Musta kivi (novelli)
Juoni

Kertomus alkaa kuvauksella edesmenneen saksalaisen okkultistin Friedrich Wilhelm von Junztin elämästä ja tämän salaopillisesta kirjasta Vaietut kultit. Nimetön minäkertoja kiinnostuu Junztin mainitsemasta mustasta monoliitista, joka kohoaa Unkarin vuorilla. Samaisen monoliitin näki myös maineikas runoilija Justin Geoffrey, joka kirjoitti sen innoittamana suurteoksensa Monoliitin kansa ja kuoli myöhemmin mielisairaalassa.
Kertoja matkustaa Unkarin syrjäseuduilla sijaitsevaan kylään nimeltä Stregoicavar (’Noitakaupunki’) ja tutustuu mustan kiven historiaan tarkemmin. Kerrotaan, että jokainen sen läheisyydessä nukkuva kärsii lopun elämäänsä kauheista painajaisista. Ne, jotka vierailevat mustan kiven läheisyydessä kesän lyhimpänä yönä tulevat hulluiksi ja kuolevat. Kyläläiset pelkäävät ja vihaavat mustaa kiveä, mutta tuhoamisyritykset ovat epäonnistuneet.
Kylän lähellä käytiin vuonna 1526 suuri taistelu Suleiman II Suuren joukkojen ja kreivi Boris Vladinoffin välillä. Turkkilaisosaston päällikkö Selim Bahadur, maineikas oppinut ja historioitsija, sai taistelussa surmansa ja kreivi otti itselleen Selimin hallussa olleen lakatun rasian. Perimätieto ei kerro rasian sisällöstä, mutta kreivi piti sitä kovin pelottavana. Pian taistelun jälkeen kreivi sai surmansa tykistötulessa, ja hänen ruumiinsa lepää yhä luhistuneen linnoituksen raunioiden alla.
Stregoicavarin koulun opettaja kertoo, että kylän alkuperäinen nimi oli Xuthltan ja sen asukkaat toimittivat mustan kiven äärellä pakanallisia menojaan. He kuuluivat tuntemattomaan rotuun ja ryöstelivät unkarilaisten kyliä siepaten naisia ja lapsia. Opettaja arvelee, etteivät xuthltanilaiset itse rakentaneet kiveä vaan se on vielä paljon vanhempi. Turkkilaiset surmasivat kaikki Xuthltanin pakanat vuoden 1526 valloitusretken aikana.
Kesäpäivänseisauksen lähestyessä kertoja päättää itse vierailla mustan kiven luona. Se on kahdeksankulmainen, korkeudeltaan noin viisi ja halkaisijaltaan puoli metriä, ja sitä peittävät merkilliset kaiverrukset. Kertoja nukahtaa ennen puolta yötä mutta havahtuu kiven ympärillä tanssivien ja messuavien ihmisten meteliin. Palvontamenoja johtaa suden päästä tehtyyn naamioon pukeutunut miespappi, joka murskaa kiveä vasten pikkuvauvan pään. Kiven laelle ilmestyy sammakkomainen hirviö, jonka edessä alaston nainen alkaa tanssia ekstaattisesti susipapin ruoskiessa samalla ruoskiessa naista.
Kertoja ei kykene liikkumaan ja lopulta pyörtyy. Myöhemmin hän havahtuu ja järkeilee näkynsä olleen unta, mutta epäilykset kalvavat häntä. Hän päättää saada asiasta varmuuden ja käy kaivamassa kreivi Boris Vladinoffin ruumiin esiin raunioista. Ruumiin viereltä hän löytää Selim Bahadurin rasian ja sen sisältä Selimin omakätisen kirjoituksen Xuthltanista ja mustasta kivestä. Turkkilaiset valloittivat kylän ja tappoivat inhon vallassa kaikki sen asukkaat. Luolasta he löysivät hirviön, joka surmasi monta turkkilaista ennen kuin se lopulta saatiin hengiltä Muhammedin siunaamilla aseilla. Rasiasta löytyy myös kultainen veistos, joka esittää unessa ilmestynyttä hirviötä.
Kertoja tajuaa, ettei hänen näkynsä ollutkaan uni, vaan hän näki haamujen palvovan haamua. Hän heittää Selimin rasiasta löytyneen jumalankuvan ja paperin jokeen. Hän ei kuitenkaan saa rauhaa, sillä vaikka mustan kiven kansa on tuhoutunut, Vaietuissa kulteissa kerrotaan myös monista muista irvokkaista ja yliluonnollisista asioista. ”Ihminen ei ole aina ollut maailman valtias — ja onko hän sitä tänäänkään? Mitkä nimettömät varjot mahtavat juuri tälläkin hetkellä vaania maapallon pimeimmissä kolkissa?”