Kiovan ylhäisötyttöjen sisäoppilaitos
Opetus

Tämä oppilaitos vaikka sitä kutsuttiinkin instituutiksi, tarjosi keskiasteen koulutusta ja korkeakoulutusta voitiin saada vain yliopistossa, johon noina vuosina tyttöjä ei hyväksytty. Opetusta pidettiin lukion tasoisena tai alakoulun ja yliopiston väliltä, joka antoi valmistuneille yleissivistävän, esteettisen ja eettisen koulutuksen sekä oikeuden sekä aatelisten että kauppiaiden lasten kotihoitajan virkaan. Ennen kaikkea tytöille opetettiin tottelevaisuutta, etteivät tytöt tottuisi olemaan liian ylpeitä tai synkkiä. Heitä ohjattiin varovaisuuden, hyväntahtoisuuden, säädyllisyyden, jalon, ei pakotetun kohteliaisuuden, lempeyden ja hyveiden perustalle, keskustelemaan miellyttävästi ja tasavertaistesti kaikkien kanssa, olivatpa he minkälaisia tahansa.
Tytöt opiskelivat uskonnosta riippuen joko ortodoksista, katolista tai luterilaista teologiaa, kolmea vierasta kieltä so. ranskaa, saksaa ja puolaa tai italiaa, maantiedettä ja historiaa, luonnontieteitä, taidetta ja maallisia tapoja, lisäksi fysiikan ja matematiikan perustaidot. Ohjelmassa oli myös tuohon aikaan puhtaasti naisaineita: musiikkia, tanssia, laulua ja käsitöitä. Paljon huomiota kiinnitettiin vieraisiin kieliin, musiikkiin, tansseihin, käsityöhön ja maallisiin tapoihin. Tytöt opetettiin ompelemaan alus- ja päällysvaatteita. Tärkein oppiaine oli kodinhoito. Naisten täytyi tuntea kaikenlaisten tieteiden perusteet pysyäkseen mukana keskustelussa, mutta heidän päätehtäväksi jäi taloudenhoitoa osaavaan ja hyvin kasvatetun vaimon rooli. Ensin koulutuksen kestoa lyhennettiin 12:sta 9 vuoteen ja alkaen v. 1860 opintojen kesto oli kuusi ja valmistavan luokan kanssa yhteensä seitsemän vuotta.
Opetus tapahtui kolmessa luokassa ja jokaisessa se kesti kaksi vuotta. Opiskelijat käyttivät tietyn värisiä yhtenäisiä mekkoja, nuorimmat tytöt ruskehtavaa, toisella luokalla tummansinistä, kolmannella sinistä ja vanhimmat tytöt valkoista. Ruskea väri symboloi maanläheisyyttä ja oli käytännöllinen nuorimmille. Vaaleammat värit symboloivat puhtautta ja tarkkuutta. Joidenkin lähteiden mukaan instituutin nuoria naisia sinisistä mekoistaan johtuvasti kutsuttiin kaupungissa humoristisella konnotaatiolla "sinilinnuiksi", joka sointui sanaan ”sininen” (ukr. синій eli sinji). Kiovan jalosukuisten tyttöjen instituutilla oli hyvä henkilökunta. Ensimmäisellä ja toisella luokalla luentoja pitivät Kiovan miesten lukioiden parhaat opettajat. Kolmannella, viimeisellä luokalla luennoitsijoina toimivat Kiovan keisarillisen St. Vladimirin yliopiston ja vuosina 1819–1919 toimineen Kiovan teologisen akatemian professorit. Herätys oli aamulla kuudelta ja kymmeneltä illalla mentiin nukkumaan. Lukuvuosi kesti 11 kuukautta eli elokuun 1. päivästä alkaen seuraavan vuoden kesäkuun loppuun saakka. Instituutista poissaolot sallittiin vain vakavan sairauden tai lähisukulaisen kuoleman yhteydessä. Oppilaat saivat ottaa vastaan vieraita vain tiettyinä aikoina lomien aikana. Jopa kirjeenvaihto sukulaisten kanssa oli jatkuvassa valvonnassa. Joskus tytöt vietiin kävelylle ja tällaisten kävelylenkkien aikana oli kiellettyä nauraa ja katsoa ohikulkijoita. Tytöt menivät myös kävelylle kello viideltä aamulla ollakseen tapaamatta ketään. Kesälomaa oli vain kuukauden eli heinäkuun verran.
Instituutin opetus rakennettiin tiettyjen patriarkaalisten perinteiden varaan ja siitä syystä monille valmistuneille se jäi mieleen eräänlaisena vankeuslaitoksena. Rakennuksissa huonelämpötilan väitetään olleen 12–16 asteen välillä ja siksi talvella vain ohuilla peitoilla peitettyinä tytöt kärsivät kylmästä. Oppilaat nukkuivat kovilla patjoilla ja peseytyivät aamuisin vyötäröä myöten kylmässä vedessä. Tytöt olivat usein nälkäisiä ja yksi instituutin elämän väistämättömänä puolena oli ikuinen aliravitsemus. Oppilaat pystyivät lämmittelemään ja nukkumaan vain sairastuvalla, jossa ruokittiin paremmin, ja sinne pääsemiseksi monet esittivät taitavasti pyörtymistä. Tytöistä ne, jotka eivät kestäneet vuosien eristyneisyyttä  ja "kasarmin" olosuhteita, vapautettiin vain vanhempiensa pyynnöstä. Oppilaista kaksi tai kolme kuoli joka vuosi. Silti tämä oppilaitos oli niin arvostettu, että sinne lapsensa ilmoittautuneiden määrä ylitti laitoksen kapasiteetin.
Jokaiselle valmistuneelle annettiin todistus. Kirjailija Natalena Koroleva opiskeli täällä kaksi vuotta ja Olena Ptšilkan väitetään valmistuneensa täältä v. 1866. Kiovan jaloneitojen instituutti oli kuuluisa musiikilliselta koulutukseltaan ja jotkut valmistuneista saivat myöhemmin mainetta pianisteina ja oopperalaulajina. Musiikinopettajana täällä toimi mm. säveltäjä Mykola Lysenko ja Kiovan kiertueensa aikana instituutissa vieraili kuuluisa pianisti Anton Rubinštein. Tunnettu ukrainalainen laulajatar Nadežda Zabela-Vrubel sai musiikillisen peruskoulutuksensa tässä instituutista. Instituutissa opiskelivat paleontologi Maria V. Pavlova, kääntäjä Maria V. Lutšinskaja, näyttelijätär Liubov Hakkebush ja oopperalaulajatar Olga Arsenjeva Joidenkin lähteiden mukaan N. Zabela-Vrubel ja Olena Ptšilka on nimetty virheellisesti instituutin opiskelijoiden joukkoon ja Ptšilkan väitetään opiskelleen Agata Iosifovna Nelgovskajan jalosukuisten neitojen yksityisessä pensionaatissa sen jälkeen, kun Pultavan että Smolnan tyttöinstituuteissa hänelle ei löytynyt vapaata paikkaa.