stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monacon Grand Prix 1987
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Honda | 78 | 1:57:54.085 | 2 | 9 |
| 2 | 6 |  Nelson Piquet | Williams-Honda | 78 | + 33.212 | 3 | 6 |
| 3 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 78 | + 1:12.839 | 5 | 4 |
| 4 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 77 | + 1 krs. | 8 | 3 |
| 5 (1) | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 76 | + 2 krs. | 15 | 2 |
| 6 (2) | 16 |  Ivan Capelli | March-Ford | 76 | + 2 krs. | 19 | 1 |
| 7 | 9 |  Martin Brundle | Zakspeed | 76 | + 2 krs. | 14 |   |
| 8 | 19 |  Teo Fabi | Benetton-Ford | 76 | + 2 krs. | 12 |   |
| 9 | 1 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 75 | Moottori | 4 |   |
| 10 | 11 |  Satoru Nakajima | Lotus-Honda | 75 | + 3 krs. | 17 |   |
| 11 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Megatron | 74 | + 4 krs. | 22 |   |
| 12 | 26 |  Piercarlo Ghinzani | Ligier-Megatron | 74 | + 4 krs. | 20 |   |
| 13 (3) | 14 |  Pascal Fabre | AGS-Ford | 71 | + 7 krs. | 24 |   |
| Kesk. | 18 |  Eddie Cheever | Arrows-Megatron | 59 | Ylikuumeneminen | 6 |   |
| Kesk. | 17 |  Derek Warwick | Arrows-Megatron | 58 | Vaihdelaatikko | 11 |   |
| Kesk. | 2 |  Stefan Johansson | McLaren-TAG | 57 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Ford | 42 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 7 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 41 | Sähköt | 10 |   |
| Kesk. | 21 |  Alex Caffi | Osella-Alfa Romeo | 39 | Sähköt | 16 |   |
| Kesk. | 8 |  Andrea de Cesaris | Brabham-BMW | 38 | Ripustukset | 21 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 29 | Turbo | 1 |   |
| Kesk. | 24 |  Alessandro Nannini | Minardi-Motori Moderni | 21 | Sähköt | 13 |   |
| Kesk. | 4 |  Philippe Streiff | Tyrrell-Ford | 9 | Onnettomuus | 23 |   |
| Kesk. | 20 |  Thierry Boutsen | Benetton-Ford | 5 | Voimansiirto | 9 |   |
| DSQ | 10 |  Christian Danner | Zakspeed |   | Hylätty |  |   |
| DNS | 23 |  Adrián Campos | Minardi-Motori Moderni | 0 | Ei startannut | 0 |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Nigel Mansell - 1:23.039
Nopein kierros: Ayrton Senna - 1:27.685 kierroksella 72
Numerot sulkeissa tarkoittavat Jim Clark Trophy -kilpailuun osallistuneiden kuljettajien sijoituksia.
Monacon kilpailu nähtiin Suomessa TV2:ssa selostajina Matti Kyllönen ja Keke Rosberg.
HS 31.5.1987
Jonathan Palmerin ensimmäinen pistesija
Morten Tyldum

| Morten Tyldum |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1967 (ikä 56–57)  Norja
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Morten Tyldum (s. 1967) on norjalainen elokuvaohjaaja.
Tyldum sai parhaan ohjauksen Oscar-ehdokkuuden ensimmäisestä englanninkielisestä elokuvastaan, vuonna 2014 ensi-iltansa saaneesta The Imitation Gamesta.
Filmografia

Buddy (2003)
Varg Veum – Falne engler (2008)
Headhunters (Hodejegerne, 2011)
The Imitation Game (2014)
Passengers (2016)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Monacon Grand Prix 1986

|  Monacon Grand Prix 1986  |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1986. 

