stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Djurgårdens IF FF
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran sivusto
Kannattajien sivusto
| n k Jalkapallon Ruotsin mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1896 Örgryte IS  1897 Örgryte IS  1898 Örgryte IS  1899 Örgryte IS  1900 AIK  1901 AIK  1902 Örgryte IS  1903 Göteborgs IF  1904 Örgryte IS  1905 Örgryte IS  1906 Örgryte IS  1907 Örgryte IS  1908 IFK Göteborg  1909 Örgryte IS  1910 IFK Göteborg  1911 AIK  1912 Djurgårdens IF  1913 Örgryte IS  1914 AIK  1915 Djurgårdens IF  1916 AIK  1917 Djurgårdens IF  1918 IFK Göteborg  1919 GAIS  1920 Djurgårdens IF  1921 IFK Eskilstuna  1922 GAIS  1923 AIK  1924 Fässbergs IF  1925 Brynäs IF  1925 GAIS  1926 Örgryte IS  1927 GAIS  1928 Örgryte IS  1929 Helsingborgs IF  1930 Helsingborgs IF  1931 GAIS  1932 AIK  1933 Helsingborgs IF  1934 Helsingborgs IF  1935 IFK Göteborg  1936 IF Elfsborg  1937 AIK  1938 IK Sleipner  1939 IF Elfsborg  1940 IF Elfsborg  1941 Helsingborgs IF  1942 IFK Göteborg  1943 IFK Norrköping  1944 Malmö FF  1945 IFK Norrköping  1946 IFK Norrköping  1947 IFK Norrköping  1948 IFK Norrköping  1949 Malmö FF  1950 Malmö FF  1951 Malmö FF  1952 IFK Norrköping  1953 Malmö FF  1954 GAIS  1955 Djurgårdens IF  1956 IFK Norrköping  1957 IFK Norrköping  1958 IFK Göteborg  1959 Djurgårdens IF  1960 IFK Norrköping  1961 IF Elfsborg  1962 IFK Norrköping  1963 IFK Norrköping  1964 Djurgårdens IF  1965 Malmö FF  1966 Djurgårdens IF  1967 Malmö FF  1968 Östers IF  1969 IFK Göteborg  1970 Malmö FF  1971 Malmö FF  1972 Åtvidabergs FF  1973 Åtvidabergs FF  1974 Malmö FF  1975 Malmö FF  1976 Halmstads BK  1977 Malmö FF  1978 Östers IF  1979 Halmstads BK  1980 Östers IF  1981 Östers IF  1982 IFK Göteborg  1983 IFK Göteborg  1984 IFK Göteborg  1985 Örgryte IS  1986 Malmö FF  1987 IFK Göteborg  1988 Malmö FF  1989 IFK Norrköping  1990 IFK Göteborg  1991 IFK Göteborg  1992 AIK  1993 IFK Göteborg  1994 IFK Göteborg  1995 IFK Göteborg  1996 IFK Göteborg  1997 Halmstads BK  1998 AIK  1999 Helsingborgs IF  2000 Halmstads BK  2001 Hammarby IF  2002 Djurgårdens IF  2003 Djurgårdens IF  2004 Malmö FF  2005  Djurgårdens IF  2006 IF Elfsborg  2007 IFK Göteborg  2008 Kalmar FF  2009 AIK  2010 Malmö FF  2011 Helsingborgs IF  2012 IF Elfsborg  2013 Malmö FF  2014 Malmö FF  2015 IFK Norrköping  2016 Malmö FF  2017 Malmö FF  2018 AIK  2019 Djurgårdens IF  2020 Malmö FF  2021 Malmö FF  2022 BK Häcken  2023 Malmö FF  2024 Malmö FF 
| n k Allsvenskan |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: Malmö FF
Joukkueet (2025):  AIK  BK Häcken  Degerfors IF  Djurgården  GAIS  Halmstads BK  Hammarby  IF Brommapojkarna  IF Elfsborg  IFK Göteborg  IFK Norrköping  IFK Värnamo  IK Sirius  Malmö FF  Mjällby AIF  Östers IF
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto

| Suomen Kansan Demokraattinen Liitto> Demokratiska Förbundet för Finlands Folk |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1944
Lakkautettu:  1990 (poliittinen toiminta)
Ideologia:  sosialismi kommunismi marxilaisuus
Äänenkannattaja:  Vapaa Sana (1944–1956) Kansan Uutiset (1957–1990)
Naisjärjestö:  SNDL
Nuorisojärjestö:  SDNL
Varhaisnuorisojärjestö:  SDPL
Opiskelijajärjestö:  ASS / SOL
Sivistysjärjestö:  KSL
Raittiusjärjestö:  KRL / KDRL
Eläkeläisjärjestö:  Eläkeläiset
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (lyh. SKDL; jäsen kansandemokraatti, lyh kd.) oli suomalainen vasemmistolainen yhteistyöpuolue, joka osallistui useisiin hallituksiin ja oli kahdesti (1946–1948 ja 1958–1962) eduskunnan suurin puolue, ja kerran eduskuntavaaleissa korkeimman kannatuksen saanut puolue (1958). SKDL lopetti poliittisen toimintansa keväällä 1990, kun sen seuraajaksi perustettiin Vasemmistoliitto.
SKDL perustettiin jatkosodan jälkeen 1944 kommunistien, sosialistien ja muiden ”demokraattisten voimien” liitoksi. Sosialismi lisättiin puolueohjelmaan vasta vuonna 1967. Käytännössä liitossa toimiminen edellytti Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) johtavan aseman tunnustamista, sillä SKP:llä oli SKDL:ssä aina hallitseva asema. Perustamisessa näkyvästi mukana olleet, Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) vasemmalta laidalta eronneet, sosialistit jäivät SKDL:ssä vähemmistöksi, vaikka esimerkiksi liiton puheenjohtajat olivat sosialisteja.
SKDL:ään kuului sekä henkilö- että yhteisöjäseniä. Yhteisöjäseniä olivat SKP:n lisäksi Akateeminen Sosialistiseura/Sosialistinen opiskelijaliitto (1944–1965/1965–1990), Suomen Naisten Demokraattinen Liitto (1944–1990), Sosialistinen Yhtenäisyyspuolue (1946–1955), Suomen Toverikuntien Liitto (1946–1952) ja Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto (1967–1990).
SKDL osallistui hallituksiin Paasikivi II, Paasikivi III, Pekkala, Paasio I, Koivisto I, Karjalainen II, Miettunen II, Sorsa II, Koivisto II ja Sorsa III, eli oli hallituspuolueena vuosina 1944–1948, 1966–1970, 1970–1971, 1975–1976 ja 1977–1982.
Ideologia

SKDL perustettiin sosialististen ja kommunististen ryhmien yhteistyöjärjestöksi. SKDL:n tavoitteena oli sosialistinen yhteiskunta, "jossa ihmiset vapautetaan riistosta, sorrosta ja nöyryytyksestä". Sosialismiin siirtymisen tuli tapahtua rauhanomaisesti ja kansan enemmistön tuella. SKDL:n yhteiskunnallisessa muutoskäsityksessä keskeistä olivat talouselämän demokratisoiminen ja yhteiskunnallisen valvonnan lisääminen talouspolitiikassa. SKDL:n ohjelmaa on arvioitu sosialistiseksi.
SKDL:n vähemmistö vastusti puolueenomaisia piirteitä ja ideologista sidonnaisuutta. Puolueen vähemmistö halusi varata SKDL:lle lähinnä työfoorumin luonteen ja sosialismin varattavaksi yksinomaan SKP:lle.
Historia > Palmgrenin tapaus

Vuonna 1952 SKDL erotti pää-äänenkannattajansa Vapaan Sanan päätoimittaja Raoul Palmgrenin, joka oli pyrkinyt luomaan lehdelle omaa profiilia. Palmgren oli joutunut riitoihin varsinkin puolueen uutistoimisto Demokraattisen Lehtipalvelun (DLP) johtaja Armas Äikiän kanssa. Palmgren ei suostunut tuomitsemaan Jugoslaviaa Neuvostoliiton edellyttämällä intensiteetillä ja hän puolusteli Jean-Paul Sartren näytelmää Likaiset kädet. ”Titolaiseksi” julistetun Palmgrenin tapaus sai varsinkin monet sosialistit ilmaisemaan tyytymättömyytensä SKDL:n menettelytapoihin.
Historia > Lakkauttaminen

