stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin Psykoterapiainstituutti

Helsingin Psykoterapiainstituutti (HPI) on yksityinen psykoterapeuttikoulutusta antava yritys. Se  aloitti toimintansa vuonna 2006 ja sen toimitusjohtaja on John Pihlaja. Pihlajan ohella toinen omistaja on Arja Pihlaja.
HPI:n koulutus kestää kolme vuotta ja maksaa noin 18 000–20 000 euroa.
Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira on aiemmin myöntänyt yli 300:lle HPI:n kouluttamalle psykoterapeutille ammattipätevyyden.
Vuonna 2012 voimaan tulleella asetuksella psykoterapeuttien koulutus siirrettiin yliopistojen vastuulle. Toimitusjohtaja kertoo, että Valvira on ilmoittanut 2012 kirjallisesti, että uusi asetus ei tee eroa suomalaisen ja ulkomaisen koulutuksen välillä. HPI aloitti yhteistyön brittiläisen UWE-Bristolin kanssa vuonna 2013. Valvira on ilmoittanut 2016 taannehtivasti, että se ei hyväksy ulkomaalaista yhteistyöyliopistoa.
Valvira teki yrityksen toiminnasta tutkintapyynnön vuonna 2017. Valviran mukaan opetuksen laatua alettiin tutkia, kun kolme opiskelijaa oli ilmoittanut epäpäteväksi katsomastaan koulutuksesta.  Mediassa koulutusyhteisöä on sittemmin luonnehdittu jopa uskonlahkoksi. HPI on Pihlajan mukaan tehnyt tutkintapyyntöjä ja kanteluja Valviran toiminnasta mm. eduskunnan oikeusasiamiehelle. Myös EU:n komissioon on tehty kantelu , josta odotetaan ratkaisua loppuvuodesta 2022.
Yksi hyväksyntä ehdittiin myöntää vuonna 2017, mutta Valvira on myöhemmin hakenut hyväksymispäätökselle purkua. Koulutuksen hylkäämisen taustalla on se, että Valviralla on eri käsitys koulutuksessa sovellettavasta pedagogiikastaselvennä kuin koulutuksen laadusta vastaavalla yliopistolla.
Asetustekstiä on muutettu vuonna 2018 sen mukaiseksi, että yksinoikeus psykoterapeuttikoulutuksen järjestämiseen olisi suomalaisilla yliopistoilla. HPI:n käsityksen mukaan muutos joudutaan perumaan, koska Suomen perustuslaki kieltää[lähde? ] täydennyskoulutusta järjestävien yliopistojen asettamisen eriarvoiseen asemaan niiden kotipaikan perusteella.  Tapauksen käsittely jatkuu Euroopan unionin tuomioistuimessa. Ratkaisu on odotettavissa kesäkuussa 2022.
Iteaceae

| Iteaceae |
| --- | --- |
 Itea ilicifolia
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Iteaceae  J.Agardh, nom. cons.
Synonyymit
 Pterostemonaceae Small, nom. cons. 
Suvut
 Itea  Pterostemon 
Katso myös
   Iteaceae Wikispeciesissä   Iteaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iteaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Saxifragales-lahkossa.
Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat pensaita tai puita. Lehdet ovat pienikorvakkeisia. Kukinto on terttumainen tai viuhkomainen. Kukassa on enemmän tai vähemmän kehänalainen sikiäin, jossa on aksiletyyppinen keski-istukka. Vartalo on hyvin kehittynyt. Siemenessä on niukka endospermi.
Levinneisyys

Heimo kasvaa monella erillisalueella lämpimillä ja trooppisilla alueilla.
Luokittelu

Heimossa on kaksi sukua ja 21 lajia.
Pterostemon-suvussa on kolme Meksikossa kasvavaa pensaslajia, joiden kiiltävät lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat sahalaitaiset ja korvakkeelliset. Kukinto on huiskilomainen viuhko. Heteitä on viisi, ja ne ovat litteäpalhoisia, palhot ovat palteisia, palteet hammasreunaisia, ja kukassa on myös viisi joutohedettä. Sikiäin on yhdislehtinen ja enimmäkseen kehänalainen, viiden emilehden muodostama, kussakin 4–6 siemenaihetta. Luotti on nuppimainen. Hedelmä on verhiöllinen.
Suvussa Itea on 18 puu- ja pensaslajia Kaakkois-Aasiassa saaristoineen, Pohjois-Amerikan itäosassa sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niiden lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat piikki- tai rauhashampaisia. Hankasilmuja on monta. Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on terttumainen, joskus haarainen. Kukat ovat melko pieniä, ja niissä on rengasmainen mesiäinen; pohjus on maljamainen hypantio. Sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä ja on lähes kehänalainen. Hedelmä on liiteluomainen kota.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta, Pterostemon
Levinneisyyskartta, Itea
Helan går

