stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christian Magnus Falsen
Eidsvollin kansalliskokousedustaja 1814

Vaikka Falsen aluksi oli ollut avoin myös Ruotsin suuntaan Norjan asioiden järjestämiseksi, hänestä tuli kuitenkin itsenäisyyspuolueen johtohahmo. Hänen alkuperäisena motiivinaan epäiltiinkiin olleen tiedustella kreivi Herman Wedel-Jarlsbergia ja hänen kannattajiaan. Kansalliskokouksessa Falsenia syytettiinkin toimimisesta Tanskan kruununprinssi Kristian Frederikin laskuun.
Falsen sai lisänimensä "perustuslain isä" muotoiltuaan yhdessä Johan Gunder Adlerin kanssa kenties perusteellisimman pohjaesityksen laille ennen kokousta. Adler-Falsenin ehdotus oli kuitenkin lopullisesti hyväksyttyä versiota rajoitetumpi äänioikeuksien myöntämisen suhteen ja ehdotti vähemmän demokraattista Stortingia.
Falsen toimi perustuslakikomitean johtajana ja sai vaikutettua asioihin myös koko kokouksen ensimmäisen viikon varapuheenjohtajana ja 5. viikon puheenjohtajana. Häntä kuvattiin taitavaksi asioiden läpiviejäksi ja hänen tehokas tyylinsä mainitaan pohjana koko perustuslakiprosessin onnistumiselle varsin lyhyessä ajassa. Hän myös jakoi mielipiteitä ja hänen vastustajansa pitivät häntä ylimielisenä fanaatikkona.
Ura 1814 jälkeen

Kesällä 1814 Falsen nimitettiin Nordre Bergenhusin läänin johtoon ja hän oli jonkin aikaa poissa politiikasta. Myöhemmin hänestä tuli Ruotsi-Norjan hallinnon lojaali kannattaja, minkä monet tulkitsivat takinkäännöksi. Falsen oli kuitenkin aina ollut vahvan kuninkaanvallan kannattaja. Häntä pidettiin loppuaikana jopa kuningas Kaarle XIV Juhanan vakoojana, mitä käsitystä vahvisti hänen nimityksensä koko norjalaisen virkamiehistön tarkastajaksi 1822. Vuonna 1825 hänet nimitettiin Bergenin lääninhallintoon ja vuodesta 1827 kuolemaansa asti 1830 hänet nimitettiin Norjan korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Hänet nimitettiin kahteen otteeseen myös Storting-edustajaksi, mutta hänen mandaattinsa lakkautettiin, koska hän ei asunut vaalipiirissään.
Muuta

Falsen oli naimisissa kahdesti. Poikkeuksellista oli, että molemmat vaimot, Anna Birgitta Munch ja hänen jälkeensä Elisabeth Severine Böckman säilyttivät omat sukunimensä. Tämä oli hyvin poikkeuksellista tuohon aikaan. Hänet on haudattu Gamlebyenin hautausmaalle Oslossa jälkimmäisen vaimonsa viereen.
Merkitys

Falsenin tärkein rooli Norjan historiassa oli eittämättä hänen toimintansa maan perustuslain laatimisessa. Falsenista on kirjoitettu yli 50 kirjaa.
Dun Karm Psaila

Dun Karm Psaila patsas Florianassa.
Dun Karm Psaila (18. lokakuuta 1871 – 13. lokakuuta 1961) oli Maltan kansallisrunoilija ja pappi. Hän kirjoitti sanoitukset muun muassa Maltan kansallislauluun, L-Innu Maltiin. Dun Karm Psaila syntyi Żebbuġin kaupungissa.
Pekka Vauramo

Pekka Juhani Vauramo (s. 16. toukokuuta 1957 Pieksämäki) on suomalainen yritysjohtaja, joka on ollut Metson toimitusjohtaja vuodesta 2018 ja Metso Outotecin toimitusjohtaja vuosina 2020–2023. Hän toimi Finnairin toimitusjohtajana vuodesta 2013 vuoteen 2018. Vuosina 2007–2013 Vauramo työskenteli Cargotecin palveluksessa ja sitä ennen Sandvikissa 1985–2007.

