stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mehikit
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Anacampseros
Suomen Lajitietokeskus: Mehikit – Anacampseros
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310563  Wikispecies: Anacampseros  APDB: 188041  APNI: 87767  CoL: 62BVV  eFloraSA: Anacampseros  EoL: 5224257  EPPO: 1BNAG  FloraBase: 23485  FNA: 101529  GBIF: 6008787  GRIN: 585  iNaturalist: 498831  IPNI: 326006-2  ITIS: 847585  NCBI: 107583  Open Tree of Life: 96614  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326007-2  Tropicos: 40012995  WFO: wfo-4000001790
Lauri Melander

Lauri Melander
Lauri Mikko Olavi Melander (s. 8. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen lakimies, joka toimi Helsingin hovioikeuden presidenttinä vuosina 2004–2009. Melander jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 2009.
Melander on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1970), ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1973. Melander toimi käräjätuomarina ja sittemmin laamannina Vantaan käräjäoikeudessa vuodesta 1977 alkaen. Vuosina 1983–1986 Melander toimi lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä.
Lauri Melanderin isä Ilmari Melander (1904–1987) oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja toimi professorina Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1941–1968. Lauri Melanderin poika, oikeustieteen tohtori Sakari Melander (s. 1975) on Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori.
Margaret Mead

Margaret Mead vuonna 1948.
Margaret Mead (16. joulukuuta 1901 Philadelphia – 15. marraskuuta 1978 New York) oli yhdysvaltalainen antropologi, joka on tunnettu aktiivisesta osallistumisestaan humanistisen antropologian leviämiseen.
Mead teki lukuisia tutkimusmatkoja Tyynenmeren eteläosan saarille ja kuvasi kirjoissaan sosiaalisten normien vaikutusta ihmisten, varsinkin murrosikäisten tyttöjen käyttäytymiseen.
Elämäkerta

Vuonna 1921 Mead pääsi opiskelemaan psykologiaa ja antropologiaa Columbian yliopistoon. Hän asettui Samoasaarille Polynesiaan Franz Boasin kehotuksesta 1925. Vuosina 1928–1929 hän vieraili Amiraliteettisaarilla.
Mead aloitti tutkimuksensa kolmessa uusiguinealaisessa yhteisössä vuonna 1931. Hänen vertaileva tutkimuksensa valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Samana vuonna hän tapasi Chambuóulien-heimojen luona Gregory Batesonin, josta tuli myöhemmin hänen kolmas aviomiehensä.
Vuosina 1926–1928 Mead työskenteli Balilla. Hän palasi Uuteen-Guineaan  1938 ja asettui Latmuls-heimojen pariin aviomiehensä kanssa. Margaret Mead kuoli syöpään 76-vuotiaana 15. marraskuuta 1978.
Paljastuneet virheelliset tutkimukset

Uusiseelantilainen antropologi Derek Freeman on myöhemmin julkaissut teoksen The Fateful Hoaxing of Margaret Mead: A Historical Analysis of Her Samoan Research, jossa tämä osoittaa kuinka Meadin kirjoittama julkaisu Samoan saarten asukkaiden seksuaalisesta käytöksestä olikin vain asukkaiden vitsinä antamaa virheellistä tietoa Meadille. Mead ei ilmeisesti tajunnut, että hänen kustannuksellaan pilailtiin. Tapauksen noloutta lisäsi se, että Mead esitti kirjassaan hyvin voimakkaan väittämän, että Samoan saarten asukkailla ei olisi murrosikää kuten läntisillä ihmisillä. Toisaalta myös Freemanin esittämät väitteet ovat keränneet paljon kritiikkiä, sillä Freemanin on katsottu kuvanneen väärin Meadin tutkimuksia ja hänen esittämiään näkemyksiä. Yhdysvaltalainen antropologi Paul Shankman on käsitellyt vuonna 2009 julkaistussa kirjassaan The Trashing of Margaret Mead: Anatomy of an Anthropological Controversy Freemanin väitteitä ja todennut Meadia koskevien väitteiden olevan ”paljon melua tyhjästä”. Freeman ei ollut huomioinut kristinuskon tuloa saarelle ja sen kiristämää moraalista ilmapiiriä.
Martin Orans tutki vuonna 1996 Meadiltä jälkeen jääneitä muistiinpanoja ja totesi hänen olleen tietoinen tutkimusalueensa vitsailutavoista ja että hän oli päättänyt jo ennen tutkimuksen tekoa ”tutkimuslöytönä” esittämänsä tulokset. Näin ollen Orans toteaa, että Meadin työ voidaan tuomita rankimmalla mahdollisella kritiikillä, sillä ”se ei ole edes väärässä”.
Mead myös tutki Chambri-nimisen kansan sukupuolirooleja ja väitti, että niissä miehet ovat alisteisessa asemassa naisille. Vuosina 1974–1975 Deborah Gewertz teki tutkimusta samalla alueella todeten, ettei mitään tällaista ollut koskaan ollut olemassakaan. Myöhemmin monet yhteiskuntatieteilijät etsivät merkkejä entisistä tai nykyisistä yhteiskunnista, joissa miehet olisivat alisteisessa asemassa naisiin, mutta yhtäkään ei ole löytynyt.
Teokset

