stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lyndon B. Johnson
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
| n k Yhdysvaltain varapresidentit |
| --- | --- | --- |
:  Adams  Jefferson  Burr  Clinton  Gerry  Tompkins  Calhoun  Van Buren  R. Johnson  Tyler  Dallas  Fillmore  King  Breckinridge  Hamlin  A. Johnson  Colfax  Wilson  Wheeler  Arthur  Hendricks  Morton  Stevenson  Hobart  Roosevelt  Fairbanks  Sherman  Marshall  Coolidge  Dawes  Curtis  Garner  Wallace  Truman  Barkley  Nixon  L. Johnson  Humphrey  Agnew  Ford  Rockefeller  Mondale  Bush  Quayle  Gore  Cheney  Biden  Pence  Harris  Vance 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress  Yle 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
19-vuotias Lyndon B. Johnsonin opiskelijakuva
Senaattori Johnson senaatin enemmistöjohtajana 1950-luvulla
Johnson vannomassa presidentin viran valaa John F. Kennedyn salamurhan jälkeen marraskuussa 1963. Vieressä Kennedyn vaimo Jackie Kennedy.
Lyndon Johnson allekirjoittamassa Civil Rights Act of 1964 lakia 2. heinäkuuta 1964. Johnsonin takana seisoo mm. Martin Luther King, Jr.
Yhdysvaltain köyhyysaste vuodesta 1959
Lyndon Johnson allekirjoittamassa Medicare -lakia voimaan 30. heinäkuuta 1965. Vieressä entinen presidentti Harry S. Truman ja vaimo Elizabeth Truman, jotka rekisteröityivät ensimmäisiksi Medicaren edunsaajiksi.
Korkeimman oikeuden ensimmäinen musta tuomari Thurgood Marshall ja Johnson Valkoisessa talossa 1967.
Vuoden 1964 presidentinvaalien valitsijamieskartta.
”Daisy”-vaalimainos.
Johnson ilmoittamassa suorassa televisiölähetyksessä 31. maaliskuuta 1968, ettei hae jatkokautta vuoden 1968 presidentinvaaleissa.
Johnson elokuussa 1972.
Juolukka

| Juolukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Alaheimo::  Vaccinioideae
Tribus::  Vaccinieae
Suku::  Puolukat Vaccinium
Laji::  uliginosum
Kaksiosainen nimi
 Vaccinium uliginosum  L. 
Katso myös
   Juolukka Wikispeciesissä   Juolukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juolukka eli taigajuolukka (Vaccinium uliginosum) on puolukoiden (Vaccinium) sukuun kuuluva kanervakasvi (Ericaceae). Sen marjoja voidaan käyttää ravinnoksi.
Ulkonäkö

Juolukka on varpu, joka voi kasvaa jopa metrinkorkuiseksi, mutta tavallisemmin 30–50 cm korkeaksi. Yleensä kasvusto on helposti huomattavissa muita kasveja korkeampana ja hankalakulkuisena ryppäänä.
Juolukka ei nimestään huolimatta ole sekoitettavissa puolukkaan, mutta mustikkaan kyllä. Satunnainen marjastaja ei välttämättä huomaa eroa mustikan ja juolukan välillä, ellei maista. Mustikasta juolukan erottaa vaaleampien versojen ja ”rikkinäisemmän” pään perusteella, ja kun mustikka on ympäriinsä tasainen, on juolukassa taas havaittavissa ristin muotoinen pääty. Juolukan varsi on vaalean puun värinen ja puisempi mustikkaan verrattuna. Marjan mehu on väritöntä, kun se mustikalla taas on sinipunaista. Kukinto on valkoinen tai lievästi punertava, ruukkumainen.
Levinneisyys

Juolukka on yleinen kasvi koko pohjoisella pallonpuoliskolla tundralla ja lauhkean vyöhykkeen pohjoisosassa, niin Euraasiassa kuin Pohjois-Amerikassa. Paikoin sen levinneisyysalue ulottuu etelämmäskin varsinkin rannikoilla ja vuoristoissa. Juolukka kasvaa hyvin yleisenä koko Suomessa.
Helpoiten juolukoita löytyy kosteilta metsäisiltä soilta eli rämeiltä. Kalliometsien pienissä suopainanteissa kasvaa usein suuria juolukkayhdyskuntia. Kankaalla kasvaa usein runsaasti juolukkaa, mutta se marjoo kunnolla vain sateisina kesinä.
Käyttö

