stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkuhuitti
Levinneisyys

Pikkuhuitti tuli Pohjoismaihin 1980-luvulla. Suomessa niitä pesi säännöllisesti vain Parikkalan Siikalahdella, jossa havainnot vähentyivät ja muuttuivat epäsäännöllisiksi 1990-luvulla. Suomessa laji on kevät- ja kesävieras hyvillä lintujärvillä. Laji talvehtii Afrikassa. Pikkuhuitteja pesii Suomessa nykyään todennäköisesti noin 5–10 paria. Yhtäkään pesintää ei kuitenkaan ole täysin varmistettu.
Pikkuhuitin pesimäalue ulottuu Itä-Euroopasta Luoteis-Kiinaan. Länsi-Euroopassa lajilla on hajaesiintymiä. Euroopassa pesii noin 20 000 paria.
Elinympäristö

Pikkuhuitin pääasiallista elinympäristöä ovat kosteikot, erityisesti järviruo’ikot.
Lisääntyminen

Pikkuhuitti rakentaa pesän mättäälle tai ruokopedille. Naaras munii 7–9 munaa, ja molemmat puolisot hautovat yhteensä 21–23 päivää. Untuvikot ovat muidenkin rantakanojen tapaan mustia.
Ravinto

Pikkuhuitti syö vesihyönteisiä ja hämähäkkejä sekä vesikasveja.
Aiheesta muualla

Zetterström, Dan 1979: Mindre sumphöna Porzana parva 1) i Oulanka nationalpark, Kuusamo. - Ornis Fennica 56:173.
Pulla-Pirtti

| Pulla-Pirtti |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Jotta arki maistuisi
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1958
Toimitusjohtaja:  Hannu Räinä
Kotipaikka:  Oulu
Tuotteet:  leipomo-, konditoria ja einestuotteet
Liikevaihto:  13 642 000 € (2017)
Henkilöstö:  noin 120
Kotisivu:  www.pullapirtti.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pulla-Pirtin leipomon toimitilat Oulun Lepolassa.
Pulla-Pirtti on perinteinen oululainen leipomoalan perheyritys. Leipomo valmistaa lähes kaikkia mahdollisia leipomotuotteita leivästä pullaan ja konditoriatuotteisiin. Sen toimialaan kuuluvat monipuolisten leipomo-, konditoria- ja einestuotteiden valmistus sekä myynti.
Pulla-pirtin leipomo on sijainnut Oulussa jo vuodesta 1958 ja on yksi Oulun vanhimmista yhä toiminnassa olevista leipomoista. Pullapirtillä on kaksi leipomoa ja se on osakas leipomo Primula Oy:ssa.
Historia

Leipomo-konditoria Pulla-Pirtti aloitti toimintansa vuonna 1958, kun Lumijoelta kotoisin oleva Antero Räinä osti Oulun Aleksanterikatu 10:ssä 1900-luvun alusta toimineen leipomon. Myös Anteron puoliso Tuulikki Räinä tuli toimintaan mukaan, ja 1980-luvulla perheen pojat Hannu ja Heikki aloittivat työt yrityksessä.
Pulla-Pirtti on ollut edelläkävijä uuden leipomoteknologian käyttöönotossa. Antero Räinän ensimmäinen suuri sijoitus nuorena yrittäjänä oli uudenlaisen monsuuniuunin osto. Sijoitus antoi yritykselle kasvua seuraavina vuosikymmeninä. Pulla-Pirtti oli vuonna 1958 yksi lukuisista Oulussa toimivista pienistä kivijalkaleipomoista, mutta jo 1970-luvulle tultaessa Oulun suurimpien leipomoyritysten joukossa. Toiminta laajeni 1970-luvulla ja leipomo siirtyi Perävainion Lepolaan, jossa se on ollut nykyisellä paikallaan siitä asti.
Pulla-Pirtti kasvoi vuosikymmenten myötä yhdeksi koko Pohjois-Suomen tunnetuimmista ja isoimmista leipomoista. Pulla-Pirtillä työskenteli vuonna 1958 kuusi leipomoalan ammattilaista. Kasvun myötä leipomo työllistää nykyisin noin 120 henkilöä. Perheyrityksessä työskentelee omistajia jo kolmannessa sukupolvessa.
Nykyään Pulla-Pirtillä on kaksi leipomoa, Oulussa ja Raahessa. Niiden lisäksi löytyvät leipomomyymälä-kahvilat Raahesta, Oulusta ja Kempeleestä. Vuonna 2018 avattiin Oulun keskustaan uusi Konditoria-kahvila Sofia.
Pulla-Pirtti on kuulunut aiemmin Perheleipurit-yhteistyöketjuun. Vuonna 2015 se jatkoi toimintaansa omana alueellisena leipomona.
Tuotteet

