stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dunkerquen taistelu
Taustaa

Saksan hyökkäys Ranskaan alkoi 10. toukokuuta 1940. 20. toukokuuta he olivat edenneet Englannin kanaalille katkaisten brittiläiseltä siirtoarmeijalta yhdeyden Ranskan 1. armeijaan, joka piiritettiin Lilleen. Saksalaiset pysäyttivät joukkojensa etenemisen 24. toukokuuta, mikä antoi liittoutuneille aikaa järjestää ja evakuoida joukkonsa Dunkerqueen. Arviolta 400 000 liittoutuneiden sotilasta oli piiritettynä Dunkerqueen. Saksalaiset aloittivat hyökkäyksen Dunkerqueen 26. toukokuuta kaikilta rintamilta. Britit aloittivat samanaikaisesti evakuoinnin, jossa he 11 päivän ajan evakuoivat joukkonsa Englantiin. Yli 861 alusta osallistui evakuointiin. Näistä 243 upotettiin operaation aikana, mukaan lukien yhdeksän hävittäjää. Britit menettivät 177 lentokonetta puolustaessaan aluksia ja saksalaiset 240.
3. kesäkuuta saksalaiset olivat vain kolmen kilometrin päässä kaupungista. Seuraavana päivänä brittien evakuoitua viimeisetkin joukkonsa kaupungista saksalaiset etenivät kaupungin satamaan ja nostivat hakaristilipun kaupungin valtauksen merkiksi. Viimeiset kaupunkia puolustaneet 40 000 ranskalaissotilasta antautuivat saksalaisille. Saksalaiset saivat merkittävän sotasaaliin brittien hylättyä kaiken raskaan sotakalustonsa kuten ajoneuvot ja tykit. Saaliiksi saatiin 880 kenttätykkiä, 310 suuren kaliiperin tykkiä, 500 ilmatorjuntatykkiä, 850 panssarintorjuntatykkiä, 11 000 konekivääriä, noin 700 panssarivaunua, 20 000 moottoripyörää ja 45 000 moottoroitua ajoneuvoa. Dunkerquen valtauksen jälkeen saksalaiset aloittivat Fall Rotin eli operaatio Punaisen, jossa joukot etenivät Ranskan eteläosiin. Pariisi vallattiin 14. kesäkuuta. Tulitauko solmittiin 17. kesäkuuta ja Saumurissa käydyn puolustustaistelun jälkeen Ranska antautui Saksalle 22. kesäkuuta 1940.
Merkinnän syy: Taistelukuvaus puuttuu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Dunkirk
Kartta taistelusta
Dunkerquen taistelun muistomerkki.
Käännös suomeksi
EFT-1

Lennon tunnusmerkki
Exploration Flight Test 1 eli EFT-1 oli ensimmäinen Orion-avaruusaluksen miehittämätön avaruuskoelento. Sen kiertorata vei aluksen 5807 kilometrin korkeuteen, ja koko lento kesti 4 tuntia ja 24 minuuttia.
Lento on varsin identtinen vuoden 1967 Apollo 4-lennon kanssa, jossa testattiin Apollo-aluksen ohjausjärjestelmiä ja lämpökilven toimintaa kuulennolta paluuta vastaavissa olosuhteissa.
Tehtävänsä täyttänyt lento päättyi Tyyneen valtamereen. Tässä palautusvaiheessa jarruvarjot ja niiden kiinnitysosa jäivät suunnitelmasta poiketen mereen.
Suunnitelma

Laukaisu: 5. joulukuuta 2014 klo 12:05 UTC, laukaisuikkuna 4. joulukuuta jäi viivästysten vuoksi käyttämättä
Raketti: Delta IV Heavy
Laukaisualusta: Space Launch Complex 37B, Cape Canaveral Air Force Station
Reitti: 2 kiertorataa, joista jälkimmäisellä korkea apogee ja sitä seuraava 8 900 m/s re-entry
Laskeutuminen: Tyyneen valtamereen Kalifornian niemimaan tuntumaan
Aiheesta muualla

