stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giannelli Imbula
Ura > Seurajoukkueura

Imbulan kasvattajaseura on En Avant de Guingamp. Hän pelasi seuran paidassa vuosina 2009–2013 Ligue 2:ssa ja Nationalissa yhteensä 90 ottelua tehden niissä neljä maalia. Tehdessään debyytin Ligue 2:ssa lokakuussa 2009 Imbulasta tuli sarjan historian nuorin pelaaja. Kaudella 2012–2013, joka päättyi Guingampin nousuun, Imbula valittiin Ligue 2:n parhaaksi pelaajaksi.
Heinäkuussa 2013 Imbula siirtyi Ligue 1:n Olympique de Marseilleen. Pääsarjadebyytti tapahtui elokuussa 2013 Imbulan vanhaa seuraa Guingampia vastaan ja avausmaali syntyi seuraavassa kuussa AS Saint-Étiennen verkkoon. Kaudella 2013–2014 Imbula debytoi myös Mestareiden liigassa. Muun muassa Tottenham Hotspur, Internazionale ja AC Milan olivat tietojen mukaan kiinnostuneita Imbulasta. Heinäkuussa 2015 Imbula siirtyikin Portugalin Primeira Ligan FC Portoon. Hän pelasi seuran paidassa vain kymmenessä ottelussa.
Tammikuussa 2016 Englannin valioliigan Stoke City osti Imbulan seuraennätyksellä, 18,3 miljoonalla punnalla.
Ura > Maajoukkueura

Imbula on syntynyt Belgiassa kinshasankongolaisille vanhemmille, mutta on kasvanut Ranskassa. Näin ollen hän voisi edustaa maajoukkuetasolla joko Belgiaa, Kongon demokraattista tasavaltaa tai Ranskaa. Lokakuussa 2015 Imbula valitsi kuitenkin Belgian maajoukkueen. Imbula on edustanut Ranskaa alle 20-vuotiaissa ja alle 21-vuotiaissa.
Saavutukset

Henkilökohtainen
Ligue 2:n vuoden pelaaja (2012–2013)
European Renewable Energy Council

The European Renewable Energy Council (EREC) on  Euroopan uusiutuvan energiaan liittyvän teollisuuden, kaupan ja tutkimuksen kattojärjestö, joka perustettiin vuonna 2000.  ERECin toimisto sijaitsee Brysselissä.
Järjestön pitää tehtävänään:
toimia  uusiutuvan energian eurooppalaisen teollisuuden ja tutkimuksen edunvalvojana,
toimia keskustelufoorumina,
vaikuttaa poliittisiin päättäjiin paikalliselta känsainväliselle tasolle, ja
edistää eurooppalaista uusiutuvan energian teknologiaa, tuotteita ja palveluja maailmanmarkkinoilla.
Järjestön jäsenyhdistyksiin kuuluvien yritysten vuosittainen liikevaihto on yhteensä 45 miljardia euroa, ja henkilöstömäärä yli 450 000 työntekijää..
Jäsenyhdistyksiä ja -liittoja

European Biomass Association
European Geothermal Energy Council
European Photovoltaic Industry Association
European Small Hydropower Association
European Solar Thermal Industry Federation
European Biomass Industry Association
European Wind Energy Association
European Renewable Energy Research Agency
European Bioethanol Fuel Association (Arkistoitu – Internet Archive)
European Renewable Energies Federation (Arkistoitu – Internet Archive)
European Ocean Energy Association[vanhentunut linkki]
Julkaisuja

Renewable Energy Technology Roadmap up to 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) EREC, 24 s., 1/2007
Renewable heating EREC, 1/2007
EREC’s Position on the Framework Directive for Renewable Energy Sources (Arkistoitu – Internet Archive) 1.10.2007
Erkki Valkeila

Erkki Valkeila (sukunimi vuoteen 1935 Wallenius; 21. lokakuuta 1896 Kuusankoski – 4. heinäkuuta 1964 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä joka käytti myös nimimerkkiä Erkki Valkeala.
Teoksia

