stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lehdistökortti
Historiaa

Kortissa on myös tilaa merkinnälle suoritetusta ammattiliiton jäsenmaksusta. Hyvin kauan käytettiin niin sanottua maksumerkkiä eli postimerkin kaltaista noin 2 × 2 cm kokoista hammastetuin reunoin varustettua liimamerkkiä, johon oli painettu ajanjakso jota se koski. Tällaisen merkin saattoi poistaa uuden tieltä, eikä kortti täyttynyt nopeasti kuten leimasinta käytettäessä. Nykyisin voimassaolomerkintänä käytetään vuositarraa.
Kortit uudistuivat vuonna 2013. Uusissa korteissa ei enää ole valokuvia, ja ne ovat voimassa kaksi vuotta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Journalistiliitto.
Aikakauslehtien Liiton lehdistökortti (Arkistoitu – Internet Archive)
Markku Lepola

Markku Lepola vuonna 1971.
Markku Johannes Lepola (11. huhtikuuta 1946 Forssa – 21. kesäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hän toimi kuvaajana Apu-lehdelle ja toimi lehden kuvatoimituksen esimiehenä vuosina 1973−2007.
Lepola valmistui ammattivalokuvaajaksi Ateneumin iltalinjalta vuonna 1966 ja toimi freelancerina vuonna 1969. Hän työskenteli myös mainoskuvaamo Raimo Poutasella.
Uransa alussa Lepola kuvasi julkisuuden henkilöitä. Myöhemmin reportaasi suomalaisen retkikunnan hiihdosta pohjoisnavalle 1984 oli Lepolan uralle merkittävä. Kesäpaikassaan Tammelassa Lepola kasvatti taimia ja tarkkaili luontoa.
Puukaasu

Ajoneuvoon sopivan puukaasutinlaitteiston kaavio
Puukaasukäyttöinen ruotsalainen ns. EPA-traktori.
Jooseppi Vainio täyttää Vainion Liikenteen linja-auton häkäpönttöä 1940-luvulla.
Fysikaalisia perusteita
Aurinko · Auringon säteily

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa
 Humifikaatio · Fossiloituminen
Palaminen
Fossiiliset polttoaineet
Kivihiili · Maakaasu ·
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy) 
· Turve
Biopolttoaineet
Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu
Muita käsitteitä
Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine
Puukaasulla tarkoitetaan pyrolyysin tuloksena puusta korkeassa lämpötilassa vähähappisen palamisen avulla tuotettua häkäpitoista kaasua, jota voidaan käyttää polttomoottoreiden polttoaineena. On olemassa myös puukaasukäyttöisiä liesiä.
Puukaasua käytettiin paljon sota-aikana turvaamaan siviililiikenteen polttoaineensaanti. Puukaasua polttoaineena käyttäviä autoja kutsutaan myös häkäpönttöautoiksi. Laitteistoja rakennetaan edelleenkin harrastelijapiireissä, joista yksi tunnetuimpia on Suomen Ekoautoilijat ry.
Historia

Ensimmäisen puukaasuttimen rakensi Bischof vuonna 1839. Ensimmäisen puukaasutinkäyttöisen ajoneuvon rakensi Thomas Hugh Parker vuonna 1901. Saksassa oli käytössä 500 000 puukaasutinkäyttöistä ajoneuvoa toisen maailmansodan aikana.
Häkäpönttöauto

