stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pau Torres

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pau Francisco Torres
Syntymäaika: 16. tammikuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Vila-real, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 191 senttimetriä
Seura
Seura: Aston Villa
Pelinumero: 14
Junioriseurat
2002–2016: Villarreal
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2018 | Villarreal B | 59 | (2) |
| 2017–2023 | Villarreal | 136 | (10) |
| 2018–2019 | → Málaga (laina) | 38 | (1) |
| 2023– | Aston Villa | 29 | (2) |
Maajoukkue
| 2019 | Espanja U21 | 1 | (0) |
| 2021 | Espanja U23 | 7 | (0) |
| 2019– | Espanja | 24 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. kesäkuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | Jalkapallo |  |
Pau Francisco Torres (s. 16. tammikuuta 1997 Vila-real, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Torres on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Villarrealin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkuueessa 21. elokuuta 2016 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä  ottelussa UE Cornellàa vastaan.
Torres teki ensimmäisen maalinsa reservijoukkueessa 8. lokakuuta 2016 kotiottelussa CF Badalonaa vastaan. Hänen ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa tapahtui 20. joulukuuta 2016 Copa del Reyn ottelussa CD Toledoa vastaan. Samalla hänestä tuli ensimmäisen Vila-realissa syntynyt pelaaja 13 vuoteen, joka on tehnyt ensiesiitymisensä seuran edustusjoukkueessa. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa Torres pelasi 26. marraskuuta 2017 kotikentällä Sevillaa vastaan.
6. elokuuta 2018 Torres siirtyi yhden kauden kestävällä lainasopimuksella Málagaan. Hän oli sivussa kauden aikana vain neljästä ottelusta, jonka päätteeksi joukkue pääsi karsimaan paikasta maan pääsarjaan. Kauden päätteeksi hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa.
Paluun jälkeen Torres onnistui vakiinnuttamaan avauskokoonpanopaikkansa Villarrealissa. Lokakuussa 2019 hän teki seuran kanssa jatkosopimuksen vuoteen 2024 asti. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 34 sarjaottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 hän teki 33 liigaottelussa kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua, mukaan lukien voitokas loppuottelu Manchester Unitedia vastaan, ja teki yhden maalin. Kaudella 2021–2022 pelaamissaan 33 Primera Divisiónin ottelussa hän viimeisteli viisi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi välierissä karsiutuneen Villarrealin kaikki 12 ottelua alusta loppuun ja teki yhden maalin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 34 Primera Divisiónin ottelua ja teki yhden maalin.
12. heinäkuuta 2023 Torres siirtyi englantilaisseura Aston Villaan viisivuotisella sopimuksella ja hänestä maksettiin arviolta noin 33 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi tulokaskaudellaan 29 valioliigaottelua, ja teki kaksi maalia. Konferenssiliigassa hän pelasi seitsemän ottelua.
Maajoukkueura

4. lokakuuta 2019 Torres sai ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueeseen EM-karsintaotteluihin Norjaa ja Ruotsia vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa Torres pelasi kuitenkin vasta 15. marraskuuta 2019 Maltaa vastaan, jossa hän onnistui myös maalinteossa. EM-kilpailuissa 2021 hän oli kolme kertaa avauskokoonpanossa ja pelasi Espanjan kaikissa kuudessa ottelussa. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän pelasi täyden ajan hopeaa saavuttaneen Espanjan kaikissa kuudessa ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi ottelun Japania vastaan.
Aiheesta muualla

