stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikrofoni
Toimintaperiaate > Dynaaminen mikrofoni

Dynaamisen mikrofonin toimintaperiaate on vastakkainen dynaamiselle kaiuttimelle. Yksinkertaisimmillaan dynaaminen mikrofoni sisältää neljä osaa: kalvon, sähköä johtavan kelan, magneetin napakappaleineen ja johtimet. Kela on kiinnitetty kalvoon, joka kytkeytyy runkoon joustavilla ripustuksilla, samaan tapaan kuin kaiuttimen elementti. Ilman liike saa kalvon värähtelemään. Tällöin myös kalvoon kiinnitetty kela liikkuu magneettikentässä ja siihen indusoituu vaihtojännite. Johtimet kuljettavat tämän heikon sähköisen signaalin vahvistimeen, joka vahvistaa signaalin esitys- tai tallennuskelpoiseksi. Dynaaminen mikrofoni on kaikkein yleisin mikrofoni, ja se toistaa sekä instrumentteja että laulua vaativissakin olosuhteissa melko laadukkaasti. Dynaamiset mikrofonit ovat erityisen suosittuja konserttikäytössä niiden kestävyyden, laadukkuuden ja silti hyvän toiston takia.
Dynaamisen mikrofonin erikoistapaus, magneettinen mikrofoni, perustuu kiinteään kestomagneettiin ja kiinteään kelaan. Magneettivuon suuntaa kelassa ohjaa ohut teräskieli, jota mikrofonin kalvo liikuttelee. Tunnetuin esimerkkitapaus magneettisesta mikrofonista lienee Shure "green bullet", joka on alun perin suunniteltu kuulutusmikrofoniksi, mutta on yleistynyt huuliharppumikrofonina.
Magneettisen mikrofonin periaatteella toimii myös sähkökitaran mikrofoni. Siinä kitaran kieli säätelee magneettivuota kelan sisällä.
Dynaamiset mikrofonit ovat aina herkkiä ulkoisille magneettisille häiriöille. Näiden eliminointiin käytetään laadukkaimmissa mikrofoneissa n.s. humbucking-kelaa. Tämä kela sisältää saman verran kierroksia kuin itse mikrofonin puhekela, mutta se kytketään puhekelan kanssa sarjaan, vastakkaisvaiheisesti, jolloin näiden kahden kelan poimima magneettikenttä kumoutuu. Kitaroiden humbucker-mikrofonissa puhekelan puolikkaat kytketään vastaavalla tavalla.
Toimintaperiaate > Kondensaattorimikrofoni

Kondensaattorimikrofonin toimintaperiaate on monimutkaisempi kuin dynaamisen mikrofonin. Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta niin sanottu kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite joko ulkopuolisella jännitelähteellä omaa johdinta pitkin tai käytetään hyväksi phantom-jännitettä (engl. phantom power), josta jännitemuuntimen avulla tehdään tarvittava polarointijännite. Mittauskäyttöön tarkoitetuissa mikrofoneissa 200 V jännite on yleinen. Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Mittausmikrofoneilla tyypillinen herkkyys on suurilla yhden tuuman mikrofoneilla 50 mV/Pa, kun taas pienillä neljännestuuman mikrofoneilla herkkyys on tyypillisesti 5 mV/Pa. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Kondensaattorimikrofonin erikoisversioista tärkein lienee RF-periaatteella toimiva mikrofoni. Siinä kapselin kapasitanssin muutoksia mitataan radiotaajuudella. Kiinteätaajuinen oskillaattori syöttää signaalia virityspiiriin, jonka kapasitanssina toimiva mikrofonikapseli virittää piirin hetkellisesti ylä- tai alavireeseen. Virityspiirin ulostulojännite vahvistetaan ja syötetään mikrofonin lähtöön. RF-mikrofonin etuina on pieni pohjakohina sekä kosteuden sieto vaikeissa äänitysolosuhteissa. Tällä tekniikalla toteutetut Sennheiser MKH-sarjan mikrofonit ovatkin suosittuja esimerkiksi elokuva- ja televisioäänittäjien työkalupakissa huolimatta niiden kohtuullisen korkeasta hinnasta.
Elektreettimikrofonissa kondensaattorikapselin vaatima sähkövaraus siirretään pysyvästi kapselin takaelektrodin muovimateriaaliin lämpökäsittelyn avulla. Mikrofoni ei siis tarvitse ulkoista polarisaatiojännitettä, joten se tarvitsee vain 1–9 V jännitteen vahvistinta varten. Elektreettimikrofonit ovat yleistyneet pienten tuotantokustannustensa ansiosta erityisesti mobiililaitteissa.
Toimintaperiaate > Nauhamikrofoni