Vauramo valmistui kaivosalan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1982.
Vauramo asui Hongkongissa vuodesta 2010 työskennellen Cargotecin MacGregor-liiketoiminta-alueen operatiivisena johtajana. Hänet valittiin Finnairin johtoon edeltäjänsä Mika Vehviläisen siirryttyä maaliskuussa 2013 Cargotecin toimitusjohtajaksi.
Vauramo on Glaston Oyj:n hallituksen jäsen vuodesta 2011 ja Boliden Groupin hallituksen jäsen vuodesta 2016. Palvelualojen työnantajat Palta ry:n hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuodet 2017-2018.
Aiheesta muualla

Pekka Vauramo Twitterissä
Paolo Martinelli

| Paolo Martinelli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. syyskuuta 1952 (ikä 72) Modena, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Muut tiedot
Aktiivisena:  1994–
Paolo Martinelli (s. 29. syyskuuta 1952 Modena) on italialainen yritysjohtaja. Hän on entinen Ferrarin Formula 1 -tallin moottoriosaston johtaja. Martinelli toimi vuodesta 1994 lähtien Ferrarin moottoriosaston johtajana vuoteen 2006 saakka. Hän siirtyi sen jälkeen emoyhtiö Fiatille[lähde? ].
Käännös suomeksi
Ebba Holgersson

| Ebba Holgersson |
| --- | --- |
 Holgersson vuonna 1926.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Karin Ebba Sofia Holgersson
Syntynyt: 13. elokuuta 1885 Karlskrona, Ruotsi
Kuollut: 13. joulukuuta 1966 (81 vuotta) Karlskrona, Ruotsi
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  opettaja
Karin Ebba Sofia Holgersson (13. elokuuta 1885 Karlskrona – 13. joulukuuta 1966 Karlskrona) oli ruotsalainen opettaja ja naisasianainen. Hän toimi Fogelstadin ryhmän ylläpitämän kansalaiskoulun ainoana vakituisena opettajana vuosina 1925–1954. Hän muun muassa kehitti kuvitteellisen Komtemåttan kunnan, jonka hallintoa kurssien osallistujat saivat johtaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ebba Holgersson Wikimedia Commonsissa
Paolo Mario Virgilio Atzei

Paolo Mario Virgilio Atzei (s. 21. helmikuuta 1942 Mantova) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuuluu konventuaaleihin fransiskaaneihin. Hän sai pappisvihkimyksensä 18. joulukuuta 1966, ja hänet nimitettiin Tempio-Ampuriasin hiippakunnan johtoon 8. helmikuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pier Giuliano Tiddia, jota avustivat Antonio Vitale Bommarco ja Antonino Orrù.
Atzei sai 14. syyskuuta 2004 nimityksen Sassarin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. lokakuuta.
Paolo Luschi

| Paolo Luschi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1970 (ikä 54) Livorno, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Uran tiedot
Pituus:  180 cm
Paino:  78 kg
Laji:  ratamelonta
Paolo Luschi (s. 16. heinäkuuta 1970 Livorno) on italialainen ratameloja. Hän edusti Italiaa Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 sijoittuen 1 000 metrin kajakkikaksikossa viidenneksi parinaan Daniele Scarpa.
Dengeki Bunko Magazine

| Dengeki Bunko Magazine> 電撃文庫MAGAZINE |
| --- | --- |

Julkaisija:  ASCII Media Works
Perustettu:  2007
Kotimaa:  Japani
Kieli:  japanin kieli
Aiheesta muualla
Kotisivu
Dengeki Bunko Magazine (jap. 電撃文庫MAGAZINE) on japanilainen light novel -lehti, jota julkaisee ASCII Media Works. Lehti on seuraaja aiemmalle Dengeki hp -lehdelle, jonka julkaisu päättyi vuonna 2007.
Sarjoja

