stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anto Eskola
Viron vapaussodassa

Eskola ilmoittautui vapaaehtoisena Viron vapaussotaan ja oli mukana ensimmäisten joukossa Viroon tulleista suomalaisista. Hänet nimitettiin ensimmäisen komppanian päälliköksi I Suomalaiseen Vapaajoukkoon.
Narvan valtaus on I Suomalaisen Vapaajoukon, ellei kaikkien suomalaisten, tärkein sotilaallinen operaatio ja saavutus Viron vapaussodassa. Erityisen tärkeäksi valtauksen tekee se, että vihollinen pakeni pakokauhun vallassa, vaikka sillä oli moninkertainen ylivoima suomalaisiin nähden. Operaation aloittaneessa Utrian maihinnousussa ei kaatunut ainuttakaan suomalaista, mutta itse Narvan ja sen ympäristön taisteluissa kaatui kymmenen ja katosi kaksi miestä. Haavoittuneita oli noin 30–40.
Narvan kaupunki vallattiin 18. tammikuuta suomalaisten rohkean syöksyn tuloksena. Luutnantti Anto Eskolan johtama ensimmäinen komppania saapui kaupungin torille klo. 17.20. Torille pystytettiin vartoit, jonka jälkeen Eskola lähetti miehiä puhdistamaan kaupunkia viimeisistä vihollisista. Tämän tuloksena 27 vangiksi joutunutta suomalaista kommunistia teloitettiin raatihuoneen edustalla. Myös Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan sotakansankomissaari Lev Trotski ja Viron työkansan kommuunin puheenjohtaja Jaan Anvelt olivat vähällä jäädä vangeiksi. Muutaman tunnin päästä kaupunkiin saapui Varmavuoren tiedustelujoukkue saaden sotasaaliiksi muun muassa lentokoneen. Seuraavan päivän aamuna saapuivat loput suomalaiset ja päivällä virolaiset.
Narvan helppo valtaus nöyryytti vastaperustettua puna-armeijaa ja valoi voitontahtoa virolaisten kaikille rintamille. Tieto suomalaisten tekemästä Narvan valtauksesta levisi myös maailmalle ja kiinnosti ulkomaiden lehdistöä. Taistelun jälkeen Eskola ylennettiin kapteeniksi.
Talvisodassa

Eskola ilmoittautui vapaaehtoisena talvisotaan, vaikka asuikin Kanadassa. Eskola toimi Amerikan Suomalaisen Legioonan 2. komppanian päällikkönä. Komppaniaan kuului 22. helmikuuta jälkeen Suomeen saapuneet vapaaehtoiset. Komppania ei ehtinyt osallistunut taisteluihin, ainoastaan koulutuksiin.[lähde? ]
Yksityiselämä

Anton isä oli liikemies ja rakennusmestari Nestori L. Eskola. Äiti puolestaan Maria Matilda Eskola. Hänellä oli kolme veljeä Niilo Valfred Eskola, Eero Heikki Eskola ja  Eero Heikki Eskola. Molemmat Eerot kuolivat jo lapsena. Toinen päivän ja toinen kahden vuoden ikäisenä. Antolla oli myös neljä siskoa Lahja Matilda Nordman, Laina Marja Paatela, Lelu Mielikki Vainio  sekä kirjailija, sukututkija ja suomentaja  Lempi Maria Ahla . Anto oli naimisissa kolme kertaa, viimeisimpänä Edit (aiemmin Eija) Eskolan kanssa. Aiemmat vaimot olivat Martha Eskola ja Maria Konetsova. Antolla oli yksi lapsi Irja Gunvor Eskola.
Anto Eskola on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Muuta

Anto Eskolan muistoksi juostiin juoksukilpailu Utrian maihinnousun muistotaululta Narvan Raatihuoneentorille vuosina 2018 ja 2019.
Armi Ratia

| Armi Ratia |
| --- | --- |
 Armi Ratia vuonna 1959. (Kuva Pertti Jenytin.)
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1912 Pälkjärvi
Kuollut: 3. lokakuuta 1979 (67 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tekstiilitaiteilija yrittäjä
Puoliso:  Viljo Ratia (1935–1969)
Lapset:  Ristomatti Anttimatti Eriika
Armi Maria Ratia (o.s. Airaksinen, 13. heinäkuuta 1912 Pälkjärvi – 3. lokakuuta 1979 Helsinki) oli tekstiilitaiteilija ja Marimekko Oy:n perustaja ja tunnetuimpia suomalaisia yrittäjiä. Marimekko Oy:n toimitusjohtajana hän oli vuoteen 1969 saakka sekä uudelleen vuodesta 1971.
Elämänvaiheita

