stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Smolensk
Asukasluvun kehitys

| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
1934: 104 100
1956: 131 000
1962: 164 000
2003: 351 100
Talous

Smolenskissa on kone-, metalli-, puu-, tekstiili-, nahka- ja elintarviketeollisuutta sekä alkoholin tuotantoa.
Liikenne

Smolensk on tärkeä rautatieristeys, josta on yhteydet Moskovaan, Pietariin, Brjanskiin, Minskiin, Vitebskiin, Vilnaan, Kaliningradiin ja vaikkapa Varsovaan. Smolenskin rautatieaseman kautta kulkee kymmeniä kaukojunia päivittäin eri puolille Venäjää, Valko-Venäjää, Keski-Eurooppaa, Ukrainaa ja Kazakstania, lisäksi on lähijunia. Sen kautta kulkee eurooppatie 30 (valtatie M1). Kaupungissa on myös Dneprin jokisatama ja lentokenttä. Smolenskin eteläosissa sijaitsevan pienehkön siviililentokentän ohella kaupungin pohjoispuolella sijaitsee sotilaslentokenttä, jonka läheisyydessä tapahtui Puolan presidentin seurueineen surmannut lento-onnettomuus huhtikuun 10. päivänä 2010.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Dnepr jakaa kaupungin kahtia pohjois- ja eteläosaan. Vanha kaupunki sijaitsee syvien rotkojen erottamilla kukkuloilla. Keskustan suorakulmainen ja osin säteittäinen asemakaava on vahvistettu vuonna 1818.
Kaupungin vanhimpia rakennuksia ovat 1100-luvulla rakennetut Pietarin ja Paavalin, evankelista Johanneksen sekä arkkienkeli Mikaelin kirkot. Kuusi ja puoli kilometriä pitkä, 38 tornia käsittänyt kaupunginmuuri on säilynyt osittain.
Sobornaja-mäellä kohoaa barokkityylinen Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (1677–1679, uudistettu 1732–1740) loisteliaine ikonostaaseineen ja kellotapuleineen. Sen lähellä sijaitsevat Kolminaisuuden luostarin katedraali (1738–1740), Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko (1694–1698) ja barokkityylinen Abrahamin luostarin Kristuksen kirkastumisen katedraali (1755). Klassismia edustavat kuvernöörin talo ja Georgioksen kirkko (molemmat 1781) sekä aateliskokouksen rakennus (arkkitehti Avraam Melnikov, 1825). Huomattavia muistomerkkejä ovat mm. vuoden 1812 isänmaallisen sodan monumentit.
Koulutus ja kulttuuri

Kaupungissa toimii yliopisto (entinen kasvatustieteellinen korkeakoulu), lääketieteellinen, maatalous- ja liikuntakorkeakoulu sekä useiden valtakunnallisten korkeakoulujen filiaaleja. Kulttuurilaitoksia ovat draama- ja nukketeatteri, filharmonia, historiallinen museo, taidemuseo, Sergei Konjonkovin veistosmuseo ym.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smolensk Wikimedia Commonsissa
Smolenskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
| n k Neuvostoliiton sankarikaupungit |
| --- | --- | --- |
|  Brestin sankarilinnoitus  Kertš  Kiova  Leningrad  Moskova  Minsk  Murmansk  Novorossijsk  Odessa  Sevastopol  Smolensk  Tula  Volgograd  |  Brestin sankarilinnoitus  Kertš  Kiova  Leningrad  Moskova  Minsk  Murmansk  Novorossijsk  Odessa  Sevastopol  Smolensk  Tula  Volgograd  |  |
Viistorintamahyökkäys

