stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hänen olivat linnut

| Hänen olivat linnut |
| --- | --- |
Kirjailija:  Marja-Liisa Vartio
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1967
Sivumäärä:  256
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hänen olivat linnut on Marja-Liisa Vartion romaani, joka julkaistiin postuumisti vuonna 1967. Romaania pidetään Vartion pääteoksena ja sitä on luonnehdittu erääksi suomalaisen modernismin perusteoksista. Sen pohjalta tehtiin saman niminen televisioelokuva vuonna 1976. Hänen olivat linnut kertoo leskiruustinna Adele Bromsista, joka muistelee elettyä elämää kotiapulaisensa Alman kanssa. Tarina sijoittuu runsaan kolmen vuosikymmenen ajalle.
Juoni

Hieman hupsu ja omalaatuinen Adele Broms elää talossaan miesvainajaltaan rovasti Birger Bromsilta perimiensä täytettyjen lintujen ympäröimänä. Toinen keskeinen henkilö on pappilan palvelijatar Alma. Teos rakentuu pitkälti Adelen ja Alman välisen dialogin varaan, kuvailevaa kerrontaa on niukalti. Adele palaa muisteluissaan menneisiin: valotetaan Birgerin varhaiseen kuolemaan päättynyttä, lyhyeksi jäänyttä avioliittoa ja Adelen huonoja välejä kälyihinsä Elsaan ja Teodolindaan.  Teodolindan aviomiehen, apteekkari Holgerin, kanssa Adele tulee hyvin toimeen. Holger kirjoittaa Adelelle tekaistuja reseptejä, joilla Adele saa rauhoittavat lääkkeensä. Mies vierailee usein Adelen ja Alman luona ja toisinaan lähentelee Almaa.
Adelen ja Birgerin asuttama pappila on tuhoutunut tulipalossa vuosikymmeniä sitten ja lintujen pelastaminen oli Birgerille ensiarvoisen tärkeää. Birger kuolee joitakin vuosia tulipalon jälkeen ja Adele muuttaa Antti-poikansa kanssa Birgerin entiseen kotitaloon. Adelen sisäköt kaikkoavat yksi toisensa jälkeen, sillä he eivät siedä leskiruustinnan oikkuja. Pitkäpinnaisimmaksi osoittautuu Alma, mutta hänenkin mittansa täyttyy Adelen hulluuskohtauksista. Hän ei kuitenkaan jätä Adelea lopullisesti.
Muuta

Teoksessa Sininen laulu Vartion romaania luonnehditaan "kerronnaltaan mestarilliseksi, paikoin unenomaiseksi". Vartion kuoleman jälkeen julkaistun romaanin viimeistelivät Paavo Haavikko ja Tuomas Anhava. Hänen olivat linnut on julkaistu ruotsiksi nimellä Fåglarna var hans.
Aiheesta muualla

Hänen olivat linnut - Uhriaseman narsistinen mielihyvä ja hulluuden nautinto Marja-Liisa Vartion romaanissa (Hybrislehti.net) (Arkistoitu – Internet Archive).
Hyvinvointitappio

