stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kronobergin lääni
Väestönkehitys

| Kronobergin läänin väestönkehitys 1810–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1810 | 1810 |    | 89 977 | 89 977 |
| 1820 | 1820 |    | 96 019 | 96 019 |
| 1830 | 1830 |    | 108 741 | 108 741 |
| 1840 | 1840 |    | 121 454 | 121 454 |
| 1850 | 1850 |    | 136 623 | 136 623 |
| 1860 | 1860 |    | 152 225 | 152 225 |
| 1870 | 1870 |    | 158 879 | 158 879 |
| 1880 | 1880 |    | 169 736 | 169 736 |
| 1890 | 1890 |    | 160 835 | 160 835 |
| 1900 | 1900 |    | 159 124 | 159 124 |
| 1910 | 1910 |    | 157 965 | 157 965 |
| 1920 | 1920 |    | 158 612 | 158 612 |
| 1930 | 1930 |    | 155 551 | 155 551 |
| 1940 | 1940 |    | 151 408 | 151 408 |
| 1950 | 1950 |    | 157 638 | 157 638 |
| 1960 | 1960 |    | 158 867 | 158 867 |
| 1970 | 1970 |    | 166 736 | 166 736 |
| 1980 | 1980 |    | 173 691 | 173 691 |
| 1990 | 1990 |    | 177 882 | 177 882 |
| 2000 | 2000 |    | 176 639 | 176 639 |
| 2010 | 2010 |    | 183 940 | 183 940 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Mahdolliset aluejaotuksen muutokset saattavat heikentää tietojen vertailtavuutta eri vuosina.
Vuoden 2011 lopussa 17,6 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 14,3 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 1 181 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,6 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,5 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 1 514 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 187 334 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 20,1 %
18–64-vuotiaat: 59,6 %
65 vuotta täyttäneet: 20,3 %
Väestönkehitys > Väestö maakunnittain

Kronobergin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 184 654 asukasta, jotka kaikki asuivat Smålandin maakunnassa. Smålandin maakunta ulottuu myös muiden läänien alueelle.
Kirjallisuutta

Höglin, Stefan: Kronobergs län: agrarhistorisk landskapsanalys.  Riksantikvarieämbetet, 1998.  ISSN 1403-1493  Julkaisun verkkoversio (PDF). (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsstyrelsen i Kronobergs län (ruotsiksi)
Kronobergs län just.nu (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Regionfakta - Fakta och perspektiv om Kronobergs län (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kronobergs län
Kronobergin läänin kunnat
Ruotsin läänit
| --- | --- |
Nykyiset läänit:   Blekingen lääni  Gotlannin lääni  Gävleborgin lääni  Hallandin lääni  Itä-Götanmaan lääni  Jämtlandin lääni  Jönköpingin lääni  Kalmarin lääni  Kronobergin lääni  Länsi-Götanmaan lääni  Norrbottenin lääni  Skånen lääni  Södermanlandin lääni  Taalainmaan lääni  Tukholman lääni  Uppsalan lääni  Värmlannin lääni  Västerbottenin lääni  Västernorrlandin lääni  Västmanlandin lääni  Örebron lääni 
Lakkautetut läänit:   Göteborgin ja Bohusin lääni  Kristianstadin lääni  Malmöhusin lääni  Skaraborgin lääni  Tukholman kaupunki  Älvsborgin lääni 
Käännös suomeksi
Hallandin lääni

| Hallandin lääni |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:  Ruotsi
Maakunta:  Halland, Länsi-Götanmaa ja Småland
Maakäräjäkunta:  Hallandin läänin maakäräjäkunta
Pääkaupunki:  Halmstad
Perustamisvuosi:  1719
Hallinto:  
 – Maaherra:  Lars-Erik Lövdén
Pinta-ala:  
 – Maa:  5 427,44 km²
Väkiluku:  301 724
 – Väestötiheys:  55,6 as./km²
Symbolit:  
 – Läänikirjain:  N
 – Läänikoodi:  13
 
