stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaisa Häkkinen

| Kaisa Häkkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. marraskuuta 1950 (ikä 73) Kouvola
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  suomen kielen emeritaprofessori, tieteen akateemikko
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1973), Turun yliopisto (FL 1978, FT 1984)
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  mm. suomen kielen kehitys, sanojen etymologia
Palkinnot:  SVR R I, Elias Lönnrot -palkinto (1984), Suomalais-Ugrilaisen Seuran ja Kotikielen seuran väitöskirjapalkinto (1984), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2002-), tiedonjulkistamisen valtionpalkinto (2005), tietokirjailijapalkinto (2005), vuoden professori (2007), tieteen akateemikko (2020)
Kaisa Mervi Maritta Häkkinen (o.s. Ranta, s. 17. marraskuuta 1950 Kouvola) on suomalainen kielitieteilijä ja tieteen akateemikko (2020–). Hän on työskennellyt aiemmin Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina ja opettanut suomen kieltä ja kielikunnan historiaa. Elokuussa 2015 Häkkinen jäi eläkkeelle suomen kielen oppiaineen esimiehen ja suomen kielen professorin virasta. Tieteen akateemikoksi hänet nimitettiin marraskuussa 2020.
Häkkisen mielenkiinnon kohteita ovat muun muassa suomen kirjakielen ja sen sukukielten historia, etymologia sekä fennistiikan ja fennougristiikan oppihistoria. Häkkinen on kirjoittanut lukuisia tietokirjoja ja suomen kielen oppikirjoja.
Elämä ja ura

Häkkinen kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa samana syksynä pääaineenaan suomalais-ugrilainen kielentutkimus ja sivuaineina kotimainen kirjallisuus, fonetiikka ja yleinen kielitiede. Lisäksi Häkkinen opiskeli hieman myös kansanrunoudentutkimusta ja Rooman kirjallisuutta. Hänen fennougristiikan opettajanaan toimi professori Aulis J. Joki. Muita opettajia olivat muiden muassa Mikko Korhonen ja Pekka Sammallahti. Häkkinen teki pro gradu -työnsä jo kolmannen opiskeluvuoden keväällä ja siirtyi syksyllä 1972 Turun yliopistoon suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen assistentiksi. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1973 Helsingin yliopistosta.
Jatko-opinnot ja itsenäisen tutkimustyön Häkkinen aloitti Turussa Alho Alhoniemen johdolla. Fonetiikan opintoja hän jatkoi Kalevi Wiikin oppilaana. Vuonna 1978 Häkkinen valmistui filosofian lisensiaatiksi. Hän toimi assistenttina vuoteen 1979 ja uudelleen vuosina 1981–1982. Vuodet 1979–1981 Häkkinen hoiti Turun yliopiston yleisen kielitieteen apulaisprofessuuria ja vuonna 1983 suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professuuria. Vuonna 1984 hän toimi jonkin aikaa Suomen Akatemian nuorempana tutkijana ja väitteli samana vuonna suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen oppiaineesta väitöskirjalla Suomen kielen vanhimmasta sanastosta ja sen tutkimisesta. Hän on tai on ollut Turun yliopiston (1987–99), Helsingin yliopiston (1991–) ja Åbo Akademin (1999–) dosentti.
Syksyllä 1984 Häkkinen siirtyi suomen kielen apulaisprofessoriksi Åbo Akademiin. Vuosina 1993–1996 hän toimi suomen kielen ja kirjallisuuden professorina. Turun yliopiston suomen kielen professorina hän aloitti syyslukukaudella 1999. Vuosina 1992–1993 ja 2001–2002 Häkkinen toimi Suomen Akatemian varttuneena tutkijana. Hän oli Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaani ja yliopiston hallituksen jäsen vuosina 2004–2009. Tiedekuntaneuvoston jäsen Häkkinen oli 2000–2009 ja suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitoksen laitosneuvoston jäsen vuosina 1999–2009.
Elämä ja ura > Tutkimuskohteet

