stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olbia (Gallia)
Maantiede

Olbia sijaitsi Gallian etelärannikolla eli Välimeren rannalla noin 65 kilometriä itään Massaliasta. Kaupungin paikka oli pitkään tuntematon, koska se ei selviä tarkasti antiikin kirjallisista lähteistä. Pomponius Mela sijoitti sen kyllä oikein Massalian ja Forum Juliin välille, tai tarkemmin luettelemalla seudun rannikon kaupungit seuraavasti (idästä länteen): Forum Julii, Athenopolis, Olbia, Tauroeis, Kitharista ja Massalia. Strabon taas luetteli paikkoja lännestä itään seuraavasti: Massalia, Tauroention (Tauroeis), Olbia, Antipolis ja Nikaia. Klaudios Ptolemaios sijoitti Olbian Kitharistes-niemen ja Argenteus-joen suun välille.
Olbian paikka oli alun perin liguurien alueetta. Kaupungin hallussa olleen maanviljelysmaan kooksi on arvioitu noin 305 hehtaaria.
Historia

Olbia oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus (epiteikhisma). Se perustettiin klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa noin vuonna 340–330 eaa. (tai 330–300 eaa.) rannikon suojaamiseksi liguureilta ja muilta barbaareilta.
Kaupungin koon perusteella sen asukasluvuksi on arvioitu suurimmillaankin noin 1 000 henkeä, toisin sanoen noin 200–240 asekuntoista miespuolista kansalaista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Olbiopolitēs (Ὀλβιοπολίτης) ja Olbianos (Ὀλβιανός).
Roomalaiset oletettavasti valtasivat Olbian Massalian piirityksen yhteydessä vuonna 49 eaa. Löydösten perusteella kaupunki vaikuttaa tuhoutuneen näihin aikoihin. Myöhemmin kaupungin alueesta tuli osa laajempaa asutusta, jonka on ehdotettu olleen Plinius vanhemman ja muiden antiikin lähteiden mainitsema Pomponia. Tätä ei kuitenkaan ole voitu varmistaa. Kaupungin paikka on säilynyt asuttuna ainakin varhaiselle kristilliselle kaudelle. Keskiajalla 1100–1400-luvuilla paikalla oli Saint-Pierre de l'Almanarren luostari.
Rakennukset ja löydökset

Olbian paikka on tunnistettu omistuspiirtokirjoituksesta, jossa mainitaan Genius Viciniae Castellanae Olbiensium. Kaupunki oli ympäröity suurista kivistä tehdyllä muurilla. Se korvattiin tai sitä laajennettiin 100-luvulla eaa. Muurissa oli neliönmuotoisia torneja sekä portteja, joista idänpuoleinen pääportti johti satamaan. Muurit sulkivat sisäänsä neliönmuotoisen alueen, jossa jokaisen sivun pituus oli noin 165 metriä.
Muurien sisäpuolella oli ruutuasemakaava. Kaupungin neliön halkaisi neljään yhtä suureen osaan kaksi pääkatua, joista itä-länsisuuntaisen pääkadun leveys oli viisi metriä ja pohjois-eteläsuuntaisen pääkadun leveys neljä metriä. Muut poikkikadut jakoivat kaupungin alueen 11 metriä leveisiin kortteleihin, joita oli 9 × 4 eli 36. Kaupungin rakennuksia on sekä hellenistiseltä että roomalaiselta kaudelta. Alueen pohjoisosasta on löydetty 5 × 5 metrin kokoinen pyhäkkö, joka oli omistettu ainakin Afroditelle. Muihin löytöihin lukeutuu roomalaisia kylpylöitä sekä satamarakennelmia. Roomalaisella kaudella kaupunki laajeni muurien ulkopuolelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olbia Wikimedia Commonsissa
Seututie 464

Seututie 464 on valtatieltä 5 Joroisten Tahkorannasta Rantasalmen kirkonkylän kautta valtatielle 14 Rantasalmen Parkumäkeen johtava, noin 52 kilometriä pitkä seututie. Tie kulkee metsä- ja järvimaisemassa Joroisten ja Rantasalmen kunnan alueella. Tie on osa lyhintä reittiä Savonlinnasta pohjoiseen, muun muassa Jyväskylän ja Kuopion suuntiin. Tie on kaksikaistainen ja päällystetty. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa.
Tie lyheni parilla kilometrillä vuonna 2005, kun valtatien 5 Joroisten ja Varkauden välinen uusi linjaus valmistui. Tällöin osuus uudelta tieltä entiselle viitostielle, yhdystielle 4557, muuttui yhdystieksi 4558.
Reitti ja tieyhteydet