Karisto oy:n kirjat 1900–1940.    Karisto 1940
Itää kiertämässä : suomalaisten merimiesten parissa maailmalla.    Karisto 1945
Seikkailemassa Aasian rannoilla : nuoren miehen kokemuksia maailmalla.    Karisto 1946
Hauskaa joulua! : joulu- ja joulun kertomuksia kahdeksan vuosisadan ajalta, koonnut Erkki Valkeila.     Karisto 1947, 2. painos 1994, 3. painos 1995
Mitä nimi merkitsee? : etunimien selityksiä, teoksessa Nimipäiväkirja : sinun nimesi on runo, tekijä Arvo Kankainen.    Karisto 1947
Kariston kirjat 1940–1950.     Karisto 1950
Suomennoksia

Nimimerkillä Erkki Valkeala:
R. M. Ballantyne : Korallisaari.    WSOY 1918, 5. painos 1972 (alkuteos The Coral Island)
Edgar Wallace : Sandi.    Gummerus 1923, 3. painos 1948
Edgar Wallace : Joen kansa.     Gummerus 1924, 4. painos 1969 (alkuteos The people of the river)
Omalla nimellä:
Kristoffer Kolumbus : Amerikan löytöretken päiväkirja; jäljentänyt Bartolomé de las Casas ; suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Erkki Valkeila.     Karisto 1950, 2. painos 1992, 3. painos 2000
Mark Twain : Tom Sawyer salapoliisina : Huck Finnin kertomus.   Karisto 1950, 6. painos 1989 (alkuteos Tom Sawyer detective)
Maksim Gorki : Kain ja Artem : viisi kertomusta.     Karisto 1951
Mohandas K. Gandhin ajatuksia, valinnut ja suomentanut Erkki Valkeila.    Karisto 1955
Anton Tšehov : Hepsakka, suomentaneet Reino Silvanto ja Erkki Valkeila.    Karisot 1957
Aiheesta muualla

Project Gutenberg : Kristoffer Kolumbuksen Amerikan löytöretken päiväkirja Erkki Valkeilan suomentamana
Giselher Klebe

Giselher Klebe (2008)
Giselher Klebe (28. kesäkuuta 1925 Mannheim – 5. lokakuuta 2009 Detmold) oli saksalainen säveltäjä.
Klebe auttoi natsi-Saksan aikana taidemaalari Fritz Ohsea Gestapolta piilottelemisessa. Hän tapasi myös muita kuvataiteilijoita, joiden teokset olivat kiellettyjä, esimerkiksi Paul Kleetä. Hän tutustui kiellettyjen teosten säveltäjien, kuten Arnold Schönbergin ja Igor Stravinskyn työhön. Toisen maailmansodan jälkeen Klebe opiskeli Josef Ruferin ja Boris Blacherin johdolla. Hän itse toimi sävellysprofessorina Detmoldin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1962.
1950–1960-luvuilla Klebe sai huomiota dodekafonisilla teoksillaan esimerkiksi Darmstadtissa, ja hänen teoksiaan esitettiin aikakauden musiikkiin keskittyneissä radio-ohjelmissa. Vaikka Kleben harmoniat perustuivat sarjallisiin prosesseihin, hän ei tyylissään välttänyt tonaalisuudelle ominaisia sointuja. Hän lisäsi tyyliinsä sen kehittyessä 1960-luvulla muutenkin perinteisempiä aineksia. Vuodelta 1957 on Kleben ensimmäinen ooppera, Die Räuber. Hänen myöhempiin oopperoihinsa kuuluvat Die tödlichen Wünsche (1959/1962) ja Jacobowsky und der Oberst (1964/1965). Kleben tuotantoon kuuluu myös esimerkiksi kolme jousikvartettoa, muuta kamarimusiikkia, Stabat Mater (1964), balettisinfonia Das Testament (1972) ja Poèma drammatico (konsertto kahdelle pianolle ja orkesterille, 1999). Poèma drammatico sisältää lainauksia Giuseppe Verdiltä, joka vaikutti myös Kleben oopperoihin.
Klebe sai Detmoldin kunniakaupunkilaisen arvon lokakuussa 2002. Vuodelta 2007 on hänen viimeinen oopperansa Chlestakows Wiederkehr, joka kantaesitettiin Landestheater Detmoldissa. Klebe kuoli vaikean sairauden jälkeen 84-vuotiaana.
Galatás (Chaniá)

