stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brit Awards
Palkintokategorioita

Paras brittiläinen naisartisti (British Female Solo Artist)
Paras brittiläinen miesartisti (British Male Solo Artist)
Paras brittiläinen tulokas/läpimurto (British Breakthrough Act)
Paras brittiläinen yhtye (British Group)
Kansainvälinen menestys (BRITs Global Success)
Kriitikoiden valinta (Critics' Choice)
Paras brittiläinen tuottaja (British Producer of the Year)
Vuoden paras brittiläinen single (British Single of the Year)
Paras brittiläinen albumi (British Album of the Year)
Kansainvälinen naisartisti (International Female Solo Artist)
Kansainvälinen miesartisti (International Male Solo Artist)
Kansainvälinen yhtye (International Group)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Peruntiaisorneero

| Peruntiaisorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pensasorneerot Syndactyla
Laji::  ucayalae
Kaksiosainen nimi
 Syndactyla ucayalae  (Chapman, 1928) 
Synonyymit
 Simoxenops ucayalae 
Katso myös
   Peruntiaisorneero Wikispeciesissä   Peruntiaisorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Peruntiaisorneero (Syndactyla ucayalae) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Peruntiaisorneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Jena

| Jena |
| --- | --- |
 Näkymä Jenan keskustaan
 vaakuna
 Jena
 Koordinaatit: 50°55′38″N, 11°35′10″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Thomas Nitzsche (FDP)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  114,29 km²
Korkeus:  155 m
Väkiluku (2011):  105 739
 – Väestötiheys:  899 as./km²
 
 www.jena.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jena on yliopistokaupunki Thüringenissä Saalejoen varrella, Weimarista itään. Se on rautateiden risteysasema ja se tunnetaan muun muassa Carl Zeissin tehtaista ja Schottin lasista. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 105 739 asukasta. Jenassa on heitetty keihäänheiton maailmanennätys. Ennätysheitosta 98,48 vastasi tšekkiläinen Jan Železný.
Historia

Jena oli 800-luvulla mahdollisesti nimeltään Jani. Kaupunginoikeudet se sai 1230. Vuodesta 1331 se kuului Meissenin kreivikuntaan. Vuosina 1672–1690 se oli Saxe-Jenan herttuakunnan keskus, ja herttua asui siellä vuoteen 1903 asti.
Huomattavia rakennuksia ovat vanhat yliopiston rakennukset, 1300-luvulta peräisin olevan kaupungintalo ja Michaelskirche (rakennettu 1438–1528). Keskiaikaisista linnoituksista on jäljellä useita torneja. Kaupunki vaurioitui pahasti pommituksissa toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Jena jäi Itä-Saksan puolelle.
Yliopisto

Jenan yliopisto perustettiin 1558. 1700-luvun loppuun mennessä se nousi Saksan alueen kuuluisimmaksi ja suurimmaksi yliopistoksi. Sen opettajakuntaan kuului monia suuria filosofeja ja kirjailijoita kuten Hegel ja Schiller. Evoluution tutkija Ernst Haeckel vaikutti siellä 1800-luvun puolivälissä, ja Karl Marx sai tohtorin arvon 1841.
Yliopiston nimi muutettiin Friedrich–Schiller-yliopistoksi 1934.
Kuuluisia Jenan asukkaita tai yliopistossa opiskelleita

Friedrich Fröbel
Johann Wolfgang Goethe
Georg Hegel
Martin Luther
Karl Marx
Otto Schott
Carl Zeiss
Sahra Wagenknecht
Jena 360 asteen panoraamakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jena Wikimedia Commonsissa
Thüringenin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Altenburger Land
Eichsfeld
Eisenach
Erfurt
Gera
Gotha
Greiz
Hildburghausen
Ilm-Kreis
Jena
Kyffhäuserkreis
Nordhausen
Saale-Holzland-Kreis
Saale-Orla-Kreis
Saalfeld-Rudolstadt
Schmalkalden-Meiningen
Sömmerda
Sonneberg
Suhl
Unstrut-Hainich-Kreis
Wartburgkreis
Weimar
Weimarer Land
Hattuvaara

