stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saanto

Saanto on oikeudellinen toimi, jonka tuloksena tietylle henkilölle syntyy tietty oikeusjärjestyksen takaama oikeus. Nimitys liittyy erityisesti kiinteän ja irtaimen omaisuuden omistusoikeuteen. Laajasti määritellystä nimityksestä käytetään usein ilmaisua oikeussaanto. Saanto on oikeussystematiikkaan liittyvä yläkäsite, jolla ei oikeudellista ratkaisua tehtäessä ole välitöntä merkitystä. Toisinaan sillä vain viitataan yksityiskohtaisiin omistusoikeuden siirtymissääntöihin. Saanto voi olla yksityisoikeudellinen oikeustoimi (kuten kauppa, lahja tai vaihto), viranomaisen päätös (esimerkiksi pakkolunastus tai ulosotto) tai tosiasiallinen tapahtuma (kuten perintö tai valtaus).
Saannot jaetaan itsenäisiin ja johdannaisiin saantoihin. Itsenäinen saanto on joko kumoava eli ekstinktiivinen, jolloin se kumoaa edeltäjän oikeuden (esimerkiksi lunastus tai löytö), tai alkuperäinen eli originaarinen,
jolloin omistusoikeus syntyy itsenäisesti toisesta henkilöstä riippumatta eikä esineellä ole entuudestaan omistajaa (nautinta tai valtaus). Alkuperäinen saanto voi perustua myös esineen valmistamiseen, jolloin syntyy uusi esine, tai liittämiseen tai yhdistämiseen. Kumoavassa saannossa omistusoikeus siirtyy henkilöltä toiselle, jolloin edellinen omistusoikeus kumoutuu ja syntyy uusi edellisestä riippumaton omistusoikeus (kuten löydössä tai lunastuksessa).
Johdannaisessa eli derivatiivisessa saannossa omistusoikeus siirtyy henkilöltä toiselle, eikä uusi omistaja saa edeltäjäänsä parempaa oikeutta, vaan oikeuden pätevyys ja laajuus riippuu edeltäjän oikeudesta. Se voi olla oikeustoimi elävien henkilöiden kesken (kuten kauppa, lahja tai vaihto), lakimääräinen, perustua testamenttiperimykseen tai olla viranomaisen pakkotäytäntö (kuten ulosmittaus). Johdannaisten ja kumoavien saantojen yhteisnimitys on omistajanvaihdossaannot.
Aiheesta muualla

Oikeustiede:saanto Tieteen termipankki. 14.01.2014. Viitattu 14.1.2014.
La Violencia

La Violencia (”väkivalta”) oli Kolumbian konservatiivipuolueen ja Kolumbian liberaalipuolueen kannattajien välinen sisällissota Kolumbiassa vuosina 1948–1957. Kolumbian puolueiden konservatiivien ja liberaalien välit olivat aina olleet huonot, ja he olivat sotineet monta kertaa keskenään 1800-luvulla. Kun suosittu presidentiksi pyrkinyt liberaalipoliitikko Jorge Gaitán murhattiin 1949, liberaalit aloittivat väkivaltaisen mellakoinnin ja pyrkivät kaatamaan konservatiivihallituksen. Rajussa mellakassa paloi melkein koko Bogotán keskusta, ja jopa 5 000 kuoli. Tuhoisa mellakka laajeni pian sisällissodaksi.
Sotaa käytiin eniten tiheästi asutulla maaseudulla ja siihen liittyi maariitoja. Liberaalien ja kommunistien sissit taistelivat keskenään ja varsinkin konservatiivihallituksen armeijaa vastaan. Vastauksena liberaalien sissiryhmille Kolumbian presidentiksi vuonna 1950 valittu kovan linjan konservatiivi Laureano Gómez perusti kuolemanpartioita. Monesti väkivaltaan liittyi ryöstelyä ja toisen omaisuuden anastaminen saattoi usein ollakin tappamisen motiivi. Miljoonat pakenivat maaseudun väkivaltaa pakoon suurkaupunkeihin, jotka olivat yleensä rauhallisempia.
Vuonna 1953 vallan kaappasi kenraali Gustavo Rojas Pinilla, joka sai sodan joksikin aikaa rauhoittumaan armahduspolitiikallaan. Koska Rojas yritti asettua yksinvaltiaaksi Argentiinan Juan Perónin tapaan, liberaalit ja konservatiivit kaatoivat Rojasin muun muassa yleislakolla. Yli 200 000 ihmisen kuoleman aiheuttanut erittäin väkivaltainen sota päättyi vuonna 1958, vaikka jäljelle jäikin kommunistisissiryhmiä ja maantierosvoja. Niinpä La Violencia asettui vuoteen 1966 mennessä vielä 2000-luvulla jatkuneeseen kommunistisissien ja hallituksen käymäksi sisällissodaksi.
Edeltävää kehitystä

