stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudenmaan maakunta
Maantiede > Kasvillisuus

Uusimaa sijaitsee pohjoisen havumetsävyöhykkeen eteläosassa, ja sen alavyöhykkeistä hemiboreaalisen alavyöhykkeen ja eteläboreaalisen alavyöhykkeen rajalla. Lounaisen Uudenmaan hemiboreaalinen kasvillisuusvyöhyke ulottuu linjalle Nummi-Pusula–Helsinki. Hemiboreaalisella alueella yleisin metsätyyppi on käenkaali-mustikkatyyppi. Keski- ja Itä-Uusimaa kuuluvat eteläboreaaliseen alavyöhykkeeseen, jossa vallitsee mustikkatyyppi. Kasvillisuus on Uudellamaalla pohjoisempaan Suomeen verrattuna rehevää. Suurin osa Suomen laajoista lehtoalueista sijaitsee joko Uudellamaalla tai Varsinais-Suomessa. Tammi ja saarni kasvavat luonnossa harvinaisina Uudellamaalla, jossa ne ovat levinneisyytensä pohjoisrajalla. Kanta-Hämeen ja Kymenlaakson maakuntien puolella niitä ei juurikaan tapaa. Laajoja lehtoalueita jaloine lehtipuineen on erityisesti Uudenmaan hemiboreaalisilla seuduilla. Tammi muodostaa laajahkoja sekametsiä lähinnä maakunnan länsiosan hemiboreaalisella alueella sekä muutamin paikoin pääkaupunkiseudulla, kuten Vantaalla Tammiston luonnonsuojelualueella. Myös pähkinäpensas on yleinen Uudenmaan lehdoissa. Arat hedelmäpuut, kuten kirsikka, päärynä ja luumu, menestyvät Uudenmaan puutarhoissa.
Valkovuokko on Uudenmaan nimikkokasvi ja se on yleinen koko maakunnassa. Huhtikuun lopussa ja toukokuun alussa Uudenmaan runsaat lehdot peittyvät valkovuokkomereen. Koilliseen mentäessä kasvillisuus muuttuu karummaksi, mutta myös Itä-Uudellamaalla on etenkin savikkoalueilla varsin rehevää kasvillisuutta. Kaskenpolton seurauksena ja muuta Suomea lauhkeamman ilmaston vuoksi koivu ja leppä ovat yleistyneet, vaikkakin valtapuita ovat yhä kuusi ja mänty. Sisäsaaristossa kasvillisuus on samantyyppistä kuin mantereella, mutta ulkosaariston kallioilla on karua. Rannikon vesialueita leimaavat laajat ruoko- ja kaislakasvustot. Ulkosaarien ympärillä on rakkolevä- ja ulompana punalevävyö. Soita on Uudenmaan pinta-alasta alle kymmenesosa. Pääkaupunkiseudun luoteisosassa sijaitsee tuhansien hehtaarien laajuinen luonnonsuojelualue Nuuksion kansallispuisto karuine kalliomäkineen ja kosteine kuusivaltaisine rotkoineen ja rämeineen.
Maantiede > Sisävedet