Pulla-Pirtti on tunnettu rieskoistaan. Maineeltaan Pulla-Pirtti onkin rieskatalo. Leipomo on koko Pohjois-Suomen suurin rieskan leipoja. Leipomossa leivotaan myös vaaleita leipiä, tummaa leipää, pullia ja konditoriatuotteita eli leivoksia ja kakkuja. Pulla-Pirtin munkit, laskiaispullat ja Runebergin tortut ovat erityisen suosittuja tuotteita alueellaan.
Pulla-Pirtin tuotteita on saatavilla koko Pohjois-Suomen alueelta Utsjoelta Kokkolaan ja Vaasaan asti.
Leipomo on saanut hyvin vaativan FSSC 22000 -tuoteturvallisuussertifikaatin. Se todistaa leipomon täyttävän maailmanlaajuiset turvallisuusstandardit ja kertoo, että toiminta on valvottua ja pyritään kehittämään sekä parantamaan elintarviketurvallisuusjärjestelmää jatkuvasti paremmaksi.
Pulla-Pirtti kierrättää kaiken ylimääräisen leipänsä paikalliselle Viskaalin tilalle. Leivät syötetään tilan naudoille osana niiden ravintoa. Samalla leipomo pystyy vähentämään paljon leipomisesta syntyvää jätettä ja ympäristövaikutuksia.
Primož Ulaga

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Primož Ulaga |  Primož Ulaga |  Primož Ulaga |  |
Maa:   Jugoslavia
Mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | Joukkuemäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 1988 | Lentomäki |  |
Primož Ulaga (s. 20. heinäkuuta 1962) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edusti suurimman osan urastaan Jugoslaviaa. Hän kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1979–1992.
Ulaga kuului Jugoslavian joukkueeseen, joka saavutti Suomen jälkeen joukkuemäen hopeaa Calgaryn olympialaisissa 1988. Joukkueen muut jäsenet olivat Matjaž Zupan, Matjaž Debelak ja Miran Tepes. Samana talvena Ulaga sai lentomäen MM-hopeaa Oberstdorfissa Ole Gunnar Fidjestølin viedessä voiton. Sarajevon olympialaisissa 1984 Ulaga oli suurmäessä kolmastoista ja Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 kuudes.
Ulaga voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua ja sijoittui 23 kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Maailmancupin palkintosijat

Normaalimäki:
Kausi 1979–1980: Planica kolmas
Kausi 1980–1981: Thunder Bay voitto
Kausi 1982–1983: Planica toinen
Kausi 1983–1984: Lake Placid voitto
Kausi 1985–1986: Thunder Bay voitto
Kausi 1986–1987: Lake Placid kolmas, Chamonix kolmas
Kausi 1987–1988: Gallio toinen, Planica voitto
Suurmäki:
Kausi 1982–1983: Planica voitto
Kausi 1983–1984: Lake Placid toinen, Bischofshofen kolmas
Kausi 1985–1986: Thunder Bay voitto, Lake Placid toinen, Garmisch-Partenkirchen kolmas, Klingenthal toinen
Kausi 1986–1987: Lake Placid toinen, Innsbruck voitto, Sapporo voitto
Kausi 1987–1988: Bischofshofen toinen, Planica voitto
Kausi 1989–1990: Engelberg kolmas, Planica kolmas
Kokonaiscup:
Kausi 1983–1984: kuudes
Kausi 1985–1986: kuudes
Kausi 1986–1987: seitsemäs
Kausi 1987–1988: kolmas
J. H. Nketia

Joseph Hanson Kwabena Nketia (22. kesäkuuta 1921 Mampong – 13. maaliskuuta 2019 Accra) oli ghanalainen säveltäjä ja afrikkalaisen musiikin tutkija. Vuonna 1949 hän lähti Lontooseen opiskelemaan musiikkia ja kielitiedettä. Vuonna 1958 hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Hän vietti siellä vuoden, jonka jälkeen hän palasi Ghanaan.
Monissa Nketian sävellyksissä on vaikutteita afrikkalaisesta perinnemusiikista.
Pyhän Yrjön risti

