stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jälkiäänitys
Historia

Äänielokuvan historian alkutaipaleella jälkiäänitys ei ollut teknisistä syistä mahdollista. Mikäli vieraskielinen elokuva haluttiin saada levitykseen, oli koko elokuva tai ainakin osa siitä näyteltävä uudelleen paikallisella kielellä. Monista elokuvista tehtiinkin kaksi erillistä versiota: esimerkiksi vuonna 1933 valmistunut itävaltalainen elokuva Leise flehen meine Lieder toteutettiin vuotta myöhemmin myös englanninkielisenä versiona nimeltä Unfinished Symphony, jota varten myös elokuvan roolitusta muutettiin hieman. Elokuvista saatettiin tehdä erikielisiä versioita myös ensimmäisellä tuotantokerralla, jolloin sama kohtaus näyteltiin jo valmiiksi eri kieliversioina: esimerkiksi vuonna 1932 ilmestynyt saksalaiselokuva F.P.1 antwortet nicht tuotettiin sekä saksan-, ranskan- että englanninkielisenä versiona.
Äänen jälkikäsittely ja synkronointi tuli mahdolliseksi vasta tiettyjen teknisten edistysaskelten myötä, joista tärkeimpiin kuuluu optisen valo- eli filmiäänen käyttöönotto. Valoääni korvasi aiemman levyäänitekniikan, jossa elokuvan äänimaailma oli taltioitu kuvatallenteesta erilliselle äänilevylle, jolloin kuvan ja äänen synkronointi tapahtui vasta esitystilanteessa. Valoäänitekniikassa ääniaallot puolestaan muutetaan valoaalloiksi, jotka voidaan tallentaa ja synkronoida suoraan filmille kuvatallenteen yhteyteen. Koska valoäänitekniikan alkuaikoina dialogi ja taustaäänet taltioitiin filmille yhtenäisenä äänimassana, yksittäisten näyttelijöiden repliikkejä ei edelleenkään ollut mahdollista jälkiäänittää, vaan dubbauksen kohteena oli elokuvan koko ääniraita. Kyseinen ongelma kuitenkin poistui uusien keksintöjen myötä, joiden ansiosta nykyään on mahdollista sisällyttää elokuvaan jo tuotantovaiheessa monta erillistä ääniraitaa.
Tärkein keksintö jälkiäänityksen kannalta oli magneettinauha, jota saksalaisyhtiö BASF kehitteli 1930-luvun puolivälissä. Alun perin se oli magnetisoitua metallilankaa, ja joustavampien johdinmateriaalien kehittelyn myötä käyttöön otettiin nykyaikaiset ääninauhat.
Sekä äänen tallentaminen ääninauhalle että sen toistaminen oli aluksi mahdollista ainoastaan yksikanavaisesti eli niin sanottua monoäänitystä käyttäen. Elokuvan ääninauha sisälsi siten sekä dialogin, taustaäänet että musiikin, kaikki yhdellä ääniraidalla. Näin ollen vieraskielistä elokuvaa dubattaessa piti kaikki äänet nauhoittaa uudelleen. Stereoäänen kehittäminen toi hieman apua tilanteeseen, sillä se johti parempaan tilavaikutelmaan. Ääni oli kuitenkin yhä vain yhdellä kaksikanavaisella nauhalla, ja äänikanavia voitiin käsitellä vain samanaikaisesti.
Kun kehitettiin niin sanottu moniraitaäänitys, oli mahdollista nauhoittaa dialogi, taustaäänet ja musiikki erillään omille raidoilleen ja yhdistää ne lopuksi yhdeksi kokonaisuudeksi. Vieraskielisten elokuvien yhteydessä alkuperäinen dialogiraita voidaan siten helposti korvata kotimaankielisellä dialogilla. Jälkituotannossa dialogiin yhdistetään muut ääniraidat. Muitakin ääniraitoja pystytään toki muokkaamaan kulloisellekin yleisölle sopivaksi, esimerkiksi äänenvoimakkuutta tai diskanttia muuttamalla. On yleisesti tiedossa, että äänellä on selkeä vaikutus katsojan havainnointiin.
Jälkiäänitys työprosessina elokuvatuotannossa > Dialogin jälkiäänitys (ADR)

