stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siilinjärven rautatieasema

Siilinjärven rautatieasema (lyh. Sij) on rautatieasema Siilinjärvellä Savon radan varrella. Siilinjärven aseman pohjoispuolella haarautuu rataosa Viinijärvelle.
Asema avattiin Kuopion ja Iisalmen välisen rataosuuden yhteydessä 1902.
Asemalla pysähtyvät kaikki Kuopion ja Iisalmen välillä kulkevat kaukojunat. Kaikki junat käyttävät raidetta yksi.
Siilinjärven aseman kautta kulkee runsaasti tavaraliikennettä, Viinijärven radalta tulee muun muassa Kemiran kemikaalikuljetuksia. Tämän lisäksi siilinjärveläinen Lujabetoni Oy tuottaa Siilinjärvellä betonisia ratapölkkyjä, jotka kuljetetaan käyttökohteeseensa Siilinjärven asemalta käsin. Ratapihalla on merkittävä rooli Viinijärven radan tavaraliikenteessä.
Turvalaitteet

Siilinjärven ratapihalla on käytössä jo melko iäkäs WSSB GsII 63 -tyyppinen releasetinlaite. Päivisin liikenteenohjaustoiminnot hoitaa paikallinen junasuorittaja. Junasuorittaja myös kauko-ohjaa työaikanaan Kemiran Siemens DrS -releasetinlaitetta. Yöaikaan molemmat releasetinlaitteet ohjataan Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Sekä Siilinjärven että Kemiran releasetinlaitteet on korvattu tietokoneasetinlaitteilla vuosina 2010–2011. Kokonaan Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta ohjattavat uudet asetinlaitteet on otettu käyttöön loppuvuodesta 2011. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat noin viisi miljoonaa euroa.
Ultra Magnus

| Ultra Magnus |
| --- | --- |
 G1 Ultra Magnus.
Ensiesiintyminen:  The Transformers: The Movie (1986)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ultra Magnus
Asema:  Autobot Cityn komentaja
Ryhmäsidokset:  Autobotit Romuttajat
Sukupuoli:  Mies
Muuntautumismuodot:  Freightliner LLC Kenworth
Näyttelijä(t):  Robert Stack (1986) Jack Angel (1986–1987) Kim Strauss (2001–2002) Jeff Bennett (2007–2009) Jamieson Price (2010) Michael Ironside (2013)
Ultra Magnus on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1986 The Transformers: The Movie -animaatioelokuvassa.
Luonne

Ultra Magnus on yksi Autobottien kokeneimmista johtajista ja parhaimmista sotureista. Hän on Optimus Primen vanha ystävä ja tämän uskollinen soturi. Hänellä on suuret taistelutaidot, viisautta, rohkeutta ja kyky improvisoida tilanteita. Tästä huolimatta hän tuntee olonsa välillä epävarmaksi katsoo tarvitsevansa itselleen johtaja-hahmoa tai toveria rinnalle.
Magnus ei pidä itseään johtajana, vaan seuraajana, joka tarpeen tullen kuitenkin hoitaa tehtävänsä Autobottien johtajana, parhaimmilla tuloksilla.
Myös hänen aseistuksensa on huippuluokkaa. Ultra Magnus muuntautuu ohjusalustaa vetäväksi rekka-autoksi.
The Transformers > The Transformers: The Movie

Ultra Magnus esiintyy ensi kertaa elokuvassa The Transformers: The Movie. Hän toimii maassa olevan Autobot-tukikohdan, Autobot Cityn komentajana. Ultra Magnus johtaa Autobottien taistelua, tukikohtaan hyökkääviä Decepticoneja vastaan. Optimus Primen kuoltua taistelussa Megatronia vastaan, Magnus saa itselleen Autobottien komentajuuden, sekä Johtajien Matrixin. Unicronin lähestyessä Cybertronia Magnus määräsi Autobotit palamaan kotimaailmaansa, puolustaakseen sitä. Unicronin luomus, Galvatron, tuhosi väliaikaisesti Magnuksen, mutta Junkion planeetan asukkaat ystävystyivät Autobottien kanssa ja korjauttivat Magnuksen. Rodimus Primen tuhottua Unicronin, Ultra Magnus luovutti johtajuutensa Rodimukselle, ja toimi siitä eteenpäin uuden Autobot-johtajan oikeana kätenä ja uskollisena ystävänä.
The Transformers > Sarjakuva

