stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
München
Historia > Sodanjälkeinen München

Yhdysvaltain miehityksen jälkeen vuonna 1945 aloitettiin Münchenin jälleenrakennustyöt. Kaupungin jälleenrakennussuunnitelma oli konservatiivinen ja sotaa edeltävän ilmeen palauttamiseen pyrkivä, mikä oli sodanjälkeisen Saksan kaupungeissa harvinaista.
Münchenin asukasluku ohitti miljoonan rajapyykin vuonna 1957. Kaupunki isännöi shakin olympialaisia vuotta myöhemmin. Vuonna 1972 München keräsi laajalti kansainvälistä huomiota kesäolympialaisillaan, jotka jäivät historiankirjoihin niin kutsutun Münchenin verilöylyn vuoksi. Kesäolympialaisissa palestiinalaiset Musta syyskuu -järjestön terroristit ottivat panttivangeikseen israelilaisia urheilijoita. Saksan liittotasavallan hallituksen pelastusyritys epäonnistui ja panttivangit, viisi terroristia sekä yksi saksalainen poliisi kuolivat.
Kaupunki palasi urheilun valokeilaan vuonna 1974, kun siellä pelattiin useita jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita, mukaan lukien finaali. Niin ikään vuoden jalkapallon vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa München oli yksi otteluisännistä.
Politiikka

Baijerin pääkaupunkina München on osavaltion parlamentin ja hallinnon keskuskaupunki. Lisäksi siellä kokoontuu Ylä-Baijerin hallintopiirin ja Münchenin piirikunnan hallinnot. Kaupungissa myös sijaitsee Saksan ylin veroasioita käsittelevä oikeusaste Bundesfinanzhof ja Euroopan patenttivirasto. SPD on jo pitkään ollut valtapuolueen asemassa Münchenissä, mikä on poikkeus perinteisesti CSU:n hallitsemassa Baijerissa.
Politiikka > Ystävyyskaupungit

Edinburgh (Yhdistynyt kuningaskunta), vuodesta 1954
Verona (Italia), vuodesta 1960
Bordeaux (Ranska), vuodesta 1964
Sapporo (Japani), vuodesta 1972
Cincinnati (Yhdysvallat), vuodesta 1989
Kiova (Ukraina), vuodesta 1989
Harare (Zimbabwe), vuodesta 1996
Talous ja infrastruktuuri

München on maailmankaupunki sekä Saksan merkittävin finanssikeskus heti Frankfurt am Mainin jälkeen. Sen talous on Saksan kaupungeista suurin. Työttömyysprosentti oli vuonna 2014 vain 3%. Münchenin pörssi on perustettu vuonna 1830, ja sinne on listautunut yli 6 300 yritystä. Kaupunki onkin Etelä-Saksan talouskeskus, ja siellä on lukuisien yritysten, kuten Siemensin, BMW:n, MANin, Linden ja Allianzin pääkonttorit. Myös McDonald’sin ja Microsoftin Euroopan pääkonttorit sijaitsevat siellä.
München on merkittävä liikenneen solmukohta, ja sieltä on rautatieyhteydet Saksan muihin suuriin kaupunkeihin ja Itävaltaan. Autobahnit Stuttgartista, Nürnbergistä ja Salzburgista risteävät kaupungissa. Franz Josef Straußin mukaan nimetty Münchenin lentoasema sijaitsee 27 kilometriä kaupungista koilliseen. Paikallisliikenne koostuu sekä raide- että bussiliikenteestä. Metrossa on sata asemaa, ja sen lisäksi kaupungissa kulkee 8-linjainen S-Bahn ja 13-linjainen raitiovaunuverkko.
Väestö

Huhtikuussa 2024 Münchenissä oli 1 592 996 asukasta. Se tekee Münchenistä Saksan kolmanneksi suurimman kaupungin. Münchenin asukkaista 28,5 prosenttia on ulkomaalaisia, osuus on Saksan suurimpia. Ulkomaalaisten määrän lisääntyminen näkyy myös politiikassa. Maahanmuuttovastaisuutta ovat kasvattaneet 2000-luvulla tapahtuneet väkivaltaiset iskut, joista tekijät ovat olleet turvapaikanhakijoita.
1852 Münchenin väkiluku ylitti 100 000 asukkaan rajan, mikä teki siitä saksalaisittain suurkaupungin (saks. Großstadt). Sen jälkeen väkiluku jatkoi kasvuaan nopeasti, ja vuonna 1883 kaupungissa asui jo yli 250 000 ihmistä. Vuoteen 1901 mennessä luku kaksinkertaistui noin 500 000:een. Siten Münchenistä tuli Berliinin ja Hampurin jälkeen Saksan kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 1933 väkiluku oli noin 840 000, ja vuonna 1957 ylitettiin miljoonan asukkaan raja.
Väestö > Uskonto

