stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikan frendi

| Amerikan frendi> Episodes |
| --- | --- |

Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  David Crane Jeffrey Klarik
Pääosissa:  Matt LeBlanc Tamsin Greig Stephen Mangan John Pankow Kathleen Rose Perkins Mircea Monroe
Alkuperämaa:  Yhdysvallat Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Showtime BBC Two Yle TV2
Esitetty:  9. tammikuuta 2011 –
Tuotantokausia:  5
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  David Crane Jeffrey Klarik Jimmy Mulville
Ohjaaja(t):  James Griffiths Jim Field Smith
Käsikirjoittaja(t):  David Crane Jeffrey Klarik
Tuotantoyhtiö(t):  Hat Trick Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Amerikan frendi (Episodes) on David Cranen ja Jeffrey Klarikin luoma yhdysvaltalais-brittiläinen komediasarja. Sarjan ensiesitys oli Showtimella 9. tammikuuta 2011 ja BBC Twolla päivää myöhemmin.
Sarja kertoo brittiläisestä Lincolnin käsikirjoittajapariskunnasta, joka muuttaa Hollywoodiin tekemään uudelleenfilmatisointia BAFTA-palkitusta komediasarjastaan Lyman’s Boys. Projekti saa odottamattoman käänteen, kun televisioyhtiö palkkaa pääosaan Frendien Joeynä tunnetun Matt LeBlancin, joka aiheuttaa sekasortoa sekä sarjan tuotannossa että Lincolnien parisuhteessa. LeBlanc esittää Amerikan frendissä satiirista versiota omasta itsestään.
Amerikan frendi on saanut pääosin positiivisia arvosteluja, ja sen arvosana Metacriticissä on 73. LeBlanc palkittiin roolisuorituksestaan vuoden 2011 parhaan komedia- tai musikaalisarjan miespääosan Golden Globella, ja sarja oli samassa yhteydessä ehdolla parhaaksi komedia- tai musikaalisarjaksi.
Sarjan esitysoikeudet on myyty ainakin 186 maahan. Suomessa Amerikan frendiä on esittänyt Yle TV2.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Matt LeBlanc   | … |   Matt LeBlanc   |
|   Tamsin Greig   | … |   Beverly Lincoln   |
|   Stephen Mangan   | … |   Sean Lincoln   |
|   John Pankow   | … |   Merc Lapidus   |
|   Kathleen Rose Perkins   | … |   Carol Rance   |
|   Mircea Monroe   | … |   Morning Randolph   |
Aiheesta muualla

Episodes Showtimen sivustolla (englanniksi)
Episodes BBC:n sivustolla (englanniksi)
Klimavitšy

| Klimavitšy, Klimovitši (Клімавічы, Климовичи) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Klimavitšy, Klimovitši
 Koordinaatit: 53°36′31″N, 31°57′40″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Korkeus:  195–210 m
Väkiluku (2010):  17 000
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 klimovichi.mogilev-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klimavitšy (valkoven.  Клімавічы) eli Klimovitši (ven. Климовичи) on pienehkö kaupunki ja piiri Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnan itäosissa Venäjän rajalla. Vuoden 2010 alussa Kastsjukovitšyn kaupungissa asui 17 000 ja koko piirissä 28 400 ihmistä.
Maantiedettä ja liikenneyhteyksiä

Klimavitšyn piiri rajoittuu etelässä Mahiljoun alueen Hotsimskin, Kastsjukovitšyn ja Krasnapollen piireihin ja lännessä Tšerykaun ja Krytšaun piireihin. Etelässä Klimavitšy piirin raja on samalla Valko-Venäjän ja Venäjän Smolenskin alueen välinen valtakunnanraja.
Piirin länsiraja seuraa jonkin matkaa Dneprin sivuhaaran, Homelia (Gomel) kohti laskevan Sož-joen uomaa; koko piiri kuuluu Sožin valuma-alueeseen.
Itäisen Valko-Venäjän rautateiden risteyskaupunki Oršasta johtaa junarata Horki-Krytšau-Klimavitšy-Kastsjukovitšy-Venäjän Brjanskin alueen Unetšaan. Klimavitšyn rautatieasema sijaitsee runsas 2 kilometriä keskustan länsipuolella. Lisäksi piirin pohjoisosien läpi kulkee rata Mahiljou-Tšavusy-Krytšau-Smolenskin alueen Roslavl. Maanteitse (kantateitä P122, P43 ja P75) pitkin maakunnan  pääkaupunki Mahiljouhun on 140 kilometriä.
Družba-öljyputkin sivuhaara kulkee Brjanskin alueen Unetšasta muun muassa Kastsjukovitšyn, Klimavitšyn ja Horkin piirien kautta Navapolatskiin..
Tšernobyl ja teollisuus

