stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Romaani
Historia

Romaania muistuttavia pitkiä proosateoksia on kirjoitettu Euroopassa ja muualla maailmassa jo antiikin aikoina. Antiikin aikana romaania ei kuitenkaan vielä määritelty, koska se ei ollut arvostettu kirjallisuudenlaji. Pitempiä proosateoksia kutsuttiin kreikaksi muun muassa nimillä historia, mythos, drama tai plasma, latinaksi taas nimellä fabula. Niiden aiheina olivat yleensä rakkaus ja seikkailut, Roomassa usein eroottiset teemat. Antiikin aikaisia romaanin alkumuotoja ovat miletolaiset tarinat, Heliodoroksen, Lukianoksen, Petroniuksen ja Apuleiuksen kertomukset. Myös homeeriset eepokset voidaan käsittää romaanin esiasteeksi. Egyptissä kirjoitettiin noin 1200 eaa. kirjallisuutta, jossa oli romaanimaisia piirteitä, esimerkiksi Kuolleiden kirja ja Sinuhen tarina.
Nykyisenkaltainen romaani alkoi kehittyä vasta keskiajalla, jolloin romaani eriytyi eepoksesta omaksuen ilmaisutavoikseen proosamuodon ja kansankielen. Käsitteenä romaani (roman) on alun perin merkinnyt lingua romanalla eli latinaan pohjautuneella kansankielellä kirjoitettua proosatekstiä.
Romaani yleistyi renessanssin aikana, ja sen suosio kasvoi vuonna 1605 julkaistun Miguel de Cervantesin Don Quijoten ilmestymisen jälkeen. Don Quijote merkitsi uudenaikaisen, individualismia korostavan romaanin syntyä. Myös Daniel Defoen vuonna 1719 julkaistu Robinson Crusoe oli suuri menestys, ja vahvisti romaanin asemaa kirjallisuuden muotona.
Hallitsevaksi kaunokirjallisuuden lajiksi romaani nousi 1800-luvun realismin myötä, ja se on säilyttänyt valta-asemansa nykypäivään asti.
Romaanin alalajeja > Avainromaani

Avainromaanissa keskeisillä henkilöillä ja heihin liittyvillä tapahtumilla on selvästi tunnistettavat vastineet todellisuudessa. Romaanissa henkilöiden nimet on kuitenkin yleensä muutettu toisiksi. Lajityyppinä avainromaani syntyi Ranskassa 1600-luvulla, jolloin sitä edusti esimerkiksi Madeleine de Scudéryn kymmenosainen teos Artaméne, ou le Grand Cyrus (1649-53). Muita huomattavia avainromaaneja ovat muun muassa Ernest Hemingwayn Ja aurinko nousee ja Simone de Beauvoirin Mandariinit. Tunnettuja suomalaisia avainromaaneja ovat Hannu Salaman Tapausten kulku ja Helvi Hämäläisen Säädyllinen murhenäytelmä.
Romaanin alalajeja > Dokumenttiromaani

Dokumenttiromaani perustuu tositapahtumiin sekä niiden pohjalta laadittuihin dokumentteihin. Se on alun perin ranskalaisten Edmond ja Jules de Goncourtin 1860-luvulla käyttöön ottama termi. Goncourt-veljekset asettivat romaanin tehtäväksi yhteiskunnallisen ja psykologisen tutkimuksen. Naturalistisissa ja äärimmäisen yksityiskohtaisissa teoksissaan he paneutuivat muun muassa mielisairaiden ja köyhälistön elämään.
Nykyisin dokumenttiromaanilla tarkoitetaan romaania, joka perustuu suurimmaksi osaksi asiakirjoihin ja erilaiseen arkistoaineistoon. Kuuluisia esimerkkejä dokumenttiromaanista ovat Theodore Dreiserin Amerikkalainen murhenäytelmä ja Truman Capoten Kylmäverisesti. Tunnettu suomalainen dokumenttiromaani on Paavo Rintalan Lakko, joka kuvaa Kemin satamalakkoa.
Romaanin alalajeja > Elämäkertaromaani

