stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valeria Borovskaya

Valeria Borovskaya (s. 17. helmikuuta 1995 Belgorod) on kuuro suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Häntä valmentaa Reijo Jokela, Kaisa Siitonen ja Matti Laatikainen.
Borovskaya voitti kuurojen korkeushypyn EM-kultaa 2011 Kayserissa, Turkissa. Hän hyppäsi tuloksen 171 cm, joka on myös kisaennätys sekä nuorten Euroopan- ja maailmanennätys. Hän saavutti EM-hopeaa 2012 kuurojen Euroopan hallimestaruuskilpailuissa Tallinnassa ja voitti kuurojen MM-pronssia Torontossa. Euroopan juniorien EM-kisoissa 2012 Bydgoszczissa Valeria Borovskaya toi historian ensimmäinen EM-nuorten korkeushypyn kultamitalin Suomeen.
Hallissa Borovskaya on hypännyt 171 cm.
Traaginen sankari

Traaginen sankari tarkoittaa kirjallisuudessa sankarihahmoa, joka muuten olisi täydellinen, mutta jolla on kohtalokas heikkous. Tämä heikkous johtaa lopulta sankarin tuhoon.
Traagisen sankarin käsite luotiin Antiikin Kreikan tragedioissa, ja Aristoteles määritteli sen Runousopissaan. Aristoteleen traagisella sankarilla oli neljä perusominaisuutta: hyvyys, ylivertaisuus, traaginen heikkous sekä tietoisuus omasta heikkoudestaan ja vääjäämättömästä tuhostaan. Antiikin tragedioissa traagisen sankarin tyypillisin heikkous oli hybris eli ylimielisyys. Yleensä traagisen heikkouden tajuaminen johti katharsikseen.
Näyttämötaiteessa noudatettiin pitkään orjallisesti Aristoteleen perinteitä, mutta Shakespeare lopulta laajensi niin tragedian kuin traagisen sankarin käsitettä. Esimerkiksi Macbethiltä puuttuu kaksi klassisen traagisen sankarin ominaisuutta: hän ei ole hyvä eikä ylivertainen.
Renessanssin, valistuksen ja romantiikan jälkimainingeissa syntyi moderni käsitys traagisesta sankarista. Ajatuksena oli, että päähenkilön ei tarvitse olla ylevä ja merkittävä, vaan hän voi olla myös vähäpätöinen hahmo. Hän voi kuolla tajuamatta kohtaloaan ja kärsiä voimatta vaikuttaa itse tapahtumien kulkuun. Tarina voi päättyä ilman vapauttavaa lopetusta. Tällainen uusi traaginen sankari on itse asiassa antisankari.
Jokainen aikakausi määrittelee traagisen sankarin uudelleen. Seuraavat piirteet ovat kuitenkin yleensä tyypillisiä tragedian päähenkilölle:
Hänen täytyy kärsiä
Hän on alusta asti tuomittu
Hän on pohjimmiltaan jalo
Hänen tarinansa herättää pelkoa ja sääliä
Hänellä on vapaa tahto, vaikka hän onkin ennalta tuomittu
Tunnettuja traagisia sankareita

Oidipus (Kuningas Oidipus)
Kullervo (Kalevala)
Lancelot (Tarinat pyöreän pöydän ritareista)
Túrin Turambar (Silmarillion)
Anakin Skywalker (Tähtien sota -elokuvasarja)
Max Payne (Max Payne -pelisarja)
Tornion Palloveikot

Tornion Palloveikot on torniolainen futsalseura, joka on perustettu vuonna 1935. Aiemmin seurassa on pelattu myös jalkapalloa ja jääpalloa. Futsalissa kotikenttänä toimii Putaan liikuntahalli Torniossa.
Tornion Palloveikot on voittanut miesten jääpalloilun Suomen mestaruuden kuudesti, viimeisin mestaruus on vuodelta 2008. Muutaman heikosti menneen kauden jälkeen, ToPV vetäytyi Bandyliigasta juuri ennen kauden 2014–2015 alkua.
Tornion Palloveikoilla on myös salibandyjaosto. ToPV:n miesten salibandyjoukkue pelaa III divisioonassa
Futsal