Tuottajan ylijäämä (PR) ja kuluttajan ylijäämä (KR) ennen hyvinvointitappiota.
Hinnan nousemisesta (esimerkiksi arvonlisäverosta tai sen korottamisesta johtuva) hyvinvointitappio (ZL), joka voidaan jakaa tuottajan ja kuluttajan hyvinvointitappioihin. Aikaisemman kuvaajan ylijäämät (PR ja KR) ovat olennaisesti pienentyneet.
Hyvinvointitappio, tehokkuustappio tai tehokkuusrasitus (engl. deadweight welfare loss) on kansantaloustieteen käsite, jolla tarkoitetaan epätäydellisten markkinoiden haittaa verrattuna täydelliseen kilpailuun. Hyvinvointitappio koostuu ns. tuottajien ylijäämän (voittojen) ja kuluttajien ylijäämän (hyödyn) pienenemisestä. Kuluttajien ylijäämällä tarkoitetaan sitä kuluttajien ostoksistaan saamaa hyötyä, joka ylittää ostosten hinnan.
Hyvinvointitappioon johtaa käyttäytymisen vääristymä, joka liittyy markkinan luonnollisen tilan tai lähtötilanteen muutokseen. Hyvinvointitappio on taloudellisen tehokkuuden menetystä, joka aiheutuu kun hyödykkeen tasapainoa ei saavuteta markkinalla eli toisin sanoen hyödykkeen tasapainohintaa ja tasapainomäärää ei saavuteta kysynnän ja tarjonnan leikkauspisteessä. Hyvinvointitappioita syntyy erityisesti veroista, tuista ja hintasääntelystä. Hyvinvointitappioita voi syntyä myös monopoleista.
Hyvinvointitappio on sitä suurempi mitä enemmän kysyntä ja tarjonta muuttuvat verrattuna tasapainotilaan. Suuren hintajouston hyödykkeiden aiheuttama hyvinvointitappio on suurempi kuin pienen hintajouston hyödykkeiden. Hyvinvointitappio voidaan jakaa tuottajan ja kuluttajan hyvinvointitappioihin.
Verotus > Kokonaistaloudellisesti tehokas verojärjestelmä

Niin sanotuilla neutraaleilla veroilla tarkoitetaan veroja, joiden aiheuttamat hyvinvointitappiot ovat olemattomia tai hyvin pieniä. Ainoa täysin neutraali vero on könttäsummavero. Poliittisista syistä tällaista veroa ei kuitenkaan suosita. Ramseyn sääntö kannustaa asettamaan korkean veron välttämättömyyshyödykkeille kuten elintarvikkeille ja matalan veron ylellisyyshyödykkeille.
Verotus > Arvonlisävero

Arvonlisävero aiheuttaa hyvinvointitappiota, sillä verotettujen hyödykkeiden tasapaino saavutetaan korkeammalla hinnalla ja pienemmällä määrällä verrattuna arvonlisäverottomaan hintaan. Verottamalla hyödykkeitä, joiden kysyntä on vain vähän joustavaa tai joustamatonta, verotus aiheuttaa pienemmän hyvinvointitappion. Tällaisia hyödykkeitä ovat esimerkiksi elintarvikkeet, joita kaikki tarvitsevat.
Verotus > Autovero

Auton hankintahintaa nostava autovero aiheuttaa hyvinvointitappiota. Auton hintajousto on kohtalaisen suuri ja hyvinvointitappio on suurempi kuin pienemmän hintajouston hyödykkeissä.
Verotus > Varainsiirtovero

Muuttamisen verottaminen varainsiirtoverolla aiheuttaa kansainvälisten tutkimusten mukaan merkittäviä hyvinvointitappioita. Hyvinvointitappiolla tarkoitetaan tässä yhteydessä sitä, että ihmiset asuvat tarpeisiinsa nähden epäsopivissa asunnoissa, koska vero estää asunnon vaihtamista sopivaan. Tutkimuksin on todettu, että varainsiirtovero vähentää muuttoalttiutta.
Hintasääntely > Vähimmäispalkat

Hyvinvointitappioita liittyy myös vähimmäispalkkoihin.
Hintasääntely > Vuokrasääntely