Ylä-Baijerin alue on läpi historian ollut vahvaa katolista aluetta. Michaelskirchen ja sen yhteydessä toimivan yliopiston rakentamisen myötä Münchenistä tuli jesuiittojen vahvin toimipaikka Alppien pohjoispuolella ja arkkienkeli Mikaelista tuli vanhan uskon säilyttämisen symboli. München tuli tunnetuksi Saksan Roomana ja "365 kirkon kaupunkina", jonka myötä paavi Pius VI vieraili kaupungissa vuonna 1782.
Nykypäivänäkin katolinen kirkko on Münchenin kirkoista suurin. Kaupungissa sijaitsee Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunta. Vuoden 2016 lopussa kaupungin asukkaista enemmistö, 54,9 prosenttia, oli uskontokuntiin kuulumattomia. Katolisia asukkaista oli 32,4 prosenttia, evankelisia 11,6 prosenttia, juutalaisia 0,3 prosenttia ja muita uskontoja edusti 0,9 prosenttia väestöstä. Münchenin juutalaiseen yhteisöön kuuluu noin 9 700 jäsentä, joista suurin osa on nykyisin itäeurooppalaista alkuperää.
Arkkitehtuuri

Münchenin keskeisimpiin aukioihin lukeutuu vanhankaupungin sydämessä sijaitseva Marienplatz, jota reunustavat Münchenin uusi ja vanha raatihuone. Aukiolla on historiaa 1100-luvulle saakka, mutta se tunnettiin pitkään vain "aukiona" tai "markkinapaikkana". Koska se sijaitsee kahden pääkadun risteyksessä, se oli kaupungin keskusta ja kaupankäyntipaikka, jossa myytiin viljaa, munia, kalaa ja viiniä. Vuonna 1315 herttua julisti alueen kaupungin omistamaksi, jonka myötä Münchenin kaupunki sai yksityisoikeuden rakentaa aukion ympärille.
Vuonna 1638 vaaliruhtinas Maksimilian I pystytti aukiolle Mariensäule-muistomerkin votiivilahjaksi sen jälkeen kun Ruotsin armeijan joukot lopettivat kaupungin piirityksen kolmekymmenvuotisen sodan aikana. Aukion nimi muutettiin silloisesta Schrannenplatzista Marienplatziksi vuonna 1854. Aukion alapuolella sijaitsevat Münchenin metron ja S-Bahnin asemat.
Münchenin keskiaikaisesta linnoituksesta on nykyisin jäljellä kolme porttia: Isartor idässä, Sendlinger Tor etelässä ja Karlstor lännessä. Karlstor, joka jälleenrakennettiin tuhoisan toisen maailmansodan jälkeen, johtaa Karlsplatzin suurelle aukiolle jota hallitsee Justizpalast eli Oikeuspalatsi. Karlsplatzista käytetään arkisemmin nimeä Stachus.
Vanhankaupungin vanhin kirkko on Peterskirche eli St. Peters. Kirkko edusti alkujaan romaanista arkkitehtuuria, mutta sen nykyinen ulkoasu edustaa enimmäkseen gotiikkaa. Kirkon interiööri puolestaan on saanut nykyisen asunsa barokin aikakaudella. Münchenin huomattavin kirkko ja vanhan keskustan korkein rakennus Frauenkirche toimii Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan tuomiokirkkona. Odeonsplatzin laidalla sijaitsee italialais-barokkityylinen Theatinerkirche. Jesuiittakirkko St. Michael on puolestaan yksi Saksan suurimmista renessanssiarkkitehtuuria edustavista kirkoista.
Münchenin kaupunginmuseo sijaitsee myöhäisgoottilaisessa asevarastossa.
Arkkitehtuuri > Puistot