Lehdessä julkaistuja sarjoja ovat muun muassa:
Shakugan no Shana
Spice and Wolf
Sword Art Online
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dengeki Bunko Magazine
Käännös suomeksi
Pete Sears

| Pete Sears> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pete Sears
Syntynyt: 23. toukokuuta 1973 (ikä 51)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Ranska
Koripalloilija
Pelipaikka:  Laituri
Pituus:  194 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
:   Xavierin yliopisto
Seurajoukkueet
1995–1996    2004–2005 2005–2006:   Tampereen Pyrintö  UJAP Quimper 29  Toulouse Olympique  Saint-Chamond Basket  Korikobrat  CA Saint-Étienne BC
Pete Sears (s. 23. toukokuuta 1973) on yhdysvaltalais-ranskalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Sears pelasi ammattilaisurallaan Suomessa ja Ranskassa. Suomessa Sears edusti Tampereen Pyrintöä kaudella 1995–1996 tehden 24,3 pistettä ja ottaen 6,6 levypalloa ottelua kohden. Hän oli kauden tarkin vapaaheittäjä onnistuen 91,25-prosenttisesti. Vuosina 2004–2005 Sears pelasi I-divisioonan Korikobrissa.
Ebba Masalin

Ebba Masalin (29. elokuuta 1873 Mikkeli – 31. maaliskuuta 1942) oli suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja kuvittaja.
Masalinin vanhemmat olivat Oulun läänin kuvernööri Gabriel Johan Masalin ja Emilia Masalin. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1892–1898. Masalin osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1898 ja 1905 välillä. Hän työskenteli kuvittajana ja piirsi kuvatauluja kouluja varten. Näistä Masalinin piirtämistä kuvatauluista tunnetuimmat olivat John Lindénin suunnitteleman ja kustannusosakeyhtiö Otavan julkaiseman kasvitaulusarjan mustapohjaiset kasveja esittävät opetustaulut.
Ebba Masalin: Adéle Wemanin muotokuva, 1932.
Aiheesta muualla

Soiva kasvio: Ebba Masalinin maalaamia kasviopin opetustauluja
Palm, Päivi: Opetustauluissa sykki koko elämä Turun Sanomat.  1.10.2008. Arkistoitu 12.7.2020. Viitattu 11.7.2020.
Savikko, Sari: Tuntematon Ebba Masalin. Taito 3/2016.
Pete Quaife

The Kinks 1965, Quaife vasemmalla.
Peter Alexander Greenlaw Quaife (31. joulukuuta 1943 – 23. kesäkuuta 2010) oli englantilainen muusikko. Hänet tunnettiin The Kinksin vuosien 1964–1969 basistina. Quaife toimi yhtyeessä myös taustalaulajana.
Pekka Vesterinen

Pekka Vesterinen (s. 13. huhtikuuta 1966) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edusti Jämsänkosken Ilvestä ja hänen valmentajanaan toimi Veikko Lahtinen. Kalevan kisoissa Vesterinen voitti kaksi pronssia 110 metrin aitajuoksussa (1991 ja 1993). Lisäksi hän voitti urallaan sisäratojen SM-kilpailuista 60 metrin aitajuoksussa kaksi hopeaa (1992, 1994) ja yhden pronssin (1993). Virallisissa kilpailuissa Vesterinen ei ole kilpaillut vuoden 1995 jälkeen. Hänen ennätyksensä 13,75 s on vuodelta 1993 ja se oikeuttaa Suomen kaikkien aikojen tilastoissa sijalle 13.
Vesterinen osallistui Stuttgartin MM-kilpailuihin 1993, muttei selvinnyt alkueristä jatkoon.
Pekka Komonen

Pekka Komonen (29. heinäkuuta 1866 Käkisalmen maalaiskunta – 5. lokakuuta 1946 Toijala) oli suomalainen Käkisalmen seudulla asunut maanviljelijä, kunnallismies, kirjailija, toimittaja ja valtiopäivämies. Hän käytti myös nimimerkkiä Pekka K.
Henkilöhistoria

Komosen vanhemmat olivat lautamies, talollinen Kalle Komonen ja Valpuri Komonen. Pekka Komonen kävi lyhyen aikaa reaalikoulua Viipurissa, mutta ryhtyi sitten maatilan hoitajaksi. Käkisalmeen 1890 muutettuaan hänestä tuli kaupunginvaltuuston sihteeri ja kunnallisraatimies. Komonen oli myös Vuoksi-lehden perustaja ja päätoimittaja 1898–1901. Hänellä oli ollut useita luottamustoimia jo Käkisalmen maalaiskunnassa, Käkisalmen kaupungin edustaja porvarissäädyssä hän oli valtiopäivillä 1897.
Teoksia