Häkkinen tunnetaan erityisesti suomen kielen kehitystä koskevista tutkimuksistaan sekä niistä kertovista teoksistaan. Häkkinen on ollut erityisen kiinnostunut esimerkiksi vanhoista suomalaisista sanoista ja pyrkinyt selvittämään niiden alkuperän. Tutkimuksen kohteisiin on kuulunut myös se, miten ja millaisiksi sanat ovat muodostuneet ja millaisia muunnelmia niistä on käytössä nykyään.
Lähes jokainen kielitieteen opiskelija Suomessa törmää Häkkiseen jossain yhteydessä. Hänen teoksensa Kielitieteen perusteet on valittu suomen sekä suomalais-ugrilaisten kielten laitoksen pääsykoekirjaksi lähes kaikkiin yliopistoihin useamman kerran peräkkäin. Kirja tarjoaa kattavan pohjatiedon kielitieteen osa-alueista ja johdattaa kielitieteelliseen ajatteluun.
Elämä ja ura > Tunnustukset

Häkkinen on saanut monia tunnustuksia työstään. Hänelle on myönnetty muun muassa Elias Lönnrot -palkinto vuonna 1984, Suomalais-Ugrilaisen Seuran ja Kotikielen Seuran väitöskirjapalkinto vuonna 1984, tiedonjulkistamisen valtionpalkinto vuonna 2005 kirjasta Linnun nimi ja Suomen tietokirjailijat ry:n tietokirjailijapalkinto vuonna 2005. Kirjoittamistaan kirjoista Häkkinen pitää suosikkinaan juuri Linnun nimi -kirjaa.
Häkkinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2002. Hän on Suomen valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritari ja toimi Professoriliitton vuoden professorina vuonna 2007. Marraskuussa 2020 tasavallan presidentti nimesi hänet tieteen akateemikoksi. Greifswaldin yliopisto ilmoitti tammikuussa 2021 nimittävänsä Häkkisen kunniatohtoriksi osana Greifswaldin yliopiston suomen kielen lehtoraatin 100-vuotisjuhlallisuuksia lokakuussa 2021.
Teokset

Mistä sanat tulevat: Suomalaista etymologiaa.  (Tietolipas 117)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1990 (3. painos 2006).  ISBN 951-717-595-7
Agricolasta nykykieleen: Suomen kirjakielen historia.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19028-4
Suomalaisten esihistoria kielitieteen valossa.  (Tietolipas 147)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1996.  ISBN 951-717-855-7
Kielitieteen perusteet.  (Tietolipas 133)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994 (7. painos 2007).  ISBN 951-717-820-4
Suomalaisen oppikirjan vaiheita.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2002.  ISBN 951-96737-5-X
Suomen kielen historia. 1, Suomen kielen äänne- ja muotorakenteen historiallista taustaa.  (3. uudistettu painos. Turun yliopiston suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitoksen julkaisuja 69)  Turku:  Turun yliopiston suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitos, 2002.  ISBN 951-29-2190-1
Häkkinen, Kaisa: Linnun nimi.  (toim. Linnilä, Kai & Savikko, Sari)  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-434-6
Nykysuomen etymologinen sanakirja.  (WSOY sanakirjat)  Helsinki:  WSOY, 2004 (4. painos 2007).  ISBN 951-0-27108-X
Kaisa Häkkinen ja Terttu Lempiäinen: Agricolan yrtit. Mikael Agricolan Rucouskirian terveyttä tuovat kasvit, niiden esiintyminen ja käyttö 1500-luvulla.  Turku:  Kirja-Aurora, 2007.  ISBN 978-951-29-3192-7
Kaisa Häkkinen ja Terttu Lempiäinen: Aaloesta öljypuuhun – Suomen kielellä mainittuja kasveja Agricolan aikaan.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-358-5
Aiheesta muualla

Kaisa Häkkinen Kustannusosakeyhtiö Teoksen sivuilla
Kaisa Häkkinen Turun yliopiston sivuilla
Esittelyssä professorit (pdf) (Turun yliopiston suomen kielen ainejärjestön lehden johdantonumero uusille opiskelijoille, s. 10, arkistoitu sivu) Kieleke 2005.
Valdemar Melanko

