stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Paavali I
Kuolema > Salaliittoteoriat kuolemasta

Paavin kuolema niin lyhyen virassa olon jälkeen synnytti väitteitä salamurhasta ja siitä, että kuolema oli häntä vastaan järjestäytyneen salaliiton tulos. Kuolemasta virisi useita erilaisia salaliittoteorioita.
Kuusi vuotta Johannes Paavali I:n kuoleman jälkeen David Yallop julkaisi kirjansa In God's Name (1984). Kirjassa Yallop esitti, että paavin kuoleman takana oli salamurha, ja että Johannes Paavali I:n kuolema liittyi tämän uudistushaluihin Vatikaanissa. Kirjan mukaan paavi puuttui Vatikaanin pankin väärinkäytöksiin, minkä lisäksi hän aikoi myös siirtää syrjään muutaman johtavan kardinaalin, joilla kirjan mukaan oli mafiayhteyksiä ja suhteita vapaamuurareihin. Yallop myös nimesi kirjassaan pääsyyllisen murhaan, joka hänen mukaansa tehtiin myrkyttämällä paavi. Salaliiton sieluna Yallop piti kardinaalivaltiosihteeri Jean Villot'a, joka ei kuulemma ollut hyvissä väleissä uuden paavin kanssa. Yallopin jälkeen Johannes Paavalin kuolemaa tutki John Cornwell, joka julkaisi lopputulemansa kirjassaan A Thief in the Night (1989).
Johannes Paavali I:n kuolemaan liittynyt salaliittoteoria oli esillä Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa Kummisetä, osa III (1990). Elokuvassa kuvataan, kuinka Corleonen mafiaperheen vastustajat salamurhaavat paavin, koska tämä oli aikonut laittaa pisteen Vatikaanin pankin ja italialaisten pankkien hämärälle yhteistyölle. Saman salaliiton tuloksena elokuvassa henkensä menettää myös useat muut Italian politiikkaan osalliset henkilöt.
Paavin kuolemasta syntyneitä salaliittoteorioita esitellään myös suomenkielisessä tietokirjassa Murhattu paavi? Salaliittoteoriat ja katolisen kirkon vaietuin kohtalo (Reuna, 2023).
Perintö paavinistuimelle

Johannes Paavali I jätti kuollessaan jälkeensä kriisitilassa olevan katolisen kirkon, ja hänen poismenonsa jälkeen kardinaalit joutuivat pitämään uuden konklaavin vain vähän yli kuukauden kuluttua edellisen päättymisestä. Uudeksi paaviksi valittiin poikkeuksellisen nuori, vain 58-vuotias puolalainen Karol Wojtyła, joka otti paavinimekseen Johannes Paavali II:n. Konklaavi päätyi terveydeltään heikosta Johannes Paavali I:stä poiketen hyväkuntoiseen kardinaaliin. Johannes Paavali I:n voidaankin katsoa vaikuttaneen seuraavaan paavinvaaliin ainakin siten, että hänen lyhyen virkakautensa jälkeen kardinaalikollegio toivoi fyysisesti terveempää ja kauemmin hallitsevaa paavia.
Lyhyen paavinkautensa takia Johannes Paavali I ei ehtinyt tehdä huomattavia muutoksia katoliseen kirkkoon. Paavillisen ohjelmansa perusteella hänen oli ollut tarkoitus olla uudistusmielinen ja Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen linjaa jatkava paavi, jonka pontifikaattien suunta olisi ollut lähellä Johannes XXIII:n ja Paavali VI:n paavinkausia. Paavin yllättävä kuolema päätti kuitenkin Johannes XXIII:stä alkaneiden uudistusmielisten paavien ketjun, sillä Johannes Paavali I:n kuoleman jälkeen konklaavi valitsi uudeksi paaviksi konservatiivien ehdokkaan.
Kanonisointiprosessi

