stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuntec
Talous

Vuoden 2012 liikevaihto 35,211 M€ ja liiketulos 0,159 M€ (henkilökuntaa 272)
Vuoden 2013 liikevaihto 36,502 M€ ja liiketulos 0,775 M€ (henkilökuntaa 272)Omavaraisuusaste 21,2 %
Vuoden 2014 liikevaihto 37,707 M€ ja liiketulos 2,353 M€ (henkilökuntaa 270)Omavaraisuusaste 32,3 %
Vuoden 2015 liikevaihto 37,810 M€ ja liiketulos 3,315 M€ (henkilökuntaa 198) Omavaraisuusaste 46,5 %
Vuoden 2016 liikevaihto 31,852 M€ ja liiketulos 1,568 M€  (henkilökuntaa 218) Omavaraisuusaste 50,7 %
Vuoden 2017 liikevaihto 39,195 M€ ja liiketulos 1,569 M€ (henkilökuntaa 219)  Omavaraisuusaste 34,2 %
Aiheesta muualla

Kuntecin verkkosivusto
Flör
Krimin kansainvälinen asema

Krimin kansainvälinen tunnustus maittain
Krimin kansainvälinen asema on kiistanalainen. Venäjä liitti Krimin osaksi itseään sotilaallisessa interventiossa 28. helmikuuta 2014, mutta Yhdistyneet kansakunnat ei ole tunnustanut sitä osaksi Venäjää. YK:n yleiskokouksen päätöslauselman 68/262 mukaan yleiskokous on todennut vuoden 2014 Krimin kansanäänestyksen olleen epäpätevä.  Ei-sitovaa päätöslauselmaa tuki 100 Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltiota, 11 valtiota äänesti päätöslauselmaa vastaan, kun taas 58 maata tyhjää, ja lisäksi 24 valtiota oli poissa äänestyksen aikana.
Valtiot, jotka ovat tunnustaneet Krimin osaksi Venäjää

Seuraavat YK:n jäsenmaat tukeneet Krimin kiistassa Venäjää, esimerkiksi antamalla tukensa Venäjälle YK:n äänestyksissä. Jotkut maat, kuten Intia, ovat myös äänestäneet Krimin ihmisoikeustilannetta vastaan, mutta eivät äänestäneet Ukrainan alueellista koskemattomuutta vastaan vuonna 2014 tai 2018, joten niitä ei ole lueteltu alla.
Afganistan
Armenia
Kirgisia
Nicaragua
Pohjois-Korea
Sudan
Syyria
Venezuela
Zimbabwe
Valtiot, jotka ovat tunnustaneet Krimin osaksi Ukrainaa

Seuraavat YK:n jäsenet ovat ottaneet Ukrainan tukevan kannan  Krimin suhteen, kuten tuen antamisesta Ukrainalle YK:ssa
Albania
Andorra
Argentiina
Australia
Itävalta
Azerbaidžan
Bahama
Bahrain
Barbados
Belgia
Benin
Bhutan
Bolivia
Bulgaria
Kamerun
Kanada '
Kap Verde
Tšad
Keski-Afrikan tasavalta
Chile
Kolumbia
Costa Rica
Kroatia
Kypros
Tšekki
Tanska
Kongon demokraattinen tasavalta
Djibouti
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Viro
Suomi
Ranska
Georgia
Saksa
Kreikka
Guatemala
Guinea
Guyana
Haiti
Honduras
Unkari
Islanti
Indonesia
Irlanti
Italia
Jamaika
Japani
Jordania
Kiribati
Kuwait
Latvia
Liberia
Libya
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Pohjois-Makedonia
Madagaskar
Malawi
Malediivit
Malesia
Malta
Marshallinsaaret
Mauritius
Meksiko
Mikronesia
Moldova
Monaco
Montenegro
Alankomaat
Uusi-Seelanti
Niger
Nigeria
Norja
Palau
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Peru
Puola
Portugali
Qatar
Romania
Ruanda
Samoa
San Marino
Saudi-Arabia
Seychellit
Sierra Leone
Singapore
Slovakia
Slovenia
Salomonsaaret
Somalia
Etelä-Korea
Espanja
Ruotsi
Sveitsi
Thaimaa
Togo
Trinidad ja Tobago
Tunisia
Turkki
Turkmenistan
Britannia
Yhdysvallat
Uruguay
Uzbekistan.
Kuntiot

