stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keski-Suomen maakunta
Historia > Maakunnan muodostuminen

Kuten muuallakin Suomessa, myös Keski-Suomessa esivalta vaihtui vuonna 1809 Suomen sodan jälkeen Ruotsin kuninkaasta Venäjän keisariksi. Tällä ei ollut suurta vaikutusta alueen noin 50 000 asukkaaseen. Nykyinen Keski-Suomi kuului tuolloin vielä Vaasan, Hämeen, Kuopion ja Kymenkartanon lääneihin ja oli melko harvaan asuttua. Tiestö oli alueella vähäistä, ja merkittävimpiin risteyspaikkoihin kuului Laukaan Koivistossa sijainnut valtateiden risteys, jossa sijaitsi muun muassa postikonttori.
Jyväskylä – josta muodostui maakunnan pääkaupunki – perustettiin vuonna 1837. Samaan aikaan myös Keski-Suomi alkoi kehittyä maakunnaksi muiden joukkoon, vaikka alueella oli edelleen havaittavissa selviä hämäläisheimon ja savolaisheimon välisiä kulttuurieroja, esimerkiksi maataloustyökaluissa, kuten sirpeissä. Talous kehittyi kaupungin perustamisen ansiosta, mutta myös Keiteleen ja Päijänteen välisen kanavan rakentamisen johdosta. Paikalliseen rakennustekniikkaan tuli uusia piirteitä: vaikka uudistilalliset rakensivat asuinhuoneensa edelleen sisäänlämpiäviksi savutuviksi, kylien lähellä rakennettiin taloja, joissa oli savupiippu ja lasi-ikkunoita.
Keski-Suomeen perustettiin maan ensimmäinen suomenkielinen oppilaitos, Jyväskylän lyseo, vuonna 1858. Vuonna 1863 toimintansa aloitti Jyväskylän kansakoulun opettajaseminaari ja vuonna 1864 Jyväskylän tyttökoulu. Nämä tapahtumat kohottivat Keski-Suomen ja Jyväskylän kansallista merkittävyyttä ja asemaa. Vähitellen maakunnan pääkaupungista kehittyi suomenkielisen sivistyksen keskus, sillä Jyväskylässä järjestettiin kansakoulukokouksia ja säännöllisesti suomalaisten laulu- ja soittojuhlia. Kansanvalistusseura ja useat muutkin kansanvalistushankkeet saivat alkunsa Jyväskylästä.
Kulttuurin ja koulutuksen lisäksi myös talous alkoi kukoistaa Keski-Suomessa 1800-luvun lopulla. Metsävaroja hyödynnettiin 1870-luvulta alkaen, ja ne mahdollistivat monia uusia investointeja ja teollistumista. Tämä vaikutti myös rakennuskantaan. Uunit rakennettiin varakkaimmissa taloissa uloslämpiäviksi, kivinavetat yleistyivät ja piharakennusten määrä kasvoi maatiloilla. Myös liikenneyhteydet parantuivat. Syntyi uusia höyrylaivayhteyksiä, sähkölennättimen käyttö yleistyi ja maanteiden kunto parani.
Historia > Käsite Keski-Suomi ja maakunta-aate

