stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jori Lehterä
Ura > Seuraura > Paluu KHL:ään 2019–2022

Kesäkuussa 2019 Lehterä palasi Eurooppaan viiden Pohjois-Amerikassa vietetyn vuoden jälkeen kun hän solmi vuoden mittaisen sopimuksen KHL-seura SKA Pietarin kanssa. Sopimusta ei uusittu vuonna 2020, vaan toukokuussa 2020 Lehterä siirtyi vapaana pelaajana KHL-seura Spartak Moskovan riveihin yksivuotisella sopimuksella. Kausi 2020–2021 oli Lehterälle loukkaantumisten sävyttämä, mutta teki silti 41 runkosarjaotteluun yhdeksän maalia ja yhteensä 44 tehopistettä, sekä neljään pudotuspeliotteluun kaksi syöttöpistettä. Kesäkuussa 2021 hän teki seuran kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Seuraura > Paluu SM-liigaan 2022–

Kaudeksi 2022–2023 Lehterä palasi vuoden mittaisella sopimuksella Tapparaan. Hän voitti kauden päätteeksi ensimmäisen Suomen  mestaruutensa.
Kesäkuussa 2023 Lehterä solmi kaksivuotisen sopimuksen HIFK:n kanssa. Hän nousi joukkueen kapteeniksi helmikuussa 2024 Ilari Melartin loukkaannuttua. Hän oli joukkueensa paras pistemies tehtyään 57 runkosarjaottelussa kuusi maalia ja yhteensä 56 tehopistettä. Kaudeksi 2024–2025 Lehterä nimettiin takaisin joukkueen varakapteeniksi Melartin palattua kapteeniksi. Lokakuussa 2024 HIFK tiedotti Lehterän jatkavan joukkueessa kevääseen 2027 saakka.
Maajoukkueura

Lehterä on kuulunut ikäkausimaajoukkueisiin ja hänet valittiin vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Hän ei kuitenkaan pystynyt osallistumaan kisoihin olkapäävamman takia ja hänet korvasi Ville Korhonen.
Lehterä pelasi Suomen joukkueessa jääkiekon vuoden 2010 MM-kilpailuissa. Hän jäi varsin vähäiselle peliajalle ja istui osan turnauksesta ylimääräisenä 13. hyökkääjänä. Lehterää peluutettiin myös hänelle vieraalla pelipaikalla, laitahyökkääjänä. Suomen turnaus päättyi puolivälierätappioon Tšekille, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden.
Vuonna 2014 Lehterä valittiin Sotšin olympiapronssiin yltäneeseen Suomen joukkueeseen. Sotšissa hän muun muassa syötti kaksi maalia pronssiottelussa Yhdysvaltoja vastaan ja keräsi pelaamissaan kuudessa ottelussa tehot 1+3=4. Saman vuoden hopeaan päättyneissä MM-kilpailuissa Lehterä oli tärkeässä roolissa. Hän oli suomalaisten paras pistemies ja koko turnauksen neljänneksi tehokkain pistein 3+9=12. Pudotuspelivaiheen kolmessa ottelussa Kanadaa, Tšekkiä ja Venäjää vastaan hänen tehonsa olivat 2+5=7, joten Suomen tekemästä kahdeksasta maalista vain yhdessä hän ei ollut mukana maalintekijänä tai syöttäjänä.
Lehterä edusti Suomea syksyllä 2016 pelatussa Jääkiekon maailmancupissa.
Huumausainerikostuomiot

