stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asikkalan seurakunta
Papisto > Kirkkoherrat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Asikkalan seurakunnan kirkkoherroina:
1865–1874: Anders Emanuel Berner
1876–1888: Erik Viktor Petterson
1890–1906: Frans Fritjof Colérus
1909–1916: Vilhelm Adrian Mandellöf
1917–1924: Kaarlo Rietrikki Kares
1925–1951: Herman Oskar Mäkelä
1951–1969: Eero Kalervo Kiviniemi
1969–19XX: Viljo Pulli
1982–2004: Raimo Rantala
2004–2013: Heikki Heinola
2014–2020: Petri Tervo
2020→ Jari Laulainen
Aiheesta muualla

Asikkalan seurakunta
Grönlannin siirtomaa

Grönlannin siirtomaa oli Tanskan kuningaskunnan siirtomaa, joka muodostettiin vuonna 1950 Pohjois- ja Etelä-Grönlannin tarkastelualueiden yhdistämisellä. Alueen johtajan nimikkeenä oli kuvernööri. Vuonna 1953 siirtomaahallinto lakkautettiin ja Grönlannista tehtiin Tanskan amt, mikä teki Grönlannin tasavertaiseksi muun Tanskan kanssa.
Gustaf Rönnholm

Gustaf Wilhelm Rönnholm (30. marraskuuta 1858 Vaasa – 8. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkäri, joka sai ensimmäisenä Suomessa eläinlääkintöasessorin arvonimen, vuonna 1933.
Rönnholm ryhtyi koulunsa päätettyään apteekkialalle ja valmistui proviisoriksi. Eläinlääkäriksi hän valmistui eläinlääkintäkorkeakoulusta Kööpenhaminasta. Hän jatkoi vielä jonkin aikaa opintojaan Keski-Euroopassa ja työskenteli eläinlääkärinä Malmössä Ruotsissa. Suomeen palattuaan hän toimi ensin eläinlääkärinä Jyväskylän piirissä ja sitten vuodesta 1887 Porin piirieläinlääkärinä. Hän oli myös Porin kaupungin eläinlääkäri vuosikymmeniä. Porissa Rönnholm osallistui useisiin luottamustehtäviin, ja hän oli muun muassa Porin kaupunginvaltuuston jäsen yli kaksikymmentä vuotta. Suomen Eläinlääkäriyhdistyksen kunniajäseneksi nimitetty Rönnholm sai eläinlääkintöasessorin arvonimen 75-vuotispäivänään 30.11.1933.
Arnaud Cormier

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Arnaud Cormier
Syntymäaika: 14. marraskuuta 1975 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Le Mans, Sarthe, Ranska
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Valmennusura
2005–2009 2009–2011:  Le Mans UC (apuv.)  Le Mans UC
Arnaud Cormier (s. 14. marraskuuta 1975) on ranskalainen jalkapallovalmentaja.
Ura

Cormier aloitti valmennusuransa Le Mans UC:n organisaatiossa juniorivalmentajana. Vuonna 2004 hän johdatti seuran 18-vuotiaiden joukkueen Coupe Gambardellan voittajaksi. Tammikuussa 2005 hän siirtyi seuran edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi Frédéric Hantzin tultua päävalmentajaksi. Hän toimi kakkosvalmentajana myös Rudi Garcian, Yves Bertuccin ja Daniel Jeandupeux'n valmennusaikoina.
Huhtikuussa 2009 Cormieristä tuli Le Mansin päävalmentaja Jeandupeux'n erottua tehtävistään. Hän toimi seuran päävalmentaja kauden neljässä viimeisessä ottelussa ja siirtyi takaisin apuvalmentajaksi Paulo Duarten tultua päävalmentajaksi kesällä 2009.
Joulukuussa 2009 Cormier nousi jälleen Le Mansin päävalmentajaksi, kun seura purki Duarten sopimuksen. Sopimus on kauden loppuun ja Cormierin tehtävänä olisi seuran nostaminen pois putoamisviivan alapuolelta. Cormierin johdolla Le Mans pelasi vaihtelevalla menestyksellä, eikä lopulta kyennyt nousemaan putoamisviivan yläpuolelle. Lopullisesti Le Mansin putoamisen ratkaisi 1–1 tasapeli AS Monacoa vastaan kolme kierrosta ennen liigan loppua. Putoamisesta huolimatta Le Mansin seurajohto luottaa Cormieriin, joka jatkaa päävalmentajana kaudella 2010/11. Le Mans taisteli pikaisesta paluusta liigaan, mutta joutui lopulta pettymään jäätyään Ligue 2:ssa neljänneksi. Dijon FCO vei kolmossijan ja nousi liigaan paremman maalieronsa turvin. Karvaasta pettymyksestä huolimatta Cormier jatkoi valmentajana myös kaudella 2011/12. Syksy sujui kuitenkin surkeasti ja lopulta Cormier sai potkut joulun alla 2011 seuran majaillessa putoamisviivan alapuolella syyskauden jälkeen.
Meriitit

