stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Tenavien hahmoista
Sivuhahmoja > Punainen paroni

Punainen paroni (The Red Baron) on Ressun mielikuvitusvihollinen sen leikkiessä ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankaria. Hahmo viittaa todelliseen historianhenkilöön, ensimmäisen maailmansodan saksalaiseen lentäjä-ässään Manfred von Richthofeniin. Sarjakuvassa Punaista paronia tai hänen lentokonettaan ei koskaan näytetä. Punainen paroni voittaa aina kaikki ilmataistelut Ressua vastaan.
Sivuhahmoja > Pääbeagle

Pääbeagle (The Head Beagle, suomennettu myös nimillä Ylikoira ja Jäniskoirien johtaja) on Ressun mukaan ilmeisesti kaikkien maailman koirien ylin johtaja. Hahmoon viitattiin muutamassa 1960- ja 1970-luvun taitteen aikoihin ilmestyneessä tarinassa, mutta sitä ei koskaan näytetty. Yhdessä näistä tarinoista Ressu nimitetään uudeksi pääbeagleksi ja hän yrittää hoitaa vastuullista tehtävänsä koppinsa katolta käsin, mutta on helpottunut päästessään pian virasta eroon.
Sivuhahmoja > Rapa-Ripa

Rapa-Ripa (’Pig-Pen’) on jatkuvasti yltä päältä likainen poika. Hän esiintyi sarjassa vuodesta 1954 alkaen. Häntä nähtiin melko harvakseltaan, mutta hän oli aina lukijoiden keskuudessa tunnettu ja suosittu hahmo.
Sivuhahmoja > Remppu

Remppu (Spike) on Ressun veli, joka asuu autiomaassa lähellä Neulalan (Needles) kaupunkia. Remppu muistuttaa ulkonäöltään muuten Ressua, mutta on viiksekäs ja paljon laihempi ja käyttää aina fedora-hattua. Rempun esiintymiset sarjassa käsittelevät usein hahmon yksinäisyyttä ja eristynyttä elämää. Rempun ainoa seuralainen on saguarokaktus, jonka kanssa hän yrittää saada aikansa kulumaan. Lisäksi Rempun naapureina on kojootteja, joita ei koskaan näytetä. Varhaisemmissa esiintymisissään Remppu harrasti usein epäilyttäviä kiinteistökauppoja. Ressun kuvitellessa itsensä ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankariksi Remppu osallistuu toisinaan leikkiin jalkaväen sotilaana.
Remppu esiintyi Tenavissa ensi kerran 13. elokuuta 1975 ja muuttui muutamaa vuotta myöhemmin vakiohahmoksi. Hahmo sai alkuperäisen nimensä (Spike) Schulzin perheen 1930-luvulla omistaman sekarotuisen koiran mukaan. Suomenkielinen nimi tulee Raimo ”Remppu” Aaltosesta, joka toimi 1970-luvulla muun muassa Tenavien suomenkielisenä tekstaajana. Needles puolestaan on todellinen kaupunki itäisessä Kaliforniassa, ja Schulzin perhe asui siellä puolitoista vuotta 1930-luvun alussa.
Sivuhahmoja > Ressun muut sisarukset

Regina (Belle) on Ressun sisko. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että hänellä pitkät silmäripset ja joskus pieni rusetti. Hahmo esiintyi ensi kerran 28. kesäkuuta 1976 ja sen jälkeen satunnaisesti. Ensiesiintymisensä yhteydessä Reginalla oli myös poika, jota ei nähty tai mainittu myöhemmin.
Rellu (Marbles) on Ressun veli. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että on pilkullinen. Rellu esiintyi sarjassa ensi kerran 28. syyskuuta 1982, mutta hänet nähtiin sen jälkeen vain muutaman kerran.
Olavi (Olaf) on Ressun lihava ja rumaksi mainittu veli. Hän käyttää aina lipallista karvalakkia. Hahmo nähtiin sarjassa ensi kerran 24. tammikuuta 1989 ja esiintyi sen jälkeen satunnaisesti pitkin 1990-lukua, useimmiten yhdessä Antin kanssa.
Antti (Andy) on Ressun veli, joka esiintyy yleensä yhdessä Olavin kanssa. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että on pitkäkarvaisempi. Antti nähtiin itse sarjassa ensimmäisen kerran 14. helmikuuta 1994, mutta hän oli esiintynyt jo sitä ennen vuonna 1991 valmistuneessa animaatiossa Ressun sukukokous. Hahmo perustuu Andy-nimiseen sekarotuiseen terrieriin, jonka Schulzin perhe omisti vuodesta 1988.
Useammassakin stripissä mainitaan, että Ressulla olisi yhteensä seitsemän sisarusta. Animaatiossa Ressun sukukokous kahden puuttuvan sisaruksen nimiksi mainittiin Molly ja Rover, mutta nämä hahmot eivät koskaan esiintyneet itse sarjakuvassa.
Sivuhahmoja > Raila Rysty