Lehterä oli vuonna 2018 yhtenä epäiltynä Tampereella toimineessa huumeliigassa. Syyttäjän mukaan Lehterä osti kesä–heinäkuussa 2018 kahdeksan grammaa kokaiinia, ja syyttäjä vaati hänelle viiden kuukauden vankeustuomiota. Pirkanmaan käräjäoikeuden mukaan Lehterä hankki ja piti hallussaan kuusi grammaa erittäin vaarallista huumausainetta ja yritti ostaa samaa huumausainetta gramman. Lehterä tuomittiin huumausainerikoksesta neljän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Lokakuussa 2020 Turun hovioikeus lievensi Lehterän saamaa rangaistusta ja määräsi hänelle 15 päiväsakkoa huumausaineen käyttörikoksesta. Hovioikeuden mukaan syyttäjän esittämä näyttö riitti ainoastaan osoittamaan, että Lehterä oli yrittänyt hankkia gramman kokaiinia toukokuussa 2018. Huumausaineen ostamisesta ei hovioikeuden mukaan ollut näyttöä. Lehterä kiisti ostaneensa tai yrittäneensä ostaa kokaiinia ja vaati syytteen hylkäämistä. Lisäksi hän vaati, että rangaistuksen lieventämisperusteena on otettava huomioon tapauksen myötä häneen kohdistunut poikkeuksellinen julkisuus sekä sen vaikutukset hänen uraansa, työhönsä ja henkilökohtaiseen talouteensa. Hovioikeuden mukaan ei kuitenkaan ollut näyttöä siitä, että julkisuudesta olisi aiheutunut Lehterälle tosiasiallisia kielteisiä seurauksia. Lehterän tuloilla sakoista kertyy maksettavaa 11 715 euroa.
Muuta

Jori Lehterän setä on entinen jääkiekkoilija ja vuoden 1995 maailmanmestari Tero Lehterä. Jori Lehterän serkku, Nea Lehterä taas on voittanut cheerleadingin maailmanmestaruuden vuonna 2022.
Jori Lehterä on pelannut myös salibandya Suomen nuorisomaajoukkueessa ja Westend Indiansin juniorijoukkueissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jori Lehterä Wikimedia Commonsissa
Jori Lehterä Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juuso Riksman | Lasse Oksanen -palkinnon voittaja 2010 | Seuraaja: Ville Peltonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kim Hirschovits | Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittaja 2010 | Seuraaja: Perttu Lindgren |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ilari Melart () | HIFK:n kapteeni SM-liigassa 27.1.2024–20.8.2024 | Seuraaja: Ilari Melart |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2010
3 Nummelin (A) |
5 Kukkonen (A) |
6 Jaakola |
7 Mäenpää |
11 Hietanen |
15 Hytönen |
20 Miettinen |
21 Niskala |
22 Santala |
23 Hahl |
24 Kapanen (C) |
26 Immonen |
27 Kontiola |
29 Korpikoski |
30 Tarkki |
31 Vehanen |
35 Rinne |
36 Jokinen |
40 Pihlström |
41 Puistola |
44 Vatanen |
45 Osala |
50 Aaltonen |
52 Lehterä |
71 Komarov |
Valmentaja Jukka Jalonen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2014
5 Ohtamaa |
6 Kivistö |
10 Karalahti |
12 Jokinen (C) |
13 Wirtanen |
18 Mäntylä |
19 Savinainen |
21 Lehterä (A) |
22 Salomäki |
25 Jormakka |
26 Immonen |
27 Kontiola |
28 Marttinen |
31 Koskinen |
32 Saros |
34 Palola |
35 Rinne |
38 Hietanen |
40 T. Sallinen |
42 J. Sallinen |
47 Lajunen |
56 Haula |
61 Huhtala |
71 Komarov (A) |
81 Pakarinen |
Valmentaja Erkka Westerlund
Suomen joukkue – Jääkiekon maailmancup 2016
2 Jokipakka |
3 Määttä |
7 Lindell |
9 Koivu (C) |
12 Lehterä |
18 Lepistö |
19 Koskinen |
20 Aho |
22 Pokka |
27 Donskoi |
28 Korpikoski |
29 Laine |
35 Rinne |
36 Jokinen (A) |
40 Rask |
45 Vatanen |
51 Filppula (A) |
55 Ristolainen |
56 Haula |
64 Granlund |
71 Komarov |
86 Teräväinen |
91 Barkov |
Valmentaja Lauri Marjamäki
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 2014
3 Määttä |
4 Väänänen |
5 Kukkonen |
6 Salo |
8 Selänne (C) |
12 Jokinen |
15 Ruutu |
16 Barkov |
18 Lepistö |
21 Lehterä |
23 Salminen |
26 Immonen |
27 Kontiola |
28 Korpikoski |
31 Niemi |
32 Lehtonen |
36 Jokinen |
38 Hietanen |
40 Rask |
41 Pihlström |
44 Timonen (A) |
45 Vatanen |
50 Aaltonen |
64 Granlund |
71 Komarov (A) |
Valmentaja Erkka Westerlund
HIFK – SM-liiga
2 Martin (A) |
3 Knot |
4 Nykyri |
6 Sund |
8 Nurmi |
10 Vesalainen (A) |
11 Melart (C) |
14 Manninen |
15 Somppi |
18 Roine |
19 Lundell |
21 Lehterä (A) |
30 Taponen |
33 Kiviharju |
37 Vanhanen |
40 Lindbohm (A) |
43 Marleau |
45 Åsten |
46 Kuhta |
47 Komarov |
50 Eliáš |
52 Palmu |
54 Somervuori |
55 Piironen |
61 Jasu |
63 Mieho |
71 Mäkiaho |
76 Arkko |
77 Kodýtek |
78 Seppälä |
79 Hartikainen |
81 Pakarinen (A) |
82 Karjalainen |
83 Luhanka |
85 Jalasti |
88 Rask |
90 Vinni |
92 Hovinen |
98 Larsen |
-- Kähkönen

