stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsin taide
Historia > Rokokoo ja kustavilaisuus

Vapauden aika ja kustavilainen aika merkitsivät Ruotsissa suurta kulttuurista elpymistä. Aluksi tyyli edusti rokokoota. Ajan muotokuvamaalarit tekivät ruotsalaisesta maalaustaiteesta kansainvälisesti tunnettua, kun monet taiteilijat lähtivät maasta Eurooppaan. Yksi rokokoon edustajista oli Gustav Lundberg, jonka maalaustyyli määritti pitkän ruotsalaisen muotokuvataiteen tyyliä. Lundberg on edustettuna Pariisin Louvressa samoin kuin kansallismuseossa ja taideakatemiassa Ruotsissa.
Rokokoon jälkeen, noin 1770-luvulla Ruotsissa alkoi kustavilainen aikakausi, jota pidetään ruotsalaisena versiona uusklassismista. Kustavilaisuudessa oli vaikutteita sekä Ranskasta että Englannista.
Kustaa III:n kuoleman jälkeen ruotsalaisessa taiteessa tuli lyhyt hiljainen kausi. Talonpoikaistyyli kukoisti kuitenkin muun muassa Taalainmaalla ja Helsinglannissa. Siellä valmistettiin taalainmaanhevosia, joissa käytetty tyyli on ns. ”kurpitsamaalausta”, kurbitsmålning. Se on Taalainmaalta peräisin oleva koristeellinen maalaustyyli.
Historia > Karl Johan -tyyli (1810–1840)

Luontokuvien maalaajat vallitsivat 1800-luvun puolen välin tienoilla keulakuvanaan Marcus Larsson. Taiteilijat Egron Lundgren ja Carl Fredrik Hill pyrkivät kuitenkin luomaan uutta. Hilliä pidetään yhtenä Ruotsin eturivin maisemamaalaajana, jonka maisemakuvat kuvaavat hänen persoonaansa. Hänen maalauksensa kuvaavat usein epätoivoa ja pimeyttä. Egron Lundgren kehitti akvarellitaiteen, ja maalasi löydöistään, joita hän teki monilla matkoillaan Euroopassa ja Aasiassa. Tänä aikakautena esiintyi paljon jopa historiamaalauksia, joita tekivät muun muassa Carl Gustav Hellquist ja Gustaf Cederström. August Malmström loi historiallisia ja romanttisia maalauksia sekä kuvitti monia saagoja.
Historia > Romantiikka (1840–1875) ja naturalismi (1870–)

