stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konsta Jylhä
Kansanmusiikin säveltäjä

Kanttori Aaro Kentala (1920–1991) ehdotti vuonna 1964 Konstalle, että tämän pitäisi ruveta säveltämään. Konsta epäröi aluksi, mutta ajatus jäi itämään. Hän toipui parhaillaan onnettomuudesta, työkyky oli mennyt, rahahuoliakin oli. Perheellisen oli kuitenkin pakko yrittää, ja pelimanniveri veti kansanmusiikin pariin.
Kesällä 1964 syntyivät Konsta Jylhän ensimmäiset sävellykset, aluksi kaksi valssia. Toinen sai nimekseen Konstan valssi ja toisen nimeksi vakiintui Konstan parempi valssi. Sävellyksiä rupesi tulemaan enemmänkin. Tunnetuin niistä, Vaiennut viulu, syntyi jouluna 1964. Muita tunnettuja ovat Kruunu-Marjaanan polska, Jeremian polska, Tähtisilmä-valssi, Vuokraemännän sotiisi, Jylhän polska,  Kehtolaulu, Metsämarssi, Penttilän sillalla, Parhaalle ystävälle ym. Sävellyksiä syntyi melkein itsestään, mutta vaikeampaa oli keksiä nimiä kaikille kappaleille. Läheiset ihmiset ja ympäristö sekä omaan elämään liittyvät tapahtumat antoivat kuitenkin aiheita nimille. Outovesi on pieni järvi, jonka rannalla Konstalla oli maatilkku. Siellä hän rentoutui kävelemällä metsässä. Outoveden valssi sai nimensä näistä maisemista. Lapin Kullan sotiisi, Olutmarssi, Motellin hämärässä, Rapukestit ym. ovat keikkamatkojen tunnelmien tuloksia, kuten myös Museon varjossa. Se syntyi Finlandia-talolle tehdyn keikan jälkeen. Finlandia-talohan on Helsingissä Kansallismuseota vastapäätä. Hurmuri oli vanha hevonen, joka löntysteli verkkaiseen tahtiin Konstan kotitalon ohi. Kesän tullessa on sävelletty vanhimman tyttären Ruutin häihin. Hannun ja Riitan häävalssia tanssittiin pelimannikollega Hannu Rauman ja hänen nuorikkonsa Riitan häissä kesällä 1972.
Kaustisen Purppuripelimannien lisäksi myös muut esittäjät ovat levyttäneet Konstan pelimannikappaleita, esim. Vesa-Matti Loiri, Eino Grön ja Finntrio.
Kääntymyksen eli uskoontulemisen Konsta Jylhä koki vuoden 1974 vaiheilla.  Siihen vaikuttivat amerikkalaisen parantajaevankelista Kathryn Kuhlmanin kirja Jumala voi sekä Konstan kotikunnassa Kaustisella kokoontunut raamattupiiri. Pian uskoontulonsa jälkeen Konsta alkoi säveltää hengellisiä lauluja, joiden sanat syntyivät raamattupiirissä. Hänen kymmenen vuoden aikana säveltämänsä hengelliset sävelmät ovat tulleet suosituiksi eri kristillisissä kirkkokunnissa ja herätysliikkeissä.  Sävellyksistä mainittakoon Pyhäaamu Herran temppelissä, Ilovirsi matkalla taivaaseen, Kansansoittajan kehtolaulu ja Joululaulu. Laulujen sanoittajina ovat olleet puoliso Rebekka Jylhä, tytär Ulla Haili, Paul Holm (Paavo Helistön salanimi) ja pelimannitoveri Viljami Niittykoski, kansanmusiikin säveltäjä hänkin. Näitä ovat levyttäneet mm. Eija Merilä, Samuli Sirén, Karoly Garam ja Mauno Kuusisto. Myös Aaro Kentalan 1960-luvun alussa perustama Hääkuoro on levyttänyt paljon Konsta Jylhän musiikkia.
Konsta Jylhä on säveltänyt yhteensä n. 70 pelimannisävelmää ja viitisenkymmentä hengellistä kappaletta.
Henkilökuva