Dialogin jälkiäänitys (ADR, engl. Additional Dialogue Recording tai Automated Dialogue Replacement) on elokuvien jälkituotannossa käytetty menetelmä.
Dialogin jälkiäänitystä käytetään,
kun kuvauksissa äänitettyä dialogia parannellaan teknisesti tai sisällöllisesti,
kun ääntä ei kuvattaessa ole voitu tallentaa,
kun dialogiin lisätään uusia vuorosanoja tai
kun elokuvan dialogiraita korvataan toisenkielisellä dialogiraidalla (dubbaus).
Jälkiäänitys työprosessina elokuvatuotannossa > Foley

Foley-äänet ovat suurimmalta osalta näyttelijöiden tuottamia ääniäselvennä. Yleisimpiä foleyääniä ovat esimerkiksi askeleet ja vaatteiden kahinat. Nämä äänet tehdään usein jälkikäteen, koska niiden puhtaaseen äänittämiseen tarvitaan herkempiä mikrofoneja kuin dialogiäänitykseen. Äänityksessä äänen tuottaa foleyartisti, joka yleensä opettelee yhdestä otosta koko kohtaukseen hahmon liikkeet ja toistaa ne kuvan päälle. Ääniraitoja tosin tehdään useita, esim. yhdellä raidalla askeleet, toisella vaatteiden äänet. [lähde? ]
Jälkiäänitys työprosessina elokuvatuotannossa > Jälkiäänitystekniikka

Jälkiäänitys tehdään otto kerrallaan. Ottoja on kahdenlaisia: ns. ’’on-take’’ ja ’’off-take’’. On-take tarkoittaa, että puhuja näkyy kuvassa. Tällöin täytyy huomioida huulisynkronia. Off-take tarkoittaa, että puhuja on kuvan ulkopuolella.
Äänitysten jälkeen dialogia hienosäädetään lähes aina eri tavoin prosessoimalla. Puhetta voidaan esimerkiksi hidastaa tai nopeuttaa tiettyyn rajaan saakka sävelkorkeuden muuttumatta, jolloin huulisynkroniasta saadaan mahdollisimman tarkka.
Jälkiäänitysstudiossa ovat yleensä mukana:
näyttelijä/ääninäyttelijä,
ohjaaja, joka valitsee näyttelijät ja ohjaa,
dialogileikkaaja, joka huolehtii huulisynkroniasta,
äänittäjä, joka valvoo äänentasoa ja -laatua, sekä
mahdollisesti myös vastaava tuottaja, joka huolehtii aikatauluista.
Dialogi tallennetaan äänenlaadultaan mahdollisimman neutraalina ja kaiuttomana, jotta sitä voitaisiin käyttää eri kohtauksissa. Kaiku ja tilavaikutelma lisätään jälkeenpäin. Ääninäyttelijä työskentelee kaiuttomassa ADR-kopissa, jonka rakenne imee itseensä hajaäänet.
Myös niin sanottu live-ääni nauhoitetaan elokuvia kuvattaessa vielä nykyäänkin mukaan. Se ei kuitenkaan ole tarkoitettu esitykseen, vaan apuvälineeksi jälkituotantoon, ohjaajalle, leikkaajalle, äänittäjille sekä näyttelijöille. Etenkin ulkokohtauksissa mukaan saattaa tallentua ei-toivottuja taustaääniä.
Elokuvat nauhoitetaan yksittäisissä pätkissä, joita kutsutaan otoiksi. Ottojen alku ja loppu ilmoitetaan aina klaffin merkkiäänellä. Myöhemmässä jälkiäänityksessä tämä ääni auttaa pitämään kohtausten kuva- ja ääniraidat samanaikaisina. Äänitysstudiossa elokuva jaetaan näihin kyseisiin osiin ja dialogi nauhoitetaan otto otolta uudestaan.
Äänen jälkikäsittelyssä näyttelijät yleensä puhuvat omat roolinsa itse. Joskus voi käydä niinkin, että elokuvan näyttelijä ei itse puhu ääninauhalla vaan hänet korvataan toisella puhujalla. Niissä maissa, joissa dubbausta yleisesti käytetään, ulkomaisilla näyttelijöillä on usein kullakin omat nimikkoääninäyttelijänsä.
Dubbaus maailmalla