Ylioppilaat Valdemar Melanko (oik.) ja Pentti Haapiseva tarkastelevat Havis Amandan altaasta kerättyjä kolikkoja vapun 1965 jälkeen.
Valdemar (Waldemar) Melanko (12. heinäkuuta 1939 Viipuri – 13. kesäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen virkamies, kääntäjä ja kirjailija. Päätyönsä hän teki Neuvostoliittoinstituutin ja sittemmin Venäjän ja Itä-Euroopan instituutin johtajana vuodesta 1985 vuoteen 2003. Hän on myös toiminut kansainvälisissä idäntutkimukseen liittyvissä yhteisöissä, kuten ICCEES:ssä. Melanko on myös kirjoittanut useita teoksia: romaani Virkamies ja kuolema ilmestyi vuonna 1987 ja suomalaisen homokulttuurin historiaa valottava tietokirja Puistohomot vuonna 2012. Hän on myös osallistunut useiden tieteellisten ja muiden julkaisujen toimittamiseen sekä kääntänyt teoksia suomen ja venäjän kielten välillä, muun muassa Anton Tšehovin teoksen Sahalin venäjästä suomeen vuonna 1972. Hän on kirjoittanut myös sukunsa, Viipurin Sergejeffin kauppiassuvun, historiasta.
Melanko opiskeli 1960-luvulla Helsingin yliopistossa taidehistoriaa, josta hän kirjoitti gradunsa vuonna 1970. Tuolloin hän osallistui myös radikaalin opiskelijaliikkeen toimintaan ja oli yksi Ylioppilaslehden ”valtausnumeron” päätoimittajista vuonna 1969. Jo tuolloin hän oli alkanut havainnoida helsinkiläisten homoseksuaalien liikehdintää. Idean tutkimukseen hän kertoo saaneensa Tšehovin teoksista.
Melanko on myös näytellyt televisiosarjassa Uskottu mies.
Teoksia

Kristian: Allegorinen tarina ihmisestä ja hänen kaupungistaan. WSOY 1967.
Virkamies ja kuolema: Heijastumia erään ikäpolven historiasta. Tammi 1987.
Käkisalmelainen Nikolai Bojarinoff Viipurin Sergejeffien kuvaajana: Näyttely Etelä-Karjalan museossa Lappeenrannassa 23.5.–31.8.1997. Valokuvat ja teksti Valdemar Melanko. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, Helsinki 1997.
Puistohomot: Raportti Helsingin 1960-luvun homokulttuurista. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1376. Helsinki 2012.
Toimitteita

Suomen ja Neuvostoliiton väliset voimassa olevat sopimukset 3: 16.8.1955–27.8.1960 myöhempine muutoksineen. Neuvostoliittoinstituutin julkaisusarja B 14. Helsinki 1973
Suomen ja Neuvostoliiton väliset voimassa olevat sopimukset 4: 24.11.1960–11.8.1964 myöhempine muutoksineen. Neuvostoliittoinstituutin julkaisusarja B 17. Helsinki 1974
Music of Finland. Edited by Inkeri Aarnio, Kauko Karjalainen and Valdemar Melanko. Published by The Finnish Music Information Centre. Translated by Andrew Bentley, William Moore and The English Centre. Neuvostoliittoinstituutti, Helsinki 1983.
Venäläiset liikkeessä: Esitelmät. Seminaari Helsinki 20.–21.11.1998. Toimituskunta Valdemar Melanko ym. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, Helsinki 1999.
Juri Kurbatov: Turku: Historiaa ja arkkitehtoninen kuva. Suomentanut Teija Veijola. Toimituskunta Waldemar Melanko ym. Turun Pietari-seura, Turku 2007.
Suomennoksia

Ilja Repin: Mennyt aika läheinen. WSOY 1970. (Alkuteos Dalekoje blizkoje.)
Anton Tšehov: Sahalin.  WSOY 1972. (Alkuteokset Iz Sibiri ja Ostrov Sahalin.)
Anton Tšehov: Kohtaus metsästysretkellä: Tosikertomus.  WSOY 1980. (Alkuteos Drama na ohote.)
Aiheesta muualla

Valdemar Melangon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Henrik Häger

Henrik Häger eli 1700-luvulla ja oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kirkonrakentaja.
Hägerin rakentamia kirkkoja:
1770 Kiihtelysvaaran kirkko, paloi 2018
1793 Rääkkylän kirkko, paloi 1837.
Richard Montagu