 Lääninhallituksen sivut 
 Tilastotietojen lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan 1.1.2012. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hallandin läänin kunnat.
Hallandin läänin kunnat vuonna 1952. Lääninraja on tämän jälkeen muuttunut. Lindome on liitettiin Göteborgin ja Bohusin lääniin (nykyinen Länsi-Götanmaan lääni). Karupin maalaiskuntaan kuulunut Östra Karupin pitäjä puolestaan liitettiin Kristianstadin lääniin (nykyinen Skånen lääni). Hallandin lääniin on liitettiin entisestä Älvsborgin läänistä Hylten maalaiskunta ja Kungsäterin maalaiskunta sekä osia Unnarydin ja Högvadin maalaiskunnista.
Hallandin lääni (ruots. Hallands län) on yksi Ruotsin lääneistä. Se sijaitsee Kattegatin itärannikolla Etelä-Ruotsissa ja kattaa pääosin historiallisen Hallandin maakunnan. Pieni osa Hallandista kuuluu kuitenkin Skånen lääniin etelässä ja Länsi-Götanmaan lääniin pohjoisessa. Lisäksi lääniin kuuluu pieniä osia Länsi-Götanmaan ja Smålandin maakunnista. Hallandin läänin pääkaupunki on Halmstad. Valtiopäivävaaleissa lääni muodostaa Hallandin läänin vaalipiirin.
Muita läänin alueella sijainneita kaupunkeja ovat etelästä lueteltuna Laholm, Falkenberg, Varberg ja Kungsbacka. Kaikki nämä menettivät kaupungin arvonimen vuoden 1971 kuntauudistuksessa, ja ovat nyt samannimisten kuntien keskustaajamia. Suurin osa väestöstä asuu rannikkoalueella, joka on suurelta osin maatalousaluetta. Läänin sisämaa-alueet ovat metsäseutua. Pohjoisosa läänistä on yhä suuremmassa määrin Göteborgin esikaupunkialuetta. Tämä pätee etenkin Kungsbackan kuntaan, mutta jossain määrin myös osiin Varbergin kuntaa.
Vuonna 2007 läänissä oli 1 114,74 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 20,4 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys

Hallanti mainitaan ensimmäisen kerran 500-luvulla, ja kuului aiemmin Tanskalle. Hallannista käytiin useita kiistoja, kunnes Tanska Brömsebron rauhassa 1645 luovutti sen 30 vuodeksi Ruotsille. Roskilden rauhassa 1658 luovutuksesta tuli lopullinen. Hallannissa puhutaan yhä edelleen ruotsin kirjakielestä erottuvaa murretta, joka on melko lähellä skoonen kieltä.
Vuoden 1634 hallituosmuodossa Ruotsiin luotiin uusi lääniorganisaatio, joten Hallandia ei ole koskaan hallittu samalla tavalla kuin vanhempia ruotsalaisia maakuntia. Aluksi Tanskalta saatua provinssia johti kuvernööri. Ensimmäinen vuoden 1634 hallitusmuodon mukainen maaherra nimitettiin vuonna 1658. Vuosien 1658 ja 1719 välillä aluetta hallinnoi joitakin poikkeusvuosia lukuun ottamatta kenraalikuvernööri. Ruotsin lakia Hallannissa alettiin soveltaa vuonna 1683. Vuoden 1719 hallitusmuodossa kuvernementit ja kenraalikuvernementit lakkautettiin varsinaisen Ruotsin hallinnossa. Hallanti sai tuolloin lääninhallituksen ja siitä tuli lääni täydessä merkityksessä.
Vuoteen 1970 asti Hallandin läänin ja Hallandin maakunnat rajat olivat identtiset, mutta vieläkin lääni koostuu pääosin Hallandin maakunnasta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajoja ei muutettu. Sen sijaan 1970-luvun kuntauudistuksessa niitä muutettiin. Vuonna 1971 Grimmaredin, Gunnarsjön, Karl Gustavin ja Kungsäterin seurakunnat liitettiin Älvsborgin läänistä (ja Länsi-Götanmaan maakunnasta) osaksi Varbergin kuntaa. Samalla kyseisestä läänistä liitettiin Älvseredin seurakunta osaksi Falkenbergin kuntaa. Samana vuonna Lindomen seurakunta liitettiin Göteborgin ja Bohusin lääniin osaksi Mölndalin kuntaa ja Östra Karupin seurakunta Kristianstadin lääniin osaksi Båstadin kuntaa.
Vuonna 1974 lääniin liitettiin vielä Femsjön, Färgarydin, Jälluntoftan, Långarydin ja Södra Unnarydin seurakunnat Jönköpingin läänistä (ja Smålandin maakunnasta). Yhdessä Drängseredin, Kinnaredin ja Torupin seurakuntien kanssa ne muodostavat nykyisen Hylten kunnan, joka on läänin ainoa kokonaan sisämaassa sijaitseva kunta.
Vaakuna