Coming of Age in Samoa (1928) ISBN 0-688-05033-6
Growing Up in New Guinea (1930) ISBN 0-688-17811-1
The Changing Culture of an Indian Tribe (1932)
Sex and Temperament in Three Primitive Societies (1935)
Sukupuoli ja luonne kolmessa primitiivisessä yhteiskunnassa.  (Suomentanut Aarne Sipponen. Jokamiehen korkeakoulu 15)  Helsinki:  Otava, 1963.
Male and Female (1949) ISBN 0-688-14676-7
Mies ja nainen: Miehen ja naisen roolit muuttuvassa maailmassa.  (Suomentanut Annika Takala. Otavan filosofinen kirjasto 6)  Helsinki:  Otava, 1957.
New Lives for Old: Cultural Transformation in Manus, 1928-1953 (1956)
People and Places (1959)
Continuities in Cultural Evolution (1964)
Culture and Commitment (1970)
Ikäryhmien ristiriidat: sukupolvikuilun tutkimusta. Suom. Ulf E. Qvickström. Otava. Helsinki, 1971
Blackberry Winter (1972) ISBN 0-317-60065-6
Aiheesta muualla

Ylen elävä arkisto Margaret Meadin haastattelu
The Institute for Intercultural Studies - Meadin perustama etnografinen instituutti
Margaret Mead biography at IIS
Congressin kirjasto, Margaret Mead: Human Nature and the Power of Culture
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Meibomin rauhanen

Piirros Grayn anatomiasta englanninkielisin tekstein. Meibomin rauhanen on kohdassa jossa lukee openings of tarsal glands.
Meibomin rauhanen eli luomitukirauhanen on kummankin silmän silmäluomen takareunuksen eteen avautuva rauhanen, josta erittyy silmäluomen reunoja voitelevaa eritettä. Se on nimetty saksalaisen anatomin Heinrich Meibomin mukaan.
Meibomin rauhasen, kuten myös muiden silmäluomirauhasten, tulehdusta sanotaan näärännäpyksi.
Aiheesta muualla

Meibomin rauhaset
Meimi

Meimi on naisen etunimi. Se saattaa olla johdettu amerikkalaisesta Mamie-nimestä, joka ääntyy samoin. Mamie taas on paikallinen muunnos nimestä Maria. Meimi on ollut Suomessa nimenä vuoden 2012 loppuun mennessä 613 henkilöllä.
Tunnettuja Meimejä

Meimi Sevander, Neuvostoliittoon muuttanut amerikansuomalainen opettaja ja kirjailija
Marissa Mehr

| Marissa Mehr> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1987 (ikä 38) Vantaa
Ammatti:  Kirjailija, kriitikko, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Esikoisteos:  Veristen varjojen ooppera (2013)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marissa Mehr (s. 1987 Vantaa) on helsinkiläinen kirjailija ja kriitikko. Hän on Kulttuurivihkojen päätoimittaja vuoden 2025 alusta alkaen. Mehr on toiminut päätoimittajana myös Lumoojassa (2011–2012), Särön numerossa 26–27 sekä Kritiikin Uutisissa (2014–2018).
Mehr sijoittui J.H. Erkon kirjoituskilpailussa toiseksi vuonna 2012. Esikoisromaaninsa Veristen varjojen ooppera (WSOY) Mehr julkaisi syksyllä 2013.
Mehr on opiskellut kirjallisuustiedettä ja luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimusta Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa.
Teokset

