stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Kapanen
Ura

Kapanen on helsinkiläisseura Tapanilan Erän kasvatti ja oli nostamassa joukkuetta takaisin Salibandyliigaan vuonna 2003. Hän on edustanut Erää liigassa vuosina 2003–2006 ja uudelleen vuodesta 2008. Kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 hän pelasi paikalliskilpailija SSV:n riveissä ja oli voittamassa molemmilla kausilla liigamestaruutta.
Kapanen on ollut Erän paras pistemies jokaisella liigakaudellaan joukkueen riveissä. Hänen piste- ja maaliennätyksensä ovat kaudelta 2005–2006, jolla hän teki 29:ssä runkosarjaottelussa 84 tehopistettä, 53 maalia ja 31 syöttöpistettä. Hän sijoittui tuolloin Salibandyliigan pistepörssissä kolmanneksi Jaakko Hintikan ja Tero Tiitun jälkeen ja maalipörssissä toiseksi Tiitun jälkeen.
Kapanen pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Suomen salibandymaajoukkueessa helmikuussa 2004. Samana vuonna hän oli mukana voittamassa pronssia salibandyn maailmanmestaruuskilpailuissa. Kapanen voitti hopeaa vuoden 2012 MM-kilpailuista. Yhteensä hän on pelannut 67 A-maaottelua tehopistein 38+28=66. Vuonna 2003 Kapanen oli voittamassa alle 19-vuotiaiden salibandyn MM-kultaa.
Liigatilastot

| Kausi | Joukkue | Runkosarja> O | Runkosarja> M | Runkosarja> S | Runkosarja> P | Runkosarja> J | Pudotuspelit> O | Pudotuspelit> M | Pudotuspelit> S | Pudotuspelit> P | Pudotuspelit> J |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003–2004 | Erä | 31 | 32 | 16 | 48 | 2 | – | – | – | – | – |
| 2004–2005 | Erä | 32 | 40 | 23 | 63 | 8 | 4 | 3 | 1 | 4 | 0 |
| 2005–2006 | Erä | 29 | 53 | 31 | 84 | 6 | 4 | 2 | 3 | 5 | 0 |
| 2006–2007 | SSV | 24 | 29 | 10 | 39 | 6 | 9 | 6 | 5 | 11 | 0 |
| 2007–2008 | SSV | 25 | 18 | 14 | 32 | 8 | 10 | 4 | 6 | 10 | 0 |
| 2008–2009 | Erä | 26 | 25 | 22 | 47 | 2 | 11 | 4 | 3 | 7 | 4 |
| 2009–2010 | Erä | 23 | 27 | 16 | 43 | 6 | 11 | 9 | 8 | 17 | 0 |
| 2010–2011 | Erä | 26 | 22 | 20 | 42 | 10 | 4 | 3 | 3 | 6 | 5 |
| 2014–2015 | Erä | 24 | 23 | 16 | 39 | 8 | 7 | 2 | 7 | 6 | 2 |
| 2015–2016 | Erä | 24 | 17 | 17 | 34 | 6 | 6 | 2 | 6 | 8 | 2 |
| 2016–2017 | EräViikingit | 4 | 5 | 2 | 7 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 | 0 |
| 2017–2018 | EräViikingit | 18 | 16 | 10 | 26 | 4 | 7 | 7 | 4 | 11 | 0 |
O = ottelut, M = maalit, S = syötöt, P = pisteet, J = jäähyminuutit.
Lalah Hathaway

Lalah Hathaway vuonna 2018.
Eulaulah ”Lalah” Hathaway (s. 1968) on yhdysvaltalainen rhythm and blues-, neosoul- ja jazz-laulaja.
Hathaway on kotoisin Chicagosta. Hänen isänsä on vuonna 1979 kuollut laulaja-pianisti Donny Hathaway. Hathaway opiskeli Berklee College of Musicissa, sai levytyssopimuksen Virgin Recordsilta ja julkaisi vuonna 1990 ensimmäisen albuminsa Lalah Hathawayn.
Diskografia > Albumit