Orion MPCV homepage (NASA) (Arkistoitu – Internet Archive)
EFT-1 Fact sheet (NASA)
Orion GTA-1 fabrication and configuration, Delta 4 Heavy images[vanhentunut linkki]
Artemis
| --- | --- |
Lennot:   Artemis I  Artemis II  Artemis III  Artemis IV 
Koelennot:   Exploration Flight Test 1 
Alukset:   Orion 
Kantoraketit:   Space Launch System 
Lentosuunnitelma
EFL Trophy

EFL Trophy on englantilainen jalkapallon cup-kilpailu, joka on tarkoitettu Valioliigaa ja Englannin Mestaruussarjaa alempien sarjojen joukkueille sekä Valioliigan ja Mestaruussarjan U23-joukkueille.
Nimet

Associate Members' Cup (1983–1984)
Freight Rover Trophy (1984–1987)
Sherpa Van Trophy (1987–1989)
Leyland DAF Cup (1989–1991)
Autoglass Trophy (1991–1994)
Auto Windscreens Shield (1994–2000)
LDV Vans Trophy (2000–2005)
Football League Trophy (2005-2006)
Johnstone's Paint Trophy (2006–2016)
Chekatrade Trophy (2016-)
Finaalit

1983–1984 – A.F.C. Bournemouth 2 Hull City 1
1984–1985 – Wigan Athletic 3 Brentford 1
1985–1986 – Bristol City 3 Bolton Wanderers 0
1986–1987 – Mansfield Town 1 Bristol City 1 (Mansfield Town voitti rangaistuspotkut 4–3)
1987–1988 – Wolverhampton Wanderers 2 Burnley 0
1988–1989 – Bolton Wanderers 4 Torquay United 1
1989–1990 – Tranmere Rovers 2 Bristol Rovers 1
1990–1991 – Birmingham City 3 Tranmere Rovers 2
1991–1992 – Stoke City 1 Stockport County 0
1992–1993 – Port Vale 2 Stockport County 1
1993–1994 – Swansea City 1 Huddersfield Town 1 (Swansea City voitti rangaistuspotkut 2–0)
1994–1995 – Birmingham City 1 Carlisle United 0
1995–1996 – Rotherham United 2 Shrewsbury Town 1
1996–1997 – Carlisle United 0 Colchester United 0 (Carlisle United voitti rangaistuspotkut 4–3)
1997–1998 – Grimsby Town 2 A.F.C. Bournemouth 1
1998–1999 – Wigan Athletic 1 Millwall 0
1999–2000 – Stoke City 2 Bristol City 1
2000–2001 – Port Vale 2 Brentford 1
2001–2002 – Blackpool 4 Cambridge United 1
2002–2003 – Bristol City 2 Carlisle United 0
2003–2004 – Blackpool 2 Southend United 0
2004–2005 – Wrexham 2 Southend United 0
2005–2006 – Swansea City 2 Carlisle United 1
2006–2007 – Doncaster Rovers 3 Bristol Rovers 2 (jatkoajan jälkeen, 2–2 varsinainen peliaika)
2007–2008 – Milton Keynes Dons 2 Grimsby Town 0
2008–2009 – Luton Town 3 Scunthorpe United 2 (jatkoajan jälkeen, 2–2 varsinainen peliaika)
2009–2010 - Southampton 4 Carlisle United 1
2010–2011 - Carlisle United 1 Brentford 0
2011–2012 - Chesterfield 2 Swindon Town 0
2012–2013 - Crewe Alexandra 2 Southend United 0
2013–2014 - Peterborough United 3 Chesterfield 1
Demonaz Doom Occulta

| Harald Nævdal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1970 (ikä 54) Bergen, Norja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Demonaz Doom Occulta, Demonaz
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  black metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Immortal, DEMONAZ, I
Levy-yhtiöt:  Nuclear Blast
Aiheesta muualla
myspace.com/demonaz
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harald Nævdal (s. 6. heinäkuuta 1970 Bergen, Norja), tunnettu nimellä Demonaz Doom Occulta ja myöhemmin myös lyhyemmin Demonaz, on norjalainen metallimuusikko. Hän on black metal -yhtye Immortalin alkuperäinen kitaristi ja sanoittaja.
Kitaristina 1988–1997, 2015–