Coupe Gambardella: 2004
Grobu

Grobu Haminan ortodoksisella hautausmaalla
Grobu (myös kropnitsa) on hirsistä rakennettu ja laudoilla harjakatettu, usein myös puuleikkauksin koristeltu ortodoksinen hautamuistomerkki. Niitä tavataan Pohjois-Venäjällä ja Karjalassa, missä niitä on rakennettu jo kenties tuhat vuotta sitten.
Suomessa grobuja on pystytetty muun muassa Valamon luostarin ja Ilomantsin hautausmaille. Muinoin niitä on voitu käyttää myös talvisin suojaamaan ruumista villieläimiltä, kunnes hauta voitiin kaivaa.
Karjalan kielessä grobusta käytetään nimitystä ”kropnitsa”.
Aiheesta muualla

Ortodoksi.net - Grobu
Gustaf Rudebeck

Gustaf Rudebeck (30. lokakuuta 1913 Helsingborg – 28. elokuuta 2005 Lund) oli ruotsalainen eläintieteilijä.
Nuorena Rudebeck tutki hyönteisiä, etenkin ampiaisten ja perhosten muuttoa ja vaelluksia. 1930-luvulla hän opiskeli Lundin yliopistossa ja keskittyi lintuihin. Rudebeck tutki Lundin ympäristön niittyjen ja ketojen linnustoa, kunnes asettui havainnoimaan Falsterbon niemen näkyvää muuttoa. Vuosien 1942–1944 aineistosta hän laati lintujen muuttoa käsittelevän väitöskirjansa Studies on bird migration based on field studies in southern Sweden vuonna 1950. Rudebeckin työn innostamana perustettiin Falsterbon lintuasema ja Lundin yliopistossa panostettiin voimakkaasti näihin päiviin saakka jatkuneeseen muuttolintutukimukseen.
Rudebeckin toinen päätyö oli Oikoksessa vuosina 1950–1951 julkaistu The choice of prey and modes of hunting of predatory birds with special reference to their selective effect, missä hän osoitti lintuja saalistavien petolintujen epäonnistuvan useimmissa saalistusyrityksissä: vain 8 % yrityksistä onnistui. Tutkimusaineistona hänellä oli uskomattomat lähes 700 havaintoa varpushaukkojen, ampuhaukkojen, muuttohaukkojen ja merikotkien saalistusyrityksistä.
Vuosina 1950–1951 Rudebeck vieraili Etelä-Afrikassa tutkimassa selkärangattomia ja lintuja. Hän palasi Pretoriaan perheensä kanssa 1954 ja asui siellä vuoteen 1956 saakka, työskennellen Transvaalin museon lintusoaston kuraattorina. Tutkimustensa tuloksia hän julkaisi, yhdessä Bertil Hanströmin ja Per Brinckin kanssa, 15-osaisena sarjana South African Animal Life, jota julkaistiin vuosina 1955–1974.
Palattuaan Ruotsiin Rudebeck toimi Tukholman luonnonhistoriallisen museon lintuosaston kuraattorina 1958–1965 ja sitten Lundin yliopiston eläinmuseon johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1978, minkä jälkeen hän työskenteli emeritusprofessorina eläinekologian laitoksella järjestäen ja kopioiden havaintoaineistojaan seitsemältä vuosikymmeneltä tulevien tutkijoiden käyttöön. Rudebeck oli luonnonsuojelija ja herätti keskustelua lintukantojen muutoksista. Hän kiinnitti huomiota muun muassa kangaskiurun muuttajamäärien jyrkkään taantumiseen ja merimetson räjähdysmäiseen kannankasvuun Itämerellä.
Arnaud Briand

| Arnaud Briand |
| --- | --- |
 Arnaud Briand (keskellä)
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1970 (ikä 54) Sydney, Nova Scotia, Kanada
Kansalaisuus:   Ranska  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Pelinumero:  8
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1989–2005
Arnaud Briand (s. 29. huhtikuuta 1970 Sydney, Nova Scotia) on kanadalaissyntyinen ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Ura > Seuraura