Päivämäärä:  11. toukokuuta 1986
Rata:  Circuit de Monaco
Sijainti:  Monaco
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,328 km
Kilpailun pituus:  78 kierrosta, 259,584 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alain Prost   (McLaren–TAG)
Paaluaika:  1.22,627
Palkintokoroke
Voittaja:   Alain Prost   (McLaren–TAG)
Toinen:   Keke Rosberg   (McLaren–TAG)
Kolmas:   Ayrton Senna   (Lotus–Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alain Prost   (McLaren–TAG)
Kierrosaika:  1.26,607 (kierroksella 51)
Monacon Grand Prix 1986 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. toukokuuta 1986 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt hallitseva maailmanmestari Alain Prost. Keke Rosbergin toisen sijan myötä McLaren otti kilpailusta kaksoisvoiton.
Kilpailu oli Elio de Angelisin viimeinen kilpailu ennen hänen kohtalokasta onnettomuuttaan Paul Ricardin radalla.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 78 | 1:55.41,060 | 1 | 9 |
| 2 | 2 |  Keke Rosberg | McLaren-TAG | 78 | + 25,022 | 9 | 6 |
| 3 | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Renault | 78 | + 53,646 | 3 | 4 |
| 4 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 78 | + 1.11,402 | 2 | 3 |
| 5 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Renault | 77 | + 1 krs. | 12 | 2 |
| 6 | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Renault | 77 | + 1 krs. | 7 | 1 |
| 7 | 6 |  Nelson Piquet | Williams-Honda | 77 | + 1 krs. | 11 |   |
| 8 | 18 |  Thierry Boutsen | Arrows-BMW | 75 | + 3 krs. | 14 |   |
| 9 | 17 |  Marc Surer | Arrows-BMW | 75 | + 3 krs. | 17 |   |
| 10 | 28 |  Stefan Johansson | Ferrari | 75 | + 3 krs. | 15 |   |
| 11 | 4 |  Philippe Streiff | Tyrrell-Renault | 74 | + 4 krs. | 13 |   |
| 12 | 14 |  Jonathan Palmer | Zakspeed | 74 | + 4 krs. | 19 |   |
| Kesk. | 3 |  Martin Brundle | Tyrrell-Renault | 67 | Onnettomuus | 10 |   |
| Kesk. | 16 |  Patrick Tambay | Lola-Ford | 67 | Onnettomuus | 8 |   |
| Kesk. | 20 |  Gerhard Berger | Benetton-BMW | 42 | Ohjaus | 5 |   |
| Kesk. | 7 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 38 | Polttoainepumppu | 6 |   |
| Kesk. | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 38 | Turbo | 4 |   |
| Kesk. | 8 |  Elio de Angelis | Brabham-BMW | 31 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 19 |  Teo Fabi | Benetton-BMW | 17 | Jarrut | 16 |   |
| Kesk. | 15 |  Alan Jones | Lola-Ford | 2 | Onnettomuus | 18 |   |
| DNQ | 21 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Alfa Romeo |   |  |  |   |
| DNQ | 11 |  Johnny Dumfries | Lotus-Renault |   |  |  |   |
| DNQ | 29 |  Huub Rothengatter | Zakspeed |   |  |  |   |
| DNQ | 22 |  Christian Danner | Osella-Alfa Romeo |   |  |  |   |
| DNQ | 23 |  Andrea de Cesaris | Minardi-Motori Moderni |   |  |  |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Alain Prost – 1.22,627
Nopein kierros: Alain Prost – 1.26,607 kierroksella 51
Monacon kilpailu nähtiin Suomessa TV2:lla selostajina Matti Kyllönen ja Juha Varjosaari.
HS 11.5.1986
Vilho Rantasalo