Erityisesti Klimavitšyn piirin kaikkein läntisin osa on kärsinyt Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Vuoden 1996 yhteenvetokartan mukaan kaukokulkeuman tuomat cesium-137 -pitoisuudet ylsivät yhä paikoin 555–1 480 kBq/m²:n tasoon (pysyvän eli tiukan radioaktiivisuusvalvonnan alue). Kartan mukaan piirin keski- ja itäosissa pitoisuudet olivat matalampia.
Piirin merkittävimpiä teollisuuslaitoksia ovat Klimavitšyn likööri- ja votkatislaamo sekä jauhotehdas.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
Klimavitšyn kaupunkikartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki Klimavitšyn kaupungista ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Klimavitšyn piirin perustietoja ja kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (emaps-online.com)
Tietoa piirin palveluista ja kuvia rakennuksista[vanhentunut linkki] (venäjäksi) (region.mogilev.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Klimavitšyn lounaispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Kochin kansainvälinen lentoasema

Kochin kansainvälinen lentoasema (malajalamiksi കൊച്ചി അന്താരാഷ്ട്ര വിമാനത്താവളം, Kocci Antārāṣṭra Vimānattāvaḷam) (IATA: COK, ICAO: VOCI) on lentoasema Keralan osavaltiossa Intiassa. Lentoasema sijaitsee noin 30 kilometriä Kochin keskustasta pohjoiseen. Lentoasema on Air India Express -lentoyhtiön kotikenttä. Asemalta lentää myös GoAir, IndiGo ja SpiceJet.
Lentoaseman kautta kulki noin 10 miljoonaa matkustajaa huhtikuun 2017 ja maaliskuun 2018 välisenä aikana.
Käännös suomeksi
Fayez Tarawneh

Fayez Tarawneh vuonna 2012.
Fayez Tarawneh (arab. فايز الطراونة‎, Fāyiz aṭ-Ṭarāwina; 1. toukokuuta 1949 – 15. joulukuuta 2021) oli  jordanialainen poliitikko, joka toimi kahdesti Jordanian pääministerinä. Hän toimi myös kuninkaallisen hašemiittisen hovin päällikkönä.
Nuoruus ja opiskelu

Tarawneh syntyi vuonna 1949. Hän suoritti taloustieteen kandidaatin tutkinnon Jordanian yliopistosta. Hänellä oli myös maisterin tutkinto (1974) ja tohtorin tutkinto (1980) taloustieteessä, molemmat Etelä-Kalifornian yliopistosta.
Ura

Tarawneh oli Jordanian suurlähettiläs Yhdysvalloissa ja johti Jordanian valtuuskuntaa, joka vastasi vuonna 1994 rauhanneuvotteluista Israelin kanssa. Pääministenä Tarawhnek toimi 20. elokuuta 1998 – 4. maaliskuuta 1999. Hän oli kuningas Husseinin kauden viimeinen pääministeri. Kuninkaallisen hovin päälliköksi hänet nimettiin vuonna 1999. Hän oli aiemmin ollut muun muassa ulkoministerinä sekä kauppaministerinä. Tarawneh nimitettiin senaattoriksi vuonna 2003.
Tarawneh nimitettiin pääministeriksi toisen kerran 26. huhtikuuta 2012 edeltäjänsä Awn Shawkat Al-Khasawnehin äkillisen eron jälkeen. Hän oli virassa lokakuuhun 2012 saakka, jolloin Abdullah Ensour nimitettiin pääministeriksi. Kuningas Abdullah II nimitti 28. tammikuuta 2013 Tarawnehin kuninkaallisen hovin päälliköksi Riyad Abu Karakin tilalle.
Tarawneh kuoli 15. joulukuuta 2021 72-vuotiaana.
Palkinnot ja tunnustukset