Vaakunaselitys: Sinisessä kentässä pystyyn noussut hopeinen leijona punaisilla varustuksilla, joita leijona aikoo todennäköisesti pian käyttää. (Ruotsiksi I blått fält ett upprest lejon av silver med röd beväring, därest dylik skall komma till användning.)
Hallannin läänin vaakuna on sama kuin Hallandin maakunnan. Vaakuna vahvistettiin lääninhallituksen käyttöön vuonna 1941. Vaikka 1970-luvulta lähtien osa Länsi-Götanmaan ja Smålandin maakunnista on kuulunut lääniin, niin vaakunaa ei ole muutettu. Sivuhuomautuksena voidaan mainita, että Länsi-Götanmaan vaakuna koristaa edelleen Grimmaredin kirkontornia muistutuksena siitä, että alueen asukkaat ovat länsigötanmaalaisia läänivaihdoksesta huolimatta.
Maantiedettä

Läänin suurimmat taajamat
Maantiedettä > Suurimmat taajamat

Vuonna 2010 Hallandin läänissä sijaitsi 98 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Halmstad | &&&&&&&&&&058577.&&&&0058 577 |
| 2 | Varberg | &&&&&&&&&&027602.&&&&0027 602 |
| 3 | Falkenberg | &&&&&&&&&&020035.&&&&0020 035 |
| 4 | Kungsbacka | &&&&&&&&&&019057.&&&&0019 057 |
| 5 | Onsala | &&&&&&&&&&011951.&&&&0011 951 |
| 6 | Billdal** | &&&&&&&&&&&06482.&&&&006 482 |
| 7 | Laholm | &&&&&&&&&&&06150.&&&&006 150 |
| 8 | Oskarström | &&&&&&&&&&&04071.&&&&004 071 |
| 9 | Hyltebruk | &&&&&&&&&&&03716.&&&&003 716 |
| 10 | Åsa | &&&&&&&&&&&03369.&&&&003 369 |
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat sijaitsevat useammassa kuin yhdessä kunnassa. Kahdella asteriskilla (**) merkityt taajamat sijaitsevat osittain toisen läänin alueella. Taulukossa on siinä tapauksessa ilmoitettu taajaman tässä läänissä asuvan väestön määrä.
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 2,9 | 2,5 |
|   | jalostus | 23,8 | 24,2 |
|   | palvelut | 71,7 | 71,9 |
|   | tuntematon | 1,6 | 1,3 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 126 806 | 144 307 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 87,9 |  |
Valtiopäivävaalit

Hallandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Hallandin läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 10 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 12 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
| Puolue | Puolue | Osuus äänistä, % | Valittuja edustajia |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 34,71 | 4 |
|   | Keskustapuolue | 8,78 | 1 |
|   | Liberaalit | 7,82 | 1 |
|   | Kristillisdemokraatit | 5,62 | 1 |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 26,75 | 3 |
|   | Vasemmistopuolue | 3,53 | 0 |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 5,92 | 1 |
|   | Ruotsidemokraatit | 5,37 | 1 |
|   | Muut | 1,50 | 0 |
|   | Yhteensä |  | 12 |
Maakäräjäkunta

Hallandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Hallandin läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Hallandin lääni on jaettu seuraaviin 4 vaalipiiriin:
Halmstads - Laholms valkrets (25 kiinteää paikkaa)
Falkenbergs - Hylte valkrets (11 kiinteää paikkaa)
Varbergs valkrets (12 kiinteää paikkaa)
Kungsbacka valkrets (15 kiinteää paikkaa)
Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 71 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
| Puolue | Puolue | Osuus äänistä, % | Valittuja edustajia |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 32,10 | 24 |
|   | Keskustapuolue | 9,78 | 7 |
|   | Liberaalit | 8,05 | 6 |
|   | Kristillisdemokraatit | 4,39 | 3 |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 29,07 | 21 |
|   | Vasemmistopuolue | 3,66 | 3 |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 5,55 | 4 |
|   | Ruotsidemokraatit | 4,31 | 3 |
|   | Muut | 3,10 | 0 |
|   | Yhteensä |  | 71 |
Läänin kunnat