Elämäkertaromaani kertoo yleensä tunnetun julkisuuden henkilön elämänvaiheista ja yhdistelee faktatietoa fiktiiviseen ainekseen. Elämäkertaromaaneja kirjoitetaan etenkin kirjailijoista, taiteilijoista ja poliitikoista. Elämäkertaromaanissa käsitellään kohteen uraa yleensä pitkältä ajalta, mutta joskus romaani painottuu kohteen identiteetin ja tulevaisuuden näkymien kannalta ratkaisevaan ajanjaksoon. Moni elämäkertaromaani lähtee autofiktiivisen romaanin tapaan liikkeelle taiteilijan elämän loppupäästä ja hakee hänen uralleen merkitystä takautuvasti huippukohtien kautta.
Romaanin alalajeja > Fantasiaromaani

Fantasiaromaani kertoo arkitodellisuudelle vieraista, sadunomaisista tai myyttisistä tapahtumista. Fantasiaromaaneissa esiintyy usein kansanperinteestä tuttuja taruolentoja, kuten lohikäärmeitä tai kääpiöitä. Esimerkkejä fantasiaromaaneista ovat J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta ja Johanna Sinisalon Ennen päivänlaskua ei voi.
Romaanin alalajeja > Historiallinen romaani

Historiallisen romaanin tapahtumat sijoittuvat menneisyyteen, esimerkiksi antiikin Rooman tai keskiaikaan. Joskus historiallinen romaani voi olla allegoria kirjoitushetkensä aikakaudesta. Tunnetuin suomalainen historiallinen romaani on Mika Waltarin Sinuhe egyptiläinen.
Romaanin alalajeja > Kehitysromaani

Kehitysromaanissa on keskeistä henkilön sisäisen ja ulkoisen kehityksen sekä persoonallisuuden kypsymisen kuvaus myötä- ja vastoinkäymisten kautta. Romaanilaji syntyi alun perin Saksassa 1700-luvulla, jossa sitä kutsuttiin nimellä Bildungsroman. Tunnettuja esimerkkejä kehitysromaanista ovat Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset, Charles Dickensin David Copperfield ja Toivo Pekkasen Tehtaan varjossa.
Romaanin alalajeja > Kirjeromaani

Kirjeromaani rakentuu kirjeistä tai kirjeenvaihdosta. Tämä romaanin alalaji oli erityisen suosittu Euroopassa 1700-luvulla, ja naiskirjailijoilla oli merkittävä rooli sen muotoutumisessa. Esimerkkejä ovat Johann Wolfgang von Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset ja Choderlos de Laclos’n Vaarallisia suhteita. Myös ensimmäinen Suomessa ilmestynyt romaani, Fredrika Wilhelmina Carstensin Murgrönan, on muodoltaan kirjeromaani.
Romaanin alalajeja > Päiväkirjaromaani

Päiväkirjaromaani rakentuu päähenkilönsä ja kertojansa päiväkirjamerkinnöistä. Esimerkki päiväkirjaromaanista on Georges Bernanos'n Maalaispapin päiväkirja.
Romaanin alalajeja > Rakkausromaani

Rakkausromaanissa tarina keskittyy kahden henkilön välisen rakkauden ympärille. Romanttinen rakkaus on luonteeltaan seksuaalista ja toteuttaa idealistista rakkauskäsitystä. Rakkausromaani vahvistaa sen yhden ainoanselvennä myyttiä, jossa täydellistyminen voi tapahtua. Sukupuolieron vuoksi rakkausromaaneissa päähenkilöt toteuttavat maskuliinisiksi ja feminiiniksi luokiteltuja kulttuurisia piirteitä. Näitä piirteitä miesten kohdalla ovat erityisesti voimakkuus, aktiivisuus ja rationalismi. Nainen kuvataan tyypillisesti hieman passiivisemmaksi, tunteelliseksi ja herkäksi. Sankarittaret ovat myös kauniita: jos naiset eivät pidä itseään kovin viehättävinä, heillä on jokin kompensoiva erityispiirre. lähde? Rakkausromaanin tyypillisiä mieshahmoja on yleensä vain kaksi:lähde? voimakas ja maskuliininen, vaikeasti taltutettava sankari ja feminiinisiä piirteitä omaava tunteellinen mies.
Rakkausromaanit ovat omalta osaltaan rakentaneet länsimaisen kulttuurin piirissä yleiseksi muodostunutta käsitystä rakkauden ainutlaatuisuudestakenen mukaan?. Rakkausromaanit uusintavat ja toistavat vakiintuneita konventioita ja representaatioita romanssikaavallaan. Samalla ne myös tuottavat rakkauden jo yleisesti omaksuttua kieltä. Tyypillisessä rakkausromaanissa tarinan loppu on onnellinen, ja monien vaikeuksien ja väärinkäsitysten jälkeen pääpari saa toisensa. Rakkausromaaneiden kirjoittajia ovat muun muassa Danielle Steel ja Catherine Cookson.
Romaanin alalajeja > Rikosromaani