Kolumbian konservatiivien ja liberaalien välinen vastakkainasettelu on ollut voimakas. Molempiin puolueisiin kuului sekä köyhiä, keskituloisia että rikkaita. Puolueiden välistä jännitettä lisäsi se, etteivät ne olleet sopineet vallanjaosta. Oppositioon joutuneessa puolueessa herätti katkeruutta se, että kumpi puolueista olikaan vallassa nimitti yleensä aluevirkamiehet mielensä mukaan.
Kuuluminen liberaaliseen tai konservatiiviseen puolueeseen ei ollut henkilökohtainen valinta, sillä se periytyi suvussa isältä jälkeläisille. Puoluetoverin sanominen toisen puolueen kannattajaksi oli suuri loukkaus.
Konservatiivit edustivat rikkaita suurmaanomistajia, papistoa ja kirkkovaltiota ja halusivat säilyttää yhteiskunnalliset olot ennallaan. Liberaalit taas kannattivat maan teollistamista, tehokasta kapitalismia ja kirkon ja valtion pysymistä erillään. Liberaalien ja konservatiivien välillä oli sisällissotakin 1800-luvun puolivälissä, kun sekä konservatiivit että myös radikaaliliberaalit kapinoivat hallitusta vastaan. Vuosien 1899–1903 tuhannen päivän sodassa kaatui noin 14 000.
Gaitánin murha, El Bogotazo

Gaitán pyrki presidentiksi seuraavissa vaaleissa. Bogotássa oli 9. huhtikuuta 1949 koolla yhteisamerikkalainen konferenssi, jonka oli määrä perustaa amerikkalainen valtioiden välinen turvallisuusliitto OAS. Gaitán oli kutsunut pääkaupunkiin noin 100 000 mielensoittajaa, joiden piti protestoida kaupungissa Amerikan köyhien talonpoikien vaikeita elinoloja vastaan.
Mielenterveysongelmainen nuori mies Juan Roa Sierra ampui Gaitánin 9. huhtikuuta 1949 toimistonsa ovelle. Gaitánin puoluetta tukeva radioasema Últimas Noticias väitti Perezin konservatiivihallituksen murhauttaneen Gaitánin. Radio kehotti Gaitánin populistiliberaaleja hyökkäämään avoimesti hallitusta vastaan kaikin käsiinsä saatavin asein. Ensimmäisessä lähetyksessä kehotettiin myös murtautumaan tavarataloihin aseiden hankkimiseksi ja toisessa lähetyksessä luettiin polttopullon teko-ohje. Väkijoukko hakkasi ja puukotti muodottomaksi massaksi käsiinsä saamansa Gaitánin murhaajan.
Muun muassa kiviä, tiiliä ja polttopulloja heittelevät raivostuneet mellakoitsijat polttivat lähes kaikki Bogotán keskustan julkiset rakennukset. He murtautuivat sisään presidentin palatsiin ja polttivat monia kirkkoja. Liberaalien yritykset hillitä vihastuneita kannattajiaan oli turha. Mellakoitsijoiden joukossa oli paljon poliiseja, ja osa poliiseista toimi passiivisesti. Alkuiltapäivästä alkanut riehunta rauhoittui vasta illalla ja yöllä armeijan väliintulon, mellakoijien juopumuksen ja väsymyksen takia. Armeija tappoi muun muassa tavarataloissa varastelevia mellakoitsijoita. Mellakassa kuoli ehkä 3 000–5 000. Tieto Gaitánin murhasta oli sillä välin levinnyt moniin muihin kaupunkeihin.
Maan johto ja panamerikkalainen kongressi pelastuivat mellakalta. Väkivalta pääkaupungissa jatkui kahdeksan päivää. OAS:n perustamiskokouksessa mukana ollut amerikkalainen George Marshall kauhistui mellakkaa, jossa uskoi kommunistien olevan mukana. Mellakan on väitetty vaikuttaneen Marshallin asennoitumiseen kommunisteja kohtaan.
La Violencia

