stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fundamentalismi (tietoteoria)
Fundamentalismin vaihtoehdot

Fundamentalismin vaihtoehtoihin eli antifundamentalismiin kuuluvat koherentismi, reformoitu epistemologia ja reliabilismi, vaikka viimeksi mainittua on joskus pidetty myös fundamentalismin erityismuotona. Koherentismi seuraa automaattisesti maltillisen fundamentalismin ongelmista: on joko pidettävä havaintouskomuksia oikeutettuna vasta perustellusti, mikä johtaa positiiviseen koherenssiteoriaan, tai sitten on pidettävä kaikkia uskomuksia oikeutettuna, mikä johtaa negatiiviseen koherenssiteoriaan.
Kontekstualismi  on tietoteoreettinen muunnelma relativismista, jota pidetään muuten enemmän totuusteoriana kuin tiedon oikeutusteoriana. Pragmatismi painottaa hyötyä ja käytännöllisyyttä totuuden tärkeimpinä arvosteluperusteina ja samalla myös totuuden oikeutuksen perusteena.
Aiheesta muualla

Fumerton, Richard: Foundationalist Theories of Epistemic Justification The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Scilla Gabel

Scilla Gabel vuonna 1959.
Scilla Gabel (oikealta nimeltään Scilla Gabellini, s. 4. tammikuuta 1938 Rimini) on italialainen näyttelijä.
Runsasmuotoisen ja urheilullisen Gabelin elokuvaura alkoi Sophia Lorenin sijaisnäyttelijänä. Hänen ensimmäinen näyttelijänroolinsa oli Sergio Griecon elokuvassa Tua per la vita vuonna 1954. Vuosina 1957–1967 Gabel esitti stereotyyppisiä sankarin tyttöystävän osia lukuisissa seikkailuelokuvissa, jotka eivät juurikaan edistäneet hänen uraansa. 1960-luvun alusta lähtien Gabel saavutti menestystä teatterinäyttelijänä, ja 1970-luvulla hänestä tuli ohjaajamiehensä Piero Schivazappan ansiosta suosittu televisioesiintyjä.
Elokuvia

Agi Murad, il diavolo bianco, 1959
Tarzanin suuri seikkailu, 1959
Maciste, il gladiatore più forte del mondo, 1962
La vendetta di Spartacus, 1964
Aiheesta muualla

Scilla Gabel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Scilla Gabel Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Färingit

Färingit tai färsaarelaiset (fääriksi Føroyingar) ovat pieni pohjoiseurooppalainen etninen ryhmä, joilla on skandinaaviset sukujuuret. He muodostavat pääosan Färsaarten väestöstä. Suurin osa färingeistä on uskonnoltaan muiden skandinaavien tavoin luterilaisia. Färingit puhuvat äidinkielenä fääriä, joka on pohjoisgermaaninen kieli ja erityisen läheistä sukua islannille.
Historia

Färsaaret asutettiin Norjasta käsin 800-luvun alkupuolella ja kristinusko saapui alueelle samalla kun saaret liitettiin Norjan kuningaskuntaan 1000-luvulla. Uskonpuhdistus vuosien 1535-1540 välillä tapahtui rauhallisesti ja sen aikana Tanska-Norjan kuningas takavarikoi katolilaisen kirkon omistamat maat, joille muodostettiin torpparitiloja. 1600-luvulla saaria alettiin hallita Norjan Bergenin kaupungin sijaan Tanskan Kööpenhaminasta käsin. Vuonna 1816 Färsaarista tuli Tanskan maakunta eli amt. Vuonna 1816 saarten vanha parlamentti eli Løgting lakkautettiin. Se perustettiin uudestaan neuvoa antavana elimenä 1852 ja lopulta se sai myös lainsäädännöllistä valtaa. Saarten kauppa vapautettiin tanskalaisesta monopolista vuonna 1856 ja tämä johti kalateollisuuden kasvuun, sekä paikallisen älymystön ja keskiluokan syntyyn. Kansallisuusaate sai laajaa kannatusta 1890-luvulla ja sen myötä syntyi myös paikallinen separatistinen liike. Toisen maailmansodan aikana Yhdistynyt kuningaskunta miehitti saaret ja sodan jälkeen saarille myönnettiin itsehallinto Tanskan alaisuudessa.
Nykyään