Valmentajat Peltonen – Ojanen – Tilkanen – Lundell – Halttunen – Kuhta – Mali
Jasse Varpama

Jasse Varpama on suomalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän on opettanut vapaata säestystä ja musiikkiteknologiaa Sibelius-Akatemiassa, Helsingin pop- ja jazzkonservatoriossa ja Kuopion konservatoriossa ja laatinut alan oppikirjoja. Esiintyvänä taiteilijana hän on työskennellyt useimpien suomalaisten kevyen musiikin artistien kanssa sekä teatterimuusikkona musiikkinäytelmissä ja tehnyt tuhansia keikkoja.
Vuosina 1994–1995 Varpama oli mukana Helsingin Svenska Teaternin menestysmusikaalissa Hype. Vuonna 2007 Jasse Varpama esitti yhdessä Pauli Karin kanssa Richard Greenblattin ja Ted Dykstran menestyskomediaa 2 pianoa, 4 kättä Helsingin Hotelli Presidentissä. Musiikkiteatterin parissa Varpama on toiminut myös ainakin Åbo Svenska Teaterissa, Kotkan kaupunginteatterissa ja Kouvolan Teatterissa.
Vuonna 2009 Varpama julkaisi tupla-albumin Stories, jolla hänen omia sävellyksiään tulkitsevat 17 suomalaisartistia, muiden muassa Erja Lyytinen, Sami Pitkämö, Geir Rönning, Pepe Ahlqvist ja Jani Wickholm.
Musiikkialbumeja

Synthesizer Christmas In Finland Vol. 1 (Oodi 1990)
Stories (2-CD, omakustanne 2009)
Oppimateriaaleja

Musiikki kuuluu Sinulle, pianonsoiton itseopiskeluopas, Studiotec 2010.
Vapaa säestys ja improvisointi, yhdessä Jyrki Tennin kanssa. Kirja ja CD-levy, Helsingin Studiopalvelut, 2014.  ISMN 979-0-55001-320-9.
Aiheesta muualla