Pienen markkina-alueen vuoksi Suomessa suositaan tekstittämistä suomennoksen muotona jälkiäänityksen sijaan, sillä jälkiäänitys on huomattavasti tekstittämistä kalliimpaa. Jälkiäänityksellä käännetäänkin lähinnä vain lapsille suunnattuja animaatioita.
Jälkiäänitys on alkanut joissain tapauksissa nationalistisista syistä, esimerkiksi Espanjassa Francisco Francon hallitus sääti vuonna 1941 jälkiäänityksen pakolliseksi ”kielensuojelulailla” Benito Mussolinin fasistisen Italian esimerkin mukaan. Myös Saksassa päädyttiin samoihin aikoihin samanlaiseen ratkaisuun.
Muualla Euroopassa kääntäminen jälkiäänityksellä on huomattavasti yleisempää kuin Suomessa ja kohderyhmänä ovat täten myös aikuiskatsojat. Esimerkiksi Saksassa ja Espanjassa, joissa on hyvin pitkälle kehittynyt dubbauskulttuuri, sijaisäänet nauttivat lähes samankaltaista suosiota kuin alkuperäisnäyttelijät. Esimerkiksi Constantino Romero on tullut tunnetuksi dubatessaan espanjaksi James Earl Jonesin, William Shatnerin, Clint Eastwoodin, Arnold Schwarzeneggerin ja Roger Mooren vuorosanat. Myös englanninkielisissä maissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa dubbausta tehdään laajalti erityisesti vieraskielisten dokumenttien tarpeisiin. Monissa länsimaissa dokumentit ovatkin helpommin saatavilla englanninkielisellä dubbauksella kuin alkuperäiskielellä. Yhdysvalloissa on dubattu jopa englanninkielisiä elokuvia, koska on pelätty ettei yleisö ymmärrä esimerkiksi australianenglantia, kuten Mad Max -elokuvassa.
Dubbaus maailmalla > Pohjoismaat

Pohjoismaista dubbaus on yleisintä Ruotsissa.[lähde? ] Pohjoismaissa dubataan pääsääntöisesti vain lastenelokuvia ja -sarjoja. Ruotsissa ja Suomessa on tavallista esittää tekstitetty versio elokuvateattereissa, mutta dubata se DVD-julkaisulle. Tästä esimerkkejä ovat Narnian tarinat: Velho ja leijona, Monsteritalo ja Silta salaiseen maahan.
Islannissa ja Norjassa dubataan suurin piirtein yhtä paljon kuin Suomessa. Islantiin dubbaaminen rantautui vuoden 1998 alussa, ja Disney-animaatio Mulan oli ensimmäinen islanniksi dubattu elokuva. Islannin kielelle dubattu Harry Potter ei saanut kovin suopeaa vastaanottoa maassa, ja Harry Pottereiden dubbaamista islanniksi ei jatkettu enää Liekehtivästä pikarista eteenpäin. Islantilaiset ovat maan pieneen asukaslukuun suhteutettuna maailman ahkerimpia elokuvissakävijöitä[lähde? ], minkä vuoksi myös dubbaus on kannattavaa.
Dubbaus maailmalla > Pohjois-Amerikka