Hallandin lääniin kuuluu nykyisin kuusi kuntaa:
| Kuntakoodi | Kunta | Keskustaajama | Kunnan väkiluku (31> 12.2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1315 |  Hylten kunta | Hyltebruk | &&&&&&&&&&010126.&&&&0010 126 |
| 1380 |  Halmstadin kunta | Halmstad | &&&&&&&&&&092294.&&&&0092 294 |
| 1381 |  Laholmin kunta | Laholm | &&&&&&&&&&023470.&&&&0023 470 |
| 1382 |  Falkenbergin kunta | Falkenberg | &&&&&&&&&&041304.&&&&0041 304 |
| 1383 |  Varbergin kunta | Varberg | &&&&&&&&&&058576.&&&&0058 576 |
| 1384 |  Kungsbackan kunta | Kungsbacka | &&&&&&&&&&075954.&&&&0075 954 |
Väestönkehitys

| Hallandin läänin väestönkehitys 1810–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1810 | 1810 |    | 73 686 | 73 686 |
| 1820 | 1820 |    | 80 093 | 80 093 |
| 1830 | 1830 |    | 88 975 | 88 975 |
| 1840 | 1840 |    | 94 934 | 94 934 |
| 1850 | 1850 |    | 105 726 | 105 726 |
| 1860 | 1860 |    | 119 578 | 119 578 |
| 1870 | 1870 |    | 127 221 | 127 221 |
| 1880 | 1880 |    | 135 299 | 135 299 |
| 1890 | 1890 |    | 136 106 | 136 106 |
| 1900 | 1900 |    | 141 688 | 141 688 |
| 1910 | 1910 |    | 147 224 | 147 224 |
| 1920 | 1920 |    | 148 712 | 148 712 |
| 1930 | 1930 |    | 150 285 | 150 285 |
| 1940 | 1940 |    | 151 634 | 151 634 |
| 1950 | 1950 |    | 163 455 | 163 455 |
| 1960 | 1960 |    | 169 995 | 169 995 |
| 1970 | 1970 |    | 193 108 | 193 108 |
| 1980 | 1980 |    | 230 924 | 230 924 |
| 1990 | 1990 |    | 254 725 | 254 725 |
| 2000 | 2000 |    | 275 004 | 275 004 |
| 2010 | 2010 |    | 299 484 | 299 484 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Mahdolliset aluejaotuksen muutokset saattavat heikentää tietojen vertailtavuutta eri vuosina.
Vuoden 2011 lopussa 13,5 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 10,5 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 2 158 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,4 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 2 213 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 196 647 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 21,0 %
18–64-vuotiaat: 58,9 %
65 vuotta täyttäneet: 20,1 %
Väestönkehitys > Väestö maakunnittain

Hallandin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 301 724 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
| Maakunta | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Halland | 292 677 | 97,0 |
| Småland | 6 990 | 2,3 |
| Länsi-Götanmaa | 2 057 | 0,7 |
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Läänin tulevaisuus

Hallituksen nimittämä kaikkien valtiopäiväpuolueiden jäsenistä koostunut selvityskomitea (ruots. Anvarskommittén) sai tehtäväksi selvittää läänien lukumäärää, rajoja, tehtäviä ja rakennettava tulevaisuudessa. Komitea ehdotti läänien määrän huomattavaa vähentämistä. Hallannin lääniä komitea ehdotti jaettavaksi kahteen suureen osaa ja yhteen pienempään, jotka kaikki liitettäisiin naapurilääneihin. Komitea antoi mietintönsä 28.2.2007. Selvityksen esityksestä poiketen Hallannin maakäräjäkunta ja kuusi siihen kuuluvaa kuntaa pyysivät saada muodostaa oman aluekunnan, joka aloittaisi toimintansa vuonna 2011.
Kirjallisuutta

Frisk, Michael ja Larsson, Krister: Agrarhistorisk landskapsanalys över Hallands län.  Riksantikvarieämbetet, 1999.  ISSN 1403-1493  Julkaisun verkkoversio (PDF). (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsstyrelsen Halland (ruotsiksi)
hallandsbibliografin.se – Hallandsbibliografin (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
halland.just.nu – Hallands län (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
hallandia.se – Sida om Halland (ruotsiksi)
Regionfakta.com – Fakta och perspektiv om Hallands län (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Hallands län
Hallandin läänin kunnat
Ruotsin läänit
| --- | --- |
Nykyiset läänit:   Blekingen lääni  Gotlannin lääni  Gävleborgin lääni  Hallandin lääni  Itä-Götanmaan lääni  Jämtlandin lääni  Jönköpingin lääni  Kalmarin lääni  Kronobergin lääni  Länsi-Götanmaan lääni  Norrbottenin lääni  Skånen lääni  Södermanlandin lääni  Taalainmaan lääni  Tukholman lääni  Uppsalan lääni  Värmlannin lääni  Västerbottenin lääni  Västernorrlandin lääni  Västmanlandin lääni  Örebron lääni 
Lakkautetut läänit:   Göteborgin ja Bohusin lääni  Kristianstadin lääni  Malmöhusin lääni  Skaraborgin lääni  Tukholman kaupunki  Älvsborgin lääni 
Käännös suomeksi
Viron lippu

