stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdysvaltain perustuslain toinen lisäys

Yhdysvaltain perustuslain toinen lisäys (engl. Second Amendment tai Amendment II) on Yhdysvaltain perustuslaissa taattu oikeus omistaa ja kantaa ampuma-asetta. Laki hyväksyttiin yhdessä muiden Bill of Rights -lisäyksien kanssa 15. joulukuuta 1791. Lisäyksen tarkoituksena oli taata jokaiselle kansalaiselle mahdollisuus puolustaa itseään ja maataan ulkoisia tai sisäisiä hyökkääjiä vastaan. Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 2010 tekemän tulkinnan mukaan (tapaus McDonald v. Chicago) perustuslain toinen lisäys koskee liittovaltion lisäksi myös osavaltioita ja paikallishallintoa.
Oikeus pitää ja kantaa ampuma-asetta pohjautuu englantilaiseen tapaoikeuteen. Englantilainen juristi ja tuomari Sir William Blackstone totesi, että kyseessä on oikeus, joka turvaa yksilön luonnollisen oikeuden puolustaa itseään ja kyseessä on myös kansalaisvelvollisuus puolustaa omaa maataan.
Amerikan siirtokunnissa asuneet pitivät oikeutta omistaa ja kantaa asetta tärkeänä muun muassa seuraaviin tarkoituksiin (ei tärkeysjärjestyksessä):
mahdollisuus järjestää puolisotilaallinen joukko (militia), joka vastaa yleisestä turvallisuudesta
luonnollinen oikeus itsepuolustukseen
tyrannimaisen hallinnon kaataminen
Yhdysvaltain korkein oikeus on tehnyt 2000-luvulla kaksi merkittävää päätöstä perustuslain toisen lisäyksen suhteen. Tapauksen District of Columbia v. Heller (2008, äänet 5–4) nojalla jokaisella kansalaisella on oikeus kantaa asetta kotinsa puolustamiseksi riippumatta siitä, kuuluuko henkilö asevoimiin. Tapauksessa McDonald v. Chicago (2010, äänet 5–4) korkein oikeus taas linjasi, että osavaltioita ja paikallishallintoja koskevat samat rajoitukset aseiden kieltämisessä kuin liittovaltion hallitusta. Tapauksessa Caetano v. Massachusetts (2016, yksimielinen) korkein oikeus linjasi, että perustuslain toinen lisäys koskettaa myös ampuma-aseita, joita ei ollut olemassa säädöksen säätämisajankohtana.
Teksti

Perustuslain toisesta tekstistä on olemassa useita erilaisia versioita isojen alkukirjainten ja välimerkkien suhteen. Alla oleva teksti on Yhdysvaltain kongressin hyväksymä versio:
»A well regulated Militia, being necessary to the security of a free State, the right of the people to keep and bear Arms, shall not be infringed.»
Suomennos:
»Koska hyvin valvottu kansalliskaarti on tarpeellinen vapaan valtion turvallisuudelle, kansalaisten oikeutta omistaa ja kantaa aseita älköön loukattako.»
Vaihtoehtoinen suomennos:
»Asianmukaisesti organisoitu kansalliskaarti on välttämätön vapaan valtion suojelemiseksi, eikä kansan oikeutta säilyttää ja kantaa aseita tulla rajoittamaan.»
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Yhdysvaltain perustuslain lisäykset on Wikiaineistossa (englanniksi)
| --- | --- |
Säätäminen: Perustuslaillinen konventti (1787)
Lisäykset: 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27
Muuta: Bill of Rights • Reconstruction Amendments
Ratifioimattomat lisäysehdotukset: Article the First • Titles of Nobility Amendment • Corwin Amendment • Child Labor Amendment • Equal Rights Amendment • District of Columbia Voting Rights Amendment
Oulunsalon Pallo