Perinteikkään urheiluseuran futsal-jaosto perustettiin vasta 2016. ToPV on perustamisensa jälkeen onnistunut sarjanousussa jokaisena kautena. Palloveikot nousivatkin ensimmäistä kertaa historiassaan Futsal-Liigaan kaudeksi 2019–2020 voitettuaan Futsal-Ykkösen kaudella 2018–2019. Palloveikkojen kotikenttänä toimii Putaan liikuntahalli Torniossa.
| Kausi | Sarjataso | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2020–2021 | Futsal-liiga | - |
| 2019–2020 | Futsal-liiga | 4. * |
| 2018–2019 | Futsal-Ykkönen | 1. |
| 2017–2018 | Kakkos-divisioona | 2. |
| 2016–2017 | Kolmos-divisiona | 1. |
* = Kausi keskeytettiin koronapandemian johdosta kun runkosarjasta oli pelaamatta viimeinen kierro. ToPV oli tuolloin varmistanut paikkansa pudotuspeleissä, joita ei koskaan pelattu.
Futsal > Kausi 2019–2020: debyytti Futsal-Liigassa

ToPV on hankkinut merkittäviä vahvistuksia ensimmäiselle liigakaudelleen: maajoukkueen runkopelaajiin kuuluva Jarmo Junno siirtyi seuraan yhden kauden sopimuksella Sievi FS:tä . Myös maalivahti Marko Pirilän ja maajoukkueessakin esiintynyt, Futsal-Liigan kauden tulokas 2019 Aleksi Kylmälä siirtyivät kesällä Sievistä Tornioon. Liigakokemusta tuovat myös Someron Voiman riveissä pelannut Italo Henrique ja jatkosopimuksen solminut maajoukkuepelaaja Iiro Vanha.
ToPV debyyttikausi liigassa sujui mainiosti, kunnes kausi jouduttiin keskeyttämään maaliskuussa 2020 koronaviruspandemian johdosta. Runkosarjasta oli tuolloin pelaamatta vain viimeinen eli 22. kierros ja ToPV oli runkosarjan sijalla 4.
Futsal > Joukkue kaudella 2019-2020

Päävalmentaja: Oleg Eprintsev
Jääpallo

| Tornion Palloveikot - Jääpallo |
| --- | --- |

Perustettu:  1935
Kotikunta:  Tornio
Kotikenttä:  Arena Polarica
Värit:           
 Kultaa:  6 (2000, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007)
 Hopeaa:  6 (1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2008)
Jääpallo > Saavutuksia

Tilanne kauden 2010–2011 jälkeen
Jääpallo > Saavutuksia > Miehet

6 SM-kultaa: 2000, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007
6 SM-hopeaa: 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2008
4 Euroopan cupin pronssia: 2000, 2002, 2005, 2006
Jääpallo > Saavutuksia > Naiset