Ultra Magnus esiintyy ainoastaan Brittien sarjakuvaversiossa. Häntä ei nähdä yhdysvaltalaisissa, Marvelin julkaisemissa sarjakuvissa. Sarjakuvassa Autobottikomentaja Emirate Xaaron rakentaa Ultra Magnuksen Cybertronilla uudeksi johtohahmoksi.
The War Within: The Ages of Wrath

War Withinin viimeisessä, kolmannessa sarjakuvassa Ultra Magnus on menestynyt Autobottisoturi ja johtaja. Optimus Primen kadottua edellisessä sarjan osassa, hänestä tuli yhdessä Grimlockin kanssa Autobottien johtohahmo ja he kahdestaan voittivat sisällissodan ja toivat rauhan ja sovinnon kotiplaneetalleen, Cybertronille. Autobottien tehdessä rauhansopimusta Decepticon johtajien Shockwaven ja Ratbatin kanssa, johtajat joutuivat Decepticon-petturi Starscreamin joukkojen yllätyshyökkäyksen kohteeksi. Grimlockin nopea reaktiointi kuitenkin pelasti kaikkien hengen ja tuhosi yllätyshyökkäykseen osallistuneiden vihollisten suunnitelmat. Grimlock joutui kuitenkin Motormasterin salamurhaamaksi, jonka johdosta Ultra Magnus joutui yksin kantamaan raskasta taakkaa niskoillaan. Pian tämän jälkeen Megatron teki yllättävän paluunsa ja Ultra Magnus joutui Megatronin vangiksi.
Tämän jälkeen sarja loppui, kustannusyhtiö Dreamwaven mentyä konkurssiin, eikä sarjalle saatu koskaan päätöstä. Sarjan kirjoittaja oli Simon Furman.
Unicron-trilogia > Transformers: Armada

Transformers: Armadassa Ultra Magnus on Overloadin japanilainen nimi. Lisäksi Overloadia kutsuttiin virheellisesti tuolla nimellä jaksossa "Unioni".
Unicron-trilogia > Transformers: Energon

Transformers: Energoniin pohjautuvassa sarjakuvassa Ultra Magnus esiintyy Autobottina, joka komensi Iron Hope -nimisen aluksen Autobotteja ja jonka haarniskanmuoto on samanlainen kuin Armadan Overloadilla. Hänellä oli apunaan Mini-Con nimeltä Knock Out.
Transformers: Animated

Transformers: Animatedissa Ultra Magnus on Autobottien ylin komentaja, joka taisteli Ratchetin kanssa vuosia sitten Decepticoneja vastaan suuressa sodassa. Hän kuuluu Cybertronin Eliittivartiostoon, johon kuuluvat muun muassa Sentinel Prime ja Jazz. Ultra Magnus käyttää aseenaan Magnus-vasaraa, jonka hän saa tarvitteassa varustettua salamoivalla energialla. Myöhemmin Shockwave hyökkäsi hänen kimppuunsa. Hän muuntautuu kuljetuspanssariajoneuvon tapaiseksi kulkuneuvoksi.
Ultra Magnusin äänenä toimii Jeff Bennett.
Aligned-jatkumo

Transformers: Primessa ja samaan jatkumoon sijoittuvassa peleissä Transformers: War for Cybertron ja Transformers: Fall of Cybertron Aligned-jatkumossa Ultra Magnus esiintyi Romuttajien pilkuntarkasti sotilasprotokollaa noudattavana komentajana. Romuttajat ovat aina taistelleet normaalien taisteluprotokollien ulkopuolella ja Magnus oli nimitetty komentamaan heitä juuri tämän seikan korjaamiseksi.
Aligned-jatkumo > The Covenant of Primus

Kirjan Transformers: The Covenant of Primus mukaan Ultra Magnus oli alun perin kuten muut Romuttajat, kunnes Sentinel Prime värväsi hänet väliaikaisesti Eliittivartiostoon. Tämän sekä aikakausia myöhemmin Optimus Primen kouluttamana hän palasi Romuttajien komentajaksi järjestäytyneempänä ja vakavampana kuin aiemmin.
Aligned-jatkumo > Transformers: Prime