Raila Rysty (Molly Volley) on Ressun tennispari sekanelinpelissä. Hänet nähtiin ensi kerran 6. toukokuuta 1977. Hahmo esiintyi sen jälkeen sarjassa useasti, mutta vain tennikseen liittyvissä stripeissä. Hän on hyvin aggressiivinen pelaaja, joka inhoaa syvästi häviämistä ja on herkkä ulkonäöstään. Ressu suorastaan pelkää hänen parinaan pelaamista. Raila Rysty käyttää aina lierihattua ja kuvioitua mekkoa, ja hänellä on paksut ja tummat kulmakarvat. Hahmo sai nimensä Schulzin tennisparin Molly Ackleyn mukaan.
Sivuhahmoja > Sallin koulu

Useissa vuosina 1974–1976 ilmestyneissä stripeissä Salli puhuu koulurakennukselleen, joka vastaa ajatuskuplissa (ensimmäisen kerran 31. elokuuta 1974). Toisinaan rakennus ajatteli itsekseen myös ilman Sallin läsnäoloa. Ahdistuneelta vaikuttanut koulurakennus romahdutti lopulta itse itsensä 9. tammikuuta 1976 ilmestyneessä stripissä ja lakkasi pian tämän jälkeen esiintymästä sarjassa. Salli luonnehti tapahtumaa itsemurhaksi ja koulu on näin ollen ainoa Tenavissa ”kuollut” hahmo. Tosin tilalle rakennetulla uudella koululla oli toisinaan sama kyky ajatella. Myöhemmin myös lukuisat muut elottomat esineet kuvattiin sarjassa ajattelevina olentoina, muun muassa Jaska Jokusen baseball-räpylä ja syöttökumpu.
Sivuhahmoja > Helena Sanahelinä

Helena Sanahelinä (Helen Sweetstory, joissain suomennoksissa Heli Sulosatu) on Ressun lempikirjailija. Hän kirjoittaa Pupukuusikko (The Six Bunny-Wunnies, joissain suomennoksissa Pupuliini) -nimistä lastenkirjasarjaa. Ressu on pari kertaa vieraillut hänen luonaan ja kirjoitti yhdessä vaiheessa hänen elämäkertaansa. Maininnat Sanahelinästä ovat sarjassa pääasiassa 1970-luvulta. Pupukuusikon on arveltu olevan parodia The Happy Hollisters -nimisestä todellisesta lastenkirjasarjasta.
Sivuhahmoja > Joe Shlabotnik

Joe Shlabotnik on Jaska Jokusen idoli. Hän on entinen baseball-tähti, jonka ura on kääntynyt laskuun huonojen pelitaitojen vuoksi. Joka kerta kun hänet mainitaan, hänet on pudotettu entistä alempaan sarjaan. Shlabotnikilla ei lopulta liene muita faneja kuin Jaska Jokunen, joka pysyy hänelle uskollisena. Shlabotnik mainittiin nimeltä ensimmäisen kerran 18. elokuuta 1963. Jaska Jokunen onnistui tapaamaan hänet yhden kerran vuonna 1975. Suomennoksissa Shlabotnikin nimi on joskus korvattu jonkun muun urheilijan nimellä, joskus taas jätetty kääntämättä tai kokonaan pois.
Sivuhahmoja > Suuri kurpitsa

Suuri kurpitsa (The Great Pumpkin) on olento, jonka olemassaoloon ainoastaan Eppu uskoo. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että Suuri kurpitsa olisi oikeasti olemassa.
Sivuhahmoja > Tepa

