stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekoteologia

Franciscus Assisilainen ja linnut
Ekoteologia on teologian osa-alue, joka tutkii ja käsittelee kristinuskon suhdetta luontoon ja ympäristöön. Teologisessa kirjallisuudessa osa-aluetta pidetään yhtenä merkittävimmistä modernin teologian virtauksista. Ekoteologia tutkii esimerkiksi ihmisen suhdetta luomakuntaan ja Jumalan suhdetta luotuihin. Ekoteologian käytännön kysymyksiin kristittynä elämisestä kuuluvat esimerkiksi: Miten kristityn tulee toimia suhteessa ilmastonmuutokseen? Miten voin kristittynä toimia ympäristöystävällisemmin arjessa? Mitä Raamattu opettaa meille ympäristöstä ja sen huolenpidosta? Olisiko kristityn parempi olla kasvissyöjä? Ekoteologia ei ole siis ympäristöystävällisyyttä painottava kristillinen oppi, vaan kysymyksiä esittävä ja niihin vastauksia etsivä teologian  osa-alue, joka tutkii kristinuskon luontosuhdetta ja kristillistä näkemystä luonnosta. Ekoteologia on merkittävä tutkimuskohde niin eksegetiikan, dogmatiikan, teologisen etiikan kuin uskonnonfilosofian alueella. Ekoteologia on luonteeltaan kontekstuaalista kontra historiallis-analyyttistä. Nykyiseen muotoonsa ekoteologia kehittyi 1960-luvulla.
Monet ekoteologit määrittelevät sen käytäntöön suuntautuvaksi teologiaksi, jonka kohteena on moderni ympäristökriisi. Ekoteologian määritteleminen kriisiin liittyväksi kontekstuaaliseksi teologiaksi on kuitenkin ongelmallista. Vaikka ympäristökysymykset nousivat teologiassa erittäin keskeisiksi 1960-luvun ympäristökriisin myötä, on ihmisen luontosuhdetta pohdittu kristinuskon piirissä halki vuosisatojen.
Ekoteologia pohtii Raamatun valossa ja ottaa kantaa nykyisiin ympäristönmuutoksiin, kuten ilmastonmuutokseen, biodiversiteetin vähenemiseen, väestönkasvuun, kestävään kehitykseen, luonnonvarojen kulutukseen ja saastumiseen sekä niiden aiheuttamiin sosiaalisiin ongelmiin. Ekoteologia voi pohtia esimerkiksi bioteknologian ja geenimuuntelun eettisyyttä tai sitä voidaanko ilmastonmuutoksen torjunnassa laittaa ympäristön etu paikallisten asukkaiden vaurastumisen edelle kehitysmaissa tai voidaanko tavalliselta ihmiseltä vaatia suuria tekoja ilmastonmuutoksen torjumiseksi.
Erkki Vaalama

Erkki Vaalama (19. marraskuuta 1918 Kajaani – 1. heinäkuuta 2016 Kajaani) oli suomalainen everstiluutnantti ja päätoimittaja joka tunnettiin myös lohiperhojen sitojana.
Vaalama palveli jatkosodan aikana rajajoukoissa Uhtualla, Kiestingissä, Vuokkiniemessä ja Tolvajärvellä haavoittuen kaksi kertaa. Hän oli muun muassa komppanianpäällikkönä Rajajääkäripataljoona 8:ssa ja suoritti upseeritutkinnon Kadettikoulun vuonna 1945 päättyneellä kurssilla.
Sodan jälkeen hän oli rajavartiolaitoksen palveluksessa ensin Alatorniossa Ruotsin rajalla ja sitten Suomussalmen rajakomppanian päällikkönä 1949–1954 ja Kuusamon rajakomppanian päällikkönä 1954–1962. Tämän jälkeen Vaalama oli Imatralla Kaakkois-Suomen rajavartiostossa koulutustoimiston päällikkönä 1962–1966 jääden sitten eläkkeelle.
Vaalama oli jo aikaisemmin toiminut lehtien avustajana ja rajavartiostosta eläkkeelle jäätyään hän oli Imatralla ilmestyvässä Ylä-Vuoksi-lehdessä toimittajana kolmen vuoden ajan ja sitten lehden päätoimittajana 15 vuoden ajan.
Vaalama sai opin perhonsidontaan 1930-luvulla Kajaani-yhtiön metsäpäälliköltä Oskari Röngältä. Hänen sitomistaan lohiperhoista tunnetuin oli 12 lohiperhon Teno-sarja. Vaalama harrasti myös maalausta ja piirtämistä ja oli Imatran taideyhdistyksen kunniajäsen. Hän osallistui rajaveteraanien perinnetyöhön ja kuului useisiin kulttuurijärjestöihin.
Teoksia