El Bogotazo laukaisi verisen konfliktin, joka tunnetaan nimellä La Violencia, ”väkivalta”. Liberaalit ja konservatiivit yrittivät molemmat hyötyä mellakasta: konservatiivit yrittivät murskata työväenluokkaan tukeutuvan opposition ja liberaalit käynnistää vallankumouksen. Liberaalit pelkäsivät heihin kohdistuvaa joukkomurhaa ja kommunistien tavoin perustivat maaseudulle itsepuolustuskeskuksia. Kommunistit toimivat väkivaltaisesti Bogotán seudulla ja hyökkäsivät muun muassa infrastruktuuria vastaan huhtikuussa. Sodassa oli monia muita ulottuvuuksia kuin liberaalien ja konservatiivien riidat. Esimerkiksi katolisten kannattajat vainosivat protestantteja. He samaistivat protestantit liberaaleihin, vaikka kaikki liberaalit eivät protestanttejakaan hyväksyneet.Katoliset papit yllyttivät kirkkonsa jäseniä hyökkäämään protestanttien kimppuun, mitä tehtiinkin. Luterilaisten lapsia erotettiin maaseudulla koulusta, piiskattiin ja rangaistiin, mikä ajoi luterilaisia kaupunkeihin ja vuorille.
Vapautetut vangit liittyivät maaseudun taisteluryhmiin muodostaen aseistettujen sissipartioiden, cuadrillasien ytimen. Cuadrillalla oli valvonnassaan melko pieni alue, joka saattoi käsittää vain pari tilaa.
Vuonna 1949 Ospina kielsi ensin julkiset kokoontumiset, sitten erotti liberaalit kuvernöörit ja lopulta marraskuussa 1949 sulki armeijan voimin kongressin.
Gomez ja kuolemanpartiot

Väkivalta näytti hiipuvan nopeasti, mutta kiihtyi uudestaan vaalivuonna 1949. Näihin aikoihin kommunistit alkoivat järjestäytyä sissiryhmiksi maaseudulla. Liberaalit voittivat vuoden 1949 parlamenttivaalit molemmissa kamareissa.
Konservatiivit värväsivät maaseuduilla tuhansia maanviljelijöitä erikoispoliiseiksi tappamaan ja kiduttamaan vastustajiaan. Liberaaleja peloteltiin, eivätkä he uskaltaneetkaan asettaa ehdokastaan, jolloin jyrkkä konservatiivi Laureano Gómez voitti vaalit. Gomez oli Francon ihailija ja siksi hänen vastustajansa pitivät häntä fasistina. Kolumbian talous oli sodan kestäessä nousussa. Yhdysvalloissa vainottiin samaan aikaan kommunisteja, mikä näkyi Kolumbiassakin. Gómez piti liberaaleja kommunistien tukijoina.
Gómez hallitsi poikkeusvaltuuksin, jotka olivat peräisin edellisen konservatiivipresidentti Ospinan ajalta. Gómezin tapa hallita maata vieraannutti monet konservatiivitkin. Hän kielsi työväestöltä lakot, kongressi valittiin ilman oppositiota, lehdistöä sensuroitiin, hallitus ohjaili tuomareita ja väkijoukot hyökkäilivät protestanttisiin kirkkoihin. Konservatiivit tekivät kuitenkin myönnytyksiä ja lupasivat maareformin, jota eivät kuitenkaan toteuttaneet. Maatyöläiset hyökkäsivät suurtiloille. Suurmaanomistajine vastaus tähän olivat kuolemanpartiot, jotka valtasivat maatyöläisten pienet pellot, jotka liitettiin suurtiloihin. Monet pienmaanomistajat myivät maansa ja lähtivät kaupunkeihin slummeihin. Monet saattoivat rikastua maanvaltauksista.
Liberaalien sissit hyökkäsivät hallitusta ja paikallisia konservatiiveja vastaan. Hallituksen salaa tukemat kuolemanpartiot pyrkivät tuhoamaan sissejä ja sissit toisiaan. Monilla seuduilla väkivalta liittyi maariitoihin, joissa liberaalit ja konservatiivit riitelivät maasta. Nuoret violentosit murhasivat vain ryöstämisen vuoksi ja levittivät väkivaltaa huomattavasti. Katoliset konservatiivit puhuivat heitä vastaan suunnatusta juutalaisten ja vapaamuurarien salaliitosta, ja katoliset hyökkäsivät protestantteja vastaan. Liberaalinen työläisten ja suurtilallisten yhteinen vallankumousarmeija hajosi, kun vallankumousarmeija alkoi kerätä karjaa ja hevosia verona käyttöönsä. Nyt monet liberaalien suurtilalliset kääntyivätkin liberaalien sissejä vastaan.
Sota oli huipussaan 1952, jolloin hallitusta vastaan taisteli 26 000 liberaalia. Väkivallan riehuessa pahimmillaan siinä kuoli yli 1 000 ihmistä kuukaudessa. Väkivalta oli levinnyt maan joka alueelle vuonna 1953. Armeija ei kyennyt käyttämään sodassa tehokkaasti raskasta aseistusta vuoristoisen maan takia. Niinpä armeija liikkui violentosien tavoin pääosin hevosin ja aasein sekä käytti kevyitä kivääreitä aseinaan.
Murhat ja kidutukset