Oulunsalon Pallo ry (OsPa) on oululainen jalkapallo- ja futsalseura. Seura on perustettu vuonna 1989.
Seura keskittyy toiminnassaan juniorityöhön sekä tytöissä että pojissa. Seuran poikien U17-ryhmä saavutti vuonna 2020 SM-pronssia futsal-liigassa.
Oulunsalon Pallo ry:n tarkoituksena on edistää jäsentensä liikuntaharrastusta, erityisesti jalkapalloilua ja futsalia, tavoitteena fyysisen ja psyykkisen hyvinvoinnin kehittäminen. Seuran arvoja ovat rehellisyys, avoimuus ja läpinäkyvyys. OsPa onkin vakiinnuttanut asemansa Oulun seudulla lähinnä juniorijalkapalloon keskittyvänä kasvattajaseurana.
OsPan kotipaikka on Oulu, Oulunsalon kaupunginosa, jossa on myös seuran kotikenttä Oulunsalon tekonurmi Pitkäkankaan urheilu­keskuksessa. Seuran toimisto sijaitsee Oulunsalon liikuntakeskuksessa, Tuohikuja 6, 90460 Oulunsalo.
Seuran päätapahtuma on vuosittain järjestettävä Kapteeni Cup. OsPa on mukana myös #emmekiusaa-kampanjassa. Lisäksi seura järjestää vuosittain maalivahtileirin.
OsPan yhteistyösopimusseuroja on AC Oulu, poikalinjalla Oulun Luistinseura ja tyttölinjalla helmikuusta 2023 lähtien ONS.
Weddellinhylje

| Weddellinhylje |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Leptonychotes  Gill, 1872
Laji::  weddellii
Kaksiosainen nimi
 Leptonychotes weddellii  (Lesson, 1826) 
 Weddellinhylkeen levinneisyysalue punaisella
Katso myös
   Weddellinhylje Wikispeciesissä   Weddellinhylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Weddellinhylje (Leptonychotes weddellii) on varsinaisiin hylkeisiin kuuluva antarktinen hyljelaji. Se on maailman eteläisimpänä esiintyvä nisäkäslaji; levinneisyysalue kiertää Etelämantereen ympäri, mutta laji esiintyy erityisesti Antarktiksen niemimaan tuntumassa olevilla saarilla. Kannan arvioitu koko on noin 800 000 yksilöä. Laji on saanut nimensä Sir James Weddellin mukaan, joka johti Weddellinmeren hyljetutkimusretkikuntaa. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi ”antarktisenhyljettä”. — Suomen kielen lautakunta suhtautui toimikunnan ehdotukseen torjuvasti.
Weddellinhylkeet voivat kasvaa jopa kolmen metrin pituisiksi ja painaa yli 400 kiloa.
Käytös ja lisääntyminen

Weddellinhylkeet ovat tunnettuja pitkistä sukelluksistaan, jotka voivat ulottua jopa 700 metrin syvyyteenlähde?. Ne voivat pidättää hengitystään noin 80 minuuttia. Pitkillä sukelluksilla hylkeet hakevat ruokaa tai etsivät uusia hengitysaukkoja jääkuoresta. Pitkät sukellusmatkat mahdollistaa hylkeiden lihaston korkea myoglobiini-pitoisuus. Maalla hylkeet eivät ole kovin sosiaalisia ja joskus jopa välttävät koskemasta toisiinsa. Ihmisiä hylkeet eivät vieroksu erityisen paljon ja päästävätkin tutkijoita helposti lähelleen. 1900-luvulla ne jopa päästivät ihmisiä lähikosketukseen kanssaan, mutta koska useat näistä ihmisistä merkitsivät hylkeet polttoraudalla ja aiheuttivat parantumattomia haavoja,lähde? eläimet alkoivat vältellä ihmisiä.
Leveyspiiristä riippuen hylkeet synnyttävät poikasensa syyskuun ja marraskuun välillä. Alemmalla leveyspiirillä elävät yksilöt synnyttävät aikaisemmin. Hedelmöitys tapahtuu veden alla, jolloin naaraat yleensä saavat puremia niskaansa. Naaraat synnyttävät yhden poikasen vuodessa tultuaan sukukypsään 6 vuoden ikään. Poikasten syntymäpaino on noin 27 kiloa. Emojen tuottaman maidon rasvapitoisuus on 70 % ja 6–8 viikon imetysajan aikana poikanen kerää 90 kiloa lisää painoa. Nuorilla weddellinhylkeillä on harmaa karvoitus ensimmäiset 3 tai 4 viikkoa ja myöhemmin väri tummenee. Poikaset leikkitappelevat usein nuoruutensa aikana ja noin kolmen vuoden iässä ne luokitellaan aikuisiksi.
Saalis ja saalistus