Nauhamikrofonit ovat tavallaan dynaamisia mikrofoneja, sillä erotuksella, että niiden kalvo ja kela ovat yksi sähköä johtava nauha, joka on sijoitettu magneettien väliin. Muutoin nauhamikrofoni toimii periaatteessa samalla tavoin kuin dynaaminen mikrofoni.
Toimintaperiaate > Hiilimikrofoni

Hiilimikrofoni, jota käytettiin puhelimen ja radion alkuaikoina, sisälsi kahden metallilevyn väliin puristettuja hiilirakeita. Äänen aiheuttamat painevaihtelut välittyivät hiilirakeisiin, joiden välinen resistanssi vaihteli paineen mukana. Jos metallilevyihin kytkettiin ulkoinen tasajännite, mikrofonin läpi kulki sähkövirta, jonka voimakkuus seurasi resistanssin muutoksia Ohmin lain mukaisesti. Tämä virta voitiin yksinkertaisimmillaan syöttää suoraan kovaääniseen, joka toisti värähtelyt äänenä.
Toimintaperiaate > Sähkömagneettinen mikrofoni

Tyypillisistä ääntä tallentavista mikrofoneista poiketen sähkömagneettinen mikrofoni ei reagoi ääneen, vaan metallisten kielten värähtelyyn. Hyvä esimerkki sähkömagneettisen mikrofonin käytöstä on sähkökitara, jossa mikrofoni reagoi kielten värähtelyyn. Sähkömagneettisia mikrofoneja voidaan käyttää periaatteessa minkälaisissa soittimissa tahansa, joissa on metallikielet; kuten esimerkiksi sähkökanteleissa tai sähköbassoissa.
Langaton mikrofoni

Langaton mikrofoni sisältää mikrofonivahvistimen ja radiolähettimen, joka lähettää signaalin langattomasti radiolähettimen kautta vastaanottimeen. Langaton mikrofoni ei siis tarvitse mikrofonikaapelia. Vastaanotin täytyy kytkeä kuitenkin mikseriin tai muuhun laitteeseen johdolla.
Langattomat mikrofonit käyttävät äänen siirtoon radioaaltoja. Kukin mikrofonijärjestelmä (mikrofoni ja vastaanotin) käyttää tiettyä taajuutta, joka on sama lähettimessä ja vastaanottimessa. Useissa järjestelmissä on muutama oletustaajuus, mutta ammattijärjestelmissä on mahdollisuus valita käytännössä mikä taajuus tahansa. Taajuus ilmoitetaan megahertseinä. Langattomat mikrofonit käyttävät taajuusalueita VHF (Very high frequency 30 MHz – 300 MHz) ja UHF (Ultra high frequency 300 MHz – 3 000 MHz), joista jälkimmäinen on käytetympi. Esimerkki hertsitaajuudesta on 427,500 MHz.lähde?
Koska langaton mikrofoni toimii ilman johtoja, ainoa virtalähde signaalin lähettämiseen on akku- tai paristovirta. Langaton mikrofoni käyttää yleensä 1,5 V tai 9 V jännitettä. Langattomat mikrofonit toimivat yhdellä paristolla yleensä vajaat kymmenen tuntia. Akuilla toiminta-aika on lyhyempi.
Langattomat mikrofonit voidaan lajitella kahteen ryhmään: käsilähettimiin ja taskulähettimiin. Käsilähettimet (engl. handheld microphone) ovat kädessä pidettäviä mikrofoneja, jotka ovat yleensä dynaamisia. Taskulähettimeen kytketään usein instrumentti (esimerkiksi kitara) tai mikrofoni. Yleisimmin käytettyjä taskulähettimeen kiinnitettäviä mikrofoneja ovat päämikrofonit (engl. headset microphone) ja solmiomikrofonit, jotka kummatkin ovat yleensä kondensaattorimallisia.
Yksi langattomien mikrofonien käyttämä 800 megahertsin taajuusalue siirtyi mobiililaajakaistan käyttöön vuoden 2014 alusta alkaen. Tämä uudistus estää kyseistä taajuusaluetta käyttävien mikrofonien käytön. Suurin osa tällä hetkellä käytössä olevista langattomista mikrofoneista toimii 800 megahertsin poistuvalla taajuusalueella. Osa mikrofoneista on viritettävissä mobiilitaajuuksien ulkopuolelle. 800 MHz:n taajuusalue sisältää taajuudet 790–862 MHz, 700 MHz:n taajuusalueella (694–790 MHz) radiomikrofonikäyttö sallitaan 31. joulukuuta 2020 asti. Radiomikrofonien taajuuksiksi ehdotetaan ensisijaisesti televisiotoimintaan osoitettuja alueita 174–230 MHz ja 470–694 MHz.
Käsitteitä > Phantomsyöttö