1 SM-kulta: 2010
Historia > Alkuhistoria – 1930- ja 1940-luku

Jalkapallo- ja jääpalloseura Tornion Palloveikot perustettiin vuonna 1935. Uuden seuran perustamisen taustalla oli torniolaisen palloilun tilanne, jossa Tornion Pyry oli hallitseva seura ja määräsi Tornion Pallokentän eli Torikentän käytöstä. Nuorista pojista koostunut niin sanottu Torikentän jengi ajettiin kentältä pois, kun vanhemmat tulivat harjoitus- ja pelivuoroilleen. Niinpä päättivät nämä nuoret pallonpelaajat pelivuoroja saadakseen perustaa oman seuran. Ensimmäisten, pyykkirannassa värjättyjen pelipaitojen pääväriksi tuli vihreä. Tornion Palloveikot oli saanut alkunsa.
Tornion Palloveikot rekisteröitiin yhdistykseksi kuitenkin vasta vuonna 1937, sillä alaikäiset perustajat eivät voineet rekisteröidä seuraa, ennen kuin avuksi oli saatu täysi-ikäisiä, muun muassa rehtori Ollila, voimistelunopettaja Hermonen ja Viljo Kangas. Nimeksi annettiin Tornion Palloveikot ry. Seuran perustajajäseniä olivat muun muassa Esko ”Natsa” Aarni, Otto Lahdenperä, Risto Valtonen, Jarl Olsson ja Toivo Rautio. Osa Palloveikkojen pelaajista oli usean seuran edustajia. Jarl Olsson pelasi jalkapalloa TPV:ssa (Tornion Palloveikkojen vanha lyhenne, nykyisin ToPV) ja jääpalloa haaparantalaisessa Haparanda SK:ssa sekä Ruotsin B-maajoukkueessa. Toivo Rautio pelasi sekä Pyryssä että Palloveikoissa.
Alkuvuosinaan TPV voitti useita Lapin-piirin mestaruuksia miesten 1. luokassa sekä jalka- että jääpallossa. Avautuneesta Suomi-sarjapaikasta oli kuitenkin luovuttava rahan puutteen vuoksi. Tornion Pyryn jalka- ja jääpallotoiminta hiipui vähitellen 30-luvun lopulla, mutta Palloveikoissa toiminta jatkui. 1940-luvulla Palloveikot kuitenkin sai uuden kilpailijan, kun Tornion Pallo -47 perustettiin. TPV profiloitui saarella asuvien kaupunkilaisten joukkueeksi, kun taas TP-47:n pelimiehet tulivat maan puolelta.
Historia > Ensiesiintymiset jääpalloilun Mestaruussarjassa ja jalkapallotoiminnan loppu – 1970- ja 1980-luku

Kaudella 1974–1975 Tornion Palloveikot oli onnistunut voittamaan jääpalloilun Suomi-sarjan pohjoislohkon ja selviytyi SM-sarjan karsintaan. Karsinnassa olivat mukana torniolaisten lisäksi länsilohkon voittaja Vesta Helsingistä ja itälohkon ensimmäinen Imatran Pallo-Salamat (PaSa). Karsinta-avauksessaan TPV koki tappion PaSa:lle lukemin 5–3. Vesta taas oli aloittanut karsintansa Pirkkolassa 3–1 voitolla imatralaisista. Ratkaiseva ottelu TPV:n ja Vestan välillä pelattiin Torniossa, Pohjan stadionilla. Helsinkiläisille olisi riittänyt SM-sarjaan nousuun tasapeli, mutta Vesta joutui nöyrtymään kotikentällä pelanneelle TPV:lle maalein 6–1. SM-sarjaan nousijan selvittämiseksi tarvittiin näin uusintaottelu PaSa:n ja TPV:n välillä. Ratkaisevassa uusintaottelussa torniolaiset olivat parempia maalein 6–3, ja näin Tornion Palloveikot nousi ensimmäistä kertaa SM-sarjaan. Pääsarjataival jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä seura putosi kauden 1975–1976 jälkeen takaisin Suomi-sarjaan.
Uusi nousu pääsarjaan tapahtui kaudeksi 1980–1981. Visiitti jäi nytkin ranskalaiseksi, ja torniolaiset saivat seuraavalla kaudella jatkaa pelejään jälleen Suomi-sarjassa. Toisella pääsarjakaudella joukkueen mielenkiintoisin nimi oli vasta 18-vuotias Jukka Ohtonen, joka siirtyi TPV:n pudottua Oulun Luistinseuran paitaan ja jatkoi Oulusta myöhemmin Ruotsin kentille. Palloveikkojen pääsarjakaudella Ohtonen teki myös ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa. Keväällä 1999 Ohtonen palasi takaisin kasvattajaseuraansa Tornion Palloveikkoihin 13:n Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen, ja hänen panoksensa ToPV:n seuraavien vuosien menestyksessä on ollut ratkaiseva.
Sen sijaan jalkapallossa torniolaiset joukkueet, TPV ja TP-47, eivät olleet onnistuneet nousemaan III divisioonaa korkeammalle 1980-luvun alussa. Tämän seurauksena päädyttiin seuroissa yhteistyöhankkeeseen, jonka johdosta Tornion Palloseura (ToPS) aloitti kaudella 1984 Tornion miesten jalkapalloilun ykkösseurana. Perustajaseurat jäivät pyörittämään junioritoimintaa. TPV:n ja TP-47:n seurafuusio kuitenkin epäonnistui, ja tällöin Tornion Palloveikot päätti luopua kokonaan jalkapallotoiminnasta ja keskittyä yksinomaan jääpalloon. Jalkapallotoiminnan pyörittäminen tulevaisuudessa jäi TP-47:n vastuulle.
Historia > Nousu kohti Suomen jääpalloilun huippua – 1990-luku