Puukaasu palaa auton moottorissa erittäin puhtaasti. Päästöt ovat käytössä alhaisemmat kuin bensiiniä käytettäessä ja vanhankin auton pakokaasut alittavat 0,2 % CO ja 20 ppm HC pitoisuuden ilman katalyyttistä puhdistusta.
Puukaasujärjestelmän hyötysuhde on korkea. Kaasutus hävittää vain noin 25 prosenttia polttoaineen energiasta lämmöksi. Perustuen pitkäaikaisiin käytännön kokeisiin puukaasutinperävaunulla varustettu Lincoln Mark V:n on todettu kuluttavan 1,54 kertaa enemmän energiaa, kuin sama auto kuluttaisi vastaavissa ajo-olosuhteissa bensiinillä ajettaessa. Näin ollen 1 000 kg puuta on todettu korvaavan 385 litraa bensiiniä.
Ennen ajoonlähtöä puukaasutin tulee esilämmittää. Tämä vaatii käytettävästä polttoaineesta riippuen aikaa 5–10 minuuttia. Nopeimmin puukaasutin lämpenee kuivalla puupohjaisella polttoaineella. Hiilikaasutin lämpenee nopeammin. Kun puukaasukäyttöisellä autolla lähdetään liikkeelle teho on aluksi normaalia heikompi mutta saavuttaa järjestelmälle tyypillisen tason viiden minuutin kuluessa liikkeelle lähdöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puukaasu Wikimedia Commonsissa
Ylen elävä arkisto – Häkäpöntöt bensan korvikkeena
www.ekoautoilijat.fi/
Mitoitusohjeita löytyy FAO:n kirjasta
Suomalainen suurkeksintö, Suomen Kuvalehti, 13.05.1939, nro 19, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Khaled Khalifa

Khaled Khalifa (arab. خالد خليفة‎, Ḫālid Ḫalīfa; 1. tammikuuta 1964 Urum al-Sughra – 30. syyskuuta 2023 Damaskos) oli syyrialainen kirjailija.
Khalifa aloitti runouden kirjoittamisen 15-vuotiaana. Hän opiskeli oikeustiedettä Aleppon yliopistossa ja valmistui vuonna 1988. Hän keskittyi vakavasti kirjoittamiseen suoritettuaan asepalveluksen Damaskoksessa. Khalifa oli vuonna 1990 mukana perustamassa Alef-kirjallisuuslehteä, jonka Syyrian hallinto sulki vuonna 1993. Khalifa julkaisi urallaan kuusi romaania, joissa käsitellään elämää Aleppossa, pelolla kontrolloivaa hallintoa ja sodan runtelemaa maata. Khalifan kolmas romaani julkaistiin Beirutissa vuonna 2008, koska Syyria oli kieltänyt hänen kirjansa. Khalifalle myönnettiin vuonna 2013 Nagoub Mahfouz -kirjallisuusmitali teoksesta La sakakin fi matabikh hadhihi al-madina.
Khalifa tuki kansannousua Syyriassa mielenosoitusten alkaessa vuonna 2011. Hän joutui matkustuskieltojen ja pahoinpitelyn kohteeksi. Khalifan romaani Al-mawt 'amal shaq (2016) käsittelee Syyrian sisällissodan aikaa. Tämä teos eteni National Book Award -finalistiksi vuonna 2019. Khalifa teki myös elokuva- ja televisiokäsikirjoituksia. Hänellä oli residenssit Harvardin ja Durhamin yliopistoissa. Khalifa myös maalasi ja oli valmistautumassa näyttelyyn Bahrainissa ennen kuin kuoli sydäninfarktiin 59-vuotiaana.
Valto Salmi

| Valto Salmi |
| --- | --- |
 Valto Salmi (numero 49) johtaa 5 000 metrin juoksua Antwerpenin työläisolympialaisissa heinäkuun lopulla 1937. Kisan voitti Neuvostoliiton Serafim Snamenski (numero 223) Salmen sijoittuessa toiseksi.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1903 Helsinki
Kuollut: 18. lokakuuta 1974 (71 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  171 cm
Laji:  yleisurheilija, kestävyysjuoksu
Seura:  Helsingin Jyry (-1930)  Helsingin Kisa-Toverit (1931-)
Saavutukset
Ennätykset:  800 m 1.59,6 (1934)   1 500 m 4.05,1 (1931)   2 000 m 5.37,4 (1936)   3 000 m 8.47,6 (1935)   5 000 m 15.01,8 (1935)   10 000 m 31.54,5 (1936)   Maraton 2.44,49 (1939)
Valto Paavali Salmi (22. helmikuuta 1903 Helsinki – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. 1930-luvulla Salmi oli Työväen Urheiluliiton nimekkäin keskipitkien matkojen juoksija. Hän voitti muun muassa Wienin työläisolympialaisten 5 000 metrin kilpailun vuonna 1931.
Elämä ja ura