Helan går on suosittu alkujaan ruotsalainen juomalaulu. Laulu lauletaan usein etenkin illanistujaisten, sitsien tai päivällisen ensimmäiselle snapsille, ja sen jälkeen snapsia saa juoda omaan tahtiinsa lisää. Laulun alkuperä on epävarma, koska juomalauluja ei juurikaan huomioida historiallisissa lähteissä. Laulu on kuitenkin ruotsalaisen juomalauluperinteen tunnetuimpia lauluja. Eräs aikainen maininta on vuodelta 1843.
Useat säveltäjät ovat kirjoittaneet variaatioita sävelmästä, muiden joukossa Franz Lehár.
Vuonna 1959 Belafonte Folk Singers nauhoitti laulun nimellä Heylan Går albumilleen Drinking Songs Around The World. Instrumentaaliversio laulusta nimellä Helan on mukana soittoäänenä joissain Nokian matkapuhelimissa.
Laulua lauletaan myös usein korkeakoulujen sitseillä juomalauluna.
Sanat

Juomalaulun sanat vaihtelevat jonkin verran, koska se kuuluu kansanlaulujen ominaisuuksiin, mutta useissa painetuissa lähteissä sanat menevät näin:
Helan går

Sjung hopp faderallan lallan lej

Helan går

Sjung hopp faderallan lej

Och den som inte helan tar* 

Han heller inte halvan får

Helan går...

Sjung hopp faderallan lej



 * (Vanhastaan on laulettu "trår", mutta yleiskielinen "tar" on korvannut sen myöhemmin.)
Käännös suomeksi
Haapsaset

| Haapsaset |
| --- | --- |
 Äkämähaapsanen (Saperda populnea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Lamiinae
Tribus::  Saperdini
Suku::  Haapsaset Saperda  Fabricius, 1775
Synonyymit
 Amilia  Anaerea  Argalia  Compsidia 
Katso myös
   Haapsaset Wikispeciesissä   Haapsaset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapsaset (Saperda) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu yli 40 lajia. Suomessa suvun edustajia on tavattu 5 lajia.
Lajeja

Runkohaapsanen (Saperda carcharias)
Raitahaapsanen (Saperda similis)
Äkämähaapsanen (Saperda populnea)
Saikurahaapsanen (Saperda scalaris)
Monipistehaapsanen (Saperda perforata)
Saperda punctata
Saperda octopunctata
Aiheesta muualla

iNaturalist: Haapsaset (Saperda)
Lamiinae.org: Saperda (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Genus Saperda (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Genus Saperda (englanniksi)
Iku

| Iku |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1987–1997 (uudelleen 2002)
Tyylilaji:  suomirock
Kotipaikka:  Pori, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Iku Tukiainen,  kitara, laulu   J-P Roininen,  basso   Tumppi Kuivala,  rummut  
Levy-yhtiö:  Pilke / Jakeluyhtiö : Texicalli Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iku on vuonna 1986 perustettu porilainen suomirock-yhtye. Yhtyeen keulakuvana, säveltäjänä ja sanoittajana toimii yhtyeen kitaristi Iku Tukiainen, joka on nykyään ainoa jäljellä oleva alkuperäisjäsen. Lukuisten jäsenvaihdosten lisäksi yhtye toimi nimellä Toinen Kierros vuosina 1997-2002. Vuonna 2003 Iku-yhtye aloitti uudestaan ja on ollut toiminnassa siitä asti.
Iku-yhtyeen historiaa

