stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espanjan toinen tasavalta

Espanjan toinen tasavalta (esp. Segunda República Española) syntyi 14. huhtikuuta 1931 kaksi päivää tasavaltalaisten murskavoittoon päättyneiden paikallisvaalien jälkeen. Espanjaa vuodesta 1886 lähtien hallinnut kuningas Alfonso XIII luopui kruunustaan ja lähti maanpakoon Italiaan.
Heinäkuussa 1936 toinen tasavalta ajautui sisällissotaan kenraali Francon johtamien fasistien yrittäessä sotilasvallankaappausta. Puoli miljoonaa uhria vaatinut verinen sisällissota päättyi huhtikuussa 1939 natsi-Saksan ja Italian tukemien kansallismielisten voittoon, jonka jälkeen Espanjan toinen tasavalta lakkautettiin ja maa siirtyi 36 vuoden ajaksi Francon johtamaan sotilasdiktatuuriin.
Espanjan toisen tasavallan pakolaishallitus toimi Pariisissa vuoteen 1977 saakka. Toisen maailmansodan natsimiehityksen aikana hallitus oli Meksikossa.
Toisen tasavallan synty

Espanjan toinen tasavalta sai alkunsa tammikuussa 1930, kun kuningas Alfonson tukema kenraali Miguel Primo de Riveran sotilasdiktatuuri syrjäytettiin. Tasavaltaa kannattaneet ryhmät konservatiiveista sosialisteihin yhdistivät voimansa, ja saman vuoden elokuussa syntyi niin sanottu San Sebastiánin sopimus. Sen tarkoituksena oli lakkauttaa monarkia ja tehdä Espanjasta tasavalta. Huhtikuun 12. päivänä 1931 pidetyt paikallisvaalit päättyivät tasavaltalaisten selvään voittoon ja kaksi päivää myöhemmin maa julistettiin tasavallaksi. Kuningas Alfonso lähti maanpakoon ja Espanjan johtoon nousi aluksi väliaikainen hallitus. Sen pääministerinä toimi aiemmin vangittuna ollut liberaalirepublikaanisen puolueen Niceto Alcalá-Zamora, joka oli johtanut myös sotilasdiktatuurin vastaista vallankumousneuvostoa.
Espanjan parlamentti oli laatimassa maan perustuslaista erittäin papistonvastaista. Sen seurauksena katolinen Alcalá-Zamora erosi pääministerin virasta protestina lokakuussa 1931. Seuraavaksi pääministeriksi nousi papistonvastainen liberaali Manuel Azaña, joka oli tehtävässä syyskuuhun 1933 saakka. Hän oli perustanut liberaalin Acción Republicana (Tasavaltalaistoiminta) -puolueen vuonna 1930. Azaña muun muassa vähensi armeijan valtaa, sekä sai liitettyä uuteen perustuslakiin pykälät papiston oikeuksien rajoittamisesta, maallisesta koulutuksesta, maauudistuksesta ja naisten täydestä äänioikeudesta.
Azaña toimi pääministerinä vasemmiston tuella, jonka hän menetti syksyllä 1933. Azañan jyrkkä suhtautuminen anarkisteihin, monarkisteihin, papistoon sekä armeijaan nakersi hänen suosiotaan, samoin sosiaalisten uudistusten hitaus, joka vei juuri vasemmiston tuen. Azaña ei myöskään suostunut perustamaan sosialistien toivomia valtion yhteistoimintatiloja ja vain 12 000 perhettä sai maata.
Espanjan toisen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin 11. joulukuuta 1931 aikaisemmin pääministerin tehtävästä eronnut Niceto Alcalá-Zamora. Hän oli presidenttinä huhtikuuhun 1936 saakka.
Oikeistohallitukset 1933–1936

Marraskuussa 1933 katolis-monarkistisen José María Gil Roblesin CEDA-puolue voitti parlamenttivaalit. Presidentti Alcalá-Zamora ei halunnut vasemmiston vastustamaa Gil Roblesia pääministeriksi, vaan nimitti radikaalin Alejandro Lerroux’n. Oikeistolainen CEDA tuki hallitusta, mutta liittyi siihen vasta lokakuussa 1934.
Vuonna 1934 Asturian maakunnassa oli laaja kaivoslakko sekä kansannousu, jonka kenraali Franco tukahdutti verisesti. Maaliskuussa 1935 Gil Robles nousi sotaministeriksi, mutta joulukuussa 1935 kaikki CEDA:n ministerit erosivat hallituksesta.
Kansanrintama