Englannin lippu
Pyhän Yrjön Risti (engl. St. George’s Cross) on punainen risti valkealla tai hopeisella pohjalla, ristin palkkien risteyskohdan ollessa vaakasuunnassa kentän keskellä. Pyhän Yrjön ristilipun ovat ottaneet käyttöönsä muun muassa Genovan tasavalta ja sittemmin Genovan kaupunki (vuonna 1096), Georgia sekä Englannin kuningaskunta (vuonna 1190).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Yrjön risti Wikimedia Commonsissa
Pihlajaveden Mäkikylän työväentalo Ahjola

| Pihlajaveden Mäkikylän työväentalo Ahjola |
| --- | --- |
Osoite:  42910 Pihlajavesi
Sijainti:  Keuruu
Valmistumisvuosi:  1929
Purkuvuosi:  1960-luvulla
Rakennuttaja:  Mäkikylän Työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pihlajaveden Mäkikylän työväentalo Ahjola on Keuruun Pihlajaveden Mäkikylällä sijainnut työväentalo, joka on purettu 1960-luvulla.
Historia

Pihlajaveden Mäkikylän työväentalo ”Ahjola” rakennettiin 1928–1929. Tonttimaa ostettiin palstatilallinen Aapo Kulmalalta. Talon mallia otettiin muista seurantaloista. Varoja rakentamiseen hankittiin arpajaisilla ja lainaamalla jäseniltä. Rakennuspuita saatiin paikkakunnan metsänomistajilta. Rakennuksen erikoistyöt teetettiin ammattilaisilla, muutoin rakennettiin talkoilla. Talon vihkiäiset pidettiin kesäjuhlien merkeissä vuonna 1929.
Mäkikylän työväenyhdistys liittyi vuonna 1943 Asemankylän työväenyhdistykseen. Asemankylän työväenyhdistys myi työväentalon vuonna 1945 Mäkikylän Pienviljelijäosastolle. Talon käyttö jatkui samanlaisena kuin ennen sotia 1950- 1960-luvuille asti, jolloin talo myytiin ja sittemmin se purettiin.
Rakennus

Pihlajaveden työväentalo oli iso ja korkea aumakattoinen rakennus. Se muistutti Pihlajaveden nuorisoseurantaloa.
Toimintaa työväentalolla

Työväentalolla kokoontui työväenyhdistys ja Mäkikylän pienviljelijäyhdistys, joissa toimivat paljolti samat henkilöt. Työväenyhdistyksen alaisena harrastusosastona toimi Lasen sos.dem. raittiusosasto. Naiset mukaan -toimikunta piti tilaisuuksia 1930-luvulla. Toiminta jatkui saman kaltaisena aina 1960-luvulle asti.
J. H. Heidenstrauch

