stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aino Aalto
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet, opinnot ja työuran alku

Aino Mandelinin isä Juho Mandelin oli rautatieläinen, joka yleni urallaan jarrumiehestä ylikonduktööriksi, ja äiti oli Johanna o.s. Näsman. Mandelineille syntyi 13 lasta, joista kahdeksan oli tyttöjä ja viisi poikia. Pojista kolme kuoli alle yksivuotiaana. Vanhemmat turvasivat perheelleen pysyvän asunnon ja menivät mukaan Työväen Osakeyhtiö Alkuun, joka oli Helsingin ensimmäinen työväestön perustama ja itselleen rakennuttama asunto-osakeyhtiö. Mandelinien koti valmistui vuonna 1888. Juho ja Johanna Mandelin huolehtivat lastensa hyvästä kasvatuksesta ja kaikkien lasten koulutuksesta. Perheen sukunimi muutettiin Marsioksi 12. toukokuuta 1906, joka oli J. V. Snellmanin syntymän 100-vuotisjuhlapäivä.
Aino Marsio valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Tyttökoulusta 1913 ja aloitti arkkitehtiopinnot Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa syyskuussa 1913. Hänen diplomitutkintonsa ensimmäinen osa hyväksyttiin syyskuussa 1915 ja arkkitehtitutkinto tammikuussa 1920. Marsio tutustui Alvar Aaltoon opiskeluaikanaan ja oppi myös tuntemaan hänet. Aalto aloitti opintonsa syksyllä 1916, diplomitutkinnon ensimmäinen osa hyväksyttiin joulukuussa 1918 ja arkkitehdin tutkinto valmistui toukokuussa 1921.
Marsio osallistui naisarkkitehtien vuonna 1919 perustaman Tuumastukki-kerhon toimintaan. Kerhosta tuli myöhemmin Suomen Naisarkkitehtien yhdistys Architecta. Vuonna 1920 hänestä tuli Suomalaisten Teknikkojen Seuran historian ensimmäinen naisjäsen. Hän teki vuonna 1921 kahden samaan aikaan opiskelleen naisarkkitehdin, Aili-Salli Ahteen ja mahdollisesti Alli Ruuthin, kanssa opintomatkan Eurooppaan. Matkan pääkohde oli Italia, jonne edettiin Saksan ja Itävallan kautta. Italiassa he kävivät muun muassa Venetsiassa, Firenzessä, Roomassa ja Napolissa.
Marsio aloitti jo opintojensa loppuvaiheessa vuonna 1919 työskentelyn maisema-arkkitehti Bengt Schalinin toimistossa ja siirtyi valmistumisensa jälkeen arkkitehti Oiva Kallion toimistoon. Vuonna 1923 hän meni piirtäjäksi arkkitehti Gunnar Wahlroosin omaan toimistoon Jyväskylään. Vuoden 1924 alkupuolella hän meni töihin Alvar Aallon toimistoon, joka oli silloin nimeltään Arkkitehtuuri- ja monumentaalitaiteen toimisto Alvar Aalto.
Aino Marsio ja Alvar Aalto vihittiin 6. lokakuuta 1924. He saivat kaksi lasta: tytär Johanna syntyi elokuussa 1925 ja poika Hamilkar tammikuussa 1928.
Elämä ja ura > Työura arkkitehtina ja muotoilijana