Käsitteenä Keski-Suomi suunnilleen nykyisen maakunnan aluetta tarkoittavana vakiintui varsin myöhään. Esimerkiksi vielä 1930-luvun Isossa tietosanakirjassa hakusanan ”Jyväskylä” kohdalla ilmoitetaan, että Jyväskylä sijaitsee Pohjois-Hämeessä, ja Jyväskylä määritellään Hämeeseen kuuluvaksi kaupungiksi myös ”Häme”-hakusanan kohdalla.
Vaikka Jyväskylä mainitaan edellä mainitussa teoksessa pohjoishämäläisenä kaupunkina, Keski-Suomen käsite ja identiteetti kehittyivät aikaisemmin. Jyväskylän piirilääkäri Wolmar Schildt ehdotti jo 1850-luvulla Keski-Suomen läänin perustamista. Lääni perustettiin vasta yli sata vuotta myöhemmin, mutta käsite yhtenäisestä Keski-Suomesta vahvistui. Jyväskylässä toimi ravintola Keski-Suomi ja ilmestyi samanniminen sanomalehti vuodesta 1871 lähtien. Puolestaan Keski-Suomen maakuntalaulun, Keski-Suomen kotiseutulaulun, ensiesitys oli jo vuonna 1920. Schildt antoi ehdotuksensa läänin perustamisesta Suometar-lehden kirjoituksessa 18. huhtikuuta 1856, ja tästä johtuen 18. huhtikuuta on nimetty Keski-Suomen päiväksi.
Keski-Suomen museo perustettiin vuonna 1931 voimakkaan maakunta-aatteen siivittämänä. Vasta Keski-Suomen läänin aloittaessa toimintansa 1. maaliskuuta 1960 Keski-Suomesta tuli täysin selvärajainen maakunta. Keski-Suomen maakunnalla tarkoitettiin ensin koko läänin aluetta. Myöhemmin, kun Kuhmoisten kunta oli liitetty Keski-Suomen lääniin, sanottiin, että Keski-Suomen maakunta käsittää Keski-Suomen läänin lukuun ottamatta Kuhmoisten kuntaa. Nykyinen Keski-Suomen maakunta on suurempi kuin Keski-Suomen läänin aikainen Keski-Suomen maakunta, koska myös Kuhmoinen liitettiin Keski-Suomen maakuntaan ja sitä paitsi Jämsään on liitetty Kuorevesi ja osa Längelmäestä, jotka kuuluivat sitä ennen Pirkanmaahan. Keski-Suomen maakunta alkoi supistua vuonna 2021, jolloin Kuhmoinen siirrettiin Pirkanmaahan. Jämsä kuuluu Kuhmoisten lailla Pirkanmaan sairaanhoitopiiriin, mutta edelleen Keski-Suomen maakuntaan.
Oheinen 1920-luvun kartta osoittaa, miten maakunta jakautui eri lääneihin: länsiosa Vaasan lääniin, eteläosa Hämeen lääniin, itäosa Kuopion lääniin (Hankasalmi, Konnevesi) ja kaakkoisosa Mikkelin lääniin (Luhanka, Leivonmäki, Joutsa). Kartasta näkyy myös, että etelä-pohjoissuuntaiset vesistöt vaikuttivat tuolloin liikkumiseen. Niinpä Jyväskylästä Mikkelin suuntaan mentäessä oli kuljettava Laukaan kautta. Laivaliikenne oli tärkeä osa liikenneverkkoa, kun maantiet olivat harvassa.
Aluejako

Keski-Suomi muodostuu 22 kunnasta, joista kuusi on kaupunkeja (lihavoituina).
Aluejako > Kartta kunnista

Keski-Suomen maakunta kuntakeskuksineen.
Aluejako > Seutukunnat

| --- | --- |
 Joutsan seutukunta  Joutsa   Luhanka Jyväskylän seutukunta  Hankasalmi   Jyväskylän kaupunki   Laukaa   Muurame   Petäjävesi   Toivakka   Uurainen Jämsän seutukunta  Jämsän kaupunki :  Keuruun seutukunta  Keuruun kaupunki   Multia Saarijärven–Viitasaaren seutukunta  Kannonkoski   Karstula   Kinnula   Kivijärvi   Kyyjärvi   Pihtipudas   Saarijärven kaupunki   Viitasaaren kaupunki Äänekosken seutukunta  Konnevesi   Äänekosken kaupunki
Aluejako > Entiset Keski-Suomen kunnat

| --- | --- |
  Jyväskylän maalaiskunta   Jämsänkosken kaupunki   Konginkangas   Korpilahti   Koskenpää   Leivonmäki :   Pihlajavesi   Pylkönmäki   Sumiainen   Suolahden kaupunki   Säynätsalo   Äänekosken maalaiskunta
Aluejako > Kuntavaihdokset

