stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Helsingin maalaiskunnan asukkaista maarekisterikylittäin vuonna 1890

Helsingin maalaiskunnassa (1865–1945) asui yhteensä 10 141 ihmistä vuonna 1890. He jakautuivat maarekisterikyliin alla olevan taulukon mukaisesti. Taulukossa on esitetty kartta-aineiston perusteella myös kylien nykyistä sijaintia vastaava kunta.
Helsingin maalaiskunnan väestöstä 53,7 prosenttia (yhteensä 5 446 henkeä) asui sittemmin Helsinkiin liitettyjen maarekisterikylien alueella ja 45,4 prosenttia (4604 henkeä) nykyisin Vantaaseen lukeutuvissa kylissä. Pietarissa asui, mutta Helsingin maalaiskunnassa oli kirjoilla 0,8 prosenttia (84 hlöä) maalaiskunnan väestöstä vuonna 1890.
| Kylä | Asukasluku | Nykykunta  (kokonaan tai pääosin) |
| --- | --- | --- |
| Hakkila (Haxböle) | 70 | Vantaa |
| Hakunila (Håkansböle) | 159 | Vantaa |
| Haltiala (Tomtbacka) | 104 | Helsinki |
| Hanala (Hanaböle) | 280 | Vantaa |
| Herttoniemi (Härtonäs) | 211 | Helsinki |
| Hämeenkylä (Tavastby) | 369 | Vantaa |
| Kaarela (Kårböle) | 333 | Helsinki |
| Keimola (Käinby) | 232 | Vantaa |
| Kirkonkylä (Kyrkoby) | 386 | Vantaa |
| Konala (Kånala) | 110 | Helsinki |
| Koskela (Forsby) | 300 | Helsinki |
| Kulosaari (Brändö) | 29 | Helsinki |
| Kumpula (Gumtäckt) | 993 | Helsinki |
| Kuninkaala (Fastböle) | 141 | Vantaa |
| Käpylä (Kåttby) | 21 | Helsinki |
| Laajasalo (Degerö) | 184 | Helsinki |
| Lapinkylä (Lappböle) | 86 | Vantaa |
| Lauttasaari (Drumsö) | 64 | Helsinki |
| Länsisalmi (Westersundom) | 278 | Vantaa |
| Malmi (Malm) | 452 | Helsinki |
| Martinkylä (Mårtensby) | 112 | Vantaa |
| Meilahti (Meilans eli Hindesnäs) | 57 | Helsinki |
| Mellunkylä (Melungsby) | 155 | Helsinki |
| Munkkiniemi (Munknäs) | 144 | Helsinki |
| Myllymäki (Qvarnbacka) | 98 | Vantaa |
| Niskala (Nackböle) (Helsinki, nyk. talo Haltialan länsipuolella) | 52 | Helsinki |
| Oulunkylä (Ågelby) | 231 | Helsinki |
| Pakinkylä (Baggböle) | 126 | Helsinki |
| Piispankylä (Biskopsböle) | 87 | Vantaa |
| Pikku-Huopalahti (Lillhoplax) | 493 | Helsinki |
| Puotinkylä (Botby) | 205 | Helsinki |
| Riipilä (Ripuby) | 402 | Vantaa |
| Seutula (Sjöskog) | 418 | Vantaa |
| Silvola (Sillböle) | 93 | Vantaa |
| Sotunki (Såttungsby) | 253 | Vantaa |
| Suutarinkylä (Skomakarböle) | 67 | Helsinki |
| Tali (Tali) | 98 | Helsinki |
| Tapaninkylä (Staffansby) | 379 | Helsinki |
| Tikkurila (Dickursby) | 587 | Vantaa |
| Tolkinkylä (Tolkby) | 101 | Vantaa |
| Tullisaari (Turholm) | 26 | Helsinki |
| Tuomarinkylä (Domarby) | 106 | Helsinki |
| Veromiehenkylä (Skattmansby) | 170 | Vantaa |
| Viikin latokartano (Wiks ladugård) | 197 | Helsinki |
| Viinikkala (Winiksby) | 122 | Vantaa |
| Voutila (Brutuby) | 87 | Vantaa |
| Vuosaari (Nordsjö) | 311 | Helsinki |
| Ylästö (Öfvitsböle) | 73 | Vantaa |
| Pietarissa työssä (kirjoilla mlk:ssa) | 84 | ulkomaat |
| Asukkaita yhteensä | 10141 | 5446 (53,7%; Helsinki)   4604 (45,4 %; Vantaa)   84 (0,8 %; ulkomaat: Pietari) |
Kauko Kahila