Konsta Jylhä muistetaan vaatimattomana ja nöyränä miehenä, joka ei halunnut tuoda itseään esille. Hänet mainitaan myös helläluontoisena perheenisänä. Hän avioitui 1951 Rebekka Hautakosken kanssa. Perheeseen syntyi viisi lasta.
Hän ihmetteli kansanmusiikin suurta suosiota. Suosio johtui suureksi osaksi Kaustisen kansanmusiikkijuhlista (Kaustinen Folk Music Festival) joista ensimmäiset järjestettiin vuonna 1968. Silloin yleisölle tarjoutui tilaisuus kuunnella sitä musiikkia, jota Konsta Jylhän kotiseudulla soitettiin. Keskipohjalaisissa paikallisissa  tilaisuuksissa – pääasiassa häissä – soitetusta kansanmusiikista tuli yhtäkkiä  valtakunnallisesti suosittua, ja tavallisesta hääpelimannista tuli kuuluisuus, joka veti konserttisalit täyteen ja jota kaikki tahtoivat kuulla. Hän suhtautui tilanteeseen omalla vaatimattomalla tavallaan, mutta  ymmärsi kuitenkin asemansa kansanmusiikin keulakuvana ja sopeutui rooliinsa. Soittaminen sujui häneltä vanhalla rutiinilla ja hän soitti mielellään. Matkustaminen keikoilla rasitti kuitenkin sydänvaivoista kärsivää pelimannia, joka joutui istumaan autossa tuntikausia ja yöpymään milloin missäkin.
Monet julkisuuden henkilöt kertoivat julkisesti pitävänsä Konsta Jylhän musiikista ja ihailevansa suuresti häntä kansanmuusikkona. Yksi heistä oli juoksija ja moninkertainen olympiavoittaja Paavo Nurmi. Hän oli eläessään esittänyt toiveen, että hänen hautajaisissaan on soitettava Vaiennut viulu ja nimenomaan Konsta Jylhän soittamana. Konsta oli kuitenkin Paavo Nurmen kuoleman aikoihin sairaalahoidossa, joten Hannu Rauma matkusti Helsinkiin toteuttamaan Paavo Nurmen toiveen Vanhassa kirkossa lokakuussa 1973.
Yleisö liikuttui usein kuunnellessaan Konsta Jylhän musiikkia. Hän itsekin pyyhki kerran kyyneliään suorassa televisiolähetyksessä soitettuaan Purppuripelimannien kanssa Vaienneen viulun. Sen soittaminen oli hänelle aina voimanponnistus, joka vaati keskittymistä. Vaiennut viulu oli soitettava aina hyvin.
Konsta Jylhä oli ottanut elämäntehtäväkseen kansanmusiikin edistämisen ja tunnetuksi tekemisen. Hän oli päättänyt soittaa niin kauan kuin jaksaa ja niin kauan kuin yleisö jaksaa häntä kuunnella. Hän esiintyi viimeisen kerran julkisesti vuonna 1978. Viimeisinä vuosinaan hän joutui sydänsairautensa takia käymään usein sairaalassa ja esiintyi harvoin julkisuudessa.  Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla hän kävi vielä ainakin kesällä 1983.  Maaliskuussa 1984 hän sai uuden vakavan sydänkohtauksen ja kuoli syyskuussa 1984 Kokkolan sairaalassa 74-vuotiaana.
Kunnianosoitukset

Hänet nimitettiin mestaripelimanniksi 1970, director musices -arvonimen hän sai 1971 ja Pro Finlandia -mitalin 1978. Lisäksi hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1970. Kuoltuaan hän sai valtiolliset hautajaiset. Hänen syntymästään tuli vuonna 2010 kuluneeksi sata vuotta, ja tämän kunniaksi lyötiin nimellisarvoltaan kymmenen euron hopeinen juhlaraha ”Konsta Jylhä ja kansanmusiikki”.
Levytyksiä

