stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Manica

| Manica |
| --- | --- |
 Näkymä Mount Zembe -vuorelta.
 Manican maakunnan sijainti Mosambikissa.
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Manica
Piirit:  Chimoion kaupunki ja 11 piiriä
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Chimoio
 – kuvernööri:  Alberto Ricardo Mondlane
Pinta-ala:  61 661 km²
Väkiluku (2019):  2 056 037
Kielet:  portugali (virallinen); cindau, chitwe, chimanhika, cisena ja chinyungue (paikallisia kieliä)
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  MZ-B
Manica on maakunta Mosambikissa. Se sijaitsee maan keskiosissa. Maakunnan pinta-ala on 61 661 neliökilometriä. Vuonna 2019 sen asukasluku oli 2 056 037. Manican pääkaupunki on Chimoio (372 821 as., 2017).
Manican maakunnan hallintorakennus Chimoiossa.
Manacan maakunnan yleiskartta.
Manica on Mosambikin tärkeimpiä hedelmäntuotantoalueita. Maakunnan länsilaidalla sijaitsevan Manican piirikunnan ja Chimoion välillä sijaitsee Chicamban pato vesivoimaloineen.
Aluehallintoa varten maakunta jakautuu Chimoion kaupunkiin ja 11 piiriin. Nämä on lueteltu oheisessa taulukossa.
| Piiri tai kaupunki | Pinta-ala (km2) | Pinta-ala (%) | Väkiluku (VL 2017) | Asukastiheys (as/km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Chimoio | &&&&&&&&&&&&0241.&&&&00241 | 0.4 | &&&&&&&&&0329359.&&&&00329 359 | 1367 |
| Báruen piiri | &&&&&&&&&&&05561.&&&&005 561 | 9.0 | &&&&&&&&&0247835.&&&&00247 835 | 45 |
| Gondolan piiri | &&&&&&&&&&&02767.&&&&002 767 | 4.5 | &&&&&&&&&0213114.&&&&00213 114 | 77 |
| Guron piiri | &&&&&&&&&&&07215.&&&&007 215 | 11.7 | &&&&&&&&&&097715.&&&&0097 715 | 14 |
| Macaten piiri | &&&&&&&&&&&01550.&&&&001 550 | 2.5 | &&&&&&&&&0106410.&&&&00106 410 | 69 |
| Machazen piiri | &&&&&&&&&&011911.&&&&0011 911 | 19.3 | &&&&&&&&&0140047.&&&&00140 047 | 12 |
| Macossan piiri | &&&&&&&&&&&09773.&&&&009 773 | 15.9 | &&&&&&&&&&050330.&&&&0050 330 | 5 |
| Manican piiri | &&&&&&&&&&&02942.&&&&002 942 | 4.8 | &&&&&&&&&0223329.&&&&00223 329 | 76 |
| Mossurizen piiri | &&&&&&&&&&&05785.&&&&005 785 | 9.4 | &&&&&&&&&0295089.&&&&00295 089 | 51 |
| Sussundengan piiri | &&&&&&&&&&&07017.&&&&007 017 | 11.4 | &&&&&&&&&0171056.&&&&00171 056 | 24 |
| Tambaran piiri | &&&&&&&&&&&04075.&&&&004 075 | 6.6 | &&&&&&&&&&056645.&&&&0056 645 | 14 |
| Vanduzin piiri | &&&&&&&&&&&02825.&&&&002 825 | 4.6 | &&&&&&&&&0140476.&&&&00140 476 | 50 |
| Maakunta yhteensä | &&&&&&&&&&061661.&&&&0061 661 | 100.0 | &&&&&&&&02071403.&&&&002 071 403 | 33.6 |
| Maakunnan maa-ala | &&&&&&&&&&057286.&&&&0057 286 | 92.9 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manica Wikimedia Commonsissa
Mosambikin maakunnat
Cabo Delgado
Gaza
Inhambane
Manica
Maputo
Maputo (kaupunki)
Nampula
Niassa
Sofala
Tete
Zambezia
Mario Alborta