Vuonna 2023 färingit olivat Färsaarten ylivoimaisesti suurin väestöryhmä (84,3 %). Suurin osa (89,5 % vuonna 2011) färsaarelaisista oli uskonnoltaan kristittyjä, joista suurin osa luterilaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Färingit Wikimedia Commonsissa
Färsaarelaistyttöjä perinteisissä asuissa
Gaillarde

Italialaisen Michele Ciampantin (1463-1500) maalaus, joka esittää gaillardea tanssivaa paria.
Gaillarde (ranska = hilpeä, reipas, italia:gagliarda [ga'lja-], englanti:galliard tai gaillard) oli renessanssiajan tanssi ja musiikkityyli joka puolella 1500- ja 1600-lukujen Eurooppaa. Tosin ensimmäinen kirjallinen maininta tanssista on Italiasta noin vuodelta 1480. Tanssin syntymaana on pidetty Italiaa tai Ranskaa. Sen muotoja esiintyy useimpien Keski-Euroopan maiden kansantansseissa.
Gaillarde-tanssi on enimmäkseen improvisoitua, taiturillista tanssia, joka sisältää hyppyjä ja loikkia. Perusmuodossaan gaillardissa otetaan viisi askelta yhden tahdin aikana. Tyypillistä oli myös hemioli, jolloin kuusi puolinuottia jakautuu iskutuksessa kahteen osaan (3+3) ja lopukkeissa kolmeen (2+2+2).
Gaillarde esiintyi tyypillisesti hitaan pavanen parina, ja oli edelliseen verrattuna tunnelmaltaan vapaamuotoisempi, tanssijat saattoivat kiljahdella ja tanssiote oli usein läheisempi. Gaillarde oli Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren Elisabet I:n suosikkitanssi ja osa hänen aamuvoimisteluaan. Taustalla vaikutti ylhäisöpiireissä laajemminkin vallinnut käsitys, jonka mukaan tanssi edisti kehon liikkeiden sulavuutta arkielämässä, mikä puolestaan oli hyvän käytösetiketin edellytys.
Musiikkilajina gaillarde kehittyi tanssin suosion jo hiivuttua. Englantilaisen elizabethilaisen ajan säveltäjän John Dowlandin monet luuttulaulut on rakennettu gaillarden malliin. Myös esimerkiksi God Save the Queen on tehty gaillarden ominaisia piirteitä noudattaen.
Askeleet

greve - jalka ojennettuna eteen
ruade - jalka ojennettuna taakse
posture - jalka ojennettuna päkiä lattialla
pied croisé - jalka ristissä
saut majeur - kadenssihyppy
pieds joints - tasajalkahyppy, yleensä ensimmäisenä liikkeenä
Aspledon