Viistorintamahyökkäys oli Preussin kuningas Fredrik II Suuren 1700-luvun puolessa välissä kehittämä taktiikka, jossa pyrittiin keskittämään oman armeijan voima vastustajan taistelulinjan sivustaan tai selustaan.
Fredrik kehitti viistorintamahyökkäyksen vuonna 1745, koska hän halusi kohdistaa ylivoimaisen iskun yhteen kohtaan vastustajan linjataktiikan mukaisessa taistelulinjassa. Hän kehitti erilaisia tapoja vahvistaa oman linjansa toista päätä hyökätäkseen sillä, samalla kun pyrki vähentämään linjansa heikompien osien kokemia tappioita. Lopullisessa muodossa viistorintamahyökkäys toteutettiin seuraavalla tavalla: osalla armeijaa tehtiin valehyökkäys vastustajan taistelulinjaa vastaan, samalla kun oman armeijan päävoima kiersi vastustajan sivustaan. Tämä liike koitettiin peittää vihollisen näkyvistä, joko käyttämällä hyväksi jotain paikallista maaston piirrettä, tai musketti- ja tykkitulen aikaansaamaa savua. Näin aikaansaadulla uudelleenryhmityksellä iskettiin vastustajan sivustaan, tavoitteena romahduttaa yllättyneen vihollisen taistelulinja. Onnistunut taktiikka vaati joukkojen nopeaa liikuttelua, ja se ei onnistunut huonosti harjoitetuilta armeijoilta.
Fredrik II Suuren suorittama viistorintamahyökkäys Leuthenin taistelussa.
Ehkä paras esimerkki viistorintamahyökkäyksen käytöstä on Leuthenin taistelu itävaltalaisia vastaan vuonna 1757, jossa Fredrik käytti hyväkseen taistelukentän harjumuodostumaa, piilottaen sen kautta koukkaavan armeijansa vastustajalta. Samalla kun vastustajan komentajan Karl Alexander Lothringenin huomion kiinnitti valehyökkäys linjan keskustaan ja oikeaan sivustaan Fredrik marssitti oman armeijansa itävaltalaisten taistelulinjan vasempaan päähän, johon suoritettu hyökkäys romahdutti ylivoimaisen vastustajan koko taistelulinjan.
Viistorintamahyökkäyksen huippuaikaa olivat Itävallan perimyssota ja seitsenvuotinen sota. Pian itävaltalaiset kehittivät omaa taktiikkaansa sitä vastaan, muun muassa lisäämällä reservin osuutta taistelukentällä. Näin Preussin armeijan nauttima taktinen etu kurottiin umpeen. 1770-luvulla Fredrikiä alettiin arvostella taktisen joustamattomuuden takia ja Baijerin perimyssota 1778-79 ei ollut enää pelkkää Preussin voittokulkua.
Viistorintamataktiikka sopi parhaiten Keski-Eurooppaan, erityisesti Sleesian ja Böömin aitaamattomalle maaseudulle. Huonommin se soveltui metsäisempään ja aidattuun Länsi-Eurooppaan, minkä preussilaiset huomasivat sotiessaan ranskalaisia vastaan 1790-luvulla Itä-Ranskassa ja Belgiassa. Lisäksi ranskalaisten käyttämä linjataktiikasta poikkeava taistelutapa teki viistorintamahyökkäyksen käyttämisen vaikeammaksi.
Sokal

| Sokal Сокаль |
| --- | --- |
 Sokalin kaupungintalo.
 vaakuna
 Sokal
 Koordinaatit: 50.4794°N, 24.2770°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Tšervonohradin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,47 km²
Korkeus:  209 m
Väkiluku (2021)  (arvio):  20 659
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.sokal.lviv.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sokal (ukr. Сокаль) on kaupunki Ukrainassa Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Kaupunki oli aiemmin Sokalin piirin keskus, mutta heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä siitä tuli osa Tšervonohradin piiriä.
Asukkaita Sokalissa oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 21 693. Kaupungin pinta-ala on 8,47 km². Vuoden 2021 väestöarvio oli 20 659.
Sokal sijaitsee Ukrainan länsiosassa lähellä Puolan rajaa. Kaupungista on matkaa Lvivin kaupunkiin maanteitse 78 kilometriä ja rautateitse 95 kilometriä.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi kaupungintalo kellotorneineen, Pyhän Nikolaoksen kirkko 1500-luvulta, vuonna 1762 rakennetun synagogan rauniot sekä sisterssiläisluostari.
Historia

