stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M. Stanley Whittingham

| M>  Stanley Whittingham |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Stanley Whittingham
Syntynyt: 22. joulukuuta 1941 
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (2019)
M. Stanley Whittingham (s. 22. joulukuuta 1941 Iso-Britannia) on brittiläinen kemisti. Whittingham on keskittynyt erityisesti materiaalitutkimukseen ja kiinteän olomuodon kemiaan, muun muassa litiumioniakkuihin. Whittingham sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2019 litiumioniakkujen kehittämisestä ja hän jakoi palkinnon yhdessä John B. Goodenoughin ja Akira Yoshinon kanssa.
Ura

Whittingham opiskeli kemiaa Oxfordin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1968. Öljykriisi 1970-luvulla sai monet yhtiöt etsimään vaihtoehtoisia energian lähteitä ja Whittingham toimi vuosina 1972–1984 Exxonin tutkimusyksikössä. Titaanidisulfidi oli materiaali, jonka Walter Rudolff osoitti vuonna 1965 olevan rakenteeltaan huokoinen. Whittingham tutki titaanidisulfidin ja litiumionien muodostamia interkalaatioyhdisteitä ja niiden sähkökemiallisia ominaisuuksia. Vuonna 1973 hän ehdotti, että tällaisia materiaaleja voitaisiin käyttää akkujen katodeina. Ensimmäinen tällainen akku rakennettiin vuonna 1976 ja sen katodina on litiumtitaanisulfidia, anodina metallista litiumia ja elektrolyyttinä litiumheksafluorofosfaattia. Tämä akku antoi suuren virran, mutta sen huonona puolena on anodina toimivan litiummetallin suuri reaktiivisuus ja räjähdysherkkyys. Whittingham tutki litiumioniakkuja Exxonilla vuoteen 1984 asti. Whitinghamin tutkimukset ovat luoneet perustan litiumioniakkujen kehittämiselle.
Vuosina 1984–1988 hän työskenteli tutkijana Schlumbergerille, ja vuodesta 1988 hän on toiminut kemian professorina New Yorkin osavaltionyliopistoon kuuluvassa Binghamton Universityssa ja vuodesta 2011 alkaen myös samaan yliopistokompleksiin kuuluvassa Stony Brook Universityssä. Whittinghamin ja hänen ryhmänsä tutkimuksen kohteena ovat uudet oksidimateriaalit, niiden ominaisuudet ja erityisesti käyttö energianvarastointisovellutuksiin, esimerkiksi akkuihin.
Major Force

| Major Force |
| --- | --- |
Luoja(t):  Cary Bates Greg Weisman Pat Broderick
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Captain Atom (vol 3) nro 12 (helmikuu 1988)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Clifford Zmeck
Status:  rikollinen
Pituus:  196 cm
Paino:  118 kg
Ryhmäsidokset:  Injustice League SHADE
Major Force, oikealta nimeltään Clifford Zmeck on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loivat Cary Bates, Greg Weisman ja Pat Broderick. Hahmo teki ensiesiintymisensä Captain Atomin sarjakuvan kolmannen osan numerossa 12, vuonna 1988.
Muissa medioissa > Animaatio

Major Force teki ensiesiintymisensä elokuvassa Superman/Batman: Public Enemies, jossa hänen roolinsa oli hyvin samankaltainen kuin sarjakuvaversiossa. Pääosin Major Force toimi Kapteeni Atomin johtamassa Luthorin sankariryhmässä. Hän osoitti elokuvan aikana himoavansa murhaamista ja tappoi muun muassa Metallon lavastaakseen Teräsmiehen syylliseksi. Major Force kuitenkin kuoli elokuvan puolessavälissä Power Girlin iskiessä häneen reiän, jonka seurauksena energiaa alkoi purkautua. Lopulta hän aiheutti suuren räjähdyksen kun Kapteeni Atomi yritti suojella ihmisiä Mustan Salaman avulla imiessään energiaa pois. Lopulta hänestä jäi jäljelle vain rikkinäinen asu. Hahmon äänenä toimi Ricardo Chavira.
Major Force esiintyi myös Batman: The Brave and the Bold sarjan jaksossa "Powerless!", jossa häntä ääninäytteli Fred Tatasciore. Sarjassa hänellä oli kyky muuntaa ainetta pimeäksi aineeksi käyttämällä aluetta, jossa hänen kätensä oli.
Muissa medioissa > Videopeleissä