| Aspledon> Ἀσπληδών.Sijainti |
| --- | --- |
 Aspledon
Koordinaatit:  38°30′46″N, 23°2′4″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pýrgos(?), Orchomenós, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aspledon (m.kreik. Ἀσπληδών, Asplēdōn, joskus myös Splēdōn, Σπληδών) eli Eudeielos (Εὐδείελος) oli antiikin aikainen kaupunki Boiotiassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin nykyisen Orchomenóksen kunnan alueella.
Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Aspledonista, joka oli Poseidonin ja nymfi Mideian poika. Strabonin mukaan kaupunki sai myöhemmän nimensä Eudeielos (”Päivänpaistama”) aurinkoisesta sijainnistaan. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä boiotialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Pausaniaan mukaan kaupunki oli hänen aikanaan hylätty veden puutteen vuoksi.
Aspledonin tiedetään sijainneen noin 20 stadioninmittaa Orkhomenoksesta. Kaupunkien välistä virtasi Melas-joki. Kaupungin sijaintipaikkaa ei kuitenkaan tunneta varmuudella. Nykyisin se sijoitetaan yleensä nykyisen Pýrgoksen kylän (aiemmin Xerópyrgos) etelälaidalla sijaitsevalle pyöreälle kukkulalle noin viisi kilometriä itäkoilliseen Orchomenóksen kaupungista (38°30′46″N, 23°02′04″E). Paikalla on jäänteitä muureista sekä temppelistä ja muista rakennuksista, sekä keskiajalla rakennettu torni, josta Pýrgoksen (”Torni”) kylä on saanut nimensä. Aiemmin kyseiselle paikalle sijoitettiin yleensä Tegyran kaupunki. Toinen vaihtoehtoinen paikka kummallekin kaupungille on Polygýra noin viisi kilometriä Orchomenóksesta ja kaksi kilometriä Diónysoksen kylästä pohjoiseen (38°32′04″N, 22°57′28″E); nykyisin Tegyra sijoitetaan yleensä tälle paikalle.
Assimilaatio (fonetiikka)

Assimilaatio foneettisena ilmiönä tarkoittaa äänteen muuttumista toista äännettä muistuttavaksi tai jopa sulautumista siihen. Suomen kielessä assimilaatio on ominaista etenkin n:lle. Esim. suomen sananmuodoissa, joiden loppuäänne on yleensä n, tämä n tavallisesti korvautuu p-alkuisen sanan edellä tavallisesti m:llä ja k-alkuisen sanan edellä tavallisesti äng-äänteellä. Kirjoituksessa tätä ei merkitä. Sen sijaan potentiaalin ne-tunnuksen ja toisen partisiipin nut-, nyt- tai nee-tunnuksen alku-n:n assimiloituminen edeltävän konsonantin kaltaiseksi merkitään, esimerkiksi juossee (ilman assimilaatiota olisi juosnee), ollut (ilman assimilaatiota olisi olnut). Toisaalta tällaisen tunnuksen edellä t-loppuisessa vartalossa t assimiloituu n:ksi, esim. osannut (ilman assimilaatiota olisi osatnut), osannee (ilman assimilaatiota olisi osatnee).
Ruotsin kielessä imperfektin tunnuksen -de alku-d assimiloituu soinnittoman konsonantin edellä sitä muistuttavaksi soinnittomaksi äänteeksi, t:ksi, esim. läste (ilman assimilaatiota olisi läsde).
Assamilaiset

