stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edward C. Aldridge Jr.

| Edward C>  Aldridge Jr. |
| --- | --- |
 Aldridge toukokuussa 2001.
Yhdysvaltain ilmavoimaministeri
 6. huhtikuuta 1986 – 16. joulukuuta 1988  
Presidentti:  Ronald Reagan
Edeltäjä:  Russell A. Rourke
Seuraaja:  Donald Rice
NRO:n johtaja
 3. elokuuta 1981 – 16. joulukuuta 1988  
Presidentti:  Ronald Reagan
Edeltäjä:  Robert J. Hermann
Seuraaja:  Martin C. Faga
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1938 (ikä 86) Houston, Texas
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Koulutus:  Texas A&M University Georgian teknillinen yliopisto
Edward ”Pete” Cleveland Aldridge Jr. (s. 18. elokuuta 1938, Houston, Texas) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka on työskennellyt useissa tehtävissä Yhdysvaltain puolustusministeriössä ja maan aseteollisuudessa.
Aldridge on toiminut ilmavoimien alivaltiosihteerinä vuosina 1981–1986, NRO:n johtajana vuosina 1981–1988 ja ilmavoimaministerinä vuosina 1986–1988. Hän oli McDonnell Douglasin Electronic Systems Company -divisioonan johtaja vuosina 1989–1992, minkä jälkeen hän siirtyi Aerospace Corporationin toimitusjohtajaksi. Hän toimi myös asehankinnoista, teknologiasta ja logistiikasta vastaavana alivaltiosihteerinä vuosina 2001–2003. Aldridgen oli määrä osallistua hyötykuorma-asiantuntijana avaruussukkulalennolle STS-62-A, joka kuitenkin peruuntui vuoden 1986 Challenger-onnettomuuden jälkimainingeissa.
Opinnot ja uran alkuvaihe

Aldridge sai lentotekniikan kandidaatin tutkinnon Texas A&M Universitystä vuonna 1960. Hän jatkoi saman alan maisteriopintoihin Georgian teknilliseen yliopistoon, ja valmistui kaksi vuotta myöhemmin.
Aldridge aloitti työuransa Douglas Aircraft Companyllä Missourin St. Louisissa, missä hän työskenteli ohjus- ja avaruustekniikan yksikön johtajana vuosina 1962–1967. Tästä hän siirtyi neljäksi vuodeksi Yhdysvaltain hallinnon palvelukseen, toimien puolustusministeriön Strategic Defense Divisionin johtajana.
Vaihtelevat tehtävät hallinnossa ja yksityisellä sektorilla