Sokalin kaupunki on mahdollisesti saanut nimensä slaavilaisesta haukkaa tarkoittavasta sanasta sokol. Sokal mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1377 peräisin olevassa dokumentissa. Kaupunkioikeudet Sokal sai vuonna 1424. Tuolloin paikalliset saivat myös luvan kaataa puita kaupungin kehittämistä ja talojen rakentamista varten. Sokalin asukkaat kalastivat kaupungin ohi virtaavasta Buhjoesta. Sokal kuului Puolaan vuosina 1918–1944.
Väkiluvun kehitys

| Sokalin väkiluvun kehitys 1979–2010:> Vuosi | Sokalin väkiluvun kehitys 1979–2010:> Väkiluku | Sokalin väkiluvun kehitys 1979–2010:> Lähde |
| --- | --- | --- |
| 1979 | 18 877 |  |
| 1989 (väestönlaskenta) | 22 177 |  |
| 2001 (väestönlaskenta) | 21 693 |  |
| 2005 (arvio) | 21 458 |  |
| 2010 (arvio) | 21 261 tai toisen  lähteen mukaan 21 355 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sokal Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (ukrainaksi)
Sokalin karttoja (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Sofien valinta

| Sofien valinta> Sophie’s Choice |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan J. Pakula
Käsikirjoittaja:  Alan J. Pakula
Perustuu:  William Styronin romaaniin Sofien valinta
Tuottaja:  Alan J. Pakula Keith Barish William C.Gerrity Martin Starger
Säveltäjä:  Marvin Hamlisch
Kuvaaja:  Nestor Almendros
Leikkaaja:  Evan Lottman
Pääosat:  Meryl Streep Kevin Kline Peter MacNicol
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix Associated Film Distribution (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:   1982-12-88. joulukuuta 1982 (Yhdysvallat)  1983-4-11. huhtikuuta 1983 (Suomi)  
Kesto:  150 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, puola, saksa
Budjetti:  9 000 000 dollaria
Tuotto:  30 036 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sofien valinta (Sophie’s Choice) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Alan J. Pakulan ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu William Styronin samannimiseen romaaniin vuodelta 1979. Sofien valinta kertoo tarinan kauniista puolalaisesta maahanmuuttajasta Sofiesta ja tämän kiihkeästa rakastajasta, jotka elävät Brooklynissä samassa talossa nuoren kirjailijan kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Kevin Kline ja Peter MacNicol.
Meryl Streep palkittiin roolisuorituksestaan sekä parhaan naispääosan Oscarilla että Golden Globella. Elokuva sai lisäksi neljä Oscar-ehdokkuutta, kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja kaksi Bafta-ehdokkuutta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Meryl Streep  | … |  Zofia ”Sophie” Zawistowski   |
|  Kevin Kline  | … |  Nathan Landau   |
|  Peter MacNicol  | … |  Stingo   |
|  Rita Karin  | … |  Yetta Zimmerman   |
|  Stephen D. Newman  | … |  Larry Landau   |
|  Josh Mostel  | … |  Morris Fink   |
|  Marcell Rosenblatt  | … |  Astrid Weinstein   |
|  Moishe Rosenfeld  | … |  Moishe Rosenblum   |
|  Robin Bartlett  | … |  Lillian Grossman   |
|  Eugene Lipinski  | … |  puolalainen professori   |
|  John Rothman  | … |  kirjastonhoitaja   |
|  Neddim Prohic  | … |  Jòzef   |
|  Katharina Thalbach  | … |  Wanda   |
|  Jennifer Lawn  | … |  Eva Zawistowski   |
|  Adrian Kalitka  | … |  Jan Zawistowski   |
|  Joseph Leon  | … |  Dr. Blackstock   |
|  David Wohl  | … |  englanninopettaja   |
|  Vida Jerman  | … |  naispuolinen SS-vartija   |
|  Josef Sommer  | … |  kertoja (Stingo aikuisena)   |
|  Karlheinz Hackl  | … |  SS-lääkäri   |
Tuotanto