Assamilainen nainen.
Assamilaiset ovat indoarjalaista assamin kieltä puhuva kansa Intian Assamin osavaltiossa. Vuonna 1991 heitä oli noin 15 miljoonaa osavaltion 22 miljoonasta asukkaasta. Assamilaisia asuu myös Bhutanissa.
Assamin muinaisia asukkaita olivat indoarjalaisia kieliä puhuneet radhat ja kamarupat. 1200-luvulla alueen valtasivat Burmasta saapuneet thailaista kieltä puhuneet ahomit, jotka sulautuivat kantaväestöön. Myöhemmin alueelle on muuttanut väestöä muualta Intiasta sekä Bangladeshista. Vuoristossa asuu pieniä alkuperäiskansoja.
Kansan pääelinkeino on maanviljely ja tärkein viljelyskasvi riisi. Lisäksi kasvatetaan hirssiä, maissia, papuja, pähkinöitä, seesamia, banaaneita, mangoja, juuttia, puuvillaa, tupakkaa ja teetä. Vetojuhtina käytetään puhveleja ja härkiä. Alueella tuotetaan myös silkkiä. Assamin teeviljelmien työntekijät ovat yleensä kotoisin Intian muista osavaltioista.
Ruokavalion perustan muodostaa mausteiden, vihannesten ja kalan kanssa syötävä riisi. Naiset pitävät pitkää hametta ja värikästä puseroa, jonka päälle sidotaan šaali. Miesten pukuun kuuluu dhoti tai housut ja niiden päällä roikkuva paita. Suurin osa kansasta asuu maaseudulla. Talot rakennetaan yleensä bambusta ja savesta ja katetaan heinällä. Jakamattomat suurperheet ovat yleisiä.
Uskonnoltaan assamilaiset ovat etupäässä hinduja. Polyteistisen hindulaisuuden ohella alueella on myös ihmisten tasa-arvoa korostavia monoteistisia lahkoja. Kastien väliset erot ovat pienempiä kuin muualla Intiassa. Tärkeitä uskonnollisia keskuksia ovat Kamakhyan temppeli Guwahatissa and Kechaikhatin temppeli Sadiyassa.
Assamin lähin sukukieli on bengali, ja sitä kirjoitetaan kahdella kirjaimella täydennetyllä bengalin kirjaimistolla. Assaminkielinen taiderunous syntyi 1300-luvulla ja historiallinen proosa 1600-luvulla. Nykykirjallisuus alkoi kehittyä 1800-luvun lopussa.
Fusō-luokka

| Fusō-luokka |
| --- | --- |
 Yamashiro Tokionlahdella vuonna 1935. Taustalla taistelulaivat Fusō ja Haruna.

Tekniset tiedot
Uppouma:  39 795 t (standardi) 36 474 t (kuormattu)
Pituus:  205,13 m (kokonaispituus) 202,69 m (vesilinja)
Leveys:  28,65 m
Syväys:  8,62 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  22,5 solmua
Miehistöä:  1 193
Aseistus
Meritorjunta:  12 × 14″ type 41 (356 mm) tykkiä kaksoistorneissa 16 × 6″ (152 mm) tykkiä 6 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  12 × 3″ (76 mm) ilmatorjuntatykkiä
Fusō-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka. Luokan alukset olivat ensimmäiset nykyaikaiset taistelulaivat Japanin laivastossa.
Taustaa

Britannian Kuninkaallisen laivaston Orion-luokan super dreadnought -taistelulaivoissa esiteltiin vuonna 1909 13,5 tuuman pääaseet, jolloin 12 tuuman pääasein varustetut taistelulaivat luokiteltiin toisen luokan aluksiksi. Tällä oli vaikutuksensa myös Japanin vuoden 1911 laivasto-ohjelmaan kuuluneiden taistelulaivojen (suunnitelma A-64) sekä saman ohjelman Kongō-luokan taisteluristeilijöiden hankintaan. Luokan aluksissa oli kuitenkin pitäydytty taistelulaivojen ja taisteluristeilijöiden luokittelussa, jonka mukaan taistelulaivat olivat nelisen solmua hitaampia kuin taisteluristeilijät, mutta raskaammin panssaroituja. Luokan alusten suunniteltu uppouma oli suurempi kuin Kongō-luokan, mutta runko oli lyhyempi ja kapeampi. Aluksissa oli myös pienitehoisemmat moottorit pienemmän rungon tarpeisiin mitoitettuna, ja aseratkaisuilla oli myös omat seurauksensa uppoumaan.
Suunnittelu