Lalah Hathaway (1990)
A Moment (1994)
The Song Lives On (1999)
Outrun the Sky (2004)
Self Portrait (2008)
Where It All Begins (2011)
Lalah Hathaway Live (2015)
Diskografia > Singlet

"Heaven Knows" (1990)
"Baby Don't Cry" (1990)
"I'm Coming Back" (1990)
"Something" (1990)
"Night & Day" (1991)
"Family Affair" (1991)
"Let Me Love You" (1994)
"Separate Ways / Family Affair" (1994)
"When Your Life Was Low" (1999)
"Forever, For Always, For Love" (2004)
"Love's Holiday" (2007)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Lalah Hathaway AllMusic-sivustolla (englanniksi)
Lalah Hathaway Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lauri Kantee

Kuvassa Lauri Kantee.
Lauri Kantee (1. tammikuuta 1925 Muolaa – 25. toukokuuta 2002 Hyvinkää) oli suomalainen tekniikan tohtori. Hän toimi Maanmittauslaitoksen (ent. Maanmittaushallitus) pääjohtajana vuosina 1972–1991. Kanteen pääjohtajuuden aikana organisaatiossa tapahtui merkittäviä rakenteellisia muutoksia sekä johtamiseen liittyviä uudistuksia. Eläköidyttyään virasta vuonna 1991 Kanteella oli takanaan 52-vuotinen kokemus maanmittausalalta.
Henkilökohtainen elämä

Kantee meni naimisiin Eila Irenen (o.s. Eloranta) kanssa vuonna 1948. Pariskunnalla on kolme lasta.
Kantee kutsuttiin asepalvelukseen vuonna 1943 kesken Viipurin kaksoisyhteislyseon kuudetta luokkaa. Ylioppilaaksi hän kirjoitti sodan vielä jatkuessa vuonna 1944. Kantee toimi jatkosodassa konekivääriampujana ja osallistui kesällä 1944 Kannaksen suurtaisteluihin. Hän osallistui myös Lapin sotaan. Sotilasarvoltaan Kantee oli ylikersantti.
Työura

Kantee suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolla 1949. Hän sai tekniikan lisensiaatin arvon vuonna 1956 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1960.
Kantee aloitti työuransa Maanmittaushallituksen maanmittausauskultanttina vuonna 1949, minkä jälkeen hän toimi maanmittausinsinöörinä Oulun läänissä vuosina 1952–1961. Sittemmin hän työskenteli kuuden vuoden ajan valtion teknillisen tutkimuslaitoksen tutkimusinsinöörinä ajanjaksolla 1961–1967. Teknillisen korkeakoulun apulaisprofessorina hän toimi vuosina 1967–1970. Maanmittaushallituksen ylijohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1970 ja pääjohtajaksi kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1972. Eläkkeelle Kantee jäi pääjohtajan virasta 1991.
Kanteen pääjohtajuus oli muutosten aikaa, sillä hän tuli pääjohtajaksi samaan aikaan kuin maanmittaushallintoa koskeva yli 20 vuotta valmisteltu organisaatiouudistus astui voimaan. Maanmittausinsinöörit olivat yli 300 vuoden ajan työskennelleet kotoaan taksapalkalla eräänlaisina yksityisyrittäjinä; nyt heistä tehtiin valtion virkamiehiä, jotka sijoitettiin perustettuihin maanmittaustoimistoihin. Pääjohtajan tehtäväksi tuli luoda puitteet uudelle toimintatavalle sekä uusi johtamiskulttuuri laitokselle.
Kanteen pääjohtaja-aikana käynnistettiin myös kiinteistönmuodostamislainsäädännön kokonaisuudistus, jota valmistelevien komiteoiden puheenjohtajana Kantee toimi toistakymmentä vuotta. Lisäksi Kantee käynnisti laajan ja monipuolisen pohjoismaisen yhteistyön kansallisten maanmittauslaitosten saralla, sillä pohjoismaiden maanmittauslaitosten pääjohtajien säännölliset tapaamiset käynnistyivät Lauri Kanteen aloitteesta. Hän kutsui ensimmäisen kokouksen Maanmittaushallitukseen 1977.
Uransa aikana Kantee julkaisi useita artikkeleita alan lehdissä sekä Suomessa että Ruotsissa. Lisäksi hän osallistui laajan Maanmittaus Suomessa 1633–1983 -nimisen teoksen kirjoittamiseen.
Leppiniemi (täsmennyssivu)

