stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haapasalo Goes America
Jaksot

| Jakso | Kohde | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Chicago | 30. syyskuuta 2014 |
| 2. | St. Louis | 7. lokakuuta 2014 |
| 3. | Missouri | 14. lokakuuta 2014 |
| 4. | Texas | 21. lokakuuta 2014 |
| 5. | New Mexico | 28. lokakuuta 2014 |
| 6. | Arizona | 4. marraskuuta 2014 |
| 7. | Las Vegas | 11. marraskuuta 2014 |
| 8. | Kalifornia | 18. marraskuuta 2014 |
Hampton

Hampton voi viitata seuraaviin asioihin:
Henkilöitä

Christopher Hampton (s. 1946), englantilainen näytelmäkirjailija
Fred Hampton (1948–1969), yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti
Jamie Hampton (s. 1990), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Lionel Hampton (1908–2002), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
Millard Hampton (s. 1956), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja
Rick Hampton (s. 1956), kanadalainen jääkiekkoilija
Robert Hampton (1890–1945), yhdysvaltalainen ragtime-säveltäjä ja pianisti
Slide Hampton (s. 1932), yhdysvaltalainen jazzpasunisti, -säveltäjä ja -sovittaja
Wade Hampton III (1818–1902), etelävaltioiden ratsuväenkenraali Yhdysvaltojen sisällissodassa
Paikkoja

Hampton Courtin palatsi, kuninkaallinen palatsi Lontoossa
Hampton, esikaupunkialue ja vanha kylä Richmond upon Thamesin kaupunkipiirissä Lontoossa, Britanniassa
Hampton, kunta Cheshiressä, Britanniassa
Hampton-in-Arden, kunta Solhullissa, Britanniassa
Hampton, kaupunki ja kunta New Brunswickissä, Kanadassa
Hampton, kaupunki Arkansasissa, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki Connecticutissa, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa
Hampton, pikkukaupunki Floridassa, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki Georgiassa, Yhdysvalloissa
Hampton, kylä Illinois'ssa, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki Iowassa, Yhdysvalloissa
Hampton, asutuskeskus Marylandissa, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki New Hampshiressa, Yhdysvalloissa
Hampton, borough New Jerseyssä, Yhdysvalloissa
Hampton, kaupunki Virginiassa, Yhdysvalloissa
Muuta

USS Hampton (SSN-767), Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hampton”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Grumman F7F Tigercat

| Grumman F7F Tigercat |
| --- | --- |
 Merijalkaväen F7F-3P Tigercat
Tyyppi:  hävittäjälentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Grumman
Esitelty:  1944
Valmistusmäärä:  365 
Grumman F7F Tigercat on yhdysvaltalainen kaksimoottorinen raskas tukialuksilta käytettävä potkuri-hävittäjälentokone. Tigercat on kuuluisan ”kissa-sarjan” jatkaja, Grummanin valmistamat laivaston hävittäjäkoneet olivat nimeltään "cat" (engl. "kissa") -päätteisiä. Koneen kehitystyötä edelsivät Grummanin kokeelliset kaksimoottoriset koekoneet XP-50 ja XF5F-1.
Tigercat oli Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen nykyaikaista eli nokkapyörällistä laskutelinettä käyttänyt konetyyppi. Prototyyppi lensi ensilentonsa joulukuussa 1943. Konetyyppi ei ehtinyt toiseen maailmansotaan, mutta sitä käytettiin Korean sodassa. Sodan syttyessä nämä koneet olivat tukeutuneita Japaniin.
Kaksi turboahdettua, polttoaineen ruiskutuksella varustettua Pratt & Whitney -mäntämoottoria tuottivat kumpikin 2 100 hevosvoiman tehon. Huippunopeus oli kutakuinkin sama kuin P-51 Mustangin tai P-47 Thunderboltin: 700 km/h.  Se oli siis huomattavasti nopeampi kuin F6F Hellcat, jonka huippunopeus oli 595 km/h (Humblen mukaan) tai 605 km/h (Chantin mukaan). Siivet olivat trapetsista muotoa: johtoreuna oli runkoon nähden suorassa kulmassa, mutta jättöreuna vino niin että siipi kapeni rungosta kärkeen päin.
Grumman F7F-3N 3D-kaaviokuvina.
"Kissojen sarjassa" tätä tyyppiä seurasi Grumman F8F Bearcat.
Aseistuksena koneella oli neljä 20 mm tykkiä siipien tyvissä ja neljä 12,7 mm konekivääriä eturungossa, jotka kaikki ampuivat suoraan eteenpäin. Rungon alle sekä siipiripustuksiin voitiin liittää lisäpolttoainesäiliöitä, pommeja, rakettiaseistusta tai torpedo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grumman F7F Tigercat Wikimedia Commonsissa
http://www.warbirdalley.com/f7f.htm (englanniksi)
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=370 (englanniksi)
http://www.aero-web.org/specs/grumman/f7f-3.htm (englanniksi)
http://www.aviastar.org/air/usa/grumman_tigercat.php (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Hampton (Virginia)