Rikosromaani kertoo rikoksesta, sen tapahtumisesta ja selvittämisestä. Rikosromaaneissa juoni punoutuu rikoksen ja rikollisen motiivien selvittämisen ympärille. Lajityyppi on saanut alkunsa 1700-luvulla.
Rikosromaani on lajina monipuolinen ja monimuotoinen. Osa teoksista on kaavamaista viihdettä, osassa taas pohditaan kunnianhimoisesti yhteiskunnallisia ja psykologisia aiheita. Esimerkki rikosromaanista on Matti Yrjänä Joensuun Harjunpää ja poliisin poika. Kun dekkari kertoo tarinan rikollisen näkökulmasta, kyseessä on rikosromaani. Henkilöt ja heidän motiivinsa kuvataan tarkasti, ja rikoksen suunnittelu, valmistelu ja toteuttaminen ovat kerronnan kohteita. Lukijan oletetaan samastuvan näin rikolliseen ja toivovan vilpittömästi että rikos onnistuisi ja että poliisit epäonnistuisivat.
Romaanin alalajeja > Salapoliisiromaani

Salapoliisiromaani (epämuodollisesti ”dekkari”) on rikosromaani, jossa rikosta selvittää salapoliisi eli yksityisetsivä. Tunnettuja esimerkkejä ovat Agatha Christien Hercule Poirot -romaanit ja Raymond Chandlerin Philip Marlowe -tarinat.
Romaanin alalajeja > Tieteisromaani

Tieteisromaanit käsittelevät asioita, jotka nousevat tieteen luomista mahdollisuuksista – joko lisäten mukaan mielikuvituksellisia piirteitä, tai pitäytyen tiukasti tieteellisissä tosiasioissa. Ne sijoittuvat tyypillisesti kaukaiseen tulevaisuuteen. Keskeisiä aiheita voivat olla esimerkiksi maan ulkopuolinen äly, kaukaiset planeetat, avaruussiirtokunnat ja tähtimatkat. Tunnettu esimerkki on muun muassa Arthur C. Clarken 2001: Avaruusseikkailu.
Romaanin alalajeja > Veijariromaani

Veijariromaani (pikareskiromaani) rakentuu päähenkilön seikkailujen ympärille. Veijariromaanin tyylilaji on usein parodia tai satiiri. Kuvattavan aikakauden tapoja ja oloja käsitellään yleensä kriittiseen sävyyn. Esimerkkejä veijariromaaneista ovat Cervantesin Don Quijote ja Jaroslav Hašekin Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa.
Romaanin alalajeja > Yhdenpäivänromaani

Yhdenpäivänromaani on nimensä mukaisesti romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen päivään. Tunnettuja yhdenpäivänromaaneja ovat muun muassa Joel Lehtosen Putkinotko, Volter Kilven Alastalon salissa, Antti Tuurin Pohjanmaa, Aleksandr Solženitsynin Ivan Denisovitšin päivä ja James Joycen Odysseus.
Maailmankirjallisuuden merkkinimiä

Yksi maailmankirjallisuuden merkittävimmistä romaaneista on Cervantesin vuonna 1605 ilmestynyt Don Quijote de la Mancha. 1800-luvulla julkaistuista romaaneista klassikkoasemassa ovat muun muassa Charles Dickensin Oliver Twist, Fjodor Dostojevskin Rikos ja rangaistus ja Leo Tolstoin Sota ja rauha, Victor Hugon Kurjat ja Herman Melvillen Moby Dick. Suomenkielisen romaanin suurin klassikko on Aleksis Kiven Seitsemän veljestä.
Suomalaisia romaanikirjailijoita