Kauko Emil Kahila (28. huhtikuuta 1920 Norwood, Massachusetts – 18. marraskuuta 2013 Falmouth, Massachusetts) oli amerikansuomalainen muusikko, jonka soitin oli bassopasuuna. Ensimmäisen sukupolven siirtolainen Kahila soitti Houstonin sinfoniaorkesterissa vuosina 1941–1944, St. Louisin sinfoniaorkesterissa 1944–1952 ja Bostonin sinfoniaorkesterissa 1952–1972. Kahila sävelsi etydejä tenoripasunaalle ja hänet tunnetaan myös yhtenä nykyaikaisen bassopasuunan kehittäjistä.
Aram Saroyan

| Aram Saroyan |
| --- | --- |
 Saroyan vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1943 (ikä 81) New York
Ammatti:  runoilija tietokirjailija
Puoliso:  Gailyn Saroyan
Kirjailija
Tyylilajit:  minimalistiset runot
Aiheet:  elämäkerrat
Muuta tietoa
 Kansainvälinen Pen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aram Saroyan (s. 25. syyskuuta 1943 New York) on yhdysvaltalainen runoilija sekä romaani- ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti minimalistisista runoistaan, kuten yhden sanan pituisesta runosta ”lighght” ja yhden merkin pituisesta runosta, joka koostuu nelijalkaiseksi jatketusta m-kirjaimesta. Valtaosa hänen tuotannostaan syntyi 1960–1980-luvuilla, mutta vuosisadan vaihteen jälkeen kiinnostus siihen on virinnyt uudelleen. Vuonna 2007 julkaistiin uudelleen useampi hänen runokokoelmansa yhtenä laitoksena nimellä Complete Minimal Poems, joka sai William Carlos Williams -palkinnon. Kristian Blombergin ja Harry Salmenniemen suomentama Happi ja muita minimalistisia runoja sisältää noin kaksi kolmasosaa tuosta teoksesta (Ntamo 2009). Saroyanin yksittäisiä runoja on julkaistu suomennoksina myös Tuli & savu -runouslehdessä.
Saroyanin proosateoksiin kuuluu elämäkertateoksia kuten Genesis Angels: The Saga of Lew Welch and the Beat Generation sekä hänen isästään, kirjailija William Saroyanista kertova Last Rites.  Vuonna 1985 hän kirjoitti teoksen äidistään Carol Matthausta ja kahdesta muusta näyttelijästä nimeltä Trio: Oona Chaplin, Carol Matthau, Gloria Vanderbilt: Portrait of an Intimate Friendship (Linden Press, Simon & Schuster).
Saroyanin runoutta on julkaistu monissa antologioissa ja oppikirjoissa. Saroyan toimi 15 vuotta kirjoittamisen opettajana University of Southern Californiassa.
Saroyanin yksisanainen runo ”lighght” valittiin 1970-luvun alussa antologiaan The American Literary Anthology ja sai muiden valittujen runojen tavoin 500 dollarin apurahan 1960-luvun puolivälissä perustetulta National Endowment for the Arts -virastolta (NEA). Konservatiivipoliitikot kuten senaattori Jesse Helms kritisoivat, ettei yksi väärin kirjoitettu sana ole mikään oikea runo. Myöhemmin runoa ivasi myös presidentti Ronald Reagan pyrkiessään virkaan astuttuaan lakkauttamaan NEA:n.
Aram Saroyan on armenialaissukuisen kirjailija William Saroyanin ja näyttelijä Carol Matthaun poika. Hänen sisarensa oli näyttelijä Lucy Saroyan. Aram Saroyanilla on kaksi tytärtä nimeltään Strawberry ja Cream.
Valikoitu bibliografia > Runoteoksia