Tepa (Roy) on Piparminttu-Pipsan ystävä. Hahmo esiintyi alkujaan tarinassa, jossa Jaska Jokunen ystävystyy hänen kanssaan kesäleirillä. Hänet nähtiin ensi kerran 11. kesäkuuta 1965 julkaistussa stripissä. Vuonna 1966 ilmestyneessä tarinassa Tepa esittelee Piparminttu-Pipsan Jaska Jokuselle. Sen jälkeen hän esiintyi sarjassa satunnaisesti, lähinnä Piparminttu-Pipsan ystävänä sekä Jaska Jokusen seurana muutamissa myöhemmissä kesäleiritarinoissa. Tepa on myös Piparminttu-Pipsan luokkatoveri. Samin ja Maisan ilmaannuttua sarjaan Tepa kävi hahmona tarpeettomaksi ja katosi kokonaan 1970-luvun aikana. Tepa käyttää aina havaijipaitaa ja kesäleiriltä muistoksi jäänyttä valkoista lakkia.
Sivuhahmoja > Neiti Virkkunen

Neiti Virkkunen (miss Othmar) on Epun opettaja, johon Eppu on selvästi ihastunut. Muiden aikuisten tavoin häntä ei koskaan nähdä. Hahmo esiintyi sarjassa pääasiassa 1960-luvulla. Neiti Virkkunen on Epun kuvausten perusteella jossain määrin neuroottinen ihminen. Vuonna 1960 ilmestyneessä tarinassa hänen kerrotaan menneen naimisiin, vaihtaneen nimekseen rouva Tarkkanen (mrs. Hagemeyer) ja lopettaneen opettajan työnsä. Seuraavana vuonna hän kuitenkin palasi Epun opettajaksi aiemmalla nimellään. Othmar oli todellisuudessa erään Schulzin ystävän etunimi ja Hagemeyer hänen armeija-aikaisen tuttunsa sukunimi.
Sivuhahmoja > 5, 3 ja 4

5 on Jaska Jokusen naapurustossa asuva ja hänen baseball-joukkueessaan pelaava melko hiljainen poika, jolla on harva pystytukka. Hänet nähtiin sarjassa ensi kerran 30. syyskuuta 1963. Esittelytarinassaan hän kertoo isänsä nimenneen koko perheen numeroilla ja vaihtaneen perheen sukunimeksi postinumeron 95472 (kansallinen postinumerojärjestelmä eli ZIP-koodi oli tuolloin juuri otettu käyttöön Yhdysvalloissa; 95472 on todellisuudessa Schulzin tuolloisen kotikaupungin, Kalifornian Sebastopolin postinumero). Hahmon koko nimi on 555 95472, ja 5 on kutsumanimi. Esittelytarinan jälkeen hahmon koko nimeä ei koskaan mainita, mutta hän käyttää usein t-paitaa, jossa on numero 5. Koska esittelytarinaa ei ole julkaistu missään suomenkielisessä kokoelmassa, suomennoksissa hahmo on käytännössä nimetön. 5 hävisi Tenavista vähitellen 1970-luvun aikana, joskin esiintyi vielä yhden kerran vuonna 1983.
3 ja 4 ovat 5:n pikkusiskoja, ja keskenään identtiset kaksoset. Heidät esiteltiin samassa tarinassa 5:n kanssa ja nähtiin ensi kerran 18. lokakuuta 1963, mutta he esiintyivät sen jälkeen vain muutamassa stripissä. Esittelytarinaa, jossa hahmot mainittiin ainoan kerran nimeltä, ei julkaistu yhdessäkään Tenavat-kokoelmassa ennen 2000-luvulla ilmestynyttä Complete Peanuts -sarjaa. Hahmot ovat kuitenkin mukana ensimmäisessä Tenavat-animaatiossa Jaska Jokusen joulu, jossa ne ovat hämmentäneet monia amerikkalaisia tv-katsojia.
Christopher (laulaja)

| Christopher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Christopher Lund Nissen
Syntynyt: 31. tammikuuta 1992 (ikä 32) Kööpenhamina, Tanska
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Christopher 
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  kitara ja piano 
Levy-yhtiöt:  Parlophone Music Denmark EMI Tanska
Aiheesta muualla
www.christophermusic.dk
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Christopher (oikealta nimeltään Christopher Lund Nissen, s. 31. tammikuuta 1992 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen debyyttialbuminsa, Colours, julkaistiin vuonna 2012. Hänen toinen albuminsa, Told You So, julkaistiin vuonna 2014. Christopher esiintyy Anna Abreun vuoden 2014 levyllä. Colours on sijoittunut Tanskan albumilistalla neljänneksi ja Told You So toiseksi. Christopher on voittanut Danish Music Awards -palkinnon.
Diskografia > Studioalbumit