| Hampton |
| --- | --- |
 Hamptonin huvivenesatama.

 Koordinaatit: 37.034946°N, 76.360126°W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Virginia
Piirikunta:  Hampton ei kuulu piirikuntaan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  352,95 km²
 – Josta vettä:  219,67 km² 
Korkeus:  3 m
Väkiluku (2010):  84 585
 – Väestötiheys:  1 009.21 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
 
 hampton.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hampton on kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 84 585. Hamptonin yliopisto ja Yhdysvaltain ilmavoimien Langleyn lentotukikohta sijaitsee kaupungissa. Kaupungin pormestarina toimii Donnie Tuck.
Väestö

Kaupungin asukkaista 48,95 prosenttia on afroamerikkalaisia, 41,11 prosenttia valkoisia, 2,48 prosenttia aasialaisia ja 0,47 prosenttia intiaaneja. 1,68 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 36,2 vuotta.
Kuvia kaupungista

Omakotitaloaluetta kaupungissa.
Hamptonin rantaviivaa.
Robert C. Ogden Hall Hamptonin yliopiston kampusalueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hampton (Virginia) Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
Igor Mirnov

| Igor Mirnov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1984 (ikä 40) Tšita, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  left (vasen)
Pituus:  187 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  HK Salavat Julajev Ufa
Sarja:  KHL
Pelinumero:  10
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  HK Dynamo Moskova HK Metallurg Magnitogorsk HK Atlant HK MVD HK Sibir Novosibirsk
NHL-varaus:  67. varaus, 2003 Ottawa Senators
Igor Sergejevitš Mirnov (ven. Игорь Сергеевич Мирновon, s. 15. syyskuuta 1984 Tšita, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) venäläinen jääkiekkoilija. Hän edustaa KHL-seura Salavat Julajev Ufaa.
Mirnov aloitti uransa vuonna 2001 Dynamo Moskovassa, jossa hän nousi huipulle yhdessä joukkuetoverinsa Aleksandr Ovetškinin kanssa. Ottawa Senators varasi hänet NHL:ään vuoden 2003 varaustilaisuudessa, toisella kierroksella, numerolla 67. Varsinainen läpimurtokausi Mirnoville oli 2006–2007, jolloin hän saavutti 45 pistettä (21+24) 49 ottelussa. Kesken kauden 2007–2008 hän siirtyi Metallurg Magnitogorskiin, jossa pelasi seuraavankin kauden. Kaudella 2009–2010 Mirnov pelasi Atlantissa, MVD:ssä ja Sibir Novosibirskissa. Seuraavalla kaudella hän jatkoi Sibir Novosibirskissa ja kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Salavat Julajev Ufaan.
Geysir

Strokkur-geysir purkautuu Islannissa.
Geysir on kuuma lähde, josta purkautuu säännöllisin väliajoin kuumaa vettä ja höyryä. Geysirejä esiintyy tuliperäisillä alueilla, joiden maaperässä on halkeamia, maanpinnalle ulottuvia onkaloita ja pohjavettä.
Nimitys

