stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leo Lindell

Leo Oskar Lindell (26. kesäkuuta 1897 Tampere – 30. syyskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen radioamatööri ja radiotoiminnan varhainen pioneeri Suomessa.
Leo Lindellin isä oli turkulainen tehtailija Kaarlo Lindell. Leo Lindellillä oli jo vuonna 1914 Turussa täydellinen omatekoinen kipinäradioasema, jolla hän oli radioyhteydessä koulutoverinsa Viljo Volmar Valtasen aseman kanssa joka sijaitsi noin 400-500 metrin päässä. Vuonna 1916 Lindell otti kipinäradioyhteyden Turusta 18 kilometrin päähän Naantaliin. Lindell ja Vatanen osallistuivat 1919 vapaaehtoisina Viron vapaussotaan ja sieltä palattuaan Lindell jatkoi radiokokeiluitaan käyttämällä nyt ensimmäisen maailmansodan aikana kehitettyä elektroniputkea vahvistimena  laitteissaan.
Lindell kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota ja valmistui merkonomiksi Turun kauppaopistosta 1918. Hän hankki tietonsa radio- ja sähkötekniikasta itseopiskelun avulla ja seuraamalla alan ulkomaisia julkaisuja. Lindell piti radiotekniikan sovelluksista esitelmiä ja laati lehtiartikkeleita. Lindell järjesti Suomen ensimmäisen yleisölle suunnatun radiokonsertin Turun suomalaisella lyseolla Nuoren Voiman Liiton vuosikokouksen yhteydessä järjestetyillä radioharrastajien messuilla 6. – 8. tammikuuta 1922. Vuotta myöhemmin 6. – 7. tammikuuta 1923 Lindell piti toisen yleisen radiokonsertin Nuorten Voiman Liiton talvipäivillä Helsingin normaalilyseon tiloissa. Ohjelmaan kuului tällöin radion kautta välitettyä gramofonimusiikkia, lähettimen ja vastaanottimen välimatka oli noin parisataa metriä.
Leo Lindell ja Ilmari Jäämaa olivat mukana perustamassa 14. huhtikuuta 1921 Nuoren Voiman Liiton Radioyhdistystä (myöhemmin Suomen Radioamatööriliitto). Yhdistyksen säännöt hyväksyttiin 15. syyskuuta 1921 ja Lindell valittiin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän vaikutti muun muassa siihen että radioamatöörit alkoivat käyttää lyhytaaltoja. Lindell rakensi Suomen ensimmäisen pitkäaaltoalueen radioputkivastaanottimen ja vuonna 1923 hän otti ensimmäisen kerran radioyhteyden ulkomaille Norjaan. Nuoren Voiman Liiton yhteydessä toiminut radioryhmä sai valtioneuvostolta kokeiluluvan radiolähetyksiin jo elokuussa 1921.
Tampereella insinööri Arvi Hauvonen rakensi Leo Lindellin ohjeiden mukaisen radiolähettimen ja hän teki sillä 1923 puhelähetyskokeiluja Lempäälän Kuljussa Ahostenjärven rannalta. Lähetykset kuultiin kahdeksan kilometrin päässä Tampereella.
Lindell käytti radioamatöörinä aluksi asematunnusta LOL nimensä etukirjainten mukaan, myöhemmin hän käytti asematunnuksia OH1NA ja OH2NA. Lindell oli mukana huhtikuussa 1927 perustetussa Turun Radio, Lindell ja kumpp.-nimisessä radiotehtaassaä. Hän luopui yrityksen osakkuudesta jo saman vuoden lopulla mutta jatkoi edelleen suunnittelijana ja laadun valvojan yrityksen palveluksessa, yrityksen nimi oli nyt Turun Radio, Ihander ja kumpp. Turun Radio teki konkurssin huhtikuussa 1930.  Lindell johti vuoden verran puolustusministeriön radiopajaa Helsingissä. Myöhemmin hänellä oli oma insinööritoimisto Turussa. Lindell kuoli Helsingissä pitkän sairauden jälkeen.
Aiheesta muualla