Mario Alborta (19. syyskuuta 1910 – 1. tammikuuta 1976) oli bolivialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Alborta edusti koko ammattilaisuransa Bolívaria vuodet 1925–1940. Hän voitti Liga de Fútbol Profesional Bolivianon kolmesti vuosina 1932, 1937 ja 1939. Hän debytoi Bolivian A-maajoukkueessa heinäkuussa 1930 ja pelasi joukkueessa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon Copa Américassa 1926, jossa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki yhden maalin. Lisäksi hän pelasi kaksi ottelua vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Maltan elokuvateollisuus

Maltan elokuvateollisuus on maassaan huomattava taloudellinen tekijä. Malta on ollut vuosikymmeniä suosittu elokuvien kuvauspaikka, koska siellä on elokuvan tekemiseen suotuisa ilmasto sekä kuvaukselliset ympäristöt. Malta on ollut elokuvissa muun muassa Kreikka, Peru, Israel, Turkki, Irak, Italia ja Ranska. Maltan elokuvateollisuus on panostanut alaan ja Maltalle on rakennettu elokuvan tekoa varten kolme suurta allasta vesikohtauksia varten sekä Fort Ricasoliin on rakennettu roomalainen kaupunki.
Aiheesta muualla

Malta Film Commission
Kippari-Kallen kylä Maltalla oli samannimien elokuvan kuvauspaikkana
Maglebrænden seurakunta

| Maglebrænde   Maglebrænden seurakunta |
| --- | --- |
 Seurakunnan sijainti Guldborgsundin kunnassa.
Suuntautuminen:  luterilaisuus
Kirkkokunta:  Tanskan kansankirkko
Hiippakunta:  Lolland-Falsterin hiippakunta
Rovastikunta:  Falsterin rovastikunta
Pääkirkko:  Maglebrænden kirkko
Jäseniä:  218 eli 73,4 prosenttia alueen 297 asukkaasta (1.1.2017)
Aiheesta muualla
Maglebrænde Sogn
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maglebrænden seurakunta (tansk. Maglebrænde Sogn) on Lolland-Falsterin hiippakuntaan ja Falsterin rovastikuntaan kuuluva Tanskan kansankirkon seurakunta, joka toimii Guldborgsundin kunnan alueella. Seurakunta kuuluu Stubbekøbing-Maglebrænden pastoraattiin.
Maglebrænden kirkko.
Aiheesta muualla

Maglebrænde Sogn
http://stubbekoebing-maglebraende.dk/
Maila Pöyliö

Maila Pöyliö (o.s. Kallioinen, s. 1931, Tuusula) on kuusamolainen lausuja, runoilija ja kansakoulunopettaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseosta. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Hämeenlinnan seminaarista. Pöyliö on asunut vuodesta 1962 Kuusamossa.
Pöyliö on julkaissut useita runokokoelmia ja kaksi kirjaa. Kuusamossa hän veti lausunta-, kirjoittaja- ja runopiirejä. Opetustyössään hän puolusti kulttuurista ja taiteesta kiinnostuneiden oppilaiden mahdollisuuksia kehittää taitojaan. Pöyliö ohjasi ja kannusti oppilaitaan luovaan ilmaisuun vetämissään kerhoissa. Toimittaja Jaakko Heikkinen äänitti Yleisradioon Pöyliön lausumia Reino Rinteen runoja. Rinteen mukaan hänen runonsa saivat siivet Pöyliön ilmaisussa.
Teokset

Kaikesta huolimatta, runokokoelma 1978, kustantaja Pohjoinen
Kannan runoa, kokoomateokset 2007, omakustanne
Punaiseensa puhkee joulun kukka, runokokoelmat 2008, omakustanne. Kokoelma sisältää kirjoittajan julkaistut joulurunot 1970-luvulta vuoteen 2007. Suurin osa Koillissanomat -lehden joulurunoiksi kirjoitettuja.
Pääsiäisliljojen aikaan, kokoomateokset 2004, omakustanne
Silmät kuin pesetat, runokokoelmat 1982, omakustanne
Koirakesä, satu 1991, omakustanne
Mun maani murheen yöstä on noussut valohon / Maila Pöyliö. Teoksessa: Eskola, Katariina & Laaksonen, Pekka (toim.).  Rakkaudesta taiteeseen : kokijoiden ja tekijöiden kertomuksia Helsinki: SKS, 1995.
Eskola, Katariina (toim.). Elämysten jäljillä : taide ja kirjallisuus suomalaisten omaelämäkerroissa Suomalaisen kirjallisuuden seura 1998
Maglev