Pääosa Uudestamaasta sijaitsee Salpausselkien ja Suomenlahden välisellä vähäjärvisellä vyöhykkeellä. Eritoten savikkoseuduilla vedenkokoumat ovat matalia ja harvalukuisia. Maakunnan länsiosassa Lohjan ja Vihdin seudulla järvisyys on sen sijaan melko runsasta. Nuuksion järviylänköalue Espoossa tunnetaan monista järvistään ja lammistaan. Kaikkiaan Uudellamaalla on 1 009 järveä, joiden pinta-ala on vähintään hehtaarin.
Maakunnan suurin järvi sekä pinta-alaltaan että vesitilavuudeltaan on Lohjanjärvi. Se on suomalaisittain syvä: keskisyvyys on 12,7 metriä ja syvin kohta 55 metriä. Lohjanjärven kryptodepressio eli merenpinnan alapuolinen vesitilavuus on Suomen suurin, 85 miljoonaa kuutiometriä. Uudenmaan toiseksi laajin järvi on Hiidenvesi Vihdissä. Vesimäärältään toiseksi suurin on Artjärven Pyhäjärvi, jonka keskisyvyys on Suomen järvien toiseksi suurin. Pyhäjärvi sijaitsee pääosin Päijät-Hämeen puolella. Harvinaista harjualueiden nuottaruohotyypin järveä edustava parinsadan hehtaarin laajuinen Simijärvi Fiskarin lähellä on keskisyvyydeltään Suomen kolmas: 20 metriä.
Uudenmaan lounaisosassa sijaitsee tekojärvi Gennarbyviken. Se on entinen merenlahti, joka erotettiin Suomenlahdesta patoamalla vuonna 1957.
Uudenmaan 20 pinta-alaltaan laajinta järveä (mukana myös järvet, jotka ulottuvat naapurimaakuntien alueelle):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Järvi | Pinta-ala (km²) | Vesitilavuus (km³) | Keskisyvyys (m) | Syvin kohta (m) |
| 1. | Lohjanjärvi | 88,2 | 1,12 | 12,7 | 54,9 |
| 2. | Hiidenvesi | 29,1 | 0,195 | 6,7 | 29,4 |
| 3. | Pyhäjärvi | 13,0 | 0,27 | 20,8 | 68 |
| 4. | Enäjärvi (Sammatti) | 12,7 | 0,0652 | 5,1 | 19,6 |
| 5. | Gennarbyviken | 10,8 | 0,0798 | 7,4 | 34,0 |
| 6. | Tammijärvi | 9,8 | 0,0245 | 2,5 | 12,7 |
| 7. | Liesjärvi | 9,6 | 0,0277 | 3,1 | 13,1 |
| 8. | Määrjärvi | 7,4 | 0,086 | 11,6 | 34,1 |
| 9. | Iso-Kisko | 6,7 | 0,069 | 10,3 | 32,8 |
| 10. | Puujärvi | 6,4 | 0,0537 | 8,3 | 21,7 |
| 11. | Hopjärvi | 6,2 | 0,0137 | 2,2 | 6,3 |
| 12. | Tuusulanjärvi | 5,9 | 0,0187 | 3,2 | 9,8 |
| 13. | Degersjön | 5,5 | 0,0441 | 8,1 | 21,3 |
| 14. | Lapinjärvi | 5,2 | 0,0101 | 2,0 | 2,6 |
| 15. | Hormajärvi | 5,0 | 0,0365 | 7,3 | 19,9 |
| 16. | Enäjärvi (Vihti) | 4,9 | 0,0159 | 3,2 | 9,1 |
| 17. | Vitträsk | 4,9 | 0,0447 | 9,2 | 21,7 |
| 18. | Humaljärvi | 4,4 | 0,0189 | 4,4 | 9,2 |
| 19. | Hirvijärvi | 4,3 | 0,0555 | 12,9 | 29,6 |
| 20. | Bodominjärvi | 4,1 | 0,0178 | 4,3 | 12,7 |
Maantiede > Kansallispuistot ja luonnonpuistot

| Kansallispuisto  Luonnonpuisto | Kunta | Pinta-ala km² | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- |
| Karkalin luonnonpuisto | Karjalohja (Lohja) | 1,0 | 1964 |
| Liesjärven kansallispuisto | Karkkila/Somero/Tammela | 21,0 | 1956 |
| Nuuksion kansallispuisto | Espoo/Kirkkonummi/Vihti | 45,0 | 1994 |
| Sipoonkorven kansallispuisto | Helsinki/Sipoo/Vantaa | 23,0 | 2011 |
| Tammisaaren saariston kansallispuisto | Raasepori | 52,0 | 1989 |
Maantiede > Kansallismaisemat