Iku-yhtye perustettiin Porissa vuoden 1986 lopussa. Alkuperäinen kokoonpano hajosi nopeasti, kun jäsenistä Laine ja Häyhä liittyivät Rosanna-yhtyeeseen. Vuonna 1987 koottiin suurin Iku-kokoonpano, joka ehti tehdä keikkoja mallikkaasti ja yhden singlen "Kohti tuntematonta" / "Myöhässä taas" Flamingolle. Levy otettiin hyvin vastaan ja sitä soitettiin myös radioissa.
Keväällä 1988 Kari Heiskari lähti Juliet Jonesin Sydän -yhtyeeseen ja Janne Ora opiskelemaan lehdistöalalle. Jäsenten tilalle tulivat J-P Roininen alias Rene basistiksi ja Petri Hissa rumpaliksi. Marko Honkasen teatterityön vuoksi kokoonpano hajosi muutaman keikan jälkeen ja kokoonpanosta jäljelle jäivät vain Iku Tukiainen ja J-P Roininen.
Vuonna 1988 yhdessä tuumin Iku ja J-P päättivät perustaa trion, jota oli helpompi hallita, koska miehistöä oli puolet vähemmän. Pian löytyikin Aki Honkajärvi rumpaliksi. Tiiviin harjoittelun jälkeen yhteinen sävel löytyi 1989 ja ilmestyi single "Tämän päivän turhuus" / "Pelon varjot" Yö-yhtyeen manageri Järvenpään omalle West Coast Records -levymerkille. Keikkoja yhtye teki usein ja levy soi hyvin radioissa.
Iku pääsi tekemään ensimmäistä pitkäsoittoa loppuvuodesta 1989 ja myös toinen single "Erämaat" / "Bukarest" palaa ilmestyi samalle West Coast Recordsille. Ensimmäinen Ikun albumi Mustaa valoa ilmestyi helmikuussa 1990. Levy menestyi kohtuullisesti ja yhtye esiintyi TV:ssä Hittimittarissa sijoittuen toiseksi. Myös kappaleista "Eteenpäin", "Loppusointuja" ja "Uhrit" tehtiin TV-videot.
Iku pääsi tekemään toista levyään vuonna 1991 Propaganda recordsin Kill City -levymerkille. Ilmestynyt LP Ruusuja ja ohdakkeita ja single "Ruusuja ja ohdakkeita" / "Marjanpoimijat" olivat  aikaisempaan verrattuna erilaista Ikua sisältäen teknisempää soittoa ja jopa vähän psykedeliaa. Ikun ja Jussi Hakulisen yhteisestä "Avain"-kappaleesta yhtye teki videon.
Ensimmäisen Iku-yhtye vaihtuvissa kuvioissa

Ikuun vuonna 1992 kosketinsoittimiin tuli Puppe Oksanen, jonka jälkeen Iku ja J-P soittivat Noin 7 veljestä -yhtyeessä. Yhtyeen toiminta kuitenkin päättyi kosketinsoittaja Ville Borgersenin menehdyttyä auto-onnettomuudessa.
Vuonna 1993 Iku teki CD-EP:n Haloo, jonka jälkeen Sami Valverinne tuli mukaan kosketinsoittajaksi, kunnes hän siirtyi soittamaan rumpuja. Ahti Impola siirtyi miksaustöistään (Cotton Studio, jossa äänitettiin myös Ikun musiikkia) vuonna 1994 soittamaan koskettimia. Ikulla oli kaksi taustalaulajatyttöä vuosina 1995-1996.
Toinen Kierros

Iku Tukiainen alkoi toimia kitaristina Neumannin kera esittäessä omia kappaleitaan ja soittaen yli kaksisataa duokeikkaa vuosina 1996-1999. Joni Lindroos tuli Ikun yhtyeeseen rumpaliksi ja Valverinne takaisin kosketinsoittajaksi vuonna 1997. Yhtyeen nimeksi tuli Toinen Kierros. Yhtye teki pitkäsoittoalbumin Tyylirikkoja Heiskasen baarin jukeboxissa vuonna 1999 Propaganda recordsille.
Toinen Kierros esiintyi Jyrki-ohjelmassa, jossa se esitti kappaleet "Hyvää matkaa" ja "Ruusuja ja ohdakkeita (versio 2)". Yhtyeeseen liittyivät lisäksi Krisse Wetterstrand soittamaan congat sekä lyömäsoittimet ja Jussi Reunamäki kosketinsoittajaksi. Vuonna 2000 yhtye äänitti uutta levyä, jonka nimeksi tuli Kulta Groove. 20 kappaleen eepoksen julkaisi Propaganda records.
Iku-yhtyeen kolmas vaihe