Huhtikuussa 1990 SKDL, SKP ja SNDL yhdistyivät Vasemmistoliitoksi. Mukaan tulivat myös puolueesta aiemmin erotetut Demokraattisen vaihtoehdon kannattajat. Uudesta puolueesta oli keskusteltu jo muutaman vuoden ajan. Kehitys sai vauhtia etenkin Kalevi Kivistön tueksi presidentinvaaleja varten muodostetusta Liike 88:sta. Myös SKP:n taloudellisilla vaikeuksilla ja reaalisosialismin murroksella oli vaikutuksensa. Vaihtoehtona uudelle puolueelle oli myös uudistuminen SKDL:n pohjalta. Monet SKDL:n (tai SKP:n) säilyttämistä kannattaneet jäivät pois Vasemmistoliitosta, jonka jäsenmäärä jäi huomattavasti edeltäjiään pienemmäksi.
SKDL poistettiin puoluerekisteristä vuoden 1995 eduskuntavaalien jälkeen.
Organisaatio

| --- | --- |
Puheenjohtajat
K. H. Wiik: 1944
Cay Sundström: 1944–1946
J. W. Keto: 1946–1947
Kusti Kulo: 1948–1967
Ele Alenius: 1967–1979
Kalevi Kivistö: 1979–1985
Esko Helle: 1985–1988
Reijo Käkelä: 1988–1990
Pääsihteerit
Tyyne Tuominen: 1944–1949
Yrjö Enne: 1949–1952
Hertta Kuusinen: 1952–1958
Yrjö Enne: 1959–1961
Mauno Tamminen: 1962–1965
Ele Alenius: 1965–1967
Aimo Haapanen: 1967–1977
Jorma Hentilä: 1977–1984
Reijo Käkelä: 1984–1988
Salme Kandolin: 1988–1990
Varapuheenjohtajat
Cay Sundström: 1944
Johan Helo: 1944–1946
Mikko Ampuja: 1946
1 Paavo Kivikoski: 1946–1949
1 Eino Kilpi: 1949–1963
2 Sylvi-Kyllikki Kilpi: 1946–1949
2 Yrjö Murto: 1949–1952
2 Toivo Kujala: 1952–1958
Hertta Kuusinen: 1958–1970
Ele Alenius: 1963–1967
Georg Backlund: 1967–1970
Anna-Liisa Tiekso: 1970–19xx
Matti Koivunen: 1970–1973
Fjalar Björkqvist: 1970–1973
Aarne Saarinen: 1973–19xx
Ulla-Leena Alppi: 1979–1988
Liittoneuvoston puheenjohtajat
Vihtori Metsäranta: 194x–194x
Konsta Talvio: 194x–19xx
Artturi Pihala: 195x–195x
Hannes Tauriainen: 195x–195x
Paavo Aitio: 195x–19xx
SKDL:n korkein päättävä elin oli kolmen vuoden välein kokoontunut edustajakokous (liittokokous), johon edustajia saivat lähettää SKDL:n piirijärjestöt (1/200 jäsentä) ja yhteisöjäsenet (1/800). SKDL:ssa ja sen kunnallis- sekä piirijärjestöissä johtavissa elimissä olivat edustettuina sekä SKDL:n jäsenet että yhteisöjäsenten edustajat. Perustasolla (paikallisosastoissa) oli vain henkilöjäseniä. Edustajakokous valitsi SKDL:n liittoneuvoston, joka puolestaan valitsi puheenjohtajan, varapuheenjohtajan, pääsihteerin ja toimeenpanevan komitean. Vuonna 1988 sääntöjä muutettiin siten, että edustajat saivat valita johdon. SKDL:n ensimmäinen periaateohjelma hyväksyttiin toisessa liittokokouksessa 1949.
Organisaatio > Yhteisöjäsenet