Alusten suojansuunnittelu perustui ensimmäiseen Japanin laivaston dreadnought-tyyppisiin Kawachi-luokan aluksiin. Alusten vesirajaan asennettu panssarivyö oli 12 tuuman paksuinen, joka kapeni portaittain nelituumaiseksi alaspäin mentäessä. Vyö suojasi konehuoneita sekä ammusvarastoja. Vyön ulkopuolella oli kahdeksan tuumaa terästä, joka suojasi tykkiasemia sekä apuaseita, mistä alkoi kuuden tuuman panssarointi yläkanteen saakka. Panssarikansi koostui kahdesta 5/8 tuuman nikkeliteräskerroksesta, joka kattoi koko aluksen. Tykkiasemien panssarointina oli kahdeksan tuumaa terästä ja pääaseiden tornien etupanssarit olivat 12 tuuman paksuiset. Tulenjohtotorni oli osin 14 tuuman paksuinen. Panssarointiin oli käytetty kaikkiaan 8 588 tonnia terästä eli 29 prosenttia aluksen uppoumasta.
Alusten koneina oli neliakselinen suoraan vetävä Brown-Curtis-höyryturbiini, joka tuotti  40 000 hevosvoimaa. Tällä teholla alusten piti saavuttaa 23 solmun nopeus. Turbiineita pyöritti 24 sekapolttoainekattilaa. Fusō saavutti koeajoissa 29. elokuuta 1915 23 solmua, kun aluksen uppouma oli 30 662 tonnia.
Alusten pääaseistusta oli lisätty 50 prosentilla Kongō-luokan aluksiin verrattuna, minkä mahdollisti alipaineturbiinien käyttöönotto. Täten alukset olivat raskaammin aseistettuja kuin samaan aikaan valmistetut Kuninkaallisen laivaston tai Yhdysvaltain laivaston alukset, joilla oli vain kymmenen tykkiä. Alusten 14 tuuman tykit olivat vuoden 41 mallia eli vastaavia kuin Kongō-luokan aluksilla. Alusten keskikannelle sijoitetut tornit olivat keskilinjalla, mutta siitä huolimatta niiden ampuma-ala oli rajoittunut. Apuaseina olleet kuuden tuuman tykit olivat vastaavia kuin aiemmissa taistelulaivoissa ja ne oli sijoitettu pattereittain kummallekin kyljelle rakennettuihin pesäkkeisiin. Alusten ilmatorjunta koostui neljästä kolmen tuuman yksiputkisesta ilmatorjuntatykistä. Aluksilla oli lisäksi vesirajan alapuolelle sijoitettu kuusi 21 tuuman torpedoputkea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fusō-luokka Wikimedia Commonsissa
Fusō-luokan taistelulaivat
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat ensimmäisessä maailmansodassa
| --- | --- |
Dreadnought-taistelulaivat:  Fusō • Ise • NagatoC
Pre-dreadnought-taistelulaivat:  Fuji • Shikishima • AsahiS • MikasaS • Katori • Satsuma • Kawachi
Taisteluristeilijät:  Tsukuba • Ibuki • Kongō
Panssariristeilijät:  ChiyodaS • Asama • Izumo • YakumoS • AzumaS • Kasuga
Pansarikansiristeilijät:  Naniwa • Matsushima • AkitsushimaS • Suma • Kasagi • Niitaka • OtowaS • ToneS • Chikuma
Hävittäjät:  Ikazuchi • Murakumo • Akatsuki • Shirakumo • Harusame • Kamikaze • Umikaze • Sakura • Urakaze • Kaba • Isokaze • Momo • Enoki • Kawakaze • MomiC • MinekazeC
Torpedoveneet:  Hayabusa
Sukellusveneet:  K • L
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  AkagiSC • KagaSC • SōryūS • HiryūS • Shōkaku • ­HiyōC • TaihōS • ­Unryū • ShinanoSC
Kevyet lentotukialukset:  HōshōS • RyūjōS • ZuihōC • RyūhōSC • ­ChitoseC • IbukiSCK
Saattuetukialukset:  TaiyōC • KaiyōSC • Shin’yōSC • ShimanemaruC • AkitsumaruC • YamashiomaruC • KumanomaruC
Taistelulaivat:  Kongō • Fusō • Ise • Nagato • Yamato
Raskaat risteilijät:  Furutaka • Aoba • Myōkō • Takao • Mogami • Tone • IbukiK
Kevyet risteilijät:  Tenryū • Kuma • Nagara • YūbariS • Sendai • Katori • Agano • ŌyodoS
Hävittäjät:  Minekaze • Kamikaze • Mutsuki • Fubuki • Akatsuki • Hatsuharu • Shiratsuyu • Asashio • Kagerō • ShimakazeS • Yūgumo • Akizuki • Matsu • Tachibana • Momi • Wakatake
Torpedoveneet:  Chidori • Ōtori
Sukellusveneet:  I-51S • I-52S • Ro-57 • Ro-29 • Ro-60 • I-1 • I-153 • I-156 • I-121 • I-64 • I-165 • I-5S • I-168 • I-6S • Ro-33 • I-7 • I-174 • I-16 • I-9 • I-15 • Ro-100 • I-176 • Ro-35 • I-40 • I-12S • I-46 • I-52 • I-54 • I-361 • I-351 • I-13 • I-373 • I-400 • I-201 • Ha-101 • Ha-201
Sukellusveneiden emälaivat:  Jingei
Tykkiveneet:  SagaS • AtakaS • TobaS • Seta • Hashidate • Atami • Fushimi • KotakaS • OkitsuSC • KaratsuS • MaikoS • NarumiS • SumaS • TataraS
Saattajat:  Shimushu • Etorofu • Mikura • Ukuru • C • D • IoshimaC
Fusō 1944
Formula 1 -kausi 2007