Ensimmäinen radiokonsertti Suomessa Nuoren Voiman Liiton messuilla Helsingissä 6.– 7.1.1923, oikealla Leo Lindell, Museovirasto, Historian kuvakokoelma
Leibnitz (täsmennyssivu)

Leibnitz tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Leibnitz, kaupunki Steiermarkissa
Leibnitz (Magdalensbergin alue), Magdalensbergin alue
Leibnitz, Steiermarkin piiri Itävallassa
Grube Leibnitz, kaivos Rösrathissa
Kloster Leibnitz, Steiermark
Leibnitz (Kuun kraatteri), Kuun kraatteri
Sukunimi

Carl Leibnitz (Karl August Leibnitz; 1773–1851), saksalainen näyttelijä ja oopperalaulaja
Christine Leibnitz (Katharina Christine Nicola; 1783–1839), saksalainen näyttelijä ja oopperalaulaja
Eberhard Leibnitz (1910–1986), saksalainen kemisti
Emilie Leibnitz (Emilie Wilhelmine Florentine Leibnitz; avioiduttuaan Braakmann; 1817–1894), saksalainen pianisti
Friedrich III von Leibnitz (Friedrich III von Polheim; k. 1338), Salzburgin arkkipiispa
Gottfried Leibnitz, Gottfried Leibniz (1646–1716), saksalainen filosofi, matemaatikko, luonnontieteilijä ja yleisnero
Heinrich Leibnitz (1811–1889), saksalainen graafikko ja taidemaalari
Heinz Maier-Leibnitz (1911–2000), saksalainen fyysikko
Hermann Maier-Leibnitz (1885–1962), saksalainen teollisuusjohtaja, korkeakouluopettaja
Robert Leibnitz (1863–1929), saksalainen arkkitehti
Roman von Leibnitz (k. 1179), Roman II, Gurkin piispa
Ruth Leibnitz (1928–2011), saksalainen kuvanveistäjä
Wolfgang Leibnitz (s. 1936), saksalainen pianisti
Lidija Ruslanova

Lidija Ruslanova
Lidija Andrejevna Ruslanova (ven. Лидия Андреевна Русланова; 27. lokakuuta 1900 – 21. syyskuuta 1973 Moskova) oli neuvostoliittolainen kansanlaulujen laulaja.
Ruslanova syntyi vanhauskoisille vanhemmille, jotka kuolivat hänen ollessaan lapsi. Hän alkoi kerätä rahaa laulamalla 6-vuotiaana. Venäjän sisällissodan hän esitti kansanlauluja punaisten puolella taistelleille. Vuodesta 1921 Ruslanova asui Moskovassa ja esiintyi teatterissa. Vuonna 1923 hän piti ensimmäisen julkisen konserttinsa solistina Rostov-on-Donissa. Radiolähetysten ja levytysten myötä hän alkoi saada laajaa julkisuutta. Tunnetuksi tuli Ruslanovan tulkitsemana muun muassa laulu "Katjuša". Vuonna 1940 Ruslanovasta tuli Suomea vastaan taistelleiden neuvostojoukkojen esiintyjä. Hänelle myönnettiin Venäjän SFNT:n kunniataiteilijan arvonimi vuonna 1942. 2. toukokuuta 1945 hän esiintyi Mihail Tuganovin yhtyeen kanssa neuvostoliittolaisille sotilaille Berliinissä. Hän sai ensimmäisen luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkin elokuussa 1945, mutta kesäkuussa 1947 kunniamerkki peruttiin armeijaan kuulumattomuuden perusteella. Syyskuussa 1948 Ruslanova ja hänen miehensä, Neuvostoliiton sankari Vladimir Krjukov pidätettiin syytettyinä varastelusta toisen maailmansodan aikana ja neuvostovastaisesta propagandasta. Tammikuussa 1949 Ruslanovan laulujen julkinen toisto ja levytysten myyminen kiellettiin. Lokakuussa 1949 hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi työleirille ja hänen omaisuutensa takavarikoitavaksi. Ruslanova oli vuosina 1949–1950 gulagilla Irkutskin alueella ja vuosina 1950–1953 Vladimirin vankikeskuksessa. Josif Stalinin kuoltua sekä Ruslanova että hänen 25 vuoden tuomion saanut miehensä rehabilitoitiin ja vapautettiin. Kielto soittaa julkisesti Ruslanovan lauluja kumottiin.
Ruslanova jatkoi esiintymistä ja kiertämistä ohjelmistolla, joka koostui venäläisten kansanlaulujen lisäksi neuvostoliittolaisten lauluntekijöiden uusista kappaleista. Elokuussa 1973 hän piti viimeisen konserttinsa Rostov-on-Donissa. Hän kuoli syyskuussa 1973 ja tuli haudatuksi Novodevitšin hautausmaalle. Ruslanova oli neljästi naimisissa. Krjukov oli hänen neljäs miehensä; kolmas oli ollut viihdetaiteilija Mihail Garkavi.
Liikennevastaanotin