Tahkoranta (vt 5)
Tiemassaari (yt 15397)
Torasalo (yt 15397)
Rantasalmi (st 467, yt 4652)
Korhola (yt 15355)
Parkumäki (vt 14)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 464 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Tahkorannasta Parkumäkeen
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Rantasalmentie (1+1)
|  |  |  | Tahkorannan eritasoliittymä |   Valtatie 5    Rantasalmentie | Kuopio, Varkaus;   alkaa Mikkeli, Joroinen Valvatus  |
|  |   |   |  | 15400 Kuvansintie | Kuvansi |
|  |   |   |  | 15399 Kotkatlahdentie | Kerisalonsaari |
|  |  |   | Salmensilta |  | valmistunut 1956 |
|  |  |  |  Joroisten ja Rantasalmen kunnanraja |  |  |
 :   Tiemassaarentie (1+1)
|  |   |   |  | 15397 Voinsalmentie | Voinsalmi |
|  |   |   |  | 15397 Voinsalmentie | Voinsalmi |
|  |   |   |  | Porosalmentie | Porosalmi,  Linnansaaren kansallispuisto |
 :   Ohitustie (1+1)
|  |   |  |  |   Joroistentie 15394 Asikkalantie | Kolkontaipale Asikkala, Mustalahti, Laivalaituri |
|  |   |   |  | Poikkitie | Keskusta |
|  |   |  |  | Oravantie  Venhekuja |  Kirkonkylän satama |
|  |   |  |  | 15344 Ilveksentie . |    Oskari-Linnansaaren luontokeskus, Ohitustie 7 |
 :   Parkumäentie (1+1)
|  |   |  |  | Kylätie  Susimäentie | Keskusta, jäähalli    Susimäki |
|  |   |  |  |   Hiismäentie  Susimäentie | Mikkeli, Rantasalmi as.    Susimäki |
|  |   |   |  | 15356 Tammenlahdentie | Tammenlahti |
|  |   |   |  | 15355 Korholantie | Korhola |
|  |   |   |  |   Sallinjoentie | Parkumäki as. |
|  |  |  | Parkumäki |   Rantasalmentie | Savonlinna Mikkeli, Juva;   päättyy |
Sevsk

Sevskin vaakuna vuodelta 1781.
Sevsk (ven. Севск) on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Ukrainan rajaa 149 kilometriä Brjanskista etelään. Kaupunki on samannimisen kunnallispiirin keskus ja sen kautta kulkee Moskovan ja Kiovan välinen M3-valtatie. Asukkaita oli 7 282 vuonna 2010, koko maaseutuvaltaisessa Sevskin piirissä väkeä oli 16 923 henkeä.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146 Tšernigovin ruhtinaskuntaan kuuluneena asutuksena. Vuodesta 1356 se kuului Liettuaan ja vuonna 1585 se liitettiin Moskovan Venäjään. Kaupungissa oli yksi tärkeimmistä Venäjän etelärajan linnoituksista. Vuonna 1779 siitä tuli Orjolin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1700-luvulla Sevsk menetti sotilaallisen merkityksensä ja siitä tuli hallinnon ja kaupan keskus. 1800-luvulla rautateiden rakentaminen pysäytti kaupungin taloudellisen kehityksen. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään Sevskissä on lähinnä elintarviketeollisuutta. Maritsa- ja Sev-jokien yhtymäpaikassa on säilynyt linnoituksen jäänteitä. Muita nähtävyyksiä ovat vuonna 1701 rakennettu Pietari-Paavalin kirkko, barokin ja klassismin sekatyyliä edustava Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko (1765) ja klassistinen Ristin ylentämisen kirkko. Kaupungin ulkopuolella on vuonna 1618 perustettu Kristuksen kirkastumisen luostari.
Aiheesta muualla

