stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samojedit

Samojedi talvivaatteissaan. Kuva on otettu ennen vuotta 1906.
Samojedit on yhteisnimitys eräille Uralin itäpuolella eläville uralilaisille paimentolaiskansoille, jotka puhuvat samojedikieliä. Samojedikansoja ovat nenetsit eli jurakit, enetsit, nganasanit ja selkupit, joista selkupit ovat viimeisiä eteläsamojedeja. Matorit ja juratsit ovat kuolleet sukupuuttoon jo 1800-luvulla, viimeinen kamassi, joka puhui kamassien omaa kieltä, kuoli vuonna 1989. Samojedit mainittiin keskieurooppalaisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1600-luvun lopussa, mutta kiinalaisissa lähteissä hieman ennen ajanlaskumme alkua on maininta metsästäjäkansasta, jonka arvellaan edustaneen samojedeja.
Samojedikielet ja suomalais-ugrilaiset kielet muodostavat yhdessä uralilaisen kielikunnan. Samojedit eivät kuitenkaan ole geneettisesti kovinkaan läheistä sukua läntisemmille suomalais-ugrilaisille kansoille kuten suomalaisille tai virolaisille, vaan muille alueen aasialaisille kansoille.
Pohjoissamojedien tärkein elinkeino on poronhoito, ja muita elinkeinoja ovat metsästys ja kalastus. Etelämpänä asuvien selkuppien pääelinkeino on lähellä asuvien itäisten hantien tavoin oravanmetsästys, mutta myös ketunmetsästystä ja kalastusta harjoitetaan. Samojedien luontaiselinkeinojen tulevaisuutta uhkaavat Länsi-Siperian lisääntyvät öljyn- ja kaasunporaukset, sillä ne supistavat porojen laidunmaita ja saastuttavat jokia.
Samojedien uskonto edustaa muiden Siperian kansojen tapaan šamanismia. Jumaluuksia ovat ylijumala ja lukuisat henget, joihin pitävät yhteyttä šamaanit. Merkittävässä asemassa ovat myös puusta valmistettavat kotijumalat, jotka edustavat muun muassa esi-isien henkiä. Uskonnollisiin menoihin kuuluu uhraaminen henkien lepyttämiseksi. Esimerkiksi metsästäjä uhraa metsän ja veden hengille uhriaterian kaadettuaan suuren saaliin. Uhriateriaan kuuluu lihaa, leipää, viinaa sekä ainoastaan tätä tarkoitusta varten pähkinöistä valmistettua voita. Rukouksen jälkeen heitetään ateria tuleen, jotta ruoat hävityksen kautta pääsisivät perille henkien luo. Uskomuksen mukaan kaikissa kappaleissa piilee henki, joka vapautuu kun esine on rikottu tai hävitetty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samojedit Wikimedia Commonsissa
Sammaljäkälä