Vielä kerran ToPV:n piti kokea hissiliike pääsarjan ja toiseksi korkeimman sarjatason välillä ennen paikan vakiinnuttamista korkeimmalla sarjatasolla. Kaudelle 1992–1993 Palloveikot oli jälleen selvittänyt tiensä liigan, mutta edellisiltä kerroilta tuttu kaava toistui, ja ToPV:n piti hakea vauhtia sarjatasoa alempaa. Kuitenkin heti seuraavan kauden jälkeen torniolaiset palasivat liigaan, nyt jäädäkseen.
Kaudelle 1995–1996 Tornion Palloveikot oli pystynyt kokoamaan Bandyliigaan niin kovan joukkueen, että se eteni aina SM-finaaliin asti. Historiansa ensimmäisessä finaaliottelussaan ja samalla mitaliottelussaan Tornion Palloveikot sai vastaansa Warkauden Pallo -35:n. Varkautelaiset voittivat Oulunkylässä, Helsingissä, pelatun finaalin lukemin 3–1. Näin ToPV:n seurahistorian ensimmäinen SM-mitali oli väriltään hopeinen.
Seuraavalla kaudella 1996–1997 ToPV eteni toista kertaa finaaliin. Nyt ToPV kohtasi Oulunkylässä helsinkiläisen Botnia-69:n. Taas oli kotiin tuomisina hopeiset mitalit, sillä Botnia voitti ottelun värikkäiden vaiheiden jälkeen 4–3.
Kuitenkaan seuraavana vuonna ei Palloveikkoja finaalissa nähty. Helsingin IFK oli torniolaisia vahvempi välierissä kahdella voitollaan ja pudotti näin torniolaiset finaalista. Ratkaisevan ottelun Torniossa HIFK voitti selvästi 6–1. Kaudella 1998–1999 ToPV palasi mitalikantaan voittamalla jälleen hopeaa. Finaalissa tällä kertaa Porin Narukerä oli vahvempi.
Kaudella 1999–2000 Tornion Palloveikot saavutti siihen asti suurimman menestyksensä. Keväällä 2000 Palloveikot oli edennyt jälleen toista kertaa peräkkäin finaaliotteluun, joka pelattiin Oulunkylässä. Vastassa oli toinen pohjoissuomalainen joukkue, Oulun Luistinseura. Torniolaiset kukistivat OLS:n ja pääsivät juhlimaan ensimmäistä mestaruuttaan.
Historia > Jääpallossa Suomen huipulla – 2000-luku

