stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjasto 2.0
Kirjastopalvelu 2.0 > Folksonomiat ja avainpilvet

Folksonomia (engl. folksonomy) on käyttäjien luoma taksonomia eli luokittelujärjestelmä erityisesti verkkoyhteisöissä tapahtuvaa dokumenttien kuvailua varten. Kuvailu tapahtuu avoimella asiasanoituksella vapaasti määriteltyjen avainsanojen tai tunnisteiden avulla. Folksonomiat on nähty mahdollisuutena laajentaa yleisten kirjastojen palveluita, mutta samalla on korostettu myös vastaavien rakenteellisten ratkaisujen tärkeyttä. Esimerkiksi Spiteri (2007) on korostanut, että käyttäjien mahdollisuus kuvailla tai luetteloida teoksia kirjastojen omiin aineistoluetteloihin vaatii aina myös jonkinasteista rakennetta ja kontrollia.
Kirjastopalvelu 2.0 > Yhteisölliset palvelut

Facebook
Flickr
del.icio.us
Kirjastopalvelu 2.0 > Virtuaalimaailma

Secondlife
Kirjastopalvelu 2.0 > LibraryThing

Kaikki kirjastojen resursseja hyödyntävät Web 2.0 -kirjastosovellukset eivät ole kirjastojen omia tai niiden kontrolloimia. Yleisen kirjastolaitoksen ulkopuoliset toimijat voivat tyydyttää monia sellaisia käyttäjien tarpeita, joihin kirjaston verkkopalvelujen on tarkoitus vastata.
Yhteisöllisesti rakennetussa LibraryThing-palvelussa käyttäjien on mahdollista luetteloida, avainsanoittaa ja arvioida kirjoja. Palveluun on mahdollista imuroida standardimuotoista metadataa useista lähteistä, kuten Kongressin kirjaston tietokannasta, pääkaupunkiseudun HelMet-järjestelmästä ja Amazonista. LibraryThingin tiedot perustuvat siis kirjastojen näyttöluetteloista kopioituihin MARC-tietueisiin. Kirjastot voivat kierrättää näitä yhteisöllisesti rikastettuja tietueita takaisin omiin verkkopalveluihinsa. Käyttäjät voivat lisäksi tuottaa LibraryThing-palveluun niin sanottua yhteistä tietoa kirjoista ja kirjailijoista.
Kirjastonkäyttäjä 2.0

Kirjasto 2.0 painottaa etenkin tiedon löytämisen ja paikallistamisen vaivattomuutta, verkkosisällön yksilö- ja ryhmäkohtaista räätälöitävyyttä sekä käyttäjien osallistumista palvelun tuottamiseen. Kirjasto 2.0:ssa kirjastojärjestelmien ytimenä pidetään keskustelua: on tuloksekkaampaa, kun tietoasiantuntijat ja kirjastojärjestelmien käyttäjät ovat dialogisessa suhteessa toisiinsa. Se ei kuitenkaan tarkoita luopumista ammattilaisen oikeudesta laatia mahdollisimman laadukasta metadataa, mutta se nostaa esiin käyttäjien mahdollisuuden saada äänensä kuuluville kirjastojärjestelmissä. Käyttäjien osallistuminen voi olla keskustelua tai oman aineiston tuottamista, mutta myös luetun, katsellun tai kuunnellun pisteyttämistä ja kommentointia.
Aiheesta muualla

KirjastoWiki, kirjastoalan avoin julkaisualusta (Arkistoitu – Internet Archive)
LibraryThing
Åbo Akademin tutkimusprojekti Library 2.0 – a new participatory context (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Bradley, P.: How to Use Web 2.0 in Your Library.  Lontoo:  Facet Publishing, 2007.
Haapajärvi (Pieksämäki)

| Haapajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo, Pohjois-Savo
Kunnat:  Pieksämäki, Suonenjoki
Koordinaatit:  62°29′08″N, 27°09′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven v−a (14.79)
Tulouomia:  Haapajoki, Heinälamminpuro, oja Saarisesta
Laskujoki:  Savijoki Savijärveen, oja Pieneen Uuhijärveen
Järvinumero:  14.792.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,1 m  
Pituus:  5,4 km  
Leveys:  1,4 km  
Rantaviiva:  18,142 km  
Pinta-ala:  1,81969 km²  
Tilavuus:  0,00587477 km³  
Keskisyvyys:  3,23 m  
Suurin syvyys:  12,02 m  
Valuma-alue:  yli 270 km²  
Saaria:  4 
:  Sourunsaari, Käärmesaari, Kalliosaari
 fiHaapajärvi 
Haapajärvi on Etelä-Savon Pieksämäellä ja Pohjois-Savon Suonenjoella Haapajärven ja Suonteen lähellä sijaitseva järvi. Se sijaitsee Pieksämäen reitin alajuoksulla.
Maantietoa

Haapajärvi on 5,4 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 182 hehtaaria eli 1,8 neliökilometriä. Järvi on kaakkoisosaa lukuun ottamatta korkeintaan 300 metriä leveä. Järven ympäristö on alavaa maata, vaikka sen keskikohdassa on yksittäinen 50 metriä kohoava Sammakkovuori ja luoteispäässä muutaman metrin matalampi Tarvaisvuori. Kaakkoispäässä sijaitsee Vilponniemen takana Lahnalahti. Järven kapeassa luoteispäässä sijaitsee vuoren suojassa sijaitseva Sammakkolahti, edempänä Kalliolahti ja  luoteispäässä vielä Matolahti ja Hautolahti. Järven pohjoisin lahti on Isolammakko, josta alkaa järven vuolain laskujoki Savijoki. Järvellä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on noin kaksi hehtaaria. Kolme suurinta saarta, Sourunsaari, Käärmesaari ja Kalliosaari, sijaitsevat Vilponniemeä vastapäätä Pieksämäen puolella toistensa lähellä. Neljäs saari on Naurislahdesta katsoen vastarannalla. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,87 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 3,2 metriä. Sillä on kolme yli 10-metristä syvännettä. Kaakossa sijaitsee yksi ja kaksi muuta sijaitsevat järven keskivaiheilla. Syvimmässä kohtaa on 12 metriä syvää ja tämä syvänne sijaitsee Naurislahden edustalla . Järven rantaviiva on 18,1 kilometriä pitkä. Suuri osa rantaviivasta on metsämaata. Peltoja esiintyy yksittäisinä palstoina Isolammakolla, Sammakkolahdella ja sitä vastapäätä, Lahnalahdella ja järven eteläpäässä. Niitä viljelee neljä maatilaa. Niiden lisäksi on viisi kiinteästi asuttua tilaa ja noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Viereisen Suonteen kautta kulkee Lahnalahteakin sivuava Suonenjoen maantie (yhdystie 16199) ja Savon rata. Pieksämäen ja Suonenjoen välinen kuntaraja, ja samalla maakuntaraja, tulee järvelle Haapajoen mukana, jatkaa järven keskiselkää pitkin järven luoteispäähän ja kääntyy matolahdella pois järveltä. Järven itärannat kuuluvat Suonejoelle ja länsirannat Piekäsmäelle.
Vesistösuhteet

Haapajärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jonka Haapajoen alueeseen (14.792) järvi kuuluu. Haapajoen alue päättyy Savijärveen, joka sijaitsee pari kilometriä alajuoksulle päin. Valuma-alueen pinta-ala on siellä 271 neliökilometriä, jota voi soveltaa myös Haapajärven tapaukseen. Savijärven valuma-alueen järvisyys on 14,04 %. Päävirtaus tulee Haapajoesta, joka alkaa Pieksänjärvestä, ja jatkuu aluksi Savijokena ja virtaa usean vesistön kautta Koskeloveteen. Karttojen mukaan järvellä voi olla toinenkin laskuoja, jonka virtaama on kuitenkin pieni. Se alkaa Lahnalahdesta ja laskee Pieneen Uuhijärveen, joka kuuluu Suonenjoen valuma-alueeseen. Haapajärveen laskee Heinälamminpuro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Mustalampi, Heinälampi, Keskuslampi ja Hoikka. Näiden lisäksi laskee Saarinen järveen Isolammakossa. Isolammakosta alkaa Savijoki, joka laskee Savijärveen. Haapajärven vedenpinnan korkeus on 102,1 metriä mpy, joten Savijoelle kertyy pudotusta 2,9 metriä.
Kiukaisten rautatieasema