Viron kansallis-, kauppa- ja valtiolippu.
Viron lippu Pikk Hermannin tornissa, Viron lipun tunnetuimmassa paikassa. Se, mikä lippu tornissa on liehunut on osoittanut, kenellä on valta Virossa.
Viron sotalippu merellä
Rainelippu
Tasavallan presidentin lippu maalla.
Tasavallan presidentin lippu merellä.
Viron lippu (vir. Eesti lipp tai sinimustvalge eli sinimustavalkoinen) on Viron tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta vaakasuorasta palkista, joiden värit ovat ylhäältä alaspäin sininen, musta ja valkoinen ja sen suhteet ovat 7:11. Lipun sininen väri kuvaa taivasta tai uskollisuutta ja lojaaliutta. Musta kuvaa menneisyyden synkkiä kärsimyksiä tai maata. Valkoinen kuvaa lunta tai toivoa.
Historia

Joukko tarttolaisia opiskelijoita yritti vuonna 1881 perustaa Vironia-nimisen opiskelijajärjestön, jonka väreiksi oli valittu valkoinen, musta ja sininen. Perustaminen ei onnistunut. Kolme vuotta myöhemmin lipun otti ensimmäisenä käyttöön Eesti Üliõpilaste Selts (Viron ylioppilasseura). Se vihittiin 4. kesäkuuta 1884 Otepään pappilassa.
Lipusta tuli nopeasti Viron kansallismielisyyden ja kansallisen vapauden symboli. Sini-musta-valkeaa lippua käytettiin yleisesti virolaisten kansallislippuna vuoden 1905 vallankumouksen aikana ja vallankumousta seuranneina vuosina. Viron epäviralliseksi kansallislipuksi se tuli Viron itsenäisyysjulistuksen myötä 24. helmikuuta 1918 ja vahvistettiin Viron tasavallan valtiolipuksi yhdeksän kuukautta itsenäistymisen jälkeen 21. marraskuuta 1918. Ensimmäisen kerran lippu nostettiin kansallisena symbolina Pikk Hermannin torniin 12. joulukuuta 1918. Laki valtiolipusta annettiin 27. heinäkuuta 1922. Lipun täyttäessä 50 vuotta vuonna 1934 järjestettiin valtakunnallisia juhlia lipun kunniaksi.
Historia > Neuvostoliiton miehitys

Neuvostoliitto kielsi lipun käytön miehitettyään Viron kesäkuussa 1940. Viron ollessa vielä itsenäinen 21. kesäkuuta 1940 lippu otettiin alas sen symbolisimmasta paikasta, Pikk Hermannin tornista. Seuraavana päivänä 22. kesäkuuta, se nostettiin punalipun myötä takaisin. Trikolori katosi lopullisesti 27. heinäkuuta 1940, ja se korvattiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipulla.
Historia > Saksan miehitys

Saksan miehityksen aikana vuosina 1941–1944 lippu hyväksyttiin virolaisten kansallislipuksi, mutta ei Viron kansallislipuksi saati valtiolipuksi, koska Saksa ei hyväksynyt Viron itsenäisyyttä, niin kuin ei ollut hyväksynyt ensimmäisen maailmansodankaan aikana. Lipun käyttö yksityisten kansalaisten osalta oli kuitenkin käytännössä vapaata. Saksan joukkojen vetäydyttyä Tallinnasta Viron lippu liehui 21. syyskuuta 1944 vuorokauden ajan Pikk Hermannin tornissa ennen Neuvostoliiton joukkojen saapumista.
Historia > Toinen Neuvostoliiton miehitys

