stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jari Peltomäki

Jari Peltomäki (s. 1965 Pori) on suomalainen luontovalokuvaaja ja luontomatkailuyrittäjä. Valokuvaajana hänen erikoisalaansa ovat linnut. Hän on ollut vuodesta 2007 Suomen ammattiluontokuvaajat ry:n puheenjohtaja ja saanut useita palkintoja luontokuvakilpailuissa. Hänet valittiin vuonna 2012 Wildlife Photographer of the Year -kilpailun puheenjohtajaksi. Jan Södersved on luonnehtinut häntä Pöllöt-kirjan arviossaan huippukuvaajaksi .
Teokset

Metsästäjän lintuopas, pääkuvaaja ja toinen kirjoittaja, MKJ, 2005
Linnut, Suomen peruslajisto, kirjan yhtenä kuvaajana ja kirjoittajana, Tammi, 2006
Kiehtova luontokuvaus, kirjan toinen lintukuvaaja, Docendo, 2006
Owls, kirjan yksi pääkuvittajista, Bloomsbury, 2012
Lintukuvauksen käsikirja, yksi kolmesta tekijästä, Docendo, 2012
Luontokuvauksen käsikirja, lintukuvausosio, Docendo, 2012
Luontotutkielma – Pöllöt, David Tiplingin kanssa, Finnature, 2013 ISBN 978-952-68066-0-0
Markus Varesvuo, Arto Juvonen, Tomi Muukkonen ja Jari Peltomäki: Lintukuvaajien matkassa: Tunnelmat, tarinat ja parhaat kuvat.  Jyväskylä:  Docenco, 2014.  ISBN 978-952-291-089-9
Aiheesta muualla

Jari Peltomäen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Yrityksen Finnature sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia
Bremsteinin majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Vega Norja
Sijaintipaikka:  Q49116582 
Vesistö:  Norjanmeri 
| --- | --- |
Korkeus:  27  m 
Luokitus:  kulttuuriperintökohde Norjassa (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1925 
Automatisoitu:  1980 
| --- | --- |
Valon korkeus:  41,5  m 
Valonkanto:  33,3  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(3) W 40s, Oc(3) WRG 10s 
| --- | --- |
ARLHS:  NOR007 
Admiralty:  L2098 
NGA:  115-9436 
Norsk fyrliste:  600000 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bremsteinin majakka (norj. Bremstein fyr) on Vegan kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1925, automatisoitiin 1980 ja jätettiin miehittämättömäksi 1982.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bremsteinin majakka Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Maantieteelliset :  Admiralty L2098  ARLHS  NGA  Norja 600000
Paasikiven III hallitus

Paasikiven III hallitus (17.4.1945 – 26.3.1946). Takarivissä vasemmalta oikeuskansleri Toivo Tarjanne, ministerit Urho Kekkonen, Uuno Takki, Eemil Luukka, Kaarlo Hillilä, Yrjö Leino, Sakari Tuomioja, Eero A. Wuori, Onni Hiltunen, Eino Kilpi, Yrjö Murto ja Matti Janhunen. Eturivissä vasemmalta Kalle Jutila, Johan Helo, pääministeri J.K. Paasikivi, ministerit Mauno Pekkala ja Reinhold Svento. Kuvasta puuttuvat ministerit Carl Enckell ja Åke Gartz.
Paasikiven III hallitus oli Suomen tasavallan 30. hallitus, jonka muodostivat SDP, SKDL, Maalaisliitto, Edistyspuolue ja RKP. Hallituskoalitio muodosti enemmistöhallituksen, ja toimi 17. huhtikuuta 1945 – 26. maaliskuuta 1946 eli 344 päivän ajan.
Hallituksen muodostaminen

