stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haaga-Helia-ammattikorkeakoulu
Organisaatio > Hallitus

Haaga-Helian toimintaa johtaa hallitus, jonka puheenjohtaja on pääjohtaja Jorma Rauhala. Hallituksen muut jäsenet: yliopettaja Minna-Maari Harmaala, johtaja Mirja Heiskari, toimitusjohtaja Tauno Jalonen, kehitysjohtaja Björn Keto, johtaja Markku Lahtinen, kehittämispäällikkö Kai Laikio (1. varapuheenjohtaja), opiskelija Joni Lappalainen, toimitusjohtaja Timo Lappi (2. varapuheenjohtaja), Haaga-Helia ammattikorkeakoulu Oy:n toimitusjohtaja Teemu Kokko, talousjohtaja Virpi Peltoniemi (hallituksen sihteeri).
Taustaa

Haaga-Helia-ammattikorkeakoulu syntyi vuoden 2007 alussa, kun Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulusta (Helia) ja Haaga Instituutin ammattikorkeakoulusta muodostettiin uusi ammattikorkeakoulu. Heliassa oli tuolloin noin 6000 opiskelijaa ja Haagassa noin 4000 opiskelijaa. Haaga Instituutin ammattikorkeakoulu aloitti amk-kokeilun vuonna 1991 ensimmäisten kokeiluluvan saaneiden joukossa ja se vakinaistettiin vuonna 1996. Helia aloitti amk-kokeilun vuonna 1992 ja se vakinaistettiin vuonna 1997. Haaga-Heliassa aloitettiin Suomen ensimmäinen englanninkielinen AMK-koulutus, Degree Programme in Hospitality Management, vuonna 1993.
Kirjallisuutta

Opettajan ammattiin ja ammatin opettajaksi. Haaga-Helia ammatillisen opettajakorkeakoulun historiikki. Haaga-Helia ammatillinen opettajakorkeakoulu, 2010.
Aiheesta muualla

Haaga-Helian verkkosivusto
| n k Suomen ammattikorkeakoulut |
| --- | --- |
Nykyisetammattikorkeakoulut:  Ahvenanmaa  Arcada  Centria  Diak  Haaga-Helia  HAMK  Humak  JAMK  KAMK  Karelia  LAB  Lappi  Laurea  Metropolia  Novia  Oamk  Polamk  SAMK  Savonia  SeAMK  TAMK  Turku  VAMK  Xamk 
Entiset:  Evtek  Haaga Instituutti  Helia  Kemi-Tornio  Kyamk  LAMK  Mamk  Piramk  RAMK  Saimia  Svenska  Stadia  Sydväst  Varsinais-Suomi 
Haaga-Helian Porvoon kampus
Laurent Dubreuil