Pau Torresin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Pau Torresin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Aston Villa – Englannin Valioliiga
2 Cash
3 Carlos
4 Konsa
5 Mings
6 Barkley
7 McGinn
8 Tielemans
9 Durán
10 Buendía
11 Watkins
12 Digne
14 Torres
18 Gauci
19 Philogene
20 Nedeljković
22 Maatsen
23 Martínez
24 Onana
25 Olsen
26 Bogarde
27 Rogers
30 Hause
31 Bailey
41 Ramsey
44 Kamara
50 Swinkels
Manageri Emery
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 De Gea |
2 Azpilicueta |
3 D. Llorente |
4 P. Torres |
5 Busquets |
6 M. Llorente |
7 Morata |
8 Koke |
9 Gerard |
10 Thiago |
11 F. Torres |
12 García |
13 Sánchez |
14 Gayà |
16 Rodri |
17 Fabián |
18 Alba |
19 Olmo |
20 Traoré |
21 Oyarzabal |
22 Sarabia |
23 Simón |
24 Laporte |
26 Pedri |
Valmentaja Luis Enrique
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Sánchez |
2 Azpilicueta |
3 García |
4 P. Torres |
5 Busquets |
6 Llorente |
7 Morata |
8 Koke |
9 Gavi |
10 Asensio |
11 F. Torres |
12 Williams |
13 Raya |
14 Balde |
15 Guillamón |
16 Rodri |
17 Pino |
18 Alba |
19 Soler |
20 Carvajal |
21 Olmo |
22 Sarabia |
23 Simón |
24 Laporte |
25 Fati |
26 Pedri |
Valmentaja Luis Enrique
Pekka Setälä

| Pekka Setälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pekka Sakari Setälä
Syntynyt: 23. tammikuuta 1990 (ikä 34) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  185 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2007–2011 2011 2011–2012:  Tampereen Pyrintö BC Nokia Tampereen Pyrintö II
Pekka Sakari Setälä (s. 23. tammikuuta 1990) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija, joka edusti Korisliigassa Tampereen Pyrintöä.
Ura

Setälän kasvattajaseura on Tampereen Pyrintö, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2007–2008. Seuraavalla kaudella Setälä pelasi kolme ottelua 11,7 pisteen keskiarvoilla. Kausi oli hänen osaltaan kuitenkin rikkonainen loukkaantumisten takia. Kesällä 2009 Setälä teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen. Samoin syyskuussa 2010.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2010 ja 2011
SM-pronssia 2009
Pistojärvi (täsmennyssivu)

Pistojärvi voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Pistojärvi, kyläkeskus ja entinen kunta Vienassa
Pistojärvi, järvi Vienassa
Pistojärvi, järvi Taivalkosken ja Suomussalmen rajalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pistojärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pallacanestro Cantù

| Pallacanestro Cantù |
| --- | --- |


Liiga:  Serie A
Perustettu:  1936
Areena:  Palasport Pianella kapasiteetti 3 910
Kotipaikka:  Cantù, Italia
Värit:           
Päävalmentaja:   Sergei Bazarevitš
Mestaruudet:   Italian mestaruus (3): 1968, 1975, 1981  Italian Supercup (2): 2003, 2012  Intercontinental Cup (2): 1975, 1982  Euroopan mestari (2): 1982, 1983  Saporta Cup (4): 1977, 1978, 1979, 1981  Korac Cup (4): 1973, 1974, 1975, 1991 
Kotisivu:  pallacanestrocantu.com
Pallacanestro Cantù on italialainen koripalloseura Cantùn kaupungista. Seuran nimi vaihtelee kulloisenkin sponsorisopimuksen mukaan. Cantù on yksi Euroopan menestyneimmistä, sillä ainoastaan Real Madrid on voittanut sitä enemmän eurooppalaisia seurajoukkuekilpailumestaruuksia.
Historia