Leppiniemi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Leppiniemi, kylä Muhoksella
Leppiniemi on myös seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jarmo Leppiniemi (1948–2020), laskentatoimen professori
Riitta Leppiniemi (s. 1962), varatuomari ja asianajaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Leppiniemi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lappalainen (sukunimi)
Kuvitteellisia henkilöitä

Sampo Lappalainen, Topeliuksen samannimisen sadun päähenkilö
Sukunimen alkuperä

Sukunimi on lähtöisin lappalainen-nimityksestä, joka ilmeisesti tarkoitti syrjäseuduilla tai pyyntitaloudessa eläviä, myös saamelaisia. Mahdollisesti jotkut pyyntitaloutta harjoittavat tai saamelaiset suvut saivat sukunimensä tästä nimityksestään. Sukunimet saattoi antaa kirkonmies, ja kun tiiviimpien maanviljely-yhteisöjen ulkopuolella asuvat olivat muutenkin kirkonkirjoissa usein merkitty lappalaisiksi (esimerkiksi Jukka Korpelan mukaan), oli tästä luontevaa ja ehkä jopa tavanmukaista johtaa henkilön sukunimi.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Leonid Kortšmar

Leonid Ovšijevitš Kortšmar (s. 9. marraskuuta 1943; ven. Леонид Овшиевич Корчмар) on venäläinen kapellimestari.
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana.
Aiheesta muualla

Kortšmar Mariinski-teatterin sivustolla (englanniksi) (venäjäksi)
Leppijärvi (Tyrnävä)

| Leppijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Tyrnävä
Koordinaatit:  64°42′00″N, 25°38′12″E
Mittaustietoja
 fiLeppijärvi 
Leppijärvi on järvi, joka sijaitsee Tyrnävän Korvenkylän takana Yli-Temmestä vasten.
Järvi kuivattiin vuosina 1953–1955 valtion työttömyystöinä kaivamalla Leppiojan kanava korvaamaan entinen Leppijärven luonnonvarainen laskuoja Leppioja. Se laskee alajuoksullaan Tyrnävänjokeen, joka edelleen yhtyy Temmesjokeen. Tätä kautta vedet laskevat edelleen Pohjanlahden Liminganlahteen.
Entisen Leppijärven tyhjensi kanava, joka kaivettiin Järvikankaan läpi. Järvi oli säilynyt pienenä järvenä suojassa kankaan takana. Leppioja oli ollut mutkainen, serpentiinimäinen tasankomaiden, paikoin pienenä jokena tai purona kulkenut vanha Leppijärven laskuoja. Siinä oli sijainnut useita pieniä lampia. Leppiojan kanavaa on perattu myöhemmin esimerkiksi ”Hullu–Jussiksi” sanotuilla kaivinkoneilla.
Tyhjentämisensä jälkeen entinen Leppijärvi oli puuton kosteikko. Leppijärven kosteikko on vesilintujen suosima. Kuivatun Leppijärven kosteikossa ja Leppiojan kanavassa elää haukea.
Compiègnen aselepo