Kiukaisten rautatieasema (lyh. Kn) on rautatieliikennepaikka Kokemäki–Rauma-radalla Eurassa, entisen Kiukaisten kunnan keskustaajamassa Eurakoskella, 13 kilometrin päässä Kokemäeltä.
Kiukaisten asema avattiin Peipohjan (nyk. Kokemäki) ja Rauman väliselle yksityisrautatielle huhtikuussa 1897, ja se on rataosan yksi alkuperäisistä asemista. Risteysasema Kiukaisista tuli vuonna 1913, jolloin avattiin sivurata Kauttualle. Rautatieyhteyksien seurauksena asemanseudusta kasvoi ajan mittaan kunnan tärkein ja suurin taajama, syrjäyttäen vanhan kirkonkylän.
Henkilöliikenne Kauttualle lopetettiin vuonna 1953 linja-autoyhteyksien korvatessa sen. Henkilöliikenne lakkautettiin kokonaan vuonna 1988. Nykyisin liikennepaikka toimii junakohtauspaikkana. Säkylän sokerijuurikuljetukset lakkautettiin vuonna 2009, ja suurin osa Kauttuan radan tasoristeyksistä on purettu. Erkanemisvaihde Kauttuaan poistettiin huhtikuussa 2020.
Asemarakennus valmistui vuonna 1897, samaan aikaan liikennepaikan avaamisen kanssa. Sitä laajennettiin myöhemmin 1920-luvulla. Asema on osa Kiukaisten valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä, ja se oli asuinkäytössä ennen kuin se paloi perustuksiaan myöten 13. huhtikuuta 2014. Aiemmin asemarakennuksessa oli sattunut tulipalo vuonna 2008, jolloin se oli tyhjillään.
Esko Kiviaho

Esko Veli Kiviaho (19. marraskuuta 1931 Sortavala – 15. heinäkuuta 2017 Vaasa) oli suomalainen maahockeypelaaja, jääkiekkoilija ja jalkapalloilija.
Kiviaho oli Suomen maahockeyn olympiajoukkueen varamaalivahti Helsingissä 1952. Hän voitti Hämeenlinnan Pallokerhon riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1951, 1952 ja 1954.
Jääkiekkoilijana "Napa" Kiviaho saavutti HPK:n joukkueessa SM-hopeaa vuonna 1952 ja SM-pronssia vuonna 1954. Hän kuului siihen nuorten maajoukkueeseen, joka ensimmäisen kerran voitti Ruotsin vuonna 1949. Jalkapalloa hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1947–1948.
Kivihiili-permin jääkausi

Mannerjäätikkö (rajattu sinisellä) peitti kolmisensataa miljoonaa vuotta sitten maapallon eteläosan.
Kivihiili-permin jääkausi oli kivihiilikaudella alkanut ja permikaudelle ulottunut jääkausi. Sen varsinainen jääkausiaika kattoi ajanjakson 320–270 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin eteläisen pallonpuoliskon Gondwana-supermantereella oli suuria mannerjäätiköitä. Lisäksi parinkymmenen miljoonan vuoden ajan sitä ennen ja sen jälkeen eteläisen napa-alueen tuntumassa oli pieniä vuoristojäätiköitä.
Gondwanan jäätiköityminen johtui mannerliikunnoista. Yhteen ajautuneet mannerlohkot muuttivat merivirtoja ja jyrkensivät maapallon ilmaston vyöhykkeisyyttä, eli eteläinen napaseutu kylmeni vaikka päiväntasaajan seutu pysyikin trooppisen lämpimänä. Kun Gondwana kulkeutui etelänavan yli, sen kylmimmille seuduille kasvoi suuri mannerjäätikkö. Jäätiköitymisen pääkeskus oli nykyisen Etelä-Afrikan kohdalla, ja myöhemmin jään alle peittyivät myös nykyiset Etelämanner, Intia ja Australia. Mannerjäätikön alle jäi koko 90 miljoonan vuoden aikana yhteensä yli kolme kertaa nykyisen Etelämantereen jäätikön kokoinen alue. Yhdellä kertaa jään alla oli tosin aina vain osa tästä alueesta, koska jäätikkö muutti koko ajan kokoaan ja muotoaan. Samalla valtameren pinta nousi ja laski.
Jäätiköt väistyivät kokonaan 250 miljoonaa vuotta sitten, kun Gondwanan eteläosa oli liukunut pois etelänavalta ja kaikki suuret mantereet olivat liittyneet yhteen suureksi Pangeaksi. Tämä aiheutti sen, että päiväntasaajalta pääsi jälleen virtaamaan lämmintä vettä napaseuduille, ja maapallon ilmasto lämpeni.
Kivihiili-permin jääkauden kerrostuttamat tilliittipatjat ovat Etelä-Amerikassa enimmillään noin 1 600 metriä syvät, Australiassa satoja metrejä syvät ja Intiassa 250 metriä syvät.
Heikki Kivikko