| Hattuvaara |
| --- | --- |
 Hattuvaaran tsasouna kesällä 2021. Se on Euroopan vanhin käytössä oleva tsaousna.
Väkiluku:  109 (2022)
Postinumero(t):  81650
Hatun entinen koulu kesällä 2021. Koulurakennus on kooltaan yli tuhat neliötä ja jo koulun toiminta-aikana pohdittiin, että osa tiloista voitaisiin muuttaa matkailukäyttöön. Koulukiinteistössä oli laajoja rakennevaurioja sitä on yritetty myydä. Se on ollut jo vuodesta 2017 asti kylmillään.
Runonlaulaja Arhippa Buruskaisen muistokivi kesällä 2021.Runonlaulaja Arhippa Buruskaisen muistokivi kesällä 2021. Vuonna 1864 kuollut Buruskainen oli hattuvaaran tunnetuimpia runonlaulajia.
Hattuvaara, aiemmin myös Hattupää on kylä Ilomantsin kunnassa seututien 522 varrella noin 40 kilometriä keskustaajamasta koilliseen. Hattuvaara on tunnettu ortodoksikylänä ja sotatapahtumien näyttämönä sekä kylässä asuneista runonlaulajista.
Hattuvaarassa oli vuonna 2022 109 asukasta. Kylän asukkaat ovat pääsosin yli 60-vuotiaita. Kylässä sijaitsi Hatun koulu, joka lakkautettiin vuonna 2020, kun kaikki Ilomantsin kyläkoulut lakkautettiin. Jo aiemmin oppilaat oli siirtyneet Ilomantsin keskustaan koulurakennuksen heikkokuntoisuuden takia.  Loppuvaiheessa koulussa oli vain kymmenen oppilasta ja kaksi opettajaa. Kyläkauppa lakkautettiin vuonna 2015. Sittemmin paikallinen kyläyhdistys on pitänyt kaupan tiloissa kahvilaa ja kirpputoria.
Kylän tunnetuin tapahtuma on Petrun praasniekka 28.–29. kesäkuuta. Karjalan kirkkotie, joka alkaa Uuden Valamon luostarista, päättyy Hattuvaaraan.
Sotaveteraanien muistoksi 1990-luvulla rakennetussa Taistelijan Talossa on ravintola, museo ja näyttelyjä. Talo on auki kesäisin ja enää vain tilauksesta.
Hattuvaarassa sijaitsee Pampalon kultakaivos, joka aloitti toimintansa helmikuussa 2011. Kylän alueella on myös sinisen vuolukiven ja mustan kiven esiintymät.
Hattuvaarasta noin 16 kilometriä itään päin Virmajärvellä olevassa saaressa sijaitsee Suomen ja manner-EU:n itäisin piste.
Barcelonan lentoasema

Terminaali 1
Barcelonan lentoasema (esp. Aeropuerto de Barcelona, kat. Aeroport de Barcelona) (IATA: BCN, ICAO: LEBL) on kansainvälinen lentoasema El Prat de Llobregatissa Espanjan Kataloniassa, kymmenen kilometriä Barcelonasta lounaaseen.
Lentoasema on Espanjan toiseksi suurin lentoasema Barajasin lentoaseman jälkeen. Vuonna 2014 matkustajamäärä oli 37,6 miljoonaa. Kotipaikkaa siellä pitävät Vueling Airlines ja Clickair; lentoasema on tärkeä paikka myös Air Europalle ja Iberialle. Lentoasema palvelee pääosin kotimaan ja Euroopan liikennettä, mutta jotkin yhtiöt, kuten Singapore Airlines ja Delta Air Lines lentävät kentältä myös Aasian- ja Yhdysvaltain-liikennettä.
Lentoyhtiöt ja kohteet > Rahtiyhtiöt

Cargoitalia (Milano)
Cargolux (Hongkong, Jeddah, Luxembourg)
DHL Air (Vitoria-Gasteiz)
Emirates SkyCargo (Dubai)
Jade Cargo International (Brescia, Shenzhen)
TNT Airways (Liege, Bryssel)
UPS (Valencia, Köln/Bonn)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barcelonan lentoasema Wikimedia Commonsissa
Barcelonan lentoasema (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (espanjaksi)
Espanjan lentoasemat
A Coruña
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Badajoz
Barcelona
Bilbao
Burgos
Castellón
Castellón-Costa Azahar
Ciudad Real
Córdoba
El Hierro
Fuerteventura
Girona
Granada
Huesca
Ibiza
Jerez
La Gomera
La Palma
La Seu d'Urgell
Lanzarote
Gran Canaria
León
Lleida
Logroño
Madrid-Barajas
Madrid-Cuatro Vientos
Madrid-Torrejón
Málaga
Melilla
Menorca
Murcia
Palma de Mallorca
Son Bonet
Pamplona
Reus
Sabadell
Salamanca
San Sebastián
Santander
Santiago de Compostela
Sevilla
Teneriffa pohjoinen
Teneriffa etelä
Valencia
Valladolid
Vigo
Vitoria
Zaragoza
Terminaali 2:n seinässä on Joan Mirón suurikokoinen keramiikkatyö (1970).
Terminaali 2
Merirosvoraha