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laurent Dubreuil vuonna 2013 |  Laurent Dubreuil vuonna 2013 |  Laurent Dubreuil vuonna 2013 |  |
Maa:  Kanada
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | 1 000 m |  |
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Hamar 2020 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Inzell 2024 | yhteispisteet |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2021 | 500 m |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2023 | joukkuesprintti |  |
|  Kultaa | Calgary 2024 | joukkuesprintti |  |
|  Hopeaa | Herenveen 2023 | 500 m |  |
|  Hopeaa | Calgary 2024 | 500 m |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2015 | 500 m |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2020 | 1 000 m |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2021 | 1 000 m |  |
Laurent Dubreuil (s. 25. heinäkuuta 1992 Lévis, Quebec) on kanadalainen pikaluistelija.  Hän on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kilogrammaa.
Dubreuil on osallistunut yhdeksäntoista kertaa MM-kilpailuihin, kymmenen kertaa matkakohtaisiin ja yhdeksän kertaa sprintti-MM-kilpailuihin. Helmikuussa 2015 hän saavutti pronssia matkakohtaisten MM-kilpailuiden 500 metriltä Heerenveenistä. Vuonna 2020 hän saavutti Salt Lake Cityssä pronssia 1 000 metrillä ja oli 500 metrillä kuudes. Heerenveenissä 2021 hän voitti 500 metrin maailmanmestaruuden ajalla 34,39 ja sai 1 000 metrillä pronssia. Heerenveenissä 2023 hän voitti joukkuesprintin maailmanmestaruuden ja sai 500 metrillä hopeaa. Calgaryssa 2024 hän saavutti joukkuesprintissä kultaa ja 500 metrillä hopeaa sekä oli 1 000 metrillä neljäs. Hamarissa 2025 hän sijoittui 500 metrillä neljänneksi. Sprintti-MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Hamarissa 2020 ja pronssia Inzellissä 2024 sekä oli kuudes 2017.
Hän on kilpaillut kaksissa olympialaisissa. Pekingissä 2022 hän saavutti hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.08,32 ja sijoittui 500 metrillä neljänneksi.
Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa 500 metrillä kultaa 2012 ja hopeaa 2011 sekä 1 000 metrillä pronssia 2012.
Dubreuil on kilpaillut pikaluistelun maailmancupissa vuodesta 2012 lähtien. Hän voitti 500 metrin kilpailun Heerenveenissä marraskuussa 2017 ja 2022, Stavangerissa marraskuussa 2021, Calgaryssa joulukuussa 2021 ja 2022 sekä Tomaszów Mazowieckissa joulukuussa 2023. Toiseksi hän on sijoittunut 500 metrillä yhdeksäntoista ja kolmanneksi kolmetoista kertaa. 1 000 metrillä hän on ollut kaksi kertaa toinen ja kerran kolmas.. Hän voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2021–2022 ja 2022–2023, sijoittui toiseksi kausilla 2014–2015, 2020–2021, 2023–2024 ja 2024–2025 sekä kolmanneksi kausilla 2019–2020 ja 2022–2023. 1 000 metrin cupissa hän oli kolmas kausilla 2019–2020 ja 2022–2023.
Dubreuilin valmentajana toimii Gregor Jelonek.
Francesco Primaticcio

Odysseus ja Penelope, 1563
Francesco Primaticcio (30. huhtikuuta 1504 Bologna – 1570) oli italialainen manieristinen taidemaalari, arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Ranskassa.
Mantovassa Giulio Romanon alaisuudessa oppinsa saanut Primaticcio vakiinnutti paikkansa Frans I:n hovissa vuonna 1532.lähde?
Yhdessä Rosso Fiorentinon kanssa Primaticcio oli Fontainebleaun linnan johtavia taiteilijoita. Fiorentinon kuoleman jälkeen vuonna 1540 Primaticcio nousi linnan taiteellisen puolen päävastuuseen ja ensimmäiseksi hovimaalariksi. Primaticcio teki linnaan lukemattomia freskoja ja stukkotöitä, joista moni on myöhemmin kadonnut.
Hän pysyi hovitaiteilijana myös Henrik II:n ja Frans II:n hallitsijakaudella, jolloin häneltä töitä tilasi sijaishallitsija Catherine de' Medici. Primaticcion mestariteos Fontainebleaun Salle d'Hercule piti hänet ja ryhmänsä työllistettynä 1530-luvulta vuoteen 1559 asti. Primaticcion tärkeimpiä teoksia on Odysseus ja Penelope.
Valois-suvun rotonde hautakappeli Saint-Denis'n basilikassa, 1600-luvun kaiverrus.
Elämänsä viimeisinä vuosina Primaticcio siirtyi arkkitehtuuriin. Hänen merkittävin rakennuksensa on Saint-Denisin basilikan Henrik II:n hautakappeli, jota ei kuitenkaan saatu valmiiksi Primaticcion elinaikana ja joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1719.lähde?
Henrik II:n hautamonumentti Valois-suvun hautakappelissa 1600-luvulla
Kunnianhimoisen uuden hautakappelin keskipisteeksi tilattiin Primaticciolta Henrik II:lle upea hautamonumentti. Hän suunnitteli Valois'n kappelista pyöreän, jossa hautaa voitiin tarkastella kaikista kulmista, mikä ratkaisi aikaisempien kuningashautojen arkkitehtien Giustin veljesten ja Philibert de l'Ormen ongelmat. Taidehistorioitsija Henri Zerner on kutsunut suunnitelmaa "suureksi rituaaliseksi draamaksi, joka olisi täyttänyt rotundan taivaallisen tilan" ja "viimeiseksi ja loistavimmaksi renessanssin kuninkaallisista haudoista". Rakennustyöt lopetettiin vuonna 1585, kun monarkia joutui konkurssiin ja uskonsodat puhkesivat. Yli kaksisataa vuotta myöhemmin Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1793, väkijoukko ryösti haudan ja heitti Catherine de' Medicin ja Henrikin luut samaan kuoppaan muiden Ranskan kuninkaiden ja kuningattarien kanssa.
Helenan raiskaus 1530–1539.
Odysseus ja seireenit 1560.
Kankaalla verhottu mies, tutkielma, 1550-luku. Punaliitu ja valkoinen guassi. Louvre.
Aleksanteri Suuri taltuttaa Bukefaloksen. Fontainebleau, maalaus oven päällä.
Edellistä maalausta ympäröiviä stukkoveistoksia, luultavasti myös Primaticcion käsialaa, 1530- tai 1540-luku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francesco Primaticcio Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators  KulturNav  Victoria  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Tervajoki