Veristen varjojen ooppera.  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39877-7
Budapest-sarja: matkaopas. Poesia, Poesiavihkot #14, 2018. ISBN 978-952-305-102-7.
Burleskikirja. Johdatus liioittelun taiteeseen. Kosmos, 2019. ISBN 9789527144862.
Rusalka: kuiskaajan muotokuva.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-866-1
Aale: huoleton oboisti.  Rajamäki:  Aviador, 2021.  ISBN 978-952-381-019-8
Aiheesta muualla

Marissa Mehrin verkkosivut
Parnasso 1/2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Melvillen niemimaa

Melvillen niemimaa Foxe Basinin länsipuolella.
Boothian ja Melvillen niemimaat, Nunavut, Kanada.
Melvillen niemimaa (engl. Melville Peninsula) on niemimaa Kanadassa. Se on Pohjois-Amerikan koillisin niemimaa ja sijaitsee Boothianlahden ja Foxe Basinin välissä. Se on 400 km pitkä ja 110–220 kilometriä leveä.
Mehipuut

| Mehipuut |
| --- | --- |
 Loistomehipuu (Aeonium arboreum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Mehipuut Aeonium  Webb & Berth.
Katso myös
   Mehipuut Wikispeciesissä   Mehipuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehipuut (Aeonium) on afrikkalainen mehikasvisuku, joka kuuluu maksaruohokasveihin (heimo Crassulaceae). Monia lajeja viljellään huonekasveina.
Lajeja

loistomehipuu (Aeonium arboreum)
palsamimehipuu (Aeonium balsamiferum)
kanarianmehipuu eli samettimehipuu (Aeonium canariense)
tahmamehipuu (Aeonium glutinosum)
jalomehipuu (Aeonium nobile)
palleromehipuu (Aeonium sedifolium)
laakamehipuu (Aeonium tabuliforme tai A. tabulaeforme)
kylämehipuu (Aeonium urbicum)
nystymehikehrä (Aeonium aizoon, syn. Greenovia aizoon)
suippumehipuu (Aeonium appendiculatum)
kultamehikehrä (Aeonium aureum, syn. Greenovia aurea)
laaksomehipuu (Aeonium castello-paivae)
ripsimehipuu (Aeonium ciliatum)
anaganmehipuu (Aeonium cuneatum)
kupolimehipuu (Aeonium davidbramwellii)
korumehipuu (Aeonium decorum)
sepomehikehrä (Aeonium diplocyclum, syn. Greenovia diplocycla)
anaganmehikehrä (Aeonium dodrantale, syn. Greenovia dodrantalis)
nystymehipuu (Aeonium glandulosum)
gomeranmehipuu (Aeonium gomerense)
ruusumehipuu (Aeonium goochiae)
kapverdenmehipuu (Aeonium gorgoneum)
kalvasmehipuu (Aeonium haworthii)
hierronmehipuu (Aeonium hierrense)
kultamehipuu (Aeonium holochrysum)
marokonmehipuu (Aeonium korneliuslemsii)
lanzarotenmehipuu (Aeonium lancerottense)
etiopianmehipuu (Aeonium leucoblepharum)
helomehipuu (Aeonium lindleyi)
mascanmehipuu (Aeonium mascaense)
palmanmehipuu (Aeonium palmense)
rusomehipuu (Aeonium percarneum)
kaulusmehipuu (Aeonium pseudourbicum)
juovamehipuu (Aeonium rubrolineatum)
kermamehipuu (Aeonium saundersii)
partamehipuu (Aeonium simsii)
poimumehipuu (Aeonium smithii)
kerämehipuu (Aeonium spathulatum)
kenianmehipuu (Aeonium stuessyi)
lapiomehipuu (Aeonium subplanum)
aaltomehipuu (Aeonium undulatum)
valverdenmehipuu (Aeonium valverdense)
neitsyenmehipuu (Aeonium virgineum)
agulonmehipuu (Aeonium viscatum)
chamorganmehipuu (Aeonium volkeri)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Aeonium
Suomen Lajitietokeskus: Mehipuut – Aeonium
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q152874  Wikispecies: Aeonium  APDB: 187815  APNI: 151013  BOLD: 423030  CoL: 629MK  eFloraSA: Aeonium  EoL: 61055  EPPO: 1AEJG  FloraBase: 22416  FNA: 100676  FoC: 100676  GBIF: 2985681  GRIN: 236  iNaturalist: 67718  IPNI: 12119-1  IRMNG: 1297285  ITIS: 500832  NBN: NHMSYS0000455620  NCBI: 22994  NZOR: e15d4296-da2f-45a6-adda-f5f0253fe013  Open Tree of Life: 36120  PLANTS: AEONI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:12119-1  Tropicos: 40033396  VicFlora: ba90254d-9d46-40c9-9510-a1d81a72e6c6  WFO: wfo-4000000784
Mediamuseo Rupriikki