Melua vähästä : yksinäytöksinen huvinäytelmä, kirjoittanut Pekka K.    Lankinen, Käkisalmi 1889
Kotiliedeltä, kirjoittanut Pekka K.     Lankinen, Käkisalmi 1890
Kansan olot lahjoitusmaa-alueilla ennen ja nyt : isänmaanrakkaus ja velvollisuuden tunto. Rahvaan kirjasia 1.   Kirjapaino- ja sanomalehti-osakeyhtiö Vuoksi, Käkisalmi 1900
Käkisalmen rata : näkökohtia Kaakkois-Suomen rautatie-kysymyksessä, tekijät Antti Vihtori Komulainen ja Pekka Komonen.    Käkisalmen kaupunki 1905
Käkisalmen vai Kurkijoen rata ennemmin rakennettava?, tekijät Antti Vihtori Komulainen ja Pekka Komonen.    Käkisalmi 1906
Pekka Tala

Pekka Mikael Tala (28. kesäkuuta 1919 Lahti – 22. maaliskuuta 2010) oli suomalainen kirurgi ja professori.
Talan vanhemmat olivat konttoripäällikkö Mikko Tala ja Hilja Syvänen ja puoliso vuodesta 1945 Tyyne Elisabet Anttila. Tala tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957, jolloin hän sai myös rintaelinkirurgian erikoislääkärin pätevyyden. Kirurgian erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1954. Talasta tuli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti vuonna 1958. Hän toimi 1950-luvulla lääkärinä eri sairaaloissa ja parantoloissa, samoin kuin kuntien ja yksityisten yritysten palveluksessa, HYKSin rintakirurgian apulaisylilääkäriksi hän tuli vuonna 1960. Tala oli Helsingin yliopiston kirurgian professori vuodesta 1968. Hänen tutkimusaiheitaan olivat rintaelin-, sydän- ja verisuonikirurgia.
Daniel Inouye

| Daniel Inouye |
| --- | --- |

 Senaatin President pro tempore
 28. kesäkuuta 2010 – 17. joulukuuta 2012  
Edeltäjä:  Robert Byrd
Seuraaja:  Patrick Leahy
Senaattori Havaijilta
 3. tammikuuta 1963 – 17. joulukuuta 2012  
Edeltäjä:  Oren E. Long
Seuraaja:  Brian Schatz
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Havaijilta
 21. elokuuta 1959 – 3. tammikuuta 1963  
Edeltäjä:  John A. Burns (delegaatio)
Seuraaja:  Thomas Gill
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1924  Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Kuollut: 17. joulukuuta 2012 (88 vuotta)  Bethesda, Maryland, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  demokraatit
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:   maavoimat
Palvelusvuodet:  1943–1947
Sotilasarvo:  Kapteeni
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Daniel Ken Inouye (7. syyskuuta 1924 Honolulu, Havaiji – 17. joulukuuta 2012 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka istui senaatissa 1963–2012. Tätä ennen hän oli toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, ja on ensimmäinen amerikanjapanilainen, joka on toiminut edustajana sekä kongressin ylä- että alahuoneessa.
Tausta ja yksityiselämä

Inouye syntyi Honolulussa vuonna 1924. Hänen molemmat vanhempansa olivat myös taustaltaan japanilaisia: isä oli muuttanut Havaijille lapsena ja äiti puolestaan oli syntynyt siellä.
Ollessaan 17-vuotias Inouye oli matkalla kirkkoon, kun japanilaiset tekivät yllätyshyökkäyksen Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Hän mm. näki japanilaisten koneiden lentävän ylitseen ja auttoi myöhemmin Punaisen ristin sairaalassa, jossa hän teki vapaaehtoistyötä, iskun uhreja.
Inouye perheineen vältti Yhdysvaltain mantereella käyttöön otetut vankileirit. Tämä johtui amerikanjapanilaisten suuresta osuudesta Havaijilla; näiden kaikkien vangitseminen olisi tuhonnut territorion talouden.
Sotilasura