Erääksi ensimmäiseksi suomenkieliseksi romaaniksi katsotaan Aleksis Kiven Seitsemän veljestä (1870). Suomenkielisten pienoisromaanien kirjoittajana taas on kunnostautunut ennen muuta Mika Waltari. Klassikoihin kuuluvat myös Väinö Linnan pääteokset Tuntematon sotilas ja Täällä Pohjantähden alla -trilogia.
Kirjallisuutta

Savolainen, Aino-Maria ja Jalkanen, Katja: Linnasta Humisevalle harjulle: 50 parasta kirjaa.  Helsinki:  Avain, 2014.  ISBN 978-952-304-032-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romaani Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Romaani Wikisitaateissa
Leo Tolstoin Sota ja rauha -romaanin nimiösivu
Jane Austen kirjoitti useita rakkausromaaneita, joista kuuluisin on kenties Ylpeys ja ennakkoluulo vuodelta 1813.
Äärellinen automaatti

Äärellinen automaatti on tietojenkäsittelytieteen automaattiteoriassa, kieliteknologiassa ja generatiivisessa kielitieteessä käytetty käsite, joka viittaa tehtävän, kielen tai vaikkapa tietojoukon mallintamiseen eräänlaisena tilojen ja niiden välisten relaatioiden tai siirtymien joukkona. Äärellinen automaatti on malli äärellistilaiselle tietokoneelle, joka saa syötteen merkki kerrallaan.
Automaatit jaetaan niiden tilasiirtymien ominaisuuksien mukaan kahteen ryhmään: epädeterministisissä äärellisissä automaateissa on tyhjiä kaaria, joita merkitään joko lambdalla 'λ' tai epsilonilla 'ε', ja kutsutaan sovellusalueesta riippuen vaikkapa vapaiksi siirtymiksi, tai tyhjäksi syötteeksi. Tällaisen kaaren tarkoitus on mahdollistaa vapaa siirtyminen tilasta toiseen, joka usein helpottaa automaatin kokoamista. Toinen erikoistapaus kaaren paino tai todennäköisyys, jotka viittaavat siirtymän valintaan jonkinasteisen sattuman mukaan.
Äärellisiä automaatteja tyypillisesti kuvataan graafisesti siten, että tiloja merkitään ympyröillä tai ellipseillä, ja tilojen välisiä siirtymiä merkitään nuolilla. Sekä tilat, että siirtymät ovat nimettyjä. Tilojen nimet kirjoitetaan tässä ympyrän sisälle, ja siirtymien nimet kaaren päälle tai sen läheisyyteen.
Deterministinen äärellinen automaatti

Deterministinen äärellinen automaatti, lyh. DFA (engl. deterministic finite-state automaton) on tila-automaatti, jossa kustakin tilasta voi olla vain yksiselitteisiä tilasiirtymiä muualle. Tällaisen automaatin erottamisen peruste on, että näin voidaan koneellisesti tai mekaanisesti läpikäydä automaattia ilman epäselvyyksiä tai välivaiheita.
Deterministinen äärellinen automaatti > DFA:n määrittely

Deterministinen äärellinen automaatti määritellään viisikkona ( Q, Σ, δ, q̂, F ) jossa:
Q on äärellinen joukko tiloja
Σ on kielen aakkosto
δ on osittainen funktio Q×Σ → q
q̂ ∈ Q, alkutila
F ⊆ Q, lopputilojen joukko
DFA voidaan esittää graafisesti graafina, jolloin automaatin tila piirretään solmuina, alkutila merkitään siihen tyhjästä osoittavalla nuolella, ja hyväksyvät lopputilat kaksinkertaisilla ympyröillä. Tilasiirtymät piirretään kaarina tilojen välille. Kaaret nimetään kielen aakkoston mukaan, samasta tilasta voi olla vain yksi samanniminen lähtökaari.
Deterministinen äärellinen automaatti > DFA:n toiminta