Dubbaaminen on harvinaista Yhdysvalloissa, ja sitä käytetään melkein pelkästään japanilaisen animen yhteydessä.[lähde? ] Kaikki japanilainen anime esitetään englanniksi dubattuna, ellei ohjelmaa esitä kanava, joka on erikoistunut alkukielisiin ohjelmiin. Kanadassa ranskankielisessä Québecissa taas lähetetään melkein kaikki televisio-ohjelmat ranskankieliseksi dubattuina. Ohjelmat dubataan osittain paikan päällä Québecin ranskaksi ja osittain käytetään ranskalaisia dubbauksia. Kaksikieliset quebecilaiset pitävät tekstityksestä enemmän, koska he ymmärtävät myös alkuperäistä kieltä. Aikaisemmin Kanadassa esitettiin elokuvia vain ranskalaisilla dubbauksilla, mutta nykyään suositaan Québecin ranskaa. Tästä syystä joistakin elokuvista on olemassa kaksi eri dubbausversiota. Elokuvateattereissa taas näytetään sekä dubattuja että tekstitettyjä versioita elokuvista.
Dubbaus maailmalla > Latinalainen Amerikka

Kaikista maailman espanjankielisistä maista vain Espanjassa ja Meksikossa dubataan pääsääntöisesti. Latinalaisessa Amerikassa suositaan alkuperäisiä ääniraitoja ja tekstitystä, poikkeuksena lastenelokuvat. Televisiossa dubataan kuitenkin melkein kaikki elokuvat, sarjat ja dokumentit, ja dubbaukset on yleensä tarkoitettu myös Espanjan markkinoille, joissa käytetään standardiespanjaa. Brasiliassa televisio-ohjelmat yleensä dubataan, kun taas teattereissa esitetyt elokuvat tekstitetään, pois lukien lastenelokuvat.
Dubbaus maailmalla > Aasia

Intiassa dubbaus on yleistä. Koska Intian niemimaalla on paljon eri kieliä (esim. hindi, malaiji, tamil ja telugu), joita ei ymmärretä maan muissa osissa, intialaisia ohjelmia dubataan myös maan sisäiseen levitykseen.
Japanissa ja Kiinan kansantasavallassa dubataan kansainvälisiä elokuvia ja televisio-ohjelmia. Lisäksi omia tuotantoja dubataan englanniksi kansainvälisille markkinoille. Kiinalaisilla on ollut vahva dubbausperinne jo 1930-luvulta lähtien, ja kiinalaiset dubbaukset ovatkin hyvin taidokkaita merkityksen välittämisen ja huulisynkronian suhteen. Dubbaaminen on yleistä myös Thaimaassa, Filippiineillä, Mongoliassa, Pakistanissa ja Vietnamissa, kun taas monikielisessä Singaporessa, Indonesiassa ja Malesiassa suositaan tekstitystä.
Iranissa aloitettiin dubbaus vuonna 1946 elokuvien rantautuessa maahan. Siitä lähtien vieraskieliset elokuvat on aina dubattu. Muun muassa monet kuuluisat musikaalit käännettiin, muokattiin ja esitettiin farsiksi. Viime vuosina tarjolla on ollut tekstitettyjä DVD-elokuvia, mutta katsojat tuntuvat yhä pitävän dubatuista versioista enemmän.
Dubbaus maailmalla > Afrikka

Etelä-Afrikassa dubattiin ennen monet ohjelmat afrikaansiksi niin, että alkuperäistä, yleensä englanninkielistä ääniraitaa saattoi kuunnella radiosta. Nykyään tämä on vähentynyt, koska Etelä-Afrikassa tuotetaan yhä enemmän ohjelmaa afrikaansiksi. Useita ohjelmia dubattiin myös zuluksi, mutta tämäkin on vähentynyt kotimaisen ohjelmantuotannon lisääntyessä.
Dubbaus maailmalla > Oseania

Muiden englanninkielisten maiden tapaan dubbaus on harvinaista myös Australiassa. Vieraskieliset ohjelmat ja elokuvat esitetään televisiossa tekstitettyinä. Tilanne on samanlainen myös Uudessa-Seelannissa. Poikkeuksena on maorinkielinen televisio, joka näyttää lasten piirrettyjä maorin kielelle dubattuna. Myös jotkin televisiomainokset dubataan, vaikka alkukielenä olisikin englanti.
Argumentteja dubbauksen puolesta ja vastaan > Puolesta