Vuonna 2003 alkoi Ikun kolmannen pitkäsoiton tekeminen. Levy sai nimekseen Tähtihetkiä. Nimikkobiisi kuvaa lama-ajan tunnelmia. Levy ilmestyi vuoden 2004 syyskuussa. Levyltä ilmestyi kolme singleä ja peräti myös yksi kappale keväällä 2006.
Iku harjoitteli 1980-luvun alkupuolen Wanha Laine -yhtyeen ohjelmistoa ja äänitti niistä levyn Musta Herra vuoden 2006 kesäksi. Levyltä ilmestyi kaksi singleä. Single "Unohdetut" ilmestyi syksyllä 2007 ja albumi Suomirock-ilta syksyllä 2008.
Liikkuvat taa -albumi valmistui vuonna 2010 ja sen julkaisi Pilke-levymerkki. Albumi äänitettiin Finnvox-studioilla Helsingissä ja vierailevana muusikkona kosketinsoittimissa oli Remix-yhtyeessä soittanut Jyri Kallio. Ensimmäinen single albumilta oli "Pieni tarina". Levyn äänityksestä ja miksauksesta vastasi Risto Hemmi. Vuoden 2013 Ikulta ilmestyi albumi Lopulta kaikki saduksi muuttuu.
Helmikuussa 2015 ilmestynyt albumi Dreamlandia ja levyltä julkaistut singlet on äänitetty Porissa. Kappaleesta "Mopoautoparkki" tehty video on saanut paljon katseluja. Levyllä Iku siirtyi 1990-luvulta tutulle Kill City -levymerkille. Albumilla vaikuttaa uusi naissolisti Pauliina Koskinen, joka liittyi yhtyeeseen vuonna 2013.
Maaliskuussa 2015 yhtye julkaisi Jussi Hakulisen kanssa kappaleen "Erakko". Yö julkaisu kappaleesta toukokuussa 2016 singlen, ja se on myös mukana albumilla Puolet taivaasta – puolet helvetistä.
Maaliskuun 31. päivänä 2017 julkaistiin Ikun uusin albumi Meidän aika, jolla yhtye palasi takaisin juurilleen esittäen energistä ja melodista suomirockia., Meidän aika -levyltä on julkaistu videona ja singlenä "Tuliset kadut".
Vuonna 2019 julkaistiin uusi albumi Perinteistä, rehellistä...Porilaista. Albumi sisältää muun muassa Jussi Hakulisen laulaman kappaleen "Erakko" sekä toisen Iku Tukiaisen ja Jussi Hakulisen yhteisen kappaleen "Tuulessa katkenneet". Kappaleen laulaa Hakulinen. Lisäksi levyllä ovat vierailevina solisteina Ana Kaunisto kappaleessa "Nummien kutsu" ja Paapa Lehtinen kappaleessa "Uusi alku". Levy on saanut hyvän vastaanoton ja sitä on kehuttu arvosteluissa.
Vuonna 2020 Iku-yhtye on saanut valmiiksi 11. pitkäsoittonsa "Mitä onneen tarvitaan", joka julkaistaan koronaviruksen takia ainoastaan rajoitettuna CD-versiona ja ladattavana versiona helmikuussa 2021. Sitä ennen julkaistaan levyltä vielä kaksi ladattavaa singleä. Iku-yhtye aikoo myös kuvata ja julkaista neljä-viisi videota uuden levyn kappaleista. Vierailevana kosketinsoittajana levyllä soittaa Jyri, "Jyrzä" Kallio.
Maaliskuun lopulla 2021 julkaistu: "Mitä onneen tarvitaan" on saanut hyvät arvostelut ja se on muun muassa valittu huhtikuun 2021 paikallisradioiden kuukauden levyksi.
Iku-yhtyeen kolmas vaihe > Albumit