Compiègnen aselevon solmimista esittävä Maurice Pillard Verneuilin maalaus. Kuvassa vasemmalta saksalainen amiraali Ernst Wanslelow, kreivi Alfred von Oberndorff, kenraali Detlof von Winterfeldt, brittiläinen kommodori Jack Marriot, Saksan valtuuskunnan puheenjohtaja Matthias Erzberger, brittiläinen vara-amiraali George Hope, laivastoamiraali Rosslyn Wemyss, Ranskan marsalkka Ferdinand Foch ja kenraali Maxime Weygand.
Compiègnen aselepo oli 11. marraskuuta 1918 ympärysvaltojen ja Saksan välillä solmittu aseleposopimus, joka päätti ensimmäisen maailmansodan. Sopimus allekirjoitettiin Compiègnen metsään ajetussa rautatievaunussa Ranskassa, ja se astui voimaan 11.11. kello 11. Aselevon ehdot olivat Saksalle ankarat, ja ne saneli ympärysvaltojen ylipäällikkö, ranskalainen marsalkka Ferdinand Foch.
Lyötyään Ranskan toisen maailmansodan aikana kesäkuussa 1940 Saksan johtaja Adolf Hitler pakotti ranskalaiset allekirjoittamaan aselevon samassa rautatievaunussa kuin vuonna 1918.
Tausta > Viimeiset käänteet ennen aselepoa

Presidentti Wilsonin piti suostutella muut johtavat ympärysvallat, Iso-Britannia ja Ranska, suostumaan aselepoon Washingtonin ja Berliinin välisen sähkeidenvaihdon pohjalta. Hän itse uskoi neljäntoista kohdan ohjelman takaavan tulevan rauhan ja vakauden Euroopassa, mutta Britannian ja Ranskan johtajat suhtautuivat siihen vähemmän innokkaasti. Britannian hallitus vastusti ohjelman toiseen kohtaan sisältynyttä kauppasaartojen kieltämistä, Ranska taas halusi saada valtavat sotakorvaukset hyvityksenä siviiliväestölleen ja näiden omaisuudelle Saksan hyökkäyksestä koituneista haitoista. Wilson suostui taipumaan näissä kysymyksissä ja taivutti Britannian ja Ranskan tukemaan muilta osin ohjelmaansa uhkaamalla Yhdysvaltain muuten solmivan erillisrauhan Saksan kanssa. Kun ympärysvallat olivat näin saavuttaneet keskinäisen yhteisymmärryksen, Saksan johdolle ilmoitettiin 5. marraskuuta tarkennetuista ennakkoehdoista.
Sillä välin Saksassa käytiin vilkasta julkista keskustelua keisarinvallan tulevaisuudesta. Koska monarkian kumoaminen oli yksi Wilsonin keskeisistä vaatimuksista, keisarin eron arveltiin tuovan paremmat rauhanehdot. Sosiaalidemokraattien lehdet vaativat Vilhelm II:a luopumaan kruunusta, ja lokakuun viimeisellä viikolla myös merkittävät liberaalit sanomalehdet kuten Frankfurter Zeitung ja Berliner Tageblatt yhtyivät toiveeseen. Keskustan johtavat äänenkannattajat sen sijaan puolustivat kruunua. Vilhelm väisti keskusteluun osallistumisen poistumalla 29. lokakuuta pääkaupungista ja matkustamalla päämajaan Spahan. Kaksi päivää myöhemmin hallitus totesi istunnossaan keisarin väistymisen olevan välttämätöntä, mutta asian toteutus jäi yhä auki.
Saksan liittolaisista Bulgaria oli irtautunut sodasta jo 30. syyskuuta ja Turkki seurasi perässä 30. lokakuuta. Saksan viimeinen liittolainen, hajoamistilassa ollut Itävalta-Unkari allekirjoitti aselevon 3. marraskuuta Villa Giustissa Padovan lähellä. Se astui voimaan seuraavana päivänä, ja sen mukaan saksalaisten joukkojen tuli poistua Itävalta-Unkarin alueelta 15 päivän sisällä.
Viimeisin aselepoon vaikuttanut merkittävä tapahtuma oli Saksassa tapahtunut vallankumous. Se sai alkunsa 29. lokakuuta Kielissä puhjenneesta merisotilaiden kapinasta, kun merivoimien ylijohto oli yrittänyt määrätä Saksan laivaston lähtemään sodan viime hetkillä hyökkäykseen. Marraskuun 4. päivään mennessä kapina laajeni vallankumoukseksi, ja työläiset liittoutuivat pian sotilaiden kanssa ja ryhtyivät perustamaan vallankumouksellisia neuvostoja. Kumous levisi Saksan muihin suurkaupunkeihin. Pääministeri Max von Baden ilmoitti 9. marraskuuta oma-aloitteisesti keisarin luopuneen kruunusta ja luovutti hallitusvallan sosiaalidemokraateille. Friedrich Ebert muodosti sosiaalidemokraattisen hallituksen ja Philipp Scheidemann julisti saman tien Saksan tasavallaksi. Seuraavana päivänä valtansa menettänyt Vilhelm II pakeni Spasta Alankomaihin. Keisarin syrjäyttäminen poisti viimeisenkin esteen aselevon tieltä. Muodollisesti Vilhelm tosin ilmoitti kruunustaluopumisestaan vasta 28. marraskuuta.
Myöhemmät tapahtumat