Aldridge palasi vuonna 1972 jälleen kahdeksi vuodeksi yksityiselle sektorille, työskennellen tällä kertaa Advanced Systems Concepts -yksikön johtajana Ling-Temco-Vought Aerospace Corporationilla (LTV) Texasin Dallasissa. LTV:ltä hän siirtyi takaisin valtionhallinnon tehtäviin vuonna 1973–1974, työskennellen vanhempana johtoryhmän jäsenenä presidentin toimeenpanoviraston alaisessa Office of Management and Budgetissa. Hän palasi puolustusministeriöön vuonna 1974, toimien strategisten ohjelmien apulaissihteerin sijaisena vuoteen 1976, jolloin hänet nimitettiin suunnittelu- ja arviointijohtajaksi Office of the Secretary of Defenseen. Useamman vuoden valtionpalveluksen jälkeen Aldridge palasi jälleen yksityiselle sektorille, toimien neljä vuotta varapuheenjohtajana Systems Planning Corporationissa.
Aldridge nimitettiin vuonna 1981 ilmavoimien alivaltiosihteeriksi ja tiedusteluvirasto NRO:n johtajaksi. Virkansa aikana Aldridge vei läpi virastonlaajuisen Geiger-Kelly Study -tutkinnan, jonka perusteella virastossa vietiin läpi laaja organisaatiouudistus. Aldridge toimi muiden tehtäviensä ohella vuosina 1986–1988 Yhdysvaltain ilmavoimaministerinä. Hän osallistui myös Yhdysvaltain delegaation neuvonantajana  Helsingin ja Wienin SALT-neuvotteluihin.
Aldridgen oli määrä lentää hyötykuorma-asiantuntijana avaruussukkulalennolla STS-62-A, joka olisi ollut ensimmäinen länsirannikon Vandenbergin lentotukikohdasta tehty laukaisu. Länsirannikon laukaisut peruttiin kuitenkin Challenger-onnettomuuden jälkimainingeissa vuonna 1986.
Aldridgen tehtävät ilmavoimaministerinä ja NRO:n johtajana päättyivät vuonna 1988, jolloin hän siirtyi McDonnell Douglasin hallinnoiman, Virginian McLeanissa toimineen Electronic Systems Corporationin toimitusjohtajaksi. Hän hoiti tehtävää vuoteen 1992, jolloin hänet nimitettiin Kalifornian El Segundossa toimineen Aerospace Corporationin toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi. Hän jättäytyi pois jälkimmäisestä roolista syyskuussa 2000 suunnitellen kuitenkin jatkavansa yhtiön toimitusjohtajana.
Hän palasi toukokuussa 2001 jälleen valtionhallinnon palvelukseen, tällä kertaa asehankinnoista, teknologiasta ja logistiikasta vastaavana alivaltiosihteerinä (lyh. USD(AT&L)), jona hän toimi 27. toukokuuta 2003 saakka. Aldridge teki päätöksen F-35 Lightning II -hävittäjän tuotannon käynnistämisestä ennen koelento-ohjelman alkamista. Hänen myöhempi seuraajansa Frank Kendall kuvasi tuotannon ennenaikaista käynnistämistä virhehankinnaksi, sillä Yhdysvaltain asevoimat joutui korjaamaan varhaisten tuotantosarjojen koneita 373 miljoonalla dollarilla vuoteen 2013 mennessä. Puutteellisten koneiden korjauskulujen arvioitiin voivan kasvaa jopa kahdeksaan miljardiin dollariin.
Presidentti George W. Bush nimitti Aldridgen vuonna 2004 komiteaan, joka suunnitteli uuteen miehitettyyn kuulentoon tähdännyttä Constellation-ohjelmaa.
Tunnustukset

Lähde:
Department of Defense Meritorious Civilian Service -mitali
Department of the Army Distinguished Civilian Service -mitali
Department of Defense Medal for Distinguished Public Service -mitali
Air Force Exceptional Civilian Service Award
National Intelligence Distinguished Service Award
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edward C. Aldridge Jr. Wikimedia Commonsissa
Peruutetun STS-62-A-sukkulalennon miehistö. Aldridge ylärivissä vasemmalla.
Aldridge F-35-hävittäjään liittyvässä tiedotustilaisuudessa lokakuussa 2001.
Erik Uddebom

