stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kjell
Tunnettuja Kjell-nimisiä

Kjell Abramson (1923–2019), ruotsalainen arkkitehti
Kjell-Åke Andersson (s. 1949), ruotsalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja valokuvaaja
Kjell Askildsen (1929–2021), norjalainen kirjailija
Kjell Aukrust (1920–2002), norjalainen kirjailija, runoilija, taiteilija ja kuvittaja
Kjell Bergqvist (s. 1953), ruotsalainen näyttelijä
Kjell Bjørndalen (s. 1946), norjalainen ammattiyhdistysjohtaja
Kjell Bondevik (1901–1983), norjalainen folkloristi, poliitikko ja ministeri
Kjell Magne Bondevik (s. 1947), Norjan pääministeri 1997–2000 ja 2001–2005
Kjell Borgen (1939–1996), norjalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Bäckman (1934–2019), ruotsalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti
Kjell Carlström (s. 1976), suomalainen maantiepyöräilijä
Kjell Ola Dahl (s. 1958), norjalainen rikoskirjailija
Kjell Dahlin (s. 1963), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kjell Eldensjö (s. 1941), ruotsalainen kristillisdemokraattinen poliitikko
Kjell Enhager (s. 1958), ruotsalainen henkisen valmennuksen asiantuntija
Kjell Espmark (1930–2022), ruotsalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja professori
Kjell-Olof Feldt (1931–2025), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Fjørtoft (1930–2010), norjalainen kirjailija, toimittaja ja elokuvaohjaaja
Kjell Forsén (s. 1958), suomalainen yritysjohtaja
Kjell-Børge Freiberg (s. 1971), norjalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Grede (1936–2017), ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Kjell Hallbing (1934–2004), norjalainen kirjailija
Kjell Holler (1925–2000), norjalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Isaksson (s. 1948), ruotsalainen seiväshyppääjä
Kjell Johansson (1946–2011), ruotsalainen pöytätenniksen maailmanmestari
Kjell Jonevret (s. 1962), ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Kjell Lagerroos (s. 1962), suomalainen elokuvaaja
Kjell O. Lejon (s. 1958), ruotsalainen pappi, historiallisen teologian ja kirkkohistorian professori
Kjell Lindblad (s. 1951), suomenruotsalainen kirjailija
Kjell N. Lindgren (s. 1973), yhdysvaltalainen astronautti
Kjell Lönnå (1936–2022), ruotsalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja televisiojuontaja
Kjell-Rune Milton (1948–2023), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kjell-Åke Nilsson (s. 1942), ruotsalainen korkeushyppääjä
Kjell A. Nordström (s. 1958), ruotsalainen kauppatieteiden tohtori ja tietokirjailija
Kjell Richard Nygård (s. 1978), norjalainen jääkiekkoilija
Kjell Opseth (1936–2017), norjalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Folkeson Palander (1910–1938), ruotsalainen kirjailija ja selvänäkijä
Kjell Perder (s. 1954), ruotsalainen säveltäjä
Kjell Ingolf Ropstad (s. 1985), norjalainen poliitikko ja ministeri
Kjell Inge Røkke (s. 1958), norjalainen liikemies
Kjell Samuelsson (s. 1958), ruotsalainen jääkiekkoilija, valmentaja ja maailmanmestari
Kjell Sjöberg (1937–2013), ruotsalainen mäkihyppääjä
Kjell Sundvall (s. 1953), ruotsalainen elokuvaohjaaja
Kjell Søbak (s. 1957), norjalainen ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti
Kjell-Arne Vikström (1951–2002), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kjell Junior Wallmark, ”Brolle” (s. 1981), ruotsalainen laulaja
Kjell Westö (s. 1961), suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kjell Wikimedia Commonsissa
Punatiikeripeippo

| Punatiikeripeippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Tiikeripeipot Amandava
Laji::  amandava
Kaksiosainen nimi
 Amandava amandava  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 Amandava amandava amandava  Amandava amandava flavidiventris  Amandava amandava punicea 
Katso myös
   Punatiikeripeippo Wikispeciesissä   Punatiikeripeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punatiikeripeippo (Amandava amandava) on pienikokoinen loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 9,5 cm, siipien kärkiväli 13–14,5 cm ja paino noin 10 g. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pääosa höyhenpuvusta on karmiininpunainen, siivet ja pyrstö ovat ruskehtavat ja nokka on punainen. Naaras ja nuori lintu ovat päältä harmaanruskeita, alta vaaleita ja niillä on punertava nokka. Nokka on lyhyt ja tukeva siemensyöjälinnun nokka. Laulu on korkeaa visertelyä.
Esiintyminen

Eteläaasialainen laji, jonka alkuperäinen elinalue ulottuu Pakistanista Bangladeshiin (nimialalaji amandava), Burmasta ja Lounais-Kiinasta Timoriin (alalaji flavidiventris) sekä Kaakkois-Aasiasta Indonesiaan ja Fidžiin (alalaji punicea). Laji on yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on enimmäkseen paikkalintu.
Punatiikeripeippo on ollut suosittu lemmikkilintu jo kauan. Karanneista lemmikeistä on muodostunut luonnossa elinkykyisiä populaatioita muun muassa Eurooppaan, Arabiaan, Egyptiin, Japaniin ja Réunionille. Euroopassa se pesii vieraslajina paikoitellen ainakin Espanjassa ja Italiassa ja mahdollisesti Portugalissa. Egyptissä tavattiin ensimmäinen yksilö luonnossa vuonna 1861 ja se on nykyisin paikallisesti yleinen.
Elinympäristö

Eurooppalaiset populaatiot elävät ruo’ikoissa ja erilaisissa viljelyhabitaateissa. Aasiassa suosikkihabitaatteja ovat erilaiset pensaikkoiset avomaat ja riisipellot.
Lisääntyminen

Pesä on hyvin piilotettuna tiheässä pensaassa tai ruohovartisten kasvien varassa lähellä maan- tai vedenpintaa. Se on ruohonkorsista rakennettu, hieman litteä ontto pallo, rakennettu tasaiselle alustalle kuten oksan tai lakoontuneen ruohon päälle. Kiinniteaineena on käytetty hämähäkinseittiä. Pesä on sisältä vuorattu höyhenillä tai hienoilla kasvikuiduilla. Tuntemattomasta syystä monissa pesissä on hiiltynyttä puuta. Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen, mihin kuluu noin 3 päivää. Usein naaras aloittaa muninnan ennen pesän valmistumista, jolloin koiras jatkaa rakennustöitä.
Naaras munii gramman painoisia munia 4–8 kappaletta. Joskus on tavattu jopa 14-munaisia pesyeitä, jolloin todennäköisesti 2 naarasta on muninut samaan pesään. Haudonta-aika on Espanjassa 13–14 päivää, Intiassa ja vankeudessa 10–12 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras öisin. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä 17–21 päivää vanhoina. Emot eivät siivoa pesää loppuaikoina, joten se on poikasten ulosteiden tahraama. Poikaset itsenäistyvät noin 5 viikon ikäisinä. Punatiikeripeippo pesii tavallisesti 2 kertaa kesässä.
Ravinto

Heinien ja ruohojen siemenet, pienessä määrin hyönteiset.
Sari Kivistö

| Sari Kivistö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1968 (ikä 56)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  yleisen kirjallisuustieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FT, 2002)
Instituutti:  Tampereen yliopisto
Palkinnot:  Suomen Tiedeseura (2017-), Suomalainen Tiedeakatemia (2018-)
Aiheesta muualla
Sari Kivistö
Sari Anneli Kivistö (s. 10. heinäkuuta 1968) on suomalainen filosofian tohtori ja Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen professori.
Kivistö on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2002) oli otsikoitu Creating anti-eloquence : Epistolae obscurorum virorum and the humanist polemics on style. Hän on Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen dosentti.
Suomen tiedeseuran jäsen Kivistö on ollut vuodesta 2017 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2018.
Teoksia