Vuokrasääntely aiheuttaa hyvinvointitappioita.
Culperin rinki

| Culperin rinki |
| --- | --- |
 George Washington
Perustettu:  1778
Lakkautettu:  1783
Toimiala:  tiedustelupalvelu, vakoilu
Päämaja:   Setauket, New York, Yhdysvallat
Perustaja:  George Washington  Benjamin Tallbridge (johtaja)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Culperin rinki (engl. Culper Ring) oli vuosina 1778–1783 toiminut vakoiluverkosto, jonka majuri Benjamin Tallmadge organisoi Siirtokuntien armeijan ylipäällikölle George Washingtonille Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Ryhmän tarkoitus oli välittää tietoja brittien hallitsemalta alueelta Washingtonin joukoille. Tallmadge kehitti vakoiluverkoston vuoksi Amerikan ensimmäisen salakirjoituksen ja koodijärjestelmän.
Culperin ringin toiminta alkoi syksyllä 1778 ja kohdistui aluksi brittien miehittämään New Yorkin kaupunkiin. Myöhemmin rinki ulotti toimintansa myös vapaussodan eteläisille sotanäyttämöille. Vakoiluverkoston suurin saavutus tapahtui vuonna 1780, kun se paljasti brittien suunnitelman hyökätä Ranskan armeijaa vastaan Rhode Islandilla. Ilman verkoston varoituksia ranskalais-amerikkalainen liittouma olisi saattanut tuhoutua yllätyshyökkäyksen seurauksena.
Vaikka Culperin rinki koostui pääosin miehistä, monet tarinat väittävät, että ryhmään kuului ainakin yksi nainen. Ringin toiminta ei vapaussodan aikana osoittautunut erityisen menestyksekkääksi, eikä Siirtokuntien armeijan voitto perustunut sen saavutuksiin.
Cristóbal Colón (1896)

| Cristóbal Colón |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Italia
Kölinlasku:  1895
Laskettu vesille:  syyskuu 1896
Palveluskäyttöön:  15. toukokuuta 1897
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 3. heinäkuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 100 t (kuormattu)
Pituus:  111,76 m
Leveys:  18,25 m
Syväys:  7,1 m
Koneteho:  13 655 - 14 713 ihp
Nopeus:  10-11 solmua
Miehistöä:  510-559
Aseistus
Aseistus:  1 × 254 mm/45 tykki 2 × 203 mm/45 tykkiä 14 × 152 mm tykkiä 10 × 76 mm tykkiä 6 × 47 mm tykkiä 2 × Maxim konekivääriä 4 × 450 mm torpedoputkea
Cristóbal Colón oli Espanjan laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Giuseppe Garibaldi -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Italiasta, missä köli laskettiin vuonna 1895. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1896 nimellä Giuseppe Garibaldi ja valmistui toukokuuta 1897. Espanjan osti aluksen toukokuussa 1896.
Palvelus

Alus luovutettiin Espanjalle Genovassa 16. toukokuuta 1867 ilman kymmenen tuuman tykkiä. Alus liitettiin Espanjan laivastoon. Alus upposi 3. heinäkuuta 1898.
Härmä-Seura

Härmä-Seura on entisen Alahärmän kunnan alueen kotiseutuyhdistys Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Se perustettiin vuonna 1947 kehittämään alueen elinvoimaisuutta ja omaehtoista kulttuuria. Päämääränä oli kotiseututietoisuuden lisääminen, kotiseutuhengen ylläpitäminen ja paikallisen omatoimisuuden voimistaminen.
Härmä-Seura ylläpitää kotiseutumuseota kahdessa viljamakasiinissa Alahärmän kirkkoa vastapäätä. Vuonna 2003 hankitun Voltin Knuuttilanraitilla sijaitsevan perinteisen pohjalaistalon kunnostaminen kotiseututaloksi on ollut seuran suurin yksittäinen ponnistus 2000-luvulla. Seuran vuosittain ilmestyvä kotiseutulehti Härmän Joulu taltioi kertomuksia ja muistelmia paikkakunnan ihmisistä, tapahtumista ja kulttuurista. Kotiseutuarkisto kerää paikallishistoriallista asiakirja-, kartta-, valokuva- ja ääniteaineistoa. Härmä-Seura oli mukana perustamassa vuonna 1973 Alahärmän vuotuista kotiseutujuhlaa Härmälääsiä Häjyylyjä. Juhlien järjestämisvastuu ei enää ole Härmä-Seuralla, mutta sen vastuulla on ollut jo yli viidentoista vuoden ajan nimetä alahärmäläissyntyinen, muualla asuva henkilö, joka on valinnut kuluneen vuoden härmäläisen maineteon. Maineteon tehneelle henkilölle on jaettu kunniakirja Härmälääsissä Häjyylyissä. Seuralla on myös aktiivinen sukututkimustoimikunta, joka tutkii alahärmäläisiä kantataloja.
Julkaisuja