Demonaz tunnettiin Immortalissa black metallille epätavallisista sanoituksistaan, jotka eivät liittyneet juurikaan satanismiin, vaan erilaisiin synkkiin fantasiateemoihin ja mielikuvitusmaahan, jonka nimi on Blashyrkh. Demonaz tunnettiin yksinkertaisista, mutta todella nopeista kitaraosuuksistaan. Abbathin kanssa hän muodosti Immortalissa kaksikon, kunnes rumpali Horgh liittyi yhtyeeseen vuonna 1997.
Demonaz soitti kitaraa Immortalin albumeilla Diabolical Fullmoon Mysticism, Pure Holocaust, Battles In The North ja Blizzard Beasts. Blizzard Beastsin ilmestymisvuonna hänellä todettiin paha jännetuppitulehdus, eikä hän voinut enää soittaa kitaraa Immortalin vaativissa kitaraosuuksissa. Demonaz jatkoi kuitenkin yhtyeen sanoittajana ja ryhtyi yhtyeen manageriksi.
Syksyllä 2015 Immortal ilmoitti Demonazin paluusta kitaran varteen ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1997 Blizzard Beasts-albumin. Demonaz hoitaa myös lauluosuudet uudella albumilla jonka nauhoitukset aloitettiin tammikuussa 2017.
Muita projekteja

Demonaz toimii myös black metal -yhtye I:n sanoittajana. Yhtye on julkaissut yhden albumin, Between Two Worldsin, vuonna 2006. Hän perusti myös yhtyeen nimeltä DEMONAZ, jonka laulajana hän toimii. Demonazin MySpace-sivustolla löytyy hänen nauhoittamaansa materiaalia albumiaan varten. Hän toivoo albuminsa Perfect Visionsin ilmestyvän joskus tulevaisuudessa.
Diskografia

Immortalin kitaristina
Diabolical Fullmoon Mysticism (1992,  Listenable Records, Osmose Productions)
Pure Holocaust (1993,  Osmose Productions)
Battles In The North (1995,  Osmose Productions)
Blizzard Beasts (1997,  Osmose Productions)
Immortalin sanoittajana
At the Heart of Winter (1999,  Osmose Productions)
Damned in Black (2000,  Osmose Productions)
Sons of Northern Darkness (2002,  Nuclear Blast)
All Shall Fall (2009,  Nuclear Blast)
I:n sanoittajana
Between Two Worlds (2006 (Nuclear Blast)
Perfect Visions
Aiheesta muualla

Demonaz Doom Occulta Myspacessa (englanniksi)
Immortal
| --- | --- |
Studioalbumit:   Diabolical Fullmoon Mysticism  Pure Holocaust  Battles in the North  Blizzard Beasts  At the Heart of Winter  Damned in Black  Sons of Northern Darkness  All Shall Fall  Northern Chaos Gods  War Against All 
EP:t:  Immortal
Splitit:   True Kings of Norway  Valley of the Damned / Hordes of War 
Demot:   The Northern Upins Death  Suffocate 
Videografia:  The Seventh Date of Blashyrkh
Elli Kokko

Elli Kokko
Elin Sylvesterintytär Kokko (28. kesäkuuta 1893 – 25. toukokuuta 1918 Valkeala) oli kouvolalainen työläisnainen ja Kouvolan punakaartin naiskomppanian päällikkö Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918. Hänet leimattiin valkoisten taholta ”yleiseksi naiseksi”, mutta nämä väitteet on voitu myöhemmin kumota Kouvolan kirkonkirjoja tutkimalla. Kokko joutui Kouvolassa valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Kouvolan vankileirissä.
Drifter (albumi)