Aukusti Vilho Rantasalo, sukunimi aik. Durchman (22. marraskuuta 1881 Kitee – 9. elokuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja kansanperinteen tutkija sekä julkaisija.
Rantasalon vanhemmat olivat konemestari Wilhelm Durchman ja Beata Johanna Iso-Pahkala. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 Joensuun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904, maisteriksi 1907 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1920.
Rantasalo toimi opettajana eri oppikouluissa ja viimeksi Helsingin koelyseon eli Töölön yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1929–1947 sekä oli Helsingin yliopiston folkloristiikan dosenttina 1927–1947, alanaan 1927–1928 suomalainen ja vertaileva kansanrunoudentutkimus ja 1928–1947 suomalainen kansanuskomusten ja taikatapojen tutkimus.
Mitoyo

| Mitoyo (三豊市) |
| --- | --- |
 Mitoyon tasangon pohjoisosaa
 lippu:  Symboli
 Mitoyon sijainti Kagawan prefektuurissa
 Mitoyo
 Koordinaatit: 34°10′58″N, 133°42′54″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Shikoku
Prefektuuri:  Kagawan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  222,70 km²
Väkiluku (11/2019):  62 618
 – Väestötiheys:  281,2 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Kanarianmarketta
 
 https://www.city.mitoyo.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mitoyo (jap. 三豊市, Mitoyo-shi) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Seton sisämeren Hiuchinmeren rannikolla ja rajautuu etelässä Tokushiman prefektuuriin. Kaupungin keskiosissa levittäytyy Mitoyon tasanko, etelässä sen alue nousee korkealle Sanukivuorille. Saita- ja Takasejoet virtaavat kaupungin halki. Pohjoisessa Mitoyoon kuuluu Seton sisämereen työntyvä Shōnain niemimaa, jonka ympäristössä sijaitsee useita saaria, esimerkiksi Shiwakusaariin kuuluvat Awashima ja Shishijima. Mitoyossa on 62 618 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 222,70 neliökilometriä.
Mitoyo on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä Mitoyon piirikunnan seitsemän maaseutukaupunkia toisiinsa. Ne olivat Nio,  Mino, Saita, Takase, Takuma, Toyonaka ja Yamamoto. Samalla Mitoyon piirikunta lakkautettiin. Mitoyon tasangolla on vanhastaan ollut pulaa makeasta vedestä, minkä vuoksi sinne rakennettiin jo Edo-kaudelta alkaen lukuisia tekoaltaita. Niihin tukeutuva maatalous tuottaa riisiä, kasviksia, hedelmiä, leikkokukkia ja teetä. Takumanlahdella on hyvä luonnonsatama, joka toimii kalastussatamana ja puutavaran tuontisatamana. Kaupungissa on myös laivanrakennus-, metalli-, elintarvike-, paperi- ja kemianteollisuutta.
Mitoyossa sijaitsee kolme Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Daikō-ji (temppeli nro. 67), Motoyama-ji (temppeli nro. 70) ja Iyadani-ji (temppeli nro. 71). Motoyama-jin päähalli on valittu Japanin kansallisaarteeksi. Muita merkillepantavia temppeleitä ovat Honmon-ji syksyllä järjestettävine markkinoineen (Daibōichi) ja Kakujō-in kellotorneineen. Osa Mitoyon alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupungin keskiosia palvelee JR Shikokun Yosan-linja, eteläosaa Dosan-linja.
Kuvia

Näkymä Nion alueelle Hiuchinmeren rannikolla
Tsushima-jinjan pyhäkkö
Daikō-ji
Motoyama-ji
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitoyo Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Midsund

Midsund on entinen kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla oli pinta-alaa 95 neliökilometriä ja tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Midsundin kunnassa oli 2 010 asukasta. Midsund liitettiin Molden kuntaan vuonna 2020.
Media

Midsundissa ilmestyi vuosina 1983–2016 paikallislehti Øyavis.
Kuntavaakuna

Midsundin vaakunassa oli sinisellä pohjalla kaksi hopeista kolmiota. Ne viittaavat kunnan kahteen suurimpaan saareen sekä näiden väliseen salmeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Midsund Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivu (norjaksi)
Møren ja Romsdalin läänin kunnat
Aukra
Aure
Averøy
Fjord
Giske
Gjemnes
Hareid
Herøy
Hustadvika
Kristiansund
Molde
Rauma
Sande
Smøla
Stranda
Sula
Sunndal
Surnadal
Sykkylven
Tingvoll
Ulstein
Vanylven
Vestnes
Volda
Ørsta
Ålesund
Norjan läänit | Norja
Virva

