stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyvästatti
Tuntomerkit

Jyvästatin lakki 3-12 cm leveä, kupera ja väriltään kullankeltainen, ruskeankeltainen tai punaruskea. Pintakelmu on kuivana kiinteä ja kiiltävä, märkänä limainen. Pillit ovat vaaleankeltaiset ja ne tihkuvat usein tuoreena maitomaisia pisaroita. Pillien suut ovat suuria ja kulmikkaita. Jalka on tasapaksu, 4-10 cm pitkä, vaaleankeltainen ja siinä ei ole rengasta, kuten näköislajillaan voitatilla. Jalan yläosassa on pieniä jyväsiä, jotka ovat tuoreena vaaleankeltaisia ja ruskettuvat vanhimmiten. Malto on kellanvalkeaa tai keltaista ja pehmeää. Itiöpölyn väri on ruskehtava.
Kasvupaikka- ja aika

Jyvästatti kasvaa heinä-lokakuussa kuivahkoissa kangasmetsissä, hiekkaisissa mäntymetsissä sekä lehdoissa. Se suosii kalkkipitoisia kasvuympäristöjä. Jyvästatti on männyn juurisieni.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Jyvästatti (Suillus granulatus)
Mushroom Expert: Suillus granulatus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Suillus granulatus:  Wikidata: Q1142857  APNI: 157007  AusFungi: 60026485  BioLib: 60182  CoL: 7B4SV  EoL: 190111  EPPO: SUILGN  FloraBase: 50302  Fungorum: 291277  GBIF: 5239840  iNaturalist: 179065  IRMNG: 10395395  IUCN: 122090798  MycoBank: 291277  NatureServe: 2.883667  NBN: NHMSYS0001499277  NCBI: 48571  NZOR: b5a61ee8-b8f2-4823-a54e-0b6dc94c012c  Observation.org: 13650  Open Tree of Life: 773527  Laji.fi: MX.72737 
Boletus granulatus:  Wikidata: Q21872029  AusFungi: 60026486  CoL: MCLF  Fungorum: 228021  GBIF: 7240475  IRMNG: 10645343  MycoBank: 228021  NZOR: 5f28d5aa-27f4-4367-b250-a3a20d171dde
Jätkäjäärä

| Jätkäjäärä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Lepturinae
Tribus::  Rhagiini
Suku::  Oxymirus
Laji::  cursor
Kaksiosainen nimi
 Oxymirus cursor  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Jätkäjäärä Wikispeciesissä   Jätkäjäärä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jätkäjäärä (Oxymirus cursor) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen jätkäjäärä on melko kookas, harteikas ja taaksepäin kapeneva laji. Naaras on pituudeltaan hieman kookkaampi kuin koiras. Lajin naaraat ovat pituudeltaan ja väritykseltään erilaisia koiraisiin nähden. Naaraiden pituus on 16–21 mm ja koiraiden 14–20 mm.  Naaraan pohjaväriltään mustanruskeissa peitinsiivissä on punaruskea reunus  ja kummassakin peitinsiivessä on keskellä punaruskea pitkittäisjuova. Aikuisella jätkäjääränaaraalla jalat ovat punaruskeat reisien mustaa yläpuolta lukuun ottamatta. Lajin koiras on rakenteeltaan kapeampi, keskimäärin hieman pienempi ja väriltään kokonaan musta. Lajin tuntosarvet ovat hoikat. Jätkäjäärä käyttää isäntäpuunaan Suomessa etupäässä mäntyä ja kuusta sekä joskus myös haapaa. Isäntäpuuksi kelpaavat kaikenpaksuiset kuorettomat, kovapintaiset ja sisältä ruskolahot tiiviissä maakontaktissa olevat maapuut. Puuaineen kosteuden tulee olla riittävä että lahoaminen voi edetä.
Jätkäjäärä on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen koko maassa. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopan vuoristoalueella sekä Länsi-Siperiassa.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Jätkäjäärä (Oxymirus cursor)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Oxymirus cursor (englanniksi)
UniProt: Oxymirus cursor (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Oxymirus cursor (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1303658  Wikispecies: Oxymirus cursor  BioLib: 11178  BOLD: 155758  CoL: 4BFZ5  EoL: 126405  EUNIS: 116328  Fauna Europaea: 115056  Fauna Europaea (new): 816554d5-6b51-414b-acaf-3c1829ed2c82  GBIF: 1106282  iNaturalist: 499154  IRMNG: 11376843  NCBI: 1553852  Observation.org: 22458  Laji.fi: MX.195018
Järviantura