Vuoteen 1957 kestäneessä sisällissodassa kuoli 250 000–300 000. Sotaan liittyi muun muassa kidutusta ja elävien ja kuolleiden ihmisten silpomista. Väkivalta kohdistui miesten lisäksi myös naisiin ja lapsiin.
Sekä liberaalit että konservatiivit tappoivat vastustajiaan julmasti.Väkivaltaan syyllistyivät tyypillisesti kohtuullisen hyvin menestyvät pientilalliset. Monesti väkivallan käyttäjä pyrki ajamaan jollain tavoin omaa etuaan, kuten vallatakseen toisen maata, anastaakseen omaisuutta, kukistaakseen niskuroijan tai uhkaavan vihollisen. Näin väkivalta johtui usein yksittäisistä ihmisistä, ei puolueista, uskonnosta tai valtiosta. Konservatiivihallinto salli väkivallan, koska se auttoi sitä tuhoamaan kommunismia Liberaalien sissijoukona cuadrillan johdossa oli tyypillisesti hyvin nuori violento, joka tappoi henkilökohtaisesti vastustajansa yleensä melko julmasti. Tappamista käytettiin myös liberaalien sisäisessä kurinpidossa.
Presidentiksi nousseen Gómezin aikana väkivalta levisi koko maahan ja hallituksen tukijat alkoivat kiduttaa vastustajiaan. Ensin kidutti yksin poliisi, sitten mukaan tuli armeija ja vielä myöhemmin tavallinen kansa. Surmattavalle saatettiin näyttää ennen kidutuskuolemaa omaisten ja ystävien silvotut ruumiit. Sadistisesta kidutuksesta tuli huvi ja ryöstämisestä keino hankkia omaisuutta. Väkivaltaan liittyi monesti seksuaalisia ja nekrofiilisia piirteitä ja myös lapset kiduttivat. Erityisen tunnetuksi surmaamistavaksi tuli ”kolumbialainen solmio”, jossa kieli vedettiin ulos auki viilletystä kurkusta. Libereaalien kuolleita ruumiita häväistiin ja silvottiin. Liberaalien kannattajiksi ajateltuja saatettiin sulkea joukoittain taloon ja polttaa elävältä.Katoliset papit kiihottivat kansaa ristiretkelle liberaaleja, evankelisia ja luterilaisia vastaan.
Väkivaltaa oli lähinnä maaseudulla, vaikka kaupungeissa ajoittain mellakoitiinkin. Eniten surmattiin ihmisiä Andeilla ja llanoksella eli tasangoilla. Nämä alueet olivat maatalousvaltaisen Kolumbian vaureuden ydinaluetta.
Vastoin yleistä luuloa maaseudun väkivalta ei ollut pahinta köyhillä alueilla vaan melko vaurailla. Vaikka vuoden 1948 väkivalta levisi miltei koko Kolumbiaan, melko pian se jäi Andeille Toliman, Caldasn, Vallen ja Cundinamarcan provinssien osiin. Vientituotteiden tuotantoalueilla esiintyi pahaa väkivaltaa. Esimerkiksi Tolima oli Kolumbian kahvintuotannon keskus ja Antioquia tekstiilintuotannon ja teollisuuden keskus.
Sodan loppu

