stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jouko Myrrä
Pelaajaura

Myrrä pelasi kaudella 1987–1988 Tapparan alle 20-vuotiaiden juniorijoukkueessa, jossa teki 35 ottelussa 36 tehopistettä. Hän jatkoi joukkueessa myös seuraavalla kaudella tehden 35 ottelussa 34 maalia sekä yhteensä 57 tehopistettä. Hän oli A-junioreiden maalipörssin kolmannella sijalla. Hän pelasi viidessä pudotuspeliottelussa ja teki kolme maalia sekä kolme syöttöpistettä. Kauden päätteeksi Myrrä valittiin pelaamaan vuoden 1989 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän teki turnauksen seitsemässä ottelussa yhden syöttöpisteen.
Tämän jälkeen Myrrä pelasi viiden kauden ajan alemmilla sarjatasoilla kuten KooKoossa kauden 1991–1992, kunnes pääsi kaudella 1993–1994 tekemään liigadebyyttinsä Rauman Lukon riveissä. Lukko voitti kauden päätteeksi pronssia, tosin Myrrä ei mitalia saanut pelattuaan vain yhden runkosarjan pelin. Seuraavaksi kaudeksi 1994–1995 Myrrä siirtyi TuTo Hockeyn riveihin ja pelasi 47 ottelua tehden yhdeksän maalia sekä kolme syöttöpistettä. Myrrä jatkoi TuTossa myös toisen kauden ajan tehden 50 ottelussa kymmenen pistettä. TuTo joutui kauden päätteeksi karsintoihin, joissa Myrrä teki kaksi maalia sekä kaksi syöttöpistettä. TuTo kuitenkin tippui toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, silloiseen I-divisioonaan.
Myrrä pelasi TuTossa vielä yhden kauden, jonka jälkeen siirtyi kaudeksi 1997–1998 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen EV Duisburgiin, jossa pelasi kauden aikana myös kuusi muuta suomalaista. Hän teki 33 ottelussa 20 maalia ja sai yhtä monta syöttöpistettä. Loppukaudeksi Myrrä kuitenkin palasi TuToon, jossa teki 14 tehopistettä pelaamissaan 18 runkosarjaottelussa. Kolmessa pudotuspeliottelussa hän teki yhden maalin.
Kaudeksi 1998–1999 Myrrä siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Pelicansiin, jossa teki runkosarjassa 28 ottelussa 17 maalia sekä yhteensä 32 tehopistettä. Pelicans eteni liigakarsintoihin, joissa Myrrä teki yhdeksän ottelun aikana seitsemän maalia ja yhteensä kymmenen tehopistettä. Joukkue nousi karsintojen päätteeksi pääsarjatasolle. Myrrä jatkoi Pelicansin SM-liigajoukkueessa vielä kahden kauden ajan pelaten 98 runkosarjaottelua.
Kauden 2001–2002 aikana Myrrä pelasi II-divisioona-joukkue Kiekko-67:ssä, Mestis-joukkue TuTossa sekä itävaltalaisessa EHC Lustenaussa. Lustenaussa hän jatkoi myös kaudella 2002–2003 ollen liigan paras maalintekijä viimeisteltyään 39 pelaamassaan ottelussa 32 osumaa.
Myrrä jatkoi vielä viiden kauden ajan Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes lopetti pelaajauransa kauden 2007–2008 jälkeen. Tänä aikana hän voitti kaksi peräkkäistä mestaruutta kausina 2005–2006 ja 2006–2007.
Valmentajaura