Vuonna 1936 perustettu seura on pienestä koostaan huolimatta ollut aina tärkeänä osallisena Euroopan koripallokartalla. Sen ensimmäinen merkittävä saavutus oli Mussolini Cupin voitto vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen joukkue jatkoi pelaamista kolmanneksi korkeimmalta tasolta vuonna 1949. Toiseksi korkeimmalle tasolle nousu tapahtui vuonna 1953, ja vuotta myöhemmin joukkue pelasi jo Serie A:ssa.
Seura voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa vuonna 1968, jolloin alkoi seuran nousu kohti Euroopan eliittiä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi seuralegendaksi noussut Pierluigi Marzorati. Korac Cupin perustamisen jälkeen seura voitti kilpailun kolme kertaa perättäin vuosina 1973–1975. Saporta Cupin joukkue voitti neljästi viiden vuoden sisällä vuosina 1977–1981. Kun joukkue voitti Italian mestaruuden vuonna 1981, avautuivat ovet Euroliigaan. Pelit Euroliigassa eivät kuitankaan alkaneet lupaavasti, sillä joukkueen silloisen valmentajan, Valerio Bianchinin, vastasyntynyt poika kuoli, eikä Bianchini lähtenyt joukkueen vieraspeleihin. Joukkue kuitenkin pystyi voittamaan finaalin Maccabia vastaan ja juhli ensimmäistä Euroopan mestaruutta. Seuraavalla kaudella joukkue pääsi taas finaaliin saakka, jossa se voitti arkkivihollisensa Billy Milanon. Seuran voittokulku eurokentillä loppui vuonna 1991, jolloin Cantù voitti viimeisen Korac Cupinsa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (italiaksi) (englanniksi)
Foorumi (italiaksi)
Pentti Paavola (vuonna 1923 syntynyt pesäpalloilija)

Pentti Juha Emil Paavola (3. helmikuuta 1923 Hamina – 18. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Pentti Paavola valittiin Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi vuonna 1948 sekä vuoden 1949 parhaaksi lukkariksi. Suomen mestaruuden hän saavutti Haminan Palloilijoiden joukkueessa vuosina 1943, 1947 ja 1948 sekä junioreissa vuonna 1939. Paavola oli vuosina 1946–1950 mukana Itä–Länsi-otteluissa ja valittiin vuoden 1947 ottelun parhaaksi pelaajaksi. Paavola pelasi myös vuosien 1946–1948 PPL–TUL-otteluissa. SAUL:n mestaruuden hän voitti 1946. Paavola pelasi myös PPL–Lehdistö-otteluissa sekä näytöskiertueilla Ruotsissa.
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-kultaa: 1943, 1947, 1948
2 SM-hopeaa: 1946, 1950
1 SM-pronssi: 1945
6 Itä–Länsi-ottelua: 1945–1950
Vuoden lukkari: 1949
Ansiomerkit
Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki no. 21 (1968)
Aiheesta muualla

Pentti Paavolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pertti Mutka

Pertti Mutka (9. marraskuuta 1936 Sääminki – 1. tammikuuta 2011 Savonlinna) oli Savonlinnan kaupungin matkailupäällikkö. Hän oli vaikuttamassa Savonlinnan oopperajuhlien uuteen tulemiseen 1960-luvun puolivälissä ja toimi sen jälkeen juhlien toiminnanjohtajana.
Mutka kirjoitti 1955 ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta ja suuntautui toimittajaksi vuosiksi 1955–1965. Hän työskenteli kulttuuritoimittajana ja ryhtyi siinä tehtävässä edistämään Oopperajuhlien uutta tulemista. Hän oli juhlien ensimmäinen toiminnanjohtaja 1966–1971. Hän työskenteli myös vuodesta 1966 alkaen hänelle räätälöidyssä virassa Savonlinnan matkailupäällikkönä aina eläkkeelle jäämiseen 1999 asti.
Mutka opetti matkailuopistoissa Porvoossa, Helsingissä ja Savonlinnassa. Hän toimi luennoitsijana ja kirjoitti artikkeleita alan julkaisuihin. Hän toimi myös Euroopan matkailujohtajien järjestössä. Hän oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1996 kokoomuksen ryhmässä.
Mutkaa on luonnehdittu valtakunnallisesti tunnetuksi värikkääksi persoonaksi.
Julkaisut

Pertti Mutka, Matti Valkonen, Kylpyläelämää "onnellisten saarilla", satavuotias Savonlinnan kylpylaitos, 1996
Savonlinna, teksti Jussi Jäppinen, Pertti Mutka; valokuvat Jussi Jäppinen ja Kalervo Ojutkangas ym., Gummerus, 1981.
Vanhuudessakaan ei veljeä jätetä: Savonlinnan sotainvalidit ry:n kuusi vuosikymmentä 1942-2002 Savonlinnan sotainvalidit, 2002
Palkinnot ja tunnustukset