Kivistö on kirjoittanut tai toimittanut yksin tai yhdessä työtoveriensa kanssa toistakymmentä teosta kirjallisuustieteen alalta. Vuonna 2007 julkaistu Kirjallisuus antiikin maailmassa sai Vuoden klassikko -palkinnon. Teoksia ovat muun muassa:
Sari Kivistö: Creating anti-eloquence : Epistolae obscurorum virorum and the humanist polemics on style (ISBN 951-653-315-9; väitöskirja) 2002. Suomen Tiedeseura. (englanniksi)
Sari Kivistö, Hannu K. Riikonen, Erja Salmenkivi, Raija Sarasti-Wilenius: Kirjallisuus antiikin maailmassa. Teos, 2007. ISBN 978-951-851-089-8.
Mika Kajava, Sari Kivistö, Hannu K. Riikonen, Erja Salmenkivi, Raija Sarasti-Wilenius: Kulttuuri antiikin maailmassa. Teos, 2009. ISBN ?.
Sari Kivistö: Medical analogy in Latin satire. (englanniksi). Palgrave Macmillan, 2009. (englanniksi). ISBN 978-0-230-22812-2 (sidottu), ISBN 9780230244870 (e-book).
Sari Kivistö, H. K. Riikonen: Satiiri Suomessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012. ISBN 978-952-222-401-9.
Sari Kivistö (toim.), Hannu K. Riikonen (toim.); Mika Kajava, ja muita (kirjoittajat): Mitä jokaisen tulee tietää antiikista : Kreikka & Rooma.  Avain, 2013. ISBN 978-951-692-999-9.
Sari Kivistö: The vices of learning : morality and knowledge at early modern universities. (englanniksi). Brill, 2014. ISBN 978-90-04-26412-0 (sidottu), ISBN 9789004276451 (e-book).
Outi Hakola (toim.) & Sari Kivistö (toim.): Death in literature. (englanniksi). Kokousjulkaisu. Cambridge Scholars Publishing,  2014. ISBN 978-1-4438-5678-2.
Sami Pihlström & Sari Kivistö:  Kantian antitheodicy : philosophical and literary varieties. (englanniksi). Palgrave Macmillan, 2016. ISBN 978-3-319-40882-8.
Sari Kivistö: Lucubrationes neolatinae : readings of Neo-Latin dissertations and satires. (englanniksi). Societas scientiarum Fennica, 2018. ISBN 978-951-653-427-8.
Sari Kivistö & Sami Pihlström: Sivistyksen puolustus : miksi akateemista elämää tarvitaan?. Gaudeamus, 2018. ISBN 978-952-495-465-5 (nidottu), ISBN 9789523455290 (e-book)
Sari Kivistö: Jobista Orwelliin : kärsimys kirjallisuudessa. Avain, 2020. ISBN 978-952-304-244-5.
Käännökset

Hämäräin miesten kirjeet. Suomentanut Sari Kivistö. Yliopistopaino, 1999. ISBN 951-570-414-6.
Johannes Snellmann: Oulun kaupungista. De urbe Uloa. Toimittanut Harri Turunen, suomentaneet Sari Kivistö ja Arto Kirri. Alkup. julk. Aboae : Joh. Kempe, 1737. Oulu-seura, 2000. ISBN 951-96461-2-4.
Aiheesta muualla