Presidentti Alcalá-Zamora suhtautui oikeistoon hyvin torjuvasti ja hajotti parlamentin 7. tammikuuta 1936 estääkseen CEDA-puoluetta saamasta pääministerin paikkaa. Tasavaltalaisten ja vasemmiston laaja kansanrintama sai niukan voiton 16. helmikuuta 1936 pidetyissä uusissa parlamenttivaaleissa. Tämän jälkeen parlamentti erotti presidentin teknisen laintulkinnan avulla 7. huhtikuuta 1936 ja valitsi toukokuussa tilalle kansanrintamaa johtaneen entisen pääministerin Manuel Azañan. Kansanrintamassa oli kahden liberaalipuolueen lisäksi mukana sosialistinen työväenpuolue, Espanjan kommunistinen puolue ja trotskilainen POUM.
Azaña toimi pääministerinä toukokuuhun 1936 saakka, jolloin hänet valittiin presidentiksi Alcalá-Zamoran tilalle. Tämä oli yrittänyt hillitä molempien puolten ääriaineksia, minkä vuoksi lopulta lähes kaikki olivat Alcalá-Zamoraa vastaan. Azaña oli presidentin virassa lähes heinäkuussa 1936 alkaneen sisällissodan loppuun asti. Pääministeriksi Azaña nimitti 13. toukokuuta luotettunsa Santiago Casares Quirogan. Kansanrintamassa mukana olleista ryhmistä sosialistinen työväenpuolue, sekä sen kanssa yhteistyötä tehnyt ammattiliitto UGT jäivät hallituksesta sivuun yhteisellä sopimuksella.
Sisällissodan aika

Jo useita kuukausia valmisteltu sotilaskapina alkoi 17. heinäkuuta 1936. Sen taustalla oli kansallismielisten kenraalien pelko maan hajoamisesta. Hallitus oli yrittänyt estää vallankaappausyrityksiä erottamalla sotilasjohtoa ja sijoittamalla upseereja uusiin tehtäviin. Esimerkiksi kenraali Franco oli siirretty Kanariansaarille, Manuel Goded Llopis Baleaareille ja Afrikan armeijan komentaja Emilio Mola pohjoiseen Navarran maakuntaan. Entisen diktaattorin poika ja Falangistipuolueen johtaja José Antonio Primo de Rivera puolestaan oli vangittu maaliskuussa. Toimenpiteet eivät kuitenkaan olleet riittäviä. Kansallismielisten sotilaiden kapinaa olivat edeltäneet erilaiset väkivallanteot, joihin syyllistyivät molemmat osapuolet. Sisällissodan käynnistävinä tapahtumina pidetään 12. heinäkuuta tapahtunutta luutnantti José Castillon murhaa ja sitä seurannutta monarkistisen konservatiivipoliitikon José Calvo Sotelon ampumista. Castillo oli sosialistisen työväenpuolueen jäsen, joka palveli tasavaltalaisten Guardia de Asalto -poliisivoimissa. Hänen surmaamisensa kostettiin seuraavana päivänä Calvo Sotelon sieppauksella ja teloituksella. Kansallismieliset käyttivät Calvo Sotelon murhaa oikeutuksenaan kapinalle, vaikka sen suunnittelu oli ollut pitkällä jo aikaisemmin. Kapina käynnistyi Espanjan Marokosta 17. heinäkuuta.
Santiago Casares Quiroga oli pääministerinä 19. heinäkuuta 1936 saakka, jonka jälkeen presidentti Azaña pyrki estämään vasemmistopuolueita saamasta ylivaltaa hallituksessa. Hän nimitti tehtävään maltillisen Diego Martínez Barrion, joka oli perustanut tasavaltalaisunionin vuonna 1934. Puolue koostui radikaalidemokraateista, jotka eivät suostuneet liittymään oikeistolaiseen CEDA-puolueeseen. Vuoden 1936 vaaleissa tasavaltalaisunioni oli osa kansanrintamaa ja siitä tuli neljänneksi suurin puolue. Martínez Barrio tarjosi kenraali Molalle ja eräille muille kapinallisille kenraaleille ministerinsalkkuja, jos nämä luopuisivat kapinasta, mutta he kieltäytyivät. Tämän jälkeen Martínez Barrio luopui ja vielä samana yönä pääministeriksi nimitettiin professori José Giral. Presidentti Azaña jäi pian sodan alettua syrjään päätöksenteosta ja hänestä tuli lopulta lähinnä tasavallan keulakuva.
Syyskuussa Giralin tilalle nimitettiin sosialistisen työväenpuolueen ja UGT-ammattiliiton puheenjohtajana toiminut Francisco Largo Caballero. Hänen hallituksessaan oli mukana myös anarkistinen CNT-ammattiliitto. Largo Caballero toimi sisällissodassa olleen toisen tasavallan pääministerinä kommunistien ja anarkistien välisenä aseellisena valtataisteluna tunnettuun Barcelonan toukokuuhun asti. Sen päätyttyä hän luopui tehtävästään 17. toukokuuta 1937 ja pääministeriksi nousi kommunisteille myötämielinen sosialisti Juan Negrín.
Sisällissodan alkuvaiheessa osa tasavaltalaisten alueesta oli anarkistien hallussa. Näissä maakunnissa aloitettiin Espanjan vallankumoukseksi kutsuttu sosiaalinen vallankumous, jonka aikana muun muassa maatalous ja teollisuus kollektivisoitiin. Uudistukset kuitenkin loppuivat toukokuun 1937 valtataistelun myötä.
Toisen tasavallan loppu