| Tervajoki |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Tervajoki korostettuna.
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Vähänkyrön suuralue
Kaupunginosa nro:  49
Väkiluku:  1 027 (1.1.2015)
Postinumero(t):  66440
Tervajoen sijainti Pohjanmaan maakunnassa.
Tervajoki on kylä ja postinumeroalue (66440 Tervajoki) Vaasan Vähässäkyrössä Pohjanmaan maakunnassa ja rautatieliikennepaikka  Isossakyrössä Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Yleinen käsitys ja harhaluulo on lähde?, että Tervajoen kylä sijaitsisi osittain Isonkyrön puolella. Tämä Isonkyrön "Tervajoki" on Kylkkälän kylä, joka on kasvanut yhteen Vähänkyrön Tervajoen kylän kanssa. Vuoden 2019 taajamarajauksessa Tervajoen ja Kylkkälän alue kuului Vähänkyrön kirkonkylän taajamaan. Kylät eivät siis muodosta omaa taajamaansa, vaan ne ovat kasvaneet yhteen kirkonkylän kanssa.
Tervajoen rautatieasema sijaitsee Vaasan radan varressa Isonkyrön ja Laihian asemien välissä Isonkyrön Kylkkälän kylässä. Tervajoen vuonna 1883 valmistunut asemarakennus poistui käytöstä 15. marraskuuta 2001, mutta asemalla pysähtyvät edelleen kaikki Vaasan radan junat.
Tervajoki on vuosikymmenten mittaan kasvanut huomattavaksi vaihtoautoliikkeiden keskittymäksi: Rinta-Joupin autoliike on syntyjään tervajokinen yritys ja alueella toimii muitakin alan yrityksiä. Mainoksista huolimatta autoliikkeet, yhtä lukuun ottamatta, sijaitsevat Kylkkälän kylän puolella.
Vaasan Sähkön vesivoimalaitos hyödyntää Kyrönjoen virtausta läheisen Hiirikosken rannalla. Kyrönjoen Hiirikoski siltoineen on ajan saatossa ollut tunnettu mm. tukkilaiskisoistaan ja vapaa-ajankalastuksesta.
Alueella on kaksi koulua. Vaasan puolella on Tervajoen koulu ja Isonkyrön puolella Kylkkälän koulu.
Tervajoella on yksi Pohjanmaan huomattavimmista muinaisjäännösalueista. "Petulian kaupungiksikin" fiktiivisesti mainittu Aittoomäen alue koostuu suuresta määrästä rautakautisia röykkiöitä sekä kiviaitoja ja latomuksia. Alueella on asuttu noin ajanlaskun alusta ainakin noin vuoteen 600 jaa. Kyrönjoen suu sijaitsi tällöin Tervajoella.
Kuvia Tervajoelta

Tervajoen rautatieasema
Tervajoen Neste Oil -huoltoasema
Tervajoen koulu
Kombolcha

| Kombolcha |
| --- | --- |
 Paikallista katukuvaa.
 Kombolcha
 Koordinaatit: 11°5′12″N, 39°44′12″E 
Valtio:   Etiopia
Osavaltio:  Amhara
Väkiluku (2007):  85 367
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kombolcha (amharaksi ኮምቦልቻ) on kaupunki Etiopian Amharan osavaltiossa lähellä Dessien kaupunkia. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 85 367.
Maantiede

