stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giovanni Messe
Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Messe komensi italialaisjoukkoja Italian-Kreikan sodan aikana. Vuonna 1941 hän komensi noin 62 000 sotilaan vahvuista armeijakuntaa, joka lähetettiin Itärintamalle Saksan avuksi. Italialaisjoukkojen talvivarusteet olivat huonoja ja kalusto vanhentunutta sekä epäluotettavaa; esimerkiksi italialaisten käyttämät panssarintorjuntatykit eivät tehonneet neuvostoliittolaisia T-34-panssarivaunuja vastaan. Messen johtamat joukot liitettiin huhtikuussa 1942 osaksi Italian 8. armeijaa, joka jäi muutamaa kuukausi myöhemmin romanialais-, unkarilais- ja saksalaisjoukkojen kanssa mottiin Stalingradin taistelussa. Italian joukot taistelivat urheasti Stalingradissa, esimerkiksi Nikolajevkan taistelussa. Italian joukot kärsivät kovia tappioita Neuvostoliitossa, ja lopulta jäljellä olevat joukot koottiin Ukrainaan, josta ne lähetettiin takaisin Italiaan.
Helmikuussa 1943 Messe siirrettiin komentamaan italialais-saksalaista panssariarmeijaa. Messe komensi Italian 1. armeijaa akselivaltojen vastahyökkäyksessä, joka hidasti liittoutuneiden etenemistä. Messe lähetti briteille viestin, jossa hän kertoi antautuvansa vain britannialaisille joukoille, koska ranskalaisten oli kerrottu kohtelevan sotavankeja epäinhimillisesti. Hieman myöhemmin Hans-Jürgen von Arnim ja hänen joukkonsa antautuivat briteille, mutta italialaiset eivät suostuneet antautumaan ja jatkoivat taistelemista. Italaisjoukot kärsivät taisteluissa kovia tappioita, kunnes Mussolini lähetti Messelle kirjeen 12. toukokuuta, jossa tämä ylensi hänet sotamarsalkaksi ja käski tätä lopettamaan taistelu. Seuraavana päivänä italialaisjoukot antautuivat ja Messe jäi sotavangiksi. Hänet vietiin Britanniaan kuulusteltavaksi. Vuonna 1943 Italia antautui, ja syyskuussa Messe komensi joukkoja, jotka taistelivat saksalaisia vastaan. Messe komensi liittoutuneiden puolella taistelleita italialaisjoukkoja vuoden 1945 toukokuuhun asti. Messe toimi sotamarsalkkana sodan jälkeen, kunnes jäi eläkkeelle 27. maaliskuuta 1947.
Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Messe kirjoitti kirjan kokemuksistaan Pohjois-Afrikan rintamalla. Vuonna 1953 hänet valittiin jäseneksi Italian senaattiin, jossa hän toimi vuoteen 1955 asti. Hän toimi kuolemaansa saakka Italian veteraaniyhdistyksen puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

http://digilander.libero.it/lacorsainfinita/guerra2/personaggi/messe.htm (italiaksi)
https://www.difesa.it/SMD_/CaSMD/CapiSMD/Pagine/Maresciallo_Giovanni_MESSE.aspx (italiaksi)
Moneta (täsmennyssivu)

Moneta voi viitata seuraaviin:
Moneta, Junon epiteetti
Nordic Moneta, pohjoismainen keräilyrahoja ja -mitaleita markkinoiva yritys
Ernesto Teodoro Moneta, italialainen toimittaja ja Nobelin rauhanpalkinnon saaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Moneta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Grand Hotel Europa