Ultra Magnus teki ensiesiintymisensä sarjan Beast Hunters -kaudella, kun hän Maahan saapuessaan laskeutui aluksellaan Arceen ja Jack Darbyn eteen. Sitten hän kokosi yhteen muut Team Primen jäsenet, lukuun ottamatta Smokescreenia ja Optimusta, jotka olivat peittäneet signaalinsa. Hän johti hyökkäystä Decepticon-linnake Darkmountiin, mutta Optimus Primen palattua ja Darkmountin tuhouduttua Ultra Magnus luovutti johtajuuden takaisin hänelle. Team Primeen liityttyään hän on käyttänyt voimansa menettänyttä Solus Primen Pajaa taisteluaseena, kunnes Predaking tuhosi sen ja samalla Ultra Magnuksen oikean kämmenen. Koska sen korjaamiseksi ei ollut riittävästi varaosia, Ratchet korvasi sen jaksossa kolmisormikyntisellä kädellä.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Robert Stack |  | The Transformers: The Movie |  |
| 1986–1987 | Jack Angel | The Transformers |  |  |
| 2001–2002 | Kim Strauss | Transformers: Robots in Disguise |  |  |
| 2007–2008 | Jeff Bennett | Transformers: Animated |  |  |
| 2010 | Jamieson Price |  |  | Transformers: War for Cybertron |
| 2013 | Michael Ironside | Transformers: Prime | Transformers Prime Beast Hunters: Predacons Rising |  |
Aiheesta muualla

Lisätietoa Ultra Magnusista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
Viron pääministeri

| Viron pääministeri |
| --- | --- |
 Eesti Vabariigi peaminister
 
 
 Nykyinen Kristen Michal 23. heinäkuuta 2024 lähtien
Virka-asunto:  Stenbockin talo
Nimittäjä:  Viron presidentti
Perustettu:  24. helmikuuta 1918
Ensimmäinen:  Konstantin Päts
Viron pääministeri (vir. Eesti Vabariigi peaminister) johtaa Viron hallitusta ja on Viron ylin vallankäyttäjä. Nykyinen pääministeri on Viron reformipuoluetta edustava Kristen Michal.
Historiallisesti Virossa hallituksen toimintaa koordinoivaksi pääministerin kaltaiseksi henkilöksi voidaan katsoa väliaikaisiksi pääministereiksi kutsutut henkilöt, pääministerit ja valtionvanhimmat. Nimitysten erilaisuus johtuu Viron valtiosäännön ja perustuslain muutoksista, millä Virossa haettiin tasapainoa uudistuksiin pyrkivän 1920-luvun äärimmäisen parlamentarismin ja toisaalta 1930-luvulla vakauttavaksi tekijäksi kansanäänestyksissä koetun toimeenpanovallan korostamistarpeen välillä.
Suomessa 1919 perustuslaki mahdollisti kummankin painotuksen, minkä vuoksi potentiaalisen presidentinvallan korostuksen vuoksi presidentinvaalista Suomessa tuli korostuneen tärkeä.
Virossa ääriparlamentaristinen vuoden 1920 perustuslaki ei mahdollistanut presidentillistä asiainhoitoa hallitukseen vaikuttaen, minkä vuoksi siellä ajauduttiin poikkeustilaan ja parlamentaaristen puolueiden lakkauttamiseen 1930-luvun suuren laman seurauksena.
Konstantin Päts - ensimmäinen pääministeri, sittemmin ensimmäinen presidentti.
Historia > Viron ensimmäinen itsenäisyys