SKDL:n yhteisöjäseniä olivat Suomen Kommunistinen Puolue, Suomen demokraattinen nuorisoliitto (p. 31.12.1944, yhteisöjäsen 1967 lähtien), Suomen naisten demokraattinen liitto (p. 3.12.1944), Akateeminen Sosialistiseura / Sosialistinen opiskelijaliitto (1944–1965 / 1965–1990), Sosialistinen yhtenäisyyspuolue (1946–1955) ja Suomen Toverikuntien Liitto (1946–1952). Näiden keskeisten järjestöjen lisäksi SKDL:llä oli lukuisia lähiyhteisöjä eri aloilla.
SDP:sta eronneet sosialistit perustivat 1946 Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SYP), joka toimi SKDL:ssa vuoteen 1955 asti jääden merkitykseltään vähäiseksi. 1960-luvulla sosialistit alkoivat jälleen keskustella oman järjestön tarpeellisuudesta. Joulukuussa 1970 perustettiin sosialistien yhteistyötoimikunta, josta muodostui löyhä yhteenliittymä. Vuonna 1982 perustettiin toimikunnan pohjalta SKDL:n Sosialistit -järjestö.
Sosialistinen opiskelijaliitto (SOL) perustettiin 1965, jolloin se peri yhteisöjäsenen aseman ASS:ltä. SOL:n hajotessa 1970-luvun alussa Kansandemokraattiset opiskelijajärjestöt (KOJ, 1971 / 1974–1981) oli SKDL:n enemmistön linjan mukainen puolivirallinen opiskelijajärjestö.
Organisaatio > Lähiyhteisöt

SKDL:n varhaisnuorisotoiminta järjestyi vuodesta 1945 alkaen Suomen demokratian pioneerien liitossa (SDPL). Lapsityötä teki myös Työläislasten Tuki -yhdistys. Parasta Lapsille oli liikkeen lastensuojelujärjestö.
Sirola-opisto (1946–1994) oli kansandemokraattisen liikkeen Hämeenlinnassa toiminut opintokeskus, jota ylläpiti Yrjö Sirolan Säätiö. Sirolan kirjeopisto toimi 1948–1964. Vuonna 1964 perustettiin Kansan Sivistystyön Liitto kansandemokraattista sivistystyötä koordinomaan. Ruotsinkielistä sivistystyötä tehtiin Folkets Bildningsförbund -yhdistyksessä.
Kansandemokraattisesta päihdetyöstä huolehti vuodesta 1948 alkaen Kansan Raittiustyön Keskus (KRK), joka vuonna 1956 vaihtoi nimekseen Kansan Raittiusliitto. KRL:n varhaisnuorisojärjestö oli vuonna 1955 perustettu Sammon Takojat. 1970-luvulla SKP:n oppositio sai KRL:ssä enemmistön ja SKDL:n enemmistö perusti uuden Kansandemokraattisen Raittiusliiton (KDRL).
SKDL:n, sen jäsenjärjestöjen ja lehtien arkistojen tallennuspaikka on Kansan Arkisto. Kansandemokraattisen liikkeen keskusarkisto muodostettiin tammikuussa 1957, kun SKP:n Arkisto (1945–1956) ja poliittinen lehtileikearkisto yhdistyivät. Arkistoa ylläpitää Yhteiskunnallinen Arkistosäätiö.
SKDL:n Valistuskeskus oli vuosina 1945–1952 toiminut ohjelmatoimisto ja ohjelma-aineistojen poliittista sekä taiteellista laatua valvonut organisaatio. Valistuskeskuksen Ohjelmapalvelu välitti ohjelmaryhmille muun muassa näytelmiä, kisällilauluja, joukkolausuntaesityksiä ja suomennettua neuvostomusiikkia. Järjestöjen tilaisuuksiin välitettiin muusikoita, puhujia ja muita esiintyjiä, joita keskus myös koulutti. Keskuksen lakkauttamisen jälkeen työtä jatkoi Ohjelmatyö-yhdistys, joka toimi ensin SDNL:n ja myöhemmin Kulttuurityön keskuksen sekä KSL:n alaisuudessa.
Muita kansandemokraattisia järjestöjä olivat muun muassa Eläkeläiset, Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö, Kansainvälinen solidaarisuustyö, Kansantalojen Liitto, Kulttuuridemokraattien Keskusjärjestö, Kulttuurityö, Kulttuurityön keskus, Loma ja Virkistys, Solaris-lomat ja Sodan- ja Fasisminvastainen Työ.
SKDL oli jäsenenä muun muassa Suomen Rauhanpuolustajissa, Suomi–Neuvostoliitto-Seurassa ja Suomi–Vietnam-seurassa.
Organisaatio > Jäsenistö

