stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans-Valentin Hube
Toinen maailmansota > Alkuvaiheet

Syyskuussa 1939 Hube johti saksan 3. jalkaväkirykmenttiä Puolan offensiivissa ja myöhemmin Ranskan, Belgian ja Hollannin valloituksissa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1. kesäkuuta 1940 ja asetettiin komentamaan 1. jalkaväkidivisioonaa, joka elokuussa varustettiin uudelleen 16. panssaridivisioonaksi, jota Hube johti itärintamalla aluksi sotamarsalkka Gerd von Rundstedtin johtamassa Etelän armeijaryhmässä operaatio Barbarossan aikana.selvennä
Neuvostoliiton sotaretken aikana Hubelle myönnettiin rautaristin ritariristi ja myöhemmin operaatio Sinisen jälkeen ritariristi tammenlehvien kera. Stalingradin taistelussa hän komensi XIV panssariarmeijakuntaa ja jäi mottiin 6. armeijan kanssa, mutta Adolf Hitlerin käskystä hänet lennätettiin pois motista ennen sen kukistumista.
Stalingradin jälkeen Hube komennettiin johtamaan motissa tuhoutuneen XIV panssariarmeijakunnan uudelleenorganisointia. Tämän jälkeen, kesällä 1943, hän sai johtaakseen Sisilian puolustamisen amerikkalaisten maihinnousua vastaan. Saksalaiset eivät kyenneet torjumaan hyökkäystä, mutta Huben johdolla viivyttivät vihollista onnistuneesti ja vetäytyivät suhteellisen hyvässä järjestyksessä Italian mannermaalle.
Alkuvuodesta 1944 Hube palasi itärintamalle. Hän sai komentoonsa 1. panssariarmeijan. Maaliskuussa hänen joukkonsa joutuivat mottiin Kamenets-Podolskyn luona Dnestrin pohjoispuolella. Huben onnistui kuitenkin joukkoineen murtautua ulos motista maalis–huhtikuun vaihteessa.
Toinen maailmansota > Kohtalo

20. huhtikuuta 1944 Hitler myönsi Hubelle ritariristin miekkojen kera tämän ansioista Välimeren rintamalla ja Kamenets-Polodskyn mottitaisteluissa. Ollessaan matkalla takaisin itärintamalle seuraavana päivänä hän sai surmansa, kun häntä kuljettanut Heinkel He 111 putosi maahan lähellä Hitlerin komentokeskusta Berchtesgadenissa.
Hietala

Hietala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aki Hietala (s. 1974), iskelmälaulaja, musiikinopettaja ja filosofian maisteri
Andreas Hietala (s. 1984), salibandyn pelaaja
Anitta Hietala (s. 1965), pikajuoksija
Antti Hietala (s. 1958), teatteriohjaaja
Eero Hietala (1920–2004), kirjailija
Elina Hietala (s. 1951), näyttelijä
Hanna Hietala (o.s. Väyrynen, 1911–1977), Argentiinassa siepattu ja kadonnut suomalainen siirtolainen
Harri Hietala (s. 1982), lentopalloilija
Henri Hietala (s. 2001), jääkiekkoilija
Kaisa Hietala (s. 1971), yritysjohtaja ja hallitusammattilainen
Kalervo Hietala (s. 1938), pikaluistelija
Leila Hietala-Hämäläinen (o.s. Hietala, s. 1934), kuvanveistäjä
Marco Hietala (s. 1966), muusikko
Mari Hietala (s. 1969), maastohiihtäjä
Marjatta Hietala (o.s. Puusa, s. 1943), historian professori, kaupunki- ja innovaatiohistorian tutkija
Mirjami Hietala (s. 1944), psykoterapeutti ja kirjailija
Nelli Hietala (s. 1981), kirjailija
Paavo Hietala (1919–1984), painija
Pekka Hietala (1904–1995), yrittäjä, liikenneneuvos
Pertti Hietala (1930–2010), SDP:n kansanedustaja, kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos
Raimo Hietala (s. 1946), pikaluistelija, Kalervo Hietalan veli
Timo Hietala (s. 1960), säveltäjä, jazzpianisti ja sovittaja
Toivo Hietala (1898–1974), kokoomuslainen poliitikko
Ukko Hietala (1904–1990), nykyaikainen viisiottelija
Utti Hietala (s. 1983), kehonrakentaja
Veijo Hietala (s. 1950), Turun yliopiston elokuvatutkimuksen lehtori
Zachary Hietala (s. 1962), kitaristi, Marco Hietalan veli.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hattiesburg

| Hattiesburg |
| --- | --- |
 Forrestin piirikunnan oikeustalo ja Amerikan konfederaation muistomerkki.