| Galatás Γαλατάς |
| --- | --- |
 Sotamuistomerkki Galatáksen keskusaukiolla.
 Galatás
 Koordinaatit: 35°29′55″N, 23°57′46″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Kunta:  Chaniá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7401060301
Väkiluku (2011):  3 166
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Galatás (kreik. Γαλατάς) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Néa Kydonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Néa Kydonían kunnallisyksikköön. Kaupunki muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Γαλατά, Dimotikí Koinótita Galatá). Kaupungin väkiluku on 3 166 (vuonna 2011).
Galatás sijaitsee saaren pohjoisrannikolla noin kuusi kilometriä Chaniásta länsilounaaseen ja se on nykyisin käytännössä Chanián esikaupunkialuetta. Alkuperäinen Galatás sijaitsee ylempänä kauempana merenrannasta. Káto Galatás eli ”Alempi Galatás” sijaitsee saaren pohjoisrannikolla ja se on nykyisin lähinnä turistikohde.
Kaupungin itäpuolella sijaitsee Stalós ja länsipuolella Darátsos.
Galatáksen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galatás Wikimedia Commonsissa
Frans Toikkanen

| Frans Uuno Matias Toikkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1926 Saarijärvi
Kuollut: 29. joulukuuta 2008 (82 vuotta) Saarijärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Graafikko, maanviljelijä
Vanhemmat:  Otto Toikkanen, maanviljelijä.   Anna Toikkanen, emäntä
Puoliso:  Tuula o.s. Aalto
Muut tiedot
Lempinimet:  Fransu
Frans Uuno Matias Toikkanen (26. kesäkuuta 1926 Saarijärvi – 29. joulukuuta 2008 Saarijärvi), taiteilijanimeltään Saarijärven Paavo, oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Toikkanen debytoi taiteilijana Lahdessa vuonna 1952. Hän on tunnettu erityisesti kissakuvistaan, jotka hän teki mezzotinto-menetelmällä. Hän debytoi kansainvälisesti Venetsian biennaalissa vuonna 1972. Toikkanen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1982.
Elämä

Frans Toikkanen syntyi 26. kesäkuuta vuonna 1926 Saarijärven Hoikankylällä. Hänen äitinsä Anna Toikkanen kuoli ennen kuin hän ehti täyttää vuoden, ja Fransin isä Urho Ahonen oli jättänyt Fransin äidin jo ennen pojan syntymää. Fransin äidin Annan sisarukset, Emma ja Otto Toikkanen viljelivät Mikkolan tilaa ja ottivat Fransin ottopojaksi.
Enonsa ("isänsä", Frans kutsui enoaan isäksi ja tätiään äidiksi.) kuoltua vuonna 1955 Toikkanen viljeli tilaansa yksin pari vuotta, kunnes tuttu yllytti hänet muuttamaan Helsinkiin.
»Karja autoon, ovet lukkoon ja Helsinkiin.»
Toikkanen pääsi 1958 Helsingin Kuvataideakatemiaan. Saarijärvelle hän palasi vaimon kera 1961. Aluksi Toikkanen toimi sekä pienviljelijänä että taiteilijana. Kahdeksan vuoden maanviljelyn jälkeen Toikkanen ”paketoi” peltonsa ja ryhtyi kokopäiväiseksi taiteilijaksi.
Taide