Dubbauksen kannattajien mielestä taas tekstitys häiritsee katselunautintoa, sillä ruututekstit peittävät osan kuvasta. Joidenkin mielestä jo pelkkä ruututekstien lukeminen on ongelmallista, sillä se vie huomion tapahtumien tarkkailulta. Erityisen huonosti ruututekstien voidaan katsoa sopivan toimintaelokuviin, joissa toiminta ja erikoistehosteet ovat usein pääosassa ja dialogi on satunnaista. Lisäksi joidenkin sekä alkuperäiskieltä että tekstityskieltä taitavien mielestä repliikkien prosessointi molemmilla kielillä yhtäaikaisesti on työlästä. Kaikki jälkiäänityksen puolustajat eivät toki ole tekstityksen vastustajia, vaan heidän mielestään kyse on pikemminkin mielipide-erosta kuin dubbauksen objektiivisesta paremmuudesta.
Jälkiäänitystä puolustavien mielestä dubbaus voi myös tuoda lisäarvoa elokuviin ja televisiosarjoihin: esimerkiksi Starsky & Hutch sekä Veijareita ja pyhimyksiä saavuttivat suuren suosion Ranskassa ylimääräisellä huumorilla taidokkaasti höystetyn jälkiäänityksensä ansiosta. Ranskan Veijareita ja pyhimyksiä jälkiäänitettiin itse asiassa saksankielisen version pohjalta, johon oli dubbausvaiheessa lisätty sarjaa kommentoivia humoristisia huomautuksia, kuten "Lakkaa jo vitsailemasta, tai koko sarja lakkautetaan!" sekä "Puhu nopeammin, huulisynkka on pielessä!" Unkarissa lisää huumoriarvoa saadaan erityisesti piirrettyihin ja komedioihin kääntämällä repliikkeihin loppuriimit, joiden ääninäyttelemisestä huolehtivat yleensä tunnetut paikalliset näyttelijät. Tunnetuimpiin esimerkkeihin kuulunee Kiviset ja Soraset, jonka koko dialogi käydään riimitellyllä unkarin kielellä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen av-kääntäjät: Dubbauskääntäminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin yliopisto, Tietokoneavusteinen musiikin tutkimus. Äänen tallennus (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikseri.net: Äänitys
Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto: Av-kääntäjän työ
YLE: Elokuvien jälkiäänittäminen pitää pintansa Euroopassa
Pihlajakoski, Minna: Alakouluikäiset lapset elokuvakäännösten vastaanottajina (Pro gradu -tutkielma) tampub.uta.fi.  2008. Arkistoitu 25.10.2015.
Dubbaus vain lapsille tarkoitetuissa ohjelmissa. Muulloin tekstitetty.
  Vaihteleva käytäntö: osa ohjelmista on dubattuja, osa tekstitettyjä.
  Päällepuhuttu: ohjelmissa käytetään yhtä tai muutamaa ääninäyttelijää, ja alkuperäinen ääni säilytetään taustalla.
  Yleinen dubbaus: kaikissa tuontielokuvissa ja -sarjoissa käytetään roolikohtaisia ääninäyttelijöitä.
  Maissa toisinaan tuotetaan omia dubbauksia, mutta yleisesti käytetään naapurimaissa tuotettuja dubbauksia läheisen kielen takia.
  Maan eri kielillä on erilaiset dubbauskäytännöt.
Jan Peter Balkenende

| Jan Peter Balkenende |
| --- | --- |
 Jan Peter Balkenende vuonna 2006.
Alankomaiden pääministeri
 22.7.2002–14.10.2010  
Monarkki:  Beatrix
Varapääministeri:  Eduard Bomhoff Johan Remkes Roelf de Boer Gerrit Zalm Thom de Graaf Laurens Jan Brinkhorst Wouter Bos André Rouvoet
Edeltäjä:  Wim Kok
Seuraaja:  Mark Rutte
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1956 (ikä 68) Biezelinge, Alankomaat
Tiedot
Puolue:  Kristillisdemokraattinen puolue
 Nimikirjoitus
Jan Peter Balkenende (s. 7. toukokuuta 1956) on hollantilainen poliitikko ja entinen Kristillisdemokraattisen puolueen (CDA) johtaja. Balkenende oli Alankomaiden pääministerinä vuosina 2002–2010.
Elämäkerta