 Koordinaatit: 31°18′57″N, 89°18′31″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Mississippi
Piirikunta:  Forrest, Lamar
Hallinto:  
 – Pormestari:  Toby Barker (sit.)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  141,09 km²
 – Josta vettä:  2,70 km² 
Korkeus:  52 m
Väkiluku (2010):  45 751
 – Väestötiheys:  335,13 as./km²
 – Metropolialue:  148 839
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Lempinimi::  The Hub City
 
 www.hattiesburgms.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hattiesburg on kaupunki Mississippin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 45 751. Kaupunki kuuluu Forrestin ja Lamarin piirikuntiin.  Hattiesburg on Forrestin piirikunnan hallintokeskus.
Kuvia kaupungista

Postitoimisto.
Kaupungintalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hattiesburg Wikimedia Commonsissa
Henry Heth

Henry Heth
Henry "Harry" Heth (16. joulukuuta 1825 – 27. syyskuuta 1899) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan parhaiten osallistumisestaan Gettysburgin taisteluun, kuten hän muistelmissaan kertoo, hän lähetti pienen joukon sotilaitaan tähän pieneen pennsylvanialaiseen kylään etsimään kenkiä.
Lapsuus ja nuoruus

Heth syntyi Black Heathissa Chesterfield Countyssä Virginiassa, laivaston kapteeni John Hethin ja Margaret L. Pickettin pojaksi. Hän oli harvoja kenraaleita, joita kenraali Robert E. Lee puhutteli etunimellä. Hän valmistui Yhdysvaltain sotilasakatemiasta West Pointista 1847.
Edellisenä vuonna hän nimittäin oli koulussa haavoittunut pistimestä. Hän sai väliaikaisen pestin toiseksi luutnantiksi 1. USA:n jalkaväkeen ja osallistui Ash Hollowin taisteluun 1885 siouxeja vastaan. Hän palveli lännessä ja ylennettiin lopulta kapteeniksi.
Sisällissota

Sisällissodan alettua Heth liittyi etelävaltioiden armeijaan. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja hän palveli hetken aikaa Robert E. Leen majoitusmestarina Virginian vakinaisessa armeijassa. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 6. tammikuuta 1862 ja hän sai komentoonsa Itä-Tennesseen puolustushallinnon Kirby Smithin alaisena. Maaliskuussa 1863 Lee toi Hethin takaisin Pohjois-Virginian armeijaan prikaatinkenraalina A.P. Hillin divisioonaan. Hän komensi Chancellorsvillessä hetken Hillin divisioonaa tämän haavoituttua. Stonewall Jacksonin kuoleman jälkeen Lee ylensi hänet 3. armeijakuntansa päälliköksi ja kenraalimajuriksi 24. toukokuuta 1863.
Gettysburgin taistelu ja Hethin myöhemmät vaiheet

Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä Hethin armeijakunta eteni kaupunkiin Cashtownin suunnasta, erään tarinan mukaan etsimään kenkiä. Hänen armeijakuntansa joutui kosketukseen unionin kenraali John Bufordin ratsuväkiarmeijakunnan kanssa. Vaikka Lee oli kieltänyt kenraali Hilliä ajautumasta taistelukosketukseen vihollisen kanssa, Heth hyökkäsi ja vieläpä vain kahdella prikaatillaan odottaen lopun divisioonasa saapuvan taistelukentälle. Häntä vastassa oli Potomacin armeijan I armeijakunta, joita vastaan hänen prikaatinsa, mukaan lukien kuuluisa rautaprikaati, ajautuivat koviin taisteluihin. Heth toi taisteluun vielä kaksi prikaatia, ja unionin joukot ajettiin Seminary Ridgeen takaisin, lähinnä koska Richard S. Ewellin armeijakunta murskasi unionin joukkojen vasemman sivustan.
Lopulta Heth hyökkäsi uudestaan konjunktiossaselvennä kenraali Robert E. Rodesin joukkojen kanssa, ja unionin joukot ajettiin Gettysburgista kohti Cemetary Hillia.
Konfederaatio kärsi kuitenkin pahoja tappioita, ja Heth itse haavoittui päähän. Hänen henkensä pelasti liian iso ja paperilla vuorattu hattu, joka esti luotia aiheuttamasta kuolettavaa haavaa. Hänen joukkonsa ottivat kuitenkin osaa Pickettin hyökkäykseen J. Johnston Pettigrewin komennossa. Heth palasi Virginiaan, ja otti osaa pienempiin kahakoihin samana syksynä. Hän komensi divisioonaansa Overland-sotaretkellä, Petersburgin piirityksessä ja perääntymismatkalla Appomattoxin käräjätalolle, missä hän divisioonineen antautui Leen kanssa 9. huhtikuuta 1865.
Sodan jälkeen Heth työskenteli vakuutusbisneksessä ja mittamiehenä, ja intiaaniasioiden toimistossa. Hän kuoli Washington D.C.:ssä ja on haudattu Hollywoodin hautausmaahan Richmondissa Virginiassa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Heth
Käännös suomeksi
Helprint

| Helprint Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1975
Perustaja:  Lehtimiehet, Uusi Suomi ja Rauma-Repola
Lakkautettu:  2019
Toiminta-alue:  Suomi ja lähialueet
Toimiala:  painaminen
Tuotteet:  syväpainotuotteet
Liikevaihto:  220 miljoonaa markkaa (1986)
Henkilöstö:  550 (1986)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helprint oli suomalainen painotalo, joka oli erikoistunut suurten painosmäärien syväpainotoimintaan ensin vuodesta 1975 Helsingissä ja vuodesta 1979 Mikkelissä. Helprintin omistajia olivat muun muassa suuret lehtikustantajat, Urpo Lahtisen Lehtimiehet ja Lyytikäisen suvun A-lehdet.
Historiaa

Helprint syntyi maaliskuussa 1975 sanomalehtiyhtiö Uuden Suomen ja Lehtimiehet Oy:n sovittua keskinäisestä toimialarationalisoinnista, kolmantena osapuolena Rauma-Repola. Uusi painoyhtiö muodostettiin yhdistämällä Suomalaisen Kirjallisuuden Kirjapano Oy:n syväpaino ja Hertso. Helsingin  Herttoniemessä aloittaneella Helprint Oy:llä oli heti hallussaan yli 70 prosentin osuus Suomen syväpainokapasiteetista ja työntekijöitä noin 500.
Toiminnan siirtyessä 1979 Mikkeliin Helprint tilasi Wärtsilän Järvenpään konepajalta uuden, kaksi kertaa aiempia nopeamman syväpainokoneen, joka kykeni painamaan jopa 60 000 aikakauslehteä tunnissa, paperiradan liikkuessa kilometrin minuutissa.
Toiminta kehittyi läpi 1980-luvun niin, että vuonna 1990 Helprint oli Pohjoismaiden suurin syväpaino. Vuonna 1991 yritys sai kauppa- ja teollisuusministeriöltä lähes 12 miljoonan markan investointi- ja käynnistysavustuksen hankkiakseen lisää painokapasiteettia. Helprint panosti vientimarkkinoille ja vastasi suurimmillaan neljäsosaa Suomen painoalan viennistä. Mikkelin painotalossa työskenteli parhaimmillaan 350 ihmistä. Painamista edeltävä sivunvalmistus tapahtui kuitenkin helsinkiläisessä tytäryhtiössä nimeltä Offset-Kopio. Mikkelissä painettiin 1990-luvun loppupuolella muun muassa moskovalaista tv-ohjelmalehteä ja Moskovski Komsomolets -lehden viikkoliitettä amerikkalaisen painojätin R. R. Donnelleyn toimiessa Helprintin edustajana Venäjällä.
Vuonna 1997 Helprintin pääomistajiksi tulivat Union Bank of Switzerlandin tytäryhtiö UBS Capital BV ja suomalainen rahastoyhtiö MB Yritysrahoitus, jotka liittivät sen osaksi vasta hankkimaansa ruotsalaista TINA-painokonsernia (Tryckinvest i Norden AB). Vuosituhannen vaihteen jälkeen painoala kriisiytyi, kun painotyöt siirtyivät halvempiin maihin ja verkkosivustot korvasivat nopeasti painotuotteita. Myös Helprint ajautui vaikeuksiin. Sen osti alkuvuodesta 2019 Erki Katkosild, jonka aikana yritys haettiin konkurssiin ja toiminta päättyi kesällä 2019.
Costa Rica kesäolympialaisissa 2016