Nimi geysir tulee samannimisestä islantilaisesta kuumasta lähteestä Etelä-Islannin Haukadalurissa. Islantilaiset käyttävät geysireistä kuitenkin nimitystä goshver, joka tarkoittaa islannin kielessä pursuavaa kuumaa lähdettä.
Tyypit

Kuumat geysirit jaetaan kahteen ryhmään. Allasgeysirit purkautuvat vesialtaasta yleensä kiihkeinä ja voimakkaina sarjoina. Kartiogeysirit purkautuvat kartiomaisen geysiriittikummun huipulta useimmiten yhtäjaksoisena suihkuna, joka kestää muutamasta sekunnista useisiin minuutteihin.
Kylmässä geysirissä suihkun pontimena on hiilidioksidi eikä vesihöyry. Niitä ei yleensä esiinny luontaisesti, vaan ne aiheutuvat enimmäkseen silloin, kun kallioon porattu reikä osuu sedimenttikivien salpaamaan kaasu- ja vesikerrokseen. Kaksi tunnettua luonnontilaisella alueella sijaitsevaa kylmää geysiriä ovat Yellowstonessa ja Kaliforniassa.
Toimintaperiaate

Geysirin toiminnassa on kolme vaihetta, jotka toistuvat aina uudelleen: veden virtaus onkaloihin, veden kuumeneminen ja veden kiehuminen.
Tapahtumaketjun aluksi geysirin onkaloverkostoon nousee maan uumenista kuuman kallioperän ylikuumentamaa pohjavettä. Onkaloissa kuuma vesi kohtaa pinnalta vajoavaa viileämpää vettä, ja nämä vedet sekoittuvat ja täyttävät onkalosysteemin samalla kuumentuen vähitellen altapäin. Täyttyminen voi kestää geysirin koosta riippuen muutamasta minuutista useisiin päiviin.
Vesi ylikuumentuu mutta ei heti kiehu, koska sitä puristaa yläpuolisen vesipatsaan aiheuttama paine. Kun se lopulta alkaa kiehua, höyrykuplia alkaa nousta vesipatsaan läpi, kunnes kuplat yhdistyvät ja pakottavat yläpuolisen vesipatsaan ylöspäin. Tämä näkyy maan pinnalla veden äkillisenä ulosvirtauksena tai kohoavana vesikupolina. Systeemi joutuu tällöin epätasapainoon veden vähenemisen seurauksena. Kun paine vähenee, kiehumispiste alenee, minkä seurauksena ylikuumentunut vesi kiehahtaa rajusti.
Vesi ryöpsähtää höyryksi ja laajenee niin että yläpuolinen vesipatsas sinkoutuu ilmaan. Aukosta tulvii höyryä siihen asti, kunnes kaikki vesi on kulunut loppuun tai onkalosysteemin lämpötila on laskenut kiehumispisteen alapuolelle.
Vesisuihkun kesto ja peräkkäisten suihkujen välinen aika vaihtelevat geysirien välillä. Jotkin geysirit purkautuvat muutaman sekunnin ajan kerrallaan muutaman minuutin välein, mutta jotkin toiset syöksevät vettä monta minuuttia kerrallaan monen tunnin välein.
Esiintyminen