Hylkeet saalistavat kalmareita ja kalaa. Päivän saaliin paino saattaa olla jopa 54 kiloalähde?.
Weddellinhylkeen saalistajiin kuuluvat miekkavalaat ja merileopardit. Myös ihmiset ovat metsästäneet lajia ravinnoksi ja koiranruuaksi, mutta tämä loppui 1980-1990-luvuilla.
Weddellinhylje hengitysreiällä.
FUS de Rabat

Fath Union Sport de Rabat (arab. الفتح الرباطي‎) on marokkolainen jalkapalloseura. Marokon pääsarjassa pelaava FUS Rabat perustettiin vuonna 1946. Joukkueen menestys vuodet sijoittuvat 1970-luvulle, jolloin se voitti Marokon cupin kahdesti. Joukkue ei ole toistaiseksi koskaan onnistunut voittamaan Marokon pääsarjaa, mutta se on ollut parhaimmillaan toinen vuosina 1973, 1974, 1981 ja 2001. Samasta kaupungista on myös paikalliskilpailija FAR Rabat.
Saavutukset > Kotimaan saavutukset

Marokon cup (5): 1967, 1973, 1976, 1995, 2010
Saavutukset > Kansainväliset saavutukset

Afrikan Confederation Cup: 2010
CAF Super Cup
Hopeaa: 2011
Päävalmentajat

| Kausi | Valmentaja |
| --- | --- |
1946–1947:  Abass Kabiss
1947–1950:  Hassan Belmaki
1950–1953:  Ahmed Chhoud
1953–1955:  Guy Cluseau
1955–1958:  Larbi Ben Barek
1958–1960:  Raphael Benatar
1961–1962:  Lucien Hazza
1963:  Elmamoun Errgani
1966–1967:  Raphael Benatar
1982–1984:  Abdellah Blinda
1984–1985:  Mohamed Jebrane
1989–1992:  Abdellah Blinda
1993–1995:  Badou Ezzaki
1995–1997:  Philippe Troussier
1997–1998:  Said el-Kheidar
1998–2000:  Ivica Todorov
2006–2007:  Abderrazak Khairi
2007–2008:  Abdellah Blinda (7/2007–8/2007)
2007–2008:  Rachid Taoussi (8/2007–11/2007)
2007–2008:  Jedrane (11/2007–1/2008)
2007–2008:  François Bracci (1/2008–2/2008)
2008–2009:  François Bracci (2/2008–7/2008)
2008–2009:  Hussein Ammouta (7/2008–2/2009)
2009–2011:  Hussein Ammouta
2014–2020:  Hoalid Regragui
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (ranskaksi)
Afrikan Confederation Cupin voittajat
| --- | --- |
2000-vuosikymmen: 2004  Hearts of Oak ● 2005  FAR Rabat ● 2006  ES Sahel ● 2007  CS Sfaxien ● 2008  CS Sfaxien ● 2009  Stade Malien
2010-luku: 2010  FUS de Rabat ● 2011  Maghreb Fès ● 2012  AC Léopards ● 2013  CS Sfaxien ● 2014  Al-Ahli ● 2015  ES Sahel ● 2016  TP Mazembe ● 2017  TP Mazembe
Cessna A-37 Dragonfly

Cessna A-37 Dragonfly eli Super Tweet.
Cessna A-37 Dragonfly (myös Cessna A-37 Super Tweet) on Yhdysvalloissa suunniteltu ja valmistettu suihkumoottorikäyttöinen kevyt rynnäkkökone ja pommituskone. Ensilentonsa vuonna 1963 lentänyttä konetyyppiä käytettiin myös tiedustelukoneena ja se osallistui Vietnamin sotaan. A-37 käyttää kahta General Dynamics J-85 -tyyppistä suihkumoottoria, jotka antavat 816 km/h huippunopeuden. Koska konetyyppi oli hankintahinnaltaan suhteellisen edullinen verraten esimerkiksi raskaisiin rynnäkkökoneisiin, kuten F-105 Thunderchief, ja rakenteeltaan helpohko eli esimerkiksi ei kovin monimutkainen huoltaa, sitä myytiin useaan Etelä-Amerikan ja Etelä-Afrikan maahan.
Konetyypin aseistukseen saattaa kuulua tykkiaseistus, konekivääri-podit, raketit, pommit ja ilmataisteluohjukset. Asekuormaa A-37 Dragonfly kykenee kuljettamaan 500 kg:n verran.
Kuvassa Tweet ja Super Tweet -koneiden projektiokuvat.
Samaan aikakauteen liittyviä vastaavia verrokkeja

