stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edward Carpenter

| Edward Carpenter |
| --- | --- |
 Carpenter Fred Holland Dayn kuvaamana
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1844 Brighton, Sussex, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 28. kesäkuuta 1929 (84 vuotta) Guildford, Surrey, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija, runoilija, aktivisti
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Edward Carpenter (29. elokuuta 1844 Brighton, Sussex – 28. kesäkuuta 1929 Guildford, Surrey) oli englantilainen kirjailija, joka yhdistetään yhteiskunnalliseen ja seksuaalisuuteen liittyvään uudistamiseen.
Carpenter opiskeli Trinity Hallissa Cambridgen yliopistossa. Vuonna 1870 hänestä tuli teologi Frederick Denison Mauricen kappalainen.
Kirjoissaan ja runoissaan Carpenter sai paljon vaikutteita Walt Whitmanin töistä.
Yhteiskunnallisena ajattelijana Carpenter seurasi William Morrisin, John Ruskinin ja Henry David Thoreaun jalanjälkiä ja oli kiinnostuneempi yhteiskunnan uudistamisesta kuin poliittisesta vallankumouksesta. Carpenter oli merkittävä kasvissyönnin, avoimen homoseksuaalisuuden, teollistumisvastaisuuden, naisten oikeuksien ja puhtaan ilmaston puolestapuhuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edward Carpenter Wikimedia Commonsissa
Gianfranco Parolini

Gianfranco Parolini (20. helmikuuta 1925 Rooma – 26. huhtikuuta 2018 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Frank Kramer.
Parolinin ura alkoi vuonna 1950 Roberto Rossellinin elokuvasta Francesco, Jumalan narri. Hän työskenteli aluksi käsikirjoittajana ja myöhemmin myös ohjaajana. Parolini on ohjannut muun muassa peplumelokuvia, vakoilujännäreitä ja italowesternejä.
Ohjaustyöt

Il bacio dell'Aurora (1953)
François il contrabbandiere (1953)
Sansone (1961)
Anno 79 – La distruzione di Ercolano (1962)
La furia di Ercole (1962)
I dieci gladiatori (1963)
Il Vecchio Testamento (1963)
Ursus voittamaton (Gli invincibili tre, 1964)
Mekong – Idän timanttihelvetti (Die Diamantenhölle am Mekong, 1964)
Johnny West, il mancino (1965)
Kommissar X: Drei gelbe Katzen (1966)
Lohikäärmeiden kynsissä (myös Tappajat – elättekö ikuisesti?; Kommissar X: In den Klauen des goldenen Drachen, 1966)
Miehemme X: Tapaus kultatytöt (Kommissar X: Jagd auf Unbekannt, 1966)
Operazione tre gatti gialli (1966)
I fantastici 3 supermen (1967)
Las siete magníficas (1967)
Vihreät koirat (Kommissar X: Drei grüne Hunde, 1967)
Siniset pantterit (Kommissar X: Drei blaue Panther, 1968)
Yksinäinen taistelija (Se incontri Sartana, prega per la tua morte, 1968)
Sabata – salaperäinen ratsastaja (Ehi amico... c’è Sabata, hai chiuso, 1969)
Viisi miestä helvettiin (5 per l’inferno, 1969)
Indio-Black: sai che ti dico? Sei un gran figlio di... (1970)
Sabatan paluu (E’ tornato Sabata... Hai chiuso un’altra volta, 1971)
Sotto a chi tocca! (1972)
Hongkongin rämäpäät (...Questa volta ti faccio ricco!, 1974)
Veijariveljekset (Noi non siamo angeli, 1975)
Villi joukko (Diamante Lobo, 1976)
Yeti: il gigante del XX secolo (1977)
Alla ricerca dell’Impero sepolto (1987)
Aiheesta muualla

Gianfranco Parolini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gianfranco Parolini Elonetissä.
Františka Plamínková

| Františka Plamínková |
| --- | --- |
 Františka Plamínková 1921.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1875 Praha, Itävalta-Unkari
Kuollut: 30. kesäkuuta 1942 (67 vuotta) Kobylisy, Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti
Ammatti:  opettaja, poliitikko
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Františka Plamínková (5. helmikuuta 1875 Praha, Itävalta-Unkari – 30. kesäkuuta 1942 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti, Natsi-Saksa) oli tšekkiläinen poliitikko sekä merkittävä naisasialiikkeen organisoija. Plamínková toimi senaattorina vuosina 1925–1939. Gestapo teloitti hänet vuonna 1942.
Elämä