Kombolcha sijaitsee Etiopian Amharan osavaltiossa noin 26 kilometriä Dessien kaupungista. Dessien ja Kombolchan kaupunkeja onkin kuvailtu kaksoiskaupungiksi. Kaupungin läpi kulkee yksi Etiopiasta Assabin ja Djiboutin satamiin johtavien pääteiden haaroista.
Historia

Italian miehittäessä Etiopiaa 1930-luvulla nykyisen kaupunginpaikalla oli pieni kylä ja italialainen sotilastukikohta. Kaupunki on myöhemmin kasvanut etenkin, kun viereisen Dessien kaupunki ei ole kyennyt kasvamaan lähiympäristöönsä lähellä sijaitsevien vuorten takia. Väestöllinen, mutta myös teollinen kasvu on tuolloin keskittynyt viereiseen Kombolchaan.
Etiopian kommunistinen Derg-hallinto menetti Kombolchan hallinnan Tigrayn kansan vapautusarmeijan joukoille 1980-luvun lopussa. Tigrayn kapinalliset valtasivat kaupungin keskushallinnolta myös myöhemmän Tigrayn kriisin yhteydessä lokakuussa 2021 mutta se vallattiin takaisin jo joulukuussa samana vuonna.
Väestö

Kombolchan kaupungin ja piirikunnan (woreda) asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 85 367.
Tieympyrä Kombolchassa.
Kommunististen ja työväenpuolueiden Aloite

| Kommunististen ja työväenpuolueiden Aloite |
| --- | --- |
  
Perustettu:  2013
Ideologia:  EU-kriittisyys kommunismi marxismi-leninismi
Kotisivu:  www.initiative-cwpe.org/en/home/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kommunististen ja työväenpuolueiden aloite (INITIATIVE) on eurooppalainen marxisti-leninistinen poliittinen ryhmä. Ryhmällä on 30 jäsenpuoluetta ympäri Eurooppaa, Suomesta Kommunistinen työväenpuolue - Rauhan ja Sosialismin puolesta. Ryhmän tavoite on kehittää yhteistyötä eurooppalaisten kommunististen ja työväenpuolueiden välillä sekä osallistua Eurooppaa ja etenkin EU:ta koskevien kysymysten tutkimukseen. Aloite avustaa jäsenten yhteisten kantojen laatimisessa ja heidän solidarisuutensa sekä muiden toimiensa koordinoinnissa.
Aloite ei ole virallinen Euroopan parlamentin ryhmä, mutta sitä edustaa Euroopan parlamentissa kaksi Kreikan kommunistisen puolueen jäsentä.
Vesta (laulaja)

| Vesta |
| --- | --- |
 Vesta esiintymässä Ruisrockissa heinäkuussa 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vesta Rebekka Burman
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Helsinki
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vesta
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:   VILD Music (2014–)  Etenee Records (2017–) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vesta Rebekka Burman (s. 20. kesäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän käyttää taiteilijanimenään etunimeään Vesta.
Tausta

Vesta varttui Vuosaaren kaupunginosassa Helsingissä. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Kallion lukiosta syksyllä 2014.
Ura