Saab 105 Myrsloken eli Muurahaiskarhu (ensilento 1963)
BAC 167 Strikemaster (ensilento 1967)
Aiheesta muualla

Aviationmuseum.com.au (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiwiaircraftimages.com
Globalaircraft.org
Cessnan valmistamia ilma-alustyyppejä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Aksel Aarre

| Aksel Nikanor Aarre |
| --- | --- |
 Aksel Aarre venäläisen upseerin univormussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1880 Tuusula
Ammatti:  sotilas, muurari
Titteli:  komppanianpäällikkö
Muut tiedot
Järjestö:  Helsingin punakaarti
Aksel Nikanor Aarre (ent. Davidsson; s. 5. marraskuuta 1880 Tuusula) oli suomalainen muurari ja entinen Suomen kaartin sotilas, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkönä. Aarre on tunnettu osallisuudestaan Noormarkussa tapahtuneeseen niin sanottuun Koliahteen joukkomurhaan, jonka päätekijänä häntä on virheellisesti pidetty. Todellisuudessa Aarre ei kuitenkaan ollut tapahtumapaikalla.
Sisällissodan tapahtumat

Sisällissodan sytyttyä Aarresta tuli 8. helmikuuta Porvoossa perustetun Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkö. Vapaaehtoisista kootun osaston tarkoituksena oli puhdistaa Porvoon saaristoa sinne niin sanotun Pellingin retken jälkeen jääneistä valkoisista. Aarre oli joukkoineen Porvoossa helmikuun loppuun saakka, kunnes heidät siirrettiin lyhyen kotiloman jälkeen Tampereen kautta Satakunnan rintamalle. A-komppania saapui 8. maaliskuuta Porin pohjoispuolelle Noormarkun ruukkiin, jossa sen esikunta majoittui Eva Ahlströmin huvilaan.
Seuraavana päivänä Aarre miehineen osallistui Pomarkun taisteluun, jossa punaiset yrittivät vallata pari viikkoa aikaisemmin menettämäänsä Pomarkun kirkonkylää. Vuorokautta myöhemmin hän kävi Porin punakaartin päällikön Armas Honkasalon puheilla, joka antoi Aarrelle määräyksen tuoda 16 Noormarkussa vangittua Ahlströmin tehtaan virkailijaa kuulusteltavaksi Poriin. Aarre puolestaan määräsi tehtävään kuusi A-komppanian miestä. Matkan puolivälissä vangit yrittivät kuitenkin paeta ja heidät kaikki ammuttiin. Tapauksesta on myöhemmin yleisesti syytetty Aarretta, joka sai murhamiehen maineen, vaikka ei ollut vankisaattueen mukana. Sen sijaan hän oli antanut määräyksen ampua vangit, mikäli nämä yrittäisivät paeta. Porilaisen varatuomari Berndt Procopén oli määrä aloittaa tapauksen tutkimus, mutta se jäi kesken muuttuneen sotatilanteen vuoksi.
Sodan loppuvaiheessa Aarre jäi valkoisten vangiksi, mutta vältti teloituksen. Hän oli vangittuna Tammisaaren vankileirillä, josta onnistui kesän aikana karkaamaan. Poliisi kuitenkin sai hänet kiinni myöhemmin syyskuussa Helsingissä ja lopulta hänet asetettiin oikeuden eteen. Uuden Suomettaren 12. syyskuuta julkaiseman uutisen mukaan hänet olisi pidätyksen yhteydessä ammuttu kadulla, mutta tieto on virheellinen. Joulukuun alussa Aarre ja kolme muuta A-komppanian miestä saivat kuolemantuomiot, jotka kuitenkin muutettiin 7. joulukuuta 1918 voimaan tulleen lain mukaan elinkautisiksi. Oikeudessa Aarre kertoi pitävänsä itseään ”isänmaallisena miehenä”, jonka haaveena oli aina ollut Suomen itsenäisyys. Lisäksi hän kertoi ajautuneensa rikoksiin menetettyään virkansa armeijassa ja liittyneensä myöhemmin punakaartiin työttömyyden johdosta.
Myöhemmät vaiheet