Heikki Olavi Kivikko (s. 31. joulukuuta 1963 Ähtäri) on suomalainen hiihtäjä.
Kivikko sijoittui Calgaryn 1988 talviolympialaisissa vapaan tyylin 50 kilometrillä 29:nneksi. Hän edusti seuratasolla Hausjärven Urheilijoita ja Hyvinkään Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen mestaruuden vapaan tyylin 50 kilometrillä vuonna 1988 sekä saavutti SM-hopeaa 50 kilometrillä vuonna 1990 ja SM-pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1998. Hän on toiminut Puolustusvoimain hiihtäjien valmentajana vuodesta 1996.
Heikki Kivikon tytär Noora kilpaili hiihtäjänä vuoteen 2023 saakka.
Kivijärven vaakuna

Kivijärven vaakuna
Kivijärven kunnanvaakuna on saanut aiheensa Kivijärven kirkkoon liittyvästä kansantarinasta. Kertomuksen mukaan ensimmäisen kirkon rakennustyöt eivät edenneet, kun kaikki päivän aikana tehty työ oli salaperäisesti hajotettu yön aikana. Tällöin tehtiin päätös, että kirkon paikka valittaisiin laittamalla kukko järven selälle ajelehtimaan kirkon pohjahirren päällä, ja missä kukko rantautuisi, siihen pitäjän kirkko pystytettäisiin.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 18. huhtikuuta 1963. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punainen, alapuoleltaan aaltokoroinen irtohirsi, jolla seisoo musta, punavaruksinen kukko”.
Gusinoozjorsk

| Галуута, Гусиноозёрск Galuuta, Gusinoozjorsk |
| --- | --- |
 Галуута, Гусиноозёрск
 Koordinaatit: 51°17′00″N, 106°31′00″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Burjatia
Piiri:  Selengan piiri
Perustettu:  1939
Nimenä:  v:een 1953 asti Šahty
Kaupungiksi:  1953
Väkiluku (2008):  24 083
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
Suuntanumero(t):  +7 30145
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gusinoozjorsk (ven. Гусиноозёрск, burjaatiksi Галуута, Galuuta) on kaupunki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Baikalin kaakkoispuolella Gusinoje-järven rannalla 110 kilometriä Ulan-Udesta lounaaseen. Kaupunki on Selengan piirin keskus. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1939 paikallisen ruskohiiliesiintymän yhteyteen perustettiin Šahtyn kaivosyhdyskunta. Vuonna 1953 siitä tuli Gusinoozjorskin kaupunki. Hiilentuotanto lopetettiin 1990-luvulla ja monet kaupungin yrityksistä suljettiin. Nykyään tärkein tuotantolaitos on Gusinoozjorskin sähkövoimala.
Gusinoje-järven kaakkoisrannalla sijaitsee vuonna 1741 perustettu buddhalaisluostari.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Selengan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Burjatian kaupungit
Pääkaupunki: Ulan-Ude (Ulaan-Ude)

Babuškin | Gusinoozjorsk | Kjahta | Severobaikalsk | Zakamensk
Kivijärven reitin valuma-alue

Kivijärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.19) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 845,3 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 16,63 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kannuskosken puuhiomo, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Harjunjoen–Lappalanjärven alueelle (14.18).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Touhtiaisen–Ala-Kivijärven alue (14.191)
Naistinjoen–Hiijärven valuma-alue (14.199)
Kortonjoen valuma-alue (14.193)
Matalajärven valuma-alue (14.194)
Kivijärven alue (14.192)
Avarajoen valuma-alue (14.195)
Taudinjoen valuma-alue (14.196)
Hannanjoen valuma-alue (14.197)
Hakulinjoen valuma-alue (14.198)
Kissouén taistelu

Kissouén taistelu käytiin toisessa maailmansodassa 15.–17. kesäkuuta 1941 osana operaatio Exporteria liittoutuneiden ja Vichyn Ranskan Syyriassa olleiden joukkojen välillä edettäessä Damaskokseen. Vapaan Ranskan joukot kohtasivat Kissouéssa kovaa vastarintaa ennen kaupungin valtausta.
Taustaa

Prikaatikenraali Wilfrid Lewis Lloydin johtamat Intian 5. jalkaväkiprikaatista muodostetun taisteluosaston joukot ylittivät 8. kesäkuuta 1941 Syyrian rajan vallatakseen Quneitran ja Deraan. Joukkojen tehtävänä oli avata tie Vapaan Ranskan 1. divisioonalle Damaskoksen valtaamiseksi. Deraa, Sheikh Meskine ja Ezraa miehitettiin 12. kesäkuuta ja kenraalimajuri Paul Legentilhommen mukaan Gentforceksi nimetty taisteluosasto jatkoi etenemistään.
Yöllä 14.–15. kesäkuuta 1941 liittoutuneiden joukot saavuttivat Nahr el Ouaj -joen ja lisäksi Kissouén kaakkoispuoliset kukkulat olivat kaksipäiväisten raskaiden taisteluiden jälkeen Vapaan Ranskan joukkojen miehittämät. Prikaatikenraali Lloydin poissa ollessa everstiluutnantti L. Jonesin johtamat 1st Punjab Regiment ja 6th Rajputana Rifles olivat Kissouén edustalla. Lloyd johti koko Gentforcea kenraali Gentilhommen haavoituttua.
Kissouéen puolustukseen ryhmittyneet Vichyn Ranskan joukot olivat miesmääräisesti suurin piirtein saman vahvuiset kuin liittoutuneiden, mutta puolustajilla oli lisäksi panssarivaunuja ja -autoja. Kylän länsipuolella ei ollut nimettyjä kukkuloita, mutta puutarhat ja talot antoivat näkösuojaa jalkaväelle ja vaunuille ja pääosa puolustajista oli ryhmitetty tälle alueelle. Idässä olevan Najhan kylän länsipuolelta alkoi lähes paljas Jebel Abou Artizin vuorijono ja sen jatkeena Jebel el Kelb ja Jebel Tannouriye, jotka olivat vahvasti linnoitettuja ja miehitettyjä. Tien länsipuolella oli suuri pyöreä laavamäki Tel Kissoué ja sen pohjoispuolella Tel Afair. Niiden länsipuolella oli Jebel Madani, joka hallitsi sekä Deraasta että Quneitrasta tulevia maanteitä. Kukkuloiden takana oli laakio, jonka pohjoisreunassa oli Damaskosta ympäröiviä puutarhoja.
Taistelu