SKDL järjestöverkosto kattoi koko maan Ahvenanmaa mukaan lukien. Vuodenvaihteessa 1945–1946 liittoon kuului 978 yhdistystä. Kolmen seuraavan vuoden kuluessa määrä nousi 1 601:een. Vuonna 1964 SKDL:llä oli omia jäsenyhdistyksiä 2 159.
SKDL:ään kuului kymmeniä tuhansia henkilöjäseniä, joista monet kuuluivat samanaikaisesti liiton jäsenjärjestöihin. Ensimmäisen toimintavuoden aikana järjestöön liittyi noin 50 000 ihmistä. Vuoden 1946 päättyessä oli jäseniä 75 000. 1950- ja 1960-luvuilla jäsenmäärä pysyi noin 60 000:ssa. SKP:ssa oli tuolloin noin 40 000 jäsentä. Henkilö saattoi olla SKDL:n edustajakokouksessa edustettuna parhaimmillaan jopa viiden eri järjestön kiintiöissä.
SKDL:n jäsen- ja kannattajapohja oli sosiaaliselta koostumukseltaan vahvasti työväenluokkainen. Vuonna 1946 jäsenistöstä 80 prosenttia oli työläisiä. Toiseksi suurin ryhmä olivat pienviljelijät. Vuoteen 1960 mennessä työläisten osuus oli laskenut ja se oli tuolloin 68,9 %. Naisten osuus jäsenistöstä pysyi 1960-luvulle asti viidesosan tienoilla. 1980-luvulla naisia oli noin kolmasosa SKDL:n jäsenistä.
Organisaatio > Piirijärjestöt

SKDL:n Etelä-Hämeen piirijärjestö
SKDL:n Etelä-Saimaan piirijärjestö (1986–1990)
SKDL:n Helsingin piirijärjestö
SKDL:n Iisalmen piirijärjestö
SKDL:n Joensuun piirijärjestö (erotettiin 1986)
SKDL:n Kainuun piirijärjestö
SKDL:n Keski-Suomen piirijärjestö
SKDL:n Kokkolan piirijärjestö
SKDL:n Kuopion piirijärjestö
SKDL:n Kymen piirijärjestö (erotettiin 1986)
SKDL:n Lapin piirijärjestö
SKDL:n Mikkelin piirijärjestö
SKDL:n Pohjois-Hämeen piirijärjestö
SKDL:n Pohjois-Karjalan piirijärjestö (1986–1990)
SKDL:n Oulun piirijärjestö
SKDL:n Uudenmaan piirijärjestö
SKDL:n Vaasan piirijärjestö
SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö
Ålands Folkdemokratiska Distriktorganisation
Liittokokoukset

| liittokokous | Ajankohta | Sijainti |
| --- | --- | --- |
| 1. | 23.–25.3.1946 | Helsinki (Paasitorni) |
| 2. | 28.6.–1.7.1949 | Helsinki |
| 3. | 31.5.–3.6.1952 |  |
| 4. | 11.–13.6.1955 | Tampere  |
| 5. | 4.–7.4.1958 | Turku |
| 6. | 31.3.–3.4.1961 | Kulttuuritalo, Helsinki |
| 7. | 15.–18.5.1964 | Kulttuuritalo, Helsinki |
| 8. | 13.–15.5.1967 | Helsinki |
| 9. | 15.–18.5.1970 | Helsinki |
| 10. | 14.–15.4.1973 | Pori |
| 11. | 4.–6.6.1976 | Helsinki |
| 12. | 1.–3.6.1979 | Oulu |
| 13. | 28.–30.5.1982 | Kuopio |
| 14. | 24.–26.5.1985 | Tampere |
| 15. | 20.–22.5.1988 | Turku |
| ylimääräinen liittokokous | 29.4.1990 | Helsinki |
Suomen Kommunistisen Puolueen rooli

