stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Outokummun ortodoksinen kirkko
Praasniekka

Outokummun ortodoksisen kirkon praasniekkaa vietetään Pyhän Hengen päivänä (helluntain jälkeinen maanantai), joka on riippuvainen pääsiäisen ajankohdasta. Vuonna 2024 Pyhän Hengen päivää juhlitaan 20. toukokuuta, vuonna 2025 päivä on 9. kesäkuuta.
Kirkko avoinna

Outokummun ortodoksinen kirkko kuuluu niin sanottuihin tiekirkkoihin ja on kesäisin avoinna tutustumista ja hiljentymistä varten. Kirkossa on tuolloin paikalla esittelijä. Muuna aikana kirkko on avoinna jumalanpalvelusten yhteydessä tai eri sopimuksesta.
Seurakuntasali

Kirkon alakerrassa on noin 50-paikkainen seurakuntasali keittiö- ja wc-tiloineen. Salissa kokoontuu muun muassa seurakunnan toimintapiirejä. Seurakuntasalia vuokrataan myös yksityistilaisuuksiin. Salissa on lisäksi lähes 600 niteen kirjasto, jossa on laaja valikoima ortodoksista kirjallisuutta.
Aiheesta muualla

Taipaleen ortodoksisen seurakunnan kotisivut
Taipaleen ortodoksinen seurakunta kartalla (Google Maps)
Kirkon sisätilaa.
Jeff Pain

Jeff Pain
Jeff Pain (s. 14. joulukuuta 1970 Anchorage, Alaska) on kanadalainen skeleton- eli mahakelkkailija.
Hän on voittanut lajin maailmanmestaruuden kaksi kertaa: vuosina 2003 ja 2005. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui kuudenneksi ja Torinossa 2006 saavutti olympiahopeaa maanmiehensä Duff Gibsonin jälkeen.
Pain kilpaili aluksi rattikelkkailussa mutta vaihtoi vuonna 1996 lajikseen skeletonin. Hän on 193 senttimetriä pitkä ja painaa 90 kilogrammaa.
Aiheesta muualla

Skeletonsport.com: Jeff Pain
Paimionjoen vesistö

| Paimionjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 27) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Varsinais-Suomi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Paimionjoen vesistö (27)
Vesistöjako:  Paimionjoen alao. alue (27.01), Paimionjoen keskio. alue (27.02), Paimionjoen yläo. alue (27.03), Painion valuma-alue (27.04), Tarvasjoen valuma-alue (27.05), Jaatilanjoen valuma−alue (27.06)
Laskujoki:  Paimionjoki
Laskupaikka:  Vista, Paimionlahti, Saaristomeri 
Koordinaatit:  60°24′18″N, 22°38′42″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  1 088 km²  
Järvisyys:  1,58 % 
Alueen pituus:  80 km  
Alueen leveys:  25 km  
Pääuoma:  110 km
Keskiylivirtaama:  99,5 m³/s  
Keskivirtaama:  7,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  0,2 m³/s  
 fiJoki laskee Saaristomereen Paimionlahsella Vistassa. 
Paimionjoen vesistö (vesistöaluetunnus 27) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Paimionjoki laskee Saaristomereen Paimionlahdella. Vesistöalueen pinta-ala on 1 088 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,58 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Paimionjoen alaosan alue (27.01)
Tarvasjoen valuma-alue (27.05)
Paimionjoen keskiosan alue (27.02)
Paimionjoen yläosan alue (27.03)
Jaatilanjoen valuma-alue (27.06)
Painion valuma-alue (27.04)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Paimionjoen vesistö, vesi.fi
Paikallismajurin talo