| Kuntiot |
| --- | --- |
 Rohtokuntio (Gratiola officinalis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Kuntiot Gratiola  L.
Katso myös
   Kuntiot Wikispeciesissä   Kuntiot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuntiot (Gratiola) on ratamokasvien (Plantaginaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin noin 30 lajia. Näiden lisäksi sukuun on kuvattu suunnilleen saman verran muitakin lajeja, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Lajeja

Gratiola aurea
Gratiola brevifolia
Gratiola japonica
Gratiola nana
Gratiola neglecta – lännenkuntio eli kuntio
Gratiola officinalis – rohtokuntio
Gratiola peruviana
Gratiola virginiana
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Gratiola
Suomen Lajitietokeskus: Kuntiot – Gratiola
Kempeleen junaturma

| Kempeleen junaturma |
| --- | --- |
Päivämäärä:  5. toukokuuta 1977
Paikka:  Kuivalanmutka Oulun–Kempeleen kunnanraja
Valtio:  Suomi
Rataosa:  Seinäjoki–Oulu
Sijainti:  64°57′30″N, 025°31′00″E
Turman kuvaus:  yhteentörmäys
Turman syy:  liikenteenohjausvirhe
Tiedot
Junia osallisena:  2
Juna(t):  pikajuna 61 tavarajuna 6052
Kuolleita:  2
Loukkaantuneita:  68
Kempeleen junaturma tapahtui 5. toukokuuta 1977 Pohjanmaan radalla Oulun ja Kempeleen kunnanrajalla. Onnettomuudessa kuoli kaksi henkilöä ja 68 loukkaantui.
Pohjoiseen matkalla ollut pikajuna P61 (veturina Dr12 nro 2240) törmäsi etelään matkalla olleeseen malmijunaan T6052 (veturina Dr12 2230) Kempeleen ja Oulun liikennepaikkojen välillä, kuntien rajalla sijaitsevassa rataosuuden ainoassa kaarteessa, niin sanotussa Kuivalanmutkassa.
Menehtyneet olivat pikajunan matkustajia. Molempien junien veturimiehistöt pelastuivat. Malmijunan veturinkuljettajat hyppäsivät pois veturista, ja pikajunan veturinkuljettajat pelastuivat suojautumalla veturin konetilan huoltotunneliin.
Onnettomuuden jälkeen molemmat veturit romutettiin.
Onnettomuuden syy oli se, että T6052 sai lähtöluvan Oulusta liian aikaisin, jolloin junat joutuivat samalle yksiraiteiselle rataosuudelle.
Aiheesta muualla

Kuvia onnettomuusvetureista
Kumariini

| Kumariini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2H-1-bentsopyran-2-oni
CAS-numero:  91-64-5
PubChem CID:  323
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H6O2
Moolimassa:  146,14 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä hiutaleita
Sulamispiste:  68–70 °C (341–343 K)
Kiehumispiste:  297–299 °C (570–572 K)
Tiheys:  0,94 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,9 g/l (20 °C)
Kumariini on heterosyklinen yhdiste. Se on palavaa, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hiutalemaista ainetta, jolla on tunnusomainen miellyttävä tuoksu. Sen kemiallinen kaava on C9H6O2. Kumariinista käytetään myös nimityksiä 1,2-bentsopyroni ja 2H-1-bentsopyran-2-oni.
Esiintyminen kasveissa