Konsta Jylhä – mestaripelimanni (1969)
Konstan parhaat, osa 1 (1970)
Konsta Jylhän juhlakonsertti (1971)
Menneitä muistellen (1971)
Konstan parhaat, osa 2 (1972)
Kaustinen, pelimannien pitäjä (1977)
Konsta Jylhän hengellisiä lauluja (esitt. Eija Merilä) (1977)
Isäni Konsta Jylhän hengellisiä lauluja (esitt. tytär Ulla Haili) (1982)
Konsta Jylhän muistokonsertti (1985). Uusintapainos vuoden 1971 juhlakonsertista
Santerin kahvilassa (1988)
Kirjallisuutta

Helistö, Paavo: Konstan parempi valssi. Tammi, 1972. ISBN 951-30-2016-9
Helistö, Paavo: Konsta Jylhän, pelimannin ja kansansäveltäjän tarina. 1997. ISBN 951-30-2015-0
Helistö, Paavo: ”Jylhä, Konsta (1910–1984)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 557–559.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Otavan iso musiikkitietosanakirja, osa 3, s. 304, 389. Helsinki 1979. ISBN 951-1-04553-9
Aiheesta muualla

Pelimanni Konsta Jylhä. Ylen Elävä arkisto.
Konsta Jylhän esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Konsta Jylhän sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jylhä, Konsta hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Purppuripelimannit Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 2014.
Helmi Järviluoma-Mäkelä

| Helmi Järviluoma-Mäkelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. marraskuuta 1960 (ikä 64) Ylivieska
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto (FK 1986, FL 1992, FT 1997)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto (Joensuun yliopisto)
Tutkimusalue:  Etnomusikologia, kulttuurintutkimus, äänimaisematutkimus, musiikkisosiologia, populaarimusiikintutkimus
Palkinnot:  Väitöskirjapalkinto (1998), Vuoden esteettinen teko -palkinto (2006 Sata suomalaista äänimaisemaa -hanke), Vuoden professori (2019)
Helmi Inkeri Järviluoma-Mäkelä (s. 9. marraskuuta 1960 Ylivieska, o.s. Säily, ent. Järviluoma 2006) on suomalainen musiikkitieteilijä, joka toimii Itä-Suomen yliopiston (aiemmin Joensuun yliopiston) kulttuurintutkimuksen professorina  (2005–). Hänet tunnetaan erityisesti tieteenaloja yhdistävän ääni- ja aistimaisemien, musiikin ja kulttuurin tutkimuksen piiristä. Hän on tutkinut esimerkiksi eurooppalaisten kylien äänimaiseman muutosta. Sittemmin tutkimuksen aihepiiri on laajentunut aistittujen elinympäristöjen ja ylisukupolvisten ympäristösuhteiden sekä niiden muutosten tutkimukseen keskisuurissa kaupungeissa. Tähän liittyvään tutkimushankkeeseen hän on saanut rahoitusta esimerkiksi Euroopan tiedeneuvostolta (ERC) vuosille 2016–2021. Hän on monelle suomalaiselle tuttu Yleisradion Radio Suomen Äänien ilta -ohjelmasarjasta (2012–). Hän on Vuoden professori 2019.
Järviluoma-Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi Ylivieskan lukiosta 1978. Hänellä on päästötodistus Pirkanmaan musiikkiopistosta (1985). Hän opiskeli Tampereen yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1986, lisensiaatiksi 1992, ja tohtoriksi 1997. Hän vieraili Lontoon yliopiston Goldsmiths’ Collegessa 1994–1995 (visiting fellow) ja Liverpoolin yliopiston Institute of Popular Musicissa 1995 (visiting fellow). Hänen suomenkielinen väitöskirjansa Musiikki, identiteetti ja ruohonjuuritaso : amatöörimuusikkoryhmän kategoriatyöskentelyn analyysi (1997) syventyi Virtain pelimannien työskentelyyn. Järviluoma-Mäkelä on ollut Turun yliopiston dosentti vuodesta 2002.
Professori Järviluoma-Mäkelä on ollut luomassa uusia, koulutus- ja tieteenalojen rajoja ylittäviä opetusmetodeja. Hän on osaltaan ideoinut ja johtanut Itä-Suomen yliopiston Sosiaalisten ja kulttuuristen kohtaamisen tohtoriohjelmaa. Järviluoma-Mäkelä on ohjannut 20 väitöskirjaa (2019 alkuun mennessä).
Järviluoma-Mäkelä arvostaa tutkimuksen yleistajuistamista. Hän on ollut perustamassa Radio Suomen Äänien iltojen -ohjelmaformaattia ja on ohjelman säännöllinen vierailija ensimmäisestä lähetyksestä (Suomalainen äänimaisema, 17.1.2012) lähtien. Hän tekee myös radiofeatureja.
Järviluoma-Mäkelä on saanut useita tunnustuksia työstään. Hän sai väitöskirjapalkinnon 1998 ja Vuoden esteettinen teko -palkinnon (2006 Sata suomalaista äänimaisemaa -hanke). Hän on ollut vuodesta 2018 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 2019 Professoriliitto nimesi hänet Vuoden professoriksi.
Järviluoma-Mäkelä asui puolisonsa kirjailija Matti Mäkelän kanssa Joensuun Pyhäselän Nivan kylässä. Matti Mäkelä kuoli elokuussa 2019.
Tuotantoa