Puupiirrokset tekniikkana miellyttivät Toikkasta, sillä niillä painaminen on helppoa ja hän nautti puun käsittelystä.
»lapsuudessani tehtiin aina talvi-iltoina ns. puhdetöitä öljylampun valossa. Niitä tekivät kaikki aina renkiä myöten, joka muutenkin vuoleskeli kaikki vapaa-aikansa. Minä vuoleskelin siinä mukana ja piirtelin kuvia laudankappaleisiin. Tästä kaikesta kaiketi imin pohjaa tulevaan taiteeseeni.»
Mezzotinto-grafiikkaa ei Toikkasen opiskeluaikaan opetettu taideakatemiassa. Hän kuitenkin vahingossa törmäsi tekniikassa käytettävään sauvarouhimeen, kysyi siitä opettajaltaan Tuulikki Pietilältä, joka opasti häntä alkuun. Mezzotintossa Toikkasta kiehtoi ainutlaatuinen syvän musta väri jonka samettimaisuutta ei muilla grafiikan tekniikoilla saa aikaan. Tekniikan suuritöisyyden hän myöntää kovaksi taiteilijalle.  Pietilä olikin Toikkaselle mezzotinton tekoa opastaessaan laskenut, että jo pelkästään keskikokoisen laatan rouhiminen vie vähintään 80 tuntia. Toikkanen oli Saarijärvelle palattuaan tehnyt lähes yksinomaan puupiirroksia, kunnes pystyi 1970-taitteessa hankkimaan kotiinsa metalliprässin, joka mahdollisti aikaavievään ja työlääseen mezzotintotekniikkaan keskittymisen.
Veistosten teon Toikkanen aloitti 1960-luvulla. Veistotaide liittyi Toikkasesta tarvekalujen teon käsityöläisperinteeseen.
»Aitassa on minun vaarini tekemä piimäkauha ja se on mielestäni mahdottoman hieno. Sillä ongittiin syvästä tynnyristä piimää siihen aikaan, kun sitä runsaasti käytettiin. Se on niin hienomuotoinen, että sitä voisi melkein veistokseksi sanoa.»
Sittemmin veistämisen osuus hänen teoksistaan kasvoi koko ajan. Myös kalligrafia kuului Toikkasen kiinnostuksen kohteisiin.
Palkinnot

Valtion taidepalkinto 1970
Pro Finlandia 1982
Aiheesta muualla

Frans Toikkanen taiteilijamatrikkelissa
Kansanparantaja Jussi Kyyrän muistomerkki Taikalastu, 1997, Saarijärvi.
Esa Viitanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. heinäkuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Kaarlela, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
: GBK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1987 | GBK | – | (–) |
| 1988–1990 | KPV | 35 | (0) |
| 1990 | → Leeds United (laina) | 0 | (0) |
| 1991–1993 | MP | 54 | (0) |
| 1994 | IFK Luleå | 9 | (0) |
| 1995 | Jazz | 26 | (0) |
| 1996–1997 | RoPS | 42 | (0) |
| 1998 | Tervarit | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 166 | (0) |
Maajoukkue
| 1989 | Suomi U21 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Esa Viitanen (s. 23. heinäkuuta 1969 Kaarlela) on entinen suomalainen jalkapallomaalivahti.
Hän pelasi Veikkausliigassa kausina 1990–1997 yhteensä 128 ottelua. Kaudella 1991 hän voitti SM-hopeaa Mikkelin Palloilijoissa. Lisäksi Viitanen edusti liigaurallaan Kokkolan Pallo-Veikkoja, FC Jazzia ja Rovaniemen Palloseuraa.
Esa Viitanen pelasi urallaan kahdesti myös ulkomailla. Talven 1990 hän vietti Englannissa Leeds Unitedin reservijoukkueessa. Vuonna 1994 Viitanen pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla IFK Luleåssa.
Giannelli

Giannelli on italialainen tehoputkien sekä äänenvaimentimien valmistaja.
Giannelli valmistaa äänenvaimentimia ja tehoputkia moottoripyöriin, mopoihin ja skoottereihin. Suomessa Giannelli tuotteita edustavat Mopo Sport sekä Duell Bike Center.
Aiheesta muualla

Gianellin kotisivu
Gabriel Campillo

| Gabriel Campillo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1978 Madrid
Kansalaisuus:  Espanja
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Chico Guapo/The Handsome Man
Pituus:  189  cm
Painoluokka:  Raskas keskisarja
Kätisyys:  Vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  34
Voitot:  25
– tyrmäysvoitot:  12
Tappiot:  8
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Gabriel Campillo (19. joulukuuta 1978 Madrid) on espanjalainen raskaan keskisarjan nyrkkeilijä ja WBA-liiton entinen mestari.
Ammattiura