Shanghain maglev-juna.
JR-Maglev Yamanashissa, Japanissa koeradalla.
Transrapid 09 Emslandin koeradalla Saksassa.
Maglev (lyhenne sanoista magnetic levitation) tarkoittaa magneettiseen levitaatioon perustuvaa rautatietä ja sitä pitkin kulkevaa junaa. Maglev-junat leijuvat radan yllä magneettisesti koskematta siihen. Tekniikan etuja ovat vähäinen kitka ja suurempi kaarrenopeus. Nämä mahdollistavat perinteisiä pyörillä kulkevia suurnopeusjunia suuremman nopeuden (yli 500 km/h). Maglev-junat ovat yksinomaan sähkökäyttöisiä.
Taloudellisista syistä maglev-teknologia ei kuitenkaan ole toistaiseksi levinnyt laajalle. Maglev-junia koskee yhtä suuri ilmanvastus kuin tavanomaisiakin junia, ja suurilla kulkunopeuksilla junan ja radan välisen kitkan merkitys pienenee suhteessa ilmanvastukseen. Maglev edellyttää sekä erityisen maglev-rautatien, että tähän soveltuvan junan rakentamista. Se rakennetaan yleensä betonipylväiden varaan ja on magneettilevitaation vuoksi tavanomaisia rautateitä kalliimpi. Tavanomaisista rautateistä poiketen maglev-rautateillä ei ole tavaraliikennettä.selvennä
Maglev-tekniikkaa soveltavia junia on kokeiltu ja suunniteltu, mutta ainoa nykyäänmilloin? kaupallisessa käytössä oleva on Shanghain keskustan ja lentokentän väliä kulkeva Shanghain maglev-juna Kiinassa. Kyseinen rautatie perustuu saksalaisen Transrapidin tekniikkaan.
Transrapidin koeradalla Saksan Lathenissa tapahtui 22. syyskuuta 2006 kuolonuhreja vaatinut onnettomuus, kun koejuna törmäsi radalle unohtuneeseen huoltovaunuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maglev Wikimedia Commonsissa
International Maglev Board (englanniksi)
Suurnopeusjunat
Acela Express
AVE
California High-Speed Rail
Eurostar
Le Frecce
InterCityExpress
JR-Maglev MLX01
Korea Train Express
Maglev
Pendolino
Shinkansen
TGV
Thalys
Transrapid
Treno Alta Velocità
X2000
Marita Hällfors

Marita Hällfors (s. 20. toukokuuta 1963 Kotka) on suomalainen elokuvaaja.
Hällfors opiskeli Helsingin yliopistossa sosiologiaa 1984–1988 ja Taideteollisessa korkeakoulussa dokumenttiohjausta 1989–2001. Hällfors on kuvannut elokuvia lähes 30 vuotta. Hänen ensimmäinen pitkän elokuvan kuvauskrediittinsä on vuodelta 1995, jolloin ilmestyi 16 elokuvaajaopiskelijan ja kahdeksan ohjaajaopiskelijan dokumenttielokuva Kaupunkisinfonia. Kaikkiaan Hällfors on kuvannut lähes 80 elokuvaa, joista pitkiä fiktioita tai dokumenttielokuvia on yli 40.
Hällfors on kuvannut paljon muun muassa dokumenttiohjaaja Jouko Aaltoselle. Myös Saara Cantellin pitkistä elokuvista Hällfors on kuvannut kuusi. Hällfors sai Parhaan kuvauksen Jussi -palkintoehdokkuuden Cantellin elokuvan Kohtaamisia (2009) kuvauksesta. Kohtaamisia-elokuva toi Hällforsille yhdessä Cantellin kanssa elokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2010.
Hällfors on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Valikoitu filmografia