Puronvarsi, Mauno: Elämän virralta : runoja.  Alahärmä:  Härmä-Seura, 1991.  ISBN 952-90-3539-X
Härmän Laulukirja.  Alahärmä:  Härmä-Seura, 1976.  ISBN 951-44-0481-5
Kriipooksia : alahärmäläisten harrastajakirjoittajien antologia.  Alahärmä:  Härmä-Seura, 1991.  ISBN 952-90-3540-3
Puronvarsi, Matti: Kyntäjän säkeitä.  Alahärmä:  Härmä-Seura, 1975.
Puronvarsi, Veikko: Muinaisasutus Alahärmässä.  Alahärmä:  Härmä-Seura, 1984.
Aiheesta muualla

Härmä-Seuran kotisivut
Hämeenkylmänkukka

| Hämeenkylmänkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Kylmänkukat Pulsatilla
Laji::  patens
Kaksiosainen nimi
 Pulsatilla patens  (L.) P. Mill. 
Synonyymit
 Anemone patens 
Katso myös
   Hämeenkylmänkukka Wikispeciesissä   Hämeenkylmänkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeenkylmänkukka eli kylmänkukka (Pulsatilla patens, aikaisemmin Anemone patens) on pohjoisella pallonpuoliskolla tavattava kylmänkukka, jota esiintyy Suomessa pääasiassa Kanta-Hämeessä. Hämeenkylmänkukka on Suomessa rauhoitettu. Se on Kanta-Hämeen maakuntakasvi.
Ulkonäkö ja koko

Hämeenkylmänkukka on mätästävä ja kasvaa kukinta-aikana 10–30 cm korkeaksi. Varsi on valkokarvainen. Aluslehdet kasvavat vasta kukinnan jälkeen. Niiden ruodit ovat pitkiä, tavallisesti 10–25 cm:n pituisia. Lehtien lapa on 4–7 cm pitkä ja kolmisorminen, lehdykät ruodittomia, kolmijakoisia ja kärjestä suippohampaisia. Pituudeltaan 2–5 cm pitkät varsilehdet kasvavat varren tyvestä yhdiskasvuisina kiehkurana. Varsilehtien liuskat ovat ehyitä, leveähköjä, suoria, vihreitä ja valkokarvaisia. Yksittäinen kukka sijaitsee tavallisesti 3–10 cm pitkän kukkavarren päässä. Kukan kehä on teriömäinen. Ulkopinnaltaan valkokarvaisia, 2,5–4 cm pitkiä kehälehtiä on kuusi kappaletta ja ne vaihtelevat väriltään sinisestä violetinsiniseen.
Suomessa hämeenkylmänkukka kukkii toukokuussa ennen kasvin lehtien puhkeamista. Kukinnan runsaus vaihtelee vuosittain. Hedelmävaiheessa kukkavarsi venyy jopa yli 30 cm pitkäksi. Siihen kehittyy hedelmistö, jossa on noin 3 mm pitkiä ja karvaisia pähkylöitä, joissa on niiden kokoon nähden huomiota herättävä, 2–5 cm pitkä ota. Hämeenkylmänkukka on monivuotinen ja saattaa elää kymmeniä vuosia vanhaksi. Laji on myrkyllinen.
Hämeenkylmänkukka muistuttaa hyvin paljon lännenkylmänkukkaa. Se voi risteytyä helposti kangasvuokon (P. vernalis) kanssa lajien yhteisillä esiintymisalueilla.
Levinneisyys