Kalle Haatanen: Sivistyksen puolustus (6.4.2018) (areena.yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Emil Kléen

| Emil Kléen |
| --- | --- |
 Emil Kléen 1896.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1868 Höör, Ruotsi
Kuollut: 10. joulukuuta 1898 (30 vuotta) Lund, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johan Emil Kléen (17. syyskuuta 1868 Höör – 10. joulukuuta 1898 Lund) oli ruotsalainen toimittaja ja runoilija. Hän julkaisi runokokoelmat Helg och söcken (1893), Vildvin och vallmo (1895) ja Jasminer (1898), ja lisäksi hän julkaisi pari novelli- ja kertomuskokoelmaa, jotka kuitenkaan eivät herätä huomiota hänen runotuotantonsa rinnalla. Hänen lyriikkansa kauneimpia aineksia on sen herkkä luonnontaju. Hänen kotiseutunsa Skåne on inspiroinut useat hänen runoistaan, joiden musikaalinen ja loistelias muoto tuo mieleen hänen ranskalaiset ja englantilaiset oppi-isänsä Baudelairen, Verlainen, Swinburnen. Hän saattoi toisinaan eksyä tyhjään sanahelinään ja mitättömyyteen, eikä hän runoilijana ehtinyt saavuttaa täyttä kypsyyttä.
Teokset

Helg och söcken, runoja. Stockholm: Bonnier. 1893.
Vildvin och vallmo, runoja. Stockholm: Lindström. 1895.
Fru Margit: ett kärleksäfventyr. Stockholm: Lindström. 1896.
Mogen sommar, novelleja. Stockholm: Lindström. 1896.
Jasminer, runoja. Stockholm: Lindström. 1898.
Venus anadyomene, toim. David Almer. Lund: Ellerström. 2008. ISBN 978-91-7247-202-0
Valda dikter, julkaissut Lännart Ribbing; alkusanat August Strindberg. Stockholm: Lindström. 1907.
Valda dikter, valikoinut Peter Björkman]. Spirea. 2003. ISBN 91-89519-04-3
Profiler från Folkriksdagen. Stockholm: G. Lindström. 1896.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emil Kléen Wikimedia Commonsissa
J Emil Kléen, Svenskt biografiskt lexikon (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz
Klooriakne

Klooriaknen aiheuttamia pustuloita, noduluksia ja kystia
Viktor Juštšenko vuonna 2006
Klooriakne on klooriyhdisteiden, varsinkin dioksiinin aiheuttama märkänäppyläinen ihottuma. Etenkin korvien takana, silmien ympärillä ja hartioissa esiintyy komedoja (ihomatoja) ja erityisesti avoimia komedoja eli mustapäitä. Nämä johtuvat siitä, että talirauhasten tiehyet tukkeutuvat niitä reunustavan solukon liikakasvun takia.
Harvoin esiintyy varsinaista tulehdusta, sen sijaan pustuloita (märkää sisältäviä pieniä rakkuloita), noduluksia (kyhmyjä) ja kystia. Klooriakneen voi liittyä ihon ja kynsien sidekalvojen tummumista eli ylimääräistä pigmentaatiota. Klooriaknea voi esiintyy kaikissa ikäryhmissä, mutta lapset ovat selvästi aikuisia herkempiä.
Aknemuoto tuli tunnetuksi useissa kemikaalionnettomuuksissa Saksassa sekä vuonna 1976 Italiassa, kun Sevesossa pääsi torjunta-ainetehtaan säiliöstä useita kilogrammoja dioksiinia ilmaan.
Tunnetuin uhri on Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko. Kyseessä oli tahallinen myrkytys hänen ollessaan presidenttiehdokkaana.
K. E. Klint