Toinen Heidenstrauchin taloista, jonka uusittu rakennus toimii nykyisin Ruotsin suurlähetystönä.
Johan Henrik Heidenstrauch (30. huhtikuuta 1776 Helsinki – 21. lokakuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen kauppias. Hänen Helsinkiin rakennuttamiaan taloja ovat presidentinlinna ja nykyinen Ruotsin suurlähetystön rakennus.
Heidenstrauchin isoisä oli muuttanut 1743 Turun rauhan jälkeen Haminasta Helsinkiin. Heidenstrauchin kauppiassuku oli 1800-luvun alussa Helsingin rikkain. Käytyään Helsingin triviaalikoulua J. H. Heidenstrauch siirtyi isänsä Petter Heidenstrauchin kauppahuoneen palvelukseen, ja tuli 1809 sen johtoon. Hän sai porvarinoikeudet elokuussa 1814 ja vannoi seuraavana vuonna porvarinvalan. Hän kuului kaupungin merkittävimpiin laivanvarustajiin ostettuaan 1812 Valkosaaren ja vähän myöhemmin Nihdin telakan. Heidenstrauch omisti myös useita kauppalaivoja, makasiineja Helsingin Katajanokalla, puolet sahasta ja tilan Mäntsälässä. Häntä pidettiin yleisesti Helsingin rikkaimpana asukkaana. Heidenstrauch sai 1819 keisarillisen vierailun yhteydessä kauppaneuvoksen arvonimen. Hän toimi Helsingin laiva-asiamiehenä ja merimieshuoneen johtajana sekä vuodesta 1824 valtion merenkulkutoimikunnan jäsenenä.
Heidenstrauch osti 1814 nuoremman veljensä kanssa Helsingin Kauppatorin laidalta entisen suolamakasiinin ja muutatti sen komeaksi yksityistalokseen. Valtio osti sen 170 000 ruplan hinnalla vuonna 1837 ja se muutettiin Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti keisarilliseksi palatsiksi. Nykyisin rakennus on Suomen presidentinlinna. Heidenstrauch rakennutti viereiseen kortteliin 1842 valmistuneen uuden kolmikerroksisen talon, joka vuorostaan muutettiin Ruotsin suurlähetystön käyttöön 1921. Kumpaankin rakennukseen on viitattu ”Heidenstrauchin talona”.
Myös Heidenstrauchin setä Nathanael Heidenstrauch oli helsinkiläinen kauppias, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Johan Henrik Heidenstrauch pysyi ikänsä naimattomana ja kuoli 71-vuotiaana kuumekohtaukseen.
Jakobiitit (kirkkohistoria)

Jakobiitit olivat Syyrian ja Palestiinan monofysiittinen kirkko arabivalloitusten aikaan. Kirkko piti Severus Antiokialaista dogmaattisena oppi-isänään ja sai nimensä Jacob Baradain ('rääsyläinen', kuoli 578) mukaan. Hänet vihittiin keisarinna Theodoran välityksellä vuonna 543 monofysiittisten ghassanidien piispaksi Syyrian autiomaan länsiosiin, mutta hän omistautui pian monofysiittisen kirkon rakentamiseen. Viranomaisten ahdistelun vuoksi hän matkusteli kuolemaansa saakka Armenian ja Egyptin alueilla ja loi pappeja ja piispoja vihkimällä itsenäisen monofysiittisen hierarkian, jonka keskus oli Syyrian koillisosan syyriankielisen väestön keskuudessa, mutta se levisi myös Persiaan ja sillä oli kiinteät yhteydet koptilaiseen kirkkoon.
Jakobiitit tervehtivät iloisesti arabivalloittajia, sillä näin he saivat uskonnonvapauden; kirkko oli merkittävän vastustuskykyinen islamiin nähden, koska se tukeutui vahvaan munkkilaitokseen ja sen teologinen taso oli suhteellisen korkea ('syyrialainen renessanssi' merkitsee 1000-luvun tieteen ja teknologian nousua).
Italialaiset kengät

| Italialaiset kengät> Italienska skor |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Henning Mankell
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Leopard förlag
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  309
Suomennos
Suomentaja:  Laura Jänisniemi
Julkaistu:  Otava
Sivumäärä:  411
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Italialaiset kengät on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 2006 ilmestynyt romaani. Kirja kertoo Frederik Welin -nimisestä entisestä kirurgista, joka on vetäytynyt viettämään yksinäistä vanhuutta pieneen taloon saaristossa. Hänen menneisyydessään tekemänsä virheet vaivaavat häntä, ja tilanne kärjistyy kun hänen vuosikymmenten takainen naisystävänsä ilmestyy yllättäen saarelle vaatimaan vastauksia vanhoihin kysymyksiin.
Qu Yunxia