Sevskin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Seututie 757

Seututie 757 on kokonaisuudessaan Kokkolan kaupungin alueella Keski-Pohjanmaalla oleva seututie. Tien pituus on 41 kilometriä. Tie kulkee Kälviän kirkonkylältä Kälviän ja Ullavan kylien läpi, Ullavan kirkonkylän läpi Haapalan kylään kantatielle 63.
Tie palvelee lähinnä paikallista ja Kokkolan seutukunnan sisäistä liikennettä. Tie toimii Kälviän kirkonkylän pääraittina (-katuna).
Reitti

Kokkola
(Kälviä) (vt 28)
Keskusta
Välikylä
(Ullava)
Alikylä
Keskusta (yt 7540)
Haapala (kt 63)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 757 Wikimedia Commonsissa
Severomorsk-1

Lentotukikohta Severomorsk-1 Venäjän Murmanskin alueen kartalla. Tukikohta sijaitsee noin 4 kilometriä Severomorskin keskustasta etelään.
Severomorsk-1 -lentotukikohta (ven. военный аэродром Североморск-1, vojennyi aerodrom Severomorsk-1; tai ven. военно-морская база Североморск-1, vojenno-morskaja baza Severomorsk-1; aiemmin myös nimellä Vayenga-1; ICAO: ULAK, yhden lähteen mukaan ULMD) on Venäjän Murmanskin alueella toimiva Venäjän Pohjoisen laivaston (Pohjoisen sotilaspiirin) lentotukikohta. Se sijaitsee sivullisilta suljetun Severomorskin kaupungin etelälaidalla, noin neljä kilometriä kaupungin keskustasta etelään.
Lentotukikohdan rakenteiden uusimisesta uutisoitiin useina 2010-luvun vuosina. Töihin sisältyi muun muassa kiitotien jatkaminen 3,5 kilometrin pituiseksi, mikä mahdollistaa kaikkien lentokonetyyppien operoimisen kentältä jatkossa.  Toisaalta - osin laivaston ilmavoimien johdon vaihtumisen jälkeen - vuonna 2021 koko Venäjän laivaston ilmailun roolia, tarpeellisuutta ja sen heikkouksia rohjettiin nostaa venäläisfoorumeilla keskusteltavaksi.
2020-luvulle tultaessa Severomorsk-1-lentotukikohdassa toimi kaksi lentorykmenttiä ja erillinen miehittämättömiä taktisia ilma-aluksia (drooneja) lennättävä lentue. 403. lentorykmentin (403 OSAP; yksikkö 49324) lentokalustoon kuului muun muassa kuljetuskoneita tyypiltään Antonov An-12 ja Antonov An-26 sekä tiedustelukoneita tyyppiä Iljušin Il-20RT ja Iljušin Il-38(N). 830. laivaston sukellusvenetorjunnan helikopterirykmentin (830 OKPVP, yksikkö 87268) käytössä oli puolestaan Kamov Ka-27 -sukellusvenetorjunnan helikoptereita, sen muunnoksia (Kamov Ka-29, Kamov Ka-32) sekä Mil Mi-8MTV-5 -mallien kuljetushelikoptereita. 216. miehittämättömien ilma-alusten lentueen (216 BPLAP) varustuksena oli ainakin Forpost- ja Orlan-10-drooneja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Severomorsk-1 Wikimedia Commonsissa
Severomorsk-1 Airbase: 7050th AF Bdge. (Navy) (englanniksi) (wikimapia.org)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Североморск-1 (аэродром)
Käännös suomeksi
Shake (tanssi)

Shake (suom. ”ravistus” eli ”sheikkaaminen”) on yksi 1960-luvun alun lyhytikäisistä muotitansseista.
The Shake kuului rocklaulaja Chubby Checkerin tunnetuksi tekemiin muotitansseihin, joista muita ollivat the Twist, the Pony, the Fly ja the Hucklebuck. Shake-tanssi tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa vuonna 1963 myös sen mukaan nimettyjen laulujen myötä, kuten Sam Cooken ”Shake” ja Laurel Aitkenin ”Shake”.
Shaken tanssimisohje noilta ajoilta kuuluu seuraavasti:
Aseta toinen jalka tukevasti toisen eteen. Ojenna käsivartesi sivuille ja keinu puolelta toiselle samalla kun nyökytät päätäsi. Ravista ylävartaloasi lantion kohdalta ja ota silloin tällöin sivuttaisaskel vuoroin molempiin suuntiin.
Shake-tanssi eli ”sheikkaaminen” mainitaan muun muassa Kari Kuuvan laulussa ”Lärvätsalo Go-go-go” vuodelta 1966 sekä Kari Peitsamon laulussa ”Kauppaopiston naiset” vuodelta 1977.
Sevastopol (1895)