Costa Rica osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kymmenen urheilijaa kuudessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi pikajuoksija Nery Brenes.
Joukkue > Judo

Miguel Murillo – miesten alle 73 kg
Joukkue > Lentopallo

Nathalia Alfaro ja Karen Charles – naiset
Joukkue > Pyöräily

Andrey Amador – miesten maantieajo
Andrey Fonseca – miesten maastoajo
Joukkue > Triathlon

Leonardo Chacón – miehet
Joukkue > Uinti

Marie Laura Meza – naisten 100 m perhosuinti
| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Maria Laura Meza | Naisten 100 metrin perhosuinti | 1.02,01 | 36. | – | – | – | – |
Joukkue > Yleisurheilu

Nery Brenes – miesten 200 m ja 400 m
Sharolyn Scott – naisten 400 m aidat
Roberto Sawyers – miesten moukarinheitto
Henry Hopkins Sibley

Henry Hopkins Sibley
Henry Hopkins Sibley (25. toukokuuta 1816 – 23. elokuuta 1886) oli prikaatikenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän taisteli konfederaation armeijassa Uuden Meksikon territoriossa.
Lapsuus ja nuoruus

Sibleyn suku oli peräisin Dorsetin alueelta Englannista. Vuonna 1629 he tulivat Amerikkaan Winthropin tutkimusmatkan mukana ja asettuivat Massachusettsiin. Henryn isoisä tohtori John Sibley oli palvellut lääkintämiehenä Yhdysvaltain vapaussodassa. Ensimmäisen vaimonsa Elizabeth Hopkinsin kuoltua hän muutti Louisianaan. Tohtori John Sibley asettui Red Riverin rantamille Natchitochesiin. Vuonna 1803 hän johti tutkimusretkeä Länsi-Louisianaan liittovaltion hallitukselle.selvennä Vuonna 1811 hänen poikansa Samuel Hopkins Sibley seurasi häntä Natchitochesiin, missä asui kuolemaansa saakka 1823.
Kun Henry Hopkins Sibley oli seitsemänvuotias, hänet lähetettiin asumaan setänsä George Champlin Sibleyn ja tämän vaimon Mary Eastonin kanssa. He perustivat Lindenwoodin Collegen St. Charlesiin Missouriin. 17-vuotiaana Henry meni West Pointin sotilasakatemiaan. Hän valmistui akatemiasta 1838 ja sai komennuksen 2. luutnantiksi 2. Yhdysvaltain rakuunoihin.
Sibley taisteli seminoli-intiaaneja vastaan Floridassa 1840–1841, osallistui Texasin sotilaalliseen valloitukseen 1845–1846 ja taisteli Meksikon–Yhdysvaltain sodassa 1847–1848. Sibley oli rajaseutupalveluksessa Texasissa 1850–1855 ja auttoi sitten hillitsemään Kansasissa levottomuuksia, joita vuoden 1854 Kansas–Nebraska-sopimus oli aiheuttanut 1855–1857. Sibley otti osaa Utahin sotaan 1857–1860 ja oli aktiivipalveluksessa New Mexicossa 1860–1861, kunnes erosi samana päivänä, kun hänet ylennettiin 1. rakuunoiden majuriksi 13. toukokuuta 1861.
1850-luvulla hän keksi ”Sibley-teltan”, jota käytettiin laajalti sisällissodan aikana ja vähän aikaa sen jälkeen. Hän keksi myös ”Sibley-kamiinan”, jota käytettiin toisen maailmansodan alkuun saakka.
Sisällissota