Sodassa Negrin joutui tukeutumaan Stalinin johtaman Neuvostoliiton apuun natsi-Saksan ja fasistisen Italian tukiessa kansallismielisiä. Maaliskuussa 1939 Negrinin hallitusta vastaan nousi sotilasjuntta, joka halusi rauhanneuvotteluja kansallismielisten kanssa. Eversti Segismundo Casadon johtama juntta onnistui lopulta syrjäyttämään Negrinin ja hänen tukijansa lyhyen aseellisen taistelun jälkeen. Aloitetuissa rauhanneuvotteluissa kenraali Franco ei kuitenkaan hyväksynyt kuin ehdottoman antautumisen.
Espanjan toinen tasavalta kukistui 1. huhtikuuta 1939, jolloin viimeisetkin tasavaltalaisten joukot antautuivat. Sisällissota vaati yhteensä noin puoli miljoonaa uhria, joista 200 000 kaatui taisteluissa. Teloituksissa kuoli noin 140 000 ihmistä, nälänhätä surmasi 25 000 ja pommitukset 10 000. Sodan jälkeen Franco teloitti noin 100 000 tasavaltalaista ja arviolta 35 000 kuoli keskitysleireillä. Tasavaltalaisten suorittamat teloitukset tapahtuivat lähinnä sodan alkuvaiheessa, ennen kuin hallitus onnistui saattamaan taistelevat joukot lain piiriin.
Sisällissodan päätyttyä satoja tuhansia tasavaltalaisia lähti maanpakoon. Heistä noin 500 000 pakeni Ranskaan, jossa tasavaltalaiset vangittiin internointileireille. Natsien miehitettyä Ranskan vuonna 1940 heitä siirrettiin Saksaan, jossa noin 5 000 tasavaltalaista kuoli Mauthausen-Gusenin keskitysleirillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjan toinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Espanjan historia
Esihistoriallinen Iberia
Hispania
Keskiaika
Visigoottien valtakunta
Galician kuningaskunta
Bysanttilaiskausi
Al-Andalus
Reconquista
Habsburgien Espanja
Valistuksen aika
Ensimmäinen tasavalta
Restauraatio
Toinen tasavalta
Sisällissota 1936–1939
Francon valtakausi
Siirtyminen demokratiaan
Vuodesta 1975 nykypäivään
Etelä-Savon aluetoimisto

| Etelä-Savon aluetoimisto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1.1.2008 – 31.12.2014
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Itä-Suomen sotilaslääni
Tukikohta:  Mikkeli
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Etelä-Savon aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Mikkelissä vuosina 2008-2014. Se liitettiin 1. tammikuuta 2015 Karjalan prikaatiin, jolloin se lakkasi olemasta itsenäinen joukko-osasto.
Historia