Armi Ratia syntyi Laatokan Karjalassa, ja hänen vanhempansa olivat kauppias Matias ja kansakoulunopettaja Hilma (o.s. Korvenoja) Airaksinen.[lähde? ]
Ratia opiskeli tekstiilisuunnittelijaksi taideteollisuuskeskuskoulussa, ja hänellä oli oma kutomo Viipurissa vuosina  1935–1939. Sodan aikana 1939–1941 hän työskenteli toimistovirkailijana puolustusministeriössä. Sen jälkeen hän meni töihin tekstisuunnittelijaksi mainostoimisto Erva-Latvala Oy:hyn. Vuonna 1949 hän siirtyi miehensä omistamaan Printexiin, joka myi aluksi vahakankaita, myöhemmin moderneja vaatteita ja kankaita.[lähde? ]
Vuonna 1951 Armi Ratia perusti yhdessä vaatesuunnittelija Riitta Immosen kanssa Marimekko Oy:n, jonka tarkoituksena oli suunnitella ja markkinoida Printexin kankaita. Salaa vaimoltaan Viljo Ratia lunasti Immosen osakkeet. Printex meni 1953 konkurssiin, mutta konkurssipesä jatkoi toimintaa ja Armi Ratiasta tuli sen pääosakas. Samana vuonna Marimekkoon palkattiin suunnittelijaksi Vuokko Nurmesniemi.[lähde? ]
Marimekko nousi kansainväliseen kuuluisuuteen vuonna 1960, kun Yhdysvaltain tuleva presidenttipuoliso Jacqueline Kennedy ihastui miehensä vaalikampanjan aikana Marimekon asuihin ja poseerasi Sports Illustrated -lehden kannessa Marimekon leningissä. Erityisesti kulttuuri- ja älymystöpiirit ottivat Marimekon tuotteet omikseen. 1960-luvun alussa Ratia innostui Marikylä-projektista, jonka ajatuksen oli rakentaa ”maailmankylä”, joka toimisi Printexin ja Marimekon tuotesuunnittelun laboratoriona ja henkilöstön tukikohtana. Projektin ja ylellisen elämän huikeat kulut söivät Ratian yritysten kannattavuutta ja vuonna 1966 Marimekko ja Printex yhdistettiin kokonaisuuden hallitsemiseksi. 1960-luvun lopulla yhtiötä saneerattiin rankalla kädellä, mutta samoihin aikoihin Armi Ratia palkittiin Yhdysvalloissa Neiman Marcus -tavarataloketjun arvostetulla muotisuunnittelijapalkinnolla.
Marimekon taloudellisen ahdingon aikana syntyi Annika Rimalan suunnittelema Tasaraita-vaatesarja, josta tuli huikea menestys. 1970-luvun alussa Ratia alkoi lisensoida Marimekko-designia ulkomaille ja teki Marimekosta kansainvälisen franchise-ketjun. Yritys nousi uudelleen kannattavaksi. Vuonna 1974 Marimekko sai tasavallan presidentin vientipalkinnon ja yritys listautui pörssiin. Ratian kuoltua Marimekon osake-enemmistö siirtyi hänen lastensa nimiin.[lähde? ]
Ilja Glazunovin maalaama muotokuva Armi Ratiasta on Marimekon toimitusjohtajan huoneen seinällä, riippumatta siitä kuka toimitusjohtajana milloinkin on.[lähde? ]
Jörn Donner ohjasi vuonna 2014 elokuvan Armi elää!, jossa Armi Ratian elämää tarkastellaan metaelokuvan keinoin. Kyse ei ole tavanomaisesta elämäkertaelokuvasta, vaan elokuvassa nähdään teatteriseurue, joka valmistelee teatterinäytelmää Armi Ratiasta, pääroolissa Minna Haapkylä.
Huhtikuussa 2015 Armi Ratia sai nimikkopuiston Helsinkiin, Kaivopuiston kaupunginosaan. Ratian mukaan nimettiin puisto, jolla ei aikaisemmin ollut virallista nimeä. Ratia asui tuon puiston lähellä, osoitteessa Itäinen Puistotie 9, vuodesta 1947 lähtien kolmen vuosikymmenen ajan.
Yksityiselämä