Sisällissodan sytyttyä hän liittyi etelävaltioiden armeijaan. Hänen epäonnistunut New Mexicon kampanjansa tähtäsi Santa Fe–Colorado-reitin haltuunottoon ja Kalifornian lämpimien vesialueiden valtaamiseen. Hänen vastustajansa koko kampanjan ajan oli unionin eversti Edward Canby, hänen entinen asetoverinsa Yhdysvaltain armeijasta. Hänen oli pakko perääntyä Glorieta Passin taistelun jälkeen (kutsuttu ”Gettysburgiksi lännessä”), missä hän menetti varustejunansa. Samaan aikaan hän kohtasi lännestä etenevät unionin joukot, nimeltään Kalifornian karavaani. Sibleyn perääntyminen San Antonioon 1862 päätti yritykset laajentaa konfederaation kansakuntaa Tyynellemerelle ja hyödyntää Kalifornian mineraalivarantoja.
Sibleyn myöhemmät vaiheet

New Mexicon kampanjansa epäonnistuttua Sibley sai pienempiä komennuksia ja kamppaili alkoholisminsa kanssa. Vuonna 1863 hän joutui sotaoikeuteen Louisianassa. Vaikka häntä ei todettu syylliseksi pelkuruuteen, häntä arvosteltiin ankarasti. Sodan jälkeen hän palveli sotilasneuvonantajana Egyptissä ennen kuin palasi Yhdysvaltoihin, missä kuoli köyhyydessä Fredericksburgissa Virginiassa. Hänet on haudattu kaupungin hautausmaalle.
Unionin kenraali ja Minnesotan kuvernööri Henry Hastings Sibley oli hänen etäinen sukulaisensa.
Sibley mainitaan useita kertoja elokuvassa Hyvät, pahat ja rumat. Hänet nähdään myös vilaukselta kohtauksessa, jossa Tuco yrittää yllättää Blondien hotellissa Konfederaation perääntymisen aiheuttaman metelin suojassa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Hopkins Sibley
Käännös suomeksi
Heikki Helakorpi

| Heikki Helakorpi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1950 (ikä 74)
Kansalaisuus:  suomalainen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Heikki Helakorpi (s. 23. heinäkuuta 1950) on suomalainen imitaattori, laulaja ja juontaja.
Hänen uransa alkoi kouluikäisenä vuonna 1968 MTV:n Uudet kyvyt -ohjelmassa, jonka hän voitti. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa Klaus Thomassonin juontamassa Klaustrofobia -sarjassa, satiirisarjassa Flyygeli ja kaakeli sekä Neil Hardwickin käsikirjoittamassa televisiosarjassa Reinikainen, jossa hän esitti imitoivia kaksoisveljeksiä.
Hauhusselkä