Vesta julkaisi ensimmäisen omakustannekappaleensa, ”Varjo”, vuonna 2014, jonka myötä hän sai yhteistyösopimuksen VILD Musicin kanssa. Yhtiö julkaisi Vestan kolme ensimmäistä singleä, vuonna 2015 julkaistut kappaleet ”Kevät” ja ”Anteeksi” sekä vuonna 2016 julkaistun ”Vielä1”-kappaleen. Omien singlejulkaisujensa lisäksi hän myös vieraili ennen debyyttialbumiaan muun muassa Töölön Ketterän, Kauriinmetsästäjien ja Pyhimyksen kappaleilla.
Huhtikuussa 2017 hän solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin alaisen Etenee Recordsin kanssa, jonka myötä hän alkoi työstää esikoisalbumiaan tuottaja Jori Sjöroosin kanssa. Yhteistyön ensimmäinen single, ”Sun katu”, julkaistiin 31. toukokuuta 2017. Esikoisalbumi Lohtulauseita julkaistiin 23. maaliskuuta 2018. Se nousi heti julkaisunsa jälkeen Suomen virallisen albumilistan kärkisijalle kolmeksi viikoksi.
Vesta perusti vuonna 2018 Vesta B Oy -nimisen yhtiön, jonka toimialana on Esittäviä taiteita palveleva toiminta. Hän on yhtiönsä toimitusjohtaja ja ainoa työntekijä.
Vesta palkittiin Soundi-lehden Master Of Pulpets -tulokaspalkinnolla vuonna 2017. Hänet palkittiin myös vuoden tulokas -palkinnolla Emma-gaalassa vuoden 2019 helmikuussa.
Vestan toisen studioalbumin ensimmäinen single ”Valonsäteet” julkaistiin toukokuussa 2020. Hänen toinen albuminsa, Uskon tulevaan, julkaistiin maaliskuussa 2022.
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> FIN | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Lohtulauseita |  Julkaistu: 23. maaliskuuta 2018  Formaatti: CD / LP / digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Etenee Records & Warner Music Finland | 4 | – |
| Uskon tulevaan |  Julkaistu: 11. maaliskuuta 2022  Levy-yhtiö: Etenee Records & Warner Music Finland |  |  |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Nimi | Listasijoitukset> Single-lista | Listasijoitukset> Radio- lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | ”Kevät” | – | – |  |
| 2015 | ”Anteeksi” | – | – |  |
| 2016 | ”Vielä1” | – | – |  |
| 2017 | ”Sun katu” | – | 53 | Lohtulauseita |
| 2017 | ”Ota varovasti” | – | 9 | Lohtulauseita |
| 2018 | ”Fakin rockstarr” | 17 | – | Lohtulauseita |
| 2019 | ”Tuun ilman huomioo toimeen” | – | – |  |
| 2020 | ”Valonsäteet” | – | 28 | Uskon tulevaan |
| 2021 | ”Kunnes sammutaan” (Benjamin & Vesta) | 19 | – |  |
| 2021 | ”Ei yksin tarvii uskaltaa” | – | – | Uskon tulevaan |
| 2021 | ”Periodi” | – | – | Uskon tulevaan |
|  |  |  |  | Uskon tulevaan |
| 2022 | "Juttele mulle" | – | – |  |
| 2024 | "Rakastut muihin tyttöihin" | – | – |  |
| 2025 | "Annatko pusun" |  |  |  |
Aiheesta muualla

Vestan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Suomen puolalaiset

| Suomen puolalaiset Suomenpuolalaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin alle 6 300
Kielet:  puolan kieli
Uskonnot:  katolilaisuus
Sukulaiskansat:  länsislaavit
Suomen puolalaiset tai suomenpuolalaiset ovat Puolasta Suomeen muuttaneita henkilöitä. Vuonna 2023 suomenpuolalaisia oli noin alle 6 300. Ei ole varmaa tietoa siitä mihin etniseen ryhmään suomenpuolalaiset kuuluvat, sillä Suomessa ei tilastoida etnisiä ryhmiä. Suomenpuolalaiset muodostuvat todennäköisesti seuraavista etnisistä ryhmistä: puolalaiset, silesianilaiset, kašubit tai saksalaiset.
Puolankieliset Suomessa

Vuonna 2023 äidinkielenään puolan kieltä puhuvia oli noin yli 6 400 henkilöä. Nämä henkilöt ovat todennäköisesti joko Puolasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä, Liettuasta tai Latviasta.
Taneli Viljanen

Taneli Viljanen (s. 1982 Rovaniemi) on suomalainen muunsukupuolinen kirjailija ja äänitaiteilija. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2008. Viljanen debytoi Novellit 2005 -antologiassa, ja hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Kaksiosainen mies, julkaistiin vuonna 2009. Teokset Varjoja, usvaa (Poesia, 2020) ja Pimeä kuu (Poesia, 2023) ovat Viljasen työstämän “ei-binäärisen kirjoituksen trilogian” esimmäiset osat. Vuonna 2023 Viljaselle myönnettiin kaikkien aikojen ensimmäinen Keskustakirjasto Oodin vuoden runoilija -arvonimi. Myöntöperusteluissa Viljasta luonnehdittiin moni- tai poikkitaiteiseksi kirjailijaksi ja taiteilijaksi, "jonka tekstit kutsuvat lukijan mukaan keholliseen luomiseen ja kysyvät ilahduttavan, kivuliaankin vaikeita. Viljasen tekstien liike syntyy yksityisen ja yleisen, identiteettejä purkavan ja rakentavan sekä älyllisen ja tunteellisen törmäyksissä. Hän tunnustelee teoksissaan uudenlaista poeettisen ajattelun tilaa, joka heijastuu konkreettiseen maailmaan ennennäkemättöminä mahdollisuuksina.”
Teokset