Vuonna 1935 hän meni naimisiin everstiluutnantti ja yrittäjä Viljo Ratian kanssa. Pariskunta sai kolme lasta: Ristomatti (s. 1941), Anttimatti (s. 1944) ja Eriika (Gummerus) (s. 1948). Avioliitto päättyi eroon vuonna 1969.[lähde? ]
Ratia sai vuonna 1939 viidennellä kuukaudella keskenmenon, jossa kaksospojat kuolivat. Vuosina 1941 ja 1944 Ratia sai pojat, Ristomatin ja Anttimatin. Vuonna 1945 Ratia oli jälleen raskaana, mutta hankki laittoman abortin. Jonkun ajan kuluttua abortista Ratia oli taas raskaana odottaen jälleen kaksosia, mutta tämäkin raskaus päättyi keskenmenoon. Seuraavan raskauden aikana Ratia yritti itsemurhaa päästäkseen lapsensaannista, mutta jäi henkiin ja joutui sairaalaan suljetulle osastolle. Tästä raskaudesta syntyi tytär Erika.
Runsaan alkoholinkäytön seurauksena Ratialle kehittyi maksakirroosi, johon hän menehtyi 67-vuotiaana vuonna 1979.
Kirjallisuutta

Ainamo, Antti: ”Ratia, Armi (1912–1979)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 130–134.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5.  / Teoksen verkkoversio.
Parkkinen, Marja-Leena: Love Armi: Armi Ratian henkilökuva.  (Kuvitus: Ristomatti Ratia)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18780-5.
Tanttu, Juha: Armi Ratian maailmassa.  (Kuvatoimitus: Ristomatti Ratia)  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6884-1.
Oranen, Raija: Minä, Armi Maria R.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-45035-1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Armi Ratia ja Marimekon kulta-aika (1976). Ylen Elävä arkisto.
Ratia, Armi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Anna Falchi

| Anna Falchi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1972 (ikä 52) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Italia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Aiheesta muualla
www.annafalchi.it
Anna Falchi (oik. Anna Kristiina Palomäki, s. 22. huhtikuuta 1972 Tampere) on suomalaissyntyinen malli ja näyttelijä.
Falchi syntyi Suomessa, mutta kasvoi Italiassa. Hänellä on suomalais-italialaiset sukujuuret.
Uran alku

Falchi meni 15-vuotiaana suomalaisen äitinsä kehotuksesta mallikurssille Pesaron kaupungissa. Yksi kurssin opettajista havaitsi Falchin potentiaalin ja kehotti tätä ryhtymään malliksi Milanossa. Hän voitti maakunnallisen kauneuskilpailun Marchessa vuonna 1989 ja sijoittui 17-vuotiaana toiseksi Miss Italia -kilpailussa ja sai Miss Cinema -tittelin. Pohjoismaisiin naistyyppeihin mieltynyt elokuvaohjaaja Federico Fellini valitsi hänet erään suurpankin mainosfilmiin vuonna 1992. Vaikka Falchin osuus filmissä oli lyhyt, se herätti suuren huomion ja hän sai runsaasti työtarjouksia. Vuonna 1995 hän oli San Remon laulukilpailun juontajana. Hän esitti juonnossaan muun muassa suomalaisen lastenlorun "Entten tentten" sanoilla kappaleen Pium Paum (Vipula vapula). Hän lauloi sen myös levylle vuonna 1995.
Filmiura

Ensimmäinen Falchin elokuvarooli oli Marco Risin vuoden 1993 filmissä Del continente nero eli Mustalla mantereella. Omasta mielestään tärkeimmän elokuvaroolinsa hän teki vuoden 1994 scifielokuvassa Dellamorte Dellamore. Elokuvauran lisäksi hän ryhtyi tuottajaksi ja perusti veljensä kanssa elokuvatuotantoyrityksen. Falchi on tehnyt 20 elokuvaa ja viisi kalenteria. Hänestä on tullut Italiassa seksisymboli. Yksi hänen tunnetuimmista tempauksistaan on paidan riisuminen 80 000 katsojan edessä jalkapallojoukkue Lazion mestaruusjuhlissa vuonna 2000. Hän oli luvannut tehdä niin, mikäli Lazio voittaisi mestaruuden.
Yksityiselämä

