stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkoisen talon lehdistösihteeri
Luettelo lehdistösihteereistä

| # | Kuva | Nimi | Kausi alkoi | Kausi päättyi | Presidentti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | George E. Akerson | 1929 | 1931 | Herbert Hoover |
| 2. |  | Theodore Joslin | 1931 | 1933 | Herbert Hoover |
| 3. |  | Stephen Early | 1933 | 1945 | Franklin D. Roosevelt |
| 4. |  | Jonathan W. Daniels | 1944 | 1945 | Franklin D. Roosevelt |
| 4. |  | Jonathan W. Daniels | 1944 | 1945 | Harry S. Truman |
| 5. |  | Charlie Ross | 1945 | 1950 | Harry S. Truman |
| vt. |  | Stephen Early | 1950 | 1950 | Harry S. Truman |
| 6. |  | Joseph Short | 1950 | 1952 | Harry S. Truman |
| 7. |  | Roger Tubby | 1952 | 1953 | Harry S. Truman |
| 8. |  | James Hagerty | 1953 | 1961 | Dwight D. Eisenhower |
| 9. |  | Pierre Salinger | 1961 | 1964 | John F. Kennedy |
| 9. |  | Pierre Salinger | 1961 | 1964 | Lyndon B. Johnson |
| 10. |  | George Reedy | 1964 | 1965 | Lyndon B. Johnson |
| 11. |  | Bill Moyers | 1965 | 1967 | Lyndon B. Johnson |
| 12. |  | George Christian | 1967 | 1969 | Lyndon B. Johnson |
| 13. |  | Ron Ziegler | 1969 | 1974 | Richard Nixon |
| 14. |  | Jerald terHorst | 1974 | 1974 | Gerald Ford |
| 15. |  | Ron Nessen | 1974 | 1977 | Gerald Ford |
| 16. |  | Jody Powell | 1977 | 1981 | Jimmy Carter |
| 17. |  | James Brady | 1981 | 1981 (virallisesti 1989 asti) | Ronald Reagan |
| vt. |  | Larry Speakes | 1981 | 1987 | Ronald Reagan |
| 18. |  | Marlin Fitzwater | 1987 | 1993 | Ronald Reagan |
| 18. |  | Marlin Fitzwater | 1987 | 1993 | George H. W. Bush |
| vt. |  | George Stephanopoulos | 1993 | 1993 | Bill Clinton |
| 19. |  | Dee Dee Myers | 1993 | 1994 | Bill Clinton |
| 20. |  | Mike McCurry | 1994 | 1998 | Bill Clinton |
| 21. |  | Joe Lockhart | 1998 | 2000 | Bill Clinton |
| 22. |  | Jake Siewert | 2000 | 2001 | Bill Clinton |
| 23. |  | Ari Fleischer | 2001 | 2003 | George W. Bush |
| 24. |  | Scott McClellan | 2003 | 2006 | George W. Bush |
| 25. |  | Tony Snow | 2006 | 2007 | George W. Bush |
| 26. |  | Dana Perino | 2007 | 2009 | George W. Bush |
| 27. |  | Robert Gibbs | 2009 | 2011 | Barack Obama |
| 28. |  | Jay Carney | 2011 | 2014 | Barack Obama |
| 29. |  | Josh Earnest | 2014 | 2017 | Barack Obama |
| 30. |  | Sean Spicer | 2017 | 2017 | Donald Trump |
| 31. |  | Sarah Sanders | 2017 | 2019 | Donald Trump |
| 32. |  | Stephanie Grisham | 2019 | 2020 | Donald Trump |
| 33. |  | Kayleigh McEnany | 2020 | 2021 | Donald Trump |
| 34. |  | Jen Psaki | 2021 | 2022 | Joe Biden |
| 35. |  | Karine Jean-Pierre | 2022 | virassa | Joe Biden |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkoisen talon lehdistösihteeri Wikimedia Commonsissa
Valkoisen talon lehdistötila.
Valkoinenlampi (Kannonkoski, Selänranta, eteläinen)

| Valkoinenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Kannonkoski
Koordinaatit:  62°53′35″N, 25°21′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskuoja:  oja Iso-Piispaan
Järvinumero:  14.444.1.036
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  174,7 m  
Pituus:  283 m  
Leveys:  98 m  
Rantaviiva:  0,605 km  
Pinta-ala:  1,652 ha   
Keskisyvyys:  3,7 m  
Suurin syvyys:  11,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinenlampi 
Valkoinenlampi on Keski-Suomessa Kannonkoskella Selänranta lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 11,5 metriä. Järven rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Lakojoen valuma-alueeseen (14.444) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174,7 metriä mpy.
Vasyl Bobynskyi

| Vasyl Bobynskyi |
| --- | --- |
 Vasyl Bobynskyi
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1898 Krystynopil, Sokalin piiri, Galitsia
Kuollut: 2. tammikuuta 1938 (39 vuotta)
Ammatti:  runoilija, kääntäjä, journalisti
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vasyl Petrovytš Bobynskyi, ukr. Васи́ль Петро́вич Боби́нський, ven. Васи́лий Петро́вич Боби́нский; (11. maaliskuuta 1898 Krystynopil, Sokalin piiri, Galitsia – 2. tammikuuta 1938) oli ukrainalainen runoilija, kääntäjä ja journalisti.
Bobynskyi palveli Sitšissä vuosina 1918–1919 Puolan–Ukrainan sodassa Galitsiassa. Hän oli sotilaiden sanomalehden Striletsin päätoimittaja. Hän kuului 1921 lviviläiseen symbolistirunoilijoiden ryhmään, joka julkaisi kulttuurilehti Mytusaa. Hän irtautui 1920-luvun alussa demokraateista ja liittyi Länsi-Ukrainan kommunistiseen puolueeseen. Hän alkoi julkaista vuonna 1925 Lvivissä ilmestynyttä viikkolehteä Svitlo (Lviv), jonka päätoimittaja hän oli huhtikuuhun 1927. Bobynskyi oli vasemmistolaisen aikakauslehden Viknan (Вікна) perustajia ja päätoimittajia ja siihen yhteydessä olleiden kirjailijoiden ryhmän Hornon perustaja. Hän muutti 1930 Neuvosto-Ukrainaan ja asui Harkovassa, missä hän kuului kirjailijajärjestö Zahidnja Ukrajinaan ja Ukrainan proletaarikirjailijoiden liittoon. Hän julkaisi vuosina 1919–1933 useita runokokoelmia.
Bobynskyi joutui 1934 vangiksi Solovetskin saarten leirille, ja hänet teloitettiin. Hänen maineensa puhdistettiin Stalinin kuoleman jälkeisen suojasään aikana. Valikoima runoja on julkaistu 1960 ja laaja kirjoituskokoelma Kiovassa 1990.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasyl Bobynskyi Wikimedia Commonsissa
Ville Urponen