Major Force esiintyi pomovastuksena DC Universe Online -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Alexander Brandon.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Ricardo Antonio Chavira |  | Superman/Batman: Public Enemies |  |

Major Force elokuvassa Superman/Batman: Public Enemies.
Manangin piirikunta

| Manangin piirikunta मनाङ, Manāṅ |
| --- | --- |

 Manangin piirikunnan sijainti Nepalissa.
 Koordinaatit: 28.5510°N, 84.2397°E 
Valtio:     Nepal
Nepalin kehitysalueet:  Itäinen kehitysalue
Nepalin vyöhykkeet:  Gandaki
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Chame (1 129 as., 2011)
Pinta-ala  ():  2 246 km²
Väkiluku (2011)  ():  6 538
 – väestötiheys:  2,9 as./km²
HDI (2011):  0,588
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NP-GA
 
ddcmanang.gov.np
 Manangin piirikunnan kartta. 
Manangin piirikunta (nepaliksi मनाङ, Manāṅ) on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Gandakin vyöhykkeellä. Pohjoisessa piirikunta rajautuu Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen. Idässä naapurina on Gorkhan ja etelässä Lamjungin ja Kaskin sekä lännessä Myagdin ja Mustangin piirikuntaan.
Manangin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 6 538 ihmistä (9 587 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 246 neliökilometriä ja väestötiheys 2,9 as./km2, joka kertoo piirikunnan olevan Nepalin harvaanasutuin. Hallinnollinen keskus on pieni Chamen kylä (1 129 as., 2011).
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin Läntiseen vuoristovyöhykkeeseen. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 0,3 % voidaan sisällyttää subtrooppiseen, 3,7 % lauhkeaan, 14,6 % subalpiiniseen, 13,9 % alpiiniseen ja 42,1 % Trans-Himalajan kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 25,4 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) kuuluvaksi.
Piirikunnassa tai sen rajoilla on useita Himalajan yli 7 000 metriin kohoavaa vuorta, joista mainittakoon esimerkiksi Manaslu ja Annapurna. Näihin liittyvät Manaslun ja Annapurnan suojelualueet.
Näkymä Chamen kylästä.
Asuintalo Chamessa.
Silta Chamessa (Annapurnan kiertoa).
Manaslu Chamen kylästä nähtynä.
Humden stupa.
Annapurna II:n huippu.
Braghan kylä ja Annapurna II.
Sisänäkymä eräästä Braghan pyhäköstä.
Khangsarin kylää. Osa rakennuksista on hylätty.
Khangsarin kylää.
Kahden vuoristojoen (Khangsar Khola vasemmalla ja Jhangsang Khola) yhtymäkohta; Marsyangdijoen alku.
Timang, kylä.
Ghyarun kylä ympäristöineen.
Mani seinä lähellä Ghyarua.
Dharapanin kylää.
Pisangin kylät.
Marsyangdin jokilaaksoa lähellä Pisangia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manangin piirikunta Wikimedia Commonsissa
M. H. Abrams

Meyer Howard ”Mike” Abrams (23. heinäkuuta 1912 Long Branch, New Jersey – 21. huhtikuuta 2015 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko. Hänet tunnetaan romantiikan ajan kirjallisuutta käsittelevästä tutkimuksestaan.
Abrams syntyi Long Branchissa, New Jerseyssä. Hän sai tohtorinarvon Harvardin yliopistosta 1940 ja pääsi professoriksi Cornellin yliopistoon.
Abramsin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat Norton Anthology of English Literature (ensimmäinen painos 1962) ja The Mirror and the Lamp: Romantic Theory and the Critical Tradition (1953). Hän oli vuodesta 1937 naimisissa Ruth Claire Gaynesin kanssa tämän kuolemaan asti 2008.
Mariechen Wehselau