Richard Montagu (tai Mountague, 1577–1641), oli englantilainen anglikaaniteologi ja piispa.
Montagu syntyi Dorneyssa, Buckinghamshiressä, ja sai koulutuksensa Etonissa ja Cambridgessa. Vuonna 1613 hänet valittiin Etonin fellow'ksi ja hänestä tuli Stanford Riversin kirkkoherra Essexissä. Hänet nimitettiin Herefordin tuomiorovastiksi vuonna 1616, mutta hän vaihtoi sen seuraavana vuonna Windsorin kaniikin virkaan Petworthin pappilassa Sussexissa. Hän oli myös Jaakko I:n kappalainen. William Laudin tavoin hän ei pitänyt kalvinismin ja roomalaiskatolisuuden ääripäistä, ja tämä asenne sai hänet jatkuvasti vaikeuksiin. Noin vuonna 1619 hän joutui törmäyskurssille joidenkin roomalaiskatolisten kanssa seurakunnassaan, ja Matthew Kellison hyökkäsi hänen kimppuunsa pamfletissa nimeltä The Gagg of the Reformed Gospel (Douai, 1623). Montagu vastasi julkaisulla A Gagg for the New Gospell? No. A New Gagg for an Old Goose (Lontoo, 1624). Hänen julkaisunsa Immediate Addresse unto God alone (Lontoo, 1624) raivostutti puritaanit, jotka vetosivat alahuoneeseen, mutta kuningas suojeli Montagua. Kuuluisan Appello Caesarem (Lontoo, 1625) ilmestymisen jälkeen hänen tapauksensa joutui usein parlamenttiin ja piispainkonferensseihin, mutta hänen vaikutuksensa hovissa ja Laudin kanssa antoi hänelle mahdollisuuden pitää asemansa. Hänet vihittiin Chichesterin piispaksi vuonna 1628, ja hänestä tuli Norwichin piispa vuonna 1638. Hän kuoli 13. huhtikuuta 1641.
Phil Lynott

| Phil Lynott |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1949 Birmingham, Englanti
Kuollut: 4. tammikuuta 1986 (36 vuotta) Salisbury, Wiltshire, Iso-Britannia
Muusikko
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  bassokitara ja kitara 
Yhtyeet:  Thin Lizzy, Gary Moore
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Philip Parris ”Phil” Lynott (20. elokuuta 1949 Birmingham, Englanti – 4. tammikuuta 1986 Salisbury, Wiltshire, Englanti) oli irlantilainen rockmuusikko ja hard rock -yhtye Thin Lizzyn perustajajäsen.
Elämäkerta

Phil Lynott syntyi vuonna 1949 Birminghamissa irlantilaisen Philomena Lynottin ja Brittiläisestä Guayanasta kotoisin olleen Cecil Parrisin lyhyestä suhteesta. Hän varttui nelivuotiaasta lähtien äitinsä vanhempien luona Crumlinissa Irlannissa.
Lynottin ensimmäinen yhtye oli The Black Eagles 1960-luvun puolivälissä. Sen lopettamisen jälkeen vuonna 1966 Lynott lauloi muutamassa muussa yhtyeessä, kunnes vuonna 1968 hän pääsi Irlannissa suosittuun Skid Row’hun. Hänet erotettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna, koska yhtyeen muut jäsenet eivät olleet tyytyväisiä hänen laulutaitoihinsa. Opeteltuaan soittamaan bassokitaraa Lynott perusti vuonna 1969 yhtyeen nimeltä Orphanage ja seuraavana vuonna Thin Lizzyn. Siitä tuli yksi 1970-luvun loppupuolen tunnetuimmista hard rock -yhtyeistä. Lynott oli yhtyeen laulaja, lauluntekijä ja bassokitaristi.
Lynott julkaisi myös kaksi sooloalbumia: Solo in Soho (1980) ja The Philip Lynott Album (1982). Lynott julkaisi 1970- ja 1980-luvuilla myös runojaan kirjoina.
Thin Lizzy hajosi vuonna 1983. Lynott perusti uuden yhtyeen nimeltä Grand Slam, mutta se epäonnistui. Lynott sai vielä menestystä Gary Mooren kanssa levyttämällään kappaleella "Out in the Fields" (1985).
Lynott meni vuonna 1980 naimisiin ja sai kaksi tytärtä. Liitto päättyi eroon vuonna 1984.
Lynott käytti etenkin 1980-luvulla runsaasti alkoholia, kokaiinia ja heroiinia. Huumeet tekivät hänestä ärtyisän ja sekavan, mikä oli osasyynä Thin Lizzyn hajoamiseen.
Lynott kuoli tammikuussa 1986 jouduttuaan 11 päivää aiemmin rajun huumeiden ja alkoholin käytön jälkeen sairaalaan vakavan maksan ja munuaisten infektion vuoksi. Kuolinsyyksi ilmoitettiin keuhkokuume ja sydänhalvaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phil Lynott Wikimedia Commonsissa
Philip Lynottin patsas Dublinissa
Kaarlo Sovijärvi

