stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latojoki

| Latojoki |
| --- | --- |
 Latojoki
 Koordinaatit: 62°55.122′N, 23°59.005′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Alajärvi
Entinen kunta:  Lehtimäki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Latojoki on kylä Alajärvellä, entisen Lehtimäen kunnan alueella kantatie 68 varrella. Latojoki on Lehtimäen alueen pohjoisin kylä, joka sijaitsee entisen Alajärven ja Lehtimäen välisen kunnanrajan tuntumassa. Myös Soinin raja on lähellä kylää. Alajärveen laskeva Levijoki virtaa kylän lävitse.
Latojoelta on Alajärven Levijoen kylään 7,5 kilometriä, Lehtimäen Keskikylään 13 kilometriä ja Alajärven keskustaan noin 15 kilometriä.
Latojoki kuuluu Pohjois-Lehtimäen kyliin, joita on myös Rantakangas, Saarimaa ja Jaakkola. Pohjois-Lehtimäen alueella on kaikkiaan 150 asukasta (2007).
Hermippe

| Hermippe |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan T. Kleyna
Löytöaika:  2001
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  21 300 000 km
Eksentrisyys:  0,2123
Kiertoaika:  634 d
Inklinaatio:  150,887
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  2,0 km
Pinta-ala:  50,27 km2
Massa:  8,9920 x 10 kg
Keskitiheys:  2,6 g/cm3
Painovoima pinnalla:  0,002 m/s2
Pakonopeus pinnalla:  9 km/s
Hermippe on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2001. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2001 J 3. Hermippe on läpimitaltaan noin 4 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 21,3 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 634 päivää. Radan inklinaatio on 151° ja eksentrisyys 0,2123.
Nykyisen nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta.
Hanna Järvi

Hanna Lydia Järvi, o.s. Vihijärvi (26. syyskuuta 1882 Korpilahti  – 18. heinäkuuta 1964 Lappeenranta) oli suomalainen kirjailija ja opettaja.
Henkilöhistoria

Hanna Järven vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Vihijärvi ja Eva Hautala ja puoliso vuodesta 1908 kansakoulunopettaja Kalle Järvi. Hanna Järvi kävi karjanhoito- ja meijerikoulun 1900, valmistui kansakoulunopettajaksi 1905 ja suoritti yliopistollisia opintoja dogmatiikassa 1911 ja kasvatusopissa 1912. Hän toimi  kansakoulunopettajana Viitasaarella 1905–1907, Petäjävedellä 1907–1908, Heinjoella 1908–1916 ja Lappeella vuodesta 1916. Lappeen kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1918–1921 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1932.
Teoksia

Partaniekan seikkailut. Karisto 1915
Töyhtöpään tarina. Otava 1915
Seppolan lasten kasvitarha. Otava 1916
Mäkelän Olavi mehiläishoitajana. Otava 1917
Rannankartanon toivo. Karisto 1917
Tarhuri Antti. Otava 1919
Parahin paikka. Valistus 1921
Piku ja Vuohikki. Otava 1921
Martan kotipuuhia. Valistus 1922
Lampela

Lampela voi tarkoittaa seuraavia:
Lampela, nykyisin autio kylä Neuvostoliitolle luovutetulla Sallan alueella
Lampela, kaupunginosa Rovaniemellä
Elina Lampela (s. 1998), suomalainen seiväshyppääjä
Hannele Lampela (s. 1982), suomalainen kirjailija
Heikki Lampela (s. 1961), suomalainen varatuomari ja asianajaja
Iida Lampela (s. 1993), suomalainen näyttelijä
Jalmari Lampela (1885–1942), suomalainen toimittaja
Jarmo Lampela (s. 1964), suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Jorma Lampela (s. 1963), suomalainen kuvittaja, karikatyyritaiteilija ja animaattori
Jukka Lampela (s. 1964), suomalainen tanssimuusikko, harmonikkataiteilija ja iskelmälaulaja
Kaija Lampela, Kaija Rahola (1920–1962), suomalainen näyttelijä, naimisissa Viljo Lampelan kanssa
Maurits Joel Lampela (1900–1918), suomalainen jääkärivääpeli
Olavi Lampela (1919–1976), suomalainen shakinpelaaja, kirjeshakin Suomen-mestari 1971
Pasi Lampela (s. 1969), suomalainen näytelmäkirjailija, novellisti, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja
Pekka Lampela (s. 1948), suomalainen elokuvaäänittäjä ja -leikkaaja
Seppo Lampela (s. 1976), suomalainen rap-artisti ja tuottaja
Teppo Lampela (s. 1969), suomalainen laulaja, kontratenori
Tiia Lampela, nyk. Tiia Aarnipuu (s. 1974), suomalainen tietokirjailija
Viljo Lampela (1918–2008), suomalainen elokuvanäytteljä, -ohjaaja ja -tuottaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lampela”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Herman Wrangel