Toisen neuvostomiehityksen myötä syyskuussa 1944 kansallislipun ja sen värien käyttö kiellettiin jälleen ankaran rangaistuksen uhalla. Neuvostomiehityksen vuosikymmeninä Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiolippuna oli muiden neuvostotasavaltojen tapaan Neuvostoliiton lipusta johdettu punalippu. Ensimmäinen versio oli käytössä vuosina 1940–1941 ja 1944–1953. Toinen versio vuosina 1953–1990. Neuvostovallan alkaessa murentua 1980-luvun lopulla kansallislippua alettiin käyttää vuoden 1987 lokakuusta alkaen enenevästi myös julkisesti. Aluksi lipun käyttö yritettiin neuvostoviranomaisten taholta estää, mutta heikentynyt hallinto ei siihen enää kyennyt. Vuoden 1988 keväästä alkaen kansallislippua käytettiin jälleen avoimesti ja vapaasti. Lokakuun 20. päivänä 1988 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkein neuvosto vahvisti sini-musta-valkean lipun Viron kansallislipuksi ja itsenäisyyspäivänä 24. helmikuuta 1989 se nostettiin Pikk Hermannin torniin, korvaamaan tornissa neuvostomiehityksen vuosina liehuneen punalipun. Toukokuun 8. päivänä 1990 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkein neuvosto vahvisti Viron kansallisväreiksi sinisen, mustan ja valkoisen. Kaksi kuukautta myöhemmin, elokuun 7. päivänä 1990 Viron tasavallan korkein neuvosto vahvisti kansallislipun lopulta myös Viron valtiolipuksi. Kaksi vuotta myöhemmin, 7. heinäkuuta 1992, riigikogu vahvisti lipun värit ja mittasuhteet. Tällä hetkellä voimassa olevat säädökset Viron lipusta sisältyvät 5. huhtikuuta 2005 vahvistettuun lakiin Viron lipusta (Eesti lipu seadus).
Historia > Itsenäisyytensä palauttaneessa Virossa

Otepään keskustassa on Viron korkein lipputanko, ja se on 20 metriä korkea. Lipputankoon vedettiin Viron lippu 4. kesäkuuta 2009, jolloin oli kulunut 125 vuotta ensimmäisen sinimustavalkoisen lipun vihkimisestä ja siunaamisesta.
Ensimmäinen lippu

Ensimmäinen lippu ommeltiin vuonna 1884 Põltsamaalla kolmesta silkkikangaspalasta. Se on nykyään Viron tärkeimpiä kansallisaarteita ja sitä säilytetään Viron kansallismuseossa. Neuvostoliiton miehitettyä Baltian maat vuonna 1940, lippua piiloteltiin siirtämällä sitä kätköpaikasta toiseen. Vuonna 1943 saksalaismiehityksen aikana lippu piilotettiin Tarton seudulla rakenteilla olleen maalaistalon piipun perustuksiin. Kätköpaikka oli vain muutaman henkilön tiedossa. Talo säästyi sodan tuhoilta. Neuvostovallan palattua sodan jälkeen maalaistalon omistajaperhe häädettiin ja sinne muutti kolhoosilaisia. Viron itsenäistyttyä kätköpaikka paljastettiin ja lippu kaivettiin taas esiin piilostaan.
Historiallisia lippuja

Viron kuvernementin lippu 1700-luku – 1917
Liivinmaan kuvernementin lippu 1700-luku – 1917
Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiolippu 1940–1941 ja 1944–1953
Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiolippu 1953–1990
Liputuspäivät

Virossa on kolmetoista vuotuista liputuspäivää:
3. tammikuuta – Vapaussodan veteraanien muistopäivä
2. helmikuuta – Tarton rauhansopimuksen vuosipäivä
24. helmikuuta – Itsenäisyyspäivä
14. maaliskuuta – Äidinkielenpäivä
Toukokuun toinen sunnuntai – Äitienpäivä
9. toukokuuta – Eurooppapäivä
4. kesäkuuta – Viron lipun päivä
14. kesäkuuta (puolitangossa) – Surun päivä (vuoden 1941 kyydityksen muistopäivä)
23. kesäkuuta – Voitonpyhä (Cēsiksen taistelun vuosipäivä Landeswehrin sodassa)
24. kesäkuuta – Juhannus
20. elokuuta – Jälleen itsenäistymisen päivä
1. syyskuuta – Tiedonpäivä (kouluvuoden alkamispäivä)
Marraskuun toinen sunnuntai – Isänpäivä
Lisäksi virallisia liputuspäiviä ovat valtiolliset vaalipäivät sekä Latvian ja Liettuan itsenäisyyspäivät.