Voimakkaasta kehityksestä huolimatta ruotsalainen taide oli kansainvälisesti katsottuna lähes olematonta 1800-luvun loppuun asti. Tällöin monia ruotsalaistaiteilijoita alettiin tuntea myös Ruotsin rajojen ulkopuolella. Etenkin 1880-luku ja sitä seuranneet kaksi vuosikymmentä olivat ruotsalaisen taiteen kulta-aikaa. Kenties tunnetuin tämän ajan taiteilijoista on taidemaalari, etsaaja ja kuvanveistäjä Anders Zorn, joka sai ensimmäisen mitalin vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä. Zorn oli erittäin taitava öljyvärimaalari, jonka tyyli oli tarkka mutta vapaa. Jokainen pensselinveto oli usein tärkeä kokonaisuuden kannalta. Anders Zorn maalasi mielellään maisemia sekä ihmisiä ja tunnettu Taalainmaan maalauksistaan. Zornia pidettiin 1800-luvun lopulla yhtenä Euroopan eturivin taidemaalareista, joka maalasi useita sen ajan julkisuuden henkilöiden muotokuvia. Eräitä tunnettuja teoksia ovat Kärleksnymf (1883), En premiär (1888), Juhannustanssit (1897), President Grover Cleveland (1899) ja Badande kullor (1906). Zornin töitä on Musée d’Orsay -museossa Pariisissa ja USA:n Valkoisessa talossa. Hänen työnsä kuuluvat arvostetuimpiin ruotsalaistaiteilijoiden joukossa.
Tämän ajan suuria nimiä on myös kansan rakastama taiteilija Carl Larsson, joka Zornin tavoin vaikutti Taalainmaalla. Larsson maalasi akvarelleja, joiden aiheet olivat arkisia: hän kuvasi usein omaa perhettään ja kotia Sundbornissa. Hänen tyylinsä on ilmava sekä pehmeä, ja sitä sävyttävät pintojen ja linjojen välinen vuorovaikutus. Larsson maalasi myös freskoja ja seinämaalauksia, kuten esimerkiksi Midvinterblotin ja useita muita Ruotsin kansallismuseossa olevia freskoja. Larsson oli erittäin tunnettu Saksassa. Suurta kansansuosiota saavutti myös taidemaalari Bruno Liljefors, jonka tarkat maalaukset kuvasivat luontoa ja liikkuvia eläimiä.
Taidemaalareista Eugène Jansson ja Ernst Josephson olivat erittäin taitavia. Janssonin maalaukset ottivat mallia van Goghilta, ja ne esittivät usein niin yksinkertaisia geometrisia kuvioita, rauhallista Tukholmaa kuin vahvoja mieshahmoja. Josephsonin tyyli oli vaihtelevampaa, ja hän on tunnettu mestarillisista öljyvärimuotokuvista. Hän on ollut inspiraationa myöhemmille modernisteille. Richard Bergh ja Nils Kreuger kehittivät myös muotokuvamaalausta.
Vuonna 1885 "Opponenterna"-niminen taiteilijaryhmä, johon kuului edellä mainittuja taiteilijoita, halusi uudistaa ruotsalaista maalaustaidetta. Joitakin vuosia myöhemmin 1890-luvulla Bergh ja Kreuger perustivat yhdessä Karl Nordströmin kanssa uuden tyylisuunnan, Varbergsskolanin. He vastustivat realistista maisemamaalausta ja saivat inspiraatiota Paul Gauguinilta. Etenkin Nordström otti inspiraatiota ranskalaisilta impressionisteilta. Eräs Nordströmin läheisiä ystäviä oli kirjailija ja yleisnero August Strindberg, joka oli myös ajan merkittäviä ruotsalaistaidemaalareita. Naistaiteilijoitakin alkoi nousta, kuten Eva Bonnier ja Hanna Pauli, joka otti vaikutteita muun muassa Rembrandtilta.
Historia > 1900-luvun modernismi

Modernismi tuli Ruotsiin vuonna 1909 nuorista miestaiteilijoista koostuneen De Unga -taiteilijaryhmän mukana. Suuntauksen abstraktimpia muotoja edustivat Hilma af Klint, Nils Dardel ja Gösta Adrian Nilsson.
Surrealismi ja ekspressionismi olivat ominaisia 1920-luvun puolivälille ja sitä seuranneille parille vuosikymmenelle. Surrealismia edusti muun muassa taiteilijaryhmä Halmstadsgruppen, kun taas ekspressionismin edustujia olivat esimerkiksi Sven Erixson ja Bror Hjorth. Aikakauden kuvanveistäjiä ovat Carl Eldh ja Carl Milles, joilla molemmilla on ollut suuri vaikutus taiteeseen. Milles lienee kautta aikain tunnetuin ruotsalainen kuvanveistäjä.
Toisen maailmansodan jälkeen ruotsalainen taide koki jonkinlaisen nousukauden, jonka aikana moni ruotsalaistaiteilija vakiinnutti asemansa. Demokraattinen idea taidetta kaikille syntyi, ja eri puolilla Ruotsia perustettiin monia taiteilijayhdistyksiä. Vuonna 1947 taiteilijaryhmä nimeltään 1947 års män toi konkretismin Ruotsiin. Ekspressionistit, kuten Torsten Renqvist, ja informalistit, kuten Rune Jansson ja Eddie Figge, tulivat kuvaan 1950-luvulla. Muun muassa taiteilijat Philip von Schantz ja Nils G. Stenqvist olivat mukana elvyttämässä ruotsalaista taidegrafiikkaa.
Historia > Ruotsalainen nykytaide

