stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Kivivuori

Janne Kivivuori (s. 1967) on Helsingin yliopiston kriminologian professori ja Helsingin yliopiston yhteydessä toimivan Kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutin kriminologisen yksikön esimies. Hän on myös sosiologian ja kriminologian historian dosentti Oulun yliopistossa aate- ja oppihistorian oppiaineessa. Lisäksi hän on toiminut oikeusministeriön Rikoksentorjuntaneuvoston tutkimusjaoston puheenjohtajana. Kivivuori väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 1994 Helsingin yliopistosta sosiologian alalta.
Kivivuoren keskeisiä tutkimusalueita ovat rikollisuuden tutkimusmenetelmät sekä kriminologian teoria ja historia. Kivivuori on kehittänyt tai ollut mukana kehittämässä suomalaisia kokonaisrikollisuuden seurantajärjestelmiä, joita ovat esimerkiksi Nuorisorikollisuuskysely (1995–) Henkirikollisuuden seurantajärjestelmä (2002–), Yritysuhritutkimus (2010–) ja Kansallinen rikosuhritutkimus (2012–). Hän on lisäksi osallistunut kansainvälisten rikollisuusosoittimien rakentamiseen (International Self-Report Delinquency Study, European Homicide Monitor). Kriminologian historian saralla Kivivuori on tutkinut rikollisuuden empiirisen mittaamisen kehitystä ja sen vaikutusta tutkimusalan teoriaperustaan sekä Veli Verkon (1893–1955) työtä suomalaisen kriminologian perustajana.
Kivivuoren tutkimuksia on julkaistu lukuisissa kansainvälisissä tiedelehdissä kuten Acta Sociologica, British Journal of Criminology, Crime and Justice, European Journal of Criminology, Journal of Experimental Criminology, Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention ja Scandinavian Journal of History. Hän on julkaissut myös kriminologian alaan kuuluvia monografioita, kuten Discovery of Hidden Crime (2011), Rikollisuuden syyt (2013) ja Kriminologia – Rikollisuus ja kontrolli muuttuvassa yhteiskunnassa (2018).
Kriminologisen tutkimustyönsä lisäksi Kivivuori on julkaissut teoksia, jotka käsittelevät yhteiskunnan, kulttuurin ja käyttäytymisen normatiivisen sääntelyn psykologisoitumista eli psykokulttuuria (Psykokulttuuri 1992, Psykopolitiikka 1996 ja Psykokirkko 1999). Hän on tarkastellut myös tiedon asemaa ja tietoon kohdistetutta arvostelua (esim. Paha tieto 2003).
Teoksia

Enzmann, Dirk et al.: A Global Perspective on Young People as Offenders and Victims. First Results from the ISRD3 Study.  Cham:  Springer, 2018.  ISBN 978-3-319-63232-2
Kivivuori, Janne: Psykokulttuuri: Sosiologinen näkökulma arjen psykologisoitumisen prosessiin.  Helsinki:  Hanki ja jää, 1992.  ISBN 951-8916-30-6
Kivivuori, Janne: Psykopolitiikka: Paljastava psykologia suomalaisen yhteiskunnallisen keskustelun perinteenä.  Helsinki:  Hanki ja jää, 1996.  ISBN 951-8916-55-1
Kivivuori, Janne: Psykokirkko: Psykokulttuuri, uskonto ja moderni yhteiskunta.  (Hanki ja jää)  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-754-4
Kivivuori, Janne: Paha tieto: Tieteenvastainen ajattelu antiikista uusimpiin kiistoihin.  Helsinki:  Nemo, 2003.  ISBN 952-5180-58-1
Kivivuori, Janne: Discovery of Hidden Crime. Self-Report Delinquency Surveys in Criminal Policy Context.  Oxford:  Oxford University Press, 2011.  ISBN 9780199639199
Kivivuori, Janne & Kemppi, Sari & Smolej, Mirka: Etusivujen väkivalta: Väkivalta iltapäivälehtien etusivuilla, todellisuudessa ja ihmisten peloissa 1980–2000.  (Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen julkaisuja 196)  Helsinki:  Oikeuspolittinen tutkimuslaitos, 2002.  ISBN 951-704-284-1
Kivivuori, Janne: Rikollisuuden syyt. Toinen uudistettu laitos.  Helsinki:  Nemo, 2013.  ISBN 978-952-240-172-4
Kivivuori, Janne et al.: Kriminologia. Rikollisuus ja kontrolli muuttuvassa yhteiskunnassa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2018.  ISBN 9789524954662
Aiheesta muualla