Aarre vapautui vankilasta armahduslakien myötä 1920-luvulla, minkä jälkeen hän mahdollisesti muutti Neuvosto-Karjalaan. Vuonna 1933 suojeluskuntajärjestön julkaisema Hakkapeliitta väitti Aarren olleen Petroskoissa joskus 1920–1930-lukujen aikana.
Northwest Airlinkin lento 5719

| Northwest Airlinkin lento 5719 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskonetta muistuttava Jetstream 31, rekisteriltään N316PX
Yhteenveto
Päivämäärä:  1. joulukuuta 1993
Onnettomuustyyppi:  lentäjän virhe, maahantörmäys
Tapahtumapaikka:  Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat
Lähtöpaikka:  Minneapolis-Saint Paulin kansainvälinen lentoasema
Välilaskupaikka:  Rangen lentoasema
Määränpää:  International Fallsin lentoasema
Kuolleita:  18
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  BAe Jetstream 31
Lentoyhtiö:  Northwest Airlink
Rekisteritunnus:  N334PX
Matkustajia:  16
Miehistöä:  2
Northwest Airlinkin lento 5719 oli Northwest Airlinkin Yhdysvaltain sisäinen reittilento Minneapolis–Saint Paulista International Fallsiin Hibbingin kautta. Lähestyessään välipysähdykselle tarkoitettua lentoasemaa Hibbingissä kone törmäsi kukkulaan. Kaikki koneessa olleet 16 matkustajaa ja kaksi miehistön jäsentä saivat surmansa.
Tausta

Lentokone oli malliltaan BAe Jetstream 31, rekisteriltään N334PX. Kone oli valmistettu vuonna 1986, ja sillä oli lennetty onnettomuushetkellä yhteensä 17 162 tuntia.
Lennon kapteenina toimi 42-vuotias Marvin Falitz. Hänet oli palkattu yhtiöön vuonna 1987, ja lentokoemusta hänellä oli 7 852,6 tuntia, joista 2 266,7n kyseisellä konetyypillä. Perämiehenä toimi 25-vuotias Chad Erickson, joka oli tullut yhtiöön saman vuoden syyskuussa. Hänellä oli lentokokemusta 2 019 tuntia, joista 65 kyseisellä konetyypillä.
Tapahtumien kulku

Lennon 5719 miehistö saapui töihin kello 13.25. He lensivät matkustajina International Fallsiin, josta he lensivät takaisin Minneapolisiin lentoa varten. Miehistön oli tarkoitus lennon jälkeen yöpyä International Fallsissa ja palata matkustajina takaisin. Kapteeni oli sanut tietää tästä lennosta vasta edellisenä päivänä, minkä vuoksi hän oli useiden silminnäkijöiden mukaan turhautunut. Myös ennen lähtöä Minneapolisista kapteeni ei ollut saanut valtuutustaan lentää matkustajana International Fallsiin, minkä vuoksi hän hermostui niitä hoitaneelle asiamiehelle. Hän pyysi kapteenia hoitamaan asian, mutta lopulta hankki valtuutuksen itse viivästyksen välttämiseksi. Kapteeni ehti koneeseen vain muutamaa minuuttia ennen sen lähtöä.
Miehistö lähti International Fallsista paluulennolle kello 16.10 lentonumerolla 5718. Minneapolisissa eräs lentokenttätyöntekijä kertoi kuulleensa kapteenin huutaneen perämiehelle vihaisesti siitä, ettei tämä ollut tarkistanut lentokonetta ulkoa. Tehtyään sen itse kapteeni palasi terminaaliin, sillä laskeutumisvalot eivät toimineet. Kun valot oli korjattu, kapteeni palasi lentokoneeseen pysäyttäen samalla matkustajien tulon. Yksi matkustajista lähti vapaaehtoisesti koneesta, kun lentokenttätyöntekijän laskuvirheen takia kone oli 59 kilogrammaa ylipainoinen. Lento 5719 lähti yli 40 minuuttia myöhässä kello 18.52.
Koneen lähestyessä Hibbingiä Duluthin lähestymislennonjohto antoi luvan mittarilentolaskeutumiseen kiitotielle 31. Miehistö halusi kuitenkin laskeutua kiitotien toisesta päästä, sillä kone lensi myötätuuleen.
Miehistö ilmoitti kello 19.36 Duluthille, että he ovat nyt kantaman päässä. Viimeinen yhteydenotto lennonjohtoon tapahtui kello 19.44. Tämän jälkeen perämies ilmoitti kapteenille sallitun korkeuden olevan 1 060 metriä. Kapteeni myös ilmoitti pitävänsä senhetkisen korkeuden niin pitkään kuin mahdollista. Miehistö kävi läpi laskeutumisen tarkistuslistan kello 19.49. Koneen laskeutumisnopeus oli silloin noin 685 metriä minuutissa, ja se ohitti minimikorkeuden kello 19.50.30. Perämies oli juuri saanut lentokentän laskeutumisvalot päälle, kun ohjaamon ääninauhurista kuului laahaamisen ääntä kolmen sekunnin ajan, ennen kuin tallenne loppui. Kone törmäsi maahan ylösalaisin.
Tutkinta ja onnettomuuden syyt