DFA aloittaa toimintansa alkutilasta q̂ ja lukee syöteaakkostoon kuuluvia merkkejä. Merkin lukemisen seurauksena voi tapahtua kaksi asiaa: jos siirtymä δ(q, a) on määritelty, automaatti siirtyy tilaan δ(q, a), muutoin automaatti lakkaa olemasta missään tilassa.
Deterministinen äärellinen automaatti D hyväksyy kielen merkkijonon α jos ja vain jos α:n lukeminen vie D:n alkutilasta johonkin lopputilaan.
Äärellinen automaatti kuvaa siis yleensä kaikkia mahdollisia siirtymäreittejä alkutilasta lopputilaan oikeina ratkaisuina, kun taas mikä tahansa automaatin seuraaminen joka päätyisi muualle kuin lopputilaan antaisi virheellisen tuloksen.
Deterministinen äärellinen automaatti > DFA:n operaatioita

DFA:n osittainen tilasiirtymäfunktio δ voidaan täydentää täydelliseksi. Tämä tapahtuu lisäämällä uusi hylkäävä tila, nimeltään vaikkapa qr (R = reject), ja vetämällä kaari (qr, a, qr) jokaiselle a ∈ Σ ja (q, a, qr) jokaiselle q ∈ Q ja a ∈ Σ, joille δ(q, a) ei ole määritelty.
DFA:n voidaan komplementoida, jolloin aakkostosta Σ muodostetun kielen ℒ komplementti ℒ - Σ* on ne merkkijonot, jotka eivät kuulu ℒ:ään. Tämä tapahtuu muuntamalla kaikki lopputilat ei-lopputiloiksi ja ei-lopputilat lopputiloiksi. Ennen tätä operaatiota DFA:n tilasiirtymäfunktio on muutettava täydeksi.
Saavuttamattomien tilojen poisto: jos DFA:ssa on tiloja, joita ei voida saavuttaa alkutilasta, ne voidaan poistaa kielen muuttumatta. Tämä onnistuu valitsemalla joukkoon Q' vain ne tilat, joihin on polku alkutilasta.
Automaatin minimointi: saman kielen hyväksyviä automaatteja on äärettömän monta. Niitä voidaan konstruktoida vaikka lisäämällä loputtomasti tiloja, joihin ei ole kaaria mistään. Saavuttamattomien tilojen poisto tekee osan minimoinnista, mutta ei täydellistä. Automaatin minimointi tapahtuu etsimällä tilojen joukkoja, lohkoja, jotka hyväksyvät saman kielen. Lohkot voidaan yhdistää tiloiksi, ja lohkojen väliset siirtymät näiden tilojen välisiksi siirtymiksi.
Minimoitu DFA, josta on poistettu saavuttamattomat tilat on yksikäsitteinen, ja hyväksyy saman kielen kuin alkuperäinen DFA.
Tuloautomaatti: Kahden DFA:n tuloautomaatti muodostaa automaatin, jonka hyväksymä kieli on sama kuin automaattien kielen leikkaus. Se voidaan muodostaa seuraavilla operaatioilla:
Q = Q1 × Q2
δ((q1, q2), a) = (δ(q1, a), δ(q2, a)), jos δ(q1, a) ja δ(q2, a) on määritelty, muutoin määrittelemätön
q̂ = (q̂1 × q̂2)
F = F1 × F2
Σ:n on oltava sama molemmille automaateille.
Epädeterministinen äärellinen automaatti

Epädeterministinen äärellinen automaatti, lyh. NFA (engl. non-deterministic finite-state automaton) on tila-automaatti, jossa kustakin tilasta voi olla samalla aakkosella tilasiirtymiä useampaan kuin yhteen tilaan. Nimessä oleva osa epädeterministinen tulee siitä, että saman ratkaisun tuottavat tilat voidaan käydä lävitse useampaa kuin yhtä polkua pitkin kulkemalla. NFA:n ilmaisuvoima ei ole suurempi kuin DFA:n, mutta tietyntyyppiset DFA:t voi ilmaista huomattavasti yksinkertaisemmilla tilakoneilla NFA:ta käyttäen. Mielivaltaisesta epädeterministisestä äärellisestä automaatista voidaan muodostaa algoritmisesti saman kielen hyväksymä vastaava deterministinen automaatti.
NFA:ssa DFA:n osittainen tilasiirtymäfunktio δ korvataan tilasiirtymärelaatioilla, joka merkitään Δ. NFA on ystävällisesti epädeterministinen, ja hyväksyy merkkijonon α, jos on olemassa polku q̂─α→q, jossa q ⊂ F. Eli valitsee aina hyväksyntään johtavan tavan jos sellainen on olemassa.
Sovellutuksia