Kommunistit olivat SKDL:ssa aina hallitseva osapuoli, joten SKDL seurasi Suomen Kommunistisen Puolueen linjauksia kaikissa tärkeimmissä kysymyksissä. Kommunistien rooli kasvoi 1940-luvun lopulla, kun osa sosialisteista jätti puolueen ja monet johtavat sosialistit (Wiik, Keto, Räisänen, Ampuja) kuolivat. SKP:n puheenjohtaja Aimo Aaltonen esitti maaliskuussa 1953 puolueensa keskuskomitealle tilannearvion, jonka mukaan kommunisteilla oli hallussaan kaikki 16 SKDL:n piirisihteerin paikkaa sekä selvä enemmistö liittotoimikunnassa (24/35). SKDL:n keskustoimiston työntekijöistä kommunisteja olivat kaikki paitsi yksi. Osa SKDL:n jäsenistä toimi ensisijaisesti liitossa, mutta kuului puolueeseen käytännöllisistä syistä. Varsinkin SKDL:n alkuaikoina SKP:n jäseniä suosittiin henkilövalinnoissa. Päätös jäsenyydestä jommassakummassa saattoi yksilötasolla syntyä myös esimerkiksi jäsenmaksun suuruuden tai asuinpaikan perusteella.
Kaksoisorganisaatio oli raskas jäsenten kannalta, kun kokouksissa usein käsiteltiin samat asiat, niihin osallistuivat samat ihmiset, ne pidettiin samassa paikassa ja peräkkäin. Organisaation ylläpito vei rahaa liikkeen muilta toiminnoilta. Jo 1940-luvulla esiintyi ajatuksia SKP:n ja SKDL:n yhdistämisestä, ja asia nousi keskusteluihin jälleen 1960-luvulta alkaen. 1940-luvulla idea kuivui kuitenkin kokoon Otto-Ville Kuusisen tyrmättyä sen leniniläisen puolueteorian vastaisena ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen alettua korostaa itsenäisten marxilais-leniniläisten puolueiden merkitystä Jugoslavian tapahtumien seurauksena 1948. 1960-luvulla syntynyt SKP:n oppositio puolestaan suhtautui kaikkiin kommunistisen puolueen itsenäisen aseman vaarantaviin ehdotuksiin jyrkän kielteisesti ja korosti SKDL:n luonnetta demokraattisten voimien yhteenliittymänä. Esimerkiksi Lapissa osastoja kuitenkin yhdisteltiin 1960-luvun lopulla Arvo Aallon johdolla.
SKP ja SKDL lähentyivät toisiaan poliittisesti etenkin sen jälkeen, kun SKP:n oppositio erotettiin puolueesta.
SKP:n organisaatio oli vahvempi kuin SKDL:n ja puolueella oli liittoa enemmän rahaa käytettävissä. SKDL:n toimintakulttuuri oli avoimempi kuin SKP:n.
Liiton ulkopuoliset eivät usein ymmärtäneet SKDL:n organisaatiota ja suhdetta SKP:hen, joten kaikkia kansandemokraatteja kutsuttiin monesti kommunisteiksi.
Puolueen on nähty olleen osa SKP:n taktiikkaa yhteiskunnallisen vallan ottamiseksi; inklusiivisen SKDL:n tarkoituksena oli yhdistää kaikki sosialistit ja liberaalit porvarit SKP:n johtoon.
Politiikka > Hallituksissa

SKDL osallistui hallituksiin heti jatkosodan jälkeen (1944–1948) ja jälleen 1960-luvun puolivälistä alkaen, kun niin sanottu kansanrintamahallitus (SKDL-SDP-Keskusta) aloitti toimintansa. Vuonna 1971 SKDL jätti hallituksen neljäksi vuodeksi, mutta meni mukaan Kekkosen runnomaan Miettusen hallitukseen, mikä jakoi puoluetta. SKDL:n viimeinen hallituskausi (Sorsa III) päättyi eroamiseen joulukuussa 1982.
Politiikka > Ulkopolitiikka