Geysir voi esiintyä vain tietyissä geologisissa erityisoloissa. Maanpinnan lähellä on sijaittava vulkaanisen lämmön lähde, pohjavettä täytyy olla runsaasti, ja maan alla on oltava erikoislaatuisia luontaisia, veden- ja paineenkestäviä onkaloita. Erityisen hyvä kallioperä tällaisille onkaloille on runsaasti piidioksidia sisältävä vulkaniitti, ja suurin osa maailman geysireistä sijaitseekin ryoliitti- tai ignimbriittialueilla. Näistä kivistä saostuu kuuman veden avulla onkaloiden sisäpinnalle piisintteriä eli geysiriittiä, mikä vahvistaa onkaloiden seinämiä ja tekee ne vesitiiviiksi.
Maailmassa on noin tuhat toimivaa geysiriä. Niistä Pohjois-Amerikan Yellowstonessa sijaitsee noin 500, Kamtšatkan niemimaan Dolina Geizerovissa noin 200 ja Chilen El Tatiossa 38. Islannissa suurempia geysireitä on noin 30 mutta vain osa niistä on aktiivisia. Niiden lisäksi on lukuisia pienempiä.
Uudessa-Seelannissa purkautuu nykyisin enää alle 15 geysiriä, sillä geotermisten voimalaitosten rakentaminen on lopettanut muiden geysirien toiminnan. Niitä oli 1950-luvulla vielä 150. Myös kaivostoiminta on tuhonnut geysirkenttiä esimerkiksi Chilessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geysir Wikimedia Commonsissa
Geyser National Geographic Society.  21.1.2011. Viitattu 1.1.2020. (englanniksi)
About geysers and other hot springs Volcanic Springs – Geysers, Hot Springs, Mud Pots, and Fumaroles. Viitattu 1.1.2020. (englanniksi)
Iceland's Golden Circle tour includes geysers & hot springs Iceland On The Web. Viitattu 1.1.2020. (englanniksi)
Geysirin toimintaperiaate.
Geysirien esiintymisalueita maapallolla.
Hampton Roadsin taistelu

Hampton Roadsin taistelu oli Yhdysvaltain sisällissodan merkittävin meritaistelu. Taistelu käytiin 8–9. maaliskuuta 1862 Hampton Roadsissa Virginian osavaltiossa. Taistelu käytiin, kun Etelävaltiot yrittivät murtaa Pohjoisvaltioiden Norfolkin ja Richmondin saarron. Taistelu oli ensimmäinen ironclad-alusten kohtaaminen. Etelävaltioiden CSS Virginia onnistui upottamaan kaksi Pohjoisvaltioiden fregattia, eivätkä Pohjoisvaltiot kyenneet upottamaan sitä, vaikka saivat apuun oman ironcladinsa USS Monitorin.
Merisaarto

19. huhtikuuta 1861 Abraham Lincoln julisti kaikki Etelävaltioiden satamat merisaartoon. Virginia liittyi Etelävaltioihin 27. huhtikuuta, jolloin myös sen satamat asetettiin merisaartoon. Norfolkin sataman sotilaskomentajaa painostettiin tuomaan komentamansa alukset Pohjoisvaltioiden puolelle, mutta hän päätyi polttamaan ne. Niiden joukossa oli USS Merrimac, joka ei tuhoutunut täysin tulipalossa – polttotaktiikka jäi ylipäänsäkin melko tehottomaksi. Etelävaltiot nostivat Merrimacin hylyn sataman pohjasta, ja sen alustalle alettiin rakentaa CSS Virginiaa. Etelävaltiot saivat sataman ja Hampton Roadsin eteläisen puolen haltuunsa, Pohjoisvaltiot säilyttivät asemansa pohjoispuolella ja tukivat merisaartoa siellä olevilla linnoituksillaan.
Taistelu

8. maaliskuuta 1862 kapteeni Franklin Buchanan johti CSS Virginian hyökkäykseen satamaa saartavia aluksia vastaan. Viisi muuta alusta liittyi hyökkäykseen. Virginia sai vastaansa USS Cumberlandin ja USS Congressin, jotka ryhtyivät tulittamaan sitä. Tulella ei ollut vaikutusta Virginian panssariin, ja Virginia käytti puskuriaan Cumberlandia vastaan, mikä johti Cumberlandin nopeaan uppoamiseen. Puskuri jäi kuitenkin kiinni uppoavaan hylkyyn ja rikkoutui. Congress huomasi tapahtuman ja yritti purjehtia matalikolle. CSS Virginia seurasi sitä yhdessä apuun tulleiden muiden Etelävaltioiden alusten kanssa. Cumberland vahingoittui pahoin tulitaistelussa, ja lopulta sen miehistö antautui. Myös CSS Virginia oli vahingoittunut taistelujen aikana ja sen nopeus oli laskenut.
CSS Virginia vietiin hetkeksi maihin korjattavaksi. Tällä välin USS Monitor saapui Hampton Roadsiin saaden käskyn suojella USS Minnesotaa. Aamulla 9. maaliskuuta Virginia lähti ankkuripaikaltaan hyökätäkseen Minnesotaa vastaan. USS Monitor purjehti Virginian tielle, ja tulitaistelu alusten välillä alkoi. Alukset olivat kuitenkin kykenemättömiä tekemään merkittävää vahinkoa toisilleen. Taistelu kuitenkin loppui Monitorin komentajan saatua kranaatin sirpaleen silmäänsä, jolloin Monitor perääntyi. CSS Virginia oletti vastustajansa luovuttaneen, ja se perääntyi jälleen korjattavaksi. Samaan aikaan taisteluun palaavan Monitorin komentaja näki Virginian perääntyvän muttei lähtenyt jatkamaan taistelua. Molemmat osapuolet julistautuivat voittajiksi.
Lopputulos