Paikallismajurin talo syksyllä 2008.
Paikallismajurin talo sijaitsee Helsingissä Suomenlinnan Susisaaren linnanpihassa. Se rakennettiin linnanpihan ensimmäisessä rakennusvaiheessa vuosina 1753–1756 upseeriasunnoiksi. Talo kuuluu Suomenlinnan arvokkaimpaan rakennuskantaan. Paikallismajurin talo on Suomenlinnan ja koko Helsingin vanhin linnoituslaitteista erillään sijaitseva hyötyrakennus. Se kuuluu Susisaaren linnanpihan barokkiaiheiseen aukiosommitelmaan: talon kaareutuva pääjulkisivu ja viereisen päävartion julkisivu muodostavat linnanpihan puolipyöreän eksedra-teemaisen länsisivun.
Historia

Paikallismajurin talo on ollut asuinkäytössä koko historiansa ajan. Alussa se oli paikallismajurin (komendantin apulaisen) toimisto ja asunto ja siinä asui myös upseereita sekä kaleeritelakan päällystöä. Talon ikkunat ja ovet oli muurattu Carl Wijnbladin oppien mukaisesti seinän ulkopintaan. Venäläisellä kaudella ikkunat siirrettiin seinärakenteen keskelle. Talolle aiheutettiin vakavia vaurioita Krimin sodan pommituksissa elokuussa 1855: kattopalkit katkesivat ja välipohjapalkit murtuivat. Korjaustöissä osa linnanpihan rakennuksista purettiin, jolloin alkuperäinen sommitelma muuttui vaikeasti hahmotettavaksi. Vuosina 1870 ja 1871 Paikallismajurin talo peruskorjattiin. Huonejakoa muutettiin ja entisten leivinuunien paikalle rakennettiin yhdyskäytäviä. 1900-luvun vaihteessa porraskäytäviin rakennettiin kuivakäymälät. Vuonna 1908 tehtiin peruskorjaus, jolloin savuhormijärjestelmä modernisoitiin. Suomalaisella kaudella Paikallismajurin talon rakennustyöt ovat olleet lähinnä huoltomaalauksia. Vuosina 1951–1965 talossa majaili Muinaistieteellisen Toimikunnan toimisto. Vuonna 1988 valmistuneessa peruskorjauksessa ikkunat siirrettiin jälleen seinien ulkopintaan ja julkisivut rapattiin sekä maalattiin. Nykyisen nimensä Paikallismajurin talo lienee saanut 1920-luvulla. Talon rakennusnumero on B 37.
Aiheesta muualla

Suomenlinna.fi
Painekammio

Painekammio
Painekammio
Painekammio on laite, jota käytetään yleensä sukeltajien paineistukseen veden pinnalla. Laitetta voidaan käyttää muun muassa sukeltajan liian nopeasta pintaan noususta aiheutuvan sukeltajantaudin hoitoon. Painekammioilla on myös muita lääketieteellisiä käyttötarkoituksia. Niitä käytetään esimerkiksi haavahoidoissa.
Painekammio on metallista valmistettu sylinterinmuotoinen tila. Suurehko kammio on läpimitaltaan noin 3 metriä ja pituudeltaan noin 8 metriä. Siihen liittyy sisäänmenoaukossa oleva ilmalukko, johon voidaan yleensä kytkeä siirrettävä painekammio.
Kammion seinässä on usein erillinen noin 20 senttimetrin läpimittainen lääkeilmalukko, jonka avulla sisään tai sieltä ulos voidaan toimittaa esimerkiksi ruokaa, juomaa tai lääkkeitä paineistusta menettämättä.
Painekammioita on muun muassa Turun yliopistollisessa keskussairaalassa (TYKS) ja Medioxygen Oy:llä Museokadulla Helsingissä. Merivoimilla painekammiotoiminta on keskitetty Painekammiokeskukseen varuskuntasairaalaan Upinniemeen. Kiinteiden painekammioiden lisäksi Merivoimilla on siirrettäviä kahden hengen painekammioita.
Sukelluksia voidaan toteuttaa myös niin, että sukeltajantaudin ehkäisevä hidas paineen alentaminen tapahtuu vasta kammiossa. Tässä ei kuitenkaan välttämättä ole kyse seuraavaksi kuvatusta painekammion käytöstä saturaatiosukelluksessa.
Painekammio saturaatiosukelluksessa