Hyökkäys joen yli aloitettiin 15. kesäkuuta ennen aamunkoittoa. Oikealla edenneet Vapaan Ranskan joukot ei saavuttanut menestystä, mutta vasen sivusta valtasi osan Jebel el Kelbistä. Kahdella intialaispataljoonalla oli tehtävänä vallata Kissoué ja sen takana oleva Tel Kissoué. Kylään oli levitetty piikkilankaa ja sitä kiersi neljä metriä syvä ja leveä panssarikaivanto. Kylän valtaus oli pataljoonalle, jolle ei annettu salaussyistä tykistötukea. Yöllä alkaneessa hyökkäyksessä joukot kantoivat mukanaan tikkaita kaivantojen ylittämiseen. Hiljaisuus päättyi konepistooli tuleen ja räjähdyksiin kello 3.20. Vapaan Ranskan joukot eivät uskoneet menestykseen, kun yllättäen saatiin tieto menestyksestä ja taistelu lakkasi aamun sarastaessa. 1st Punjab Regiment oli täydellisesti yllättänyt kylän puolustajat ja kiivaan lähitaistelun päätteeksi koko kylä saatiin vallattua. Kylän puolustuksesta vastanneet olivat odottaneet vaihtoa ja osa kalustosta oli ollut pakattuna kuorma-autoihin. Kylän puhdistus jatkui seuraavan päivän.
Tykistö aloitti kello 5.15 tulen kylän takana olevalle Tel Kissouén huipulle ja Rajputana Rifles aloitti etenemisen hyökätäkseen kello yhdeksän. Taistelu oli yhtä haastava kuin kylän valtaus ellei haastavampikin ilman yllätystä. Tykistön tuli oli tarkkaa ja jalkaväki kiipesi ylös vuorta. Viisikymmentä minuuttia myöhemmin se oli intialaisten hallussa. Hieman puolenpäivän jälkeen Vichyn Ranskan joukot aloittivat pataljoonan voimin ja panssarivaunujen tukemana vastahyökkäyksen Kissouéen. Panssariesteiden suojaamana ja tarkasti ampuen intialaiset kuitenkin torjuivat hyökkäyksen. Hieman myöhemmin spahit yrittivät  vastahyökkäystä Tel Afairin takaa menettäen runsaasti miehiä hyökätessään Tel Kissouèlle.
Pimeän laskeuduttua aloitettiin hyökkäys Jebel Madanille, kun 1st Punjab Regiment hyökkäsi etelärinteitä ja Rajputana Rifles pohjoisrinteitä. Taistelutahdoton vihollinen  ei odottanut yöllistä hyökkäystä ja aamuun mennessä kukkula oli intialaisten hallussa. Samalla Kissouén taistelu saatiin päätökseen.
Haapajoki (Jokioinen)

| Haapajoki |
| --- | --- |
 Haapajokea Jokioisten Vaulammilla huhtikuussa 2015.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta, Pirkanmaa
Kunnat:  Jokioinen, Tammela, Somero
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Loimijoen yläosan alue (35.92)
Pinta-ala:  56,88 km²  
Pääuoman pituus:  14 km 
Pääuoman osuudet:  Haapajoki ←Luodesuonoja ←Äijänsuonoja
Yhtyy:  Loimijoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Torronsuo, Tammela 
 :  60.7310°N, 23.5674°E
Laskupaikka:  Vaulammi, Jokioinen 
 :  60.7837°N, 23.4042°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 100 m mpy. 
Laskukorkeus:  alle 80 m
Korkeusero:  20 m
Pituus:  noin 7 km  
Kaltevuus:  1,43 m/km
Muuta
Haapajoki on noin 7 kilometriä pitkä joki Kanta-Hämeessä Jokioisissa ja Tammelassa, ja joki piipahtaa lyhyesti Someron puolella. Se muodostaa alajuoksun 14 kilometriä pitkästä valuma-alueensa pääuomasta. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja se on Loimijoen eteläinen sivujoki. Haapajoki yhtyy Kokemäenjoen sivujokeen Loimijokeen 91 kilometriä tämän suulta. Haapajoen valuma-alueen pinta-ala on 57 km² ja sen järvisyys on 0 %. Valuma-alueella ei ole luontaisia järviä. Haapajoki virtaa Jokioisissa Luodesuon kulmakunnan läpi ja edelleen Niemen, Haapaniemen ja Vaulammin kylien sivuitse ja laskee Loimijokeen Vaulammin luona.
Valuma-alueen kuvaus