Uudellamaalla sijaitsee viisi kansallismaisema-aluetta, jotka Suomen ympäristöministeriön asettama työryhmä määritteli vuonna 1992.
Snappertuna–Fagervik on keskiaikainen kulttuurialue Lounais-Uudellamaalla. Muun muassa Raaseporin linna sijaitsee alueella.
Pohjan ruukkialue on osa Suomen teollista historiaa. Alue oli 1600-luvulla Suomen merkittävin teollisuuskeskus. Raskas teollisuus poistui alueelta 1900-luvulla. Nykyisin Pohjan ruukkialueella harjoitetaan käsityöläisyyttä.
Tapiola edusti toisen maailmansodan jälkeen uutta vehreää kaupunkirakentamista. Etelä-Espoossa sijaitsevan Tapiolan asemakaava laadittiin 1950-luvulla ja siellä on muun muassa Alvar Aallon suunnittelemia rakennuksia.
Merellinen Helsinki alkoi kehittyä 1600-luvulla, kun kaupunki siirrettiin Vironniemelle. Alueella sijaitsee muun muassa 1700-luvun puolessavälissä perustettu Suomenlinna, joka merkittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1991.
Porvoonjokilaakso ja Vanha Porvoo ovat vanhaa kulttuuriseutua Itä-Uudellamaalla. Vanhan Porvoon epäsäännöllinen asemakaava ja tuomiokirkko ovat keskiajalta. Porvoonjokilaakso tunnetaan myös lukuisista kartanoistaan ja Porvoon muinaislinnasta.
Maantiede > Ekologiset verkostot

Uudeltamaalta tunnistettiin seitsemän ekologista verkostoa 2010-luvulla. Verkostot koostuvat ekologisesti merkittävistä kohteista, jotka integroituvat hyvin toisiinsa. Ympäröivistä alueista ne erottautuvat mosaiikkeina, joita tarkastellaan yhtenäisinä kokonaisuuksina maankäyttöä ja luonnonhoitoa koordinoitaessa. Laajat ekologiset verkostot painottuvat Uudenmaan länsi- ja pohjoisosiin. Yleistä niille on metsäisyys suhteessa ympäröiviin alueisiin, mutta myös soita on runsaasti.
Ekologiset verkostot ovat
Hangon-Raaseporin verkosto
Lohjanjärven pohjoispuolinen verkosto
Kirkkonummen-Nuuksion verkosto
Pohjois-Uudenmaan verkosto
Sipoonkorven verkosto
Porvoon-Loviisan verkosto
Itä-Uudenmaan verkosto.
Soita on etenkin pohjoisella Uudellamaalla, mutta myös Hangon-Raaseporin verkostossa, joka kattaa lounaisen Uudenmaan. Arvokkaita lintualueita on Kirkkonummen-Nuuksion verkostossa ja Sipoonkorvessa. Porvoon-Loviisan ja Itä-Uudenmaan verkostolle tyypillisiä ovat kosteikot ja kytkeytyneet maatalousmaat. Lohjanjärven verkostoa leimaa kalkkivaikutteisuus ja Kirkkonummen-Nuuksion verkostolle ovat leimaa-antavia aapasuot.
Ilmasto > Auringon kulkureitti

Uudenmaan etelä–pohjoissuuntainen ulottuvuus on noin 115 kilometriä. Etelässä maakunnan manneralue ulottuu leveysasteelle 59°48 ja pohjoisessa vastaavasti leveysasteelle 60°50. Maakunnan eteläisimmässä osassa auringon korkeus keskipäivällä on talvipäivänseisauksessa noin 6,9° ja kesäpäivänseisauksessa noin 53,6°. Pohjoisessa luvut ovat ääripäissään 5,9° ja 52,6°. Päivän pituus pimeimpänä vuodenaikana on kuutisen tuntia ja valoisimpana aikana noin 19 tuntia. Auringon säteilyteho on etelässä talvipäivänseisauksen aikaan 68 W/m² keskipäivällä. Kesäpäivänseisauksen aikaan luku on 968 W/m². Pohjoisessa vastaavat luvut ovat 50 ja 953 wattia.
Auringonpaistetunteja on rannikolla ja saaristossa enemmän kuin sisämaassa. Helsingin Kumpulassa oli kaudella 1991–2020 keskimäärin 1 890 aurinkotuntia vuosittain ja Helsinki-Vantaan lentoasemalla puolestaan 1 824. Lähes neljä viidesosaa mittausasemien aurinkotunneista havaittiin huhti–syyskuussa. Globaalisäteilyn (auringosta saapuva laajakaistainen lyhytaaltosäteily) määrä oli kaudella 1991–2020 keskimäärin 3 504 MJ/m² vuodessa.
Historia