Fazer Merkkari Mix
Merirosvoraha (puhekielessä merkkari) on alun perin salmiakista tehty makeinen. Merirosvoraha jäljittelee kolikkoa, ja sen pinnan merirosvoteemaiset kuva-aiheet vaihtelevat erilaisista aseista ja pääkallosta ja sääriluista papukaijoihin.
Saksalainen Haribo aloitti merirosvorahojen valmistuksen Tanskan tehtaallaan jo vuonna 1955 nimellä Piratos. Myöhemmin sen reseptiä on muunneltu ja tuotteelle on annettu uusi nimi Super Piratos. Sitä on nykyään Suomessa laajasti saatavilla niin pussitettuna kuin irtomyynnissäkin.
Fazerin merkkarit

Merkkari oli alun perin Chymoksen 1970-luvulla Merirosvoraha-nimellä lanseeraama jäljitelmätuote, joka syrjäytti alkuperäisen Piratoksen Suomen markkinoilta pitkäksi aikaa. Merkkari poistui myynnistä 1980-luvun lopulla niiden kokoon liittyneen tukehtumisvaaran vuoksi. Myöhemmin myyntiin tuli kooltaan pienempiä ja maultaan miedompia merirosvorahoja. Suuren kysynnän vuoksi Fazer toi alkuperäisellä reseptillä valmistetun tuotteen uudelleen markkinoille vuonna 2013.
Fazerin merkkarit eroavat muista merirosvorahoista pienen kolon avulla. Kolon tarkoitus on luoda mielikuvaa vanhasta lohjenneesta lantista. Niitä myydään 180 gramman pusseissa, jotka sisältävät salmiakin lisäksi kolan ja hedelmänmakuisia makeisia. Tammikuussa 2013 myyntiin tulleet alkuperäisellä vuoden 1973 reseptillä tehdyt makeiset olivat niin suosittuja, että ne loppuivat monista kaupoista kesken.
Helsingin Vihreät

| Helsingin Vihreät ry |
| --- | --- |

Alue:  Helsinki
Perustamisvuosi:  1976
Toimisto:  Mannerheimintie 15 A
Johto:  Salla Merikukka (pj.)  Kati Lommi (tj.)
Kansanedustajia:  4 / 23 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  18 / 85 (2021)
Aiheesta muualla
www.helsinginvihreat.fi Sivusto
Helsingin Vihreät (lyh. HeVi, aiemmin Helsinki-liike) on Vihreän liiton Helsingin vaalipiirin piirijärjestö. Sen puheenjohtaja on Salla Merikukka ja toiminnanjohtaja Kati Lommi. Vihreillä on Helsingin vaalipiiristä neljä kansanedustajaa. Helsingin piiri on puolueen jäsenmäärältään suurin piirijärjestö.
Historiaa

Helsingin Vihreät perustettiin alun perin Helsinki-liikkeen nimellä vuonna 1976. Liikkeen perustamiseen osallistunut myöhempi kansanedustaja ja Vihreiden puheenjohtaja Kalle Könkkölä on muistellut, että liikkeen synnyn taustalla oli tuskastuminen autoliikenteen ylivaltaan, vanhojen rakennusten hävittämiseen ja ylipäätään kaupunkisuunnittelun vaihtoehdottomuuteen. Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa liikkeen asettama kunnallisvaaliehdokaslista sai 1,7 prosenttia helsinkiläisten äänistä eikä ketään valittu kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1979 Helsinki-liikkeelle antoi uutta pontta Koijärvi-liike ja Lepakon valtaus. Vuoden 1980 kunnallisvaaleissa valtuustoon valittiin ensimmäisenä vihreänä Ville Komsi.
Jäsenjärjestöt > Alueelliset