| Järviantura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Amerikananturat Achiridae
Suku::  Trinectes
Laji::  maculatus
Kaksiosainen nimi
 Trinectes maculatus  (Bloch & Schneider, 1801) 
Alalajit
 T. m. fasciatus  T. m. maculatus 
Katso myös
   Järviantura Wikispeciesissä   Järviantura Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Järviantura (Trinectes maculatus) on amerikananturoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Toisinaan sitä pidetään akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Järviantura voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 10 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan soikea, hyvin litteä ja sen silmät sijaitsevat oikealla kyljellä. Kalan suu on pieni ja vino. Järvianturan selkä- ja peräevät ovat pitkät ja pyrstöevä on viuhkamainen. Suomut ovat karkeat ja oikealla kyljellä väriltään ruskeat tai harmahtavat ohuin mustin viiruin ja vasemmalla kyljellä valkoiset tummin täplin. Evät ovat ruskeat ja mustatäpläiset.
Levinneisyys ja elintavat

Järvianturan levinneisyys ulottuu Massachusettsista Atlantin rannikkoa pitkin Venezuelaan. Lajin elinympäristö riippuu elämänkierron vaiheesta. Nuoret kalat elävät makeissa vesissä kuten järvissä ja joissa ja aikuiset elävät rannikon murtovesissä. Aikuistuttuaan järvianturat vaeltavat rannikolle kutemaan. Järvianturat elävät usein kaivautuneena hiekkapohjaan. Kalan ravintoa ovat erityisesti nivelmadot, mutta myös hyönteiset ja niiden toukat sekä äyriäiset. Meri- ja murtovesissä laji syö erityisesti monisukasmatoja, mutta makeissa vesissä harvasukasmadot ovat tyypillisintä ravintoa.
Järviantura on maultaan hyvä, mutta pienen koon vuoksi sitä kalastetaan vain vähäisissä määrin. Pieniä yksilöitä pidetään joskus akvaarioikaloina.
Pentti Järventie

| Pentti Järventie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1928  Pohjois-Pirkkala
Kuollut: 2. maaliskuuta 2006 (77 vuotta)  Tampere
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–1996
Merkittävät roolit:  Tuomas (Seitsemän veljestä) Professori Senjanen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pentti Tapio Järventie (27. joulukuuta 1928 Pirkkala – 2. maaliskuuta 2006 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli kolme vuosikymmentä Tampereen Työväen Teatterissa. Näyttämöuransa ohella Järventie esiintyi yli 20 elokuvassa ja televisiosarjassa.
Elämä ja ura

Järventien vanhemmat olivat paperimestari Frans Edvard Järventie ja Tyyne Aleksandra Hirvo. Hän aloitti uransa harjoittelijana Tampereen Työväen Teatterissa 1952–1955 ja jatkoi näyttelijänä Vaasan Suomalaisessa Teatterissa 1955–1961. Vuodesta 1961 aina eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1991 Järventie näytteli TTT:ssa.
Järventien näyttämötehtäviä olivat muun muassa Seitsemän veljeksen Tuomas ja Tuntemattoman sotilaan Salo. Hänellä oli myös useita operettirooleja.
Filmografia