Marsio-Aalto työskenteli miehensä arkkitehtitoimistossa ja suunnitteli, paitsi hänen kanssaan, myös itsenäisesti arkkitehtuuria. Aallot tekivät niin tiivistä yhteistyötä, että Ainon ja Alvarin osuutta on monien töiden kohdalla lähes mahdoton yksilöidä. Marsio-Aallon sanotaan vaikuttaneen tasapainottavasti miehensä työskentelyyn niin, että vaimo oli miehensä töiden kriittinen ja realistinen punnitsija. Itsenäisenä suunnittelijana Marsio-Aalto muotoili muun muassa keramiikkaa, lasia, valaisimia, painokankaita ja uniikkitekstiilejä. Hän oli toimitusjohtajana Artekissa vuosina 1941–1949, jonka hän oli perustanut vuonna 1935 puolisonsa Alvar Aallon sekä Nils-Gustav Hahlin ja Maire Gullichsenin kanssa.lähde?
Monia Marsio-Aallon suunnittelemia huonekaluja, sisustustusesineitä ja lasiesineitä on edelleen tuotannossa: Iittala valmistaa lasistoa ja Artekin valikoimissa on muun muassa satulavyötuoli 615, sivupöytä 606, Riihitie-ruukkuja sekä yhdessä Alvar Aallon kanssa suunniteltu puolipyöreä pöytä 905, riippuvalaisin AMA500, Mairea-nojatuoli ja jalkarahi sekä sohvia. Marsio-Aalto suunnitteli 1930-luvulla Artekille kymmeniä melko tuntemattomiksi jääneitä huonekaluja: lipastoja, hyllyjä ja tuoleja ja muun muassa kymmenkunta samaan jalkamalliin perustuvaa lattiavalaisinta. Klassikon asemaan on noussut hänen nimellään markkinoitava, alun perin nimellä Bölgeblick tunnettu lasiastiasto, joka on funkkisdesignin edelläkävijä. Tällä astiastolla hän voitti vuonna 1932 oman miehensä Karhula-Iittalan-suunnittelukilpailussa, ja se sai vuoden 1936 lasiston kanssa Milanon triennaalin kultamitalin 1936. Pariskunnan yhteistyönä syntyi vuoden 1933 lasiteos Riihimäen kukka, johon kuuluvat viisi osaa voidaan pinota kukan muotoon. Maire Gullichsen on todennut, että hän ei ole tavannut toista ihmistä, jolla olisi niin varma maku kuin Ainolla.
Marsio-Aalto oli naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon ja Architectan perustajajäsen.
Marsio-Aalto kuoli rintasyöpään vuonna 1949. Marsio-Aalto on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Aino Marsio-Aallon itsenäiset suunnitelmat

Yksityistaloja: Villa Flora, Alajärvi; Helmi Halonen O’Neilin talo, Yhdysvallat; Kesähuvila, Heinola
Pöytyän seurakuntatalo (Aino Marsio-Aallon lanko oli Pöytyällä kirkkoherrana)
Milanon triennaali 1936, Suomen osaston näyttelyarkkitehtuuri. Aino Marsio-Aallon -lasistot vuosilta 1932 ja 1936 saivat Milanon triennaalissa kultamitalin
Noormarkun lastentalo ja terveystalo
Arkkitehtitoimisto Alvar Aallon suunnitelmia, joihin Aino Marsio-Aalto on osallistunut

Muun muassa Toivakan, Anttolan, Pylkönmäen ja Viitasaaren kirkkojen restaurointi- ja muutostyöt
Jyväskylän Työväentalo
Paimion parantola ja sen asunnot
Lounais-Suomen Maalaistentalo, Turku (Aallot asuivat talossa jonkin aikaa)
Turun Sanomien toimitalo (toimitus, kirjapaino ja asuntoja)
Viipurin kirjasto
Villa Tammekann, Tartto
Pariisin maailmannäyttely 1937, Suomen paviljonki
Riihitien talo, Helsinki (Aaltojen koti ja toimisto)
Sisustuksia: Ravintola Savoy, Helsinki; Gullichsenin perheen asunnon sisustus, Helsinki
Sisustuksia Sunilan tehtaan konttoriin, kerhorakennuksiin ja asuntoihin, Kotka
New Yorkin maailmannäyttely 1939, Suomen paviljonki
Villa Mairea, Noormarkku
Pekolan asuinalue, Tampere
Sisustukset: Baker House, MIT:n opiskelija-asuntola sekä Poetry Room, Harvardin yliopiston kirjallisuustieteen laitoksen kirjasto, Boston
Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo, Helsinki (toteutui vasta Aino Marsio-Aallon kuoleman jälkeen, eri tontille kuin arkkitehtikilpailussa)
Kirjallisuutta