Helsingin Kisa-Tovereiden perustajajäseniin kuulunut Salmi saavutti urallaan 21 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1931 hän voitti 5 000 metrin kilpailun Wienin työläisolympialaisissa ja oli kolmas 1 500 metrillä. Vuonna 1937 Salmi sijoittui toiseksi Antwerpenin työläisolympialaisten 5 000 metrillä. Lisäksi hän voitti muun muassa Kaisaniemen juoksun yleisen sarjan kolmasti vuosina 1933–1935.
Aktiiviuransa jälkeen Salmi toimi TUL:n jouksuvalmentajana. Vuosina 1946–1948 hän valmensi Suomen olympiajuoksijoita yhdessä Armas Valsteen kanssa. Lisäksi Salmi oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisten ja 1971 Helsingin EM-kilpailuiden maratonin kilpailujohtaja. TUL:n hajaannuksen aikana hän vaikutti sosialidemokraattien perustamassa Työväen Urheiluseurojen Keskusliitossa.
Salmi työskenteli vuodesta 1933 lähtien OTK:n palveluksessa muun muassa varastoesimiehenä. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi.
Perhe

Valto Salmen poika on urheiluselostaja Pentti Salmi. Hänen veljensä oli kestävyysjuoksija Rauni Salmi.
Punssirulla

Punssirullia
Punssirulla (ruots. punschrulle, dammsugare) on Ruotsissa suosittu leivos, vihreällä marsipaanilla ja suklaalla päällystetty pitkulainen käärö. Sen täytteenä on kakun- ja keksinmuruista, kaurahiutaleista, kookoshiutaleista, kaakaojauheesta tai suklaasta, sokerista ja leivontarasvasta sekoitettu massa, joka maustetaan arrakkiviinalla tai punssiliköörillä.
Punssirullat kuuluvat kookospallojen rinnalla ruotsalaisten kahviloiden ja konditorioiden tavallisimpiin tuotteisiin. Suuri valmistaja on Delicato, mutta punssirullia valmistetaan liki jokaisessa ruotsalaiskonditoriassa. Ne kuuluvat myös Ikean ravintoloiden valikoimiin ympäri maailmaa.
Punssirulla lienee saanut alkunsa tarpeesta käyttää hyödyksi konditoriatuotteiden teossa syntyvät paistetun kakkutaikinan ylijäämäpalat ja pikkuleipien muruset, joita tarinan mukaan saatettiin jopa lakaista lattialta talteen. Muuten punssirullan alkuperä on tuntematon: Tanskassa tunnetaan samantapainen marsipaanirulla træstamme eli ”puunrunko” ja Alankomaissa mergpijpje eli ”ydinluu”.
Ruotsissa punssirullaa kutsutaan usein nimellä dammsugare eli ”pölynimuri”, koska se muistuttaa ulkonäöltään 1920-luvulta asti valmistettua suosittua imurimallia. Muita nimityksiä ovat ”lankarulla” ja ”filmirulla”.
Ruotsissa vietetään punssirullalle omistettua teemapäivää vuosittain 7. maaliskuuta.
Aiheesta muualla

Punssirullien valmistusohje, Kodin Kuvalehti.
Daniel Gillies

| Daniel Gillies |
| --- | --- |
 Daniel Gillies PaleyFest-tapahtumassa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Winnipeg, Manitoba, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Rachael Leigh Cook /2004–)
Aiheesta muualla
IMDb
Daniel Gillies (s. 14. maaliskuuta 1976 Winnipeg, Manitoba) on kanadalais-uusiseelantilainen näyttelijä.
Gillies syntyi Winnipegissä, Kanadassa, josta hänen perheensä muutti Uuteen-Seelantiin. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä yhdysvaltalaisessa televisioelokuvassa Sotilaan rakastettu (A Soldier’s Sweetheart, 1998), jossa hänellä oli pieni rooli. Myöhemmin hän on esittänyt muun muassa John Jamesonia elokuvassa Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004). Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa, muun muassa sarjoissa Into the West, jossa hän esitti Ethan Biggsiä, Vampyyripäiväkirjat ja sen spin offia alkuperäiset jossa hän esitti Elijah Mikalesonia, vanhinta veljeä vampyyreistä ja virgin river jossa hän esitti lääkäri Mark Monroeta.
Gillies on naimisissa näyttelijä Rachael Leigh Cookin kanssa.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Lisätiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Soldier's Sweetheart, AA Soldier's Sweetheart | lääkintämies |  |
| 2001 | No One Can Hear You | Dirk Mettcalfe |  |
| 2002 | Various Positions | Marcel |  |
| 2004 | Spider-Man 2 | John Jameson |  |
| 2004 | Evil Remains | Mark |  |
| 2004 | Bride and Prejudice | Johnny Wickham |  |
| 2006 | Sensation of Sight | Dylan |  |
| 2007 | Captivity | Gary Dexter |  |
| 2007 | Matters of Life and Death | Jimmy | Lyhytelokuva |
| 2008 | Uncross the Stars | Troy |  |
| 2012 | Broken Kingdom | Jason '80' | Myös ohjaaja ja tuottaja |
| 2017 | The Lost Wife Of Robert Durst | Robert Durst |  |
| 2020 | Occupation: Rainfall |  |  |
Aiheesta muualla