Tarawnehille myönnettiin vuonna 1995 israelilaisen Elyakim Rubinsteinin kanssa Gabrielin rauhanpalkinto roolistaan neuvotteluissa, jotka johtivat Israelin ja Jordanian rauhansopimuksen allekirjoittamiseen lokakuussa 1994.
Käännös suomeksi
Jean-Luc Dehaene

| Jean-Luc Dehaene |
| --- | --- |
 Jean-Luc Dehaene vuonna 2009.
Belgian pääministeri
 7. maaliskuuta 1992 – 12. heinäkuuta 1999  
Monarkki:  Baudouin I Albert II
Edeltäjä:  Wilfried Martens
Seuraaja:  Guy Verhofstadt
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1940 Montpellier, Ranska
Kuollut: 15. toukokuuta 2014 (73 vuotta) Quimper, Ranska
Puoliso:  Celie Verbeke
Tiedot
Puolue:  CD&V
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.jean-lucdehaene.eu
Jean-Luc Joseph Marie Dehaene (7. elokuuta 1940 Montpellier, Ranska – 15. toukokuuta 2014 Quimper, Ranska) oli belgialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1992–1999. Hän oli kristillisdemokraattisen Christen-Democratisch en Vlaams -puolueen (CD&V) jäsen. Dehaene nimittiin talousvaikeuksiin ajautuneen Dexia-pankin pääjohtajaksi lokakuussa 2008.
Dehaene syntyi Montpellier’ssa, Ranskassa hänen vanhempiensa pakoillessa toisessa maailmansodassa Saksan joukkoja. Hän oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori. Ennen pääsyään pääministeriksi hän oli toiminut jo mm. varapääministerinä vuodesta 1988.
Dehaene istui Belgiassa senaatissa 1982–1987 ja 1995–2000 sekä edustajainhuoneessa 1987–1995. Hän pääsi Euroopan parlamentin jäseneksi vuonna 2004. Hän työskenteli Vilvoorden pormestarina vuosina 2001–2007.
Dehaene, jolta oli maaliskuussa 2014 leikattu haimasta kasvain, kuoli kaaduttuaan Ranskassa, jossa hän oli lomailemassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Luc Dehaene Wikimedia Commonsissa
Jean-Luc Dehaene Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Wilfried Martens | Belgian pääministeri 1992–1999 | Seuraaja: Guy Verhofstadt |
| n k Belgian pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  de Gerlache  Lebeau  de Muelenaere  Goblet d'Alviella  de Theux de Meylandt  Lebeau  Nothomb  Van de Weyer  de Theux de Meylandt  Rogier  de Brouckère  de Decker  Rogier  Frère-Orban  d'Anethan  Malou  Frère-Orban  Malou  Beernaert  de Burlet  de Smet de Naeyer  Vandenpeereboom  de Smet de Naeyer  de Trooz  Schollaert  de Broqueville  Cooreman  Delacroix  Carton de Wiart  Theunis  Van de Vyvere  Poullet  Jaspar  Renkin  de Broqueville  Theunis  van Zeeland  Janson  Spaak  Pierlot  Van Acker  Spaak  Van Acker  Huysmans  Spaak  G. Eyskens  Duvieusart  Pholien  Van Houtte  Van Acker  G. Eyskens  Lefèvre  Harmel  Vanden Boeynants  G. Eyskens  Leburton  Tindemans  Vanden Boeynants  Martens  M. Eyskens  Martens  Dehaene  Verhofstadt  Leterme  Van Rompuy  Leterme  Di Rupo  Michel  Wilmès  De Croo  De Wever 
| n k  Eurooppa-neuvoston puheenjohtajat |
| --- | --- |
Puheenjohtajamaan edustaja (1975–2009):  Liam Cosgrave  Aldo Moro  Gaston Thorn  Joop den Uyl  James Callaghan  Leo Tindemans  Anker Jørgensen  Helmut Schmidt  Valéry Giscard d’Estaing  Jack Lynch  Francesco Cossiga  Charles Haughey  Pierre Werner  Dries van Agt  Margaret Thatcher  Wilfried Martens  Anker Jørgensen  Poul Schlüter  Helmut Kohl  Andréas Papandréou  François Mitterrand  Garret FitzGerald  Bettino Craxi  Jacques Santer  Ruud Lubbers  Wilfried Martens  Felipe González  François Mitterrand  Giulio Andreotti  Ruud Lubbers  Aníbal Cavaco Silva  John Major  Poul Nyrup Rasmussen  Jean-Luc Dehaene  Jacques Chirac  Felipe González  Lamberto Dini  Romano Prodi  John Bruton  Wim Kok  Jean-Claude Juncker  Tony Blair  Viktor Klima  Gerhard Schröder  Paavo Lipponen  António Guterres  Jacques Chirac  Göran Persson  Guy Verhofstadt  José María Aznar  Anders Fogh Rasmussen  Konstantínos Simítis  Silvio Berlusconi  Bertie Ahern  Jan Peter Balkenende  Jean-Claude Juncker  Tony Blair  Wolfgang Schüssel  Matti Vanhanen  Angela Merkel  José Sócrates  Janez Janša  Nicolas Sarkozy  Mirek Topolánek  Jan Fischer  Fredrik Reinfeldt 
Pysyvä puheenjohtaja (vuodesta 2009):  Herman Van Rompuy  Donald Tusk  Charles Michel  António Costa 
 Komission puheenjohtaja  Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja  Neuvoston puheenjohtajuus  Parlamentin puhemies 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  MEP-hakemisto 
Muut:  IdRef
Kjell Westö