| Sevastopol |
| --- | --- |
 Sevastopol

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Amiraliteetin uusi telakka, Pietari
Kölinlasku:  19. toukokuuta 1892
Laskettu vesille:  1. kesäkuuta 1895
Palveluskäyttöön:  1899
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 2. tammikuuta 1905
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 032 t
Pituus:  115 m
Leveys:  21 m
Syväys:  8,61 m
Koneteho:  10 600 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  662
Aseistus
Aseistus:  4 × 12" (305 mm) tykkiä kaksoistorneissa 12 × 152 mm tykkiä kaksoistorneissa 10 × 47 mm tykkiä 28 × 37 mm tykkiä 6 × torpedoputkea
Sevastopol (ven. Севастополь) oli vuonna 1899 valmistunut ja seuraavan vuoden alussa palvelukseen otettu Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Miehistö upotti aluksensa 2. tammikuuta 1905 Port Arthurin kukistuessa estääkseen sen joutumisen Japanille.
Valmistus

Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1895 ja se valmistui 1999 ja se otettiin palvelukseen vuoden 1900 alussa.
Palvelus

Sevastopol määrättiin sisaraluksineen Port Arthuriin sijoitettuun Venäjän Tyynenmeren laivaston 1. laivueeseen. Alukselle asennettiin syyskuussa 1900 Popov-radio, jolloin siitä tuli sisaraluksensa Poltavan kanssa ensimmäiset radioilla varustetut taistelulaivat Venäjän laivastossa. Alus lähti Port Arthutiin, jonne se saapui 13. huhtikuuta 1901. Alueen rauhantilan vuoksi alus makasi pääosan ajasta satamassa.
Helmikuun alussa 1904 keisarillisen Japanin laivasto teki yllätyshyökkäykseen Port Arthuriin, jolloin Sevastopoliin osui yksi joko kuuden tai kahdeksan tuuman kranaatti haavoittaen kahta miehistönjäsentä. Alus avasi tulen saamatta osumia hyökkääjiin. Peresvet törmäsi 26. maaliskuuta 1904 aluksen perään vaurioittaen potkureita. Laivaston yrittäessä 23. kesäkuuta ulosmurtautumista alus osui miinaan, jolloin yksitoista miehistönjäsentä sai surmansa ja alus sai suuren vuodon. Se kykeni jatkamaan matkaansa satamaan. Aluksen korjaaminen kesti kuusi viikkoa, jonka aikana syttyi kahden miehistönjäsenen hengen ja 28 loukkaantuneen vaatinut tulipalo.
Japanin 3. armeijan hyökättyä 9. elokuuta ulkovarustuksia vastaan. Laivasto pyrki murtmaan saartorenkaan, jonka seurauksena käytiin Keltaisenmeren taistelu. Taistelussa Sevastopoliin osui useita kranaatteja. Taistelun jälkeen alus palasi laivaston mukana Port Arthuriin, jossa se osallistui tykistöllään Port Arthuria piirittäneiden japanilaisjoukkojen torjuntaan.
Keisarillisen Japanin laivasto teki 18. joulukuuta torpedohyökkäyksen satamaan, jolloin Sevastopoliin osui neljä torpedoa. Kolme räjähti torpedoverkossa ja neljäs propelleissa. Vaurioituneenakin alus upotti kaksi hyökkääjistä ja vaurioitti kuutta muuta. Alusta vastaan lähetetty japanilaisristeilijä tuhoutui osuttuaan miinaan sataman suulla.
Port Arthurin antautuessa alus upotettiin toisen puolen pohjaluukut avaamalla viidenkymmenenviiden metrin syvyyteen. Aluksenpäällikkö von Essen palkittiin aluksen upottamisesta Pyhän Yrjön ristillä. Sevastopol oli ainoa satamaan upotetuista taistelulaivoista, jota japanilaiset eivät nostaneet ja liittäneet laivastoonsa.
Shadia