Jasse Varpaman verkkosivusto
Suomen Kansallisbaletti

Suomen Kansallisoopperan ja Kansallisbaletin logo
Suomen Kansallisbaletti on Suomen ainoa ammatillinen täysimittainen balettiryhmä. Suomalainen baletti perustettiin vuonna 1922. Se toimii Suomen Kansallisoopperan yhteydessä Helsingin Töölönlahdella. Vuonna 2021 Kansallisbaletissa oli 76 tanssijaa, jotka edustivat 21 eri kansalaisuutta. Kansallisbaletin taiteellisena johtajana on elokuusta 2022 alkaen toiminut Javier Torres. Häntä edelsi tehtävässä elokuusta 2018 alkaen ruotsalainen Madeleine Onne. Vuonna 2023 oopperabaletti lähti kiertueelle, jossa on viisi Suomen kaupunkia: Oulu, Joensuu, Rovaniemi, Helsinki ja Tampere.
Tanssijat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tähtitanssijat Michal Krčmář  Tiina Myllymäki  Sergei Popov  Samuli Poutanen  |  Ensitanssijat Ilja Bolotov  Linda Haakana  Violetta Keller  Rebecca King  Hanako Matsune  Florian Modan  Edita Raušerová  Abigail Sheppard  Frans Valkama  Jun Xia  |  1. solistitanssijat Shunsuke Arimizu  Zhiyao Chen  Alfio Drago  Elena Ilyina  Antti Keinänen  Atte Kilpinen  Johan Pakkanen  Tuukka Piitulainen  Lucie Rákosníková  Jonathan Rodrigues  Anna Sariola  Terhi Talo  |  2. solistitanssijat Xiaoyu He  Sari Ikonen  Mai Komori  Nikolas Koskivirta  Miao Miao Liu  Yuka Masumoto  Sara Saviola  Claire Teisseyre  |
Tanssijat > Tanssijat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Evaldas Bielinis  Vilhelm Bjersér  Federico Bruccoleri  Thomas Brun  Stefania Cardaci-Krčmář  Kamill Ariston Chudoba  Juntaro Coste  Hatice Çağla Ertürk  Mafalda Fideles  Sofia Gustafsson  |  Lilliana Hagerman  Nao Harada  Taru Hiitola  Lucas Jerkander  Kailey Kaba  Hye Ji Kang  Seo Yeun Kim  Min Young Kim  Aapo Kokkonen  Iga Krata  |  Vanessa Lai  Phoebe Liggins  Francesca Loi  Viola Länsivuori  Giuseppe Martino  Aino Matikka  Jevgenija Modan  Elvis Nudo  Martin Nudo  Olga Pentikäinen  |  Lamin Pereida  Amanda Pérez Duarte  Valeria Quintana  Heidi Salminen  Sara Saviola  Charlotte Schauman-Mäki  Emilia Števik  Samuel Števik  Emrecan Taniş  Hasan Topçuoğlu Lähde  |
Kansallisbaletin historiaa

Kansallisbaletin johdossa ovat olleet muun muassa George Gé, Alexander Saxelin, Irina Hudova (1972–1973) ja Doris Laine (1984–1992).
Kansallisbaletin historiaa > Jorma Uotisen kausi 1992–2001

Jorma Uotinen valittiin Kansallisbaletin johtajaksi vuonna 1990. Hän kuitenkin aloitti johtajana vasta tammikuussa 1992.  Uotisen kauden avasi John Neumeierin Kuten haluatte. Uotisen kauden aikana tapahtui Kansallisbaletin odotettu muutto Aleksanterin teatterista uuteen Oopperataloon Töölönlahdelle. Uuden talon avajaisia vietettiin marraskuussa 1993. Vuonna 1997 Kansallisoopperan säätiö jatkoi Uotisen kautta vuoteen 2001.
Kansallisbaletin historiaa > Dinna Bjørnin kausi 2001–2008

Uotisen seuraajaksi valittiin vuonna 2000 tanskalainen Dinna Bjørn, joka aloitti tehtävässä elokuussa 2001. Bjørn siirtyi Suomen kansallisbalettiin Norjan kansallisbaletista, jonka johtajana hän oli ollut 11 vuotta.
Dinna! – Suuri jäähyväisgaala järjestettiin Kansallisbaletissa 30. toukokuuta 2008. Gaalassa esitettiin Björnin seitsenvuotisen kauden otteita muun muassa Jean Sibeliuksen säveltämästä teoksesta Andante festivo, Sergei Prokofjevin baletista Tuhkimo, Jorma Elon teoksesta Offcore ja August Bournonvillen baletista Napoli.
Kansallisbaletin historiaa > Kenneth Greven kausi 2008–2018