In, Bear Press 1965.
Top, Lines 1965.
Works, Lines 1966.
Sled Hill Voices, Goliard Press 1966.
Aram Saroyan, Lines 1967.
Coffee Coffee, 0 to 9 1967.
@1968, Kulchur 1968.
Aram Saroyan, Random House 1968.
Pages, Random House 1969.
Words and Photographs, Big Table Publishing 1970.
The Beatles, Barn Dream Press 1970.
Cloth: An Electric Novel, Big Table 1971.
The Rest, Telegraph Books 1971.
The Bolinas Books, Other 1974.
O My Generation, and Other Poems, Blackberry Books 1976.
Open Field Suite, Backwoods Broadslides 1998.
Day and Night: Bolinas Poems, Black Sparrow Press 1998.
Complete Minimal Poems, Ugly Duckling Presse 2007.
Happi ja muita minimalistisia runoja, ntamo 2009. ISBN 978-952-215-061-5.
Valikoitu bibliografia > Proosateoksia

The Street: An Autobiographical Novel, Bookstore Press 1974.
Marijuana and Me, Bolinas 1974.
Genesis Angels: The Saga of Lew Welch and the Beat Generation, Morrow 1979.
Last Rites: The Death of William Saroyan, Morrow 1982.
Trio: Carol Matthau, Oona Chaplin, Gloria Vanderbilt: Portrait of an Intimate Friendship, Linden Press / Simon & Schuster 1985.
The Romantic (romaani), McGraw 1988.
Friends in the World: The Education of a Writer (muistelmateos), Coffee House Press 1992.
Artists in Trouble: New Stories, Black Sparrow Press 2001.
Starting Out in the Sixties: Selected Essays, Talisman House 2001.
Valikoitu bibliografia > Näytelmiä

Pollen Count
Landslide
Hollywood Night
The Laws of Light: Pasternak, Akhmatova, and the Mandelstams under Stalin
The Evening Hour
Artie Shaw Talking (sooloperformanssi)
A Tender Mind: The Life and Times of Lew Welch, Beat Poet (sooloperformanssi).
At the Beach House, toteutettu Los Angelesissa 2005.
Käännös suomeksi
Sanginkylä

Puutturintien risteys ja Juntusen kaupparakennus.
Sanginkylä on kylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Sijainti ja sivukylät

Sanginkylä sijaitsee Utajärven kunnan suurimman järven, Sanginjärven lähistöllä, pääosin seututien 837 varrella noin 20 kilometrin päässä Utajärven keskustasta Puolangan suuntaan eli pohjoiseen. Muita järviä on vähän, niistä suurimmat ovat Puutturinjärvi, Valkiaisjärvi, Mustalampi, Palonen ja Kaakkuri­lampi. Sanginjoen ja Kiiminkijoen lisäksi kylässä ovat Oulujokeen itäkoillisesta laskeva Utosjoki ja sen sivuhaara Potkunjoki. Kylä jakaantuu muutamaan sivukylään, joista vanhinta asutusta on Sanginjärven itärannan Niemikylässä ja länsipuolen Lahtikylässä mukaan lukien varsinainen pääkylä järven pohjoispuolella, josta alkaa tie Lahtikylään ja sen takana Sanginjoen varrella olevaan Puutturiin. Kirkolta päin ensimmäinen asuttu alue on Kemilänkylä, siitä pohjoiseen ja itään ovat Autio, Yli-Utos ja Potku. Toppisen risteyksestä Ylikiiminkiin menevän tien varrella on Tervolankylä ja siitä Kiiminkijokivarteen erkaneva Jokikylä. Risteyksestä taas seututietä 837 pohjoiseen eli Juorkunaan päin on Sapilasmaa.
Kylän historiaa