| --- | --- |
 Kaupunkisinfonia, 1995  Tulennielijä, 1998  Elämää itsemurhan jälkeen, 1999  Musta kissa lumihangella, 1999  Kusum, 2000  Kyytiä Moosekselle, 2001  Kuoleman kasvot, 2002  Broidit, 2003  Sotalapset, 2003  Isältä pojalle, 2004  Paimenet, 2004  Torjutut muistot, 2005  Pitkin tietä pieni lapsi, 2005  Talvinen matka, 2007  Mielen tila, 2007  Punk - tauti joka ei tapa, 2008  ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja, 2008  Stadilaista tangoa etsimässä, 2009  Kohtaamisia, 2009  Taistelu joesta, 2010  Tähtitaivas talon yllä, 2012  Häätanssi, 2012  Hyppy, 2012  Monsterimies, 2014  Onneli ja Anneli, 2014 :  Estherin kehä, 2014  Onnelin ja Annelin talvi, 2015  Netizen Mo, 2015  Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen, 2017  Onneli, Anneli ja nukutuskello, 2018  Yrittäjä, 2018  Nepalin morsian, 2019  School of Hope, 2020  Lauluja rakkaudesta, 2020  Aalto, 2020  Pieni punainen, 2020  Ikuiseen rauhaan, 2021  Punkkisota, 2021  Karaokeparatiisi, 2022
Palkintoja ja tunnustuksia

Elokuvasäätiön 30-vuotisjuhlapalkinto, 2000
Elokuvataiteen valtionpalkinto yhdessä Saara Cantellin kanssa, 2010.
Suomen elokuva- ja videotyöntekijäinliitto SET ry:n vuoden työtoveri, 2010.
DockPoint-festivaalin Apollo-palkinto, 2019.
Maila Talvion muistomerkki

Laila Pullinen: Itämeren tytär (1971).
Maila Talvion muistomerkki eli Itämeren tytär on Helsingin Meilahden huvila-alueella sijaitseva kuvanveistäjä Laila Pullisen toteuttama muistomerkki kirjailija Maila Talviolle ja tämän puolisolle, professori J. J. Mikkolalle. Muistomerkki on pystytetty vuonna 1971 ja sen ympärille on vuonna 1992 lisätty Itämeri-niminen maisemataideteos. Teos sijaitsee Maila Talvion puistossa Seurasaarentien ja Tallbonkujan risteyksen vieressä, Talvion entisen kotitalon paikalla.
Itämeren tytär on abstrakti pronssiveistos, muodoltaan kierteinen ja ylöspäin aukeava. Kupera ulkopinta on pääosin sileä, teoksen alaosassa ja koveralla puolella pinta on poimutettu kuin luonnonvoimien muovaamana. Teoksen on tarkoitus kuvata Talvion tulisieluisuutta ja sen voi nähdä muistuttavan liekkiä. Pronssisen osan korkeus on neljä metriä. Veistoksen nimi on lainattu Talvion vuosina 1929–1936 kirjoittamasta romaanitrilogiasta Itämeren tytär, joka on 1700-luvun Helsinkiin sijoittuva historiallinen romaani. Pullisen suunnitelmien mukaan toteutettu Itämeri on Itämeren tyttären ympärille sijoitettu maataideteos, joka muodostuu meren aaltoja muistuttavista keinotekoisista harjanteista.
Historia

Muistomerkki on pystytetty paikalle, jossa aikoinaan sijaitsi vuonna 1884 valmistunut Meilahden huvila 5 eli Laaksola. Huvila oli kirjailija Talvion ja hänen puolisonsa professori Mikkolan koti vuosina 1919–1951 ja se tunnettiin tuona aikana kirjailijoiden, kulttuuriväen ja satakuntalaisten opiskelijoiden kohtaamispaikkana. Mikkolan kuoltua vuonna 1946 leskeksi jäänyt lapseton Talvio tarjosi huvilaa testamenttilahjoituksena Helsingin kaupungille, jotta se voitaisiin muuttaa museoksi, mutta kaupungin kieltäydyttyä lahjoituksesta Talvio määräsi talon purettavaksi oman kuolemansa jälkeen. Talvio kuoli vuonna 1951 ja Laaksola purettiin hänen toiveensa mukaisesti 1954.
Muistomerkin Talviolle ja Mikkolalle tilasivat yhdessä Satakuntalainen Osakunta, Satakunnan Kilta, Satalinnan Säätiö ja Satakunnan Seura, ja sen haluttiin valmistuvan Talvion syntymän satavuotisjuhlavuonna 1971. Helsingin kaupunginjohto suhtautui torjuvasti muistomerkkihankkeeseen, koska kaupunkiin ei haluttu enempää ”oikeistolaisia muistomerkkejä”. Laila Pullinen työsti veistoksen ateljeessaan Tapiolan Nallenpolulla ja nimesi sen Itämeren tyttäreksi Talvion romaanin mukaan. Teos paljastettiin 31. lokakuuta 1971. Tilaisuudessa puhui Satakunta-säätiön edustajana elokuvaohjaaja Risto Orko. Muistomerkin jalustaan kiinnitetyssä laatassa pystytyspäiväksi on kuitenkin ilmoitettu Talvion syntymän 100-vuotispäivä 17. lokakuuta. Teoksen valmistuessa sen rahoittamiseen tarvittujen lahjoitusvarojen kerääminen oli vielä kesken.
Pullisen alkuperäiseen suunnitelmaan sisältynyt maareliefi Itämeri lisättiin vasta vuonna 1992 kaupungin lautakunnan annettua sille luvan. Se on rakennettu Laaksola-huvilan betonisokkelin päälle.
Vetelin kirkko