ICom IC-R71E
Liikennevastaanotin (engl. communications receiver) on radiolähetysten vastaanottoon tarkoitettu radiovastaanotin, jonka ominaisuudet ovat paremmat kuin maailmanradion. Useimmissa halvoissa maailmanradioissa ei ole yksinauhalähetyksen, SSB:n, kuuntelua, joten lyhyillä aalloilla ne eivät voi vastaanottaa amatööriradiolähetyksiä, vaikkakin vastaanottavat yleisradiolähetykset.
Tavallisesti liikennevastaanottimella voidaan kuunnella koko lyhytaaltoaluetta ja sen lisäksi pitkiä ja keskipitkiä aaltoalueita (<30 MHz). Useimmilla liikennevastaanottimilla voidaan vastaanottaa ainakin AM, FM, CW ja SSB-lähetyksiä.
Liikennevastaanottimia käyttävät mm. viranomaiset, kuten puolustusvoimat, radiotaajuuksien käyttöä valvovat virastot, radioasemat, erilaiset lyhytaaltoja käyttävät ammattilaiset ja yleisradiolähetysten kaukokuuntelijat.
Liikennevastaanotin on ollut myös radioamatööriasemien varuste, koska sillä on haettu yhtä kanavaa kuunneltaessa amatööriradiolla toista seuraavaa kanavaa kuunneltavaksi valvonta- eli monitorointimielessä.
Liikennevastaanotinta käytetään ja on käytetty valvontavastaanottimena mm. siviiliradiotoimintaa suorittavissa virastoissa ja myös signaalitiedustelussa.
Liikennevastaanotinten kuvia eri aikakausilta

BC-224-D, yhdysvaltalainen sotilasmalli, joka perustuu BC-348:een 1940-luvulla
R-311 Venäjän sotilasviestinnän vastaanotin 1950-luvulla
RCA AR-88 1940-luvulla
Eddystone EC10 1960-luvulla
Icom IC R-71R 1980-luvulla
AKD Target HF-4E 1980-luvulla
Drake 2B 1960-luvulla
Drake R4B 1971
Collins Radio R-390A 1950-luvulla
Hallicrafters SX-28 Super Skyrider receiver 1940-luvulla
Hallicrafters SX-115 1960-luvulla
Hallicrafters SX-117 1960-luvulla
Icom RC-9500 2000-luvulla
Perseus SDR receiver 2009
Aiheesta muualla

Esimerkkejä vanhoista liikennevastaanottimista ja maailmanradioista (englanniksi)
Yaesu VR-5000 (englanniksi)
Lorenzo Lazzari

Lorenzo Lazzari (s. 6. kesäkuuta 2003) on sanmarinolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla Victor San Marinoa. Hän on pelannut San Marinon maajoukkueessa marraskuusta 2022 lähtien.
Lazzari pelasi San Marinon maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Saint Luciaa vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle 57. minuutilla ja teki lisäajalla 1–1-tasoitusmaalin. Se oli vasta neljäs San Marinon maajoukkueen 2020-luvulla tekemä maali. Kolme päivää myöhemmin Lazzari pelasi toistamiseen samaa joukkuetta vastaan. Vuonna 2023 hän on pelannut EM-karsintaotteluissa Pohjois-Irlantia, Sloveniaa ja Kazakstania vastaan.
Lidija Klement