Viron itsenäisyyden julistivat venäläisten vetäytyessä ja saksalaisten lähetyessä 24. helmikuuta 1918 Konstantin Päts, Konstantin Konik ja Jüri Vilms, jotka Viron maapäivien vanhimmat olivat valinneet pelastuskomiteaksi.
Pelastuskomitean nimittämää hallitusta kutsuttiin väliaikaiseksi ministerineuvostoksi, minkä puheenjohtajana (pääministerinä) ja sisäasiainministerinä oli Konstantin Päts, sotaministerinä eversti Andres Larka ja oikeusministerinä Jüri Vilms. Päivän kestäneen hallitsemisen jälkeen ministerineuvosto joutui menemään maan alle, koska etenevät saksalaiset eivät hyväksyneet Baltiaan itsenäisiä valtiota, vaan halusivat Baltiaan yhden saksalaisystävällisen ja saksalaisten vähemmistöjen johtaman valtion. Saksalaisten hyökkäys Latviaa ja Viroa kohti onnistui siinä määrin, että passiiviseksi jättäytynyt Neuvosto-Venäjä suostui saksalaisten ehtoihin Brest-Litovskin rauhassa, ja Baltian miehityksestä tuli Neuvosto-Venäjänkin sopimuksella hyväksymä tila.
Väliaikainen ministerineuvosto alkoi järjestäytyä varsinaisesti saksalaismiehityksen aikana toukokuussa 1918 ja Konstantin Päts vangittiin heinäkuussa 1918, minkä vuoksi hän oli saksalaisten vankina Puolassa marraskuuhun 1918. Hänen poissa ollessaan väliaikaista hallitusta johti sijaisena ulkoasiainministeriksi nimitetty Jaan Poska. Viides väliaikaisen hallituksen ministeri on valtiovarainministeri Johann Kukk.
Viron maapäivien hyväksymän pelastuskomitean asettamasta väliaikaisesta ministerineuvostosta luovuttiin, kun Viron perustuslakia säätävä kansalliskokous hyväksyi Viron tasavallan hallituksen asetettavaksi. Pätsin puheenjohtama väliaikainen ministerineuvosto vaihtui Viron tasavallan pääministerin johtamaksi hallitukseksi.
Pääministeri Ants Piip jatkoi riigivanemina vuoden 1920 perustuslain asuttua voimaan ja hallituksen johtajuuden siirryttyä valtionvanhimmalle (riigivanem).
Historia > Viron sosialistinen neuvostotasavalta 1940–1941

Johannes Vares valittiin pääministeriksi 1940 Viron vuoden 1938 perustuslain (ns. Pätsin perustuslaki) mukaisesti Andrei Ždanovin vaatimuksesta ennen heinäkuun 1940 vaaleja, mitkä järjestettiin kymmenen päivän kuluessa vaalien määräämisestä, vaikka Viron vaalilain mukaan ne olisi voitu järjestää aikaisintaan 35 päivää vaalien määräämisestä. Heinäkuussa 1940 ei valittu riigikogun ylähuonetta riiginoukogua lainkaan, vaan ainoastaan alahuone riigivolikogu, mikä teki päätöksen Viron julistamisesta neuvostotasavallaksi ja anomuksesta Neuvostoliiton jäseneksi, minkä Neuvostoliiton korkein neuvosto hyväksyi 6. elokuuta 1940 Liettuan ja Latvian tultua jo hyväksytyiksi neuvostostotasavalloiksi Neuvostoliittoon.
Virossa Varesta ei pidetä Viron tasavallan pääministerinä, koska hänen nimittämistään pääministeriksi ei katsota enää vapaan päätöksenteon vallitessa tapahtuneeksi. Vares hoiti valtiojohdosta myös presidentti Konstantin Pätsin tehtävät tämän erottua. Viron valtionpäämiehet Viron virallisen kannan mukaan.
Vares tai muutkaan hänen johtamansa hallituksen jäsenet eivät olleet Viron kommunistisen puolueen jäseniä, vaikkakin vasemmistolaisia ja Leningradin puoluejohtaja Andrei Ždanovin hyväksymän listan mukaisia. Konstantin Pätsin erottua presidentin tehtävistä, otti Vares hoitaakseen myös nämä tehtävät. Neuvostoliittolaiset pidättivät Pätsin 30. heinäkuuta 1940.
Saksalaisten hyökättyä Neuvostoliittoon Vares evakuoitiin. Neuvostoliittolaisten valloitettua Viron takaisin saksalaisilta elo-syyskuussa 1944 Vares palasi. Vares teki itsemurhan 29. elokuuta 1946 NKVD:n kuulusteltua häntä Viron vapaussodan aikaisista toimistaan. Neuvosto-Venäjää vastaan käydyn vapaussodan aikana Vares oli toiminut virolaisten puolella sotilaslääkärinä.
Historia > Ostlandin valtakunnankomissariaatti 1941–1944