Hämeenkylmänkukka on pohjoinen kasvilaji, jota tavataan Euroopassa, Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa kasvavan alalajin (ssp. patens) päälevinneisyysalue ulottuu Itä-Puolasta, Valko-Venäjältä ja Länsi-Ukrainasta itään läpi Venäjän keskiosien aina Länsi-Siperiaan saakka. Erillisiä, pirstoutuneita esiintymiä siitä tavataan lisäksi muun muassa Ruotsista, Suomesta, Puolasta, Saksasta, Unkarista ja Baltian maista. Toista alalajia (ssp. multifida) tavataan Keski-Venäjältä läpi Siperian aina Tyynellemerelle saakka. Levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikan puolella, jossa se on levinnyt sisämaassa Alaskasta mantereen keskiosiin.
Suomessa hämeenkylmänkukkaa tavataan lähes yksinomaan Kanta-Hämeessä. Tärkeimmät esiintymisalueet ovat Janakkalassa, Hattulassa ja Hämeenlinnassa sekä siihen nykyään kuuluvissa Kalvolassa, Rengossa ja Hauholla. Muualta Suomesta lajista tunnetaan havaintoja Pirkanmaalta sekä 2000-luvulla löytynyt esiintymä Etelä-Savosta. Lajin esiintymien määrä on kuitenkin viime vuosikymmeninä tuntuvasti vähentynyt. Suomessa hämeenkylmänkukan kantaa on yritetty elvyttää istutuksilla uusille kasvupaikoille.
Elinympäristö

Suomessa hämeenkylmänkukan kasvupaikat sijaitsevat valoisilla harjukankailla ja jyrkillä harjurinteillä. Aikaisemmin lajia esiintyi myös laidunnetuilla moreenimäillä pellonreunoilla ja peltojen saarekkeissa. Viime vuosikymmeninä lajin uudistuminen on vaikeutunut metsäpalojen ja metsälaidunnuksen loputtua. Myös rakentaminen, kukkien kerääminen ja siirtoistutukset puutarhoihin ovat vähentäneet lajia. Lajin ollessa yleisempi sitä myytiin keväisin muun muassa Hämeenlinnan torilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Hämeenkylmänkukan (Pulsatilla patens) levinneisyys Suomessa
Laji.fi:  Hämeenkylmänkukka (Pulsatilla patens)
Luontoportti: Hämeenkylmänkukka (Pulsatilla patens)
Pohjolan kasvien pauloissa: Pulsatilla patens - hämeenkylmänkukka
Pohjolan kasvien pauloissa: Pulsatilla patens x vernalis - liilakylmänkukka, hämeenkylmänkukka x kangasvuokko
Yle: Hämeenkylmänkukkaa ei saa poimia
ITIS: Anemone patens (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pulsatilla patens (englanniksi)
Flora of China: Pulsatilla patens (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Anemone patens (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pulsatilla patens:  Wikidata: Q149341  Wikispecies: Pulsatilla patens  BioLib: 38345  BOLD: 455964  CoL: 78PCJ  EoL: 49901356  EPPO: PUSPA  EUNIS: 177045  FNA: 200008059  FoC: 200008059  GBIF: 3033623  GRIN: 30367  iNaturalist: 127860  IPNI: 30094592-2  IRMNG: 10949251  ITIS: 18799  MoBotPF: 286088  NatureServe: 2.152402  NBN: NBNSYS0000163830  Observation.org: 137806  Open Tree of Life: 364398  PLANTS: PUPA5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30094592-2  Tropicos: 27100128  WFO: wfo-0000471817  Laji.fi: MX.37888 
Anemone patens:  Wikidata: Q15364344  BOLD: 502492  EoL: 596368  EUNIS: 177046  FNA: 233500079  GBIF: 6375083  GRIN: 318689  iNaturalist: 127877  IPNI: 306901-2  ITIS: 508854  NCBI: 387931  Open Tree of Life: 364398  Plant List: kew-2638552  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:306901-2  Tropicos: 27101397  VASCAN: 8433  WisFlora: 2534  WFO: wfo-0000535641 
Hämeenkylmänkukka kuvattuna Valko-Venäjällä.
Erno Crisa