SKDL:n perustamisessa keskeinen tekijä oli koota ihmisiä uuden ulkopolitiikan taakse, pois vanhojen sotapoliitikkojen vaikutuksesta. Läheisten suhteiden vaaliminen Neuvostoliittoon oli SKDL:lle tärkeää ja puolue pyrki kaikin tavoin edistämään maiden välistä kanssakäymistä. YYA-sopimuksen solmimisen edesauttaminen oli yksi SKDL:n toimenpiteistä. 1940-luvulla muut puolueet suhtautuivat tähän vielä epäillen, joten SKDL:n toiminnalle oli tilausta. Vuosien edetessä kaikki suuret puolueet kääntyivät pikkuhiljaa kannattamaan kekkoslaista ulkopolitiikkaa ja SKDL:n merkitys idänsuhteiden hoitamisessa väheni. 1970-luvulla SKP:n taistolaiset väittivät ”pahimpien neuvostovastaisuuksien” tulevan SKDL:n piiristä ja neuvostoliittolaisissa lehdissäkin arvosteltiin voimakkain sanoin SKDL:n puheenjohtaja Aleniusta.
Politiikka > Sosialismi

SKDL:n suhde sosialismiin oli koko liiton toiminnan ajan ongelmallinen. Sosialistit olisivat halunneet maininnan sosialismista puolueen ohjelmiin, mutta osalle kommunisteista tämä ei sopinut. SKP karsasti ”kilpailevaa” versiota sosialismista, jonka oikeaoppista tulkintaa se yksin koki edustavansa. Toiseksi kommunistit elättelivät toivoa muidenkin kuin sosialismin kannattajien mukaantulosta. Ennen vuoden 1967 liittokokousta sanaa sosialismi ei mainittu SKDL:n ohjelmissa. Tällöin se otettiin ohjelmaan puheenjohtajaksi valitun Ele Aleniuksen johdolla. SKDL:n johdossa Alenius ajoi sosialismia, joka erosi luonteeltaan ja menettelytavoiltaan kommunistien mallista. Aleniuslaiset ja enemmistökommunistit tulivat kuitenkin käytännössä hyvin toimeen keskenään, vaikka myönsivät erilaiset aatteelliset lähtökohtansa. Molempien sosialismi korosti suomalaisen sosialismin omia kehityslinjoja suhteessa itäeurooppalaiseen reaalisosialismiin.
Vuonna 1990 perustetun Vasemmistoliiton ohjelmaan ei otettu mainintaa sosialismista, vaikka se oli esillä vielä luonnosvaiheessa, ja sosialismia ohjelmaan kannattivat niin kommunistit  kuin SKDL:n Sosialistitkin.
Vaalit > Eduskuntavaalit