| Drifter Soma Manuchar |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008–2011
 Julkaistu: 16. helmikuuta 2011
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Kim Wennerström & Elof Loelv
 Tyylilaji: elektropop, rock, dancepop
 Kesto: 33.05
 Levy-yhtiö: Universal Music
Drifter on Soma Manucharin ensimmäinen albumi. Albumi julkaistiin 16. helmikuuta 2011 digitaalisesti. Manuchar työsti albumia suomalaisista tuottajista muun muassa Hannu Korkeamäen, Lasse Kurjen, Janne Huttusen ja Nalle Ahlsdtedt sekä Kyösti Salokorven kanssa.
Ensimmäisenä albumilta julkaistiin maxi-singlenä Janie jo vuoden 2009 lopussa. Singlellä on Art Sacamanon sekä muun muassa 50 Centille, Pitbullille ja Justin Bieberille materiaalia tuottanut MGI aka Henri Lanz:n remixit. Toinen singlejulkaisu oli Crazy ’Bout The Boy maaliskuussa 2010. Manuchar kutsuttiin vuoden 2011 Euroviisukarsintoihin loppuvuodesta 2010, joihin hän lähti kappaleellaan Strong. Se julkaistiin singlenä 7. joulukuuta 2010. Strong kilpaili toisessa alkukarsinnassa 21. tammikuuta 2011 muun muassa viisut voittanutta Paradise Oskaria vastaan, mutta ei selvinnyt finaaliin.
Drifter sai ristiriitaisen vastaanoton. Myös Strongin valinta euroviisukarsintaan on mietityttänyt ihmisiä.selvennä Neljäntenä singlenä kesäkuun 2011 puolessavälissä albumilta julkaistiin "Making My Heart Beat".
Kappaleet

Janie
Crazy ’Bout the Boy
Hiding From the Beat
Making My Heart Beat
Strong
Drifter
Silhouette
Scream
Crash & Burn
Never Felt It Really
Listasijoituksia

| Kappale | Lataus- lista | Single- lista |
| --- | --- | --- |
Janie: -
Crazy ’Bout the Boy: -
Strong: -
Making My Heart Beat: -
Eladio Acosta Arteaga

Eladio Acosta Arteaga (9. huhtikuuta 1916 – 30. tammikuuta 2012) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Jeesuksen ja Marian kongregaation eli eudistien papiksi 7. elokuuta 1949 ja nimitettiin Antioquían hiippakunnan piispaksi 6. maaliskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Palmas, jota avustivat Tulio Botero Salazar ja Aníbal Muñoz Duque.
18. kesäkuuta 1988 Acosta Arteagan johtama hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja sen nimi muuttui Santa Fe de Antioquiaksi. Acosta Arteaga toimi arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 10. lokakuuta 1992.
Different World (albumi)

| Different World Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991, Lontoo/Hull, Yhdistynyt kuningaskunta
 Julkaistu: helmikuu 1991
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Trevor Bolder
 Tyylilaji: hard rock   heavy metal
 Kesto: 43.48
 Levy-yhtiö: Legacy Records
Listasijoitukset
 Ei tunnettuja listasijoituksia.
Uriah Heepin muut studioalbumit
| Raging Silence 1989 | Different World 1991 | Sea of Light 1995 |
Different World on brittiläisen hard rock -yhtye Uriah Heepin kahdeksastoista studioalbumi vuodelta 1991. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, jolta ei julkaistu singleä yhtyeen kotimaassa. Levyn tuotti yhtyeen basisti Trevor Bolder, koska aiemman studioalbumin, Raging Silencen, tuottanut Richard Dodd ei ollut käytettävissä. Levy-yhtiö Legacy Records epäonnistui uuden levyn sekä sitä seuranneen kiertueen promotoinnissa eikä levy yltänyt listoille.
Kappaleet

A-puoli
Blood on Stone – 4.38 (säv. Trevor Bolder)
Which Way Will the Wind Blow – 4.52 (säv. Bolder)
All God's Children – 4.20 (säv. Mick Box/Phil Lanzon)
All for One – 4.27 (säv. Bolder)
Different World – 4.15 (säv. Box/Lanzon)
B-puoli
Step by Step – 4.07 (säv. Bolder)
Seven Days – 3.35 (säv. Box/Lanzon)
First Touch – 3.54 (säv. Lanzon)
One on One – 4.05 (säv. Box/Lanzon)
Cross That Line – 5.35 (säv. Box/Lanzon)
Kappaleet > Expanded De-Luxe Edition -bonuskappaleet (Sanctuary 2006)