| Sammaljäkälä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Lecanoromycetes
Lahko::  Peltigerales
Heimo::  Massalongiaceae
Suku::  Sammaljäkälät Massalongia
Laji::  carnosa
Kaksiosainen nimi
 Massalongia carnosa  (Dicks.) Körb. 
Katso myös
   Sammaljäkälä Wikispeciesissä   Sammaljäkälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sammaljäkälä (Massalongia carnosa) on pieni lehtijäkälä Se kasvaa kivipinnalla melko avoimilla tai puolivarjoisilla kalliojyrkänteillä. Se elää usein sammalen joukossa.
Sammaljäkälä on alle kolme senttimetriä korkea, liuskainen ja kasvaa ruusukkeina. Liuskat ovat alustanmyötäiset tai kohenevat, kapeat ja usein kärjestään levenevät. Sen yläpinta on harmaan- tai tummanruskea, mutta aurinkoisilla paikoilla voi olla punertavanruskea.
Sammaljäkälä on levinnyt maailmassa sirkumpolaarisesti. Sitä löytyy paikoitellen koko Suomesta. Laji on silmälläpidettävä (NT).
Sammaljäkälässä ei esiinny jäkäläaineita eli sekundaarisiä aineenvaihduntatuotteita. Sammaljäkälän leväosakkaana toimii sinilevä (Nostoc).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sammaljäkälä (Massalongia carnosa)
UniProt: Taxonomy - Massalongia carnosa (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Massalongia carnosa (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Massalongia carnosa (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Massalongia carnosa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Massalongia carnosa:  Wikidata: Q10496802  Wikispecies: Massalongia carnosa  AusLichen: 30018330  BioLib: 167738  CoL: 737CH  EoL: 1003957  EPPO: MSSLCA  Fungorum: 120115  GBIF: 5260649  iNaturalist: 224470  IRMNG: 10891212  ITIS: 191477  MycoBank: 120115  NatureServe: 2.125676  NBN: NBNSYS0000019314  NCBI: 161978  NZOR: 0333fbca-64a0-440d-a10b-79bc0a4eb498  OBIS: 1609713  Open Tree of Life: 171589  PLANTS: MACA19  Laji.fi: MX.66121 
Lichen carnosus:  Wikidata: Q59538346  CoL: 6Q86V  Fungorum: 393817  GBIF: 3424337  IRMNG: 10884819  MycoBank: 393817  NZOR: d880d7ef-c2ab-4b5f-adf8-8e090ae79cf7
Toivo Salokorpi

Toivo Salokorpi.
Toivo Kustaa Salokorpi (aiemmin Sirén; 24. helmikuuta 1892 Tampere – 18. joulukuuta 1976 Tampere) oli suomalainen ekonomi ja tiedustelu-upseeri. Hän toimi yleisesikunnan  tiedustelun palveluksessa Viipurin alatoimiston päällikkönä 1920–1930-luvuilla ennen talvisotaa. Sotilasarvoltaan hän oli tuolloin reservivänrikki. Hänen tiedustelu-uransa alku ajoittuu sisällissotaan.
Salokorven vanhemmat olivat Kustaa Erland Kaarlonpoika Sirén ja Kustaava Emanuelintytär Sirén. Heillä oli yhteensä seitsemän lasta. Toivo Kustaa Salokorpi oli naimisissa Minna Wahlroosin kanssa. Rakennustaiteen historioitsija ja tietokirjailija Asko Salokorpi oli heidän poikansa.
Ura

Salokorpi opiskeli ylioppilaaksi päästyään Kauppakorkeakoulussa ja valmistui ekonomiksi 1914. Hän erikoistui Venäjän kauppaan ja oli hyvä Venäjän olojen asiantuntija. Vuonna 1918 Salokorpi liittyi pietarinsuomalaisten perustamaan suojeluskuntaan ja toimi joukkueenjohtajana. Hän palasi Suomeen jo Suomen sisällissodan aikana ja hänestä tuli toukokuussa 1918 Suomen sotilastiedustelun Viipurin osaston eli Itäisen Tiedusteluosaston virkailija ja sittemmin osaston edustaja Terijoella.
Yleisesikunnan tilastolliseen ja ulkomaaosastoon kuuluneen tilastotoimiston Viipurin alatoimistossa Salokorpi huolehti muun muassa asiamiesten (vakoilijoiden) koulutuksesta apunaan emigrantti Pjotr Sokolov. Koulutus tapahtui Helsingin Punavuoressa Robertin- ja Fredrikinkatujen kulmatalossa, toimistokäytössä olleessa huoneistossa. Muista suomalaisista 1920–1940-lukujen tiedustelu-upseereista poiketen Salokorpea on luonnehdittu "siviilianalyytikoksi" ekonomin koulutuksen näin korostuessa.
Hänen asiantuntija-alaansa kuului mm. armeijakuntien ja divisioonien tiedustelutoimistojen (toimisto II) ja salaisen tiedustelun yhteistoiminta.
Kun tiedustelutoimiston jaos V perustettiin helmikuussa 1940 hoitamaan erityisesti Baltian maihin kohdistuvaa tiedustelua, Salokorpi siirtyi alatoimistosta vielä talvisodan aikana sen johtoon. Häntä seurasi alatoimiston päällikkönä Hannes Vehniäinen. Kapteeniksi ylennyt Salokorpi johti jaos V:tä sen lakkauttamiseen, elokuuhun 1945, saakka. Osaston viimeisiä tehtäviä oli varjostaa ja salakuunnella Liittoutuneiden valvontakomission henkilökuntaa.
Stella Polaris -operaatiossa Salokorpi vastasi sotilastiedustelun asiakirja-aineistosta Ruotsissa kuvattujen mikrofilmien kehityttämisestä Puolustusvoimien kuvakeskuksessa.
Sodan jälkeisessä sotilastiedustelun hiljaisessa vaiheessa Salokorpi kuului Ulkomaatoimiston raportteja tuottaneeseen henkilökuntaan vuoteen 1946 asti. Hänet mainitaan tässä yhteydessä jälleen ekonomina. Siviilissä Salokorpi työskenteli Lokomon palveluksessa, aluksi sotakorvaustoimituksissa, missä oli hyötyä hänen Venäjän ja Neuvostoliiton tuntemuksestaan. Lokomo toimitti sotakorvauksiin mm. veturien höyrykattiloita ja puutalotehtaiden koneita sekä kokosi yli 300 höyry- ja dieselveturia.
Kirjallisuutta