Imatran seudun osuuspankki 50 vuotta 04.04.1974. Imatran seudun osuuspankki, Imatra 1974
Yhdyskuntaa rakentamassa : Ylä-Vuoksi 1927-1977 : 50 YV ; kirj. Erkki Vaalama, Veli-Pekka Vahvaselkä. Ylä-Vuoksi, Imatra 1977
75 vuotta oman talousalueen hyväksi. Imatran seudun osuuspankki, Imatra 1984
Enso-Gutzeit oy Kaukopään tehtaat 1935-1985. Enso-Gutzeit. Kaukopään tehtaat, Imatra 1985
Enso-Gutzeit oy Pankakosken kartonkitehdas 1912-1987, 75. Enso-Gutzeit, Helsinki 1987
Imatran sotaveteraanit ry. 25 vuotta. Imatran sotaveteraanit, Imatra 1990
Nuoruus sodassa : Imatran sotaveteraanit ry:n jäsenten muistelmia sotavuosilta ; haastattelut ja tekstit Tuure Pajari, Pentti Räisänen, Erkki Vaalama. Imatran sotaveteraanit, Imatra 1999, 2005
Aiheesta muualla

Erkki Vaalama 1918–2016, Perhokalastajat.net 5.7.2016
Antti Vaalama : Erkki Vaalaman Teno-12-sarja ”karvasiipisinä”, Itä-Häme, Kansalaiskanava 25.7.2018 (Arkistoitu – Internet Archive)
Emil Wilhelm Stenius

Emil Wilhelm Stenius  (27. marraskuuta 1851 Juuka – 16. toukokuuta 1918 Pieksämäki) oli suomalainen maaherra. Hän oli Kuopion läänin kuvernööri 1905–1911.
Stenius kävi Haminan kadettikoulun 1866–1874. Hän yleni everstiksi ja oli 7. Hämeenlinnan tarkkampujapataljoonan komentaja vuodesta 1901 vuoteen 1902, jolloin hän jäi lakkautuspalkalle. Hän oli sitten Tampereella konepajan isännöitsijänä, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1905 Kuopion läänin kuvernööriksi, jossa virassa hän oli vuoteen 1911.
Steniuksen puoliso oli 1879 Agnes Alexandra Nymalm, ja heillä oli neljä lasta.
Esa Holopainen (muusikko)

| Esa Holopainen |
| --- | --- |
 Esa Holopainen Jurassic Rock-festivaalilla 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1972 (ikä 52)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1987–
Tyylilajit:  progressiivinen metalli, folk metal
Soittimet:  kitara, sitar
Yhtyeet:  Amorphis, Chaosbreed
Levy-yhtiöt:  Nuclear Blast 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Esa Seppo Antero Holopainen (s. 1. lokakuuta 1972 Helsinki) on Amorphis-yhtyeen kitaristi, säveltäjä ja perustajajäsen. Hän on soittanut myös Chaosbreed-yhtyeessä, sekä vieraillut mm. Mannhain Hellroad Caravan -albumilla. Holopainen soittaa 2007 ilmestyneellä Guitar Heroes levyllä kappaleen "Sauna Blast".
Holopainen soittaa ESP Eclipse -merkkisillä kitaroilla ja Koch-merkkisillä vahvistimilla.
Holopainen julkaisi ensimmäisen soololevynsä, Silver Lake by Esa Holopainen 28. toukokuuta 2021. Levyllä kuullaan vierailevina laulajina mm. Vesa-Matti Loiria ja Anneke van Giersbergeniä sekä myös bändikaveri Tomi Joutsenta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esa Holopainen (muusikko) Wikimedia Commonsissa
Elämä on ihanaa (Fredin albumi)