Colours (2012)
Told You So (2014)
Diskografia > Singlet

Tulips (2015)
Against the Odds (2012)
Nothing in Common (2012)
Mine, Mine, Mine (2012)
Told You So (2013)
Crazy (2014)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Elisabet II:n kuolema

Elisabet II:n kuolinilmoitus Holyroodin palatsin portilla.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja muiden Kansainyhteisön maiden kuningatar Elisabet II kuoli 8. syyskuuta 2022 Balmoralin linnassa, Skotlannissa. Hän oli kuollessaan 96-vuotias ja maansa pisimpään hallinnut monarkki.
Tausta

Kuningattaren terveydestä käytiin vakavampaa keskustelua aina hänen puolisonsa Philipin kuolemasta alkaen. Lokakuussa 2021 Elisabet alkoi käyttää kävelykeppiä julkisissa tilaisuuksissa. Vuonna 2021 hän myös jättäytyi pois useista valtionpäämiehen edustustehtävistä: Glasgow’n ilmastokokous lokakuussa 2021, Kansainyhteisön päivä maaliskuussa 2022, parlamentin avajaiset toukokuussa 2022 ja hänen omat platinajuhlansa kesäkuussa 2022.
Kaksi päivää ennen kuolemaansa, 6. syyskuuta, Elisabet nimitti Liz Trussin uudeksi pääministeriksi perinteistä poiketen Balmoralin linnassa.
8. syyskuuta kello 12.35 Buckinghamin palatsi ilmoitti, että kuningattaren lääkärit olivat huolissaan hänen terveydestään ja että hänet oli asetettu lääkärin valvontaan. Kuninkaallisen perheen jäsenet lähtivät kohti Balmoralin linnaa.
Tiedon tultua julki BBC perui suurimman osan suunnitellusta ohjelmastaan 8. syyskuun osalta. Kanava alkoi seurata kuningattaren tilaa jatkuvasti ja uutistenlukijat pukeutuivat valmiiksi mustaan. Myös muut brittiläiset kanavat, kuten ITV, Channel 4 ja Channel 5, alkoivat seurata kuningattaren tilaa.
Kuolinhetki

Elisabet II kuoli 8. syyskuuta 2022 kello 15.10 Balmoralin linnassa. Kuolintodistukseen kirjattiin, että hän kuoli vanhuuteen. Ammatiksi merkittiin hänen majesteettinsa kuningatar. Kuoleman aikaan paikalla olivat hänen poikansa Charles ja tyttärensä Anne.Elizabeth II oli ensimmäinen Skotlannissa kuollut hallitsija sitten Jaakko V:n kuoleman jälkeen vuonna 1542.
Ilmoitus kuolemasta

Pääministeri Truss sai ilmoituksen kuningattaren kuolemasta kello 16.30.
Buckinghamin palatsi laski lippunsa puolisalkoon ja kiinnitti virallisen kuolinilmoituksen palatsin porttiin kello 18.30.
Operaatio London Bridge