| Qu Yunxia> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. joulukuuta 1972 (ikä 51) Dalian, Liaoning, Kiina
Kansalaisuus:   Kiina
Yleisurheilija
Pituus:  163 cm
Paino:  55 kg
Laji:  keskimatkojen juoksu
Ennätykset:  800 m: 1.56,24 (1993) 1500 m: 3.50,46 (1993) 3000 m: 8.12,18 (1993) Maraton: 2.24.32 (1993)
| Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:  Kiina> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | 1 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | 3 000 m |  |
Qu Yunxia (kiin.: 曲雲霞; pinyin: Qū Yúnxiá; s. 25. joulukuuta 1972 Dalian, Kiina) on kiinalainen entinen keskimatkojen juoksija. Hän on pitänyt hallussaan 1500 metrin juoksun Kiinan ja Aasian ennätystä 11. syyskuuta 1993 lähtien.
Qu voitti vuonna 1990 nuorten maailmanmestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän oli matkalla universiadeissa kolmas. Qu voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 olympiapronssia 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.57,08. 1993 hän sijoittui Bostonin maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kuudenneksi ja 4. huhtikuuta samana vuonna juoksi Tianjinissa maratonin aikaan 2.24.32 (matka kyseenalainen). Myöhemmin 1993 hän voitti Stuttgartin MM-kisoissa 3 000 metrin juoksun ajalla 8.28,71. 11. syyskuuta 1993 hän juoksi maailmanennätyksen 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.50,46 parantaen Tatjana Kazankinan 13 vuotta vanhaa ennätystä yli kahdella sekunnilla. Ennätyksen rikkoi vasta vuonna 2015 Genzebe Dibaba.
Qu on 163 senttimetriä pitkä ja hän painoi urheilu-uransa aikana 55 kilogrammaa.
Ennätykset

800 metrin juoksu: 1.56,24 (1993)
1 500 metrin juoksu: 3.50,46 (1993)
3 000 metrin juoksu: 8.12,18 (1993)
Maraton: 2.24.32 (1993)
Putsaari

Putsaari on Selkämerellä Uudenkaupungin saaristossa sijaitseva saari, jossa aikaisemmin oli myös samanniminen kylä. Uudenkaupungin keskustasta saareen on matkaa noin 13 kilometriä. Osa Putsaaresta kuuluu Selkämeren kansallispuistoon. Noin 0,4 km²:n laajuinen Putsaari on muodostunut useista pienemmistä kallioluodoista, jotka maankohoamisen johdosta ovat kuroutuneet yhteen. Saaressa on Kulju- ja Ruonanjärvi- nimiset järvet sekä useita pienempiä lampia. Putsaaren eteläisimmän osan Ramsion ja saaren pohjoisosan välissä on Salmi-niminen flada, joka on kuroutumassa irti merestä. Professori Sakari Hinnerin mukaan Putsaaren nimi on johdettu keskiaikaisesta kauppa-aluksesta ”bussa” tai ”butsa”.
Historiaa

Putsaari sijaitsi Tukholmasta Ahvenanmaan kautta Pohjanlahden rannikolle vuosisatojen ajan kulkeneen purjehdusreitin varrella. Saaressa oli lukuisia suojaisia ankkuripaikkoja, johon alukset usein matkoillaan poikkesivat. Avomeren puolella Putsaaren länsirannalla on säilynyt useita kummeleita ja kallioon hakattuja kompassiruusuja. Putsaari mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1411. Putsaaressa oli merenkulkijoiden ylläpitämä kirkko jo keskiajalla. Purjehtijoiden ohella sitä käyttivät myös Kalannin saaristolaiset. Nykyään sen paikalla on Putsaaren piilokirkoksi kutsuttu pieni puinen kappeli, joka on valmistunut ilmeisesti 1680-luvulla. Tarinan mukaan sen ovat rakentaneet Rauman fransiskaanikonventin munkit. Iikka Kronqvist tutki kappelia vuonna 1930 ja löysi merkkejä paikalla aikaisemmin sijainneesta suuremmasta rakennuksesta. Kappelin ympäristöä on käytetty myös hautausmaana. Kappeli on alun perin rakennettu Satamalahti-nimisen kapean lahden pohjukkaan. Se on kuitenkin vuosisatojen kuluessa maatunut umpeen ja kirkko on nykyään saaren sisäosassa.
Putsaaren sijainti oli purjelaivakaudella niin mainio, että vuonna 1802 ehdotettiin jopa Rauman ja Uudenkaupungin yhteisen tullikamarin perustamista saareen. Krimin sodan aikana Putsaareen rakennettiin optisen lennättimen lennätinasema, jota hoiti saarelle sijoitettu venäläinen varuskunta. 1900-luvun vaihteessa Suomen Kiviteollisuus perusti Putsaareen kivilouhoksen, jonka pääasiallinen tuote olivat katukivet. Työntekijät tulivat pääosin mantereelta. 1950-luvulle saakka jatkunut louhinta tuhosi saaren keskiosien maisemat ja jätti jälkeensä suuret jätekasat. Putsaaren kylä sijaitsi saaren itäosassa. Vuonna 1929 Putsaaressa vierailleen Edvin Luotosen mukaan tiheästi rakennetussa kylässä oli tuolloin neljä taloa ja lukuisia mäkitupalaisten asumuksia. Kalastuksen ohella väestö sai toimeentulonsa maanviljelystä ja karjanhoidosta. Uudenkaupungin maalaiskuntaan kuuluneessa Putsaaressa toimi myös kiertokoulu. Kivilouhosten sulkemisen jälkeen Putsaaren asutus hiipui ja nykyään kylässä on ainoastaan kesäasukkaita.
Kirjallisuutta