Münchenissä sijaitsee lukuisia puistoja. Niistä kenties huomattavin on Englischer Garten. Puisto sijaitsee lähellä kaupunkikeskustaa. Se on 3,7 neliökilometrin pinta-alallaan yksi Euroopan suurimmista kaupunkipuistoista. Englischer Gartenin suunnittelusta on vastannut yhdysvaltalainen Benjamin Thompson.
Muihin müncheniläisiin puistoihin lukeutuu muun muassa Olympiapark ja Westpark sekä Nymphenburgin linnan puutarhat. Kaupungin vanhin puisto on Hofgarten, jolla on historiaa 1500-luvulle saakka. Eläintarha Tierpark Hellabrunn avattiin yleisölle ensimmäisen kerran vuonna 1911. Sen on suunnitellut arkkitehti Emanuel von Seidl.
Kulttuuri > Ruoka

Münchenin tyypillinen makkaralaatu on Weisswurst, joka valmistetaan vasikanlihasta ja pekonista. Ruokalaji juontaa juurensa Ranskaan, josta maahanmuuttajat toivat sen mukanaan ennen 1800-lukua.
Paikallisessa ruoanlaitossa käytetään paljon retiisejä, ja eräs palkoretiisilajike on nimetty kaupungin mukaan Münchenin olueksi.
Kulttuuri > Tapahtumia > Oktoberfest

Oktoberfest on kaksiviikkoinen olutjuhla syys-lokakuussa. Se kerää vuosittain miljoonia osallistujia ympäri maailman.
Kulttuuri > Tapahtumia > Starkbierfest

Kolmiviikkoista Starkbierfestiä vietetään vuosittain helmi-maaliskuussa. Juhlan, jossa tyypillisesti nautitaan noin 7,5 prosentin paikkeilla olevaa dobbelbock-olutta litran tuopeista. Sen historia juontuu 1600-luvulle, jolloin munkkien ei paastonaikaan sallittu syödä kuin yksi ateria päivässä ja senkin piti olla kevyttä kasvisruokaa. Paastoa keksittiin kiertää panemalla erikoisen vahvaa ja kaloripitoista olutta, jolla täydennettiin päivittäistä ruokavaliota. Perinteisin juhlanviettopaikka on Paulanerin oluthalli Nockherbergissä, jossa juhlan avaa Baijerin pääministeri nauttimalla ensimmäisen kolpakollisen Salvator-olutta. Pienimuotoisempia juhlia vietetään myös monien muiden paikallisten panimoiden oluthuoneilla.
Kulttuuri > Tapahtumia > Schäfflertanz

Seitsemän vuoden välein Münchenissä järjestetään käsityöläisperinteiden mukaisesti Schäfflertanz-tapahtuma (suom. tynnyrintekijän tanssi), jolloin müncheniläiset tanssivat muodostelmissa Marienplatz-aukiolla. Legendan mukaan tanssi sai alkunsa fiktiivisestä vuoden 1517 rutosta, jolloin tynnyrintekijät tanssivat läpi Münchenin elottomien katujen tuodakseen kaupunkiin "tuoretta elinvoimaa". Tanssia kuvattiin jo 1700-luvulla vanhaksi perinteeksi, mutta nykyaikaisen tanssin koreografiat, puvut ja melodiat perustuvat Tynnyrintekijöiden kisälliyhdistyksen säädöksiin, ja yhdistys perustettiin vasta vuonna 1871.
Kulttuuri > Tapahtumia > Metzgersprung

Münchenin Metzgersprung (suom. Teurastajan hyppy) oli 1800-luvulla hyvin tunnettu laskiaisaaton ajanviete. Tuolloin teurastajakisällit kerääntyivät Marienplatzille ja hyppäsivät Fischbrunnenin suihkulähteeseen kastellen sekä itsensä että mahdolliset katsojat. Tämän tavan lisäksi käsityöläiskilloilla oli muitakin "valmistujaisseremonioita", joilla killat hakivat huomiota ammatilleen.
Kuten Schäfflertanzin, myös Metzgersprungin kerrotaan virheellisesti alkaneen vuoden 1517 rutosta, vaikka tuona vuonna kaupungissa ei ollut ruttoa. Ensimmäinen kirjallinen lähde tavasta on vuodelta 1793, jolloin vaaliruhtinas Karl Theodor kielsi sen lyhyeksi aikaa. Tapa jatkui uudistetun Fischbrunnen-lähteen vihkimisen myötä vuonna 1954 ja jatkuu yhä tähän päivään asti.
Urheilu