Kotakallio, Juho: Hänen majesteettinsa agentit : brittitiedustelu Suomessa 1918-1941.  Jyväskylä:  Atena, 2014.  ISBN 978-952-300-025-4
Rislakki, Jukka: Finland's Military Intelligence in War and Peace. International Journal of Intelligence and CounterIntelligence, 2008, 21. vsk, nro 3, s. 461-486.
Aiheesta muualla

Salokorpi, Jouko: Isoisä ja James Bond (Audio 49 min, jakso podcastsarjasta Elävä historia.) Yle Areena.  29.7.2024. Viitattu 3.8.2024.
Täydennysjakauma

Täydennysjakaumalla eli komplementaarisella distribuutiolla tarkoitetaan kielitieteessä sitä, että morfeemin muunnelmat eli allomorfit ovat ainoat mahdolliset kyseisessä tilanteessa. Esimerkiksi ablatiivissa allomorfit ovat täydennysjakaumassa, koska takavokaaliin loppuvat sanat saavat päätteen -lta ja etuvokaaleihin loppuvat päätteen -ltä. Ne ovat siis ainoat mahdolliset allomorfit.
Täplämullo

| Täplämullo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Mullot Mullidae
Suku::  Pseudupeneus
Laji::  maculatus
Kaksiosainen nimi
 Pseudupeneus maculatus  (Bloch, 1793) 
Synonyymit
 Mullus maculatus Bloch, 1793  Upeneus maculatus (Bloch, 1793) 
Katso myös
   Täplämullo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täplämullo (Pseudupeneus maculatus) on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Täplämullo kasvaa yleensä noin 22 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 30 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on selkäevässään 8–9 piikkiruotoa ja 8 pehmeää ruotoa. Lajilla on selkäevän alapuolella kolme tummaa laikkua.
Täplämulloa tavataan läntiseltä Atlantin valtamereltä Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Lajin elinympäristöä ovat matalat hiekka- ja kivipohjaiset rannikot ja koralliriutat. Nuoret yksilöt elävät meriruohon seassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut täplämullon elinvoimaiseksi lajiksi.
Täplämullo käyttää ravinnokseen pieniä selkärangattomia ja joskus myös pieniä kaloja. Se saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 18 senttimetrin mittaisena. Laji elää korkeintaan 90 metrin syvyydessä. Täplämullo voi elää korkeintaan seitsemän vuotta.
Täplämullo on hyvin suosittu ruokakala. Sitä kalastetaan ruoaksi kaikkialla Karibianmerellä. Dominicassa lajia saadaan pääasiassa hummerien kalastuksen sivusaaliina. Täplämullon liha on erittäin arvostettua erityisesti Jamaikassa. Täplämullo on myös yleinen akvaariokala Brasiliassa.
Emimmo Salvi