Campillo debytoi vuonna 2002. Vuonna 2005 hän voitti Espanjan-mestaruuden, kun hän kukisti Juan Nelongon kaikin tuomariäänin kymmeneräisessä ottelussa. Vuonna 2007 Campillo koki ensimmäisen tappionsa, kun Vjatšeslav Uzelkov tyrmäsi hänet kuusieräisessä ottelussa. Ottelussa ratkaistiin WBA-liiton Inter-Continental-mestari.
Seuraavan tappion Campillo koki seuraavana vuonna otellessaan EBU-liiton mestaruudesta. 12 erää kestäneen ottelun päätteeksi kaksi tuomaria näki Karo Muratin olleen parempi yhden saadessa ottelun tasan. Vuonna 2009 Campillo pääsi haastamaan WBA-liiton mestari Hugo Hernan Garayn, jonka voitti hajaäänituomiolla.
Vuonna 2010 Campillo menetti WBA-liiton mestaruuden 12 eräisen ottelun päätteeksi Beibut Šumenoville puolustaessaan sitä toista kertaa.
Vuonna 2012 Campillo otteli IBF liiton mestaruudesta silloista mestari Tavoris Cloudia vastaan mutta hävisi ottelun hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen. Tämän jälkeen Campillo otteli tuntemattomampia nyrkkeilijöitä vastaan vaihtelevalla menestyksellä kunnes ilmoitti lopettavansa nyrkkeilemisen vuonna 2015.
Aiheesta muualla

boxrec.com
Gliwicen piirikunta

Gliwicen piirikunta (puol. powiat gliwicki) on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 115 528. Piirikuntaan kuuluvat neljä kaupunkia tai kaupunkikuntaa ovat Knurów, Pyskowice, Sośnicowice ja Toszek ja kuusi muuta kuntaa Gierałtowice, Pilchowice, Rudziniec, Sośnicowice, Toszek ja Wielowieś.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Gliwicen piirikunnassa arvioitiin olevan 115 528 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 115 030 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 103 239 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 21,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 1 040 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa 3,5 prosenttia piirikunnan asukkaista oli saksalaisia.
Elliottin aaltoteoria

Elliottin aaltoteoria (EAT) on ihmisjoukkojen mielialaa mallintava psykologinen teoria, jota käytetään mm. osakeindeksien ennustamiseen.
Teorian  mukaan muutokset suuren ihmisjoukon mielialassa akselilla optimismi-pessimismi muodostavat kuvioita. EAT kuvailee, minkälaisia nuo kuviot ovat ja miten ne liittyvät toisiinsa.
Tavallisesti EAT:tä käytetään osakeindeksien ennustamiseen. Silloin oletetaan, että sijoittajien mielialalla on suuri vaikutus kokonaismarkkinan hinnoitteluun.
EAT:n kulmakivi on kuvioiden fraktaalisuus eli oletus samojen kuvioiden esiintymisestä sekä kaikkein lyhyimmällä ajanjaksolla että kaikkein pisimmällä ajanjaksolla. Lyhyen aikavälin kuviot muodostavat yhteenliitettynä isompia kuvioita.
Kuviot > Impulssiaalto

EAT:n peruskuvio on impulssiaalto, joka muodostuu kolmesta trendin suuntaisesta impulssiaallosta ja niiden välisistä kahdesta korjausaallosta. Impulssiaalto etenee isomman trendin suuntaisesti. Impulssiaallon sisäiset aallot numeroidaan 1, 2, 3, 4, 5. Impulssiaallon jälkeen trendi kääntyy ainakin väliaikaisesti.
1. aalto on joko leading diagonal triangle tai impulssiaalto
2. aalto on zigzag, flat tai niiden kombinaatio. Harvoin flat. Ei koskaan horizontal triangle.
3. aalto on impulssiaalto
4. aalto on  zigzag, flat, horizontal triangle tai niiden kombinaatio. Yleensä flat tai horizontal triangle.
5. aalto on impulssiaalto tai ending diagonal triangle.
Joko 1. tai 5. aalto tai molemmat ovat lyhyempiä kuin 3. aalto.
2. aalto ei koskaan ole korkeampi kuin ensimmäinen aalto.
4. aallon päätepiste ei koskaan ole 1. aallon päällä.
Impulssiaallon 2. ja 4. aalto ovat melkein aina isoimmat korjausliikkeet
Kuviot > Korjausaallot