Maultaan juolukka on mieto, eikä ole mustikan veroinen siinä suhteessa. Satoisana lajina sitä kannattaa kuitenkin kerätä ja valmistaa tuoremehua survomalla marjat ja lisäämällä vettä ja sokeria. Tuore juoma ei säily kauan. Mehumaijalla saa erinomaista mehua lisäämällä juolukan sekaan esimerkiksi mustikkaa, puolukkaa tai muita marjoja. Juolukan (26,2 mg/100 g) marja sisältää runsaasti C-vitamiinia, jopa moninkertaisesti mustikkaan (7,2 mg/100 g) verrattuna.
Juolukka on vähän hyödynnetty luonnonmarja ja sitä on aikaisemmin pidetty jopa myrkyllisenä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Juolukka eli taigajuolukka (Vaccinium uliginosum)
Kasviatlas 2022: Juolukan eli taigajuolukan (Vaccinium uliginosum) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Juolukka (Vaccinium uliginosum)
Pohjolan kasvien pauloissa: Vaccinium uliginosum – juolukka, taigajuolukka
Valokki – nettikasvio: Juolukka (Vaccinium uliginosum)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q146967  Wikispecies: Vaccinium uliginosum  BioLib: 38978  Calflora: 8444  CoL: 7F93C  EoL: 583654  EPPO: VACUL  EUNIS: 169479  FEIS: vaculi  FNA: 200016726  FoC: 200016726  GBIF: 2882814  GRIN: 41063  iNaturalist: 64714  IPNI: 30184367-2  IRMNG: 11134623  ITIS: 23574  MichiganFlora: 1240  NatureServe: 2.130253  NBN: NBNSYS0000003917  NCBI: 190548  NZOR: cc8b6824-1234-4b7e-bd68-32cdfa13459c  Observation.org: 2795  Open Tree of Life: 994130  Panarctic Flora: 741305  PfaF: Vaccinium uliginosum  PFI: 3737  Plant List: kew-2457998  PLANTS: VAUL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30184367-2  Tropicos: 12300065  VASCAN: 5582  WFO: wfo-0000422453  Laji.fi: MX.38621 
Mustikka yllä, juolukka alempana
Oikeaanjohdetut kalifit

Arabihallitsija ja kristillisiä ristisymboleita arabivaltakunnan kolikossa (632–675 jaa).
Oikeaan johdetut kalifit (Rashidun-kalifaatti) ovat islamilaisen perimätiedon mukaan neljä ensimmäistä profeetta Muhammadin seuraajaa islamilaisen umman johtajina. He olivat järjestyksessä Abu Bakr (632–634), Umar (634–644), Uthman (644–656) ja Ali (656–661). Muslimit pitävät profeetta Muhammedin ja neljän 'oikeaan johdetun kalifin' aikaa "kulta-aikana", jolloin valtakuntaa vielä hallittiin islamin periaatteiden mukaisesti ennen umaijadien edustaman rappion alkamista.
Rashidun-kalifaatti

Islamilaisessa perinteessä katsotaan, että Muhammed oli ennen kuolemaansa 632 valloittanut suurimman osan Arabian niemimaata. Pyhän sodan jatkaminen sen ulkopuolelle jäi Muhammedin seuraajien tehtäväksi. Islamilainen 800-luvun tarinaperinne kertoo valloitussodista osittain hyvin yksityiskohtaisesti.  Tämä kalifi Muawijan valtaa edeltänyt 'oikeaan johdettujen kalifien' aika kuuluu islamin pyhään historiaan. Kalifeista ei kuitenkaan ole löytynyt heidän historiallisuutensa varmentavaa aikalaistietoa.
Rashidun-kalifaatti > Abu Bakr (632–634)