Nykyisen Uudenmaan alueella on ollut asutusta tuhansia vuosia ennen historiallisen ajan alkua. Merenpinta oli muinoin huomattavasti nykyistä korkeammalla, joten Uudenmaan rantaviiva oli vastaavasti nykyistä pohjoisempana. Maankohoamisen myötä merenpinnan alta paljastui alati uutta, hedelmällistä maaperää.
Uudenmaan muotoutuminen hallinnolliseksi yksiköksi on osa laajempaa kokonaisuutta, joka liittyy keskiaikaiseen muuttoliikkeeseen. Uusimaa ilmestyy aikakirjoihin 1300-luvun alussa, jolloin se oli organisoitunut omaksi maakunnakseen. Kehitys liittyi koko Ruotsin valtakunnan muotoutumiseen, jonka seurauksena Sveanmaan ja Götanmaan kuninkaan hallitsemat alueet muodostivat 1300-luvun puoleenväliin tultaessa yhtenäisen kuningaskunnan, jota alettiin kutsua nimellä Ruotsi. Uuden kuningaskunnan keskusaluetta olivat Mälarinlaakson maakunnat sekä Ahvenanmaa ja Suomi, joka tarkoitti tuolloin Turun seutua. Uusimaa kuului ydinaluetta ympäröiviin maakuntiin, kuten Smoolanti etelässä ja Hälsingland pohjoisessa.
Suomen esihistorian aikana Uudellamaalla on ollut sekä väliaikaista, että vakinaista asutusta. Ajanlaskun alun jälkeen Uusimaa on ollut kuitenkin suurimmaksi osaksi vailla vakinaista asutusta. Alue oli varsinaissuomalaisten, hämäläisten ja mahdollisesti virolaisten käytössä nautinta-alueena. Nykypäivään asti säilynyt maata viljelevä vakinainen asutus saapui alueelle ensimmäisenä Karjaalle 300-luvulla.Asuttajat olivat lähtöisin Varsinais-Suomen Halikosta. Varsinaissuomalaiset asuttivat myös Tenholan vuoden 500 tienoilla. Myös ainakin Inkoossa ja Lohjalla on ollut varhaista rautakautista asutusta. Alueelle tulleen asutuksen lähtöalueita olivat Varsinais-Suomen lisäksi mahdollisesti myös Vanajan ja Hollolan Häme.
Uudenmaan rautakautinen asutus koki ilmeisesti kovan takaiskun 1000–1100-luvuilla ja alueen väestö väheni. Tämän seurauksena Varsinais-Suomesta ja Hämeestä tuli taas uutta asutusta alueelle. Ruotsalaisten kolonisaatio Uuteen maahan, Uudellemaalle tapahtui pääasiassa 1200–1300-luvuilla. Nykyinen Uudenmaan maakunta syntyi tämän keskiaikaisen uudisasutusvaiheen myötä. Maakunnan raja muodostui kyseisen uudisasutusalueen ja vanhan rautakautisen agraariasutuksen rajasta.  Kulttuurisesti Uudestamaasta tuli osa läntistä Suomea.
Ensimmäisen kerran Uusimaa mainitaan historiallisissa lähteissä vuonna 1310 kun Ruotsin kuningas Birger ja hänen veljensä tekevät sopimuksen valtakunnan jakamisesta. Asutus oli harvaa ja ensimmäinen kaupunki, Porvoo, perustettiin vasta 1300-luvulla. Läntisen Uudenmaan keskukseksi perustettiin Raasepori. Molemmat keskukset jäivät vaatimattomiksi, sillä maakunnan kaupankäynnin keskus oli Tallinna. Ilmastonmuutokset johtivat lämpökausina väestön nopeaan lisääntymiseen ja viileinä kausina puolestaan väestön vähenemiseen. Muuta Suomea nopeampi väestönkasvu alkoi 1800-luvun puolivälissä: Helsingin nopea kasvu alkoi vaikuttaa koko maakuntaan ja sen valtakunnallinen painoarvo kasvoi vastaavasti. Helsingin merkityksen kasvuun vaikuttivat Suomenlinnan perustaminen 1740-luvulla ja pääkaupungin siirtäminen 1810-luvulla.
Historia > Hallinnon historia