Virginia tarvitsi perusteellisen korjauksen, ja huollossa kului kuukausi. Monitor ja Virginia yrittivät saada toisensa hyökkäämään, mutta kumpikaan ei halunnut hyökätä vastustajan valitsemassa paikassa. Etelävaltioiden kenraali Benjamin Huger päätti hylätä Norfolkin, sillä merisaarrossa olevalla satamalla oli vain vähän strategista merkitystä. Hän ei kuitenkaan ilmoittanut asiasta laivastolle. Virginia ei ollut avomerikelpoinen alus, eikä se ollut tarpeeksi matala voidakseen purjehtia jokea pitkin, joten se päätettiin tuhota, jottei se joutuisi Pohjoisvaltioiden käsiin. Virginian miehistö sytytti sen tuleen, ja lopulta alus räjähti.
Lopputulosta pidetään yleisesti tasapelinä. Etelävaltioiden laivasto onnistui kuitenkin aiheuttamaan paljon enemmän tuhoa kuin mitä se itse kärsi. Merisaartoa ei kuitenkaan murrettu ja CSS Virginia jäi mottiin. CSS Virginia pystyi kuitenkin pelkällä läsnäolollaan estämään pääsyn alueen jokia pitkin Etelävaltioiden selustaan, ja sen läsnäolo vaikutti Pohjoisvaltioiden armeijoiden liikkeisiinkin.
Tulitaistelua CSS Virginian ja USS Monitorin välillä.
Hilary Lindh

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Albertville 1992 | syöksylasku |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sestriere 1997 | syöksylasku |  |
|  Pronssia | Sierra Nevada 1996 | syöksylasku |  |
Hilary Lindh (s. 10. toukokuuta 1969 Juneau, Alaska) on entinen yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, kolminkertainen arvokisamitalisti.
Lindh voitti syöksylaskun junioreiden maailmanmestaruuden Bad Kleinkirchheimissa 1986. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän oli syöksyssä viidestoísta ja Saalbachin MM-rinteillä 1991 supersuurpujottelussa kymmenes. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän saavutti syöksylaskussa hopeaa hävittyään kilpailun voittaneelle Kerrin Lee-Gartnerille kuusi sadasosasekuntia. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa kolmastoista.
Lindh sai Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 pronssia syöksylaskussa kukistettuaan neljänneksi sijoittuneen Kate Pacen yhdellä sadasosasekunnilla. Supersuurpujottelussa hän sijoittui viidenneksi. Sestrieren MM-kilpailuissa 1997 Lindh voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden oltuaan kuusi sadasosasekuntia Heidi Zurbriggeniä nopeampi.
Maailmancupissa Lindh voitti syöksylaskukilpailun Sierra Nevadassa kaudella 1993–1994 sekä Vailissa ja Lake Louisessa kaudella 1994–1995. Lisäksi hän sijoittui samassa lajissa kaksi kertaa toiseksi. Syöksylaskun maailmancupin yhteispisteissä hän oli toinen kaudella 1994–1995. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella yhdeksäs.
Hilary Dwyer

Dwyer vuonna 2009
Hilary Dwyer (tunnettu myös nimellä Hilary Heath) (6. toukokuuta 1945 Liverpool, Englanti – 30. maaliskuuta 2020) oli englantilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa näyttelemällä teatterissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa 1960- ja 70-luvulla. Hänet muistetaan esimerkiksi elokuvista Humiseva harju ja Noidantappajat. Dwyer menehtyi COVID-19:ään maaliskuussa 2020.
Käännös suomeksi
Hannes Wolf