Balkenende opiskeli Amsterdamin Vrije Universiteitilla lakia ja historiaa ja työskenteli myöhemmin yliopiston professorina. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan olivat kristillisdemokraattien lisäksi liberaali VVD sekä populistinen LPF eli Pim Fortuynin lista. Ennenaikaisissa vaaleissa tammikuussa 2003 Balkenende sai jatkaa pääministerinä ja muodosti toisen hallituksensa. Hallituskoalition pienin puolue Demokraatit 66 kuitenkin lähti hallituksesta kesäkuussa 2006 menetettyään luottamuksensa liberaalien pakolaisministeri Rita Verdonkin toimintaan Ayaan Hirsi Alin tapauksessa. Balkenende jätti tämän jälkeen eroanomuksensa 30. kesäkuuta. Hallituksen ero hyväksyttiin, minkä jälkeen Balkenende sai tehtäväkseen muodostaa uuden hallituksen. Balkenenden III hallitus astui virkaansa 7. heinäkuuta 2006.
Balkenenden kolmannesta hallituksesta tuli väliaikainen, sillä kesän hallituskriisin jälkeen hän määräsi parlamenttivaalit pidettäviksi ennenaikaisesti. Marraskuussa 2006 pidettyjen vaalien jälkeen alkaneet hallitusneuvottelut kestivät kolme kuukautta. Lopulta kristillisdemokraattinen CDA muodosti hallituksen aiemmin oppositiossa olleen työväenpuolueen (PvdA) sekä kristillisen unionin (CU) kanssa, ja Jan Peter Balkenende jatkoi pääministerinä. Balkenenden neljäs hallitus astui virkaansa 22. helmikuuta 2007. Hallitus kaatui 20. helmikuuta 2010, kun se ei päässyt sopimukseen Afganistanissa olevien alankomaalaisten joukkojen kohtalosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Peter Balkenende Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Wim Kok | Alankomaiden pääministeri 2002–2010 | Seuraaja: Mark Rutte |
Karjalan tasavallan hallinnollinen jako

Karjalan tasavallan piirit. Numerointi on selostettu tekstissä.
Karjalan tasavallan kunnat.
Tämä artikkeli käsittelee Karjalan tasavallan hallinnollista jakoa. Karjalan tasavalta jakautuu kunnallishallinnollisesti 16 piiriin ja kahteen kaupunkipiirikuntaan, jotka ovat Petroskoi ja Kostamus. Piirit jakautuvat edelleen maalaiskuntiin ja kaupunkikuntiin. Karjalan tasavallassa on 87 maalaiskuntaa ja 22 kaupunkikuntaa. Asuttuja paikkoja on yhteensä 818, joista 13 on kaupunkeja, 11 kaupunkityyppisiä taajamia ja 794 taajamia tai kyliä.[lähde? ]
Kolmella piirillä, joissa vähemmistökansallisuuksilla (karjalaiset) on merkittävä asema, on kansallisen piirin status. Lisäksi kolmella Äänisenrannan piirin kunnalla on vepsäläisen maalaiskunnan status.
Karjalan tasavallan piirit on numeroitu seuraavasti oikealla olevassa kartassa:
I. Petroskoin kaupunkipiiri
II. Kostamuksen kaupunkipiiri
1. Belomorskin piiri
2. Kalevalan kansallinen piiri
3. Kemin piiri
4. Kontupohjan piiri
5. Lahdenpohjan piiri
6. Louhen piiri
7. Karhumäen piiri
8. Mujejärven piiri
9. Aunuksen kansallinen piiri
10. Pitkärannan piiri
11. Äänisenrannan piiri
12. Prääsän kansallinen piiri
13. Puudožin piiri
14. Segežan piiri
15. Sortavalan piiri
16. Suojärven piiri
Seuraavassa Karjalan tasavallan kunnat on lueteltu piireittäin. Luettelon oikeassa reunassa on kartat kunkin piirin kuntarajoista. Kostamuksen kaupunkipiiri on mukana Kalevalan piirin kartalla ja Petroskoin kaupunkipiiri näkyy Äänisenrannan piirin kartalla.
Aiheesta muualla