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Mikkelissä toiminta-alueenaan Etelä-Savon maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Mikkelin sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Etelä-Savon maakunnasta vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa operatiivinen ja henkilöstösektori sijoitettiin Mikkelin keskustaan entiseen Suomen Pankin rakennukseen. Karkialammella entisellä Savon prikaatin varuskunta-alueella oli vielä Savon sotilassoittokunta sekä Mikkelin komendantin toimisto.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Etelä-Savon aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja liitettiin seuraavana päivänä Karjalan prikaatiin.
Päälliköt

Aluetoimiston päälliköinä olivat:
everstiluutnantti Ari Kuikka 1. tammikuuta 2008 - 31. joulukuuta 2009
everstiluutnantti Arto Hokkanen 1. tammikuuta 2010 - 31. joulukuuta 2012
everstiluutnantti Heikki Saarento 1. tammikuuta 2013 - 31. joulukuuta 2014
Ethelbert (Wessex)

Ethelbertiä esittävä miniatyyrimaalaus 1300-luvun käsikirjoituksessa.
Ethelbert (muinaisenglanniksi Æþelberht, noin 835–865) oli Kentin kuningas vuodesta 858 lähtien ja myöhemmin myös Wessexin kuningas veljensä Ethelbaldin kuoleman jälkeen vuodesta 860 kuolemaansa saakka 865. Ethelbert oli Ethelwulfin ja tämän vaimon kolmas poika. Hänen veljensä olivat Ethelstan, Kentin kuningas (k. 851) ja edellinen Wessexin kuningas Ethelbald (k. 860).
Ethelbert syntyi Wessexissä noin vuonna 835, perheensä nuorimpana poikana Ethelstanin ja Ethelbaldin jälkeen. Ethelbert nousi Kentin kuninkaaksi noin vuonna 855 isänsä ollessa vierailemassa Roomassa. Oletettavasti Kentin aikaisempi kuningas, Ethelbertin vanhempi veli Ethelstan, siis kuoli vuosien 851 ja 855 välisenä aikana. Vaikka nimellisesti Ethelwulf oli yhä Kentin kuningas, todellista valtaa piti Ethelbert veljensä Ethelbaldin hallitessa Wessexiä. Veljensä kuoltua Ethelbert kruunattiin 21. joulukuuta 860 myös Wessexin kuninkaaksi.
Anglosaksien kronikka kuvaa Ethelbertin hallituskautta melko rauhalliseksi. Vaikka tämä ilmeisesti oli totta, viikingit olivat edelleen suuri uhka rannikolla. Ajoittain viikingit saattoivat hyökätä Winchesteriin ja riehuivat Itä-Kentissä.
Kuolema

Ethelbert kuoli syksyllä 865 ja hänet haudattiin veljensä Ethelbaldin viereen Sherborneen, Dorsetiin.
Luettelo Donald E. Westlaken suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Donald E. Westlaken suomennetusta tuotannosta:
Suomennetut teokset > Suomennetut novellit

Varkaitten tusina : Tarmo Haarala, Book Kari 2008 Sarja: Bookkari-pokkari ISBN 978-951-612-050-1
Anna niin että tuntuu
Dortmunderin treenit
Fuuga hunsvotille
Hevosennaurua
Himojuhlija
Juhannusunelma
Kirpputori
Liian monta konnaa
Mitä nyt?
Taidekäsityötä
Tyhmä kysymys
Sydämen asia useita suomentajia WSOY 1995 Sarja: Sapo: 389 ISBN 951-0-20211-8
Kun olen poissa
Liipaisimen kosketus
Mitätön kuolema
Murhaava ääni
Parhaan ystävän murha
Tule takaisin, tule takaisin
Juuri se nainen jota etsimme, Annika Eräpuro, antologiassa: ...joka viimeksi nauraa, Cynthia Manson (toim.) Hyvinkää: Book Studio 1994 Sarja: Collector-antologia, 9 ISBN 951-611-648-5
Olen tappanut parhaan ystäväni, suom. työryhmä, antologioissa Sormenjälki, Hyvinkää: Bookkari 2008 ISBN 978-951-612-052-5 ja Hirttäjän tusina, suom. V. Vankkoja ja Väinö J. Tervaskari. Helsinki: Tammi 1964 Kurki-sarja, 27 ja Helsinki: Tammi 1983 Sarja: Salamanteri ISBN 951-30-5815-8
Tällaista on kuolema, suom. Aimo Harjula, antologiassa: Pahan palkka toim. Jeffery Deaver, suom. Aimo Harjula, Book Studio 2003 ISBN 951-20-6305-0
Murhan ääni, antologiassa: Kuolema voi olla suloinen (Death can be beautiful), suomentanut Mirja Häggman, Mänttä: Mäntän kirjapaino 1973 Sarja: Alfred Hitchcock toimitus ISBN 951-736003-7
Suomennetut teokset > Nimellä Richard Stark julkaistut teokset