Liukkonen, Kaarina: ...Älä Putsaartaka unhot.. : saaristolaiskylän elämää Heli ja Kari Sammaliston kertomana.  Uusikaupunki:  Uudenkaupungin merihistoriallinen yhdistys, 2013.  ISBN 978-952-67563-3-2.
Kalastajia Putsaaren rannassa 1920- tai 1930-luvulla.
Presidents’ Trophy

Presidents’ Trophy
Presidents’ Trophy on jääkiekkoliiga NHL:n runkosarjassa eniten pisteitä saavuttaneelle joukkueelle annettava palkinto. Mikäli kahdella tai useammalla joukkueella on kauden päätyttyä yhtä paljon pisteitä, palkinto annetaan sille jolla on enemmän voittoja. Palkintoa jaettiin ensimmäisen kerran kaudella 1985–1986. Presidents’ Trophyn voittaja saa palkinnon lisäksi myös 350 000 dollarin suuruisen rahapalkinnon, joka jaetaan joukkueen ja sen pelaajien kesken. Vuosina 1937–1985 jaettiin samoilla kriteereillä Prince of Wales Trophy -nimistä palkintoa, jonka saa nykyisin itäisen konferenssin voittaja.
NHL:ssä voitosta on aina saanut kaksi pistettä sekä kaudesta 1999–2000 lähtien jatkoaikatappioista yhden pisteen.
Useimmin Presidents’ Trophyn ovat voittaneet Detroit Red Wings (6), Boston Bruins (4) sekä New York Rangers (4). Presidents’ Trophyn voittajista kuitenkin vain kahdeksan on voittanut samalla kaudella Stanley Cupin.
Presidents’ Trophy -voittajat

1986 –  Edmonton Oilers (119 pistettä)
1987 –  Edmonton Oilers (106 pistettä)1
1988 –  Calgary Flames (105 pistettä)
1989 –  Calgary Flames (117 pistettä)1
1990 –  Boston Bruins (101 pistettä)2
1991 –  Chicago Blackhawks (106 pistettä)3
1992 –  New York Rangers (105 pistettä)
1993 –  Pittsburgh Penguins (119 pistettä)
1994 –  New York Rangers (112 pistettä)1
1995 –  Detroit Red Wings (70 pistettä)2
1996 –  Detroit Red Wings (131 pistettä)
1997 –  Colorado Avalanche (107 pistettä)
1998 –  Dallas Stars (109 pistettä)
1999 –  Dallas Stars (114 pistettä)1
2000 –  St. Louis Blues (114 pistettä)3
2001 –  Colorado Avalanche (118 pistettä)1
2002 –  Detroit Red Wings (116 pistettä)1
2003 –  Ottawa Senators (113 pistettä)
2004 –  Detroit Red Wings (109 pistettä)
2005 – ei voittajaa työsulun vuoksi
2006 –  Detroit Red Wings (124 pistettä)3
2007 –  Buffalo Sabres (113 pistettä)
2008 –  Detroit Red Wings (115 pistettä)1
2009 –  San Jose Sharks (117 pistettä)3
2010 –  Washington Capitals (121 pistettä)3
2011 –  Vancouver Canucks (117 pistettä)2
2012 –  Vancouver Canucks (111 pistettä)3
2013 –  Chicago Blackhawks (77 pistettä)1
2014 –  Boston Bruins (117 pistettä)
2015 –  New York Rangers (113 pistettä)
2016 –  Washington Capitals (120 pistettä)
2017 –  Washington Capitals (118 pistettä)
2018 –  Nashville Predators (117 pistettä)
2019 –  Tampa Bay Lightning (128 pistettä)3
2020 –  Boston Bruins (100 pistettä)
2021 –  Colorado Avalanche (82 pistettä)
2022 –  Florida Panthers (122 pistettä)
2023 –  Boston Bruins (135 pistettä)3
2024 –  New York Rangers
1 Voitti Stanley Cupin