Kausilla 2000–2001, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004 SM-finaalit pelattiin Suomen Jääpalloliiton kilpailusääntöjen mukaan runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Pelipaikkana oli jokaisella kerralla Oulun Raksila ja vastakkain olivat jokainen kerta Oulun Luistinseura ja Tornion Palloveikot. OLS voitti 2001 lukemin 4–2, ToPV 2002, OLS 2003 maalein 5–4 ja 2004 voittajana oli jälleen ToPV.
Vuonna 2005 jääpallon SM-finaali pelattiin kaksiosaisena. Tällöin torniolaisilla oli vastassaan Narukerä. ToPV voitti molemmat osaottelut, ensin kotonaan Gränsvallenilla, Haaparannalla, ja sitten vieraissa Porissa, ja eteni näin neljänteen Suomen mestaruuteensa.
Vuosiksi 2006 ja 2007 SM-loppuottelu oli palautettu runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentälle ja pelattiin yksiosaisena. Molempina kerroilla finaali pelattiin Gränsvallenilla, torniolaisten kotikentällä. Vuonna 2006 finaalissa OLS jäi vaille mahdollisuuksia, kun ToPV pelasi 8–4 voiton oululaisista. Tornion Palloveikot pääsi juhlimaan mestaruutta ensimmäistä kertaa kotikentällään ja kotiyleisönsä edessä, jota oli kertynyt paikalle vajaat 4 000 katsojaa.
Vuonna 2007 tiensä finaaliin ToPV:n vastustajaksi oli raivannut HIFK, pudotettuaan OLS:n välierissä pronssiotteluun. Finaalista odotettiin suurta ottelua, sillä yhdeksän vuoden tauon jälkeen loppuotteluun selvinneen HIFK:n odotettiin haastavan todella pohjoisen ylivallan jääpalloilussa 2000-luvulla.  Ensimmäisen puoliajan jälkeen tilanne oli tasan, 2–2, mutta toisella puoliajalla torniolaiset karkasivat 7–3 voittoon. ToPV:lle mestaruus oli jo neljäs peräkkäinen. Gränsvallenille oli jälleen kerääntynyt vajaat 4000 katsojaa.
Kausi 2007–2008 oli Suomen jääpalloilun juhlakausi, tulihan ensimmäisen jääpalloilun Suomen mestaruuden ratkaisemisesta kuluneeksi sata vuotta. Sen kunniaksi Suomen Jääpalloliitto oli päättänyt SM-loppuottelun pelipaikaksi Helsingin. Oulunkylässä käydyn Tornion Palloveikkojen ja Oulun Luistinseuran välisen lumisateen sävyttämän ja jännittävän finaalin voitti OLS. Ensimmäisen puoliajan jälkeen OLS johti 3–1, mutta varsinaisen peliajan päätyttyä Palloveikot oli noussut tasoihin. Jatkoajalla ToPV johti 5–6, mutta nyt oli oululaisten vuoro tulla tasoihin. Jatkoajan päätyttyä tasatulokseen oli edessä rangaistuslyöntikilpailu, jonka OLS lopulta voitti. Näin mestaruus matkasi Ouluun, eikä ToPV:n onnistunut sivuta Oulun Palloseuran ennätystä viidestä peräkkäisestä mestaruudesta.
Historia > Jääpallossa yhteistyötä haaparantalaisten kanssa - Haaparanta-Tornion Palloveikot ja myöhemmin HT Bandy