Nykytaiteella viitataan meidän aikanamme tehtävään taiteeseen tai laajemmin taiteeseen, jota on tehty 1960-luvun lopusta. Joukko taiteilijoita vakiinnutti asemansa 1960-luvulla poikkeamalla modernismin perusteista. Osa heistä oli saanut vaikutteita 1930-luvun dadaismista. Alettiin etsiä uusia tapoja ilmaista itseään esimerkiksi elokuvien, performanssien tai äänitaiteen välityksellä. Taiteen käsitettä laajennettiin ja eri genrejä sekoitettiin keskenään. Poliittinen kannanotto oli tärkeää. Tämän kehityksen ruotsalainen, ja jopa kansainvälinen keskus oli Tukholman Moderna museet, jonka silloinen yli-intendentti oli Pontus Hultén. Museossa järjestettiin useita uraauurtavia näyttelyitä kuten Rörelse i konsten, johon kuului muun muassa Jean Tinguelyn ja Per Olov Ultvedtsin liikuteltavia veistoksia. Vuoden 1962 näyttelyssä 4 amerikanare esiteltiin muun muassa Robert Rauschenbergin ja Jasper Johnsin pop-taidetta, ennen kuin taiteilijat olivat edes lyöneet itsensä läpi Yhdysvalloissa. Tämän ajan tärkeitä ruotsalaistaiteilijoita ovat esimerkiksi Öyvind Fahlström ja Carl Fredrik Reuterswärd.
Historia > Ruotsalainen nykytaide > 1970- ja 1980-luku

Postmodernismi erosi muodollisemmasta modernismista. Tänä aikana useat maalaustaiteelle omistautuneet ruotsalaiset taiteilijat tulivat esiin. 1980-luvulla taidemarkkinat kukoistivat, ja monet taiteilijat myivät kaikki tuotoksensa. Nimekkäimpiä taiteilijoita tällä aikakaudella olivat Cecilia Edefalk, Ola Billgren ja Max Book.
Historia > Ruotsalainen nykytaide > 1990- ja 2000-luku

Kansainvälinen taide on vaikuttanut suuresti ruotsalaiseen taiteeseen. Suuret taidebiennaalit ympäri maailmaa ovat tärkeimmät maamerkit, esimerkiksi Venetsian biennaali. Maalaustaide on joutunut antamaan tilaa muun muassa valokuvaukselle, mutta perinteisillä taiteen muodoilla on yhä vahva asema. Tärkeimpiä vaikuttajia 1990-luvulla ovat olleet muun muassa Dan Wolgers ja Annika von Hausswollf. Lars Vilks on herättänyt suurta mielenkiintoa julkaisemalla taiteeseen ja yhteiskuntaan liittyviä teoksia.
Taidelehdet, kritiikki ja yleinen keskustelu

1900-luvun alkupuoliskolla ”hyvää” taidetta haluttiin levittää. Suurimmat päivälehdet julkaisivat aiheeseen liittyvä artikkeleita. 1960-luvulla näyttelyitä alkoi olla enemmän, jolloin taiteeseen liittyviä lehtiartikkeleita ilmestyi vain satunnaisesti. Taiteeseen keskittyviä julkaisuja oli alkanut ilmestyä jo pari vuosikymmentä aiemmin.
1960-luvun loppupuolella keskusteltiin julkisten varojen käytöstä taiteen tukemiseen. Keskustelun symbolina pidetään vuoden 1968 Underground-näyttelyn tapahtumia. Näyttelyn mainosjulisteessa oli hasista polttava alaston nainen, minkä vuoksi näyttely sensuroitiin. Yli-intendentti Folke Edwards erosi tehtävästään vastalauseena päätökselle.
Museot, galleriat ja taidetta edistävät instituutiot