SKDL osallistui omilla listoillaan kaikkiin valtakunnallisiin vaaleihin vuosina 1945–1987. SKDL nousi suurten puolueiden joukkoon ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan 1945 saaden lähes 400 000 ääntä. Ehdokasasettelusta ei ehditty pitää jäsenäänestystä, joten SKDL:n johto teki kompromissin, jossa ehdokkaita asettivat kommunistit (72), kuutoset (66), sosiaalidemokraattinen oppositio (48) ja SKDL:n kanssa vaaliliittoon ryhtynyt Pienviljelijäin puolue (14). Eduskuntaan valittiin 38 kommunistia, seitsemän kuutosta ja neljä sosiaalidemokraattisen opposition ehdokasta. SKDL:n eduskuntaryhmästä tuli suurin kahden sosiaalidemokraatin loikattua puolueen riveihin syksyllä 1946.
Parhaimman vaalituloksensa SKDL saavutti vuoden 1958 eduskuntavaaleissa, jolloin se nousi eduskunnan suurimmaksi puolueeksi noin 23 prosentin kannatuksella ja 50 kansanedustajalla. Viimeisissä eduskuntavaaleissaan 1987 SKDL sai vain 16 kansanedustajaa ja alle 10 % äänistä. Kannatus alkoi laskea 1970-luvun puolivälin jälkeen.
SKDL oli kannatukseltaan yksi Länsi-Euroopan suurimmista vasemmistopuolueista SKP:n ollessa vastaavasti suurimpia kommunistipuolueita. 1960-luvulla SKDL:n edesottamuksia hallituksessa seurattiin innokkaasti vastaavien länsieurooppalaisten puolueiden ollessa hallitusten ulkopuolella.
SKDL solmi vaaliliittoja 1960-luvulta 1980-luvun alkuun Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton (TPSL) ja sen seuraajan Sosialistisen työväenpuolueen (STP) kanssa.
| Vuosi | Edustajat | Kannatus | Kannatus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1945 | 49 / 200 | 398 618 | 23,47 % |
| 1948 | 38 / 200 | 375 538 | 19,98 % |
| 1951 | 43 / 200 | 391 134 | 21,58 % |
| 1954 | 43 / 200 | 433 251 | 21,57 % |
| 1958 | 50 / 200 | 450 220 | 23,16 % |
| 1962 | 47 / 200 | 506 829 | 22,02 % |
| 1966 | 41 / 200 | 502 374 | 21,20 % |
| 1970 | 36 / 200 | 420 556 | 16,58 % |
| 1972 | 37 / 200 | 438 757 | 17,02 % |
| 1975 | 40 / 200 | 519 483 | 18,89 % |
| 1979 | 35 / 200 | 518 045 | 17,90 % |
| 1983 | 27 / 200 | 400 930 | 13,46 % |
| 1987 | 16 / 200 | 270 433 | 9,39 % |
Vaalit > Kunnallisvaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Kannatus | Kannatus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1945 | 2 496 | 275 324 |  |
| 1947 | 2 005 | 314 156 | 20,4 % |
| 1950 | 2 517 | 347 102 | 23,04 % |
| 1953 | 2 546 | 406 324 | 23,10 % |
| 1956 | 2 272 | 353 967 | 21,17 % |
| 1960 | 2 409 | 432 146 | 22,01 % |
| 1964 | 2 417 | 470 550 | 21,94 % |
| 1968 | 1 770 | 382 882 | 16,91 % |
| 1972 | 1 731 | 437 130 | 17,48 % |
| 1976 | 2 050 | 494 920 | 18,45 % |
| 1980 | 1 835 | 456 177 | 16,64 % |
| 1984 | 1 482 | 354 582 | 13,15 % |
| 1988 | 1 209 | 270 532 | 10,29 % |

Ensimmäisissäe sodanjälkeisissä kunnallisvaaleissa vuonna 1945 SKDL oli vaaliliitossa SDP:n kanssa.
Ennen vuoden 1950 kunnallisvaaleja SKDL:llä oli enemmistö valtuustopaikoista Kajaanin maalaiskunnassa, Karkkilassa, Karttulassa, Kolarissa, Maariassa, Munsalassa, Pyhäjärvellä, Rautavaaralla ja Suomussalmella. Rautavaaran enemmistö syntyi SDP:n edustajan loikkauksen seurauksena. Vaaleissa SKDL sai enemmistön uusina paikkakuntina Kemin kaupungissa, Kittilässä ja Sallassa. Kemin valtuusto oli ensimmäinen kansandemokraattien hallintaan siirtynyt kaupunginvaltuusto – aiemmat olivat maalaiskuntia ja kauppaloita. SKDL:n 23 prosentin äänisaalis toi liitolle yli 2 500 valtuutettua ja noin 10 000 lautakuntapaikkaa. SKDL menetti enemmistönsä Pyhäjärvellä ja Suomussalmella, mutta valloitti ne takaisin seuraavissa vaaleissa 1953. Kajaanin maalaiskunnassa SKDL:llä oli vuoden 1953 vaalien jälkeen 17 valtuuston 27 paikasta.
Vuoden 1960 vaalien jälkeen kansandemokraattinen valtuustoryhmä oli suurin muun muassa Karkkilassa, Kemissä, Nokialla, Tampereella, Varkaudessa ja Äänekoskella. Vuoden 1964 kunnallisvaaleissa SKDL sai enemmistön Kajaanin maalaiskunnan, Kolarin, Rautavaaran ja Saloisten valtuustoihin. Liitto menetti enemmistöasemansa Haukiputaalla, Karkkilassa, Kempeleessä ja Pyhäjärvellä.