Maaliskuussa 1945 pidettiin eduskuntavaalit, jotka merkitsivät perusteellista muutosta Suomen poliittisiin oloihin. Vaaleja alettiin myöhemmin luonnehtia "ensimmäisen" ja "toisen tasavallan" väliseksi taitekohdaksi. Vaalien tulos oli melkoinen heilahdus vasemmalle ja eduskunta säilyi vain äärimmäisen niukasti (101–99) porvarienemmistöisenä. Vaalien jälkeisestä pääministeristä ei syntynyt mitään julkista keskustelua, koska presidentti C. G. E. Mannerheim edellytti nimenomaan edellisen hallituksen pääministerin J. K. Paasikiven jatkavan tehtävässä. Myös kaikkien eduskuntaryhmien puheenjohtajat pitivät Paasikiveä ehdottomasti sopivimpana uuden hallituksen johtoon. SDP, Maalaisliitto ja SKDL olivat muutamaa päivää aikaisemmin antaneet yhteistoimintajulistuksen eli "kolmen suuren sopimuksen", jonka pohjalta Paasikivi muotoili hallituksensa ohjelman. Ohjelmassa tähdennettiin hallituksen demokraattista ja parlamentaarista asennoitumista.
Kukin kolmesta suuresta puolueesta sai uuteen hallitukseen neljä ministeriä. SKDL:n ministereistä kolme oli kommunisteja, joista Yrjö Leino sai SKP:n edellyttämällä tavalla tärkeän sisäministerin salkun. SDP:n ministereistä kaksi kuului puolueen oppositioon (Eino Kilpi ja Eero Wuori) ja Maalaisliiton kaikki ministerit puolueen "nuoreen", uutta politiikkaa ajaneeseen ryhmään. Puoluekiintiöiden ulkopuolelta hallitukseen tulivat Paasikiven luottamusmiehinä sitoutumaton Carl Enckell sekä SKDL:ssa toimineet Mauno Pekkala ja Reinhold Svento. Näin hallituksen poliittinen tasapaino kallistui selkeästi SKDL:n hyväksi. Antamalla yliedustuksen kansandemokraateille Paasikivi osti heidän hyväksymisensä hallitusohjelmalle, jossa esitetyt toimenpiteet "puhdistuspolitiikan" toteuttamiseksi voimassa olevia lakeja noudattaen olivat heidän mielestään tuntuneet heikoilta. Hallituksella oli eduskunnassa hyvin vahva 172 kansanedustajan enemmistö.
Sotasyyllisyyskysymys ja asekätkentä

Hallituksen selvitettäviksi tulleista pulmista vaikeimmat olivat asekätkentä ja sotasyyllisyyskysymys. Moskovan välirauhansopimuksen sotarikollisia koskeneen 13. artiklan suhteen hallitus oli alun perin lähtenyt siitä, että kysymys oli sodankäynnissä noudatettavien lakien ja tapojen rikkomisesta ja että asia oli hoidettava voimassa olevien lakien puitteissa. Valvontakomissio otti kantaa Suomen sotasyyllisyysasiaan vasta elokuussa 1945, jolloin liittoutuneet olivat kokouksessaan Lontoossa päässeet yksimielisyyteen natsi-Saksan ja Japanin johtoa vastaan käytävissä oikeudenkäynneissä noudatettavista periaatteista. Valvontakomission varapuheenjohtaja Grigori Savonenkov totesi tällöin lausunnossaan Suomen pääosin toteuttaneen välirauhansopimuksen ehdot lukuun ottamatta sen 13. artiklaa. Tämän vuoksi pääministeri J. K. Paasikivi ja oikeusministeri Urho Kekkonen joutuivat ajamaan eduskunnassa läpi Suomen oikeusperiaatteiden vastaisen, heille henkilökohtaisesti erittäin vastenmielisen taannehtivan lain sotasyyllisistä. Kesäkuussa 1945 valvontakomissio toimitti hallitukselle kirjelmän juuri paljastuneesta asekätkennästä, jonka komissio katsoi olleen kohdistettu hallitusta ja Neuvostoliittoa vastaan, ja vaati tiukkaan sävyyn sen pikaista selvittämistä. Jupakka paisui pian niin suureksi, että sitä selvittämään perustettiin erityinen sisäministeriön tutkintaelin (SMTE). Prosessin loppuunsaattaminen jäi seuraavan Pekkalan hallituksen tehtäväksi.
Setelien leikkaus