Falchi meni heinäkuussa 2005 naimisiin miljonääri Stefano Ricuccin kanssa Toscanassa, mutta erosi pian. Tuore aviomies sai syytteet sisäpiirikaupoista, konkurssirikoksesta ja veronkierrosta. Hänet vangittiin kolmeksi kuukaudeksi keväällä 2006. Pari erosi pian tämän jälkeen.
Filmografia > Elokuvanäyttelijänä

Nel continente nero, ohjaus Marco Risi (1993)
Anni 90 - Parte II, ohjaus Enrico Oldoini (1993)
S.P.Q.R. - 2000 e ½ anni fa, ohjaus Carlo Vanzina (1994)
Miracolo italiano, ohjaus Enrico Oldoini (1994)
C'è Kim Novak al telefono, ohjaus Riki Roseo (1994)
Dellamorte Dellamore, ohjaus Michele Soavi (1994)
L'affaire, ohjaus Sergio Gobbi (1994)
Palla di neve, ohjaus Maurizio Nichetti (1995)
Celluloide, ohjaus Carlo Lizzani (1995)
Giovani e belli, ohjaus Dino Risi ( 1996)
Paparazzi, ohjaus Neri Parenti (1998)
Body Guards - Guardie del corpo, ohjaus Neri Parenti (2000)
Gli occhi dell'amore, ohjaus Giulio Base (2001)
Operazione Rosmarino, ohjaus Alessandra Populin (2001)
Nessun messaggio in segreteria, ohjaus Paolo Genovese e Luca Miniero (2005)
Bambini, ohjaus Alessio Maria Federici, Peter Marcias, Andrea Burrafato, Michele Rho e Devor De Pascalis (2006)
L'allenatore nel pallone 2, ohjaus Sergio Martino (2008)
Un'estate al mare, ohjaus Carlo Vanzina (2008)
Ce n'è per tutti, ohjaus Luciano Melchionna (2009)
L'uomo nero, ohjaus Sergio Rubini (2009)
Box Office 3D - Il film dei film, ohjaus Ezio Greggio (2011)
I milionari, ohjaus Alessandro Piva (2013)
Filmografia > Televisionäyttelijänä

Casa Vianello, (1993), 4. kausi - roolihenkilö: Anna Marini
Desideria e l'anello del drago, ohjaus Lamberto Bava (1994)
La principessa e il povero, ohjaus Lamberto Bava (1997)
Gli eredi, ohjaus Joseé Dayan (1997)
Caraibi, ohjaus Lamberto Bava (1998)
La casa delle beffe, ohjaus Pier Francesco Pingitore (2000)
Piper, ohjaus Francesco Vicario (2009)
Lisäksi lukuisia juontajantehtäviä eri TV-ohjelmissa.
Filmografia > Tuottajana

Nessun messaggio in segreteria, ohjaus Paolo Genovese (2005)
Ce n'è per tutti, ohjaus Luciano Melchionna (2009)
Due vite per caso, ohjaus Alessandro Aronadio (2010)
Appartamento ad Atene, ohjaus Ruggero Dipaola (2012)
E la chiamano estate, ohjaus Paolo Franchi (2012)
Good As You - Tutti i colori dell'amore, ohjaus Mariano Lamberti (2012)
Amaro amore, ohjaus Francesco Henderson Pepe (2013)
Come il vento, ohjaus Marco Simon Puccioni (2013)
Aiheesta muualla

Viralliset nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Anna Falchi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marcellinus (paavi)

| Marcellinus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 25. lokakuuta 304 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  30. kesäkuuta 296
Paavius päättyi:  25. lokakuuta 304
Edeltäjä:  Pyhä Caius
Seuraaja:  Pyhä Marcellus I
Marcellinus (k. 25. lokakuuta 304) oli roomalaissyntyinen Katolisen kirkon 29. paavi, joka toimi paavina 30. kesäkuuta 296 – 25. lokakuuta 304. Hän kärsi marttyyrikuoleman Roomassa. Hänen muistopäivänsä on 26. huhtikuuta.
Marcellinus oli keisari Diocletianuksen vainojen uhri siinä määrin, että hän luopui jopa uskostaan pelastaakseen henkensä.
Antuhnovo