Sanki-nimellä on arveltu olevan yhteyksiä saamenkieliseen paikannimistöön, kuten Kaaresuvannon Saaginjokeen. Vastaavuuksia nimelle on löydetty myös Aunuksen Karjalasta. Kylän alueelta löydetyt esihistorialliset esineet ovat lähinnä tasatalttoja sekä kivi- ja oikokirveen teriä.
Kirjallisia tietoja Sanginkylän eli Sanginjärven kylän asukkaista on saatavilla 1540-luvulta, Oulun sataman sakkoluettelosta vuodelta 1546 lähtien. Kylän ensimmäinen talollinen lienee ollut Tuutti-Paavali eli Paavo Sangi. Hän oli Kärpän tilan omistaja, joka mainitaan nokkaveroluettelossa vuodelta 1549. Noin kymmenen vuoden kuluttua vuonna 1557 Sangilla omisti peltoa jo kuusi tilallista. Vanhimpia eli 1500-luvun taloja Sanginjärven ympärillä olivat Kärpän ohella Paavola ja sen naapuri Takkunen, samoin kuin Laitinen ja Holappa järven vastakkaisella rannalla.
Vuonna 1905 henkikirjoitettua talollisväkeä oli kylässä jo 210 henkilöä, palkollisia ja vastaavia 235, kruununtorppien asukkaita 96 ja ulkometsätorppareita 101 eli siis yhteensä yli 600 henkilöä. Sata vuotta aiemmin kylällä oli ollut vain 145 henkikirjoitettua asukasta.
Mavis Hiltunen Biesanzin isä Pietari Hiltunen (myöh. Peter) oli kotoisin Sanginkylästä.
Elinkeinot

Kylän pääelinkeino on ollut maatalous, joka 1900-luvun alkuun asti oli paljolti omavaraistaloutta. Ostotavaroita olivat vain suola ja 1700-luvulta lähtien kahvi. Vuonna 1911 perusti 17 karjanomistajaa kylälle Sanginkylän Osuusmeijerin, joka toimi 1930-luvun lopulle. Sangin Puimakoneosuuskunta perustettiin kaksi vuotta myöhemmin. Kuitenkin vasta vuonna 1937 ostettiin Puhakan taloon kylän ensimmäinen traktori. Utajärven kunta oli perustanut lainajyvästön vuonna 1918, jota sankilaisetkin käyttivät sota-aikaan asti. Maatalouselinkeinoa edistettiin 1950-luvulla muun muassa kuivattamalla Keihäslampi Tervolankylällä. Palosenjärven kuivatushanke kuitenkin kariutui. Sangin maamiesseura perustettiin vuonna 1933, jolloin asukkaita oli kylällä liki tuhat.
Maatalouden ohella metsätalous on ollut kylän toinen tärkeä elinkeino, mukaan lukien puutavaran uitto. Uittoa harjoitettiin sekä Kiiminkijoella, Utosjoella että Sanginjoella. Utosjoella oli myös mylly, sahalaitos ja höyläkone. Myllyn voimanlähteenä oli vuodesta 1914 amerikkalainen Golbustor-vesiturbiini. Mylly uudistui vuonna 1938, jolloin perustettiin Utajärven vehnämylly -yhtiö. Se toimi vuoteen 1955. Sahalaitoksen toimintaa taas paransivat huomattavasti vuonna 1923 hankitut sähkögeneraattorit, joiden teho oli 2 x 250 wattia. Niistä saatiin sähköä Utajärven kirkonkylälle asti. Sahassa oli kaksi raamia ja parhaimmillaan se työllisti 80 henkilöä. Toiminta loppui vuonna 1958 ja seuraavana vuonna rakennukset ja koneet myytiin pakkohuutokaupassa. Metsänhakkuu kuitenkin kehittyi vasta 1950-luvulta alkaen. Ensimmäinen metsäkoneyrittäjä oli Pekka Väisänen, jolla oli käytössä tehokas ja kallis VK-16 -kuorimakone. Osin puunkorjuun mutta myös tietöiden takia kylässä oli parhaimmillaan parikymmentä kuorma-autoilijaa, lisäksi oli taksin omistajia ja linja-autonkuljettajia. Kylän autoilijasukuja ovat olleet muiden muassa Palo-ojat, Nissiset, Oksat, Vitikat ja Holapat. Pekka Peltoniemellä oli autokorjaamo.
Kaupat ja palvelut