Daniel Gillies Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Vekaranjärven varuskunta

Vekaranjärven paraatikenttä
Vekaranjärven varuskunta on Kouvolan Valkealassa, Vekaranjärvellä toimiva varuskunta.
Varuskunnan joukot

Vekaranjärven varuskunta koostuu ensisijaisesti Karjalan prikaatin joukoista. Muut alueella toimivat joukot ja toimijat ovat:
Logistiikkarykmentti 1:n esikunta Kouvolassa
Puolustuskiinteistöjen Kouvolan paikallistoimisto
Leijona Cateringin varuskuntaravintola Linna
Valkealan Sotilaskotiyhdistys ry
Myös Pahkajärven ampuma-alue kuuluu varuskuntaan.
Varuskunnan päällikkönä on tammikuusta 2023 alkaen toiminut Karjalan Prikaatin komentaja prikaatikenraali Jyri Raitasalo.
Arkkitehtuuri

Varuskunta-alueen rakentaminen alkoi syksyllä 1964. Arkkitehtina toimi Osmo Lappo (s. 1927) ja varuskunnan arkkitehtuuri edustaa betonikonstruktivismia.
Vekaranjärven varuskunta on yksi tyypillisistä korpivaruskunnista.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta

Horezmin sosialistinen kansantasavalta oli lyhytikäinen valtio Keski-Aasiassa. Todellisuudessa valtio oli nimellisesti itsenäinen Neuvostoliiton vasalli.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta muodostettiin Hivan kaanikunnan alueesta helmikuussa 1920, mutta virallisesti se perustettiin vasta 26. huhtikuuta 1920. Sen nimi muutettiin muotoon Horezmin sosialistinen neuvostotasavalta 20. lokakuuta 1923.
Horezmin SNT ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä 10. lokakuuta 1924 se jaettiin Uzbekistanin ja Turkmenistanin sosialististen neuvostotasavaltojen sekä Karakalpakkien autonomisen alueen kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliitolle kuuluneen Keski-Aasian uudelleenjärjestelyä sen mukaan, mitä kansallisuuksia niissä oli.
Pehula

Pehulan koulu
Pehula on entisen Äetsän kunnan keskustaajama nykyisessä Sastamalan kaupungissa. Pehula sijaitsee kaupungin eteläosassa Kokemäenjoen rannalla. Pehula oli Keikyän kunnan maarekisterikylä, ja nykyisin taajama käsittää myös lähikylät ja ulottuu myös Kokemäenjoen toiselle puolelle Keikyän kirkolle. Pehulan asukasluku on noin 1 200, mutta koko taajaman (josta Tilastokeskus käyttää nimeä Keikyä) alueella asui 1 911 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Pehula ja sen naapurikylä Meskala on mainittu ensimmäisen kerran 1300-luvulla. 1900-luvun alussa kyliin alkoi kehittyä kutomateollisuutta, jota seurasi kemianteollisuus. Äetsän tehtaat, sittemmin Finnish Chemicals, perustettiin Pehulaan vuosisadan vaihteessa. Kokemäenjoen Meskalankoskeen rakennettiin Äetsän voimalaitos vuonna 1921 ja Äetsänkoski perattiin vedenpinnan nostamiseksi.
Taajaman pohjoislaidalla on entinen Äetsän rautatieasema. Pehulassa on edelleen paljon palveluita, kuten alakoulu, pankki ja kauppoja.
Dainius Zubrus