Kumariinia esiintyy erittäin monissa kasveissa ja niiden haihtuvissa öljyissä. Kumariinia sisältäviä kasveja ovat esimerkiksi kassiakaneli, tuoksusimake, liperi, tuoksumatara, veikselinkirsikka ja tonkapapu. Sitä kutsutaan myös tonkakamferiksi. Kanelissa kumariinia on yleensä 2–3 painopromillea, mutta enimmillään sitä voi olla jopa 6–7 promillea. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Kaakkois-Euroopassa, erityisesti Kreikassa, Kyproksella ja Etelä-Bulgariassa makeiden leivonnaisten maustamiseen käytetään mahlebi-nimistä maustetta, jossa on kumariinia. Mausteen kumariinipitoisuus on noin 0,5 promillea. Sitä saadaan veikselinkirsikan siemenistä. Veikselinkirsikka kasvaa Lähi-idässä ja Itä- ja Keski-Euroopassa.
Kumariinia käytetään miellyttävän tuoksunsa vuoksi hedelmäesanssien valmistukseen ja hajuaineena. Kumariini antaa maun puolalaiselle Żubrówka-yrttivodkalle, jonka maku tulee pullossa olevasta lännenmaarianheinän korresta.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle voi ärsyttää ihoa. Pidempiaikainen tai toistuva altistuminen aineelle saattaa altistaa syövälle.[lähde? ]
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) on todennut kumariinin olevan maksalle myrkyllinen aine (hepatotoksinen) ja suosittelee kumariinille siedettävän päiväsaannin rajaksi 0,1 mg ruumiin painokiloa kohden vuorokaudessa. Kanelin säännöllinen käyttö ei siksi ole suositeltavaa, sillä lapsille pienetkin annokset voivat olla haitaksi. Harvinainen ja kalliimpi ceyloninkaneli (Cinnamomum zeylanicum) sisältää kumariinia huomattavasti vähemmän.
Aiheesta muualla

Kanelin kumariini – Ruokavirasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kumariinin kansainvälinen kemikaalikortti
Liber Herbarum II: Kumariinia sisältäviä kasveja
PubChem: Coumarin (englanniksi)
Human Metabolome Database: Coumarin (englanniksi)
DrugBank: Coumarin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Coumarin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Coumarin (englanniksi)
ChemBlink: Coumarin (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Coumarin (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - coumarin (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - coumarin (englanniksi)
Kemppaanmäen koulu

| Kemppaanmäen koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Ilopurontie 140, 71570 Syvänniemi (Kuopio)
Koordinaatit:  62.8759°N, 27.1870°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Riitta Cederberg
Luokat:  0–2 (2015–2016)
Oppilaita:  29 (2015–2016)
Verkkosivut
Kemppaanmäen koulu oli Kuopion länsiosassa, Karttulan Syvänniemen kylällä toiminut suomenkielinen alkuopetuksen kyläkoulu (luokka-asteet 0–2). Koulua kävi noin 30 oppilasta. Hallinnollisesti se oli kytketty opetusysiköksi Karttulan keskustaajamaan rakennettavaan Kissakuusen kouluun (yhtenäiskoulu).
Sittemmin Kemppaanmäen koulun opetus on jaettu muualle: osaksi Kissakuusen kouluun Karttulan kirkonkylälle ja Pihkainmäen kouluun Pihkainmäelle.
Kempeleläinen

| Kempeleläinen |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  paikallislehti
Julkaisija:  Kustannus Kempeleläinen Ky
Perustettu:  1981
Lakkautettu:  1996
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kempele
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  suomi
Kempeleläinen oli vuosina 1981–1996 ilmestynyt kempeleläinen paikallissanomalehti. Ensimmäinen numero julkaistiin 8. tammikuuta 1981, ja viimeinen joulukuussa 1996. Lehden seuraaja oli vuosina 1997–2008 ilmestynyt Lakeuden Joutsen. Sanomalehden toimitus sijaitsi Kempeleen keskustaajamassa.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2024

Käsipallossa kilpailtiin Pariisin 2024 kesäolympialaisissa 16:tta kertaa. Olympialaisissa oli omat turnaukset naisille ja miehille ja kumpaankin turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Ottelut pelattiin Paris Expo Porte de Versailes’ssa ja pudotuspelit Stade Pierre-Mauroyssa.
Mitaliyhteenveto