Shadia 1950-luvun loppupuolella.
Shadia, oikealta nimeltään Fatima (Fatma) Ahmed Kamal Shaker (8. helmikuuta 1931 Kairo – 28. marraskuuta 2017 Kairo), oli egyptiläinen elokuvanäyttelijä ja laulaja.
Shadia syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hän opiskeli musiikkia, osallistui laulukilpailuihin ja sai ensimmäisen roolinsa Helmy Raflan elokuvassa Al-‘agl fi ajaza (”Mieli lomalla”) vuonna 1947.
Shadia on näytellyt yli sadassa elokuvassa. Hän teki uransa huippuvuosina 1950- ja 1960-luvuilla varsinkin melodraamoja ja komedioita ja sai mainetta laulajana muun muassa Abdel Halim Hafezin rinnalla. Shadia oli yksi egyptiläisen elokuvan suurimmista tähdistä.
Shadian suosituin elokuva lienee Mahmud zu-l-Fiqarin ohjaama melodraama Al-mar’a al-majhula (”Tuntematon nainen”, 1959) ja hänen parhaat työnsä Abd al-Wahhabin komediat Al-zawja raqam 13 (”Vaimo numero 13”, 1962) ja Mirati mudir ‘am (”Vaimoni on pääjohtaja”, 1966). Hänen roolinsa heijastivat usein yhteiskunnallisia aiheita ja egyptiläisten naisten muuttuvaa asemaa.
Shadian viimeinen elokuva oli Ashraf Fahmin ohjaama La tas’alni man ana (”Älä kysy kuka minä olen”) vuonna 1984. Hän vetäytyi julkisuudesta vuonna 1987. Hänen isänmaallisesta laulustaan Ya habebty ya Masr (”Egypti, rakastettuni”) tuli vuoden 2011 kansannousun tunnussävel.
HMS Severn (P282)

| HMS Severn |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vosper Thornycroft
Laskettu vesille:  4. joulukuuta 2002
Palveluskäyttöön:  31. heinäkuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 675 t (kuormattu)
Pituus:  79,5 m
Leveys:  13,6 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  11 000 shp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x 20 mm BMARC KAA
HMS Severn (viirinumero P282) on Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan ulkovartiolaiva (engl. Offshore Patrol Vessel, OPV).
Valmistus

Alus tilattiin huhtikuussa 2001 VT Groupilta. Se laskettiin vesille 4. joulukuuta 2002  ja valmistui 25. kesäkuuta 2003.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Seututie 637

Seututie 637 on Jyväskylästä Laukaan kautta Äänekosken Konginkankaan taajamaan johtava seututie. Tien laatu vaihtelee huomattavasti valtatietasoisesta tiestä soratiehen. Nelostie kulki 1950-luvulla Jyväskylän ja Äänekosken välillä seututeiden 637 ja 642 linjaa.
Reitti

Seututie 637 alkaa valtatien 4 liittymästä Jyväskylän keskustan läheisyydessä Lohikosken eteläpuolelta. Tien alkuosa noin 2 kilometrin matkalla on nelikaistainen sekaliikennetie, jolla on muutamia liikennevalo-ohjattuja tasoliittymiä. Jyväskylän ja Laukaan väli on valtatietasoista tietä, ja sen liikennemäärät ovat seututieksi huomattavan suuret, keskimäärin 6 000–10 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Laukaassa tie kulkee aivan keskustan läheltä, ja noin 6 kilometrin jälkeen Kuusan kohdalla seututie 637 kääntyy oikealle (suoraan jatkuu seututie 642).
Kuusan jälkeen tie jatkuu Äijälän kautta Tankolammelle. Tämä osuus on pääosin kapeampi ja mutkaisempi kuin eteläisempi, ja sen liikennemäärät ovat keskimäärin noin 1 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tankolammella tie kulkee noin kilometrin matkan yhdessä kantatien 69 kanssa, kunnes erkanee Sumiaisiin päin.
Tankolammen ja Sumiaisten välillä tie on pääosin mutkaista soratietä. Tie kulkee Sumiaisten läpi, ja Sumiaisten pohjoispuolella tie on myös monin paikoin mutkainen mutta päällystetty. Tankolammen pohjoispuolella liikennemäärät ovat pääosin sangen vähäiset, vain noin 150–500 ajoneuvoa vuorokaudessa. Aivan tien pohjoisosassa tie ylittää Keiteleen Matilanvirran silalla , kulkee Konginkankaan läpi, ja noin parin kilometrin kuluttua tie päättyy valtatielle 4.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1921