Männistö, Pertti: Aalto Design Collection.  Kaarina:  Pertti Männistö, 2022.  ISBN 978-952-94-6257-5
Aalto-Alanen, Heikki: Rakastan sinussa ihmistä: Aino ja Alvar Aallon tarina.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39081-7
Järvelä, Jari: Aino A.  (Romaani)  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-3140-2
Suominen-Kokkonen, Renja: ”Marsio-Aalto, Aino (1894–1949)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 562–564.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Aalto, Aino hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Pöytyän vanha seurakuntatalo.
Vuoden 1932 Aino Aalto -lasisarjaa valmistetaan edelleen.
Svetlana Kapanina

Kapanina keskittymässä nimikirjoituksiin Oripäässä 2013.
Svetlana Kapanina (s. 28. joulukuuta 1968 Štšutšinsk, Kazakstan) on venäläinen taitolentäjä ja taitolennon seitsenkertainen maailmanmestari.
Vuonna 1987 lääketieteellisestä koulusta erikoisalanaan farmasia valmistunut Kapanina aloitti lentämisen vuonna 1988 harratuksena. Hän valmistui Kalugan ilmailuteknisestä koulusta lentäjäksi 1995. Kapanina asuu Moskovassa, on naimisissa ja kahden lapsen äiti.
Kapaninan ensiesiintyminen Suomen taivaalla tapahtui kesällä 2013 lentonäytöksessä Oripäässä.
Kilpailusijoituksia > FAI World Aerobatic Championships

| Vuosi | Sijoitus  naisten sarjassa | Sijoitus  yleiskilpailussa |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 1 | 4 |
| 1998 | 1 | 3 |
| 2000 | 4 |  |
| 2001 | 1 | 6 |
| 2003 | 1 | 2 |
| 2005 | 1 | 4 |
| 2007 | 1 | 4 |
| 2011 | 1 | 4 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svetlana Kapanina Wikimedia Commonsissa
Aukoton kirjausketju

Aukoton kirjausketju (audit trail) on kirjanpidossa ja yleisesti tietojärjestelmien rakenteen yhteydessä käytetty käsite, joka tarkoittaa aukotonta ja eheää kirjausketjua kirjanpitoon tai tietojärjestelmään kirjattujen alkuperäisten tapahtumien ja tapahtumista tuotettujen tietojen ja raporttien välillä. Aukottomasta kirjausketjusta käytetään suomen kielessä yleisesti myös sen englanninkielistä nimitystä audit trail.
Aukottomat kirjausketjut kirjanpidon tietojärjestelmissä

Kirjanpito on yrityksissä ja muissa talousyksiköissä käytettävä tietojärjestelmä, johon kirjataan taloutta koskevat liiketapahtumat ja joiden perusteella laaditaan yhteisön tilinpäätös. Kansainvälisiin tilinpäätösstandardeihin (IFRS) kuuluvan, tilinpäätöksen esittämistä koskevan IAS 1 -standardin mukaan: "Tilinpäätöksessä on esitettävä oikein ja luotettavasti yhteisön taloudellinen tilanne, taloudellinen tulos ja kassavirrat. Oikeiden tietojen esittäminen tilinpäätöksessä edellyttää, että tuloslaskelma, tase ja rahoituslaskelma on luotettavasti johdettu liiketapahtumista." Aukottomien kirjausketjujen avulla varmistetaan osaltaan kirjanpidon ja tilinpäätöksen luotettavuus ja oikeat tiedot. Niissä olevat puutteet voivat viitata paitsi tilinpäätöksessä oleviin virheisiin myös harmaaseen talouteen sekä kirjanpito- ja muihin rikoksiin.
Tilintarkastajien tehtävänä on tarkastaa riittävässä laajuudessa kirjanpidon kirjausketjujen aukottomuus. Toisaalta eheät kirjausketjut tekevät tilintarkastajille mahdolliseksi kirjanpidon ja tilinpäätöksen oikeellisuuden tarkastamisen.
Audit trail -käytännöt ovat alun perin syntyneet kirjanpidon ja tilinpäätöksen tietojen luotettavuuden varmistamiseksi. Audit trail -menettelyt on viime vuosikymmeninä otettu käyttöön myös useiden muiden alojen tietojärjestelmissä, joissa tiedoilta vaaditaan ehdotonta oikeellisuutta ja luotettavuuta.
Säännökset Suomen kirjanpitolaissa