| Erik "Myggan" Uddebom |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1934 (ikä 90) Tukholma
Kansalaisuus:  Ruotsi
Uran tiedot
Lempinimi:  Myggan
Pituus:  193 cm
Paino:  107 kg
Laji:  kuulantyöntö   kiekonheitto   painonnosto
Seura:  Bromma IF (1952-1964)   Örgryte IS (1965-)   Hammarby IF (painonnosto)
Kilpauran kesto:  1952–1968
Saavutukset
Ennätykset:  Kuulantyöntö 17,62 m (1962)   Kiekonheitto 57,80 m (1966)   Keihäänheitto 60,54   Korkeuhyppy 1,85 m
Erik "Myggan" Uddebom (5. heinäkuuta 1934 Tukholma) on entinen ruotsalainen yleisurheilija päälajeinaan kuulantyöntö ja kiekonheitto. Lisäksi hän kilpaili myös painonnostossa. Hän oli 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun puoliväliin lajissaan Euroopan parhaita kuulantyöntäjiä. Ruotsin ennätys oli hänen hallussaan vuosina 1956-1962, jota hän paransi kaikiaan 12 kertaa. Lisäksi kiekonheiton Ruotsin ennätys oli hänen nimissään vuosina 1960-1962. Vuosina 1964-1965 hän oli Ruotsin mestari painonnoston raskaassa sarjassa.
Erik Ågren (nyrkkeilijä)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erik Ågren |  Erik Ågren |  Erik Ågren |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten amatöörinyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | kevytsarja |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Dublin 1939 | välisarja |  |
Erik Ågren (3. tammikuuta 1916 Stallarholmen – 3. heinäkuuta 1985 Hägersten) oli ruotsalainen kevyen ja välisarjan amatöörinyrkkeilijä, jonka ura ajoittui vuosille 1934–1942. Hän saavutti olympiapronssia ja EM-hopeaa.
Erik Ågren aloitti nyrkkeilyuransa kevyessä sarjassa eli alle 61,2 kg huhtikuussa 1934 tukholmalaisen Narva BK:n riveissä. Ensimmäisen maaottelunsa Ågren nyrkkeili lokakuussa 1935 Ruotsi–Englanti-maaottelussa. Vaikka hän koki maaliskuussa 1936 loppuottelutappion Ruotsin mestaruusturnauksessa, hänet valittiin kesällä Berliinin olympialaisiin. Niissä hän voitti 1. kierroksella Meksikon Lorenzo Delgadon, 2. kierroksella Italian Marino Facchinin ja 3. kierroksella Yhdysvaltain Andrew Scrivanin. Sen jälkeen oli vuorossa välieräottelu Viron Nikolai Stepulovia vastaan, jonka Ågren hävisi. Sen jälkeen Ågren otteli pronssista toista välierissä hävinnyttä eli tanskalaista Poul Kopsia vastaan, jonka hän voitti ja saavutti näin olympiapronssia.
Ågrenin nyrkkeilyura jatkui sen jälkeen vielä samassa sarjassa. Hän sai hyvityksen olympiakisojen välierätappiolleen joulukuussa 1936 voittamalla Stepulovin Tallinnassa. Keväällä 1937 hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa ja edusti Ruotsia Milanon EM-kisoissa, jossa koki tappion ennen mitaliotteluita Saksan Herbert Nürnbergille, josta sarjan Euroopan mestari. Vuoden 1938 Ruotsin mestaruuden ja maaotteluiden jälkeen oli edessä vuonna 1939 EM-kisavuosi. Ågren oli noussut sarjaa ylemmäs välisarjaan eli alle 66,7 kg. Hän pääsi kahden voittamansa ottelun jälkeen loppuotteluun, mutta koki tappion Puolan Antoni Kolczynskille. Ågren jatkoi uraansa vielä sen jälkeen, vaikka alkaneen maailmansodan vuoksi kansainvälisiä suurkilpailuja ei järjestetty. Hän saavutti Ruotsin mestaruudet vielä 1940 ja 1941, mutta koki tappion vuoden 1942 kisojen loppuottelussa. Tähän loppuottelutappioon Ågren päättikin uransa.
Ågren saavutti amatöörinyrkkeilyurallaan olympiapronssia, EM-hopeaa, viisi Ruotsin mestaruutta, otteli 15 maaottelussa, joissa saavutti 14 voittoa. Hänet valittiin uransa jälkeen Ruotsin nyrkkeilyn Stora Grabbareihin numerolla 25. Suomalaisista Ågrenin vastustajana oli vain Ahti Lehtinen, jonka Ågren tyrmäsi huhtikuussa 1939 käydyssä maaottelussa.
Ågren kuului veljessarjaan, jossa kolme muutakin veljestä oli tunnettuja nyrkkeilijöitä. Carl muutti Yhdysvaltoihin ja nyrkkeli ammattilaisena. Oscar nyrkkeili samaan aikaan Erikin kanssa ja saavutti kaksi EM-pronssia 1930-luvun lopulla. Nuorin veli Ture saavutti saavutti Ruotsin mestaruuden ja edusti maaotteluissa.
Erkka Valkila