Useimmat vanhempaan taiteeseen keskittyvät museot ovat valtion omistuksessa. Osa on paikallishallinnon tai yksityisen tahon omistuksessa. Nykytaiteeseen keskittyviä museoita on useampia, esimerkiksi Malmössä, Göteborgissa ja Tukholmassa.
Monet Ruotsin gallerioista ovat pääasiassa voittoa tuottavia laitoksia. Jotkut gallerioista keskittyvät osittain voiton tuottamiseen ja tukevat omia taiteilijoitaan rahallisesti sekä urallisesti, esimerkiksi Angelika Knäpper Gallery. Monet tärkeämmistä Ruotsin gallerioista ovat esimerkiksi taiteilijoiden johtamia eivätkä ne keskity voiton tuottamiseen, esimerkiksi Galleri 21 Malmössä ja Galleri Anna Nordlander Skellefteåssa.
Taidemessut ja taidetta edistävät tekijät

Biennaalit ja suuret taidemessut, kuten Stockholm Art Fair, ovat tärkeitä osatekijöitä nykytaiteessa. Muita taidenäyttelyitä ja -tapahtumia järjestää muun muassa Ruotsin yleinen taideyhdistys (SAK). Eniten taiteen edistämiseen vaikuttavat Kulttuuriministeriön alaisuudessa toimiva taidelautakunta sekä taiteilijoiden yhteistyötä ylläpitävä Iaspis (International Artists Studio Program in Sweden).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruotsin taide Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Svensk konst
Kalliopiirroksia Häljestassa, 1800-550 eaa.
Yksityiskohta riimukivestä, joka esittää Odinia, 900-luku eaa.
Albertus Pictorin maalaus Härkebergan kirkossa (noin 1480).
Alexander Roslin: Kustaa III:n muotokuva, 1777.
Vuonna 1635 maalattu kopio Urban Målaren maalauksesta Vädersoltavlan, joka on vanhin tunnettu kuva Tukholmasta (alkuperäinen vuodelta 1535).
Anders Zorn: Juhannustanssit, 1897.
Carl Larsson: Ateljeeidylli, 1885. Maalauksessa on taiteilijan vaimo ja Suzanne-tytär.
Richard Bergh: Pohjolan kesäilta, 1899–1900.
Carl Milles: Pegasus.
Lars Vilks: Nimis, 1990-luku.
Carl Fredrik Reuterswärd: Non violence.
Käännös suomeksi
Yrjö Manninen

Yrjö Aukusti (Yrjö A.) Manninen (1. kesäkuuta 1901 Hankasalmi – 1. joulukuuta 1985 Ilomantsi) oli suomalainen poliitikko. Manninen toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1945–1948 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Manninen toimi Ilomantsin kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuonna 1950 Manninen toimi presidentin valitsijamiehenä.
Manninen suoritti osuuskauppakoulun alkeiskoulun 1925, osuuskauppakoulun 1927 ja maataloustuote- ja tarvikekurssin 1935 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulussa. Manninen toimi maataloustöissä Hankasalmella 1913–1919, puuseppänä 1920–1923, myyjänä ja myymälänhoitajana Suolahden osuuskaupassa 1924–1929, Osuusliike Oma-Avun myymälänhoitajana Ilomantsissa 1929–1930 ja 1936–1940, Lihatuote Oy:n toimitusjohtajana Suolahdessa 1930–1934, päämyymälänhoitajana Ylä-Savon osuusliikkeessä Iisalmessa 1934–1936, Ilomantsin siirtoväen huoltojohtajana 1940–1945, kansanhuollonjohtajana 1941–1945, Koita Oy:n toimitusjohtajana 1947–1977, tekstiililiikkeen omistajana Ilomantsissa vuodesta 1950, Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä 1938–1945, väestönsuojelupäällikkönä 1939–1940 sekä asutusneuvojana 1944–1945.
Mannisen vanhemmat olivat torppari Matti Manninen ja Iida Ikonen. Mannisen puoliso vuosina 1928–1943 oli Elli Alma Nikander ja vuodesta 1950 Hilja Maria Huohvanainen. Manniselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1967.
Sarcelles