Tanskalainen Kenneth Greve aloitti Suomen Kansallisbaletin taiteellisena johtajana vuonna 2008. Kansallisoopperan säätiön hallitus perusteli valintaansa Greven vahvalla klassisen baletin tuntemuksella ja kokemuksella nykytanssista sekä hänen erinomaisilla kansainvälisillä kontaktiverkostoillaan.
Greven alun perin Prahan baletille tekemä versio Joutsenlammesta esitettiin Kansallisbaletissa syksyllä 2009. Vuonna 2010 Kansallisbaletissa ensi-iltansa sai Greven luoma baletti Scheherazade. Samana vuonna osa Kansallisbaletin tanssijoista kritisoi Yleisradion jutussa Greveä tanssijoiden ylikuormittamisesta. Jutun tanssijat kertoivat sairauslomapäiviensä kaksinkertaistuneen vuotta aiemmasta ja kuvailivat Greven johtamistyyliä mielivaltaiseksi ja oikukkaaksi. Kansallisoopperan ja -baletin silloinen pääjohtaja Päivi Kärkkäinen kertoi keskustelleensa Greven kanssa tämän johtamistyylistä. Vuonna 2010 keskustelua herätti huoli suomalaisten tanssijoiden työllistymisestä Kansallisbaletissa. Greven mukaan tanssijat valittiin taitojen eikä kansalaisuuden perusteella. Kansallisbaletin entinen johtaja Jorma Uotinen toivoi taloon lisää suomalaisia tanssijoita. Vuonna 2014 alle puolet Kansallisbaletin tanssijoista oli Ylen mukaan suomalaisia.
Vuonna 2012 ensi-iltansa sai Greven luoma kokoillan baletti Lumikuningatar, joka oli sekä yleisö- että arvostelumenestys. Se oli vuosikymmeniin ensimmäinen Suomen Kansallisbaletille tehty kotimainen kokoillan balettiteos.
Vuonna 2013 Greven sopimusta taiteellisena johtajana jatkettiin vuoteen 2018. Kansallisoopperan säätiön hallituksen mukaan Greven kaudella yleisön kiinnostus balettia kohtaan oli pysynyt korkealla ja Kansallisbaletin taiteellinen taso oli noussut.
Greven kauden viimeinen kantaesitysteos oli vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Greven teos Kalevanmaa, joka oli osa virallista Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmistoa.
Maaliskuussa 2018 seitsemän Kansallisbaletin tanssijaa kertoi Helsingin Sanomissa Greven epäasiallisesta käytöksestä. Tanssijat syyttivät Greveä vuosia jatkuneesta kiusaamisesta, manipuloinnista, koskettelusta ja seksuaalista häirinnästä. Greve vapautettiin esimiestehtävistä 26. maaliskuuta 2018, mutta hän jatkoi johtajana kautensa loppuun 31. heinäkuuta 2018 asti. Greven kymmenvuotisen kauden kunniaksi suunniteltu jäähyväisgaala ”Kiitoksin, Kenneth” sai uuden nimen ”Tanssin tähden”, eikä Greveä eikä hänen koreografioitaan esitetty gaalassa.
Kansallisbaletin historiaa > Madeleine Onnen kausi 2018–2022

Ruotsalainen Madeleine Onne aloitti Greven seuraajana Kansallisbaletin johtajana elokuussa 2018. Vuonna 2020 Kansallisbaletti joutui perumaan kevään esitykset koronaviruspandemian takia. Onne jätti baletin nelivuotisen kauden jälkeen kesällä 2022.
Kansallisbaletin historiaa > Javier Torresin kausi 2022–