Onnettomuustutkinnan otti vastuulleen Yhdysvaltain kansallinen liikenneturvallisuuslautakunta (NTSB).
Tutkinnan mukaan kone laskeutui nopeasti, sillä kapteeni yritti välttää jäätäviä olosuhteita mahdollisimman paljon. Miehistön ohjeissa sanottiin, että ei-lentävän pilotin tulisi tarkkailla korkeutta, ja lausua ääneen 300 ja 100 metrin korkeuserot valittuun korkeuteen. Ei-lentävänä pilottina toiminut perämies ei tätä kuitenkaan tehnyt, minkä vuoksi kone pääsi laskeutumaan minimikorkeuden alapuolelle.
Tähän pidetään syynä perämies Ericksonin kanssa lentänyttä kapteeni Falitzia, joka aiheutti kommunikaatiopuutetta hyökkäävällä asenteellaan. Kapteenilla oli historiassaan kolme hylättyä tarkistuslentoa, joissa hänen arvostelukykynsä todettiin puutteelliseksi. Hänen on kerrottu olleen lentoyhtiölleen vihainen, sillä uusien käytäntöjen mukaan hän olisi menettänyt kapteenin asemansa ja osan palkastaan, jotta voisi yhä asua Minneapolisissa. Useat lentäjät kertoivat Falitzin hyökkäävästä asenteesta, ja yhden perämiehen kertoman mukaan Falitz oli jopa lyönyt häntä.
NTSB ilmoitti onnettomuuden todennäköiseksi syyksi kapteenin toiminnan, joka aiheutti lentäjien välisen kommunikaation hajoamisen ja korkeudentajun menetyksen yölennolla mittariolosuhteissa.
Cox Orange

Cox Orangeja korissa
Cox Orange (virallisesti Cox’s Orange Pippin) on Isosta-Britanniasta peräisin oleva omenalajike, joka kehitettiin 1820-luvulla. Ruotsissa siitä tuli suosittu vuosisadan lopulla. Cox Orange on pieni ja navoiltaan litistynyt. Sen kellertävän vihreä ja punainen kuori kiiltää hyvin vähän. Puraistessa se on rapea ja maultaan mehukas. Lajiketta viljellään Etelä-Ruotsissa, missä sen hedelmät kypsyvät lokakuun alussa.
Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys

Ensimmäinen lisäys (engl. First Amendment) kuuluu Yhdysvaltain perustuslain osaan, joka koostuu sen kymmenestä ensimmäisestä lisäyksestä, jotka tunnetaan yhteisnimellä Bill of Rights. Ensimmäinen lisäys kieltää Yhdysvaltain kongressia säätämästä lakia, joka:
määrää valtionuskonnon tai asettaa jonkin uskonnon etuasemaan muihin uskontoihin nähden
kieltää vapaan uskonnon harjoittamisen
rajoittaa sananvapautta tai lehdistön vapautta
rajoittaa oikeutta rauhanomaiseen kokoontumiseen
rajoittaa oikeutta vaatia hallinnolta epäkohtien korjaamista
1900-luvulla Yhdysvaltain korkein oikeus katsoi, että vuonna 1868 tehtyyn neljänteentoista lisäykseen kuulunut Due Process -periaate määrää ensimmäisen lisäyksen koskemaan myös osavaltioita.
Lakiteksti

Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys kuuluu englanniksi:
Suomennettuna:
Tausta