| Vetelin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Torpantie 130, Veteli
Koordinaatit:  63°28′35″N, 023°45′35.7″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Seurakunta:  Vetelin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1839
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel, Heikki Kuorikoski
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusklassismi, empiretyyli
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vetelin kirkon sankarimuistomerkki kesällä 2014.
Vetelin kirkko on Vetelin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Vetelin kunnan keskustaajamasta katsoen Perhon- eli Vetelinjoen toisella puolella, idyllisen Torpan kyläraitin pohjoispäässä. Kuuluisan kirkonrakentajan Heikki Kuorikosken johdolla 1838–1839 rakennettu, Helsingin Intendentinkonttorin suunnittelema tasavartinen keskeiskirkko on järjestyksessään seurakunnan kolmas. Kirkon kellotapulin rakensi Heikki Kuorikosken poika Jaakko Kuorikoski vuonna 1859.
Historiaa

Perhonjoen yläjuoksulle syntyi asutusta 1500-luvun puolivälissä, ja Kokkolan emäseurakuntaan perustettiin Ylivetelin kappeli 1639. Silloiseen seurakuntaan kuuluivat 1800-luvulle myös nykyiset Halsua, Kaustinen ja Perho. Ensimmäinen kappelikirkko rakennettiin nykyisestä kirkosta jonkin matkaa joelle päin 1639, ja toinen 1679.
Urut

Kirkon 27-äänikertaiset pneumaattiset pääurut on rakentanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1939. Samalta rakentamolta tilattiin myös 11-äänikertaiset kuoriurut, jotka valmistuivat vuonna 1979.
Kirkkopiha

Kirkkopihassa on lukuisia muistomerkkejä, muun muassa taiteilija Ilmari Wirkkalan suunnittelema Vapaussodan sankaripatsas. Aivan kirkkomaan aidan ulkopuolella Vetelinjokilaaksoa katselee Ilmari Wirkkalan pojan Tapion nuoruudentyönä syntynyt Raivaajapatsas. Kirkon ympärille on valmistunut uusi luonnonkiviaita, joka tehtiin pääosin talkootyönä kesällä 2011.
Korjaukset ja muutostyöt

Kirkkoa on korjattu viimeksi 2006–2008. Korjauksessa uusittiin talotekniikka ja kirkko maalattiin sisältä ja ulkoa. Myös joitain rakenteellisia parannuksia jouduttiin tekemään. Suunnittelijana oli oululainen Arkkitehtitoimisto Jorma Teppo Oy. Edellinen laajamittainen korjaus oli tehty 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

https://www.hannuasikainen.fi/kirkot/veteli.html
http://www.rky.fi/read/asp/r_kohde_det.aspx?KOHDE_ID=2063
http://yle.fi/alueet/keski-pohjanmaa/2011/06/vetelin_kirkon_kiviaita_valmistuu_kolmen_metrin_paivavauhdilla_2665407.html%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.halsua.fi/seurakunta/kuorikoski.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo tavaratuonnin arvosta maittain

Luettelo perustuu CIA:n World Factbookissa julkaistuun arvioon. Tuonti on ilmoitettu Yhdysvaltain dollareissa toimitusehdolla vapaasti aluksessa (FOB)
Makoto Sugiyama

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Makoto Sugiyama
Syntymäaika: 17. toukokuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983–1991 1991–1993 1994–1996 | Nissan Motors Kashima Antlers Kyoto Purple Sanga | 130 (0) 55 (1) 41 (1) |
Maajoukkue
| 1979 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Makoto Sugiyama (jap. 杉山 誠, Sugiyama Makoto; s. 17. toukokuuta 1960 Shizuoka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sugiyama kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1979.
Michael Begley