Ville Urponen (s. 1965) on suomalainen urkutaiteilija. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian solistisella osastolla sekä urkujen- että pianonsoiton A-tutkinnon. Urkujensoittoa hän opiskeli professori Kari Jussilan ja pianonsoittoa ensin Turun musiikkiopistossa Sävy Nordgrenin ja Sibelius-Akatemiassa Meri Louhoksen johdolla. Lukuvuonna 1994–95 Urponen täydensi urkujensoiton opintojaan Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa professori Jacques van Oortmerssenin johdolla. Lisäksi Urponen on osallistunut useille urkujensoiton mestarikursseille. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian solistiselta osastolta vuonna 1996 ja musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemian taiteelliselta tohtorinkoulutuslinjalta vuonna 2009.
Urponen on esiintynyt useissa Euroopan maissa sekä Japanissa, Etelä-Koreassa ja Venäjällä. Hän on soittanut useilla merkittävillä koti- ja ulkomaisilla musiikkifestivaaleilla. Urponen tekee säännöllisesti yhteistyötä johtavien suomalaisten laulajien ja instrumentalistien kanssa ja on konsertoinut monien tunnetuimpien suomalaisten kuorojen kanssa. Hän on myös esiintynyt eri orkestereiden solistina.
Urposelta on ilmestynyt useita soololevyjä. Soololevyjen lisäksi hän esiintyy säestäjänä useilla levyillä. Hän tekee säännöllisesti nauhoituksia Suomen Yleisradiolle ja on esiintynyt eri maiden televisio- ja radiolähetyksissä. Viime vuosina Urponen on tutkinut ja soittanut paljon suomalaista urkumusiikkia. Hän on muun muassa kantanauhoittanut Suomen Yleisradiolle koko Armas Maasalon urkutuotannon sekä John Granlundin, Conrad Greven, Richard Faltinin, Heikki Klemetin, Ilmari Krohnin, Taneli Kuusiston ja Erkki Melartinin musiikkia. Lisäksi hän on aktiivinen aikamme musiikin esittäjä, joka on kantaesittänyt yli kaksikymmentä uutta teosta ja soittanut monia Suomen ensiesityksiä aikamme musiikista. Kesällä 2012 Urponen esitti Helsingissä koko Johann Sebastian Bachin urkutuotannon.
Urposen kirja Intomielisen nuoruuden vääjäämätöntä voimaa: Suomalainen urkumusiikki toiseen maailmansotaan asti julkaistiin vuonna 2010. Urponen on kirjoittanut artikkeleita eri julkaisuihin ja vieraillut useissa Yleisradion puheohjelmissa sekä toimittanut kolmiosaisen ohjelmasarjan "Sinivalkoista urkumusiikkia".
Ville Urponen toimii urkumusiikin sivutoimisena lehtorina Sibelius-Akatemiassa. Hän on Turun Urkujuhlien taiteellinen johtaja ja hän oli pohjoismaiden vanhimman urkutaiteen seuran, Organum-seuran puheenjohtaja vuosina 2003–2009.
Varvara Lepchenko

| Varvara Lepchenko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  180 cm
Paino:  72 kg
Kätisyys:  vasen
Ammattilaisena:  2001–
Palkintorahat:  5 009 140 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  19. (1.10.2012)
Voitot/tappiot:  584–442
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2015, 2016)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2012)
Wimbledon:  3. kierros (2012)
Yhdysvaltain avoimet:  4. kierros (2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  40. (17.6.2013)
Voitot/tappiot:  110–158
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Varvara Lepchenko (s. 21. toukokuuta 1986 Taškent, Uzbekistan) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 19 lokakuussa 2012.
Lepchenko edusti Uzbekistania syyskuuhun 2007 saakka, josta lähtien hän on edustanut Yhdysvaltoja. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 2001 lähtien, ja hän sai maan kansalaisuuden syyskuussa 2011.
Lepchenkon paras saavutus Grand Slam -turnauksessa on neljännelle kierrokselle pääseminen Ranskan avoimissa 2012, jossa hän voitti toisella kierroksella Jelena Jankovićin ja kolmannella kierroksella Francesca Schiavonen. Neljännellä kierroksella hän hävisi Petra Kvitoválle. Myös Yhdysvaltain avoimissa 2015 hän pääsi neljännelle kierrokselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varvara Lepchenko Wikimedia Commonsissa
Varvara Lepchenko WTA:n sivuilla (englanniksi)
Verde (lehti)

| Verde |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  verkkolehti
Julkaisija:  Verdelehti Oy
ISSN:  ISSN 2737-0011
Perustettu:  2020
Päätoimittaja:  Leena Brandt
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
verdelehti.fi
Verde (verde = 'vihreä') on suomalainen vihreän liikkeen aatteelliselle perustalle pohjautuva yhteiskunnallinen uutis- ja ajankohtaisjulkaisu. Sitä julkaistaan vain netissä.
Lehteä julkaisee Verdelehti oy, jonka omistaa joukko yksityishenkilöitä sekä Viite – Tieteen ja teknologian vihreät symbolisella yhden osakkeen panoksella. Vihreä liitto on tukenut julkaisua, mutta sen toimitus toimii itsenäisesti.
Historia