Erno Crisa vuonna 1954.
Erno Crisa (oikealta nimeltään Ernesto Crisà; 10. maaliskuuta 1914 Biserta – 4. huhtikuuta 1968 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Tunisiaan muuttaneeseen sisilialaisperheeseen syntynyt Crisa opiskeli tanssia ja näyttelemistä Pariisissa. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana Pariisin teattereissa ja näytteli sivurooleja ranskalaisissa elokuvissa. Vuonna 1948 Crisa muutti Italiaan, jossa hän esiintyi Wanda Osirisin suositussa revyyssä Al Grand Hotel. Hänen ensimmäinen italialaiselokuvansa oli Luigi Zampan Cuori senza frontiere (”Sydämet vailla rajoja”, 1950). Pitkästä ja komeasta Crisasta tuli pian suosittu näyttelijä. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat Pietro Germin elokuvassa Gelosia (”Mustasukkaisuus”, 1953) ja Silvana Manganon rinnalla Vittorio De Sican episodielokuvassa Napolin kultaa (L’oro di Napoli, 1954).
Crisan suosio saavutti huippunsa 1950-luvun loppupuolella, jolloin hän esitti stereotyyppisiä latinomiehiä useissa kansainvälisissä yhteistuotannoissa. Vanhetessaan hän joutui tyytymään lähinnä peplum-elokuvien kaavamaisiin roiston rooleihin. Hän esiintyi myös fotonoveloissa ja suosituissa televisiosarjoissa.
Elokuvia

Kartago liekeissä, 1960
Voittamaton Maciste, 1962
Giulio Cesare contro i pirati, 1962
Maciste, il gladiatore più forte del mondo, 1962
Brenno, il nemico di Roma, 1963
Aiheesta muualla

Erno Crisa Elonetissä.
Erno Crisa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Cumbia

Kolumbialaisen Los Gaiteros de San Jacinto -yhtyeen cumbiamuusikko esiintymässä harmonikkansa kanssa.
Cumbia on eräs kolumbialaisen kansanmusiikin tyylilaji.
Cumbia syntyi Panamassa. Alkuaikoina se oli hidasta tanssimusikkia, jota soittivat orjat ja intiaanit. Kun Panama itsenäistyi Kolumbiasta vuonna 1903, cumbia oli jo noussut Kolumbian kansallismusiikiksi.
Nykyajan cumbia perustuu 1800-luvun alkuvuosikymmenien Kolumbian itsenäisyyssotien ajan lauluihin, joita esitti Los Gaiteros de San Jacinto -yhtye. Eräs tunnetuimmista cumbiakappaleista on ”La pollera colorá” 1950-luvulta, ja yksi menestyneimmistä yhtyeistä on La Sonora Dinamita, joka nousi suosituksi kautta Latinalaisen Amerikan. Kolumbiassa on satoja cumbiayhtyeitä, ja cumbiaa soitetaan joka tammikuisessa Fiesta de Nuestra Señora de La Candelaria -juhlassa.
Cumbiaorkesteria johtaa yleensä harmonikka. Nykyisin cumbiaa soitetaan joskus kolumbialaisen big band -musiikin tyyliin, ja on olemassa myös esimerkiksi teknocumbiaa. Nykyajan cumbian sanoituksissa on paljon arkikielisyyksiä ja kaksimielisyyksiä, ja ne kertovat jokapäiväisestä elämästä Kolumbiassa.
Härmäläinen perusjuntti (kappale)