Kylällä oli 1800-luvun lopussa kaksi maakauppaa, kylän vanhimmissa taloissa Kärpässä ja Paavolassa. Useista myöhemmistä kaupoista tulivat parhaiten tunnetuksi osuuskauppa Niemikylällä, Heikki ja Alli Juntusen kauppa Puutturintien risteyksessä sekä Frans Holapan kauppa Tervolankylässä. Kaikki kaupat lopettivat toimintansa 1980-luvulla. Kesällä 2010 Sanginkylällä alkoi kuitenkin jälleen kauppa-autotoiminta, jota harjoittaa Jokikylän kauppa. Jokikylässä asuva Veikko Perätalo aloitti yritystoiminnan vaimonsa Astan kanssa. Siihen kuuluu kauppa-auton lisäksi Valkeisjärven rannalla sijaitseva kioski, joka on avoinna kesäkuukausina.
Suomen senaatti määräsi vuonna 1887 Utajärvelle perustettavaksi postiaseman. Sanginkylän postipysäkki perustettiin vuonna 1903 ja vuonna 1937 se muutettiin postiasemaksi. Matti Määttä oli postiaseman hoitajana eläkkeelle jäämiseensä saakka vuodesta 1949 vuoteen 1989. Kylällä toimi lisäksi useita postinjakajia. Sanginkylän postinumero on 91620. Posti lakkautettiin tammikuun 26. päivänä 1991. Sangilla toimi myös kaksi kyläpoliisia, ensin Eino Juntunen 19 vuotta ja sitten vuoteen 1968 asti Jaakko Huotari.
Utajärvellä käytössä olevan kylähautausmaaperinteen mukaisesti Sangilla on ollut jo pitkään oma hautausmaa. Vanha hautausmaa oli Sanginjärven pohjoisrannalla Oltavan talon vieressä. Se vihittiin käyttöön vuonna 1863 ja tuli noin 50 vuodessa täyteen haudatuksi. Uusi hautausmaa Puutturintien varressa lähellä Mäkelää otettiin käyttöön vuonna 1917.
Koulut, kirjasto ja yhdistystoiminta

Sangin kansakoulua varten hankittiin vuonna 1919 peräti 162 hehtaarin suuruinen Hiltulan tila, mahdollisesti tuolloin Suomen suurin kansakoulun tontti. Koulurakennuksen valmistuttua Anna Rautio aloitti ensimmäisenä opettajana syksyllä 1921 neljäosastoisessa yksiopettajaisessa koulussa, johon tuli 40 oppilasta. Sivukylillä pidettiin kuitenkin yhä kiertokouluja. Koulu muuttui kaksiopettajaiseksi vuonna 1936 ja kolmiopettajaiseksi 1954. Sangin ala-aste toimii yhä tuona vuonna käyttöön vihityssä ja vuonna 2002 remontoidussa koulurakennuksessa.
Autionkylän koulu rakennettiin vuonna 1948 ja koulupiiri liitettiin Sangin koulupiiriin 1976. Jokikylän eli Sapilasmaan koulu ja koulupiiri olivat toiminnassa vain lyhyen aikaa, vuodesta 1952 vuoteen 1960, Yli-Utoksen koulu sen sijaan vuodesta 1936 vuoteen 1966. Vuonna 1996 Sangin koulurakennuksen yhteyteen rakennettiin myös liikuntatilat. Koulupiiriin kuuluvat vuonna 2007 Sanginkylän lisäksi Juorkunan, Särkijärven, Yli-Utoksen, Autiokylän ja Sapilasmaan kylät. Utajärven kunta on ilmoittanut lopettavansa kunnan viimeisen kyläkoulun eli Sangin koulun vuonna 2010. Kunnallinen kirjastotoiminta alkoi Sangin sivukirjastossa vuonna 1965. Kirjasto toimi Sangin koulun yhteydessä, kirjastonhoitajana oli opettaja Matti Savolainen. Sivukirjasto lakkautettiin vuonna 1985.
Sanginkylän Nuorisoseura perustettiin 26. maaliskuuta 1926 ja perustamisvuonna siihen liittyi 34 jäsentä. Seuraa ei saatu kuitenkaan kannattavaksi ja sen toiminta lakkasi jo viiden vuoden kuluttua. Utajärven Sangin Marttayhdistys perustettiin 1937, mutta senkin toiminta lakkasi sota-aikana. Yhdistys perustettiin uudelleen joulukuussa 1966 ja lopetettiin vuonna 1997.
Vanhoillislestadiolaisten Rauhanyhdistys perustettiin Sangille maaliskuussa 1944. Yhdistys rakennutti toimitalon Puutturintien risteyksen lähelle Kokon talon naapuriin Vapon käytössä olleesta metsätyöparakista. Toimitalon vihkiäisseuroissa 1950 puhui Mauno Koivuneva, kaikkien tuntema Utajärven kirkkoherra ja Päivämies-lehden Paimenpojan kierroksilta -pakinoiden kirjoittaja.
Sanginkylä tänään