Janne Kivivuori – Helsingin yliopisto.
Janne Kivivuori – Helsingin yliopiston tutkimusportaali[vanhentunut linkki].
Heli Suominen: Kiltti kuohuttaja. Ylioppilaslehti 3.10.2004.
Hannu-Ilari Lampila

Hannu-Ilari Lampila (s. 16. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen musiikkiarvostelija ja filosofian lisensiaatti.
Lampila kirjoittaa musiikkiarvosteluja Helsingin Sanomiin. Hän on perehtynyt muun muassa suomalaiseen oopperaan, josta hän on kirjoittanut Helsingin Sanomiin 1970-luvulta lähtien.
Lehden musiikkitoimittaja hänestä tuli 1983. Sitä ennen hän työskenteli vuodesta 1971 lähtien Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksen assistenttina ja Erik Tawaststjernan tutkimusassistenttina.
Teokset

Pirkko Mannola, WSOY, 2005
Mirjamin laulu, WSOY, 2000
Suomalainen ooppera, WSOY, 1997
Sibelius, Gummerus, 1984
Jean Sibelius säveltäjä ja ihminen, Valitut palat, 1982
Teokset > Suomentajana, toimittajana ja kirjoittajana

Oopperan käsikirja, 3. uud. p., Lazarus, John, 2002 suom. ja kirjoittanut osuuksia
Gould, Glenn, Glenn Gouldin kirjoituksia musiikista, Otava, 1988, suom. ja valik.
Osborne, Charles, Ooppera tietosanakirja A-Ö, Gummerus, 1984, tark. ja suom. osuuden kirj.
Rich, Alan, Ooppera, Weilin + Göös, 1982, suom.
Alain, Olivier , Bach, Kirjayhtymä, 1980, suom. ja teosesittely
Lavagne, Andre, Chopin, Kirjayhtymä,1980 suom. ja tark.
Rémy, Yves, Mozart, Kirjayhtymä, 1980 tark. ja suom.
Pekka Gronow

M. A. Numminen, Unto Mononen ja Pekka Gronow vuonna 1968.
Pekka Heikki Tapani Gronow (s. 1. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen musiikkitieteilijä ja Helsingin yliopiston etnomusikologian dosentti. Hän työskenteli Yleisradion äänitearkiston päällikkönä 1989–2006 ja arkistoasiantuntijana 2007–2008. Gronow tuli tunnetuksi 1960-luvulla radiossa toimittamistaan blues- ja jazz-musiikkiohjelmista. Hän on kirjoittanut useita kirjoja äänilevyteollisuudesta ja populaarimusiikista. 1960-puolivälissä hän perusti yhdessä M. A. Nummisen kanssa Eteenpäin!-levy-yhtiön, joka julkaisi Nummisen tuotannon lisäksi muutakin underground-musiikkia.
Gronow sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2001 ja Association for Recorded Sound Collections -järjestön tunnustuspalkinnon (Lifetime Achievement Award) vuonna 2002.
Sosiologi Jukka Gronow on Pekka Gronowin veli.
Aiheesta muualla

Pennanen, Risto Pekka: / Gronow, Pekka (1943–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  1.12.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Gronow, Pekka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Helena Kalmi

| Helena Kalmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1946 Sysmä
Kuollut: 7. marraskuuta 2007 (61 vuotta) Tuusula
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  rehtori tietokirjailija
Kirjailija
Aikakausi:  1971–2007
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Helena Kalmi (3. maaliskuuta 1946 Sysmä – 7. marraskuuta 2007 Tuusula) oli suomalainen rehtori ja oppikirjojen tekijä. Kalmi kuoli Jokelan kouluammuskelussa.
Elämä ja ura