Kuningattaren kuoltua käynnistyi hänen poismenonsa varalta suunniteltu operaatio London Bridge. Operaation työjärjestyksen mukaan ensin kansalle ilmoitetaan kuningattaren kuolemasta. Sen jälkeen hänen seuraajansa nousee välittömästi hallitsijaksi, antaa lausunnon ja julistaa suruajan alkaneeksi. Liput nostetaan puolitankoon. 96 tykinlaukausta ammutaan – yksi kuningattaren jokaista elinvuotta kohti. Hiljaisia hetkiä vietetään, muistokirjoituksia laaditaan ja puheita pidetään. St Paulin katedraalissa järjestetään jumalanpalvelus. Neuvosto julistaa seuraavan kuninkaan valtaannousun virallisesti. Uusi kuningas vannoo satojen vuosien takaisen valan. Parlamentti puolestaan vannoo uskollisuuttaan kuninkaalle ja esittää hänelle surunvalittelunsa. Kulkue saattaa arkun Holyroodin palatsista St Gilesin katedraaliin, jonka jälkeen ilmavoimat kuljettaa arkun Lontooseen. Armeijan seremoniallinen ratsujoukko saattaa arkun Buckinghamin palatsista Westminsterin palatsiin, jossa kuningattaren ruumis makaa esillä useiden päivien ajan. Hautajaisia odotellessaan uusi kuningas matkustaa Skotlantiin, Pohjois-Irlantiin ja Walesiin tapaamaan Yhdistyneen kuningaskunnan johtajia. Yhdentenätoista päivänä Westminster Abbeyssä järjestetään hautajaiset, joihin osallistuu maailman johtajia. Koko valtio pitää kahden minuutin hiljaisen hetken. Kulkue kuljettaa arkun Westminsteristä Wellington Archille. Sieltä arkku kuljetetaan Windsorin linnaan, jonka kappelissa pidetään jumalanpalvelus. Jumalanpalveluksen jälkeen kuningatar haudataan linnan maille prinssi Philipin viereen.
Kruununperimys

Elisabetin kruununperijä on hänen valtaannousustaan vuonna 1952 lähtien ollut hänen vanhin poikansa Charles. Tämä ilmoitti jo samana päivänä äitinsä kuoleman jälkeen ottavansa hallitsijanimekseen Charles III. Charlesin vanhin poika William ei automaattisesti nouse Walesin prinssiksi, mutta peri tämän muut tittelit, kuten Cornwallin herttuan arvon.
Hautajaiset

Elisabet II:n hautajaiset pidettiin Westminster Abbeyssa maanantaina 19. syyskuuta 2022. Hautajaistilaisuuden toimittivat Canterburyn arkkipiispa ja Westminsterin dekaani. Tämän jälkeen pidettiin kahden minuutin hiljaisuus, jonka jälkeen laulettiin kansallislaulu.
Suomea edusti presidentti Sauli Niinistö vaimoineen.
Galleria

Kuningattaren kuolintodistus
Osanottokirja Britannian suurlähetystössä Wienissä.
Elisabetin arkun päällä kuljetettiin kruununjalokivistä Imperial State Crownia, Cullinan-timantilla varustettua valtikkaa ja valtakunnanomenaa.
Elisabetin arkku Britannian kuninkaallisen laivaston valtiollisessa hautajaisvaunussa saattueen matkatessa kohti Wellington Archia.
Hautajaissaattue
Liikkeen kiinniolosta kertova kyltti.
Arkku esillä Westminsterin palatsin Westminster Hallissa.
Charles III:n julkaisema tiedoksianto
Kuningatar Blanka

| Kuningatar Blanka |
| --- | --- |

Nimi:  Kuningatar Blanka
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1877
Taiteenlaji:  öljymaalaus kankaalle
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  96,5 cm
Leveys:  75,5 cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneumin taidemuseo (1920–)
Kuningatar Blanka on Albert Edelfeltin historiamaalaus vuodelta 1877. Edelfeltille se merkitsi taiteellista läpimurtoa Pariisin salongissa.
Maalauksen aihe perustuu Zacharias Topeliuksen satuun ”Blankan ratsastaja” Lukemisia lapsille -kirjassa. Sadussa kuningatar Blanka Namurilainen laulaa pojalleen prinssi Haakonille pojan tulevasta morsiamesta. Blanka oli 1300-luvulla elänyt Maunu Eerikinpojan puoliso ja Ruotsin sekä Norjan kuningatar.
Maalauksen malleina olivat nuori elsassilaisnainen ja vaalea italialaispoika. Edelfelt oli opiskellut historiamaalausta Antwerpenissä. Hän vaihtoi opiskelupaikkansa Pariisiin, mutta jatkoi Kuningatar Blankan maalaamista ja tutki Clunyn luostarimuseossa aiheeseen sopivia huonekaluja, tekstiilejä ja pukuja. Muita Edelfeltin historiamaalauksia ovat Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista (1877), Poltettu kylä (1879) ja Porilaisten marssi (1900).
Teos oli esillä Pariisin salongissa sen valmistumisvuonna 1877, ja se jäljennettiin moniin ranskalaisiin taidejulkaisuihin.
Suositusta teoksesta on tehty niin kanavatyömalleja kuin seinälautasia.
Kirjallisuutta