Sanginkylä elää uutta kukoistuskauttaan, sillä poismuutto on pysähtynyt ja uusia omakotitaloja on rakennettu kylän alueelle. Talkootoiminta on aktiivista. Kylän asukasluku on noin 280 henkilöä lähes 90:ssä taloudessa. Lisäksi kylän alueella on liki sata kesäasuntoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanginkylä Wikimedia Commonsissa
Hamari, Salme. Kylänäytelmiä Utajärven Sanginkylästä. (omakustanne, ei julkaisuvuotta)
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas  Alakylä  Ala-Naama  Ala-Niska  Autio  Juorkuna  Järvikylä  Kangaskylä  Kernilä  Kivijärvi  Kormunkylä  Marttisjärvi  Murronkylä  Naamankylä  Niska  Ojakylä  Potku  Sanginkylä  Sipolankylä  Sapilasmaa  Sotka  Särkijärvi  Tervolankylä  Utanen  Ylisuvanto  Yli-Utos 
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi  Ahvenlampi (Sanginkylä)  Ahvenlampi (Juorkuna)  Hakojärvi  Iso Karvasjärvi  Iso Kivijärvi  Iso Olvasjärvi  Iso-Timonen  Juorkuna  Kaihlanen  Kirkaslampi  Kivi-Sorsua  Kivijärvi  Korpinen  Kärkkäänjärvi  Lauttalampi  Marttisjärvi  Matkalampi  Mustalampi  Nuanjärvi  Palonen  Penikkajärvi  Pieni Torvenjärvi  Pikku Karvasjärvi  Pikku Olvasjärvi  Pikku-Säynäjä  Pikku-Timonen  Pontema  Puutturinjärvi  Saari-Sorsua  Sanginjärvi  Siiralampi  Sotkajärvi  Särkijärvi  Säynäjä  Torvenjärvi  Vaaranlampi  Valkiaisjärvi  Vähä-Ruohonen 
Joet ja purot:  Kiiminkijoki  Kivijoki  Koivujoki  Korpisenoja  Naamanjoki  Nuanjoki  Oilinginoja  Oulujoki  Piltuanjoki  Piltunginjoki  Poikajoki  Potkunjoki  Sanginjoki  Särkijoki  Säynäjäjoki  Tilanjoki  Timo-oja  Utosjoki 
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto  Rokuan kansallispuisto 
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä  Ahmaskosken silta  Ala-Utoksen voimalaitos  Maijan kivi  Utajärven kirkko  Utajärven kivipuisto  Utasen voimalaitos 
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950)  Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958)  Roomari-patsas (1985)  Veteraanikivi (1991)  Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000)  Runonlaulajien muistomerkki (2003) 
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo  Ylisipolan kotiseutumuseo 
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema  Niskan seisake  Oulu–Kontiomäki-rata  Rokuan rautatie  Seututie 836  Seututie 837  Sotkan seisake  Utajärven rautatieasema  Valtatie 22  Yhdystie 8300 
Lahti eli Holappa on Sangin vanhimpia taloja.
Sangin vanha hautausmaa kesäkuussa 2007.
Sangin koulu Puutturintien varressa Hiltulankankaalla.
Valkiaisjärven vuokrakota.
Svaljava

| Svaljava Свалява |
| --- | --- |
 Ilmakuva Svaljavasta (2019).
 lippu:  vaakuna
 Svaljava
 Koordinaatit: 48.5457°N, 22.9895°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Taka-Karpatian alue
Piiri:  Mukatševon piiri
Kirjallinen maininta:  1263
Kaupungiksi:  1957
Väkiluku (2021)  ():  17 124
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Svaljava (ukr. Свалява) on kaupunki Ukrainan Taka-Karpatian alueen Mukatševon piirissä. Svaljava sijaitsee Tonavan vesistöön kuuluvan Latorizajoen varrella, linnuntietä noin 23 kilometriä piirikeskus Mukatševosta koilliseen ja 52 kilometriä aluekeskus Užhorodista itään.
Tammikuun keskilämpötila on –4,9 ja heinäkuun +18,2 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 990 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 17 124 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 väkiluku oli noin 18 400. ja vuonna 2001 17 145.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1263. Kaupungin aseman se sai 1957.
Svaljava on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Mukatševon piiriin; tätä ennen se oli Svaljavan piirin hallintokeskus.
Puinen arkkienkeli Mikaelin kirkko (1588/1759).
Rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svaljava Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki
Arvid Sanmark