| Erkka Valkila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1953 (ikä 70–71)
Muut tiedot
Yritys:  Sato
Asema:  Toimitusjohtaja
Erkka Ilpo Eerik Valkila (s. 1953) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Saton toimitusjohtajana vuosina 2003–2015. Koulutukseltaan Valkila on insinööri. Hän toimii useissa eri luottamustehtävissä, kuten EcoReal Oy:n hallituksen puheenjuohtajana ja Finavian hallituksen jäsenenä.
Erkki-Juhani Taipale

Oikeusneuvos Erkki-Juhani Taipale kuvattuna Asianajajapäivillä 16.1.2015 hänen saadessaan Matti Ylöstalo -palkinnon
Erkki-Juhani Taipale (s. 25. joulukuuta 1937 Helsinki) on entinen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1961 ja sai varatuomarin arvon 1964.
Taipale toimi asianajajana vuosina 1964–1988 kunnes hänet nimitettiin tuomariksi korkeimpaan oikeuteen 1. syyskuuta 1988 alkaen.
Taipale on työnsä ohessa toiminut urheilun oikeusturvalautakunnan puheenjohtajana sekä eri tehtävissä Suomen Asianajajaliitossa päätyen liiton puheenjohtajaksi vuosiksi 1980–1988.
Pysyvänä asiantuntijana perusoikeuskomiteassa hän toimi vuosina 1989–91.
Taipale oli ensimmäisen tuomarinvalintalautakunnan puheenjohtaja.
Eläkkeelle Taipale jäi vuonna 2005, mutta toimi Suomen Asianajajaliiton säätiön puheenjohtajana vuoteen 2014 asti.
Taipale sai vuonna 2015 Matti Ylöstalo -palkinnon työstään asianajajakunnan hyväksi.
Eric Papilaya

Eric Papilaya
Eric Papilaya (s. 9. kesäkuuta 1978) on itävaltalainen laulaja. Hän edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 2007 kappaleella Get A Life – Get Alive ja sijoittui semifinaalissa 27. sijalle saaden 4 pistettä, joka ei kuitenkaan riittänyt finaaliin pääsyyn.
Aiheesta muualla

Eric Papilayan virallinen kotisivu (saksaksi)
Erik Bisi

Erik Bisi nuorempi (12. joulukuuta 1819 Liminka – 27. heinäkuuta 1868 Suomussalmi) oli suomalainen runoilija ja sanomalehtikirjoittaja joka käytti nimimerkkiä E.B.  Bisi toimi lukkarina Suomussalmella ja hän kirjoitti monia runomuotoisia kuvaelmia Kainuun elämästä ja luonnosta. Bisi kirjoitti Suomussalmen ja yleensä Kainuun asioista muun muassa Oulun Wiikko-Sanomia-, Pohjan Tähti- ja Suometar-lehtiin.
Aiheesta muualla

Erik Bisin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Endor

Endor on kuvitteellinen planeetta Tähtien sota -universumissa. Planeetan kuussa asuu ewok-olentoja. Planeetta esiintyy muun muassa elokuvassa Jedin paluu, jossa Toinen Kuolemantähti rakennetaan Endorin kiertoradalla. Endorin metsäkuussa ja sen läheisyydessä käydään Galaktisen sisällissodan viimeinen suuri taistelu, jossa Kapinaliitto saa ratkaisevan voiton Galaktisesta Imperiumista. Darth Vaderin hautapaikka sijaitsee Endorin kuussa. Metsäkuun lisäksi Endor-planeetalla on kahdeksan muutakin kuuta: metallikuu Alprezar, Fentakka, Gouuls, kivinen Hual Maka, vehreä merikuu Kef Bir, jääkuu Korkar, kivinen ja jäinen Sharls sekä typpi- ja metaanipitoisen ilmakehän omaava Vix. Elokuvassa Star Wars: The Rise of Skywalker paljastui, että Toisesta Kuolemantähdestä se palanen, johon kuului Palpatinen valtaistuinsali, oli pudonnut Kef Birille.
Emilia Bertolé