Uusimaa jaettiin 1370-luvulla läntiseen Raaseporin linnalääniin ja itäiseen Porvoon linnalääniin. Kirkollinen pitäjäjako oli kehittynyt saman vuosisadan alussa. Kirkolliset ja hallinnolliset pitäjärajat erosivat jossain määrin toisistaan, etenkin Itä-Uudellamaalla.
Keskiaikaiset linnaläänit olivat ensisijaisesti sotilashallintoa varten. Siviilihallinnon järjestelmä oli sekava; sitä hoitivat muun muassa laamannit, voudit ja käräjät. Tilannetta selkeytettiin vuoden 1634 hallitusmuodossa, jolloin nykyisen Suomen alueelle perustettiin läänilaitos. Uudestamaasta ja Hämeestä muodostettiin maaherrakunta. Sen ensimmäiseksi maaherraksi nimitettiin Arvid Göransson Horn af Kanckas. Uudenmaan lääni erotettiin omaksi hallintoalueekseen vuonna 1831. Vuonna 1997 siitä tuli osa Etelä-Suomen lääniä, joka lakkautettiin läänilaitoksen mukana 2009. Niin ikään vuonna 1997 perustettiin Uudenmaan maakunta sekä Itä-Uudenmaan maakunta, jotka liitettiin jälleen toisiinsa vuonna 2011.
Vaakuna

Uusimaa sai oman vaakunakuvionsa 1600-luvun taitteessa. Kuviossa oleva vene on perinteinen rannikkoseutujen symboli; kaksi hopeavirtaa viitannevat Uudenmaan jokiin, joiden merkitys kulkuväylinä oli aikoinaan huomattava.
Väestö > Väestöhistoria

Rautakaudella Uusimaa oli pääasiassa hämäläisten, varsinaissuomalaisten ja virolaisten nautinta-aluetta vaikka pysyvää, maata viljelevää, asutustakin alueella oli. Ruotsalaisten tulo Uuteen maahan, eli Uudenmaan kolonisaatio tapahtui pääasiassa 1200–1300-luvuilla.
Uudenmaan lääni oli 1800-luvulla kolmisen kertaa tiheämmin asuttu kuin Suomi keskimäärin. 1900-luvulla Uusimaa alkoi erottua muista lääneistä ja maakunnista yhä selvemmin väestömäärän ja väestötiheyden suhteen. Vuosisadan päättyessä Uusimaa oli kymmenisen kertaa tiheämmin asuttu kuin Suomi keskimäärin.
Vuonna 1840 silloisen Uudenmaan läänin väkiluku oli 150 000 asukasta eli 10,4 % Suomen suuriruhtinaskunnan väestöstä. Alueen väkiluku kasvoi suunnilleen samaa tahtia kuin koko valtakunnan aina vuosisadan vaihteeseen asti. 1900-luvun alussa Uudenmaan läänin väkiluku oli 281 000 eli yhdeksäsosa Suomen väestöstä. Suomen itsenäistyessä 1917 Uudenmaan väestöosuus oli kohonnut kahdeksasosaan.
1930-luvun puoliväliin tultaessa Uudenmaan väkiluku oli puolisen miljoonaa eli seitsemäsosa Suomen väestöstä. Uusimaa oli kolmanneksi runsasväkisin Viipurin ja Vaasan läänien jälkeen. Tuolloinen Uudenmaan lääni oli nykyistä Uudenmaan maakuntaa laajempi, joten luvut eivät ole täysin vertailukelpoisia nykyiseen Uudenmaan maakuntaan. Vanhaan Uudenmaan lääniin kuului noin 70 000 asukkaan Pernajan kihlakunta, josta vain pieni osa kuuluu nykyiseen Uudenmaan maakuntaan.
Vuonna 1950 Uudenmaan väkimäärä oli 667 000 eli kuudesosa Suomen väestöstä. Väkiluku ylitti miljoonan rajan 1970-luvun alussa ja puolentoista miljoonan rajan 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolella. Syyskuussa 2014 väkimäärä ylitti 1,6 miljoonan rajan, ja kuusi vuotta myöhemmin 1,7 miljoonan rajan. 1950-luvun jälkeiset väkiluvut on ilmoitettu 2010-luvun maakuntajaon mukaisesti, sitä vanhemmat lukemat kulloisenkin lääninjaon mukaan.
Väestö > Väestön maantieteellinen jakautuminen