Wehselau vuonna 1926
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 100 metrin vapaauinti |  |
Mariechen M. Jackson Wehselau (15. toukokuuta 1906 Honolulu, Havaiji – heinäkuu 1992 Honolulu) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Pariisin kesäolympialaisissa 1924. Wehselaun kanssa samassa joukkueessa uivat Ethel Lackie, Euphrasia Donnelly ja Gertrude Ederle. Hän voitti samoissa kilpailuissa hopeaa 100 metrin vapaauinnissa häviten vain Lackielle.
Wehselau edusti uintiurallaan Outrigger Canoe Clubia. Wehselau kuoli heinäkuussa 1992 kotonaan Honolululla.
Lutukat

| Lutukat |
| --- | --- |
 Rikkalutukka eli lutukka (Capsella bursa-pastoris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Lutukat Capsella  (L.) Medik.
Katso myös
   Lutukat Wikispeciesissä   Lutukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lutukat (Capsella) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi kahdeksan lajia sekä yksi lajiristeymä.
Kuvaus

Lutukat ovat yksi- tai kaksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat haarattomia tai haaroittuneita sekä kasvutavaltaan pystyjä. Lutukat ovat joko täysin tai lähes kaljuja; karvoja voi esiintyä varren alaosissa. Mahdolliset karvat ovat yksinkertaisia trikoomia tai tähtikarvoja. Lehtiä lutukoilla on sekä varsissa että lehtiruusukkeena varsien tyvillä. Ruusukelehdet ovat eripituisia ja niiden muoto vaihtelee ehyen ja syvään pariliuskaisen väliltä. Varsilehdet ovat sepiviä ja hammaslaitaisia. Lutukoiden kukinto on terttu ja kukkien terälehdet ovat 2–3 mm pitkiä sekä valkoisia. Lutukoiden hedelmät ovat kolmionmuotoisia lituja.
Levinneisyys

Suomessa ja Ruotsissa ainut luonnonvaraisena kasvava lutukkalaji on rikkalutukka eli lutukka (Capsella bursa-pastoris). Sitä tavataan joutomailla sekä yleisenä rikkakasvina pelloilla. Suomessa länsirannikolla on tavattu myös rusolutukkaa (Capsella rubella) ja Ruotsissa myös Capsella grandiflora -lajia.
Nimen etymologia

Lutukoiden (Capsella) suvun tieteellinen nimi tulee latinan kielen sanan capsa (suom. tyttö) diminutiivimuodosta ja viittaa lutukoiden lituihin. Lisäksi Marcellus Empiricus käytti Capsella-nimeä erään kasvin nimenä jo 400-luvulla.
Lajeja

Capsella bursa-pastoris – lutukka eli rikkalutukka
Capsella draboides
Capsella grandiflora
Capsella lycia
Capsella mexicana
Capsella orientalis
Capsella puberula
Capsella rubella – rusolutukka eli punertavalutukka
Capsella × gracilis
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lutukat – Capsella
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Capsella
Mama Africa

| Mama Africa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Mika Kaurismäki
Käsikirjoittaja:  Mika Kaurismäki Don Edkins
Tuottaja:  Rainer Kölmel
Kuvaaja:  Jacques Cheuiche Wolfgang Held Frank Peter Lehmann Martina Radwan Eran Tahor
Leikkaaja:  Karen Harley
Pääosat:  Miriam Makeba
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa Suomi Etelä-Afrikka
Tuotantoyhtiö:  Starhaus Filmproduktion GmbH
Ensi-ilta:  12. elokuuta 2011
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mama Africa on Mika Kaurismäen ohjaama, vuonna 2011 ensi-iltansa saanut elämäkertadokumentti eteläafrikkalaisesta laulajasta ja kansalaisoikeustaistelijasta Miriam Makebasta.
Dokumentin selkärankana on Makebasta säilynyt runsas arkistoaineisto, minkä lisäksi elokuvassa haastatellaan Makeban muusikkoystäviä ja lapsia. Miriam Makeba ehti kuolla vuonna 2008, jolloin Kaurismäki oli vasta aloittelemassa dokumentin tekoa. Makeba ehti kuitenkin antaa tekijävalinnalle hyväksyntänsä.
Dokumentti sai Berliinin filmifestivaaleilla 2011 yleisöpalkinnon. Vuonna 2012 dokumentti palkittiin juryn erikoispalkinnolla The Pan African Film Festivaaleilla Los Angelesissa.
Julkaisu