Arabian-Käpylän-Viikin Vihreät ry
Brysselin Vihreät ry
Etelä-Helsingin Vihreät ry
Itä-Helsingin Vihreät ry
Kallion seudun Vihreät ry
Länsi-Helsingin Vihreät ry
Pohjois-Helsingin Vihreät ry
Vuosaaren Vihreät ry
Jäsenjärjestöt > Toimialue koko kaupunki

Helsingin seudun Ikivihreät ry
Helsingin tieteen ja teknologian vihreät ry
Helsingin Vihreät Naiset ry
Helsingin Vihreät Nuoret ry
Helsingin Vihreä Seura ry
Rahoitus

Helsingin Vihreiden merkittävimmät tulot koostuvat Vihreän Liiton piiri- ja kaupunkijärjestöille jakamista tuista sekä Helsingin kaupungin luottamustehtävissä vihreiden kautta toimivilta sekä kansanedustajilta kerättävistä puolueveroista.
Helsingin Vihreät on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityishenkilöiltä ja järjestöiltä. Tukea Helsingin Vihreille ovat antaneet mm. Espoon Vihreät, Etelä-Helsingin Vihreät, Helsingin Vihreä seura, Helsingin Vihreät naiset, Helsingin Vihreät nuoret, Kallion seudun Vihreät, Uudenmaan Vihreät, Vihreät Naiset sekä Viite – Tieteen ja teknologian vihreät.
Vaalit

Kunnallisvaalien lähde:
| Kunnallisvaalit> Vuosi | Kunnallisvaalit> Valtuutetut | Kunnallisvaalit> Äänet | Kunnallisvaalit> Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | 7 | 20 995 | 8,2 % |
| 1988 | 7 | 19 076 | 7,6 % |
| 1992 | 15 | 44 467 | 17,0 % |
| 1996 | 16 | 45 021 | 18,4 % |
| 2000 | 21 | 53 760 | 23,5 % |
| 2004 | 17 | 51 820 | 19,9 % |
| 2008 | 21 | 64 556 | 23,2 % |
| 2012 | 19 | 63 753 | 22,3 % |
| 2017 | 21 | 78 322 | 24,1 % |
| 2021 | 18 | 66 093 | 19,8 % |
| Eduskuntavaalit> Vuosi | Eduskuntavaalit> Edustajat | Eduskuntavaalit> Äänet | Eduskuntavaalit> Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | 2 | 26 280 | 9,0 % |
| 1991 | 3 | 37 997 | 13,9 % |
| 1995 | 3 | 41 373 | 14,2 % |
| 1999 | 4 | 51 587 | 17,2 % |
| 2003 | 4 | 59 775 | 18,4 % |
| 2007 | 5 | 63 440 | 20,1 % |
| 2011 | 4 | 58 032 | 16,7 % |
| 2015 | 5 | 67 806 | 18,8 % |
| 2019 | 6 | 90 662 | 23,5 % |
| 2023 | 4 | 59 479 | 15,3 % |
| Europarlamenttivaalit> Vuosi | Europarlamenttivaalit> Äänet | Europarlamenttivaalit> Äänet | Europarlamenttivaalit>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 43 217 | 17,7 % |  |
| 1999 | 46 790 | 26,8 % |  |
| 2004 | 48 297 | 20,9 % |  |
| 2009 | 57 280 | 24,9 % |  |
| 2014 | 49 325 | 19,8 % |  |
| 2019 | 77 113 | 27,8 % |  |
Henkilöitä > Kansanedustajat

Pekka Haavisto (1987–1995, 2007–)
Atte Harjanne (2019–)
Maria Ohisalo (2019–)
Fatim Diarra (2023–)
Henkilöitä > Kansanedustajat > Entiset kansanedustajat

Ville Komsi (1983–1987)
Kalle Könkkölä (1983–1987)
Osmo Soininvaara (1987–1991, 1995–2007, 2011–2015)
Hannele Luukkainen (1991–1995)
Heidi Hautala (1991–1995, 2003–2009)
Irina Krohn (1995–2006)
Tuija Brax (1995–2011)
Anni Sinnemäki (1999–2015)
Johanna Sumuvuori (2006–2011, 2015)
Outi Alanko-Kahiluoto (2007–2023)
Antero Vartia (2015–2019)
Ozan Yanar (2015–2019)
Emma Kari (2015–2023)
Mari Holopainen (2019–2023)
Henkilöitä > Muita