| Dainius Zubrus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1978 (ikä 46) Elektrėnai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Liettua  Venäjä  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  102 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2016
Aik. seurat:  Philadelphia Flyers Montreal Canadiens Washington Capitals Buffalo Sabres New Jersey Devils San Jose Sharks
NHL-varaus:  15. varaus, 1996 Philadelphia Flyers
Dainius Zubrus (s. 16. kesäkuuta 1978 Elektrėnai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Zubrus on yksi maansa historian menestyneimpiä jääkiekkoilijoita. Hän pelasi 19 kautta NHL-liigassa vuosina 1996–2016, joiden aikana hän pelasi 1293 ottelua ja teki 228 maalia ja 363 syöttöä. Zubrus edusti urallaan useaa eri seuraa, mutta hänet muistetaan etenkin ajastaan New Jersey Devilsissä.
Maajoukkeutasolla Zubrus on edustanut sekä Venäjää että Liettuaa. Venäjän paidassa hän pelasi vuoden  2004 maailmancupissa ja Liettuan puolesta hän kiekkoili 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005, 2014, 2018 ja 2019.
Jääkiekkouransa jälkeen heinäkuussa 2018 Zubrus nimitettiin Liettuan jääkiekkoliiton johtoon.
Pelaajaura

Zubrus varattiin vuonna 1996 NHL:ään ensimmäisellä kierroksella. Varaajana oli Philadelphia Flyers, jossa hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 5. lokakuuta 1996 Florida Panthersia vastaan. Zubrus teki ottelussa maalin. Heti tulokaskaudellaan Zubrus auttoi osaltaan Philadelphian etenemään Stanley Cup -finaaleihiin, joissa Detroit Red Wings oli kuitenkin parempi.
Runsaan kahden Philadelphia-vuoden jälkeen Zubrus kaupattiin 10. maaliskuuta 1999 Montreal Canadiensiin yhdessä parin varausoikeuden kanssa vaihdossa Mark Recchiin. Montrealissa 1999–2000 Zubrus teki piste-ennätyksensä 14+28. Hän oli myös 28 syötöllään Montrealin syöttötilaston ykkösnimi. Uransa ensimmäisen hattutempun Zubrus teki seuraavan kauden alussa 14. lokakuuta 2000 Chicago Blackhawksia vastaan.
Zubrus joutui uransa toiseen kauppaan 13. maaliskuuta 2001, kun Montreal myi hänet, Trevor Lindenin ja toisen kierroksen varausvuoron Washington Capitalsiin vaihdossa Richard Zedníkiin, Jan Bulisiin ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuteen. 2003–2004 hän pelasi uransa 500:nnen NHL:n runkosarjapelin. Työsulkukaudella 2004–2005 Zubrus pelasi Venäjän liigassa Lada Toljattissa. Zubrus teki uuden piste-ennätyksensä kaudella 2005–2006: 57 pistettä.
Helmikuussa 2007 Buffalo Sabres hankki Zubrusin ja puolustaja Timo Helblingin Washingtonista kaupassa, jossa se antoi Washingtonille Jiří Novotnýn ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron.
Zubrus teki kesällä 2007 kuuden vuoden sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Zubrus edusti New Jerseytä kahdeksan kautta. Kaudella 2011–2012 Devils eteni aina Stanley Cup -finaaliin saakka, jossa se hävisi Los Angeles Kingsille.
Huhtikuussa 2014 Zubrus puki Liettuan maajoukkuepaidan päälleen ensi kertaa yhdeksään vuoteen tullessaan pelaamaan 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen B-ryhmän turnaukseen, joka pelattiin hänen kotimaassaan Liettuassa. Zubrus teki turnauksen viidessä ottelussa tehot 2+7 ollen näin joukkueensa paras pistemies. Liettua sijoittui turnauksessa kolmanneksi Puolan ja Kroatian jälkeen ja jatkaa näin samalla sarjatasolla.
2015 vuoden marraskuussa Zubrus siirtyi San Jose Sharksiin. Kaudella 2015–2016 Zubrus pelasi kolmatta kertaa Stanley Cup -finaaleissa, jotka Sharks hävisi Pittsburg Penguinsille. Kauden jälkeen Zubrus päätti ammattilaisuransa.
Kahden vuoden tauon jälkeen Zubrus teki paluun kaukaloihin toimiessaan Liettuan joukkueen kapteenina kotiyleisönsä edessä 1. divisioonan B-ryhmän turnauksessa Kaunasissa huhtikuussa 2018. Liettua voitti turnauksen ja nousi A-ryhmään. Zubrus edusti Liettuaa vielä seuraavana vuonna 1. divisioonan A-ryhmän turnauksessa.
Mauno Ahonen