Dokumentin takana on ranskalais-saksalainen kulttuurikanava Arte. Elokuva esitettiin Berliinin elokuvajuhlien Panorama-sarjassa. Teatterilevitys oli jonkin aikaa epävarma musiikin esitysoikeuksien vuoksi, mutta asia ratkesi, ja elokuvaa esitettiin ainakin Keski-Euroopassa ja Etelä-Afrikassa, mutta se on myyty muuallekin.. Elokuvan virallinen Suomen ensi-ilta oli 12. elokuuta 2011.
Vastaanotto

Tv-maailman Kaisu Tervonen kirjoitti, että hänen tekee mieli kiitellä dokumenttia, vaikka se on aika ajoin yksioikoista ylistystä.
Aiheesta muualla

IMDB
M-Audio

M-Audio, entinen Midiman, on yhdysvaltalainen InMusicin alainen soittimiin keskittynyt liikeyritys, joka valmistaa valmistaa muun muassa syntetisaattoreita, mikrofoneja ja midi-koskettimistoja. Yritys on perustettu 1988 ja sen päämaja on Kalifornian Irwindalessa. Sillä on myös itsenäiset konttorit Kanadassa, Saksassa, Ranskassa ja Japanissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.m-audio.com
Marilyn Horne

Marilyn Horne silloisen puolisonsa Henry Lewisin kanssa vuonna 1961.
Marilyn Horne (s. 16. tammikuuta 1934) on yhdysvaltalainen mezzosopraano, joka tunnetaan muun muassa koloratuurirooleistaan  Rossinin ja Händelin oopperoissa. Hän on tehnyt tunnetuksi myös näiden aiemmin vähemmän tunnettuja teoksia.
Horne syntyi Pennsylvaniassa ja muutti 11-vuotiaana vanhempineen Kalifornian Long Beachille. Hän opiskeli laulamista Etelä-Kalifornian yliopistossa ja sai laulunopetusta myös Lotte Lehmannin tunneilla.
Hornen oopperaura alkoi 1950-luvun puolivälin jälkeen. Hän teki Covent Gardenin -debyyttinsä lokakuussa 1964 ja La Scalan -debyyttinsä maaliskuussa 1969. Hän teki useasti musiikillista yhteistyötä Joan Sutherlandin kanssa.
Hornelle on myönnetty Yhdysvaltain National Medal of Arts vuonna 1992. Hän oli vuosina 1960–1974 naimisissa kapellimestari Henry Lewisin ja vuoteen 1989 basso Nicola Zaccarian kanssa. Hornella ja Lewisillä on tytär Angela.
Hornella on nimeään kantava säätiö, joka tukee nuoria laulajia. Hänellä todettiin joulukuussa 2005 paikallistunut haimasyöpä. Hän parani ja palasi opettamaan.
Maaginen suklaapuoti

Maaginen suklaapuoti on Rino Mizuhon piirtämä ja käsikirjoittama mangasarja, joka alkoi ilmestyä Suomessa vuonna 2013. Se kertoo Shokora Aikawasta, toiveet toteuttavaa Chocolat Noir -nimistä suklaapuotia pitävästä tytöstä, joka on pimeyden noita. Shokora ei pyydä suklaasta rahaa, vaan hän vie asiakkaalta jotain tälle todella tärkeää, kuten arvovallan, kehon tai muuta vastaavaa. Shokoran isä, Shuuga Aikawa kuoli yrittäessään tehdä suklaista mahtavimman suklaiden suklaan.
Osat