Välittömästi high schoolin jälkeen Inouye yritti pestautua Yhdysvaltain asevoimiin, mutta valtiovalta oli linjannut, etteivät amerikanjapanilaiset voi palvella huolimatta siitä, että esim. Inouye oli Yhdysvaltain kansalainen. Sen sijaan Inouye, ja muut japanilaistaustaiset, joutuivat kärsimään ulkonaliikkumiskielloista ja isänmaallisuuden kuulusteluista. Vuonna 1943 Yhdysvallat antoi myös japanilaistaustaisten pestautua armeijaan, ja Inouye jätti lääketieteen opintonsa Havaijin yliopistolla kesken.
Yhdysvaltain asevoimissa Inouye palveli toisessa maailmansodassa 442. jalkaväkirykmentissä, joka koostui yksinomaan ns. nisei-japanilaisista (toisen polven maahanmuuttajista). Hän yleni rykmentissä aina vänrikiksi asti. Jotta taistelukentällä ei syntyisi ongelmia Japania vastaan taistellessa, 442. jalkaväkirykmentti lähetettiin Italiaan ja Ranskaan.
Italiassa, Musatello-vuoren läheisyydessä käydyssä taistelussa, Inouye sai kranaatinsirpaleen oikeaan käteensä ja luodin vasempaan jalkaansa johtaessaan joukkoja. Hänen kätensä päädyttiin lopulta amputoitiin tämän seurauksena. Inouye ylennettiin kapteeniksi kiitoksena joukkojensa urhoollisesta johtamisesta, mutta pääsi sairaalasta pois vasta vuonna 1947.
Sodan jälkeen Inouyelle ehdotettiin Medal of Honoria, mutta hänelle ei kuitenkaan vielä myönnetty sitä. Myöhemmin Bill Clinton palkitsi hänet ja 21 muuta yhdysvaltainjapanilaista. Inoyue opiskeli sodan jälkeen Havaijin ja Georgetownin yliopistoissa, jossa suoritti oikeustieteellisen tutkinnon.
Poliittinen ura

Havaijista tuli osavaltio 1959, jolloin Inouye valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäisenä yhdysvaltainjapanilaisena. Neljä vuotta myöhemmin hänet valittiin Havaijin edustajaksi senaattiin. Hän istui senaatissa kuolemaansa 2012 saakka, yhteensä 49 vuotta. Häntä pidempään senaattorina on toiminut vain Robert Byrd. Inouye kuoli joulukuussa 2012.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Vain tunteja ennen kuolemaansa Inouyen henkilökunta lähetti kirjeen Havaijin kuvernöörille Neil Abercrombielle, jossa Inouye pyysi kuvernööriä nimeämään varakuvernöörikseen Colleen Hanabusan, mihin Abercrombie ei suostunut. Pari kuukautta tämän jälkeen Abercrombie sanoi Los Angeles Timesin haastattelussa, että epäilee Inouyen kirjeen autentisuutta, mikä aiheutti ärtymystä.
Kunnianosoituksia

Medal of Honor (Yhdysvallat, 2000)
Presidential Medal of Freedom (Yhdysvallat, 2013)
Purppurasydän (Yhdysvallat)
Bronze Star (Yhdysvallat)
Ellis Islandin kunniamitali (Yhdysvallat, 1986)
Filippiinien kunnialegiona (Filippiinit, 1993)
Nousevan auringon ritarikunta (Japani, 2000)
Kunnialegioona (Ranska, 2007)
Keisaripuun kukkien ritarikunta (Japani, 2011)
Navajot antoivat Inouyelle kunnianimen "The Leader Who Has Returned With a Plan" hänen toimittuaan vuosien ajan senaatin intiaaniasioiden valiokunnassa.
Honolulun kansainvälinen lentokenttä on nimetty Inouyen mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daniel Inouye Wikimedia Commonsissa
Pekka Viljanen

Pekka Viljanen voi tarkoittaa seuraavia
Pekka Viljanen, suomalainen poliitikko ja kansanedustaja
Pekka Viljanen, suomalainen juristi ja Turun yliopiston rikosoikeuden professori
Pekka Viljanen, suomalainen kävelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pekka Viljanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pekka Viippo