Montserrat, taipumaton
"Kiitojuna TV-65 Tampereelta..." (1965)
Suutarin tyttäret (1965)
Varjoja (1965)
Neljäs nikama (1966)
Bellacin Apollo (1966)
Taide pitkä, elämä lyhyt (1967)
30-luvun mies  (1968)
Se tavallinen tarina (1972)
Meiltähän tämä käy (1973)
Mustat ja punaiset vuodet (1973)
Kissantappaja (1975)
Tankki täyteen  (1978)
Sodan ja rauhan miehet (1978)
Lähikuvia eräästä naisesta (1979)
Reinikainen (1983)
Sirkuspelle Hermanni (1983)
Kun Hunttalan Matti Suomen osti (1984)
Sisko ja sen veli (1986)
Jäähyväiset presidentille (1987)
Äitiliini (1989–1990)
Lottovoittajien maa (1990)
Matkalaukkukostaja (1991)
Oppisopimuspelle Niko (1992)
Metsolat (1993)
Elämän suola (1996)
Jättiläislepakko

| Jättiläislepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Alalahko::  Pienlepakot Microchiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Suku::  Nyctalus
Laji::  lasiopterus
Kaksiosainen nimi
 Nyctalus lasiopterus  (Schreber, 1780) 
 Jättiläislepakon levinneisyys
Katso myös
   Jättiläislepakko Wikispeciesissä   Jättiläislepakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jättiläislepakko (Nyctalus lasiopterus) on siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Laji on Euroopan suurin lepakkolaji, ja sen siipien kärkiväli on noin 46 cm. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”rusoisolepakko”.
Levinneisyys ja elintavat

Jättiläislepakkoa esiintyy mm. Euroopassa ja läntisessä Aasiassa. Laji viihtyy metsässä ja yöpyy puiden koloissa.  Ravinnokseen jättiläislepakot käyttävät hyönteisiä ja lintuja. Niiden raportoidaan pystyvän nappaamaan linnut kiinni ilmasta kaikuluotauksen avulla.
Esinahka

Miehen esinahka
Esinahka (lat. praeputium) on ihopoimu, joka on osa sukupuolielimiä. Sen tehtävänä on suojata terskaa, joka miehillä on siittimen uloin osa, naisilla häpykielen pää. Miehen esinahalla on merkitystä myös seksissä. Ympärileikkauksessa miehen esinahka poistetaan kokonaan tai osittain. Monesti sanalla esinahka tarkoitetaan vain miehen tai pojan esinahkaa.
Anatomiaa > Miehen esinahka

Miehen esinahka on kaksinkertainen, siitintä ympäröivä ihopoimu, joka on siittimen päällä olevan ihon uloin osa. Esinahka koostuu sisä- ja ulkopuolesta sekä esinahan terskaan yhdistävästä kapeasta ihopoimusta, frenulumista. Sukuelinten muiden alueiden tavoin esinahka on hyvin pehmeää, joustavaa ja venyvää. Esinahan pinta voi olla epätasainen, ja siinä voi olla pieniä ja vaarattomia vaaleita pisteitä, eräänlaisia nystermiä.
Normaalisti esinahka peittää terskan, mutta sen voi vetää terskan päältä pois. Esinahka liikkuu terskan päällä rullautumalla kaksinkertaisuutensa ansiosta. Esinahka yhdessä terskan kanssa muodostaa kostean limakalvoalueen.
Esinahan koko ja muoto vaihtelevat huomattavasti iän ja normaalin yksilöllisen vaihtelun myötä. Esinahka peittää toisilla terskan täysin, toisilla esinahka voi ulottua terskan päälle vain osittain. Toisilla esinahkaa voi olla hyvinkin runsaasti.
Siittimen paisuessa erektioon esinahka yleensä liukuu terskan päältä pois, jolloin myös frenulum paljastuu.
Anatomiaa > Miehen esinahka > Pojan esinahka

Ennen murrosikää esinahka peittää koko terskan, ja se on yleensä tiukka. Tavallisesti esinahka on myös kiinnittynyt terskaan. Tällöin sitä ei pitäisi edes yrittää saada taakse, sillä sellainen voisi vahingoittaa esinahkaa eikä pikkupojan hygienia esinahan taakse saamista vaadi. Jos esinahassa tai virtsateissä ei ole ollut ongelmia, ei asiasta tarvitse olla huolissaan ollenkaan. Lapsilla esinahan kärkiosaa on yleensä runsaasti. Viimeistään murrosiän kynnyksellä esinahan tulisi irtautua terskasta ja aikuisikään mennessä esinahan tulisi liikkua helposti terskan päältä pois. Jos näin ei käy, on kyseessä fimoosi ja on harkittava esinahan leikkaamista.
Esinahan merkitys > Miehen esinahka