Sarjassa on 20 osaa:
Maaginen suklaapuoti (Almond kiss)
Bitter sweet
Creamy sugar
Dark spice
Evil essence
Fruity flavor
Guilty crunch
Honey blood
Ice shadow
Jewel syrup
Knocking egg
Love flake
Melty night
Nutty carnival
Odd cake
Phantom Decoration
Queen candy
Romantic flambe
Salty leaf
tricky beans
Suomessa on tähän asti ilmestynyt 20 osaa. Osien nimet ovat aakkosjärjestyksessä ensimmäistä lukuun ottamatta.
Hahmot

Shokora Aikawa: Tämä on noita, joka toteuttaa asiakkaittensa toiveet suklaan muodossa. Hän solmi nuorena sopimuksen paholaisen, Cacaon kanssa jolta hän sai voimansa. Noidaksi hän on kuitenkin kiltti.
Cacao Theobroma: On paholainen, joka solmi sopimuksen Shokora Aikawan kanssa. Luonteeltaan hän on lapsellinen ja jääräpäinen. Yleensä mustan kissan muodossa.
Blanche: paha valkoinen noita, joka tekee kaikkensa saadakseen Cacaon itselleen ja tuhotakseen Shokoran. Blanche on nukke.
Sorbet ja Glaze: Ovat siskoksia jotka valmistavat jäätelöä joka toteuttaa toiveita. Sorbetin oikea sisar kuoli ja kun hän ei enää kestänyt suruaan, hän kutsui paikalle paholaisen ja teki tämän kanssa sopimuksen.
Kugutsu Amamine: Nukkemestari, joka pystyy syntetisoimaan ihmisen sielusta nuken. Cacaon vanha tuttu.
Shuuga Aikawa: Shokoran isä. Nerokas suklaapuodinpitäjä. Menehtyi yrittäessään leipoa suklaiden suklaan.
Cuore: Demonien valtakunnan kirjastonjohtaja.
Asiakkaat: Ovat varsinaisia päähenkilöitä joista tarina yleensä kertoo. Usein näissä on hyvä tyyppi ja paha tyyppi.
Lumikki: Keskiajalla Ranskassa elänyt tyttö, jolla oli taikavoimia. Kyläläiset panivat hänet kuolemantuomioon, koka he pitivät tätä vaarallisena. Myöhemmin Cacao laittoi Lumikin sielun nukkeen, mutta kaikki meni pieleen ja Lumikki muuttui pahaksi Blancheksi.
Ps Shokoran isällä oli vastustaja.
Mama (elokuva)

| Mama |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andy Muschietti
Käsikirjoittaja:   Neil Cross  Andy Muschietti  Barbara Muschietti 
Perustuu:  Andy Muschietin romaaniin
Tuottaja:   J. Miles Dale  Barbara Muschietti  Guillermo del Toro 
Säveltäjä:  Fernando Velázquez
Kuvaaja:  Antonio Riestra
Leikkaaja:  Michelle Conroi
Tuotantosuunnittelija:  Anastasia Masaro
Lavastaja:  Patricia Cuccia
Pääosat:   Jessica Chastain  Nikolaj Coster-Waldau  Megan Charpentier  Isabelle Nélisse  Daniel Kash 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Kanada 
Tuotantoyhtiö:   Toma 78  De Milo Productions 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   2013-1-1818. tammikuuta 2013 (Yhdysvallat)  2013-4-55. huhtikuuta 2013 (Suomi)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 000 000 dollaria
Tuotto:  146 428 180 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mama on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Andy Muschiettin ohjaama ja Guillermo del Toron tuottama kauhuelokuva, jonka pääosassa näyttelee Jessica Chastain. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 5. huhtikuuta 2013. Neil Crossin, Andy Muschiettin ja Barbara Muschiettin käsikirjoittamassa tarinassa sisarukset Victoria ja Lilly katoavat jälkiä jättämättä, kun heidän vanhempansa menehtyvät järkyttävässä onnettomuudessa. Viisi vuotta myöhemmin etsintä tuottaa tulosta ja tytöt löydetään korven keskellä sijaitsevasta mökistä. Tyttöjen setä ja tämän tyttöystävä yrittävät auttaa tyttöjä uuteen elämänalkuun, mutta pian he huomaavat että heidän mukanaan saapuu joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen.
Elokuva oli suuri taloudellinen menestys ja keräsi avaustuloksenaan 28,6 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa.
Juoni