Myrrä piti pelaajauransa päättymisen jälkeen yhden välikauden, jonka jälkeen siirtyi valmentamaan Tampereen Ilveksen C-juniorijoukkuetta. Ensimmäisen kerran hän onnistui valmentamaan joukkueen pudotuspeleihin kaudella 2011–2012, jolloin se eteni neljännesfinaaleihin. Tämän jälkeen hän valmensi alle 16-vuotiaita vielä yhden kauden, 2012–2013, ajan ennen kuin siirtyi vanhempiin junioreihin.
Myrrä siirtyi kaudeksi 2013–2014 Ilveksen alle 20-vuotiaiden joukkueen päävalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudella joukkue eteni neljännesfinaaleihin. Myrrän toisella valmennuskaudella, 2014–2015, Ilves onnistui voittamaan A-nuorten runkosarjan, mutta joukkue joutui lopulta pronssiotteluun, jonka se hävisi. Myrrä palkittiin kauden päätteeksi liigan parhaalle valmentajalle annettavalla Hannu Aravirta -palkinnolla. Kolmannella kaudellaan, 2015–2016, Myrrä valmensi Ilveksen nuorten Suomen mestaruuteen. Ilves voitti finaaleissa Espoo Bluesin voitoin 2–0.
Kaudeksi 2016–2017 Myrrä siirtyi apuvalmentajaksi Karri Kiven johtamaan Ilveksen liigajoukkueen valmennustiimiin. Myrrästä tuli Ilveksen päävalmentaja kauden 2019–2020 alussa kun Karri Kivi sai potkut.
Myrrä siirtyi Kiven tilalle Ilveksen päävalmentajaksi syyskuussa 2019 ja teki marraskuussa 2020 kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa. Ilves tiedotti lokakuun 2022 alussa että Myrrä on vapautettu päävalmentajasopimuksestaan ja Antti Pennanen aloittaa uutena päävalmentajana välittömästi. Ilves oli tällöin liigan sarjataulukossa ensimmäisenä.
Huhtikuussa 2024 Myrrä siirtyi jääkiekon SM-liigassa pelaavan KooKoon uudeksi päävalmentajaksi 2+1-vuotisella sopimuksella.
Juhani Koskinen (kaupunginjohtaja)

Kaarlo Juhani Koskinen (28. toukokuuta 1929 Suonenjoki – 17. tammikuuta 2018 Kuopio) oli suomalainen opettaja, kuntapoliitikko ja kuntajohtaja. Hän toimi Kuopion apulaiskaupunginjohtajana 1970–1982 ja kaupunginjohtajana 1982–1990.
José Bono

| José Bono |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1950 (ikä 73) Salobre
Poliitikko
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Asema:  Kastilia- La Manchan itsehallintoalueen presidentti 1983-2004 Espanjan puolustusministeri 2004-2006 Edustajainhuoneen puhemies 2008-2011
 Nimikirjoitus
José Bono (s. 14. joulukuuta 1950) on espanjalainen sosialistisen työväenpuolueen (PSOE) poliitikko.
Hän oli Espanjan puolustusministeri vuosina 2004–2006 ja Kastilia- La Manchan aluehallituksen puheenjohtaja vuosina 1983–2004. Hän toimi edustajainhuoneen puhemiehenä 2008–2011.
Jeremy Morin

| Jeremy Morin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1991 (ikä 33) Auburn, NY, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jet, Mo, J-Mo
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  SC Bern
Sarja:  National League A
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Rockford IceHogs (AHL) Chicago Blackhawks (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Toronto Marlies (AHL) San Jose Barracuda (AHL) Syracuse Crunch (AHL) Tucson Roadrunners (AHL) Jugra Hanty-Mansijsk (KHL) South Carolina Stingrays (ECHL) HPK (SML)
NHL-varaus:  45. varaus, 2010 Atlanta Thrashers
Jeremy Morin (s. 16. huhtikuuta 1991 Auburn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa 3. tammikuuta 2018 asti ulottuvalla sopimuksella Sveitsin National League A:n SC Bernissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Morin on pelannut urallaan aiemmin NHL:ssä 82 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 10+12=22 ja keräten 71 jäähyminuuttia. Hänet tunnettiin varsinkin juniorina hyvänä maalintekijänä. Morin laukoo oikealta.
Ura > Seuraura > Junioriura

Morin pelasi kaudella 2006–2007 EJHL-junioriliigan Syracuse Jr. Starsissa. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 26+28=54, joilla Morin jakoi koko liigan maalipörssin kuudennen sijan Boston Jr. Bruinsin Jake Coylen ja Steve Mosesin kanssa sekä sijoittui pistepörssissä kymmenenneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi EJHL:n vuoden tulokkaaksi. Kitchener Rangers varasi Morinin 69. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2007. Kaksi seuraavaa kautta hän vietti Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. NAHL-junioriliigaa. Kaudella 2008–2009 Morin oli US NTDP:n paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 33+26=59.
Atlanta Thrashers varasi Morinin toisella kierroksella 45. pelaajana vuoden NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Morinin kaksi vuotta aiemmin varanneen Kitchener Rangersin OHL-joukkueeseen. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 47+36=83. Morin jakoi koko OHL:n maalipörssin neljännen sijan Barrie Coltsin Alex Hutchingsin kanssa. Pudotuspeleissä hän oli 12 osumallaan Rangersin toiseksi paras maalintekijä Jeff Skinnerin jälkeen. Morin pelasi kauden aikana OHL:n tähdistöottelussa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Seuraura > NHL-tulokassopimusvuodet Blackhawksissa