Tornion Palloveikot ja haaparantalainen HaparandaTornio Bandy aik. Eurocity Bandy solmivat 22. heinäkuuta 2008 yhteistyösopimuksen, jossa Haaparannalle perustettiin uusi joukkueiden yhteinen seura Haaparanta-Tornion Palloveikot, joka peri haaparantalaisseuran sarjapaikan Ruotsin toiseksi korkeimmalta jääpalloilun sarjatasolta, Allsvenskanista. Parin vuoden jälkeen nimi palautui HaparandaTornio Bandyksi eli paremmin tunnettu HT Bandynä. Haaparantalais-torniolainen seura pelasi kaudella 2008–2009 Allsvenskanin pohjoislohkossa. Joukkueen tavoitteena oli nousu Ruotsin pääsarjaan, Elitserieniin, joka onnistuikin. Seuraavat kaksi kautta eli 2009-2010 ja 2010-2011 HT-Bandy pelasi Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla.
ToPV pelasi samaan aikaan nuoremmilla pelaajilla Suomen Bandyliiga. Kaudesta 2009 tuli pohjanoteeraus, sillä seura hävisi kaikki 18 otteluaan suurimmaksi osaksi kaksinumeroisilla luvuilla. Seuraavat kaudet menivät hieman paremmin, mutta ToPV päätti luopua syksyllä 2014 Bandyliigasta. Yhteistyöseura HT Bandy pelasi kahden Eltserien-kauden jälkeen vielä kuusi kautta Allsvenskania. Kauden 2017 lopuksi HT-Bandy putosi Allsvenskanista ja teki vielä konkurssin. Torniossa tämän jälkeen jääpallotoiminta siirtyi alun perin ToPV:n kakkosjoukkueeksi perustetun Länsi-Rajan Konkarit eli LRK Tornio -nimen alle, joka jatkoi torniolaista Bandyliigatason jääpallotoimintaa.
Salibandy

ToPV:lla on jääpallon lisäksi toimintaa myös salibandyssä. Salibandyssä ToPV:lla on sekä miesten että naisten joukkueet. Tornion Palloveikot pelaa miehissä salibandyn III-divisioonaa ja pelaa kotiottelunsa Putaan urheiluhallilla, Torniossa.
Aiheesta muualla

Tornion Palloveikkojen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Jääpalloliiton kotisivut
Aiheesta muualla > Futsal

Joukkueen (Arkistoitu – Internet Archive) profiili palloliiton sivuilla
Palloveikkojen otteluita voi seurata futsal-liiga.tv (Arkistoitu – Internet Archive) palvelussa
Futsal-liigan sarjataulukko (Arkistoitu – Internet Archive) ja tilastoja
Vakhtang Jordania

Vakhtang Jordania (georg. ვახტანგ ჟორდანია, Vakhtang Žordania; 9. joulukuuta 1942 Tbilisi, Neuvostoliitto – 4. lokakuuta 2005 Broadway, Virginia, Yhdysvallat) oli georgialainen kapellimestari. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa ja voitti vuoden 1971 Herbert von Karajan -kapellimestarikilpailun. Tämä auttoi häntä luomaan uran Neuvostoliitossa.
Vuonna 1983 Jordania loikkasi tyttöystävänsä Viktoria Mullovan kanssa Suomen ja Ruotsin kautta länteen ja sai turvapaikan USA:sta. Hänen ensimmäinen kiinnityksensä lännessä oli Chattanoogan sinfoniaorkesteri. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän johti myös Venäjällä, Georgiassa ja Ukrainassa, jossa hänet nimitettiin Harkovan filharmonisen orkesterin elinikäiseksi ylikapellimestariksi.
Vakhtang Jordanian kunniaksi on perustettu myös kapellimestarikilpailu, joka käytiin viisi ensimmäistä kertaa Harkovassa, mutta Jordanian kuoleman jälkeen siirrettiin Chattanoogaan. Vuonna 2006 kilpailussa sijoittui kolmanneksi suomalainen Sasha Mäkilä.
Aiheesta muualla

http://www.jamesarts.com/VJCNDCMP06WINNERS.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Tähystäjäkalat

| Tähystäjäkalat |
| --- | --- |
 Suistotähystäjä (Leptoscopus macropygus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Kehittyneet luukalat Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Tähystäjäkalat Trachinoidei  Bertin & Arambourg, 1958
Katso myös
   Tähystäjäkalat Wikispeciesissä   Tähystäjäkalat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tähystäjäkalat (Trachinoidei) on ahvenkalojen (Perciformes) lahkoon kuuluva kalojen alalahko.
Heimot