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. huhtikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Bochum, Nordrhein-Westfalen, Saksa
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 cm
Seura
Seura:  Saksa U20
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2002 |  TuS Iserlohn |  |  |
| 2002–2004 |  FC Nürnberg II | 37 | (11) |
| 2004 |  Schwartz-Weiss Essen |  |  |
| 2005–2006 |  SG Eintracht Erste |  |  |
| 2006–2009 |  ASC 09 Dortmund |  |  |
Valmennusura
2005–2006:  SG Eintracht Erste
2006–2009:  ASC 09 Dortmund
2009–2010:  Borussia Dortmund II (apuv.)
2010–2011:  Borussia Dortmund U19
2011:  Borussia Dortmund II
2011–2015:  Borussia Dortmund U17
2015–2016:  Borussia Dortmund U19
2016–2018:  VfB Stuttgart
2018–2019:  Hamburger SV
2019–2020:  KRC Genk
2022–:  Saksa U20
2021:  Bayer Leverkusen

Hannes Wolf (s. 15. huhtikuuta 1981) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän toimii Saksan alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura

Wolf aloitti pelaajauransa TuS Eichlinghofenin juniorina. Hän pelasi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Saksan alasarjajoukkueissa. Hän edusti Bundesliiga-joukkue FC Nürnbergin reservijoukkuetta vuosina 2002–2004. Hän aloitti valmennusuransa 23-vuotiaana SG Eintracht Ersten pelaajavalmentajana vuonna 2005 ja toimi myös ASC 09 Dortmundin pelaajavalmentajana. Wolf liittyi Borussia Dortmundin organisaatioon kesällä 2009, kun hänestä tuli reservijoukkueen apuvalmentaja. Wolf työskenteli Dortmundissa seitsemän vuoden ajan valmentaen eri ikäluokkien juniorijoukkueita ja myös reservijoukkuetta.
Syyskuussa 2016 Wolf jätti Dortmundin ja siirtyi VfB Stuttgartin päävalmentajaksi. Wolfin johdolla Stuttgart voitti kaudella 2016/17 2. Bundesliigan mestaruuden ja nousi Bundesliigaan. Kaudella 2017/18 Stuttgart juuttui Bundesliigan häntäpäähän ja lopulta seurajohto erotti Wolfin tammikuussa 2018.
Lokakuussa 2018 Wolf palasi valmennustehtäviin Hamburger SV:n peräsimessä. Wolf ei onnistunut tavoitteessaan luotsata HSV:tä takaisin Bundesliigaan ja hän jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuussa 2019 Wolfista tuli Belgian liigan KRC Genkin päävalmentaja. Wolf luotsasi Genkin seitsemänneksi koronaviruksen ennenaikaisesti päättämällä kaudella 2019/20. Heikosti alkanut kausi 2020/21 johti Wolfin potkuihin syyskuussa 2020.
Lokakuussa 2020 Wolfista tuli Saksan alle 18-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Maaliskuussa 2021 Wolfista tuli Bundesliiga-seura Bayer Leverkusenin päävalmentajana. Wolfin johdolla Leverkusen sijoittui kauden päätteeksi kuudenneksi. Hän palasi kauden jälkeen Saksan jalkapalloliiton palvelukseen alle 19-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Kesällä 2022 hän siirtyi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Syyskuussa 2023 hänestä tuli Saksan miesten A-maajoukkueen väliaikainen apuvalmentaja, kun Hans-Dieter Flick tiimeineen sai potkut.
Meriitit