Phantomsyöttö on yleinen tapa syöttää jännitettä kondensaattorimikrofonien aktiivisille komponenteille. Nimensä Phantom (suom. haamu) on saanut siitä, että se on käytännössä näkymätöntä mikrofonille, joka ei sitä tarvitse (balansoidun linjan informaatio on nimenomaan johtimien signaalierossa). Phantom-lähde syöttää molempiin signaalijohtimiin suojavaippaan nähden tasavirtakomponentin. On syytä olla varovainen liitettäessä XLR-adapterilla muita laitteita phantomsyöttöihin, sillä laitteiden ulostulovahvistimet eivät kestä ulkoapäin syötettyä korkeaa tasajännitettä.
Useimmiten phantom-virran jännite on 48 V, mutta myös 12 V jännite on määritelty DIN 45596-standardissa. Käytännössä mikrofonien virrantarve kuitenkin vaihtelee tapauskohtaisesti, jolloin erikoiskäytössä voidaan käyttää myös eri jännitteitä.
Phantomsyötön lisäksi on olemassa muita tapoja syöttää jännitettä mikrofoneille, kuten T-syöttö (DIN 45595), jotka eivät ole yhteensopivia phantomsyötön kanssa.
Käsitteitä > Balansointi

Ammattikäyttöön tarkoitetuissa mikrofoneissa käytetään balansoitua kaapelia, mikä vähentää matalaimpedanssisen mikrofonisignaalin häiriöherkkyyttä sen kulkiessa pitkässä kaapelissa. Liittimenä käytetään useimmiten kolmepinnistä XLR-liitintä, mitä tästä syystä kutsutaankin useimmiten mikrofoniliittimeksi. XLR-liittimen lisäksi myös TRS-liitin (engl. Tip-Ring-Sleeve) on yleinen studiokäytössä. Balansoidussa kaapelissa hyötysignaali syötetään kahteen johtimeen vastakkaisvaiheessa ja kolmas johdin toimii maalinjana. Matkalla vastaanottimeen ulkoiset häiriöt indusoituvat molempiin signaalijohtimiin samassa vaiheessa. Vastaanotin on differentiaalinen, eli se vahvistaa signaalijohtimien välisen jännite-eron. Siten kumpaankin johtoon yhtä suurina kytkeytyneet häiriöt kumoutuvat.
Käsitteitä > Suuntakuvio