Pekka Ilmari Viippo (s. 27. syyskuuta 1960 Forssa) on entinen suomalainen nyrkkeilijä. Hän on kilpaillut myös yleisurheilussa veteraanisarjoissa.
Viippo voitti nyrkkeilyssä yli 91 kilogramman sarjassa Suomen-mestaruuden vuosina 1985–1990 ja hopeaa yli 81 kilogramman sarjassa vuosina 1981–1982. Nyrkkeilijänä hän edusti Forssan Nyrkkeilijöitä.
Viipon huippuvuosina nyrkkeilyuraansa rakentaneen Tony Halmeen taustavoimat eivät laskeneet tähteään ottelemaan tätä vastaan. Amatöörinä Viippo löi muun muassa Ruotsin Håkan Brockin, joka taas kärsi kyseenalaisena pidetyn tappion maineikkaalle Mike Tysonille.
Vuonna 2009 Viippo voitti veteraanien yleisurheilun MM-kilpailuissa Lahdessa hopeaa 45-vuotiaiden kuulantyönnössä. Hän jäi kuitenkin kiinni dopingin käytöstä ja menetti mitalinsa. Hänen MM-kisoissa antamastaan dopingnäytteestään löytyi anabolisia steroideja, testosteronia ja diureettia. Veteraaniurheiluliitto määräsi hänet kahden vuoden urheilun toimintakieltoon. Viippo jäi toistamiseen kiinni dopingin käytöstä kilpailun ulkopuolisessa testissä syyskuussa 2011. Hän sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon, joka päättyy marraskuussa 2019.
Pekka Supinen

Pekka (Petter) Supinen, sukunimi aik. Korniloff (12. heinäkuuta 1881 Sortavala – 11. helmikuuta 1947 Pori) oli suomalainen filosofian maisteri ja puutavaraliikemies.
Supisen vanhemmat olivat kauppias Mikko Supinen, aik. Mikael Korniloff ja Eva  Kivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja maisteriksi 1914.
Supinen oli pankkialalla Helsingissä ja Jyväskylässä sekä toimi puutavaraliikemiehenä Sortavalassa. Supinen oli vuonna 1919 Aunuksen väliaikainen hoitokunnan jäsenenä. Hän oli isänsä perustaman Rajavahti-lehden päätoimittajana 1906–1907. Vuonna 1916 Supinen otti haltuunsa isänsä jälkeen Supisen puuliikkeen. Hän perusti 1917 yhdessä salmilaisen Feodor Kiril (Heikki) Röppäsen (1881–1926, alk. Feodor Reppijev) kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön joka harjoitti sahaustoimintaa Suojärvellä. Supinen aikoi alun perin kaupata Itä-Karjalan metsistä hakattua puutavaraa Petroskoihin, mutta vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä estivät suunnitelmat. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Myytyään puutavaraliikkeensä Supinen toimi Helsingissä muun muassa Uusi Suomi-lehden kauppaosaston ja Suomen Ulkomaankauppa-lehden toimittajana. Supinen asui 1930-luvulla Sortavalassa viljellen Louhelan tilaa.
Pedro Iturralde

Pedro Iturralde
Pedro Iturralde (13. heinäkuuta 1929 – 1. marraskuuta 2020) oli espanjalainen saksofonisti, klarinetisti ja säveltäjä. Hän aloitti julkisen esiintymisen 11-vuotiaana. Hän valmistui Madridissa kuninkaallisesta konservatoriosta ja johti omaa jazzkvartettiaan, joka yhdisti jazziin flamencovaikutteita. Iturralde opiskeli lyhyesti Berklee College of Musicissa Yhdysvalloissa. Hän opetti saksofonia konservatoriossa Madridissa vuoteen 1994 ja loi samanaikaisesti kansainvälistä uraa sekä jazzesiintyjänä että solistina sinfoniaorkesterien kanssa.
Pekka Nilivaara