Briand debytoi Ranskan pääsarjassa kaudella 1989–1990 Bordeaux'n joukkueessa. Debyyttikaudellaan hän pelasi 34 ottelua tehopistein 10+10=20 keräten 37 rangaistusminuuttia. Seuraavalla kaudella Briand keräsi pelaamassaan 28 ottelussa peräti 56 rangaistusminuuttia mutta teki myös 30 tehopistettä. Kaudella 1991–1992 Briand siirtyi Reimsin joukkueeseen, jossa hän pelasi seuraavan yhdeksän kauden ajan. Kaudella 1998–1999 Briand pelasi Reimsin riveissä uransa tehokkaimman kauden pääsarjatasolla, kun hän teki tehopisteet 29+20=49 pelaamassaan 41 ottelussa. Samalla hän myös voitti Reimsin sisäisen pistepörssin kymmenen pisteen erolla Daniel Paradisiin.
Briand siirtyi kaudella 2000–2001 Saksan DEL-liigan Augsburger Pantherin joukkueeseen, jossa hän pelasi 56 ottelua tehopistein 12+16=28 keräten 24 rangaistusminuuttia. Seuraavalla kaudella Briand pelasi Ruotsin Elitserienin Luleå HF:n joukkueessa, jossa hän teki 10 tehopistettä pelaamassaan 43 ottelussa.
Briand palasi Ranskaan kaudella 2002–2003, tällä kertaa Rouenin riveihin. Hänet valittiin joukkueen varakapteeniksi, ja heti seuraavalla kaudella kapteeniksi, jolloin Rouen voitti Ranskan mestaruuden. Heti seuraavalla kaudella Briand saavutti jälleen Ranskan mestaruuden Rouenin varakapteenina. Hän lopetti pääsarjauransa vuonna 2005.
Ura > Maajoukkueura

Briand edusti Ranskaa kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1993, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 ja 2004. Vuoden 2000 ja 2004 MM-kilpailuissa hän toimi Ranskan kapteenina. Briand pelasi urallaan yhteensä 42 MM-ottelua tehopistein 12+10=22 keräten 52 rangaistusminuuttia.
Briand kuului Ranskan joukkueeseen Albertvillen talviolympialaisissa 1992, Lillehammerin talviolympialaisissa 1994, Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Albertvillessä 1992 Briand pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 1+1=2 keräten neljä rangaistusminuuttia. Lillehammerissa 1994 hän teki tehopisteet 1+2=3 ja keräsi kuusi rangaistusminuuttia pelaamassaan seitsemässä ottelussa. Naganossa 1998 hän teki yhden maalin ja keräsi neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan neljässä ottelussa. Salt Lake Cityssä 2002 Briand toimi Ranskan kapteenina pelaten kolme ottelua ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja.
George H. W. Bushin hallitus

| George H>  W. Bushin hallitus |
| --- | --- |
  Yhdysvaltain 41. kabinetti
 Hallitus maaliskuussa 1992
Toimikausi alkoi:  20. tammikuuta 1989
Toimikausi päättyi:  20. tammikuuta 1993
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  George H. W. Bush
Ministerien lukumäärä:  18
Hallituspuolueet:  Republikaanit
Oppositiopuolueet:  Demokraatit
Historia
Vaalit:  Yhdysvaltain presidentinvaalit 1988
Edellinen:  Ronald Reaganin hallitus
Seuraava:  Bill Clintonin hallitus
George H. W. Bushin hallitus (engl. Bush Cabinet) oli vallassa George H. W. Bushin presidenttikaudella 1989–1993.
Ministerit

| Virka | Viranhaltija | Virassa | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Presidentti | George H. W. Bush | 1989–1993 |  |
| Varapresidentti | Dan Quayle | 1989–1993 |  |