Islamilainen tarina kertoo, että sen jälkeen, kun Muhammed oli kuollut vuonna 632, Abu Bakr tunnustettiin kalifiksi eli profeetan seuraajaksi tai sijaiseksi. Abu Bakr oli Muhammedin läheinen työtoveri ja lempivaimo Aišan isä. Perimätiedon mukaan vasta hänen aikanaan islam alkoi levitä Arabian niemimaan ulkopuolelle. Myös Koraani koottiin ensimmäisen kerran hänen aikanaan, vaikka kalifi epäili hankkeen järkevyyttä, koska profeettakaan ei ollut sitä tehnyt. Kerrotaan, että Abu Bakrin kaudella monet arabiheimot kapinoivat ("Ridda-kapinat") ja vääriä profeettoja ilmestyi. Abu Bakr pyrki yhdistämään arabi­heimot ja valmisteli laajoja valloitus­sotia, mutta kuoli ehdittyään olla kalifina vain kaksi vuotta.
Rashidun-kalifaatti > Umar (634–644)

Tarinaperinteen mukaan Abu Bakrin seuraajaksi tuli kalifi Umar ibn al-Khattab, Muhammedin appi, jonka kymmenvuotisena hallituskautena (634–644) uusi valtakunta laajeni nopeasti, sillä arabien aseita seurasi ilmiömäinen menestys. Vajaassa vuosikymmenessä määrältään vähäisemmät ja samanaikaisesti usealla eri rintamalla taistelevat arabit löivät Bysantin ja Persian armeijat ja valtasivat merkittäviä provinsseja. Vuonna 633 arabit tunkeutuivat Mesopotamiaan, sassanidien imperiumin läntisimpään osaan. Toiset suuntasivat Syyriaan ja Palestiinaan, missä Jordan-joen tuntumassa sijainneessa Jarmukissa käytiin vuonna 636 suuri ratkaisutaistelu. Taistelun voittaneessa muslimiarmeijassa oli Tabarin mukaan 40 000 sotilasta, kun taas roomalaisarmeija käsitti 200 000 sotilasta, joista 120 000 tai jopa 150 000 surmattiin. Uskomattomat sankaritarinat ovat osa islamilaista perimätietoa, mutta Jarmukin taistelusta ei ole löydetty arkeologisia jälkiä eikä aikalaistietoja.
Bysantti vetäytyi Palestiinasta ja Syyriasta, joita se ei enää kyennyt pitämään otteessaan. 630-luvun loppuun mennessä sekä Damaskos että Jerusalem olivat arabien hallinnassa, samoin koko Mesopotamia. Pohjois-Afrikan valloitus alkoi arabien tunkeutuessa Egyptiin loppuvuodesta 639. Seuraavalla vuosikymmenellä kukistuivat Egypti ja Persia, ja muslimit etenivät lännessä pitkin Välimeren etelärannikkoa Libyaan ja idässä Afganistanin vuorille ja Keski-Aasian aroille.
Perimätieto kertoo, että Umarin murhasi persialainen käsityöläinen.
Rashidun-kalifaatti > Uthman (644–656)

Perimätiedon kertomusten mukaan kolmas kalifi Uthman ibn Affan oli profeetan vävy. Persian ja Egyptin valloitus saatettiin loppuun ja Kypros vallattiin. Koraani koottiin uudelleen ja entiset kopiot poltettiin. Egyptiläiset sotilaan murhasivat Uthmanin Medinassa.
Rashidun-kalifaatti > Ali ibn Abi Talib (656–661)

Neljäs kalifi Ali ibn Abi Talib oli Muhammedin ottopoika, vävy ja serkku. Hän nousi valtaan arabien sisällissodan voittajana ja siirsi pääkaupungin Kufaan Irakissa. Muun muassa Muhammedin lempivaimo Aisha oli mukana Uthmanin vastaisessa kamelitaistelussa, joka käytiin lähellä Badria. Uthman voitti taistelun. Syyrian kuvernööri Muawija (Uthmanin serkku) ei kuitenkaan tunnustanut uutta kalifia. Siffinin taistelu vuonna 657 ei tuonut asiaan ratkaisua. Alin kannattajista osa kääntyi häntä vastaan, koska Ali oli sopinut Muawijan kanssa. Alin kannattajat, šiialaiset, ryhtyivät Alin kuoleman jälkeen tukemaan kalifiksi tämän poikaa Husainia. Sillä välin Muawija julistautui kalifiksi Damaskoksessa.
Perimätieto kertoo, että eräs khariji murhasi Alin moskeijan aamurukouksessa.
Sisällissodat > Ensimmäinen fitna