Plamínková syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Itävaltaan kuuluneessa Prahassa. Hän kouluttautui opettajattareksi, minkä kautta hän sai kontakteja tšekkiläisiin naisasailiikkeisiin. Plamínková oli mukana perustamassa Tšekin Naisten kansallisneuvostoa, joka toimi maan liberaalien naisasiaorganisaatioiden kattojärjestönä. Plamínková valittiin sen puheenjohtajaksi vuonna 1923. Plamínková oli aktiivinen myös kansainvälisessä naisasialiikkeessä ja hänet valittiin muun muassa Kansainvälisen naisten neuvoston (International Council of Women) varapuheenjohtajaksi.
Elämä > Senaattorina

Vuonna 1918 Plamínková liittyi Václav Klofáčin johtamaan Tšekin kansallissosialistipuolueeseen ja jätti lopullisesti opettajan ammattinsa. Vuonna 1925 hänet valittiin Tšekkoslovakian senaattiin, jossa hän pysyi aina vuoteen 1939 saakka.
Elämä > Pidätys ja teloitus

Pian sen jälkeen kun natsi-Saksa oli valloittanut Böömin, Gestapo vangitsi Pláminkován kuulusteltavaksi. Vapauduttuaan hän koetti jatkaa Naisten kansallisneuvoston toimintaa, mutta miehityshallinto teki tämän käytännössä mahdottomaksi.
Reinhard Heydrichin salamurhan jälkeisten sortotoimien myötä Plamínková vangittiin uudelleen 11. kesäkuuta 1942. Hänet teloitettiin Prahan pohjoisosassa sijainneella ampumaradalla 30. kesäkuuta.
Yksityiselämä

Plamínkován aikaan naisopettajan selibaatti oli laissa säädetty velvoite, eli he eivät saaneet mennä naimisiin. Plamínková pysyikin naimattomana koko elämänsä ajan, ja pitkälti hänen toimintansa ansiosta velvoite kumottiin Tšekkoslovakiassa vuonna 1919.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Františka Plamínková Wikimedia Commonsissa
Garven rautatieasema

Garven rautatieasema (gaeliksi Gairbh) on rautatieasema Skotlannissa Ylämaan hallintoalueella Garven kylässä. Se sijaitsee Kyle of Lochalshin radan varrella.
Asema avattiin 19. elokuuta 1870. Kaudella 2017–2018 sitä käytti 4 302 matkustajaa.
Full Moon wo sagashite

Full Moon wo Sagashite (jap. 満月をさがして, Furu Mūn o sagashite, suom. Täysikuuta etsimässä) on Arina Tanemuran luoma shōjomangasarja. Japanissa mangasarjaa julkaistiin Ribon-lehdessä vuosina 2002–2004  ja sittemmin manga on koottu yhteensä seitsemään mangakirjaan. Kyseisten mangakirjojen kustantajana toimi Shūeisha. Yhdysvalloissa Full Moon wo Sagashite alkoi ilmestyä vuonna 2004 nimellä Searching for Full Moon. Suomessa sarjaa julkaisi Egmont Kustannus.
Mangasarjan pohjalta on luotu myös Toshiyuki Katōn ohjaama samanniminen anime, joka alkoi huhtikuussa vuonna 2002 ja päättyi maaliskuussa vuonna 2003. Anime eroaa jonkin verran alkuperäisestä mangastaan, ja esimerkiksi joidenkin hahmojen historiaa on muutettu. Lisäksi anime päättyi ennen mangaa. Yhteensä jaksoja oli 52 joista jokainen kesti keskimäärin 24 minuuttia.
Tarina

Full Moon wo Sagashiten pääosassa on 12-vuotias orpotyttö Mitsuki Koyama, joka haaveilee laulajanurasta. Mitsuki kuitenkin kärsii sarkoomaksi kutsutusta sairaudesta, hankalasta paiseesta kurkussa, mikä vaikeuttaa suunnattomasti hänen lauluhaaveitaan. Lisäksi hänen isoäitinsä, jonka luona Mitsuki asuu, vihaa musiikkia eikä ole ollenkaan innoissaan lapsenlapsensa suunnitelmista ryhtyä laulajaksi.
Eräänä päivänä Mitsukin huoneeseen ilmestyy kaksi shinigamia, kuolemanjumalaa. Heidän nimensä ovat Takuto Kira ja Meroko Yui, ja heidän tehtävänään on huolehtia siitä, ettei Mitsukin elinaika lyhene tai pitene. Shinigameilta Mitsuki saa tietää, ettei hänellä on enää kuin vuosi elinaikaa jäljellä. Järkyttynyt Mitsuki päättää aloittaa unelmansa toteuttamisen heti. Hän aikoo ottaa osaa esiintymistilaisuuteen, jonka palkintona on luvassa levytyssopimus. Hän tekee sopimuksen shinigamien kanssa: jos he muuttavat hänet terveeksi 16-vuotiaaksi tytöksi, hän lupaa olla vastustelematta kun tulee hänen aikansa kuolla. Shinigamit suostuvat.
Mitsukin innokkuus ja erinomainen laulutaito tekevät vaikutuksen tuomareihin. Hän läpäisee esiintymistilaisuuden ja saa levytyssopimuksen. Mitsukista tulee suosittu laulajatähti, mutta salatakseen henkilöllisyytensä hän ottaa taiteilijanimen Full Moon. Mitsukin lupaus tulla laulajaksi juontaa juurensa kahden vuoden takaisiin tapahtumiin, jolloin hän asui orpokodissa yhdessä Eichi Sakurai -nimisen pojan kanssa. Yhdessä Eichin kanssa hän teki lupauksen, että he olisivat seuraavan kerran tavatessaan lähempänä unelmiaan: Mitsuki laulajan uraa ja Eichi tähtitieteilijän. Ennen kuin Mitsuki kykeni kertomaan tunteistaan Eichille, tämä adoptoitiin Yhdysvaltoihin. Mitsuki toivoo, että kuuluisana laulajana hän voisi löytää Eichin. Kuolemanjumalat etsivät tietoja Eichistä. He penkovat Mitsukin kotia ja löytävät kuvan ja lapun, jossa lukee että Eichi on kuollut. Mitsukikin tiesi sen.
Mitsuki karkaa kuolemanjumalilta ja he kuitenkin löytävät tämän. Kuolemanjumala-pomo Sheldan kaappaa Mitsukin ilmassa leijuvaan "koppiin", jota hän kutsuu rajakseen. Siellä hän aikoo viedä Mitsukin sielun. Meroko ja Takuto ehtivät kuitenkin ajoissa ja Mitsuki saa elää. Kolmen vuoden kuluttua Mitsuki elää yhä ja hän on tehnyt debyytin eri nimellä. Takuto katosi kolme vuotta aikaisemmin ja Merokosta ja Izumista tuli enkeleitä. Takuto kuitenkin ilmestyy keikalle, ihmisenä. Mitsuki kertoo rakastavansa tätä ja manga loppuu siihen kun Mitsuki laulaa laulun New future. Full moon wo sagashitessa on käytetty Changin' my life -yhtyeen kappaleita, kuten esimerkiksi New Future ja Myself.
Mitsukin ensimmäisen esiintymistilaisuuden jälkeen mangan ja animen tarinat eroavat toisistaan. Esimerkiksi animessa useiden hahmojen luonteita ja historiaa on muutettu.
Tarina > Anime

Kun Mitsukin ura kehittyy, hän pääsee myös käymään Yhdysvalloissa. Kun hän saapuu pikkukylään, jossa Eichi asuu, hän on haltioissaan. Takuto käy jo ennalta katsomassa Eichin talon, mutta saa selville, että Eichi oli kuollut jo kaksi vuotta aikaisemmin lento-onnettomuudessa. Takuto yrittää estää Mitsukia saamasta selville totuutta, mutta Mitsuki saa tietää mitä Eichille tapahtui ja hän menettää kaiken halunsa elää. Hänen syöpänsä pahentuu. Kun hän saapuu takaisin Japaniin, leikkausmenetelmät ovat valmiina, mutta Mitsuki ei ole henkisesti valmis, mitä vaadittaisiin leikkauksen onnistumiseksi. Mitsukin aika on myös lopussa, mutta Takuto, joka on syvästi rakastunut Mitsukiin, ei halua tappaa häntä. Takuto on koko ajan vähällä muuttua kummitukseksi, sillä hän muistaa menneisyyttään. Shinigamit, jotka muistelevat menneisyyttään muuttuvat kummituksiksi, vaelteleviksi sieluiksi. Lopuksi Izumi aikoo ottaa Mitsukin sielun, mutta Takuto estää sen. Samalla Mitsuki saa elämänhalunsa takaisin isoäitinsä, Takuton ja Merokon ansiosta.
Meroko ja Mitsuki eivät halua Takuton muuttuvan kummitukseksi, joten Meroko tekee shinigamien kaikkein suurimman rikoksen, varastaa kukan nimeltä The Flower of Forgettulness. Kukalla on kuitenkin seurauksensa: jos shinigami koskettaa kukkaa, hän menettää kaikki entiset ja nykyiset muistonsa. Meroko ja Mitsuki tietävät, että Takuto unohtaa myös heidät. Lopuksi Takuto suostuu käyttämään kukkaa. Sitä ennen Mitsuki kertoo todelliset tunteensa Takutolle – hän on tajunnut, että rakastaa Takutoa. Mitsukin viimeisessä konsertissa Takuton katsoessa sitä, alkaa kukan vaikutus tehota. Vähän ajan päästä hän unohtaa kaiken, ja kysyy Merokolta kuka on. Vaikka Takuto menetti muistinsa, vähän ajan päästä hän muuttuu kummitukseksi. Takuton paha sielu yrittää tappaa Mitsukin, mutta Meroko suojelee Mitsukia viimeiseen asti.
Meroko ja Takuto molemmat kuolevat ja pääsevät nokitusten kaikkien kuolemanjumalien johtajan kanssa. Meroko on vielä elossa, mutta Takuto makaa tajuttomana maassa. Johtaja antaa Merokolle kaksi vaihtoehtoa: joko itse säilyä kuolemanjumalana ja antaa Takuton muuttua kummitukseksi tai itse kuolla, muuttua kummitukseksi ja antaa Takuton muuttua takaisin kuolemanjumalaksi ilman muistojaan. Meroko valitsee epäitsekkäästi viimeisen vaihtoehdon. Shinigamien johtaja on tyytyväinen Merokon päätökseen ja muuttaa Merokon enkeliksi, joka suojelee ihmisiä. Koska Takuto ei ollut vielä ehtinyt tulemaan täydeksi kuolemanjumalaksi vielä, hänet voidaan muuttaa ihmiseksi.
Jopa Mitsukin tapaus unohdetaan ja hän saa elää pidempään.
Kun Mitsukin leikkaus on tehty, hän ei ole nähnyt Merokoa ja Takutoa pitkään aikaan. Heidän menettämisestä surullinen Mitsuki näkee yhtäkkiä Merokolle joululahjaksi tekemänsä pupupehmolelun, joka viittoo Mitsukia seuraamaan. Mitsuki seuraa pupua ja sitä liikutteleva Meroko-enkeli johdattaa Mitsukin pois kotoa. Perillä Mitsuki näkee unelmiensa täyttymyksen, Takuton.
Henkilöitä

Mitsuki Koyama (神山 満月, Kōyama Mitsuki) on tarinan päähenkilö. Mitsuki on 12-vuotias orpotyttö, joka unelmoi laulajanurasta. Hän kasvoi orpokodissa yhdessä Eichi Sakurai -nimisen pojan kanssa, mutta muutti myöhemmin asumaan isoäitinsä Fuzukin luokse. Hänen kurkussaan on hankala paise, mikä vaikeuttaa hänen lauluaan. Kuolemanjumala Takuton avulla Mitsuki kykenee muuttumaan terveeksi 16-vuotiaaksi tytöksi, joka kykenee kunnolla laulamaan. Hän ottaa taiteilijanimekseen Fullmoon (フルムーン, Furumūn). Mitsuki toivoo löytävänsä jälleen lapsuudenystävänsä Eichin. Manga ja anime keskittyvät kuvaamaan Mitsukin tuntemuksia Eichin kuolemaa koskien sekä hänen kasvavia tunteitaan Takutoa kohtaan.
Eichi Sakurai (桜井 英知, Sakurai Eichi) on Mitsukin lapsuudenystävä ja ensirakkaus. He tutustuivat asuessaan molemmat orpokodissa, ja heistä tuli nopeasti ystäviä. Ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin Eichi kertoi Mitsukille tunteistaan tätä kohtaan, mutta Mitsuki ei koskaan ehtinyt kertoa Eichille omista tunteistaan. Eichin lähdettyä Yhdysvaltoihin Mitsuki kadotti yhteyden tähän. Mangaversiossa Eichi kuolee lento-onnettomuudessa kun taas animessa hän kuolee auto-onnettomuuden seurauksena. Mangassa Eichi seuraa Mitsukia eräänlaisena henkenä.
Takuto Kira (タクト・キラ, Takuto Kira) on shinigami, toinen Negiraamen-nimiseen tiimiin kuuluvista kuolemanjumalista. Takuton ja hänen parinsa Meroko Yuin tehtävänä on vahtia, ettei Mitsukin elämä lyhene tai pitene. Hänen kuolemanjumalahahmonsa on kissankorvainen poika. Takuto auttaa Mitsukia antamalla tälle kyvyn muuttua 16-vuotiaaksi terveeksi tytöksi. Hän ihastuu Mitsukiin ja sarjan lopussa pelastaa tämän hengen rikkoen samalla tehtäväänsä kuolemanjumalana. Takuto pitää Mitsukista jo alussa, muttei huomaa sitä. Sarjan edetessä tämä tosin ymmärtää, että on pahasti rakastunut Mitsukiin, muttei pysty vieläkään myöntämään sitä itselleen tai Mitsukille. Takuto on hahmoista suojelija-tyyppiä.
Meroko Yui (めろこ・ユイ, Meroko Yui) on toinen Negiraamen-nimiseen tiimiin kuuluvista kuolemanjumalista. Hänen kuolemanjumalahahmonsa on pupunkorvainen tyttö. Meroko on ihastunut työpariinsa Takutoon, mutta tämä ei vastaa hänen tunteisiinsa. Meroko tuntee mustasukkaisuutta huomatessaan Takuton tunteet Mitsukia kohtaan. Hänen entinen työparinsa on Izumi Rio, johon Meroko oli myös rakastunut.
Izumi Rio (いずみ・リオ, Izumi Rio) on kylmä ja etäinen kuolemanjumala. Hän työskenteli ennen Merokon työparina. Sittemmin hänestä tuli Jonathanin pari koska Merokosta tuli Takuton pari. Mangassa Izumi kuvataan traagisena hahmona, jota esimerkiksi oma äiti hakkasi. Animessa hänet kuvataan antagonistina, ja hän yrittää useaan otteeseen varastaa Mitsukin sielun.
Jonathan (ジョナサン) on kuolemanjumala ja Izumin työpari. Mangassa hänellä on suuri rooli. Hän esimerkiksi kertoo Mitsukille kuolemanjumalien tienneen Eichin kuolemasta ja yrittää surmata Mitsukin. Animessa hänellä on huomattavasti pienempi osa.
Aiheesta muualla

Shueishan Full Moon -sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Vizin Full Moon -sivut (englanniksi)
Full Moon wo Sagashite Egmontilta animelehti.fi. Arkistoitu 15.4.2008. Viitattu 3.6.2008.
Egyptin 12. dynastia

Egyptin 12. dynastia käsitti keskivaltakunnan aikana Amenemhat- ja Senusret-nimisiä (Nenwosret, Sesostris) faaraoita. Egyptin 12. dynastia on parhaiten tunnettu kausi Egyptin historiassa ennen uutta valtakuntaa. Dynastian perustaja Amenemhat I oli edeltävän dynastian faaraon, Mentuhotep IV:n, visiiri. 12. dynastia oli Egyptissä vakainta aikaa ennen uuden valtakunnan alkua.
Tapahtumia

Dynastian ensimmäinen hallistija Amenemhet I siirsi pääkaupungin perustamaansa Amenemhet-Itj-Tawy -nimiseen kaupunkiin. Theba säilytti kuitenkin asemansa maan uskonnollisena keskuksena. Dynastian hallitsijoiden määrä on saatu selville parhaiten Abydoksen kuningasluettelosta. Dynastian aikana tärkeimmäksi jumalaksi tuli Amun. 12. dynastian aikana faaraot kykenivät säilyttämään tasapainon keskushallinnon ja paikallisten viranomaisten välillä. Dynastian kuninkaat kykenivät myös rauhoittamaan beduiinien ryöstelyä rakennuttamalla linnoituksia Nubiaan ja Egyptin itärajalle. Aikakauden patsaille tyypillisinä piirteinä ovat isot korvat joiden arvellaan osoittaneen faaraoiden ja aateliston kykyä kuunnella alamaisten toiveita.
Faaraot