Virva voi tarkoittaa seuraavia:
Virva, suomalainen naisen etunimi
Virvatuli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Virva”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mitoosi

| Mitoosin keskeiset konseptit |
| --- | --- |
Yksi solujakautuminen   johtaen kahteen soluun: 
Kromosomien määrä per   tuma pysyy samana: 
Yksi premeioottinen vaihe   per solun jakautuminen: 
Mitoosin läpikäyvä solu   voi olla joko diploidinen   tai haploidinen:  
Tytärsolujen genomi on identtinen mitoosiin menevän solun kanssa
Sentromeerit jakautuvat anafaasissa
Homologiset kromosomit eivät vaihda materiaalia keskenään
Homologiset kromosomit eivät pariudu

Mitoosi tarkoittaa tuman ja sen sisältävän perimän jakautumista kahdeksi identtiseksi kopioksi. Mitoosilla voidaan tarkoittaa joko pelkkää perimän jakautumista tai koko solusyklin M-vaihetta.
Tuma jakautuu ennen kuin solu voi jakautua kahdeksi tytärsoluksi. Tuman jakautuminen kestää yleensä noin tunnin. Mitoosissa solun alkuperäinen kromosomimäärä pysyy samana.
Kromosomit mitoosissa (yllä) ja meioosissa (alla)
Mitoosin vaiheet

Mitoosi voidaan jakaa profaasiin (esivaihe), prometafaasiin (esikeskivaihe), metafaasiin (keskivaihe), anafaasiin (jälkivaihe) ja telofaasiin (loppuvaihe). Profaasissa kromosomit kondensoituvat näkyviin. Prometafaasissa tumakotelo hajoaa ja tumajyvänen katoaa näkyvistä. Metafaasin aikana kahdentuneet kromosomit asettuvat jakotasoon. Usein sisarkromatidit (kromosomin puolikkaat) asettuvat metafaasikromosomeille tyypilliseen x-kirjaimen muotoon, jossa solmukohtana on sentromeeri. Eläinsolujen solulimassa tuman lähettyvillä on kaksi keskusjyvästä, jotka profaasin aikana siirtyvät tuman vastakkaisille puolille. Seuraavaksi mikrotubuluksista eli mikroputkista muodostuu tumasukkula, jonka sukkularihmoja kiinnittyy kunkin kromosomin sentromeeriin. Anafaasissa tumasukkulan säikeet lyhenevät ja vetävät kromatidit toisistaan irti sekä ohjaavat syntyneet tytärkromosomit solun vastakkaisille puolille. Näin solunjakautumisen S-vaiheen aikana kahdentuneista kromatideista tulee taas yksinkertaisia. Telofaasissa kummankin tytärkromosomiryhmän ympärille rakentuu tumakotelo. Tumasukkula häviää vähitellen ja kromosomit purkautuvat kierteisyydestään löyhäksi vyyhdeksi. Molempiin tumiin ilmaantuu tumajyvänen. Mitoosia seuraa sytokineesi eli soluliman jakautuminen kahdeksi erilliseksi soluksi.
Mitoosin onnistumisen varmistaminen