Meksikolais-suomalainen Javier Torres aloitti nelivuotiskauden Kansallisbaletin taiteellisena johtajana 1. elokuuta 2022. Torres työskenteli Kansallisbaletin tanssijana 1991–2008.
Merkittäviä entisiä tanssijoita

| --- | --- |
 Aku Ahjolinna  Jukka Aromaa  Kirsi Aromaa  Margaretha von Bahr  Jaakko Eerola  Sorella Englund  George Gé  Liisi Hallas  Ulrika Hallberg  Karl Hedman  Eva Hemming  Laila Jokimo  Kari Karnakoski  Timo Kokkonen  Irja Koskinen  Doris Laine  Arja Nieminen  Lucia Nifontova  Mikko Nissinen  Uno Onkinen  Mary Paischeff :  Maj-Lis Rajala  Jarmo Rastas  Marianna Rumjantseva  Tero Saarinen  Sami Saikkonen  Alf Salin  Iris Salin  Klaus Salin  Alexander Saxelin  Seija Silfverberg  Seija Simonen  Marita Ståhlberg  Elsa Sylvestersson  Airi Säilä  Minna Tervamäki  Matti Tikkanen  Telma Tuulos  Jorma Uotinen  Anu Viheriäranta  Susanna Vironmäki  Virve Olsson
Suomen Kansallisoopperan ja -baletin balettioppilaitos

Balettioppilaitos sai alkunsa yksityisenä oppilaitoksena. Se siirtyi Kansallisoopperan yhteyteen 1942, ja 1958 siitä tuli ammattiin johtava oppilaitos.
Kirjallisuutta

Almi, Heidi – Pitkänen, Minna (toim.): Suomen Kansallisbaletti 75 vuotta. 75 years of Finnish National Ballet. Suomen Kansallisooppera 1997
Laakkonen, Johanna ym. (toim.): Se alkoi joutsenesta: Sata vuotta arkea ja unelmia Kansallisbaletissa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-38236-2
Vienola-Lindfors Irma – Hällström, Raoul af: Suomen Kansallisbaletti 1922–1972. Musiikki Fazer 1981. ISBN 951-757-096-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen Kansallisbaletti Wikimedia Commonsissa
Kansallisbaletin virallinen sivusto
Finlands nationalbalett hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Vuonna 1993 Kansallisbaletti muutti Helsingin uuteen oopperataloon Helsingin Töölönlahdelle.
Suomen Kommunistisen Puolueen sotilasjärjestö

| SKP:n sotilasjärjestö |
| --- | --- |
 SKP:n sotilaslinja, SKP:n sotilasjaosto 
Perustettu:  1918
Lakkautettu:  193x
Perustaja:  Suomen Kommunistinen Puolue
Tyyppi:  sotilasjärjestö
Kattojärjestö:  Suomen Kommunistinen Puolue
Jäsenlehti:  Punasotilas
Suomen Kommunistisen Puolueen sotilasjärjestö oli SKP:n alaisuudessa Suomessa ja Neuvostoliitossa syksystä 1918 alkaen toiminut sotilaallinen organisaatio. 1920-luvun alusta alkaen sotilasjärjestön päätarkoituksena oli vallankumouksellinen agitaatio suomalaisten asevelvollisten keskuudessa. Järjestö tunnettiin myös nimillä sotilaslinja ja sotilasjaosto. Toiminta päättyi 1930-luvulla.
Elokuussa 1918 Moskovassa perustettu SKP asetti päätavoitteekseen uuden aseellisen kapinan valmistelun. Tätä edistääkseen puolue värväsi Neuvosto-Venäjällä olleita suomalaisia puna-armeijaan ja Pietarin kansainväliseen sotakouluun. Venäjän sisällissodan päätyttyä SKP pyrki suuntaamaan toimintansa painopistettä neuvostovaltion puolustamisesta Suomeen. Puolue pyrki luomaan salaisen organisaation armeijan sisälle. Kommunistit pitivät joukko-osastoissa palvelleita työväestöön lukeutuneita asevelvollisia potentiaalisina liittolaisina, joiden tuki oli tärkeää vallankumouksen onnistumiselle. 1920-luvun alussa puoluetoiminnan painopiste siirtyi sotilaallisesta poliittiseen puoleen ja SKP mukautui maltillisempiin toimintamuotoihin, kun vallankumouksen toteuttaminen lähitulevaisuudessa ei enää näyttänyt mahdolliselta. Sotilasorganisaatio jatkoi kuitenkin toimintaansa, osin muusta puoluetoiminnasta eriytyen.
SKP ja aseellinen toiminta