| Nimi | Vuodet |
| --- | --- |
Amenemhet I: 1991 eaa. – 1962 eaa.
Senusret I (Sesostris I): 1971 eaa. – 1926 eaa.
Amenemhet II: 1929 eaa. – 1895 eaa.
Senusret II (Sesostris II): 1897 eaa. – 1878 eaa.
Senusret III (Sesostris III): 1878 eaa. – 1839 eaa.
Amenemhet III: 1860 eaa. – 1814 eaa.
Amenemhet IV: 1815 eaa. – 1806 eaa.
Sobekneferu: 1806 eaa. – 1802 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Egyptin 12. dynastia Wikimedia Commonsissa
Gary-Chicagon kansainvälinen lentoasema

Gary-Chicagon kansainvälinen lentoasema (engl. Gary/Chicago International Airport; IATA: GYY, ICAO: KGYY) on julkinen lentoasema 5 kilometriä luoteeseen Garyn kaupungin liikekeskuksesta Indianassa, Yhdysvalloissa. Lentoasema palvelee Chicagon metropolialuetta ja sijaitse 40 kilometriä kaakkoon Chicagosta. Lentoaseman toiminnasta vastaa Gary Chicago Airport Authority. Lentoasema on Chicagon metropolialueen kolmanneksi tärkein. Vuonna 2006 lentoaseman laajennukseen osoitettiin 48 miljoonaa dollaria liittovaltion varoja seuraavan kymmenen vuoden ajaksi.
Aiheesta muualla

Lentoaseman viralliset sivut
Gary-Chicagon kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
George Gallup

George Gallup.
George Horace Gallup (18. marraskuuta 1901 – 26. heinäkuuta 1984) oli yhdysvaltalainen tilastotieteilijä. Hän kehitti menestyneen tilastollisen otantatutkimusmenetelmän, mielipidetiedustelun eli ”gallupin”, yleisen mielipiteen mittaamiseksi. Menetelmä tuli tunnetuksi vuoden 1936 vaaleissa, kun se ennusti Franklin D. Rooseveltin uudelleenvalinnan Yhdysvaltojen presidentiksi.
Elämänvaiheet

Gallup syntyi karjatilallisen perheeseen Jeffersonissa Iowassa. Hän lähti opiskelemaan Iowan yliopistoon vuonna 1918 ja suoritti BA-tutkinnon 1923, MA-tutkinnon 1925 ja valmistui filosofian tohtoriksi yhteiskuntatieteiden alalla 1928. Iowassa opiskellessaan Gallup toimi opiskelijalehti The Daily Iowanin toimittajana. Hänen väitöskirjansa otsikko oli A New Technique for Objective Methods for Measuring Reader Interest in Newspapers. Opetettuaan jonkin aikaa Iowassa hän siirtyi 1929 johtamaan journalismin tiedekuntaa Draken yliopistoon, ja sieltä hän siirtyi 1931 opettamaan ja tutkijaksi Northwestern-yliopistoon. Vuoden kuluttua hän astui Young & Rubicam -mainostoimiston palvelukseen, ja teki siellä mielipidetutkimuksia sen asiakkaille, ja näin hänestä tuli alan ensimmäinen  markkinatutkimuksen johtaja. Hän oli Y&R:n palveluksessa kuusitoista vuotta. Siellä ollessaan hän perusti vuonna 1935 American Institute of Public Opinionin.
.
Gallupin uusi yritys sai 1936 valtakunnallista huomiota ennustamalla 50 000 vastaajan vastausten perusteella oikein Yhdysvaltojen vuoden 1936 presidentinvaalien tuloksen, toisin kuin laajalti arvostettu Literary Digest -lehti. Literary Digestin paljon laajempi kysely perustui yli kahteen miljoonaan palautettuun vastaukseen, mutta ennusti tuloksen väärin. Sen lisäksi, että Gallupin ennuste osui oikeaan, hän ennusti oikein Literary Digestin kyselyn tuloksen ja käytti paljon pienempää satunnaisotantantaa.
Kahdentoista vuoden kuluttua Gallupin yritys erehtyi ennustamaan, että Thomas Dewey voittaisi Harry S. Trumanin vuoden 1948 presidentinvaaleissa 5–15 prosenttiyksiköllä. Gallup selitti virheen johtuneen siitä, että hän lopetti kyselyn kolme viikkoa ennen vaalipäivää.
Vuonna 1958 Gallup yhdisti kaikki kyselytoiminnot yhdeksi organisaatioksi Gallup Organization. Gallup kuoli sydäninfarktiin vuonna 1984 kesäasunnollaan Tschingelissä Bernese Oberlandissa Sveitsissä. Hänen perustamastaan yhtiöstä on monien nimenvaihdosten ja yrityskauppojen kautta tullut Kantar TNS, joka tunnettiin Suomessa aiemmin nimellä TNS Gallup Oy.
Aiheesta muualla