Formula 1 -kausi 2007 oli Formula 1 -historian 58. maailmanmestaruuskausi. Se alkoi 18. maaliskuuta 2007 ja päättyi 21. lokakuuta yhteensä 17 osakilpailun jälkeen. Mestaruuden voitti Ferrari-tallin suomalaiskuljettaja Kimi Räikkönen. Kauden pistetilanne oli kuljettajien MM-sarjassa äärimmäisen tiukka. Viimeinen osakilpailu, Brasilian Grand Prix, ratkaisi kuljettajien maailmanmestaruuden Räikkösen eduksi yhden pisteen erolla toisena olleisiin Lewis Hamiltoniin ja Fernando Alonsoon. Ennen viimeistä osakilpailua Hamiltonilla oli 7 pisteen ja Alonsolla 3 pisteen ero Räikköseen. Kansalaisuuden mukaan laskettuna suomalaiset kuljettajat keräsivät eniten pisteitä.
Ennen kautta

Kautta 2007 mullistivat useat tallivaihdokset, sekä muun muassa seitsenkertaisen maailmanmestarin Michael Schumacherin päätös lopettaa uransa edelliseen kauteen. Räikkönen siirtyi Ferrarille Schumacherin tilalle, Räikkösen puolestaan korvasi McLarenilla Renault'lta siirtynyt hallitseva maailmanmestari Fernando Alonso. Alonson korvasi Renault'lla tulokaskuljettaja Heikki Kovalainen.
Vedonlyöntitoimistojen mielestä suurimmat maailmanmestarisuosikit kaudelle 2007 olivat Ferrari-kuljettajat Räikkönen ja Felipe Massa, sekä Alonso. MM-taistelua sekoitti myös japanilaisen Bridgestonen jääminen sarjan ainoaksi rengasvalmistajaksi Michelinin vetäydyttyä. Ferrarilla oli ainoana edellisen vuoden kolmesta parhaasta tallista kokemusta japanilaismerkistä. Muun muassa Renault'hon tämän uskotaan vaikuttaneen, sillä vaikka se oli testien perusteella kenties luotettavin edellisvuoden kolmesta parhaasta tallista, se jäi tallin itsensäkin mielestä selvästi Ferrarin ja McLarenin vauhdista.
Vakoilujupakka