| Sarcelles |
| --- | --- |
 Sarcellesin kaupungintalo.
 vaakuna
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Île-de-France
Departementti:  Val-d'Oise
Arrondissementti:  Sarcelles
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,45 km²
Väkiluku (2007):  59 594
 – Väestötiheys:  7 053 as./km²
 
 www.sarcelles.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarcelles on kunta Pariisin esikaupungissa, 16,3 kilometrin päässä keskustasta. Se on Sarcellesin arrondissementin keskuspaikka. Siellä oli vuonna 2007 asukkaita 59 594.
Kaupungin ulkopuolelle rakennettiin 1950- ja 1960-luvulla runsaasti halpoja vuokrataloja Algerian sodan pakolaisille.
Kansainvälisen valuuttarahaston entinen pääjohtaja Dominique Strauss-Kahn on ollut kaupungin pormestari 1995–1997.
Warwick (Rhode Island)

Warwickin sijainti Rhode Islandissa.
Warwick on kaupunki Kentin piirikunnassa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on osavaltionsa toiseksi väkirikkain kaupunki noin 86 000 asukkaallaan. Kaupungin perusti englantilainen Samuel Gorton vuonna 1642. Siellä sijaitsee muun muassa Rhode Islandin päälentokenttä, T. F. Green Airport.
Pinta-alaltaan Warwick on 128,52 neliökilometrin suuruinen. Pinta-alasta 36,6 neliökilometriä on vettä. Asukastiheys kaupungissa on 949 as./km². Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 95,21 prosenttia kaupungin asukkaista oli valkoihoisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
City of Warwick
Rhode Islandin osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Bristol  Kent  Newport  Providence  Washington 
Kaupungit:   Central Falls  Cranston  East Providence  Newport  Pawtucket  Providence (pääkaupunki)  Warwick  Woonsocket 
Kunnat (town):   Barrington  Bristol  Burrillville  Charlestown  Bowers  Coventry  Cumberland  East Greenwich  Exeter  Foster  Glocester  Hopkinton  Jamestown  Johnston  Lincoln  Little Compton  Middletown  Rhode Island  New Shoreham  North Kingstown  North Providence  North Smithfield  Portsmouth  Richmond  Scituate  Smithfield  South Kingstown  Tiverton  Warren  Westerly  West Greenwich  West Warwick
Sammallahti (Savitaipale, Pesu)

| Sammallahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Savitaipale
Koordinaatit:  61°02′32″N, 27°36′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Jäkälänjärveen 
Järvinumero:  14.192.1.027
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,4 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  0,914 km  
Pinta-ala:  4,909 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSammallahti 
Sammallahti  on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Pesun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 77,4 metriä mpy.
Sammallammi (Sysmä)

| Sammallammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°34′24″N, 25°40′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  Myllyoja Kylänojaan 
Järvinumero:  14.221.1.280
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,9 m  
Pituus:  110 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,435 km  
Pinta-ala:  1,191 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSammallammi 
Sammallammi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä Särkilahden kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 100 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,9 metriä mpy.
Sammallampi (Hirvensalmi, Pääskynsaari)

| Sammallampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°42′35″N, 26°55′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  metsäoja 
Järvinumero:  14.923.1.190
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,2 m  
Pituus:  340 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,967 km  
Pinta-ala:  3,242 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSammallampi 
Sammallampi  on Etelä-Savossa Hirvensalmella  Pääskynsaaren lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 340 metriä pitkä, 190 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä mpy.
San Lorenzo (kirkko Veronassa)

San Lorenzon tornit
San Lorenzo on Veronan merkittävimpiä ja parhaiten alkuperäisen tunnelmansa säilyttäneitä romaanisia kirkkoja. Se sijaitsee Corso Cavourin ja Adigen välisellä tontilla katulinjasta sisäänvedettynä. Se on rakennettu 1100-luvun alussa vanhemman, samannimisen kirkon paikalle.
Nykyinen kirkkorakennus