Lidija Ritšardovna Klement (ven. Ли́дия Ри́чардовна Кле́мент; 8. heinäkuuta 1937 Leningrad – 16. kesäkuuta 1964 Leningrad) oli neuvostoliittolainen populaarimusiikin laulaja.
Klement menetti isänsä ollessaan noin 4-vuotias. Hän selviytyi äitinsä kanssa Leningradin piirityksestä. Klement kävi musiikkikoulua, oppi lapsena soittamaan pianoa ja lauloi koulun kuorossa. Hän valmistui Leningradin yhdyskuntatekniikan instituutista. Klement pääsi laulamaan Grigori Ordžonikidzen mukaan nimettyyn kulttuuritaloon ja Leningradin komediateatteriin.
Klement menestyi solistina erityisesti hittikappaleekseen muodostuneella laululla "Karelija", jonka sävelsi Aleksandr Kolker ja sanoitti Kim Ryžov. Kappaleen inspiraatio tuli Kirjavalahdesta, joka sijaitsee lähellä Sortavalaa. Klementin muiden kappaleiden joukossa olivat "Dožd na fontanke" (Vadim Šapovalov) ja "Neuželi eto mne odnoi?" (Georgi Portnov). Klement esiintyi usein radiossa ja televisiossa, esimerkiksi ohjelmassa Goluboi ogonjok. Hän meni vuonna 1961 naimisiin jazzmuusikko Boris Šafranovin kanssa. Samana vuonna syntyi tytär Natalija. Vanhemmat erosivat tyttären ollessa noin 2-vuotias.
Klementin yhdeksän laulun albumi ilmestyi vuonna 1964. Laulaja kuitenkin kuoli samana vuonna melanoomaan. Klement haudattiin Bogoslovskoje-hautausmaalle.
Lilli Syvänen

Lilli Ellen Syvänen (29. kesäkuuta 1899 Längelmäki – 23. heinäkuuta 1983) oli suomalainen agronomi sekä Keski-Suomen emäntäkoulun ja Kotitalousopettajaopiston johtaja.
Syvänen valmistui ylioppilaaksi 1920, filosofian kandidaatiksi 1924 ja agronomiksi 1925. Hän toimi Pohjois-Savon käytännöllistietopuolisen karjatalouskoulun opettajana 1925–1931 ja Kauhajoen kotitalousoppilaitoksen opettajana 1931–1935. Valtaosan työurastaan hän kuitenkin teki Jyväskylän maalaiskunnan Mannilassa sijainneen Keski-Suomen emäntäkoulun tehtävissä:
opettajana 1935–1947 ja johtajana 1940–1947 sekä Kotitalousopettajaopiston opettajana ja johtajana vuodesta 1947 alkaen.
Aiheesta muualla

Tunnettuja naisia. Johtaja Lilli Syvänen. Kotiliesi 18/1943
Hyötyä ja kaunistusta. Keski-Suomen emäntäkoulun historiallinen puutarha. Taidehistorian Pro Gradu. Mari Punta 2014.
Lenggong

| Lenggong |
| --- | --- |

 Lenggong
 Koordinaatit: 5°04′4.47″N, 100°58′20.28″E 
Valtio:  Malesia
Osavaltio:  Perak
Alue:  Hulu Perak
Aikavyöhyke:  UTC+8
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lenggong on kaupunki Perakin osavaltiosta Länsi-Malesian pohjois-osassa. Alueella sijaitsee Lenggonginlaakso, josta on löydetty useita arkeologisia kohteita. Laakson vanhin Afrikan ulkopuolelta löydetty alue, jossa ihminen on asunut pysyvästi. Alueelta on löydetty paljon esineitä paloeoliittiselta kaudelta. Se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2012. Suojellun alueen koko on noin 400 hehtaaria.
Let the Bad Times Roll