Drottning Blanka Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva (Albert Edelfeltin kirjeet. Elektroninen julkaisu). 2014−2020. Maria Vainio-Kurtakko & Henrika Tandefelt & Elisabeth Stubb, Svenska litteratursällskapet i Finland. (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Kuningatar Blanka Valtion taidemuseon verkkosivuilla
Kuningatar Blanka, kasvotutkielma, 1876-1877 tussi ja lyijykynä Valtion taidemuseon verkkosivuilla
Barkevious Mingo

| Barkevious Mingo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1990 (ikä 34) Belle Glade, Florida
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  109 kg
Pelipaikka:  tukimies
Seura
Pelinumero:  51
Seura:  Chicago Bears
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  Cleveland Browns   New England Patriots   Indianapolis Colts   Seattle Seahawks   Houston Texans
NFL-varaus:  6. varaus, 2013 Cleveland Browns
Pääsarjaura:  2013–
Barkevious Levon Mingo (s. 4. lokakuuta 1990 Belle Glade, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Chicago Bearsia.
Ura

Kolme vuotta Louisianan osavaltionyliopistossa yliopistojalkapalloa pelannut Mingo oli yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden ykkösnimistä, ja häntä pidettiin mahdollisena top 5 -varauksena, yhdessä LSU:n toisen puolustuksen linjamiehen, Sam Montgomeryn kanssa. Mingo oli puolustuksen linjamieheksi poikkeuksellisen nopea, ja hän on juossut 40 jaardia parhaimmillaan 4,5 sekunnissa. Cleveland Browns varasi hänet lopulta tilaisuuden kuudentena pelaajana.
Clevelandissa Mingon pelipaikka vaihtui puolustuksen linjamiehestä tukimieheksi. Mingo pelasi kolme kautta Clevelandissa, mutta hänellä oli vaikeuksia sopeutua pelipaikan muutokseen. Lopulta Cleveland kauppasi Mingon kauden 2016 kintaalla New England Patriotsiin. Mingo pelasi New Englandissa lähinnä erikoisjoukkueissa. Patriots voitti Super Bowlin tuona kautena.
Kaudeksi 2017 Mingo siirtyi yksivuotisella sopimuksella Indianapolis Coltsiin. Mingo alkoi kehittyä tukimiehenä, mutta Colts ei uusinut hänen sopimustaan kauden jälkeen. Sen sijaan Seattle Seahawks teki hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen. Kausi 2018 oli tilastojen valossa Mingon uran siihen astisesti parhain.
Ennen kauden 2019 alkua Mingo siirtyi Houston Texansiin osana pelaajakauppaa, jossa tähtipelaaja Jadeveon Clowney siirtyi Seattleen. Kauden jälkeen Texans tarjosi Mingolle jatkosopimusta, mutta hän päätti siirtyä yksivuotisella sopimuksella Chicago Bearsiin.
Dennis Hopper

| Dennis Hopper |
| --- | --- |
 Dennis Hopper Hollywood Walk of Famella maaliskuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1936 Dodge City, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 29. toukokuuta 2010 (74 vuotta) Venice, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Victoria Duffy (1996–2010)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1955–2009
Merkittävät roolit:  Blue Velvet Easy Rider – matkalla Ilmestyskirja. Nyt True Romance Speed – Kuoleman kyydissä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Dennis Hopper (17. toukokuuta 1936 Dodge City, Kansas, Yhdysvallat – 29. toukokuuta 2010 Venice, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän näytteli lähes 200 elokuvassa tai televisiosarjassa. Hopper oli lisäksi tuottelias valokuvaaja, taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Ura

