana Raudun lohkolla, mistä hänet siirrettiin myöhemmin 4. divisioonan komentajaksi johtaen divisioonan taisteluita Länsi-kannaksella. Länsikannakselta hänet siirrettiin 3. divisioonan komentajaksi ja sen komentajana hän osallistui taisteluihin Viipurissa.
Välirauhan aikana Kaila siirrettiin aluksi takaisin 4. divisioonan komentajaksi ja myöhemmin Seinäjoen sotilasläänin komentajaksi, jonka tehtävien lisäksi hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, kunnes puolustusvoimain taholta tuli hänelle määräys keskeyttää opintonsa ja matkustaa Japaniin opintomatkalle.
Jatkosodan puhjettua hän oli juuri perustamassa Suomen Tokion lähetystöön sotilasasiamiestoimistoa ja toimikin jatkosodan ajan sotilasasiamiehenä Tokiossa ja Helsingissä.
Talvi- ja jatkosota > Japanin komennus 1940–1945

Kaila ja hänen avukseen määrätty kapteeni Lauri Laine (1908-1982) määrättiin Japaniin Puolustusvoimain ylipäällikön (eli Mannerheimin) käskystä. Tämän taustalla oli Japanin yleisesikunnan kutsu. Tarkoituksena oli välittää talvisodassa saatuja sotakokemuksia ja tutustua samalla Japanin puolustusvoimien kokemuksiin sodankäynnistä talvella Mantšuriassa . Ennen matkaa molemmat sotilaat kutsuttiin Mannerheimin luo  Marski totesi kommennetuille
»Jos olisin nuorempi, toivoisin voivani lähteä vielä itsekin mukaan » 
(Mannerheim)
Matka suuntautui Petsamosta, Länsi-Intian kautta Venezuelaan, josta komennetut matkasivat New Yorkiin. Pohjois-Amerikan manner ylitettiin lentäen ja Los Angelesista suunnattiin matkustajalaivalla Jokohamaan ,
Kaila ja Laine palasivat Suomeen vasta maaliskuussa 1945 junalla Trans-Siperian rautatietä pitkin .
Sotien jälkeinen aika

Vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1945 ja jatkoi kesken jääneitä opintojaan Helsingin yliopistossa aina vuoteen 1948 saakka, jolloin siirtyi suorittamaan jatko-opintoja Zürichin yliopistoon. Zürichissä hän toimi hammasklinikan assistenttina oikomisosastolla loppukesästä vuonna 1951. Opintojaan hän rahoitti hoitamalla väliaikaisesti omaa praktiikkaa Hämeenlinnassa vuosina 1948–1951 ja vuosina 1952–1956. Opintojensa jälkeen hän toimi Turun kaupungin kouluhammashoidon johtajana ja  hammaslääkärinä sekä oikojana vuosina 1956–1969, jolloin hän perusti oman praktiikan Turkuun.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1920  Majuri 16. toukokuuta 1924  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1927  Eversti 16. toukokuuta 1932  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 6. heinäkuuta 1925 |      |  Vapaudenristi 1. lk. rintatähden kera  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Aunuksen muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan Maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan komentajamerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Suomen euroviisukarsinta 1964