Islamilaisen tarinaperinteen mukaan islamin ensimmäinen sisällissota alkoi vuonna 656, kun Egyptistä tulleet kapinalliset surmasivat kolmannen kalifin Uthmanin. Alin valinta seuraavaksi kalifiksi ei kuitenkaan saanut kaikkien tukea. Syyrian Umaija-sukuinen kuvernööri Muawija katsoi velvollisuudekseen kostaa Uthmanin kuoleman. Kufassa Alilla oli vankka kannatus, ja hän siirsi pääkaupunkinsa sinne.
Samaan aikaan Mekassa nostivat kapinalipun kaksi Quraish-heimon merkittävää jäsentä, jo aiemmin yhteisön johtajuudesta haaveita elätelleet Talha ibn Ubaidallah ja al-Zubairin ja Aishan liittoutuma. Joulukuussa 656 Ali löi mekkalaiset haastajansa surmaten Talhan ja al-Zubairin sekä toimittaen Aishan kotiarestiin Medinaan. Taistelu tunnetaan Kamelitaisteluna, Aisha johti taistelua istuen kamelin selässä. Keväällä 657 kaksi jäljelle jäänyttä kilpailijaa, Ali ja Muawija, kohtasivat Siffinissä Eufratin varrella. Kun taistelussa ei päästy ratkaisuun, päädyttiin asettamaan sovittelukomitea. Osa Alin kannattajista esitti vastalauseensa poistumalla hänen joukoistaan; heidät tunnettiin sittemmin kharijiitteina, "poistuneina", "uloslähtijöinä". Sovittelu ei tuonut ratkaisua, ja vuonna 660 Syyrian arabit julistivat Muawijan kalifiksi. Ennen kuin kahden kalifin tilanteeseen saatiin ratkaisu, eräs kharijilainen surmasi Alin Kufan moskeijassa. Ensimmäinen sisällissota päättyi, kun yhteisö Alin kuoleman jälkeen lähes yksimielisesti tunnusti Muawijan kalifaatin. Näin umman yhtenäisyys palautui. Historiantutkimus ei ole vahvistanut islamilaisia kertomuksia niin sanotusta ensimmäisestä fitnasta.
Sisällissodat > Toinen fitna

Kalifi Muawija tiedetään historialliseksi henkilöksi useiden aikalaislähteiden perusteella. Sen sijaan islamilainen tarinaperinne toisesta fitnasta perustuu 200 vuotta myöhäisempiin suullisiin kertomuksiin.
Tarinan mukaan Muawija nimesi poikansa Yazidin suraajakseen kalifina vuonna 680. Syyrian ulkopuolella päätöstä kauhisteltiin. Kalifaatin muuttumista perinnölliseksi pidettiin vieraana kaikelle niin arabialaiselle kuin islamilaisellekin perinteelle. Hijazissa kalifin aseman muuttumista perinnölliseksi vastusti muun muassa neljännen kalifin Alin poika Husain. Abdallah ibn al-Zubair ja Husain nostivat kapinalipun ja siirtyivät Mekkaan vuonna 680. Lähimpien kannattajiensa kanssa Husain lähti kohti Kufaa, missä jo hänen isänsä oli saanut laajimman kannatuksensa. Yazidin lähettämät joukot kuitenkin katkaisivat matkanteon Kerbelassa, jossa Husain lokakuussa 680 joukkoineen surmattiin. Yritys nostaa Alin jälkeläinen kalifiksi päättyi epäonnistumiseen, mutta Husain ja hänen isänsä Ali nousivat šiialaisuuden marttyyreiksi ja avainhenkilöiksi.
Yazidin kuoltua vuonna 683 suuri osa islamilaista yhteisöä tunnusti Ibn al-Zubairin kalifiksi. Umaijadien vaikeuksia lisäsi, että Yazidin poika Muawija II kuoli ehdittyään hallita vasta muutaman viikon. Seuraavaksi kalifiksi umijadit valitsivat Muawijan serkun Marwan ibn al-Hakamin. Hän hallitsi vain vuoden mutta onnistui 692 kukistamaan Ibn al-Zurairin ja päättämään toisen fitnan. Tarina toisesta fitnasta päättyy tähän, mutta ketään sen esittelemistä henkilöistä ei ole voitu varmentaa historiallisiksi hahmoiksi.
Sotamenestyksen arviointia