Korjausaaltojen perustyyppejä ovat zigzag, flat ja horizontal triangle. Korjausaalto voi muodostua myös useammasta  yhteenliitetystä perustyypistä, joiden välissä on ns. X-aalto. Korjausaaltojen sisäisten aaltojen merkitsemiseen käytetään kirjaimia. Zigzag ja flat merkitään A, B, C. Horizontal triangle merkitään A, B, C, D, E.
Kuviot > Korjausaallot > Flat

A-aalto on jokin korjausaalto tai eri korjausaaltojen kombinaatio
B-aalto on  jokin korjausaalto tai eri korjausaaltojen kombinaatio
C-aalto on joko impulssiaalto tai ending diagonal triangle
Kuviot > Korjausaallot > Zigzag

A-aalto on impulssiaalto tai leading diagonal triangle
B-aalto on jokin korjausaalto tai eri korjausaaltojen kombinaatio
C-aalto on impulssiaalto tai ending diagonal triangle
Kuviot > Korjausaallot > Horizontal triangle

A-aalto on flat, zigzag tai niiden kombinaatio
B-aalto on flat, zigzag tai niiden kombinaatio
C-aalto on flat, zigzag tai niiden kombinaatio
D-aalto on flat, zigzag tai niiden kombinaatio
E-aalto on flat, zigzag, horizontal triangle tai niiden kombinaatio
Historia

EAT:n löysi ja kuvasi Ralph Nelson Elliott 1930- ja 1940-luvuilla. R. N. Elliott (1871-1948) syntyi Kansasissa USA:ssa ja hän oli ammatiltaan kirjanpitäjä. Elliott sairastui vakavasti 1920-luvun lopulla ja kävi useita kertoja kuoleman partaalla. Toivuttuaan hiukan Elliott kiinnostui osakemarkkinoiden tarkkailemisesta. Elliott keräsi Dow Jones Industrial Average -indeksin arvoja 75 vuotta taaksepäin ja yritti löytää piirtämistään käyristä säännönmukaisuuksia. Vuoteen 1934 mennessä Elliott oli kehittänyt joukon sääntöjä, jotka kuvailivat osakeindeksin käyttäytymistä.
Löydöksistään R. N. Elliott kirjoitti teokset The Wave Principle (1938) ja Nature's Law – The Secret of the Universe (1946) sekä joukon artikkeleita Financial World -lehteen.
EAT:n popularisoi Robert Prechter 1980-luvulla tehtyään joukon oikeaan osuneita ennusteita USA:n osakemarkkinoilla.
Kritiikkiä

EAT:tä kokonaisuutena on erittäin vaikeaa todentaa tieteellisesti, koska eri kuvioita määritteleviä sääntöjä on jopa satoja. Yksinkertaisen kuvion ennustuskykyä voidaan tutkia, mutta tutkimusmenetelmän täytyy sallia kuvion satunnainen mittakaava. Ns. autokorrelaatiotesteillä ei ole tuota ominaisuutta.
Vaikka Robert Prechter teki oikeaan osuneita ennustuksia USA:n osakemarkkinoiden kehityksestä 1980-luvulla, ovat hänen ennustuksensa osuneet sittemmin kehnosti kohdalleen.
EAT on vaikeasti hallittava analyysimenetelmä sen joustavuuden takia.
Kirjallisuutta

Frost, Prechter, Collins: ”Elliott Wave Principle: Key to Market Behavior”
Elliott (edited by Prechter): ”The Major Works of R. N. Elliott”
Aiheesta muualla