Pian Rojas sanoi armeijan nimittäneen hänet vielä neljäksi vuodeksi presidentiksi. Tällöin kirkko, porvarit, älymystö ja myös mukaan otetut työläiset julistivat maahan yleislakon ja painostivat Rojasin eroamaan. Rojasin asetoverit suosittivat hänelle maanpakoa, ja Rojas pakenikin maasta. Maata hallitsi väliaikaisesti vielä viiden kenraalin juntta, joka ajoi siirtymistä siviilihallintoon. Liberaalit ja konservatiivit jakoivat vallan, ja esimerkiksi valtion virkoihin pantiin yhtä paljon liberaaleja ja konservatiiveja. Sovittiin liberaali- ja konservatiivipresidentin vuorottelusta seuraavat neljä kautta vuoteen 1974. Valtaan nousi liberaalipresidentti Lleras Camargo. Sota päättyi vuonna 1958, mutta aseelliset yhteenotot jatkuivat. Niinpä La Violencian lopettamisvuodeksi mainitaan eri lähteissä vuosia väliltä 1958–1966. Maaseudulla liberaalien ja konservatiivien sodan rippeetkin heikkenivät pois muutamassa vuodessa, ja jäljelle jäi vain maantierosvoja ja muutamia kommunistiryhmiä. Sota oli edistänyt rikollisuuden kasvua. Armeija kukisti sissit ja rosvojoukot, koska onnistui ajamaan ne pois vuoristosta itäisille tasangoille.
Armeija tappoi viimeiset La Violenciaan liittyvät bandolerojen johtajat. Jacinto Cruz Usma, eli Sangrenegra ("Mustaveri") kuoli huhtikuussa 1964 ja Efraín Gonzáles kesäkuussa 1965. Mutta toisaalta kommunistississiryhmä MOEC nousi 1959 ja sissiliike FARC alkoi toimia vuonna 1964. Kuuban vallankumous innoitti kommunistisissejä Kolumbiassakin. Näin La Violencia liukui myöhemmäksi Kolumbian sisällissodaksi. Helmikuussa 1966 uudessa sissisodassa kuoli nuori kommunistisissien riveihin kesäkuussa 1965 liittynyt pappi Camillo Torres, josta tuli vallankumouksellisille sankari.
Kolumbian pääkaupungin keskusta paloi, kun populistiliberaaliset mielenosoittajat heittelivät polttopulloja rajussa El Bogotazoksi sanotussa mellakassa.
Kyy

| Kyy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Kyykäärmeet Viperidae
Suku::  Vipera
Laji::  berus
Kaksiosainen nimi
 Vipera berus  (Linnaeus, 1758) 
 Kyyn levinneisyys Euroopassa.
Katso myös
   Kyy Wikispeciesissä   Kyy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyy eli kyykäärme (Vipera berus) on kyykäärmeiden  (Viperidae) heimoon kuuluva käärme. Kyy on maailman pohjoisin käärmelaji ja Euroopan yleisin myrkkykäärme.
Kuvaus

Kyy on melko tukeva ja lyhyt käärme. Koiraiden tyypillinen pituus on 50–60 senttimetriä, naaraiden 60–80. Pisimmät Suomessa ja Euroopassa tavatut yksilöt ovat olleet noin metrin mittaisia. Kyynaaraan häntä on selvästi muuta ruumista kapeampi ja lyhyempi kuin koiraalla. Väriltään kyyt ovat harmaita, harmaanruskeita tai mustia. Sinertävät ja harmaat ovat yleensä koiraita ja ruskeat naaraita.
Mustissa eli melanistisissa kyissä on molempia sukupuolia. Tumma väri auttaa kyytä lämpenemään auringossa, mutta toisaalta se on huono suojaväri petoja vastaan. Suomessa mustia kyitä on 15 %, eniten rannikolla ja saaristossa. Kyillä esiintyy myös albinismia ja leukismia eli vaaleavärisyyttä. Ne menestyvät huonosti, sillä pedot havaitsevat ne helposti, ja etenkin albiinoilla on vaikeuksia kerätä elintärkeää auringonvaloa.
Selässä kyyn koko mitalla on sahalaitakuvio, joka voi toistua vaaleana molemmissa kyljissä. Tummilla yksilöillä sitä ei välttämättä erota. Vatsapuoli voi olla vaalea, harmaa tai tumma, ja aivan hännän pää on vatsapuolelta keltainen tai punertavanoranssi. Kyyn selän ja kylkien suomut eivät ole sileitä, vaan niissä on harjanteet.
Kyyn litteä ja kolmiomainen pää erottuu selvästi muusta ruumiista. Päässä on isompien suomujen välissä pienien suomujen jonoja. Pupilli on pystyssä oleva soikio, ja muiden käärmeiden tapaan kyyn silmäluomi on läpinäkyvä ja liikkumaton.
Kyyn näköaisti on kohtalainen, erityisesti sivuittaisliikkeiden suhteen. Kyyn kuulo on huono; sillä ei ole edes tärykalvoa. Kyy aistii kuitenkin leukaluillaan mainiosti tärinää. Kyyn tärkein aistinelin on kieli, jolla se vie hajuhiukkasia suuhunsa vomeronasaalielimeen ja saa siten tietoa ympäristöstään (esimerkiksi lähellä olevasta saaliista, parittelukumppanista tai kilpailevasta koiraasta). Kyyllä on kaksihaaraisen kielensä perusteella stereohajuaisti.
Levinneisyys