Stand Back – 3.56 (alun perin ainoastaan CD-versiolla julkaistu kappale, säv. Box/Lanzon)
Powers of Addiction – 4.11 (ennenjulkaisematon demo, säv. Bolder)
Holy Roller – 5.02 (ennenjulkaisematon, säv. Box/Bolder/Lanzon/Lee Kerslake/Bernie Shaw)
Blood on Stone – 7.02 (ennenjulkaisematon versio, säv. Bolder)
Cross That Line – 5.59 (ennenjulkaisematon versio, säv. Box/Lanzon)
Singlet

Nimikappaleesta ”Different World” julkaistiin myynninedistämiseen single Saksassa.
Kokoonpano

Mick Box – kitarat, laulu
Lee Kerslake – rummut, laulu
Trevor Bolder – bassokitara, laulu
Phil Lanzon – kosketinsoittimet, laulu
Bernie Shaw – laulu
Kokoonpano > Vierailijat

Brett Morgan – rummut
Danny Wood – harmonikka
Benny Marshall – huuliharppu
El Salvadorin jalkapallomaajoukkue

El Salvadorin jalkapallomaajoukkue edustaa El Salvadoria jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi El Salvadorin jalkapalloliitto. El Salvador kuuluu FIFAn jalkapalloliittoon.
El Salvador on selviytynyt kaksi kertaa MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Meksikossa 1970 se hävisi alkulohkon otteluissaan Belgialle 0–3, Meksikolle 0–4 ja Neuvostoliitolle 0–2 pudoten jatkosta. El Salvador hävisi kaikki kolme otteluaan myös Espanjan MM-kisoissa 1982. Ensimmäisessä ottelussaan se koki MM-lopputurnaushistorian  suurimman tappion hävittyään Unkarille 1–10. Luis Ramírez Zapata teki ottelussa El Salvadorin toistaiseksi ainoan maalin MM-lopputurnauksissa. Alkulohkon muissa otteluissa joukkue hävisi Belgialle 0–1 ja Argentiinalle 0–2.
El Salvador oli mukana Méxicon olympialaisten 1968 jalkapalloturnauksessa. Se hävisi alkulohkon otteluissa Unkarille 0–4 ja Israelille 1–3 sekä pelasi Ghanan kanssa tasapelin 1–1.
Alueellisissa kilpailuissa El Salvador on voittanut CCCF:n mestaruuden vuonna 1943, Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailut vuosina 1954 ja 2002 sekä Keski-Amerikan kisat 1977.
Aiheesta muualla

El Salvadorin jalkapalloliiton virallinen sivusto (espanjaksi)
CONCACAF:n maajoukkueet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Anguilla |  Antigua ja Barbuda |  Aruba |  Bahama |  Barbados |  Belize |
|  Bermuda |  Bonaire1 |  Brittiläiset Neitsytsaaret |  Caymansaaret |  Costa Rica |  Curaçao |
|  Dominica |  Dominikaaninen tasavalta |  El Salvador |  Grenada |  Guadeloupe1 |  Guatemala |
|  Guyana |  Haiti |  Honduras |  Jamaika |  Kanada |  Kuuba |
|  Martinique1 |  Meksiko |  Montserrat |  Nicaragua |  Panama |  Puerto Rico |
|  Ranskan Guayana1 |  Saint Kitts ja Nevis |  Saint Lucia |  Saint Vincent ja Grenadiinit |  Saint-Martin1 |  Sint Maarten1 |
|  Suriname |  Trinidad ja Tobago |  Turks- ja Caicossaaret |  Yhdysvallat |  Yhdysvaltain Neitsytsaaret |  |
Entisiä joukkueita:: 
 Alankomaiden Antillit: 
1 Maa on CONCACAF:n jäsen, mutta ei kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäsen.
Elli Juntunen

| Elli Juntunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1901  Viitasaari
Kuollut: 18. tammikuuta 1990 (88 vuotta)  Kiuruvesi
Poliitikko
Puolue:  SKDL
Asema:  kansanedustaja, kunnanvaltuutettu
Vaalipiiri:  Kuopion läänin läntinen vaalipiiri
Kotipaikka:  Kiuruvesi
Elli Maria Juntunen (27. huhtikuuta 1901 Viitasaari – 18. tammikuuta 1990 Kiuruvesi) oli suomalainen SKDL:ää edustanut poliitikko. Juntunen toimi kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1951–1954 ja hän vaikutti Kiuruveden kunnallispolitiikassa. Juntunen oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1950 ja 1956.
Juntunen työskenteli pääasiassa kirjanpitäjänä 1920-luvulta 1970-luvun puoliväliin. Vuosina 1944–1948 hän oli Kiuruveden kansanhuollon apulaisjohtaja.
Ela Gandhi