Helena Kalmi suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon (pääaineenaan kemia) Helsingin yliopistossa 1971. Hän toimi päätyönään Suomen koululaitoksessa yhteensä 36 vuotta – muun muassa Hyvinkään yhteiskoulun lehtorina ja yläasteen vararehtorina sekä Hyvinkään Sveitsin lukion kemian lehtorina ja vararehtorina. Kalmi työskenteli Jokelan yläasteen ja lukion rehtorina vuodesta 2000 alkaen. Kalmi toimi aktiivisesti eri järjestöissä ja hankkeissa, muun muassa Suomen akateemisten naisten liiton hallituksessa ja soroptimistien Hyvinkään klubin presidenttinä. Useat eri yhteisöt ovat palkinneet hänet ansiomerkeillä. Hän oli yksi lukion kemian Kide-oppikirjasarjan tekijöistä.
Helena Kalmi sai surmansa oman oppilaansa luodista Jokelan koulusurmissa Jokelan koulukeskuksessa 7. marraskuuta 2007. Hän oli kahdeksas eli viimeinen uhri ja ainoa, joka ammuttiin koulun ulkopuolella. Kalmi oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi poikaa.
Kirjoittajana

Kalkku, Ismo & Kalmi, Helena & Korvenranta, Jorma: Kide: Lukion kemia.  (Oppikirjasarja, viisi osaa ja opettajankirjat. 26 painosta)  Helsinki:  Otava, 1999–2007.  ISBN 9511163744
Aiheesta muualla

Helena Kalmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ari Linna

Ari Linna (s. 1955) on turkulainen lintuharrastaja ja -kirjailija. Hän on toimittanut ja koonnut kaksi kirjaa lintuharrastuksesta, joista jälkimmäinen on painottunut erityisesti bongaukseen. Linna havainnoi lintuja erityisesti Ahvenanmaan Kökarissa, jonka linnustosta hän on kirjoittanut kirjan ja lehtijuttuja.
Teoksia

toim. Linna, Ari & kuvit. Kostet, Jari: Rakkaudesta lintuihin.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2725-7
Linna, Ari & Lundberg, Ulla-Lena: Lintujen Kökar : saaristolintuja ennen ja nyt.  Maarianhamina:  PQR-kultur, 2007.  ISBN 978-952-5705-01-0
toim. Linna, Ari & kuvit. Karhilahti, Ari: Bongauksen hurma.  Turku:  Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-145-1
Aiheesta muualla

Aulio, Kai: Bongaus on elämäntapa ts.fi.  21.10 2010. TS-Yhtymä Oy. Viitattu 9.1.2012.[vanhentunut linkki]
Petri Nevalainen

Petri Nevalainen Helsingin kirjamessuilla 2011.
Petri Nevalainen (26. joulukuuta 1962 Pieksämäki – 26. joulukuuta 2021 Helsinki) oli tietokirjailija ja toimittaja.
Nevalainen toimi Valittujen Palojen toimitussihteerinä, työskenteli Lontoossa Britannian yleisradioyhtiö BBC World Servicen palveluksessa vuosina 1988–1997 sekä päätoimitti aikakauslehti Kampanjaa. Hän oli myös uusmediayhtiö MatchON.comin projektipäällikkö sekä kirjoitti ja toimitti lukuisia kirjoja. Hän toimi myös vapaana toimittajana ja avusti muun muassa Fine Wine -lehteä, johon hän haastatteli Stingiä tämän omalla viinitilallaan.
Suomen televisiossa Nevalainen on juonsi ja toimitti Palaneen Käry -ajankohtaisohjelmaa. Hän opiskeli yliopistossa englantilaista filologiaa ja teki gradunsa Marx-veljeksistä. Nevalainen oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Nevalainen oli naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Nevalainen kuoli kotonaan Helsingissä 26. joulukuuta 2021.
Tietokirjat