Kyytä tavataan kaikkialla Euraasian pohjoisosissa, Britteinsaarilta aina Venäjän ja Korean Tyynenmeren rannikolle asti. Suomessa kyytä tavataan lähes koko maassa, Lapissa aina Ounastunturin ja Saariselän korkeudelle saakka.
Ravinto ja saalistajat

Ravintonaan kyyt käyttävät etenkin myyriä, hiiriä sekä päästäisiä, ja niiden lisäksi sisiliskoja ja sammakoita sekä harvemmin linnunpoikasia ja -munia. Kyy löytää ravinnon tarkalla hajuaistillaan, jota tukee liikkeen havaitsemiseen erikoistunut näköaisti. Sopivan saaliin havaittuaan kyy virittäytyy S:n muotoiselle mutkalle, iskee turvallisen matkan päästä ja vetäytyy heti takaisin turvaan. Kyy tappaa saaliinsa myrkyllisellä puraisulla, jonka jälkeen saaliseläin pakenee lyhyen matkaa, usein muutamia metrejä, ennen kuin kuolee. Kyy seuraa saaliin hajujälkeä ja nielee saaliin kokonaisena pää edellä. Tavanomaisen aterian jälkeen kyy sulattelee saalistaan pari päivää. Sulattelun alkupäivinä kyyn liikkuminen on vaivalloista.
Varpus- ja hiirihaukka ja muut petolinnut ovat kyyn vihollisia. Poikasia saattavat syödä myös muun muassa varis, korppi, naakka,  ja rastaat. Minkki syö kyitä etenkin Suomen saaristossa, mutta sen sijaan hämärän aikaan liikkuvat siili, kettu ja supikoira harvemmin tapaavat kyyn. Joskus sanotaan, että kyy välttelee muurahaisia, mutta ne elävät erityyppisissä paikoissa eivätkä piittaa toisistaan.
Kyy osaa uida, mutta ei tee sitä yhtä mielellään tai taitavasti kuin rantakäärme. Kyy ei osaa myöskään kalastaa.
Elinympäristö

Kyyn elinaluetta ovat Suomessa lämpimät ja aurinkoiset maa-alueet, joista löytyy myös suojapaikkoja, esimerkiksi hakkuuaukeat, peltojen ja soiden reuna-alueet ja kallioiset seudut. Kyy on aktiivinen päiväsaikaan.
Elinympäristö > Talvehtiminen