Uudenmaan noin 1,8 miljoonasta asukkaasta taajamissa asuu yli 95 %. Suurin taajama on Helsingin keskustaajama yli 1,2 miljoonalla asukkaallaan.. Keskustaajama ulottuu Mäntsälään asti, mutta esimerkiksi Suomenlinna ei kuulu siihen. Hyvinkään, Porvoon ja Lohjan suurehkot taajama-alueet sijaitsevat Helsingin keskustaajaman välittömässä läheisyydessä. Sekä taajama-aste että väestötiheys ovat maakunnan länsi- ja itäosissa huomattavasti matalammat kuin Helsingin seudulla ja Keski-Uudellamaalla.
Uudenmaan itäisimpien ja läntisimpien alueiden osuus väkiluvusta on laskenut vuodesta 1960. Myös Helsingin väestöosuus on pienentynyt: vuonna 1960 se oli noin 55 %, vuonna 1990 noin 40 %; sittemmin pääkaupungin väestöosuus on pysynyt melko vakaana. Espoon, Vantaan ja pääkaupunkiseudun kehyskuntien osuus on vastaavasti kasvanut: vuonna 1960 se oli noin 27 % ja vuonna 2013 noin puolet koko Uudenmaan väestöstä. 2010-luvulla kehyskuntien väestönkasvu on ollut hitaampaa kuin pääkaupunkiseudun. Espoon ja Vantaan väestönkasvu on ollut tasaisempaa kuin Helsingin, jonka väkiluku laski toisen maailmansodan jälkeisen voimakkaan kasvuvaiheen jälkeen 1970-luvulla, pysyi vajaassa puolessa miljoonassa 1980-luvun ja alkoi jälleen kasvaa 1990-luvulle tultaessa. 2010-luvulla Helsingin väestönkasvu on jopa ohittanut maakunnallisen keskiarvon.
Väestö > Ikärakenne

Ikärakenteeltaan Uusimaa on nuorempaa kuin Suomi keskimäärin. Pääkaupunkiseutu on leimallisesti nuorten aikuisten aluetta, Keski-Uudellamaalla taasen lasten ja nuorten väestöosuus on korkea. Kuten länsimaissa yleensäkin, myös Uudellamaalla väestön keski-ikä kohoaa ja maahanmuuttajien osuus väestöstä kasvaa.
Väestö > Suurimmat taajamat

Vuonna 2017 Uudellamaalla sijaitsi 87 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
| # | Taajama | Kunta | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin keskustaajama | Helsinki 624 557 Espoo 271 859 Vantaa 218 299 Järvenpää 41 825 Kerava 34 886 Tuusula 29 977 Nurmijärvi 19 350 Kauniainen 9 484 Sipoo 8 103 Kirkkonummi 7 281 Mäntsälä 2 645 Vihti 30 | &&&&&&&&01268296.&&&&001 268 296 |
| 2 | Hyvinkään keskustaajama | Hyvinkää 42 696 Hausjärvi 765* | &&&&&&&&&&043461.&&&&0043 461 |
| 3 | Porvoon keskustaajama | Porvoo | &&&&&&&&&&038235.&&&&0038 235 |
| 4 | Lohjan keskustaajama | Lohja 33 073 Siuntio 11 | &&&&&&&&&&033084.&&&&0033 084 |
| 5 | Kirkkonummen kirkonkylä (Kirkkonummen keskusta) | Kirkkonummi | &&&&&&&&&&019952.&&&&0019 952 |
| 6 | Nummela | Vihti 13 597 Lohja 253 | &&&&&&&&&&014210.&&&&0014 210 |
| 7 | Mäntsälän kirkonkylä | Mäntsälä | &&&&&&&&&&011429.&&&&0011 429 |
| 8 | Söderkulla | Sipoo 7 306 Helsinki 1 824 Vantaa 28 | &&&&&&&&&&&09158.&&&&009 158 |
| 9 | Tammisaaren keskustaajama | Raasepori | &&&&&&&&&&&08614.&&&&008 614 |
| 10 | Karjaan keskustaajama | Raasepori | &&&&&&&&&&&07929.&&&&007 929 |
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.