Mikrofonia valittaessa tarkoitukseen kuin tarkoitukseen tärkeimpiä asioita taajuusvasteen lisäksi on mikrofonin suuntakuvio. Suuntakuvioita on erilaisia, mutta fysiikan laeista johtuen ne ovat kaikki pyöreitä. Suuntakuvio riippuu mikrofonin akustisesta toimintaperiaatteesta, joita on periaatteessa vain kaksi: paineherkkä ja nopeusherkkä. Näiden toimintaperiaatteiden yhdistelmillä saadaan toteutettua kaikki seuraavassa esitettävät suuntakuviot, haulikkoa lukuun ottamatta. Suuntakuviota muokataan pääasiassa jättämällä kalvon takakammio osittain tai kokonaan avoimeksi. Mitä suuntaavampi mikrofonin suuntakuvio (herttakuvioisilla ja sen muunnoksilla) on, sitä enemmän korostuu läheisyysilmiönä tunnettu erikoisominaisuus (engl. proximity effect). Tämä tarkoittaa sitä, että kun mikrofoni on todella lähellä äänilähdettä, kuten esimerkiksi rumpusetissä, bassotaajuudet korostuvat luonnottomasti. Läheisyysilmiö puuttuu painemikrofonilta täysin (pallokuvio). Pallomikrofoni on myös vähemmän herkkä käsittelyäänelle ja tuulelle.
Pallo (engl. omnidirectional) on vanhin suuntakuvio. Mikrofoni, jonka suuntakuvio on pallo, poimii kaikista suunnista tulevat äänet yhtä voimakkaasti.
Hertta (engl. cardioid) on ns. suuntaava kuvio, ja kaksi seuraavaa ovat sen variaatioita. Herttakuvioinen mikrofoni poimii tehokkaasti äänet edestä ja sivuilta, mutta jättää takaa tulevat äänet hiljaisiksi.
Superhertta (engl. supercardioid) on hertan ensimmäinen variaatio, jonka suuntakuvio on kapeampi kuin hertan. Tekniikastaan johtuen se poimii lisäksi myös hiukan takaa tulevia ääniä.
Hyperhertan (engl. hypercardioid) suuntakuvio on vieläkin kapeampi ja se poimii takaa tulevat äänet voimakkaammin kuin superhertta.
Kahdeksikko (engl. bidirectional, figure-8) on nimensä mukaisesti suuntakuvio, joka poimii kahdelta vastakkaiselta puolelta tulevat äänet yhtä voimakkaasti, ja jättää sivuilta tulevat äänet hiljaisiksi.
Haulikko (engl. shotgun) on erityisesti elokuva- ja televisiotuotantoon tarkoitettu mikrofoni, joka poimii tarkasti edestä tulevat äänet (esim. dialogin, toiminnan äänet) ja hiukan heikommin takaa ja sivulta tulevia ääniä (tilaääniä).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Pallo | Hertta | Hyperhertta | Kahdeksikko | Haulikko |
Äänen mittaus ja kalibrointi

Mikrofonia voidaan käyttää myös esimerkiksi äänenvoimakkuuden mittaamiseen. Jotta mikrofonilla voitaisiin mitata äänenvoimakkuutta tarkasti, se täytyy kalibroida.
Normaaliäänilähde (engl. sound calibrator) on eräänlainen kaiutin, jota voi käyttää mikrofonien herkkyyden tasaukseen. Se on erityisen täsmällinen taajuusgeneraattori, joka ei muuta signaalin tasoa lämpötilan vaihteluista huolimatta. Mikrofonikapselin voi asettaa siten, että ympärillä olevat hälyäänet eivät paljon voi vaikuttaa mittaustulokseen.lähde?
Mäntä-äänilähde (engl. pistonphone) on mikrofonien kalibrointiin tarkoitettu laite, joka tuottaa tunnetun äänenpaineen. Kalibroitava mikrofoni asetetaan mäntä-äänilähteen kalibrointionteloon, jonka tilavuutta yksi tai useampi jaksollisesti liikkuva mäntä muuttaa. Mäntien iskutilavuuden, ontelon tilavuuden sekä ilman ominaisuuksien avulla voidaan laskea ontelossa vaikuttava äänenpaine. Kalibrointitaajuus on tavallisesti 250 Hz ja kalibrointitaso 124 dB. Mäntä-äänilähteellä ei toimintaperiaatteen vuoksi päästä kovin suuriin taajuuksiin.lähde?
Mikrofonivalmistajia

AKG
Behringer
Brüel&Kjær
HAUN / MBHO
RØDE
Sony
Schoeps / Schöps
Shure
Sennheiser
G.R.A.S. Sound & Vibration
BSWA Technology (北京声望声电技术有限公司)
Larson Davis
PCB Piezotronics
Blue Microphones
Kirjallisuutta