Vatikaani ilmoitti marraskuussa 2003, että Johannes Paavali I:n kanonisointiprosessi voidaan aloittaa. Tällöin paavi Johannes Paavali II nimesi edeltäjänsä Jumalan palvelijaksi. Ennen kanonisointiprosessin aloittamista Johannes Paavali II oli kertonut oman mielipiteensä edeltäjästään ja esimerkiksi todennut, että "nöyryys ja optimistisuus olivat tunnuspiirteitä hänen elämässään".
Marraskuussa 2017 paavi Franciscus kohotti Johannes Paavali I:n kunnianarvoisaksi. Pyhimykseksi julistaminen eteni myös sen jälkeen suhteellisen kiireellisesti, sillä syyskuussa 2022 Franciscus julisti Johannes Paavali I:n autuaaksi. Autuaaksi julistaminen on kanonisointiprosessin toiseksi viimeisin vaihe, josta seuraava on pyhimykseksi julistaminen.
Rovaniemi

| Rovaniemi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  66°30′N, 025°44′E
Maakunta:  Lapin maakunta
Seutukunta:  Rovaniemen seutukunta
Kuntanumero:  698
Hallinnollinen keskus:  Rovaniemen keskustaajama
Perustettu:  1929
– kaupungiksi:  1960
Kuntaliitokset:  Rovaniemen mlk (2006)
Kokonaispinta-ala:  8 016,62 km² 5:nneksi suurin 2022 
– maa:  7 581,37 km²
– sisävesi:  435,25 km²
Väkiluku:  65 738 17:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  8,67 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,3 %
– 15–64-v.:  63,8 %
– yli 64-v.:  19,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,8 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– saamenkielisiä:  0,3 %
– muut:  4,7 %
Kunnallisvero:  8,9 % 154:nneksi suurin 2025 
Kaupunginjohtaja:  Ulla-Kirsikka Vainio
Kaupunginvaltuusto:  51 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • SDP   • Vas.   • Vihr.   • KD:   13 10 9 9 5 4 1
www.rovaniemi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rovaniemi on Suomen kaupunki ja Lapin maakuntakeskus, joka sijaitsee napapiirin tuntumassa Kemijoen ja Ounasjoen yhtymäkohdassa. Rovaniemen kaupungissa asuu noin 66 000 ja laajemmin Rovaniemen seudulla asuu noin 69 000 henkilöä. Asukasluvultaan kaupunki on Suomen 17:nneksi suurin.
Rovaniemi on maakuntakeskus, yliopistokaupunki ja alueensa kaupan, hallinnon ja koulutuksen keskus sekä urheilu- ja kulttuurikaupunki. Rovaniemi erotettiin kauppalaksi Rovaniemen maalaiskunnasta (siihenastisesta Rovaniemen kunnasta) vuonna 1929 ja vuonna 1960 Rovaniemen kauppalasta tuli yksi Suomen kuudesta ensimmäisestä niin sanotusta uudesta kaupungista. Rovaniemen maalaiskunta yhdistyi kaupunkiin vuonna 2006. Rovaniemi on pinta-alaltaan sekä Suomen että Euroopan suurin kaupunki. Kaupunki on myös Pohjois-Suomen toiseksi suurin kaupunki väkiluvultaan Oulun jälkeen. Rovaniemi on Suomen pohjoisin kaupunki, jos tarkastellaan sitä, kuinka pohjoiseen koko kunnan alue ulottuu; Kemijärven keskustaajama on kuitenkin Rovaniemen keskustaajamaa pohjoisempana.
Rovaniemen naapurikunnat ovat pohjoisessa Kittilä ja Sodankylä, lännessä Kolari, Pello ja Ylitornio, etelässä Tervola, Ranua ja Posio ja idässä Kemijärvi ja Pelkosenniemi.
Sana rova tarkoittaa metsäistä harjua tai harvapuustoista ylänköä. Sana on laina saamen kielestä, jossa roavvi merkitsee vanhaa paloaluetta tai metsäistä vaaraa tai harjua. Rovaniemen nimi saamelaiskielillä on: inarinsaameksi Ruávinjargâ, pohjoissaameksi Roavvenjárga, Roavenjárga ja koltansaameksi Ruäʹvnjargg.
Historia > Jatkosota ja saksalaisvaruskunta