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet tiedot |  Tanska (DEN) |  Saksa (GER) |  Espanja (ESP) |
| Naiset tiedot  |  Norja (NOR) |  Ranska (FRA) |  Tanska (DEN) |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Tanska | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2. |  Norja | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Ranska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3. |  Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Espanja | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |
Kristinusko Australiassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Australiassa. Australian suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu noin 20 prosenttia väestöstä. Protestanttisiin kirkkoihin kuuluu noin 18 prosenttia väestöstä. Suurimpia protestanttisia yhteisöjä ovat anglikaanit (9,8 %), yhtenäiskirkko (2,6 %), presbyteerit ja reformoidut (1,6 %), baptistit (1,4 %), helluntailaiset (1 %) sekä muut protestantit (1,7 %).  Muihin kristillisiin kirkkoihin kuuluu 3,5 prosenttia väestöstä ja ortodoksisiin kirkkoihin 2,3 prosenttia väestöstä.
Historia

Vuonna 1788 Iso-Britannia perusti Australiaan rangaistussiirtokunnan ja maa itsenäistyi vuonna 1901. Australian kahden suurimman kirkon, Filippiinien kautta saapuneen katolisen kirkon ja anglikaanisen kirkon juuret ovat Englannissa. Australian yhtenäiskirkko koostuu entisistä kongregationalisteista, metodisteista ja presbyteereistä. Myöhempää perua ovat suuret ortodoksiset kirkot. Evankeliset, helluntailaiset ja karismaattinen liike muodostaa noin 27 prosenttia kristityistä.
Kirkkojenväliset järjestöt

Australiassa toimivia kirkkojenvälisiä järjestöjä ovat Australian kirkkojen neuvosto sekä Australian evankelinen allianssi. Australian kirkot ovat rakentaneet ulkosuhteitaan ensisijaisesti Oseaniaan ja Aasiaan.
Kempeleen historia (kirja)

| Kempeleen historia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Mauno Hiltunen
Kieli:  suomen kieli
Genre:  paikallishistoria
Kustantaja:  Kempeleen kunta ja seurakunta
Julkaistu:  1982
Sivumäärä:  304
ISBN:  951-99398-1-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kempeleen historia on vuonna 1982 julkaistu Mauno Hiltusen kirjoittama ja Kempeleen kunnan ja seurakunnan kustantama kirja.
Kirjan sisältö

Kirja kattaa ajan Kempeleen kylän synnystä 1500-luvulla 1980-luvun alkuun, jolloin Kempeleen kunta eli voimakasta kasvuvaihetta. Kirjailijan mukaan varsin mittavan ajanjakson ja kirjan sivumäärän puitteissa, siinä käsitellään vain olennaisimpia piirteitä ja keskeisimpiä kehityslinjoja. Kirjailija kertoo käyttäneensä kirjan teon alkuvaiheessa pohjana Kempeleen pitkäaikaisen kirkkoherra Kaarlo Ilmari Cajanuksen vuonna 1936 ilmestynyttä kirjaa Kempeleen seurakunnan vaiheita, joka käsittelee monipuolisesti Kempeleen seurakunnan historiaa.
Kirja on jaettu yhdeksään elämänalan mukaiseen päälukuun, joka alkaa paikallisista luonnonoloista, joista maankohoamisilmiö, moninaisesti elämään vaikuttanut tekijä on saanut erityistä painotusta. Lisäksi kirjassa käsitellään hallinnollisia yhteyksiä, asutusta ja väestöä, elinkeinoelämää, seurakunnan ja kirkon vaiheita, kunnalliselämää, henkistä kulttuuria ja yhdistystoimintaa, koulutoimia sekä poliittisia tapahtumia.
Kirjailijan mukaan kunnalliselämän osalta käytettävissä oleva lähdeaineiston määrä oli tavattoman runsas ja lähes aukoton, kun taas kirjallisuutta oli perin niukasti käytettävissä. Suureksi osaksi kirja perustuu ennen käyttämättömän alkuperäismateriaalin varaan. Varsin ongelmallinen tekijä kirjan teossa oli Kempeleen viime vuosikymmeninä alkanut ja tuolloin yhäkin jatkuva voimakas kasvukehitys. Kirjassa on myös runsaasti valokuvia historian ajalta.
Kirjan tekijät