Kesäkuussa 2010 Morin teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Jo samassa kuussa seura kuitenkin kauppasi hänet, Marty Reasonerin ja Joey Crabbin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Dustin Byfuglieniin, Brent Sopeliin, Ben Eageriin ja Akim Aliuun. Morin aloitti kauden 2010–2011 AHL-joukkue Rockford IceHogsissa, jossa hän pelasi suurimman osan kaudestaan tehden 22 runkosarjaottelussa tehot 8+4=12. Morin debytoi Blackhawksin NHL-joukkueessa 6. marraskuuta 2010 vieraissa Atlanta Thrashersia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.54 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Morin teki kuudennessa ottelussaan 8. joulukuuta 2010 Dallas Starsia vastaan. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana kaikkiaan yhdeksän runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3. Tammikuussa 2011 AHL-ottelussa tullut aivotärähdys jätti Morinin kauden kuitenkin yhteensä vain 31 runkosarjaottelun mittaiseksi.
Kauden 2011–2012 Morin pelasi myös suurimmaksi osaksi IceHogsissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies hän oli tehoilla 18+22=40. Morin jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Brandon Pirrin kanssa lukemalla +9. Hän pelasi kauden aikana kolme NHL-ottelua. Kauden 2012–2013 Morin vietti osaksi NHL:n työsulunkin vuoksi suurimmaksi osaksi farmissa. Hän oli IceHogsin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 30+28=58. Morin jakoi koko AHL:n maalipörssin viidennen sijan Toronto Marliesin Ryan Hamiltonin ja Providence Bruinsin Jamie Tardifin kanssa. Hän pelasi kauden aikana kolme NHL-ottelua.
Morin pelasi kauden 2013–2014 suurimmaksi osaksi jälleen farmijoukkue IceHogsissa, jossa hän teki piste per peli -tahdilla 47 runkosarjaottelussa tehot 24+23=47, joilla Morin oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Adam Clendeningin jälkeen. Morin valittiin AHL:n helmikuun 2014 kuukauden pelaajaksi. NHL:n puolella hän pelasi kauden aikana 24 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 5+6=11. Kesäkuussa 2014 Morin teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa. Hän otti paikan seuran NHL-kauden 2014–2015 avauskokoonpanosta ja pelasi 15 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes Morin lähetettiin farmiin. Hän pelasi IceHogsissa kolme ottelua, kunnes Blackhawks kauppasi Morinin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Tim Erixoniin joulukuussa 2014. Morin pelasi koko loppukauden seuran NHL-vahvuudessa tehden 28 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6. Hän joutui jättämään kuitenkin 25 ottelun väliin ylävartalovamman vuoksi.
Ura > Seuraura > Kiertolaisuus farmijoukkueissa

Kesäkuussa 2015 Blue Jackets kauppasi Morinin takaisin Chicago Blackhawksiin Artjom Anisimovin, Marko Daňon, Corey Troppin ja kesän 2016 neljännen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Brandon Saadiin, Michael Paliottaan ja Alex Broadhurstiin. Morin pelasi alkukauden 2015–2016 AHL-joukkue Rockford IceHogsissa, kunnes tammikuussa 2016 Blackhawks kauppasi hänet Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Richard Pánikiin. Morin pelasi 13 ottelua seuran farmijoukkueessa, jonka jälkeen Maple Leafs kauppasi hänet edelleen James Reimerin kanssa San Jose Sharksiin vaihdossa Alex Stalockiin, Ben Smithiin ja kesän 2018 neljännen kierroksen varausvuoroon. Morin pelasi loppukauden AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuudessa.
Heinäkuussa 2016 Morin teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hän pelasi alkukauden 2016–2017 AHL-joukkue Syracuse Crunchin vahvuudessa, kunnes helmikuussa 2017 Lightning kauppasi Morinin Arizona Coyotesiin vaihdossa Stefan Fournieriin. Coyotes oli jo hänen kuudes NHL-organisaationsa kahden vuoden aikana ja koko Morinin uralla. Hän pelasi loppukauden AHL-joukkue Tucson Roadrunnersin vahvuudessa.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Eurooppaan