Matkailutoimittajien killan palkinto elämäntyöstä 2010
Musta torni

Revolverimies Roland ja Musta torni. Kuvan on tehnyt Michael Whelan.
Musta torni on Stephen Kingin kahdeksanosainen fantasiasarja. Innoituksen sarjaan King sai Robert Browningin runosta Childe Roland to the Dark Tower Came. Kingin tarkoituksena oli yhdistää fantasiakirjat kuten Taru sormusten herrasta sekä Sergio Leonen ohjaamat spagettiwesternit.
Juoni

Gileadin revolverimies Roland Deschain seuraa Mustiin puettua miestä, jonka kiinni saatuaan tämä kertoo Rolandille Mustasta tornista. Roland lähtee pelastamaan tarunhohtoista Mustaa tornia, joka toimii maailmojen välisenä akselina. Ajalle on tapahtumassa jotain. Musta torni uhkaa tuhoutua, sillä Purppurakuningas on kerännyt Murtajia tuhoamaan Mustaa tornia pystyssä pitäviä Säteitä, jotta Tornin luhistumisen myötä Purppurakuninkaan ruumiillinen olemus vapautuisi ja maailmankaikkeus kohtaisi loppunsa. Roland ei kuitenkaan selviä yksin, vaan joutuu kulkemaan eri maailmoihin ja aikoihin johtavista ovista saadakseen liittolaisia, kasatakseen ka-tetin (joka tarkoittaa Rolandin maailman kielessä joukkoa, jolla on sama kohtalo/päämäärä, tässä tapauksessa Mustan tornin löytäminen) ja matkatakseen Säteen polkua pitkin Loppu-Maailmaan Mustan tornin luokse. Ka-tetiin liittyvät Jake Chambers (11-vuotias poika New Yorkista, vuodesta 1977), Eddie Dean (heroiiniriippuvainen New Yorkista, vuodesta 1987), Susannah Dean (”Varjojen Leidi”, New Yorkista vuodesta 1964) sekä Oi-mäyriäinen. Matkalla ilmenee kuitenkin paljon edesottamuksia, joihin lukeutuvat muun muassa kohtaamiset kieroutuneen Blaine-junan, alhaismiesten, demonien ja Mustiin puetun miehen eli Walter Padickin kanssa.
Teokset

Revolverimies (1992, 2003) (The Gunslinger, 1982)
Kolme korttia pakasta (1993, 2003) (The Drawing of the Three, 1987)
Joutomaa (1993, 2003) (The Waste Lands, 1991)
Velho (1998, 2003) (Wizard and Glass, 1997)
Callan sudet (2005) (Wolves of the Calla, 2003)
Susannan laulu (2006) (Song of Susannah, 2004)
Musta torni (2006) (The Dark Tower, 2004)
Tuulen avain (2013) (The Wind Through the Keyhole, 2012)
Muussa mediassa > Sarjakuvat

Sarjakuvat kertovat koko tarinan kronologisessa järjestyksessä ja tarkemmin kaikki yksityiskohdat.
Musta torni 1: Revolverimiehen alku.  ((Stephen King’s Dark tower, 2007.) Ohjaava voima: Stephen King. Juoni: Robin Furth. Käsikirjoitus: Peter David. Taide: Jae Lee ja Richard Isanove. Suomennos: Jouko Ruokosenmäki perustuen osittain Kari Salmisen romaanikäännöksiin)  Egmont, 2008.  ISBN 978-952-469-885-6.
Musta torni 2: Pitkä kotimatka.  ((Stephen King’s Dark tower, 2008.) Juoni ja konsultointi: Robin Furth. Käsikirjoitus: Peter David. Taide: Jae Lee ja Richard Isanove. Suomennos: Kari Salminen)  Tampere:  Egmont, 2008.  ISBN 978-952-469-886-3.
The Dark Tower: Treachery (2008)
The Dark Tower: The Fall of Gilead (2009)
The Dark Tower: The Battle of Jericho Hill (2009)
The Dark Tower: The Gunslinger - The Journey Begins (2010)
The Dark Tower: The Gunslinger - Little Sisters of Eluria (2010)
The Dark Tower: The Gunslinger - The Battle of Tull (2011)
The Dark Tower: The Gunslinger - Way Station (2011)
The Dark Tower: The Gunslinger - The Man in Black (2012)
Muussa mediassa > Elokuva

