Postipeli
Postipelit Suomessa > Midnight Sun Games

Suomen ensimmäinen postipeilyritys Midnight Sun Games (MSG) perustettiin vuonna 1992. Jo tätä aikaisemmin Suomessa oli toiminut Suomen PBM-seura ja postipelejä oli käsitelty pelilehdissä. MSG sai alkunsa kontiolahtelaisesta yläaste- ja lukioikäisestä kaveriporukasta. Jussi Holopaisen ja Janne Pölösen ympärille ryhmittynyt porukka pelasi ahkerasti tietokone- ja lautapelejä. Ryhmä kiinnostui postipeleistä brittiläisten pelilehtien kautta ja osallistui englantilaisiin ja saksalaisiin peleihin. Viimeinen sysäys kohti postipelejä saatiin kun Holopainen ja Pölönen lukivat vuonna 1988 Jyrki Kasvin Mikrobittiin kirjoittaman jutun ulkomaisista postipeleistä. Kun Holopainen ja Pölönen muuttivat opiskelemaan Ouluun, perustettiin avoin yhtiö MSG vuoden 1992 keväällä kehittämään ja pyörittämään vastaavanlaisia postipelejä Suomessa. MSG:n ensimmäiset pelit pääsivät käyntiin elokuun puolivälissä 1992.
MSG kehitti omana tuotantonaan aluksi yksinkertaisen science fiction -teemaisen Teknocide-pelin. Teknociden maailmassa ihmiskunta on täyttänyt avaruuden itseään kopioivilla teknocore-luotaimilla. Ihminen on jo kuollut sukupuuttoon, mutta teknocoret jatkavat keskinäistä taistelua planeettojen hallinnasta. Pelaajien täytyy tuhota toistensa teknocoreista kuoriutuneet teknopleksit kolme kierrosta vievän teknocide-prosessin avulla. Käskyt ovat yksinkertaisia. Pelaaja voi rakentaa uusia teknopleksejä, kasvattaa niitä tai ampua teknociden torjuvia antimateria- tai fuusio-ohjuksilla. Teknocide lisensoitiin ulkomaille, itävaltalaiselle SSV Klapf-Bachler OEG -yritykselle, joka oli saksalaisen kielialueen suurin postipelitalo, sekä brittiläiselle Rhann Postal Gamesille ja hollantilaiselle Games Connectionille. Myös ainakin yhdysvaltalaisten ja australialaisten firmojen kanssa neuvoteltiin asiasta.
Antiikin Kreikkaan sijoittuva strategiapeli Olympos valmistui monimutkaisuutensa takia vasta Teknociden jälkeen, vaikka sen suunnittelu oli aloitettu jo aiemmin. Teknisiä ongelmia ratkottiin sitä mukaa, kun niitä ilmeni. Ensimmäisestä virallisesta pelistä kehittyikin eräänlainen alfatestaus, jonka myötä tekijät saivat paljon palautetta. Erityisesti pelin rajattoman kasvun sallinut talousjärjestelmä oli aluksi pahasti epätasapainossa. Alkuvaiheen peleissä peliohjelmistossa oli vielä ohjelmointivirheitä, jotka saattoivat aiheuttaa parin päivän viivytyksiä kierrosten loppuunsaattamiseen. Myös pelin sääntöjä hiottiin pelikertojen myötä. Pian Olympos näytti kuitenkin jo kansainvälisesti lupaavalta hitiltä. Lisensointia yritettiin muun muassa Itävaltaan ja australialaiselle The Australian Wizard -yritykselle. Se lisensoitiin lopulta vuonna 1993 Rhann Postal Gamesille, joka pyöritti pelin englanninkielistä versiota eurooppalaiselle yleisölle.
Omien pelien lisäksi yritys osti lisenssin ulkomaisiin Kruunujen saari ja Austerlitz -peleihin. Kruunujen saari oli yksinkertainen aloittelijoille suunnattu peli, jolla pyrittiin houkuttelemaan uusia pelaajia postipelien pariin halpojen kierrosmaksujen avulla. Englannista hankitussa Kruunujen saaressa saaren kuningas on kuollut ilman perillisiä ja pelaajien ohjaamat paronit taistelevat kruunusta. Kullakin pelaajalla alussa on viiden alueen kokoinen provinssi ja voittoon vaaditaan yhteensä sadan alueen hallintaa, joten konflikti on väistämätön. Pelaajat voivat värvätä pelinjohdon ohjaamia vieraita rotuja kuten örkkejä palvelukseensa. Peli oli hidastempoinen ja armeijoiden liikuttelu rintamalta toiselle vei kuukausia. Myös pelinjohdon ohjaamat armeijat olivat ihmispelaajille usein liian kova vastus. Yksinkertainen peli oli nimenomaan suunniteltu aloittelijoille ja sen avulla pelaajat siirtyivät haastavampiin peleihin.
Austerlitz puolestaan oli saksalaisen Quirxel Gamesin suunnittelema Napoleonin sotiin sijoittuva raskaansarjan sotastrategiapeli. Ulkomailla jo hyvään maineeseen ehtinyt peli tuli suosituksi heti myös Suomessa MSG:n otettua sen valikoimiinsa. Ensimmäisen kuuden pelin ilmoittautumiset olivat täynnä jo ennen kuin yksikään niistä oli ehtinyt alkaa. Laajuutensa takia pelit saattoivat venyä vuosien mittaisiksi. Varsinaiset taistelut käydään pelissä varsin yksityiskohtaisesti. Armeijoiden kohdatessa molemmat pelaajat laativat taistelusuunnitelman. Taistelun päätyttyä kumpikin sai 25-sivuisen raportin taistelukentän tapahtumista.
Ensimmäisen vuoden jälkeen MSG:llä oli 600 rekisteröitynyttä pelaajaa joista 250–300 pelasi aktiivisesti. Moni näistä pelasi useaa peliä. Samanaikaisesti oli käynnissä yhdeksän peliä Austerlitzia, viisi Kruunujen saarta, kolme Teknocideä ja kolme Olymposta ja yritys työllisti Holopaisen ja Pölösen täyspäiväisesti. Pelejä oli jo niin paljon, että niitä hoitamaan palkattiin kaksi osa-aikaista lisätyöntekijää pelinjohtajiksi. Vaikka MSG oli kasvanut Pohjoismaiden suurimmaksi postipeliyritykseksi, sen toiminta ei ollut taloudellisesti vakaalla pohjalla. Myöhemmin MSG kokeili siipiään myös verkkomoninpelien saralla tuoden Suomeen Air Warrior -pelin. MSG:n lopetettua toimintansa pelejä jatkoi vuonna 1997 rekisteröity, niin ikään oululainen yritys Divisio Tactica. Pelejä pelattiin ainakin vielä 2000-luvun alussa.
Toisin kuin Englannissa ja Keski-Euroopassa, Suomessa pelialan yleislehdet Pelit-lehti ja Mikrobitti kirjoittivat postipeleistä. Muualla postipeleillä oli omat lehtensä, esimerkiksi Englannissa Flagship, joka kirjoitti myös ulkomaalaisista peleistä. Flagship muun muassa arvioi Olympoksen positiivisesti ja MSG:n pelit olivat mukana sen maailmanlaajuisessa postipelilistauksessa. Myös Jyrki Kasvin lehtijutusta alkunsa saanut MSG panosti mainontaan alan lehdissä kuten Pelit-lehdessä ja Claymoressa. Lisäksi se julkaisi omaa Postisoturi-lehteään, jossa oli juttuja myös muista peleistä. Kasvi päätyi myös itse pelaamaan MSG:n pelejä juttusarjaansa varten, ja pelilehdistö seurasi "Wexteenin" (Kasvi) ja "Nordicin" (Risto Hieta) välistä sotaa.