Esinahan ensimmäisiin tehtäviin kuuluu suojata lapsen herkän terskan ja sen limakalvon kehitystä ja siten estää hiertymiä ja tulehduksia. Esinahka suojaa vaippaikäisiä virtsatulehduksilta sekä hankaumilta ja ihottumilta peniksen alueella. Myöhemminkin terskan ja esinahan pinnasta erittyy antibakteerista eritettä suojaamaan ja voitelemaan terskan sekä esinahan limakalvoaluetta. Esinahka ylläpitää terskan luontaista kosteustasapainoa. Esinahan terskaan yhdistävän kapean ihopoimun (frenulum) tehtävänä on tukea siitintä erektiossa sekä erityisesti terskaa yhdynnän aikana. Frenulum korvaa eläimillä esiintyvän peniksen luun.
Esinahan suojaavan tehtävän lisäksi sillä on keskeinen rooli seksuaalisen nautinnon tuottamisessa. Esinahassa, samoin kuin terskassa, on runsaasti kevyelle kosketukselle herkkiä hermopäätteitä, joiden ansiosta mies voi aistia liikettä ja painetta muun muassa itsetyydytyksessä ja yhdynnässä.
Esinahan ahtaus

Mikäli esinahka on liian ahdas, on kyse esinahan ahtaudesta eli fimoosista. Yksi mahdollinen hoitomuoto on tällöin ympärileikkaus, jossa esinahka poistetaan joko osittain tai kokonaan. Ahdasta esinahkaa voi varovasti myös yrittää venyttää säännöllisesti joko lääkärin määräämän voiteen tai kosteusvoiteen avulla. Liiallista venyttämistä on syytä välttää, koska riskinä on arpikudoksen muodostuminen, joka voi tehdä esinahasta entistäkin kireämmän. Esinahan ahtaus on yleistä lapsilla, mutta vain pienellä osalla tilanne on niin vaikea, että ongelmaa tarvitsee hoitaa.
Ympärileikkaus

Ympärileikkaus (lat. circumcisio) tehdään joko lääketieteellisistä, uskonnollisista tai muutoin kulttuuriperinteeseen liittyvistä syistä. Lääketieteellisenä syynä voi olla esimerkiksi esinahan ahtaus. Juutalaiseen ja islamilaiseen uskontoon liittyy ympärileikkausperinne. Yhdysvalloissa ympärileikkaus on suhteellisen tavallista myös kulttuurisista syistä, samoin kuin paikoin Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa joidenkin alkuperäisyhteisöiden keskuudessa. Pojan tai miehen ympärileikkaus ei ole sairaalaolosuhteissa toimenpiteenä kovin suuri. Ympärileikkauksen hyödyistä ja haitoista kiistellään, mikäli leikkausta ei tehdä selvän lääketieteellisen syyn vuoksi.
Esinahka ja seksuaalisuus