Jatkosodassa Rovaniemi toimi saksalaisten varuskuntakaupunkina. Alueella ei ollut nimeksikään sotilaskäyttöön sopeutuvaa rakennuskantaa: saksalaisten ja suomalaisten yhteinen esikunta oli kansakoulussa, saksalaisten upseerikerhona toimi lähes sata vuotta vanha maalaistalo ja niin edelleen. Tämän takia saksalaiset ryhtyivät laajamittaisiin rakennustöihin ja rakensivat tarpeisiinsa jatkosodan aikana 1941–1944 alueelle – muun muassa Viirinkankaalle ja Korkalovaaraan – runsaasti rakennuksia (kasarmeja, varikkoja, varastoja, katoksia, seurantalon, upseerikerhon ja niin edelleen) sekä maanrakennuskohteita (urheilupaikkoja, teitä, taisteluasemia ym.), jotka nopeasti muuttivat Rovaniemen ennen pieniä sirpalealueita lukuun ottamatta maalaismaisen kaupunkikuvan pikkukaupunkimaiseksi suhteellisen laajalla alueella nykyisessä keskustassa ja sen liepeillä. Rovaniemeläisten käyttämään nimistöön on tuolta ajalta jäänyt esimerkiksi Erwin Rommelin mukaan nimetty urheilukenttä, jonka saksalaiset sotilaat rakensivat. Saksalaiset raivasivat myös Ounasvaaran ensimmäisen pujottelurinteen vuonna 1943; saksalaisarmeijan komentaja Eduard Dietl oli innokas laskettelija.
Sotatoimien loppuessa Suomen ja Neuvostoliiton välillä 4. syyskuuta 1944, vaatimuksena oli saksalaisten karkottaminen 15. syyskuuta 1944 mennessä. Kauppalan ja maalaiskunnan asukkaat lähtivät saksalaisten avustamina evakkoon. Kauppalassa oli tuolloin 8 233 asukasta. Näistä 4 800 oli evakossa Ruotsissa, loput eteläisemmässä Suomessa.
Historia > Rovaniemen tuho 1944

Lapin sodassa saksalaisjoukot vetäytyessään käyttivät poltetun maan taktiikkaa. Rovaniemen kauppalassa saksalaisten omat parakit poltettiin 7. lokakuuta. Kauppalan muut rakennukset poltettiin tai räjäytettiin 10.–16. lokakuuta, ja tuhon täydensi 14. lokakuuta keskustassa rautatieasemalla ilmeisesti vahingossa räjähtänyt 400 tonnin ammusjuna. Samana päivänä räjäytettiin Suutarinkorvan ja Ounaskosken sillat. Juuri ennen vetäytymistään pohjoiseen 16. lokakuuta saksalaiset sytyttivät polttopulloilla Rovaniemen kirkon palamaan. Kauppala tuhoutui täysin: rakennuksista arviolta lähes 90 prosenttia tuhoutui. Maalaiskunnan puolella saksalaiset tuhosivat noin 60 prosenttia rakennuskannasta.
Historia > Jälleenrakennus

Ensimmäiset, Suomen puolella evakossa olleet asukkaat palasivat aivan marraskuun lopulla. Posti avattiin rautatieaseman talossa 1. joulukuuta 1944. Maalaiskunnan tilapäinen kunnantoimisto avattiin 25. marraskuuta, kauppalan vastaava joulukuussa, samoin kun ensimmäiset kaupat. Ensimmäinen juna etelästä saapui 15. huhtikuuta 1945. Pääosa maalaiskunnan asukkaista oli palannut syyskuuhun 1945 mennessä, kauppalan asukkaista pääosa oli Rovaniemellä syksyllä 1946. Lääninhallituksen talo valmistui vuonna 1947, kauppalantalo 1948 ja uusi kirkko elokuussa 1950.
Sodan jälkeen Alvar Aalto suunnitteli uuden keskustan Poronsarvi-asemakaavan, joka vahvistettiin vuonna 1947. Rovaniemen jälleenrakennus kesti noin kahdeksan vuotta, ja sen suorittaminen uskottiin Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osastolle KYMROlle. Merkittävin kansainvälinen avustusjärjestö jälleenrakennuksen aikana oli UNRRA (United Nations Relief and Rehabilitation Administration), joka jakoi mm. elintarvikkeita, tekstiilejä, lääkkeitä ja taloustarvikkeita. Suurin osa avusta tuli Yhdysvalloista ja Ruotsista. Ruotsista saaduin varoin rakennettiin Kiirunan kaupunginosa Ounasvaaralle.
Historia > Myöhempi aika > Talous