William Styron kirjoitti romaania harkiten Ursula Andressia Sophien rooliin. Luettuaan elokuvan käsikirjoituksen Meryl Streep päätti saada Sophien roolin ja aneli sitä polvillaan maassa Alan J. Pakulalta.lähde? Saatuaan roolin Streep opetteli roolia varten puolan ja saksan aksentin sekä puhumaan puolaa.
Vastaanotto

Elokuva on saanut kehuja kriitikoilta. Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 79 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan keskiarvolla 7/10. Tulos perustuu 28 arvioon. Metacriticissä elokuvalla on 68 pistettä 100:sta.
Premiere Magazinen listasi Streepin Sophie Zawistowskin roolisuorituksen 100 kaikkien aikojen parasta roolisuoritusta -listalla kolmanneksi.
Suomessa aikalaisarviot Sofien valinnasta olivat melko nihkeitä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi sille täydet neljä tähteä, kaksi kolme tähteä, yksi kaksi tähteä ja neljä yhden tähden. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 1,78 tähteä neljästä.Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan tarjoavan ”takaumien rikkomaa ja muutenkin rasittavan teennäistä tunnekuohua”. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Oscar-palkinto | Naispääosa | Meryl Streep | Voitto |
| Oscar-palkinto | Sovitettu käsikirjoitus | Alan J. Pakula | Ehdokkuus |
| Oscar-palkinto | Kuvaus | Néstor Almendros | Ehdokkuus |
| Oscar-palkinto | Puvustus | Albert Wolsky | Ehdokkuus |
| Oscar-palkinto | Musiikki | Marvin Hamlisch | Ehdokkuus |
| Bafta-palkinto | Naispääosa | Meryl Streep | Ehdokkuus |
| Bafta-palkinto | Tulokas | Kevin Kline | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Draamaelokuva |  | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Naispääosa draamaelokuvassa | Meryl Streep | Voitto |
| Golden Globe | Tulokas | Kevin Kline | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Sofien valinta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sofien valinta Box Office Mojossa (englanniksi)
Sofien valinta Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Sofien valinta Metacriticissä (englanniksi)
Alan Sokal

Alan Sokal
Alan David Sokal (s. 1955) on fysiikan tutkija. Hän työskentelee New Yorkin yliopistossa.
Tieteiden sota

Sokal tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1996 tekemästään huijauksesta, jota kutsutaan Sokal-jupakaksi (englanniksi Sokal Hoax, Sokal Affair). Sokal kirjoitti kvasitieteellisen artikkelin, jota hän tarjosi julkaistavaksi Social Text -nimiseen julkaisuun. Artikkelin otsikko oli tahallisen vaikeaselkoinen ”Transgressing the boundaries: Toward a transformative hermeneutics of quantum gravity” eli ”Rajoja ylittämässä: Kohti kvanttigravitaation transformatiivista hermeneutiikkaa”. Samaan aikaan hän kirjoitti Lingua Franca -lehteen jutun, jossa hän tunnusti Social Text -lehdessä olevan kirjoituksensa olevan täyttä puppua.
Sokal halusi osoittaa, että humanististen tieteiden edustajat syyllistyvät usein lainaamaan luonnontieteellisiä käsitteitä ilman, että he kunnolla ymmärtävät niitä. Kritiikin kärki oli suunnattu varsinkin ranskalaisfilosofeja, kuten Baudrillardia, Derridaa, Lacania, Deleuzea ja Guattaria kohtaan.
Tapauksesta sukeutui tiedesodaksi kutsuttu kiista, josta on taitettu peistä humanististen tutkijoiden ja luonnontieteilijöiden välillä ympäri maailmaa. Keskustelua on käyty tieteen etiikasta. Sokalin toivomuksena on, että filosofiassa ja humanistisessa tutkimuksessa sovellettaisiin samoja kriteerejä kuin muussakin vakavasti otettavassa tutkimuksessa.
Sokal julkaisi yhdessä belgialaisen fyysikon, Jean Bricmontin, kanssa vuonna 1998 teoksen Impostures intellectuelles, joka on käännetty englanniksi nimellä Fashionable nonsense: postmodern intellectuals’ abuse of science. Se on käännetty myös useille muille kielille. Teoksessa kirjoittajat selostavat, miten varsinkin postmoderniksi kutsutussa keskustelussa tietoisesti hämärretään käsitteiden merkityksiä niin, että tuloksena on pseudotieteellistä tekstiä, joka ei tarkoita yhtikäs mitään.
On jopa kehitetty sivustoja, josta voi tulostaa tieteellistä jargonia jäljitteleviä artikkeleita, jotka ovat täydellistä hölynpölyä.
Kirjallisuutta