| Mediamuseo Rupriikki |
| --- | --- |
 Näyttely Mediamuseo Rupriikissa
Tyyppi:  Museo 
Osoite:  Väinö Linnan aukio 13, 33210 Tampere  
Sijainti:  Museokeskus Vapriikki, Tampere
Perustettu:  2001, näyttelytoiminta museotiloissa aloitettu 2003
Ylläpitäjä:  Tampereen kaupunki
Kuraattori:  Outi Penninkangas
Kotisivut:  www.vapriikki.fi/rupriikki
Koordinaatit:  61°30′10.85″N, 23°45′37.29″E
 fiMediamuseo Rupriikki 
     
Rupriikin sisäänkäynti Kuusvooninkisessa ennen muuttoa Vapriikkiin.
Mediamuseo Rupriikki on Tampereella sijaitseva joukkoviestinnän ja median historiaan keskittyvä kulttuurihistoriallinen museo. Museo on perustettu vuonna 2001, ja näyttelytoimintaa sillä on ollut vuodesta 2003. Museota ylläpitää Tampereen kaupunki.
Rupriikki sijaitsi aiemmin yhdessä Finlaysonin tehdasalueen kuuluisimmista rakennuksista, joka tunnetaan nimillä Kuusvooninkinen ja Vanha tehdas. Museo teki tuolloin yhteistyötä samassa rakennuksessa toimineen visuaalisten taiteiden näyttelykeskuksen TR1:n kanssa. Syksyllä 2014 Rupriikki alkoi valmistautua muuttoon, ja viimeinen aukiolopäivä Finlaysonin alueen tiloissa oli 5. lokakuuta 2014. Museo avattiin uudelleen museokeskus Vapriikissa lokakuussa 2015.
Rupriikki on osa liikenteen ja viestinnän alan erikoismuseoiden Trafiikki-yhteenliittymää.
Näyttelyt

Mediamuseo Rupriikin uusi näyttely kertoo paitsi tietoverkkojen merkityksestä nykymaailmassa, myös tamperelaisten viestintäyritysten muutoksista ja valottaa pelaamisen yllätyksiä täynnä olevaa historiaa.
Näyttelyt > Menneitä näyttelyitä

Rupriikissa on säännöllisesti esillä myös mediakulttuuriin liittyviä vaihtuvia ja kiertäviä näyttelyitä. Vuonna 2006 museossa järjestettiin muun muassa Commodore-tietokoneita käsittelevä READY-näyttely. Tuolloin vierailijat saattoivat pelata näyttelyssä esillä olevilla Commodore-tietokoneilla. Myös Rupriikin muissa näyttelyissä on käsitelty suomalaista pelikulttuuria. Vuonna 2012 järjestetty Suomalaiset pelit silloin ja nyt -näyttely esitteli suomalaisen peliteollisuuden ja pelintekijöiden tuotoksia menneiltä vuosikymmeniltä.
Rupriikin perusnäyttelyt ovat vuosina 2003–2014 keskittyneet joukkoviestimien historiaan. Museon näyttelyt uudistettiin osissa vuosina 2010 ja 2012. Vuonna 2012 avautunut Jokapäiväinen mediamme -näyttely kertoi erilaisten mediatekniikoiden ja mediailmiöiden historiasta. Toinen osuus, Verkon punontaa, avautui vuonna 2010. Tämä näyttely tarkasteli erityisesti tietoverkkojen kehittymistä, Suomen verkottumista, uusia internetilmiöitä ja digitaalista pelikulttuuria.
Kokoelmat