| Kjell Westö |
| --- | --- |
 Kjell Westö helmikuussa 2017. (Valokuva Marica Rosengård.)
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1961 (ikä 63) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Anders Hed 
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Tango Orange (1986)
Palkinnot
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1990   Finlandia-palkinto 2006 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 2014 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kjell Anders Westö (s. 6. elokuuta 1961 Helsinki) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti laajoista, Helsinkiin sijoittuvista romaaneistaan, mutta hän on kirjoittanut myös runoja, novelleja, esseitä ja kolumneja.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 1997 Westö palkittiin Kiitos kirjasta -mitalilla teoksestaan Leijat Helsingin yllä. Westö on ollut Finlandia-palkintoehdokkaana vuosina 1990, 2000, 2003, 2006 ja 2013. Vuonna 2006 hän voitti palkinnon romaanillaan Missä kuljimme kerran. Voittajateos oli samana vuonna myydyin kirja Akateemisessa Kirjakaupassa.
Westön romaani Lang valittiin marraskuussa 2006 Impac Dublin -kirjallisuuspalkinnon vuosittaiselle ”pitkälle listalle”, jolla oli 138 kirjaa. Stadin Slangi ry nimitti Westön vuoden 2007 Stadin Kundiksi. Vuonna 2008 hän sai Pro Finlandia -mitalin. Valtion kirjallisuustoimikunta myönsi Westölle viisivuotisen taiteilija-apurahan elokuussa 2010.
Kangastus 38 oli vuoden 2013 Finlandia-palkintoehdokkaana. Ruotsin radio myönsi maaliskuussa 2014 teokselle Romaanipalkinnon. Kirja sai lokakuussa 2014 myös Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Ruotsin akatemian Suomi-palkinto.
Teosten sovituksia

Peter Lindholm ohjasi vuonna 2001 elokuvan Leijat Helsingin yllä, joka perustuu Westön samannimiseen romaaniin.
Kari Heiskanen on tehnyt Westön romaanista Missä kuljimme kerran näytelmäsovituksen, joka sai ensi-iltansa Helsingin kaupunginteatterissa 3. huhtikuuta 2008. Teoksesta on tehty myös televisiosarja ja samanniminen elokuva.
Romaanista Kangastus 38 on tehty teatterisovitus, joka esitettiin Suomen Kansallisteatterin pienellä näyttämöllä syksyllä 2017.
Mikko Joensuu sävelsi rajoitettuna vinyylipainoksena alkuvuodesta 2018 julkaistun kappaleen Älä käy yöhön yksin. Kappale perustuu Westön vuonna 2009 ilmestyneessä Älä käy yöhön yksin -romaanissa esiintyneeseen samannimiseen kappaleeseen.
Romaanin Rikinkeltainen taivas dramatisointi esitettiin Kansallisteatterissa 2019. Romaanista kuvattiin myös ruotsinkielinen elokuva ja televisiosarja vuonna 2020, ohjaajana Claes Olsson. Elokuva sai ensi-iltansa marraskuussa 2021. Myös romaani Tritonus dramatisoitiin. Se esitettiin Kansallisteatterin Vallilan-näyttämöllä 2022 Michael Baranin dramatisoimana ja Johanna Freundlichin ohjaamana.
Teokset > Runokokoelmat