Kuhmoinen siirtyi 1974 Hämeen läänistä Keski-Suomen lääniin ja liittyi myöhemmin myös Keski-Suomen maakuntaan.
Kuhmoinen siirtyi Keski-Suomesta Pirkanmaahan sote-uudistuksen  myötä vuoden 2021 alussa.
Maantiede

Keski-Suomen alue ei ole nimestään huolimatta keskellä Suomea, vaan pikemminkin keskellä Suomen eteläpuolta. Sillä ei ole selkeää luonnonmaantieteellistä rajaa Savoon eikä Hämeeseen. Sen sijaan Pohjanmaasta sen selkeästi erottaa Suomenselkä. Keskisuomalainen maisema on kumpuilevaa lukuun ottamatta Suomenselän Keski-Suomeen kuuluvaa osaa, ja suuri osa maakunnasta kuuluu Järvi-Suomeen.
Runsasvesistöisen maakunnan suurin järvi on Päijänne (1 080 km2). Muita suuria järviä ovat Keitele (490 km2), Konnevesi (190 km2) ja Kivijärvi (150 km2). Maakunnan korkein kohta on Multian Kiiskilänmäki, joka yltää 269 metrin korkeuteen merenpinnasta. Muita korkeita kohtia ovat Saarijärven Kulhanvuori (260,5 metriä), Jyväskylän Uutelanmäki (259 metriä), Pirttimäki (249 metriä) ja Laajavuori (228 metriä), Uuraisten Kukkamäki (260 m) ja Lahomäki (242 metriä) sekä Petäjäveden Kaistinmäki (247,6 m). Keski-Suomen maaperä on moreenivoittoista.
Murteet

Keski-Suomi kuuluu savolaismurteiden alueeseen. Pohjoisessa Keski-Suomessa puhutaan Keski-Suomen murretta, joka on savolaismurteiden haara. Eteläisessä Keski-Suomessa aina Jyväskylää myöten puhutaan Päijät-Hämeen murretta, joka sekin kuuluu nimestään huolimatta savolais- eikä hämäläismurteisiin. Keski-Suomen asuttivat alun perin hämäläiset, joten Keski-Suomen murteilla on hämäläinen perusta, jonka savolaismurteet peittivät osin alleen myöhemmän erityisesti pohjoiseen Keski-Suomeen suuntautuneen savolaisekspansion vaikutuksesta. Nykyiset Keski-Suomen murteet heijastelevat alkuperäisten väestöryhmien voimasuhteita eri osissa maakuntaa: hämäläiset etelässä ja savolaiset pohjoisessa.
Keski-Suomen murre eroaa muista savolaismurteista muun muassa preesensin p-päätteen puuttumisella (Keski-Suomessa ei siis sanota juop vaan juo). Päijät-Hämeen murteille on ominaista, toisin kuin useimmille savolaismurteille, yleisgeminaation puuttuminen (ei sanota tekkee vaan tekee). Päijät-Hämeen omaleimaisin alamurre on Jämsän puheenparsi. Siihen kuuluvat sellaiset muodot kuin komii 'komea', pimii 'pimeä', verkkuu 'verkkoa', kyntyy 'kyntöä', tulii 'tulee', mänii 'menee' ja sanuu 'sanoo'.
Matkailu

Keski-Suomi julistautui syyskuussa 2015 saunamaakunnaksi. Matkailijoille halutaan tarjota saunomismahdollisuuksia ja saunan ympärille kehitetään tapahtumayhteistyötä, kuten vierailuja sauna- ja kiuastehtaille. )
Maakunnan turistikohteisiin lukeutuu muun muassa Nokkakiven huvipuisto, joka sijaitsee Laukaan Lievestuoreessa lähellä Jyväskylää.
Kristinusko