Zahra Abdulla, entinen kaupunginvaltuutettu
Umayya Abu-Hanna, entinen kaupunginvaltuutettu
Jussi Chydenius, kaupunginvaltuutettu
Juha Föhr, entinen kaupunginvaltuutettu
Kimmo Helistö, entinen kaupunginvaltuutettu
Minerva Krohn, ent. kaupunginvaltuutettu, ent. kaupunginvaltuuston pj.
Reino Laine, entinen kaupunginvaltuutettu
Otto Lehtipuu, varavaltuutettu ja ent. kaupunginvaltuuston pj.
Saido Mohamed, entinen Kokoomuksen varavaltuutettu
Elina Moisio, varavaltuutettu
Pekka Myllykoski, ent. kaupunginvaltuutettu
Sari Näre, varavaltuutettu
Mari Puoskari, ent. kaupunginvaltuutettu, ent. kaupunginvaltuuston pj.
Tuomas Rantanen, varavaltuutettu
Jukka Relander, ent. kaupunginvaltuutettu
Pekka Sauri, apulaiskaupunginjohtaja
Emma Kari, valtuustoryhmän puheenjohtaja
Erkki Perälä, entinen kaupunginvaltuutettu
Henkilöitä > Puheenjohtajia

Tuija Brax 1991–1993?
Kimmo Helistö 1996
Otto Lehtipuu 1996–2003
Jessica Karhu 2004–2005
Outi Alanko-Kahiluoto 2006–2007
Ville Ylikahri 2008–2011
Hannu Oskala 2012–2013
Pauliina Lehtinen 2014–2015
Maria Halonen 2016-2017
Pauliina Saares 2017
Sami Halme 2018
Hanna Hannus 2019–2020
Outi Lindqvist 2021–2022
Salla Merikukka 2023–
Aiheesta muualla

Helsingin vihreiden verkkosivut
Jack Jones

| Jack Jones |
| --- | --- |
 Jones vuonna 1999
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1938 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 23. lokakuuta 2024 (86 vuotta) Rancho Mirage, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1958–2024
Tyylilajit:  pop, jazz, big band
Levy-yhtiöt:  Capitol, Kapp, MGM, RCA Victor
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Allan ”Jack” Jones (14. tammikuuta 1938 Los Angeles – 23. lokakuuta 2024 Rancho Mirage) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.
Jones aloitti laulu-uransa 1950-luvulla, ja hänet palkittiin Grammy-palkinnolla esittämistään kappaleista ”Lollipops and Roses” (1961) ja ”Wives and Lovers” (1963). Jonesia tyyliä pidettiin jo 1960-luvulla hieman vanhanaikaisena, mutta hän jatkoi levyttämistä pitkään. Jones lauloi 1980 Lemmenlaiva -televisiosarjan tunnuskappaleen. Hänen viimeisin Grammy-ehdokkuutensa tuli 1998. Monet nuoremmat kriitikot arvostivat häntä crooner-aikakauden laulajana.
Jones piti itseään sekä laulajana että näyttelijänä, vaikka hän ei aivan yhtä ahkeraan näytellyt. Hän aloitti näyttelijäuransa vuonna 1959 elokuvassa Juke Box Rhythm ja näytteli sen jälkeen muissakin elokuvissa sekä televisiosarjoissa ja musikaaleissa.
Jonesin vanhemmat olivat laulaja-näyttelijä Allan Jones ja näyttelijä Irene Hervey.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jack Jones Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tikku

| Mestari Tikku |
| --- | --- |
 Tikku
Luoja(t):  Kevin Eastman Peter Laird
Kustantamo:  Mirage Studios (1984–2009) Image Comics (1996–1999) IDW (2011–)
Ensiesiintyminen:  Teenage Mutant Ninja Turtles nro 1 (toukokuu 1984)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Tikku
Status:  Turtlesien sensei
Pituus:  147 cm
Paino:  68 kg
Ryhmäsidokset:  Turtles
Voimat:  mestari ninjutsussa terävä-älyinen strategisti taitava miekankäsittelijä
Suhteet
Sukulaiset:  Leonardo (Poika) Rafaello (Poika) Donatello (Poika) Michelangelo (Poika)
Mestari Tikku tai vain Tikku, tunnetaan myös nimellä Särö (engl. Splinter) on alun perin Mirage Studiosin ja nykyisin IDW:n Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjakuvissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa esiintyvä hahmo. Hän on Turtlesien sensei, ja adoptioisä. Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 Teenage Mutant Ninja Turtles -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa.
Hahmo