Mitoosin onnistunut suorittaminen on tärkeää eliön kannalta. DNA:n kahdentumisen pitää olla erittäin tarkka, sillä virheet johtavat mutaatioihin jotka lähes poikkeuksetta heikentävät eliön selvitymismahdollisuuksia. Tämän vuoksi replikaatiosta vastuussa oleva DNA-polymeraasi sisältää itsetarkastusmekanismin joka havaitessaan virheen pysäyttää entsyymin etenemisen kunnes virhe on korjattu. Anafaasi ei käynnisty mikäli DNA havaitaan liian vialliseksi. Tätä kontrolloi monimutkainen järjestelmä solunsisäisiä tiedonsiirtoketjuja. Keskeinen proteiini DNA:n vaurioihin liittyvissä tarkastusketjuissa on proteiini p53, jonka läsnäolo estää mitoosin etenemisen.
Kompleksi, johon mikrotubulukset liittyvät kromosomeissa on nimeltään kinetokori (engl. kinetochore). Se on monimutkainen kompleksi erinäisiä proteiineja, joka rakennetaan sentromeerin päälle. Sentromeerin koko vaihtelee lajeittain, eläinten sentromeerit ovat miljoonia emäspareja, kun taas hiivojen yleensä n. 100 – muutama kymmenentuhatta emäsparia. Eläinsentromeerit koostuvat tuhansia kertoja toistetuista satelliittijaksoista, jotka liittyvät kinetokorikompleksiin. Esimerkiksi ihmisen  \alpha -satelliitti on 171 emäsparin jakso, jota toistetaan n. 100 000 kertaa ja se koostuu sentromeerisestä heterokromatiinista.
Mikrotubulusten liittyminen kinetokoreihin tarvitsee korjausmekanismeja, koska on erittäin tärkeää, että tytärsolut saavat oikean määrän kromosomeja. Solu mm. tarkastaa, että kromosomien kinetokorit ovat liittyneet mikrotubuluksiin, ja että niissä on mekaanista jännitettä. Solu pitää huolen myös, että kaikki kromosomit ovat oikein suhteessa tuman ekvaattoriin (jakotasoon). Ehtojen täyttyminen tarkoittaa mitoosin etenemistä inhiboivien proteiinien hajottamista. Esimerkiksi kinetokooreihin liittyvät proteiinit MAD ja BUB hajoavat, kun mikrotubulus liittyy siihen. Mikäli näitä proteiineja havaitaan, mitoosi ei etene anafaasiin. Kun MAD:t vapautuvat kinetokoreista, APC-proteiini (engl. anaphase promoting complex) aktivoituu ja mm. tuhoaa proteiinit, jotka liimaavat sisarkromatidit yhteen. Tämä tapahtuu lisäämällä ubikitiini-yksiköitä proteiineihin, jotka tullaan tuhoamaan.
Mitoosin eteneminen koostuu siis useiden proteiinien monimutkaisesta yhteistyöstä ja jaksollisesta hajoamisesta, aktivoinnista ja inhiboinnista.
Sytokineesi alkaa, kun tumasukkulan mikrotubulukset koskettavat solukalvoa. Tällöin tumasukkula järjestäytyy uudelleen, ja mikrofilamenteista koostuva rengas jakaa sytoplasman kahtia. Sytokineesi kestää noin 30 minuuttia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Biologian etäopiskeluympäristö, Mitoosi
Perinnöllisyystiede
| --- | --- |
Peruskäsitteitä:   geeni  kromosomi  DNA  RNA  genomi  mitoosi  meioosi  genotyyppi  fenotyyppi  geneettinen koodi  mutaatio 
Osa-alueita:   ekologinen genetiikka  käyttäytymisgenetiikka  molekyyligenetiikka  populaatiogenetiikka 
Sovellutuksia:   DNA-profilointi  perinnöllisten sairauksien tutkimus  molekyylievoluution tutkimus  jalostus  geenitekniikka  geeniterapia
Miss St. Vincent ja Grenadiinit

Miss St. Vincent ja Grenadiinit (Miss SVG) on kansallinen kauneuskilpailu Saint Vincent ja Grenadiineilla.
Historia

Miss SVG järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951 Saint Vincentin ja Grenadiinien karnevaalien kuningattaren tittelillä. Titteliä myönnettiin vuosina 1951-1985. Tänä aikana äänioikeus syntyi ja mullisti yhteiskunnan. Uusi Miss SVG:ksi nimitetty titteli jatkoi perinnettä. Carnival Development Corporation (CDC) omistaa tällä hetkellä maan arvostetuimman kauneuskilpailun.
Kansainväliset kilpailut