Aukottomien kirjausketjujen vaatimus on kirjattu Suomen kirjanpitolain 2:6 §:ään, jonka mukaan: ”Kirjanpito on järjestettävä niin, että liiketapahtumien, tositteiden ja kirjausten yhteys kirjanpitoon ja siitä tilinpäätökseen on vaikeuksitta todettavissa kumpaankin suuntaan. Sama koskee kirjanpidosta viranomaiselle verotusta tai muuta tarkoitusta varten määräajoin tehtävää ilmoitusta.”
Kirjanpidon kirjausketjut alkavat liiketapahtumista, jotka on todennettava tositteilla. Menotositteesta on käytävä selville vastaanotettu tuotannontekijä ja tulotositteesta luovutettu suorite. Tositteen, joka todentaa suoritetun maksun, tulee olla maksun saajan tai maksun välittäneen rahalaitoksen antama. Tositteista liiketapahtumat kirjataan kirjanpitoon. Tositteiden ja kirjanpidon välisen kirjausketjun informaatio tallennetaan kirjanpidon tietojärjestelmään tositteiden päivämäärän, tositenumeron ja kirjanpidon tilinumeron avulla. Kirjanpidon tileistä tulee olla tililuettelo. Tilinpäätös ja muut kirjanpidon raportit perustuvat kirjanpidon tileihin ja niiden saldoihin. Kirjanpidon ja tilinpäätöksen välinen kirjausketju todennetaan esimerkiksi tilintarkastuksessa vertaamalla tilinpäätöstä kirjanpidon tilikohtaisiin raportteihin.
Näin järjestetyssä kirjanpidossa voidaan esim. ostolaskun tositenumeron perusteella katsoa, mille tilille lasku on kirjanpidossa kirjattu ja edelleen tililuettelon tai tilikohtaisen tuloslaskelman avulla selvittää, miten lasku on vaikuttanut tilinpäätökseen.
Kirjanpitolaki edellyttää, että kirjausketju on jäljitettävissä myös tilinpäätöksestä ja muista raporteista tilien kautta yksittäisiin liiketapahtumiin. Tämä on toteutettavissa kirjanpidon tietojärjestelmissä tietoteknisin ratkaisuin ns. porautusmisraporttien avulla, kun järjestelmään sisältyy kirjausketjuja koskeva informaatio.
Kirjanpidon audit trail kansainvälisesti

Kirjanpidon tietojärjestelmissä audit trail -periaate on käytössä maailmanlaajuisesti. Kansainväliset tilinpäätösstandardit (IFRS), joiden IAS 1 -standardiin aukottomien kirjausketjujen vaatimus sisältyy, ovat käytössä yli 120 maassa. Aukottomat kirjausketjut sisältyvät myös Yhdysvalloissa käytössä oleviin kirjanpidon periaatteisiin (Generally Accepted Accounting Principles GAAP). Kirjausketjujen eheyden tarkastus on ohjeistettu kansainvälisissä tilintarkastusalan standardeissa 200 ja 330.
Audit trail muissa tietojärjestelmissä

Audit trail -menettelytavat on otettu käyttöön kirjanpidon lisäksi monien muiden alojen tietojärjestelmissä. Kirjausketjujen seuranta edellyttää tietojärjestelmään rakennettua audit trail -järjestelmää. Kirjausketjuja koskeva informaatio tallennetaan tietojärjestelmän lokitiedoiksi, joiden avulla kirjausketjut voidaan jäljittää, kun on tarve selvittää esimerkiksi, mistä tapahtumista tietty laskennan tulos syntyy. Kirjausketjuja voidaan käyttää hyväksi myös tietojärjestelmien säännöistä poikkeavan käytön samoin, kuin tietojen väärinkäytön ja tietoturvaloukkausten paljastamiseen. Audit trail -menettelytapoja hyödynnetään esimerkiksi:
Pörssikaupan tietojärjestelmissä
Sähköisen äänestyksen tietojärjestelmissä
Kliinisen tutkimuksen ja terveydenhuollon tietojärjestelmissä
Sähköisen kaupan tietojärjestelmissä.
Michel Platini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. kesäkuuta 1955 (ikä 69)
Syntymäpaikka: Jœuf, Ranska
Pelipaikka: keskikenttä (AM)
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1972–1979 | Nancy-Lorraine |  |  |
| 1979–1982 | Saint-Étienne |  |  |
| 1982–1987 | Juventus Torino | 147 | (68) |
| Yhteensä | Yhteensä | 442 | (224) |
Maajoukkue
| 1976–1987 | Ranskan maajoukkue | 72 | (41) |
Valmennusura
1988–1992: Ranskan maajoukkue