San Lorenzo on latinalaisen ristin muotoinen kolmilaivainen pitkäkirkko, jonka kuoriosa päättyy kolmeen absidiin. Lyhyessä poikkilaivassa on kaksi kuoriabsidien suuntaista pikkuabsidia. Kapeaa ja korkeaa päälaivaa kiertävät kolmelta sivulta nunnalehterit, matronei. Kirkon länsifasadiin liittyvät Italiassa harvinaiset ulkonevat, sylinterimäiset porrastornit. Pyörökaarien jäsentämään, suhteiltaan harmoniseen interiöörin luo eloisuutta tukivaihtelu (pylväiden ja pilarien vuorottelu) ja tuffikiven ja tiilen vuorottelu seinäpinnoissa. Domenico Brusasorcin maalaama alttaritaulu on vuodelta 1566. Kadulta johtava porttiaukko ja kirkon eteläsivun sisäänkäyntiportaali sekä kellotorni ovat 1400-luvulta.
Historia

On arveltu, että San Lorenzon paikalla olisi ollut roomalainen Venuksen temppeli, mutta tästä ei ole todistetta. Paikka oli hautausmaa-aluetta kaupunginmuurin ulkopuolella. Ensimmäinen kirkko tälle paikalle rakennettiin Rapellin (ks. Lähteet) hypoteesin mukaan jo 400-luvulla. Ensimmäinen maininta kirkosta on 700-luvulta. Vuoden 793 maanjäristyksen jälkeen arkkidiakoni Pacificus kunnostutti kirkon tai rakennutti paikalle kokonaan uuden kirkkorakennuksen. Siitä on säilynyt vain pieniä jäännöksiä.
Romaanista kirkkoa alettiin rakentaa noin 1110. Vuoden 1117 suuri maanjäristys keskeytti rakennustyöt ja osa rakenteista sortui. Rakennustöitä jatkettaessa luovuttiin kalanruotokuvioon muurattujen pyörökivien käytöstä seinäpinnoissa ja siirryttiin tiilen ja tuffikiven vuorottelulla aikaansaatuun nauhakuviointiin. Kirkon tarkkaa valmistumisajankohtaa ei tiedetä.
San Lorenzo kuului San Zenon benediktiiniluostarin alaisuuteen. Kirkon arkkitehtoniset perusideat ovat saattaneet tulla Alppien takaa benediktiinimunkkien välityksellä. Ne palautunevat viime kädessä Clunyn luostarikirkkoon, joka säteili vaikutteita kaikkialle Eurooppaan. Veronaan nämä ideat ovat saattaneet tulla Saksan kautta. Länsipääty pyörötorneineen viittaa saksalaisiin esikuviin. San Lorenzon lähin edeltäjä Veronassa oli San Fermo Maggioren alakirkko, jonka rakentaminen alkoi hieman aikaisemmin. Kirkot ovat pohjakaavaltaan samaa tyyppiä.
Kirkkoon on tehty lisäyksiä ja muutoksia myöhempinä aikoina ja se on kokenut kovakouraistakin käsittelyä. Kirkon keskilaivaa korotettiin 1400-luvulla ja kirkko holvattiin tynnyriholvilla. Uusi kellotorni rakennettiin romaanisen perustalle. Ikkunoita suurennettiin 1500-luvulla, jolloin kirkon valaistusolosuhteet muuttuivat. Lehterien kaiteet muutettiin 1700-luvulla barokkityylisiksi. Kirkon Adigen puoleiselle sivulle rakennettiin 1815 oratorio.
1800-luvun lopulla kirkko restauroitiin, barokkilisät poistettiin ja ikkunat muutettiin takaisin romaanistyyppisiksi. Toisen maailmansodan pommituksissa kirkko kärsi pahoja vauriota. Kirkon katto romahti, kellotorni ja 1800-luvun oratorio tuhoutuivat. Restauroinnissa kirkko sai takaisin alkuperäisen kaltaisen avoimen kattotuolirakenteen ja kellotorni jälleenrakennettiin.
San Lorenzon interiööri
1800-luvun oratorion jäännöksiä
Sidsel Ekholdt