Kautta sävytti Ferrarin ja McLarenin välinen vakoiluskandaali. McLarenia syytettiin, ja lopulta tuomittiin Ferrarin luottamuksellisten tietojen hankinnasta. Jupakka alkoi, kun Ferrari syytti McLarenia autojensa sabotoinnista Monacon GP:ssä.
13. syyskuuta FIA tuomitsi McLarenin 100 miljoonan euron sakkoihin ja menettämään koko kauden tallipisteet. Kuljettajapisteet sen sijaan jätettiin voimaan.
Myös Renault'ta syytettiin vakoilusta, syyttäjänä tosin McLaren. Renault ei saanut tapauksesta kuitenkaan mitään rangaistusta.
Sääntömuutoksia kaudelle 2007

Lähde:
Sääntömuutoksia kaudelle 2007 > Renkaat

Formula 1 -sarjassa siirryttiin yhteen rengasvalmistajaan jo vuotta ennen velvoittavan säännön astumista voimaan. Michelin ei ollut valmis toimittamaan renkaita, mikäli sarjassa ei olisi kilpailua rengasmerkkien kesken ja näin japanilainen Bridgestone toimitti renkaat kaikille talleille.
Kilpailujen kannalta merkittävä sääntömuutos koski juuri renkaita. Kyseisellä kaudella kuljettajien oli käytettävä kisan aikana kahta eri kuivankelin rengasseosta, käytännössä pehmeää ja kovaa, mikä toi kisoihin merkittävän uuden taktisen näkökulman. Suorituskyky saattoi vaihdella suuresti varikkokäyntien molemmin puolin ja tallit kuljettajineen saivat itse päättää missä järjestyksessä kahta eri seosta käyttivät. Mikäli kisassa jouduttiin käyttämään välikelin tai sadekelin renkaita, ei erilaisia kuivan kelin sarjoja tarvinnut käyttää.
Sääntömuutoksia kaudelle 2007 > Moottori

Kustannusten alentamiseksi moottorikehitys jäädytettiin kausiksi 2007-2010, joiden aikana moottorinvalmistajien oli käytettävä sitä moottorimalliaan, joka oli käytössä kauden 2006 päätteeksi. Kausien 2006 ja 2007 välillä moottoria sai kuitenkin muokata rajoitetusti esimerkiksi vaihtamalla tiettyjä osia kestävämpiin, kunhan uudistetut komponentit hyväksytettiin FIA:lle erikseen. Kauden 2007 moottorit sinetöitiin 1. maaliskuuta. Moottoreiden käyntinopeus rajoitettiin maksimissaan 19 000 kierrokseen minuutissa.
Kuljettajat saivat käyttää perjantain harjoituksissa eri moottoria kuin viikonlopun muilla ajojaksoilla.
Samaa moottoria oli käytettävä peräkkäin kahdessa kisassa rangaistuksen uhalla.
Sääntömuutoksia kaudelle 2007 > Vapaat harjoitukset

Perjantain ensimmäinen harjoitus ajettiin kisapaikkakunnan aikaa kello 10.00-11.30. Toinen harjoitus oli ohjelmassa iltapäivällä kello 14.00-15.30.
Kolmosautoja ei saanut enää jatkossa käyttää, mutta tallit saivat ajattaa kolmoskuskiaan jommassakummassa kilpa-autossa perjantain ajojaksoilla.
Sääntömuutoksia kaudelle 2007 > Muuta