Kaappaus (The jugger), suom. Heikki Haveri, Viihdeviikarit 1985 ISBN 951-9298-37-1
Kostaja (The mourner), suom. Heikki Haveri, Viihdeviikarit 1984 Sarja: Parker 1 ISBN 951-9298-20-7
Liian monta kukkoa (Backflash), suom. Tarmo Haarala, Hyvinkää: Book Kari 2007 ISBN 978-951-612-047-1
Loukku (The jugger), suom. Jukka Soramies, Viihdeviikarit 1985 ISBN 951-9298-51-7
Maffia (The outfit), suom. J. V. Ilkka, Vaasa: Vaasa 1974
Minä olen Parker (The man with the getaway face), suom. J. V. Ilkka, Vaasa: Vaasa 1974
Pankaa Parker lautoihin (Point blank!), suom. Jyrki Lindström, Helsinki: Otava 1973 Rautaiset kirjat, 11 ISBN 951-1-00271-6
Parker ottaa riskin (The green eagle score), suom. Ilkka Terho, Helsinki: Otava 1974 ISBN 951-1-01180-4
Ryöstö (The handle), suom. Tarmo Haarala, Viihdeviikarit 1985 ISBN 951-9298-62-2
Tappajan jäljet (The hunter), suom. Juri Nummelin, Porvoo: Täysi Käsi Oy 2020 ISBN 978-952-69327-8-1
Täyskäsi (The black ice score), suom. Tarmo Haarala, Viihdeviikarit 1985 ISBN 951-9298-75-4
Loppu (Frendit)

Loppu (engl. The Last One) on tilannekomediasarjan Frendit päätösjakso. Jakso käsittää sarjan 10. tuotantokauden jaksot 17 ja 18; sen kaksi osaa erotettiin kahdeksi erilliseksi jaksoksi. Jakson kirjoittivat sarjan luojat David Crane ja Marta Kauffman ja sen ohjasi sarjan tuottaja Kevin S. Bright. Jakso ensiesitettiin Yhdysvalloissa NBC-televisiokanavalla 6. toukokuuta 2004. Sitä katsoi 52,5 miljoonaa yhdysvaltalaista katsojaa ja se oli Yhdysvaltojen kaikkien aikojen neljänneksi katsotuin televisiosarjan päätösjakso. Suomessa jakso ensiesitettiin MTV3:lla 23. marraskuuta 2004, ja se keräsi 824 000 katsojaa.
Päätösjakso sulkee pitkään käynnissä olleita juonenkäänteitä. Ross Geller (David Schwimmer) tunnustaa rakastavansa Rachel Greenia (Jennifer Aniston) ja he päättävät jatkaa suhdettaan; Monica Geller (Courteney Cox) ja Chandler Bing (Matthew Perry) adoptoivat kaksoset ja muuttavat lähiöön. Jakson viimeisessä kohtauksessa kuusi ystävystä poistuvat asunnoistaan ja menevät viimeiselle kahvikupilliselle Central Perk -kahvilaan.
Ennen jakson kirjoittamista Crane, Kauffman ja Bright katsoivat muiden tilannekomediasarjojen päätösjaksoja innoitukseksi. Jakso kuvattiin Warner Bros. -studioilla Burbankissa Kaliforniassa; ensimmäinen osa kuvattiin 16. tammikuuta ja toinen osa 23. tammikuuta. Päätösjakso sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja näyttelijöiltä.
Juoni > Osa 1