Vuonna 2008 perheenisä Jeffrey surmaa työkaverinsa ja vaimonsa. Hän kaappaa kaksi pientä tytärtään pakomatkalle ja ajaa tuhoisan kolarin. Tytöt katoavat jälkiä jättämättä, mutta heidän isänsä veli Lucas yrittää etsiä näitä.
Viisi vuotta onnettomuuden jälkeen Lucasin etsintä tuottaa tulosta, ja Jeffreyn lapset löydetään syrjäiseltä mökiltä keskeltä metsää. Victoria ja Lily käyttäytyvät hyvin uhkaavasti, mutta tohtori Dreyfuss antaa Lucasille ja hänen tyttöystävälleen Annabelille luvan ottaa tytöt kotiinsa asumaan. Annabel ja Lucas alkavat ihmetellä miten pienet tytöt selvisivät niin hyvin viisi vuotta keskellä korpea. Victoria osasi jo puhua ennen onnettomuutta, mutta Lily liikkuu edelleen kissamaisesti, puhuu seinille ja sanoo "Mama".
Lucas ja Annabel yrittävät auttaa tyttöjä uuden elämän alkuun. Pian he kuitenkin huomaavat, että lasten mukana saapui joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen. Molemmat yrittävät kysyä kuka Mama oikein on, mutta kumpikaan tytöistä ei puhu. Mama tulee esiin ja vahingoittaa Annabellea ja Lucasia.
Viime hetkellä Victoria ei haluakaan palata Maman luokse, joten Mama vie vain Lilyn mukanaan kalliolta alas. Annabel ja Lucas surevat Lilyn kohtaloa. Silloin Victorian sormelle lentää perhonen. Victoria katsoo perhosta ja sanoo "Lily".
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jessica Chastain  | … |  Annabel   |
|  Nikolaj Coster-Waldau  | … |  Lucas / Jeffrey   |
|  Megan Charpentier  | … |  Victoria   |
|  Isabelle Nélisse  | … |  Lilly   |
|  Daniel Kash  | … |  Dreyfuss   |
|  Javier Botet  | … |  Mama   |
|  Jane Moffat  | … |  Jean Podolski / Maman ääni   |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Mama Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mama Box Office Majossa (englanniksi)
Mama Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Mama Metacriticissä (englanniksi)
M/S AIDAblu

| M/S AIDAblu |
| --- | --- |
 M/S AIDAblu Madeiralla maaliskuussa 2011.
Tyyppi:  risteilyalus
Lippuvaltio:   Italia
Kotipaikka:  Genova
IMO-numero:  9398888
MMSI-numero:  247282500
Tunnuskirjaimet:  IBWX
Omistaja:  AIDA Cruises
Rakennustelakka:  Meyer Werft, Papenburg, Saksa
Rakennusnumero:  S.680
Tilattu:  1. heinäkuuta 2006
Luovutettu:  4. helmikuuta 2010
Tekniset tiedot
Pituus:  253,3 m
Leveys:  32,2 m
Syväys:  7,3 m
Bruttovetoisuus (GT):  71 304
Koneteho:  36 000 kW
Nopeus:  21 kn
Hyttipaikkoja:  2 500 henkilölle
Sisaralukset:  M/S AIDAbella M/S AIDAdiva M/S AIDAluna M/S AIDAmar M/S AIDAsol M/S AIDAstella
M/S AIDAblu on saksalais-amerikkalaisen AIDA Cruises -varustamon Sphinx-luokan risteilyalus. Laiva rakennettiin Saksan Papenburgissa Meyer Werftin telakalla vuonna 2010. Aluksen pituus on 253,3 metriä, leveys 32,2 metriä ja suurin syväys 7,3 metriä. Laivan koneet tuottavat 36 000 kilowatin tehon ja 21 solmun enimmäisnopeuden.
AIDAblun sisaralukset ovat AIDAbella, AIDAdiva, AIDAluna, AIDAmar, AIDAsol ja AIDAstella.
Käyttöhistoria