Sotien jälkeinen asutustoiminta kasvatti erityisesti Rovaniemen maalaiskunnan välilukua. Asutustoiminta jatkui voimakkaana 1960-luvun puoliväliin saakka. Vuoden 1958 maankäyttölain perusteella maalaiskuntaan perustettiin lähes 200 uutta tilaa ja 900 vanhalle tilalle annettiin lisämaita. Väkilukua kasvatti myös vesivoimalaitosten rakennustoiminta: Petäjäskoski 1953–1957, Pirttikoski 1956–1959, Valajaskoski 1957–1960, Permantokoski 1960–1961 ja Vanttauskoski 1967–1972. Maalaiskunnan rakennustyövoiman määrä kymmenkertaistui 1960-luvun aikana.
1960-luvulla maatalouspolitiikan täyskäännös uusien tilojen perustamista suosivasta maataloustuotantoa rajoittavaksi sekä metsätöiden koneellistuminen saivat aikaan suuren muuton, voimakkaan muuttoliikkeen maaseudulta Etelä-Suomen kaupunkeihin ja Ruotsiin. Rovaniemen maalaiskunnan muuttotappio 1965–1975 olikin 4 300 henkeä. Samaan aikaan kaupungissa palvelutoiminta laajeni valtion piirihallinnon, koulutoimen, sosiaalitoimen ja terveydenhuollon osalta. Vuonna 1970 maalaiskuntaan siirtyi Kokkolasta ilmatorjuntapatteristo ja 1973 Luonetjärveltä Hämeen lennosto, jonka nimi vaihtui Lapin lennostoksi. Kaupungin muuttovoitto 1965–1975 olikin 2 500 henkeä.
Rovaniemen asukkaita työllistänyt uitto eli kukoistusaikaansa 1950- ja 1960-lukujen taitteessa, jolloin pohjoisen metsäteollisuus tarvitsi runsaasti raaka-ainetta ja Lokan ja Porttipahdan allashakkuut lisäsivät puumääriä. Viimeinen uitto tapahtui 1991.
Historia > Myöhempi aika > Kulttuuri

Rovaniemen kulttuurielämä on ollut sotien jälkeisen ajan paikkakunnan kokoon nähden vilkasta johtuen sen asemasta maakuntakeskuksena. 1949 perustettiin kannatusyhdistyksen ylläpitämä teatteri, joka toimi vanhassa asemaravintolassa Lappia-talon valmistumiseen saakka 1976. Vuonna 1962 laitos muuttui valtion ja kaupungin tukemaksi ammattiteatteriksi, ja vuonna 1978 vakinaiseksi alueteatteriksi.
1940-luvun lopussa perustettiin Rovaniemen vapaaopiston yhteyteen musiikkiopisto, joka toimi aluksi kannatusyhdistyksen voimin; valtionapujen loputtua opisto ajautui kuitenkin 1960-luvun lopulla kriisiin, ja Rovaniemen kaupunki perusti 1969 kunnallisen Lapin musiikkiopiston. Toiminta on sittemmin laajentunut siten, että opistolla on sivupisteitä Sodankylässä, Pellossa, Ranualla ja Posiolla. Musiikkiopisto on toiminut Lappia-talossa vuodesta 1972 alkaen.1972 perustettiin Rovaniemen orkesteri, jossa soitti musiikkiopiston opettajia ja oppilaita sekä Varuskuntasoittokunnan jäseniä. 1973 aloitti kunnallinen jousikvartetti, 1970-luvun puolivälissä kaupunki perusti kapellimestarin viran, ja 1982 aloitti toimintansa Rovaniemen kaupunginorkesteri, jossa on 13 soittajaa. Kaupunginorkesteri esiintyi aluksi kirkossa, Lappia-talossa, taidemuseossa ja Arktikum-talossa, mutta nykyään sen pesäpaikka on Kulttuuritalo Korundi.
Kirjallinen elämä on myös ollut vilkasta. Ennen sotia aloittaneista kirjailijoista jatkoivat 1950- ja 60-luvuille A. E. Järvinen, K. M. Wallenius ja Annikki Setälä-Sundquist. Sotien jälkeen aloittaneista tuotteliaita kirjailijoita ovat olleet Annikki Kariniemi, Jorma Etto ja Oiva Arvola, joiden kirjoissa pohjoisilla teemoilla on ollut merkittävä osuus. Poliitikkona paremmin tunnettu Esko-Juhani Tennilä on kirjoittanut myös runo- ja kertomuskokoelmia. 1990-luvulla Rovaniemen toi näkyvästi suomalaiseen kirjallisuuteen Jari Tervo. Muita rovaniemeläislähtöisiä nykykirjailijoita ovat mm. Rosa Liksom, Paula Havaste ja Katja Kettu.
Rovaniemen kuvataide oli pitkään irrallaan eurooppalaisista muotivirtauksista, ja teokset olivat realistiseen tyyliin maalattuja muotokuvia, maisemamaalauksia ym. 1960-luvun alkupuolella monet lappilaiset taiteilijat omaksuivat informalismin, joka spontaanina tyylinä soveltui Lapin luonnon kuvaamiseen. Samalla vuosikymmenellä muutkin abstraktit suuntaukset saapuivat kaupungin kuvataide-elämään. 1960- ja 70-lukujen yhteiskunnallisen murroksen myötä tosin nosti jälleen päätään myös realismi, ja taiteilijat kuvasivat Ruotsiin muuttoa, maaseudun autioitumista ja työttömyyttä. Merkittäviä Rovaniemellä vaikuttaneita kuvataiteilijoita ovat Andreas Alariesto, Matti Saanio, Elsa Montell-Saanio, Tapani Rantala, Toivo Turunen, Martti Isomettä, Kari Tuisku, Tuula Mukka, Otto Suutari, Seppo Öfverström ja Eero Kumpula.
Historia > Myöhempi aika > Hallinto