Pekka Nilivaara eli Nili-Pekka (26. kesäkuuta 1872 Kittilä – 31. maaliskuuta 1956) oli suomalainen Kittilässä asunut karhunkaataja, joka pyysi elämänsä aikana 41 karhua.
Pekka Nilivaara syntyi Kittilässä Pomokairan laidalla sijainneessa Nilivaaran talossa. Hänen isänsä Eerik oli seppä ja metsästäjä, joka kaatoi elämänsä aikana 13 karhua. Pekka Nilivaara oppi jo nuorena käyttämään aseita ja ensimmäisen saaliinsa, neljä tavia, hän ampui 8-vuotiaana suustaladattavalla luodikolla. 11-vuotiaana hän oli mukana maalintujen pyynnissä ja isänsä ja setänsä mukana hän pääsi mukaan etsimään karhuja. Ensimmäisen karhun hän kaatoi 18-vuotiaana ollessaan syystalvella pyytämässä oravia ja asettamassa ansoja linnuille.
Metsästyksen lisäksi Nilivaara harjoitti poronhoitoa ja myi myös itse poronlihaa, taljoja ja turkiseläinten nahkoja. Hän pyydysti elävänä myytäväksi karhun ja ahman poikasia ja etsi ja valmisti muille metsästäjille karhunkierroksia. Metsästysretkillään hänellä oli seurana neljä Peni-nimistä pyytökoiraa sekä Panu, Halli ja Musti-nimiset koirat. Kittilän kotiseutumuseossa on Nilivaaran kolmekymmentäkiloa painavat pyyntiraudat.
Kirjallisuutta

Annikki Kariniemi-Willamo : Nili-Pekka, Lapin Matti Kitunen ( Pekka Nilivaara ). Suomen Kuvalehti 49/1952, s. 26, 44
Aapo-Matti Salmi: Kairojen kutsu. Gummerus, Saarijärvi 1999
Pedro José Conti

Pedro José Conti (s. 10. lokakuuta 1949 Brescia) on italialaissyntyinen, Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. kesäkuuta 1976 ja nimitettiin Santíssima Conceição do Araguaian hiippakunnan johtoon 27. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. helmikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi Vicente Joaquim Zico, jota avustivat Miguel Maria Giambelli ja José Vieira de Lima.
29. joulukuuta 2004 Conti sai nimityksen Macapán piispaksi.
Pedro Gonçalves

Pedro António Pereira Gonçalves (s. 28. kesäkuuta 1998), taiteilijanimeltään Pote, on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai laitahyökkääjä. Hän edustaa Portugalin liigassa Sportingia. Hän on pelannut Portugalin miesten maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 2021.
Gonçalves edusti juniorisarjoissa pisimpään Bragaa. Hän pelasi myös espanjalaisen Valencian junioreissa kaksi kautta ja englantilaisen Wolverhampton Wanderersin junioreissa samoin kaksi kautta. Hän aloitti pääsarjauransa Portugalissa Famalicãon joukkueessa, jossa hän kaudella 2019–2020 pelasi 33 liigaottelua ja teki niissä viisi maalia, muun muassa voittomaalin kotiottelussa mestaruuden lopulta voittanutta Portoa vastaan. Elokuussa 2021 hän siirtyi Sportingiin. Kaudella 2020–2021 hän pelasi liigassa 32 ottelua ja teki niissä 23 maalia, millä hän voitti liigan maalikuninkuuden. Hän pelasi kuusi kahden maalin ottelua ja teki kauden päättäneessä ottelussa Marítimoa vastaan kolme maalia eli hattutempun. Sporting voitti liigamestaruuden. Kaudella 2021–2022 Gonçalves on pelannut Portugalin liigan lisäksi Mestarien liigassa, jossa hän viidessä ottelussa teki neljä maalia, niistä kaksi Beşiktaşia ja kaksi Borussia Dortmundia vastaan, molemmat kotikentällä.
Gonçalves on pelannut Portugalin alle 18-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa alkulohko-ottelussa. Hän pelasi Portugalin A-maajoukkueessa ensimmäiset ja toistaiseksi ainoat ottelunsa kesäkuussa 2021 ystävyysotteluissa Espanjaa ja Israelia vastaan. Hän kuului Portugalin joukkueeseen kesällä 2021 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa mutta ei saanut peliaikaa.