Se on play! Reino ”Renne” Kososen huippuvuodet Suomen lentopalloilussa 1974–2000.  Pieksämäki:  Keski-Savon Pateri, 2001.  ISBN 952-91-3649-8
Pekka Pohjola. Bassokenraali.  Helsinki:  Kustannus Jalava, 2003.  ISBN 951-887-290-2
Hägglund, Gustav ; toim. Nevalainen, Petri: Euroopan puolustus.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2004.  ISBN 951-20-6698-X
Anna hyvän kiertää. Moilas oy 50 vuotta.  Naarajärvi:  Moilas, 2005.  ISBN 952-91-9063-8
Siinäpä se! Antero Mertarannan kanssa urheilun kulisseissa.  Helsinki:  Ajatus, 2005.  ISBN 951-20-6939-3
Suomi-rockin tiekartta.  Helsinki:  Ajatus, 2005.  ISBN 951-20-6801-X
Tamminen, Juhani ; toim. Nevalainen, Petri: Pelin jälkeen.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2007.  ISBN 978-951-20-7362-7
Kaikkien aikojen Tauno Palo.  Helsinki:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7400-6
Jäämies. Kimi Räikkösen henkilökuva.  Helsinki:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7805-9
Saiskos pluvan, Vesa-Matti Loiri.  Helsinki-kirjat, 2010.  ISBN 978-952-5874-04-4
Nimismiehen kiharat: Sauli Niinistön henkilökuva.  Helsinki:  Ajatus, 2010.  ISBN 978-951-20-8105-9
Joviaali ilmiö: Tuntematon Mikko Alatalo.  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-27-3
Meryl Streep.  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-31-0
Marskin tiedustelija – Eversti Aladár Paasosen tarina.  Helsinki-kirjat, 2012.  ISBN 978-952-5989-03-8
Kollaanjoen taistelut.  Helsinki:  Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-299-003-7
Kolmen rintaman mies Seppo Tiilikainen talvisodassa, SS-Viking-divisioonassa ja Tali-Ihantalassa.  Helsinki:  Minerva, 2018.  ISBN 978-952-312-526-1
Markus Laitinen

| Markus ”Uku” Laitinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1979 Pieksämäki
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Aiheet:  zenbuddhalaisuus
Esikoisteos:  Katujen zen (2013)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Markus ”Uku” Laitinen (s. 1979 Pieksämäki) on tietokirjailija ja muusikko. Hän on julkaissut kirjan Katujen zen (Like, 2013).
Elämä ja toiminta

Laitinen harjoitti buddhalaista istumamietiskelyä, zazenia, vuodesta 1996 vuoteen 2013. Hän sai zenbuddhalaisen vihkimyksen (jap. jukai) Japanissa vuonna 2009 zenopettaja Peter Roccalta, Gudo Wafu Nishijiman oppilaalta. Laitinen perusti vuonna 2009 sōtō-zenbuddhalaisen ryhmän Kajo Zendon (ent. Dogen Sangha Finland), mutta jätti ryhmän vuonna 2012. Laitinen on haastanut buddhalaisia puolustamaan syrjäytyneitä. Vuonna 2016 Laitinen kuvaili blogissaan itseään Krishnan palvelijaksi,
Laitinen on tehnyt musiikkia 1990-luvun alkupuolelta asti. Hän on mukana duoissa The Fishkillers ja Radio TV. Vuonna 2004 Metrotraks Records julkaisi hänen ja Mikko ”Rammu” Ramulan elektroduo Telefunkerin albumin Elektroakustik.
Laitisella on (ensimmäisestä) avioliitostaan kolme lasta.
Laitinen aiheutti kohun vuonna 2019 keksimällä kuvitteelisen hahmon "Venla Olsen" ja esiintymällä kyseisenä hahmona somepalvelu Twitterissä. Laitinen esitti nuorta naista joka päätyi ihmisten järkytykseksi tekemään itsemurhan. Tämä aiheutti useita puhelinsoittoja hätäkeskukseen. Laitinen paljasti myöhemmin keksineensä hahmon osana psykiatrista kuntoutumistaan ja pyysi anteeksi aiheuttamaansa kohua.  Laitinen on joulukuussa 2019 kertoinut avoimesti sairastavansa kaksisuuntaista mielialahäiriötä ja epävakaata persoonallisuushäiriötä, sekä kamppailustaan masennuksen ja ahdistuksen kanssa.
Teos

Katujen zen.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0860-1
Aiheesta muualla

Markus Uku Laitinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Return to the 36 Chambers: The Dirty Version

| Return to the 36 Chambers Ol' Dirty Bastard |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994–1995
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 1995
 Tuottaja(t): Ol' Dirty Bastard, True Master, RZA
 Kesto: 66.05
 Levy-yhtiö: Elektra Records
Ol' Dirty Bastardin muut julkaisut
| -  | ''Return to the 36 Chambers: The Dirty Version'' 1995 | Nigga Please 1999 |
Return to the 36 Chambers: The Dirty Version on hip hop -yhtye Wu-Tang Clanista tunnetun Ol’ Dirty Bastardin ensimmäinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 28. maaliskuuta 1995.
Kappaleet

Intro – 4.47
Shimmy Shimmy Ya – 2.41
Baby C'Mon – 3.26
Brooklyn Zoo – 3.37
Hippa to da Hoppa – 3.01
Raw Hide – 4.02 (feat. Raekwon & Method Man)
Damage – 2.47 (feat. GZA)
Don't You Know – 4.26 (feat. Killah Priest)
The Stomp – 2.22
Goin' Down – 4.19
Drunk Game (Sweet Sugar Pie) – 4.20
Snakes – 5.26 (feat. Killah Priest, Buddah Monk, Masta Killa & RZA)
Brooklyn Zoo II (Tiger Crane) – 7.20 (feat. Ghostface Killah)
Proteck Ya Neck II in the Zoo – 4.00 (feat. Buddah Monk, Prodigal Sunn, Zu Keeper, Murdoc, Killah Priest, 12 O'Clock, Shorty Shit Stain & 60 Second Assassin)
Cuttin' Headz – 2.28 (feat. RZA)
Dirty Dancin' – 2.42} (feat. Method Man)
Harlem World – 6.15
Arto Kivimäki

Arto Kivimäki (oik.) keskustelemassa Kaisa Neimalan ja Leena Krohnin kanssa Helsingin kirjamessuilla 2008
Arto Kivimäki (s. 26. huhtikuuta 1963 Seinäjoki) on antiikin maailmaan erikoistunut kääntäjä ja tietokirjailija. Hän on asunut pitkään Joensuussa ja opiskellut Helsingissä ja Tampereella. Hän asuu Riihimäellä.
Teokset

Carpe diem! Hauskaa ja hyödyllistä latinaa.  Karisto, 1997 (7. tarkistettu painos 2000).  ISBN 951-23-3661-8
Summa summarum: Latinankielisiä termejä.  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3810-6
Roomalainen kalenteri: Tempus fugit.  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3861-0
Akilleen kantapäästä Zeuksen salamaan.  Karisto, 1999.  ISBN 951-23-3917-X
Vive hodie!.  (Kansialanimeke: Latinaa vuoden jokaiselle päivälle)  Karisto, 1999.  ISBN 951-23-3996-X
Amor: Latinaa rakkaudesta.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4035-6
Antiikin ajatuksia.  (Koonneet ja alkukielistä suomentaneet Arto Kivimäki, Päivi Myllykoski ja Sampo Vesterinen)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24300-0
Rooman keisarit.  (Pekka Tuomiston kanssa)  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
Rakkaus ei koskaan lepää: Antiikin runoja rakkaudesta.  (Suomentaneet ja toimittaneet Arto Kivimäki ja Sampo Vesterinen)  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-1884-3
Suuri latinakirja.  (Koottu tekijän aiemmista julkaisuista Carpe diem! ja Summa summarum)  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4163-8
Verba volant: Sanat lentävät.  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4218-9
Primus motor: Johtamistaidon latinaa.  Karisto, 2002.  ISBN 951-23-4345-2
Ikivanha: Antiikin vitsejä ja sukkeluuksia.  (Suomentaneet ja toimittaneet Arto Kivimäki, Vesa Vahtikari, Sampo Vesterinen)  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2410-X
Otollinen tilaisuus: Antiikin faabeleita.  (Kääntäneet ja toimittaneet Arto Kivimäki, Sampo Vesterinen)  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2595-5
Lainehtiva malja: Antiikin runoja viinistä.  (Valikoineet, suomentaneet ja selityksin varustaneet Arto Kivimäki ja Sampo Vesterinen)  Teos, 2004.  ISBN 951-851-006-7
Odysseia lapsille.  Helsinki:  Teos, 2005.  ISBN 951-851-027-X
Antiikin taruja. 1, Aikojen alussa.  Teos, 2008.  ISBN 978-951-851-084-3
Antiikin taruja. 2, Sankarien aika.  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-194-9
Antiikin taruja. 3, Merenkulkijat.  Helsinki:  Teos, 2014.  ISBN 978-951-851-390-5
Caton opetuksia.  (Suomennos, selitykset ja jälkisanat Arto Kivimäki)  Helsinki:  Planeetta-antikvariaatit, 2020.  ISBN 978-952-94-3852-5
Palkinnot

Historian Ystäväin Liiton kunniamaininta yhdessä Pekka Tuomiston kanssa, 2001
Yleisradion Kääntäjäkarhu-palkinto yhdessä Sampo Vesterisen kanssa, 2002
Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinto, 2010
Aiheesta muualla

Arto Kivimäki Teoksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nestor Ojala