Emimmo Salvi (oik. Domenico Salvi, 23. tammikuuta 1926 Rooma, Italia – 1989 Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Salvi työskenteli elokuva-alalla vuodesta 1950 lähtien. Hänet muistetaan parhaiten Umberto Scarpellin Il gigante di Metropolisin (1961) tuottajana ja käsikirjoittajana. 1960-luvun alussa Salvi ohjasi joukon peplum- ja fantasiaelokuvia kuten Vulcano, figlio di Giove ja Le sette fatiche di Alì Babà (molemmat 1962). Myöhemmin hän teki muutamia hyvin tavanomaisia viihde-elokuvia.
Elokuvia

Goliat ja barbaarit, 1959 (tuottaja)
Il gigante di Metropolis, 1961 (käsikirjoittaja ja tuottaja)
Vulcano, figlio di Giove, 1962 (käsikirjoittaja ja ohjaaja)
Le sette fatiche di Alì Babà, 1962 (käsikirjoittaja ja ohjaaja)
Sindbad contro i sette saraceni, 1964 (käsikirjoittaja ja ohjaaja)
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Emimmo Salvi (englanniksi)
Elonet: Emimmo Salvi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Samettikala

| Samettikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Limapääkalat Beryciformes
Alalahko::  Okakalat Stephanoberycoidei
Yläheimo::  Valaanpääkalat Cetomimoidea
Heimo::  Samettikalat Barbourisiidae  Parr, 1945
Suku::  Barbourisia  Parr, 1945
Laji::  rufa
Kaksiosainen nimi
 Barbourisia rufa  Parr, 1945 
Katso myös
   Samettikala Wikispeciesissä   Samettikala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Samettikala (Barbourisia rufa) on kaikkien valtamerten syvissä vesissä elävä punainen kala. Se on oman samettikalojen heimonsa Barbourisiidae ainoa laji. Heimo luetaan  valaanpääkalojen yläheimoon ja okakalojen alalahkoon Stephanoberycoidei.
Koko ja ulkonäkö

Samettikalan pituus on tyypillisesti noin 30 cm. Se on pitkänomainen, tukevahko ja suuripäinen kala, jonka suu ja kita ovat hyvin suuret. Kalan päässä on limatäytteisiä onkaloita. Silmät ovat pienet. Selkä- ja peräevät sijaitsevat ruumiin takaosassa. Väriltään laji on punainen tai oranssi. Suomuissa on pieni piikki.
Levinneisyys ja elintavat

Samettikalaa tavataan hyvin laajalta alueelta niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestä. Laji liikkuu useimmiten 350–2 000 metrin syvyydessä. Noret kalat liikkuvat matalammissa vesissä kuin täysikasvuiset. Ravintona ovat todennäköisesti äyriäiset.
Salustios (uusplatonisti)

Salustios (m.kreik. Σαλούστιος, Salūstios tai Saloustios; lat. Sallustius); 300-luku) oli kreikkalais-roomalainen uusplatonilainen filosofi, joka oli keisari Julianuksen ystävä.
Salustioksen henkilöydestä ei olla täysin varmoja. Jotkut tutkijat ovat pitäneet häntä samana henkilönä kuin Flavius Sallustius, joka oli hispanialainen Gallian pretoriaaniprefekti vuosina 361–363 ja konsuli vuonna 363. Jotkut taas ovat pitäneet häntä samana kuin Saturninus Secundus Sallustius (k. 367 jälkeen), joka oli gallialainen itäisen pretoriaaniprefektuurin pretoriaaniprefekti vuonna 361. Jälkimmäiselle kerrotaan tarjotun keisariutta Julianuksen kuoleman jälkeen, mutta tämä hylkäsi sen.
Salustios kirjoitti tutkielman Jumalista ja kosmoksesta (Περί Θεών και Κόσμου), joka oli eräänlainen 300-luvun hellenistisen pakanuuden katekismus. Uusplatonilainen koulukunta tulkitsi Platonin opetuksia mystisestä näkökulmasta. Salustioksen teos on paljossa velkaa Iamblikhokselle, joka yhdisteli platonismia (uus)pythagoralaisuuteen ja teurgiaan, sekä Julianuksen omille filosofisille kirjoituksille. Tutkielma on melko tiivis, eikä siinä ole yksityiskohtaisempien uusplatonilaisten kirjoitusten kaltaisia pitkiä metafyysisiä teoretisointeja. Sen päämääränä oli torjua kristittyjen poleemiset hyökkäykset pakanallista uskontoa kohtaan, ja vastata ”teologiaan teologialla”.
Kirjallisuutta