Rovaniemi oli kauppala vuoteen 1.1.1960 saakka, jolloin siitä tuli yksi niin sanotuista ”uusista kaupungeista” yhdessä Hyvinkään, Salon, Kouvolan, Seinäjoen ja Riihimäen kanssa. Lapin korkeakoulu (joulukuusta 1990 Lapin yliopisto) perustettiin 1979. Samana vuonna aloitti toimintansa Rovaniemen hovioikeus.
Rovaniemi ja Rovaniemen maalaiskunta yhdistyivät 1. tammikuuta 2006. Uuden kunnan nimeksi tuli Rovaniemen kaupunki ja sen vaakunaksi Rovaniemen maalaiskunnan vaakuna.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen. Kaupungin väkiluku ylitti 60 000 asukasta syyskuussa 2010.
| Rovaniemen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 48 056 | 48 056 |
| 1985 | 1985 |    | 51 780 | 51 780 |
| 1990 | 1990 |    | 54 014 | 54 014 |
| 1995 | 1995 |    | 57 045 | 57 045 |
| 2000 | 2000 |    | 57 253 | 57 253 |
| 2005 | 2005 |    | 57 835 | 57 835 |
| 2010 | 2010 |    | 60 090 | 60 090 |
| 2015 | 2015 |    | 61 838 | 61 838 |
| 2020 | 2020 |    | 63 128 | 63 128 |
Lähde: Tilastokeskus.
Maantiede > Luontokohteita