Mauno Hiltusen lisäksi kirjan tekoon osallistuivat Kempeleen kunnan ja seurakunnan edustajista koostuva historiatoimikunta, jotka muun muassa perehtyivät käsikirjoitukseen, selvittivät historiaa sekä avustivat valokuva-aineiston hankinnassa. Kirjailija toteaa, että "Ilman historiatoimikunnan laajaa paikallistuntemusta kulku menneisyyden metsikössä olisi välistä voinut muuttua onnettomaksi harhailuksi.". Lisäksi kirjan teossa ovat olleet mukana professori Aimo Halila, joka tarkasti kirjan käsikirjoituksen sekä Oulun Paikallishistoriallinen toimiston ja Oulun maakunta-arkiston henkilökunta.
Kapitan Kosolapov

| Kapitan Kosolapov Капитан Косолапов>  |
| --- | --- |
Aluksen laji: Satamajäänmurtaja
Tunnuskirjaimet: UGUW
Rakennustelakka: Wärtsilä Helsingin Telakka
Rakennusnumero: 409
Tilattu: 22. maaliskuuta 1974
Kölinlasku:  
Vesillelasku: 13. helmikuuta 1976
Luovutus: 14. heinäkuuta 1976
Suurin pituus: 56,29 m
Perpendikkelipituus: 50,09 m
Suurin leveys: 16,03 m
Suurin syväys: 4,20 m
Bruttovetoisuus: 1 369
Kantavuus: 354 t
Akseliteho: 2,5 MW
Nopeus: 13 solmua (24 km/h)
Paaluveto: 35 t
Kapitan Kosolapov on pieni jäänmurtaja, joka on suunniteltu avustamaan aluksia matalissa vesissä. Wärtsilän Helsingin telakalta valmistui vuonna 1976 kolmen laivan sarja, josta Kapitan Kosolapov oli keskimmäinen. Ensimmäisenä valmistui Kapitan M. Izmailov ja viimeisenä Kapitan A. Radžabov. Sarjan alukset on tarkoitettu satamien aukipitoon, hinauksiin ja pelastustehtäviin Mustallamerellä, Kaspianmerellä ja Vienanmerellä. Kapitan Kosolapov on murtanut jäitä Arkangelissa omistajanaan Northern Marine Shipping Company.
Murtajan jäissä liikkumista helpottaa ilmapuhallusjärjestelmä ja siltojen alittamiseksi aluksen savupiippu ja mastot on rakennettu alaskäännettäviksi. Pelastustehtäviä varten aluksessa on palosammutusvälineistö.
Jäänmurtajan kastoi laiturissa Wärtsilän telakkaryhmän johtaja Christian Landtman.
Koneisto

Pääkoneisto on rakennettu voimalaitosperiaatteen mukaisesti, joten laivassa ei ole erillisiä apukoneita, vaan vain pieni satamaaggregaatti. Neljä Wärtsilä 824 TS -dieselmoottoria valmisti Wärtsilän Vaasan tehdas. Kahdeksansylinteristen moottorien sylinterin halkaisija on 240 mm ja iskunpituus 310 mm. Moottorien yhteisteho on 4,0 megawattia ja ne pyörittävät neljää Strömberg-vaihtovirtageneraattoria 4 x 954 kW, 600 volttia, 50 hertsiä. Generaattorit on kytketty tyristori-tasasuuntimien kautta kahteen 1,268 MW:n sähkömoottoriin, jotka pyörittävät kahta perässä olevaa potkuria. Aluksen konehuone on miehittämätön ja koneiden kauko-ohjaus ja valvonta tapahtuvat komentosillalta.
Kullervo Kalske