Saksalaisten miehitettyä Viron neuvostotasavallan 1941 ei Viron itsenäisyys palautunut muodollisesti. Saksalainen kenraaliluutnantti Franz von Roques määrättiin armeijaryhmä Nordin puolesta Viron käskynhaltijaksi 5. heinäkuuta 1941. Hän puolestaan nimitti vapseihin kuuluneen Hjalmar Mäen virolaishallituksen johtoon 15. syyskuuta 1941.
Wehrmachtin sotilashallinto Virossa päättyi 5. joulukuuta 1941 Adolf Hitlerin 29. marraskuuta antamalla käskyllä ja tilalle tuli Alfred Rosenbergin johtaman itäministeriön saksalainen siviilihallinto, jota johti Riiasta käsin Ostlandin valtakunnankomissariaatin johtaja Hinrich Lohse. Ostlandiin kuuluivat Baltian maat sekä osa Valko-Venäjää. Viron piirijohtaja oli Karl Litzmann, jonka valvonnassa Hjalmar Mäen hallitus oli.
Viron hallinnosta osa kuului kuitenkin myös Saksan sisäasiainministeriölle ja turvallisuuselimille, joiden kuvernöörinä oli Virossa SS:n ja poliisin päällikkö Heinrich Möller. Myös Wehrmachtille jäi Viroon hallintoa Leningradin piirityksen taistelujen vuoksi, mm. ryhmä Nordin 207. turvallisuusdivisioona, jonka tehtävänä oli vastata sotavankileireistä Wehrmachtin komendantuurin alaisuudessa.
Hinrich Lohsen, Karl Litzmannin ja Hjalmar Mäen hallinto kesti 17. syyskuuta 1944 saakka, jonka jälkeen sen jäsenet pakenivat neuvostojoukkojen tieltä.
Historia > Viron pakolaishallitus 1944–1992

Neuvostoliiton vallattua Viron saksalaisilta heinä–syyskuussa 1944 ryhtyi itsenäisen Viron tasavallan toiseksi viimeinen pääministeri Jüri Uluots valtionhoitajaksi ja nimitti 18. syyskuuta 1944 Otto Tiefin johtaman hallituksen virkaansa.
Tiefin hallitus julisti radiossa, että Viron tasavalta on puolueeton sekä vaati niin Neuvostoliittoa kuin Saksaakin vetämään joukkonsa Virosta. Neuvostoliittolaiset vangitsivat Tiefin ja muita hänen hallituksensa jäseniä. Valiaikaiseksi valtionhoitajaksi ryhtynyt Jüri Uluots kuoli Tukholmassa 9. tammikuuta 1945 ja valtionhoitajuus siirtyi niin ikään Ruotsiin paennelle August Reille, joka oli ollut 1928–1929 riigivanemina.
Historia > Viron tasavalta (1991-)

Johtuen Neuvostoliiton hätätilakomitean vallankaappausyrityksestä 19. elokuuta – 22. elokuuta 1991 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti Viron itsenäiseksi. Suomi ilmoitti 25. elokuuta 1991, ettei sen tarvitse Viron itsenäisyyttä tunnustaa, koska Viron itsenäisyyden edellinen tunnustus on – de jure – edelleen voimassa. Suomi oli tunnustanut Viron itsenäisyyden kesäkuussa 1920 ennen Entente cordialea heti toisena Neuvosto-Venäjän jälkeen. Neuvostoliitto tunnusti Viron, Liettuan ja Latvian itsenäisyyden 6. syyskuuta 1991 ja niistä tuli Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä 17. syyskuuta 1991.
Itsenäisyystapahtumia Virossa johti Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto. Viron uusi perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä 28. kesäkuuta 1992, jolloin korkein neuvosto totesi työnsä tulleen päätökseen. Riigikogun ja presidentinvaalit pidettiin syyskuussa 1992 ja Lennart Merestä tuli presidentti, joka vannoi virkavalansa 6. lokakuuta 1992. Seuraavana päivänä Ruotsissa toiminut Viron pakolaishallitus ilmoitti antavansa valtuutensa Viron presidentille ja lakkautti toimintansa.
Jüri Uluots - ensimmäisen itsenäisyyden viimeinen pääministeri 1939-1040.
Otto Tief - viimeinen, vajaan viikon ajan pääministeri syyskuussa 1944 ennen venäläisten tuloa.
Sosiaalitarkkaaja