Keskustan tuntumassa, Veitikanharjun eteläpuolella sijaitsee pieni, matala ja rehevä Harjulampi, yksi Suomen sadasta parhaasta lintukohteesta. Sieltä on tavattu 85 lintulajia, joista 32 (silkkiuikku, punajalkaviklo, pikkulokki ym.) pesii vakituisesti ja 17 satunnaisesti. Lammen lintutorni sijaitsee Yliopistonkadun ja Korvanrannan risteyksen kohdalla, ja sinne on risteyksestä viitoitus.
Kaupunkialueelta itään noin 100 kilometriä sijaitsee Kemijokeen laskevassa Auttijoessa Auttiköngäs-niminen putous, jota kiertää 3,5 kilometriä pitkä luontopolku laavuineen. Siellä sijaitsevat myös historialliset uittopato ja -ruuhi.
Kaupunkialueelta noin 10 kilometriä lounaaseen, Sukulanrakan rinteellä Rautiosaaressa Valajaskosken voimalaitoksen lähellä, sijaitsee 14 hiidenkirnua. Niitä tutkittiin ja tyhjennettiin ensimmäisen kerran 1966-67, mutta paikalliset asukkaat ovat tienneet niistä paljon kauemmin. Yhden kansantarinan mukaan hiisi teki kirnut puolustusasemiksi, kun Ruotsista oli tulossa piispa seurueineen Kemijokivarteen vierailulle. Suurimmat kirnut ovat saaneet nimensä tarinoista. Isoin on noin 15 metriä syvä ja leveimmältä kohdaltaan noin 8 metriä leveä Paholaisen liemikirnu. Toinen iso on Paholaisen liemikirnun yläpuolella olevalla kalliolla sijaitseva, 9 metriä syvä ja leveimmältä kohdaltaan 6 metriä leveä Hiiden piilopirtti. Kolmas iso on 10 metriä syvä ja 2,5 metriä leveä Piispa Hemmingin kirnu. Hiidenkirnuille on opastus Kemijoen Itäpuolentieltä.
Rovaniemen alueella on yli tuhat vähintään hehtaarin laajuista järveä. Pinta-alaltaan suurimpiin kuuluvat Olkkajärvi, Norvajärvi, Vanttausjärvi, Sinettäjärvi, Perunkajärvi, Köyry ja Iso-Kaarni.
Rovaniemen lounaiskulmassa sijaitsee Pisavaaran luonnonpuisto, joka ulottuu osin Tervolan kunnan alueelle. Alueelle meneminen on luvanvaraista.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2020 lopussa Rovaniemellä oli 63 528 asukasta, joista 56 905 asui taajamissa, 6 009 haja-asutusalueilla ja 614:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Rovaniemen taajama-aste on 90,4 %. Rovaniemen taajamaväestö jakautuu viiden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2020) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Rovaniemen keskustaajama | 54 062 |
| 2 | Rautiosaari | 1 139 |
| 3 | Muurola | 886 |
| 4 | Sinettä | 480 |
| 5 | Nivankylä | 338 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Talous

Valtaosa rovaniemeläisistä toimii palveluammateissa (81,1 % vuonna 2006), mutta kaupungissa toimii myös useita tunnettuja teollisuusyrityksiä, kuten leikkipuistokalusteita tekevä Lappset Oy, puukkoja valmistava J. Marttiinin puukkotehdas, moottorikelkkoja valmistava BRP, hydrauliikkatarvikkeita valmistava Norrhydro Oy, poron- ja riistanlihaa jalostava Polarica ja asvalttikoneita valmistava Kalottikone Ltd. Matkailu on Lapin vahva vientituote, ja matkailu on ollut viime vuosina Lapin keskeinen kasvuala. Rovaniemellä sijaitsevat Joulupukin Pajakylä ja hiihtokeskus Ounasvaara. Vuonna 2012 Rovaniemen matkailukeskusten yritystoiminnan liikevaihto oli 59 miljoonaa euroa ja niissä työskenteli 870 työntekijää. Rovaniemellä on eniten kansainvälisiä yöpymisiä Helsingin ja Vantaan jälkeen. Rovaniemen lentoasema on Suomen toiseksi vilkkain lentoasema (syyskuu 2024).
Rovaniemi oli vuoteen 2009 Lapin läänin hallinnollinen keskus. Nykyään se on Lapin maakunnan hallinnollinen keskus, ja siellä sijaitsee maakunnan aluehallintokeskus. Rovaniemellä toimii Lapin yliopisto. Rovaniemellä toimii myös Rovaniemen hovioikeus, yksi Suomen viidestä hovioikeudesta. Muita valtion laitoksia paikkakunnalla on myös Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtori. Rovaniemi on merkittävä sotilaallinen keskus ja varuskuntakaupunki: Someroharjulla sijaitsevat Lapin ilmatorjuntarykmentti sekä Lapin Lennosto ja sen alainen Hävittäjälentolaivue 11 hävittäjäkonekalustoineen. Myös Lapin rajavartioston esikunta on Rovaniemellä. Ennen kaupungissa sijaitsi myös rajavartioston varuskunta, jossa koulutettiin varusmiehiä.
McDonald's avasi ensimmäisen ravintolansa Rovaniemellä vuonna 1997, jolloin se avasi ravintolan ydinkeskustassa sijaitsevaan Poronkulmaan. 22.12.2023 se muutti kilometrin päähän uusiin tiloihin. Rovaniemen McDonald's piti ennätystä maailman pohjoisimpana McDonald's-ravintolana hallussaan 16 vuotta aina vuoteen 2013, kunnes ketju avasi ravintolan Murmanskiin Venäjälle. Tämä kuitenkin suljettiin Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022.
Kaupunkikuva