Phoebe Buffay (Lisa Kudrow) ja Joey Tribbiani (Matt LeBlanc) pakkaavat Monican ja Chandlerin tavaroita, sillä nämä ovat lähteneet Erican (Anna Faris) mukaan synnytyssairaalaan. Erica aikoo luovuttaa lapsensa heille, mutta Monican ja Chandlerin yllätykseksi hän synnyttääkin kaksoset. Asunnossaan Joey näyttää Phoebelle tupaantuliaislahjan, jonka hän on suunnitellut Monicalle ja Chandlerille: tipun ja ankanpoikasen, jotka korvaavat ne, jotka kuolivat aiemmin. Ross saapuu ja tunnustaa, että vietti edellisen yön Rachelin kanssa. Rachel tulee makuuhuoneesta ja Rossin pettymykseksi kertoo hänelle rakastelun olleen "täydellinen tapa hyvästellä".
Myöhemmin Central Perk -kahvilassa Phoebe suostuttelee Rossia kertomaan Rachelille tunteistaan, ennen kuin Rachel lähtisi uuden työnsä perässä Pariisiin. Ross on kertomaisillaan Rachelille asiasta, kun kahvilan työntekijä Gunther (James Michael Tyler) tunnustaa Rachelille rakastavansa tätä. Myöhemmin, kun he ovat jälleen Monican ja Chandlerin asunnossa, Ross päättää olla kertomatta tunteistaan, koska pelkää tulevansa torjutuksi. Rachel päättää lähteä lennolle mutta ehtii näkemään Monican ja Chandlerin kaksoset, jotka ovat saaneet nimekseen Erica (biologisen äidin mukaan) ja Jack (Monican isän mukaan). Kun Rachel on lähtenyt, Ross muuttaa mielensä ja lähtee Phoeben kanssa taksilla lentokentälle.
Juoni > Osa 2

Joey palaa asunnolleen hakeakseen tipun ja ankanpojan, mutta huomaa niiden jääneen loukkuun pöytäjalkapallopelin sisälle. Chandler ja Joey päättävät rikkoa pöydän, koska eivät saa muuten lintuja ulos. Phoeben holtittoman ajamisen johdosta hän ja Ross saapuvat lentokentälle ajoissa ja ostavat liput päästäkseen turvatarkastuksen läpi Rachelin luo. He etsivät ilmoitustaululta Rachelin lentoa mutta eivät löydä sitä. Ross tarkistaa lennon numeron Monicalta ja saa selville, että Rachelin lento lähteekin Newarkin lentoasemalta, kun he itse ovat tulleet John F. Kennedyn lentoasemalle. Phoebe soittaa Rachelille, joka on jo noussut koneeseen, saadakseen lisäaikaa. Eräs matkustaja käsittää Rachelin puhelun väärin ja luulee koneen ”vasemmassa filangissa” olevan vikaa. Hän lähtee hätääntyneenä pois koneesta ja kehottaa kaikkia muita seuraamaan perässä. Chandler ja Joey ovat niin kiintyneitä pöytään, etteivät pysty rikkomaan sitä, joten Monica tarjoutuu tehtävään. Kun he saavat linnut ulos, Chandler ehdottaa, että Joey pitäisi ne.
Phoebe ja Ross saapuvat lentokentälle, juuri kun Rachel on nousemassa uudestaan koneeseen. Ross kertoo Rachelille rakastavansa tätä, mutta tämä ei pysty käsittelemään yllättävää tunnustusta ja nousee kuitenkin koneeseen. Hylätty Ross palaa kotiinsa ja kuuntelee Rachelin jättämän viestin vastaajastaan. Viestissä Rachel selittää toimintaansa ja yrittää päästä ulos koneesta, mutta puhelu katkeaa. Ross kääntyy, näkee Rachelin seisovan oviaukossa ja he suutelevat. Seuraavana päivänä ystävykset kokoontuvat Monican ja Chandlerin tyhjään asuntoon. He jättävät asunnon avaimet pöydälle ja menevät Central Perk -kahvilaan juomaan viimeiset kahvikupilliset.
Tuotanto > Käsikirjoitus ja musiikki

Sarjan tekijät luonnostelivat tunnin mittaisen päätösjakson tammikuussa 2004, neljä kuukautta ennen sen esitystä 6. toukokuuta. Ennen jakson kirjoittamista David Crane, Marta Kauffman ja Kevin S. Bright katsoivat muiden tilannekomedioiden päätösjaksoja ja kiinnittivät huomiota siihen mikä toimi ja mikä ei. He huomasivat pitävänsä niistä jaksoista, jotka pysyivät uskollisena sarjalle. Käsikirjoittajilla oli ongelmia jakson kirjoittamisessa ja he viettivät useita päiviä miettien päätöskohtausta kirjoittamatta sanaakaan. Crane kertoi, että he eivät halunneet tehdä "mitään korkeakonseptista tai sarjasta poikkeavaa".
Jakson lopussa soiva musiikki, kun kamera vaeltaa tyhjän asunnon läpi, on rockyhtye Jefferson Airplanen kappale ”Embryonic Journey”. Pearl Jamin kappale ”Yellow Ledbetter” on myös esillä jaksossa, kun Rachel nousee ensimmäistä kertaa koneeseen. Kyseessä on ensimmäinen Pearl Jamin kappale televisio-ohjelmassa.
Tuotanto > Kuvaukset

Jakso kuvattiin Los Angelesissa Warner Bros. -studioilla Stage 24:llä, jossa Frendejä on kuvattu toisesta tuotantokaudesta lähtien. Päätösjakson ensimmäinen osa kuvattiin 16. tammikuuta ja toinen 23. tammikuuta 2004. Päätösjakson jälkeen Stage 24 uudelleennimettiin ”The Friends Stageksi”.
Kuukausi ennen päätösjakson kuvaamista Aniston kertoi vuorosanojen lukemisen olevan jakso jaksolta vaikeampaa. Hän kertoi kaikkien olevan hermona ja tunteellisia. Tuottajat lupasivat kyyneleisen lopun ja näyttelijät myönsivät, etteivät itkukohtaukset olleet näyteltyjä. LeBlanc kertoi päätösjakson kuvaamisen olleen liikaa hänelle ja muille näyttelijöille; hänen mukaansa Kudrow alkoi itkeä, jonka jälkeen Aniston ja Cox ryhtyivät myös tunteellisiksi. Schwimmer, jonka LeBlanc oli luullut olevan ”huippuammattilainen” oli myös kuohuksissa, joten LeBlanc ”vain hajosi”. Maggie Wheeler, joka oli Chandlerin ”osa-aikainen” tyttöystävä Janice, kertoi People-lehdelle koko näyttelijäkaartin joutuneen menevän meikattavaksi uudelleen ja Perryn rikkoneen jännityksen chandlermaisesti sanomalla ”joku tulee samaan potkut.”
Aluksi suunniteltiin, että eräät keskeiset kohtaukset kuvattaisiin ilman yleisöä juonipaljastusten estämiseksi, mutta tuottajat päättivät olla huolestumatta asiasta ja kuvasivat kaikki kohtaukset elävän studioyleisön edessä. Tuottajat laittoivat liikkeelle myös huhun, että sarjalle olisi kuvattu useita loppuja; itse asiassa vain yksi suunniteltiin ja kuvattiin.
Jokaisen Frendit-jakson alussa näyttelijät astuivat yleensä studioyleisön eteen yksi kerrallaan, mutta tällä kertaa he tulivat kaikki yhdessä. Yleisön keskuudessa oli myös joitain kutsuvieraita, kuten Hank Azaria, joka näytteli Phoeben tieteilijäpoikaystävää useassa jaksossa; mukana oli myös David Arquette, joka kuvasi kulisseissa vaimoaan Coxia ja muita henkilöitä videokamerallaan. Anistonin tuolloinen mies, Brad Pitt, ei ollut paikalla; Pitt kertoi syyksi halunsa yllättyä, kun jakso esitetään televisiossa. Vaikka yleisössä oli joitain kutsuvieraita, niin noin 75 % studioyleisöstä olivat tavallisia ihmisiä, jotta yleisön reaktio olisi yhtäpitävä sarjan muiden jaksojen kanssa.