| Hauhusselkä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°10′55″N, 23°56′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskujoki:  Naurissalmi 
Järvinumero:  35.411.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,5 m  
Rantaviiva:  9,392 km  
Pinta-ala:  1,22284 km²  
Tilavuus:  0,0017568 km³  
Keskisyvyys:  1,44 m  
Suurin syvyys:  7,8 m  
Saaria:  20 
 fiHauhusselkä 
Hauhusselkä tai myös Hauhuunselkä on Pirkanmaalla Virtain Hauhuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 122 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä. Se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven luonto on vuosisatoja toistuvien tulvien takia sopeutunut vedenpinnan korkeusvaihteluihin niin, että rantaviivan sijaintia on silmämääräisesti vaikea paikallistaa tarkasti. Järven pääpiirteet ovat kuitenkin selvät. Pohjoisosa kapenee pitkäksi Tappurinsalmeksi, joka yhdistää toisiinsa Hauhusselän ja Morrinlahden. Lahti on viranomaistiedoissa esitetty omana järvialtaanaan, joilla on sama vedenpinnan korkeusselvennä. Järveen läpivirtauksenomaisesti laskeva Siikavirta on tuonnut pohjoisosaan lietteitä, ja sen vuoksi siellä sijaitsevat Tervasaaret ja Konisaari sekä pari muutakin saarta. Marjosaari on tulva-aikana saari, jonne on rakennettu tiepenkereen avulla pysyvä kulkutie. Muu osa järvestä on avointa järvenselkää. Eteläosassa järven eristää Tarjanteesta Suuri Sikosaari ja pienempi Naurissaari. Vaikka järven ympäristö on alavaa seutua, näkyy järven selälle kolme korkeampaa mäkeä. Niitä ovat itärannalta Mustaniemenvuori ja Navettavuori ja länsirannalta Hiukanmäki.
Järvessä on kartan mukaan noin 20 saarta, joista osa on vettyneitä ruvikkosaaria. Ei ole varmuutta sitä, kummalle järvelle Sikosaari ja Naurissaari luetaan kuuluviksi. Järvi on luodattu, ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0018 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys 7,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee läpivirtausuoman järven halki kuluttamassa matalassa syvänteessä, jonka syvin kohta sijaitsee Sikosaaren luoteispuolella. Myös Marjosaaren niemen lounaispuolella sijaitsee yli viisimetrinen syvänne.
Järven rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä, ja sen rannat ovat enimmäkseen metsämaata. Vain Hauhuun ja Siikaperän kohdalla ulottuvat peltomaat järven rannalle asti. Järven ympäristön haja-asutus muodostuu yhdeksästä taloudesta, joista seitsemän on maatiloja. Hauhuun muodostaa osa näistä talouksista. Siikaperän taloudet sijaitsevat Siikavirran puolella. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Hauhuulta lähteviltä kyläteiltä sekä Siikaperän kautta kulkevalta läpikulkutieltä. Maanteiltä pääsee Jäähdyspohjalle kantatielle 66.
Luontoarvoja

Hauhusselkä on tärkeä lintujen levähdysalue syys- ja kevätmuuton aikana. Järvellä pesii, ruokailee tai oleskelee säännöllisesti alempana mainittuja EU-direktiiveissä huomiota saavia lintulajeja. Varsin yleisistä lajeista järvellä tavataan kurki, laulujoutsen, luhtahuitti ja ruskosuohaukka. Muuttoaikoina nähdään säännöllisesti myös jouhisorsa ja pikkulokki. Lintuharrastajien mielenkinntoa nostavat myös haapana, isokoskelo, isokuovi, jouhisorsa, naurulokki, pikkulokki, selkälokki, silkkiuikku, sinisorsa, taivaanvuohi, tavi, telkkä, töyhtöhyyppä ja tukkasotka. Etenkin naurulokit ja selkälokit muodostavat lintuyhdyskuntia, joita on vaikea olla havaitsematta. Järven itärannalla seisoo lintutorni.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,5 metriä mpy.
Järvi on Pihlajaveden reitin läpivirtausjärvi. Läpivirtaus tulee Siikavirtaa pitkin Hauhusselän pohjoispäähän Kauhaselältä (56 ha), joka sijaitsee välittömästi Uurasjärven (851 ha) alapuolella. Järveen laskee suoraan Osmojärvi (8 ha) ja Jartinjärvi (6 ha). Valkeajärvi (12 ha) kuuluu Osmojärven valuma-alueeseen. Jartinjärven valuma-alueella sijaitsevat Paskojärvi, Pikkulammi, Syväjärvi (6 ha), Jouttijärvi (7 ha) ja Matolammi (1 ha). Hauhusselkään yhtyy Tappurinsalmen kautta myös Morrinlahdeksi (34 ha) kutsuttu järven osa. Morrinlahteen laskee esimerkiksi myös Kynnänjärvi (9 ha).
Järven lasku-uoma kiertää Sikosaaren molemmilta puolilta. Itäinen vesireitti kulkee pienen silta-aukon läpi Navettasalmeen ja Simpsiönsalmen kautta Tarjanteeseen. Eteläinen reitti on leveä Naurissalmi, jonka pohjapato haittaa veneilyä salmen kautta. Naurissaaren toisella puolella on kapea oja. Nämäkin vesireitit johtavat Tarjanteeseen. Järvien välinen korkeusero on 40 senttimetriä.
Aiheesta muualla