| Elämä on ihanaa Fredi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Gold Disc
Fredin muut julkaisut
| Tänään Fredi 1978 | Elämä on ihanaa 1980 | Maan valitus 1987 |
Elämä on ihanaa on Matti Siitosen eli Fredin yhdestoista albumi, joka julkaistiin vuonna 1980.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Elämä on ihanaa – 3.00 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi)  Kaiken jälkeen – 3.22 (Gelosia, säv. Roberto Satti, san. Vexi Salmi, sov. Paul Fagerlund)  Kaipaus – 4.13 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi)  Venezuela – 2.32 (säv. trad., san. Reino Helismaa, sov. Paul Fagerlund)  Kyyneleet – 4.20 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi)  Vuodet ohi käy – 3.02 (What's Another Year, säv. Shay Healy, san. Pertti Reponen, sov. Paul Fagerlund) :  B-puoli Muistathan yhteisen illan – 3.44 (Quiereme mucho, säv. Gonzalo Roig, san. Vexi Salmi)  Myrskyinen tie – 2.56 (Mathias Sandorf Melodie, säv. Raivo Tammik, san. Vexi Salmi)  Muistatko syyskuun – 3.00 (Try to Remember, säv. Harvey Schmidt, san. Tuula Valkama)  Olisitko hetken hän – 4.07 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi)  Jokainen päivä voi olla viimeinen – 3.45 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi)  Pidätkö mua kädestä – 3.28 (säv. Matti Siitonen, san. Chrisse Johansson)
Esa Kuloniemi

| Esa Kuloniemi |
| --- | --- |
 Esa Kuloniemi.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Esa Juhani Kuloniemi
Syntynyt: 4. marraskuuta 1956 (ikä 67) Mikkeli
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kitaristi, musiikkitoimittaja
Puoliso:  Aija Puurtinen
Muusikko
Soittimet:  kitara
Palkinnot
 Jemma-palkinto (2009) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Esa Juhani Kuloniemi (s. 4. marraskuuta 1956 Mikkeli) on kitaristi ja pitkäaikainen Yleisradion musiikkitoimittaja.
Ura