Iku: Mustaa valoa (West Coast, 1990)
Iku: Ruusua ja Ohdakkeita (KILL 08, Kill City, 1991)
Toinen Kierros: Tyylirikkoja Heiskasen Baarin Jukeboxissa (PRO 2002, Pro-records, 1999)
Toinen Kierros: Kulta Groove (PRO 2006, Propaganda records, 2001)
Iku: Tähtihetkiä (PRO 2036, Propaganda records, 2004)
Iku: Musta herra (PRO 2053, Propaganda records, 2006)
Iku: Suomirock-ilta  (PRO 2063, Propaganda records, 2008)
Iku: Liikkuvat taa (Pilke 004, Pilke, 2010)
Iku: Lopulta kaikki saduksi muuttuu (Pilke 011, Pilke, 2013)
Iku: Dreamlandia (KILLCD 19, Kill City, 2015)
Iku: Meidän aika (KILLCD 21, Kill City, 2017)
Iku: Perinteistä, rehellistä...Porilaista (KILLCD 22, Kill City, 2019)
Iku: Mitä onneen tarvitaan (Pilke 019 / Texicalli Records, 2021)
Iku-yhtyeen kolmas vaihe > Singlet

Iku: Kohti tuntematonta / Myöhässä taas (Flamingo, 1988)
Iku: Tämän päivän turhuus / Pelon varjot (West Coast Records, 1989)
Iku: Erämaat / Bukarest palaa (West Coast Records, 1990)
Iku: Ruusuja ja Ohdakkeita / Marjanpoimijat (KILL 006,Kill City, 1991)
Iku: Sisko (4 kappaleen maxi, 1993)
Iku: Haloo (Haloo / Jumalten juomaa / Oot mun kaikuluotain / Hiekkarantojen kuningatar) (CD, 1994)
Toinen Kierros: Joulukuun yhdeksäs / Tekstiviesti / Harmonia (Propaganda records, 2000)
Toinen Kierros: Kiiltokuvia / Kaikkien Ei-Kenenkään maa / Onko sinulla varaa (Propaganda records, 2001)
Iku: Melankoliaa / Tähtihetkiä(PRO 2038 Propaganda records, 2004)
Iku: Nostakaa maljat / Pieni tarina / Missä olet? (Propaganda records, 2004)
Iku: Pieni tarina / Yövuoro iskelmätehtaalla / Lapsuuden ystävä (PRO 2042 Propaganda records, 2004)
Iku: Musta Herra / Näen ja kuulen (Propaganda records, 2006)
Iku: Yksin itken sateeseen / Tänä keväänä (Propaganda records, 2006)
Iku: Unohdetut / Elämän syksy (PRO 2057 Kill City, 2007)
Iku: Pieni tarina (2010) / Mediapersoona (Pilke 001, Pilke, 2010)
Iku: Suvilaulu (Pilke 002, Pilke. 2010)
Iku: Siipiesi suojaan (Pilke 003, Pilke, 2010)
Iku: Varjo vain (Pilke 005, Pilke. 2011)
Iku: Juostaan tuuleen (Pilke 006, Pilke. 2011)
Iku: Haltiatar (Pilke 007, Pilke, 2012)
Iku: Painolasti (Pilke 008, Pilke, 2012)
Iku: Merirosvolippu (Pilke 009, Pilke, 2012)
Iku: Ota minut mukaasi (Pilke 010, Pilke, 2012)
Iku: Mopoautoparkki (Pilke 012, Pilke, 2013)
Iku: Piiri Pienen Kaupungin (Pilke 013, Pilke, 2013)
Iku: Sydän päättää (Pilke 014, Pilke, 2014)
Iku Feat. Jussi Hakulinen: Erakko (KILLCDS 20, Kill City, 2015)
Iku: Kaupungin konnuilla: Alustoilta ladattava single ( Kill City, 2017)
Iku: Ikuisuuden Tuulet: Alustoilta ladattava single (Pilke / Texicalli Records, 2020)
Iku: Auringot: Alustoilta ladattava single (Pilke / Texicalli Records, 2020)
Lisäksi levyjä on kokoelmilla ja CD-uudelleenjulkaisuja on ilmestynyt eri koosteella.
Iku-yhtyeen kokoonpanot