Vuoteen 2007 mennessä Helmi Järviluoma-Mäkelällä oli jo noin 100 tieteellistä artikkelia kulttuurintutkimuksen,
etnomusikologian, populaarimusiikintutkimuksen ja sosiologian alan julkaisuissa. Sittemmin Järviluoma-Mäkelän tieteellinen tuotanto on täydentynyt. Julkaisuissa hän käyttää yleensä nimimuotoa Helmi Järviluoma.
Aiheesta muualla

Äänien ilta: Pimeässä äänet kuulostavat erilaiselta (Radio Suomen teemaillassa vieraana professorit Helmi Järviluoma-Mäkelä ja Heikki Uimonen, juontajana juontaa Jukka Mikkola. 13.10.2013; podcast, kesto 1 h 34 min) (yle.fi), sarjan muita jaksoja kuunneltavissa saman linkin kautta
Yle Areena: Muuttuva suomalainen äänimaisema -teemailta (vieraana professorit Helmi Järviluoma-Mäkelä ja Heikki Uimonen sekä tutkijatohtori Meri Kytö. 18.10.2015; podcast, kesto 2 h 26 min) (yle.fi)
Helmi Järviluoma-Mäkelä, Itä-Suomen yliopiston sivusto[vanhentunut linkki] (uef.fi)
Vuoden professorin valinnan julistaminen  ja Helmi Järviluoma-Mäkelän kiitospuhe (osa Tieteen päivät 2019 - Professorien työ -kokonaisuutta, 11.1.2019, videon minuutit 1:00-25:00) (youtube.com)
Julkaisuja Google Scholarin tietokannan mukaan tekijänimellä Helmi Järviluoma ja tekijänimellä Helmi Järviluoma-Mäkelä (englanniksi) (google.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Muut:  IdRef
Mikko Juva

| Mikko Juva |
| --- | --- |
 Mikko Juva Luterilaisen maailmanliiton konferenssissa Amsterdamissa vuonna 1975.
Turun ja Suomen arkkipiispa
 1978–1982  
Edeltäjä:  Martti Simojoki
Seuraaja:  John Vikström
Kansanedustaja
 15.9.1964–4.4.1966  
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mikko Einar Juvelius Mikko Einar Juva
Syntynyt: 22. marraskuuta 1918 Kaarlela
Kuollut: 1. tammikuuta 2004 (85 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  arkkipiispa, kansleri, professori, puolueen puheenjohtaja
Puoliso:   Riitta Eleonora Brofeldt (vih. 1946)  Maisu Maija-Liisa Hägglund (vih. 1991) 
Tiedot
Puolue:  Liberaalinen Kansanpuolue
Muut puolueet:  Suomen Kansanpuolue (vuoteen 1965)
Koulutus:  filosofian tohtori (1950) teologian tohtori (1955)
Uskonto:  kristinusko
 Nimikirjoitus
Mikko Einar Juva (vuoteen 1935 Juvelius; 22. marraskuuta 1918 Kaarlela – 1. tammikuuta 2004 Turku) oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispa ja yliopistomies, oppiarvoltaan teologian ja filosofian tohtori. Hän loi poikkeuksellisen laaja-alaisen uran sekä yliopiston ja kirkon että valtakunnanpolitiikan palveluksessa.
Ura