Emilia Bertolé: Omakuva
Emilia Isabel Bertolé (tunnettu myös nimellä  Ignacio Bertolé ) (21. kesäkuuta 1896 Rosario - 26. heinäkuuta 1949 Rosario) oli argentiinalainen runoilija ja taidemaalari. Hänen taiteellinen uransa painottui kuvataiteisiin ja hän julkaisi elinaikanaan vain yhden runokokoelman.
Aiheesta muualla

http://www.bellasartes.gob.ar/coleccion/obra/1725/
Erik von Stockenström

Erik von Stockenström Gustaf Lundbergin maalaamana.
Erik von Stockenström (1703–1790) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän oli Jernkontoretin perustajia ja oli ensimmäisiä valtuutettuja. Hän kuului hattupuolueeseen ja vuodesta 1755 alkaen hän osallistui valtiopäiville. Hän pyrki saamaan sopimusta hattupuolueen ja hovin välille. Hän oli oikeuskansleri vuodesta 1758, ja valtaneuvoskunnan jäsen 1769–1772 sekä 1772–1789. Hänet aateloitiin 1751. Hän oli Turun akatemian kansleri 1771–1772.
Elina Helkala

| Elina Helkala |
| --- | --- |
 Elina Helkala vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Kuusankoski
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvataiteilija, kuvittaja
Palkinnot
 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto (2016) Kritiikin punnus (2023) 
Elina Helkalan hiilipintateos "Jääkarhujen jälkeen" (2017).
Elina Helkala (s. 5. maaliskuuta 1987 Kuusankoski)[lähde? ] on kuusankoskelaissyntyinen, nykyisin Raisiossa asuva kuvataiteilija ja kuvittaja. Hänellä on myös kuva- ja mediataiteen ja muinaistekniikan artesaanin koulutus.
Helkala on opiskellut kuvataidetta Turun taideakatemiassa ja hänen tunnusomaisimpia töitään ovat hiilipintaiset tulimaalaukset.[lähde? ]
Taide

Helkala käyttää taiteessaan monipuolisesti erilaisia perinteisiä ja moderneja tekniikoita ja niiden yhdistelmiä. Helkala on aiemmalta koulutukseltaan muinaistekniikan artesaani, ja hänen taiteelleen on tunnusomaista ammentaa perinteisestä taide- ja käsityöperinteestä. Helkalan tunnistettavin työskentelymuoto ovat hiilipintaiset teokset, joiden työstöön kehittämäänsä menetelmää taiteilija kutsuu tulimaalaukseksi. Helkala tutki tulimaalausta Turun taideakatemian päättötyössään. Teoksissa hiili muodostaa elävän, valoa heijastavan pinnan, ja teokset yhdistävätkin veisto- ja maalaustaiteen elementtejä.
Useat Helkalan teokset kommentoivat ilmastonmuutosta ja ihmisten luonnon monimuotoisuudelle aiheuttamaa uhkaa, jotka ovat olleet pääteemoja Helkalan yksityisnäyttelyissä Teoksia itsekkyydestä Turun B-galleriassa (2020), Muistoa kunnioittaen – In memoriam Vaasan taidehallissa (2021) ja Antroposeeni Sipoon Pesula Galleriassa (2023). Helkalalle on tärkeää myös osallistua taiteensa kautta yhteiskunnalliseen keskusteluun autismikirjolla olevan ihmisen kokemuksista.
Kirjakuvitukset