Nock, Arthur Darby (toim./käänt.): Sallustius concerning the gods and the universe.  (Edited with prolegomena and translation)  Ares Publishers, 1926 (1996).  ISBN 0-89005-550-5
Rochefort, Gabriel: Des dieux et du monde.  (Kreikankielisen tekstin editio ranskankielisellä käännöksellä ja selityksillä. Collection Budé)  Les Belles Lettres, 1960.
Taylor, Thomas (toim./käänt.): Sallust, On the gods and the world; and the Pythagoric sentences of Demophilus, translated from the Greek; and five hymns by Proclus, in the original Greek, with a poetical version. To which are added five hymns by the translator.  Kessinger Publishing, 1793 (2003).  ISBN 0-7661-6735-6
Aiheesta muualla

Sallustius: On the Gods and the World (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sallustius
Antiikin filosofia  Platonismi
Käännös suomeksi
Tönttölä (Hevaa)

| Tönttölä Тентелево, Tentelevo |
| --- | --- |
 Tönttölä
 Koordinaatit: 59°53′31″N, 29°18′58″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lepäsi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tönttölä (ven. Тентелево, Tentelevo) on entinen kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Hevaanjoen varrella noin viisi kilometriä Hevaan kylästä itään.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Tönttölässä asui 100 inkerikkoa, jotka kuuluivat Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 23 taloa ja 112 asukasta. Paikalliset talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1905 Tönttölä kuului Hevaan volostiin ja kyläkuntaan Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakunnassa.
Tönttölästä oli kotoisin Volmari Porkan vuonna 1883 tapaama runonlaulaja Olgoi. Kylässä vuonna 1861 käynyt runonkerääjä Oskar Groundstroem on jättänyt siitä värikkään kuvauksen: ”Tönttölän inkeroiskylä on rikas noita-akoista, mies- ja naislaulajista, muuten ylen köyhä ja kurja; kunnollista tupaa ei löydy koko kylästä. Mahdollisesti on kurjuuden syynä paloviina, jota täällä ylenmäärin juodaan. Kansa on raakaa, epäsiistiä, taikauskoista. Riitaa, kauheita kirouksia, juorua ja panettelua kuulee täällä yhtä mittaa.”
Neuvostoaikana Tönttölä kuului aluksi Huurolan (ven. Šiškino), vuodesta 1928 lähtien Hevaan ja vuodesta 1960 Uustian kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 159 asukasta. Tönttölä tuhoutui toisessa maailmansodassa, ja vuonna 1965 siellä oli vain kaksi asukasta. Vuoden 1973 kyläluettelossa Tönttölää ei enää mainita. Nykyään sen paikalla on toisen maailmansodan muistomerkki.
Helge Törn

Helge Aatos Törn (15. joulukuuta 1928 Helsinki – 3. lokakuuta 2022) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Helsingin Vauhti-Veikkoja edustanut Törn kilpaili sprintissä/eräajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän karsiutui ensimmäisessä alkuerässään ja ensimmäisessä keräilyerässään. SM-kilpailuissa Törn saavutti eräajossa hopeaa Onni Kasslinin jälkeen vuosina 1949, 1951 ja 1952.
Teemu Törmälä