Kaarlo Sovijärvi 1930-luvun alussa.
Kalle Albinus (Kaarlo) Sovijärvi (sukunimi aik. Rantanen; 1. maaliskuuta 1879 Jämsä − 17. joulukuuta 1954 Turku) oli suomalainen rovasti joka oli muutamia vuosia kokoomuksen kansanedustajana 1930-luvun alussa.
Sovijärven vanhemmat olivat maanviljelijä Konstantin Aleksander Rantanen ja Rosa Aleksandra Tallgrén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1919. Sovijärvi suoritti teologian erotutkinnon 1916 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1923.
Sovijärvi toimi Kuusamon kansanopistokurssien ja myöhemmin Kuusamon kansanopiston johtajana 1908–1910 ja Kaleva-lehden päätoimittajana Oulussa 1910–1914. Hän oli myös Oulun työväenopiston historian, taiteen ja kirjallisuuden luennoitsijana 1910–1914. Pappisvihkimyksen jälkeen Sovijärvi oli ylimääräinen pappina Korpilahdella 1916–1920, Muuramessa 1920–1925 ja Jämsänkoskella 1925–1926. Tämän jälkeen hän toimi Loimaalla ensin kappalaisena 1926–1928 ja sitten kirkkoherrana 1928–1953. Hän sai rovastin arvon 1939.
Sovijärvi oli kansanedustajana 1930–1933 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Nuorten taiteilijaliiton puheenjohtajana.
Sovijärvi oli naimisissa vuodesta 1909 Agda Maria Gyllenbergin kanssa.
Liejutokko

| Liejutokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Pomatoschistus
Laji::  microps
Kaksiosainen nimi
 Pomatoschistus microps  (Krøyer, 1838) 
Katso myös
   Liejutokko Wikispeciesissä   Liejutokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liejutokko (Pomatoschistus microps) on Suomen pienin kala, alle 4 cm pitkä. Se elää meren rannikolla, ja muistuttaa elintavoiltaan yleisempää hietatokkoa.
Liejutokko on varsin huomaamaton pohjakala, jonka näkee sattumalta, jos sen pelästyttää liikkeelle. Ne ovat varsin lyhytikäisiä ja kuolevat alle kaksivuotiaina.
Liejutokon levinneisyysalue ulottuu Norjasta Mauritaniaan, ja kattaa Itämeren alueen ja Välimeren länsiosan ja Kanariansaaret. Suomen vesillä liejutokkoa tavataan lähinnä Helsingin ja Raippaluodon välisellä alueella sekä Ahvenanmaalla. Se havaittiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1947.
Aiheesta muualla

Pomatoschistus microps (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Ilmari Susiluoto

Ilmari Susiluoto (15. lokakuuta 1947 Lohja – 30. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteen tohtori, kirjailija, tutkija ja Venäjä-asiantuntija.
Susiluoto työskenteli vuodesta 1982 alkaen ulkoministeriön erikoistutkijana, etenkin Neuvostoliittoa ja Venäjää koskevissa asioissa. Vuonna 1984 hän toimi vt. apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa. 1990-luvulla Susiluoto toimi muun muassa Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen seurassa sekä instituutin neuvottelukunnassa. Kirjailijana hän julkaisi 11 kirjaa sekä lukuisia tutkimuksia, artikkeleita ja kirja-arvosteluja.
Arto Luukkanen väittää kirjassaan Tapaus Susiluoto, että Susiluoto joutui savustetuksi ulkoministeriöstä presidentti Martti Ahtisaaren kauden päätyttyä. Luukkasen mukaan Susiluoto ilmaisi liian vapaasti mielipiteitään kirjoittamissaan teoksissa, minkä vuoksi hänelle ensin ehdotettiin siirtymistä muihin tehtäviin. Susiluodon kieltäydyttyä alkoi painostus, jonka johdosta hän valmistautui oikeudenkäyntiin. Prosessin päätteeksi Susiluoto siirtyi Aleksanteri-instituuttiin diplomaattistatuksella.
Teokset