Kaksiosainen mies. Helsinki: Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-7885-1
Toisto. Helsinki: Gummerus, 2010. ISBN 978-951-20-8340-4
Kaikki tilat ovat täynnä aaveita. Helsinki: Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-93-2807-9
Vyöhyke. Helsinki: Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2017. ISBN 978-952-68696-0-5
Varjoja, usvaa: essee sukupuolesta. Helsinki: Osuuskunta Poesia, 2020. ISBN 978-952-305-161-4
Pimeä kuu.  Poesia, 2023.  ISBN 978-952-305-205-5
Palkinnot, arvonimet

Keskustakirjasto Oodin vuoden 2023 runoilija -arvonimi.
Merikaarto

| Merikaarto> Merikart |
| --- | --- |
 Kyrönjoen ylittävä Merikaarron riippusilta on rakennettu vuonna 1929.
 Kaupungin kartta, jossa Merikaarto korostettuna.
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Vähänkyrön suuralue
Kaupunginosa nro:  47
Väkiluku:  1 382 (1.1.2015)
Postinumero(t):  66510
Lähialueet:  Mustasaari
Merikaarron taajaman sijainti Pohjanmaan maakunnassa.
Merikaarto (ruots. Merikart) on Pohjanmaalla, Vaasan Vähässäkyrössä sijaitseva kylä sekä taajama. Asutus keskittyy jokivarsiteiden reunustaman Kyrönjoen varrelle. Kylässä asuu 1 382 asukasta (2015). Merikaarron taajaman väkiluku oli 1 230 vuonna 2019. Suurin osa kyläläisistä käy töissä Vaasassa, jonka läheisyys osaltaan pitää kylän elinvoimaisena ja kehittyvänä.
Merikaarrossa sijaitsee kaksi siltaa, vuonna 1929 rakennettu riippusilta ja vuonna 1977 rakennettu Kolkin silta.  Merikaarrossa on myös koulu ja kirjasto sekä kolme leikkikenttää, Etelärinteellä ja Kolkissa. Kolkinkosken varrella sijaitseva 1700–1800-luvun vaihteessa rakennettu Kolkin kartano on nykyisillään kunnostettu muun muassa ravintolaksi. Merikaarron myllykosket, jokivarsiasutus ja Kolkin kartano kuuluvat Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kuvia Merikaarrosta

Merikaarron riippusilta
Seurakuntatalo Siltaranta
Kolkin silta
Kolkin koski
Aiheesta muualla

Merikaarron kylän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaasan kaupunginosat ja suuralueet
| --- | --- |
Keskusta:  Keskusta  Hietalahti 
Vöyrinkaupunki:  Vöyrinkaupunki  Klemettilä 
Vaskiluoto:  Satama  Sokeri  Niemeläntie 
Palosaari:  Yliopisto  Onkilahden ranta  Sunti  Palosaaren keskus  Vikinga 
Gerby:  Isolahti  Vetokannas  Länsimetsä  Vanha Gerby  Kortelaakso  Lillby  Pukinjärvi  Rajarinne  Gerbyn niemi  Gerby  Västervik  Gerbyn saaristo 
Kotiranta:  Kustaala  Kotiranta  Metsäkallio  Böle 
Huutoniemi:  Asevelikylä  Purola  Huutoniemi  Teeriniemi  Melaniemi 
Ristinummi:  Alkula  Haapaniemi  Vanha Vaasa  Ristinummi  Vanha satama 
Höstvesi:  Pilvilampi  Höstvesi  Runsor 
Suvilahti:  Korkeamäki  Suvilahti 
Sundom:  Yttersundom  Översundom  Sundomin saaristo 
Vähäkyrö:  Merikaarto  Kirkonkylä  Tervajoki
Pietari I Julma