Vuosina 1964-2006 Miss Saint Vincent ja Grenadiinien voittajat edustivat maata Miss Universum-kilpailussa. Samaan aikaan Saint Vincent ja Grenadiinit osallistui myös Miss World-kilpailuun vuosina 1978-1994. Nykyään Saint Vincentillä ja Grenadiineilla ei ole mahdollisuutta palata Miss Worldiin.
Voittajat

| Vuosi | Miss Saint Vincent ja Grenadiinit |
| --- | --- |
Queen of Carnival
1951: Audrey Hazell
1952: Jean Isaacs
1953: Pamela Dopwell
1954: Agnes Veira
1955: Maureen Lawrence
1956: Fleur Cox
1957: Marcelle Antrobus
1958: Cecile Jardine
1959: Daphne Henry
1960: Juliette Nanton
1961: Josephine Sardine
1962: Flora Richardson
1963: Diana Bernard
1964: Stella Hadley
1965: Betty Boyea
1966: Anna Ellis
1967: Marcelle Alves
1968: Joy Bennette
1969: Norlon Baynes
1970: Erica Evans
1971: Carolyn Brisbane
1972: Pamela Hadaway
1973: Pearl King
1974: Janice Olliverre
1975: Vacita Parsons
1976: June Thorne
1977: Gaylene Collins
1978: Ingrid Mayers
1979: *
1980: Cassandra Thomas
1981: Marcia – Ann Morris
1982: Charmine  Theobalds
1983: Sherill Barnwell
1984: Donna Young
1985: Fay – Kathlyn Roberts
Miss SVG
1986: Mandy Haydock
1987: Nichole Hadaway
1988: Judy Charles
1989: Susan Bennett
1990: Samantha Robertson
1991: Nicole Hendrickson
1992: *
1993: Wendy Bynoe
1994: Cornice Yearwood
1995: *
1996: *
1997: Georgian Richards
1998: Idinga Miller
1999: Kimone Baptiste
2000: Juanita Phillips
2001: Michelle Fife
2002: La Ferne Fraser
2003: Shivern Peters
2004: Javorne Williams
2005: Casynella Ollivierre
2006: Sheridan Lewis
2007: Melissa Yorke
2008: Ronique Dellimore
2009: Veronique Williams
2010: Aphesia Matthews
2011: Aviar Charles
2012: Carice Glasgow
2013: Shara George
2014: Shadeisha George
2015: Deyonte Mayers
2016: Nikianna Williams
2017: Jimelle Roberts
2018: Shellisa Nanton
2019: Sharikah Rodney

*Vuosina 1979, 1992, 1995 ja 1996 kilpailuja ei järjestetty
Lisää aiheesta

www.carnivalsvg.com
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Miss St. Vincent and the Grenadines
Käännös suomeksi
Mustamelaharakka

| Mustamelaharakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Melaharakat Crypsirina
Laji::  temia
Kaksiosainen nimi
 Crypsirina temia  (Daudin, 1800) 
Katso myös
   Mustamelaharakka Wikispeciesissä   Mustamelaharakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustamelaharakka (Crypsirina temia) on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Mustamelaharakoita elää Kaakkois-Aasiassa. Lajia tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan suhteellisen yleinen. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Virolahden lukio

| Virolahden lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Rantatie 5, 49900 Virolahti
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Luokat:  1-4 (lukio)
Oppilaita:  alle 50
Virolahden lukio on Virolahdella sijaitseva suomenkielinen lukio. Se sijaitsee samassa tilassa Virolahden yläasteen kanssa. Lukiossa on alle 50 opiskelijaa vuonna 2021, 2000-vuosikymmenen alkupuolella opiskelijoita oli 90. Virolahden kunta suunnitteli lukion opiskelijamäärän kasvattamista hakemalla uzbekistanilaisia opiskelemaan lukioon Finest Future -yrityksen kautta, mutta hanke kaatui kunnanhallituksessa. Pienen opiskelijamääränsä vuoksi Virolahden lukio on houkutellut uusia opiskelijoita kustantamalla lukiolaisille ilmaiset koulumatkat ja kannettavat vuodesta 2005 alkaen. Lukio on tehnyt yhteistyötä Harjun oppimiskeskuksen kanssa mahdollistaen lukio-opintojen yhdistämisen hevosalan opintoihin. Harjun oppimiskeskuksen ja Virolahden lukion yhteistyö päättyi vuonna 2021, kun oppimiskeskus valitsi Haminan lukion uudeksi yhteistyökumppanikseen. Virolahden lukio ja Harjun oppimiskeskus tekivät yhteistyötä 1990-luvulta lähtien.
Montrealin metro

| Montrealin metro |
| --- | --- |

Sijainti:  Montreal, Kanada
Avattu:  1966
Pituus:  71 km
Asemia:  68
Linjoja:  4
Matkoja päivässä:  noin 1,25 milj.
Matkoja vuodessa:  noin 400 milj.
  