Hopper syntyi Dodge Cityssä Kansasin osavaltiossa ja teki nuorena elokuvia muun muassa James Deanin kanssa. Jouduttuaan huonoihin väleihin Hollywoodin nimimiesten kanssa hän muutti New Yorkiin ja opiskeli siellä Lee Strasbergin näyttelijäkoulussa. Hän esiintyi televisiossa useissa sarjoissa yhteensä yli 140 jaksossa. Ura kokoillan elokuvissa jatkui vuonna 1967. Hän teki 2–7 elokuvaa vuodessa neljänkymmenen vuoden ajan.
Hopperin ohjaustöistä kenties tunnetuin on 1960-luvun sukupolvea moottoripyöräilijöiden kautta kuvaava Easy Rider – matkalla (1969), jonka hän myös käsikirjoitti. Hopperilla oli koko 1970-luvun vakavia alkoholi- ja huumeongelmia, mutta hän teki silti useita elokuvia, kuten Amerikkalainen ystävä ja Ilmestyskirja. Nyt.
Hän raitistui 1980-luvulla ja teki näyttävän paluun valkokankaalle vuonna 1986 David Lynchin ohjaamassa elokuvassa Blue Velvet – ja sinisempi oli yö. Hopper oli ollut pitkään Hollywoodin "pahan pojan maineessa", minkä vuoksi hänen oli ollut vaikea saada rooleja. Hänet tunnettiin myös vaikeasta asenteestaan ja vaihtelevasta käyttäytymisestään. Elokuvassa Hopperin esittämä hahmo Frank Booth omaa monia piirteitä, kuten riippuvuuden huumausaineista, joista Hopper itse oli kärsinyt vasta hetki sitten. Hopper vaatikin saada roolia Lynchiltä todeten: ”Minä olen Frank.” Uuden läpimurtonsa jälkeen hänet nähtiin muun muassa elokuvissa True Romance ja Waterworld sekä Speed – Kuoleman kyydissä, joka oli hänen uransa suurin taloudellinen menestys.
Hopper on myös lainannut ääntään videopeleihin Hell: A Cyberpunk Thriller, Black Dahlia ja Grand Theft Auto: Vice City.
Hopper sai tähden Hollywood Walk of Famelle 26. maaliskuuta 2010.
Vuonna 2009 hän sairastui eturauhassyöpään. Kun syövän todettiin metastasoituneen luihin asti, hänelle ennustettiin kuukauden verran elinaikaa. Hopper kuoli 29. toukokuuta 2010.
Pitkän uransa aikana Hopper ehti työskennellä useiden kuuluisten näyttelijöiden kanssa, joista mainittavimpia olivat James Dean, Rock Hudson, Elizabeth Taylor, Burt Lancaster, Kirk Douglas, Clint Eastwood, John Wayne, Jack Nicholson, Marlon Brando ja Brad Pitt.
Yksityiselämä

Dennis Hopper avioitui viisi kertaa. Ensimmäisen vaimonsa Brooke Haywardin kanssa (1961–1969) kanssa hän sai tyttären. Laulaja Michelle Phillipsin kanssa avioliittoa kesti vain kaksi viikkoa vuonna 1970. Hopper ja Daria Halprin avioituivat vuonna 1972, ja heille syntyi tytär. Avioero tuli vuonna 1976. Seuraava vaimo oli Katherine LaNasa vuosina 1989–1992, ja he saivat pojan. Hopper solmi viimeisen, pitkäaikaisimman avioliiton Victoria Duffyn kanssa vuonna 1996, ja he saivat tyttären. Tammikuussa 2010 Hopper haki avioeroa, mutta se ei ehtinyt astua voimaan ennen hänen kuolemaansa. Dennis Hopperilta jäi myös kaksi lastenlasta.
Filmografia > Ohjaukset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Englanninkielinen nimi | Huomioita |
| 1969 | Easy Rider – matkalla | Easy Rider | myös käsikirjoitus yhdessä Peter Fondan ja Terry Southernin kanssa   Oscar-ehdokkaana parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta |
| 1971 | The Last Movie | The Last Movie | Stewart Sternin käsikirjoitus Hopperin tarinan mukaan |
| 1980 | Tyttö nimeltä Cebe | Out of the Blue | myös käsikirjoittajana |
| 1988 | Colors – jengit | Colors |  |
| 1990 | Tulileikki | Catchfire | ohjaus Alan Smitheen kanssa |
| 1990 | Hot Spot – kuumat paikat | The Hot Spot |  |
| 1994 | Kuka sieppaa kenet | Chasers |  |