Turun yliopiston rehtorin Einar W. Juvan poika lähti isäänsä seuraten akateemiselle uralle. Juva väitteli filosofian (historian) tohtoriksi Turun yliopistosta 1950 väitöskirjalla Suomen sivistyneistö uskonnollisen vapauden murroksessa, ja teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1955 väitöskirjalla Varsinais-Suomen seurakuntaelämä puhdasoppisuuden hallitsemina vuosisatoina. Papiksi Juva vihittiin 1943, ja hän toimi sotilaspappina jatkosodassa. Toimittuaan Suomen kristillisessä ylioppilasliitossa 1944–1957 hänet valittiin isänsä jälkeen Turun yliopiston Suomen historian professoriksi. Einar ja Mikko Juva kirjoittivat yhdessä viisiosaisen Suomen kansan historian (1964–1967).
Juva työskenteli myöhemmin myös Helsingin yliopiston kirkkohistorian professorina (1962–1978). Hän toimi myös Helsingin yliopiston vararehtorina 1968–1971, rehtorina 1971–1973 ja kanslerina 1973–1978. Juvan vuodet Helsingin yliopiston johdossa osuivat 1960–1970-luvun opiskelijaradikalismin kuohuvimpiin vuosiin, ja hän oli yksi Suomen yliopistolaitoksen kärkihahmoja taistelussa yliopistojen hallintouudistuksesta.
Yliopistouransa ohessa Juva toimi myös valtakunnanpolitiikassa: hänet valittiin 1965 perustetun Liberaalisen Kansanpuolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hänen kautensa kansanedustajana (1964–1966) ja puoluejohtajana (1965–1968) jäivät lyhyiksi. Vuonna 1981 LKP tiedusteli Juvaa ehdokkaakseen seuraavan vuoden presidentinvaaliin, mistä hän kieltäytyi. Tamminiemen pesänjakajat -kirjan mukaan poliitisten juonittelujen ulkopuolella pysytellyt Juva olisi saattanut olla varteenotettava ehdokas siinä tapauksessa, että presidentinvaali olisi ajautunut porvaripuoleiden kesken umpisolmuun.
Arkkipiispana

Pitkään Luterilaisen maailmanliiton johtotehtävissä toiminut Juva valittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispaksi 1978. Hän ei ollut tätä aiemmin toiminut varsinaisessa papin virassa. Juva oli vapaamielinen teologi, joka pyrki aktiivisesti uudistamaan kirkon hallintoa ja otti rohkeasti kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Tästä syystä hän joutui eri linjoille joidenkin kirkollisten ryhmittymien kanssa. Myös arkkipiispan työmäärä oli Juvan mielestä liian suuri. Juva jäi 1982 ennenaikaiselle eläkkeelle arkkipiispan virasta.
Juva oli tärkeä vaikuttaja myös kirkkojen välisessä ekumeenisessa liikkeessä. Hän vastasi vuonna 1963 Helsingissä pidetyn Luterilaisen maailmanliiton kokouksen järjestelyistä. Vuosina 1963–1970 Juva oli kyseisen liiton teologisen komission puheenjohtaja ja 1970–1977 maailmanliiton puheenjohtaja.
Suku

Mikko Juva oli Turun yliopiston Suomen historian professorin ja rehtorin Einar W. Juvan poika. Hänen äitinsä oli Lempi (o.s. Kaila). Vuonna 1946 Juva meni naimisiin lääketieteen lisensiaatti Riitta Eleonora Brofeldtin kanssa. Jäätyään leskeksi vuonna 1990 Juva meni naimisiin agrologi Maisu Maija-Liisa Hägglundin (ent. Laurén) kanssa vuonna 1991. Juvalla oli neljä lasta: Kersti (s. 1948), Simo (s. 1950), Elina (s. 1953) ja Katriina (Kati) (s. 1958).
Poika Simo Juva toimi Lohjan kaupunginjohtajana ja tytär Kersti Juva Setan varapuheenjohtajana. Mikko Juva toimi eläkkeellejäämisensä jälkeen aktiivisesti mm. seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajavassa Yhteys-liikkeessä.
Teoksia