Административно-территориальное устройство Республики Карелия, Administrativno-territorialnoje ustroistvo Respubliki Karelija (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (Selostusta aluejaotuksen muutoksista)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Административно-территориальное деление Республики Карелия – Osa johdannosta ja Aluejaon historiaa -osuus on käännöstä.
Venäjän federaation subjektien hallinnolliset jaotukset
| --- | --- |
Tasavallat:  Adygeia • Altai • Baškortostan • Burjatia • Dagestan • Hakassia • Ingušia • Kabardi-Balkaria • Kalmukia • Karatšai-Tšerkessia • Karjala • Komi • Mari • Mordva • Pohjois-Ossetia-Alania • Saha • Tatarstan • Tšetšenia • Tšuvassia • Tuva • Udmurtia
Aluepiirit:  Altai • Habarovsk • Kamtšatka • Krasnodar • Krasnojarsk • Perm • Primorje • Stavropol • Taka-Baikalia
Alueet:  Amur • Arkangeli • Astrahan • Belgorod • Brjansk •  Irkutsk •  Ivanovo • Jaroslavl • Kaliningrad • Kaluga • Kemerovo • Kirov • Kostroma • Kurgan • Kursk • Leningrad • Lipetsk • Magadan • Moskova • Murmansk • Nižni Novgorod • Novgorod • Novosibirsk • Omsk • Orenburg • Orel • Penza • Pihkova • Rjazan • Rostov • Sahalin • Samara •  Saratov • Smolensk • Sverdlovsk • Tambov • Tjumen • Tomsk • Tšeljabinsk • Tula • Tver • Uljanovsk • Vladimir • Volgograd • Vologda • Voronež
Liittovaltion kaupungit:  Moskova • Pietari
Autonominen alue:  Juutalaisten autonominen alue
Autonomiset piirikunnat:  Hanti-Mansia • Jamalin Nenetsia • Nenetsia • Tšukotka
Karjalan ASNT vuonna 1927.
Käännös suomeksi
Johanna III

Johanna III voi tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Johanna III, Burgundin kreivitär 1330–1347
Johanna III, Navarran kuningatar 1555–1572
Johanna III, Espanjan Johanna Mielipuolen hallitsijanimi Napolin kuningattarena 1516–1555
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Johanna III”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jak X

| Jak X |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Naughty Dog
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Jakelija:  PlayStation Store
Ohjaaja:  Amy Hennig
Suunnittelija:  Elodie Hummel Amy Hennig Eric Ippolito Hirokazu Yasuhara Richard Lemarchand Christopher Christensen
Taiteilija:  Bob Rafei
Säveltäjä:  Billy Howerdel Dean Menta Larry Hopkins
Ohjelmoija:  Neil Druckmann
Pelisarja:  Jak and Daxter
Pelimoottori:  Kinetica
Julkaistu:  PlayStation 2 NA 18. lokakuuta 2005AUS 26. lokakuuta 2005EU 4. marraskuuta 2005 PlayStation 4 6. joulukuuta 2017
Lajityyppi:  ajopeli, toimintapeli, räiskintäpeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ACB: PG ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 12 USK: 6
Alusta:  PlayStation 2, PlayStation 4
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Jak X (myös nimellä Jak X: Combat Racing) on Naughty Dogin kehittämä ajopeli Peli on julkaistu PlayStation 2:lle vuonna 2005 ja se on neljäs osa Jak and Daxter -sarjassa.
Autot olivat pienessä osassa jo sarjan edellisessä osassa, Jak 3:ssa. Ideaa kehitettiin eteenpäin, ja tuloksena on Jak X. Myös Naughty Dogin edellinen pelisarja, Crash Bandicoot, muuntui autopeliksi kolmannen osan jälkeen.
Vuonna 2017 peli julkaistiin PlayStation 4:lle ladattavana PS2-klassikkona.