2. Bundesliiga: 2017
U19 Bundesliiga: 2016
U17 Bundesliiga: 2014, 2015
Haloo

| Haloo Neljä Ruusua |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu–helmikuu 1992 Finnvox
 Julkaistu: maaliskuu 1992
 Formaatti: CD, LP, CS, digitaalinen
 Tuottaja(t): Neljä Ruusua
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 41.19
 Levy-yhtiö: Parlophone / EMI
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Neljän Ruusun muut julkaisut
| Hyvää yötä Bangkok 1990 | Haloo 1992 | Pop-uskonto 1993 |
Singlet albumilta Haloo
 ”Juppihippipunkkari” Julkaistu: helmikuu 1992  ”Pullaa / Sun täytyy mennä” Julkaistu: kesäkuu 1992
Haloo on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1992. Levyn on tuottanut yhtye itse. Albumi nousi parhaimillaan Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle. Yhteensä listaviikkoja levylle kertyi 35. Haloo ylitti julkaisuvuonnaan platinarajan, ja se on yhtyeen myydyin studioalbumi; levyä on myyty yhteensä yli 75 300 kappaletta. Vuonna 2012 julkaistiin Haloon 20-vuotisjuhlapainos, joka sisälsi kolme bonuskappaletta, kymmenen musiikkivideota ja yli puolituntisen dokumentin albumin teosta. Juhlapainos nousi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle sijalle 50.
”Juppihippipunkkari” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se nousi singlelistan viidennelle sijalle ja radiosoittolistan toiselle sijalle. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo. Kaksoissingle ”Pullaa / Sun täytyy mennä” nousi singlelistan kolmanneksi. ”Pullaa” nousi myös Rumban 50 Hittiä -listan sijalle 16 ja ”Sun täytyy mennä” sijalle 45. Jälkimmäiseen kuvattiin myös Aulis Moision ohjaama musiikkivideo. Kappale ”Tie ajatuksiin” nousi myös radiolistan sijalle seitsemän ja 50 Hittiä -listan sijalle 21.
Kappaleet

Kaikki san. Ilkka Alanko ja säv. Kode Koistinen, ellei muuta mainittu.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Sovitus | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Viikatemies diilaa |  | Neljä Ruusua | 3.00 |  |  |  |  |  |
| 2. | Juppihippipunkkari |  | Neljä Ruusua | 3.18 |  |  |  |  |  |
| 3. | Tie ajatuksiin |  | Kode Koistinen | 3.31 |  |  |  |  |  |
| 4. | Pullaa | Ilkka Alanko | Ilkka Alanko | 3.08 |  |  |  |  |  |
| 5. | Hyvät ajat |  | Neljä Ruusua | 3.47 |  |  |  |  |  |
| 6. | Sun täytyy mennä | lkka Alanko | Ilkka Alanko | 3.49 |  |  |  |  |  |
| 7. | Viisastun salaa |  | Kode Koistinen | 3.43 |  |  |  |  |  |
| 8. | 2011 |  | Neljä Ruusua | 3.17 |  |  |  |  |  |
| 9. | Aikakauden lehti |  | Ilkka Alanko, Kode Koistinen | 3.06 |  |  |  |  |  |
| 10. | Chicagon tuulet |  | Neljä Ruusua | 2.57 |  |  |  |  |  |
| 11. | Matka on syvä |  | Kode Koistinen | 3.36 |  |  |  |  |  |
| 12. | Neuvostoliitto | Ilkka Alanko | Ilkka Alanko | 3.56 |  |  |  |  |  |
| 20-vuotisjuhlapainoksen bonusraidat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Soitat viulua | 2.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Selkärankaa (mukana Neumann) | 2.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Lumo (instrumentaali) | 1.59 |  |  |  |  |  |  |  |
Tekijät

| --- | --- |
 Neljä Ruusua Ilkka Alanko  Kode Koistinen  Lade Laakkonen  Kämy Kämäräinen Muut esiintyjät Ismo Alanko – sello  Tommi Lindell – syntetisaattorit, ohjelmointi  Neumann – laulu (14) :  Tuotanto Dan Tigerstedt – äänitys, miksaus  Pauli Saastamoinen – masterointi  Mika Jussila – kaiverrus
Ikaalisten kihlakunta (1996)

Ikaalisten kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö ja Parkano sekä ennen vuotta 2007 ja Nokian kihlakuntaan kuuluneeseen Ylöjärveen liittymistä myös Viljakkala. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.