| Sidsel Ekholdt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1956 Vestfossen, Øvre Eiker, Norja
Uran tiedot
Pituus:  162 cm
Paino:  50 kg
Laji:  voimistelu
Sidsel Ekholdt (s. 10. maaliskuuta 1956 Vestfossen, Øvre Eiker, Norja) on norjalainen voimistelija. Ekholdt kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa telinevoimistelussa edustaen Norjaa.
Shenzhenin metro

| Shenzhenin metro |
| --- | --- |

Sijainti:  Shenzhen, Kiina
Avattu:  28. joulukuuta 2004
Pituus:  178,44 km
Asemia:  137
Linjoja:  5
Liikennöitsijä(t):  Shenzhen Metro Co.,Ltd Shenzhen Metro No.3 Line Operations Branch Co.,Ltd MTR Corporation (Shenzhen) Limited
Metrovaunu Airport East Station -metroasemalla. Asemalla on laituriovet.
Bombardier Transportation -yhtiön junavaunu Luobao-metrolinjalla
Shenzhenin metro on metrojärjestelmä Shenzhenissä, Kiinassa. Metron ensimmäinen osa avattiin joulukuussa 2004, ja se oli manner-Kiinan seitsemäs metrojärjestelmä. Sitä ennen avattiin Pekingin, Tianjinin, Shanghain, Kantonin, Dalianin ja Wuhan metrot.
Shenzhenin metrossa oli kaksi yhteensä 20,4 kilometriä pitkää linjaa, kun se vuonna 2004 avattiin. Vuonna 2007 reittiä pidennettiin kilometrillä, ja syyskuusta 2009 kesäkuulle 2011 metroon lisättiin uusia linjoja ja laajennettiin vanhoja. Uudistustöitä tehtiin vuoden 2011 kesäuniversiadien alla. Tammikuussa 2013 metrolla oli 178 kilometriä pituutta. Siihen kuului viisi linjaa ja 131 asemaa. Verkostoa on laajennettu edelleen, ja vuonna 2024 metrossa on 16 linjaa.
Verkosto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Shenzhenin metrolinjat vuoden 2023 lopussa.
| Väri | Nimi | Kiinaksi (yksinkert.) | Pääteasemat | Avattu | Viimeisin laajennus | Pituus (km) | Asemia |  |  |
|  | Luobao | 罗宝线 | Luohu – Shenzhenin yliopisto | 2004 | 2009 | 23,33 | 18 |  |  |
|  | Shekou | 蛇口线 | Chiwan – Window of the World | 2010 | — | 15,51 | 12 |  |  |
|  | Longgang | 龙岗线 | Caopu – Shuanglong | 2010 | — | 25,60 | 16 |  |  |
|  | Longhua | 龙华线 | Futian Checkpoint – Children's Palace | 2004 | 2007 | 5,30 | 5 |  |  |
|  | Huanzhong | 龙华线 | Qianhaiwan – Huangbeiling | 2011 | — | 40,00 | 27 |  |  |
Käännös suomeksi
Yrjö Majamaa

Yrjö Antero Majamaa (s. 23. huhtikuuta 1957 Nokia) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kiekonheittäjä. Hän edusti vuodesta 1979 lähtien Tampereen Pyrintöä ja hänen valmentajinaan toimivat Aarno Majamaa sekä Seppo Simola. Kalevan kisoista Majamaa saavutti kiekonheiton pronssia vuonna 1985. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1989 jälkeen.
Musiikki

Majamaa soitti rumpuja Kari Peitsamon yhtyeissä Kari Peitsamo ja Ankkuli sekä Kari Peitsamo Revival.