Kuvataiteilijan uransa lisäksi Helkala on myös kuvittanut akvarellimaalauksilla, tussipiirroksilla ja digitaalisesti useita tietokirjoja, jotka Helkala on tehnyt yhdessä aviomiehensä Ilari Aallon kanssa. Pariskunnan kirjat käsittelevät Suomen keskiaikaa, esihistoriaa ja arkeologiaa. Pariskunnan esikoistietokirja on vuonna 2015 ilmestynyt Matkaopas keskiajan Suomeen. Vuonna 2017 heiltä ilmestyi Suomen muinaisjäännöksiä esittelevä tietokirja Matka muinaiseen Suomeen: 11 000 vuotta ihmisen jälkiä ja vuonna 2023 keskiajan vuodenkiertoa käsittelevä tietokirja Vuosi keskiajan Suomessa. Vuonna 2019 he julkaisivat ensimmäisen lasten tietokirjansa Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita: Nuoren arkeologin käsikirja.
Palkinnot

Helkalan kuvittamalle tietokirjalle Matkaopas keskiajan Suomeen myönnettiin vuonna 2016 tiedonjulkistamisen valtionpalkinto. Suomen arvostelijain liiton Turun osasto myönsi Helkalalle vuonna 2023 Kritiikin punnuksen tunnustuksena ansiokkaasta kuvitustyöstä Helkalan ja Aallon tietokirjoissa.
Kuvitetut teokset

Ilari Aalto: Matkaopas keskiajan Suomeen.  Jyväskylä:  Atena, 2015.  ISBN 9789523001077.
Ilari Aalto: Matka muinaiseen Suomeen: 11 000 vuotta ihmisen jälkiä.  Jyväskylä:  Atena, 2017.  ISBN 9789523003286.
Ilari Aalto: Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita: Nuoren arkeologin käsikirja.  Jyväskylä:  Atena, 2019.  ISBN 9789523005266.
Ilari Aalto: Vuosi keskiajan Suomessa.  Jyväskylä:  Atena, 2023.  ISBN 9789511424925.
Aiheesta muualla

Elina Helkalan kotisivu
Elokuu (vuoden 2011 elokuva)

| Elokuu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Oskari Sipola
Käsikirjoittaja:  Oskari Sipola
Tuottaja:  Jesse Fryckman
Säveltäjä:  Joel Melasniemi
Kuvaaja:  Joonas Pulkkanen
Leikkaaja:  Antti Reikko
Lavastaja:  Heini Kervinen
Pääosat:  Eppu Pastinen Lina Turkama Zagros Manuchar Niina Koponen Pihla Viitala
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Bronson Club
Ensi-ilta:   1. huhtikuuta 2011
Kesto:  110min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  830 000 € (SES-tuki 200 000 €)
Katsojat:  39 531 (elokuvateatterilevitys)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuu on suomalainen road movie -muotoinen draamaelokuva.
Tuotanto

Elokuu on Oskari Sipolan taiteellinen lopputyö Taideteollisesta korkeakoulusta.
Elokuu on Bronson Club -tuotantoyhtiön ensimmäinen Rookie-hanke. Rookie-projektin tarkoitus on antaa nuorille elokuva-alan ammattilaisille mahdollisuus tehdä pitkää elokuvaa taiteellisesti tai tuotannollisesti vastuullisessa asemassa ensimmäistä kertaa. Bronson Club haluaa hankkeen avulla löytää nuorten kautta uusia tapoja tehdä ja toteuttaa elokuvia. Elokuvia, jotka valikoituvat hankkeeseen mukaan yhdistävät se, että ne heijastavat nykyhetkeä ja ovat näkökulmiltaan tuoreita. Rookie-projekti on Bronson Clubin low budget -malli tehdä elokuvia. Tuotantomallin mahdollistaa avoimuus, suunnitelmallisuus, vuosittainen jatkuvuus sekä yhteistyökumppanit. Kaikki mahdolliset muuttujat on pyritty minimoimaan ennalta määritellyillä tuotannollisilla malleilla.
Juoni