SKP ei vaatinut armeijan lakkauttamista, sillä Venäjän esimerkin mukaisesti puolue piti sotilaiden roolia välttämättömänä vallankumouksen onnistumisessa. Puolueen mukaan työläisnuorison tuli mennä armeijaan oppimaan sotataitoja. Armeijassa kommunistien oletettiin toimivan aktiivisesti vihollisen voimien heikentämiseksi. Armeijaa oli tarkoitus hyödyntää myös itse kapinassa irrottamalla siitä joukko-osastoja vallankumouksen puolelle. Näitä pyrkimyksiä johti puolueen sotilasjärjestö.
SKP vastusti asevelvollisuudesta ja kutsunnoista kieltäytymistä. Sotilasjärjestön edustajat halveksivat aseistakieltäytyjiä, joiden nähtiin palvelevan porvariston etuja. 1920-luvun loppupuolella kommunistit pyrkivät yhteistyöhön rauhanjärjestöjen kuten Rauhanliiton ja Suomen Antimilitaristisen Liiton kanssa, mutta puolueen jyrkkä pasifisminvastainen asenne esti laajemman yhteistoiminnan. Vuosina 1927–1928 SKP:n propaganda alkoi korostaa sodanvaaraa ja taistelua sotahankkeita vastaan, jolloin puolue pyrki yhdistämään sodanvastaisen työn ja sotilastyön.
Valtiollisen väkivaltakoneiston poistaminen oli julkisen kommunistisen liikkeen keskeinen vaatimus. Kommunistit kritisoivat armeijaa ja oikeuslaitosta sekä vaativat Suojeluskuntien ja ensisijaisesti kommunistien tarkkailua varten perustetun Etsivän keskuspoliisin lakkauttamista. Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijäin eduskuntaryhmän mukaan Suomi oli sotilas- ja poliisivaltio. Vuoteen 1924 asti liikkeen julkinen haara vaati eduskunnassa armeijan lakkauttamista, vuonna 1924 sen muuttamista työväen ja talonpoikien miliisiksi ja vuonna 1925 esitettiin vaatimus yleisestä kansan aseistusjärjestelmästä.
Organisaatio