Saturaatiosukelluksessa kyse on siitä, että sukeltajan kudokset saavuttavat jonkin ajan jälkeen pisteen, jossa sukeltajantaudin aiheuttavaa typpeä (tai heliumia) ei enää liukene hengitettävästä kaasusta kudoksiin. Paineen alentamiseen tarvittava aika ei siis pitene samassa suhteessa paineen alaisena oleskellun ajan kanssa. Sukeltaja pidetään paineistettuna työsyvyyteen pidemmän ajan, esim. viikon kerrallaan. Sukeltaja viettää sukellusten välisen ajan painekammiossa ja on koko ajan paineistettuna. Sukeltajan hengittämä kaasuseos sisältää hapen lisäksi typpeä, heliumia tai molempia.
Larry Page

| Larry Page |
| --- | --- |
 Larry Page puhumassa Euroopan parlamentissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1973 (ikä 51)  Lansing, Michigan
Muut tiedot
Omaisuus:   20,3 miljardia dollaria 2012
Yritys:  Alphabet
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Lawrence Edward ”Larry” Page (26. maaliskuuta 1973 Lansing, Michigan) on yhdysvaltalainen liikemies. Page perusti yhdessä Sergei Brinin kanssa Google Inc. -hakukoneyrityksen syyskuussa 1998. Page toimi Googlen omistavan Alphabet -konsernin toimitusjohtajana joulukuuhun 2019 asti.
Nuoruus ja koulutus

Larry Page syntyi East Lansingin kaupungissa Michiganin osavaltiossa. Hänen isänsä, Carl Page, valmistui filosofian tohtoriksi tietojenkäsittelyssä Michiganin yliopistossa vuonna 1965. Myös Larryn äiti, Gloria, työskenteli tietokoneiden parissa, kun hän opetti tietokoneohjelmointia.
Page on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon tietokonetekniikassa Michiganin yliopistossa sekä ylemmän korkeakoulututkinnon tietojenkäsittelytieteessä Stanfordin yliopistossa.
Page tutustui Briniin heidän opiskellessaan Stanfordin yliopistossa. He perustivat Googlen vuonna 1998. Page toimi yrityksen pääjohtajana vuoteen 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Larry Page Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  DBLP 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Paini kesäolympialaisissa 1912

Kesäolympialaisten 1912 painissa kilpailtiin kreikkalais-roomalaisessa painissa viidessä sarjassa. Suomi voitti kultamitaleista kolme. Alle 82,5-kiloisten sarjassa kultamitalia ei annettu kummallekaan loppuottelijalle näiden painittua keskenään yhdeksän tuntia ilman tulosta.
Mitalistit > Kreikkalais-roomalainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 60 kg Tulokset | Kaarlo Koskelo  Suomi | Georg Gerstäcker  Saksa | Otto Lasanen  Suomi |
| 67,5 kg Tulokset | Emil Väre  Suomi | Gustaf Malmström  Ruotsi | Edvin Mattiasson  Ruotsi |
| 75 kg | Claes Johansson  Ruotsi | Martin Klein  Venäjä | Alppo Asikainen  Suomi |
| 82,5 kg | ei jaettu | Ivar Böling  Suomi Anders Ahlgren  Ruotsi | Béla Varga  Unkari |
| yli 82,5 kg Tulokset | Yrjö Saarela  Suomi | Johan Olin  Suomi | Søren Marinus Jensen  Tanska |
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1982

Vuoden 1982 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 17.–25.5. Varnassa, Bulgariassa. Ohjelmassa oli kymmenen painoluokkaa sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa. Neuvostoliitto voitti kymmenen kultamitalia, joista kuusi kreikkalais-roomalaisessa painissa, Bulgaria seitsemän sekä Länsi-Saksa, Puola ja Unkari kukin yhden.
Pagai

| Pagai> Παγαί.Sijainti |
| --- | --- |
 Pagai
Koordinaatit:  38°05′01″N, 23°11′16″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Káto Alepochóri, Mándra-Eidyllía, Länsi-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Megaris
Aiheesta muualla
  Pagai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pagai (door.kreik. Παγαί, Pāgai, lat. Pagae) eli Pegai (joon.kreik. Πηγαί, Pēgai; lat. Pegae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Megariissa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Mándra-Eidyllían kunnan Káto Alepochórin kylän paikalla.
Maantiede