| Ulkoministeri | James Baker | 1989–1992 |  |
| Ulkoministeri | Lawrence Eagleburger | 1992–1993 |  |
| Valtiovarainministeri | Nicholas F. Brady | 1989–1993 |  |
| Puolustusministeri | Dick Cheney | 1989–1993 |  |
| Oikeusministeri | Dick Thornburgh | 1989–1991 |  |
| Oikeusministeri | William Barr | 1991–1993 |  |
| Sisäministeri | Manuel Lujan | 1989–1993 |  |
| Maatalousministeri | Clayton Yeutter | 1989–1991 |  |
| Maatalousministeri | Edward Rell Madigan | 1991–1993 |  |
| Kauppaministeri | Robert Mosbacher | 1989–1992 |  |
| Kauppaministeri | Barbara Franklin | 1992–1993 |  |
| Työministeri | Elizabeth Dole | 1989–1990 |  |
| Työministeri | Lynn Morley Martin | 1990–1993 |  |
| Terveysministeri | Louis Wade Sullivan | 1989–1993 |  |
| Opetusministeri | Lauro Cavazos | 1989–1990 |  |
| Opetusministeri | Lamar Alexander | 1990–1993 |  |
| Asunto- ja kaupunkikehityksen ministeri | Jack Kemp | 1989–1993 |  |
| Liikenneministeri | Samuel K. Skinner | 1989–1991 |  |
| Liikenneministeri | Andrew Card | 1991–1993 |  |
| Energiaministeri | James D. Watkins | 1989–1993 |  |
| Veteraaniasiainministeri | Ed Derwinski | 1989–1993 |  |
| Valkoisen talon kansliapäällikkö | John H. Sununu | 1989–1991 |  |
| Valkoisen talon kansliapäällikkö | Samuel K. Skinner | 1991–1992 |  |
| Valkoisen talon kansliapäällikkö | James Baker | 1992–1993 |  |
| Ympäristönsuojeluviraston pääjohtaja | William K. Reilly | 1989–1993 |  |
| Valkoisen talon budjettijohtaja | Richard Darman | 1989–1993 |  |
| Kansallisen huumausaineiden sääntelyviraston johtaja | William Bennett | 1989–1991 |  |
| Kansallisen huumausaineiden sääntelyviraston johtaja | Bob Martinez | 1991–1993 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George H. W. Bushin hallitus Wikimedia Commonsissa
Grönlunds Orgelbyggeri

Grönlundin rakentamien Jukkasjärven kirkon urkujen fasadi.
Grönlunds Orgelbyggeri Ab on Ruotsin Luulajassa, Gammelstadissa sijaitseva urkurakentamo, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1903. Yrityksessä työskentelee jo neljännen polven Grönlund, työntekijöitä on yhteensä kymmenkunta. Suurin osa uruista on tietysti rakennettu ruotsalaisiin kirkkoihin, mutta muun muassa Lahden Sibeliustalossa on Grönlundin rakentamat vuonna 2007 valmistuneet 52-äänikertaiset ranskalais-romanttiset konserttisaliurut. Yhtiö rakensi myös Turun Mikaelinkirkon 52-äänikertaiset urut, jotka ovat valmistuneet vuonna 2002. Grönlund entisöi 1992 Tammisaaren kirkon vanhat, vuodelta 1843 olevat Kangasalan urkutehtaan perustajan Anders Thulén rakentamat urut.
Griff nach der Weltmacht

| Griff nach der Weltmacht: Die Kriegzielpolitik des kaiserlichen Deutschland 1914–1918> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Fritz Fischer
Kieli:  saksa
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Droste
Julkaistu:  1961
Sivumäärä:  896
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Griff nach der Weltmacht: Die Kriegzielpolitik des kaiserlichen Deutschland 1914–1918 oli saksalaisen historioitsija Fritz Fischerin kirjoittama vuonna 1961 julkaistu kirja, jossa hän käsitteli ensimmäisen maailmansodan syttymisen syitä. Hänen pääargumenttinsa oli, että Saksan keisarikunta aloitti sodan tahallisesti laajentumishalujensa takia. Kirja herätti voimakasta väittelyä ja kritiikkiä muiden historioitsijoiden keskuudessa. Fischer kirjoitti samasta aiheesta vielä jatkoa teoksen Krieg der Illusionen.
Kirjan sisältö