Honey B & T-Bones -yhtyeensä kanssa 1980-luvun alkupuolelta lähtien keikkaillut Kuloniemi vaikuttaa myös Dr. Helander & Third Ward - ja Aija Puurtinen & Brooklynin satu -kokoonpanoissa, elektro-ambientia soittavassa Emola-Hatsina String Bandissa ja instrumentaaligaragea soittavassa El Primitivossa. Hän on perustanut muun muassa instrumentaaliyhtye The Hypnomenin ja soittanut Tuomari Nurmion Hunajaluut -kokoonpanossa.
Myös kääntäjänä ansioitunut Kuloniemi on suomentanut paljon blues- ja rockmuusikoita käsittelevää kirjallisuutta ja kirjoittanut kaksi elämäkertateosta.
Kuloniemi syntyi Mikkelissä 1956. Hänen varhaisia esikuviaan olivat brittipop-invaasion ohella muusikko-enot Seppo, Jouko ja Raimo Perälä sekä paikallisessa The Mystersissä soittanut, perhetuttaviin kuulunut kitaristi Hannu Murto. Aluksi rumpuja soittanut Kuloniemi vaikutti 70-luvun alusta vuoteen 1977 kitaristina mikkeliläisyhtyeissä Hound Dogs ja FBI.[lähde? ]
Armeijan jälkeen hän tutustui tulevaan vaimoonsa Aija Puurtiseen, jonka veljen, rumpali Ismo Puurtisen kanssa Kuloniemi perusti Juvalla yhtyeen White Leak. Tästä kokoonpanosta muotoutui kesällä 1982 ulkoilmatapahtumassa Mikkelissä ensin Go-Go Shoes -nimellä yhden keikan tehnyt trio, jossa soitti Kuloniemen ja Ismo Puurtisen ohella myös uunituore basisti Aija Puurtinen. Samana syksynä Helsinkiin muuttaneen yhtyeen nimeksi vaihtui Honey B. & T-Bones, joka jatkaa edelleen toimintaansa Aija Puurtisen ja Esa Kuloniemen luotsaamana. Nykyisin rummuissa on heidän poikansa Mooses Kuloniemi.
Kuloniemi on toimittanut Yleisradiolle erilaisia blues- ja juurimusiikkiaiheisia ohjelmia vuodesta 1986. Tähän sisältyy viikoittaisen Ulvovat sudet -ohjelman teko koko Radiomafian olemassaolon ajan 1990–2003. Vuodesta 2003 hän on toimittanut Radio Suomessa Bluesministeri-nimistä ohjelmaansa. Kuloniemi vaikutti myös YleQ:n makasiinityyppisessä Popstudio-päiväblokissa.
Kuloniemen journalistiseen toimintaan on kuulunut Soundi-lehden avustajuus vuodesta 1986. Hän on kirjoittanut myös Muusikko- ja Riffi -lehtiin.
Pirkanmaan Blues-yhdistys - Blues Lovers ry:n vuosittain jaettava blues & roots-musiikin erityispalkinto Jemma (käsin tehty taidepuukko) myönnettiin vuonna 2009 Kuloniemelle laaja-alaisesta juurimusiikin tietämyksestään, muusikontaidoistaan, käännöstöistään ja monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta.[lähde? ] Hänet kutsuttiin vuonna 2019 Suomen Soitinrakentajien Kilta ry.n kunniajäseneksi tunnustuksena merkittävästä työstä suomalaisen soitinkäsityön hyväksi.
Kuloniemelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Kirjat

Go-go shoes: Honey B & T-Bonesin tarina 1982-2002 (Like, 2002)
The Renegades: Luopiotarina (Like, 2017)
Kirjat > Suomennokset

B. B. King, David Ritz: B. B. King omin sanoin (Johnny Kniga, 2003)
Robert Gordon: Hoochie Coochie Man: Muddy Watersin elämä ja teot (Johnny Kniga, 2004)
Ray Charles, David Ritz: Ray Charles omin sanoin (Johnny Kniga, 2005)
Peter Guralnick: Sweet soul music: Etelän soulin nousu ja tuho (Johnny Kniga, 2006)
Charles White: Tutti Frutti – Little Richardin ihmeellinen elämä (Johnny Kniga 2007)
Jason Draper: The Rolling Stones: Koko ura (Minerva Kustannus, 2008)
Bruce Pegg: Let It Rock! / Chuck Berryn tarina (Johnny Kniga 2008)
David Ritz: " Särkynyt sielu / Marvin Gayen elämä " (Johnny Kniga 2010)
James Segrest & Mark Hoffman: "Moanin' at Midnight / Howlin' Wolfin elämä" (Johnny Kniga 2010)
Jim Pembroke & Rick Chafen: "Jim Pembroke - Just My Situation, muistelmat" (Like, 2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esa Kuloniemen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Esa Kuloniemen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Bluesministeri Esa Kuloniemi. Yle Areena – Radio Suomi. Viitattu 21.3.2021.
https://www.hbtb.net
Elämä on ihanaa (vuoden 1990 elokuva)