Osissa Keski-Suomea on vaikuttanut vanhastaan evankelisuus. Evankelisuus on alueella edelleen voimakasta ja sen vahvoja alueita ovat Saarijärvi, Kannonkoski, Karstula ja Pylkönmäki. Vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäinen kannatusalue ulottuu Pohjois-Pohjanmaalta kiilamaisena Keski-Suomeenkin. Herännäisyydellä on puolestaan ollut Jyväskylässä perinteisesti oma kannattajaryhmänsä. Myös evankelioiva herätyskristillisyys on saanut jalansijaa Keski-Suomessa. Jyväskylää on pidetty perinteisesti vastaanottavaisena erilaisille kristinuskon virtauksille ja samalla vaikuttavana keskuksena.
1900-luvun alussa baptismi levittäytyi Keski-Suomeen. Multian, Keuruun ja Vaajakosken baptistiseurakunnat muodostivat suomenkielisen baptismin tiheimmän alueorganisaation, vaikka sen vaikuttavuus jäikin saman läänin Etelä-Pohjanmaan ruotsinkielisistä yhteisöistä. 1900-luvun alussa Jyväskylästä tuli helluntaiherätyksen selvä aluekeskus. Jyväskylän lisäksi helluntailaisuuden keskeisiä juhla- ja kastepaikkoja olivat Toivakka, Saarijärvi ja Viitasaari. Helluntaiherätys on muodostanut selvän vyöhykkeen Keski-Suomen ja Savon välille.
Suurimmat taajamat

Vuonna 2017 Keski-Suomessa sijaitsi 46 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
| # | Taajama | Kunta | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jyväskylän keskustaajama | Jyväskylä 121 644 Muurame 1 597 | &&&&&&&&&0123241.&&&&00123 241 |
| 2 | Jämsän keskustaajama | Jämsä | &&&&&&&&&&012709.&&&&0012 709 |
| 3 | Äänekosken keskustaajama | Äänekoski | &&&&&&&&&&&08462.&&&&008 462 |
| 4 | Laukaan kirkonkylä | Laukaa | &&&&&&&&&&&08048.&&&&008 048 |
| 5 | Muuramen kirkonkylä | Muurame | &&&&&&&&&&&07155.&&&&007 155 |
| 6 | Keuruun keskustaajama | Keuruu | &&&&&&&&&&&06093.&&&&006 093 |
| 7 | Saarijärven keskustaajama | Saarijärvi | &&&&&&&&&&&04992.&&&&004 992 |
| 8 | Suolahden keskustaajama | Äänekoski | &&&&&&&&&&&04151.&&&&004 151 |
| 9 | Tikkakoski | Jyväskylä | &&&&&&&&&&&04183.&&&&004 183 |
| 10 | Viitasaaren keskustaajama | Viitasaari | &&&&&&&&&&&03612.&&&&003 612 |
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen. Kahtia jaetun Längelmäen kunnan väestö on kuitenkin vuosina 1980–2005 laskettu kokonaan osaksi Keski-Suomessa sijaitsevaa Jämsää.
| Keski-Suomen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 248 659 | 248 659 |
| 1985 | 1985 |    | 253 046 | 253 046 |
| 1990 | 1990 |    | 257 967 | 257 967 |
| 1995 | 1995 |    | 262 987 | 262 987 |
| 2000 | 2000 |    | 265 683 | 265 683 |
| 2005 | 2005 |    | 269 575 | 269 575 |
| 2010 | 2010 |    | 273 637 | 273 637 |
| 2015 | 2015 |    | 275 780 | 275 780 |
| 2020 | 2020 |    | 274 891 | 274 891 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kirjallisuutta

Voutilainen, Heli-Maija: Keski-Suomi: maakuntako sekin on?  Jyväskylä:  Keski-Suomen museo, 2000.  ISBN 951-96309-9-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keski-Suomen liiton kotisivut
Keski-Suomen virallinen matkailusivu
Keskisuomalaiset museot verkossa (Arkistoitu – Internet Archive) Avoinmuseo.fi:n kotisivut
Finnica Keski-Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Keski-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hankasalmi  Joutsa  Jyväskylä  Jämsä  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konnevesi  Kyyjärvi  Laukaa  Luhanka  Multia  Muurame  Petäjävesi  Pihtipudas  Saarijärvi  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekoski 
Entiset kunnat:  Jyväskylän maalaiskunta  Jämsänkoski  Konginkangas  Korpilahti  Koskenpää  Kuorevesi  Leivonmäki  Längelmäki (osa)  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Sumiainen  Suolahti  Säynätsalo  Äänekosken maalaiskunta 
| n k Suomen maakunnat |
| --- | --- |
Nykyiset maakunnat:  Ahvenanmaa  Etelä-Karjala  Etelä-Pohjanmaa  Etelä-Savo  Kainuu  Kanta-Häme  Keski-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Kymenlaakso  Lappi  Pirkanmaa  Pohjanmaa  Pohjois-Karjala  Pohjois-Pohjanmaa  Pohjois-Savo  Päijät-Häme  Satakunta  Uusimaa  Varsinais-Suomi 
Entinen maakunta:  Itä-Uusimaa 
Jyväskylän kaupunki. Kuva julkaistu Kyläkirjaston Kuvalehdessä marraskuussa 1897.
Vaajakosken vanha voimala on rakennettu 1920.
Keski-Suomen läänin vaakuna ennen vuotta 1997.
Keski-Suomi jakautui 1920-luvulla eri lääneihin. Kartassa lääninrajat ovat katkoviivoina: pystyviiva Jyväskylän itäpuolella on Vaasan ja Kuopion läänien välinen raja, vaakaviiva sen eteläpuolella on Hämeen läänin raja ja Päijänteen itäpuoli kuului suurelta osin  Mikkelin lääniin.
Saarijärvellä sijaitseva Kulhanvuori on harjumuodostuma, joka kohoaa 260,5 metrin korkeuteen merenpinnasta ja 60 metriä ympäristöään korkeammalle.
Keiteleen maisema Pynnönsaarelta kohti Sumiaisten kylää.
Cyclon-vuoristorata Nokkakiven huvipuistossa.
Prekessio (tähtitiede)

Maan prekessio – Maa pyörii (valkoiset nuolet) kerran vuorokaudessa pyörimisakselinsa ympäri (punainen); tämä pyörimisakseli itse kiertyy hitaasti (valkoinen ympyrä) ja tekee täyden kierroksen noin 26 000 vuodessa.
Tähtitieteessä prekessiolla tarkoitetaan gravitaatiosta aiheutuvaa taivaankappaleen pyörimis­akselin suunnan jatkuvaa, hidasta muuttumista, erityisesti Maan pyörimis­akselin suunnan muuttumista. Vaappuvan hyrrän tavoin Maan akselin suunta kiertyy sillä tavoin, että sen asennot eri aikoina muodostavat kaksi kartiopintaa, jotka kohtaavat toisensa kärjissään. Täysi kierros kestää noin 26 000 vuotta, mitä aikajaksoa sanotaan myös suureksi vuodeksi eli platoniseksi vuodeksi. Usein termillä "prekessio" tarkoitetaan vain tätä liikkeen suurinta komponenttia; muut Maan akselin suuntaa muuttavat tekijät kuten nutaatio ja napaliike ovat paljon vähäisempiä.
Maan prekessiota on historiallisesti nimitetty tasaus­pisteiden prekessioksi, koska sen vaikutuksesta tasauspisteet siirtyvät kiintotähtien suhteen länteen päin ekliptikaa pitkin, päin­vastaiseen suuntaan kuin Aurinko vuosittain näyttää liikkuvan ekliptikaa pitkin. Historiallisesti tasauspisteiden prekession löytäjänä on tavallisesti pidetty hellenistisen ajan tähtitieteilijä Hipparkhosta 100-luvulla eaa, mutta vähemmän varmojen tietojen mukaan se olisi tunnettu jo aikaisemmin. Kun 1800-luvun alkupuolella pystyttiin laskemaan planeettojen välisiä gravitaatio­voimia entistä tarkemmin, vuonna 1863 havaittiin, että myös ekliptika hieman vaihtaa asentoaan. Tätä ilmiötä sanotaan planetaariseksi prekessioksi, kun taas Maan akselin suunnan­vaihtelun pääasiallista komponenttia sanotaan lunisolaariseksi prekessioksi. Näiden yhteis­vaikutusta, jota aikaisemmin oli sanottu tasaus­pisteiden prekessioksi, alettiin nimittää yleiseksi prekessioksi.
Lunisolaarisen prekession aiheuttaa Kuun ja Auringon gravitaatiovoimien vaikutus Maan päiväntasaajan pullistumaan, mikä saa Maan akselin liikkumaan inertiaalisen avaruuden suhteen. Planetaarisen prekession saa aikaan se, etteivät muiden planeettojen gravitaatio­voimat ole ekliptikan eli Maan ratatason suuntaisia vaan niiden välillä on pieni kulma, mikä saa ekliptikan tason hieman kääntymään suhteessa inertiaaliseen avaruuteen. Lunisolaarinen prekessio on noin 500 kertaa suurempi kuin planetaarinen prekessio. Kuun ja Auringon lisäksi myös muut planeetat saavat Maan akselin hieman liikkumaan, minkä vuoksi termit lunisolaarinen ja planetaarinen prekessio ovat hieman harhaanjohtavia. Sen vuoksi Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) suositteli vuonna 2006, että suuremmasta komponentista käytettäisiin nimitystä päiväntasaajan prekessio ja pienemmästä ekliptikan prekessio, mutta niiden yhdistelmää nimitetään yhä yleiseksi prekessioksi. Ennen suositusta käytetyt termit ovat yleisiä vanhemmassa kirjallisuudessa.
Termien alkuperä