Elokuva kertoo nuoresta Akusta, jota ylioppilaskirjoitusten jälkeen uhkaa tylsä kesä, kun tyttöystävä, kaverit ja vanhemmat lähtevät kaupungista. Tylsältä vaikuttava kesä muuttuu juhannuksena, kun elämää vähemmän kokenut Aku kohtaa kauniin ja villin Julin. Nuori nainen pummaa Akulta kyydin Itä-Suomeen ja hyväsydäminen poika suostuu arvaamatta, mitä matka tuo tullessaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Eppu Pastinen   | … |   Aku   |
|   Lina Turkama   | … |   Juli   |
|   Zagros Manuchar   | … |   Freda   |
|   Niina Koponen   | … |   Erika   |
|   Pihla Viitala   | … |   Johanna   |
|   Ilkka Heiskanen   | … |   Isä   |
|   Henrika Andersson   | … |   Äiti   |
|   Juha Lagström   | … |   Hannu   |
|   Markku Maalismaa   | … |   Risto   |
|   Heikki Ranta   | … |   Timppa   |
|   Timo Torikka   | … |   Eero   |
|   Matleena Kuusniemi   | … |   Sari   |
|   Jaana Joensuu   | … |   Sointu   |
|   Mika Kurvinen   | … |   Kalle   |
Festivaalit

Midnight Sun Film Festival 2011
Rauma Blue Sea Film Festival 2011
Yksi Kaksi Filmi - Finska filmdagarna 2011
Rakkautta & Anarkiaa - Helsinki International Film Festival 2011 (Kotimaisen elokuvan viikko)
41. Molodist International Film Festival Kiova (Scandinavian panorama)
53. Nordische Filmtage Lübeck (nuorisoelokuvien kilpasarja) (kunniamaininta)
Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali 2011 (kotimainen kilpailusarja + nuortenelokuvakilpasarja)
15. Tallinn Black Nights Film Festival (Just Film -nuortenelokuvafestivaali) (kansainvälisen tuomariston suosikkielokuva)
34. Starz Denver Film Festival
Arktista vimmaa 2011
Northzone Festival Berlin 2012
Kristiansand International Children's Film Festival 2012
Vologda Independent Cinema from European Screens Festival 2012
Die Ärzte

| Die Ärzte |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1982–1988, 1993–
Tyylilaji:  punk rock
Kotipaikka:  Berliini, Saksa
Laulukieli:  Saksa
Jäsenet:  Farin Urlaub, Kitara, laulu   Bela B., Rummut, laulu   Rodrigo González, Basso, laulu  
Entiset jäsenet:  Hans Runge (Sahnie)   Hagen Liebing (The Incredible Hagen)  
Levy-yhtiö:  Vielklang Musikproduktion   CBS (Columbia Records)   Hot Action / Universal
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Die Ärzte on saksalainen Berliinistä kotoisin oleva punkrock-yhtye. Yhtye toimi 1982–1988 ja aloitti uudelleen vuonna 1993.
Historia > Alkuvuodet

Farin Urlaub  tutustui 4. maaliskuuta 1981 Ballhaus Spandau -yökerhossa Bela B:hen ja tämän punkyhtyeeseen ”Soilent Grün”, joka tarvitsi kitaristia. Farin liittyi yhtyeeseen, joka oli koossa noin vuoden verran. Kun yhtye hajosi 1982, Urlaub  ja Bela perustivat yhdessä basisti Sahnien (Hans Runge) kanssa Die Ärzten.
Vuonna 1983 Die Ärzte voitti saksalaisen rock-kilpailun, josta he saivat palkkioksi 10 000 saksan markkaa. Näiden rahojen avulla he levyttivät debyytti-EP:nsä Uns geht´s prima.... Columbia Records solmi yhtyeen kanssa sopimuksen, ja vuonna 1984 he levyttivät debyytti-LP:nsä Debil. Vuosi myöhemmin heiltä ilmestyi albumi Im Schatten der Ärzte.
Vuonna 1985 yhtyeen jäsenet näyttelivät yhdessä elokuvassa ”Richy Guitar”. Elokuvassa kuullaan paljon yhtyeen musiikkia, ja sen jäsenet esittävatkin elokuvassa kuuluisuutta ja menestystä etsivää yhtyettä.
Historia > Ongelmia sensuurin kanssa ja hajoaminen