Herman Wrangel.
Herman Wrangel (1587 tai 1584 –1643) oli ruotsalainen sotapäällikkö ja valtaneuvos, joka Kustaa II Aadolfin palvelukseen mentyään kunnostautui Puolan sodassa vuosina 1627–1629 ja saavutti loisteliaan voiton Górznon taistelussa. Vuosina 1636–1637 hän johti itäistä armeijaa Pommerissa ja joutui toimessaan alituisiin kahnauksiin Johan Banérin kanssa.
Hermione

Hermione voi viitata ainakin seuraaviin:
Hermione, hahmo antiikin kreikkalaisessa mytologiassa
Hermione, antiikin aikainen kaupunki Argoliin maakunnassa Kreikassa
Hermione Granger, hahmo Harry Potter -kirjasarjassa
121 Hermione, asteroidi
HMS Hermione (1782) 32-tykkinen viidennen luokan alus (fregatti)
HMS Hermione (1893) Astrea-luokan panssariristeilijä
HMS Hermione (74) Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä
HMS Hermione (F58) Leander-luokan fregatti
Hermione (1699), 30-tykkinen Hermione-luokan fregatti
Hermione (1706), 34-tykkinen fregatti
Hermione (1750), 24-tykkinen fregatti
Hermione (1754), 22-tykkinen fregatti
Hermione (1779), 32-tykkinen Concorde-luokan fregatti
Hermione (1803)
Hermione (1804), 40-tykkinen Hortense-luokan fregatti
Hermione (1811), 46-tykkinen fregatti
Hermione (1860), 28-tykkinen fregatti
FS Hermione (1918), Bellone-luokan sukellusvene
FS Hermione (Q211), Aurore-luokan sukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hermione”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heikki Ruokangas

| Heikki Ruokangas |
| --- | --- |
 Heikki Ruokangas 2018
Tietoja
Genret:  free jazz, avant-garde jazz, ambient
Soitin:  kitara
Levy-yhtiö:  Rockadillo Records
Kotisivut:  www.heikkiruokangas.com
Heikki Ruokangas (s. 1987 Oulu) on suomalainen kitaristi, jonka musiikki on saanut vaikutteita muun muassa jazzista, Avant-garde jazzista sekä ambient-musiikista.
Diskografia

Change Of Thought (F-IRE 2015)
Monologues (Eclipse-Music 2017)
Ruokangas-Estola-Roland (Alba Records 2017)
Mono and Dialogues (Eclipse-Music 2018)
Alone and Together-Live (Gateway Music 2019)
Diptych (Noël Akchoté 2019)
Sarja kuvia (omakustanne 2020)
Kaamos Waltz (Rockadillo Records 2020)
Aiheesta muualla

Neuguitars-haastattelu
Neuguitars-levyarvio
Kalliopää, Katri: Kun Leevi and the Leavings kohtasi metelin ja melodian, syntyi oululainen väkivaltajazz – ja kohta sitä voi kuulla myös Töölössä. Helsingin Sanomat
Lappeenrannan rautatieasema

Lappeenrannan rautatieasema (lyh. Lr, ruots. Villmanstrands järnvägsstation) sijaitsee Karjalan radalla noin kilometrin päässä Lappeenrannan kaupungin keskustasta. Asemalta matkaa kaukojunia Helsinkiin, Imatralle ja Joensuuhun. Ne pysähtyvät pääsääntöisesti raiteelle 1. InterCity-juna IC 12 Helsinkiin käyttää raidetta 3. Raiteella 1 on korotettu laituri, kun taas raiteilla 2 ja 3 sitä ei ole.
Matkustajajunien pääteasemana Lappeenranta on ollut harvinainen. Lappeenrantaa pääteasemanaan käyttivät vuoden 2019 aikataulukauden aikana pendolinot S 105/106 ja S 109/114. Vuonna 2024 Lappeenrannassa pysähtyi päivittäin noin kahdeksan kaukojunaa suuntaansa.
Lappeenrannasta erkanee Voisalmenrata ja Mustolan satamarata.
Historia