AIDAblu tilattiin 1. heinäkuuta 2006. Se on neljäs seitsemästä rakennetusta Sphinx-luokan risteilijästä. Alus toimitettiin omistajalleen 4. helmikuuta 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S AIDAblu Wikimedia Commonsissa
Makrotaloustiede

Makrotaloustiede on taloustieteen osa-alue, jossa käsitellään koko talouden laajuisia ilmiöitä. Yksilöiden, kotitalouksien ja yritysten käyttäytymistä siinä havainnoidaan talouden laajuisen kokonaisuuden osina.
Tässä suhteessa makrotaloustiede on mikrotaloustieteen eräänlainen vastakohta - makrotasolla tarkastellaan talouden kokonaisuuden näkökulmasta, kun taas mikrotasolla tehdään tarkastelua yritysten ja muiden organisaatioiden sisältä käsin.
Makrotalousteoriassa käsitellään esimerkiksi taloudellisen kasvun ja suhdannevaihteluiden ongelmia. Makrotaloustieteen avulla pyritään muun muassa vastaamaan kysymyksiin, miten parhaiten toteuttaa hallituksen politiikan tavoitteita talouskasvun, hintavakauden, työllisyyden sekä vaihtotaseen suhteen. Makrotaloustieteessä merkittäviä käsitteitä ovat reaalitalous ja rahatalous. Makrotaloustiede tutkii talouden aggregoituja suureita.
Tavoitteena on ymmärtää ja ennustaa kansantalouden tilinpidon pohjalta laskettuja talouden indikaattoreita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Makrotaloustiede Wikimedia Commonsissa
Lähdeviittaus

Primäärilähde
Sekundäärilähde
Tertiäärilähde
Lähdeviittaus
Lähdekritiikki
Lähdeviittaus ja siihen liittyvä lähdeluettelo määrittelevät tieteellisessä tai sellaiseen rinnastettavassa tekstissä käytetyn lähdemateriaalin. Lähteiden nimeäminen tapahtuu listaamalla ne lähdeluettelossa, joskus myös tekstin alaviitteissä. Lähteiden käyttö ja merkitseminen liittyvät sekä tieteellisen tutkimuksen jäljitettävyyden että toistettavuuden vaatimuksiin ja tieteen edistyvyyteen. Muussakin tekstissä voi olla tarpeen ilmoittaa kirjoittajan käyttämät lähteet, jotta lukija voi halutessaan etsiä häntä kiinnostavan aineiston käsiinsä. Lähteestä onkin kerrottava niin tarkat tiedot, että lukija pystyy löytämään sen saamiensa tietojen perusteella.
Tarkoitus

Käytetyt lähteet ilmoitetaan tekstissä lähdeviitteinä (tekstiviitteinä). Esimerkiksi tutkimuskirjallisuudessa lähdeviite on tekstissä oleva lyhyt viittaus lähdeluettelossa mainittuun täydellisempään viitteeseen. Lähdeviittausten tarkoituksena on ilmoittaa lukijalle kenen tekstiin tai ajatuksiin viitataan. Viittaukset on merkittävä sekä referoidun että sanasanaisen (ns. suoran) lainauksen yhteyteen. Tekstissä pitää käydä ilmi, mikä osa on tekijän omaa ja mikä toiselta lainattua, olipa tämä lainaus sitten suora sitaatti, tiivistävää referointia (katso referaatti) tai toisen tekstin omin sanoin sanomista (parafraasi). Ne tekstin osat, joihin ei ole merkitty viittausta mielletään kirjoittajan omiksi päätelmiksi.