| Elämä on ihanaa> Life Is Sweet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Leigh
Käsikirjoittaja:  Mike Leigh
Tuottaja:  Simon Channing-Williams
Säveltäjä:  Rachel Portman
Kuvaaja:  Dick Pope
Leikkaaja:  Jon Gregory
Pääosat:   Jim Broadbent  Alison Steadman  Claire Skinner  Jane Horrocks  Timothy Spall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   British Screen  Channel Four Films  Thin Man Films 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elämä on ihanaa (Life Is Sweet) on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1990.
Lähes juoneton elokuva seuraa pohjoislontoolaisen työväenluokan perheen sattumuksia yhden viikonlopun aikana. Perheen isä (Jim Broadbent) on kokki ja äiti (Alison Steadman) lastenvaatemyyjä. Kaksostytöistä toinen (Claire Skinner) on rento putkiasentaja, toinen (Jane Horrocks) neuroottinen itsensä etsijä. Perhetuttu Aubrey (Timothy Spall) on eksentrinen, epäonninen ravintoloitsija.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-sivulla Mikael Fränti luonnehtii elokuvaa absurdin humoristiseksi, melkein valoisaksi satiiriksi, jonka pinnan alla kuitenkin väreilee traaginen perusvire. Hän kehuu etenkin ohjaajan vaimon Alison Steadmanin roolityötä.
Tämä elokuva valittiin 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Emmanuel Mathias

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. huhtikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka:  Kaduna, Nigeria
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Hapoel Petah Tikva
Pelinumero: 3
Junioriseurat
2000–2003:  BCC Lions
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2005 2005–2007 2007–2009 2009– |  EF Lomé  Espérance →  EGS Gafsa (laina)  Hapoel Petah Tikva |   ? (0) 14 (0) |
Maajoukkue
| 2005–2007 |  Togo | 5 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Emmanuel Mathias (s. 3. huhtikuuta 1986 Kaduna, Nigeria) on nigerialais-togolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Israelin pääsarjassa pelaavaa Hapoel Petah Tikvaa.
Seurajoukkueura

Mathias aloitti uransa synnyin maassaan Nigeriassa BCC Lionsin junioreissa, josta hän siirtyi togolaisseuraan Étoile Filante de Loméen vuonna 2004. Mathias vietti Togossa kaksi vuotta, jonka jälkeen hän siirtyi Tunisiaan Espéranceen. Joukkueen riveissä Mathias voitti Tunisian-mestaruuden, sekä kahdesti Tunisian cupin vuosina 2006 ja 2007. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi lainasopimuksella EGS Gafsaan vuonna 2007. Sopimuksen päätyttyä Mathias siirtyi Israeliin Hapoel Petah Tikvaan vuonna 2009.
Seurajoukkueura > Maajoukkueura

Mathias sai tilaisuuden edustaa Togon maajoukkuetta saatuaan maan kansallisuuden vuoden 2004 lopulla. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Malia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Mathias on edustanut Togoa yksissä Afrikan-mestaruuskisoissa.
Saavutukset

Tunisian-mestaruus: 2006
Tunisian cup: 2006, 2007
Aiheesta muualla

Worldfootball.net (englanniksi)
Kawarji (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Togon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2006
1 Tchagnirou |
2 Nibombé |
3 Abalo |
4 Adebayor |
5 Tchangai |
6 Aziawonou |
7 Salifou |
8 Mamah |
9 Dogbé |
10 Chérif Touré |
11 Coubageat |
12 Akoto |
13 Mathias |
14 Olufadé |
15 Romao |
16 Agassa |
17 Kader |
18 Sènaya |
19 Alidu |
20 Assemoassa |
21 Atte-Oudeyi |
22 Obilale |
23 Guyazou |
Valmentaja Keshi
Emmanuel Lubezki