Tango Orange.  Stockholm:  Alba, 1986.  ISBN 91-7458-846-X
Epitaf över Mr. Nacht.  Helsingfors:  Söderström, 1988.  ISBN 951-52-1191-3
Hed, Anders: Avig-Bön.  Helsingfors:  Ai-ai, 1989.  ISBN 951-95119-0-3
Teokset > Novellikokoelmat

Merkitty ja muita novelleja.  (Utslag och andra noveller, 1989)  Suomentanut Jaana Koistinen. Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11256-2
Tapaus Bruus ja muita kertomuksia.  (Fallet Bruus: Tre berättelser, 1992)  Suomentanut Jaana Koistinen. Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12649-0
Rennot suosikit: Kertomuksia 1989–2002.  (Lugna favoriter, 2004)  Suomentanut Jaana Koistinen ja Katriina Savolainen. Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19766-5
Halkeamia: Valikoituja tekstejä 1986-2011.  (Sprickor: Valda texter 1986-2011, 2011)  Suomentanut Katriina Huttunen. Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-25178-1
Teokset > Romaanit

Leijat Helsingin yllä.  (Drakarna över Helsingfors, 1996)  Suomentanut Arja Tuomari. Otava, 1996.  ISBN 951-1-14528-2
Isän nimeen.  (Vådan av att vara Skrake, 2000)  Suomentanut Katriina Savolainen. Otava, 2000.  ISBN 951-1-15553-9
Lang.  (Lang, 2002)  Suomentanut Katriina Savolainen. Otava, 2002.  ISBN 951-1-18321-4
Missä kuljimme kerran.  (Där vi en gång gått, 2006)  Suomentanut Katriina Savolainen. Otava, 2006.  ISBN 978-951-1-21158-7
Älä käy yöhön yksin.  (Gå inte ensam ut i natten, 2009)  Suomentanut Katriina Huttunen. Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23833-1
Kangastus 38.  (Hägring 38)  Suomentanut Liisa Ryömä. Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27403-2
Rikinkeltainen taivas.  (Den svavelgula himlen)  Suomentanut Laura Beck. Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-29491-7
Tritonus.  (Tritonus: En skärgårdsberättelse)  Suomentanut käsikirjoituksesta Laura Beck. Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-32034-0
Molly & Henry: Romaani sotavuosilta.  (Skymning 41)  Suomentanut Laura Beck. Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-38706-0
Teokset > Muistelmat

Westö, Kjell & Westö, Mårten: Vuodet : veljekset kertovat.  (Åren)  Suomentanut Laura Beck & Jyrki Kiiskinen. Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-40788-1
Teokset > Muut

Syksyllä 2011 Otava julkaisi 1980-luvun Helsingistä kertovan Westön teoksen Kasari, johon valokuvat on ottanut Sari Poijärvi.
Kirjallisuutta