Michelsen, Karl-Erik: Alan Sokal ja tieteentutkimuksen identiteettikriisi. Tieteessä tapahtuu, 1997, 15. vsk, nro 7, s. 4–6.  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 25.1.2013. (suomeksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sokal Alan ja Bricmont Jean: Impostures intellectuelles. Paris: Odile Jacob, 1997.
Sokal, Alan D. & Bricmont, Jean: Fashionable nonsense: Postmodern intellectuals' abuse of science.  New York:  Picador, 1998.  ISBN 0-312-19545-1
Aiheesta muualla

Alan Sokalin sivu New Yorkin yliopistossa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sokal-tapausta käsittelevä sivusto (englanniksi)
Kalle Michelsen: Alan Sokal ja tieteentutkimuksen identiteettikriisi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Viisi todistajaa

| Viisi todistajaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha-Pekka Koskinen
Kieli:  suomi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  254
ISBN:  951-23-4671-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viisi todistajaa on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2005 ilmestynyt historiallinen romaani. Teoksessa vuorottelevat kertojina Juudas, Maria Magdalena, Jeesuksen veli Jaakob, ylipappien vakooja Didymys sekä roomalainen legioonalainen Petrinax.
Aiheesta muualla

Jani Saxell: Kainin merkki luussa asti?. Kiiltomato.net 23.1.2006.
Jaakko Kaartinen-Koutaniemi: Jeesus pääsi romaaniin (Arkistoitu – Internet Archive). Vantaan Lauri 2.2.2006.
Markku Ihonen: Jeesuksesta puhutaan (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 24.1.2006.
Markku Soikkeli: Pilatus ärjäisee ja Jeesus hihittelee itsekseen. Satakunnan kansa 2006.
Sokrateen puolustuspuhe

Sokrateen puolustuspuheet eli apologiat (m.kreik. Ἀπολογία Σωκράτους, Apologia Sōkratūs) ovat tietynlainen filosofisen kirjallisuuden tyylilaji. Tällaiset puolustuspuheet on kirjoitettu jälkikäteen puolustuspuheiksi länsimaisen filosofian isälle Sokrateelle, joka tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan vuonna 399 eaa. Kirjoitusten tyylilajina on oikeuden edessä pidettävä puhe.
Tunnetuimman Sokrateen puolustuspuheen kirjoitti Platon, ja muista Sokrateen aikalaisista muun muassa Ksenofon.
Apologia lajityyppinä