Seminaarin johtaja Nestor Ojala. Mahdollisesti 60-vuotispäivänään v. 1924.
Nestor Ojala (27. helmikuuta 1864 Kiukainen – 21. huhtikuuta 1926 Jyväskylä) oli 1900-luvun alun tunnettu pedagogi. Hänen isänsä oli Isak Ojala (aik. Brander) ja äiti Vilhelmiina Kalli. Tunnettu sanonta  "Ojalan laskuopin mukaan" viittaa  Nestor Ojalaan.
Nestor Ojala valmistui ylioppilaaksi 1886 ja filosofian kandidaatiksi 1889. Hän toimi Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorina 1894-1910, Raahen Porvari- ja Kauppakoulun johtajana 1909-1913 ja lopuksi Jyväskylän seminaarin johtajana 1912-1926. Ojalan kirjoittamat kansakoulujen laskuopit ja niihin liittyvät opettajien ohjeet ovat olleet 1900-luvun alun merkittävimpiä alkeisopetuksen tietovälineitä.
Teoksia

Ojala, Nestor: Kansakoulun laskuoppi, WSOY 1899.
Ojala, Nestor ja Saarialho Kaarlo: Kansakoulun laskuoppi yksiopettajaisille ja niihin verrattaville kouluille.  WSOY 1927.
Ojala, Nestor: Seminaarin laskuoppi WSOY 1910
Ojala, Nestor: Laskuoppi kiertokouluja ja alempaa kansakoulua varten WSOY 1901.
Ojala, Nestor: Laskuoppi kiertokouluja ja alempaa kansakoulua varten II. Laskuharjoituksia oppilaille. 3.painos. WSOY, Porvoo 1912.
Ojala, Nestori: Kaupunki-kansakoulun laskuoppi, WSOY 1923
Ojala, Nestor: Neliosastoisen kansakoulun laskuoppi WSOY 1915
Ojala, Nestor: Kansakoulun mittausoppi Gummerus 1898
Pasi Heikura

| Pasi Heikura |
| --- | --- |
 Pasi Heikura Jyväskylän kirjamessuilla huhtikuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1963 (ikä 61) Karvia
Ammatti:  muusikko tietokirjailija toimittaja
Muusikko
Tyylilajit:  huumorimusiikki, rock
Soittimet:  laulu, kitara, banjo
Yhtyeet:  Alivaltiosihteeri, Viewmasters, Jahnukaiset
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pasi Eino Heikura (s. 14. huhtikuuta 1963 Karvia) on suomalainen humoristi, muusikko, tietokirjailija ja radioääni. Hänet tunnetaan humoristisesta Alivaltiosihteeri-radio-ohjelmasta, jota hän juonsi Jyrki Liikan ja Simo Frangénin kanssa. Tämä kolmikko soittaa samannimisessä yhtyeessä, jossa mukana on myös Matti Toivonen.
Palkittu lehtikuvaaja Hannes Heikura oli Pasi Heikuran veli.
Alivaltiosihteeri

Alivaltiosihteeriin johtava tapahtumaketju käynnistyi vuonna 1981, kun Jyrki Liikka ja Pasi Heikura tapasivat Oriveden Opistossa. Kaksikko perusti yhdessä bändin jonka laulajaksi pestattiin myöhemmin Satu Kurvinen, jonka kanssa Heikura tuolloin seurusteli. Yhtyeen nimeksi tulee Ankara. Vuotta myöhemmin Heikura tapasi Tampereen yliopistolla Simo Frangénin ja pyysi tätä liittymään bändiin, jonka nimi muutettiin Alivaltiosihteeriksi. Vuonna 1987 Kurvinen, Heikura ja Frangén ryhtyivät tekemään Radio 957:lle Naurun Remakkaa -nimistä radio-ohjelmaa. Kun Kurvinen erosi yhtyeestä 1990, lopetti kolmikko myös radio-ohjelman teon 957:lle. Jukka Haarma pyysi kuitenkin Frangénia, Heikuraa ja Liikkaa tekemään Radiomafialle ohjelmaa ja nämä suostuivat. Sittemmin ohjelma siirtyi Radio Suomelle. Heikura jatkoi ohjelman tekemistä Frangénin ja Liikan kanssa vuoteen 2017 saakka, jolloin Yleisradio päätti ohjelman lopettamisesta.
Muuta