Suntola, Silja: Luova studiotyö
Laaksonen, Jukka: Äänityön kivijalka
Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Mikrofonit", s. 186–260.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikrofoni Wikimedia Commonsissa
Mikrofonien historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikrofonit; Äänipää
Mikrofoni mikrofonitelineessä.
Tyypilliset humbucker-mikrofonit sähkökitarassa.
Langaton mikrofoni.
Laadukas studiomikrofoni.
Sal Mineo

| Sal Mineo |
| --- | --- |
 Mineo vuonna 1973.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Salvatore Mineo, Jr.
Syntynyt: 10. tammikuuta 1939 Bronx, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 12. helmikuuta 1976 (37 vuotta) West Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  The Switchblade Kid
Merkittävät roolit:   John "Plato" Crawford  (Nuori kapinallinen)  Angelo "Baby" Gioia  (Kadun kapinalliset)  Romolo  (Kadun kuningas)  Dov Landau  (Exodus) 
Palkinnot
  Parhaan miessivuosan Golden Globe  1961 Exodus  
Aiheesta muualla
www.salmineo.com
IMDb 
Elonet
Salvatore "Sal" Mineo, Jr. (10. tammikuuta 1939 – 12. helmikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuu Nuori kapinallinen (1955), jossa  esiintyminen toi hänelle Oscar-ehdokkuuden
Mineo palkittiin vuonna 1961 parhaan miessivuosan esittäjän Golden Globella elokuvassa Exodus. Hän esitti viimeisen elokuvaroolinsa vuonna 1971.
Mineolla oli homoseksuaalinen identiteetti. Hän kuoli puukoniskuun vain 37 vuoden ikäisenä; teosta tuomittiin elinkautiseen Lionel Ray Williams.
Valikoitu tuotanto

| Vuosi | Elokuva | Osa |
| --- | --- | --- |
| 1955 | Nuori kapinallinen (Rebel Without a Cause) | John "Plato" Crawford |
| 1956 | Kadun kapinalliset (Crime in the Streets) | Angelo "Baby" Gioia |
| 1956 | Kadun kuningas (Somebody Up There Likes Me) | Romolo |
| 1956 | Jättiläinen (Giant) | Angel Obregón II |
| 1956 | Rock on aina rock (Rock, Pretty Baby) | Angelo Barrato |
| 1957 | Myrskyisät vuodet (Dino) | Dino Minetta |
| 1959 | Gene Krupa – jazzin valtias (The Gene Krupa Story) | Gene Krupa |
| 1960 | Exodus | Dov Landau |
Kirjallisuus

H. Paul Jeffers: Sal Mineo: His Life, Murder, and Mystery.  Carroll & Graf Publishers, 2002.  ISBN 0786710128
Aiheesta muualla

Sal Mineo Filmography AFI Catalog. Viitattu 16.5.2023. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Qingdao

| Qingdao 青岛市 |
| --- | --- |
 Kuvakollaasi Qingdaosta
 Qingdaon sijainti (punaisella) Shandongin maakunnassa (oranssilla)
 Koordinaatit: 36°5′N, 120°20′E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Shandong
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11 282 km²
Väkiluku (2017):  9 290 500
 
 www.qingdao.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Qingdao (yksink.: 青岛; perint.: 青島; pinyin: Qīngdǎo; Wade–Giles: Ch’ing1-tao3, [tɕʰíŋ.tàʊ], ’vihreä saari’) on satamakaupunki Shandongin maakunnassa Kiinassa. Qingdao sijaitsee Keltaisenmeren rannalla Shandongin niemimaalla. Ympäröivä seutu mukaan luettuna Qingdao käsittää 11 282 km² kokoisen alueen, jolla asui vuoden 2017 lopussa 9 290 500 henkilöä. Saksa miehitti aluetta vuodesta 1897 vuoteen 1914 ja Saksan vallan ajoilta kaupungissa on säilynyt saksalaistyylistä arkkitehtuuria. Qingdaon Tsingtao-panimo on myös ehkä Kiinan tunnetuin oluenvalmistaja. Qingdaossa pidettiin vuoden 2008 Pekingin olympiakisojen purjehduskilpailut.
Maantiede