Saksassa syntyi sodan jälkeen niin sanottu puukonpistoteoria (Dolchstoßlegende) eli myytti, jonka mukaan Saksan armeija oli säilynyt lyömättömänä ja tappio oli johtunut kotirintaman petturien ja defaitistien suorittamasta selkäänpuukotuksesta. Väite perusteltiin sillä, että Compiègnen aselepo jouduttiin solmimaan Saksassa tapahtuneen vallankumouksen jälkeen ja sosiaalidemokraattisen hallituksen hyväksynnällä, ja sopimuksen allekirjoittaneen rauhanvaltuuskunnan johdossa oli ollut siviili (Erzberger) eikä asevoimien edustaja. Muun muassa Ludendorff asettui julkisuudessa tukemaan puukonpistoteoriaa, ja siitä tuli myöhemmin keskeinen osa natsien propagandaa. Erzberger sai sodan jälkeen Saksassa suorastaan maanpetturin maineen, ja äärioikeistolainen iskuryhmä salamurhasi hänet vuonna 1921.
Marraskuun 11. päivää juhlitaan monissa maissa ensimmäisen maailmansodan päättymisen muistopäivänä. Britanniassa se tunnetaan nimellä Remembrance Day ja Yhdysvalloissa nimellä Veteran’s Day.
Aselevon solmimispaikka, Rethondesin metsäaukio, muutettiin vuonna 1922 muistopaikaksi (Clairière de l'Armistice), johon kuului Elsass-Lothringenin palauttamisen muistomerkki ja vuodesta 1937 myös marsalkka Fochin patsas. Alkuperäinen junavaunu oli vuodesta 1921 näytteillä Pariisin Hôtel des Invalidesissa, mutta se siirrettiin vuonna 1927 muistoaukiolle. Toisen maailmansodan aikana Adolf Hitler pakotti Ranskan allekirjoittamaan uuden aselevon samassa paikassa ja samassa vaunussa. Saksalaiset hävittivät sen jälkeen muistopaikan Fochin patsasta lukuun ottamatta ja siirsivät vaunun näytteille Berliiniin. He tuhosivat myös vaunun huhtikuussa 1945 Thüringenin Ohrdrufissa. Compiègnen metsän muistoaukio rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946. Paikalla on vuodesta 1950 ollut nähtävyytenä junavaunu, joka kuuluu samaan vaunusarjaan alkuperäisen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Compiègnen aselepo Wikimedia Commonsissa
Saksan allekirjoittamat aselepoehdot (englanniksi) Firstworldwar.com
Hindenburgin ja Fochin sähkeenvaihto 7. marraskuuta (englanniksi) Firstworldwar.com
Maailmansodan aselevosta tänään kulunut 10 vuotta, Helsingin Sanomat, 11.11.1928, nro 308, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aselevon allekirjoittajat kuuluisan junavaunun edustalla 11. marraskuuta 1918.
Like the Way I Do