Arvid Sanmark
Arvid Sanmark (29. lokakuuta 1866 Helsinki – 1. tammikuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja ja pankki-, liike- ja valtiopäivämies.
Sanmarkin vanhemmat olivat yli-intendentti Carl Gustaf Sanmark ja Maria Katarina Borg ja puoliso vuodesta Emilia Helena Sofia Antell, senaattori Kasten Antellin tytär. Rehtori, kansanedustaja Carl Sanmark oli heidän poikansa. Arvid Sanmark tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja toimi liike- ja pankkimiehenä Oulussa ja Helsingissä. Kartanonomistaja hän oli Helsingin pitäjässä ostettuaan Håkansbölen kartanon vuonna 1905.
Sanmark oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä  1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Jukka Sarjala

| Jukka Sarjala> Opetushallituksen pääjohtaja |
| --- | --- |
 1.4.1995–31.12.2002  
Edeltäjä:  Rauno Jarnila
Seuraaja:  Heli Kuusi
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jukka Tapani Sarjala
Syntynyt: 18. joulukuuta 1939 Kangasniemi
Kuollut: 6. kesäkuuta 2013 (73 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Jukka Tapani Sarjala (18. joulukuuta 1939 Kangasniemi – 6. kesäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen opetushallituksen pääjohtaja ja bibliofiili.
Elämä ja ura

Sarjalan isä oli kunnallisneuvos Wiljam Sarjala. Sarjala kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1960 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965.
Elämä ja ura > Virkamiehenä

Sarjala työskenteli Suomen Kunnallisliitossa 1965–1970. Hän oli muovaamassa peruskoulu-uudistusta 1970-luvulla. Sarjala siirtyi vuonna 1970 opetusministeriöön. Hän toimi ministeriön kouluosaston virkamiehenä vuosina 1970–1995, apulaisosastopäällikkönä ja lopulta yksikön johtajana. Vuosina 1995–2002 hän oli opetushallituksen pääjohtaja.
Elämä ja ura > Harrastukset ja luottamustoimet

Sarjala oli bibliofiili ja kirjojen puolestapuhuja. Hän toimi Bibliofiilien seuran puheenjohtajana 1987–2008 sekä Vammalan vanhan kirjallisuuden päivien puheenjohtajana vuodesta 2004.
Sarjala kutsuttiin myös seurakuntien yhteistyön luottamusmieshallintoon. Hän oli Sisälähetysseuran hallituksen jäsen vuodesta 1996 ja puheenjohtaja 1999–2001, Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton hallituksen jäsen 1996–2001 sekä Kirkkopalvelut ry:n hallituksen puheenjohtaja 2001–2009. Sarjala oli myös Diakonia-ammattikorkeakoulun hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 2002. Sarjalalle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2002.
Kirjailijana

Sarjala kirjoitti useita teoksia koulumaailmasta, kirjoista ja kirjallisuudesta.
Suomalainen koulutuspolitiikka. Helsinki: WSOY, 1981.
Järki hyvä herätetty: Koulu politiikan pyörteissä. Hämeenlinna: Karisto, 2007.
Kirjojen kyydissä: Bibliofiilin tutkailuja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-548-1
Kotomaamme outo Suomi.  Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-440-7
Sabotaasi

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Sabotaasi (vanh. sabotaaši) on tahallista vahingontekoa sotilaallisena tai poliittisena voimakeinona. Sabotaasissa tuhotaan omaisuutta tai hidastetaan työntekoa, jotta kohteena oleva liiketoiminta, talous, valtio tai hallitus kärsisi vahinkoa.
Sabotaasia ovat käyttäneet aseenaan etenkin lakkoilevat työläiset sekä vastarintaliikkeet ja kapinallisryhmät. Ekoterroristit harjoittavat sabotaasia ympäristönsuojelun nimissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabotaasi Wikimedia Commonsissa