* Sijaitsee Kanta-Hämeen maakunnassa.
Kielet > Suomi

(Itä-Uudenmaan luvut on laskettu Uudenmaan maakunnan lukuihin myös niiltä vuosilta, jolloin se oli itsenäinen hallintoyksikkönsä.)
Uudenmaan puhutuin kieli on suomi. Vuonna 1900 suomenkielisiä oli silloisessa Uudenmaan läänissä noin 161 000 eli 54 % koko väestöstä. Muuttoliike kasvatti heidän määräänsä ja suhteellista osuuttaan voimakkaasti: vuonna 1950 suomenkielisiä oli noin 494 000 eli 74 % koko väestöstä.
Suomenkielisten väestöosuus nousi edelleen seuraavina vuosikymmeninä, vuonna 1980 heitä oli noin 978 000 eli 87 % Uudenmaan läänin väestöstä. 2000-luvulla suomenkielisten määrä on edelleen kasvanut, mutta heidän väestöosuutensa on laskenut vieraskielisten määrän nopean kasvun seurauksena. Vuonna 2023 suomea äidinkielenään puhuviksi tilastoitiin yli 1,3 miljoonaa henkeä eli noin kolme neljäsosaa väestöstä.
Uudenmaan maakunta – sekä historiallinen että nykyinen – kuuluu suomen kielen osalta kokonaisuudessaan länsimurteiden vyöhykkeeseen. Maakunnan länsiosa on lounaisten välimurteiden alueeseen kuuluvaa Länsi-Uudenmaan murrealuetta. Alue käsittää muun muassa Espoon, Kirkkonummen, Lohjan ja Vihdin. Keski- ja Itä-Uusimaa kuuluvat hämäläismurteiden alueeseen. Keski-Uusimaa on etelähämäläisten murteiden aluetta, kyseinen alue käsittää muun muassa Hyvinkään, Nurmijärven, Tuusulan ja Vantaan. Itä-Uusimaa Mäntsälästä Ruotsinpyhtäälle kuuluu kaakkoishämäläisten murteiden Porvoon ryhmään.
Helsingissä puhuttavaa Stadin slangia ei pidetä varsinaisena murteena, vaan se on ennen kaikkea sanaston määrittämää puhekieltä, joka noudattaa suomen yleiskielen lause- ja muoto-oppia. Stadin slangiin on lainattu huomattava määrä sanoja vieraista kielistä, ennen kaikkea ruotsista. Päinvastoin kuin useimmissa suomen murteissa, Stadin slangissa käytetään runsaasti pehmeitä konsonantteja.
Kielet > Ruotsi