Rovaniemen keskustan alueella Korkalonniemellä Kemijoen rantamilla on jo 1800-luvun alkupuolelta lähtien ollut kaupunkimaisia piirteitä. Rovaniemen kirkkoherra Jacob Fellman kuvasi vuonna 1821 tuota suppeaa aluetta näin: ”Silmäiltäessä etäältä luonnollisten kanavien halkomien vihreiden niittyjen yli somia taloja, näyttävät ne pieneltä kaupungilta tai kauppalalta. Sitä kutsutaankin Pihkaporin kaupungiksi. En tiedä onko nimi johtunut vanhoista ajoista asti vallinneesta varallisuudesta kylässä, missä on ollut 70 jousta, vai siitä, että siellä talot olivat yhdessä kasassa, vai siitä, että siellä on pirkkalaisten ajoista saakka pidetty markkinoita, vai, mikä todennäköisintä, että siellä on pitkät ajat valmistettu hartsia ja pikeä.”
Muuten Rovaniemi on lähes nykyaikaan saakka ollut kauttaaltaan maalaismaisemaa. Ennen saksalaisten tuloa 1941 Rovaniemi oli muutamaa keskustan pientä aluetta lukuun ottamatta väljästi rakennettu, maalaiskirkonkylää muistuttava kokonaisuus. Sen puurakennukset olivat empirehenkisiä talonpoikaistaloja, tai edustivat kertaustyylejä, jugendia ja 1920-luvun klassismia. Lisäksi kauppalassa oli varsin runsaasti 1930-luvulla rakennettuja funktionalismia edustavia kivitaloja. Vuonna 1933 valmistunut arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema asemakaava oli alkanut luoda kauppalalle kaupunkimaista ilmettä; asemakaava perustui suuriin nelikerroksisiin umpikortteleihin. Saksalaisten laajamittaiset rakennustyöt tiivistivät kaupunkikuvaa, ja heidän lähdettyään kaupunkirakennuksen tiivistyminen jatkui, vaikka he perääntyessään tuhosivatkin suurimman osan rakennuksista ja rakennelmista. Nykyään Rovaniemen kaupunkikuva muistuttaa enimmäkseen tavallista tiiviisti rakennettua suomalaista kaupunkia.
Rovaniemen kaupunkialue sijaitsee Kemi- ja Ounasjokien liittymäkohdassa. Sitä rajoittaa kolme korkealle kohoavaa vaaraa: lännessä Korkalovaara, idässä Kemijoen takana Ounasvaara ja pohjoisessa jokien yhtymäkohdan takana Syväsenvaara. Lisäksi kaupunkialueelta etelään päin Kemijokea pitkin mentäessä sijaitsee Pöyliövaara, ja Korkalovaaran takana Vennivaara.
Kaupunkialueella Kemijoen yli johtaa kolme siltaa. Niistä eteläisin on Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta. Silta valmistui 1934, ja perääntyessään 1944 saksalaiset joukot tuhosivat sen. Se kuitenkin rakennettiin sodan jälkeen uudelleen. Tästä pohjoiseen on keskusta-alueelta Ounasvaaran puolelle johtava toinen silta, Jätkänkynttilä. Se valmistui vuonna 1989. Kolmas Kemijoen yli johtava silta on Ounasvaaralta Saarenkylään johtavat Suutarinkorvan sillat, jotka sijaitsevat Kemijoessa ennen sen yhtymistä Ounasjokeen. Paikalla on vierekkäin rautatiesilta ja uudempi maantiesilta. Neljäs silta menee Ounasjoen yli kohdassa, jossa se yhtyy Kemijokeen, ja yhdistää keskusta-alueen Saarenkylään. Se valmistui vuonna 1966. Hieman kaupunkialueen ulkopuolella on Saarenputaan silta (valm. 1925, Kuusamontie).
Kaupunkikuva > Julkisia rakennuksia > Rovaniemen kirkko

Arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelema Rovaniemen kirkko valmistui vuonna 1950. Se sijaitsee kaupungintalon eteläpuolella, junaradan toisella puolen. Nykyisen kirkon edeltäjä poltettiin Lapin sodassa 16. lokakuuta 1944. Kirkon punaisella neonvalolla valaistu risti herätti kummastusta ja keskustelua pitkään kirkon valmistumisen jälkeenkin. Nykyään risti valaistaan punaisilla led-valoilla.