Münchenin merkittävin jalkapalloseura on Bundesliigassa pelaava FC Bayern München, jolla on toimintaa myös muun muassa käsipallossa ja koripallossa. Seuran jalkapallojoukkueen kotikenttänä toimii Allianz Arena. FC Bayern Münchenillä on Saksan urheiluseuroista eniten rekisteröityneitä kannattajia, noin 130 000. Jalkapalloseura TSV 1860 München pelaa Bundesliigan 2. sarjassa. Münchenin jääkiekkoseuroista merkittävin on vuonna 1998 muodostettu EHC München.lähde?
Münchenissä on järjestetty vuoden 1972 kesäolympialaiset. Samana vuonna valmistui kaupungin olympiastadion, joka sijaitsee Olympiaparkin sydämessä.lähde?
Kaksi vuotta myöhemmin Olympiastadionilla pelattiin jalkapallon MM-kisojen 1974 loppuottelu Saksa – Hollanti 2–1. Vuonna 1988 kaupunki toimi yhtenä kisapaikkana jalkapallon EM-kilpailuissa. München toimi myös yhtenä isäntäkaupungeista vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen Münchenin-kenttänä toimi niitä varta vasten rakennettu Allianz Arena.lähde? Olympiastadionilla järjestettiin myös yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2022.
Keskiajalla Münchenin keskustorilla järjestettiin vuosittain turnajaiset, jotka olivat harvoja tapahtumia, joissa kaupungin hallinto näyttäytyi julkisesti. Kaupunki maksoi turnajaisten kustannukset, ja niitä katettiin järjestämällä Glückshafen-vedonlyöntejä. Suurimmat turnajaiset järjestettiin vuonna 1568 herttua Vilhelm V Baijerilaisen ja Renata Lothringeniläisen häiden kunniaksi, ja esimerkiksi Itävallan arkkiherttuat saapuivat paikalle 1500 hevosen voimin. Turnajaisten päätapahtuman Kröndlstechen-peitsiottelun voittajaksi selviytyi Caspar Nothafft von Wernberg zu Alhaming, ja tapahtuma on ikuistettu Marienplatzin kellotornin nukke-esitykseen yhdessä Schäfflertanzin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta München Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta München Wikimatkoissa
Panoraamakuvia Münchenin nähtävyyksistä
| n k Maantieteellisen Euroopan yli miljoonan asukkaan kaupungit |
| --- | --- |
 Barcelona  Belgrad  Berliini  Birmingham  Budapest  Bukarest  Bryssel  Donin Rostov  Hampuri  Harkova  Istanbul1  Kazan  Kiova  Köln  Lontoo  Madrid  Milano  Minsk  Moskova  München  Nižni Novgorod  Odessa  Pariisi  Perm  Pietari  Praha  Rooma  Samara  Sofia  Tbilisi  Ufa  Varsova  Volgograd  Voronež  Wien 
1Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa
Baijerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Aichach-Friedberg
Altötting
Amberg
Amberg-Sulzbach
Ansbachin piirikunta
Ansbach
Aschaffenburgin piirikunta
Aschaffenburg
Augsburgin piirikunta
Augsburg
Bad Kissingen
Bad Tölz-Wolfratshausen
Bambergin piirikunta
Bamberg
Bayreuthin piirikunta
Bayreuth
Berchtesgadener Land
Cham
Coburgin piirikunta
Coburg
Dachau
Deggendorf
Dillingen an der Donau
Dingolfing-Landau
Donau-Ries
Ebersberg
Eichtätt
Erding
Erlangen
Erlangen-Höchstadt
Forchheim
Freising
Freyung-Grafenau
Fürstenfeldbruck
Fürthin piirikunta
Fürth
Garmisch-Partenkirchenin piirikunta
Günzburg
Haßberge
Hofin piirikunta
Hof
Ingolstadt
Kaufbeuren
Kelheim
Kempten
Kitzingen
Kronach
Kulmbach
Landsberg am Lech
Landshutin piirikunta
Landshut
Lichtenfels
Lindau
Main-Spessart
Memmingen
Miesbach
Miltenberg
Mühldorf am Inn
Münchenin piirikunta
München
Neuburg-Schrobenhausen
Neumarkt in der Oberpfalz
Neustadt an der Aisch-Bad Windsheim
Neustadt an der Waldnaabin piirikunta
Neu-Ulm
Nürnberg
Nürnberger Land
Oberallgäu
Ostallgäu
Passaun piirikunta
Passau
Pfaffenhofen an der Ilm
Regen
Regensburgin piirikunta
Regensburg
Rhön-Grabfeld
Rosenheimin piirikunta
Rosenheim
Roth
Rottal-Inn
Schwabach
Schwandorf
Schweinfurtin piirikunta
Schweinfurt
Starnberg
Straubing
Straubing-Bogen
Tirschenreuth
Traunstein
Unterallgäu
Weiden in der Oberpfalz
Weilhelm-Schongau
Weißenburg-Gunzenhausen
Wunsiedel im Fichtelgebirge
Würzburgin piirikunta
Würzburg
Münchenin kaupunginosat.
Ensimmäinen kaupunkikuva Münchenistä, julkaistu Nürnbergin kronikassa. vuonna 1493.
Theatinerkirchen barokkikirkko.
Justizpalast vuoden 1900 tienoilla.
Sodassa tuhottu Siegestor vuonna 1945.
Postimerkki Münchenin 1972 kesäolympialaisista.
Baijerin parlamenttirakennus Maximilianeum Münchenissä.
BMW:n pääkonttori sijaitsee Münchenissä.
Vanhaakaupunkia
Frauenkirche
St. Michaelin kirkon alttari Münchenissä
Münchenin olympiapuisto
Marienplatzin kellotornin nuket tanssivat Schäfflertanzin joka päivä kello 11.
Allianz Arena Münchenissä.
Elina Ylivakeri