Rupriikin taustalla vaikuttaa useamman organisaation muodostama yhteisö, johon kuuluvat muun muassa Tampereen kaupunki, Aamulehti, Tampereen yliopisto ja Pirkanmaan journalistit. Yhteistyön ansiosta Rupriikki on saanut kartutettua viestintään liittyviä kokoelmiaan. Rupriikin näyttelyissä esillä olevat esineet ovat osa Tampereen museoiden kokoelmia. Rupriikin aineistoista löytyy muun muassa Neiti Aika -laitteisto. Tärkeitä Rupriikin radiohistoriallisia kokoelmia ovat esimerkiksi Suomen yleisradiotoiminnan varhaisvaiheisiin liittyvät kuva- ja esinekokoelmat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mediamuseo Rupriikki Wikimedia Commonsissa
Mediamuseo Rupriikin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirkanmaan museokompassi: Mediamuseo Rupriikki (Arkistoitu – Internet Archive)
Mediamuseo Rupriikki Facebookissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Mediamuseo Rupriikki (Q3453295)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
katuosoite: Väinö Linnan aukio 13, 33210 Tampere
katu tai tie: Väinö Linnan aukio 5
postinumero: 33101
koordinaatit: 61°30′12″N 23°45′44″E﻿ / ﻿61.5033°N 23.7622°E﻿ / 61.5033; 23.7622
Raili Meltamo

Raili Annikki Meltamo, avioliitossa Hortay (21. kesäkuuta 1922 Viipuri – 12. heinäkuuta 1992 Tukholma) oli suomalais-ruotsalainen arkkitehti. Hänen puolisonsa oli Géza Hortay 1947–1964.
Meltamon vanhemmat olivat Filip Meltamo ja Jenny Savolainen. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä 1942 ja valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1948. Hän työskenteli Lundissa Gustaf Birch-Lindgrenin toimistossa 1946–1948, Lundin kaupunkisuunnitteluvirastossa 1948–1950, Växjön kaupunginarkkitehdin toimistossa 1950–1953 ja omisti Géza Hortayn kanssa arkkitehtitoimiston Oskarshamnissa vuodesta 1954. Hän suunnitteli muun muassa sulfaattitehtaan Mörrumiin ja EPA-tavaratalon Oskarshamniin. Hän oli vuodesta 1957 Trelleborgs gummifabrikin värikonsultti.
Meksikonkarhu

| Meksikonkarhu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Karhut Ursidae
Suku::  Karhut Ursus
Laji::  Karhu arctos
Alalaji::  nelsoni
Kaksiosainen nimi
 Ursus arctos nelsoni  (Merriam, 1914) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meksikonkarhu (Ursus arctos nelsoni) oli meksikolainen ruskeakarhun alalaji. Se hävisi sukupuuttoon todennäköisesti liiallisen metsästyksen vuoksi. Se söi monenlaista ravintoa kuten haaskoja, hedelmiä, jyrsijöitä ja hunajaa. Viimeinen havainto meksikonkarhusta on 1 500 metrin korkeudelta Sierra del Nidon ylängöltä 1960-luvulta.
Koko ja ulkonäkö

Meksikonkarhu oli noin 180cm pitkä. Urokset olivat naaraita suurempia, painaen jopa 315 kg. Meksikonkarhun väri vaihteli haalean keltaisen, harmaan ja valkoisen värillä. Valkoset karhut näyttivät kirkkaassa auringonvalossa hopeisilta, jonka vuoksi lajia kutsuttiin nimellä “el oso plateado” (hopeakarhu).
Media ja sodankäynti

Media, erityisesti joukkotiedotusvälineet, ovat myös sodankäynnin välineitä ja kohteita.
Median kontrolli sodassa

Krimin sodassa otettiin käyttöön ja vaikutti ensimmäistä kertaa uusi tietotekniikan keksintö, lennätin. Sitä ei osattu vielä kontrolloida ja sotakentiltä suoraan ja nopeasti saatavat tiedot kaatoivat muun muassa Englannissa hallituksen. Tämä uuden tietotekniikan tai joukkotiedotuksen ominaisuus (kontrollin puute ensimmäisessä sodassa) näkyi muun muassa television osalta Vietnamin sodassa. Yleensä asevoimat ovat nopeasti oppineet uuden joukkotiedotuksen kontrollin.
Irakin sodassa 2003 suuri reportterimäärä oli kontrollissa sillä tavalla, että reportterit olivat ”isäntäjoukon” mukana koko ajan. Kun ”isäntäjoukko” tarjosi reporttereille suojan, tämä vaikutti psykologisesti siihen mitä raportoitiin. Myös isäntien tulo tutuiksi, ystäviksi ja heidän ongelmiensa parempi ymmärtäminen vaikuttivat raportointiin.
Media ja sodankäynti Suomessa