Lappeenranta jäi yli 15 kilometrin päähän rautatiestä, kun Pietarin rata rakennettiin 1860-luvun lopulla. Kaupunkiin toivottiin rautatieyhteyttä, ja sen edistämiseksi kaupunkiin rakennettiin uusi satama. Myös yksityisrataa suunniteltiin, mutta se ei toteutunut. Päätös Simola–Lappeenranta-radan rakentamisesta tehtiin keväällä 1884, kun Lappeenrantaan suunniteltiin sotilasleiriä. Rata rakennettiin nopeasti, ja ensimmäinen juna saapui Lappeenrantaan toukokuussa 1885. Virallisesti rata avattiin 1. elokuuta 1885.
Lappeenrannan asema sijoitettiin nykyisen Linnoituksen alueen eteläpuolelle. Asemarakennuksen suunnitteli Knut Nylander. Rakennus suunniteltiin III luokan asemaksi, ja se edusti uusrenessanssia. Asema-alueelle rakennettiin vesitorni ja neljäpaikkainen tiilinen veturitalli. Asemarakennuksessa oli keisarilliset odotustilat, minkä takia se tunnettiin myös nimellä Keisarinasema. Rakennus tuhoutui tulipalossa 19. tammikuuta 2013.
Asema sijaitsi aluksi Lappeen pitäjässä, mutta vuonna 1892 asema siirtyi alueliitoksessa osaksi Lappeenrannan kaupunkia. Asemalta rakennettiin kapearaiteinen rata Kaukaan sellutehtaalle vuonna 1896.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen suunniteltiin uutta ratayhteyttä Luumäeltä Lappeenrannan ja Vuoksenniskan kautta Elisenvaaraan. Rakennustyöt Lappeenrannasta Vuoksenniskaan aloitettiin 1931, ja rata avattiin kokonaisuudessaan 1934. Rata Luumäeltä Lappeenrantaan jäi vielä toteuttamatta.
Kun uutta rataa alettiin rakentaa, Lappeenrannan asemajärjestelyitä jouduttiin muuttamaan. Lappeenrannan asema sijoitettiin uudelleen kaupungin eteläpuolelle uuden radan varteen. Henkilöliikennettä ajettiin vanhalle asemalle vuoteen 1936, mutta liikennettä jatkettiin vuosina 1951–1960. Vanhaa veturitallia käytettiin 1960-luvulle.
Toisen maailmansodan jälkeen liikenneyhteys Helsingin suuntaan tuli entistä merkittävämmäksi. Luumäen ja Lappeenrannan välinen oikorata avattiin tavaraliikenteelle vuonna 1962 ja henkilöliikenteelle 1963. Vanhan Simola–Lappeenranta-radan henkilöliikenne loppui vuonna 1977 ja tavaraliikenne 1988. Rata purettiin 2003.
1990-luvulle asti Lappeenrannan rautatieasemalla kohtasi kaksi yöhenkilöjunaa noin klo 2.30: pikajuna Joensuu–Helsinki ja pikajuna Helsinki–Joensuu. Syksyllä 1993 ne siirtyivät kulkemaan Mikkelin kautta. Lappeenrannan kautta kulkee yhä yöaikaan bussien pikavuoroja.[lähde? ]
Lappeenrannan matkakeskus avattiin 8. joulukuuta 2000, jolloin linja-autoasema siirtyi keskustasta rautatieaseman yhteyteen. Muutoksen myötä huonejärjestys vaihtui rautatieasemalla. Odotussalin itäpuolella sijainnut lipunmyynti ja rahtitavaran vastaanotto siirtyivät odotussalin länsipuolelle ja vastaavasti länsipuolella ollut kahvila siirtyi odotussalin itäpuolelle (ilman erottavaa väliseinää).[lähde? ]
VR lakkautti asemalla sijainneen oman lipputoimistonsa 8. tammikuuta 2016, minkä jälkeen entisen lipputoimiston paikalla aloitti matkatoimisto Saimaa Travelin myyntipiste elokuussa 2016.
Palvelut asemalla