Heikura juontaa suomen kieltä ja sen kummallisuuksia käsittelevää radio-ohjelmaa Aristoteleen kantapää. Lisäksi hän piirtää sarjakuvia ja keksii palindromeja, joita kuultiin viikoittain Alivaltiosihteerissä. Aiemmin hän on myös kirjoittanut Simo Frangénin kanssa sketsejä Pahkasika-lehteen. Heikura asuu Tampereella.
Vuonna 2014 Heikura sai yhtenä kolmesta Aristoteleen kantapään tekijästä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Vuonna 2009 Aristoteleen kantapää sai Bonnierin Journalistipalkinnon Vuoden journalistisena tekona.
Heikura soittaa kitaraa Jahnukaiset-nimisessä jazz-yhtyeessä. Hän soitti kitaraa myös englanninkielistä rokkia esittäneessä Viewmastersissa, jolta on ilmestynyt yksi albumi ja yksi EP.
Teoksia

Samoilla linjoilla: Lisää Suomen kansan latteuksia.  Helsingissä:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19148-9
Aristoteleen kantapää: Fraasirikos ei kannata.  (Pohjautuu YLE Radio 1:n samannimisen radio-ohjelman teksteihin vuosilta 2006 ja 2007. Toimittanut Kaisa Laaksonen)  Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-21448-9
Mistä puhumme kun puhumme jostain: Aristoteleen kantapään tutkimuksia.  (Pohjautuu YLE Radio 1:n samannimisen radio-ohjelman teksteihin vuosilta 2006–2012 Toimittanut Kaisa Laaksonen)  Jyväskylässä:  Docendo, 2013.  ISBN 978-952-291-013-4
Tyrskyn myrsky! Johdatus kapteeni Haddockin manauksiin. 93 s. Otava, 2021.
Aiheesta muualla

Kataisto, Vesa: Kolmas mies on saapunut. Unikankare.net 26.5.2000.
Kilpeläinen, Jaakko: Fraasipoliisi Heikura: nokkeluus ei sovi kaikille. (Arkistoitu – Internet Archive) Journalisti 13/2010.
Morero, Micaela: Kielileikkejä tosikoille ja veitikoille.[vanhentunut linkki] Kvaak.fi 25.10.2008.
Valta, Reijo: Heikura & Frangén: Eräs Mies. Pois työpöydältä 14.10.2009.
Haapalahti, Suvi: ”Yksi asia johti toiseen ja tässä sitä nyt ollaan” Utain – Tampereen yliopiston toimittajakoulutuksen viikkolehti.  1.4.2004. Arkistoitu 8.2.2008. Viitattu 4.7.2020.
Alivaltiosihteeri – bio: Lähes kaikki Alivaltiosihteeristä! Alivaltiosihteeri.  2.11.1999. Arkistoitu 2.1.2010. Viitattu 4.7.2020.
Pasi Heikura säveltäjänä - Fono.fi
Heikki Oja

| Heikki Oja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. toukokuuta 1945 (ikä 79) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  tähtitiede
Heikki Oja (s. 20. toukokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen tähtitieteen dosentti, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston almanakkatoimiston entinen johtaja.
Ura

Oja toimi Helsingin Yliopiston Almanakkatoimiston johtajana vuosina 1994–2012 oltuaan sitä ennen yliopiston almanakkatoiminnan vastuuhenkilönä 1970-luvun lopulta alkaen. Hän oli yksi Tiedekeskus Heureka -hankkeen käynnistäneistä henkilöistä. Oja on kirjoittanut kymmeniä yleistajuisia tietokirjoja ja esiintynyt usein radiossa kertomassa tähtitieteestä ja avaruustutkimuksesta. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Heikki Oja on vaikuttanut suuresti Tähtitieteellinen yhdistys Ursan kehitykseen 1970-luvulta alkaen. Hän on yksin tai yhdessä muiden kanssa kirjoittanut tai toimittanut kymmeniä Ursan kirjoja. Hän oli Ursan julkaiseman Tähdet ja avaruus -lehden toimitussihteerinä viitisentoista vuotta.
Yksityiselämä

Heikki Oja asuu Tammelassa. Hänen isänsä oli professori Aulis Oja. Ojan veli on professori Erkki Oja.
Palkinnot ja tunnustukset

J. V. Snellman -palkinto 1985
Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto 2003
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2000, 2014
Aiheesta muualla

Jarno Forssell: Herra Almanakka odottaa isoja uutisia. Tiede 6.2.2009.