Teemu (Nikodemus) Törmälä (11. elokuuta 1882 Kuopio – 1937 Neuvostoliitto) oli suomalainen työväenliikkeen aktivisti, joka Neuvosto-Venäjälle siirryttyään toimi mm. Kustannusliike Kirjan johtajana.
Teemu Törmälä syntyi suutarin perheeseen. Hän työskenteli leipurina ja myyjänä, kuului Helsingin suurlakkokomiteaan vuonna 1905, oli perustamassa Savon työväen säästöpankkia ja toimi sen hallituksen varapuheenjohtajana vuosina 1912–1918. Vuosina 1913–1916 hän oli eduskunnan varajäsen ja vuosina 1915–1918 Savon työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunnan puheenjohtaja. Törmälä osallistui punaisten puolella Suomen sisällissotaan sekä toimi kansanvaltuuskunnan työasiain osaston kauppa-asiain valvojana ja rautatieneuvoston komissaarina. Huhtikuussa 1918 hän pakeni Venäjälle.
Törmälä suoritti punakomentajakurssit Pietarissa, osallistui Venäjän sisällissodan taisteluihin Inkerissä vuonna 1919 ja oli kukistamassa Kronstadtin kapinaa vuonna 1921. Hän toimi Kansainvälisen sotakoulun opettajana, kuului Vapaus-lehden toimituskuntaan ja johti Lännen vähemmistökansallisuuksien kommunistisen yliopiston suomalaista osastoa vuosina 1922–1927. Vuodesta 1923 lähtien hän kuului kustannusosuuskunta Kirjan hallitukseen. Vuosina 1927–1935 hän työskenteli Kirjan johtajana. 1930-luvun alussa Törmälä oli aktiivinen Kirjan yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä. Törmälä erotettiin viroistaan ja Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta lokakuussa 1935, vangittiin ja ilmeisesti teloitettiin vuonna 1937. Törmälän henkilömappi Venäjän yhteiskuntapoliittisen historian arkistossa päättyy vuoteen 1956.
Juhani Salmenkylä

Juhani Salmenkylä (vas.) ja ruotsalainen suunnistaja Bertil Norman vuonna 1968 Linköpingissä suunnistuksen maailman­mestaruus­kisoissa.
Heikki Veikko Juhani Salmenkylä (vuoteen 1936 Husgafvel; 8. maaliskuuta 1932 Helsinki – 4. toukokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen suunnistaja, koripalloilija, koripallotuomari, -valmentaja ja -vaikuttaja. Ammatiltaan hän oli asianajaja. Salmenkylä on nimetty Suomen koripallon Hall of Fameen.
Urheilu-ura > Suunnistus

Suunnistajana Salmenkylä saavutti kolme viestimitalia arvokisoissa ja sivusi Erkki Aron ennätystä oltuaan Helsingin Suunnistajien joukkueessa seitsemän kertaa voittamassa Jukolan viestiä, viimeksi 1970. Lisäksi hän oli 1954 mukana ensimmäisessä suomalaisjoukkueessa, joka onnistui voittamaan Ruotsissa juostavan Tiomila-viestin. Suomen mestariksi henkilökohtaisella matkalla Salmenkylä ylsi neljästi ja oli voittamassa kuutta viestisuunnistuksen Suomen mestaruutta.
Salmenkylä oli luomassa Suomen suurinta viikottaista kuntosuunnistustapahtumaa Iltarasteja vuonna 1977.
Urheilu-ura > Koripallo

Koripalloilijana Salmenkylä saavutti useita Suomen mestaruuksia ja toimi 1969–1972 Suomen Koripalloliiton puheenjohtajana. Tokion olympiakisoissa 1964 hän toimi Suomen koripalloilijoiden joukkueenjohtajana sekä koripallo-otteluiden tuomarina.
Salmenkylä nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.
Urheilu-ura > Yleisurheilu