Vajaassa kahdeksassakymmenessä vuodessa arabiheimot olivat ottanet haltuunsa ne alueet, jotka pysyivät muslimien hallussa aina 1000-luvulle saakka. Arabit levittäytyivät Vanhan maailman kuivan vyöhykkeen mukaisesti alueille, joilla sijaitsevat suurimmat aavikot. Vuoristot, meret ja suuret joet pysäyttivät etenemisen tehokkaasti.
Israelilainen arkeologi Yehuda Nevo on esittänyt teorian, että islamilaisen perimätiedon kertomia suurtaisteluja ei koskaan käyty, koska niistä ei muun muassa ole löytynyt mitään arkeologisia jälkiä. Harvalukuisten ja kurittomien Arabian niemimaan arabiheimojen olisi lisäksi ollut mahdoton kukistaa kahden suurvallan ammattiarmeijoita. Eräät historioitsijat ovatkin esittäneet, että ulkoisen valloituksen sijaan kyseessä olisi ollut alueilla jo asuneiden arabiheimojen kapinointi kaikkialla hajoamassa olevaa keskusvaltaa vastaan. Paikallisilla arabiheimoilla oli sotakokemusta, koska ne olivat toimineet molempien suurvaltojen apujoukkoina niiden keskinäisissä sodissa. Sekasorron ajasta voittajaksi selvinnyt Muawija oli nähtävästi Bysanttia palvellut arabikenraali, ja hänen hallintokielenään oli kreikka.
Useimmat läntiset arabistit ovat luottaneet islamilaiseen perimätietoon ja sen pohjalta yrittäneet löytää selityksiä sen kuvaamalle loistavalle sotamenestykselle. Myös monet historioitsijat, kuten McNeill ja McNeill ovat luottaneet tarinaan. Selitykset arabien menestykselle ovat olleet seuraavia.
Arabian niemimaan pohjoisosissa ei ole luonnollisia maantieteellisiä rajoja, vaan aavikko jatkuu katkeamattomana Syyropalestiinan ja Mesopotamian alueille, jotka 600-luvun alussa olivat Bysantin sekä Persian sassanidien hallinnassa. Arabialaiset paimentolaisheimot olivat vuosisatojen ajan esteittä vaeltaneet näitä aavikoita. Tunkeutuminen pohjoiseen johti konfliktiin bysanttilaisten ja sassanidien kanssa. Yhteenotoissa paljastui näiden valtioiden heikkous, ja niin alun perin siellä asuneiden arabiheimojen alistamisretkinä alkaneet operaatiot olisivat muuttuneet valloitusretkiksi arabiheimojen asuttamien alueiden ulkopuolelle.
Arabit onnistuivat lyömään itseään huomattavasti suurilukuisempia armeijoita. Tärkein tekijä menestyksessä oli arabien tehokas aavikkosodankäynti, joka perustui kameleihin, kevyeen aseistukseen ja suureen liikkuvuuteen vaikeakulkuisten aavikoiden halki. Lisäksi Bysantti ja Persia olivat heikentyneet sodissa, ja kristitty maailma oli kaiken lisäksi hajaannuksen tilassa. Khalkedonin kirkolliskokouksessa 451 hyväksytty oppi Kristuksen kahdesta luonnosta ei sopinut Syyrian ja Egyptin kirkoille. Vainojen seurauksena paikallinen väestö tervehtikin usein arabeja parempina hallitsijoina kuin bysanttilaisia. Arabit saivat avukseen bysanttilaisten ja sassanidien palkkasotureita, joista osa oli arabeja. Viime kädessä valloitukset perustuivat kameliarmeijoiden strategisiin etuihin, joita olivat aavikkosodankäynnin edellyttämät taidot, kuten kyky siirtyä nopeasti ja yllättävästi paikasta toiseen läpikulkemattomina pidettyjen aavikoiden halki.
Juonionlahti
Sää ja seismologia

Sää Juonionlahdessa ilmatieteenlaitos.fi.Seismologinen tilanne Suomessa ja lähiympäristössä seismo.helsinki.fi.
Saavutettavuus