Fischerin teos perustuu laajaan arkistotutkimukseen. Hän pääsi länsisaksalaisuudestaan huolimatta käsiksi tuolloin Itä-Saksaan kuuluneessa Potsdamissa säilytettyihin keisarikunnan aikaisiin arkistoihin. Teos sisältää kolme erityisen kiisteltyä väittämää sodan Saksan politiikasta ja sodan syttymisen syistä. Ensimmäinen niistä oli, että Saksan hallinto tiesi ja toivoi Itävalta-Unkarin tukemisen Serbiaa vastaan johtavan sodan puhkeamiseen. Toinen väittämä oli, että keisarikunnan tavoite oli jo ennen sotaa laajentua hyvin samaan tapaan kuin myöhemmin natsi-Saksall. Kolmas väittämä taas oli se, että syyt laajentumishalulle olivat pikemminkin sisäpoliittisia kuin ulkopoliittisia. Sisäpoliittisiin syihin kuuluvat esimerkiksi taloudelliset syyt. Maan teollisuus oli kasvanut, mutta ongelmaksi tuli uusien markkinoiden löytäminen. Muut maat pyrkivät estämään kilpailua muun muassa korkeilla tulleilla, mikä osaltaan aiheutti Saksassa tunnetta saarrosta. Taloutta taas olisi mahdollista vahvistaa rautamalmiesiintymillä Ranskassa ja Belgiassa ja idässä liittämällä Saksaan Baltianmaat ja Puola. Lisäksi hän väittää, että usko siihen, että armeija oli johtanut Saksan siviilijohtoa, kuten kansleri Theobald von Bethmann Hollwegia, harhaan eivät pitäneet paikkaansa. Päinvastoin, hän väittää, että lähteiden mukaan siviilijohdon tavoitteet olivat samat kuin armeijan.
Vastaanotto

Kirjan julkaisun jälkeen teoksesta tuli seuraavien vuosien ajaksi kuuma väittelyn kohde. Se käännettiin useille kielille, mutta ei suomeksi. Saksassa se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1961 ja englanniksi se julkaistiin vuonna 1966 Lontoossa nimellä Germany’s Aims in the First World War. Länsi-Saksassa se herätti erityisen voimakkaita tunteita, ja Fischer esimerkiksi menetti luentokiertueelleen Yhdysvaltoihin saamansa tukirahat. Teoksen kriitikot myönsivät, että Saksa otti suuria riskejä vuonna 1914 mutta että ne olivat tarpeellisia, koska Venäjä kasvoi sotilaallisesti ja rakennutti rautateitä läntisiin osiinsa. Siviili- ja sotilasjohdon tekemiin päätöksiin taas johti Venäjän nousun pelko eikä Fischerin teesien mukainen aggressiivinen laajentumishalu. Fischer julkaisi toisen kirjansa Krieg der Illusionen osaltaan vastauksena teoksen saamaan kritiikkiin.
Gyllenborg

Gyllenborg on seuraavien henkilöiden nimi:
Carl Gyllenborg (1679–1746), ruotsalainen valtiomies
Carl Fredrik Gyllenbourg, aiemmin Carl Fredrik Ehrensvärd (1767–1815), ruotsalainen valtiollinen seikkailija
Carl Johan Gyllenborg (1741–1811), ruotsalainen kreivi, kuvernööri, juristi ja Vaasan hovioikeuden presidentti
Fredrik Gyllenborg (1698–1759), ruotsalainen kamariherra, Svean hovioikeuden jäsen
Fredrik Gyllenborg (1767–1829), Ruotsin oikeusministeri, oikeuskansleri
Gustaf Fredrik Gyllenborg (1731–1808), ruotsalainen virkamies ja runoilija
Gustaf Samuel Gyllenborg (1695–1756), Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra
Henning Adolf Gyllenborg (1713–1775), ruotsalainen valtioneuvos
Jacob Johan Gyllenborg (1721–1788), ruotsalainen maaherra
Jakob Gyllenborg (1648–1701), ruotsalainen virkamies, reduktion toteuttamisen johtajia
Johan Gyllenborg (1682–1752), ruotsalainen valtioneuvos
Johan Henning Gyllenborg (1756–1830), ruotsalainen maaherra
Olof Gyllenborg (1676–1737), ruotsalainen runoilija
Sofia Emerentia Gyllenborg (1727–1783), ruotsalainen abbedissa
Sophie Gyllenborg (1801–1841), ruotsalainen toimittaja ja kielenkääntäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
HIPPI