Rautatieaseman sisätiloissa sijaitsee odotussali, matkatoimisto, kahvila-ravintola ja VR:n lippuautomaatti. Rautatieaseman yhteydessä on taksitolppa ja kaukoliikenteen sekä paikallisliikenteen linja-autopysäkit. Matkakeskuksen vieressä sijainneen Matkahuollon palveluita on vuodesta 2018 lähtien Ratakadun K-Market asiamies-toimipisteenä. Siellä ovat matkahuolto ja posti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappeenrannan rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Lappeenrannan kartta vuodelta 1894. Rautatieasema näkyy kartan alalaidassa.
Höyryjuna Lappeenrannan rautatieasemalla 1980-luvulla.
Halo: The Flood

| Halo: The Flood |
| --- | --- |
 Alkuperäisen version kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  William C. Dietz
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Del Rey Tor Books (uusintapainos)
Julkaistu:  1.huhtikuuta.2003
Sivumäärä:  352 400 (uusintapainos)
ISBN:  0-345-45921-0
Sarja: Halo
Edeltävä:  Halo: The Fall of Reach
Seuraava:  Halo: First Strike
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Halo: The Flood on yhdysvaltalaisen William C. Dietzin vuonna 2003 kirjoittama tieteisromaani. Kirja pohjautuu vuoden 2001 videopeliin Halo: Combat Evolved. Järjestyksessään se on toinen Halo-videopelisarjan universumiin sijoittuva romaani. Vaikkakin The Flood seuraa pelin tapahtumia ja käyttää osin jopa samaa dialogia, Dietz on lisännyt kirjaan myös pelissä näkymättömiä tapahtumia.
Huolimatta siitä, että kirja nousi Publishers Weekly -lehden bestseller-listalle toukokuussa 2003, sen vastaanotto oli heikompi kuin sitä edeltäneen Halo: The Fall of Reachin. Toistuvat taistelukohtaukset sekä kirjan samankaltaisuus Combat Evolvedin kanssa nähtiin ongelmina. Dietzin kirjoitustyyli jakoi myös mielipiteitä. Sarjan seuraava osa First Strike julkaistiin saman vuoden kuluessa ja se sijoittui kahden ensimmäisen pelin väliseen aikaan.
Kirjasta julkaistiin uusintapainos lokakuussa 2010, joka korjasi aiemman version virheitä ja sisälsi uutta materiaalia.
Kirjoittaminen

Kun kirjasarjan ensimmäinen osa Halo: The Fall of Reach menestyi hyvin ja myi yli miljoona kappaletta, Microsoft ja kustantaja Del Rey sopivat uusien Halo-romaanien tuottamisesta. William C. Dietz oli alun perin vastahakoinen kirjoittamaan kirjaa, sillä hänellä ei ollut aiempaa kokemusta Halo-sarjasta. Toisekseen pelisarjan silloinen kehittäjä Bungie ja julkaisija Del Reyn emoyhtiö Random House antoivat hänelle kymmenen viikkoa aikaa kirjan kirjoittamiseen, kun normaalisti hänellä kului siihen aikaa kuusi kuukautta. Hän kuitenkin muutti mieltään huomattuaan Halon suosion paikallisessa videopeliliikkeessään ja hänen agenttinsa neuvoteltua kirjoittamisesta hyvän palkkion.
Hän ei ollut pelannut peliä aiemmin, mutta osti heti sopimuksensa jälkeen Xboxin ja Halo: Combat Evolvedin ja kirjoitti muistiinpanoja hahmojen keskusteluista. Hän luki myös The Fall of Reach -romaanin ymmärtääkseen paremmin jo valmiiksi luodun universumin. Lopulta hän tykästyi sarjaan niin, että pelasi sitä aika ajoin vielä vuosikymmenen jälkeenkin. Bungie antoi Dietzin käyttöön hänen omien sanojensa mukaan valtavan määrän taustatietoa universumista. Dietzin viimeisteltyä kirjansa Bungie tarkisti sen olevan yhteneväinen muun sarjan kanssa, sillä Bungie pitää kaikkien kirjojen kuuluvan viralliseen kaanoniin.
Dietz pyysi lupaa lisätä tarinaan ylimääräisiä hahmoja, jotta lukemisesta tulisi nautinnollisempaa heille, jotka tuntevat jo pelin tarinan. Bungie vastusti ajatusta aluksi, mutta suostui siihen sillä ehdolla, että kaikki uudet hahmot kuolisivat romaanin lopussa. Dietz oli tyytyväinen saavuttamiinsa kompromisseihin.
Tarina > Alkuasetelma ja hahmot