Suomessa Lahden (AM-asema) oli talvisodassa pommituksen kohteena, ja se vaikeni täysosuman jälkeen pariksi viikoksi. Vaikutus todettiin merkittäväksi kansan mielialoihin. Neuvostoliitto  tuhosi Viipurin alueella linja-autossa olleen liikkuvan propaganda-aseman, joka välitti ohjelmaa Neuvostoliittoon. Kyseinen asema vaikutti myös siihen, että neuvostoliittolaiset joutuivat käyttämään useita omia asemiaan suomalaisten yhden aseman häirintään. Ne olivat samalla pois Suomeen (tai Neuvostoliittoon) suunnatusta propagandasta. Kesällä 1944 Suomessa harkittiin BBC:n häirintää,lähde? koska sen vaikutus oli todettu vaaralliseksi kansan mielialoille. Sodan loppuminen poisti häirintätarpeen.
Kirjallisuutta

MpKK:n Strategian Laitoksen tutkijan Tommi Koivulan väitöskirja "Sodan kaikuja - Norjan ja Suomen henkilömiinaretoriikka kansainvälisen mediaprosessien ilmentäjänä 1995–2002" (ISBN 951-44-5987-3) kuvaa median uutta vaikutusta.
Menhit

Menhit ja Khnum kuvattuina Khnumin temppelin seinään Esnassa.
Menhit tai Menchit oli muinaisen Egyptin mytologiassa leijonajumalatar, jonka palvonta keskittyi Latopolikseen (Esneh). Menhit merkitsee "hän joka teurastaa", ja tällä perusteella on päätelty, että Menhit oli sodan jumalatar. Hänen puolisonsa oli Khnum ja poikansa Hike.
McDonnell Douglas MD-90

| MD-90 |
| --- | --- |
 Japan Airlinesin MD-90-30 laskeutumassa Hanedan lentoasemalle Tokion lähellä.
Tyyppi:  matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  McDonnell Douglas Boeing
Suunnittelija:  McDonnell Douglas
Ensilento:  22. helmikuuta 1993
Esitelty:  1995 Delta Air Linesin kanssa
Poistettu käytöstä:  2020
Tila:  poistettu käytöstä
Pääkäyttäjät:  Delta Air Lines   Uni Air   EVA Air
Valmistusmäärä:  116 
Valmistusvuodet:  1993–2000
Yksikköhinta:  41,5-48,5 miljoonaa dollaria
Kehitetty mallista:  McDonnell Douglas MD-80
McDonnell Douglas MD-90 on kaksimoottorinen keskipitkän kantomatkan kapearunkoinen matkustajalentokone ja DC-9:n vähiten valmistettu jatkokehitelmä. MD-90 kehitettiin McDonnell Douglasin MD-80-sarjan pohjalta. Merkittävimmät erot verrattuna MD-80:een ovat taloudellisemmat International Aero Engines V2500-moottorit ja pidempi runko. Koneen suurin matkustajakapasiteetti on 172 matkustajaa, ja kone esiteltiin Delta Air Linesin kanssa vuonna 1995.
MD-90 ja sen seuraaja Boeing 717 olivat kumpikin muunnoksia MD-80-sarjasta, joka taas oli uusi 1980-luvulla esitelty versio Douglasin DC-9-sarjasta.
Suunnittelu ja kehitys > Taustaa

Douglas Aircraft Company kehitti DC-9:n 1960-luvulla lyhyen kantaman koneeksi suuremman DC-8-koneensa rinnalle. DC-9 oli täysin uudenlainen kone, jossa oli kaksi rungon takaosassa olevaa moottoria ja T-pyrstö. DC-9 oli kapearunkoinen kone, jossa oli viisi rinnakkaista istuinta, ja matkustajakapasiteetti vaihteli 80 matkustajasta 135:een riippuen koneen mallista ja lentoyhtiöstä.
DC-9:n toista sukupolvea kutsuttiin alun perin DC-9-80-sarjaksi tai DC-9 Super 80:ksi, mutta McDonnelin ja Douglasin fuusion seurauksena se vaihdettiin MD-80:een. Ensimmäiset MD-80:t aloittivat kaupalliset lentonsa vuonna 1980. McDonnell Douglas alkoi vuonna 1983 tutkia mahdollisuuksia tehdä entistä lyhyempiä versioita MD-80:sta. Nämä tutkimukset tulivat tunnetuiksi nimellä MD-90. Vuosien kehitystyön ja tutkimusten jälkeen MD-90:n moottoreiksi valittiin IAE V2500-suihkumoottorit.