Uudenmaan rannikko kuuluu suomenruotsalaisten murteiden alueeseen, joka ulottuu Ahvenanmaalta Kymijoelle. Sen leveys on verraten vähäinen, noin 20–30 kilometriä. Alueelle tuli muinaisruotsin murteita puhunutta väestöä 1200–1300-luvuilla ja aiemmin sitä kutsuttiin itäruotsalaisten murteiden vyöhykkeeksi. Uudellamaalla puhutun ruotsin murteet eivät eroa toisistaan yhtä paljon kuin Pohjanmaan murteet. Etenkin Länsi-Uudenmaan kansankieli on verraten yhtenäistä, Itä-Uudellamaalla eroja on jonkin verran enemmän. Suomen kieli on vaikuttanut uusmaalaisen ruotsin puhemelodiaan, joka poikkeaa huomattavasti riikinruotsalaisesta.
Ruotsinkielisten osuus väestöstä on laskenut voimakkaasti muuttoliikkeen myötä. Vuonna 1900 ruotsinkielisiä oli silloisessa Uudenmaan läänissä noin 134 000 eli 45 % väestöstä. Vuonna 1950 ruotsinkielisiä oli noin 167 000 eli 25 % väestöstä. Vuosisadan jälkipuoliskolla ruotsinkielisten määrä väheni selvästi: vuonna 1980 heitä oli noin 145 000 eli 13 % väestöstä. 2000-luvulla ruotsinkielisten määrä on vähentynyt edelleen hieman. Vuonna 2023 ruotsia puhui äidinkielenään Uudenmaan maakunnassa noin 130 000 henkilöä eli seitsemisen prosenttia väestöstä. Ruotsinkielisiä on keskimääräistä enemmän alle 20-vuotiaissa ja etenkin yli 70-vuotiaissa. Nuorten aikuisten ikäluokassa ruotsinkielisiä on selvästi keskimääräistä vähemmän.
Kielet > Muut kielet

Yli puolet Suomen muita kieliä kuin suomea tai ruotsia puhuvista asuu Uudellamaalla. Muita kieliä kuin suomea tai ruotsia puhuu äidinkielenään noin 316 000 henkilöä eli noin 18 prosenttia väestöstä (2023). Uudenmaan kolmanneksi puhutuin kieli on venäjä, vuonna 2023 sitä käytti äidinkielenään noin 50 000 henkilöä. Vieraskielisten lukumäärä kaksinkertaistui vuosina 2010–2020, ja heidän ikäjakaumansa on lähentynyt maakunnan keskiarvoja. Saamea puhui Uudellamaalla äidinkielenään 144 henkilöä vuonna 2023.
Uudenmaan kymmenen puhutuinta kieltä, sijaluku viittaa taulukon viimeisimpään vuoteen:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Kieli | 1990 | Väestöosuus 1990 | 2000 | Väestöosuus 2000 | 2010 | Väestöosuus 2010 | 2020 | Väestöosuus 2020 | 2023 | Väestöosuus 2023 |
| 1. | suomi | 1 078 835 | 87,6 % | 1 204 122 | 86,4 % | 1 275 831 | 83,3 % | 1 321 843 | 77,6 % | 1 314 115 | 74,7 % |
| 2. | ruotsi | 139 323 | 11,3 % | 136 202 | 9,8 % | 133 611 | 8,8 % | 130 539 | 7,7 % | 128 920 | 7,3 % |
| 3. | venäjä | 2 211 | 0,18 % | 12 690 | 0,91 % | 24 891 | 1,62 % | 41 777 | 2,45 % | 49 781 | 2,83 % |
| 4. | viro | 705 | 0,06 % | 5 890 | 0,42 % | 17 767 | 1,16 % | 33 564 | 1,97 % | 34 169 | 1,94 % |
| 5. | arabia | 739 | 0,06 % | 2 352 | 0,17 % | 5 323 | 0,35 % | 19 271 | 1,13 % | 24 443 | 1,39 % |
| 6. | somali | 0 | 0 % | 5 653 | 0,41 % | 10 040 | 0,66 % | 18 217 | 1,07 % | 20 974 | 1,19 % |
| 7. | englanti | 2 037 | 0,17 % | 4 143 | 0,30 % | 7 781 | 0,51 % | 14 688 | 0,86 % | 20 348 | 1,16 % |
| 8. | albania | 0 | 0 % | 1 454 | 0,10 % | 4 011 | 0,26 % | 8 173 | 0,48 % | 11 946 | 0,68 % |
| 9. | persia | 120 | 0,01 % | 550 | 0,04 % | 2 209 | 0,14 % | 8 008 | 0,47 % | 11 157 | 0,63 % |
| 10. | kiina | 587 | 0,05 % | 1 959 | 0,14 % | 4 598 | 0,30 % | 9 039 | 0,53 % | 11 090 | 0,63 % |