Lehti perustettiin vuonna 2020 Vihreän Langan lopetettua, ja sen ensimmäisenä päätoimittajana oli Osmo Soininvaara. Se keräsi toiminnan aloittamista varten joukkorahoitusta, johon osallistui yli 300 henkilöä.
Verden päätoimittaja Leena Brandtin mukaan lehteä toimitettiin aluksi vapaaehtoisvoimin, mutta 4–5 jutun julkaisu viikossa netissä kävi niin raskaaksi että siihen palkattiin osa-aikainen toimitussihteeri, jonka palkan maksuun puolue sitoutui.
Vihreä liitto kertoi vuoden 2022 alussa tukevansa Verdeä 30 000 eurolla.
Vihreiden vaalitappion myötä kevään 2023 eduskuntavaaleissa puoluetuki väheni ja puolue lopetti lehden tukemisen.
Päätoimittajat

14.10.2020–27.4.2022 Osmo Soininvaara
27.4.2022– Leena Brandt
Aiheesta muualla

Verde-lehden kotisivut
Uskilan työväentalo

| Uskilan työväentalo |
| --- | --- |
 Uskilan työväenyhdistyksen työväentalo.
Sijainti:  Uskila, Hollola
Valmistumisvuosi:  1908 (ensimmäinen talo) 1932 (toinen talo)
Tuhoutui:  1930 (ensimmäinen talo)
Rakennuttaja:  Uskilan Työväenyhdistys ry
Omistaja:  yksityinen
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta (ensimmäinen talo) mineriittilevy (toinen talo)
Kerrosluku:  2
Kerrosala:  400 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uskilan työväentalo on Hollolan kunnan Uskilan kylässä sijaitseva entinen työväentalo.
Historiaa

Hollolan kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talon yhdistys hankki vuonna 1908, jolloin sen jäsenmäärä oli 64. Vihkiäisjuhlaa vietettiin 7.6.1908. Talo paloi kesällä 1930, ja paloa epäiltiin tuhopoltoksi.
Toinen talo valmistui vuonna 1932, mutta se päätyi saman tien käyttökieltoon vuoteen 1937 saakka, todennäköisesti kommunistilakien takia. Talo rakennettiin talkoilla, ja rakennusmateriaaleja saatiin keräysten ja lahjoitusten kautta. Vihkiäisjuhlaa päästiin viettämään heinäkuussa 1937 runsaan yleisön voimin.
Talo on ilmeisesti vuonna 2022 edelleen olemassa ja yksityisomistuksessa.
Rakennus

Vuonna 1930 palanut ensimmäinen talo käsitti juhlasalin, tarjoiluhuoneen ja vahtimestarin asunnon.
Nykyinen talo on hirsirunkoinen, kaksikerroksinen, ja sen pinta-ala on 400 m². Alun perin se oli punainen, mutta se maalattiin sittemmin valkoiseksi. Pärekatto vaihdettiin peltikatoksi vuonna 1975. Vuonna 1964 talo vuorattiin ulkoa mineriittilevyillä. Sisäseinät ovat vuoraamattomat.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja kaksi asuntoa: yhden huoneen asunto alakerrassa sekä yläkerrassa kahden huoneen ja keittiön asunto. Yläkerran toinen asuinhuone on rakennettu vuonna 1978. Vuonna 1977 rakennettiin lisärakennus, johon tuli sauna. Vuonna 1982 talon lämmitys oli edelleen alkuperäinen uunilämmitys, eikä siinä ollut vesijohtoa, viemäriä eikä sisävessaa. Ne olivat kuitenkin suunnitteilla.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin muun muassa iltamia ja tansseja. Vuonna 1965 talolla vietettiin yhdistyksen 60-vuotisjuhlaa. Alkuun esiintyi Lahden Työväen Musiikinystävien soittokunta, minkä jälkeen ohjelmassa oli juhlapuheita, laulua, yhdistyksen veteraanien kukittaminen, pihamaalla järjestettyjä seurapelejä sekä kupletteja.
Talo oli vielä 1980-luvun alussa työväenyhdistyksen käytössä. Siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia sekä näytettiin elokuvia.
Vuonna 2012 talolla alkoi toimia kiinalaisten posliiniesineiden näyttely ja myymälä.
Valkoinenlampi (Mäntyharju, Ketunkylä)

| Valkoinenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°33′18″N, 26°36′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Lylylampeen 
Järvinumero:  14.913.1.057
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,4 m  
Pituus:  540 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  1,217 km  
Pinta-ala:  6,541 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinenlampi 
Valkoinenlampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Noitin lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 540 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy.
Vastuun vapaapäivä

| Vastuun vapaapäivä Janne Louhivuori |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Janne Louhivuori
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 40.17
 Levy-yhtiö: Olarin musiikki
Janne Louhivuoren muut julkaisut
| Suomenlahti soi 1983 | Vastuun vapaapäivä 1998 | Pan Am Cosmobox 2001 |
Vastuun vapaapäivä on suomalaisen muusikon Janne Louhivuoren kolmas sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998, 15 vuotta edellisestä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Janne Louhivuori.
Vastuun vapaapäivä – 3.13
...Jälleen kotona – 1.08
Ymmärtäjät – 4.20
Vahinkopiriste – 3.13
Rakkaalleen – 4.14
Ahdaspaita – 3.30
Märkä aavikko – 4.22
Paholainen Tirolista – 3.59
Pienet sukellusveneet – 3.10
Veden vangin voitehia – 3.37
Buddy-Bahin ylösnousemus – 2.52
Turva – 2.39
Kokoonpano

Janne Louhivuori – kaikki instrumentit
Kokoonpano > Tuotanto

Janne Louhivuori – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Dan Tigerstedt – miksaaja
Tuomas Louhivuori – kansikuva
Aiheesta muualla

iTunes
Ville Turja

| Ville Turja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ville Turja
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  laituri
Pituus:  193 cm
Paino:  87 kg
Nyk. joukkue:  Kobrat
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2003–2004 2006–:  Korikobrat Korikobrat / Kobrat
Valmennusura
2010–2011 2011–2012 2012–:  Korikobrat (apuv.) Korikobrat Korikobrat / Kobrat (apuv.)
Ville Turja (s. 1. maaliskuuta 1983) on suomalainen koripallovalmentaja ja koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edustaa Korisliigassa pelaavaa Kobria, joka on myös hänen kasvattajaseuransa. Liigadebyyttinsä Turja teki lokakuussa 2012 pelatussa ottelussa Tampereen Pyrintöä vastaan.
Heinäkuussa 2016 Kobrien päävalmentajaksi siirtyi Damion Dantzler, ja Turja jatkoi joukkueen apuvalmentajana.
Ammatikseen Turja tekee pelaamisen ja valmentamisen ohella urheiluhierojan töitä oman toiminimensä kautta.
Vasyl Koželjanko

| Vasyl Koželjanko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1957 Kamjankan kylä, Storožynetsin piiri, Tšernivtsin alue, Ukrainan SNT
Kuollut: 22. elokuuta 2008 (51 vuotta)
Kansalaisuus:  Ukraina
Ammatti:  runoilija, proosakirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: ukrainan kieli
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vasyl Dmytrovytš Koželjanko (ukr.  Васи́ль Дми́трович Кожеля́нко, s. 1. tammikuuta 1957 Kamjankan kylä, Storožynetsin piiri, Tšernivtsin alue, Ukrainan SNT – 22. elokuuta 2008) oli eräs kansainvälisesti menestyneimpiä ukrainalaisia kirjailijoita.
Hän asui ja työskenteli synnyinseudullaan kirjoittaen proosaa, runoja, sanomalehtitekstejä ja näytelmiä ukrainan kielellä. Hän loi osin oman tyylisuuntansa, niin sanotun Ukrainan "vaihtoehtoisen historian".
Hänen tuotantoaan on suomennettu niukasti: vuonna 2006 romaani Hopeinen hämähäkki (alkuteos (ukr. Срібний павук) vuodelta 2004, suom. Eero Balk).
Aiheesta muualla