Perustuslain alkuperäinen teksti synnytti vastustusta, koska lain ei siinä muodossaan katsottu sisältävän tyydyttäviä vakuuksia kansalaisoikeuksien turvaamisesta. Ensimmäinen lisäys säädettiin yhdessä muun lain kanssa korjaamaan tätä puutetta. Prosessi, jonka aikana vaadittu määrä Yhdysvaltain osavaltioita ratifioi ensimmäisen lisäyksen, saatiin päätökseen 15. joulukuuta 1791.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Yhdysvaltain perustuslain lisäykset on Wikiaineistossa (englanniksi)
| --- | --- |
Säätäminen: Perustuslaillinen konventti (1787)
Lisäykset: 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27
Muuta: Bill of Rights • Reconstruction Amendments
Ratifioimattomat lisäysehdotukset: Article the First • Titles of Nobility Amendment • Corwin Amendment • Child Labor Amendment • Equal Rights Amendment • District of Columbia Voting Rights Amendment
Santa Cruz de la Sierra

| Santa Cruz (Santa Cruz de la Sierra) |
| --- | --- |

 lippu
 Santa Cruz
 Koordinaatit: 17°47′20″S, 63°11′51″W 
Valtio:  Bolivia
Departementti:  Santa Cruz
Provinssi:  Andrés Ibáñez
Perustettu:  26. helmikuuta 1561
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Percy Fernández
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  371 km²
Korkeus:  416 m
Väkiluku (2001):  1 364 400
 – Väestötiheys:  3681 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-4
 
 Portal del Municipio Autónomo de Santa Cruz de la Sierra 
 Lähteet:  = Pinta-ala ja väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Santa Cruz de La Sierra, lyhyesti usein vain Santa Cruz, on Bolivian asukasluvultaan suurin kaupunki ja Santa Cruzin departementin pääkaupunki. Kaupungin nimi merkitsee ’vuoriston pyhää ristiä’. Sen väkiluku on yli 1,3 miljoonaa (2001).
Santa Cruzista on rautatieyhteydet Argentiinaan ja Brasiliaan ja siellä sijaitsee Viru Virun kansainvälinen lentoasema, joka on Bolivian suurimpia lentoasemia.
Maantiede ja ilmasto

Santa Cruz de la Sierra sijaitsee Itä-Boliviassa yli 400 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupunki on osa Andres Ibañezin provinssia ja Santa Cruzin maakunnan pääkaupunki.
Kaupungin ilmasto on subtrooppinen ja aurinkoinen. Ilman keskilämpötila on noin 24 °C. Vaikka kaupungissa on yleensä lämmintä, sinne puhaltaa Argentiinan pampalta viileitä tuulia, joita kutsutaan surazosoiksi.
Historia

Ñuflo de Chávez perusti Santa Cruzin 26. helmikuuta 1561 ja nimesi sen Espanjan Extremadurassa sijaitsevan kotikaupunkinsa kunniaksi. Alkuperäinen siirtokunta sijaitsi 220 kilometriä idempänä nykyisen San José de Chiquitosin kaupungin eteläpuolella. Kaupunki muutti nykyiselle paikalleen Piraíjoen rannalle 1592 intiaanien tekemien hyökkäysten seurauksena.
Rautateitse Santa Cruzista voi matkustaa Argentinaan ja Brasiliaan. Lisäksi kaupungista voi matkustaa 1950-luvulla rakennettua tietä pitkin Trinidadin, Cochabambaan sekä Paraguayhin.
Kaupungin pysyessä melko eristyneenä 1900-luvulle saakka, Santa Cruzista on löydetävissä runsaasti kolonialistista arkkitehtuuria kuten 1500-luvulta olevan katedraalin sekä lukuisia jesuiittalähetystöjä.
Kaupunki kasvoi voimakkaasti 1900-luvun lopulla maataloustuotteiden jalostuksen ja petrokemian teollisuuden nousun myötä. Siitä tuli Bolivian suurin kaupunki 2000-luvun alussa.
Talous

Santa Cruzissa tuotetaan soijaöljyä, maito- ja lihatuotteita, sokeria, puutavaraa, nahkatuotteita ja alkoholia, ja jalostetaan öljyä.
Bolivian kansallisen öljy-yhtiö YPFB:n Guillermo Elder Bellin jalostamo valmistui vuonna 1979 ja tuottaa bensiiniä ja dieseliä. Sen kapasiteetti on 24 000 barrelia raakaöljyä päivässä. Vuonna 2021 YPFB aloitti valmistelut Etelä-Amerikan ensimmäisen biodiesel-jalostamon rakentamiseksi alueelle.