| Eurovision laulukilpailu 1964>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
 Kilpailun voittaja, laulaja Lasse Mårtenson ja voittajakappaleen "Laiskotellen" tulos 403 pistettä.
Päivämäärä:  15. helmikuuta 1964
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 1, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Aarno Walli
Kapellimestari:  George de Godzinsky
Valintamenetelmä:  kymmenen 10-jäsenistä alueraatia sekä Pohjola-raati
Kilpailumenetelmä:  Kutsukilpailu
Kappaleiden määrä
Semifinaalissa:  10
Voittaja:  Lasse Mårtenson ”Laiskotellen”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1963  1965 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1964 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1964 Eurovision laulukilpailuun. Karsinta järjestettiin ensimmäistä kertaa kutsukilpailuna, kymmentä suomalaissäveltäjää pyydettiin säveltämään karsintaan kaksi kappaletta, joista parempi valittiin karsintaan. Jokainen säveltäjä sai myös valita kappaleensa esittäjän ja kahdesta edellisvuodesta poiketen jokaisella kappaleella oli nyt vain yksi esittäjä. Kymmentä karsintaan valittua kappaletta soitettiin tammikuun lopussa radiossa sekä television viritysmusiikkina. Postikorttiäänestäjät valitsivat niistä kuusi kappaletta karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin Yleisradion Suomen television studiossa 1 lauantaina 15. helmikuuta kello 19.30. Finaalin tuloksen valinta oli kaksivaiheinen. Ensin ympäri Suomea kokoontuneet alueraadit antoivat äänensä, minkä jälkeen studioon koottu Pohjola-raati antoi äänensä. Mikäli alueraatien ja Pohjola-raatien suosikki olisi ollut eri ehdokas, Suomen edustajan olisi lopulta valinnut Yleisradion edustajista ja säveltäjistä koottu raati. Sekä alueraadit että Pohjola-raati valitsivat kuitenkin suosikikseen ja näin myös karsinnan voittajaksi Lasse Mårtensonin kappaleen Laiskotellen.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Kappale | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lasse Mårtenson | Laiskotellen | Lasse Mårtenson (säv.), Sauvo Puhtila (san.) | 403 p. |
| 2. | Kai Lind | Satelliitti kahdelle | Kaarlo Kaartinen (säv.), Sauvo Puhtila (san.) | 235 p. |
| 3. | Irmeli Mäkelä | Kerran viel’ | Börje Sundgren (säv. & san.) | 120 p. |
| 4. | Pirkko Mannola | Bzzz Bzzz Bzzz | Kari Tuomisaari (säv. & san.) | 108 p. |
| 5. | Taisto Tammi | Rakkauden rikkaus | Toivo Kärki (säv.), Reino Helismaa (san.) | 21 p. |
| 6. | Heikki Aarva | Toisen kerran | Erkki Rahkola (säv.), Hillevi (san.) | 13 p. |
Tulos > Semifinaalissa karsiutuneet

| Esittäjä | Kappale | Lauluntekijä(t) |
| --- | --- | --- |
| Erkki Liikanen | Pianonsoittaja | Erik Lindström (säv.), Börje Sundgren (san.) |
| Iris Rautio | Tulen jälkeen | Eino Hurme (säv.), Reino Helismaa (san.) |
| Vieno Kekkonen | Tango keittiössä | Arvo Koskimaa (säv.), Sauvo Puhtila (san.) |
| Stig Fransman | Unen ihme | Jorma Panula (säv.), ei tietoa sanoittajasta |
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Lasse Mårtenson | 1963 (2.) | - |
| Kai Lind | 1961 (4., toinen kappale putosi yleisöäänestyksessä) 1962 (1., 2.) | - |
| Irmeli Mäkelä | 1963 (1.) | - |
| Pirkko Mannola | 1962 (karsiutui semifinaalissa) | - |
| Erkki Liikanen | 1963 (6.) | - |
| Vieno Kekkonen | 1962 (3., 4.) | - |
| Stig Fransman | 1963 (8.) | - |

Pisteidenlasku, jokaisella kilpailukappaleella on pistelaskua varten oma kassakone, johon pisteet merkitään. Juontajat Tuula Ignatius ja Teija Sopanen tarkkailevat kilpailun pistetilannetta, taustalla kilpailijoita.
Lapiojärvi

Lapiojärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Lapiojärvi (kesk)., järvi Kuhmoisissa
Lapiojärvi, Lapiojärvet (i), järvi Kuhmoisissa edellisen itäpuolella
Lapiojärvi, Lapiojärvet (p), järvi Kuhmoisissa edellisten pohjoispuolella
Lapiojärvi, järvi Ilomantsissa
Lapiojärvi, järvi Inarissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Java