Sailas, Anne & Susiluoto, Ilmari & Valkonen, Martti: Venäjä. Jättiläinen tuuliajolla.  Helsinki:  Edita, 1996.  ISBN 951-37-2062-4
Kuorsalo, Anne & Susiluoto, Ilmari & Valkonen, Martti: Venäjä ja rosvokapitalismin haaksirikko.  Helsinki:  Edita, 1999.  ISBN 951-37-2868-4
Pieni Karjalakirja.  Helsinki:  Ajatus, 1999.  ISBN 951-9440-88-7
Pieni Pietarikirja.  Helsinki:  Ajatus, 2000.  ISBN 951-566-028-9
Työ tyhmästä pitää. Venäläisen huumorin aakkoset.  Helsinki:  Ajatus, 2000.  ISBN 951-566-033-5
Lavea luonto. Venäjän-matkaajan elämänohjeita.  Helsinki:  Ajatus, 2001.  ISBN 951-566-073-4
Napsu. Koiran elämää.  Helsinki:  Ajatus, 2001.  ISBN 951-566-053-X
Diplomatian taiturit.  Helsinki:  Gummerus, Ajatus, 2002.  ISBN 951-20-6234-8
Kuorsalo, Anne & Susiluoto, Ilmari & Valkonen, Martti: Salaisen poliisin valtakunta. KGB, FSB ja suhteet Suomeen.  Helsinki:  Edita, 2003.  ISBN 951-37-3863-9
Suuruuden laskuoppi. Venäläisen tietoyhteiskunnan synty ja kehitys.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31431-5
Takaisin Neuvostoliittoon. Venäläisen huumorin täydellistäminen.  Helsinki:  Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7111-8
Kuorsalo, Anne & Susiluoto, Ilmari & Valkonen, Martti: Venäjä. Kovan linjan energiajätti.  Helsinki:  Edita, 2007.  ISBN 978-951-37-5136-4
Vilpittömän ilon valtakunta. Viina ja Venäjä.  Helsinki:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7496-9
Uusi Karjalakirja.  Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-8013-7
Plan Putina: Punaiselta torilta Maidanin aukiolle.  Helsingissä:  Auditorium, 2015.  ISBN 978-952-7043-54-7
Aiheesta muualla

Susiluodon Russia Networks (Arkistoitu – Internet Archive)
TattleTales

| TattleTales 6ix9ine |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2020
 Julkaistu: 4. syyskuuta 2020
 Formaatti: LP, CD, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: hip hop, trap
 Levy-yhtiö: Create Music Group
Listasijoitukset
  Albumilista: 4.    Albumilista: 15.
6ix9inen muut julkaisut
| Dummy Boy 2018 | TattleTales 2020 | Leyenda Viva 2023 |
Singlet albumilta TattleTales
 ”Gooba” Julkaistu: 8. toukokuuta 2020  ”Trollz” Julkaistu: 12. kesäkuuta 2020  ”Yaya” Julkaistu: 3. heinäkuuta 2020  ”Punani” Julkaistu: 2. elokuuta 2020
TattleTales on yhdysvaltalaisen räppärin 6ix9inen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 4. syyskuuta 2020. Albumilta julkaistiin neljä singleä, joista suuriksi hiteiksi nousivat ”Gooba” ja ”Trollz”. Albumi oli 6ix9inen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin hänen vankilasta vapautumisen jälkeen.
Kappaleet

Alkuperäinen albumiversio
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Locked Up Pt. 2 | 3.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Tutu | 2.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Gooba | 2.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Wait | 1.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Charlie | 2.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Trollz | 3.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Nini | 2.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Punani | 1.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Yaya | 2.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Leah | 2.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Gata | 1.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | GTL | 2.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Ava | 2.04 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 31.30 |  |  |  |  |  |  |  |
Extended Edition (Bonuskappaleet)
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | R.E.D. | 1.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Trollz (Alternate Edition) | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 36.17 |  |  |  |  |  |  |  |
Antero Raevuori

| Antero Raevuori |
| --- | --- |
 Antero Raevuori Helsingin jäähallin edustalla
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1937 (ikä 87) Viipuri
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  tietokirjailija, free lance -toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1968–
Aiheet:  urheilu-, lähi- ja sotahistoria
Esikoisteos:  Jääkiekkoilumme tähtiä ja tähtihetkiä
Palkinnot
 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto (1980), Vuoden urheilukirja (1982, 1996, 2009), Suomen Urheilugaala 2010 – urheilukulttuuriteko (Järviset – legendaarinen suomalainen urheilijaperhe) 
Muuta tietoa
 Valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 pääaineena Rooman kirjallisuus 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antero Raevuori (s. 2. maaliskuuta 1937 Viipuri) on yleistoimittaja ja urheilu- sekä sotahistoriaan erikoistunut tietokirjailija. Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti.