stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Papua-Uusi-Guinea
Politiikka ja yhteiskunta

Papua-Uusi-Guinea on parlamentaarinen monarkia, joka kuuluu Kansainyhteisöön. Sen valtionpäämies on Britannian monarkki, Charles III, jota itse paikalla edustaa kenraalikuvernööri. Hallituksen päämies on pääministeri, ja yksikamarisessa parlamentissa on 111 jäsentä, joista 22 on provinssien kuvernöörejä ja 89 valitaan vaaleilla.
Kansanedustajat valitaan viiden vuoden välein, ja on tavallista, että vaaleissa jopa kolme neljäsosaa istuvista edustajista ei saa jatkokautta. Vaalit ovat säännöllisesti epäselviä, ja niihin liittyy väkivaltaisuuksia ja petoksia. Papua-Uuden-Guinean puoluekenttä on sirpaleinen, eikä monilla puolueilla ole taustallaan itsenäistä ideologiaa vaan ne ovat keskittyneet johtohahmonsa ympärille. Monien kansanedustajien taustalla on paikallisia suhteita, eikä puolueella varsinaisesti ole merkitystä. Vuonna 2001 tehdyllä lailla pyrittiin estämään puolueiden vaihtaminen. Vuoden 2017 vaaleissa lävitse pääsi useita puolueita. Eniten paikkoja sai People’s National Congress, jolle meni melkein neljännes paikoista. Pääministeriksi valittiin puolueen Peter O’Neill, mutta hänet erotettiin vuonna 2019. Parlamentti valitsi hänen seuraajakseen James Marapen. Papua-Uuden-Guinean itsenäisyyden aikana vain kaksi hallitusta on toiminut koko viisivuotiskauden. Valitulle pääministerille myönnetään siksi 18 kuukautta kestävä ”armon kausi”, jolloin epäluottamusäänestyksen tekeminen ei ole sallittua.
Papua-Uudessa-Guineassa naisten asema on vaikea, eikä heitä kannusteta poliittiseen osallistumiseen. Yhteiskunnassa ei yleisesti nähdä naisia mahdollisina poliitikkoina. Papua-Uuden-Guinean parlamenttiin ei valittu vuonna 2017 yhtään naisedustajaa. Edellisessä parlamentissa oli kolme naista.
Korruptio on Papua-Uuden-Guinean suurimpia ongelmia, ja poliitikot yrittävät monesti vaikuttaa korruption torjuntaan. Investigation Task Force Sweep perustettiin vuonna 2011 korruption kitkemiseksi, mutta pääministeri Peter O’Neill hajotti sen jouduttuaan osaksi tutkimuksia. Vuonna 2020 parlamentissa hyväksyttiin laki pilliin puhaltajien turvaamiseksi.
Papua-Uudessa-Guineassa rikollisuusluvut ovat korkeita, ja useimmille maan asukkaille rikollisuus on konkreettisin henkilökohtainen turvallisuusuhka. Poliisilla ei ole tarpeeksi henkilöstöä eikä varoja, ja se on heikosti koulutettua. Yksityisillä turvallisuusyrityksillä onkin maassa iso asema. Rikollisuus haittaa joka tapauksessa yrityksiä, ulkomaalaisia investointia ja matkailualaa. Lisäksi Indonesialla on Länsi-Papualla konflikti Vapaa Papua -liikkeen kanssa, mikä on aiheuttanut painetta maiden rajalla.
Hallinnollinen jako

Papua-Uusi-Guinea on jaettu 22 provinssiin (maakuntaan), joista Bougainville on autonominen, sekä pääkaupunkialueeseen:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Central (1)  Simbu (2)  Eastern Highlands (3)  Itäinen Uusi-Britannia (4)  East Sepik (5)  Enga (6)  Gulf (7)  Madang (8)  Manus (9)  Milne Bay (10)  Morobe (11) |  Uusi-Irlanti (12)  Oro (13)  Bougainville (14)  Southern Highlands (15)  Western (16)  Western Highlands (17)  Läntinen Uusi-Britannia (18)  Sandaun (West Sepik) (19)  Pääkaupunkialue (20)  Hela (21)  Jiwaka (22) |   |
Talous

Papua-Uudella-Guinealla on huomattavasti luonnonvaroja, mutta vaikeakulkuisen maaston ja infrastruktuurin rakentamisen kalleuden vuoksi niitä ei ole otettu kovin suuressa mittakaavassa käyttöön. Talouden pääpilari on maatalous, josta saa elantonsa 85 prosenttia väestöstä. Omavaraistaloudessa eläminen on hyvin yleistä. 82 prosenttia vientituloista saadaan mineraaleista, joista tärkeimmät ovat öljy, kupari ja kulta. Lisäksi maasta viedään palmuöljyä, kahvia, kaakaota, kopraa, tonnikalaa ja katkarapuja. Tärkeimmät viennin kohdemaat ovat Australia, Japani ja Kiina. Puutavaraa tuotetaan jonkin verran, aasialaiset yhtiöt ovat olleet siinä aktiivisia, mutta Maailmanpankki on vetänyt tukensa pois pelätessään ympäristötuhoja.
Maakaasun hyödyntäminen on nopeuttanut talouskasvua vuonna 2010. Maalla on kuitenkin edelleen ongelmia korruption kanssa, lain ja järjestyksen vähäisyydestä, maanomistuksen epämääräisyydestä ja uudistuksiin tarvittavan poliittisen tahdon puutteesta. Maa saa rahallista tukea Australialta 355 miljoonaa dollaria vuodessa. Lisäksi maa saa kehitysapua muilta mailta ja kansainvälisiltä järjestöiltä, kuten Maailmanpankin rahastoilta. Kaikkiaan ulkomaanapua tulee 46 dollaria asukasta kohti vuodessa.
Talous > Liikenne ja tietoliikenne

Vaikeakulkuisen maaston takia lentokone on tärkein matkustusväline Papua-Uudessa-Guineassa. Vuoden 2010 arvion mukaan maassa on peräti 562 lentokenttää, joista vain 21 on päällystettyjä ja loput enimmäkseen alle kilometrin pituisia maastoon raivattuja tasaisia aukioita. Rautateitä ei ole lainkaan ja päällystettyjä teitä vain alle 3 000 kilometriä. Teistä merkittävin on pohjoisrannikon suurimmat kaupungit keskusylängön asutuskeskuksiin yhdistävä Highlands Highway. Teillä liikennöi yksityisin varoin liikennöityjä ajoneuvoja, tavallisimmin pikkubusseja, jotka toimivat ennaltamääräämättömin aikatauluin kulkevina linja-autoina. Rannikkoseuduilla samanlaista toimintaa harjoittavat lasikuituiset ”banaaniveneet”, jotka kuljettavat ihmisiä rannikkokylistä ja -kaupungeista toiseen. Merkittävimmät satamakaupungit ovat Kieta, Lae, Madang, Wewak ja Rabaul.
Vaikeakulkuisuuden takia myös tietoliikenneyhteyksiä on ollut vaikea luoda. Matkapuhelimien yleistyminen ja satelliittiyhteydet ovat vihdoin tuoneet televisio- ja puhelinyhteydet myös maaseudulle. Kansallinen yleisradioyhtiö aloitti televisiolähetykset vuonna 2008. Internet leviää nopeasti: vuonna 2009 maassa oli 120 000 internetin käyttäjää, ja blogien pitäminen on suosittua.
Väestö > Asukasluku ja asutus

Papua-Uuden-Guinean vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan maassa asui 7 275 324 ihmistä. Maan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2021 asukkaita oli jo 11 781 559. YK:n arvion mukaan asukasluku vuonna 2020 oli noin 8,95 miljoonaa. Väestönkasvu on kohtalaista, ja vuoden 2018 tilastojen perusteella noin kolmasosa väestöstä on alle 15-vuotiaita.
Papua-Uusi-Guinea on eräs maailman vähiten kaupungistuneista maista: YK:n tilastojen mukaan 13,2 prosenttia väestöstä asui vuonna 2018 kaupungeissa. Vain Burundissa kaupunkien osuus oli pienempi. Pääkaupungin Port Moresbyn asukasluku vuonna 2011 oli 364 125. Seuraavaksi suurimmat kaupungit olivat selvästi pienempiä: Laessa oli 88 608 asukasta, Madangissa 35 971 asukasta ja Mount Hagenissa 32 830 asukasta. 40 prosenttia väestöstä asuu keskusylängöllä, jossa maanviljely on pääelinkeinona. Loput väestöstä asuu lähinnä rannikolla ja jokien varsilla. 1990-luvulta lähtien kaupunkeihin on alkanut virrata ihmisiä maaseudulta. Pääkaupungissa tämä on merkinnyt slummialueiden syntymistä kaupungin laitamille, työttömyyden pahenemista sekä muita sosiaalisia ongelmia.
Väestö > Etniset ryhmät, kielet ja uskonnot

Papua-Uuden-Guinean väestö on etnisesti yksi maailman monimuotoisimmista, ja maassa puhutaan yli 850 kotimaista kieltä. Suurin osa väestöstä on melanesialaisia, mutta pääsaaren ulkopuolella on pieniä mikronesialaisia ja polynesialaisia yhteisöjä. Maahanmuuttajien määrä on varsin pieni. Suurin osa siirtomaa-ajan australialaisista ja jo ennen ensimmäistä maailmansotaa maahan muuttaneista kiinalaisten jälkeläisistä on muuttanut 1900-luvun lopulla Australiaan. Papua-Uudessa-Guineassa asuu kuitenkin edelleen jonkun verran australialaisia, kiinalaisia ja filippiiniläisiä.
Tiheä metsä, vuolaat joet ja vuoristo ovat aiheuttaneet väestön jakautumisen sadoiksi eristäytyneiksi heimoiksi, joista lähes jokaisella on oma kielensä. Eri kieliä arvellaan olevan noin 850, ja niistä noin 350–400 on sukua keskenään. Monilla kielillä on vain muutamia satoja tai tuhansia puhujia, mutta esimerkiksi engaa puhuu yli 130 000 ihmistä. Osa kielistä kuuluu austronesialaisiin kieliin, mutta osa on luokiteltu papuakieliin, joka ei kuitenkaan muodosta yhtenäistä kielikuntaa. Hallinnon ja talouden kielenä käytetään englantia, mutta enemmän äidinkielisiä puhujia on sen kreolimuunnoksella tok-pisinillä, jolla on myös virallisen kielen asema. Tok-pisin on saanut vaikutteita paikallisista kielistä, saksasta ja englannista. Kauppakielenä käytetään myös hiri-motua, jota Port Moresbyn ympäristössä puhuttiin 1880-luvulla.
Suurin osa väestöstä on kristittyjä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan katolisia oli 26,0 prosenttia, luterilaisia oli 18,4 prosenttia, seitsemännen päivän adventisteja 12,9 prosenttia, helluntailaisia 10,4 prosenttia ja muita kristittyjä 27,9 prosenttia. Muihin kirkkokuntiin kuului 1,3 prosenttia kansasta. Vaikka tilastollisesti väestöstä suurin osa kuuluu johonkin levitettyyn uskontoon, perinteiset uskomukset ja rituaalit ovat edelleen laajalle levinneitä.
Väestö > Koulutus ja terveys

Papua-Uuden-Guinean vähintään 15-vuotiaista asukkaista lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 64,2 prosenttia vuonna 2015. Lukutaidon kehittäminen kuuluu opetusministeriön alaisen kirjastojen ja arkistojen viraston (engl. Office of Libraries and Archives, OLAB) tehtäviin; saman viraston osana toimivat myös Papua-Uuden-Guinean kansalliskirjastosta vastaava kirjastopalvelu ja kansallisarkisto.
Keskimääräinen elinajanodote oli vuonna 2011 naisille 68,6 vuotta ja miehille 64 vuotta. Yksi äiti saa keskimäärin 3,46 lasta.
Maan HIV-tilanne on ollut Oseanian pahimpia, mutta vuoden 2009 lukujen mukaan tilanne oli tasaantumassa. Viruksen kantajiksi laskettiin nyt 0,92 prosenttia aikuisväestöstä. Vuonna 2007 oli arvioitu, että HIV:n kantajia oli noin 1,5 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 54 000 henkeä. Määrä oli yli viisinkertaistunut vuodesta 2001. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 5 900 henkeä, mutta sitä sai alle puolet heistä, noin 2 300 henkeä.
Kulttuuri

Papua-Uudessa-Guineassa arvellaan olevan yli tuhat erilaista kulttuurista ryhmää, joista jokainen on luonut omat taiteen, tanssin, aseenvalmistuksen, pukujen, musiikin ja arkkitehtuurin perinteensä. Eräs Sepikjoen varrella elävä heimo on tullut tunnetuksi kasveja ja eläimiä esittävistä puukaiverruksistaan, joiden he uskovat esittävän esi-isiään. Vuoteen 1933 asti simpukankuoret olivat virallista valuuttaa Papua-Uudessa-Guineassa, mikä näkyy yhä muun muassa siinä, että sulhasen täytyy hankkia suuri määrä erään tietyn simpukan kuoria maksuksi morsiamesta.
Keskusylängön asukkaat osallistuvat singsingeihin, värikkäisiin rituaaleihin, joissa mukaillaan jotakin dramaattista tapahtumaa, kuten suurta taistelua heimon historiassa. Juhlijat koristautuvat näyttävin kasvomaalauksin, höyhenin, helmin ja eläinten nahoin esittääkseen esimerkiksi lintuja tai vuortenhenkiä.
1800-luvulla maahan saapuneet lähetyssaarnaajat eivät pitäneet kansanmusiikkia soveliaana ja toivat kulttuuriin kristilliset virret.
Uuden-Irlannin saarella valmistetaan näyttäviä, mutta työläitä Tatanua-naamioita vainajien muistelujuhlia varten.
Ruokavalion perustana ovat hiilihydraattipitoiset kasvikset ja juurekset, kuten saago, jamssi, taaro, bataatti ja riisi. Niiden kanssa syödään vihanneksia, hedelmiä ja lihaa, jokivarsilla kalaa.
Kulttuuri > Urheilu

Papua-Uusi-Guinea on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1976. Se ei ole toistaiseksi saanut mitaleita. Maan miesten jalkapallomaajoukkue oli syyskuussa 2021 Fifan rankingissa 164. sijalla. Maassa oli helmikuussa 2011 463 joukkuetta ja niissä yhteensä 68 800 rekisteröityä pelaajaa.
Papua-Uuden-Guinean kansallislaji on rugby league, jossa maa on osallistunut myös Rugby League World Cupiin. Maasta on tullut ulkomaalaisiin sarjoihin monia rugby leaguen ammattilaispelaajia, joista tunnetuin on Marcus Bai. Toinen tunnettu urheilusankari on uimari Ryan Pini, joka on voittanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Papua-Uusi-Guinea Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Papua-Uusi-Guinea Wikimatkoissa
Matkaopas aiheesta Papua New Guinea Wikivoyagessa (englanniksi)
Papua-Uuden-Guinean hallituksen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Commonwealth realmit ja dominiot |
| --- | --- |
Nykyiset:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Belize  Grenada  Jamaika  Kanada  Papua-Uusi-Guinea  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Tuvalu  Uusi-Seelanti  Yhdistynyt kuningaskunta 
Entiset:  Barbados  Ceylon  Etelä-Afrikka  Fidži  Gambia  Ghana  Guyana  Intia  Irlanti  Kenia  Malawi  Malta  Mauritius  Newfoundland  Nigeria  Pakistan  Sierra Leone  Tanganjika  Trinidad ja Tobago  Uganda 
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
Papua-Uuden-Guinean kartta.
Laen ilmasto. Punaisen alueen yläreuna kuvaa päivän keskilämpötilaa (asteikko vasemmalla) ja pinta-ala vuoden lämpösummaa. Siniset palkit (asteikko oikealla) kuvaavat kuukausittaista sademäärää. Vuotuinen sademäärä on 4 581 mm.
Asumus viidakon reunassa. Tutkimusmatkailijan piirros vuodelta 1887.
Sir Michael Somare vuonna 2009.
Papua-Uusi-Guinean parlamenttitalo.
Metsän peittämää vuoristoa Ekutin alueella.
Pienkone Haian lentokentällä.
Huli-heimoon kuuluva mies Southern Highlandsin provinssista.
Kalastusta Vunapopessa.
Palkoproomu

Palkoproomu on hinattava alus, joka koostuu kahdesta erillisestä pituussuuntaisesta itsekelluvasta ponttonista. Ponttonit, jotka toimivat ruuman laitoina, on yhdistetty toisiinsa kannen päällä olevilla saranoilla. Hydraulikoneiston avulla ponttonien alareunat voidaan kääntää toisistaan erilleen. Tällöin suppilonmuotoisessa ruumassa oleva lasti valuu itsestään pois parimetrisestä raosta. Palkoproomuja käytetään soran ja ruoppausmassojen kuljettamiseen. Pienen syväyksensä vuoksi palkoproomu voi tyhjentää lastinsa pohjaluukkuproomua matalampaan veteen.
Palkoalus on itsekulkevasta palkoproomusta käytetty nimitys. Se on soran ja ruoppausmassojen kuljetukseen rakennettu palkoproomun kaltainen alus. Aluksen perässä on kansirakennus, jossa on ohjaamo sekä päällikön, konemestarin ja miehistön hytit ja muut tilat. Lastiruuman tilavuus on tyypillisesti 200–600 m3. Hinattavasta palkoproomusta tulee itsekulkeva, kun se varustetaan dieselmoottorilla, hydraulisella ohjailupotkurilla sekä ohjaamolla. Miehityksenä on tyypillisesti ohjaaja ja kansimies.
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/20061009170900/http://www.onnettomuustutkinta.fi/uploads/x0fesjmfzg64p.pdf (Onnettomuus Raahen edustalla 1997)
http://www.wasadredging.fi/fin/palkoproomut.htm (Kuvia)
Friedrich Moch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Friedrich Moss vuonna 2019. |  Friedrich Moss vuonna 2019. |  Friedrich Moss vuonna 2019. |  |
Maa:   Saksa
Miesten maastohiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Planica 2023 | 4 × 10 km viesti |  |
Friedrich Moch (s. 12. huhtikuuta 2000 Memmingen) on saksalainen maastohiihtäjä.
Moch saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia 4 × 5 kilometrin viestissä Lahdessa 2019 sekä hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Oberwiesenthalissa 2020. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän saavutti MM-hopeaa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Vuokatissa 2021.
Moch sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 parhaimmillaan 20:nneksi 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kolmastoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti ankkuriosuuden pronssia saavuttaneessa Saksan joukkueessa 4 × 10 kilometrin viestissä. Yhdistelmäkilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kymmenes ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidestoista.
Moch kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Oberstdorfissa tammikuussa 2020. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 22:s Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2020. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lahden 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa tammikuussa 2021. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Tour de Skin 2021–2022 päätösetapilla, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä. Seuraavan talven Tour de Skillä hän oli nopein Oberstdorfin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Tour de Skillä 2023–2024 hän sijoittui toiseksi sekä loppunousuun päättyneellä päätösetapilla että Tour de Skin kokonaiskilpailussa. Hän oli samalla kaudella kuudes maailmancupin kokonaiskilpailussa. Kauden 2024–2025 Tour de Skillä hän oli viimeisellä etapilla kolmas ja kokonaiskilpailussa kuudes.
Sangihenpöllönen

| Sangihenpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus 
Laji::  collari 
Kaksiosainen nimi
 Otus collari  Lambert & Rasmussen, 1998 
Katso myös
   Sangihenpöllönen Wikispeciesissä   Sangihenpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sangihenpöllönen (Otus collari) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Indonesiassa Sangihen saarella, jolla se on kotoperäinen. Sen paikallinen nimi on burung hantu.
Se painaa 76 grammaa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät, pensastot, viljelmät ja puutarhat.
Luettelo AMC-moottoreista

American Motors Corporation (AMC) on vuosien 1954–1987 välisenä aikana valmistanut useita erilaisia 4- ja 6-sylinterisiä rivimoottoreita sekä V6- ja V8-moottoreita, joita on käytetty sen omissa, että muiden valmistajien autoissa. Jotkin moottoreista perityivät yhtiöiltä jotka vuonna 1954 muodostivat AMC:n ja osa on sen omaa suunnittelua. Lisäksi käytössä oli moottoreita jotka olivat muiden suunnittelemia ja AMC:n valmistamia, tai täysin yhtiön ulkopuolelta tulleita. Chrysler Corporationin hankittua AMC:n omistukseensa, se jatkoi tämän moottoreiden valmistusta ja käyttöä omissa ajoneuvoissaan vuoteen 2007 asti.
Nelisylinteriset moottorit

AMC:lla oli käytössä useita erilaisia nelisylinterisiä moottoreita.
Nelisylinteriset moottorit > Ilmajäähdytteinen 108

Tammikuusta 1960 tammikuuhun 1963 AMC valmisti iskutilavuudeltaan 108-kuutiotuumaista (1,8 l), ilmajäähdytteistä V4-moottoria. Moottori oli AMC:n omaa suunnittelua sekä tuotantoa ja se palveli voimanlähteenä AMC:n kevyessä, alumiinikorisessa M422 Mighty Mite -maastoajoneuvossa. Mighty Mite oli suunniteltu Yhdysvaltain merijalkaväen operaatioihin, joissa liikkumiseen tarvittava kalusto siirrettiin paikan päälle helikoptereilla. Tuohon aikaan tämä moottori oli amerikkalaisesta näkökulmasta liian pieni ja alitehoinen, jotta sitä olisi voitu ajatella siviilikäyttöön henkilöautoissa. Koska moottorin isku ja poraus ovat yhtäsuuret, kyseessä on ns. square engine.
Poraus: 3 1/4 tuumaa (82,55 mm)
Iskunpituus: 3 1/4 tuumaa (82,55 mm)
Puristussuhde: 7,5:1
Teho: 52 hevosvoimaa (39 kW) / 3600 kierr.min.
Vääntömomentti: 90 lb ft (122 Nm) / 2500 kierr.min
Nelisylinteriset moottorit > EA827 - VW/Audi  121

Vuosina 1977 - 1979 käytti Volkswagen AG:lta ostamiaan, iskutilavuudeltaan 121 kuutiotuumaisia (2,0 l) moottoreita. Omana aikanaan nämä olivat teknisesti kehittyneitä SOHC -moottoreita ja ne tarjosivat, amerikkalaisittain pienestä iskutilavuudestaan huolimatta, kohtuullisen tehon ja vääntömomentin. Näitä moottoreita käytettiin eri viritysasteilla Audi 100:n, Volkswagen LT:n ja Porsche 924:n voimanlähteinä. Moottorit valmistettiin AMC:n teknisiin arvoihin, jotka poikkesivat Audin, VW:n ja Porschen vastaavista arvoista. AMC käytti omissa versioissaan kaasutinta ja virranjakajassa katkojankärkiä. Yleisesti kaikki moottorin toleranssit olivat isompia.
AMC:n ja Volkswagenin alkuperäisen sopimuksen mukaan AMC:n oli tarkoitus ostaa vain koneen suunnitelmat ja aloittaa niiden lisenssivalmistus Yhdysvalloissa. AMC osti tilat, joissa moottoria oli tarkoitus alkaa valmistaa, mutta lopulta moottorin myyntilukemat olivat niin pienet, että koko valmistuslinjan Yhdysvaltoihin rakentamisesta luovuttiin. Näin päädyttiin ratkaisuun, jossa VW toimitti moottorilohkot raakavaluina AMC:lle, joka suoritti itse lohkojen viimeistelyn ja moottorien kokoonpanon. Näin tehtiin siksi, että amerikkalainen moottorin- rakennustapa, ja sitä myöten huoltotoiminta, suosi suurempia toleransseja eri komponenttien mitoituksessa. Sopimukseen kuului myös ettei AMC saanut moottorista puhuessaan mitenkään viitata niiden yhteydestä Volkswageniin tai Audiin. Jokainen vähänkään VW:n moottoreiden kanssa tekemisiin joutunut tunnisti moottoreiden sukuyhteyden niiden ulkonäön perusteella ja amerikkalainen autolehdistö nimesi ne pian joko VW- tai Audi-moottoreiksi, siksi tässä artikkelissa käytetään myös tuota ilmaisua. Vuoden 1977 puolivälin paikkeilla VW:n, Audin ja Porschen Yhdysvaltojen vientiversioiden tehot olivat 95 – 110 hevosvoimaa (71 – 82 kW), AMC:n moottori tuotti tehoa 15 – 30 hevosvoimaa vähemmän.
Poraus 3,41" (86,61 mm)
Iskunpituus 3,32" (84,33 mm)
Puristussuhde 8,1:1
Teho (SAE netto) 80 hv (60 kW) / 5000 kierr.min.
Vääntömomentti (SAE netto) 105 lb·ft (142 Nm) / 2800 kierr.min.
Moottoria käytettiin AMC Gremlin-, Spirit- ja Concord -mallien voimanlähteenä. Lisäksi se asennettiin vuonna 1979  Jeep DJ5G:n keulalle, USA:n postilaitokselle toimitettuihin versioihin, muista Jeepeistä sitä ei löydy.
Nelisylinteriset moottorit > Renault 126 Turbo Diesel

Pääartikkeli: Renault Douvrin-moottorit
Renaultin kehittämä ja valmistama, iskutilavuudeltaan 126 kuutiotuumainen (2,1 l), 4-sylinterinen Turbo Diesel oli tarjolla yhtenä Jeep Cherokeen moottorivaihtoehtona. Pohjois-Amerikassa se oli valikoimissa vuosina 1985 – 1987, monilla muilla markkina-alueilla se oli saatavilla vuoteen 1995 asti. Moottorin tekniset arvot olivat omana aikanaan ja iskutilavuuteen verraten, todella hyvät, moottorin teho oli 85 hevosvoimaa (63 kW) / 3750 kierr.min. ja vääntömomentti 132 lb·ft (179 Nm) / 2750 kierr.min. Näillä suoritusarvoilla Jeep Cherokee (XJ) pääsi kyseisellä moottorilla hyvin taloudellisiin kulutuslukemiin. Renault 126 TD oli tunnettu hyvästä kaasupolkimen vasteestaan, toisin kuin monet muut aikakauden samankokoiset dieselmoottorit, joille oli tyypillistä ahtamattomana hidas kiihtyvyys, ahdetuilla moottoreilla taas oli ongelmana iso viive ahtimen tehonannossa.  Yhdellä kannen yläpuolisella nokka-akselilla ja ahtoilman välijäähdyttimellä moottori oli kokoluokassaan teknisesti oman aikansa huippua. Painoa moottorilla oli noin 150 kg. Tullessaan markkinoille, se oli Yhdysvalloissa ensimmäinen ahdettu dieselmoottori joka oli tehdasasenteisena saatavilla maastohenkilöautoon / SUV:iin.