Mauno Ahonen voi tarkoittaa:
Viihdesarja Kummelin hahmoa.
Suomalaista näyttelijä-tanssija Petri "Mauno" Ahosta.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mauno Ahonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mika Kulju

Mika Kulju (s. 1969) on suomalainen filosofian maisteri, tietokirjailija ja historioitsija. Hän työskentelee Oulun kauppakamarin viestintäpäällikkönä. Vuonna 2024 Kulju esiintyi National Geographicin tv-sarjassa Defending Europe.
Teoksia

Raumon nuorisoseura 1898–1998. Kirjoittajat Marketta Kulju, Erja Aikavuori, Mika Kulju ja Marketta Kulju. Tornio 1997.
Salibandykirja. Kirjoittajat Mika Kulju ja Kristian Sundqvist. Gummerus 2002.
Oulun ihmeen tekijät. Ajatus Kirjat 2002.
Kärpät – Pohjoisen kiekkoihme. Avanti Broadcasting 2003.
Nuori satavuotias – Oulun Pyrintö 1904–2004. Kirjoittajat Erja Aikavuori ja Mika Kulju. Oulun Pyrintö 2004.
Suomalaisen alihankintateollisuuden uranuurtaja – PKC Group 1969–2004. PKC Group 2004.
Raatteen tie – Talvisodan pohjoinen sankaritarina. Ajatus Kirjat 2007. Laajennettu laitos julkaistu nimellä Raatteen tie  talvisodan sankaritarina. Ajatus Kirjat 2009, viimeisin painos Readme.fi 2023.
Parasta betonista vuodesta 1958 – Ylitornion sementtivalimon ja Ylitornion betonituotteen tarina. YBT 2008.
Tornion maihinnousu 1944 – Lapin sodan avainoperaatio. Ajatus kirjat 2009, 3. painos Gummerus 2018.
Kenraalin viisi sotaa – Hjalmar Siilasvuon elämäkerta. Gummerus 2011.
Kemin energia – Sata vuotta sähköä elämään. Kirjoittajat Erja Aikavuori, Mika Kulju, Teemu Kytövuori ja Pentti Korpela. Kemin Energia 2013.
Lapin sota 1944–1945. Gummerus 2013, Readme.fi 2022.
Raatteen tie – Jäätynyt helvetti. Gummerus 2013.
Kohtalona Tali-Ihantala – Ihmisiä Suomen ratkaisutaistelussa. Gummerus 2014.
Tuntematon jatkosota – TK-miesten sensuroidut dokumentit. Kirjoittajat Mika Kulju ja Pekka Tuomikoski. Gummerus 2015.
Havator Go – Historia 1956–2016. Havator Group Oy 2016.
Eränkävijät – Metsästys- ja kalastustarinoita Suomesta. Gummerus 2017.
Käsivarren sota – Lasten ristiretki 1944–1945. Gummerus 2017.
Luottoa elämän virrassa – Tornion Osuuspankki 1922–2017. Tornion Osuuspankki 2017.
Kohtalona Tali-Ihantala – Ihmisiä Suomen ratkaisutaistelussa (kuvateos). Gummerus 2018.
Eränkävijät – Eräkoiria ja koiraihmisiä. Gummerus 2018.
Kirjeitä Raatteen tieltä – Suomalaisen kersantin sotapolku Suomussalmelta Sallaan. Gummerus 2018.
Kaksintaistelu lumessa – Lapin talvisota 1939–1940. Gummerus 2019.
Taistelulentäjät – Suomalaiset legendat 1939–1945. Readme.fi 2021.
Vaietut arktiset sodat. Kirjoittajat Mika Kulju ja Lars Gyllenhaal. TrueStory 2022 (äänikirja) ja Readme.fi 2023 (printtikirja).
Pohjoisen verkosto – Revontuliryhmä 1985–2023. Revontuliryhmä 2023.
Tsunami. Readme.fi 2023.
Zelenskyi – Taipumaton. Readme.fi 2023.
Sota Lapista. Kirjoittajat Mika Kulju, Hanna Pukkila-Toivonen, Olli Kleemola ja Sari Savikko. Amanita 2023.
Suomalaiset Normandian maihinnousussa. Readme.fi 2024.
Toimitustöitä