Ela Gandhi vuonna 2018
Ela Gandhi (s. 1. heinäkuuta 1940) on eteläafrikkalainen rauhanaktivisti ja poliitikko. Hän oli Afrikan kansalliskongressin kansanedustaja Etelä-Afrikan parlamentissa vuosina 1994–2004. Hän on Mahatma Gandhin pojan Manilalin tytär. Hän oli useita kertoja vankilassa vastustaessaan apartheid-politiikkaa. Hän teki 20 vuotta järjestötyötä lastenoikeuksiin keskittyneissä järjestöissä. Hän perusti vuonna 2000 Satyagraha-ilmaisjakelulehden, jonka tarkoitus oli painottaa koulutuksen merkitystä ja rotujen sekä kulttuurien välistä yhteisymmärrystä.
Gandhi vastaanotti vuonna 2002 Kristuksen yhteisön kansainvälisen rauhanpalkinnon väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta. Vuonna 2007 Intian hallitus kunnioitti häntä Padma Bhushanilla. Vuonna 2014 Intian presidentti Pranab Mukherjee myönsi hänelle ulkointialaisille annettavan Pravasi Bharatiya Samman -palkinnon Intian ja Etelä-Afrikan suhteiden parantamisesta. Samana vuonna hän vastaanotti Etelä-Afrikassa tunnustuksen toiminnastaan Umkhonto we Sizwessä.
Gandhi tapasi aviomiehensä Mewa Ramgobinin Natalin yliopistolla. Heillä on kolme tytärtä ja kaksi poikaa, joista toinen murhattiin 24-vuotiaana vuonna 1993.
Edgar Sillman

Edgar Aleksander Sillman (30. syyskuuta 1891 Muolaa – 13. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen maisteri, kirjanpitäjä ja kirjailija.
Suomen sisällissodan alkaessa Sillman kuului suojeluskuntaan ja toimi komppanianpäällikkönä. Hänet surmattiin Helsingissä helmikuun puolivälissä.
Teoksia

Kivennavan linna. Kaukomieli 5/1912
Piirteitä Kivennavan pitäjän historiasta Ruotsin vallan aikana.     Helsinki 1913
Mikä oli Riitamaa? .    Suomen Museolehti 1/1914
Historiallisia kansantaruja Kivennavalta.    Kotiseutu 1915
Joululeikit Kivennavalla.     Kotiseutu 1915
Kotiseutututkimus Kivennavalla.    Kotiseutu 1915
Pirukki.      Kotiseutu 1915
Sananen kansantaruista Kivennavalla.     Kotiseutu 1915
Itä vai länsi : kertomus Karjalan vapaustaistelusta.    Otava 1917
Lisiä Lintulan lahjoitusmaan historiaan.      Kaukomieli 6/1917
Suomennoksia

majuri Löffler : Strategia, suomentanut Edgar Sillman.     Otava 1917
Edna Kiplagat