Halo: The Flood sijoittuu vuoteen 2552. Tapahtumat jatkuvat kirjasarjan edellisestä osasta The Fall of Reachista ja kertovat Combat Evolved -videopelin tapahtumat useammasta näkökulmasta. Ihmiskunta asuttaa satoja planeettoja ympäri galaksia, jonka on mahdollistanut ylivalonnepeudella matkustaminen sekä kryoniikka. Muukalaisliittouma Covenant on kuitenkin varoituksetta hyökännyt useisiin siirtokuntiin, hävittäen kaiken elämän kyseisiltä planeetoilta. Ihmiskunta on häviämässä sotaa runsaslukuisemmalle ja teknisesti kehittyneemmällä Covenantille. Ihmiskunnan mentettyä yhden tärkeimmistä siirtokunnistaan, Reachin, Master Chiefiä kuljettava Pillar of Autumn -alus tekee hypyn hyperavaruuteen (engl. slipspace) johtaakseen Covenantin pois Maan läheisyydestä.
United Nations Space Command (lyh. UNSC) on ihmiskunnan suurin ja voimakkain ryhmittymä. Eräs UNSC:n tärkeimmistä erikoisjoukoista ovat Orbital Drop Shock Troopers -sotilaat (lyh. ODST), jotka pudotetaan kohteen pinnalle siihen erityisesti suunnitelluissa pudotuskapseleissa. UNSC:n tärkein sotilasyksikkö ovat kuitenkin SPARTAN-ohjelman sotilaat. Kirjan päähenkilö on Master Chief, yksi harvoista jäljellä olevista Spartan-II-supersotilaista. Hänen mukanansa kulkeva tekoäly Cortana on luotu tohtori Catherine Halseyn, SPARTAN-ohjelman kehittäjän, kloonatuista aivoista.
Vastaanotto

Halo: The Floodin vastaanotto oli ristiriitaisempi kuin aiemman osan. Erään arvostelijan mielestä tarina ei erottunut videopelistä tarpeeksi selkeästi, joka teki siitä vähemmän jännittävän. Hän kuitenkin piti kirjan sivutarinoista ja suositteli kirjaa. Arvostelija Josh Carter ei pitänyt kirjan runsaista taistelukohtauksista. Talking About Games -sivuston Cliff Bakehornin mielestä kirja avasi Halon maailmaa hyvin. Hän piti kuitenkin The Fall of Rechin kirjoittajan Eric Nylundin tyylistä enemmän.
Nerdsworth Academyn arvostelija sanooi kirjalla olleen hetkensä, mutta kokonaisuutena se oli pettymys. About Techin Eric Qualls piti kirjaa mielenkiintoisena luettavana, vaikka tapahtumat olivatkin samat kuin Combat Evolvedissa. Kirja-arvostelija James Welch ei ollut pelannut sarjan pelejä aiemmin, mutta nautti silti kirjasta. Hän ei kuitenkaan pitänyt sitä yhtä hyvänä kuin The Fall of Reachia.
Dietz itse vastasi kirjan saamaan kritiikkiin kertomalla, että hänet palkattiin nimenomaan kirjoittamaan peli romaanimuotoon. Hän yllättyi kuullessaan, että kaikki eivät pitäneet hänen kirjoittamaansa Master Chiefiä hahmon luonteen mukaisena. Hän kertoi kirjan menneen läpi pelinkehittäjä Bungien tarkastuksesta, mutta piti mahdollisena hänen ja Eric Nylundin versioilla hahmosta olevan eroja, sillä kaikilla kirjailijoilla on oma tyylinsä.
Kirja nousi pian julkaisunsa jälkeen Publishers Weekly -lehden bestseller-listalle. Kirjasarjan seuraava osa First Strike oli Eric Nylundin kirjoittama ja sijoittui Combat Evolvedin ja Halo 2:den väliseen aikaan.
Aiheesta muualla