Esinahalla on tärkeä rooli miehen seksuaalisessa identiteetissä siittimen näkyvän ja toiminnallisen roolin kautta. Monille miehille esinahka on intiimi, alitajuisesti ja symbolisesti tärkeä osa alastomuuden ja seksuaalisuuden kokemusta, sillä esinahka peittää tavallisesti lapsuudesta lähtien terskan ulkopuolisten katseilta ja kosketuksilta. Myöhemminkin esinahka vetäytyy terskan päältä pois yleensä vain erektiossa.
Miehen sukupuolielinten ollessa katseille alttiina, vastakohtana naisten pääosin kehon sisällä sijaitseville sukupuolielimille, saattaa esinahkaan liittyä myös jollain tapaa kastraatioahdistukseen liittyviä mielikuvia tai pelkoja seksuaalisen toiminnallisuuden ja orgasmin keskittyessä juuri terskaan ja esinahkaan. Esinahka voi olla useimmiten ratkaisevassa osassa lapsen ensimmäisissä seksuaalisuuteen liittyvissä itsetyydytyskokemuksissa, mikä saattaa omalta osaltaan edesauttaa ja vahvistaa nuoren kokemusta esinahan ja seksuaalisuuden keskinäisestä nautinnon riippuvuudesta.
Esinahka ja erityisesti sen terskaan kiinnittävä ihopoimu, frenulum, ovat miehen kehon herkimpiä alueita. Esinahan näkyminen jo sinänsä tai sen vetäminen pois terskan päältä tai sen vetäytyminen siittimen paisuessa erektioon voidaan kokea kiihottavana. Esinahkaa voidaan hyväillä seksuaalisessa kanssakäymisessä. Esinahan vetäminen kireälle alas voi tuottaa joillekin mielihyvää, varsinkin, jos siitin on erektiossa. Itsetyydytyksessä on tavallista, että esinahkaa liu’utetaan käden avulla edestakaisin terskan yli, jolloin esinahan sekä terskan hermopäätteet tuottavat miehelle mielihyvää.
Heteroseksuaalisessa yhdynnässä esinahka terskan tavoin hankautuu emättimen seinämiä vasten, mikä tuottaa mielihyvää sekä miehelle että naiselle ja samalla vähentää yhdyntään tarvittavan liukasteen määrää siittimen varren liikkuvan ihon toimiessa yhdynnän kitkaa vähentävänä osana. Ympärileikatun siittimen terskan korona vetää emättimen nesteet yhdynnän aikana ulos emättimestä, ja siten voiteleva liukaste siittimen ja emättimen välillä ehtyy ja kitka suurenee.
Esinahka Raamatussa

Raamatussa esinahka mainitaan useissa kohdissa. Tehdessään liiton profeetta Abrahamin ja tämän jälkeläisten kanssa Jumala vaati heiltä liiton merkkinä esinahan leikkaamista. Abraham oli itse 90-vuotias, kun hänet ympärileikattiin. Myöhemmin Egyptistä lähdön jälkeen syntyneet israelilaiset olivat kuitenkin jääneet ympärileikkaamatta, joten Joosua ympärileikkasi heidät kaikki Esinahkakukkulan luona.
Ensimmäisen Samuelin kirjan mukaan Israelin kuningas Saul ilmoitti Daavidille, että tämä pääsisi hänen vävykseen tuomalla sata filistealaisten esinahkaa. Daavid tappoi sodassa kaksisataa filistealaista, toi mukanaan heidän esinahkansa ja laski ne kaikki kuninkaan eteen. Saul piti lupauksensa ja antoi hänelle tyttärensä Mikalin vaimoksi. Raamattu ei kerro, mitä Saul teki saamillaan esinahoilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esinahka Wikimedia Commonsissa
Miehen terska paljaana ja esinahan peittämänä.
Ensimmäisessä kuvassa esinahka on vedetty aivan alas, jolloin esinahan sisäpuoli näkyy terskan alapuolella.
Keskimmäisessä kuvassa näkyy esinahan terskaan yhdistävä kapea ihopoimu, frenulum.
Jyväskylän varuskunta

Jyväskylän varuskunta
Jyväskylän varuskunta (vuoden 2014 loppuun asti Luonetjärven varuskunta) on Tikkakoskella, Jyväskylässä sijaitseva varuskunta. Varuskunnan läheisyydessä sijaitsee Jyväskylän lentoasema.
Varuskuntaan kuuluvat seuraavat Suomen ilmavoimien joukko-osastot sekä Pääesikunnan alaiset laitokset:
Ilmasotakoulu (ILMASK), sisältäen Ilmavoimien soittokunta
Ilmavoimien Esikunta (ILMAVE)
Puolustusvoimien Logistiikkalaitoksen 3. logistiikkarykmentti (3LOGR)
Puolustusvoimien tiedustelulaitos (PVTIEDL)
Varuskunnassa sijaitsee myös  Puolustusvoimien Johtamisjärjestelmäkeskuksen alainen Jyväskylän Johtamisjärjestelmäyksikkö (JYVJJY/PVJJK) sekä Länsirannalla Sotilaslääketieteen keskuksen ylläpitämä Luonetjärven terveysasema ja Luonetjärven sotilaskoti.
Ainoa ns. lentävä joukkoyksikkö on Hävittäjälentolaivue 41.
Yleistä