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edna Kiplagat Lontoon maratonilla 2011. |  Edna Kiplagat Lontoon maratonilla 2011. |  Edna Kiplagat Lontoon maratonilla 2011. |  |
Maa:   Kenia
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Daegu 2011 | maraton |  |
|  Kultaa | Moskova 2013 | maraton |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2017 | maraton |  |
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Fukuoka 2006 | pitkän matkan  joukkuekilpailu |  |
Edna Ngeringwony Kiplagat (s. 15. syyskuuta 1979) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kiplagat sijoittui Kapkaupungin maastojuoksun MM-kilpailuissa 1996 tyttöjen kilpailussa viidenneksi. Hän sai saman vuoden Sydneyn alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.53,06. Hän oli maastojuoksun MM-kilpailuissa Torinossa 1997 tyttöjen kilpailussa neljäs ja kuului Kenian kultajoukkueeseen joukkuekilpailussa. Hän sai Annecyn alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1998 pronssia 3 000 metrillä ajalla 9.05,46.
Kiplagat sijoittui Fukuokan maastojuoksun MM-kilpailuissa 2006 pitkällä matkalla 13:nneksi ja sai kultaa joukkuekilpailussa. Hän voitti 2010 Los Angelesin maratonin ajalla 2.25.38 ja New Yorkin maratonin ajalla 2.28.20. Hän sijoittui kolmanneksi Lontoon maratonilla 2011 ennätyksellään 2.20.46. Myöhemmin samana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Daegussa juostuaan Kenian kolmoisvoittoon päättyneessä kilpailussa ajan 2.28.43. Vuonna 2012 Kiplagat sijoittui toiseksi Lontoon maratonilla ennätyksellään 2.19.50. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 20:nneksi. Lontoon maratonilla 2013 hän oli toinen. Vuonna 2013 hän uusi maailmanmestaruutensa Moskovassa ajalla 2.25.44. Hän voitti Lontoon maratonin 2014 ajalla 2.20.21. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui viidenneksi.
Kiplagat sijoittui 2016 Tokion maratonilla kolmanneksi ja Chicagon maratonilla toiseksi. Hän voitti Bostonin maratonin 2017 ajalla 2.21.52.  Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sai hopeaa ajalla 2.27.18. Vuonna 2019 hän oli Bostonin maratonilla toinen ja Dohan MM-kilpailuissa neljäs.
Aiheesta muualla

Edna Kiplagat Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Naisten maratonin maailmanmestarit
Edward William Vernon Harcourt

Edward William Vernon Harcourt (1825–1891) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Hänen isänsä oli tiedemies William Vernon Harcourt (1789–1871). Hänen samanniminen veljensä William Vernon Harcourt (1827–1904) oli poliitikko.
Harcourt tutki Madeiran luontoa ja julkaisi kirjan Sketch of Madeira (1851), jossa hän kuvaili ja nimesi muun muassa madeirankeijun (Oceanodroma castro).
Myöhemmin hän siirtyi politiikkaan ja toimi muun muassa Oxfordshiren sheriffinä 1875 ja parlamenttiedustajana 1878–1885.
Teoksia

Sketch of Madeira (1851)
Sporting in Algeria (1859).
Dying Is Your Latest Fashion

| Dying Is Your Latest Fashion Escape the Fate |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. syyskuuta 2006
 Tuottaja(t): Ryan Baker Michael ”Elvis” Baskette
 Tyylilaji: post-hardcore, emo, metalcore
 Kesto: 43.21
 Levy-yhtiö: Epitaph
Escape the Faten muut julkaisut
|   | Dying Is Your Latest Fashion 2006 | This War Is Ours 2008 |
Dying Is Your Latest Fashion on Escape the Fate -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2006. Albumin tuottajana toimivat Ryan Baker ja Michael Baskette sekä levy-yhtiönä Epitaph Records. Albumin nimi on peräisin ”Situations”-kappaleen sanoituksista.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Webs We Weave | 2.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | When I Go Out, I Want to Go Out on a Chariot of Fire | 4.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Situations | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Guillotine | 4.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Reverse This Curse | 3.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Cellar Door | 4.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | There’s No Sympathy for the Dead | 5.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | My Apocalypse | 4.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Friends and Alibis | 4.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Not Good Enough for Truth In Cliché | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | One For the Money | 3.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Day I Left the Womb | 2.25 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 43.21 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Ronnie Radke – laulu, akustinen kitara
Max Green  – basso, taustalaulu
Bryan ”Monte” Money – rytmikitara
Omar Espinosa – rytmikitara, taustalaulu
Robert Ortiz  – rummut, lyömäsoittimet
Vastaanotto > Arvostelut

Allmusic ()
Punknews.org ()
Soundi:
Sputnikmusic ()
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
US Top Heatseekers: 12
US Top Independent Albums: 19