2 Hävisi Stanley Cupin finaalissa

3 Hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella
Aiheesta muualla

NHL.com
NHL:n palkinnot
Joukkuepalkinnot: Stanley Cup • Clarence S. Campbell Bowl • Prince of Wales Trophy • Presidents' Trophy • O'Brien Trophy
Henkilökohtaiset palkinnot: Art Ross Trophy • Bill Masterton Memorial Trophy • Calder Memorial Trophy • Conn Smythe Trophy • Frank J. Selke Trophy • Hart Memorial Trophy • Jack Adams Award • James Norris Memorial Trophy • King Clancy Memorial Trophy • Lady Byng Memorial Trophy • Lester Patrick Trophy • Mark Messier Leadership Award • Maurice ”Rocket” Richard Trophy • NHL Plus/Minus Award • Roger Crozier Saving Grace Award • Ted Lindsay Award • Vezina Trophy • William M. Jennings Trophy • NHL Foundation Player Award
Pyhän Yrjön risti (Venäjä)

Pyhän Yrjön risti 1. lk
Pyhän Yrjön risti on Venäjän korkea kunniamerkki, joka otettiin käyttöön 1807 asevoimien aliupseerien ja miehistön palkitsemiseen. Krimin sodan 1856 jälkeen kunniamerkki jaettiin neljään luokkaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 keisarilliseksi katsottu kunniamerkki lakkautettiin eikä se ollut käytössä Neuvostoliiton aikana, mutta se perustettiin uudelleen Venäjän presidentin päätöksellä vuonna 2000.
Yrjön nauha
Venäjällä Pyhän Yrjön rististä on tullut varsinkin vuosien 1812–1814 ”isänmaallisessa sodassa” Napoleonin armeijasta sekä vuosien 1941–1945 ”suuressa isänmaallisessa sodassa” kansallissosialistisesta Saksasta saavutettujen voittojen vertauskuva. Juuri jälkimmäisen sodan päättymiseksi vietettävän voitonpäivän yhteydessä kunniamerkin oranssimustaa Yrjön nauhaa – samanlainen nauha oli sodanaikaisessa neuvostoliittolaisessa Kunnian kunniamerkissä – käytetään pieninä näköisnauhoina vaatteissa ja julisteissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyhän Yrjön kunniamerkki
Pyhän Yrjön Miekka
Jakobiittikapina (1745–1746)

Charles Edward Stuart, Bonnie Prince Charlie.
Jakobiittikapina (1745–1746) pyrki nostamaan valtaan Charles Edward Stuartin pääasiassa skotlantilaisten jakobiittien tuella. Stuart piileskeli maanpaossa Italiassa ja Ranskassa. Häntä kutsuttiin "nuoremmaksi kruununtavoittelijaksi" (Young Pretender) erotukseksi isästään James Stuartista (Old Pretender). Vuonna 1744 joukko Skotlannin Ylämaan klaanipäälliköitä lähetti Charlesille viestin, että he tukisivat tätä, jos Charles saapuisi Ranskasta edes kolmentuhannen sotilaan kanssa.
Charles haali varat ja lähti kohti Skotlantia 22. kesäkuuta 1745 kahdella laivalla. Suurempi laiva, jossa oli 700 vapaaehtoista ja  varusteet, pakotettiin kääntymään takaisin. Charles laski maihin Ulko-Hebrideille, ja vaikka skotlantilaiset jakobiitit eivät olleet kovin innoissaan, Charles joukkoineen valtasi Perthin ja Edinburghin suhteellisen helposti.
Skotlannin valloitus olisi riittänyt Ylämaan miehille, mutta Charles himoitsi Englannin kruunua ja vaati joukkojaan jatkamaan etelään. Englannin jakobiitit olivat jo päättäneet olla liittymättä kapinaan. Charlesin joukot etenivät Carlisle'iin, Manchesteriin ja jopa Derby’iin asti.
Väsyneet jakobiitit lyötiin Cullodenin taistelussa 16. huhtikuuta 1746. Charles Stuart pakeni Ranskaan.