Varuskunnan päällikkö ja samalla Ilmasotakoulun johtaja on eversti Vesa Mäntylä, jota edelsi eversti Henrik Elo.
Varuskunnan toimintoja sijaitsee Luonetjärven länsi- ja itärannoilla sekä Tikkakosken teollisuusalueella. Itärannalla oli 1980-luvulla myös oma sotilaskoti. Länsiranta tunnettiin niin ikään 1980-luvulla nimellä Viestin puoli ja Itäranta nimellä Lennoston puoli.
Varuskunnassa työskentelee yli tuhat henkilöä Ilmavoimien Teknillisen Koulun ja Lentosotakoulun toimintojen siirryttyä Tikkakoskelle.
Muut puolustushallinnon yksiköt ja toimijat

Varuskunnassa toimii Senaatti Puolustuskiinteistöjen Tikkakosken toimipiste. Luonetjärven Sotilaskotiyhdistys ry on toiminut varuskunnassa vuodesta 1939 alkaen harjoittaen sotilaskotitoimintaa varusmiesten hyväksi.
Myös Leijona Catering Oy:n alainen Luonetti-niminen varuskuntaravintola (entinen muonituskeskus, sitä ennen varuskuntaruokala) sijaitsee varuskunnan Länsirannalla.
Siviililentokoulutus

Patria Aviation järjestää Ilmasotakoulun peruslentokoulutusta varuskunnan välittömässä läheisyydessä sijaitsevalla Jyväskylän lentoasemalla.
Historiaa

Lentokenttä valmistui syksyllä 1939. Lentorykmentti 4 otti 11. lokakuuta 1939 lentokentän operatiiviseen käyttöön.Luonetjärven tukikohta oli käytössä toisessa maailmansodassa, jolloin se oli yksi harvoista Suomen lentokentistä, joilta keskiraskaat Dornier- ja Junkers-pommikoneet pystyivät operoimaan.
Varuskunnassa paljastettiin 5. marraskuuta 1953 laaja vakoilujuttu, jossa syytteiden mukaan salaisia tietoja oli luovutettu vieraalle valtiolle. Oikeuskäsittely alkoi 24. marraskuuta Helsingin hovioikeudessa. Syytettyinä olivat Reino Kettunen, Paavo Koukka, Toivo Toivonen, Irma Paatola, Martti Salo, Lahja Naukkarinen, Eino Luukkanen ja Paavo Kohonen.
Varuskunnassa toimi 60-luvulla Ilmailulaitokseen kuuluva Lennonjohto-opisto sekä maavoimien alainen Sisä-Suomen Sotilasläänin Esikunta (SSSlE). Maavoimiin kuulunut Suojelu- ja sääkoulu toimi varuskunnassa vuosina 1985–1992. Vuodesta 1965 aina 90-luvulle asti varuskunnassa toimi myös Vallisaaresta muuttanut Keskussääasema (KSääAs) sekä vuodesta 1975 Puolustusvoimien Atk-laitoksen yksikkö tietokonetoimisto (TkTsto/PvAtkL). Viestikoelaitos toimi varuskunnassa vuoteen 2014, jolloin se lakkautettiin ja sen toiminnot liitettiin uutena perustettuun Pääesikunnan alaiseen Puolustusvoimien tiedustelulaitokseen.
Hämeen Lennosto ja sen alainen Hävittäjälaivue 11, myöh. HämHävLLv 21 toimi varuskunnassa 1947-1962.
Vuoden 2015 alussa varuskunnan nimi muuttui Luonetjärven varuskunnasta Jyväskylän varuskunnaksi ja ilmavoimien koulutus keskitettiin Kauhavan Lentosotakoulun lakkauttamisen myötä Tikkakoskelle.
Jättilintusiipi