| Kullervo Kalske |
| --- | --- |
 Kullervo Kalske vuonna 1938
Henkilötiedot
Koko nimi:  Keijo Kullervo Kalske
Syntynyt: 28. helmikuuta 1912 Lahti, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 26. tammikuuta 1977 (64 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, poliisi
Puoliso:  Saara Kouki  (vih. 1938; k. 1977)
Lapset:  2
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   Pohjalaisia  Viulunsoittaja katolla  Avoveteen  Jääkärin morsian 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Keijo Kullervo Kalske (28. helmikuuta 1912 Lahti – 26. tammikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Ennen elokuvauraansa Kalske työskenteli Kotkassa poliisina seitsemän vuotta ja esiintyi satunnaisesti Kotkan Näyttämöllä. Valkokankaalla hänet nähtiin enimmäkseen sotilaan, urheilijan tai muun romanttisen sankarin rooleissa.
Kalske debytoi miespääosassa elokuvassa Jääkärin morsian (1938), joka nosti hänet välittömästi tähdeksi. Samana vuonna hänellä oli merkittävät miesosat elokuvissa Markan tähden ja Poikamiesten holhokki. Yhden parhaimmista suorituksistaan Kalske teki vuoden 1939 urheiluelokuvassa Avoveteen.
1950-luvulle tultaessa Kalskeen elokuvaroolit pienenivät vähäisimmillään avustajatasoisiksi. Hän näytteli urallaan myös teatterissa sekä televisiossa.
Varhaisvaiheet

Kullervo Kalske syntyi Lahdessa 1912 konstaapeli Johannes Kalskeen ja näyttelijä Hilda Väänäsen perheeseen. Kansakoulun ja RUK:n jälkeen Kalske seurasi isänsä jalanjälkiä poliisiksi ja työskenteli virassa Kotkassa vuosina 1930–1937. Poliisin työn ohessa hän opiskeli puheilmaisua Kerttu Särkkä-Kallion johdolla ja esiintyi satunnaisesti Kotkan Näyttämöllä.
Ura > Elokuvat

Elokuvapiireihin Kalske pääsi, kun Suomi-Filmin johtaja Risto Orko näki hänet kotkalaisen teatterin kesäkiertueella ja kutsui koekuvaukseen. Tämä johti näyttelijäkiinnitykseen Suomi-Filmiin ja miespääosaan Jääkärin morsiamessa (1938). Arvostelijat pitivät roolisuoritusta ensikertalaiseksi hyvänä ja lupaavana sankarityyppinä.
Salskea Kullervo Kalske oli 1930-luvun loppupuolen suosituimpia filmitähtiä ja erityisesti nuorten tyttöjen idoli. ”Pohjolan Tarzaniksi” kutsutun Kalskeen merkittävin rooli valkokankaalla oli juoksijasankari Yrjö Niemelä urheiluelokuvassa Avoveteen. Poliisien kymmenottelun Suomen mestarina hän sai kiitosta miehekkäästä ja urheilijanomaisesta ryhdistä ja liikunnasta. Orvo Saarikiven ohjaamassa komediassa Hätävara (1939) Kalske esitti miespääosassa kunnianhimoista Jali Kinnusta. Niin ikään romanttisen sankarin roolit seurasivat elokuvissa Punahousut (1939), Kersantilleko Emma nauroi? (1940), Ryhmy ja Romppainen (1941) sekä Jees ja just (1943), jotka ovat kaikki sotilasfarsseja. Myös draamassa Miehen kunnia (1943) hänellä on ensirakastajan rooli.
Talvisodan aikana Kalske kävi armeijan ja jatkosodan alussa upseerikoulun. Hän toimi ensin vänrikkinä Pietarin motin vartijana Kannaksella ja siirtyi sitten puolustusvoimien viihdytystoimiston palvelukseen. Sodan jälkeen hän esitti itserakasta nyrkkeilijää Urho Luomusta avioliittokomediassa Vuokrasulhanen (1945). Samana vuonna Kalske jätti Suomi-Filmin ja jatkoi freelancerina. Hän oli Regina Linnanheimon vastanäyttelijänä elokuvassa Intohimon vallassa (1947). Miespääosa hänellä oli myös komediassa Ruma Elsa (1949). Viimeiset pääroolit valkokankaalla Kalske teki vuoden 1950 elokuvissa Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin ja Tapahtui kaukana, sekä lyhytelokuvassa Tukkijoella tapahtuu.
1950-luvulle tultaessa Kalskeen elokuvaroolit alkoivat muuttua vaatimattomiksi. Merkittäviä osia olivat jätkä Yrjö komediassa Lentävä kalakukko, kapteeni Jaakko Koivula sotilasfarssissa Majuri maantieltä ja työmies Eka Luoma urheilufilmissä Veteraanin voitto. Muutoin hänen osansa olivat yleensä pieniä poliisin tai upseerin tehtäviä. Näihin Kalske sopi poliisitaustansa ansiosta erinomaisesti, tulkiten ne ammattitaidolla. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1971 elokuvassa Kreivi, jossa hän esitti rotaryklubin puheenjohtaja Arvo Hintikkaa. Televisiossa hän esiintyi vielä vuonna 1978 minisarjassa Sodan ja rauhan miehet.
Päätyönään Kalske piti Yrjön osaa elokuvassa Avoveteen (1939). Hän ei muutoin ollut kovin tyytyväinen elokuvauralla saamiinsa rooleihin: ”Kiiltokuvasankareita näytellessä harmitti se, ettei sankarilla ollut luonnetta ollenkaan. Puristamallakaan ei saanut tietää mikä tämä mies on miehiään ---. Myöhemmin sankarit onneksi muuttuivat”, Kalske kertoi Katso-lehden haastattelussa 1972.
Ura > Näyttämö