Qingdao sijaitsee Itä-Kiinan Shandongin maakunnan itäosassa Shandongin niemimaalla Jiaozhounlahden rannikolla. Lahti tunnetaan yhtenä Pohjois-Kiinan parhaista luonnonsatamista. Keltaisenmeren toisella puolella sijaitsee Korean niemimaa. Qingdaon naapurikaupunkeja ovat Yantai koillisessa, Weifang lännessä ja Rizhao lounaassa. Qingdaon kaupunkiin hallinnollisesti kuuluvan alueen pinta-ala on 11 282 km². Kaupungin maantieteen tyypillisiä piirteitä ovat kukkulat ja rantaviiva. Kaupungin alueeseen kuuluu kolme suurempaa vuorijonoa. Laoshan kohoaa 1 132,7 metrin korkeuteen merenpinnasta. Muita vuoria ovat esimerkiksi Daze (736,7 m), Xiaozhu (724,9 m) ja Tiejue (595,1 m). Alueen läpi kulkee kaikkiaan 224 jokea, joista 33 on suurehkoja. Suurimpiin jokiin lukeutuvat esimerkiksi Dagu ja pohjoinen Jiaolai. Molempiin jokiin kuuluu useita sivuhaaroja. Rantaviivaa kaupungilla on yhteensä noin 817 kilometriä. Kaupungin alueeseen kuuluu 69 saarta, joista vain Tianheng ja Lingshan ovat kooltaan yli neliökilometrin. Saarista 10 on asuttu vakituisesti.
Maantiede > Luonto

Qingdaon alueella tavataan 1 237 eri kasvilajia. Eri lintulajeja alueella tavataan 355. Suuremmat eläinlajit ovat pääasiassa kadonneet. Alueen eläinlajeista 66 kuuluu eri tavoin suojeltuihin lajeihin.
Maantiede > Ilmasto

Qingdaossa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 13 °C ja keskimääräinen sademäärä 730 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 26 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –1 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 10 millimetriä. Sumut ovat alueella yleisiä.
Hallinnollinen jako

Hallinnollisessa jaossa Qingdao on prefektuuritason kaupunki, mutta sillä on ns. alimaakuntatason kaupungin status. Eli se on maakunnan ohjauksessa kuten muut prefektuuritason alueet, mutta toimii itsenäisesti maakunnasta talouden ja lainsäädännön osilta.
Kaupunki jakautuu seitsemään kaupunkipiiriin sekä kolmeen piirikuntatason kaupunkiin.
| --- | --- |
 Kaupunkipiirit Shinan  Shibei  Huangdao  Laoshan  Licang  Chengyang  Jimo :  Piirikuntatason kaupungit Jiaozhou  Pingdu  Laixi
Historia