Joulukuussa 1945 hallitus hyväksytti eduskunnalla pikavauhtia lain setelien vaihdosta, mikä merkitsi setelien leikkaamista kahtia vuoden 1946 alussa. Lain mukaan ne 500, 1 000 ja 5 000 markan setelit, jotka sillä hetkellä olivat kansalaisten hallussa, menettivät puolet arvostaan. Leikattujen setelien oikeat puoliskot oli luovutettava pankkeihin helmikuun 16. päivään mennessä, ja niistä annetun kuitin ilmoittama rahamäärä laskettiin pakkolainaksi valtiolle. Vasemmat puoliskot olivat edelleen käypää rahaa, mutta arvoltaan vain puolet alkuperäisestä. Laki ei kuitenkaan koskenut rahalaitoksiin talletettuja seteleitä. Tarkoituksena oli ennen kaikkea päästä käsiksi mustan pörssin keinottelijoiden ja veronkiertäjien pääomiin. Kokonaan uudet setelit otettiin käyttöön 16. helmikuuta 1946. Pääministerin sihteeri Toivo Heikkilä arveli muistelmissaan setelien leikkaamisen vaikuttaneen osaltaan SKDL:n tappioon vuoden 1948 eduskuntavaaleissa, koska hallitus sai toimenpiteen vuoksi tammikuun 1946 aikana paljon kiukkuista postia kansalaisilta, joiden käteisvarat menettivät äkkiä puolet arvostaan. Haukkujen esittäjinä olivat varsinkin Pohjois-Suomen metsätyöläiset ja niiden kohteena etenkin SKDL:n ministerit.
Hallituksen toimikausi päättyi Gustaf Mannerheimin erottua tasavallan presidentin virasta ja eduskunnan valittua pääministeri J. K. Paasikiven hänen seuraajakseen. Virkaatekevänä pääministerinä toimi hallituksen toimikauden loppuun saakka virkavuosiltaan vanhin valtioneuvoston jäsen, ulkoministeri Carl Enckell.
Kokoonpano

| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Pääministeri Juho Kusti Paasikivi |  17.4.1945 – 9.3.1946 |  amm. |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa  Mauno Pekkala   Eero Wuori   Eino Kilpi |  27.4.1945 – 26.3.1946 7.8.1945 – 29.9.1945   15.9.1945 – 26.3.1946 |  SKDL SDP SDP |
| Ulkoasiainministeri Carl Enckell |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  amm. |
| Ministeri ulkoasiainministeriössä Reinhold Svento Åke Gartz |  17.4.1945 – 26.3.1946   27.4.1945 – 26.3.1946 |  SDP amm. |
| Oikeusministeri Urho Kekkonen |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto |
| Sisäasiainministeri Yrjö Leino |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  SKDL |
| Ministeri sisäasiainministeriössä Eemil Luukka |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto |
| Puolustusministeri Mauno Pekkala |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  SKDL |
| Valtiovarainministeri Sakari Tuomioja Ralf Törngren |  17.4.1945 – 17.7.1945   17.7.1945 – 26.3.1946 |  Edistyspuolue RKP |
| Ministeri valtiovarainministeriössä Eemil Luukka |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto |
| Opetusministeri Johan Helo  Eino Pekkala |  17.4.1945 – 28.12.1945   28.12.1945 – 26.3.1946 |  SKDL SKDL |
| Maatalousministeri Kalle Jutila Vihtori Vesterinen |  17.4.1945 – 29.9.1945   9.11.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto   Maalaisliitto |
| Ministeri maatalousministeriössä Eemil Luukka |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Eero Wuori   Onni Peltonen |  17.4.1945 – 29.9.1945   9.11.1945 – 26.3.1946 |  SDP   SDP |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä Yrjö Murto  Kaarlo Hillilä   Onni Hiltunen |  17.4.1945 – 26.3.1946   22.11.1945 – 26.3.1946   14.2.1946 – 26.3.1946 |  SKDL   Maalaisliitto   SDP |
| Kauppa- ja teollisuusministeri Åke Gartz |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  amm. |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä Uuno Takki |  15.6.1945 – 26.3.1946 |  SDP |
| Sosiaaliministeri Eino Kilpi |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  SDP |
| Ministeri sosiaaliministeriössä Matti Janhunen   Eero Wuori   Kaarlo Hillilä   Onni Hiltunen |  17.4.1945 – 26.3.1946  27.4.1945 – 29.9.1945   22.11.1945 – 26.3.1946   14.2.1946 – 26.3.1946 |  SKDL   SDP   Maalaisliitto   SDP |
| Kansanhuoltoministeri Kaarlo Hillilä |  17.4.1945 – 26.3.1946 |  Maalaisliitto |
| Ministeri kansanhuoltoministeriössä Uuno Takki   Eero Wuori   Onni Hiltunen |  17.4.1945 – 26.3.1946   27.4.1945 – 29.9.1945   14.2.1946 – 26.3.1946 |  SDP   SDP   SDP |
Turun työväen pursiseura