Elina Maria Ylivakeri (myöhemmin Rajala; 25. heinäkuuta 1943 Hämeenkyrö – 19. joulukuuta 1988 Hämeenkyrö) oli suomalainen malli ja varatuomari. Hänen puolisonsa oli kirjailija Panu Rajala, joka julkaisi Ylivakerista suurta kohua herättäneen elämäkerran vuonna 1997.
Ylivakeri syntyi Hämeenkyrössä uskonnolliseen maalaistalon perheeseen sen toiseksi vanhimpana lapsena. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 ja aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa. Ylivakeri teki myöhemmin opintojensa ohessa myös mallin töitä ja onnistui muutamassa vuodessa nousemaan alansa suomalaiseksi huippunimeksi. Vuonna 1968 hän muutti New Yorkiin jatkamaan valokuvamallin uraansa ja jätti samalla opintonsa kesken. Ylivakeri oli Eileen Fordin mallitoimiston palveluksessa ja toimi useiden tunnettujen muotikuvaajien, muun muassa Richard Avedonin mallina.
Kyllästyttyään pinnalliseksi ja kovaksi kokemaansa muotimaailmaan Ylivakeri palasi Suomeen vuonna 1972. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja tapasi pääkaupungissa myös tulevan puolisonsa Panu Rajalan, jonka kanssa hän meni naimisiin 1975. Heille syntyi kolme lasta. Ylivakeri valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1980 ja työskenteli pari vuotta apulaisena Ikaalisten tuomiokunnassa. Saatuaan varatuomarin arvon vuonna 1983 hän palasi perheineen Hämeenkyröön ja työskenteli Hämeenkyrön kunnan oikeusavustajana kuolemaansa asti. Hän kuoli rintasyöpään vuonna 1988.
Yhdyskuntasuunnittelu

Yhdyskuntasuunnittelu (myös aluesuunnittelu) tarkoittaa ihmisyhdyskuntien suunnittelua, joka koostuu sekä kaavoituksesta että yhdyskuntateknisestä suunnittelusta. Tarkoituksena on suunnitella rajatulla alueella muun muassa maa- ja vesialueiden käyttöä sekä kuntatason palveluiden ulottamista ihmisten lähiympäristöön.
Yhdyskuntasuunnittelu on paikallista tai alueellista toimintaa (kaupunkisuunnittelua, aluesuunnittelua). Keskeistä on miettiä, miten palvelut ja muu ihmistoiminta sijoitetaan maantieteellisesti. Toisenlainen suunnittelun taso on maankäytön suunnittelu, jonka työvälineenä on asemakaava. Yhdyskuntasuunnittelussa huomioitavia yleisiä asioita ovat asumisalueiden, liikennealueiden, viheralueiden, elinkeinojen ja palvelujen sujuva sijoittaminen. Myös rakennetun ympäristön eri osa-alueiden vuorovaikutus tulee ottaa huomioon. Yhdyskuntasuunnittelussa kestävää kehitystä edistetään kehittämällä ihmisten elinympäristön laatua ja sosiaalista kestävyyttä. Näihin asioihin kuuluvat ympäristönsuojeluun liittyvät seikat.
Historia