| ”Härmäläinen perusjuntti” Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Härmäläinen perusjuntti
 B-puoli: ”Terveisiä perseestä”
 Äänitetty : 1984
 Julkaistu: 1984
 Tekijä(t): säv. Kassu Halonen, Irwin Goodman, Ari Lahti   san. Emil von Retee
 Tyylilaji: iskelmä, rock
 Kesto: 03.00
 Levy-yhtiö: Levytuottajat
 Levymerkki: Gold Disc
Irwin Goodmanin muut singlet
| ”Suruton nuoruusaika” 1982 | ”Härmäläinen perusjuntti” 1984 | ”Tahdon lättähattujen vanhainkotiin” 1985 |
Härmäläinen perusjuntti on Irwin Goodmanin kappale, joka julkaistiin samannimisellä albumilla vuonna 1984. Singlenä kappale julkaistiin vuosina 1984 ja 1985. Kappaleen sävelsivät Irwin Goodman, Ari Lahti sekä Kassu Halonen ja sen sanoitti Vexi Salmi nimimerkillä Emil von Retee. Kappale on useiden muiden Goodmanin esittämien ja Vexi Salmen sanoittamien kappaleiden tapaan sanoitukseltaan satiirista kritiikkiä suomalaisen kulttuurin junttimaisuutta kohtaan.
Singlejen kappalelistat > 1984

Härmäläinen perusjuntti
Terveisiä perseestä
Singlejen kappalelistat > 1985

Härmäläinen perusjuntti
Eletään vaan vaikka piruuttaan
Alan Cunningham

| Sir Alan Gordon Cunningham |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1887
Kuollut: 30. tammikuuta 1983 Yalding, Kent
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Iso-Britannia
Palvelusvuodet:  1906–1946
Komentajuudet:  8. armeija
Taistelut ja sodat:  I maailmansota II maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
Kunniamerkit:  GCMG KCB DSO MC
Alan Gordon Cunningham (1887 – 30. tammikuuta 1983 Yalding, Kent) oli brittiläinen kenraali toisen maailmansodan aikana. Hän johti marraskuusta 1940 lähtien brittiläisiä joukkoja Keniassa ja osallistui Abessinian vapautustaisteluihin Itä-Afrikassa 1941. Elokuusta marraskuuhun 1941 hän komensi 8. armeijaa Pohjois-Afrikassa. Cunningham erotettiin komentajan tehtävistä marraskuussa 1941 kesken Operaatio Crusaderin, kun hän oli epäonnistunut saksalaisen kenraali Erwin Rommelin pysäyttämisessä. Lopun uraansa hän toimi erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä, muun muassa Britannian viimeisenä ylikomissaarina Palestiinan mandaattialueella vuosina 1945–1948, kunnes alue itsenäistyi Israeliksi.
Alan Cunningham oli amiraali Andrew Cunninghamin nuorempi veli.
Cunninghamin hautakivi
Erich Cuntz

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Erich Cuntz (23. joulukuuta 1916 – 1. kesäkuuta 1975) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Cuntz pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1935–1939 yhteensä 11 ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhden ottelun Afganistania vastaan ja teki kaksi maalia. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Kauko Hänninen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | perämiehellinen nelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bled 1956 | perämiehellinen nelonen |  |
|  Pronssia | Gent 1955 | perämiehellinen nelonen |  |
|  Pronssia | Gent 1955 | perämiehetön nelonen |  |
Kauko Antero Hänninen (28. tammikuuta 1930 Kinnula – 26. elokuuta 2013 Sipoo) oli suomalainen soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Hänninen asui lapsuutensa Kinnulassa ja lähti 14-vuotiaana isänsä kanssa Kymin lauttausyhdistyksen erottelutöihin Vaajakoskelle, jossa hän viipyi armeijaan menoon saakka. Helsingin laivastoasemalla hänet valittiin mukaan valasveneiden SM-kilpailuun, jossa hän saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa, hopeaa.
Vuoden 1951 alussa Hänninen siirtyi töihin Wärtsilän, silloisen Crichton-Vulcanin telakalle Turkuun. Pari ensimmäistä vuotta hän pysytteli erossa urheilusta, mutta vuonna 1953 hän muutti Uittamolle ja liittyi lähellä harjoitelleiden soutajien joukkoon. Hän aloitti sisähankanelosessa Toivo Salosen, Jorma Salosen ja Mauno Vuorisen kanssa. Seuraavana vuonna hän siirtyi Eero Lehtovirran pariksi perämiehettömään kaksikkoon, ja he voittivat jo samana vuonna Suomen mestaruuden.