Pohjoisen teollisuusneuvos Jorma Terentjeff. Toimittanut Mika Kulju. Gummerus 2012.
Aiheesta muualla

Mika Kuljun kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB
RDS-1

RDS-1 (ven. РДС-1, Reaktivnyi Dvigatel S/Spetsialnyi/Stalina), myös Izdelije 501 ja Ensimmäinen Salama (ven. Пе́рвая мо́лния, Pérvaya mólniya ääniasu: [ˈpʲervəjə ˈmolnʲɪjə])  oli Neuvostoliiton ensimmäinen ydinase. Yhdysvallat antoi pommille koodinimen Joe-1. Ydinase räjäytettiin Semipalatinskin ydinkoealueella (nyk. Semei, Kazakstan) 29. elokuuta 1949.
Koealue Semein ja Kurchatovin liepeillä Kazakstanin alueella.
Räjähdyksen teho oli 22 kilotonnia (kT). RDS-1 muistutti hyvin paljon, jopa ulkonäköä myöten, Yhdysvaltojen Fat Man -ydinpommia. Pommin pyrstö oli aerodynaamisempi kuin Fat Man -pommissa. Lisäksi sen kärjessä sijainneet lähisytyttimet muistuttivat suuria "kalansilmiä". Nämä olivat merkittävimmät poikkeukset Fat Maniin. Pommityypin merkittävimmät kehittelijät olivat Igor Kurtshatov sekä Pjotr Kapitsa.
Nimen "RDS" alkuperänä on koodinimi "reaktiomoottori S" (ven. Реактивный двигатель С). Myös Neuvostoliiton myöhemmät ydinpommit nimettiin kirjainyhdistelmällä RDS, mutta käyttäen eri mallinumeroita.
Maketti on Moskovan Polyteknisestä museosta, ja on Izdelije 501:n mallinen.
Pommi perustui yksivaiheiseen ydinpommisuunnitteluun (engl. single-stage nuclear bomb), jota hyödynsi useampikin ns. alkusarjan ydinase. Neuvostoliitto kehitti myöhemmin itsenäisesti, samoihin aikoihin Yhdysvaltojen kanssa, oman ratkaisunsa kaksivaiheiseen vetypommiin (nk. Tellerin-Ulamin muotoilu; Alarm Clock - herätyskello). Kolmivaiheisesta, kiihdytetystä fissiopommista (fissio-osittainen fuusio-fissio) käytettiin Neuvostoliitossa nimeä "voitaikinapasteija" (ven. слойка, slojka), kun taas Yhdysvalloissa pommin mallinnus tunnettiin nimellä "kerroskakku" (engl. layer cake).
Neuvostoliiton valmistamaan ensimmäiseen ydinpommiin, "Joe-1":een eli RDS-1:een ja sen kehittelyyn liittyvä pohjapiirros. Sen välitti David Greenglass.
Pommia seurasivat voimakkaammat RDS-2 sekä RDS-3.
Nina Afanasjeva
Tunnustukset

Afanasjevalle myönnettiin vuonna 2012 pohjoismainen Gollegiella-kielipalkinto työstään kiltinänsaamen hyväksi yhdessä myös kiltinänsaamen puolesta toimineen Aleksandra Antonovan kanssa.
Afanasjevalle on myönnetty myös venäläinen, pohjoisten olojen Za vernost Seveny -ansiomitali (ven. За верность Северу, suom. Uskollisuudesta pohjoiselle).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nina Afanasjeva Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat