stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lawrence Brittain

| Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Afrikka> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio 2016 | kaksikko i.p. |  |
Lawrence Brittain (s. 9. marraskuuta 1990) on eteläafrikkalainen soutaja. Hän saavutti Shaun Keelingin parina perämiehettömässä kaksikossa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016. He hävisivät kilpailun voittaneelle uusiseelantilaisparille 2,80 sekuntia. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Brittain sijoittui perämiehettömässä nelosessa kymmenenneksi eli viimeiseksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi perämiehellisessä kaksikossa Amsterdamissa 2014. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Brittain voitti perämiehettömässä kaksikossa kultaa vuonna 2010 ja sijoittui samassa luokassa hopealle vuonna 2011.
Brittain sairastui vuonna 2014 Hodgkinin lymfoomaan mutta toipui siitä. Hänen isänsä David ja veljensä Matthew ovat myös soutajia ja jälkimmäinen on olympiavoittaja vuodelta 2012.
Taavetti (Luumäki)

Taavetin linnoituksen portti
Seuratalo Joukola Taavetissa
Taavetti (epävir. ruots. Davidstad; ven. Давыдов, Davydov) on Etelä-Karjalan maakunnassa sijaitsevan Luumäen kunnan keskustaajama. Lähimpään kaupunkiin Lappeenrantaan on matkaa 38 kilometriä. Hamina ja Kouvola ovat 50 kilometrin päässä.
Taavetti on syntynyt Taavetin linnoituksen ympärille. Linnoitus on osa linnoitusketjua, joka 1700-luvun lopulla rakennettiin suojaamaan Pietaria. Linnoituksen paikaksi on aikoinaan valittu Marttilan kylä pääteiden risteyksessä, kuten Taavetti edelleen on.
Taavetissa sijaitsee myös Kouvolan ja Lappeenrannan välisen rataosan Taavetin liikennepaikka 47 kilometrin päässä Kouvolasta. Henkilöliikenne Taavetin asemalla päättyi alhaisen liikennemäärän takia 2. syyskuuta 2006.
Aiheesta muualla

Taavetin linnoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Taavetin linnoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Karjalan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
Sudanin jalkapallomaajoukkue

Sudanin jalkapallomaajoukkue edustaa Sudania jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Sudanin jalkapalloliitto.
Sudanin maajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Olympiakisojen jalkapalloturnauksessa Sudan oli mukana Münchenissä 1972, jossa se hävisi Burmalle 0–2, Neuvostoliitolle 1–2 ja Meksikolle 0–1 jääden alkulohkossaan viimeiseksi.
Sudan saavutti pronssia ensimmäisissä Afrikan mestaruuskilpailuissa, kotikisoissaan 1957. Turnaukseen osallistui vain kolme joukkuetta ja Sudan hävisi ainoassa ottelussaan Egyptille 1–2. Egyptin kisoissa 1959 Sudan saavutti hopeaa. Tälläkin kertaa mukana oli vain kolme joukkuetta: Sudan voitti Etiopian 1–0, mutta hävisi Egyptille 1–2. Ghanan kisoissa 1963 Sudan voitti alkulohkonsa selviytyen loppuotteluun, jonka se hävisi Ghanalle 0–3. Kotikisoissaan 1970 Sudan voitti Afrikan mestaruuden. Sijoituttuaan alkulohkossaan toiseksi se voitti välieräottelussa Egyptin jatkoajan jälkeen 2–1 ja loppuottelussa Ghanan 1–0. Pudottuaan vuosien 1972 ja 1976 kisoissa ensimmäisellä kierroksella Sudan ei esiintynyt Afrikan mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa ennen kuin vasta Ghanan kisoissa 2008, joissa se jäi alkulohkossaan viimeiseksi. Päiväntasaajan Guinean ja Gabonin isännöimissä 2012 kisoissa Sudan eteni puolivälieräotteluun, jonka hävisi Sambialle 0–3.
Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1954 – Ei osallistunut
1958 – Vetäytyi karsintojen aikana
1962–1966 – Vetäytyi karsinnoista
1970–1974 – Ei selvinnyt karsinnoista
1978 – Vetäytyi karsinnoista
1982–1990 – Ei selvinnyt karsinnoista
1994 – Vetäytyi karsinnoista
1998–2010 - Ei selvinnyt karsinnoista
Afrikan mestaruuskilpailut

1957 – Kolmas
1959 – Toinen
1962 – Ei selvinnyt karsinnoista
1963 – Toinen
1965 – Ei selvinnyt karsinnoista
1968 – Ei selvinnyt karsinnoista
1970 – Mestari
1972 – 1. kierros
1974 – Ei selvinnyt karsinnoista
1976 – 1. kierros
1978 – Vetäytyi
1980 – Ei selvinnyt karsinnoista
1982 – Ei osallistunut
1984 – Ei selvinnyt karsinnoista
1986 – Vetäytyi
1988–1996 – Ei selvinnyt karsinnoista
1998 – Vetäytyi karsintojen aikana
2000 – Ei osallistunut
2002–2006 – Ei selvinnyt karsinnoista
2008 – 1. kierros
2010 – Ei selvinnyt karsinnoista
2012 – Puolivälierät
2013–2015 – Ei selvinnyt karsinnoista
Suomen peura (kirja)

| Suomen peura |
| --- | --- |
Kirjailija:  Martti Montonen
Kuvittaja:  Martti Montonen, kuva-arkistot
Kansitaiteilija:  Urpo Huhtanen
Kieli:  suomi
Genre:  Suomen luonto, kuvakirjat, eläinkirjat
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1974
Sivumäärä:  118
ISBN:  951-0-06261-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomen peura on Martti Montosen vuonna 1974 ilmestynyt tieto- ja kuvateos peurasta ja varsinkin metsäpeurasta eli suomenpeurasta. Teoksen julkaisi WSOY, sen taitto ja typografia ovat Urpo Huhtasen käsialaa.
Sisältö

Kirja tarkastelee peuran ja metsäpeuran historiaa, levinneisyyttä, elinolosuhteita ja ominaisuuksia, mutta myös  muita peuraan liittyviä ilmiöitä kuten sanastoa, varsin laaja-alaisesti. Siinä on runsas mustavalkokuvitus ja karttoja, jotka esittävät metsäpeuran levinneisyyttä Euroopassa, peura-nimiä Suomen rautakauden asutuksen piirissä, peura-, hirvas- ja teva(na)-aiheisia nimiä, Lapin perua olevaa peuranimistöä sekä metsäpeurojen vasomishavaintoja Kuhmossa. Erillisessä karttaliitteessä on kuvattu peura- ja petra-nimien levinneisyyttä koko Fennoskandiassa. Useissa kuvissa on tekijän laatimat kuvatekstit, jotka enimmäkseen havainnollistavat kuvanottopaikkaa tai -tilannetta mutta sisältävät myös tekstiä täydentäviä muita tietoja.
Rakenne

Teoksen luvut ovat seuraavat:
Kunteushärkä ja peurahirvas: tekijän taustoitus ja saatesanat teokselleen
Jääkautisia peuroja ja kivikautisia hirviä: katsaus vanhimpiin peuroja koskeviin tietoihin jääkausilta ja kivikaudelta, kuten Zalavrugan kalliopiirros Uikujoen kalliopiirrosalueella
Peura-aavalta peuravuorelle: metsäpeuran ja peura-aiheisten sanojen levinneisyyden tarkastelu Suomen näkökulmasta
Lounais-Suomen peurakausi: metsäpeuran ja peura-aiheisten nimien levinneisyys varsinkin Lounais-Suomen vanhan asutuksen piirissä
Hirvas, tarvas ja tevana: peura-aiheista nimistöhistoriaa rautakaudelle saakka
"Peuroja oli täellä mahottomasti silloin!": peurojen ja porojen nimistö- ja levinneisyyshistoriaa etenkin saamelaisten kannalta katsottuna
"Kaitui peura pois": metsäpeurojen levinneisyydestä aina 1800- ja 1900-luvulle asti
Sapsosta simasen pedran: peura-aiheisista sanonnoista ja niiden merkityksistä
Peura ja tuuli: peuran reagoimisesta tuuleen ja tuulen hyödyntämisestä, mukaan lukien kirjoittajana omat havainnot
Petran poikimasijoilta ja kesälaitumilta: metsäpeuran vasomisesta ja vaeltamisesta, mukaan lukien kirjoittajan omat havainnot
Rangifer tarandus fennicus: peuran alalajin metsäpeuran ominaisuuksista
Hirvas hököttää: metsäpeurauroksista, mukaan lukien kirjoittajan omat havainnot
Talvipeuroja: metsäpeuran talvehtimisesta, mukaan lukien kirjoittajan omat havainnot
"Se on kovaa hiihtoa, kun peuraa hiihetään": peurojen pyynnistä hiihtämällä
Kallisarvoinen kokonaisuus: pohdinta metsäpeuran tilasta ja tulevaisuudesta Suomessa.
Lisäksi teoksessa on lähdeviitteiden luettelo, kirjallisuuslista, "Sanoja ja asioita" eli termien selityksiä viittauksineen kirjan tekstiin ja kuviin, sisällysluettelo sekä liitekartta peura-aiheisten nimien levinneisyydestä.
Suomen Lähi-idän instituutti

Suomen Lähi-idän instituutti (FIME) on yksi Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuteista. Se on yksi kolmesta suomalaisesta Välimeren alueella toimivasta akateemisesta tiedeinstituutista. Kohdealue on itäisen Välimeren alue. Se on perustettu vuonna 1994. Suomen Lähi-idän instituutin tarkoituksena on tukea ja edistää Lähi-idän kielten, kulttuurien ja yhteiskuntien tutkimusta ja opetusta. Instituutin tavoitteena on myös edistää yhteistyötä Suomen ja Lähi-idän maiden korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten välillä. Instituutti myöntää lisäksi apurahoja kohdemaissa tehtävään tutkimukseen.
Instituutilla on tällä hetkellä Lähi-idän toimipaikka Beirutissa ja yhteyshenkilö Kairossa, ja sen toiminta on pääosin opetusministeriön rahoittamaa. Israelin ja palestiinalaishallinnon alueen toiminnot ovat säätiön alaisia. Instituutin toiminta kattaa muun Lähi-idän alueen.
Instituuttia on johtanut vuodesta 2020 eteenpäin Irina Piippo.
Instituutti ylläpitää vierasblogeja Lähi-itä Nyt ja Mosaiikki. Se julkaisee myös tiedettä popularisoivaa Lukemista Levantista -kirjoitussarjaa.
Suomen Lähi-idän instituutin säätiö toimii Suomen Lähi-idän instituutin taustaorganisaationa. Lisäksi se koordinoi  Suomen Anna Lindh -verkostoa. Suomen Lähi-idän instituutin ystävät ry on instituutin taustalla toimiva yhdistys, jonka toiminnan tarkoituksena on tehdä Lähi-idän maita tunnetuksi järjestämällä luentoja, yleisötilaisuuksia, koulutusmatkoja ja kulttuurinvaihtoa Lähi-idän alueen maihin ja maista.
Johtajat

Mikko Louhivuori (1998–2002)
Irmeli Perho (2002–2005)
Raija Mattila (2005–2008)
Hannu Juusola (2009–2010)
Ari Kerkkänen (2011–2014)
Raija Mattila (2014–2020)
Irina Piippo (2020–)
Aiheesta muualla

Suomen Lähi-idän instituutti
Suomen Lähi-idän instituutin säätiö
Suomen Lähi-idän instituutin ystävät ry
Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit (Arkistoitu – Internet Archive)
Lähi-itä Nyt -blogi
Mosaiikki-blogi
Laurent Binet

| Laurent Binet |
| --- | --- |
 Laurent Binet 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1972 (ikä 52) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  opettaja, kirjailija
Kirjailija
Aikakausi:  2000–
Esikoisteos:  Forces et Faiblesses de nos muqueuses
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Prix Goncourt du premier Roman   Prix du Roman Fnac   Prix Interallié 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Laurent Binet (s. 19. heinäkuuta 1972 Pariisi, Ranska) on ranskalainen opettaja ja kirjailija.
Tausta

Suoritettuaan kirjallisuuden opinnot kotikaupungissaan Pariisissa Pariisin yliopistossa Binet valmistui myös opettajakoulutuksesta. Kymmenen vuoden ajan valmistumisensa jälkeen hän toimi lukion opettajana Pariisin pohjoisen esikaupungin Saint-Denisin koulussa mutta opetti samalla myös sen yliopistossa. Tämän lisäksi Binet on toiminut lehtorina Pariisin VIII, Pariisin III ja Pariisin VII – Denis  Diderot yliopistoissa. Ennen toimimistaan opettajana Ranskassa hän opetti ranskan kieltä Slovakian Košicen kenraali Milan Rastislav Stefánikin mukaan nimetyssä sotilasakatemiassa.
Binet on ollut mukana säveltäjänä ja laulajana Stalingrad-nimisessä yhtyeessä.
Kirjallinen tuotanto

Binet aloitti kirjallisen tuotantonsa julkaisemalla vuonna 2000 teoksen Forces et Faiblesses de nos muqueuses. Vuonna 2004 hän julkaisi teoksen La Vie professionelle de Laurent B, jossa hän kertoo toiminnastaan pariisilaisissa ja ympäristön peruskouluissa.
Vuonna 2010 Binet julkaisi historiallisen romaanin HHhH (Himmlers Hirn heißt Heydrich, ”Himmlerin aivojen nimi on Heydrich”), joka kertoo Operaatio Anthropoidista, jossa kaksi tšekkoslovakialaista vastarintataistelijaa lähetettiin Lontoon toimesta surmaamaan Gestapon johtaja ja natsien salaisen palvelun johtaja Reinhard Heydrich. Teos on fiktiota, joka liittyy ongelmalliseen todellisuuteen. Ilmestyttyään vuonna 2010 kirja palkittiin Prix Goncour du premier roman -palkinnolla.
Teosta HHhH myytiin sen ilmestyttyä runsaasti, Ranskassa 250 000 kappaletta, Espanjassa 40 000 kappaletta, Tšekin tasavallassa 12 000 kappaletta sekä 150 000 Hollannissa ja Britanniassa. Kirja on käännetty noin neljällekymmenelle kielelle. Se oli myös arvostelumenestys ja esimerkiksi kirjailijat Mario Vargas Llosa, Bret Easton Ellis ja Martin Amis suosittelivat teoksen lukemista. Se valittiin vuonna 2012 New York Timesin sadan merkittävän teoksen listalle.
Binet’n seuraava kirja Kuka murhasi Roland Barthesin? (La Septième Fonction du langage) ilmestyi syksyllä 2015, ja se kertoo kuvitteellisesta salaliitosta, jonka uhriksi joutui ranskalainen filosofi Roland Barthes. Tämä teos sai puolestaan Prix du roman Fnac- ja Prix Interallié -palkinnot. Tommi Melender luonnehtii kirjaa Parnassossa "pääsykoekirjaksi länsimaisten älykköjen hengailukerhoon", eli jos ei tunnista sen monenlaisia viittauksia, ei siitä saa pitävää otetta. Parhaimmillaan se on hänen mielestään älymystösatiiri, mutta älykyyttä ja tyylitajua säteilevät temput eivät enää jaksa tehota nelisatasivuisen romaanin loppua kohden.
Teokset > Ranskaksi

Forces et faiblesses de nos muqueuses, Le Manuscrit, 2000
La Vie professionnelle de Laurent B., Little Big Man, 2004
HHhH, Grasset, 2010
Rien ne se passe comme prévu, Grasset, 2012
La Septième Fonction du langage, Grasset, 2015
Qu’est-ce que la gauche, kollektiivinen teos, 2017
Teokset > Suomeksi ilmestyneet

HHhH, Heydrichin salamurhan jäljillä, suom. Taina Helkamo, Gummerus 2015
Kuka murhasi Roland Barthesin?, suom. Lotta Toivanen, Gummerus, 2017
Taavetin linnoitus

| Taavetin linnoitus |
| --- | --- |

Sijainti:  Luumäki, Suomi
Koordinaatit:  60°55′21″N 27°33′27″E﻿ / ﻿60.9225749°N 27.55739°E﻿ / 60.9225749; 27.55739
Rakennustyyppi:  Linnoitus (en)
 fiTaavetin linnoitus 
  
Taavetin linnoituksen eteläpuolta
Taavetin linnoitus 1773–1803 on Venäjän keisarikunnan armeijan Luumäelle rakennuttama linnoitus. Sen tarkoituksena oli estää tai hidastaa Ruotsin kuningaskunnan mahdollista hyökkäystä Turun rauhan rajojen takaa hattujen sodan jälkeen. Taavetin linnoitus oli osa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää.  Linnoitus nimettiin Katariina II:n käskystä Davidovskaja Krepostiksi eli Davidovin linnoitukseksi Pyhittäjä David Tessalonikalaisen mukaan.
Ensimmäinen rakennusvaihe kesti 1773–1781. Silloin rakennettiin vallisarvista koostuva linnoitus, jonka koko oli noin 650 × 800 metriä. Toisen rakennusvaiheen aikana rakennettiin linnoituksen sisäosa 1791–1796. Linnoituksen sotilaallinen käyttö lakkautettiin 1803 ennen Suomen sotaa.  Linnoitus oli kuitenkin toiminta-aikanaan tuonut rakennustyön ja sotilaiden mukana paikalle niin paljon taloudellista toimintaa, että Taavetista muodostui tulevan Luumäen kunnan keskustaajama.
Linnoituksen raunioita on kunnostettu, ja siellä järjestetään ulkoilmatapahtumia, kuten markkinoita sekä vuosittainen jazz-tapahtuma Vallijamit.
Aiheesta muualla

rky.fi: Taavetin linnoitus
Suomen Lähikauppa

| Suomen Lähikauppa Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2005
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:   Suomi
Toimiala:  vähittäiskauppa
Liikevaihto:   936 milj. € (2015)
Liikevoitto:  −8 milj. € (2015)
Nettotulos:  −9 milj. € (2015)
Henkilöstö:  3 800 (2015)
Omistaja:  Triton 11.4.2016 asti Ruokakesko 12.4.2016 alkaen
Huomioitavaa:  Nykyään K-Market Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Lähikauppa Oy oli suomalainen vähittäiskauppaa harjoittanut yritys. Sen valtakunnalliset vähittäiskauppaketjut olivat Siwa, Valintatalo ja Euromarket. Yhtiön toiminnot myytiin Keskolle ja sen nimi muutettiin K-Market Oy:ksi vuonna 2016.
Historiaa

Yhtiö syntyi, kun Tradeka-yhtymän omistaman Tradeka Oy:n ja Wihurin omistaman Ruokamarkkinat-yhtiön liiketoiminnat yhdistettiin uudeksi Tradeka Oy:ksi 2005. Uuden yhtiön omistukseen tulivat Tradekalta myymäläketjut Siwa, Valintatalo ja Euromarket ja Wihurilta Ruokavarasto, Sesto ja Etujätti. Yhdistämisvaiheessa Tradeka-yhtymä omisti yhtiöstä 51,6 %, pääomasijoitusyhtiö Industri Kapital 31,8 %, Wihuri 15,9 % ja toimiva johto 1,7 %. Uuden kaupparyhmän hankintaa ja logistiikkaa hoiti Tuko Logistics.
Vuonna 2007 tehdyillä osakekaupoilla Industri Kapital (nykyiseltä nimeltään IK Investment Partners) nousi yhtiön pääomistajaksi.
Tradeka Oy:n nimi muuttui Suomen Lähikauppa Oy:ksi joulukuussa 2008.
Pietarissa toimineet Siwa-kaupat myytiin elokuussa 2009. Uuden lähikauppoihin keskittyvän strategiansa mukaisesti yritys luopui Euromarket-ketjusta; osa Euromarketeista myytiin S-ryhmälle ja Keskolle.
Vuonna 2012 IK Investment Partners, Osuuskunta Tradeka-yhtymä ja Wihuri myivät Suomen Lähikauppa Oy:n koko osakekannan Triton Fund III -sijoitusrahastolle.
Vuoden 2013 lopussa yrityksellä oli 500 Siwa-myymälää, 161 Valintataloa ja yksi Euromarket. Suomen Lähikaupan liikevaihto oli vuonna 2013 noin 1 011,3 miljoonaa euroa. Yritysryppäässä työskenteli noin 5 170 henkilöä. Ryhmän markkinaosuus Suomen päivittäistavarakaupasta vuonna 2013 oli seitsemän prosenttia.
Kesko sopi ostavansa Suomen Lähikauppa Oy:n koko osakekannan 60 miljoonalla eurolla marraskuussa 2015. Huhtikuussa 2016 Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan, ja kauppa toteutui lopullisesti.
Yhtiön nimi vaihtui K-Market Oy:ksi.
Yhtiön kanta-asiakasohjelmana oli YkkösBonus vuoteen 2014 asti, jolloin ohjelma korvattiin uudella Pins-ohjelmalla. Pins-ohjelmassa oli mukana Suomen Lähikaupan lisäksi useita muita liikkeitä ja verkkokauppoja.
Suomen Lähikauppa julkaisi asiakaslehteä nimeltä Me.
Ketjut

Euromarket
Siwa
Valintatalo
Lauri Saari (teollisuusneuvos)

Lauri Valdemar Saari (10. kesäkuuta 1893 Iitti – 12. syyskuuta 1988) oli suomalainen, Pieksämäellä vaikuttanut Valtionrautateiden virkamies ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1951.
Saaren vanhemmat olivat esimies Juho Saari ja Mimmi Heikkilä ja puolisot 1922–1954 Elsa Maria Huuskonen ja vuodesta 1955 Toini Agnes Hynninen. Hän muutti Pieksämäelle veturinlämmittäjäksi 1913, suoritti veturinkuljettajatutkinnon Viipurissa 1916, ja suoritti päästötutkinnon Helsingin Teollisuuskouluun sähköteknilliseltä osastolta 1924. Kauppa- ja teollisuusministeriö myönsi hänelle stipendin opinto- ja työmatkalle Saksaan ja Unkariin, jolta palattuaan hänet nimitettiin toisen luokan veturinkuljettajaksi ja 1933 ensimmäisen luokan veturinkuljettajaksi. Saari suoritti vielä Helsingin teollisuuskoulun konerakennusosaston täydellisen oppimäärän 1927. Hän oli Pieksämäen Vehnämylly Oy:n perustajia, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1934–1956. Saari perusti 1937 myllyn yhteyteen Matkalaukku Oy:n. Vuonna 1940 Saari erosi virastaan Valtionrautateillä ja jatkoi uraansa täyspäiväisesti yritysjohtajana. Hän oli edellä mainittuen yritysten lisäksi puheenjohtajana ja toimitusjohtajana myös Pieksämäen Puhelin Oy:ssä 1942–1959 ja Elintarvikekoneet Oy:ssä vuodesta 1944.
Saari oli Pieksämäen kunnan- ja kauppalanvaltuuston jäsen, kauppalanhallituksen jäsen, sähkö- ja vesilaitosten johtokuntien puheenjohtaja ja eri lautakuntien puheenjohtaja. Hän teki aloitteen Pieksämäen kauppaoppilaitoksen perustamisesta. Saari vaikutti myös Pieksämäen Liikemiesyhdistyksessä ja Keskuskauppakamarissa.
Lawrence Cherney

Lawrence Cherney (s. 1. toukokuuta 1946 Peterborough, Ontario) on kanadalainen oboisti. Hän opiskeli vuosina 1959–1964 Perry Baumanin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa. Tämän jälkeen hän aloitti filosofian opinnot Toronton yliopistossa; hän sai vielä samanaikaisesti niiden kanssa opetusta Baumanilta. Cherney lähti Ford Foundationin apurahan (1966) ja Canada Councilin palkinnon (1967–1970) turvin Yhdysvaltoihin opiskelemaan John Mackin, Ray Stillin ja muiden johdolla.
Cherney oli National Arts Centre Orchestran alkuperäisjäsen (1969–1972) ja oli mukana perustamassa myös York Winds -kokoonpanoa, johon kuului vuosina 1972–1982. Hän on esiintynyt York Windsin kanssa ja vuodesta 1982 lähtien solistina laajalti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Israelissa. Hän on esiintynyt myös monien muiden kokoonpanojen, kuten Vancouverin CBC-orkesterin ja Manitoban kamariorkesterin kanssa. Cherney tunnetaan sekä perinteisen ohjelmiston että nykymusiikin tulkitsijana. Hän on omistautunut uudelle kanadalaiselle ohjelmistolle, ja hän on tilannut tai kantaesittänyt kymmeniä teoksia kanadalaisilta, eurooppalaisilta ja yhdysvaltalaisilta säveltäjiltä. Vuonna 2009 Cherney sai nimityksen Canadian Music Centren lähettilääksi. Hän pääsi Kanadan ritarikuntaan vuonna 2003.
Cherney perusti vuonna 1981 konserttisarjan Music at Sharon, jonka ensimmäinen taiteellinen johtaja hän oli. Hän on opettanut oboensoittoa ja kamarimusiikkia Ottawan yliopistossa, Yorkin yliopistossa, The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa.  Hänen veljensä on säveltäjä Brian Cherney.
Lauri Räsänen