Sosiaalitarkkaaja oli Suomessa pääasiassa kuntien ja kaupunkien palveluksessa oleva työntekijä, jolla oli sosiaalialan koulutus. Nykyään samoja työtehtäviä hoitaa sosiaalityöntekijä, jonka koulutus on osittain laajempi kuin ennen.
Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija

Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija -palkinto myönnetään äänestyksen perusteella parhaalle eteläamerikkalaiselle jalkapalloilijalle. Nykyisten sääntöjen mukaan hänen tulee myös olla aktiivipelaajana eteläamerikkalaisessa seurassa. Palkinnon perusti vuonna 1971 venezuelalainen sanomalehti El Mundo, joka jatkoi palkinnon myöntämistä vuoteen 1992. El Mundon palkinnolla oli virallinen asema vuoteen 1985 saakka. Vuodesta 1986 alkaen virallisena on pidetty uruguaylaisen El País -sanomalehden myöntämää Rey del Fútbol de América ("Amerikan jalkapallon kuningas") -palkintoa.
Voittajat

| Vuosi | Pelaaja | Seura |
| --- | --- | --- |
| 2011 |  Neymar |  Santos FC |
| 2010 |  Andrés D'Alessandro |  Internacional |
| 2009 |  Juan Sebastián Verón |  Estudiantes |
| 2008 |  Juan Sebastián Verón |  Estudiantes |
| 2007 |  Salvador Cabañas |  América |
| 2006 |  Matías Fernández |  Colo-Colo |
| 2005 |  Carlos Tévez |  Corinthians |
| 2004 |  Carlos Tévez |  Boca Juniors |
| 2003 |  Carlos Tévez |  Boca Juniors |
| 2002 |  José Cardozo |  Club Toluca |
| 2001 |  Juan Román Riquelme |  Boca Juniors |
| 2000 |  Romário |  Vasco da Gama |
| 1999 |  Javier Saviola |  River Plate |
| 1998 |  Martín Palermo |  Boca Juniors |
| 1997 |  Marcelo Salas |  River Plate |
| 1996 |  José Luis Chilavert |  Vélez Sarsfield |
| 1995 |  Enzo Francescoli |  River Plate |
| 1994 |  Cafú |  São Paulo FC |
| 1993 |  Carlos Valderrama |  Atlético Junior |
| 1992 |  Raí |  São Paulo FC |
| 1991 |  Oscar Ruggeri |  Vélez Sarsfield |
| 1990 |  Raúl Vicente Amarilla |  Olimpia |
| 1989 |  Bebeto |  Vasco da Gama |
| 1988 |  Rubén Paz |  Racing Club |
| 1987 |  Carlos Valderrama |  Deportivo Cali |
| 1986 |  Antonio Alzamendi |  River Plate |
| 1985 |  Romerito |  Fluminense |
| 1984 |  Enzo Francescoli |  River Plate |
| 1983 |  Sócrates |  Corinthians |
| 1982 |  Zico |  Flamengo |
| 1981 |  Zico |  Flamengo |
| 1980 |  Diego Maradona |  Argentinos Jrs. |
| 1979 |  Diego Maradona |  Argentinos Jrs. |
| 1978 |  Mario Kempes |  Valencia CF |
| 1977 |  Zico |  Flamengo |
| 1976 |  Elías Figueroa |  Internacional |
| 1975 |  Elías Figueroa |  Internacional |
| 1974 |  Elías Figueroa |  Internacional |
| 1973 |  Pelé |  Santos FC |
| 1972 |  Teófilo Cubillas |  Alianza Lima |
| 1971 |  Tostão |  Cruzeiro |
Eniten voittoja > Maittain

| Maa | Voittoja |
| --- | --- |
 Argentiina: 12
 Brasilia: 10
 Chile: 5
 Paraguay: 5
 Uruguay: 4
 Kolumbia: 2
 Peru: 1
Eniten voittoja > Pelaajittain

| Pelaaja | Voittoja |
| --- | --- |
 Elías Figueroa: 3
 Carlos Tévez: 3
 Zico: 3
 Enzo Francescoli: 2
 Diego Maradona: 2
 Carlos Valderrama: 2
Eniten voittoja > Seuroittain

| Seura | Voittoja |
| --- | --- |
 River Plate: 5
 Boca Juniors: 4
 Flamengo: 3
 Internacional: 3
 Argentinos Jrs.: 2
 Corinthians: 2
 São Paulo FC: 2
 Vasco da Gama: 2
 Vélez Sarsfield: 2
 Estudiantes: 2
Aiheesta muualla

Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija RSSSF:n sivustolla (englanniksi)
El Mundo -sanomalehti (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
El Pais -sanomalehti (espanjaksi)
Seurasaaren silta

| Seurasaaren silta |
| --- | --- |

Ylittää:  Seurasaarensalmen
Sijainti:  Meilahti, Helsinki
Leveys:  4,3 m
Korkeus:  3,3 m
Avattu liikenteelle:  alkuperäinen 1892, nykyinen 1973
Koordinaatit:  60°10′52.77″N, 24°53′5″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Seurasaaren sillaksi kutsutaan Helsingin Meilahdessa sijaitsevaa kahden valkoisen puusillan muodostamaa kokonaisuutta. Ne ylittävät Seurasaarensalmen ja ovat ainoa reitti mantereelta Seurasaareen. Kahden sillan väliin jäävät Pukkisaaret eli Läntinen ja Itäinen Pukkisaari. Siltaa pitkin kulkevat saareen sekä jalankulkijat että huoltoliikenne.
Alkuperäinen siltayhteys valmistui vuonna 1892. Sitä ennen saareen kuljettiin lautoilla. Rakentamiseen käytettiin vuoden 1890 myrskyn kaatamia puita. Alkuperäisen sillan katokset suunnitteli arkkitehti Frithiof Mieritz ja silta-arkut rautatieinsinööri August Granberg. Sillat rakennettiin uudestaan vuonna 1973 alkuperäistä leveämpinä, mutta ulkomuodoltaan samankaltaisina.
Seurasaaren silta äänestettiin vuonna 2022 Helsingin kauneimmaksi sillaksi.
Sillalla on yhteensä kolme koristeellista paviljonkia penkkisyvennyksineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seurasaaren silta Wikimedia Commonsissa
Sitruunavireo

| Sitruunavireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vihervireot Hylophilus
Laji::  olivaceus
Kaksiosainen nimi
 Hylophilus olivaceus  Tschudi, 1844 
Katso myös
   Sitruunavireo Wikispeciesissä   Sitruunavireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sitruunavireo (Hylophilus olivaceus) on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Andien itärinteet Ecuadorissa ja Perussa. Johann Jakob von Tschudi kuvaili lajin holotyypin Junísta vuonna 1844.
Varallisuus

Väestöjen keskimääräinen varallisuus (2019)
Varallisuus tarkoittaa pääomaa ja toisinaan myös muunlaisia varallisuuden lajeja. Varallisuutta voidaan mitata useilla tavoilla riippuen siitä, mitä omaisuuslajeja otetaan mukaan tarkasteluun.
Kehittyneiden maiden varallisuus jakautuu suurin piirtein puoliksi asuinkiinteistöihin ja tuotannolliseen pääomaan.
Varallisuus ja pääoma

Käsitteitä varallisuus ja pääoma pidetään taloustieteessä toisinaan synonyymeinä, kun taas toisinaan ne erotetaan toisistaan. Joidenkin määritelmien mukaan pääoma on varallisuutta, jonka ihminen on luonut, erotukseksi muusta varallisuudesta kuten maa tai luonnonvarat. Toisten määritelmien mukaan pääoma on tuotantoprosessissa käytettävää varallisuutta erotukseksi sellaisesta varallisuudesta kuten kulta, jota käytetään vain arvon säilyttäjänä.
Kansanvarallisuus

Kansanvarallisuus eli kansallisvarallisuus on julkisen varallisuuden ja yksityisen varallisuuden summa. Julkinen varallisuus tarkoittaa valtion ja muiden julkisyhteisöjen nettovarallisuutta. Yksityinen varallisuus tarkoittaa yksityisten talousyksiköiden nettovarallisuutta. Nettovarallisuus lasketaan siten, että varojen markkina-arvosta vähennetään velkojen markkina-arvo.
Julkinen varallisuus on useimmissa teollisuusmaissa pieni – tai negatiivinen, jos julkinen velka ylittää julkiset varat. Kansanvarallisuus on nykyään lähes kaikkialla valtaosaltaan yksityistä varallisuutta. Aina ei näin kuitenkaan ole ollut.