Kaksoiskulttuuriteoria
Naisten ja miesten erilaiset arvot ja puhestrategiat

Daniel Maltzin ja Ruth Borkerin tutkimuksista tekemän yhteenvedon mukaan jo pojilla ja tytöillä on todella erilaiset tavat puhua ystävilleen. Sukupuolten erilaiset puheen piirteet, strategiat ja arvot näkyvät esimerkiksi lapsuuden leikeissä tutkijoiden mukaan jo kolmen vuoden iästä lähtien. Tytöt viettävät aikaansa pienissä ryhmissä tai pareittain, esimerkiksi hyppäävät narua, jolloin jokaisella on oma vuoronsa, tai leikkivät kotia, jossa ei kilpailla voitosta eikä kukaan häviä. Tytöt käyttävät käskyjen sijaan tahtonsa ilmaisemiseen ehdotuksia, ja he saattavat toisaalta joskus vain istua ja keskustella. Heille on tärkeämpää se, että heistä pidetään, kuin korkean statuksen saavuttaminen. Pojat taas leikkivät usein suurissa ryhmissä, jotka ovat hierarkkisesti rakentuneita ja joissa on johtaja, joka määrää mitä tehdään ja miten. Kilpailu on usein varsin yleistä. Pojille on tyypillistä itsensä kehuminen, käskeminen, kerskuminen, toisten vastustaminen sekä kiistely, ja he voivat myös häiritä leikkitoverinsa puhumista. Heille on tärkeää olla paras ja saada statusta.
Tämän vuoksi suurin osa naisista lähestyy maailmaa yhteyksien verkossa olevina yksilöinä, jotka pyrkivät keskustelulla läheisyyteen sekä antamaan ja saamaan tukea ja vahvistusta. Myös pyrkimys yhteisymmärrykseen ja suojautuminen syrjään joutumiselta on keskeistä. Hierarkiat eivät ole niinkään tärkeitä. Monet miehet taas suhtautuvat maailmaan hierarkkisen sosiaalisen järjestelmän yksilöinä, jotka keskustelevat neuvotellakseen keskenään ja sen kautta säilyttääkseen tai saadakseen yliotteen toisesta. Kyse voi olla myös itsensä suojelusta, kun toiset yrittävät hallita tai alistaa heitä. Miehille elämä on kilpailua, jossa on tärkeää säilyttää oma riippumattomuus ja välttää epäonnistumisia.
Deborah Tannenin kirjassa Puhummeko samaa kieltä? (1990) on esimerkki tilanteesta, jossa osoitetaan, kuinka naisille tärkeä arvo läheisyys ja miehille samoin riippumattomuus saavat tapahtuman näyttämään erilaiselta näkökulmasta riippuen: Vanha tuttu soitti miehelle kertoakseen olevansa tämän asuinkaupungissa työasioidensa takia ja viipyvänsä jonkin aikaa, ja mies kutsui hänet viettämään viikonloppua kotiinsa. Myöhemmin illalla hän kertoi vaimolleen heidän saavan yövieraan muutaman päivän kuluttua, ja että he aikoivat lähteä perjantaina ulos viettämään poikien iltaa. Naista asia harmitti, sillä hän oli työmatkalla koko viikon ja tulisi kotiin juuri perjantaina. Lisäksi ilmoitus loukkasi, sillä nainen oli sitä mieltä, että mies ei ollut huomioinut häntä tarpeeksi keskustelemalla asiasta ensin hänen kanssaan, vaan oli suunnitellut ja tehnyt kaiken oman mielensä mukaan. Nainen nimittäin ei olisi sopinut mitään keskustelematta miehensä kanssa. Mies taas protestoi, ettei hän voi sanoa ystävälleen kysyvänsä lupaa vaimoltaan, sillä se merkitsisi, ettei hän olisi riippumaton, ja alentaisi hänen statustaan ystävän silmissä. Naisesta siis tuntui, ettei heidän suhteensa ollut tarpeeksi läheinen, ja miehestä taas, että nainen yritti hallita ja rajoittaa häntä.
Teorian edustajat, esimerkiksi Deborah Tannen, Daniel Maltz ja Ruth Borker kuitenkin korostavat, että keskusteluissa syntyvät ongelmat eivät johdu valtasuhteiden epätasapainosta, vaan juuri kulttuurieroista ja toisistaan poikkeavista mutta yhtä tärkeistä tavoista ja arvoista.