Halo Waypoint sarjan virallinen sivusto (englanniksi)
Halopedia (englanniksi)
Lars D. Eriksson

Lars David Eriksson (s. 10. marraskuuta 1938 Maarianhamina) on suomalainen oikeustieteilijä ja Helsingin yliopiston julkisoikeuden emeritusprofessori.
Elämä ja ura

Eriksson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1980 Turun yliopistossa väitöskirjallaan Marxistisk teori och rättsvetenskap, joka oli ensimmäinen oikeustieteellinen artikkeliväitöskirja Suomessa ja jota Helsingin yliopisto ei ollut tähän vedoten hyväksynyt. Lisäksi hän opiskeli 1960-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa sekä vietti lyhempiä ajanjaksoja muun muassa Jugoslaviassa ja Italiassa. Eriksson toimi Helsingin yliopiston hallinto- ja finanssioikeuden assistenttina vuosina 1964–1965, Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan tutkimusassistenttina vuosina 1967–1972, Helsingin yliopiston julkisoikeuden ruotsinkielisenä apulaisprofessorina ensin virkaa tekevänä vuosina 1972–1982 ja sitten vakinaisena vuodesta 1982 alkaen sekä lopulta Helsingin yliopiston julkisoikeuden professorina vuosina 1998–2001. Yliopiston ulkopuolella Eriksson toimi muun muassa Oikeus- ja yhteiskuntatieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana vuonna 1973 ja uudestaan vuosina 1984–1986, Suomen valtiosääntöoikeudellisen seuran puheenjohtajana vuosina 1988–1993, Suomen oikeusfilosofisen yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1992–1994 sekä Oikeus-lehden toisena päätoimittajana vuosina 1976–1978. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtorin arvo.
Eriksson on ollut aktiivinen myös yhteiskunnallisena keskustelijana ja poliittisena osallistujana. Hän oli jo varhaisessa vaiheessa näkyvästi mukana 1960-luvun opiskelijaradikalismissa ja toimitti hallinnollista vapaudenriistoa kritisoineen teoksen Pakkoauttajat (1967), joka loi lähtökohdat Marraskuun liikkeelle ja vaikutti suomalaisen sosiaalilainsäädännön uudistamiseen. Eriksson oli 1960-luvulla Ruotsalaista Kansanpuoluetta lähellä olleen Nyliberala studentförbundet -opiskelijajärjestön hallituksen puheenjohtajana, mutta hän siirtyi ensin SDP:hen, jossa hän toimi muun muassa ruotsinkielisen työväenliiton varapuheenjohtajana, ja sitten SKDL:ään, jossa hän toimi liittohallituksen jäsenenä ja vuosina 1982–1988 Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomitean jäsenenä.
Oikeustiede

Erikssonin oikeustieteellinen tutkimus sijoittuu pääasiassa oikeusteorian alalle, jossa hän on toiminut ensisijaisesti keskustelun avaajana ja jättänyt teoreettis-metodisten lähtökohtiensa käytännön soveltamisen muille. Hänen tuotantonsa koostuu monografioiden sijasta etupäässä artikkeleista, mikä oli aikanaan poikkeuksellista suomalaisessa oikeustieteessä. Eriksson on edustanut oikeusteoriassa marxilaista oikeusteoriaa, yhteiskuntasuuntautunutta oikeustiedettä ja vaihtoehtoista lainoppia, ja hänen tuotantonsa keskeisiä teemoja ovat muun muassa oikeuden yhteiskunnallinen luonne, oikeustieteen tehtävä sekä oikeuden ja moraalin suhde. Eriksson on korostanut tavoite- ja tarverationaalisuutta oikeuden soveltamisessa, ja vaatinut oikeuden taustalla olevien poliittisten ja moraalisten arvojen ja tavoitteiden käyttämistä oikeudellisessa keskustelussa. Hän osallistui Suomessa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa käytyyn keskusteluun oikeustieteen metodologiasta, lakimiesten asemasta sekä oikeuden ja politiikan välisistä suhteista, mutta ei koskaan yhtynyt niihin äärimmäisiin puheenvuoroihin, joissa kiistettiin oikeustieteen oikeutus itsenäisenä tieteenalana. Hän myös ennakoi suomalaisen oikeusteorian 1900-luvun lopun argumentaatioteoreettista painotusta.
Eriksson tunnetaan etenkin kehittämästään vaihtoehtoisesta lainopista. Vaihtoehtoisessa lainopissa on muun lainopin tavoin kyse oikeudellisesta argumentaatiosta, mutta standardilainopista poiketen se perustuu tietoisiin metodisiin sääntöihin ja periaatteisiin, arvolähtökohtiin ja yhteiskuntateoreettiseen näkemykseen oikeuden asemasta yhteiskunnassa. Erikssonin vaihtoehtoinen lainoppi sai vaikutteita etenkin Italiassa tuomareiden keskuudessa kehittyneestä l'uso alternativo del diritto -ajattelutavasta, jonka mukaan oikeutta tuli tulkita työväenluokan etujen mukaisesti ja jonka käytännölliset teesit Eriksson muotoili lainoppiin soveltuviksi. Erikssonin vaihtoehtoinen lainoppi on sittemmin vaikuttanut esimerkiksi Thomas Wilhemssonin kehittelemään sosiaaliseen siviilioikeuteen.
Teoksia