Augustinuksen valtiokäsitys ja sen perusteet (1945)
Suomen sivistyneistö uskonnollisen vapaamielisyyden murroksessa 1848–1869 (väitöskirja, FT, 1950)
Varsinais-Suomen seurakuntaelämä puhdasoppisuuden aikana (väitöskirja, TT, 1955)
Rajuilman alla (1956)
Valtiokirkosta kansankirkoksi (1960)
Suomen kansan historia I–V (Einar W. Juvan kanssa, 1964–67)
Tästä on kysymys (Martti Simojoen kanssa, 1965)
Kirkon parlamentti (1976)
Seitsemän puhetta isänmaasta (1981)
Jumalan maailma ja ihmisten (1982)
Aika ajatella, aika uskoa (1985)
Mies etsi vapautta: L. P. Tapanisen elämä. Kirjaneliö 1989. ISBN 951-600-781-3.
Seurasin nuoruuteni näkyä: Muistettavaa vuosilta 1939–82.  Helsingissä:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-12879-5
Aika etsiä ja aika löytää (1998)
Kunniamerkit

Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki
Vapaudenristin ritarikunnan 3. luokan vapaudenristi
Vapaudenristin ritarikunnan 4. luokan vapaudenristi tammenlehvän kera
Vapaudenristin ritarikunnan 4. luokan vapaudenristi
Oranian kuningasperheen ritarikunnan suurristi
Venäjän ortodoksisen kirkon Pyhän Vladimirin ritarikunnan 1. luokan kunniamerkki
Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan suurristi
Kirjallisuutta

Eskola, Seikko: ”Juva, Mikko (1918–2004)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 551–554.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Marja Jäättelä

| Marja Jäättelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62)
Ammatti:  tutkimusjohtaja, professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LkT 1990)
Instituutti:  Tanskan syöpätutkimussäätiö, Kööpenhaminan yliopisto
Aiheesta muualla
Marja Jäättelä. Forskningsleder, Danish Cancer Society Research Center
Marja Helena Jäättelä (s. 1963) on suomalainen lääkäri ja lääketieteen tohtori, joka johtaa Tanskan syöpätutkimussäätiön tutkimusyksikköä solukuolemia ja aineenvaihduntaa tutkivana professorina. Hän työskentelee myös Kööpenhaminan yliopiston solu- ja molekyylilääketieteen laitoksen (ICMM) professorina.
Jätteelä väitteli Helsingin yliopistossa patologian alalta vuonna 1990. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu Cytotoxic and regulatory actions of tumor necrosis factor-[alpha] : effect of heat shock.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Jäättelä on ollut vuodesta 2016.
Aiheesta muualla

in Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Marja Jäättelä - Hvorfor dør kræftcellerne ikke? (Videnskabernes Selskab, 22.11.2016) (tanskaksi) (youtube.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID
Jämsän ryhmä

Karl Fredrik Wilkama.
Hämeen- ja Satakunnan ryhmän Tamperetta vastaan suunnatun hyökkäyksen yleispiirteinen kartta.
Jämsän ryhmä oli Suomen sisällissodan valkoisen armeijan sotilasryhmittymä, jonka komentajana oli Karl Fredrik Wilkman myöh. Wilkama. Ryhmästä käytettiin myös nimeä Wilkmanin osasto. Jämsän ryhmä perustettiin ylipäällikön käskystä 18. helmikuuta 1918, jossa hän antoi tehtävän Jyväskylän piiripäällikölle, että hänen tuli koota Jämsään suojeluskuntalaisista 1500 miehen ryhmittymä. Käskyn mukaan joukot tuli jakaa pataljooniin, joissa kussakin oli kolme komppaniaa ja lisäksi oli perustettava kolme konekiväärikomppaniaa, joissa kussakin oli kaksi konekivääriä. Eversti Wilkman saapui 2. maaliskuuta 1918 esikuntineen Jämsään ja 4. maaliskuuta ilmoitti päämajoitusmestari eversti Hannes Ignatius päämajasta, että Jämsä ryhmän vahvuus oli määrätty 2300 mieheen ja konekiväärien määräksi 10 ja lisäksi ryhmä saisi 4 tykkiä. Jotta tähän miesmäärään päästäisiin oli Jämsän ryhmään liitettävä jo olemassa olevien joukkojen lisäksi Uudenmaan rakuunat ja pataljoonat Seinäjoelta, Vaasasta ja Perä-Pohjolasta sekä kenttälennätin osasto. Maaliskuun 13. päivänä eversti Wilkman sai tiedon kapteeni Ingelbergiltä, että Pohjois-Hämeen tykmentti oli tullut muodostetuksi Jyväskylän piirin miehistä ja Lapuan komppanioista sekä hämäläisistä pakolaisista. Rykmentti käsitti kolme pataljoonaa, joissa oli kahdeksan komppaniaa. Kyseisen uuden rykmentin komentajaksi Wilkman määräsi väliaikaisesti everstiluutnantti L. Bergströmin.
Joukko-osastot > Pohjois-Hämeen rykmentti