| Jättilintusiipi |
| --- | --- |
 jättilintusiiven koirasyksilö
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Ritariperhoset Papilioninae
Tribus::  Troidini
Suku::  Lintuperhoset Troides
Alasuku::  Lintusiivet Ornithoptera
Laji::  alexandrae
Kaksiosainen nimi
 Troides alexandrae  Rothschild, 1907 
Katso myös
   Jättilintusiipi Wikispeciesissä   Jättilintusiipi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Jättilintusiipi (Troides (Ornithoptera) alexandrae) on maailman suurin päiväperhoslaji. Se elää ainoastaan pienellä alueella Uuden-Guinean koillisrannikon sademetsissä. Laji on harvinainen ja IUCN luokittelee sen erittäin uhanalaiseksi. Lajin nimesi Walter Rothschild vuonna 1907 Englannin kuningatar Alexandran kunniaksi.
Jättilintusiiven siipien kärkiväli on jopa 31 cm ja eläimen vartalo voi olla 8 cm pitkä. Koiraat ovat naarasperhosia pienikokoisempia. Sukupuolet ovat ulkoisesti melko erinäköisiä. Naaras on yleisväritykseltään ruskea ja siinä on vaaleampia kuvioita. Koiraan siivet puolestaan ovat musta-vihreät ja niissä on metallinkiiltoa.
Toukat elävät Pararistolochia-suvun piippuruohokasveilla, joiden myrkyn ne keräävät elimistöönsä saalistajien karkottamiseksi. Aikuiset perhoset elävät metsän latvuskerroksessa.
Jättilintusiipi kuuluu CITES-sopimuksen ensimmäiseen liitteeseen, joten kaikki lajilla käytävä kauppa on kiellettyä.
Aiheesta muualla

Blue Ornithoptera (englanniksi)
Kuvia lajista
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q932602  Wikispecies: Ornithoptera alexandrae  CoL: 758B3  EoL: 130506  GBIF: 1937441  iNaturalist: 107926  IUCN: 15513  NCBI: 129448  Open Tree of Life: 8935  Species+: 9492
Jääsjärven alue

Jääsjärven alue
Jääsjärven alue (vesistöaluetunnus 14.82) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 332,01 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 28,41 %. Vesistön alueen alarajana on Jääsjärven luusua, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 420,81 neliökilometriä ja sen järvisyys on 25,96 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Nuoramoisen alueeseen (14.81).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Jääsjärven lähialue (14.821)
Laitjärven valuma-alue (14.822)
Suojoen valuma-alue (14.823)
Vehkalammen valuma-alue (14.824)
Vaimolammen valuma-alue (14.825)
Jäyhyysmomentti

Jäyhyysmomentti (jäyhyys, neliömomentti, tasapinnan hitausmomentti, tunnus I) on lujuusopin suure, jonka SI-järjestelmän mukainen yksikkö on m4. Jäyhyysmomentti kuvaa poikkileikkaukseltaan tietyn muotoisen homogeenisen kappaleen kykyä vastustaa taipumaa poikkileikkaustason tietyn akselin suuntaan.
Määritelmä

yz-tasossa olevan poikkileikkauspinnan jäyhyysmomentti z-akselin suhteen on
Iz = jäyhyysmomentti z-akselin suhteen
dA = poikkileikkauspinnan pinta-alkio
y = pinta-alkion etäisyys mitattuna z-akselista y-akselin suuntaan.
Jäyhyysmomentti y-akselin suhteen saadaan vastaavasti vaihtamalla yllä olevassa kaavassa y ja z keskenään.
Määritelmä > Esimerkki

Poikkileikkaukseltaan suorakulmion muotoisen profiilin jäyhyysmomentti profiilin painopisteen kautta kulkevan z-akselin suhteen lasketaan kaavalla
missä h on suorakulmion korkeus ja b on leveys z-suunnassa.
Esimerkissä käsitelty poikkileikkaus