Michael Begley on:
Michael Begley, poliitikko (s. 1932)
Michael Begley, soutaja (1872–1938)
Michael Joseph Begley, piispa (1909–2002)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Michael Begley”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vantaanlaakso

| Vantaanlaakso> Vandadalen |
| --- | --- |
 Kuninkaantie
 Kaupungin kartta, jossa Vantaanlaakso korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Myyrmäen suuralue
Kaupunginosa nro:  18
Pinta-ala:  2,8 km² 
Väkiluku:  2 888 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  1 508 kpl   (31.12.2013)
Postinumero(t):  01670
Lähialueet:  Kaivoksela, Martinlaakso, Myllymäki, Piispankylä, Viinikkala, Ylästö
Vantaanlaakso (ruots. Vandadalen) on noin 3 000 asukkaan kaupunginosa Vantaan länsiosassa, Myyrmäen suuralueella. Lännessä Vantaanlaakson kaupunginosa alue rajoittuu Hämeenlinnanväylään, pohjoisessa Kehä III:een, koillisessa ja idässä Vantaanjokeen. Alueen eteläraja kulkee Viherkummun siirtolapuutarhan eteläpuolella.
Vantaanlaakson naapureina sijaitsevat Kaivokselan kaupunginosa etelässä, Martinlaakso lännessä, Piispankylä ja Viinikkala pohjoisessa sekä Ylästö Vantaanjoen itäpuolella.
Historiaa

Vantaanjoen varren maisemat ovat jo pitkään suosineet asumista. Jo kivikaudella tiedetään asutusta olleen alueen pohjoisrajalla Vantaankosken ympäristössä. Keskiajalla samoista seuduista kehittyi jokea pitkin liikkuneen vesiliikenteen ja maanteitä kulkeneen tieliikenteen solmupiste ja kylien rajaseutu, jonne rakennettiin kylien yhteismyllyjä jo 1500-luvulla. Vantaankosken äärelle, Kuninkaantien ja Vanhan Nurmijärventien varrelle, syntyivät keskiajalla viiden talon Martinkylän (Mårtensby) ja kahden talon Myllymäen (Kvarnbacka) kylät.
1830-luvulla alkoi Kvarnbackan koskella Vantaan ruukin (Wanda Masugn) toiminta ja malminjalostus. 1890-luvulle tultaessa Vantaankoskesta oli kehittynyt monipuolinen tuotantoalue, jossa sijaitsi myllyn ja ruukin lisäksi sahoja, päretuotantoa, huovutuslaitos, trasselitehdas, viilatehdas ja hopeasulatto. Kosken rannalle rakennettiin asuntoja, toimistoja ja varastoja. Kosken itäpuolella Viinikkalassa sijaitseva Dahlforsin viilatehdas jatkoi tuotantoaan 1960-luvulle. Maanviljelyä on harrastettu Vantaanjoen äärellä pitkään; tämä elinkeino on yhä voimissaan. Vantaanjokilaakso on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi.
Asukkaat

Vantaanlaaksolaisia on noin 2 700. Työttömyysaste on alueella alhainen, korkeakoulutettujen osuus ja tulotaso korkeampi kuin Vantaalla keskimäärin. Vuoden 2020 lopussa kaupunginosan väesöstä muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus oli 10,8 prosenttia.
Asuntokanta

Vantaanlaakso on arvostettu asuinalue. Ennen 1950-lukua maatalousvaltaisella alueella oli vain 17 pientaloa. Alue kasvoi, kun sinne 1950–1970-luvuilla rakennettiin runsas 250 uutta asuntoa. Kiivainta Vantaanlaakson rakentaminen oli kuitenkin 1980-luvulla. Tuolloin syntyi ostoskeskus, sekä noin 640 asuntoa, joista neljännes sijaitsi kerrostaloissa. Alueen täydennysrakentaminen jatkuu yhä muutaman rakennuksen vuosivauhdilla. Vuoteen 1990 saakka kaikki rakennetut asunnot olivat omistusasuntoja. Sen jälkeen vuokra- tai asumisoikeusasunnot ovat muodostaneet enemmistön uusista asunnoista.
Alueella oli 1 170 asuntoa (vuonna 2015). Tyypillisimpiä ovat yksityisomisteiset pientalot, joita on neljä viidesosaa asuntokannasta. Asunnot ovat varsin tilavia, keskimääräinen asumisväljyys oli 38,6 neliömetriä asukasta kohden (2015). Tyypillisimmin asunnoissa on yleensä 3–4 huonetta (62 % asuntokannasta) tai enemmän (esimerkiksi 5 h+k/kk: 17 %).
Vantaanlaakson palveluja ja yrityksiä