Tikku on antropomorfinen rotta, joka tunnetaan Turtlesien viisaana ja älykkäänä senseinä. Hän on erittäin taitava itämaisissa kamppailulajeissa ja erityisesti ninjutsussa. Mestari Tikku on lähes aina rauhallinen, ja jopa suuttuessaan hän kykenee pidättäytymään huutamisesta.
Sarjakuva

Miragen alkuperäisessä sarjakuvassa, jonka loivat Kevin Eastman ja Peter Laird, Tikku oli Hamato Yoshin lemmikkirotta. Se oli harvinaisen älykäs lajikseen ja kykeni oppimaan isäntänsä taisteluliikkeet matkimalla hänen liikkeitään. Yoshi oli joutunut Oroku Nagin kanssa riitoihin molempien yrittäessä saada samaa naista itselleen. Yoshi tappoi Nagin, joka oli pahoinpidellyt naista. Yoshi päätti paeta rakastamansa naisen kanssa New Yorkiin, jossa hän eli rauhassa. Nagin nuorempi veli Oroku Saki puolestaan vannoi kostavansa veljensä kuoleman ja harjoitteli Jalkaklaanin kanssa tullakseen ninjutsumestariksi. Vuosia myöhemmin Silppuriksi itseään kutsuva Oroku Saki löytää Yoshin ja tappaa hänet asuntoonsa. Samassa tappelussa Yoshin lemmikkirotta pääsee vapaaksi häkistään ja putoaa kadulle.
Jäätyään ilman kotia Tikku joutui elämään New Yorkin kaduilla etsien ruokaa roskiksista. Erään liikenneonnettomuuden seurauksena neljä pientä kilpikonnaa ja putkilo vihreää mönjää valuivat alas samaan viemäristöön, jossa kilpikonnat muuttuivat ihmisenkaltaisiksi mutanteiksi. Paikalle saapunut Tikku huomasi tapahtuneen. Myös Tikku muuttui ja päätti suojella neljää kilpikonnaa. Muutaman vuoden kuluttua kilpikonnat osasivat puhua ja kutsuivat häntä nimellä Tikku. Kilpikonnien kasvatessa isommiksi Tikku nimesi heidät sadeveden huuhtoman taidekirjan, jossa mainittiin renessanssitaiteilijoita, mukaan. Kilpikonnat saivat nimekseen Leonardo, Donatello, Rafaello ja Michelangelo. Samalla hän opetti pojille ninjutsua kasvattaen heitä kuin omia poikiaan. Tikun alkuperäinen tarkoitus oli kuitenkin opettaa heille ninjutsua jotta Turtlesit kykenisivät kostamaan Tikun puolesta Yoshin kuoleman ja tappamaan Silppurin, Oroku Sakin.
Tehtävän suorittamisen jälkeen Tikku antoi pojilleen vapaat kädet, mutta toimi edelleen heidän senseinään ja isähahmonaan. Myöhemmin hän oli joutua Baxter Stockmanin hiirirobottien uhriksi, mutta onnistui vaivoin pakenemaan niitä viemärissä. Tikku ajelehti lautan päälle TCRI-rakennuksen viemäripuolelle, jossa Utromit ottivat hänet haltuun ja asettivat nestekammioon, joka parantaisi Tikun vammat. Parannuttuaan hän tutustui Utromeihin ja kertoi heille tarinan synnystään, jolla oli yhteyksiä Utromeihin. Kuukautta myöhemmin Turtlesit palasivat takaisin maapallolle Utromien siirtymälaitteen avulla. Tikku oli iloinen nähdessään poikansa elossa, mutta joutui heti vaaraan, kun samalla matkalla tulleet Triceratonien sotilaat yrittivät tappaa kaikki paikalla olleet. Utromit kukistivat heidät aseillaan, mutta uhka ei loppunut siihen, sillä Yhdysvaltain armeija tunkeutui rakennukseen ja Utromien täytyi korjata siirtymälaitteen ohjauspaneeli päästäkseen turvaan kotiplaneetalleen. Samalla he lähettivät Tikun ja Turtlesit turvaan Aprilin luokse.
Useiden vuosien jälkeen Tikku menehtyi sydänkohtaukseen sarjakuvan Teenage Mutant Ninja Turtles neljännen osan kymmenennessä numerossa.
Sarjakuva > IDW