HIPPI-valokuitukaapeli.
HIPPI (engl. High Performance Parallel Interface) on tietokoneväylä suurinopeuksiseen tallennusmedian liitäntään. Väylän on nykyisin korvannut Fibre Channel.
Väylästä kehitettiin HIPPI-6400 joka myöhemmin nimettiin uudelleen GSN (engl. Gigabyte System Network). GSN pystyi 6.4 gigabitin (800 megatavun) siirtonopeuteen sekunnissa virheenkorjaavan yhteyden yli.
Väylä on ANSI-standardoitu:
ANSI X3.183-1991
ANSI X3.210-1992
ANSI X3.218-1993
ANSI X3.222-1993
ANSI X3.283-1995
Väyläprotokollasta on RFC määrittelyt:
RFC 2067
RFC 2834
Käännös suomeksi
Grönqvist

Grönqvist on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Carl Gustaf Grönqvist (1804–1850), pappi ja kirjailija
Fredrik Wilhelm Grönqvist (1838–1912), liikemies, Helsingin Grönqvistin talon rakennuttaja
Gunnar Grönqvist (1895–1975), yrittäjä ja valokuvaaja, Heikki Grönqvistin poika
Gunvor Olin-Grönqvist (1928–2005), keramiikkataiteilija
Heikki Grönqvist (1943–1984), yrittäjä ja valokuvaaja
Henrik Grönqvist (1927–2019), korkeimman oikeuden jäsen
Kaarlo Albert Grönqvist (1861–1882), kirjailija
Walter Grönqvist (1875–1962), yritysjohtaja, tilanomistaja ja maanviljelysneuvos, Fredrik Wilhelm Grönqvistin poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gene Wolfe

| Gene Wolfe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1931 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 14. huhtikuuta 2019 (87 vuotta) Peoria (Illinois)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia, science fiction
Esikoisteos:  Operation Ares (1970)
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gene Rodman Wolfe (7. toukokuuta 1931 – 14. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän voitti muun muassa neljä World Fantasy Awardia, kaksi Nebula-palkintoa ja kuusi Locus-palkintoa sekä oli moninkertainen Hugo-ehdokas. Hänet nimettiin yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista vuonna 2013.
Wolfen tunnetuimpiin teoksiin kuuluu romaanisarja Uuden auringon kirja, jonka neljä osaa ilmestyivät vuosina 1980–83. Sarjan ensimmäinen osa, Kiduttajan varjo, ilmestyi suomeksi Gummeruksen julkaisemana vuonna 2012 ja sarjan loput osat vuosina 2013–2016.
Teokset > Romaanit

Operation Ares (1970)
The Fifth Head of Cerberus (1972)
Peace (1975)
The Devil in a Forest (1976)
Uuden auringon kirja (The Book of the New Sun)
Kiduttajan varjo.  ((The Shadow of the Torturer, 1980.) Suomentanut Johanna Vainikainen-Uusitalo)  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8668-9.
Sovinnontekijän kynsi.  ((The Claw of the Conciliator, 1981.) Suomentanut Tero Valkonen)  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-8670-2.
Liktorin miekka.  ((The Sword of the Lictor, 1982.) Suomentanut Tero Valkonen)  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-20-9840-8.
Autarkin linnoitus.  ((The Citadel of the Autarch, 1983.) Suomentanut Tero Valkonen)  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-20-9841-5.
Free Live Free (1984)
The Urth of the New Sun (1987)
Latro -sarja
Soturi sumussa.  ((Soldier of the Mist, 1986.) Suomentanut Heikki Karjalainen)  Helsinki:  Moebius, 2023.  ISBN 978-952-69720-0-8.
Areten soturi.  ((Soldier of Arete, 1989.) Suomentanut Heikki Karjalainen)  Helsinki:  Moebius, ilmestyy 2024.
Soldier of Sidon (2006)
There Are Doors (1988)
Castleview (1990)
Pandora, By Holly Hollander (1990)
The Book of the Long Sun
Nightside the Long Sun (1993)
Lake of the Long Sun (1994)
Caldé of the Long Sun (1994)
Exodus From the Long Sun (1996)
The Book of the Short Sun
On Blue’s Waters (1999)
In Green’s Jungles (2000)
Return to the Whorl (2001)
Latro in the Mist (2003, yhteislaitos teoksista Soldier of the Mist ja Soldier of Arete)
The Wizard Knight (2004, myös kahdessa osassa The Knight ja The Wizard)
Pirate Freedom (2007)
An Evil Guest (2008)
The Sorcerer's House (2010)
Home Fires (2011)
The Land Across (2013)
E. A. Smithe -sarja
A Borrowed Man (2015)
Interlibrary Loan (2020, julkaistu postuumisti)
Teokset > Kokoelmat