Pyhän Henrikin kappeli Kokemäellä Klintin kuvaamana 1924.
Kustaa Emil Klint (myös Gustaf Emil Klint, 1865 Oulu – 1938 Pori) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja valokuvaaja.
Oulussa syntynyt Klint oli suvun perimätiedon mukaan puoliksi juutalainen ja hänen isänsä toimi Venäjän armeijan torvensoittaja. Klint kävi koulunsa Turussa ja työskenteli opettajaseminaarin jälkeen muun muassa kiertokoulunopettajana Köyliössä. Vuonna 1896 hänet vihittiin Porissa, jonka jälkeen Klint toimi kaupungissa Laiminlyötyjen lasten koulun opettajana vuosina 1901–1912.
Lopetettuaan työt opettajana Klint siirtyi ammattivalokuvaajaksi. Hän kiersi polkupyörällä ympäri Poria ja Satakunnan maaseutua kuvaten 1930-luvulle saakka maisemia ja kaupunkinäkymiä sekä myös uutiskuvia erilaisista tapahtumista ja onnettomuuksista. Satakunnan museon kokoelmissa on noin 2 000 vedosta Klintin ottamista kuvista sekä lisäksi 2 500 negatiivia. Vuonna 2008 Satakunnan museo julkaisi hänen kuvistaan valokuvateoksen "Poria ja Satakuntaa: kuvannut K. E. Klint". Kirja ilmestyi myös englanninkielisenä nimellä "Pori and Satakunta: photographed by K. E. Klint".
Teokset

Poria ja Satakuntaa: kuvannut K. E. Klint (2008) ISBN 978-951-95139-9-7
Pekka Kivikäs

Pekka Jouni Kivikäs (s. 27. toukokuuta 1932 Jyväskylä) on suomalainen tietokirjailija ja kalliopiirrosten tutkija. Hän on koulutukseltaan kansakoulunopettaja Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulusta ja työskennellyt peruskoulun ala-asteen luokanopettajana. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi toukokuussa 2012
Kivikäs on vuodesta 1975 yrittänyt selvittää Suomen kalliomaalausten syntyä ja merkistöä. Hän on kehittänyt erilaisia kalliomaalausten kopiointimenetelmiä ja näin varmentaa merkkien muodon ja alkuperän.
Kivikäs vammautui vuonna 2004, ja hänellä on ammattilaisten arvioiden jäljellä viisi prosenttia normaalista näkökyvystä. Kivikäs työskentelee edelleen eri projekteissa avustajien ja digitaalisten apuvälineiden avulla.
Teoksia > Kaunokirjallisuus, kuvitus

Kalevala savon kielellä / kiäntännä Matti Lehmonen (vanhojen suomalaisten kalliopiirrosten jäljennökset). Atena 1999.
Teoksia > Tietokirjallisuus

Jyväskylän kotiseutuoppi ja työkirja (Jaakko Rastelan, Eero Valovirran ja Olavi Särkän (kuv.) kanssa). WSOY 1966.
Saraakallio. Atena 1990.
Kalliomaalaukset: muinainen kuva-arkisto. Atena 1995.
Kalliomaalausten kuvamaailma. Atena 1997. Käännetty myös saksan kielelle.
Saimaan ja Päijänteen kalliomaalausten sijainti ja syntyaika (Timo Jussilan ja Risto Kupiaisen kanssa). Kivikäs, Muinaistaidekeskus 1999.
Kalliokuvat kertovat. Atena 2000.
Ruotsin pyyntikulttuurin kalliokuvat suomalaisin silmin. Kopijyvä 2003.
Kallio, maisema ja kalliomaalaus. Rocks, Landscapes and Rock Paintings. Minerva 2005.
The rock paintings of Finland. Professori Abram Stoljarin juhlakirjassa In situ. Sankt-Peterburg. 2006
Suomen kalliomaalaukset. Teoksessa Suur-Saimaa, (toim.) Lappalainen, Eino, 44-57. 2006
Suomen kalliomaalausten merkit. Atena 2009.
Toimittajana:
Kalliomaalausraportteja I; Saimaan ja Päijänteen alueen kalliomaalausten sijainti ja syntyaika. Kopijyvä 1999. ISBN 952-5092-15-1
Kalliomaalausraportteja II; Uralilta Jeniseille, Etelä-uralin, Tomjoen ja Hakassian kalliokuvia. Kopijyvä 2001. ISBN 952-5092-70-4
Kalliomaalausraportteja III; Altain vuorilta Baikalin kallioille: matkoja Altain, Ylä-Lenan ja Baikalin kalliokuville.  Kopijyvä 2005. ISBN 952-5591-20-4
Kalliomaalausraportteja IV; (2010)
Muu tuotanto

Kalliokuvat: Matka menneisyyteen [CD-ROM]. Atena c1997. Perustuu Kivikkään kirjalliseen tuotantoon.
radiopakinoita, kirjoituksia Kalevalasta ja shamanismista, kirjojen kansikuvia
Podcast
Kalliomaalaukset ovat muinaisia viestejä osa 1
 
Kalliomaalaukset ovat muinaisia viestejä osa 2
Näyttelytoiminta

Akvarelli- ja puupiirrosnäyttely Keski-Suomen museon taideosastolla 1957.
Osallistunut joihinkin kesänäyttelyihin, mm. Matti Kapasen Laukaan kesägalleria 1976.
Halssilan koululla Saraakallio-kirjan julkaisun yhteydessä näyttely Saraakallion kuvista 1990.
Näyttely Katariinan kamarissa Hankasalmella Suomen kalliomaalauksista 1991.
Näyttely Tallinnan merimuseossa Kaplin kalliotaideseminaarin yhteydessä 1991.
Muinaiset kuvat kalliomaalausnäyttely Laukaan Kuntalassa 1993.
Näyttely Ristiinan käsityökeskuksessa 1994
Näyttely Satakunnan museossa 1995.
Näyttely Etelä-Karjalan museossa 1995.
Näyttely Savonlinnan Maakuntamuseossa 1995.
Näyttely Kuusankosken Kalliosuojassa 1995.
Näyttely Rovaniemen museossa 1995.
Näyttely yhdessä Loit Joekaldan kanssa Fenno-Ugristi kongressissa Jyväskylässä 1995.
Näyttely Pohjois-Karjalan museossa 1995.
Näyttely Enonkosken kirjastossa 1995.
Muinaiset kuvat kalliomaalausnäyttely Keski-Suomen museossa 1996.
Näyttely Järviluonnonkeskuksessa Rantasalmella 1997.
Näyttely Kuopion kulttuurihistoriallisessa museossa 1997.
Näyttely Suomen kalliomaalauksista Suomen Saksa-instituutissa Berliinissä 1997 (kiertonäyttely)
Pysyvä näyttely,Muinaistaidekeskus Kivikäs, Kuokkalan kartano,Jyväskylä vv 1999-2008
Hirvi vai vene. Näyttely suomalaisista kalliomaalauksista, Keski-Suomen museo 2008.
POP-UP Galleria Jyväskylä 03-2013
Pekka Kivikäs näyttely, Virukoda Eesti 2019
Kivikäs kalliomaalauksia, Taidekeskus Järvilinna 02-06-2019
Kirjallisuuspalkinnot ja -apurahat

Keski-Suomen kulttuurirahaston apuraha vuosina 1990 ja 1999
Keski-Suomen kulttuurirahaston stipendi vuonna 1997
Tieto-Finlandian vuonna 1996 kirjasta Kalliomaalaukset: muinainen kuva-arkisto
Jyväskylän taide- ja tiedesäätiön Ihantola-palkinto 2009
Aiheesta muualla

http://www.rockartkivikas.fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Pauline Kleingeld

| Pauline Kleingeld |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63)
Kansalaisuus:  alankomaalainen
Ammatti:  etiikan ja sen historian professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Groningenin yliopisto
Tutkimusalue:  Kantin etiikka ja poliittinen filosofia
Palkinnot:  mm. Spinoza-palkinto (2020)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pauline Kleingeld (s. 1962) on alankomaalainen etiikan tutkija, joka työskentelee Groningenin yliopiston etiikan ja sen historian professorina. Hän on tutkinut ja tulkinnut muun muassa Immanuel Kantin etiikkaa ja poliittista filosofiaa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin.
Teokset

Vuoteen 2021 mennessä Kleingeld on julkaissut tai ollut toimittamassa viittä kirjaa:
Gottfried Achenwall, Pauline Kleingeld (Editor) & Corinna Vermeulen (Translator): Natural Law: A Translation of the Textbook for Kant’s Lectures on Legal and Political Philosophy. Bloomsbury Academic, 2020. (englanniksi) ISBN 9781350022850 (e-book).
Gottfried Achenwall, Pauline Kleingeld (Editor) & Corinna Vermeulen (Translator): Prolegomena to Natural Law. University of Groningen Press, 2020. (englanniksi) ISBN 978-94-034-2255-8, 978-94-034-2253-4 (e-book).
Kant and Cosmopolitanism: The Philosophical Ideal of World Citizenship, Cambridge University Press, 2012. (englanniksi) ISBN 9781139204552, 9781139206136.
Pauline Kleingeld (Editor): Immanuel Kant, ‘Toward Perpetual Peace’ and Other Writings on Politics, Peace, and History, New Haven: Yale University Press, 2006. (englanniksi)
Fortschritt und Vernunft: Zur Geschichtsphilosophie Kants, Würzburg: Königshausen und Neumann, 1995. (saksaksi)
Aiheesta muualla

Pauline Kleingeldin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Kant's second thoughts on race (Philosophical Quarterly, 57 (2007): 573–592) (englanniksi) (leidenuniv.nl)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: nl:Pauline Kleingeld
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Mathematics Genealogy Project 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Puolan pakolaishallitus

Puolan pakolaishallitus oli toisen maailmansodan aikana Lontoossa toiminut Vapaata Puolaa edustanut pakolaishallitus. Viralliselta nimeltään ”Puolan Tasavallan hallitus maanpaossa” (puol. Rząd Rzeczypospolitej Polskiej na uchodźstwie) perustettiin syyskuussa 1939 Saksan ja Neuvostoliiton vallattua Puolan ja lopetettua Puolan toisen tasavallan, joka oli muodostettu vuonna 1918. Hallitus perustettiin Ranskassa, ensin Pariisissa ja sitten Angersissa. Ranskan kukistuttua hallitus siirtyi Lontooseen. Pakolaishallitus toimi Lontoossa vuoteen 1990 asti.
Historia > Perustaminen

Puolan Tasavallan presidentti Ignacy Mościcki julkaisi asiasta tiedotteen Kutyn kylässä Ukrainassa lähellä Puolan rajaa syyskuun 17. päivänä 1939. Tiedotteessa hän ilmoitti vallan siirtämisestä senaatin puhemiehelle Władysław Raczkiewiczille.
Historia > Sodan aikana

Kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon, Puola solmi suhteet Neuvostoliiton kanssa. Huhtikuussa 1943 saksalaiset ilmoittivat löytäneensä joukkohaudan Katynin metsässä, Venäjällä lähellä Smolenskia.
Historia > Sodanjälkeinen aika

Suhteet Neuvostoliittoon huonontuivat ja johtivat neuvotteluiden katkeamiseen Josif Stalinin ja Puolan pakolaishallituksen välillä. Toinen syy Katynin lisäksi koski Puolan sodanjälkeisiä rajoja. Stalin vaati, että Itä-alueet olisi säilytettävä Neuvostoliiton käsissä. Pakolaishallituksen pääministeri Mikolajczyk kieltäytyi kompromissista tässä asiassa. Mikolajczyk myös vaati, että Stalin ei perustaisi kommunistihallitusta sodanjälkeiseen Puolaan. Puolan pakolaishallitus ei tunnustanut Puolan sodanjälkeisiä hallituksia. Lech Walesa sai pakolaishallituksen luottamuksen kommunismivallan loputtua ja pakolaishallitus lakkautettiin vuonna 1990.