Tähystäjäkalat sisältää seuraavat kuusi heimoa:
Hietatähystäjät Trichodontidae
Tuulenkalat Ammodytidae
Louhikalat Trachinidae
Taivaantähystäjät Uranoscopidae
Hieta-ahvenet Pinguipedidae
Nuoliaisahvenet Cheimarrichthyidae
Aiemmin tähystäjäkaloihin sisällytettiin myös seuraavat seitsemän heimoa:
Ahmattiahvenet Champsodontidae
Nielijämakrillit Chiasmodontidae
Piiloilijat Creediidae
Tähystäjät Leptoscopidae
Lättäahvenet Percophidae
Vankiluikertajat Pholidichthyidae
Kaivautujat Trichonotidae
The Order (elokuva)

| The Order |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sheldon Lettich
Käsikirjoittaja:  Les Weldon Jean-Claude Van Damme
Tuottaja:  Danny Lerner John Thompson Avi Lerner
Säveltäjä:  Pino Donaggio
Kuvaaja:  David Gurfinkel
Leikkaaja:  Donn Aron Alain Jakubowicz
Pääosat:  Jean-Claude Van Damme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Millennium Films 777 Films Corporation Nu Image Films
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:  13. joulukuuta 2001
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 dollaria
Tuotto:  18 800 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Order on vuonna 2001 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaseikkailuelokuva. Elokuvan on ohjannut Sheldon Lettich ja käsikirjoittanut Les Weldon yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa, joka esittää myös elokuvan pääosaa. Taistelukohtausten koreografiasta vastasi Peter Malota.
Juoni

Rudy Cafmeyer on salakuljettajana tunnettu varas, joka myy pimeillä markkinoilla arvokkaita arkeologisia esineitä. Hänen isänsä Oscar on arkeologi, joka matkaa Israeliin ystävänsä luokse. Matkan aikana hän kuitenkin katoaa ja hänen poikansa Rudy päättää lähteä etsimään isäänsä. Rudy kuitenkin joutuu poliisien kanssa ongelmiin saavuttuaan maahan, eikä hänen isänsä ystävä Finley ehdi kertoa enempää Rudyn isän katoamisesta. Finley ehtii kuitenkin antamaan erään avaimen paikallisen pankin säilöön, jossa on karttaa muinaiseen aarteeseen. Rudya pidetään poliisien huostassa, kunnes hän karkaa Dalia poliisinaisen avustuksella. Kaksikko lähtee yhdessä etsimään isäänsä, jonka olinpaikka on yhteydessä uskonnolliseen ryhmään "The Order".
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Claude Van Damme  | … |  Rudy Cafmeyer/Charles Le Vaillant   |
|  Charlton Heston  | … |  professori Walter Finley   |
|  Sofia Milos  | … |  Luutnantti Dalia Barr   |
|  Brian Thompson  | … |  Cyrus Jacob   |
|  Ben Cross  | … |  Majuri Ben Ner   |
|  Vernon Dobtcheff  | … |  Professori Oscar Cafmeyer   |
|  Sasson Gabai  | … |  Yuri   |
|  Alon Aboutboul  | … |  Avram   |
|  Joey Tomaska  | … |  Goldman   |
|  Peter Malota  | … |  Amnon   |
|  Sharon Reginiano  | … |  Bassam   |
|  Sami Huri  | … |  Luutnantti Itsik   |
|  Jack Widerker  | … |  Johtaja   |
|  David Leitch  | … |  Etsivä Mike Moran   |
|  Abdel Qissi  | … |  Iso arabi   |
Kuvauspaikat