Termi prekessio on peräisin latinasta. Etymologisesti prokessio (lat. processio) merkitsee liikettä eteenpäin, prekessio (lat. precessio) taas liikettä taaksepäin. Maasta katsottuna tähdet näyttävät Maan pyörimis­liikkeen vuoksi liikkuvan vuoro­kauden kuluessa idästä länteen, ja myös Aurinko näyttää vuoden kuluessa kiertävän tähti­taivaan ympäri idästä länteen. Samaan aikaan tähdillä voidaan kuitenkin havaita myös vähäinen retrogradinen liike päin­vastaiseen suuntaan, suunnilleen 50 kaarisekuntia vuodessa, mitä alettiin nimittää "tasaus­pisteiden prekessioksi".
Tätä ilmiötä kuvaillessaan tähti­tieteilijät ovat yleisesti puhuneet lyhemmin "prekessiosta." Selittäessään ilmiön syytä fyysikot alkoivat myös käyttää termiä "prekessio". Tämä saattaa kuitenkin aiheuttaa sekaannusta, kun samaa termiä käytetään sekä havaittavasta ilmiöstä että sen syystä ja tähti­tieteessä jotkin prekessioksi nimitetyt liikkeet ovat todellisia, toiset näennäisiä. Sekaannusta lisää vielä se, että monet tähti­tieteilijät ovat samalla fyysikoita tai astrofyysikoita.
On huomattava, että tähti­tieteessä prekessiolla yleisimmin tarkoitetaan nimenomaan havaittua tasaus­pisteiden prekessiota eli tähtien näennäistä retrogradista liikettä taivaan poikki, kun taas fysiikassa prekessiolla tarkoitetaan erästä mekaanista ilmiötä.
Suomen kieleen termi lainattiin aikoinaan muodossa presessioni
, myöhemmin presessio, ennen kuin nykyinen muoto vakiintui.
Vaikutukset > Napatähdet eri aikoina