Joki saa alkunsa Torronsuon länsipäästä Jokioisten ja Tammelan väliseltä rajalta Tammelan Torron kylästä. Torronsuon eteläpuolella Tammelan Torron kylässä joen pisimpänä latvahaarana on Äijänsuonoja, jonka nimi muuttuu ensin Jokioisten Luodesuolla Luodesuonojaksi (valuma-alue 21 km²) ja tämän jälkeen Haapajoeksi. Lännestä Haapajokeen yhtyy Peto-oja (myös Petojoki tai Koisthuhdanoja, valuma-alue 17 km²), joka saa alkunsa Someron Koisthuhdan kulmakunnalta lähellä jokioisten rajaa.
Haapajoen uoma virtaa tasaisella savikolla, ja se meanderoi laskiessaan kohti Loimijokea. Niemenkylän kohdalla siihen yhtyy idästä 6,4 kilometriä pitkä Haaranoja (valuma-alue 13 km²), joka on Hirvilähteen laskuoja.
Haapajoen erikoisuus on sen leveä uoma. Vajaan 500 metriä Pelto-ojan yhtymäkohdasta alaspäin leviää Haapajoen uoma paikoin jopa Loimijokea leveämmäksi yli kahden kilometrin matkalta. Valtatie 10:n kohdalla joki kapenee, mutta leviää taas puolen kilometrin matkalla leveäksi. Se kapenee taas ennen laskemistaan Loimijokeen.
Muuta

Valtatie 10 ja yhdystie 2804 ylittävät Haapajoen Jokioisten Vaulammin kyläkeskuksen luona, ja Kantatie 52 ylittää Haapajoen sivuhaaran Peto-ojan kaksi kertaa tästä pari kilometriä etelään Someron ja Jokioisten rajan kummankin puolen.
Joen latvoilla, lähellä Peto-ojan ja Äijänsuonojaan laskevan Pyölyksenojan välistä vedenjakajaa sijaitsee Jokioisten, Tammelan ja Someron rajapaikkana oleva, luonnonmuistomerkkinä rauhoitettu Satulinkivi eli Vahankivi. Toinen joen latvoille sijoittuva  kolmen kunnan rajapaikka on Haaranojan lähteenä oleva Hirvilähde, joka erottaa toisistaan Jokioista, Tammelaa ja Forssaa. Kolmas kolmen kunnan rajapaikka joen latvoilla, Ypäjän, Jokioisten ja Someron välillä jää lähelle Haapajoen läntistä sivuhaaraa Peto-ojaa.
Aiheesta muualla

Niemis och Haapaniemi byar i Tammela Socken 1770-1780 (MHA, Ida. 9) 1:20 000.  (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen historiallinen kartta-arkisto (kokoelma), Rekognosointikartastoon liittyvät erilliset lehdet) Kansallisarkisto.  Kartan verkkoversio Arkistolaitoksen digitaaliarkistossa (jpg) (viitattu 3.4.2016)
Loimijoen sivujoet
Punkalaitumenjoki
Kourajoki
Matkusjoki
Hanhijoki
Niinijoki
Kojonjoki
Petäjoki
Ypäjoki
Kuusjoki
Haapajoki
Jänhijoki
(35.9)
Kusuo Kitamura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kusuo Kitamura |  Kusuo Kitamura |  Kusuo Kitamura |  |
Miesten uinti
Maa:   Japani
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 1500 m vapaauinti |  |
Kusuo Kitamura (jap. 北村 久寿雄, Kitamura Kusuo; 9. lokakuuta 1917 – 6. kesäkuuta 1996)  oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Kitamura voitti 14-vuotiaana Los Angelesin 1932 olympiakisoissa 1500 metrin vapaauinnin kultamitalin. Hän on yhä nuorin miesten uinnin olympiavoittaja.
Kitamura valittiin International Swimming Hall of Fameen 1965.
Saavutukset

Olympiakultaa 1 500 metrin vapaauinnissa Los Angelesissa 1932 (aika 19.12,4)
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Kusuo Kitamura (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten 1 500 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani
Kivinen vieras

Kivinen vieras (ven. Каменный гость, Kamennyi gost) on Aleksandr Dargomyžskin kolminäytöksinen ooppera, joka jäi säveltäjältä keskeneräiseksi ja jonka viimeistelivät César Cui ja Nikolai Rimski-Korsakov. Oopperan libretto perustuu Aleksandr Puškinin samannimiseen näytelmään. Oopperan ensiesitys oli Pietarin Mariinski-teatterissa 16. helmikuuta 1872. Teos oli musiikillisesti kokeileva: siinä käytettiin rohkeita harmonioita ja modulaatioita eikä siihen ollut merkitty sävellajeja lainkaan.