| Antuhnovo Антухново |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Outovan piiri
Koordinaatit:  58°41′25″N, 28°01′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Gdovan valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Gdovka
Laskujoki:  Gdovka
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  alle 60 m  mpy. 
Pituus:  0,54 km 
Leveys:  0,25 km 
Pinta-ala:  5 ha 
Tilavuus:  0.000090 km³ 
Keskisyvyys:  1,8 m 
Suurin syvyys:  3 m 
Valuma-alue:  28,7 km² 
Saaria:  ei saaria 
 fiAntuhnovo 
Antuhnovo (ven. Антухново) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.
Maantietoa

Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se on Gdovkan läpivirtausjärvi, joka sijaitsee jokilaaksoa leveämmässä painaumassa. Sekä järven ylä- että alapää on soistunut umpeen. Järvi sijaitsee metsäalueella ja lähimmät kylämäiset asuinpaikat ovat kolme kilometriä koilliseen sijaitseva Slydka (ven. Слудка ), viisi kilometriä luoteessa oleva Seltsy (ven. Сельцы) ja yhdeksän kilometriä kaakossa sijaitseva Trutnevo (ven. Трутнево). Antuhnovo on autio.
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, kiiski ja mutakala. Järvessä on mutapohja ja sen rannat kasvavat turvettä ja rantaveteen on kaatunut kuoleita puita. Vedessä kelluu toisinaan turvelauttoja.
Vesistösuhteita

Antuhnovo sijaitsee Gdovkan valuma-alueella sen pääuomassa. Gdovka laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järveen ei laske muita ojia kuin Gdovka, joka on samalla sen laskujoki. Järven valuma-alueen koko on 28,7 neliökilometriä .
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
Austin A30 / A35

| Austin A30 |
| --- | --- |
 Austin A30 2-ovinen Saloon 1954
Valmistustiedot
Valmistaja:  Austin Motor Company British Motor Corporation
Valmistusvuodet:  1951 – 1956
Tuotantomäärä:  223 264
Korimalli:  4-ovinen saloon 2-ovinen saloon 2-ovinen estate 2-ovinen van
Seuraaja:  Austin A35
Tekniset tiedot
Moottori:  803 cc BMC A-sarja
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-portainen manuaali
Mitat
Pituus:  3467 mm ( 136,5" )
Akseliväli:  2019 mm ( 79,5" )
Leveys:  1397 mm ( 55" )
Austin A30 oli Austin Motor Companyn ja sen seuraajan British Motor Corporationin vuosina 1951–1956 valmistama pieni ja edullinen automalli. Mallin myynnissä ja markkinoinnissa viitattiin Austinin maailmansotien välissä valmistamaan, huippusuosittuun Austin 7 -malliin, ja A30 esiteltiinkin ”Uutena seiskana”. Monissa teksteissä ja tehtaan mainoksissa auton mallinimi on A30 Seven.
Ominaisuudet

A30:ssa oli ensimmäisenä Austinin valmistamana mallina teräspellistä prässätty itsekantava korirakenne, mikä teki autosta kevyemmän ja tukevamman kuin sen kilpailijoiden malleista. Edessä oli erillisistuimet, takaistuin oli sohvamallinen, ja istuimien verhoilu oli vinyyliä. Perusmallin varustukseen kuului tuulilasinpyyhin ja kuljettajanpuolen häikäsysuoja, jonka sai matkustajallekin lisämaksusta. Myös lämmityslaite oli maksullinen lisävaruste. Suomeen tuoduissa malleissa maahantuoja oli listannut nämä varusteet vakiovarusteiksi. Toisaalta auton 2-ovisesta saloon-versiosta löytyy pikkuhienoutena etureunastaan saranoitu, tuuletusasentoon avattava takasivuikkuna.
Malli tuli aluksi myyntiin vain 4-ovisena saloonina, 2-ovinen versio esiteltiin vuonna 1953. Vuonna 1954 mallistoon lisättiin umpikylkinen van ja sen pohjalta tehty, sivuikkunalla ja takapenkillä varustettu Countryman-estate. Austinin vanin kuormatila oli mitoiltaan pienempi ( 1.70 m3 ) kuin samoilla markkinoilla kilpailevan O-type 5cwt Morris Minor vanien ( 2.15 m3 ), mutta autojen kantavuus oli silti sama. Uusi isompi Austin A35 korvasi A30:n vuonna 1956. Uudessa mallissa oli mm. suurempi takaikkuna ja A30:n korin B-pilariin sijoitetut suuntaviitat oli vaihdettu nykyaikaisempiin suuntavilkkuihin.
Tekniikka