| ”Like the Way I Do” Cascada |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 16. elokuuta 2019
 Tuottaja(t): Manuel Reuter, Yann Peifer
 Tyylilaji: tanssipop
 Kesto: 02.56
 Levy-yhtiö: Zooland
Cascadan muut singlet
| ”Back for Good” 2018 | ”Like the Way I Do” 2019 | ”I’m Feeling It (In the Air)” 2020 |
Like the Way I Do on saksalaisyhtyeen Cascadan musiikkikappale. Sen julkaisi Zooland Records digitaalisesti ladattavana singlenä 16. elokuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Dennis Mansfeld, Manuel Reuter ja Yann Peifer, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
"Like the Way I Do" ei ole edes kotimaassaan päässyt lainkaan singlelistoille.
Cyril Ornadel

Cyril Ornadel  (2. joulukuuta 1924 Lontoo, Englanti – 22. kesäkuuta 2011 Israel) oli brittiläinen viihdesäveltäjä ja kapellimestari. Hänen tuotteliain kautensa oli 1950- ja 1960-luvuilla.
Hänen isänsä oli vaatetustehtailija, joka tahtoi pojan ryhtyvän työnsä jatkajaksi. Poika oli kuitenkin päättänyt valita muusikon ammatin ja aloitti opiskelut Royal College of Musicissa, mikä aiheutti hänelle välirikon isän kanssa. Välirikko oli jopa niin vakava, että isä ilmiantoi poikansa, koska tämä soitti pianoa yökerhossa ja seurusteli opiskelutoverinsa kanssa. Molemmat olivat oppilaitoksen sääntöjen mukaan kiellettyjä, ja hänet erotettiin oppilaitoksesta.
Erottamisen jälkeen Ornadel liittyi ENSA:an, jonka mukana hän oli viihdytyskiertueilla liittoutuneiden rintamalla toisen maailmansodan aikana. ENSA (Entertainments National Service Assiociation) oli järjestö, joka oli perustettu tätä tarkoitusta varten Britannian armeijan yhteyteen.
Kapellimestarina

Sodan jälkeen hän kiinnostui näyttämömusiikista ja toimi orkesterinjohtajana erilaisissa varieteeohjelmissa. Vuonna 1950 hänestä tuli 25-vuotiaana West End -teatterin kaikkien aikojen nuorin ylikapellimestari. Hän oli mukana Take it From Here-kuunnelmasarjassa, jota radioitiin BBC:ssä vuodesta 1948 vuoteen 1960.
Yleisön tietoisuuteen ja suosioon hän nousi johtaessaan orkesteria ITV-televisioyhtiön Sunday Night -varieteeohjelmissa Lontoon Palladium-teatterissa. Ohjelmasarjaa tehtiin 1955–1967.
Samanaikaisesti hän oli kapellimestarina monissa suosituissa musikaaleissa, kuten Kismet, Call me Madam, Wonderful Town, The King and I, Kiss Me Kate, Plain and Fancy ja tunnetuimpana My Fair Lady.
Säveltäjänä

Musikaalien johtamisen lisäksi hän myös sävelsi niitä. Ensimmäisenä ilmestyi Star Maker (1956), ja vuonna 1963 hänen tunnetuin teoksensa Pickwick. Se perustuu Charles Dickensin romaaniin Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit.
Vuonna 1973 sai ensi-iltansa musikaali Treasure Island (Aarresaari), joka perustuu Robert Louis Stevensonin samannimiseen romaaniin. Seuraavaksi tuli The Great Expectations (Suuria odotuksia, 1975), joka perustuu myös Charles Dickensin romaaniin (romaani on suomennettu). Hän sävelsi vielä musikaalin Once More Darling (1978).
Monista hänen sävellyksistään on tullut ikivihreitä. Suosituimpia ovat olleet ”Portrait of My Love” ja ”If I Ruled the World”.
”Portrait of My Love” oli hitti vuonna 1960 Matt Monron levyttämänä. Suomessa se tunnetaan nimellä ”Haavekuva”, ja sen ovat levyttäneet muun muassa Olavi Virta (1961), Timo Jämsen (1961) ja Topi Sorsakoski (1991). ”If I Ruled the World” on Pickwick-musikaalista, ja sen teki maailmalla tunnetuksi musikaalin pääosassa esiintynyt Sir Harry Secombe. Eino Grön on levyttänyt sen suomeksi vuonna 1974 nimellä ”Jos saisin nyt maan”.
Ornadel sävelsi myös paljon elokuvamusiikkia ja musiikkia televisiosarjoihin, kuten Edward VII, The Strauss Family ja science fiction-sarja Safiiri ja Teräs.
Yhteistyökumppaneita