Auton takasiiven taipuvien siipitasojen estämiseksi siipitasot piti kiinnittää kahdella tai kolmella pitkittäissuuntaisella 2–3 millimetriä paksulla jäykällä levyllä. Levyt pitivät siipitasot paikallaan auton liikkuessa.
Auton takavalon sijainti määritettiin tarkasti. Valon tulee olla 300 ± 5 millimetrin korkeudella auton pohjan tasosta ja 595 millimetrin etäisyydellä taka-akselista.
Auton ratissa tuli olla kolme ledivaloa (sininen, keltainen ja punainen), joista kuljettaja sai tiedon mahdollisesta kierroksella ohittajasta, vaaratilanteesta tai keskeytyksestä.
Auton takaosaa suojaavan törmäyksessä hajoavan rakenteen mittoja suurennettiin. Sen tuli ylettyä vähintään 575 millimetriä taka-akselin taakse ja olla yli 100 millimetriä leveä ja 130 millimetriä korkea.
Etupään törmäystestiä tiukennettiin erityisesti siksi, että auto ei aiheuttaisi niin suurta tuhoa törmätessään toisen auton kylkeen. Törmäystesti suoritettiin tästä kaudesta lähtien 15 metrin sekuntinopeudella, kun aiemmin nopeus oli 14 m/s. Hidastuvuus ei saanut ylittää 40 g:tä testin aikana. Ensimmäisen 150 millimetrin aikana hidastuvuuden tuli olla alle 10 g. Ensimmäisen 60 kilojoulen törmäysenergian absorboituessa hidastuvuuden enimmäisarvo oli 20 g.
Auton kyljessä olevien suojalevyjen kokoa suurennettiin ja yksi pakollinen suojalevy lisättiin.
Takatörmäystestiä muokattiin siten, että sen vauhti pudotettiin 15 m/s:stä 11 metriin sekunnissa. Hidastuvuus ei saanut ylittää 20 g:tä ensimmäisen 225 millimetrin eikä 15 millisekunnin aikana. Auto ei saanut vahingoittua taka-akselin etupuolelta.
Tallit ja kuljettajat > Uudet kuljettajat

Lewis Hamilton debytoi sarjassa McLarenilla.
Heikki Kovalainen debytoi sarjassa Renaultilla.
Adrian Sutil debytoi sarjassa Spykerilla.
Tallit ja kuljettajat > Tallivaihdokset

Kimi Räikkönen vaihtoi McLarenilta Ferrarille.
Fernando Alonso vaihtoi Renaultilta McLarenille.
Mark Webber vaihtoi Williamsilta Red Bullille.
Tallit ja kuljettajat > Paluun tehneet kuljettajat

Alexander Wurz (1997-2000 Benetton, 2005 yksi kilpailu McLarenilla) Williamsilla.
Anthony Davidson (2002 kaksi kilpailua Minardilla, 2005 yksi kilpailu BAR:lla) Super Agurilla.
Tallit ja kuljettajat > Kauden aikana vaihtuneet kuljettajat

Sebastian Vettel korvasi Robert Kubican BMW Sauberilla Yhdysvaltain GP:ssä.
Markus Winkelhock korvasi Christijan Albersin Spykerilla Euroopan GP:ssä
Sakon Yamamoto korvasi Markus Winkelhockin Spykerilla Unkarin GP:stä lähtien.
Sebastian Vettel korvasi Scott Speedin Toro Rossolla Unkarin GP:stä lähtien.
Kazuki Nakajima korvasi Alexander Wurzin Williamsilla Brasilian GP:ssä
Tallit ja kuljettajat > Kesken kauden poistuneet kuljettajat

Christijan Albers sai potkut Spykerilta Britannian GP:n jälkeen.
Scott Speed sai potkut Toro Rossolla Euroopan GP:n jälkeen.
Alexander Wurz lopetti uransa Kiinan GP:n jälkeen.
Tallit ja kuljettajat > Poistuneet kuljettajat

Kauden 2006 päätöskilpailussa mukana olleista kuljettajista sarjan jättivät:
Michael Schumacher (Piti taukoa, palasi vuonna 2010 Mercedes GP-tallissa.)
Pedro de la Rosa siirtyi McLarenin testikuljettajaksi.
Robert Doornbos siirtyi Champ Car -sarjaan.
Tiago Monteiro siirtyi WTCC -sarjaan.
Tallit ja kuljettajat > Uudet tallit

Spyker osti MF1-tallin.