Grönstrand, Heidi: Kjell Westö – kielisiltojen rakentaja ja kulttuurisen järjestyksen uudelleen muotoilija. Sananjalka, 2012, 54. vsk, s. 143–159.  Artikkelin verkkoversio.
Tallberg-Nygård, Manuela: Semiosfärerna över Helsingfors: Kjell Westös romankvartett i intrakulturell och interkulturell översättning.  (Diss. Acta Translatologica Helsingiensia, 5)  Helsingfors:  Helsingfors universitet, 2017.  ISSN 1799-3156  ISBN 978-951-51-3841-5  Teoksen verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kjell Westö Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Kjell Westö Wikisitaateissa
Westö, Kjell hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kjell Westön runoja Electric Verses -verkkoantologiassa.
Westön haastattelu City-lehdessä.
Miten minusta tuli minä, Kjell Westö. Ylen Elävä arkisto.
Kjell Westö haastattelussa Prosak-proosaklubilla. Kirjastokaista-video 22.10.2013.
Kjell Westö: Tritonus Kirjastokaista-video 9.6.2020.
| n k Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962: Eyvind Johnson  1963: Väinö Linna  1964: Tarjei Vesaas  1965: William Heinesen & Olof Lagercrantz  1966: Gunnar Ekelöf  1967: Johan Borgen  1968: Per Olof Sundman  1969: Per Olov Enquist 
1970-luku:  1970: Klaus Rifbjerg  1971: Thorkild Hansen  1972: Karl Vennberg  1973: Veijo Meri  1974: Villy Sørensen  1975: Hannu Salama  1976: Ólafur Jóhann Sigurðsson  1977: Bo Carpelan  1978: Kjartan Fløgstad  1979: Ivar Lo-Johansson 
1980-luku:  1980: Sara Lidman  1981: Snorri Hjartarson  1982: Sven Delblanc  1983: Peter Seeberg  1984: Göran Tunström  1985: Antti Tuuri  1986: Rói Patursson  1987: Herbjørg Wassmo  1988: Thor Vilhjálmsson  1989: Dag Solstad 
1990-luku:  1990: Tomas Tranströmer  1991: Nils-Aslak Valkeapää  1992: Friða Á. Sigurðardóttir  1993: Peer Hultberg  1994: Kerstin Ekman  1995: Einar Már Guðmundsson  1996: Øystein Lønn  1997: Dorrit Willumsen  1998: Tua Forsström  1999: Pia Tafdrup 
2000-luku:  2000: Henrik Nordbrandt  2001: Jan Kjærstad  2002: Lars Saabye Christensen  2003: Eva Ström  2004: Kari Hotakainen  2005: Sjón  2006: Göran Sonnevi  2007: Sara Stridsberg  2008: Naja Marie Aidt  2009: Per Petterson 
2010-luku:  2010: Sofi Oksanen  2011: Gyrðir Elíasson  2012: Merethe Lindstrøm  2013: Kim Leine  2014: Kjell Westö  2015: Jon Fosse  2016: Katarina Frostenson  2017: Kirsten Thorup  2018: Auður Ava Ólafsdóttir  2019: Jonas Eika 
2020-luku:  2020: Monika Fagerholm  2021: Niviaq Korneliussen  2022: Solvej Balle 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef  Hufvudstadsbladet
Joensuun Elli (opiskelija-asuntoyhtiö)

Ellin opiskelija-asuntoja Kaislakatu 10:ssä Kanervalassa.
Siltakadun varrella aivan keskustassa on Ellin puutaloja ja kerrostaloja.
Joensuun Ellin taloja Länsikadulla.
Opiskelija-asunnot Oy Joensuun Elli on Joensuun kaupungin omistama kiinteistöosakeyhtiö, jolla on useita taloja eri puolilla kaupunkia: keskustassa, Kanervalassa, Niinivaaralla, Hukanhaudalla, Penttilässä, Rantakylässä ja Noljakassa. Joensuun Elli tuottaa, ylläpitää ja vuokraa opiskelija-asuntoja Itä-Suomen yliopiston, Karelia-ammattikorkeakoulun ja muiden peruskoulun jälkeisten oppilaitosten opiskelijoille.
Elli tarjoaa asunnon yli 3 000 opiskelijalle.
Yhtiön nimen taustalla on Eino Kettusen laulussa esiintyvä kuvitteellinen henkilö Joensuun Elli, vaikka nimen voi ajatella viittaavan myös Reino Helismaan kappaleeseen "Ellin boksissa".
Joensuun Elli -nimeä on käyttänyt myös opiskelijataloissa toimiva kesähotelli. Länsikadun opiskelijatalojen yhteydessä toimivan päiväkodin nimi on Ellin päiväkoti. Vastaavasti Kaislakadun opiskelijatalojen yhteydessä toiminut päiväkoti oli nimetty Mantan päiväkodiksi; nimi on Terho A. Könösen säveltämässä ja sanoittamassa ”Suhmuran Santra” -laulussa esiintyvästä Mulon Mantasta.
Aiheesta muualla