Yleisurheilijana Salmenkylä saavutti SM-pronssia 4 × 1 500 metrillä 1953.
Perhe

Juhani Salmenkylän veli Matti Salmenkylä oli maineikas urheilutoimittaja, joka johti Urheilutoimittajain Liittoa 1972–1981 ja oli myös voittamassa Jukolan viestiä 1953 ja 1960. Veljesten isä Anton Husgafvel edusti Suomea pikajuoksijana vuoden 1924 olympiakisoissa ja kilpaili vanhoilla päivillään myös suunnistajana. Suomen Suunnistusliiton mestaruuskilpailuissa 1951 kolmen ikäluokan mestaruudet menivät samaan perheeseen, kun Anton voitti M50-, Matti M20- ja Juhani M18-sarjan.
Juhani Salmenkylän vaimo Pirkko Salmenkylä (o.s. Niemi) voitti Suomen mestaruuden viestisuunnistuksessa 1952 ja koripallossa 1949 ja pelasi koripallossa 7 maaottelua. Heidän tyttärensä Leena Salmenkylä-Mattila voitti maailmanmestaruuden viestisuunnistuksessa 1979, ja myös perheen muut lapset ovat kilpailleet suunnistajina. Vanhin tytär Hilkka Salmenkylä on isänsä tavoin asianajaja.
Saavutuksia > Suunnistus

MM-hopeaa viestissä 1966 ja 1968
EM-kultaa viestissä 1964
Jukolan viestin voitto 1950, 1952–1953, 1956–1957, 1960 ja 1970 (Helsingin Suunnistajat)
Tiomila-viestin voitto 1954 (Helsingin Suunnistajat)
SM-kultaa hk. matkalla 1958–1959 ja 1964–1965
SM-kultaa viestissä 1954–1956, 1959, 1967, 1971
Saavutuksia > Koripallo

Useita Suomen mestaruuksia 1950-luvulla (Pantterit)
Samettisirkkunen

| Samettisirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Volatinia
Laji::  jacarina
Kaksiosainen nimi
 Volatinia jacarina  (Linnaeus, 1766) 
Alalajit
 V. j. jacarina  V. j. peruviensis  V. j. splendens 
Katso myös
   Samettisirkkunen Wikispeciesissä   Samettisirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Samettisirkkunen (Volatinia jacarina) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Samettisirkkunen kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Samettisirkkuskoiras on kauttaaltaan sinertävän musta lukuun ottamatta valkoisia laikkuja siipientaitteessa ja valkoisia siipien alapuolia. Naaraslintu on päästään, selästään ja siivistään harmahtavan ruskea. Rinta ja vatsa ovat vaaleamman ruskeat ja niissä on tummanruskeita viiruja.
Levinneisyys ja elintavat

Samettisirkkusen levinneisyysalue on hyvin laaja ja ulottuu Meksikosta Argentiinan pohjoisosiin ja Uruguayihin. Lajia tavataan myös Grenadiineillä. Linnun  elinympäristöä ovat ruohomaat, maatalousmaat ja pensaikot. Samettisirkkunen liikkuu parvina ja myös muiden lajien kanssa. Se syö enimmäkseen siemeniä, mutta myös hyönteisiä. Lisääntymiskausi on toukokuusta elokuulle. Samettisirkkunen tekee pesän pensaaseen tai ruohoturppaaseen. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa.
Naaras
Tähtäimessä

| Tähtäimessä> Target |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arthur Penn
Käsikirjoittaja:  José Luis Navarro (nimellä Howard Berk) Don Petersen Leonard B. Stern
Tuottaja:  David Brown Richard D. Zanuck
Säveltäjä:  Michael Small
Kuvaaja:  Jean Tournier
Leikkaaja:  Steve Rotter
Pääosat:  Gene Hackman, Matt Dillon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  CBS
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1985, Suomessa 1986
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tähtäimessä (Target) on Arthur Pennin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1985. Sen pääosia, Euroopan-matkalla kadonnutta äitiä etsivää isää ja poikaa esittävät Gene Hackman ja Matt Dillon.
Juoni

Walter Lloyd (Hackman) on teinipoikansa Chrisin (Dillon) mielestä tylsä lähiöisä, kunnes perheen äiti yhtäkkiä katoaa lomamatkallaan Pariisissa ja mies ja poika lähtevät tutkimaan asiaa. Pojalle paljastuu, että isä on entinen CIA-agentti eikä lainkaan niin tylsä kun on aina luullut.