Kaudeksi 2017–2018 Morin siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Jugra Hanty-Mansijskiin. Hän ehti pelata siellä vain kolme ottelua ilman tehopisteitä, kunnes Morinin sopimus purettiin syyskuussa 2017. Jugran päävalmentaja Igor Zaharkinin mukaan hänen tasonsa vain ei riittänyt. Lokakuussa Morin siirtyi alustavalla sopimuksella ECHL-joukkue South Carolina Stingraysiin. Hänen mukaansa Morinin hyvä ystävä valmensi joukkuetta ja pyysi häntä sinne hakemaan pelituntumaa. Morin pelasi Stingraysissa kaksi ottelua, kunnes hän siirtyi lokakuun lopulla vuoden mittaisella ja kuukauden mittaisen koeajan sisältävällä sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi siellä seitsemän ottelua tehopistein 1+3=4, mutta Morin jäi lopulta kuitenkin ilman jatkosopimusta. Joulukuussa hän siirtyi 3. tammikuuta 2018 asti ulottuvalla sopimuksella Sveitsin National League A:n SC Berniin, jonne Morin hankittiin paikkaamaan Mika Pyörälän loukkaantumista.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2015 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saskatchewan 2010 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Buffalo 2011 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2009 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kazan 2008 | jääkiekko |  |
Morin edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Morin pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen pronssiin. Vuoden 2011 turnauksessa hän toimi Yhdysvaltojen varakapteenina.
Morin pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja ensimmäinen turnaus pronssiin. Hän jakoi koko vuoden 2008 turnauksen maalipörssin voiton Valko-Venäjän Aljaksandr Faminin kanssa sekä Yhdysvaltojen sisäisen pistepörssin voiton Robbie Czarnikin kanssa tehoilla 6+2=8. Morin oli myös vuoden 2009 turnauksessa joukkueensa paras maalintekijä kuudella osumallaan. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008, jolloin Morin voitti hopeaa. Hän jakoi koko turnauksen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa sekä voitti Yhdysvaltojen sisäisen pistepörssin tehoilla 6+2=8.
Muuta

Morinin isoveli Chad on pelannut jääkiekkoa puolustajana. Heidän serkkunsa on SM-liigakin pelannut entinen ammattilaisjääkiekkopuolustaja Justin Forrest.
Tilastot

Jeremy Morin OHL-joukkue Kitchener Rangersin paidassa kaudella 2009–2010.
Jon Balke

Jon Balke vuonna 2006.
Jon Balke (s. 7. kesäkuuta 1955, Hamar, Norja) on norjalainen jazzpianisti, säveltäjä ja yhtyeenjohtaja.
Ammattimaisen uransa Balke aloitti vuonna 1974 soittaen useiden norjalaisten kärkinimien kanssa (muun muassa basisti Arild Andersenin ja kitaristi Jon Ebersonin sekä useiden laulajien yhtyeissä). 1970-luvun loppupuolella Balke työskenteli ja levytti myös monien ulkomaisten muusikoiden kanssa (muun muassa Archie Shepp, John Surman sekä Marilyn Mazur). 1980-luvulla Balke sävelsi paljon musiikkia teatteriesityksiin, taidenäyttelyihin, big bandeille ja kamariorkestereille sekä jatkoi soittamista useissa jazzyhtyeissä. Balke on tehnyt myös paljon yhteistyötä visuaalisten taiteilijoiden ja koreografien kanssa.
Magnetic North Orchestra

Magnetic North Orchestra -yhtyeen debyyttikonsertti oli vuonna 1992. Ideana oli yhdistää perkussioryhmä, jousikvartetti sekä jazzsekstetti ja tutkia tämän epätavallisen instrumentaation mahdollisuuksia. Magnetic North Orchestra on ikään kuin jatke Oslo 13 -yhtyeelle pienellä miehistömuutoksella ja jousien lisäyksellä. Tämän jälkeen orkesteriin on jäänyt noin kahdeksan muusikon ydinryhmä, joka tarpeen mukaan muuttuu isommaksi yhtyeeksi tai pianotrioksi.
Tärkeimpiä yhtyeitä

Masqualero
Oslo 13
Magnetic North Orchestra
Jøkleba
Batagraf
Diskografia

Nonsentration (Oslo 13, 1992)
Further (Magnetic North Orchestra,	1994)
Rotor (Cikada String Quartetin kanssa)
Saturation
Solarized (Magnetic North Orchestra)
Kyanos (Magnetic North Orchestra, 2002)
Diverted Travels (Magnetic North Orchestra, 2004)
Statements (Batagraf, 2005)
Book of Velocities (2007), soolopianolevy
Aiheesta muualla