Pagai oli rakennettu kukkulalle, joka sijaitsi lähellä Korintinlahteen kuuluvan Alkyonidienlahden rantaa. Se oli Megaran kaupungin satama Megaran kannaksen länsirannikolla eli Korintinlahden puolella, ja se oli Megariin toiseksi tärkein kaupunki keskuskaupungin jälkeen. Strabonin mukaan kaupunki sijaitsi kannaksen kapeimmalla kohdalla, ja etäisyys Pagaista toisen puolen eli Saroninlahden rannikon Nisaiaan oli 120 stadioninmittaa. Kaupunki sijoitetaan nykyiseen Káto Alepochóriin noin 20 kilometriä nykyisestä Mégarasta luoteeseen. Sen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi kukkula, jolla nykyisin sijaitsee Elävöittävän lähteen (Zoodóchos Pigí) kirkko.
Pagain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Pagaista pohjoiskoilliseen sijaitsi Aigosthena, ja sen ja Pagain välissä pieni Panormoksen satamakaupunki, joka oli Pagain ja Aigosthenan kiistelyn kohteena.
Historia

Pagain arvellaan olleen poliksena Megaran alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pagaios (Παγαῖος). Kaupungilla oli strategista merkitystä erityisesti 400-luvulla eaa. peloponnesolaissodan aikana ja alla. Kun megaralaiset liittyivät Ateenan puolelle vuonna 455 eaa., ateenalaiset perustivat Pagaihin varuskunnan ja käyttivät sen satamaa tehdessään sotaretkiä Peloponnesoksen pohjoisrannikolle. Ateenalaiset pitivät kaupunkia hallussaan jonkin aikaa vielä senkin jälkeen kun megaralaiset kapinoivat heitä vastaan vuonna 454 eaa., mutta samana vuonna tehdyssä kolmikymmenvuotisessa rauhassa he luovuttivat paikan megaralaisille. Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 424 eaa. Pagai oli Megarasta paenneen aristokraattisen puoluekunnan hallussa.
Pagai sai itsenäisyyden hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se liittyi Akhaian liittoon ja löi omaa rahaa. Strabon kutsuu Pagaita megaralaisten linnoitukseksi. Kaupunki säilyi asuttuna bysanttilaiselle kaudelle saakka, jolloin se mainitaan piispanistuimena.
Rakennukset ja löydökset

Pagain kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka ateenalaiset rakensivat noin vuonna 460 eaa. Linnoitusmuurit ulottuivat akropoliilta satamaan. Muureista, torneista ja porteista on löydetty joitakin osia. Pagaissa tiedetään piirtokirjoituslähteiden perusteella olleen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty. Kaupungissa oli myös agora. Piirtokirjoitusten perusteella Pagaissa on ollut Apollon Lykeioksen kultti ja näin oletettavasti myös tälle omistettu pyhäkkö. Myös Zeuksen, Artemiin ja Isiksen pyhäköt mainitaan.
Pausanias näki Pagaissa heeros Aigialeukselle omistetun pyhäkön. Aigialeus oli Thebaa vastaan hyökänneitä argoslaisia epigoneja, joka kaatui Glisaksessa, mutta haudattiin Pagaihin. Pausanias näki Pagaihin johtaneella tiellä myös kallion, joka oli täynnään nuolten tekemiä jälkiä. Ne olivat kuulemma peräisin siitä, että Mardonioksen johtama persialainen ratsuväki oli ampunut siihen nuolensa, kun Artemis sai heidät luulemaan sitä kreikkalaisten sotajoukoksi. Tämän tapahtuman muistoksi Pagaissa oli pronssinen Artemis Soteiran patsas.
Kaupungin hautausmaita on löydetty muurien ulkopuolelta. Haudat ajoittuvat 400-luvulta eaa. kristilliselle kaudelle 400-luvulle jaa. saakka. Yhden hautausmaan arkeologinen alue sijaitsee akropoliilta noin 450 metriä itään nykyisellä Pyrgárin kukkulalla. Sen haudat ajoittuvat 400-luvulta eaa. hellenistiselle kaudelle.
Paimentyranni

| Paimentyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Machetornis
Laji::  rixosa
Kaksiosainen nimi
 Machetornis rixosa  (Vieillot, 1819) 
Alalajit
 M. r. flavigularis  M. r. obscurodorsalis  M. r. rixosa 
Katso myös
   Paimentyranni Wikispeciesissä   Paimentyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Paimentyranni (Machetornis rixosa) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Paimentyranni kasvaa 19–20 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Linnun päälaella on punainen tai oranssi laikku ja päässä on myös tumma silmäkulmajuova. Paimentyrannin rinta on vaaleanharmaa ja vatsa keltainen.
Levinneisyys ja elintavat

Paimentyrannin levinneisyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan Panamasta Ecuadoriin, Venezuelaan ja Aruballe. Toinen alue ulottuu Boliviasta ja Brasilian rannikolta Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat maatalousmaat ja muut puoliavoimet ympäristöt. Paimentyranni syö hyönteisiä ja seuraa usein kapybaroja tai karjaa, koska ne häytyyttävät hyönteisiä esiin. Joskus ne syövät myös näiden nisäkkäiden loisia.
Paimentyranni kapybaran päällä
Singida

| Singida |
| --- | --- |

 Singida
 Koordinaatit: 4°48′38″S, 34°44′28″E 
Valtio:   Tansania
Alue:  Singidan alue
Piirikunta:  Singida Urban
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  721 km²
Väkiluku (2012):  150 379
 – Väestötiheys:  209 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.singida.go.tz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Singida on kaupunki Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 150 379 asukasta. Singida sijaitsee Keski-Tansaniassa ja on Singidan Urban-piirikunnan hallinnollinen keskus sekä Singidan alueen pääkaupunki.
Maantiede ja ilmasto

Singidan kaupunki sijoittuu kahden järven, pohjoisen Singidanijärven ja eteläisen Kindaijärven väliin, jotka molemmat houkuttelevat flamingoja, pelikaaneja ja muita vesilintuja. Aluetta luonnehtivat myös isot graniittijärkäleet, jotka sijoittuvat alueelle pistemäisesti.
Singida kuuluu Köppenin ilmastoluokituksessa semiaridiin subtrooppiseen aroilmastoon. Singidan kaupungin vuotuinen sadanta on keskimäärin 660 mm. Kuivakausi ajoittuu toukokuusta marraskuuhun ja rankat trooppiset sateet joulukuusta huhtikuuhun. Päivän ylin ja alin lämpötila vaihtelee 15 – 31 °C välillä. Alimmillaan lämpötilat ovat kesäkuusta elokuuhun, kun taas korkeimmillaan ne ovat syyskuusta lokakuuhun.
Väestö

Singidan kaupungin suurin etninen ryhmä on nyaturu, joka tunnetaan myös nimellä rimi.
Kaupunginosat

Singida Urban jakautuu 13 hallinnolliseen osa-alueeseen tai kaupunginosaan, jotka ovat Ipembe, Kindai, Majengo, Mandewa, Mitunduruni, Mtamaa, Mtipa, Mughanga, Mungumaji, Mwankoko, Unyambwa, Unyamikumbi ja Utemini.
Liikenne