Jäsenet 1986–1987
Iku Tukiainen: Kitara, laulu
Petteri Häyhä: Basso
Jyrki Laine: Kosketinsoittimet
Janne Ora: Rummut
Jäsenet 1987–1988
Kari Heiskari: Basso
Marko Honkanen: Laulu
Iku: Kitara, laulu
Petri "Puppe" Oksanen: Koskettimet
Janne Ora: Rummut
Jussi Laine: Saxofoni
Jäsenet 1988
Iku: Kitara, laulu
J-P Roininen: Basso
Petri Hissa: Rummut
Marko Honkanen: Laulu
Jäsenet 1988–1992
Iku: Kitara, laulu
J-P Roininen: Basso
Aki Honkajärvi: Rummut
Jäsenet 1992
Iku: Kitara, laulu
J-P Roininen: Basso
Aki Honkajärvi: Rummut
Petri Oksanen: Kosketinsoittimet
Jäsenet 1993–1996
Iku: Kitara, laulu
J-P Roininen: Basso
(Aki Honkajärvi: Rummut)
Sami Valverinne: Koskettimet, rummut
Ahti Impola: Kosketinsoittimet
(Antti Kaunisto: Rummut)
Iku jäsenet 2003–
Iku Tukiainen: Kitara, laulu
Pauliina Koskinen; Laulu, kosketinsoittimet (2013 - 2015)
J-P Roininen: Basso
Joni Lindroos: Rummut (2003–2006)
Masa Vainio: Rummut (2006–2008)
Marko Virkku Vironmäki: Rummut (kesä 2008 - 2015)
Tuomo "Tumppi" Kuivala: Rummut ja lyömäsoittimet (syksy 2015 alkaen)
Toinen Kierros 1997-2002

Iku: Kitara, laulu
Kristian Wetterstrand: Lyömäsoittimet, congat
Joni Lindroos: Rummut
J-P Roininen: Basso
(Sami Valverinne: Kosketinsoittimet)
Jussi Reunamäki: Kosketinsoittimet
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Propaganda records kotisivu
Propaganda Myspacessa (englanniksi)
Herättäjä (lehti)

Herättäjä oli vuosina 1909–1985 ilmestynyt kirkollinen lehti. Lehden perustivat Oskari Vihantola ja kansanedustaja K. R. Kares . K. R. Kares toimi lehden toimittajana vuoteen 1942 asti.
Hassan Abshir Farah

Hassan Abshir Farah vuonna 2001.
Hassan Abshir Farah (somaliksi Xasan Abshir Faarax) (1945 – 12. heinäkuuta 2020) oli somalialainen poliitikko, joka toimi maan väliaikaishallituksen pääministerinä vuosina 2001–2003.
Ennen pääministeriyttä

Aluksi Farah toimi Siad Barren hallituksessa osana sotilasjunttaa joka kaappasi vallan Somaliassa vuonna 1969. Hän työskenteli silloin piirikunnan varavaltuutettuna, jonka jälkeen hän pääsi varsinaiseksi valtuutetuksi. Farahin hallituksen leivissä Farah työskenteli myös Somalian diplomaattina Japanissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1999 hänet nimitettiin Puntmaan sisäasiainministeriksi.
Hesitant Alien

| Hesitant Alien Gerard Way |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2014
 Julkaistu: 29. syyskuuta 2014
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Doug McKean
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 38.51
 Levy-yhtiö: Warner Bros, Reprise Records
Listasijoitukset
  Yhdysvallat 16.
muut julkaisut
|   | Hesitant Alien  |   |
Singlet albumilta Hesitant Alien
 ”No Shows” Julkaistu: 19. elokuuta 2014  ”Millions” Julkaistu: 17. marraskuuta 2014
Hesitant Alien on yhdysvaltalaisen laulaja Gerard Wayn esikoisalbumi, jonka julkaisi Warner Bros ja Reprise Records 29. syyskuuta 2014. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "No Shows" ja "Millions" vuoden 2014 syksyllä.
Yhdysvaltalainen pop-punk-yhtye My Chemical Romance erosi 22. maaliskuuta 2013, jonka jälkeen he julkaisivat vuonna 2014 kokoelma-albumin May Death Never Stop Youn. Tämän jälkeen Way liittyi Warner Bros levy-yhtiöön ja julkaisi muutaman kappaleen ja tämän albumin.
Kappaleet