Suomessa säädettiin asemakaavalaki vuonna 1931. Siihen saakka valtio ja kaupungit kaavoittivat vain omistamiaan maita, eikä maalaiskunnissa ollut kaavasuunnittelua lainkaan. Suunnitelmallisuuden ja määräysten puute synnytti kaupunkien ympärille epämääräisiä esikaupunkialueita. Vuodesta 1931 viranomaiset ovat voineet kaavoittaa myös yksityisiä maita. Vuoden 1958 rakennuslaki virallisti yleiskaavasuunnittelun, jota oli epävirallisesti tehty jo aikaisemminkin. Yhdyskuntasuunnittelun voimakas kehitysvaihe alkoi Suomessa 1960-luvulla, jolloin alettiin suunnitella myös alueiden taloudellis-toiminnallista puolta. Vuoden 1977 kunnallislaki määräsi, että “kunnalla on oltava kunnanvaltuuston ohjeellisena hyväksymä kunnan olojen kehittämistä, hallinnon ja talouden hoitamista sekä toimintojen sijoittamista koskeva kuntasuunnitelma.” Monet kunnat jakoivat suunnittelun kahteen osaan: tavoite- ja toteuttamissuunnitteluun. Kunnan yleiset kehittämistavoitteet kirjattiin tavoitesuunnitelmaan ja viiden vuoden mitoitus-, ajoitus- ja sijoitustoimet kirjattiin toteuttamissuunnitelmaan. Kokonaisuutena tätä nimitetään kuntasuunnitteluksi. Valtakunnan tasolla aluesuunnittelua koordinoimaan perustettiin valtioneuvoston kanslian suunnitteluosasto vuonna 1973.
Yhdyskuntasuunnittelun voimistuminen näkyi myös suunnitteluhenkilöstön määrässä. Yliopistot alkoivat kouluttaa yhteiskuntatieteilijöitä suunnittelutyöhön. Vuonna 1960 suunnitteluhenkilöstöä oli 260 henkeä, eivätkä he olleet taustaltaan yhteiskuntatieteilijöitä vaan lähinnä kunnallisalan koulutuksen saaneita. Vuonna 1975 määrä oli kasvanut noin 2 000 työntekijään ja vuonna 1980 noin 2 400 työntekijään.
Ideologiat

Suunnittelukäytäntö pohjautuu johonkin suunnitteluideologiaan eli (paradigmaan), joka sisältää ne arvot ja uskomukset, joiden pohjalta suunnittelu tehdään ja tavoitteet asetetaan. Suomessa suunnittelu on pohjautunut sosiologi Max Weberin määrittelemällä tavalla rationalismille, jonka mukaan toiminta pitää kohdistaa selvästi muotoiltujen, yksiselitteisten ja loogisten tavoitteiden saavuttamiseen. Yksi yhdyskuntasuunnittelun tavoite on supistaa eri alueiden (kaupunginosien) välisiä eroja, jottei mikään alue slummiutuisi. Kokonaistavoitteena on teknis-taloudellinen tehokkuus ja talouden kasvu. Tällaisessa suunnittelussa muodostuu tavoite–keino-hierarkia, joka tekemiseen vaaditaan suunnittelijan koulutus.
Tällaista suunnittelua on kritisoitu perinteiden ja tunneperäisyyden (inhimillisyyden) unohtamisesta. On myös jouduttu myöntämään, että tulevaisuus ei ole täsmällisesti ennustettavissa.
Liikennealueet