1920-luvulla sotilasjärjestöllä oli 4–7 palkattua työntekijää. Toimintaa johti yleisorganisaattori. Sotilaslinjan I–III divisioonan organisaattoreiden vastuualueisiin kuuluivat vastaaviin sotatoimiyhtymiin Suomen armeijassa kuuluneet joukko-osastot. Kesästä 1924 alkaen järjestöön kuului rajakomendantti, joka harjoitti sotilastiedustelua rajaseudulla. Vuonna 1929 sotilastiedustelu siirrettiin pois sotilasjärjestöltä ja ja organisaattorien piirijako uudistettiin kolmeen maantieteellisin perustein jaettuun alueeseen. Työntekijät saivat 2 000–2 500 markan kuukausipalkkaa ja maaliskuusta 1923 alkaen 3 000 markkaa.
Divisioonaorganisaattorit pitivät yhteyttä osastoissa palvelleisiin itse tai paikkakuntalaisen yhteyshenkilön välityksellä. Vuodesta 1926 alkaen organisaattoreiden tukena toimivat 3–4 henkiset sotilaskomiteat, joita oli vuosina 1926–1930 7–13 paikkakunnalla. Armeijaan muodostettiin puoluesoluja, joita tilastoitiin vuosina 1925–1930 4–40 ja joihin laskettiin kuuluvan 32–162 jäsentä. Komiteoiden ja solujen toiminta oli kuitenkin varsin satunnaista. Monet soluista olivat käytännössä olemassa vain nimellisesti ja kyse oli lähinnä yhteyksistä. Sotilasjärjestöllä oli parhaat yhteydet niihin jalkaväen osastoihin, joihin oli sijoitettu runsaasti työläisnuoria. Yhteydet esimerkiksi ilma-, meri- ja erikoisjoukkoihin sekä kantahenkilökuntaan sen sijaan puuttuivat lähes täysin. Sotilasjärjestöön liittyi tai sitä tuki alle prosentti asepalvelusta suorittaneista.
Suomen Kommunistisen Nuorisoliiton tehtäviin kuului asevelvollisten valmennus palvelusajan puoluetyöhön. Monet sotilasjärjestön yhteyshenkilöistä olivat nuorisoliittolaisia. Myös julkinen liike järjesti armeijaan meneville työläisnuorille evästystilaisuuksia, joissa vaadittiin muun muassa asevelvollisten oikeuksien laajentamista ja palvelusajan lyhentämistä.
Kansainvälisen sotakoulun alaisuudessa toiminut Pietarin suomalainen punaupseerikoulu oli löyhästi sidoksissa sotilasjärjestöön. Marraskuussa 1918 perustetun koulun komentaja oli Aleksander Inno. Ensimmäisinä poliittisina komissaareina toimivat Eino Rahja (vuoteen 1919), Otto Wille Kuusinen (1919) ja Jukka Rahja (1919 alkaen).
Toimintamuodot > Propaganda

Sotilasjärjestö pyrki kaikella toiminnallaan ennen kaikkea siihen, että asevelvolliset ryhtyisivät vieroksumaan porvarillisen valkoisen armeijan tavoitteita ja militaristis-isänmaallista henkeä luoden siten pohjaa sen heikentämiseksi. Tärkeimmät tavat vastustaa armeijan henkeä olivat keskustelut ja julkaisut. Yritykset järjestää sotilaiden joukkoprotesteja eivät onnistuneet, vaikka tottelemattomuuteen kannustettiin.
Sotilasjärjestö piti tärkeimpänä ja tehokkaimpana propagandana armeijan epäkohtien paljastamista. Asevelvollisten kohtelu, henkilökunnan mielivalta ja koulutuksen poliittinen luonne olivat usein myös liikkeen julkisen haaran kritiikin kohteina lehdissä ja eduskunnassa. Asevelvollisten sanan- ja kokoontumisvapauden puolustaminen oli sotilasjärjestön propagandan keskiössä varsinkin vuosina 1924 ja 1928–1929.
Sotilasjärjestön äänenkannattaja oli Punasotilas-monistelehti (1919–193x), joka ilmestyi yleensä kuukausittain. Maaliskuuhun 1930 asti lehden painos oli 100–150 ja siitä eteenpäin 500. Punasotilasta levitettiin armeijan joukko-osastoihin sekä puolueen ja nuorisoliiton jäsenille. Lehdessä käsiteltiin Suomen armeijan tapahtumia, aseelliseen puolustautumiseen yleisesti liittyviä kysymyksiä ja kansainvälisiä asioita. Armeijaan levitettiin myös muita kommunistien julkisia ja maanalaisia julkaisuja. Kesällä 1929 sotilasjärjestö alkoi julkaista laajemmalle yleisölle suunnattua ”sotilasjoukkolehteä”, mutta Kasarmin ensimmäinen numero jäi ainoaksi. Lehtien ohella sotilasjärjestö teki työtään tunnetuksi painetuilla lentolehtisillä ja julisteilla sekä käsinkirjoitetuilla julistuksilla, joita kiinnitettiin sopiviin paikkoihin tai jätettiin varusmiesten yleisiin tiloihin kuten käymälöihin. Aineiston levittämisestä kiinnijääneitä rangaistiin muun muassa palvelusajan pidennyksillä.