Vaihtolämpöisenä eläimenä kyy ei pysty säätelemään ruumiinlämpöään, vaan se vaihtelee ympäristön lämpötilan mukaan. Kyy tarvitsee auringon energiaa saavuttaakseen oikean lämpötilan saalistamista, ruoansulatusta ja lisääntymistä varten. Viileässä kyyn elintoiminnot ja liike hidastuvat. Jos kyy erehtyy syömään alle kymmenen asteen lämpötilassa, se oksentaa, jottei saalis jää sen elimistöön mätänemään. Saalistuskaudella syöty ruoka varastoituu ruskeana rasvana talvea varten.
Kyy kestää hetkittäin jopa neljää miinusastetta, mutta pitkään se ei selviä pakkasessa. Kyy horrostaa syyskuusta huhti–toukokuuhun. Ajat vaihtelevat ilmojen ja sijainnin mukaan: Pohjois-Suomessa kyy voi horrostaa kahdeksan kuukautta, eteläisemmässä Euroopassa vain kuukauden. Kyy talvehtii mieluiten lajitoveriensa kanssa maan alla tai kivenkolossa, ja hyvää talvikoloa käytetään yhä uudelleen. Etelä-Suomessa talvehtimiskolo on puolen metrin syvyydessä, Pohjois-Suomessa syvyys on jopa puolitoista metriä. Joskus samasta talvehtimispaikasta on löytynyt satoja kyitä.
Horroksessa käärmeen ruumiinlämpötila on lähellä nollaa, ja sen hengitys ja sydämenlyönnit ovat lähes pysähtyneet. Pakkasessa kyy jäätyy, mutta toisaalta liian lämmin lämpötila kiihdyttää elintoimintoja ja kuluttaa energiavarastoja, jolloin käärme voi kuolla nälkään. Arviolta puolet poikasista ei selviä ensimmäisestä talvestaan, ja vääränlainen talvi tai huonosti valittu talvisuoja tappavat myös aikuisia yksilöitä.
Keväällä ensimmäisten pälvien ilmestyttyä koiraat alkavat heräillä koloistaan lämmittelemään, jotta niiden siittiöt valmistuisivat. Ne voivat kerääntyä lämmittelemään yhdessä auringonpaisteeseen. Naaraat heräävät pari viikkoa koiraiden jälkeen, ja viimeisenä ulos kolosta tulevat poikaset.
Elinympäristö > Lisääntyminen

Ennen parittelua koiraat kypsyttävät siittiönsä, luovat nahkansa ja mittelevät naaraista. Paritteluoikeuksista kamppaillessaan ne eivät vahingoita toisiaan, vaan kietoutuvat yhteen, painivat ja yrittävät painaa vastustajansa pään alas. Ottelun voittanut koiras alkaa liehitellä naarasta, ja parittelu alkaa vasta, kun naaras on suostuvainen. Parittelu voi kestää pari tuntia, ja sen yhteydessä koiras ruiskauttaa naaraaseen ainetta, joka hedelmöittymisen tapahduttua tukkii munanjohtimen uloimmat osat muutamaksi päiväksi. Tämä varmistaa koiraan perintötekijöiden siirtymisen seuraavalle sukupolvelle, mutta menetelmä ei ole täysin varma, ja yhden poikueen poikasilla voi olla useampi isä. Parittelun jälkeen koiras saattaa vartioida naarasta jonkin aikaa, tai se lähtee etsimään lisää naaraita. Hedelmöitys tapahtuu noin kuukauden päästä parittelusta. Kyy hautoo munia ruumiinsa sisällä, minkä vuoksi näyttää siltä kuin kyy synnyttäisi eläviä poikasia. Poikaset syntyvät elokuussa.
Naaras synnyttää yleensä vain joka toinen vuosi, kerrallaan 3–18 poikasta. Poikaset ovat syntyessään 14–23 senttimetrin mittaisia ja painavat neljästä kuuteen grammaa. Kolmena ensimmäisenä elinvuotenaan kyyt kasvavat noin kymmenen senttiä joka vuosi. Tämän jälkeen pituuskasvu hidastuu ja yli viisivuotiaat kyyt kasvavatkin enää vain 1–2 senttiä vuodessa.lähde? Kyyt saavuttavat sukukypsyyden 3–4 vuoden ikäisinä. Ne voivat elää jopa 15–25-vuotiaiksi.
Myrkky

Kyy käyttää verimyrkkyä saalistukseen ja puolustautumiseen. Myrkky vaikuttaa monella tavalla. Se aiheuttaa muun muassa kudostuhoa, estää veren hyytymistä ja tuhoaa verisoluja. Myrkky voi myös aiheuttaa veritukoksia sekä vaurioittaa keuhkoja tai munuaisia.
Kyy saalistaa normaalisti noin kerran viikossa ja myrkkyrauhasen täyttyminen kestää noin viisi vuorokautta. Näin ollen kyyn purema voi olla jopa hyttysenpistomaisen vaaraton, mikäli kyy on juuri metsästänyt.
Kyy voi purra myös ilman myrkyn ruiskuttamista. Jotkut uskovat, että nuoren kyyn purema on vaarallisempi kuin vanhan, koska nuoret kyyt eivät osaa säännöstellä myrkkyrauhasen annostelua kuten täysi-ikäiset kyyt. Tälle väitteelle ei kuitenkaan ole tieteellistä tukea.