Ensimmäinen elokuvasovitus Musta torni ilmestyi 4. elokuuta 2017. Ohjaajana toimi tanskalaissyntyinen Nikolaj Arcel (Miehet jotka vihaavat naisia, Kuningatar ja henkilääkäri, Fasandræberne). Revolverimies Rolandin roolissa nähdään Idris Elba (Luther, Avengers: Age of Ultron, Viidakkokirja, Star Trek Beyond) ja Matthew McConaughey näyttelee Walter Padickia, mustiin puettua miestä. Elokuvasta tosin ei tullut kriitikoiden ylistämä eikä se myöskään menestynyt lipputulollisesti. Suunnitelmat jatko-osasta tuntuvat toistaiseksi kariutuneen.
Muussa mediassa > Televisiosarja

Elokuvalle oli myös suunniteltu esi-osana toimiva TV-sarja, mutta huono menestys muutti suunnitelmia. Sarja on nyt päätetty tehty täysin puhtaalta pöydältä Amazonin tuottamana. Nyt sarjaan on palkattu näyttelijöiksi Sam Strike esittämään Rolandia ja Jasper Pääkkönen esittämään Walteria.
Pentti Laukama

Pentti Viljo Laukama (1. heinäkuuta 1945 Helsinki – 14. heinäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen teologi, katolisen kirkon tiedotuskeskuksen johtaja, toimittaja ja ekumeenikko.
Henkilöhistoria

Pentti Laukaman vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Onni Laukama ja Kerttu Päivätär Sippola ja puoliso vuodesta 1969 Riitta Anna-Maija Ahola. Laukama tuli ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1963 ja vihittiin katolisen kirkon diakoniksi 1981. Humanististen tieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1977 ja teologian maisteriksi 1985 Helsingin yliopistosta.
Laukama oli Kotimaan toimittaja ja Kirjapajan kustannustoimittaja 1966–1968, Katolisen tiedotuskeskuksen lehdistötoimittaja ja kirkon radio- ja tv-ohjelmien toteutuksesta vastaava toimittaja 1968–1972 sekä 1979–1985, Weilin+Göösin tietokirjatoimittaja 197–1972, BBC:n suomenkielisen radiotoimituksen toimittaja 1972–1975, Tullihallituksen tiedotussihteeri 1976–1979, Helsingin katolisen piispan Paul Verschurenin sihteeri 1979–1981 ja Katolisen tiedotuskeskuksen johtaja 1985–2001.
Laukama oli myös Audiovisuaalisen Aikakauskirjan toimitussihteeri 1977–1981 ja päätoimittaja 1979–1981 sekä Fidesin toimittaja 1985–2001. Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteeri hän oli 1975–1976 ja katolisen kirkon edustaja Yleisradion hartausohjelmien valvontaelimessä 1985–2001. Laukama sekä julkaisi että suomensi useita teoksia. Hänet muistetaan myös aktiivisena ekumeenikkona.
Julkaisuja

Kwami: afrikkalainen tarina, 1966 (muiden kanssa)
Vanha kirkko 150 vuotta, 1976 (toim.)
Lupauksen lapset, 1979
Pyhän Henrikin tie: historiaa ja perimätietoa vanhan valtatien, Suomen ainoan keskiaikaisen pyhiinvaellustien vaiheilta, 1979 (muiden kanssa)
Pastor et episcopus animarum: studia in honorem episcopi Pauli Verschuren, 1985 (T. Summan kanssa)
Katolisen kirkon opas, 1997 (K. Lewandowskin ja S. Vainion kanssa)
The Catholic Church in Finland, 1998
Naapurina lähimmäinen: näkökulmia muukalaisuuteen, 1994
Aiheesta muualla