Singida sijaitsee kolmen keskeisen tieyhteyden solmukohdassa (B 3, B 141 ja B 143). B 141-tie yhdistää Singidan Dodomaan ja Arushaan, B 3-tie yhdistää Singidan Mwanzaan sekä B 141-tie Singidan Babatiin. Singidassa sijaitsee Tansanian valtiollisen rautatieverkon (englanniksi Central Line) asema, joka yhdistää rautatieverkon sivuhaarana Singidan Mayoniin. Noin 3 kilometriä kaupungin keskusta länteen sijaitsee kiitotie pienlentokoneille.
Palvelut > Koulutus

Singidan kaupungissa on 46 ala-astetta, 19 yläastetta, 1 laboratorioassistentti-koulu, 1 kirjanpitoa opettava koulu, 1 valtiollinen ammattikoulu, 1 lukio (Folk Development College) ja 1 opettajien koulutuskeskus.
Palvelut > Terveydenhuolto

Kaupungissa sijaitsee Singidan alueellinen sairaala, 1 terveyskeskus ja 14 neuvolaa.
Elinkeinoelämä

Keskeisimmät harjoitetut elinkeinot Singidan kaupungissa ovat karjatalous, maanviljelys, puutarhatalous, kaupankäynti, työskentely julkisella sektorilla ja pienimuotoisessa teollisuudessa, kuten maatalouden liiketoiminnassa ja huonekalujen valmistuksessa.
Tyypillisesti viljelmät kaupungin alueella ovat kooltaan noin 0,2 – 2 hehtaaria. Tärkeimpiä ruokakasveja ovat osmankäämi, hirssi, durra, maniokki ja bataatti. Auringonkukka on ainoa rahakasvi. Yleisesti ottaen epävakaat ilmasto-olosuhteet rajoittavat maataloustuotantoa alueella, varsinkin alueilla, joilla ei ole käytössä lannoitteita, tuholaisten torjunta-aineita ja moderneja tuotantolaitteita. Karjataloudessa kasvatetaan nautakarjaa, vuohia, lampaita, aaseja ja siipikarjaa. Karjataloutta vaikeuttaa tuotantotilojen heikko kunto, ja Singidan alueellisen komission mukaan vain noin puolet tuotantotiloista on hyvässä toimintakunnossa. Singidassa on kaksi suurempaa auringonkukkaöljyn jalostustehdasta, jotka tuottavat päivittäin noin 80 000 litraa öljyä ja 16 pienenmpää jalostustehdasta, jotka tuottavat noin 40 000 litraa öljyä päivittäin. Tehtaat työllistävät noin 40 prosenttia virallisesta työllisyyssektorista ja valtaosa työntekijöistä on naisia. Muiden luonnonvarojen käyttöön kuuluu kalastus ja rakennusmineraalien louhinta.
Nähtävyyksiä

Singidanijärven ja Kindaijärven lintusafarit
Singidan alueellinen museo
Urheilu

Kaupungissa sijaitsee vuonna 2002 valmistunut urheiluareena, Namfua Stadium, jonka katsojakapasiteetti on 10 000.
Tunnettuja singidalaisia

Kestävyysjuoksia Zakia Mrisho Mohamed
Ystävyyskaupungit

Salzburg, Itävalta (vuodesta 1986)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Singida Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Singida Wikivoyagessa (englanniksi)
Singidan alueen viralliset kotisivut (swahiliksi)
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1983

Vuoden 1983 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 18.–25.4. Budapestissa, Unkarissa. Ohjelmassa oli kymmenen painoluokkaa sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa. Bulgaria voitti kymmenen kultamitalia, viisi molemmissa painimuodoissa, Neuvostoliitto viisi, Unkari kolme sekä Jugoslavia ja Turkki kumpikin yhden.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1987

Vuoden 1987 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vapaapainissa 1.–4.5. Veliko Tărnovossa, Bulgariassa ja kreikkalais-roomalaisessa painissa 8.–10.5. Tampereella, Suomessa. Ohjelmassa oli kymmenen painoluokkaa molemmissa painimuodoissa. Vapaapainissa Neuvostoliitto voitti seitsemän kultaa ja Bulgaria kolme. Kreikkalais-roomalaisessa painissa Neuvostoliitto voitti kuusi kultamitalia, Bulgaria kaksi sekä Italia ja Suomi kumpikin yhden.
Paimionlahti