Kuuluisia Iowalaisia: George Gallup[vanhentunut linkki], Des Moines Register (englanniksi)
George Gallup Texasin yliopiston verkkosivuilla (englanniksi)
Garwolinin piirikunta

Garwolinin piirikunta (puol. powiat garwoliński) on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 108 981. Siihen kuuluvat 12 kuntaa ovat Borowie, Garwolin, Górzno, Łaskarzew, Maciejowice, Miastków Kościelny, Parysów, Pilawa, Sobolew, Trojanów, Wilga ja Żelechów.
Garwolinin piirikunnalla on yhteistä rajaa Siedlcen, Mińskin, Otwockin, Grójecin, Kozienicen, Rykin ja Łukówin piirikuntien kanssa.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Garwolinin piirikunnan asukkaista 50,3 prosenttia oli naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeikäiset 18,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 357 lasta. Garwolinin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 103 643 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Garwolinin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Elsa Thulin

Elsa Thulin
Elsa Thulin o.s. Sachs (19. tammikuuta 1887 − 29. maaliskuuta 1960) oli ruotsalainen kirjallisuudenkääntäjä ja järjestöjohtaja.
Thulin valmistui Tukholman Wallinska skolanista 1906, aloitti samana vuonna opiskelun Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän meni 1910 naimisiin John Thulinin kanssa, ja he saivat kaksi lasta.
Thulin aloitti kääntäjänä 1907 ja jatkoi aina 1950-luvulle asti. Hän on hyvin arvostettu kääntäjä, jonka tyyli ei vanhene ajan mukana, ja joistakin hänen käännöksistään otetaan edelleen uusia painoksia. Hänen yhdessä Aslög Davidsonin kanssa kääntämänsä Trygve Gulbranssenin Bjørndal-trilogia (1933−1935) aiheutti kiistan konservatiivien ja kulttuuriradikaalien välille. Kyse ei ollut käännöksen laadusta vaan vanhoilliset, lähinnä kristilliset, mielipidevaikuttajat halusivat julkaistavan rakentavaa aikalaiskirjallisuutta. Gulbranssenia pidettiin esimerkillisenä juuri vanhoillisissa piireissä, kun taas radikaalit Sven Stolpen johdolla pitivät Gulbranssenin tuotantoa pahimman lajin pekoraalina. Teoksesta tuli kuitenkin suosittu, ja siitä on otettu uusia painoksia vielä 2000-luvulla, jolloin kirjallinen kiista oli jo unohtunut.
Kääntäjäntyönsä ohella Thulin aloitti jo 1920-luvulla kulttuuritoimittajana ja keskustelijana, ja hän kirjoitti muun muassa natsismin vastaisia artikkeleita. Ammatillisesti hän teki työtä kirjallisuudenkääntäjien työehtojen parantamiseksi, vaikka hänen oman perheensä taloudellinen tilanne oli hyvä. Hän johti alan järjestön Svenska Översättarförbundet perustamista ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Ruotsin silloisessa kirjailijaliitossa Författareföreningen kääntäjien asiat olivat jääneet sivuun, ja lopulta ei kääntäjiä enää otettu liiton jäseniksi.
Thulinin nimeä kantava kääntäjäpalkinto perustettiin 1960, ja ensimmäisenä se myönnettiin hänelle.
Palkinnot

1955 Boklotteriets kääntäjäapuraha
1956 Ruotsin akatemian kääntäjäpalkinto
1960 Elsa Thulinin kääntäjäpalkinto
Palmes Académiques
Kunnialegioonan ritari