Pentti Laukama Biografiasampo.
Paul Steiner

Paul Steiner (s. 23. tammikuuta 1957 Waldbrunn, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Steiner voitti maailmanmestaruuden vuoden 1990 MM-kisoissa.
Paul Steiner pelasi koko uransa Saksassa. Hän aloitti 2. Bundesligassa vuonna 1975 SV Waldhof Mannheimin joukkueessa. Bundesligaan Steiner nousi vuonna 1979, kun hän siirtyi MSV Duisburgiin. Kahden MSV vuoden jälkeen Steiner siirtyi 1. FC Kölniin, jossa pelasi suurimman osan urastaan aina vuoteen 1991 asti. FC Köln oli Steinerin aikana kolmesti Bundesligassa toinen ja vuonna 1983 se voitti Saksan Cupin. Vuonna 1986 FC Köln pääsi UEFA Cupin loppuotteluun, mutta siellä tuli tappio.
Steiner pelasi Saksan jalkapallomaajoukkueessa vain yhden ottelun ja silloinkin hän tuli vaihdosta kentälle. Hän pelasi Tanskaa vastaan Saksan viimeisessä harjoitusmaaottelussa ennen vuoden 1990 MM-kisoja ja onnistui saamaan paikan MM-kisajoukkueessa. Steiner oli tuolloin 33-vuotias, joka on varsin korkea ikä debytoida maajoukkueessa. Steiner voitti maailmanmestaruuden vaikka ei pelannut kisoissa minuuttiakaan.
Pelaajauran jälkeen Steiner on toiminut FC Kölnin arkkivihollisen Bayer Leverkusenin pelaajatarkkailijana.
Seurat

1975–1979 SV Waldhof Mannheim (2. Bundesliga)
1979–1981 MSV Duisburg (Bundesliga)
1981–1991 1. FC Köln (Bundesliga)
Saavutukset

Maailmanmestaruus 1990
UEFA Cupin hopea 1986
Saksan Cup 1983
Aiheesta muualla

Fussballdaten
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Illgner |
2 Reuter |
3 Brehme |
4 Kohler |
5 Augenthaler |
6 Buchwald |
7 Littbarski |
8 Häßler |
9 Völler |
10 Matthäus |
11 Mill |
12 Aumann |
13 Riedle |
14 Berthold |
15 Bein |
16 Steiner |
17 Möller |
18 Klinsmann |
19 Pflügler |
20 Thon |
21 Hermann |
22 Köpke |
Valmentaja Beckenbauer
Planeetta X

Planeetta X tai Planet X voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Planeetta X, Percival Lowellin 1890-luvulla olettama Neptunuksentakainen planeetta, jona Plutoa aluksi pidettiin
Nibiru, Nancy Liederin olettama planeetta, jonka hän on epätieteellisin perustein väittänyt törmäävän maahan
Planet X, yhdysvaltalainen progressiivista fuusiometallia soittava yhtye.
Pistojärvi (Kainuu)

| Pistojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Suomussalmi, Taivalkoski
Koordinaatit:  65°26′17″N, 29°03′00″E
Järvinumero:  59.588.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  236 m 
Rantaviiva:  21,09 km 
Pinta-ala:  3,86 km² 
Tilavuus:  0,025 km³ 
Keskisyvyys:  6,5 m 
Suurin syvyys:  32 m 
 fiPistojärvi 
Pistojärvi on pohjanmuodoiltaan hyvin vaihteleva järvi Kainuun ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntarajalla. Sen eteläosa sijaitsee Suomussalmella ja pohjoisosa Taivalkoskella. Järven pinta-ala on 3,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 147 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Oulusta 173 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Pistojärven pituus kaakosta luoteeseen on noin kuusi kilometriä. Mainittavia saaria ei ole. Sääskiniemi jakaa järven eteläpuoliskon läntiseen ja itäiseen vesialueeseen. Läntisen vesialueen eteläisin osa on Matalaselkä, jonka itäpuolella sijaitsee muusta järvestä erillään Pistonlampi. Pistojärven syvä vyöhyke ulottuu järven kaakkoisosasta pohjoiseen. Järven keskiosan itäpuolisko on varsin matalaa, kuten myös järven lounaisosa ja luoteisimmat osat. Syvimmät kohdat sijaitsevat Sääskiniemen kärjestä luoteeseen. Noin neljännes järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Pistojärvi laskee Matalaselän rannalta Pistonjokea etelään. Pistojärven rannoilla on sekä kulttuurimaisemaa että metsämaata.
Pistojärven vesitilavuus on 24 941 000 kuutiometriä.
Pistojärvi (59.588.1.001) kuuluu Pistojärven valuma-alueeseen (59.588), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Lounajoen valuma-alue (59.58) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Pistojärvi on selkeästi laajin Pistojärven alueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kolme muuta ovat Likolampi ja kaksi Lauttalampea. Alueeseen kuuluu myös alle hehtaarin laajuinen Suksilampi (238,0 metriä mpy) aivan Pistojärven lounaispuolella.
Moxie

Moxie voi viitata:
Moxie Girlz -lelunukkeihin
Moxie Soda -virvoitusjuomaan
Netflix-elokuvaan Näpit irti! (Moxie, 2021)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Moxie”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pergamonin gymnasion

| Pergamonin gymnasion |
| --- | --- |
 Pergamonin gymnasionin rauniot.
Sijainti:  Pergamonin arkeologinen alue, Bergama, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  39°07′37″N, 27°11′09″E
Rakennustyyppi:  gymnasion
Valmistumisvuosi:  n. 197 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen, joonialainen ja korinttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pergamonin gymnasion oli antiikin aikainen gymnasion Pergamonissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema.
Historia

Pergamonin gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella kuningas Eumenes II:n aikana vuoden 197 eaa. jälkeen. Se uusittiin Rooman keisarikaudella. Sitä käytettiin tyypilliseen tapaan nuorukaisten koulutuksessa. Rakennus oli kaupungin suurimpia julkisia rakennuksia ja yksi koko antiikin maailman suurimpia gymnasioneita.
Rakennukset

Gymnasion sijaitsi Pergamonin agoran etelärinteessä, ja se oli rakennettu kolmelle pengertasanteelle. Sen länsipuolella sijaitsi Demeterin ja Koren pyhäkkö ja pohjoispuolella Heran temppeli. Gymnasionin sisäänkäynnit olivat itäpuolelta kaupungin pääkadulta kokonaisuuden keski- ja ylätasanteille propyloneiden kautta.
Keskitasanteen itäosassa sijaitsi pieni korinttilaista tyyliä edustanut temppeli, joka oli omistettu Herakleelle. Keskitasanteen pohjoislaidalla eli ylätasanteen puolella oli kaksikerroksinen doorilaista tyyliä edustanut stoa eli pylväshalli. Tasanteen eteläpuolella sijaitsi pieni alatasanne.
Ylätasanteella oli palaistra, jonka länsi-, pohjois- ja itäsivuilla oli kaksikerroksiset pylväiköt, jotka olivat alun perin doorilaista ja myöhemmin joonialaista tyyliä. Näin kokonaisuudessa oli käytetty kaikkia kolmea klassista pylväsjärjestelmää. Pohjoissivun pylväikön takana olivat odeion, efebeion ja keisarikultille omistettu huone. Palaistran länsipuolella oli joonialaista tyyliä edustanut prostyylitemppeli, jonka arvellaan olleen omistettu Asklepiokselle, sekä kylpylärakennus. Palaistran itäpuolella oli toinen kylpylä. Eteläsivulla oli katettu ”kellaristadion” eli juoksurata (ksystos) juoksuharjoittelua varten.
Alueelta on löydetty lukuisten veistosten osia. Niihin lukeutuu muun muassa Attalos II:n sekä Herakleen patsaan jäänteitä.