Pursiseuran kotisatama Pitkäkarilla
Turun Työväen Pursiseura on Turussa toimiva vuonna 1896 perustettu 180-jäseninen pursiseura. Seura on sekä SPV:n että TUL:n jäsenseura.
Kotisatama

Seuran kotisatama on Airiston pohjoispäässä sijaitseva Pitkäkari-niminen saari, jossa on tarvittavat nykyaikaisen sataman palvelut. Turun kaupungin vesijohtovesi ja sähköpisteet ovat laitureilla. Paviljongissa on vesi-wc. Venepaikkoja on noin 50 veneelle[Turun Työväen Pursiseura].
Huoltosatama

Huoltosatama on Maanpäässä. Sinne on keskitetty autojen paikoitus, soutuvenelaituri ja jätepiste{Turun Työväen Pursiseura).
Saaritukikohta

Seura omistaa Rymättylässä sijaitsevan Piiparkarin. Saaressa on ponttonilaituri peräpoijuineen veneiden kiinnittämiseksi. Saaressa on rantasauna uimalaitureineen, suojainen nuotiopaikka venelaiturin välittömässä läheisyydessä ja grillikatos, joka antaa suojaa huonommalla ilmalla sateelta ja tuulelta. Saaressa on ulkokäymälä sekä vaja, jossa on tarvittavat työkalut sauna- ja nuotiopuiden tekoon sekä ympäristön hoitoon[Turun Työväen Pursiseura].
Toiminta > Telakka

Seura myös tarjoaa jäsenistölleen talvisäilytyspaikkoja saarella. Omalla nosturilla veneitä saadaan nostettua aina kuuteen tonniin saakka. Veneiden nostot ja laskut sekä mastonosturin käyttö on ilmaista jäsenistölle[Turun Työväen Pursiseura.
Toiminta > Nuorisotyö

TTPS tekee junioritoiminnassa yhteistyötä muiden Turun alueen pursi- ja veneseurojen kanssa. Jollakoulu järjestetään vuosittain kesäkuussa, mikäli osallistujia on tarpeeksi. Keväällä ennen jollakoulua pidetään jollan kaato- ja nostoharjoitukset jossakin Turun uimahalleista yhdessä muiden seurojen kanssa. Siellä myös opitaan jollan käsittelyn perustaidot. Junioritoiminnalle on omat tilat, jollavaja sekä laituri Maanpäässä Kuuselan huoltosatamassa. Jollakoulussa on osaavat ja kokeneet ohjaajat, joiden johdolla purjehdukset jatkuvat syksymmällä{Turun Työväen Pursiseura].
Toiminta > Kilpailut

TTPS järjestää purjehduskilpailuja, kesäkuussa köliveneille ja syyskuussa FinRating-säännön kilpailut. Näiden lisäksi osallistutaan kilpailujärjestelyihin muiden seurojen kilpailuissa tuomareiden ja turva- ja poijuveneiden voimin[Turun Työväen Pursiseura].
Toiminta > Talkoot