Yksi prekession seurauksista on, että eri tähdet ovat eri aikoina lähellä taivaannapaa. Nykyisin Pohjantähti on erittäin hyvä pohjoisen taivaan­navan merkki, sillä se on varsin kirkas tähti, jonka magnitudi on 2,1 (vaihteleva) ja se sijaitsee vain asteen päässä taivaan­navasta.
Edellinen napatähti oli Beta Ursae Minoris eli Kochab (ß UMi, ß Ursae Minoris), Pienen Otavan toiseksi kirkkain tähti, joka on 16 asteen päässä Pohjan­tähdestä. Se oli napatähtenä noin 1500 eaa. – 500 , mutta ei ollut yhtä tarkka kuin Pohjantähti nykyisin. Nykyisin Kochabia ja sen naapuria Pherkadia nimitetään toisinaan "navan vartijoiksi."
Thuban Lohikäärmeen tähdistössä oli napatähtenä noin vuonna 2500 eaa. Se on huomattavasti vähemmän silmiin­pistävä, sillä sen magnitudi on 3,67 eli se on kirkkaudeltaan vain viidesosa Pohjan­tähdestä. Nykyisin sitä keino­valojen vuoksi tuskin voidaan kaupunki­alueilta nähdäkään.
Kirkasta Vegaa Lyyran tähdistössä pidetään usein kaikkien aikojen parhaana pohjoisena napatähtenä. Se oli tässä asemassa noin vuonna 12000 eaa. ja jälleen noin vuonna 14000, mutta ei koskaan lähempänä kuin viiden asteen päässä navasta.
Kun nykyinen Pohjantähti vuoden 27800 aikoihin jälleen on napatähtenä, se jää ominais­liikkeensä vuoksi kauemmaksi navasta kuin se on nykyisin. Sen sijaan vuonna 23600 eaa. se oli nykyistäkin lähempänä taivaan­napaa.
Nykyisin eteläinen taivaan­napa on vaikeasti löydettävissä taivaalta, sillä sen lähistöllä ei ole yhtään kirkasta tähteä. Eteläisenä napa­tähtenä pidetään Sigma Octantista, jonka magnitudi on 5,5, niin että se vain juuri ja juuri näkyy paljain silmin parhaissakaan olo­suhteissa. Tilanne kuitenkin muuttuu vuosien 8000 ja 9000 välillä, jolloin eteläinen taivaannapa kulkee Väärän ristin läpi.
Tilanne näkyy myös tähti­kartalta. Etelänapa on siirtymässä kohti Etelän ristin tähdistöä. Suunnilleen viimeksi kuluneiden 2 000 vuoden ajan Etelän risti on osoittanut kohti etelä­napaa. Sen vuoksi tämä tähdistö ei enää näy pohjoisilta subtrooppisilta leveys­asteilta, mutta antiikin Kreikkalaisten aikana se näkyi.
Vaikutukset > Tasauspisteiden siirtyminen