Yhdyskuntarakenteen toimivuus edellyttää, että sen liikennejärjestelmät on suunniteltu palvelemaan ihmisten liikkumistottumuksia ja ovat yhteneväisiä ihmisten käyttämien kulkureittien kanssa. Liikennesuunnittelu on tältä osin yhdyskuntasuunnittelun yksi osa. Yhdyskuntasuunnittelussa tulee ottaa huomioon kevyen liikenteen, autoliikenteen ja joukkoliikenteen tarpeet.
Kirjallisuutta

Jauhiainen, Jussi S. & Niemenmaa, Vivi: Alueellinen suunnittelu. Tampere: Vastapaino 2006. ISBN 978-951-768-190-2
Aalto Yliopisto, Arkkitehtuurin laitos. Yearbook 2011-2012, part1, part 2.
Aiheesta muualla

Yhdyskuntasuunnittelun seura
Jouko Ylihannu

Jouko Ylihannu (25. elokuuta 1912 Viipurin maalaiskunta – 3. joulukuuta 1987) oli suomalainen arkkitehti.
Ylihannu pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta vuonna 1931 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1937. Hän työskenteli Jalmari Peltosen arkkitehtitoimistossa vuosina 1935–1937 ja valmistumisensa jälkeen Viipurin kaupungin rakennuskonttorissa 1938–1940 ja 1942. Hän toimi samalla myös suunnittelijana Martikainen-Ypyä & Ypyän arkkitehtitoimistossa. Sotavuosina Ylihannu oli työssä Turun kaupungin rakennustoimistossa 1940–1941 ja jatkosodan aikana hän oli jälleenrakennustehtävissä sekä valvoi armeijan talo- ja korsurakennustoimintaa. Sotavuosien jälkeen Ylihannu oli vuodesta 1945 Suomen Matkailijayhdistyksen ja Matkaravinto Oy:n arkkitehtinä ja 1949–1951 Teknillisen korkeakoulun rakennusopin assistenttina. Myöhemmin hän työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) arkkitehtiosastolla, jonka päällikkönä hän oli vuodesta 1954 1970-luvun lopulle. Ylihannun tuotanto on laaja sisältäen erilaisia uudisrakennuskohteita ja muutossuunnitelmia esimerkiksi saunoista, kesämökeistä ja hiihtomajoista hotelleihin, asuinkerrostaloihin, kouluihin ja muihin julkisiin rakennuksiin, tavarataloihin ja tehtaisiin. Ylihannu teki paljon suunnittelutyötä etenkin Lapin lääniin, jonka rakennuskanta tuhottiin suurimmalta osin  Lapin sodan aikana.
Ylihannu pelasi nuorena pesäpalloa Viipurin Pallonlyöjien joukkueessa, joka voitti pronssia vuoden 1933 suomenmestaruuskisoissa.
Töitä

Pallastunturin matkailumaja, Pallastunturi 1948
Hotelli Pohjanhovi, Rovaniemi 1948 (Aulis E. Hämäläisen kanssa)
Elannon leipätehtaan laajennus (nykyinen Taiteen talo), Helsinki 1955 (Pauli Lehtisen kanssa)
Asunto Oy Kivitorpantie 1-3-5, Munkkiniemi, Helsinki 1957
Vesijärvenkatu 18, Lahti 1957
Centrumin talo (ent. Voiman tavaratalo ja Kaupunginhotelli), Tampere 1961 (Sakari Siitosen kanssa)
vakuutusyhtiö Kansan pääkonttori, Hämeentie 33, Helsinki 1962 (Eero Hoviniemen ja Marjatta Kivijärven kanssa)
Tornionlaakson museo, Tornio 1962
Asunto Oy Tietola, Virkkala, Lohja 1965
KTV:n toimitalo, Kolmas linja 4, Helsinki 1971 (purettu 2007)
Hotelli Inter-Continental, Helsinki 1972
tavaratalo Centrum, Pori 1973 (nyk. kauppakeskus IsoKarhu)
Matinkylän ostoskeskus, Espoo 1977
TVK:n järjestötalo, Itä-Pasila, Helsinki 1977 (Osmo Jalovaaran kanssa)
Kirjallisuutta

Harri Hautajärvi: Autiotuvista lomakaupunkeihin. Lapin matkailun arkkitehtuurihistoria Väitöskirja. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Arkkitehtuurin laitos 2014. ISBN 978-952-60-5597-8
Hotel Scandic Park (ent. Inter-Continental)