Björkhem, 120-paikkainen, yksityistilaisuuksiin vuokrattavissa oleva juhlapaikka.
Kuninkaan Lohet:  lounas-/tapahtumaravintola ja sauna Dahlforsin vanhassa viilatehtaassa Vantaankosken äärellä, Kuninkaantie 28 ja Kuninkaan kartano Kuninkaantien toisella puolella tarjoaa juhla-/kokoustilat, tilausravintolan ja -saunan 1900-luvun alkupuolen kansakoulussa, Voudintie 1.
Pizzeria Pizza4U - Vantaanlaakso, Kauppalaivurintie 12, 01670 Vantaa
Ravintola-Kahvila King's Corner, Kuninkaantien ja Vantaankoskentien risteyksessä, Kuninkaantie 39.
Vaisala Oyj, säähavainto- ja muita mittalaitteita valmistava keskisuuri pörssiyhtiö.
Vantaan maatalousmuseo, jota ylläpitää Helsinge Lantmannagille rf, Nybackankuja 2
Vantaankosken paloasema, jossa toimii myös Wanda FBK - Vantaan VPK.
Vantaanlaakson ostoskeskus: K-Market Naapuri, Kuntosali Move4life, Olutravintola Olohuone Pikku-Jano, Parturi-Kampaamo Salon Maritsa, Pizzeria-Ravintola Farina, Naapurinkuja 2.
Vantaanlaakson päiväkoti, Vantaanlaaksonraitti 9.
Viherkummun siirtolapuutarha, 1950-vuonna perustettu siirtolapuutarha-alue Vantaanjoen rantapelloilla Vantaanlaakson eteläosassa.
Övre Nybacka, pito- ja juhlapalveluja vanhassa, osaksi 1700-luvulta peräisin olevassa pihapiirissä, Nybackankuja 4
Alueella sijaitsi myös Myllymäen koulu (eli Vantaankosken koulun Myllymäen toimipiste), vuoteen 2008 saakka toiminut peruskoulun yläaste. Koulun entisiin oppilaisiin kuuluu entinen F1-kuljettaja Mika Häkkinen. Koulu purettiin vuonna 2017.
Vantaanlaakso kuuluu laajempaan Vantaankosken seurakuntaan, jonka pääkirkko on Louhelassa sijaitseva Myyrmäen kirkko.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Björkhemin juhlapaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuninkaan Lohet  tilausravintola Vantaankoskella Viinikkalan puolella.
Vaisala
Vantaan karttapalvelu
Vantaanjokilaakson maisema-alue (Arkistoitu – Internet Archive)
Vantaankosken paloasema (Arkistoitu – Internet Archive)
Vantaan VPK
Övre Nybacka, tilaus- ja pitopalvelua (Arkistoitu – Internet Archive)
Vantaankoskella on toiminut muun muassa Vantaan ruukki ja Vantaankosken mylly.
Vantaanlaakson peltomaisemaa heinäkuussa 2010.
Vantaanlaakson ostoskeskus
Vantaankosken paloasema
Magomet-Gasan Abušev

Magomet-Gasan Mingažutdinovitš Abušev (s. 10. marraskuuta 1959 Mahatškala, Dagestanin ASNT) on entinen vapaapainija.
Kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa edustaneen Abuševin uran menestyksekkäin vuosi oli 1980, jolloin hän voitti 62 kilogramman painoluokassa kultamitalin sekä Prievidzan EM-kisoissa että Moskovan olympialaisissa. Vielä seuraavana vuonna hän pääsi juhlimaan maailmancupin voittoa. Nuoremmissa ikäluokissa Abušev voitti MM-kultaa vuosina 1977 (52 kg) ja 1979 (62 kg).
Seuratasolla 170 senttimetriä pitkä ja 62 kilogramman painoinen Abušev edusti Mahatškalan Dynamoa.