Kalskeen näyttämörooleista tunnetuimpia olivat nimismiehen renki näytelmässä Pohjalaisia, venäläinen santarmi näytelmässä Viulunsoittaja katolla, Kamelianaisen Armand sekä Loppiaisaaton Orsini. Hän oli Suomen Työväen Teatterin kiinnitetty näyttelijä vuodesta 1953 alkaen, kunnes liittyi Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin (vuodesta 1965 Helsingin kaupunginteatteri) näyttelijäkuntaan vuonna 1957. Siellä hän työskenteli aina 1970-luvun puoliväliin saakka.
Yksityiselämä

Kalske oli vuodesta 1938 kuolemaansa asti naimisissa Saara Kalskeen (o.s. Kouki) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Kalske oli kova tupakoija ja kuoli syöpään 64-vuotiaana 1977. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Kristinusko Argentiinassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Argentiinassa. Argentiinan suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 62,9 prosenttia väestöstä. Toinen merkittävä kirkkokunta on evankelikaaliset kirkot, erityisesti helluntaiherätys, johon kuuluu 13 prosenttia väestöstä. Muihin evankelikaalisiin kirkkoihin kuuluu 2,3 prosenttia. Jehovan todistajiin kuuluu 1,4 prosenttia argentiinalaisista.
Historia

Argentiina on historiallisesti katolinen maa. Protestanttiset kirkot kehittyivät 1800-luvulla Saksasta, Pohjoismaista ja Pohjois-Amerikasta tulleen lähetystyön ansiosta. Siirtolaiset Itä-Euroopasta ja Lähi-idästä toivat ortodoksisuuden Argentiinaan. Helluntaiherätys alkoi kukoistamaan Argentiinassa 1900-luvulla. Samalla myös katoliseen kirkkoon syntyi karismaattinen liike.
Kirkkojenväliset järjestöt

Argentiinassa on useita kirkkojenvälisiä järjestöjä. Merkittävimmät ovat Evankelisten kirkkojen liitto, Argentiinan evankelisten kirkkojen allianssi, Evankelinen helluntailiitto sekä Ekumeeninen kristillisten kirkkojen komissio.
Karstilähde

Karstilähde on lähde, joka on muodostunut karstimaalle tai karstimuodostumien yhteyteen. Karstilähde voi sijaita jokisuistossa. Lähde voi sijaita myös maan alaisten veden virtaamien yhteydessä. Karstilähde voi sijaita myös järven pohjan alapuolella, kuten on esimerkiksi Albanian ja Montenegron rajaseudulla sijaitsevan Skutarijärven alueella. Karstilähteistä vesi voi tulla toisinaan voimakkaina vesisuihkuina ja lähteet voivat aiheuttaa kylmiä vesipyörteitä.