Jon Balken kotisivut
Magnetic North Orchestran kotisivut
José de Lanza Neto

José de Lanza Neto (s. 31. joulukuuta 1952) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Jaboticabalin hiippakuntaan 31. lokakuuta 1980 ja nimitettiin Londrinan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Madesin titulaaripiispaksi 23. kesäkuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Fernando Antônio Brochini, jota avustivat Luíz Eugênio Pérez ja Albano Bortoletto Cavallin.
De Lanza Neto sai 13. kesäkuuta 2007 nimityksen Guaxupén piispaksi.
José de León Toral

José de León Toral
José de León Toral (23. joulukuuta 1900 – 9. helmikuuta 1929) oli katolilainen, joka murhasi kenraali Álvaro Obregónin 17. heinäkuuta 1928 tämän tultua valituksi uudelleen Meksikon presidentiksi. Murhan taustalla oli Obregónin ja Plutarco Elías Callesin kirkonvastaisuusselvennä. Calles kohdisti kirkkoon suoranaista vainoa, joka johti kristittyjen Cristero-kapinan puhkeamiseen vuonna 1926.
León Toral ampui Obregónin tälle järjestetyissä pidoissa La Bombilla -nimisessä ravintolassa. Hän oli tekeytynyt pilapiirtäjäksi. Obregón ilmaisi olevansa tyytyväinen León Toralin piirrokseen, mutta joutui hetken kuluttua tämän tappamaksi. León Toral pidätettiin, todettiin syylliseksi ja teloitettiin. Häntä tekoon yllyttänyt nunna Concepción Acevedo de la Llata eli "La Madre Conchita" sai vankeustuomion.
Jämsänjärvi

| Jämsänjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  62°01′12″N, 24°53′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Laskujoki:  Hanhioja Karppijärveen
Järvinumero:  14.514.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,4 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  890 m  
Rantaviiva:  3,594 km  
Pinta-ala:  66,944 ha   
Tilavuus:  0,00328489 km³  
Keskisyvyys:  4,91 m  
Suurin syvyys:  17 m  
Saaria:  ei saaria
 fiJämsänjärvi 
Jämsänjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Ehunsalmen lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 23 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 83 kilometriä koilliseen.
Maantietoa

Jämsänjärvi on 1,2 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Jämsänjärvi sijaitsee Kuoreveden koilliskolkassa. Sen länsipuolella on Liesjärvi. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,28 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,9 metriä. Järvellä on kaksi noin 12-metristä syvännettä ja yksi paljon syvempi. Siinä on vettä 17 metriä ja tämä syvänne sijaitsee järven länsirannan edustalla tulo-ojan lähellä . Järven rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä. Jämsänjärven kaakkoispuolella on viljelysaukea, muutoin järven rannat ovat metsäiset.
Jämsän ja Kuoreveden kuntaraja kulki aikoinaan Jämsänjärven halki siten, että järven länsi- ja keskiosa kuului Kuoreveden kuntaan. Aivan rajan tuntumassa Kuoreveden puolella karttaan on merkitty miilu, joka tosiasiassa kuitenkin on maakellarin tai korsukuopan raunio.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Lahnajoen valuma-alueeseen (14.514) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,4 metriä mpy. Vedet virtaavat Liesjärven koilliskulmasta laskuojaa Jämsänjärven luoteiskulmaan. Jämsänjärven etelärannalta lähtee Hanhioja kaakkoa kohti laskien lopulta Karppijärveen.
Jon Fontas

| Jon Fontas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1955 Arlington, MA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–1985
Seurat:  Univ. of New Hampshire (NCAA) Saginaw Gears (IHL) Oklahoma City Stars (CHL) Minnesota North Stars (NHL) Baltimore Clippers (EHL) Jokerit (SML) JoKP (I-div.) SaiPa (SML)
Jon Fontas (s. 16. huhtikuuta 1955 Arlington, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän pelasi rightilta.
Ura