The Bureau – 2.38
Action Cat – 3.07
No Shows – 4.12
Brother – 4.31
Millions – 3.28
Zero Zero – 2.49
Juarez – 2.50
Drugstore Perfume – 4.50
Get the Gang Together – 3.40
How It's Going to Be – 3.44
Maya the Psychic – 3.02
Television All the Time – 3.34 (Japanin bonuskappale)
Arvostelut

Consequence of Sound: B-
Metacritic: 75/100
Hesperia (näyttelijä)

Hesperia (oikealta nimeltään Olga Mambelli, 9. heinäkuuta 1885 Bertinoro – 30. toukokuuta 1959 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja yksi mykkäelokuvan diivoista.
Varieteenäyttelijänä esiintynyt Hesperia teki ensimmäiset lyhytelokuvansa Cinesille vuonna 1912. Hänen läpimurtonsa oli Augusto Geninan käsikirjoittama ja Baldassarre Negronin ohjaama Zuma vuonna 1913. Vuonna 1914 Hesperia ja Negroni siirtyivät Milano Filmsille ja seuraavana vuonna Roomaan Tiber Filmille, joka oli juuri menettänyt suuren tähtensä Francesca Bertinin. Hesperian ja Bertinin välille syntyi ankara kilpailu, jonka tuloksena he tekivät samanaikaisesti kaksi Kamelianaisen elokuvaversiota.
Hesperia vetäytyi elokuva-alalta vuonna 1923 mentyään naimisiin ohjaaja Baldassarre Negronin kanssa. Hän teki uransa aikana noin 70 elokuvaa, joista vain harvat ovat säilyneet. Vuonna 1938 hän esiintyi vielä Olga Negronin nimellä elokuvassa Orgoglio.
Elokuvia

Anime buie, 1916
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Hesperia (englanniksi)
Haspansädekaisla

| Haspansädekaisla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Alaheimo::  Cyperoideae
Suku::  Sädekaislat Cyperus
Laji::  haspan
Kaksiosainen nimi
 Cyperus haspan  L. 
Katso myös
   Haspansädekaisla Wikispeciesissä   Haspansädekaisla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Haspansädekaisla (Cyperus haspan) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sädekaislojen (Cyperus) sukuun kuuluva kasvilaji. Lajinimi on joskus kirjoitettu myös muodossa Cyperus halpan.
Haspansädekaisla on yksi- tai monivuotinen heiniä muistuttava kasvilaji. Kasvaessaan yksivuotisena sen juuret ovat ohuita ja rihmamaisia, mutta monivuotisena se kasvattaa lyhyehköjä juurakoita. Varret voivat kasvaa yksittäin tai mättäinä ja ne kasvavat 10–60 cm korkeiksi.
Haspansädekaisla kasvaa monenlaisilla kosteilla sekä kuivemmilla kasvupaikoilla, kuten harvapuustoisissa metsissä, vuorten rinteiden heinikkomailla, jokien ja purojen varsilla, soilla, joutomailla, tienvarsilla sekä riisipelloilla ja muilla viljelysmailla. Lajia tavataan merenpinnan tasosta aina noin 1600 metrin korkeuteen asti. Laji kasvaa luonnossa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla suuressa osassa Afrikkaa ja sieltä Aasian läpi Australiaan yltävällä alueella.
Haspansädekaisla on tavallinen rikkaruoho tropiikin ja subtropiikin viljelysmailla, mutta lajia on myös kerätty luonnosta paikallisesti joihinkin käyttötarkoituksiin; esimerkiksi jotkin heimot Itä-Afrikassa ovat valmistaneet kasvista kaliumpitoisia suoloja. Suola valmistetaan suodattamalla vettä lajin tuhkan läpi ja haihduttamalla sitten vesi pois, jolloin jäljelle jää veden tuhkasta liuottama kaliumsuola. Lajin eri osia on myös käytetty erilaisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin ja lajin varsia on käytetty punontatöihin, kuten mattoihin ja koreihin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Haspansädekaisla (Cyperus haspan)
JSTOR Global Plants: Cyperus haspan (englanniksi)
Haara-Pukara

| Haara-Pukara |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°16′01″N, 25°11′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Hyökeriin 
Järvinumero:  14.223.1.023
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,9 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  1,193 km  
Pinta-ala:  3,495 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaara-Pukara 
Haara-Pukara  on Päijät-Hämeessä Padasjoella Auttoisen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,9 metriä mpy.