Elokuva kuvattiin Jerusalemissa ja Tel Avivissa, Israelissa, sekä Sofiassa, Bulgariassa.
| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Allrovi: 1.5/5
DVD-Opas: 2/5
Rotten Tomatoes: 3/10
Telvis.fi: 2/5
Tekijä XII

| --- | --- |
Tekijä XII

Tunnisteet
EC-numero: 3.4.21.38
Tietokannat
KEGGt: KEGG
Entrez: 2161
OMIM: 610619
UniProt: P00748
Hyytymistekijä XII (geeni F12) on ihmisten ja monien muiden eläinten veressä oleva inaktiivinen tsymogeeni. Se katkeaa aktiiviseksi tekijäksi XIIa, joka on osa veren hyytymistä. XIa on seriiniproteaasi-entsyymi, joka aktivoi veren tekijä XI:iä, tekijä VII:itä ja prekallikreiinia, jotka osaltaan välittävät hyytymisreaktiota eteenpäin. XII tunnetaan myös nimellä Hageman-tekijä.
Geeni

Ihmisillä tekijän XII geeni on F12. Se on kromosomissa 5 kohdassa 5q33-qter. Sen pituus on noin 12 kiloemäsparia. Siinä on 13 intronia ja 14 eksonia.
Rakenne

Ihmisillä tekijä XII on glykoproteiini, jossa 596 aminohappoa (AH). Se massa on 76–80 kDa, josta noin 17 % on hiilihydraatteja. Siinä on N-terminaalista C-terminaaliin lukien proteiinidomeenit:
signaalisekvenssi (19 AH:ta pitkä)
fibronektiini II (AH:t nro. 1–88)
EGF1 eli epidermaalisen kasvutekijän kaltainen domeeni 1 (AH:t nro. 94–131)
fibronektiini I (AH:t nro. 133–173)
EGF2 (AH:t nro. 174–210)
kringle (AH:t nro. 215–295)
proliinirikas alue (AH:t nro. 296–349)
aktiivisen kohdan omaava domeeni (AH:t nro. 354–596), jossa H394, D442 ja S544 tuottavat katalyyttisen triadin XII:n aktivoiduttua XIIa:ksi
C340–C466 välillä on disulfidisidos. Tekijä XII aktivoituu kaksi peptidiketjua sisältäväksi tekijäksi XIIa, kun siitä katkeaa R353-V354 välinen peptidisidos. Muodostuu raskas ja kevyt ketju, joiden pituudet ovat vastaavasti 353 AH ja 243 AH. Ketjut pysyvät toisissaan kovalenttisesti kiinni edellä mainitun disulfidisidoksen takia.
Toiminta

Ihmisillä tekijä XII muodostuu pääosin maksassa, josta se vapautuu vereen. Sen pitoisuus veriplasmassa on noin 30–40 µg/ml ja puoliintumisaika 50–70 tuntia.
XII aktivoituu XIIa:ksi veren kallikreiinin tai plasmiinin avulla. Aktivoituminen voi tapahtua myös XII:n itsensä vaikutuksesta eli autokatalyyttisesti, mutta tämän käytännön merkitystä eläimissä ei tunneta. Autokatalyysi tapahtuu XII:n ollessaan kosketuksissa negatiivisesti varautuneiden pintojen kanssa, joita ovat esimerkiksi iho, rasvahapot, hyaliinirusto, hepariinit ja kondroitiinisulfaatti. Keinotekoisia aineita ovat muun muassa lasi, kaoliini ja silikonikumi.
XIIa aktivoi veren tekijä XI:iä, tekijä VII:itä ja prekallikreiinia (kallikreiiniksi).
XIIa:n toimintaa veressä estävät pääosin C1-estäjä (geeni SERPING1), antitrombiini ja α2-antiplasmiini (SERPINF2). C1-estäjän estävä toiminta on heikkoa, jos XIIa on sitoutunut sitä aktivoivaan pintaan. Antitrombiinin toiminta tehostuu merkittävästi jos siihen on sitoutunut hepariinia.