Michel François Platini (s. 21. kesäkuuta 1955 Jœuf, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja sekä jalkapallovaikuttaja. Vuosina 2007–2015 hän toimi Euroopan jalkapalloliiton Uefan puheenjohtajana, kunnes Fifan eettinen komitea määräsi hänet toimintakieltoon joulukuussa 2015. Platinin italialaistaustainen isä Aldo Platini toimi pitkään jalkapalloseura AS Nancy-Lorrainen urheilutoimenjohtajana. Michel Platini on ensimmäinen, joka on voittanut Kultaisen pallon kolme kertaa peräkkäin.
Ura pelaajana > Ura

Keskikentän pelintekijänä tunnettu Platini valittiin uransa aikana kolme kertaa peräkkäin Euroopan parhaaksi pelaajaksi.
Platini aloitti ammattilaisuransa AS Nancy-Lorrainen riveissä vuonna 1972, mutta oli jo ennen sitä tullut hylätyksi Metzin testissä. Hän edusti Nancy-Lorrainea seitsemän kautta ja saavutti seuran riveissä yhden Ranskan cupin voiton. Platini siirtyi Saint-Étienneen vuonna 1979. Saint-Étiennen riveissä hän saavutti yhden Ranskan-mestaruuden. Vuonna 1982 Platini siirtyi Juventuksen riveihin Italiaan. Hän pelasi Juventuksessa uransa parhaat vuodet. Platini saavutti seuran riveissä muun muassa kaksi Italian-mestaruutta, Italian cupin voiton, Cup-voittajien cupin voiton, Euroopan cupin voiton ja Intercontinental Cupin voiton. Hän voitti lisäksi Serie A:n maalikuninkuuden kolme kertaa.
Platinin Juventus pelasi syyskuussa 1984 Euroopan cupin 1. kierroksella Tampereella Ilvestä vastaan. Ottelu Tampereella päättyi 0–4, ja Platini teki ottelussa yhden maalin rangaistuspotkusta (Paolo Rossi vastasi hattutempusta). Toisessa osaottelussa Torinossa lokakuussa Platini teki kaksi maalia, ottelun päättyessä 2–1. Yhteistulos oli näin 6–1 Juventuksen hyväksi. Juventus voitti lopulta tuolla kaudella kyseisen cupin, voittaen surullisenkuuluisassa loppuottelussa Liverpoolin Brysselin Heysel-stadionilla.
Ranskan maajoukkueessa Platini pelasi vuosien 1976 ja 1987 välisenä aikana 72 ottelua ja teki niissä 41 maalia. Platini on Ranskan maajoukkueen kautta aikojen toiseksi paras maalintekijä. Hän edusti Ranskaa MM-kisoissa vuosina 1978,  1982 ja 1986 sekä EM-kisoissa vuonna 1984. Platini johti kapteenina Ranskan mestariksi vuoden 1984 EM-kotikisoissa ja voitti myös kisojen maalikuninkuuden yhdeksällä maalillaan. MM-kisoissa hänen parhaaksi saavutuksekseen jäi kolmas sija vuonna 1986.
Ura pelaajana > Seurat

1972–1979  Nancy-Lorraine
1979–1982  Saint-Étienne
1982–1987  Juventus
Ura pelaajana > Saavutukset