Ornadel aloitti 1950-luvulla menestyksellisen yhteistyön sanoittaja ja käsikirjoittaja David Croftin kanssa, ja he tekivät useita satoja lauluja BBC:n varieteeohjelmiin.
Hänellä oli yhteistyökumppaneina myös monia tunnettuja muusikoita ja näyttelijöitä, muun muassa kapellimestari Leonard Bernstein, laulajat Bing Crosby, Nat King Cole ja Mario Lanza ja näyttelijät Yul Brynner, Judy Garland ja Rex Harrison. Harrisonista kerrotaan, että hänen varalleen oli tehty suunnitelma My Fair Ladyn ensi-iltaan Lontoossa 1958. Koska häntä luonnehdittiin pikkutarkaksi ja hankalaksi, Ornadel oli varautunut siihen, ettei Harrison hyväksy häntä kapellimestariksi. Tämän vuoksi musikaalin aikaisemmin Broadwaylla johtanut kapellimestari Franz Allers oli takahuoneessa päivystämässä. Kaikki meni kuitenkin hyvin, ja Ornadel johti esityksen.
Eipä Ornadel itsekään saanut aina kehuja. Vaikka häntä ihmisenä pidettiin miellyttävänä ja ystävällisenä, monet orkesterimuusikot kuvailivat häntä kovaksi kurinpitäjäksi ja simputtajaksi.
Palkinnot

Ornadel sai Ivor Novello -palkinnot muun muassa edellä mainituista kahdesta ikivihreästä sekä Treasure Island- ja The Great Expectations -musikaaleista. Monet hänen levytyksistään ovat myyneet kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Yksityiselämä

Ornadel solmi 1961 avioliiton israelilaissyntyisen Shoshana Shapiran kanssa. Perheeseen syntyi kaksi poikaa ja tytär. Jäätyään eläkkeelle 1989 hän muutti vaimonsa kanssa Israeliin ja asui siellä kuolemaansa saakka. Israelissa hän kirjoitti omaelämäkertansa Reach for the Moon, joka julkaistiin vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Nekrologi The Independentissä (englanniksi)
Nekrologi The Guardianissa (englanniksi)
Nekrologi Daily Telegraphissa (englanniksi)
Cyril Ornadelin suomeksi levytetty sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Laskeutumisluotain

NASAn Marsiin laskeutuneita luotaimia.
Laskeutumisluotain eli laskeutuja on avaruusluotain, joka laskeutuu taivaankappaleelle, kuten kuuhun, planeetalle, komeetalle tai asteroidille. Se voi olla myös osa luotainta, kuten vaikkapa Cassini-Huygens, jossa on lisäksi kiertolaisosa.
Kaasukehättömään kohteeseen laskeuduttaessa voidaan käyttää lähinnä vain jarruraketteja mutta kaasukehällisissä kohteissa myös kitkajarrutusta lämpökilven suojassa ja laskuvarjoa. Esimerkkinä monivaiheisesta laskeutumisesta katso Mars Science Laboratory. Laskeutuja voi edelleen olla liikkumaton asema, kulkija tai näiden yhdistelmä, kuten Mars Pathfinder.
Esimerkkejä laskeutumisluotaimista ovat olleet Marsin Spirit- ja Opportunity-mönkijät ja Saturnuksen kuuhun Titaniin laskeutunut Huygens.