A30 oli varustettu oman aikansa moottoriteknisellä huipputuotteella, A-sarjan nelisylinterisellä rivimoottorilla, joka tuotti tehoa 30 hevosvoimaa, ja sen huippunopeus oli tehtaan ilmoituksen mukaan 110 km/h. Auton kiihtyvyys nollasta 60 mailiin oli 42,3 sekuntia ja polttoaineenkulutus sadalla kilometrillä seitsemän litraa. Auton kokoon ja tehoon nähden korkea kulutus selittyy osittain moottorin alhaisella puristussuhteella ( 7,5:1 ). Tämä taas on seurausta sodan aiheuttamasta polttoainepulasta; yleisesti saatavilla olevan bensiinin oktaaniluku Britanniassa oli 70, matala puristussuhde taas hankaloitti etenkin pieniä moottoreita huonon hyötysuhteen muodossa. Vuodesta 1952 alkoi markkinoille tulla vapaammin korkeampioktaanista bensiiniä. Ensimmäisen vuoden A30:n teho oli 28 hv ja puristussuhde 7,2:1.
 Jarrut olivat yhdistelmä vanhaa ja uutta ja auton takapyörien jarrujärjestelmää arvosteltiin vanhanaikaiseksi. Etujarruina oli jarruvalmistaja Lockheedin hydrauliset rumpujarrut. Takana auton koriin oli kiinnitetty yksi työsylinteri, jonka voima pyörän jarruille siirrettiin mekaanisesti, tankojen avulla. Arvostelusta huolimatta auton jarrujärjestelmä oli toimiva ja riittävän tehokas.
Vaihteisto oli neliportainen, joka tämän aikakauden autoissa oli todella harvinaista. Ensimmäinen vaihde oli synkronoimaton ja kolme ensimmäistä vaihdetta oli välitetty lyhyiksi, kolmoselta neloselle välityksessä oli suuri harppaus.
Jousitus oli edessä järjestetty erillisin kierrejousin, taka-akseli oli jäykkä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Austin A30 2-ovinen saloon | Austin A30 4-ovinen saloon 1954 | Austin A30 Countryman estate | Austin A30 5 cwt van |
Austin A35

| Austin A35 |
| --- | --- |
 Austin A35, 2-ovinen saloon
Valmistustiedot
Valmistaja:  BMC
Tuotantomäärä:  129,245 ( saloon ) 151,652 ( estate, van, pick-up )
Edeltäjä:  Austin A30
Seuraaja:  Austin A40 Farina
Tekniset tiedot
Moottori:  BMC A-sarja 1956 – 1962  948 cc saloon ,estate, van 1962 – 1968  1098 cc van
Mitat
Pituus:  3467 mm ( 136,5" )
Akseliväli:  2019 mm ( 79,5" )
Leveys:  1397 mm ( 55" )
Austin A35 oli British Motor Corporationin vuosina 1956 - 59 valmistama pieni henkilöauto. Mallista oli myös takaistuimella ja sivuikkunalla varustettu estate-versio, jota valmistettiin vuosina 1956 - 62 sekä umpikylkinen van, valmistusvuodet 1956 - 68.
Ominaisuudet