Ranskan cupin voitto 1978
Ranskan-mestaruus 1981
Italian-mestaruus 1984, 1986
Italian cupin voitto 1983
Cup-voittajien cupin voitto 1984
UEFA Super Cupin voitto 1984
Euroopan cupin voitto 1985
Intercontinental Cupin voitto 1985
EM-kulta 1984
MM-pronssi 1986
Serie A:n paras maalintekijä 1983, 1984, 1985
EM-kisojen paras maalintekijä 1984
Kultainen pallo 1983, 1984, 1985
World Soccerin vuoden pelaaja 1984, 1985
Ura valmentajana

Platini toimi Ranskan maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 1988 vuoteen 1992. Hänen pestinsä Ranskan valmentajana ei ollut erityisen menestyksekäs, sillä maa ei selviytynyt vuoden 1990 MM-kisoihin ja jäi vuoden 1992 EM-kisoissa alkulohkoon.
Ura johtotehtävissä

Platini toimi Uefan ja Fifan hallitusten jäsenenä sekä Ranskan jalkapalloliiton varapuheenjohtajana. Hän toimi myös Ranskassa järjestettyjen vuoden 1998 MM-kisojen järjestelykomitean puheenjohtajana.
Platini valittiin tammikuussa 2007 Uefan puheenjohtajaksi nelivuotiskaudelle. Hän voitti äänestyksessä istuvan puheenjohtajan Lennart Johanssonin äänin 27–23.
Korruptio

Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Sepp Blatterille ja Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustetta. Molemmat saivat myös sakot. Molemmat ilmoittivat valittavansa päätöksistä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASiin.
Platini pidätettiin kesäkuussa 2019. Qatarin valintaan jalkapallon MM-isännäksi epäillään liittyvän korruptiota, jossa Platini olisi osallisena. Isännyyden oli tarkoitus mennä Yhdysvalloille, mutta Platinin, Ranskan presidentin Nikolas Sarkozyn ja emiiri Tamim bin Hamad al-Thanin tapaamisen jälkeen pidetyssä äänestyksessä Qatar voitti.
Fifa ilmoitti 16. joulukuuta nostaneensa kanteen Platinita vastaan pakottaakseen tämän palauttamaan lajin kattojärjestölle 1,8 miljoonaa euroa.
Kaftaani (papin puku)

Kaftaani afrikkalaisella papilla.
Ruotsin kirkon arkkipiispa (kuvaushetkellä Lundin piispa) Antje Jackelén ja hänen puolisonsa Heinz Jackelén kaftaaneissa.
Kaftaani (joskus myös sutaani) on papin virkapuku. Suomessa kaftaani on miespapin juhlapuku Se on polvitaipeeseen asti ulottuva ja pystykauluksinen takki. Kaftaanin kanssa käytetään valkoista papinpaitaa, papinkaulusta ja lipereitä. Huhtikuussa 2023 piispainkokous päätti, ettei sukupuolella ole enää merkitystä asun valinnassa.
Kaftaani papin virkapukuna on saanut Suomessa ja Ruotsissa nykyisen muotonsa uskonpuhdistuksen jälkeen vähittäisen kehityksen tuloksena. 1800-luvulle saakka papin pukuna oli pitkä papintakki, mutta 1800-luvulla se lyheni polvipituiseksi, ja sen kanssa alettiin käyttää housuja ja lipereitä. Kaftaani on papin ei-liturginen juhla-asu ja perinteinen säätyläispuku. Musta puku ja sen yhteydessä käytetyt liperit ovat taustaltaan maallisia säätymerkkejä, eikä niihin liity kristillistä symboliikkaa. Naispapeille on aiemmin suunnitellut juhla-asut, joilla ei ole historiallista taustaa, eivät enää ole sukupuoleen sidottuja. Myös Ruotsin kirkossa naispapit oivat käyttää kaftaania juhla-asuna.lähde?
Nykyään kaftaani on Suomessa ja Ruotsissa lähes poikkeuksetta papin juhlapuku eikä normaali työasu. Se on hieman käyttäjänsä mukaan muotoon ommeltu polvipituinen takki, jossa perinteisesti on seitsemän napin kiinnitys, selkäpuolella helmassa halkio sekä vyötärön korkeudella kaksi nappia rinnakkain papinkapan kiinnittämistä varten. Ruotsissa etenkin aikaisemmin kaftaanin etuosaan oli ommeltu poimuja, joiden lukumäärä vaihteli yhdestä kolmeen sen mukaan, missä hiippakunnassa kyseinen pappi oli vihitty papiksi. Uppsalan, Härnösandin ja Luulajan hiippakunnan papeilla oli yksi poimu, muilla kaksi, paitsi Göteborgin hiippakunnassa kolme. Ruotsissa myös naispapit voivat käyttää kaftaania.
Sutaani on ollut ennen muuta katolisen papin käyttämä napitettu alas asti ulottuva päällysvaippa. Sitä käytetään myös Suomessa luterilaisessa kirkossa, mutta piispainkokous ei laatimassaan pukeutumisohjeessa huhtikuulta 2023 ota siihen kantaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaftaani (papin puku) Wikimedia Commonsissa
The Fratellis