Vuodet 1974–1978 Fontas pelasi New Hampshiren yliopistojoukkueessa. Hän oli kaudella 1976–1977 tehoilla 27+37=64 joukkueen sisäisen pistepörssin kolmas Bob Millerin ja Ralph Coxin jälkeen. Sekä Miller että Cox pelasivat Fontasin tapaan myöhemmin myös SM-liigassa. Kaudella 1977–1978 Fontas oli tehoilla 31+33=64 New Hampshiren toiseksi paras pistemies Coxin jälkeen. He jakoivat yhdessä joukkueen sisäisen maalipörssin voiton.
Kausi 1978–1979 Fontasilla kului IHL:n Saginaw Gearsissa, jossa hänet palkittiin vuoden yhdysvaltalaissyntyneenä tulokkaana Ken McKenzie Trophyllä. Fontas teki IHL:n runkosarjassa 79 ottelussa tehot 36+45=81, joilla hän oli Gearsin toiseksi paras pistemies Marcel Comeaun kanssa. Fontasia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän teki syyskuussa 1979 sopimuksen vapaana agenttina Minnesota North Starsin kanssa. Fontas pelasi siellä sekä kaudella 1979–1980 että 1980–1981 yhden NHL-ottelun. Kauden 1979–1980 hän pelasi lähinnä CHL:n Oklahoma City Starsissa. Kaudella 1980–1981 Fontas pelasi siellä viisi ottelua, mutta hän pelasi lähes koko kauden EHL-joukkue Baltimore Clippersissä. Fontas teki siellä 63 runkosarjaottelussa tehot 25+47=72, joilla hän oli joukkueen sisäisen pistepörssin toinen Gerry Ciarcian jälkeen.
Pohjois-Amerikan vuosien jälkeen Fontas pelasi neljä kautta Suomessa. Hän pelasi kauden 1981–1982 SM-liigajoukkue Jokereissa, jossa 36 ottelussa syntyi tehot 20+23=43. Fontas voitti Jokereiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Jokerit joutuivat keväällä 1982 liigakarsintoihin, mutta onnistuivat säilyttämään sarjapaikkansa. He voittivat kolmannessa ja ratkaisevassa karsintaottelussaan JYPin murskalukemin 11–2. Fontas oli Jokereiden tehokkain pelaaja tehoilla 3+4=7.
Vuodet 1982–1984 Fontas pelasi I-divisioonaa Joensuun Kiekko-Pojissa. Kaudella 1982–1983 hän oli tehoilla 25+34=59 sarjan pistepörssin toinen FoPSin Jouni Rinteen jälkeen. Fontasin jälkeen pistepörssissä sijoilla 3. ja 4. olivat joukkuetoverit Hannu Kapanen ja Pekka Räsänen, joiden kanssa Fontas muodosti tehokkaan kolmikon. Kauden päätteeksi JoKP selvisivät liigakarsintoihin, mutta joukkue hävisi Kärpille ratkaisevassa viidennessä pelissään 4–1. Kaudella 1983–1984 Fontas oli I-divisioonan pistepörssin kolmas Rinteen ja Lukon Jari Torkin jälkeen.
Fontas palasi kaudeksi 1984–1985 SM-liigaan ja siirtyi SaiPaan. Hän oli tehoilla 12+15=27 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. SaiPan sisäisen pistepörssin voitti New Hampshiren yliopistosta tuttu joukkuetoveri Ralph Cox ja toiseksi tuli Heikki Mälkiä. SaiPa joutui keväällä 1985 liigakarsintoihin, mutta onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Kausi jäi Fontasin uran viimeiseksi.
Uran jälkeen

Nykyään Fontas asuu New Hampshiren Nashuassa. Hän on ollut vaimonsa Dianen kanssa yhdessä 28 vuotta. Heillä on kolme poikaa, joista vanhin 26-vuotias ja nuoremmat kaksoset ovat reilut 23 vuotta vanhoja.
Fontas omistaa jääkiekon valmennusopiston nimeltä The Hockey Academy, joka perustettiin vuonna 1992.
Kaudella 2015–2016 Fontas toimi EHL:ssa pelaavan New England Wolves-joukkueen General Managerina.
José de Jesús Pimiento Rodriguez

José de Jesús Pimiento Rodriguez (18. huhtikuuta 1919 – 3. syyskuuta 2019) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. joulukuuta 1941 ja nimitettiin Paston hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Apolloniksen titulaaripiispaksi 14. kesäkuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Crisanto Luque Sánchez.
Pimiento Rodriguez sai 30. joulukuuta 1959 nimityksen Monterían ja 29. helmikuuta 1964 Garzón-Neivan hiippakunnan (vuodesta 1972 pelkkä Garzón) piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokouksen. 22. toukokuuta 1975 hän sai nimityksen Manizalesin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. lokakuuta 1996.