Äärellisillä automaateilla voidaan mallintaa formaaleja kieliä. Tällöin äärellinen automaatti muodostetaan siten, että siirtymäkaaret ovat kielen aakkoston symboleita, ja kaikki onnistuneet matkat alkutilasta lopputilaan kuvaavat siirtymäjoukoillaan kaikkia kielen sallittuja ilmauksia. Automaatin tunnistama kieli on sen hyväksymien syötteiden joukko.
Äärellisillä automaateilla on kielenmallinnuksessa suora yhteys säännöllisiin ilmauksiin. Säännölliset ilmaukset voi konvertoida äärellisiksi automaateiksi hyvin yksinkertaisella ja intuitiivisella mekaniikalla. Tyypillisesti tässä käytetään apuna indeterminististä automaattia joka determinisoidaan tarvittaessa lopuksi. Esimerkiksi olkoot a, b mielivaltaisia aakkoston kirjainjoukkoja joita vastaa automaatissa joukko tiloja ja kaaria:
a* saadaan aikaan vetämällä aloitustilasta ε-siirtymä lopputilojen ohi ja vastaavasti lopputiloista alkutilaan (0—n kertaa tilajoukon läpikäynti)
(a|b) saadaan erottamalla yhteinen alkutila, josta siirrytään ε-kaarella a:n tai b:n alkutilaan, ja joukkojen lopuista vastaavasti yhteiseen lopputilaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äärellinen automaatti Wikimedia Commonsissa
| Automaattiteoria: formaalit kielet ja formaalit kieliopit> Chomskynhierarkia | Automaattiteoria: formaalit kielet ja formaalit kieliopit> Kielioppi | Automaattiteoria: formaalit kielet ja formaalit kieliopit> Kieli | Automaattiteoria: formaalit kielet ja formaalit kieliopit> Tunnistusautomaatti |
| --- | --- | --- | --- |
| luokka 0 | Rajoittamaton | Rekursiivisesti numeroituva | Turingin kone |
|  | Rajoittamaton | Rekursiivinen | Totaalinen Turingin kone |
| luokka 1 | Yhteysherkkä | Yhteysherkkä | Lineaarisesti rajoitettu |
| luokka 2 | Yhteydetön | Yhteydetön | Pinoautomaatti |
| luokka 3 | Säännöllinen | Säännöllinen | Äärellinen |
Kukin luokka on sen yläpuolisen luokan aito osajoukko.
Esimerkki deterministisestä äärellisestä automaatista.
Esimerkki epädeterministisestä äärellisestä automaatista.
Harald Öhquist

| Harald Öhquist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1891 Helsinki
Kuollut: 10. helmikuuta 1971 (79 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Helsingin kaupungin VSS-päällikkö 1952–59
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1915–1951
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota, talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Harald Öhquist (1. maaliskuuta 1891 Helsinki – 10. helmikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja jääkäri.
Perhe ja opinnot

Harald Öhquist oli professori Johannes Öhquistin (1861–1949) ja Helene o.s. von Collinsin poika. Hänen puolisonsa vuodesta 1922 oli Birgitta Alfthan (1901–1975). Öhquist valmistui ylioppilaaksi 1908 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa Nylands Nationin jäsenenä. Öhquist suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuonna 1914
Jääkäriksi