The Island of Doctor Death and Other Stories and Other Stories (1980)
Gene Wolfe’s Book of Days (1981)
The Wolfe Archipelago (1983), sisältää kertomukset:
”The Island of Doctor Death and Other Stories” (1970)
”The Death of Doctor Island” (1973)
”The Doctor of Death Island” (1978)
”Death of the Island Doctor” (1983)
Plan(e)t Engineering (1984)
Bibliomen (1984)
Storeys from the Old Hotel (1988)
Endangered Species (1989)
Castle of Days (1992)
The Young Wolfe (1992)
Strange Travelers (2000)
Innocents Aboard (2004)
Starwater Strains (2005)
The Dead Man and Other Horror Stories (2023, julkaistu postuumisti)
The Wolfe at the Door (2023, julkaistu postuumisti)
Teokset > Novellikirjaset

At the Point of Capricorn (1983)
The Boy Who Hooked the Sun (1985)
Empires of Foliage and Flower. A Tale From the Book of the Wonders of Urth and Sky (1987)
The Arimaspian Legacy (1988)
Slow Children at Play (1989)
The Old Woman Whose Rolling Pin is the Sun (1991)
The Case of the Vanishing Ghost (1991)
Talk of Mandrakes (2003)
Christmas Inn (2005)
Strange Birds (2006)
Teokset > Muut teokset

The Castle of the Otter (1982)
For Rosemary (1988)
Letters Home (1991)
Shadows of the New Sun: Essays (2007)
A Walking Tour of the Shambles (yhdessä Neil Gaimanin kanssa) (2002)
Teokset > Suomennettuja novelleja

Tohtori Kuoleman saari ja muita kertomuksia (The Island of Doctor Death and Other Stories, 1970). Tähtivaeltaja 1/2012.
Robotin tarina (Robot’s Story, 1972). Tähtivaeltaja 1/1988.
Peililinnassa (In Looking-Glass Castle, 1980) teoksessa Top Science Fiction 1 (toim. Josh Pachter 1984, suom. Matti Rosvall 1990).
Kirsikka on punainen marja (Cherry Jubilee, 1982) teoksessa Isaac Asimov science fiction valikoima 6 (toim. Kari Lindgren 1982).
Kehdosta (From the Cradle, 2002) teoksessa Uuskummaa? (toim. Jukka Halme 2006).
Calamity loikkii (Calamity Warps, 2003). Tähtivaeltaja 1/2012.
Aiheesta muualla

Gene Wolfe Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Blommila, Hannu: Gene Wolfe – Nero susi. Tähtivaeltaja 1/2012, osa artikkelista.
Gaiman, Neil: My hero: Gene Wolfe. The Guardian 13.5.2011. (englanniksi)
Gene Wolfe -linkkejä. (englanniksi)
Gröningen

| Gröningen |
| --- | --- |
 vaakuna
 Gröningen
 Koordinaatit: 51°56′0″N, 11°13′0″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi-Anhalt
Hallinto:  
 – Pormestari:  Renate Hillebrand (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,67 km²
Väkiluku (2008):  3 902
 – Väestötiheys:  65 as./km²
 
 http://www.vgem-westlicheboerde.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gröningen on kaupunki Börden piirikunnassa Saksi-Anhaltissa, Saksassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gröningen Wikimedia Commonsissa
Géza Anda

Géza Anda noin vuonna 1965.
Géza Anda (19. marraskuuta 1921 – 14. kesäkuuta 1976) oli unkarilainen pianisti.
Anda tulkitsi muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartia, Ludwig van Beethovenia, Robert Schumannia, Johannes Brahmsia ja Béla Bartókia. Hän oli arvostettu klassismin ja romantiikan ajan pianomusiikin esittäjä ja levyttäjä.
Anda syntyi Budapestissa ja sai opetusta Ernő Dohnányiltä. Hän kuoli syöpään Zürichissä 54-vuotiaana.