Sokrates tuomittiin kuolemaan melko kevyin perustein, syytettynä nuorison turmelemisesta ja jumalanpilkasta. Yhtenä kuolemantuomion syynä on pidetty huonoa puolustusta. Ksenofonin mukaan Sokrates oli kyllä ryhtynyt suunnittelemaan puolustuspuhetta parikin kertaa, mutta hänen daimonioninsa oli estänyt häntä. Lysiaan kerrotaan kirjoittaneen filosofille puolustuspuheen oikeuden istuntoa varten, mutta Sokrates ei halunnut sitä käytettävän, koska piti sitä liian hienona hänelle.
Sokrateen oikeudenkäynnistä käytiin Ateenassa paljon jälkipyykkiä 390- ja 380-luvuilla eaa. Sitä ruokki muun muassa sofisti Polykrateen kirjoitus Sokrateen syyte, joka esitti olevansa Sokratesta syyttäneen Anytoksen oikeudessa pitämä puhe. Ksenofonin on arveltu vastanneen tähän teoksellaan Muistelmia, ja Platonin dialogillaan Gorgias. Myös Isokrates hyökkäsi Polykrateen retoriikkaa vastaan teoksellaan Busiris.
Varsinaisia Sokrateen puolustuspuheita 300-luvulta eaa. tunnetaan vain kaksi, Platonin ja Ksenofonin versiot. Platonin Sokrateen puolustuspuhe esittää olevansa se puhe, jonka Sokrates piti oikeudessa, ja Platon mainitsee kahdesti olleensa itse paikalla oikeudenkäynnissä. On kuitenkin mahdollista, että Platon käytti puhetta kirjoittaessaan kirjallista vapautta enemmän tai vähemmän. Ksenofon sen sijaan ei ollut itse paikalla. Hänen Sokrateen puolustuspuheensa kertoo, mitä hän oli kuullut Hermogeneeltä oikeudenkäyntiä koskien.
Myöhemmistä antiikin aikaisista kirjailijoista puolustuspuheen kirjoittivat ainakin reetori Theodektes, filosofit Demetrios Faleronlainen, Zenon Sidonlainen, Theon Antiokialainen ja Plutarkhos, sekä vielä seitsemänsataa vuotta myöhemmin reetori Libanios. Myöhemmin kirjoitetut puheet ovat enemmän retorisia harjoituksia, sen sijaan että ne esittäisivät olevansa historiallisia Sokrateen pitämiä puheita. Esimerkiksi Theodektes laittoi puheen omiin nimiinsä, eikä Sokrateen itsensä esittämäksi puheeksi.
Puolustuspuheiden kirjoittaminen oli suosittua mahdollisesti juuri siksi, että se tarjosi haasteen retorisen harjoituksen muodossa. Lajityyppi oli niin suosittu, että puolustuspuheiden laatimiselle muodostui ajan kuluessa tietynlaiset säännöt. Myöhemminkin useiden vuosisatojen aikana tällaisen puolustuspuheen kirjoittaminen on kuulunut filosofian opiskelijoiden koulutukseen. Opiskelijoiden tehtävänä on ollut perustella esimerkiksi, miksi filosofian opiskelu on tarpeellista.
Sokrateen puolustuspuheita

Nykyaikaan on säilynyt kolme antiikin aikana kirjoitettua puolustuspuhetta Sokrateelle:
Platonin Sokrateen puolustuspuhe
Ksenofonin Sokrateen puolustuspuhe
Libanioksen Sokrateen puolustuspuhe
Sofistiset kumoamiset

Sofistiset kumoamiset (m.kreik. Περὶ σοφιστικῶν ἐλέγχων, Peri sofistikōn elenkhōn; lat. Sophistici elenchi tai De sophisticis elenchis) on Aristoteleen logiikan alan Organon-kokoelmaan kuuluva teos, joka pyrkii esittämään kaikki mahdolliset virhepäätelmät, jotka saattavat esiintyä väittelytilanteessa.
Historia

Organon (”Väline”) on kokoelma Aristoteleen logiikkaa ja metodiikkaa koskevia kirjoituksia. Sen nimitys tulee siitä, että sen osa-alueiden hallitsemisen katsotaan antavan filosofille tarvittavat ajattelun välineet kaikkien muiden asioiden käsittelyyn, sekä tieteessä että yleensäkin kaikessa järkevässä ajattelussa ja väittelyissä. Se sisältää Sofististen kumoamisten lisäksi viisi muuta teosta.
Organonin osista Sofistiset kumoamiset ja Topiikka liittyvät läheisesti yhteen, ja Sofistiset kumoamiset voidaan nähdä Topiikan eräänlaisena lisäyksenä. Muihin Organonin teoksiin verrattuna nämä kaksi teosta ovat luonteeltaan käytännöllisempiä. Niiden voidaan nähdä jatkavan Platonin Akatemiassa alkanutta dialektiikan tutkimusta.
Sisältö