Paimionlahti on Saaristomerellä Varsinais-Suomessa Paimiossa sijaitseva kapea, pitkä ja syvälle sisämaahan ulottuva merenlahti. Lahden aivan uloimmat osat kuuluvat Kaarinaan ja Sauvoon. Paimionlahteen laskeva Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan että virtaamaltaan. Lahden perukka eli pohjoisosa johon Paimionjoki laskee on Natura-aluetta 221 hehtaarin laajuudelta ja se kuuluu siihen lintudirektiivin mukaisena linnuston erityissuojelualueena. Valtakunnallisen lintuvesien suojeluohjelmassa Paimionlahti on luokiteltu kansainvälisesti arvokkaaksi kohteeksi.
Paimionlahti on ruovikoitunut, mutta umpeenkasvavia rantaniittyjä löytyy vielä. Lahtea ympäröivät metsäsaarekkeet ja laajat pellot. Lahdella on runsas pesimälinnusto ja se on tärkeä muuttoaikainen levähdysalue.
Linnusto

Linnuille Paimionlahti on erittäin tärkeä muuttoaikainen levähdysalue ja pesimäpaikka. Lahdenperukka kuuluu lintuvesien suojeluohjelmaan. Lahden itä- sekä pohjoisrannalla sijaitsee lintutorni. Toukokuun alussa pidettävässä Tornien taistossa Paimionlahden lintutornista on havaittu 56–85 lajia päivän aikana.
Pesimälajeja on yli 30, joista yleisimmät ovat sinisorsa, silkkiuikku, telkkä, tavi, haapana ja lapasorsa. Alueella pesii myös harmaa- ja kaulushaikaroita sekä kyhmyjoutsenia ja kurkia. Laajoissa ruovikkoalueissa pesivät muun muassa ruoko-, ryti- ja rastaskerttunen sekä naurulokki, luhtakana, luhtahuitti ja viiksitimali.
Lahdella ruokailee muuttoaikoina runsaasti vesilintuja kuten isokoskeloita, jouhisorsia, punasotkia, uiveloita ja lapasorsia. Myös hanhia voi nähdä satoja yksilöitä kerralla. Lahdella saalistavat petolinnuista muun muassa nuoli-, tuuli- ja ampuhaukka.
Aiheesta muualla

Natura 2000: Paimionlahti ymparisto.fi. Lounais-Suomen ympäristökeskus.
BirdLife Data Zone: Paimionlahti bay birdlife.org. BirdLife International. (englanniksi)
Paholaisnainen

| Paholaisnainen> The Strange Love of Martha Ivers |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lewis Milestone
Käsikirjoittaja:   John Patrick  Robert Rossen 
Perustuu:  John Patrickin pienoisromaaniin Love Lies Bleeding
Tuottaja:  Hal B. Wallis
Säveltäjä:  Miklós Rózsa
Kuvaaja:  Victor Milner
Leikkaaja:  Archie Marshek
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier John Meehan
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:   Barbara Stanwyck  Van Heflin  Lizabeth Scott  Kirk Douglas 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   24. heinäkuuta 1946 (USA)  21. marraskuuta 1947 (Suomi) 
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lizabeth Scott ja Van Heflin elokuvassa.
Paholaisnainen, Suomessa televisioesityksessä myös nimellä Martha Iversin outo rakkaus, (The Strange Love of Martha Ivers) on Lewis Milestonen ohjaama mustavalkoinen yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1946.  Elokuva oli Kirk Douglasin ensiesiintyminen elokuvissa.
Paholaisnainen osallistui Cannesin elokuvajuhlille vuonna 1947. Vuodesta 1974 lähtien elokuva on ollut Yhdysvalloissa vapaassa levityksessä (public domain) tekijänoikeuksien haltijan unohdettua uusia tekijänoikeus 28 vuoden jälkeen julkaisusta.