Marxistisk teori och rättsvetenskap. Väitöskirja. Juridiska föreningens i Finland publikationsserie n:o 48. Juridica, Helsingfors 1980.
Åbo nation: Historik. Del I: 1956–1981 (Gustav Elfving), Del II: 1982–1986 (Lars D. Eriksson). Åbo Nation, helsingfors 1988.
Ålandsfrågan. Kirjoittaneet Lars D. Eriksson, Urpo Kangas. Juristförbundets förlag, Helsingfors 1988.
Kritik, moral och rätt: Artiklar och diskussionsinlägg. Helsingin yliopiston julkisoikeuden laitoksen julkaisuja. D 11. Helsingfors 1992.
Maktdelning, intressen och social förändring. Yleisen oikeustieteen laitoksen julkaisuja 15. Helsingfors universitet, Helsinki 1998.
Oikeuden kielet: Oikeus ja oikeudellinen ajattelu monikielisessä maailmassa. Toimittanut Antero Jyränki. Kirjoittajat Lars D. Eriksson ym. Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan julkaisuja, Kokoomateosten sarja B 7. Turku 1999.
Motströms. Texter av Lars D. Eriksson i urval av Marcus Floman, Markus Haakana och Dan Eskil Jansson. Åbo nation vid Helsingfors universitet, Helsingfors 2002.
Otänkta tankar. Illustrationer Kaj Lindström. PQR-kultur, Mariehamn 2002.
Carl Wargh: Maalaus ja piirustus - måleri och teckning. Toimitus Dan Holm. Kuvat Erkki Salminen. Tekstit Lars D. Eriksson, Erik Kruskopf, Dan Holm. Skrifter utgivna av Österbottens museum nr 36. Pohjanmaan museo, Vaasa 2007.
Motströms. Texter av Lars D. Eriksson i urval av Marcus Floman, Markus Haakana och Dan Eskil Jansson. Åbo nation vid Helsingfors universitet, Helsingfors 2002.
Otänkta tankar. Illustrationer Kaj Lindström. PQR-kultur, Mariehamn 2002.
Teoksia > Toimitteita

Front mot kärnvapen. Redaktion Lars D. Eriksson, Pär Stenbäck och Henrik Westman. Söderström, Helsingfors 1963.
Varning för vård: En bok om frihetsberövande, vårdsanstalter och vårdideologi. Söderström & Co, Helsingfors 1967.
Pakkoauttajat. Tammi 1967.
Dialectic of law and reality: Readings in Finnish legal theory. Edited by Lars D. Eriksson and Samuli Hurri. University of Helsinki, Faculty of Law, Helsinki 1999.
Lampeland

| Lampeland |
| --- | --- |
 Flesbergin kunnantalo.
 Lampeland
 Koordinaatit: 59°49′58″N, 9°34′59″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerud
Kunta:  Flesberg
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,6 km²
Väkiluku (2022):  588
 – Väestötiheys:  980 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lampeland on taajama Flesbergin kunnassa Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 588 vuonna 2022.