Joensuun Ellin kotisivut
Niagara IceDogs

| Niagara IceDogs |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Entiset nimet:  Mississauga IceDogs (1998–2007) Niagara IceDogs (2007–) 
Kaupunki:   St. Catharines, Ontario
Kotiareena:  Meridian Centre
– kapasiteetti:  5 300
Sarjataso:  OHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Keskinen
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Wes Consorti
Päävalmentaja:   Ben Boudreau
Yhteistyöseurat:  St. Catharines Falcons (GOJHL)
Hopeaa:  1 (2012)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niagara IceDogs on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa OHL-junioriliigassa itäisessä divisioonassa. Joukkue on kotoisin St. Catharinesista, Ontariosta. Nimensä seura on saanut Niagaran kunnasta, jossa seuran kotikaupunki sijaitsee.
Historia

Niagara IceDogs perustettiin, kun liikemies Bill Burke osti Mississauga IceDogsin Eugene Melnykiltä, Ottawa Senatorsin omistajalta. Melnyk halusi päästä eroon juniorijoukkueesta, ja Burket ostivat sen keväällä 2007 kun olivat saaneet St. Catharinesin kaupunginvaltuustolta luvan kaupungin urheiluhallin käyttöön.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 35 |  | Owen Flores | L | 2004 | Antioch, Illinois, Yhdysvallat |
| 77 |  | Charlie Robertson | L | 2005 | London, Ontario, Kanada |
| 82 |  | Matthew Humphries | L | 2008 | Newmarket, Ontario, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 5 |  | Noah Van Vliet | L | 2004 | Toronto, Ontario, Kanada |
| 6 |  | Jack Brauti (A) | L | 2006 | Thornhill, Ontario, Kanada |
| 7 |  | Callum Cheynowski | L | 2006 | Welland, Ontario, Kanada |
| 17 |  | Blair Scott | R | 2005 | Kitchener, Ontario, Kanada |
| 24 |  | Darcy Dewachter | R | 2007 | London, Ontario, Kanada |
| 48 |  | Matthew Virgilio | L | 2006 | Vaughan, Ontario, Kanada |
| 75 |  | Andrew Wycisk | R | 2005 | Etobicoke, Ontario, Kanada |
| 79 |  | Joey Wassilyn | L | 2006 | Etobicoke, Ontario, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 8 |  | Alexander Assadourian | L | KH | 2005 | Stouffville, Ontario, Kanada |
| 11 |  | Kevin He (C) | L | VLH | 2006 | Toronto, Ontario, Kanada |
| 12 |  | Ethan Czata | L | KH | 2007 | Brampton, Ontario, Kanada |
| 16 |  | Michael Levin | L | VLH | 2005 | Tel Aviv, Israel |
| 18 |  | Blake Arrowsmith | R | OLH | 2007 | Solon, Ohio, Yhdysvallat |
| 22 |  | Rafek Dianov | L | VLH | 2007 | North York, Ontario, Kanada |
| 23 |  | Max Crete | L | KH | 2008 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 25 |  | Ryan Roobroeck | L | VLH | 2007 | London, Ontario, Kanada |
| 27 |  | Andrei Loško | L | OLH | 2004 | Žlobin, Valko-Venäjä |
| 44 |  | Sean Doherty | R | KH / OLH | 2006 | Scarborough, Ontario, Kanada |
| 54 |  | Mathieu Paris | R | KH | 2005 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 66 |  | Braidy Wassilyn | L | KH | 2008 | Puslinch, Ontario, Kanada |
| 74 |  | Charlie Hotles | R | KH | 2008 | Markham, Ontario, Kanada |
| 92 |  | Ivan Galiyanov | L | VLH | 2007 | Ajax, Ontario, Kanada |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Ben Boudreau
Apuvalmentaja: Daniel Paille
Apuvalmentaja: Marc Slawson
Maalivahtivalmentaja: Adam Munro
Videovalmentaja & Henkilöstöjohtaja: Dan McKeen
Fysiikkavalmentaja: Mike Christou
Huoltopäällikkö: Zak Larnaudie
Toimitusjohtaja: Wes Consorti
Kykyjenetsinnänjohtaja: Adam Henrich
Lähde: EliteProspects