Elliottin aaltoteorian perusteet englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Stox.fi
R.N. Elliottin esseestä, "The Basis of the Wave Principle," Lokakuu 1940.
Esko Toivonen

Esko Toivonen voi viitata seuraaviin:
Esko Toivonen eli Eemeli, koomikko
Esko Martti Toivonen eli Ego Toivonen, säveltäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Esko Toivonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ewa Paradies

Ewa Paradies hirtettynä 1946.
Ewa Paradies (17. joulukuuta 1920 – 4. heinäkuuta 1946) oli saksalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen.
Hän syntyi Lauenburgissa Pommerissa (nyk. Puolan Lebork) osoitteessa Neuendorferstrasse 100. Hän oli protestanttikristitty ja naimaton. Vuonna 1935 hän jätti koulun kesken ja työskenteli useissa paikoissa Wuppertalissa, Erfurtissa ja Lauenburgissa.
Elokuussa 1944 hän meni Stutthofin SK-III keskitysleirille kouluttautuakseen Aufseheriniksi. Hän päätti pian koulutuksensa ja hänestä tuli vartija. Lokakuussa 1944 hänet siirrettiin Bromberg-Ostin alaleirille ja tammikuussa 1945 takaisin Stutthofin pääleiriin. Huhtikuussa 1945 hän oli mukana eräässä viimeisistä naisvankien kuljetuksista Lauenburgin alaleiriin ja pakeni.
Toukokuussa 1945 puolalaiset upseerit löysivät hänet Lauenburgista. Stutthof-oikeudenkäynnissä useat todistajat kertoivat Paradiesin harjoittamasta vankien pahoinpitelystä. Yksi kertoi oikeudessa: "Hän pakotti ryhmän naisvankeja keskellä talvea riisuutumaan. Sitten hän heitti jäävettä heidän päälleen. Jos he liikkuivat hän [Paradies] hakkasi heidät." Paradies todettiin syylliseksi murhaan ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin Biskupia Gorkan kukkulalla lähellä Gdańskia.
Ewa Osińska

Ewa Osińska (s. 22. maaliskuuta 1941 Varsova) on puolalainen pianisti.
Osińska opiskeli nykyisessä Chopin-musiikkiyliopistossa vuosina 1960–1965 ja sai diplominsa Zbigniew Drzewieckin luokalta. Hän opiskeli myös Ryszard Bakstin johdolla ja vuosina 1968–1972 Pariisissa Vlado Perlemuterin johdolla. Osińska sai lisäksi ohjausta Jadwiga Sukiennickalta. Vuosina 1960–1963 hän opiskeli Varsovan yliopistossa ranskalaista filologiaa. Osińska voitti kansainväliset pianokilpailut Napolissa ja Jaénissa. Hän on sittemmin konsertoinut eri puolilla maailmaa ja esiintynyt lukuisten eri orkesterien solistina. Osińska teki kansainvälisesti yhteisiä esiintymisiä laulaja Teresa Żylis-Garan kanssa.
Osińska on tehnyt äänityksiä eri levy-yhtiöille. Hän on pitänyt kansainvälisesti mestarikursseja ja toiminut tuomarina eri musiikkikilpailuissa. Hän sai muun muassa Jälleensyntyneen Puolan ritarikunnan ritarin ristin, Gloria Artis -mitalin kulttuuriansioista ja Ordre des Arts et des Lettres’n arvon.
Emu (täsmennyssivu)

Emu tai EMU tarkoittaa seuraavia asioita:
emu, strutsilintu
EMU, Euroopan talous- ja rahaliitto
Emu Lehtinen (1947–2017), Digelius Musicin perustaja ja omistaja
emo, eläimen tai ihmisen äiti
emuu, eläinlajin myyttinen kantavanhempi
emulaattorin puhekielinen nimitys
sähkömoottorijuna (EMU, lyhenne sanoista electric multiple unit), sähkökäyttöisistä moottorivaunuista koostuva junayksikkö.
Extravehicular Mobility Unit, Nasan avaruuspuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Emu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.