| Let the Bad Times Roll The Offspring |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2013-2016
 Julkaistu: 16. huhtikuuta 2021
 Tuottaja(t): Bob Rock
 Tyylilaji: punk, skate punk, pop-punk, vaihtoehtorock
 Kesto: 33.21
 Levy-yhtiö: Concord
Listasijoitukset
  52.
The Offspringin muut julkaisut
| Summer Nationals (EP) 2014 | Let the Bad Times Roll 2021 | Supercharged 2024 |
Singlet albumilta Let the Bad Times Roll
 ”Coming for You” Julkaistu: 30. tammikuuta 2015  ”Let the Bad Times Roll” Julkaistu: 23. helmikuu 2021  ”We Never Have Sex Anymore” Julkaistu: 2. huhtikuuta 2021  ”This Is Not Utopia” Julkaistu: 7. heinäkuuta 2021
Let the Bad Times Roll on The Offspringin albumi vuodelta 2021. Levy on ensimmäinen julkaisu ilman yhtyeen alkuperäisbasisti Greg K:ta sekä uudella levy-yhtiöllä. Krieselin korvannutta Todd Morsea ei kuulla vielä tällä albumilla.
Levyn paras radiosoittosijoitus Suomen virallisen listan mukaan on ollut sija 61 viikolla 29/2021
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Dexter Holland, Except 8 written by Edvard Grieg.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | This Is Not Utopia | 2.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Let the Bad Times Roll | 3.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Behind Your Walls | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Army of One | 3.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Breaking These Bones | 2;46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Coming for You | 3.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | We Never Have Sex Anymore | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | In the Hall of the Mountain King | 1.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Opioid Diaries | 3.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Hassan Chop | 2.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Gone away (Piano version, Allan Chang pianossa) | 4.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Lullaby | 1.12 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 33.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| Japanin bonuskappaleet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | "Guerre Sous Couvertures" ("We Never Have Sex Anymore" ranskaksi) | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | The Opioid Diaries (Live) | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano > The Offspring

Dexter Holland - laulu, kitara, bassokitara
Noodles - soolokitara, taustalaulu
Pete Parada - rummut
Arvostelut

Imperiumi: 7+/10
Soundi:
Liisa Tomberg

| Liisa Tomberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 1909 Inkere
Kuollut: 5. marraskuuta 1988 (79 vuotta) Petroskoi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Sulo Tuorila
Muut tiedot
Aktiivisena:  1932–1984
Elisabeth ”Liisa” Tomberg (ven. Елизавета Степановна Томберг, 28. tammikuuta 1909 Inkere – 5. marraskuuta 1988 Petroskoi) oli inkeriläinen näyttelijä, joka teki uransa Neuvostoliitossa Leningradin ja Petroskoin suomenkielisissä teattereissa. Häntä pidetään Neuvosto-Karjalan merkittävimpänä naisnäyttelijänä.
Elämä

Tomberg syntyi talonpojan perheeseen Inkerinmaalla Inkeren pitäjän Voiskorovan kylässä. Vuonna 1931 hän valmistui agronomiksi Seuloskoin maatalouskoulusta ja työskenteli sen jälkeen lyhyen aikaa Rääpyvän pitäjän Trud-kolhoosissa. Elokuussa 1932 näyttelemistä jo lapsesta saakka harrastanut Tomberg kutsuttiin Leningradssa pari vuotta aikaisemmin toimintansa aloittaneeseen Suomalaisen teatteriin ja samalla hän aloitti myös opinnot Leningradin teatteri-instituutissa. Tombergin ensimmäinen rooli Leningradin suomalaisen teatterin näyttämöllä oli Eevan osa Aleksis Kiven näytelmässä Kihlaus.
Viisi vuotta myöhemmin teatteri joutui Stalinin vainojen kohteeksi ja sen 18 näyttelijästä pidätettiin 13. Tomberg kuitenkin selvisi, mutta hän jäi teatterin sulkemisen johdosta yli kahdeksi vuodeksi ilman näyttelijäntyötä. Tomberg asui orpokodin johtajana toimineen aviomiehensä ja tyttärensä kanssa Puškinissa, kunnes hän talvisodan aikana pääsi mukaan puna-armeijan viihdytysjoukkoihin. Rintamalla Tomberg tapasi Petroskoin Kansallisen teatterin näyttelijän Sulo Tuorilan, jonka kanssa hän alkoi seurustelemaan ja solmi myöhemmin myös avioliiton. Talvisodan päätyttyä vuonna 1940 Tomberg sai paikan Petroskoin uudelleenavatusta Kansallisesta teatterista, joka oli myös suljettu muutamaksi vuodeksi Stalinin vainojen aikana. Jatkosodan sytyttyä suomalaiset kuitenkin valtasivat kaupungin ja Tomberg joutui pakenemaan Tuorilan kanssa Leningradiin. Saksalaisten piirityksen aiheuttama nälänhätä vaati Tombergin äidin hengen, mutta hän pelastui itse tyttärensä kanssa, kun Sulo Tuorila sai siirron Karjalan rintamalle Sorokkaan. Sodan jälkeen Kansallinen teatteri toimi muutaman vuoden Aunuksessa, kunnes se palasi Petroskoihin vuonna 1950.
Tombergista tuli nopeasti Kansallisen teatterin suurin tähti, joka esiintyi Petroskoissa yhteensä 44 vuoden ajan. Hänet tunnettiin erityisesti klassisten näytelmien vahvoista naisrooleistaan. Suomalaisista näytelmistä Tomberg nähtiin muun muassa Hella Wuolijoen Niskavuoren naisten pääroolissa, Marttana Aleksis Kiven Nummisuutareissa sekä Maijana Teuvo Pakkalan Tukkijoella-näytelmässä . Vuosina 1962–1966 hän oli Neuvostoliiton parlamenttina toimineen korkeimman neuvoston jäsen.
Liisa Tomberg on haudattu Petroskoihin Peskin hautausmaalle.
Kunnianosoituksia

Karjalan tasavallan ansioitunut taiteilija 1947
Stalin-palkinto 1950
Karjalan tasavallan kansantaiteilija 1951
Neuvostoliiton kansantaiteilija 1959
Konstantin Stanislavskin valtionpalkinto 1970
Suomen Näyttelijäliiton kunniajäsen 1978
Lorenzo Gastaldi

Lorenzo Gastaldi (18. maaliskuuta 1815 Torino – 25. maaliskuuta 1883) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Luigi Fransoni 23. syyskuuta 1837. Hänet nimitettiin Saluzzon hiippakunnan johtoon 27. maaliskuuta 1867, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 2. kesäkuuta Alessandro Riccardi di Netro, jota avustivat Lorenzo Guglielmo Maria Renaldi ja Carlo Savio. Gastaldi asetettiin virkaansa 9. kesäkuuta.
Gastaldi sai 27. lokakuuta 1871 nimityksen Torinon arkkipiispaksi, jona hän toimi loppuikänsä. Hän osallistui Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen.
Kurjenrahkan kansallispuisto

Kurjenrahkan kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Varsinais-Suomi
Lähin kaupunki:  Turku
Pinta-ala:  29 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1998
Kävijämäärä:  67 300 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kurjenrahkan kansallispuisto on Varsinais-Suomen maakunnassa usean kunnan alueella sijaitseva kansallispuisto. Puisto sijaitsee noin 35 kilometrin päässä Turun keskustasta. Puiston pinta-ala on 29 neliökilometriä, ja se on Varsinais-Suomen suurin suojeltu, luonnontilainen suoalue. Puiston läheisyydessä on myös suovaltainen Vaskijärven luonnonpuisto.
Kurjenrahkan kansallispuistossa on enimmäkseen karuja keidassoita, mutta siellä on myös metsää ja suorantaisia järviä. Osa metsistä, kuten Pukkipalon aarnialue, on huomattavan vanhaa. Puiston eläimistö ja kasvisto on pääosin tyypillistä suolajistoa. Alueella elää kuitenkin myös erämaisia, Varsinais-Suomessa harvinaisia ja uhanalaisia eläinlajeja, kuten liito-orava, rosopehkiäinen ja luumittari. Kansallispuisto on myös monien pohjoisten lintulajien eteläisimpiä esiintymispaikkoja.
Puiston suurin nähtävyys on Kuhankuonon rajakivi, ja muita suosittuja käyntikohteita ovat Savojärven rannoilla sijaitsevat Kurjenpesän luontotupa ja Nousiaisten kunnan virkistysalue Rantapiha. Kansallispuiston alueella kulkee useita merkittyjä polkuja, jotka kuuluvat Kuhankuonon retkeilyreitistön polkuverkostoon. Yli kaksisataa kilometriä pitkällä reitistöllä on kuusi viitoitettua rengasreittiä, joiden varrella on laavuja ja nuotiopaikkoja.
Kansallispuiston kartta, johon on merkitty puiston tärkeimpien maantieteellisten kohteiden ja sitä ympäröivän tieverkoston lisäksi vuodesta 2010 voimassa olleet liikkumisrajoitusalueet ja retkeilyreittien polut.
Sijainti ja kulkuyhteydet

Kurjenrahkan kansallispuisto on Varsinais-Suomessa Auran, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän ja Ruskon kuntien sekä Turun kaupungin alueella. Matkaa Turun keskustasta kansallispuistossa sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle on noin 35 kilometriä. Seututie 204 Turusta Säkylään kulkee puiston pohjoispuolitse, ja sen varrelta on matkaa Kuhankuonon pysäköintipaikalle alle kilometri. Lisäksi Nousiaisten keskustasta Valpperin kylään tuleva yhdystie 2014 jatkuu paikallistienä 12429 puiston halki. Tie päättyy Mynämäestä Yläneelle johtavalle yhdystie 2020:lle, joka sivuuttaa Kurjenrahkan kansallispuiston pohjoispuolelta ja läheisen Vaskijärven luonnonpuiston eteläpuolelta. Edellä mainitulta paikallistie 12429:ltä alkava yhdystie 2042 Nousiaisten Saksalasta Turun Tortinmäkeen kulkee Kurjenrahkan suon ja Vajosuon välistä. Näiltä teiltä pääsee myös puiston virallisille pysäköintipaikoille Pukkipalon läheisyyteen, Rantapihaan, Vajosuon laidalle sekä Töykkälään.
Kansallispuiston ympärillä on myös tiheä metsäautotieverkosto, jota pitkin pääsee puiston lähelle. Linja-autollakin pääsee kansallispuiston tuntumaan, sillä pikavuoroja lukuun ottamatta useimmat Turusta Yläneelle ja Säkylään kulkevista linja-autoista kulkevat puiston ohi ja muutamat Turun paikallisliikenteen vuorot ajavat Tortinmäen päätepysäkille asti. Pysäkiltä on matkaa Kuhankuonolle noin kuusi ja Vajosuolle noin neljä kilometriä.
Alueen historia > Varhaiset vaiheet

Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta Kurjenrahkan alueella on löydetty kansallispuiston eri osien keskellä sijaitsevasta Nousiaisten Saksalasta, joka nousi Ancylusjärven vedenpinnan yläpuolelle noin 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Saksalasta on löydetty kivikautisten työkalujen lisäksi joko pronssikaudelta tai varhaiselta rautakaudelta peräisin oleva kirves. Ensimmäinen kirjallinen maininta alueesta on vuodelta 1381, jolloin Kuhankuonon rajakivi mainitaan Maskun ja Nousiaisten pitäjien rajapaikkojen luettelossa. Keskiajalla Kuhankuonon ympäristö oli rajapyykille ulottuvien kirkkopitäjien talollisten yhteismaata, niin kutsuttuja pitäjänmetsiä, jotka oli ilmeisesti perustettu jo 1300-luvulla. Ensimmäinen kartta Kuhankuonosta on kuitenkin vasta vuodelta 1550. Tässä kuninkaan kirjuri Jaakko Teitin laatimassa kartassa näkyvät rajakivelle ulottuvat seitsemän pitäjää. Rajakiistojen jälkeen tehtiin ensimmäinen tarkka kartta vuonna 1695.