| The Fratellis |
| --- | --- |
 The Fratellis esiintymässä vuonna 2008
Tiedot
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  indie rock, garage rock
Kotipaikka:   Glasgow, Skotlanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jon Fratelli   Barry Fratelli   Mince Fratelli  
Levy-yhtiö:  Island Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Fratellis on skotlantilainen indie rock -yhtye, joka perustettiin Glasgow'ssa vuonna 2005. The Fratellis on julkaissut yhteensä viisi studioalbumia. Yhtyeen tunnetuin kappale on debyyttialbumi Costello Musicilla oleva ”Chelsea Dagger”. Kappale on NHL:ssä pelaavan Chicago Blackhawksin maalilaulu. Yhtye piti taukoa heinäkuusta 2009 elokuuhun 2012, jäsenten keskittyessä omiin sivuprojekteihinsa.
Jäsenet

Jon Fratelli (John Lawler) – laulu, kitara, piano (2005–)
Barry Fratelli (Barry Wallace) – basso (2005–)
Mince Fratelli (Gordon McRory) – rummut, perkussiot, banjo, taustalaulu (2005–)
Will Foster – koskettimet, piano (2008–)
Diskografia > Albumit

Costello Music (2006)
Here We Stand (2008)
We Need Medicine (2013)
Eyes Wide, Tongue Tied (2015)
In Your Own Sweet Time (2018)
Half Drunk Under a Full Moon (2021)
Diskografia > EP:t

The Fratellis EP (2006)
Ole Black ‘n’ Blue Eyes EP (2007)
The Flathead EP (2007)
The Soul Crush EP (2014)
Käännös suomeksi
Prairie City (Missouri)

Prairie City on paikallishallinnoton kunta Batesin piirikunnassa, Missourissa, Yhdysvalloissa.
Asa Butterfield

| Asa Butterfield |
| --- | --- |
 Asa Butterfield vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Islington, Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Merkittävät roolit:  Poika raidallisessa pyjamassa Nanny McPhee ja suuri pamaus Hugo Sex Education
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Asa Bopp Farr Butterfield (s. 1. huhtikuuta 1997 Islington, Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Ura

Butterfield aloitti teatterin seitsemänvuotiaana. Uransa alkuvuosina hän esiintyi televisiossa, esimerkiksi sarjassa Ashes to Ashes. Vuonna 2008 Butterfield näytteli pääroolia elokuvassa Poika raidallisessa pyjamassa ja esitti Mordredia sarjassa Merlin kolmen jakson verran. Hänellä oli rooli vuoden 2010 elokuvassa Nanny McPhee ja suuri pamaus, joka on jatko-osa elokuvalle Nanny McPhee – satumainen lastenvahti. Vuonna 2011 Butterfield sai pääroolin elokuvasta Hugo. Hän myös esitti pääroolia vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Ender’s Game. Vuodesta 2019 alkaen Butterfield on esittänyt pääosaa komediasarjassa Sex Education.
Yksityiselämä

Butterfield syntyi Lontoossa vanhemmilleen Jacqueline Farrille ja Sam Butterfieldille. Hänellä on isoveli Morgan Benjamin Butterfield (s. 1993), joka soittaa rumpuja englantilaisessa Oats-yhtyeessä. Butterfieldillä on myös kaksi pikkusiskoa. Vapaa-ajallaan hän tekee musiikkia ja pelaa jalkapalloa.