Berri-UQAM on Montrealin metron keskusasema, jonka kautta linjat 1, 2 ja 4 kulkevat.
Acadien metroasema.
Montrealin metro (ransk. Métro de Montréal) on metrojärjestelmä Montrealin kaupungissa Kanadassa. Järjestelmään kuuluu neljä linjaa ja sen linjojen yhteispituus oli 71 kilometriä vuonna 2016. Metrolla tehdään noin 400 miljoonaa matkaa vuosittain. Sitä ylläpitää Société de transport de Montréal (STM).
Montrealin metroon liittyy myös maanalaisten jalankulkuteiden ja kauppakeskusten verkosto, Montreal Underground City (RÉSO).
Metron historia

Metro avattiin pormestari Jean Drapeaun hallinnon aikana 14. lokakuuta 1966 ja se oli Pohjois-Amerikan ensimmäinen kumipyörillä kulkeva maanalainen.  Alun perin metrolla oli 26 asemaa kolmella eri linjalla, nykyään asemia on 68 neljällä linjalla. Linjat palvelevat Montrealin pohjois-, itä-, ja keskiosia. Neloslinjalla on yhteys Longueuiliin ja kakkoslinjalla Lavaliin Quebeciin.
Linjat

| Linja | Väri | Kulkuväli | Avajaispäivämäärä | Pituus | Asemia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Vihreä | Angrignon ↔ Honoré-Beaugrand | 1966 | 22,1 km | 27 |
| 2 | Oranssi | Côte-Vertu ↔ Montmorency (Laval) | 1966 | 30,0 km | 31 |
| 4 | Keltainen | Berri-UQAM ↔ Longueuil–Université-de-Sherbrooke | 1967 | 4,25 km | 3 |
| 5 | Sininen | Snowdon ↔ Saint-Michel | 1986 | 9,7 km | 12 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montrealin metro Wikimedia Commonsissa
Société de transport de Montréal (STM) (englanniksi)
Montreal by Metro (englanniksi)
Violet-luokka

| Volet-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  356 t
Pituus:  65,46 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,4 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  6 300 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Violet-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka. Alukset valmisti William Doxford and Sons Sunderlandista. Luokan alukset liitettiin lokakuussa 1913 kolmisavuhormisista yli 30 solmun nopeuden omaavista muodostettuun C-luokkaan.
Aluksiin asennettiin voimanlähteeksi Thornycroft-kattilat, jotka tuottivat kaikkiaan 6 300 hevosvoimaa. Alukset saavuttivat koeajoissa vaaditun 30 solmun nopeuden. Niiden aseistuksena oli kahdentoista naulan ja kolme kuuden naulan tykkiä sekä kaksi torpedoputkea.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Violet | William Doxford and Sons, Sunderland | 13. heinäkuuta 1896 | 3. toukokuuta 1897 | kesäkuu 1898 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Sylvia | Doxford | 13. heinäkuuta 1896 | 3. heinäkuuta 1897 | tammikuu 1899 | romutettu 1919 |
| HMS Lee | Doxford | 4. tammikuuta 1898 | 27. tammikuuta 1899 | maaliskuu 1901 | haaksirikkoutunut 1909 |
Mikael Sundman

Carl Mikael Sundman (s. 20. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Hän on luonut uransa pääasiassa Helsingin kaupunkisuunnittelun parissa ja on pyrkinyt uudistamaan kaupunkisuunnittelua sekä kaupungin rakenteita.