Juonionlahteen pääsee autolla tai moottoripyörällä: etelästä Leppävirralta Länsi-Saamaisten ja Konnuslahden tietä ja pohjoisesta Kuopiosta etelään tietä nro E63 kääntymällä tielle 553 pohjoiseen, edelleen Puutossalmentielle (tie nro 5370) ja Konnuslahden tielle etelään.
Pyörällä Juonionlahteen pääsee valitsemalla pyöräreitin Kuopiosta Vehmersalmelle Puutossalmen lossin kautta ja kääntymällä lossin jälkeen Puutossalmentieltä n. 4 km:n kohdalla Konnuslahden tielle oikealle.
Moottoriveneellä matka Kuopion keskustasta pitkin Kallavettä etelään kestää n. 45-90 min.
Virtuaalisesti Juonionlahteen voi päästä mm. lentosimulaattorilla
Aiheesta muualla

Juhani Aho, Lastuja I-III, WSOY, 1920. Kertomuksessa/lastussa "Nyt ne tulee" väitellään siitä, milloin voidaan sanoa, että jäät ovat lähteneet Sotkanselältä. Eräs vaihtoehto on, että silloin, kun laivat pääsevät ensimmäistä kertaa keväällä Sotkanselälle.
Aili Simojoki, Miettisiä, 1989, Kustannuskiila, s. 91, ISBN 9516572855
Soinisten viisi vuosisataa Pohjois-Savossa, 2010, Soinisten sukuseura ry, 560 s., ISBN 9789529269693
s/s Kallan kuva Savonmaa. 29.3.2012.
s/s Leppävirta III turkusteamers.com.
s/s Kalervo Kuopion satamassa finna.fi.
Sotkanselällä AIS-tunnuksella liikennöiviä aluksia avoimen datan perusteella kartta.kyselykeskus.fi. 26.7.2024.
Juuri

Vesikasvatuksen avulla kasvaneita juuria.
Puiden juurakkoa, joka on jäänyt osittain maanpinnan yläpuolelle tulvien aiheuttaman maaperän kulumisen vuoksi.
Juuri on kasvin lehdetön, tavallisesti maanalainen osa, joka kiinnittyy varteen ja kasvaa suurin piirtein alaspäin, mutta juuristo eli juurien muodostama kokonaisuus voi myös levittäytyä vaakatasossa. Juuria on erilaisia. Juuren päätehtävät ovat veden ja ravinteiden nostaminen varteen sekä kasvin pitäminen paikallaan maaperässä. Juuren toiminta perustuu osmoosiin, ja juuren sisällä sijaitseva neste on väkevämpää kuin ulkopuolella sijaitseva neste. Juuren kasvaminen vaatii kosteutta, ja nuoren kasvin kasvupyrähdys alkaa vasta juurten kehityttyä.
Juuri on joko pääjuuri tai lisäjuuri. Pääjuureksi kutsutaan selvästi yhtenäistä, paksua, suoraan alaspäin tunkeutuvaa juurta, jollainen on muun muassa voikukalla. Lisäjuuri taas haarautuu moneen, lähellä maanpintaa laajalle ulottuvaan juurihaaraan. Lisäjuuri on muun muassa heinäkasveilla.
Suurilla puuvartisilla kasveilla voi muodostua tukevoittavia pönkkäjuuria tai lankkujuuria. Kosteilla paikoilla, joilla maaperässä on hyvin vähän happea, kuten esimerkiksi mangrovemetsissä, jotkin kasvit kasvattavat maan pinnalle tulevia hengitysjuuria.
Rakenne

Juuren keskellä kulkee keskuslieriö, jonka sisällä juuren johtojänteet kulkevat. Keskuslieriötä ympäröi endotermi. Endotermin ulkopuolella on erityisesti nuorilla juurilla kuori ja kuorta ympäröivä epidermi. Kuori koostuu pääosin tylppysoluista, ja toimii varastona. Vanhoilla juurilla keskuslieriön korkkijällen tuottama korkkikuori usein korvaa kuoren ja epidermin.
Juuri voidaan jakaa vyöhykkeisiin pituussuunnassa. Juuren päässä on suojaava juuren huntu, joka varmistaa juuren kasvamisen ja tunkeutumisen maahan. Se on yleensä ihmissilmälle näkymätön. Hunnun suojassa on meristeemisolukosta koostuva jakautumisvyöhyke, jossa meristeemisolut jakautuvat aktiivisesti tuottaen uusia juurisoluja. Jakautumisvyöhykettä seuraa pitenemisvyöhyke, jossa solut kasvavat erityisesti pituussuunnassa. Pitenemisvyöhykettä seuraa erilaistumisvyöhyke, jossa solut erilaistuvat tehtäviinsä. Juurikarvat sijaitsevat erilaistumisvyöhykkeessä. Näitä vyöhykkeitä seuraa juurihaaravyöhyke.
Juurista haarautuvat juurikarvat, jotka mahdollistavat veteen liuenneiden ravinteiden oton. Poikkeustapauksessa koko juuri voi puuttua, kuten sammalilta, tai juurikarvat, kuten metsämännyltä, jolloin juurikarvoja korvaavat sienirihmat. Ne elävät kasvin kanssa molemminpuolisessa hyötysuhteessa eli symbioosissa.
Juuret ravinnonlähteinä