Toisen albumin ilmestyttyä yhtyeellä oli sisäisiä ongelmia yhtyeen basistin, Sahnien kanssa. Sahnie korvattiinkin kolmannella albumilla yhtyeen tuottaja MikeyMeuserilla. Myöhemmin Hagen ”The Incredible Hagen” Liebling toimi yhtyeen basistina aina Die Ärzten hajoamiseen asti, mutta hänestä ei koskaan tullut yhtyeen virallista jäsentä.
Vuonna 1987 yhtyeelle tuli lisää ongelmia. Die Ärzteä kiellettiin esittämästä tai mainostamasta kappaleitaan "Geschwisterliebe", "Claudia hat´nen Schäferhund" ja "Schlaflied". Kaupat eivät saaneet laittaa näytille näitä kappaleitä sisältäviä albumeita, mistä koitui yhtyeelle taloudellista haittaa. Näiden kappaleiden sanoitukset kertoivat insestistä, zoofiliasta ja hirviöstä, joka syö pikkulapsia heidän mentyä nukkumaan. Tätä kieltoa vastaa kapinoivat niin yhtye kuin kaupatkin. Die Ärzte soitti konserteillaan kappaleiden melodiaa samaan aikaan, kun yleisö lauloi kappaleiden sanoja. Monet kaupat lopettivat täysin Die Ärzten albumeiden myynnin, mutta jotkut kaupat myivät niitä edelleen avoimesti.
Die Ärzten kapinointi kieltoa vastaan ei loppunut tähän. Samana vuonna, kun kappaleiden esittämisen ja mainostamisen kielto tuli, ilmestyi yhtyeeltä albumi Ab 18, joka sisälsi kaikki kolme kiellettyä kappaletta sekä muita kiistanalaisia sanoituksia sisältäviä kappaleita. Samana vuonna ilmestyi myös kokoelma-albumi Ist das alles? -13 Höhepunkte mit den Ärzten, joka sisälsi myös kolme uutta kappaletta. Näihin aikoihin yhtye sai myös oman maskottinsa, Gwendolinen. Gwendoline esittää naista, jonka kädet ja jalat on sidottu sekä suu tukittu. Die Ärzte on käyttänyt Gwendolineä paljon muun muassa julisteissa sekä levyjen kansissa. Myös albumi Ab 18 ja Gwendolinen käyttäminen kiellettiin.
Die Ärzten seuraava albumi Das ist nicht die ganze Wahrheit... menestyi paremmin kuin edelliset ja oli yhtyeen ensimmäinen albumi Saksan top-10-listalla. Yhtye päätti pitää viimeisen kiertueen, ja siltä ilmestyi live-tripla-albumi Nach uns die Sintflut. Albumista myöhemmin julkaistu tupla-albumi oli Die Ärzten ensimmäinen numero yksi Saksan albumilistalla. Yhtye päätti lopettaa huipulla ja lopetti live-albumin julkaisun jälkeen vuonna 1988.
Vuonna 1989 Die Ärzteltä ilmestyi kokoelmalbumi Die Ärzte früher! – Der Ausverkauf geht weiter!. Farin ja Bela perustivat Die Ärzten lopettamisen jälkeen uudet yhtyeet. Farin perusti yhtyeen King Køng ja Bela perusti yhtyeen Depp Jones. Uudet yhtyeet eivät kuitenkaan menestyneet ja niinpä Farin ja Bela päättivät perustaa Die Ärzten uudelleen.