| Java |
| --- | --- |

Paradigma:  olio-ohjelmointi
Tyypitys:  vahva, staattinen
Yleinen suoritusmalli:  tulkattava
Muistinhallinta:  automaattinen
Julkaistu:  1995
Kehittäjä:  Eclipse Foundation (aiemmin Oracle Corporation ja Sun Microsystems)
Vakaa versio:  Java Standard Edition 20 (18. tammikuuta 2022)
Merkittävimmät toteutukset:  Oracle, IBM ja muut
Vaikutteet:  Objective-C, C++, Smalltalk, Eiffel
Vaikuttanut:  C#, D, J#, PHP
Käyttöjärjestelmä:  alustariippumaton
Verkkosivu:  https://www.oracle.com/java/technologies/
Uutisryhmä:  comp.lang.java
Java on Sun Microsystemsin kehittämä teknologiaperhe ja ohjelmistoalusta, johon kuuluu muun muassa laitteistoriippumaton korkean tason, luokkapohjainen, oliopohjainen ohjelmointikieli, joka on suunniteltu siten, että siinä on mahdollisimman vähän toteutusriippuvuutta, sekä ajoaikainen ympäristö virtuaalikoneineen ja luokkakirjastoineen. Java (ohjelmointikieli) on yleiskäyttöinen ohjelmointikieli, jonka avulla ohjelmoijat voivat kirjoittaa koodia, joka kääntäessä toimii kaikilla Javaa tukevilla alustoilla ilman tarvetta kääntää koodia uudelleen.
Java-sovellukset on tyypillisesti käännetty tavukoodiin, joka voi toimia missä tahansa Java-virtuaalikoneessa (JVM) taustalla olevasta tietokoneen arkkitehtuurista riippumatta. Javan syntaksi on samanlainen kuin C:n ja C++:n, mutta siinä on vähemmän matalan tason toimintoja kuin kummallakaan. Java-ajonaika tarjoaa dynaamisia ominaisuuksia (kuten reflektointia ja ajonaikaisen koodin muokkausta), joita ei yleensä ole saatavilla perinteisillä käännetyillä kielillä.
Vuodesta 2019 lähtien Java oli GitHubin mukaan yksi suosituimmista käytössä olevista ohjelmointikielistä, erityisesti  asiakas-palvelin-verkkosovelluksissa, ja kehittäjiä on raportoitu 9 miljoonalla. Alun perin kaupallisesti lisensoitu Java on vuodesta 2007 alkaen ollut vapaan GNU GPL -lisenssin alainen. Vuonna 2006 arvioitiin, että Java-alusta on käytössä noin 3,8 miljardissa laitteessa jossakin muodossa.
Javan ollessa yksi suosituimmista ohjelmointikielistä, sen avulla tehty paljon tunnettuja ja menestyneitä sovelluksia.
Lisäksi Javaa on käytetty paljon mm. graafisissa käyttöliittymissä, yrityssovelluksissa, tieteessä ja sulautetuissa järjestelmissä, joista viimeisimmästä esimerkiksi SIM-kortit ja Blue-ray soittimet ovat laajassa käytössä.
Nimi

Java nimettiin tammikuussa 1995 Yhdysvalloissa Javaksi kutsutun kahvilaadun mukaan, jota tuotetaan Jaavalla Indonesiassa. Ennen nimenmuutosta kehittäjät olivat käyttäneet uudesta kielestään nimeä Oak ja sitä ennen nimeä Greentalk. Nimeä Oak ei kuitenkaan voinut enää käyttää, koska Oak Technologies -yhtiöllä oli siihen oikeudet. Uusi nimi valittiin palaverissa kymmenen ehdotuksen joukosta, joista äänestysvaiheeseen pääsivät myös nimet DNA ja Silk. Nimen Java ehdottajasta on nykyisin erilaisia käsityksiä.
Ohjelmointikieli JavaScript nimettiin myöhemmin Javan mukaan, mutta sitä yhdistää Javaan lähinnä vain syntaksi.
Historia > Periaatteet