Vasili Koželjanko (Vasyl Koželjanko) (venäjäksi) (fantlab.ru)
Василь Кожелянко: «Українська культура повинна нав’язуватися, проштовхувати себе» (2001) (ukrainaksi) (day.kiev.ua)
Дефіляда в Москві. Роман.(2000) (ukrainaksi) (exlibris.org.ua)
Vasyl Jermilov

| Vasyl Jermilov |
| --- | --- |
 Vasyl Jermilov 1915.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1894 Harkova
Kuollut: 4. joulukuuta 1967 (73 vuotta) Harkova, Ukrainan SNT
Ammatti:  taidemaalari, graafinen suunnittelija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  avantgarde
Vasyl Jermilov, ukr. Василь Єрмілов, (22. maaliskuuta 1894 Harkova – 4. joulukuuta 1967 Harkova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari, graafinen suunnittelija.
Jermilov opiskeli 1905–1909 Harkovassa koristemaalauksen työpajassa taideteollisuuskoulussa ja 1912–1913 Moskovassa taidekoulussa. Hän liittyi 1918 Harkovassa ’Seitsemän ryhmä’ -nimiseen ryhmään ja suunnitteli kirjaintyylin sen albumiin Sem pljus tri (1918, ’Seitsemän plus kolme’). Neuvostoaikana Jermilov suunnitteli julisteita, ’agit-junia’, katukalusteita, katumainoksia, julkisten rakennusten sisätiloja, teatterilavastuksia, lehtien ja kirjojen ulkoasuja. Hän sai ulkomailla palkintoja suunnittelutöistään, muun muassa 1922 Leipzigin grafiikkanäyttelyssä ja 1928 Kölnissä lehdistönäyttelyssä. Hän oli Avanhard-ryhmän jäsen 1926–1929 ja sen lehtien graafinen suunnittelija. Hän kuului vuodesta 1927 Ukrainan vallankumoustaiteen liittoon.
Jermilov yhdisteli eri tyylejä ja tekniikoita, ja hänellä oli merkittävä osuus 1920-luvun ukrainalaisen muotoilun kehityksessä. Hän joutui 1930-luvun lopulla syrjään neuvostotaiteessa ja opetti viimeisinä elinvuosinaan (1963–1967) Harkovassa teollisen muotoilun oppilaitoksessa. Z. Fogel julkaisi hänestä kirjan Moskovassa 1975, ja hänen tuotannostaan järjestettiin retrospektiivinen näyttely Kiovassa 2011. Tetjana Pavlova julkaisi hänen elämästään ja taiteestaan Kiovassa 2012 kirjan Vasyl Jermilov žde vesnu (’Vasyl Jermilov odottaa kevättä’).
Leipä 1914.
Harlekiini 1924.
Lehden kansi 1933.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasyl Jermilov Wikimedia Commonsissa
Yermylov Vasyl Dmytrovych Welcome to Kharkov (englanniksi)
Visovac

Visovacin luostari
Visovac on Krkan kansallispuiston saari, joka sijaitsee Krka-joella.
Merkintöjä saaresta sijoittuu 1400-luvulle, jolloin saarelle oli rakennettu vanhanaikainen luostari ja kirkko. Nykyään saari toimii erityisenä turistikohteena.
Kelvin

Celsius- ja Kelvin-asteikoilla varustettu lämpömittari.
Kelvin (yksikön tunnus K) on SI-järjestelmän mukainen lämpötilan mittayksikkö ja yksi SI-järjestelmän perusyksiköistä. Kelvinin lämpötila-asteikko on absoluuttinen asteikko, eli sillä on nollakohta absoluuttisessa nollapisteessä. Kelvin-asteikon arvo on suoraan verrannollinen aineen lämpöliikkeen energian odotusarvoon, minkä vuoksi se on tieteessä ja tekniikassa tärkeimmän asteikon asemassa. Kelvin-asteikon asteväli on sama kuin Celsius-asteikolla, eli lämpötilaeroja ilmaistaessa 1 K = 1 °C. Asteikon esitteli William Thomson eli lordi Kelvin vuonna 1848. Vuoteen 1968 asti yksikön nimi oli kelvinaste ja tunnus °K.
Määritelmä