Talkootöitä on seurassa tehty perinteisesti paljon, esimerkiksi kaikki rakennukset ja laiturit on tehty talkoilla ja talkootyöt ovat edelleenkin merkittävä osa seuran sosiaalista toimintaa, kaikille löytyy kykyjensä mukaista tekemistä. Talkootöiden avulla on pystytty pitämään seuramaksut kohtuullisella tasolla[Turun Työväen Pursiseura].
Historiaa

11.4.1896 perustettiin Turun Työväenyhdistyksen Urheilu- ja Pursiseura. Vuonna 1930 Turun Työväenyhdistyksen Urheilu- ja Pursiseura muutti nimensä Turun Työväen Pursiseuraksi[Lauri J.S.Kaira: Omalla kurssilla – Turun Työväen Pursiseuran toiminta ja tavoitteet ennen toista maailmansotaa.  Työväentutkimus 2015 -vuosikirja, 2015. ]. Seuran lippu on rekisteröity Meriministeriössä 5.7.1897, nykyisen muotonsa lippu sai 1917, jolloin pursiseurojen lippujen ristiin lisättiin valkoinen risti. Pitkäkarin saari on vuokrattu seuralle vuonna 1910, 1947 saari on ostettu omaksi. Telakka on perustettu 1921, seuran eräistä jäsenistä koostuvan osuuskunnan toimesta, seura on ostanut telakan itselleen osuuskunnan jäsenilta vuonna 1928[Anna Sivula: 100 vuotta vapailla vesillä.  Turku:  Typopress Oy, 1996.  ISBN 952-90-7752-1  (suomeksi)].
Aiheesta muualla

TTPS:n kotisivut
Pekka Lilja

Pekka Lilja (s. 1943) on eläkkeellä oleva Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden professori. Hän on tunnettu virolaisen kirjallisuuden tutkijana ja esittelijänä Suomessa. Lilja toimi vuosina 1999–2002 Suomen Viro-yhdistysten liiton puheenjohtajana. Lilja sai vuonna 2001 Viron Valkean tähden III luokan kunniamerkin Viron tasavallan presidentti Arnold Rüütelin Suomen-vierailun yhteydessä.
Teoksia

Positiivisen sankarin tulo neuvostovirolaiseen romaaniin : tausta ja toteutus - The advent of the positive hero into the Soviet Estonian novel : background and realisation. Jyväskylä studies in the arts 13. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 1980
Eino Leino ja Viro : tutkimus Eino Leinon virolaisaiheisesta tuotannosta ja hänen suhteestaan Viroon, sen kirjallisuuteen ja kirjailijoihin. Jyväskylä studies in the arts 16. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 1981
Kuopion kaupungin sähkölaitos 1906-1981. Kuopion kaupunki, Kuopio 1982
Virolaisesta kirjallisuudesta : linjoja, arviointeja, kirjailijakuvia. Monisteita / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 24. Jyväskylä 1983
Väinö Linnan Tuntematon sotilas konfliktiromaanina : normistojen taistelu. Jyväskylä studies in the arts 21. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 1984
Eino Leino ja Italia : tutkimus kulttuurivaikutuksesta ja -vaikutteista. Jyväskylä studies in the arts 22. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 1985
Novellin teoriasta ja tulkinnasta. Monisteita / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 27. Jyväskylä 1985
Kososten suku. Kososten suku, Savonlinna 1986
J. L. Runeberg ; kirj. Ilta Ikkala, Pekka Lilja, museon osalta toim. ja kirj. Merja Ylioja. Saarijärven museon julkaisuja 2. Saarijärvi 1988
Kaunis ja ruma Noitaympyrässä : Pentti Haanpään estetiikkaa. Jyväskylä studies in the arts 30. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 1988
Viro : kirjallisuus kansakunnan kuvastimena. Julkaisuja / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 3. Jyväskylä 1992
Einari Vuorelan lyriikasta. Julkaisuja / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 5. Jyväskylä 1993
Sanan silta yli Suomenlahden : kirjoituksia Virosta ja sen kulttuurista. Minerva, Jyväskylä 2004
Urho Kekkonen ja Viro ; kirj. Pekka Lilja ja Kulle Raig. Minerva, Jyväskylä 2006
Lappajärven ja isänmaan palveluksessa : Väinö Sakari Liljan elämäntyö. Lappajärvi-seuran julkaisu n:o 12. Lappajärvi 2010
Toimitustöitä