Oheiset kuvat esittävät Maan akselin prekessiota ja siitä aiheutuvaa tasaus­pisteiden siirtymistä. Kuvat osoittavat Maan akselin asennon taivaanpallolla, kuvitteellisella pallolla, jolle kaikki tähdet on sijoitettu oikeaan suuntaan Maasta katsottuna, mutta jossa niiden todellisia etäisyyksiä ei ole otettu huomioon. Ensimmäinen kuva esittää taivaan­palloa ulko­puolelta katsottuna, jolloin tähdistöt näkyvät peilikuvinaan. Toinen kuva esittää sitä sellaisena kuin se näyttäisi katsottuna läheltä Maata hyvin laajakulmaisella linssillä (mikä aiheuttaa näennäisen vääristymän).
Maan pyörimis­akselin kuviteltu jatke piirtää noin 25 700 vuodessa taivaanpallolle tässä sinisellä merkityn ympyrän, jonka keski­pisteenä on ekliptinen pohjoisnapa (sininen E) ja säde noin 23,4°, mikä kulma tunnetaan ekliptikan kaltevuutena. Prekession suunta on päin­vastainen kuin Maan vuoro­kautisen pyörimis­liikkeen akselinsa ympäri. Oranssi akseli on Maan pyörimisakseli 5 000 vuotta sitten, jolloin se osoitti Thuban-tähteen. Keltainen akseli, joka osoittaa Pohjantähteen, on nykyinen akseli.
Päivän­tasaukset sattuvat, kun taivaan ekvaattori leikkaa ekliptikan (punainen viiva), toisin sanoen kun Maan akseli on kohti­suorassa Maan ja Auringon keskipisteet yhdistävää janaa vastaan. Näitä leikkaus­pisteitä sanotaan tasaus­pisteiksi. Kun akseli prekessoi asennosta toiseen, Maan päiväntasaajan taso, joka tässä on merkitty ruudukolla, siirtyy. Taivaan ekvaattori on Maan päiväntasaajan projektio taivaan­pallolla, joten sekin siirtyy samalla kun Maan päivän­tasaajan tasokin, ja sen mukana siirtyy myös sen ja ekliptikan leikkaus­piste. Tämä ei merkitse, että navat ja päivän­tasaaja siirtyisivät myös Maan pinnan suhteen, ainoastaan Maan asento kiintotähtiin nähden muuttuu.
Kuten oranssi ruudukko osoittaa, 5 000 vuotta sitten kevät­tasaus­piste oli lähellä Aldebarania Härän tähdistössä. Nykyisin, kuten näkyy keltaisesta ruudukosta, se on siirtynyt punaisen nuolen osoittamalla tavalla Kalojen tähdistöön.
Tällaiset kuvat ovat vain ensimmäisiä likiarvoja, sillä niissä ei ole otettu huomioon prekessio­vauhdin muutoksia, ekliptikan kaltevuuden muutoksia eikä planetaarista prekessiota, jonka vuoksi ekliptikan taso itsekin hitaasti pyörii eikä tähtien ominaisliikkeitä.
Aikajaksoja, jolloin kevättasauspiste on ollut eri tähdistöissä, sanotaan usein "suuriksi kuukausiksi", ja ne ovat suunnilleen:
| Tähdistö | Alkaen vuodesta | Päättyen |
| --- | --- | --- |
| Härkä | 4500 eaa. | 2000 eaa. |
| Oinas | 2000 eaa. | 100 eaa. |
| Kalat | 100 eaa. | 2700 . |
Vaikutukset > Tähtitieteellisten koordinaattien muutokset

Prekession vuoksi taivaankappaleiden tähtitieteelliset koordinaatit eli rektaskensio α ja deklinaatio δ muuttuvat jatkuvasti. Tarpeeksi lyhyen ajan, esimerkiksi yhden vuoden kuluessa nämä muutokset voidaan ilmaista differentiaalisesti:
missä ε on maan akselin kaltevuus ja δ epliktikaa pitkin mitatun pituuden muutos, noin 50 kaarisekuntia vuodessa.
Nämä kaavat kirjoitetaan usein muotoon:
missä m ja n ovat niin sanotut prekessiovakiot:
Koska Maan akselin kaltevuuskaan ei tarkkaan ottaen ole vakio, myös nämä prekessiovakiot muuttuvat jonkin verran ajan kuluessa. Koska rektaskensio ilmoitetaan yleensä aikayksikköinä, ilmoitetaan prekessiovakiotkin usein sekunteina vuodessa. Vuonna 2000 m oli 3,07419 sekuntia vuodessa ja n 1,33703 (aika)sekuntia eli 20,0554 kulmasekuntia vuodessa.
Tieteenhistoria > Mahdolliset havainnot muinaisissa kulttuureissa > Babylonialaiset

On esitetty monia olettamuksia, joiden mukaan prekessio olisi useissa kulttuureissa tunnettu jo kauan ennen Hipparkhosta. Esimerkiksi Al-Battanin mukaan babylonialaiset tähti­tieteilijät olisivat jo vuoden 330 eaa. aikoihin tehneet eron trooppisen ja sideerisen vuoden välillä ja näin ollen he olisivat periaatteessa tunteneet prekession, vaikkeivät olleetkaan tarkemmin selvillä sen luonteesta. On kuitenkin hyvin kyseen­alaista, tunsivatko kaldealaiset todella eron.