Vuoden 1921 shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin Emanuel Laskerin sekä José Raúl Capablancan välillä. Capablanca, joka oli haastaja, voitti ottelun ja hänestä tuli näin shakin kolmas maailmanmestari.
Ottelu alkoi vuoden 1921 maaliskuun puolessa välissä. Lasker ei kuitenkaan valmistautunut otteluun kunnolla, vaan piti sitä välttämättömänä tapahtumana, jonka lopuksi kuubalainen nousisi maailmanmestariksi. Ottelusta Lasker sanoi myöhemmin seuraavasti:

"Ajatus ottelusta oli huolestuttanut minua niin pitkään, niin usein ja niin turhaan, että siitä oli jo tullut minulle taakka. Kaikki ilo ottelusta oli jo mennyt ja kaikki mitä oli jäljellä, oli kokea jotain epämiellyttävää."
Neljä ensimmäistä peliä olivat Laskerin painostusta, mutta Capablanca puolusti hyvin ja kaikki päättyivät tasan. Viidennessä pelissä Lasker pelasi mustilla ja uhrasi laadun saavuttaakseen hyökkäyksen. Capablanca kuitenkin puolusti tarkasti ja voitti loppupelissä Laskerin tehtyä virheen. Ottelu jatkui taas neljällä tasapelillä. Kymmenennessä pelissä Lasker antoi Capablancan pelata liian vapaasti ja lopulta joutui antautumaan loppupelissä. Myös 11. peli päättyi kuubalaisen voittoon. Seuraavat kaksi peliä päättyivät taas tasan. 14. pelissä Lasker ajautui aikapulaan, minkä jälkeen hän menetti laadun ja Capablanca vei värinsä voittoon. Tässä vaiheessa Capablanca johti ottelua 4-0 kymmenellä tasapelillä. Lasker olisi halunnut vaihtaa pelikaupunkia, koska tunsi itsensä sairaaksi, mutta kun siihen ei suostuttu, hän luovutti ottelun.
Pistetaulukko
Teivas Oksala

| Teivas Oksala |
| --- | --- |
 Teivas Oksala vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1936 Helsinki
Kuollut: 2. maaliskuuta 2018 (82 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  antiikin kirjallisuus
Teivas Kalevi Jyväs Oksala (15. helmikuuta 1936 Helsinki – 2. maaliskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen professori. Hän kuului siihen harvalukuiseen joukkoon, joka 1970-luvulta alkaen on vastannut Suomessa antiikin kaunokirjallisuuden tutkimuksesta.
Oksala oli Jyväskylän yliopiston yleisen kirjallisuuden professori 1992–1998. Professorina hän oli erikoistunut antiikin kirjallisuuteen ja aatehistoriaan. Hän on toiminut klassisten kielten ja kirjallisuuden dosenttina Helsingin ja Tampereen yliopistoissa.
Oksala suomensi muun muassa Horatiuksen ja Vergiliuksen runoutta. Hän saattoi päätökseen Vergiliuksen Aeneis-eepoksen suomennoksen, jonka hänen isänsä, professori Päivö Oksala oli aloittanut 1960-luvulla. Oksala oli J. L. Runeberg -asiantuntija ja suomensi myös hänen tuotantoaan, muun muassa Vänrikki Stoolin tarinat.
Toiminta

Oksala käsitteli väitöskirjassaan Religion und Mythologie bei Horaz: eine literarhistorische Untersuchung Horatiusta.
Oksala on kääntänyt latinaksi suomalaista runoutta, Toivo Kärjen tangoja ja Elvis Presleyn levyttämiä lauluja, joita Doctor Ammondt on levyttänyt ja esittänyt myös ulkomailla.
Oksala osallistui Runebergin juhlavuoden 2004 järjestämiseen juhlavuoden toimikunnan työvaliokunnan puheenjohtajana, suunnittelemalla Kansalliskirjastoon Runeberg-illat, pitämällä juhlavuoden tilaisuuksissa neljäkymmentä esitelmää ja kirjoittamalla kymmeniä Runebergia käsitteleviä artikkeleita.
Teoksia