Vuonna 2011 uudistetussa Turtles-sarjakuvissa Tikku oli koe-eläimenä Baxter Stockmanin johtamassa biotekniikkayhtiössä. Hän yritti pelastaa neljä kilpikonnaa, jotka joutuivat ryöstettäväksi mönjän ohella. Tikku seurasi ryöstäjiä ja puri naamaan yhtä heistä, joka pudotti kilpikonnat sisältävän säkin kadulle. Paikalle saapunut kissa yritti viedä yhden heistä, jonka Tikku onnistui kuitenkin pelastamaan. Pian ryöstäjät saapuivat hakemaan säkkiä, mutta Tikku onnistui raahaamaan sen hampaillaan viemäriin, jossa he pian muuttuivat mönjän myötä mutanteiksi. Kahdeksantoista kuukautta myöhemmin Tikku oli opettanut kolmelle pojalleen ninjutsua, ja lähettänyt heidät etsimään kadonnutta veljeään. He joutuivat ajoittain kohtaamaan taistelussa Old Hob-nimisen kissan ja hänen jenginsä jäsenet, jotka myös olivat muuttuneet hybrideiksi altistuttuaan mönjälle.
Muissa medioissa > Animaatio > Turtles – mutanttikilpikonnat

Tikun ensimmäinen animaatioversio syntyi vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Peter Renaday. Hän toimi Turtlesien senseinä. Alun perin Tikku tunnettiin nimellä Hamato Yoshi, joka oli Jalkaklaanin kunniallinen ninja. Hänet karkotettiin klaanista hänen osoittaessaan epäkunnioitusta heidän senseitänsä kohtaan. Todellisuudessa Yoshin pahin kilpailija Oruko Saki sai estettyä häntä kumartamasta senseille iskemällä miekalla hänen harjoituspukunsa kiinni dojon seinään. Kukaan ei kuitenkaan kuunnellut hänen selityksiään ja Yoshi pakeni Yhdysvaltoihin New Yorkiin. Jouduttuaan elämään pitkään viemäreissä hän sai ystäviä rotista, joita vilisi lukemattomia New Yorkin viemäristöissä. Kohtalo puuttui Yoshin elämään hänen palattuaan viemäriin. Yoshi löysi yltä päältä mystisessä violetissa mönjässä olevat neljä pientä kilpikonnaa, jotka hän keräsi yhteen. Samalla Yoshi altistui mönjälle, joka muutti hänet rotaksi, koska hän oli ollut kosketuksessa viimeksi rottiin. Huomatessaan sitä ennen pienten kilpikonnien kasvavan isommiksi ja ihmisenkaltaisiksi, päätti Yoshi nimetä heidät lempirenessanssitaiteilijoidensa mukaan: Leonardo, Donatello, Rafael ja Michelangelo. Myöhemmin otettuaan nimekseen Tikku, alkoi hän opettaa pojilleen ninjutsua.
Mestari Tikun poikien ollessa jo teini-ikäisiä, Oruko Saki lähti Japanista kohti New Yorkia etsimään Hamato Yoshia. Saki nimeää itsensä uudelleen Silppuriksi ja alkaa tehdä yhteistyötä entisen X-ulottuvuuden sotapäällikkö Krangin kanssa.
Muissa medioissa > Animaatio > Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2003)

Mestari Tikun toinen animaatioversio syntyi vuoden 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Darren Dunstan. Suomenkielisenä äänenä oli Vesa Hämes lukuun ottamatta kahta jaksoa, joissa äänenä oli Juha Varis (3. kauden jakso 26 ja 7. kauden jakso 13). Mirage Studiosin ja 4Kids Entertainmentin tuottamassa animaatiosarjassa Tikku on enemmän alkuperäisen sarjakuvan mukainen. Kuten sarjakuvassa hän menetti isäntänsä Yoshin Silppurille, joka yhdessä Hunnin kanssa vaati vastauksia Yoshilta. Huolimatta kohteliaisuudestaan Tikku ei ole yhtä kohtelias sanoissaan, kuin edellisessä animaatiosarjassa. Lisäksi hänen paljastui olevan entinen mestari Taisteluyhteys (Battle Nexus) -turnauksessa, jossa kilpailevat useista maailmoista olevat asukkaat.