Lauri Ensio Räsänen (21. elokuuta 1935 Viipuri – 12. joulukuuta 2004 Lappeenranta) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Räsäsen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Otto Räsänen ja konttorinhoitaja Maija Rissanen ja puoliso vuodesta 1956 kosmetologi Raili Pipinen. Räsänen työskenteli jo nuoresta isänsä johtamassa Viipurissa 1930 perustetussa perheyritys Itä-Suomen Kumikorjaamossa, joka siirtyi sotien jälkeen Lappeenrantaan. Tultuaan ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1954 ja suoritettuaan merkonomin tutkinnon 1956 Liikemiesten Kauppaopistossa Helsingissä hänestä tuli yrityksen apulaisjohtaja ja myyntiedustaja. Isän kuoltua 1965 Räsänen siirtyi yrityksen toimitusjohtajaksi.
Isko-nimen 1980-luvulla saanut yhtiö kehittyi Räsäsen johdolla merkittäväksi kumialan teollisuusyritykseksi, se oli muun muassa Skandinavian suurin raskaiden ajoneuvorenkaiden pinnoittaja. Pörssiyhtiö siitä tuli vuonna 1988. Lauri Räsänen, joka oli saanut edellisenä vuonna teollisuusneuvoksen arvonimen, luovutti yrityksen toimitusjohtajuuden pojalleen 1991. Räsäsellä oli alansa merkittäviä järjestötehtäviä sekä alueellisia ja yhteiskunnallisia luottamustoimia. Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Räsäsen kauppatieteiden kunniatohtoriksi keväällä 2003. Sotilasarvoltaan Räsänen oli reservin majuri.
Swimrun

| Swimrun | Uintia ja juoksua vuorotteleva moniosuuksinen maastourheilulaji |
| --- | --- |
Syntynyt: 2002 Ruotsissa
Ensimmäinen virallinen kilpailu: Ö till ö syyskuussa 2006
Maat: Alkoi Ruotsista ja kilpailuja alettu järjestää myös Suomessa, muissa Euroopan maissa sekä Amerikassa
Joukkueet: Kaksi jäsentä, mies-, nais- tai sekajoukkue
Lajityyppi: Kestävyysurheilu
Swimrun (uintijuoksu) on moniosuuksinen kilpailu, jossa osallistujat juoksevat maastossa ja uivat avovedessä merkittyä reittiä pitkin vaihtaen useasti juoksuosuudelta uintiin ja päinvastoin.
Historia

Swimrun alkoi Ruotsissa 2002 kun Anders Malm, utöläishotellin omistaja ja hänen henkilökuntaansa kuuluneet veljekset saivat idean haastaa toisensa Tukholman saaristossa. Haasteessa osallistujien oli määrä läpäistä saaristoreitti Sandhamnista Utöhön. Vuonna 2006 ideasta julkistettiin virallinen kilpailu nimeltään "Ö till ö". Nimensä mukaisesti kilpailu etenee saarelta toiselle.
Ö Till Ö on arvioitu yhdeksi maailman rankimmista kestävyysurheilukilpailuista  ja sitä pidetään swimrunin maailmanmestaruuskilpailuna. Päästäkseen Ö till ö:hön joukkueen täytyy läpäistä karsinta, joka muistuttaa Havaijin Ironman World championship -kisan karsintaa.
Ruotsissa swimrunista on tullut uudentyyppinen kestävyyslaji joka on koonnut huomattavan kannatuksen kasvavasta kestävyysurheilu- ja triathlonharrastajajoukosta. Ruotsissa järjestetään vuonna 2015 lukuisia kilpailuja, joista monet ovat jo vuosittain toistuvia. Kansainvälinen kiinnostus lajiin on kasvussa, ja muissa maissa järjestetään vuonna 2015 tiettävästi kahdeksan kisaa. Näistä kaksi on Suomessa, Porkkala Swimrun (25.7.) ja Solvalla Swimrun (19.9.).
Swimrunin luonne

Swimrunille on omaleimaista että sitä harrastetaan aina ulkona ja avovedessä. Tavoitteena on edetä lähtöpisteestä maaliin määrättyä reittiä pitkin. Swimrun on moniosuuksinen eli lajien välillä vaihdetaan useita kertoja. Kaikki välineet on kuljetettava omin voimin mukana lähdöstä maaliin. Kelluntavälineet on sallittu, kooltaan kuitenkin enintään 100 cm × 60 cm.
Turvallisuuden vuoksi swimrunissa kilpaillaan yleensä joukkueittain. Kilpailuihin voi osallistua mies- nais- ja sekajoukkuein.
Maastolajiluonteensa vuoksi swimrunissa ei ole vakiopituisia reittejä, määrättyjä uinti- tai juoksumatkoja, eikä vaihtojen määrää ole säädelty muiden uintia ja juoksua yhdistävien lajien, aquathlonin, biathlen tai triathlonin tavoin.