Nykyisin kelvin on määritelty antamalla Boltzmannin vakiolle kiinteä lukuarvo  1,380 649 · 10-23, kun yksikkönä on J K-1, joka on sama kuin  kg m2 s-2 K-1.  Määritelmässä esiintyvät muut perusyksiköt kilogramma, metri ja sekunti on määritelty Planckin vakion h, valonnopeuden c, ja cesium-133-atomin ylihienorakenteen kahden energiatason välistä siirtymää vastaavan säteilyn taajuuden ΔtCs avulla.
Suhde muihin lämpötila-asteikkoihin

Mitatun lämpötilan T ja erään vakiolämpötilan (käytännössä veden jäätymispisteen lämpötilan) T0 erotusta kutsutaan celsiuslämpötilaksi t,
ja sen yksikkönä käytetään celsiusastetta. Celsiusaste on siten virallinen lämpötilayksikkö, jota käytetään kelvinin rinnalla. Celsius on tämän tulkinnan mukaan kelvinin erityisnimi. Celsius-asteikossa käytetään kuitenkin positiivisia ja negatiivisia arvoja, koska se on luonteeltaan intervalliasteikko, toisin kuin Kelvin-asteikko, joka on suhdeasteikko.
Veden jäätymispiste kelvineinä on 273,15 K, ja vastaavasti absoluuttinen nollapiste celsiusasteina on –273,15 °C.  Näin ollen jokainen celsiusasteina ilmaistu lämpötila voidaan muuntaa kelvineiksi lisäämällä lukuarvoon vakio 273,15. Esimerkiksi 0 °C vastaa 273,15 kelviniä ja 20 °C vastaa 293,15 kelviniä. Vastaavasti kelvineissä ilmaistu lämpötila voidaan muuntaa celsiusasteiksi vähentämällä lukuarvosta vakio 273,15. Toisin sanoen pätee:
ja kelvinit celsiusasteiksi
Koska Kelvin-asteikko on asteväliltään sama kuin Celsius-asteikko, sen voidaan sanoa osittain korvanneen Celsius-asteikon tieteellisissä mittauksissa. Kelvin-asteikon lisäksi on ollut käytössä toinenkin absoluuttinen eli termodynaaminen lämpötila-asteikko. Se oli Rankine-asteikko, jonka asteväli oli Fahrenheit-asteikon asteen suuruinen. Rankine-asteikkoa käytettiin vielä 1900-luvulla Yhdysvalloissa, mutta nykyään sitä ei suositella käytettäväksi.
Yksiköiden kirjoittaminen

Kelvin-asteikon nimi juontaa juurensa brittiläisen fyysikon William Thomsonin aatelisnimestä Kelvin. Suomen kielessä mittayksiköiden nimet kirjoitetaan pienellä alkukirjaimella, vaikka ne olisi johdettu erisnimistä (kelvin, celsiusaste). Yksikön tunnus sen sijaan kirjoitetaan isolla kirjaimella K. Astetta merkitsevä ympyrä kuuluu vain celsiusasteeseen, °C, ei kelviniin.
Kelvinin symboli on tavallinen iso K-kirjain, myös Unicode-merkistössä. Unicodessa on tosin olemassa niin sanottu yhteensopivuusmerkki U+212A (KELVIN SIGN), mutta se on tarkoitettu ainoastaan teknisiin erityistarkoituksiin merkistönmuunnoksissa.
Kelvinistä käytetään myös SI-järjestelmän mukaisia kerrannaisyksiköitä. Matalien lämpötilojen fysiikassa puhutaan yleisesti milli-, mikro-, nano- ja pikokelvineistä ja plasmafysiikassa megakelvineistä. Esimerkiksi Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorio saavutti vuonna 1999 kiinteiden aineiden kylmyysennätyksen, joka on 100 pikokelviniä eli 100 pK.