Komentaja: everstiluutnantti O. A. Wilkman
Joukko-osastot > Vaasan krenatööripataljoona

Komentaja: majuri Sixten Öberg
Joukko-osastot > Perä-Pohjolan pataljoona (Tornion pataljoona)

Pataljoonan komentajana toimi jääkärikapteeni Aarne Silvio Heikinheimo ja hänen apulaisenaan jääkäri Ragnar Heikel (Heikel toimi pataljoonassa ensisijaisesti konekivääriupseerina).
Pataljoona koostui kolmesta komppaniasta, joista kaksi 1. ja 2. komppania siirrettiin rintamalle 14. maaliskuuta 1918 ja kolmas komppania vasta 4. huhtikuuta ja se oli tullessaan Oulun 3. rintamakomennuskunta ja se liittyi pataljoonaan Lempäälässä ja sai järjestysnumeroksi 3. Pataljoonan miehistö oli jo saanut sotakokemusta olihan se osallistunut jo aikaisemmin Tervolassa ja Torniossa käytyihin alkutaisteluihin. Näistä joukoista kokosi jääkärikapteeni Heikinheimo pataljoonan Kemin rautatieasemalla 5. helmikuuta. Tässä vaiheessa pataljoonaan kuului vain kaksi komppaniaa. Pataljoonan miehistö koostui suurimmalta osalta tavallisista siviilimiehistä komppanianpäälliköt mukaan lukien, muutamin poikkeuksin, ja ne olivat muutamat Vöyrin sotakoulun käyneet, yksi Saksassa jääkärikoulutuksen saanut jääkäri ja yksi Ruotsalainen aliupseeri (tosin suomen kansalainen). Pataljoona osallistui taisteluihin Länkipohjassa 16. maaliskuuta. Pataljoona pysyi sotatoimien aikana yhtenäisenä ja kiinteänä, siitäkin huolimatta, että sen päällystö koki kovia menetyksiä. Menetyksiä paikkaamaan luutnantti Broman toi pataljoonalle täydennystä huhtikuun alussa 40 miehen verran. Pataljoonaan kuului aikakautensa jättiläinenselvennä, hän näkyy kulmamiehenä viereisessä valokuvassa.
Suomen Valkoisen armeijan rykmenttijaotteluun siirtymisen myötä pataljoona sijoitettiin 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmenttiin 2. pataljoonaksi
1. komppania: Päällikkö J. Lönnblad.
2. komppania: Päällikkö A. Miekkoja
3. komppania: Päällikkö ylioppilas B. Bergdahl. Komppania koottiin Oulun piirin suojeluskuntajoukoista ja lähti matkaan Oulun 3. rintamakomennuskuntana ja liitettiin pataljoonan yhteyteen Lempäälän rintamalla.
Konekiväärijoukkue. Osasto liitettiin pataljoonaan maaliskuun lopulla ja se oli koottu pataljoonan kotiseudulta.
Joukko-osastot > Seinäjoen pataljoona

Komentaja oli majuri Torsten Carl Otto Aminoff ja v.t. komentaja oli kapteeni B. G. L. Schauman.
Joukko-osastot > Uudenmaan rakuunarykmentti

Komentaja oli ratsumestari Gaston Ahrenberg.