Emmanuel Lubezki Morgenstern  (s. 1964 México, Distrito Federal, Meksiko) on meksikolainen elokuvaaja.
Lubezki on palkittu parhaan kuvauksen Oscarilla elokuvista Gravity (2013), Birdman (2014) ja The Revenant (2015), minkä lisäksi hän on ollut ehdolla samassa kategoriassa elokuvista Pikku prinsessa (1995), Päätön ratsumies (1999), The New World (2005), Ihmisen pojat (2006) ja The Tree of Life (2011). Hän on voittanut myös neljä Bafta-palkintoa elokuvien Ihmisen pojat, Gravity, Birdman ja The Revenant kuvauksesta.
Lubezki on kuvannut useita meksikolaisen Alfonso Cuarónin ohjaamia elokuvia (Pikku prinsessa, Ja äitiäs kans, Ihmisen pojat, Gravity).
Filmografiaa

Elonkorjuu (1992)
Suklaata iholla (1992)
20 Bucks (1993)
Reality Bites (1994)
Rakkauden pilvitarha (1995)
Pikku prinsessa (1995)
Lainahöyhenissä (1996)
Saanko esitellä: Joe Black (1998)
Loistava tulevaisuus (1998)
Päätön ratsumies (1999)
Julmia totuuksia (2000)
Ali (2001)
Ja äitiäs kans (2001)
Katti (2003)
Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja (2004)
Richard Nixonin salamurha (2004)
The New World (2005)
Ihmisen pojat (2006)
Burn After Reading (2008)
The Tree of Life (2011)
To the Wonder (2012)
Gravity (2013)
Birdman (2014)
Last Days in the Desert (2015)
Knight of Cups (2015)
The Revenant (2015)
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Oscar-palkinto> Vuosi | Oscar-palkinto> Elokuva | Oscar-palkinto> Kategoria | Oscar-palkinto> Voitto/Ehdokkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Pikku prinsessa | Paras kuvaus | Ehdokkuus |
| 1997 | Päätön ratsumies | Paras kuvaus | Ehdokkuus |
| 2006 | Ihmisen pojat | Paras kuvaus | Ehdokkuus |
| 2011 | The Tree of Life | Paras kuvaus | Ehdokkuus |
| 2013 | Gravity | Paras kuvaus | Voitto |
| 2014 | Birdman | Paras kuvaus | Voitto |
| 2015 | The Revenant | Paras kuvaus | Voitto |
Bafta-palkinto
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Voitto/Ehdokkuus |
| 2006 | Ihmisen pojat | Paras kuvaus | Voitto |
| 2013 | Gravity | Paras kuvaus | Voitto |
| 2014 | Birdman | Paras kuvaus | Voitto |
| 2015 | The Revenant | Paras kuvaus | Voitto |
Aiheesta muualla

Emmanuel Lubezki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Emmanuel Lubezki Elonetissä.
Giovanni Tubino

| Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Italia> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu |  |
Giovanni Battista Tubino (22. elokuuta 1900 Sampierdarena – 27. joulukuuta 1989 Genova) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Eero Teräväinen

| Eero Teräväinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1999 (ikä 25) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Terä
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Mora IK
Sarja:  HockeyAllsvenskan
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Jokipojat (Mestis) HIFK (SML) Pelicans (SML) KooKoo (SML)
Eero Teräväinen (s. 8. maaliskuuta 1999 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Mora IK:ssa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Slovakia 2017 | jääkiekko |  |
Teräväinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa. Teräväinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015. Yhteensä Teräväinen on pelannut yhden nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Muuta

Teräväisen isoveli Teuvo pelaa hyökkääjänä NHL-seura Carolina Hurricanesissa ja hän on voittanut myös Stanley Cupin Chicago Blackhawksissa vuonna 2015. Heidän pikkusiskonsa Satu pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Naisten Liigaa Espoo Unitedissa, Espoo Bluesissa ja Kiekko-Espoossa.
Erik Adolf von Willebrand

Erik Adolf von Willebrand (1. helmikuuta 1870 Vaasa — 12. syyskuuta 1949 Pernaja) oli Helsingin yliopistossa työskennellyt professori ja hänen mukaansa nimetyn verenvuototaudin, von Willebrandin taudin, löytäjä.
Von Willebrandin vanhemmat olivat hovineuvos Fredrik Magnus Willebrand ja Signe Estlander ja puoliso vuodesta 1900 Walborg Maria Antell, senaattori Kasten Antellin tytär. Von Willebrand syntyi suomenruotsalaisen Willebrandin perheen kolmanneksi lapseksi. Willebrand tuli ylioppilaaksi Vasa Lyceumista 1888 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1896, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1900. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1903–1930, Helsingin diakonissalaitoksen sairaalan 1. sisätautiosaston esimies 1908–1935 ja ylilääkäri 1922–1931. Hän hoiti sisätautiopin professorin virkaa yliopistossa useaan eri otteeseen 1908–1922 sai professorin arvonimen 1930.
Von Willebrand oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1904–1905 ja 1905–1906.
Erik Aalbæk Jensen

| Erik Aalbæk Jensen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1923 Thy, Tanska
Kuollut: 1997 (73–74 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erik Aalbæk Jensen (1923 Thy, Tanska – 1997) oli tanskalainen kirjailija pappi.
Jensenin ensimmäisissä romaaneissa ilmenee kulttuuripessimismi, seuraavissa aiheena on Saksan Tanskan-miehitysaika. Romaani Perleporten (1964) kuvaa pientä uskonryhmää. Tanskaa ja sen satoja saaria käsittelee suurteos, kahdeksanosainen sarja Livet på øerne (1981–1987).
Jensenin poika on elokuvatuottaja Peter Aalbæk Jensen.
Georgia talviolympialaisissa 2018

Georgia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti neljä urheilijaa, jotka kilpailivat kolmessa eri urheilumuodossa. Avajaisissa maan lippua kantoi taitoluistelija Moris Kvitelašvili ja päättäjäisissä alppihiihtäjä Iason Abramašvili.
Joukkue > Alppihiihto

Georgia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle ja yhdelle naiselle.
Iason Abramašvili
Nino Tsiklauri
Joukkue > Ohjaskelkkailu

Georgia sai paikan miesten ohjaskelkkailuun ranking-sijoitusten perusteella.
Giorgi Sogoiani
Joukkue > Taitoluistelu

Georgia sai maapaikan miesten yksinluisteluun MM-kilpailujen 2017 sijoitusten perusteella.
Moris Kvitelašvili
Giovanni Viola

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Giovanni Viola
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1926
Syntymäpaikka: San Benigno Canavese, Italia
Kuolinaika: 7. heinäkuuta 2008
Pelipaikka: maalivahti
Junioriseurat
: Juventus
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1945–1946  1946–1947 1947–1948 1948–1949 1949–1958 1958–1959 | Juventus →Carrarese Calcio →Como Calcio 1907 →A.S. Lucchese-Libertas Juventus Brescia Calcio | 2 (0) - (-) 33  (0) 33 (0) 242 (0) 27 (0) |
Maajoukkue
| 1954−1956 | Italia | 11 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Giovanni Viola (20. kesäkuuta 1926 San Benigno Canavese – 7. heinäkuuta 2008) oli Italialainen jalkapallomaalivahti.
Uransa aikana Viola pelasi vuodesta 1945 vuoteen 1958 Juventuksessa, jossa hän voitti kolme scudettoa (1950, 1952, 1958). Hän pelasi myös 11 ottelua vuosina 1954−1956 Italian maajoukkueessa, jossa hän esiintyi ensi kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa 1954 ensimmäisen kierroksen ottelussa Sveitsiä vastaan. Viola pelasi myös Carrarese Calciossa, Como Calcio 1907:ssa, A.S. Lucchese-Libertasissa, ja Brescia Calciossa.
Hän koki luonnollisen kuoleman 82-vuotiaana 7. heinäkuuta 2008.