Qingdaon perustamispäivänä pidetään 14. kesäkuuta 1891, jolloin Qing-dynastia rakennutti paikalle sotilaiden asuntoja. Vielä tuolloin paikka tunnettiin nimellä Jiao’ao. Saksan keisarikunta miehitti alueen vuonna 1897 sen jälkeen, kun saksalaisia lähetyssaarnaajia vastaan oli hyökätty Juyessä Shandongissa. Jiao’aon kiinalaiset sotilaat eivät tehneet vastarintaa ja Kiina allekirjoitti 6. marraskuuta 1898 sopimuksen, jolla alue vuokrattiin Saksalle 99 vuodeksi. Saksalaiset rakennuttivat varsinaisen kaupungin ja sataman, jonka saksalainen nimi Tsingtau johdettiin Qingdao-nimisestä saaresta. Siirtomaa-alue sai nimen Kiautschou. Vuokrasopimuksen alussa vuonna 1897 kaupungissa oli arviolta 83 000 asukasta. 2. syyskuuta 1898 Qingdao julistettiin vapaaksi satamaksi ja se asetettiin laivaston alaisuuteen siirtomaaviraston sijaan. Sataman ja kaupungin lisäksi saksalaiset rakennuttivat vuonna 1904 valmistuneen rautatien Jinaniin. Kaupungista pyrittiin rakentamaan mallisiirtokunta eurooppalaisittain rakennetun keskustan ja palveluiden kuten sairaaloiden ja koulujen kautta. Taloudellisesti siirtokunnasta ei kuitenkaan tullut kannattava. Saksan vallan ajan loppupuolella kaupungissa asui arviolta 200 000 asukasta, joista noin 98 % oli kiinalaisia.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Japani miehitti kaupungin 7. marraskuuta 1914. Myös Kiina julisti sodan Saksalle vuonna 1917. Versailles’n rauhan nojalla kaupunki jäi kuitenkin Japanin hallintaan. Kiinalle epäedullinen rauhansopimus johti mielenosoituksiin Pekingissä 4. toukokuuta 1919 ja patrioottisen toukokuun neljännen päivän liikkeen syntyyn. Yhdysvallat painosti Japania palauttamaan alueen Kiinalle, johon Japani myöntyi Washingtonin konferenssin seurauksena. Japani luovutti kaupungin Kiinalle 10. joulukuuta 1922. Kuomintang hallitsi Qingdaota vuodesta 1929 lähtien ja sen satamaa alettiin kehittää Tianjinin sataman kustannuksella. Qingdao ohitti satamansa koossa Tianjinin jo vuonna 1930. Japani miehitti kaupungin uudelleen vuonna 1938 Kiinan–Japanin sodan aikana ja miehitti kaupunkia aina vuoteen 1945. Miehitysaikanaan japanilaiset kehittivät kaupungin teollisuutta huomattavasti.
Sodan jälkeen Kiinan kansantasavallan vallan alettua vuonna 1949 kaupunki kasvoi ja sulautti itseensä sitä ympäröineitä asutuskeskuksia. Tätä kehitystä jatkui aina vuoteen 1984 saakka. Tuolloin Qindao julistettiin yhdeksi Kiinan avoimista kaupungeista, jonne sai tehdä sijoituksia ulkomailta. Nykyisin Qingdao on yksi Kiinan 15:stä alimaakuntatason kaupungista. 1990-luvulta lähtien kaupungin keskustaa on siirretty alkuperäiseltä paikaltaan Foshanin lahdelta itään vanhan kaupungin suojelemiseksi. Tämän kehityksen takia kaupungissa voidaan katsoa olevan kaksi varsinaista keskustaa, vanhakaupunki vanhoine siirtomaa-ajan rakennuksineen ja uudempi taloudellinen keskus pilvenpiirtäjineen.
Liikenne

Qingdaossa on suuri tieverkko. Vuonna 2013 teitä oli yhteensä 16 000 kilometriä. Jiaozhounlahden ympäri kulkee moottoritie, jonka lisäksi lahden poikki on vedetty 42 kilometriä pitkä osittain penkereellä ja osittain siltaa pitkin kulkeva moottoritie. Lahden suulla on myös 9,5 kilometriä pitkä tietunneli. Alueelta on myös rautatieyhteydet sisämaahan. Qingdaon metroon kuului vuonna 2019 4 linjaa ja useita muita oli rakenteilla. Kaupungin sisällä on myös bussi- ja taksiliikennettä.
Qingdaon satama luetaan rahtimääränsä perusteella maailman kymmenen suurimman sataman joukkoon. Vuonna 2020 on tarkoitus avautua myös toisen Dongjiakoun sataman. Yhteyksiä ulkomaille kulkee Qingdao Liutingin kansainvälisen lentokentän kautta. Lentokenttä sijaitsee noin 24 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kaupungista kulkee myös laivareittejä Etelä-Koreaan ja Japaniin.
Talous

Vuonna 2017 Qingdaon bruttokansantuote oli 1 102,4 mrd. CNY, eli henkilöä kohden 119 215 CNY. Virallisissa julkaisuissa Qingdaota kuvaillaan usein tekstiili-, kemian- ja kevyenteollisuuden keskukseksi. Alun perin saksalaisten perustama Tsingtao-panimo on Kiinan tunnetuin olutpanimo ja sijaitsee Qingdaossa. Tsingtao on yksi Kiinan tunnetuimmista oluista. Taloudellisesti nopeasti Qingdaossa on kehittynyt etenkin Jiaozhounlahden länsiranta varsinaista vanhaa kaupunkia vastapäätä. Alueella sijaitsevat useiden eri suurten yritysten, kuten Haierin pääkonttorit.