Itä ja länsi : Suomen, Viron ja Unkarin kirjallisuus idän ja lännen vaikutuskentässä ; Jyväskylän yliopistossa 6.-7.9.1993 pidetyn Itä-länsi -kirjallisuusseminaarin esitelmiä. Julkaisuja / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 6. Jyväskylä 1994
Luule runosta : lyriikan tutkimusta suomalais-virolaisin silmin. Julkaisuja / Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos 10. Jyväskylä 1996
Arawakit

John Gabriel Stedmanin piirros arawakki-naisesta.
Arawakit ovat kansa ja kieliryhmä Etelä-Amerikassa ja Karibialla. Alun perin nimitys kuului yhdelle voimakkaalle kansalle nyk. Guyanan ja Surinamen alueella. Tämä kansa liittoutui espanjalaisten valloittajien kanssa, koska karibit olivat heidän perinteisiä vihollisiaan.
Arawakit elivät teokraattisissa kuningaskunnissa. He harjoittivat kaskiviljelyä ja saivat vuodessa kaksi satoa maniokkia, maissia, perunoita, maapähkinöitä, papuja ja nuolijuurta. Metsästys ja kalastus olivat tärkeitä elinkeinoja. Heillä oli suuria ja taidokkaasti tehtyjä kanootteja, joissa mahtui kulkemaan kymmeniä ihmisiä. Eurooppalaisten saapumisen jälkeen arawakit katosivat nopeasti, osittain Euroopasta tuotuihin tauteihin. Sotaisammat karibit sinnittelivät pidempään ja heidän jälkeläisiään elää edelleen alueella.
Termiä arawak on käytetty kuvaamaan myös koko kieliryhmää, joka kuuluu arawakkikielten perheeseen. Kansanryhmänä sillä on tarkoitettu lähinnä rauhanomaisia kansoja, jotka asuivat Karibialla ennen karibien valloituksia: tainot, ignerit, lucayanit, nepojat ja suppoyot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arawakit Wikimedia Commonsissa
Julie Myhre

Julie Myhre vuonna 2019
Julie Myhre (s. 29. heinäkuuta 1996) on norjalainen maastohiihtäjä.
Myhre voitti nuorten MM-kilpailujen 20-vuotiaiden sarjan 4 × 3,3 kilometrin viestissä kultaa vuonna 2015. 23-vuotiaiden sarjassa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi 2019. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä seitsemäs.
Myhre kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Beitostølenissä joulukuussa 2018. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan seitsemäs Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2020. Ensimmäiset palkintosijans hän sai kaudella 2024–2025, jolloin hän oli toinen Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä sekä kolmas Lillehammerin ja Davosin vapaan hiihtotavan sprinteissä.
Myhre voitti Norjan-mestaruuden perinteisen hiihtotavan sprintissä ja 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa vuonna 2022. Skandinavia Cupissa hän on voittanut 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun Vuokatissa joulukuussa 2019. Hän voitti Skandinavia Cupin kokonaiskilpailun ja sprintticupin kaudella 2019–2020.
Maitohappo

| Maitohappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  2-hydroksipropaanihappo
CAS-numero:  79-33-4 (L)10326-41-7 (D) 50-21-579-33-4 (L)10326-41-7 (D)
PubChem CID:  612 ja 19789253
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6O3
Moolimassa:  90.1
Ulkomuoto:  väritön - keltainen jähmeä neste tai kide
Sulamispiste:  17 °C
Kiehumispiste:  110 °C
Liukoisuus veteen:  860 g/l (20 °C)
Maitohappo (C3H6O3 eli 2-hydroksipropaanihappo, rakennekaava CH3CHOHCOOH) on karboksyylihappo. Sitä vastaava anioni on laktaatti ja sen suolat laktaatteja kuten esimerkiksi natriumlaktaatti (C3H5NaO3). Maitohappomolekyylillä on kaksi enantiomeeria: D-maitohappo eli D(-)-maitohappo ja L-maitohappo eli L(+) -maitohappo. Nämä molekyylit ovat toistensa peilikuvia. D-maitohappo kiertää tasopolarisoidun valon värähdystasoa myötäpäivään ja L-maitohappo vastapäivään. Maitohappo on muiden karboksyylihappojen tavoin heikko happo ja sen happovakion arvo on 1,32·10-4 mol/l.
Maitohappoa käytetään säilöntäaineena ja happamuudensäätöaineena E-koodilla E 270. Sitä valmistetaan kemiallisesti tai maitohappobakteereilla hiilihydraateista. Säilövä vaikutus johtuu pääosin pH:n alenemisesta.
D-maitohappo

D-maitohappoa on esimerkiksi hapankaalissa sekä hapanmaitotuotteissa kuten piimässä ja jogurtissa.  Sitä muodostuu maitohappokäymisessä, jossa maitohappobakteerit muuttavat hiilihydraatteja, esimerkiksi maidon laktoosia maitohapoksi.
L-maitohappo ihmisessä

L-maitohappo on toinen maitohappomolekyylin kahdesta optisen isomerian rakenteesta. L-maitohappoa muodostuu muun muassa lihaksissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maitohapon kansainvälinen kemikaalikortti
Terveysportti, metatesaurus: Maitohappo
Liber Herbarum II: Luettelo maitohappoa sisältävistä kasveista
PubChem: Lactic acid (englanniksi)
DrugBank: Lactic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): L-Lactic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Lactic acid (englanniksi)
KEGG: Lactic acid (englanniksi)
KEGG: D-Lactic acid (englanniksi)
KEGG: L-Lactic acid (englanniksi)
ChemBlink: Lactic acid (englanniksi)
ChemBlink: L(+)-Lactic acid (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 2-hydroxypropanoic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Lactic-acid (englanniksi)
Claudio Arrau

Claudio Arrau
Claudio Arrau León (6. helmikuuta 1903 – 9. kesäkuuta 1991) oli chileläis-yhdysvaltalainen pianisti. Hänen repertuaarinsa ulottui barokkimusiikista 1900-luvun teoksiin. Hän toimi muun muassa Philip Lorenzin ja Garrick Ohlssonin opettajana.
Arrau syntyi Chillánissa silmälääkäri Carlos Arraun ja Lucrecia Leónin pojaksi. Hän piti ensimmäisen konserttinsa 5-vuotiaana. 7-vuotiaana hän pääsi saamiensa apurahojen turvin opiskelemaan Saksaan Martin Krausen johdolla. 12-vuotiaana Arrau soitti Franz Lisztin Transkendentaaliset etydit, joita pidetään monesti yhtenä teknisesti hankalimmista pianolle sävelletyistä sarjoista. Vuonna 1937 hän meni naimisiin mezzosopraano Ruth Schneiderin kanssa. Pari sai kolme lasta. Helmikuussa 1979 Arrausta tuli Yhdysvaltain kansalainen. Hän kuoli Mürzzuschlagissa, Itävallassa vuonna 1991.
Arrau levytti Robert Schumannin koko pianomusiikkituotannon.lähde? Sen lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Beethovenin, Mozartin, Brahmsin, Lisztin ja Debussyn teosten tulkinnoistaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Great Pianists: Claudio Arrau (1903-1991) (Arkistoitu – Internet Archive) Naxos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Samuel Pihlström

Samuel Pihlström (s. 8. maaliskuuta 2001 Göteborg) on ruotsalainen keskimatkojen juoksija ja suunnistaja.