Öhquist värväytyi Jääkäripataljoona 27:een, ilmoittautui Saksassa Lockstedin leirillä maaliskuussa 1915 ja osallistui Pfadfinder-kurssille. Itärintamalla hän osallistui asemasotaan Misse-joella, Aajoen ja Riianlahden taisteluihin.
Suomeen Öhquist palasi helmikuussa 1918 aselaivojen Miran ja Poseidonin mukana osaston johtajana ja osallistui käynnissä olevaan sisällissotaan. Majuriksi ylennetty Öhquist komensi IX jääkäripataljoonaa Viipurin taisteluissa.
Rauhan tultua Öhquist opetti Markovillan sotakoulussa Viipurin lähellä. Samoin vuonna 1918 hän sai komennettavakseen Karjalan kaartin rykmentin, kunnes 1925 everstiksi ylennettynä hän otti johtoonsa Viipurin sijoitetun 2. Divisioonan. Kenraalimajurin arvo seurasi 1930 ja kolme vuotta myöhemmin Öhquist sai Armeijakunnan komentajan viran. Vuonna 1935 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Ajan ennen talvisotaa Öhquist vietti Viipurissa ja Karjalankannaksen maisemissa. Hän oli vakuuttunut kannaksen strategisesta tärkeydestä ja tutustui alueeseen hyvin perusteellisesti. Samoin hän piti tärkeänä, että hänen alaisensakin niin tekivät. Öhquist oli tunnollinen, pedantti ja ohjesääntöä noudattava upseeri, joka vaati alaisiltaan samaa.
Talvisota

Talvisodan puhjetessa Öhquist komensi II Armeijakuntaa. Hän uskoi aloitteelliseen sodankäyntiin ja oli suunnitellut jo rauhan aikana useita vastahyökkäysmalleja Kannaksella tapahtuvan Neuvostoliiton hyökkäyksen torjumiseksi. Öhquist painosti Mannerheimia suostumaan vastahyökkäykseen, joka oli kuitenkin lopetettava jo aloituspäivänä 23. joulukuuta. Se sai nimen "hölmön tölväys" miehistön keskuudessa. Hänen ohjaamansa viivytystaistelutaktiikka maksoi omien henkiä, ja myös kalliiksi käynyt vastahyökkäys toteutettiin liian aikaisin.lähde?
Jatkosota

Jatkosodan alussa Öhquist toimi yhteysupseerina Saksan päämajassa. Maaliskuusta 1942 hän komensi Kannaksen ryhmää helmikuulle 1944. Silloin hänet siirrettiin päämajan määräyksestä sotilaskoulutuksen ylitarkastajaksi kenraali Östermanin jälkeen. Hänen tilalleen IV AK:n komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti Taavetti Laatikainen. Tässä tehtävässä Öhquist pysyi marraskuulle 1944, jolloin hän siirtyi reserviin.
Öhquistin välit ylipäällikköön olivat huonot jo talvisodasta lähtien, mutta talven 1944 tapahtumat IV AK:n komentajana kärjistivät suhdetta entisestään. Suurin syy saattoi olla Öhquistin antama käsky hyökkäyksestä Kannaksella.lähde?kenen mukaan? Siinä asevelvollispataljoona menetti noin 350 miestä.
Öhquist julkaisi ruotsinkielisen teoksen Vinterkriget 1939–40 ur min synvinkel, joka suomennettiin vuonna 1949 (Talvisota minun näkökulmastani). Hän erosi armeijasta vuonna 1951 ja toimi vuoteen 1959 saakka Helsingin kaupungin väestönsuojelupäällikkönä.
Harald Öhquist kuoli vuonna 1971. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kunniamerkit

Preussin II luokan Rautaristi
4.lk Vapaudenristi miekkojen kera
Vapaussodan muistomitali
Jääkäriristi
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentaja
Ruotsin Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan komentaja
Suojeluskuntien rautainen ansioristi
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1.lk komentaja
Saksan Maailmansodan 1914-1918 kunniaristi
Unkarin Ansioritarikunnan komentaja rintatähtineen
Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan suurristi
Viron Kotkaritarikunnan 1.luokan risti (suurristi)
1.lk Vapaudenristi miekkojen kera
Saksan Kotkan Ansioritarikunnan suurristi
Talvisodan muistomitali solkineen
1.lk Vapaudenristi miekkojen ja rintatähden kera
Solki Preussin II luokan Rautaristiin
Saksan I luokan Rautaristi
1.lk Vapaudenristi miekkojen, rintatähden ja tammenlehvän kera
Jatkosodan muistomitali
Ruotsin Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan 1.lk komentaja
Ruotsin Kuninkaallisen Pohjantähden ritarikunnan 1.lk komentaja
Kirjallisuutta

Tapola, Päivi – Karjalainen, Mikko: Mannerheimin haastaja: Kenraali Harald Öhquist.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26880-2