Kun Java-kieltä luotiin, siinä oli viisi ensisijaista tavoitetta:
1. Kielen on oltava yksinkertainen, objekti-pohjainen ja tutun oloinen.
2. Sen on oltava vahva/tukeva sekä turvallinen.
3. Sen on oltava arkkitehtuurisesti neutraali ja helposti siirrettävä.
Yksi Javan tavoitteista oli siirrettävyys, mikä tarkoittaa, että Java-alustalle kirjoitettujen ohjelmien on toimittava samalla tavalla kaikenlaisilla laitteisto- ja käyttöjärjestelmäyhdistelmällä. Tämä saavutetaan kääntämällä Java-kielinen koodi välimuotoon, jota kutsutaan tavukoodiksi, sen sijaan että se käännettäisiin suoraan arkkitehtuurikohtaiseksi konekoodiksi. Javan tavukoodin ohjeet ovat konekoodin kaltaisia, mutta ne suoritetaan virtuaalikoneella, joka on kirjoitettu erityisesti sille isäntälaitteistolle. Loppukäyttäjät käyttävät yleisesti Java Runtime Environment -ohjelmaa, joka on asennettu heidän laitteeseensa itsenäisiä Java-sovelluksia varten tai web-selainta Java-apletteja varten.
Universaalin tavukoodin käyttö tekee ohjelmien siirrettävyydestä helppoa. Kuitenkin tavukoodin tulkitsemisesta konekoodiksi aiheutuva ylimääräinen suoritusaika tekee tulkittavista ohjelmista lähes aina hitaampia kuin suorat suoritettavat ohjelmat. Itse Java on alustariippumaton ja sopeutuu käyttöalustaan käyttämällä sille tarkoitettua Java Virtual Machine (JVM), joka muuntaa Java-tavukoodin alustan konekielelle.
4. Sen täytyy suorittaa/toimia korkealla suorituskyvyllä.
5. Sen on oltava tulkittu, säikeitetty ja dynaaminen.
Java ohjelmoinnin neljä periaatetta
Java-ohjelmointikielessä on neljä keskeistä periaatetta, jotka tunnetaan nimellä "Java-ohjelmoinnin neljä periaatetta" tai "The Four Pillars of Object-Oriented Programming". Nämä periaatteet ovat:
Kapselointi (encapsulation)
Periytyminen (inheritance)
Polymorfismi (polymorphism)
Abstraktio (abstraction)
Kapselointi tarkoittaa luokkien käyttämistä ohjelman eri osien eristämiseen toisistaan, mikä helpottaa koodin ylläpidettävyyttä ja selkeyttä. Kapselointi mahdollistaa sen, että ohjelman osat ovat riippumattomia toisistaan, ja muutokset voidaan tehdä vain yhteen luokkaan kerrallaan ilman että tarvitsee huolehtia muista osista.
Periytyminen on periaate, joka mahdollistaa uusien luokkien luomisen jo olemassa olevien luokkien pohjalta. Tämä säästää aikaa ja vaivaa, sillä jo olemassa olevia toimintoja ei tarvitse kirjoittaa uudelleen uutta luokkaa varten.
Polymorfirsmi tarkoittaa eri tyyppisten olioiden käyttämistä yhden ja saman nimen alla, mikä vähentää koodin monimutkaisuutta ja tekee sen ylläpidosta helpompaa. Polymorfismi mahdollistaa ohjelman osien vaihtamisen toisiin, kunhan ne toteuttavat saman rajapinnan.
Abstraktio tarkoittaa oleellisten yksityiskohtien keskittymistä ja epäolennaisten yksityiskohtien poistamista koodista, mikä helpottaa sen ylläpidettävyyttä. Abstraktio mahdollistaa koodin yksinkertaisuuden säilyttämisen ja helpottaa sen ymmärtämistä.
Nämä neljä periaatetta ovat tärkeitä Java-ohjelmoinnissa, sillä ne tekevät koodista jäsennellympää, ymmärrettävämpää ja ylläpidettävämpää.
Sunin/Oraclen kehitysympäristö

Javaan kuuluu ohjelmointikieli, josta on julkaistu eri versioita kehitysympäristön (Java Development Kit; JDK) kehittymisen myötä. Kehitysympäristöön kuuluu kääntäjä (javac) ja muut kehitystyökalut (jar, javadoc, jdb). Kehitysympäristö sisältää myös täydellisen ajoympäristön (Java Runtime Environment; JRE), joka tarvitaan käännettyjen ohjelmien ajamiseen. Ajoympäristö sisältää virtuaalikoneen (Java Virtual Machine; JVM), joka on JRE:n versiosta 1.2 (joulukuu 1998) lähtien sisältänyt ajonaikaisen käännöksen konekielelle (just-in-time compiler; JIT). Ajoympäristöön kuuluvat myös luokkakirjastot, jotka ovat nekin saaneet lisää ominaisuuksia Javan kehittymisen myötä. Java 1.2 brändättiin suurten muutosten vuoksi nimellä Java 2. Java 2 -nimeä ei kuitenkaan käytetty markkinoinnissakaan kovin kauan, sillä jo Java 1.5 brändättiin Java 5:ksi.
Ajoympäristö on nykyisin jaettu kolmeen osaan.
Java Standard Edition (Java SE) sisältää yleiset ominaisuudet, graafiset käyttöliittymät, tietokanta- (Java Database Connectivity; JDBC) ja perus-XML-rajapinnat.
Java Enterprise Edition (Java EE) on tarkoitettu palvelinsovellusten kehittämiseen ja ajamiseen ja sisältää mm. nimeämis- ja hakemistopalvelut (Java Naming and Directory Interface; JNDI), komponenttirajapinnan (Enterprise Java Beans; EJB), servlet- ja portlet-määrittelyt, JSP (JavaServer Pages) ja muita web-palvelintekniikoita.
Java Micro Edition (Java ME) on tarkoitettu teholtaan rajoittuneiden laitteiden ohjelmointiin, kuten matkapuhelimiin ja digibokseihin (Multimedia Home Platform; DVB-MHP). J2ME eroaa merkittävästi muista ympäristöistä ja käyttää rajoitetumpaa virtuaalikonetta (K Virtual Machine; KVM) ja jättää toteuttamatta joitain kielen ominaisuuksia (kuten liukuluvut ja luokkien purkajat). Java ME on edelleen jaettu konfiguraatioihin ja profiileihin laitteiden ominaisuuksien mukaan.