Juuret ovat erikoistuneet erilaisiin tehtäviin. Ravinnon kannalta tärkeimpänä voidaan pitää mukulajuurta, joka on ravintosäiliönä toimiva juuri, jollainen on esimerkiksi porkkanalla. Luonnossa esiintyviä syömäkelpoisia juuria nimitetään juuriksi. Ihmisen kasvattamina niitä nimitetään juureksiksi. Luonnonkansat, kuten metsästäjä-keräilijät, etsivät maasta ravinnokseen juuria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juuri Wikimedia Commonsissa
Jutajaiset

Jutajaiset on kansainvälinen kansanmusiikin ja -tanssin festivaali Rovaniemellä. Järjestäjinä ovat Lapin Nuorison Liitto, Kalevan Nuoret ja Rovaniemen kaupunki. Festivaalialueen lisäksi esiintymispaikkoja ovat muun muassa Valdemar-klubi, Lordin aukio ja Rovaniemen kirkko.
Jutajaiset kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin ja kansainväliseen CIOFF-festivaalien ketjuun.
Vuonna 2012 festivaalit viettivät juhlavuotta 40. Jutajaisten merkeissä. Ohjelmaa oli järjestetty Rovaniemen lisäksi Sodankylässä ja Tervolassa. Kävijöitä vuonna 2012 oli noin 12 000, aikaisempina vuosina kävijöitä on ollut 15 000–20 000.
Keväällä 2016 Lapin nuorison liitto ry hakeutui konkurssiin, ja samalla kesän 2016 Jutajaiset peruuntuivat.
Vuonna 2018 Jutajaiset järjestettiin 23.–25. syyskuuta. Jutajaisten ajankohta siirtyi kesästä syksyyn ensimmäistä kertaa yleisön ja esiintyjien pyynnöistä. Pääesityspaikkoina toimivat Korundi ja Monde.
Vuonna 2020 Jutajaiset järjestettiin 45. kerran. Tapahtumapaikkoina toimivat Rovaniemen alueen kylät, Kulttuuritalo Wiljami ja Koskipuisto.
Jutajaisten juuret

1970-luvulle asti vietettiin eri puolilla Lappia maakunnallisia suvipäiviä. Valtakunnallisten Kalevan Nuorten kesälystitapahtuma Joikajaisten yhteydessä huomattiin, että pohjoisen nuorisoseuraväellä on kyky ja halu järjestää näyttäviäkin tapahtumia. Vuonna 1973 Suvijuhlien pitopaikaksi tuli Sodankylä. Juhlat ristittiin Kesäjutajaisiksi ja myöhemmin nimi lyheni Jutajaisiksi. Vuonna 1995 Jutajaisten pitopaikka vaihtui Rovaniemelle.
Koulutusta

Jutajaisten koulutukseen kuuluu muun muassa Valtakunnallinen harmonikkaleiri ja harmonikansoiton, lavatanssikoulu ja Juppa jaa eli kokeileva lasten ja nuorten taideleiri.
Kirjallisuutta

Jutajaiset 1973–2012, tapahtuman juhlajulkaisu, ISBN 978-952-93-0815-6
Aiheesta muualla

Jutajaisten kotisivu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Lahja Oksanen

Lahja August Oksanen (12. maaliskuuta 1897 Messukylä – 5. joulukuuta 1968 Turku) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kauppias August Oksanen ja Islina Josefina Ammeenmäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Kaino Kyllikki Kantolan kanssa.