A35 esiteltiin vuonna 1956 suositun Austin A30:n seuraajaksi. Uusi mallinimi kuvasi aiempaa suurempaa ja tehokkaampaa, 34:n hevosvoiman, BMC A-sarjan moottoria. Uuden moottorin ansiosta auton huippunopeus ja kiihtyvyys olivat kasvaneet.
Ulkonäöltään A35 oli hyvin samankaltainen edeltäjänsä kanssa. Pyöräkoko oli 13" kuten A30:ssa. Näkyvimpinä ulkoisina muutoksina edeltävään malliin verrattuna oli suurempi takalasi sekä maski joka oli nyt maalattu, aiemman kromatun sijaan.  B-pilarien vinkkarit olivat poistuneet ja nyt autossa oli nykyaikaiset suuntavilkut edessä ja takana. Lattialle sijoitetun vaihteenvalitsimen toimintaa oli parannettu, ensimmäinen vaihde oli edelleen synkronoimaton. Auton parantunut suorituskyky on osaltaan uudistetun vaihdelaatikon ansiota. A30:n vaihteiston kolme ensimmäistä välitystä olivat välityssuhteeltaan lyhyitä ja lähellä toisiaan, kolmos-nelosvaihteen välissä oli suuri harppaus. A35:n välityssuhteita oli muutettu pidemmiksi ja auto saavutti nyt kolmosvaihteella nopeuden 60 mailia tunnissa ( 97 km/h ), aiemman 45:n mailin tuntinopeuden ( 72 km/h ) sijaan.
Kuten jo A30-malli, A35 oli tarjolla sekä 2- tai 4-ovisena saloonina että 2-ovisena Countryman-estate -mallina. Tavarankuljetukseen tarkoitettu umpikylkinen van kuului myös mallistoon, sen valmistus jatkui vuoteen 1968. Lisäksi vuonna 1956 A35:sta tehtiin 475 kpl:n erä avolavaista coupe utility-mallia. A35:n henkilömallin korvasi vuonna 1959 uusi Austin A40 Farina, mutta estate-mallia valmistettiin vuoteen 1962.
Brittiläinen "Motor"-lehti koeajoi 948 cc moottorilla varustetun A35:n vuonna 1956 ja mittasi auton huippunopeudeksi 71.9 mailia tunnissa ( 115,7 km/h ), kiihtyvyys 0-60 mph ( 97 km/h ) vei 30,1 sekuntia. Polttoaineenkulutus oli 6,8 l/100 km.
Omana aikanaan A35 oli Britteinsaarilla suosittu auto rata-autoilun saloon-luokissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.austinmemories.com/page8/page33/page33.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
MTV 90s

| MTV 90s |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  5. lokakuuta 2020
Omistaja:  ViacomCBS
Kuvaformaatti:  16:9 (SDTV)
Näkyvyysalue:   Eurooppa
Korvasi kanavan:  MTV Rocks
Rinnakkaiskanava(t):  MTV Hits, Club MTV, MTV 80s
Saatavuus
Kaapeliverkko
DNA:  403
Elisa:  155
Telia:  316
Infobox OKNimi-testi OK: 
MTV 90s on eurooppalainen musiikkitelevisiokanava, jonka omistaa ViacomCBS. Kanava aloitti lähetykset lokakuussa 2020 ja korvasi MTV Rocksin. Kanava esittää nimensä mukaisesti 90-luvun musiikkivideoita.
Maing

| Maing |
| --- | --- |
 Kaupungintalo
 vaakuna
 Maing
 Koordinaatit: 50°18′35″N, 3°29′12″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Nord
Arrondissementti:  Valenciennes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,7 km²
Väkiluku (2020):  4 039 
 – Väestötiheys:  345 as./km²
Kunnan numero:  59369
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maing on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Escautjoen varrella, noin seitsemän kilometriä Valenciennesin kaupungista etelään.
Saint-Géryn kirkko
Hiekkakivestä rakennetussa Saint Géryn seurakuntakirkossa on 1300-luvulta peräisin oleva julkisivu. Kirkon laiva on rakennettu 1300- ja 1600-luvuilla. Pilarit ovat osittain peräisin 1100-luvulta.
Maingin uusklassinen kaupungintalo rakennettiin vuosina 1847-48. Vuonna 1832 oli tullut voimaan koulutuksesta vastaavan ministerin François Guizot’n ajama laki, joka edellytti että joka kunnassa piti olla koulu sekä pojille että tytöille. Maingin kaupunki käytti tätä Guizotin lakia hyväkseen, ja rakennutti yhdistetyn koulu- ja kaupungintalon.
Urheilu

Kunnassa on Pariisi–Roubaix kaksi maantiepyöräkilpailussa käytettävää kivitieosuutta eli pavéa.Maing-Quérénaing osuuden pituus on 3 000 metriä ja nousu 59 metriä. Maing-Monchaux-sur-Ecaillon osuuden pituus on 1 700 metriä ja nousu 39 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maing Wikimedia Commonsissa