Eino Leinon tie Paltamosta Roomaan. Tutkielmia runoilijan suhteesta antiikkiin ja klassiseen perintöön.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 442)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1986.  ISBN 951-717-446-2
Homeroksesta Alvar Aaltoon. Eurooppalaisia klassikkoja ja humanisteja.  Espoo:  Weilin + Göös, 1986.  ISBN 951-35-3662-9
J. L. Runebergin Kreikka ja Rooma. Tutkielmia runoilijan suhteesta antiikkiin ja klassiseen perintöön.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 944)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-541-6
Religion und Mythologie bei Horaz: Eine literarhistorische Untersuchung, Finlands Vetenskaps-Societen, 1973 (väitöskirja)
Studien zum Verständnis der Einheit und der Bedeutung von Vergils Georgica, Societas scientiarum Fennica, 1978
Teoksia > Runeberg-julkaisut

Runeberg, Johan Ludvig: Vänrikki Stoolin tarinat.  ((Fänrik Ståls sägner, 1848, 1860.) Suomennos: Teivas Oksala. Alkuteksti ja suomennos rinnakkain)  Espoo:  Artipictura, 2008.  ISBN 978-952-5347-17-3
Runeberg, Johan Ludvig: Hirvenhiihtäjät. Yhdeksän laulua.  ((Elgskyttarne. Nio sånger, 1832.) Suomentanut ja selityksen laatinut Teivas Oksala)  Espoo:  Artipictura, 2001.  ISBN 952-5347-03-6
Hanna. Suomentanut ja selitykset laatinut Teivas Oksala, Artipictura 2001.
Kung Fjalar - Kuningas Fjalar. Suomentanut ja selitykset laatinut Teivas Oksala, Artipictura 2005
Runeberg, Johan Ludvig: Runeberg ja Vänrikki Stool 2000-luvulla. Yhdeksän uutta suomennosta ja yhdeksän kolumnia.  (Sisältää Vänrikki Stoolin tarinoiden runot: Maamme; Vänrikki Stool; Sven Tuuva; Sandels; Kaksi rakuunaa; Vänrikin markkinamuisto; Heinäkuun viides; Maaherra; Döbeln Juuttaalla. Alkutekstit ja Teivas Oksalan suomennokset. Kolumnit ilmestyneet aiemmin Kanava-lehdessä vuonna 2004. Kuvitus: Albert Edelfelt)  Espoo:  Artipictura, 2006.  ISBN 952-5347-14-1
J. L. Runeberg: Idyllejä ja epigrammeja  Horatius-oodeja, suom. Teivas Oksala, Artipictura 2006
Teoksia > Muita suomennoksia

Horatius Flaccus, Quintus: Horatiuksen oodeja.  (Teivas Oksala, Erkki Palmén)  Helsinki:  Finn Lectura, 1989.  ISBN 951-8905-08-8
Horatius Flaccus, Quintus: Runotaide. Alkuteksti ja proosasuomennos, johdanto ja selityksiä.  ((Ars poetica.) Toimittaneet Teivas Oksala ja Erkki Palmén. 2., tarkistettu painos)  Helsinki:  Finn Lectura, 1992.  ISBN 951-8905-62-2
Hölderlin, Friedrich: Leipä ja viini.  (Mitallinen suomennos: Teivas Oksala. Suorasanainen suomennos: Risto Niemi-Pynttäri. Jyväskylän yliopisto, kirjallisuuden laitos, julkaisuja 11)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1996.  ISBN 951-34-0840-X
Goethe, Johann Wolfgang von: Roomalaisia elegioita. Saksaksi ja suomeksi.  ((Römische Elegien, 1790.) Suomentanut ja toimittanut Teivas Oksala. Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitoksen julkaisuja 12)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1997.  ISBN 951-621-424-X
Vergilius Maro, Publius: Aeneis. Aeneaan taru.  ((Aeneis.) Suomentaneet Päivö ja Teivas Oksala. Alkusanat ja selitykset Teivas Oksala)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23806-6
Ovidius Naso, Publius: Valikoima metamorfooseja.  (Metamorphoses selectae. Suomentaneet Päivö ja Teivas Oksala. Toimittanut selityksineen Teivas Oksala)  Espoo:  Artipictura, 2000.  ISBN 952-5347-01-X
Vergilius Maro, Publius: Paimenrunoja.  ((Bucolica.) Suomentanut ja selitykset laatinut Teivas Oksala)  Espoo:  Artipicturai, 2001.  ISBN 952-5347-05-2