Oresteia
Osat > Hautauhrintuojat > Juoni

Orestes saapuu isänsä haudalle yhdessä ystävänsä Pyladeen, Fokiin kuninkaan pojan, kanssa; hän oli itse kasvanut tuossa maassa maanpaossa ja ollut siis kauan pois Argoksesta. Orestes jättää haudalle kaksi hiuskiharaansa. Miehet piiloutuvat, kun Oresteen sisar Elektra saapuu haudalle yhdessä vanhempien orjattarien muodostaman kuoron kanssa. He ovat tuomassa Klytaimestran lähettämänä hautauhreja vuodatettavaksi haudalle.
Elektra pyytää kuorolta neuvoa sille, minkälaiset sanat hänen olisi haudalla sanottava. Kuoro neuvoo anomaan, että joku jumaluus tai mies vielä ottaisi hengen hengestä, maksaisi pahan pahalla. Elektra suorittaa hautauhrin. Juuri kun rituaali päättyy, hän huomaa haudalla hiuskiharat, jotka muistuttavat hänen omiaan. Samalla hän huomaa haudalla kahdet jalanjäljet, joista toisen mittasuhteet muistuttavat hänen omia jalanjälkiään. Tällöin Orestes ja Pylades astuvat esiin piilostaan. Elektra vakuuttuu vähitellen Oresteen henkilöllisyydestä:
»Isämme talon silmäterä sinä, itketty toivo pelastuksen kylvön, herraksi linnan omin voimin nouset. Oi näky armas, nelinkerroin mulle! Sua tervehtiä isänä mun täytyy; se rakkaus, jota äiti vaatisi, on sun, sillä häntä vihaan oikeudella; saat hellyyden myös, jonka saisi sisko uhrattu; olit uskollinen veli, ja arvomahdein saavut.»
Kuoro, Orestes ja Elektra manaavat kuolleen Agamemnonin hengen auttamaan heitä murhan kostamisessa. Orestes kysyy, mikä syy sai Klytaimestran lähettämään naiset tuomaan hautauhria vainajalle, ikään kuin hyvittelemään jo tehtyä verityötä. Kuoro vastaa, että kuningatar oli herännyt painajaisuneen, jossa tämä synnytti käärmeen ja imetti sitä, käärmeen imiessä verta maidon mukana. Siksi hän lähetti uhrit huolestuneena jumalten mahdollisesta vihasta. Orestes uskoo olevansa äitinsä unessa näkemä käärme. Niin Elektra ja Orestes suunnittelevat hyvittävänsä isänsä murhan surmaamalla äitinsä Klytaimestran sekä tämän uuden aviomiehen, Aigisthoksen.
Orestes ja Pylades saapuvat Argoksen kuninkaanlinnalle teeskennellen olevansa tavallisia matkalaisia Fokiista, ja pyytävät majapaikkaa. He myös kertovat, että heitä on käsketty tuomaan linnan asukkaille viesti: Orestes on kuollut. Klytaimestra ilahtuu ja kutsuu Aigisthoksen paikalle. Kun tämä saapuu, Orestes paljastaa henkilöllisyytensä ja surmaa vallananastajan. Klytaimestra kuulee palvelijan huudon ja kiirehtii paikalle. Orestes on nyt vaikean valinnan edessä: kostaakseen isänsä kuoleman, hänen tulisi surmata äitinsä. Klytaimestra paljastaa rintansa muistuttaakseen siitä, että on imettänyt tätä lapsena. Orestes kysyy Pyladeelta, tulisiko hänen hävetä äitinsä surmaamista. Pylades sanoo, että surma on oikein, ja muistuttaa tätä siitä, että Apollon on antanut sen tehtäväksi Oresteelle. Klytaimestra yrittää anoa armoa, mutta Orestes ei helly:
»- Tahdotko, lapsi, oman äidin tappaa?
- En murhaa sinua. Sen itse teet.
- Myös äidin kiivaat Kostonhenget muista!
- Vältänkö isän vastaavat, jos petän?
- Kuin hauta olet kuuro: turhaan voihkin.
- Isäni surma tuotti turmiosi.
- Voi! Tämän käärmeen synnytin ja huolsin!
- Unesi painajainen totta puhui. Saa herja työsi herjan rangaistuksen.»
Niin Orestes surmaa äitinsä, ja kietoo tämän sekä Aigisthoksen ruumiit samaan viittaan, jota Agamemnon piti silloin kun tämä surmattiin.
Heti kun Orestes poistuu linnasta, erinykset eli raivottaret alkavat vainota ja kiusata häntä. Orestes pakenee tuskissaan. Kuoro valittaa, ettei väkivällan ja koston kehä päättynyt Klytaimestran murhaan, vaan jatkuu.