Lintupaikat. Virrat. Suomenselän Lintutieteellinen Yhdistys
Melontakuvailu, Pihlajaveden reitti
(35.4)
Henri Coudreau

Henri Coudreau (keskellä) Filipe Augusto Fidanzan valokuvassa vuonna 1885.
Henri Anatole Coudreau (6. toukokuuta 1859 Sonnac, Charente-Maritime – 10. marraskuuta 1899 Parán osavaltio, Brasilia) oli ranskalainen tutkimusmatkailija.
Henri Coudreau syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän kävi Clunyn normaalikoulun ja työskenteli historian ja maantieteen opettajana Reimsissä ja Clermont-Ferrandissa. Vuonna 1881 hän lähti opettajaksi Cayenneen Ranskan Guayanaan.
Coudreau työskenteli vapaa-aikanaan ja myöhemmin virallisesti kartoittajana tehden retkiä Guayanan sademetsiin. Hän piirsi karttoja, otti valokuvia ja teki kasvitieteellisiä, kansatieteellisiä ja kielitieteellisiä havaintoja. Liikkuessaan Jules Crevaux’n jalanjäljissä Coudreau teki myös virheitä ja oli mukana luomassa myyttiä Guayanaa ja Brasiliaa erottavista Tumuc-Humacvuorista.
Coudreaun ensimmäinen retki suuntautui vuonna 1883 Ranskan ja Brasilian kiistanalaiselle alueelle, joka tuli pian tunnetuksi Counanin tasavaltana. Vuonna 1889 hän siirtyi Brasilian valtion palvelukseen ja teki sen jälkeen tutkimusmatkoja Amazonin sivujoille. Liikkuessaan intiaanien parissa Coudreau tutustui heidän tapohinsa ja esitti teoksissaan utopistisia näkemyksiä niiden yhdistämisestä länsimaiseen sivistykseen.
Coudreau kuoli malariaan ollessaan vaimonsa Octavien kanssa Trombetasjoella. Octavie Coudreau teki sen jälkeen vielä useita retkiä Brasilian palveluksessa.
Henri De Deken

Henri De Deken (3. elokuuta 1907 Schoten, Belgia – 12. helmikuuta 1960) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
De Deken edusti koko ammattilaisuransa Royal Antwerpia vuodet 1925–1937. Hän voitti joukkueen kanssa kahdesti Jupiler Pro Leaguen kausilla 1928–1929 ja 1930–1931. De Deken debytoi Belgian A-maajoukkueessa heinäkuussa 1930 ja pelasi joukkueessa yhteensä 11 ottelua. Hän pelasi vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa ja kesäolympialaissa 1928.
Henri Coudray

Henri Coudray (s. 22. kesäkuuta 1942 Pont-de-Beauvoisin) on ranskalainen jesuiittoihin kuuluva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin Mongon (Tšad) prefektiksi 1. joulukuuta 2001, sitten apostoliseksi vikaariksi 3. kesäkuuta 2009. 3. kesäkuuta 2009 Coudray nimitettiin lisäksi Sillin titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. marraskuuta Matthias N'Gartéri Mayadi, jota avustivat Charles Louis Joseph Vandame ja Edmond Jitangar.
Henri Delaborde

Henri Delaborde oli ranskalainen miekkailija, joka osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisissa florettiturnaukseen. Delaborden hävittyä turnauksessa kaksi otteluansa kolmesta, hän sijoittui toiseksi viimeiseksi omassa karsintaryhmässään. Hänen karsintaryhmässään oli yhteensä neljä miekkailijaa. Koko turnauksessa hän sijoittui jaetulle viidennelle sijalle.
Henri Delaunay

Henri Delaunay
Henri Delaunay (15. kesäkuuta 1883 – 9. marraskuuta 1955) oli ranskalainen jalkapalloerotuomari ja urheiluvaikuttaja. Delaunay toimi hyvin lyhyen aikaa erotuomarina. Delaunay oli yksi henkilöistä, jotka ehdottivat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen järjestämistä jo 1920-luvulla. Delaunay oli UEFAn ensimmäinen pääsihteeri. EM-kilpailujen voittajalle jaettava pokaali on nimetty hänen mukaansa.