Sofistiset kumoamiset pyrkii esittämään kaikki mahdolliset virhepäätelmät eli argumentaatiovirheet, jotka saattavat esiintyä väittelytilanteessa. Väittelyssä vastustaja tyypillisesti pyrkii luomaan illuusion, että hänen argumenttinsa ovat päteviä, ja että hänen päättelynsä etenee loogisesti oikein, vaikka hän tietäisikin olevansa heikoilla. Teoksessa käsitellään myös vastustajan provosointia.
Virhepäätelmät voivat olla joko kielellisiä (jolloin ne ovat myös kielisidonnaisia) tai kielen ulkopuolisia. Esimerkiksi kieleen liittyvä virhepäätelmä voi seurata jonkun sanan tai ilmaisun moniselitteisyydestä, jolloin väitelause ei ole tosi kaikissa tapauksissa. Kielen ulkopuolinen virhepäätelmä taas voi seurata esimerkiksi jotain asiaa ja sen määrettä koskevien asioiden sekoittamisesta.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Aristoteles: Sofistiset kumoamiset. Aristoteles: Teokset II. Topiikka. Sofistiset kumoamiset.  (Suomennokset Juha Sihvola ja Marke Ahonen, selitykset Marja-Liisa Kakkuri-Knuuttila ja Juha Sihvola)  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-804-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aristotle: Sophistici Elenchi. Teoksessa Aristotle: Topica et Sophistici Elenchi.  (Toimittanut David Ross. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145165  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristotle: On Sophistical Refutations. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume III. On Sophistical Refutations. On Coming-to-be and Passing Away. On the Cosmos. Loeb Classical Library 400)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99441-8  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Ebbesen, Sten: Commentators and Commentaries on Aristotle’s Sophistici Elenchi.  (Vol. 1: The Greek Tradition)  Leiden:  Brill, 1981.
Aiheesta muualla > Teokset

Aristotle: On Sophistical Refutations The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Sokkohait

| Sokkohait |
| --- | --- |
 Sokkohai (Brachaelurus waddi)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat Orectolobiformes
Heimo::  Sokkohait  Brachaeluridae  Applegate, 1974
Katso myös
   Sokkohait Wikispeciesissä   Sokkohait Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokkohait (Brachaeluridae) on partahaikaloihin kuuluva Australian rannikon trooppisissa vesissä tavattava kalaheimo.
Lajit

Sokkohaiden heimoon kuuluu kaksi lajia ja kaksi sukua. Lajit ovat sokkohai (Brachaelurus waddi) ja sinisokkohai (Heteroscyllium cocloughi). Sinisokkohain katsotaan joskus kuuluvaksi sokkohain kanssa samaan sukuun.
Anatomia

Sokkohait ovat melko pieniä kaloja ja kasvavat yleensä 55–100 cm pitkiksi. Suurin tavattu sokkohai oli 122 cm pitkä. Kalat eivät ole sokeita vaan niiden nimi on tullut niiden tavasta sulkea silmänsä, kun ne nostetaan ylös vedestä. Silmien takana sijaitsee kaksi suurta hengitysaukkoa. Sokkohailajeilla on kaksi selkäevää, jotka sijaitsevat lähekkäin ja lähellä lyhyttä pyrstöä. Sokkohaiden kuonossa on kaksi pitkää viiksisäiettä. Kalojen hampaat ovat melko pienet ja sokkohailajien ravinto koostuu pienistä kaloista, merivuokoista, äyriäisistä ja seepioista. Sokkohait ovat ovovivipaarisia eli synnyttävät eläviä poikasia, joita on kuudesta kahdeksaan.