Pietari I Julma
Pietari I Julma (esp. Pedro I, el Cruel); (30. elokuuta 1334 Burgos – 23. maaliskuuta 1369, Montiel, Ranskan kuningaskunta) oli Kastilian ja Leónin kuningas vuosina 1350–1369.
Suku

Hänen vamhempansa olivat Kastilian kuningas Alfonso XI ja Portugalin prinsessa María de Portugal (1313–1357), joka oli Portugalin kuningas Afonso IV:n ja Kastilian prinsessa Beatrizin tytär. Hän oli heidän pojistaan ainoa aikuiseksi asti elänyt.
Hänen isällään Alfonso XI:llä ja rakastajatar Leonór de Guzmán y Ponce de Leónilla (1310–1351) oli kymmenen aviotonta lasta, ja nämä sisarukset tulivat aiheuttamaan surua ja sekasortoa Pietari I:n valtakaudella. Hänen velipuolensa oli hänen seuraajansa Henrik II Äpärä.
Kuningas

Hän seurasi isäänsä Alfonso XI:tä kuninkaana 15-vuotiaana, ja Ranskan kuningas Jean II näki mahdollisuuden pakottaa Kastilia sotilasliittoon Englantia vastaan. Liitto solmittiin vuonna 1352.
Pietari kohtasi heti joukon aviottomia velipuolia, joita johti Henrik de Trastámara (Henrik II Äpärä). Saadakseen tukea hän julisti itsensä magnaattien etuoikeuksien puolustajaksi valtakunnan ja kruunun kasvavaa valtaa vastaan. Johdettuaan useita kapinoita, jotka Pietari joukkoineen murskasi voimalla, Henrikin ei onnistunut saavuttaa kansasuosiota ja hän pakeni Ranskaan vuonna 1356 sekä tarjoutui palvelemaan Ranskan kruunua veljeään vastaan.
Pietari I:n noustua valtaan leskikuningatar María de Portugal vangitutti ja surmautti miehensä rakastajattaren Leonór de Guzmánin vuonna 1351. Teko suututti Alfonso XI:n ja Leonór de Guzmánin aviottomat lapset, joista vanhin Henrik de Trastámara nosti kapinalipun kuningasta vastaan.
Ranskan ja Kastilian välinen liitto rikkoontui, ja Pietari I asettui satavuotisessa sodassa englantilaisten puolelle ja haki liittolaista Gascognea hallussaan pitäneestä Edvard Mustasta prinssistä, Englannin kuningas Edvard III:n pojasta. Englantilaisten tuella Pietari I voitti ranskalaisten avustaman velipuolensa Henrik de Trastámaran, mutta kun Pietari ei halunnut maksaa luvattua summaa Mustalle prinssille, prinssi liittyi ranskalaisten puolelle ja Pietari I jäi lopulta tappiolle.
Vuosina 1356–1366 Pietari kävi katkeraa sotaa Aragonian kuningaskuntaa vastaan, jonka kuningas Pietari IV oli Henrikin tukija. Pietarin joukot saavuttivat monia voittoja Aragonia vastaan, eikä Henrik de Trastámaran propaganda heikentänyt kastilialaisten uskollisuutta tätä kohtaan. Pelastaakseen Aragonian valtauksen Ranskan kuningas Kaarle V, paavi Urbanus V ja Aragonian kuningas Pietari IV maksoivat vuonna 1365 belgialaisen sotapäällikkö Bertrand du Guesclinin johtamille ranskalaisille palkkasotureille, jotka tulivat Espanjaan ja kukistivat Pietarin joukot ja korvasivat tämän Henrikillä Kastilian hallitsijana.
Pietari pakeni Gascogneen ja pyysi Englannilta apua 22. kesäkuuta 1362 solmitun Anglo-Kastilian liiton perusteella. Edvard Musta prinssi syrjäytti Henrik de Trastámaranin joukot ja heidän ranskalaiset liittolaisensa Nájerassa 3. huhtikuuta 1367, ja Pietari palasi hallitsijaksi. Kaarle V lähetti Henrikin takaisin Espanjaan lisää ranskalaisia ​​joukkoja, ja siitä seurasi pitkä sisällissota. Lopulta Pietarin joukot voitettiin Montielissa ja velipuoli Henrik murhasi hänet omakätisesti.