| Grand Hotel Europa |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ilja Leonard Pfeijffer
Kieli:  hollanti
Julkaistu:  2018
Suomennos
Suomentaja:  Sanna van Leeuwen
Kansitaiteilija:  Stephan Vanfleteren
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2021
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  597
ISBN:  978-951-24-1756-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Grand Hotel Europa on alankomaalaisen kirjailijan Ilja Leonard Pfeijfferin vuonna 2018 ilmestynyt romaani. Sen on suomentanut Sanna van Leeuwen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2021 Gummerus. Kirja oli Alankomaissa vuoden 2019 myydyin kirja.
Teoksen minä-kertoja, Italiaan muuttanut alankomaalainen kirjailija Ilja Leonard Pfeijffer on asettunut loistonsa menettäneeseen Grand Hotel Europaan kirjoittamaan kirjaa, jossa hän kertoo hotellista ja siellä asumisensa syistä. Kirja alkaa, kun hän saapuu taksilla hotelliin. Kirjoittamassaan kirjassa minä-kertoja kuvaa tutustumistaan taidehistorioitsija Clioon ja heidän suhdettaan. Euroopan disneylandistumisen kritiikin ohella kirjan yhtenä teemana on Caravaggion Maria Magdalenaa esittävän kadonneen maalauksen etsiminen. Clio ja minä-kertoja rakentavat teorioita maalauksen vaiheista ja sijainnista. Minä-kirjailijan on tarkoitus tehdä yhteistyötä alankomaalaisen elokuvaryhmän kanssa massaturismista, ja yhteistyön yhtenä projektina olisi kertojan aihetta käsittelevä kirja. Eri teemat ja aikatasot limittyvät toisiinsa.
Arviot

Jukka Koskelainen käsittelee teosta Kanava-lehden artikkelissaan. Hän ottaa sen rinnalle Thomas Mannin Taikavuoren, johon siinä on viitteitä. Molemmissa kirjan päähenkilö asettuu hotelliin, jossa hän tapaa kansainvälistä väkeä. Koskelainen sanoo, että Mannin romaani on kuitenkin moniääninen, kun taas Pfeijffer esittää purevaa kritiikkiä, jonka kautta hän Koskelaisen mukaan vahvistaa kirjan sanomaa, Euroopan rappiota.
Koskelainen huomauttaa että Pfeijffer pitää romaanin tyylissä analyysin ja kritiikin rinnalla karkean meiningin, joka estää kirjaa olemasta liian henkevä tai ylevä. Tätä karkeutta Kaj Kalin arvioissaan Helsingin Sanomissa näpäyttää: "– – keskiluokkaisen euroäijän panokuvaelmat sekä huvittavat että haukotuttavat".
Toisin kuin Koskelainen, Kalin suhtautuu teokseen nuivasti: "– – romaanin viihdyttävimmiksi ja jännittävimmiksi tarkoitetut ainekset ovat – – puuduttavia". Kritiikkinsä päätteeksi taidekriitikko Kalin antaa kirjalle armon, ja syynä on Damien Hirstin Venetsiassa esillä olleen (2017) Treasures from the Wreck of the Unbelievable -näyttelyspektaakkelin monisivuinen analyysi, joka Kalinin mukaan on "vaikuttava".
”Mistä kertoo yhä lisääntyvä massaturismi ja samaan aikaan yhä kasvava muukalaisviha?” on kysymys, joka Juha Drufva (Kansan Uutiset) toteaa yhdeksi kirjan peruskysymyksistä. Hän tiivistää näkemyksensä kirjasta sanoin: ”Grand Hotel Europa kuvaa ristiriitaisia aatteita ja elämäntapoja ennen ekokatastrofia.”
Oskari Onninen kirjoittaa Suomen Kuvalehdessä, että kirja on ”tarkoituksellisen äärieurooppalainen romaani”. Pfeijfferin näkemys on hänen mukaansa, että Eurooppa elää menneisyydessä ja menneisyydestä, jäljellä on ulkoilmamuseo, ja suurvallat kävelevät mantereen yli.
Kirjailija J. Pekka Mäkelä muistuttaa arviossaan, että Pfeijfferille Eurooppa on Keski-Eurooppa ja Välimeren vanha kulttuuripiiri, ja hän itse kokee tässä suhteessa kuuluvansa ”ulkoeurooppalaiseen nousukaskulttuuriin” ja voi siksi nyökytellä hyväksyvästi monille kirjan näkemyksille. Mutta hänkin kritisoi romaanin tarinaa, jonka räikeiksi vioiksi hän kokee lukuisat kliseiset seksikohtaukset ja henkilöhahmojen, etenkin naisten, kliseisyyden. Mäkelä on lukenut ”Vironniemen sanomista” (=Helsingin Sanomat) Kalinin kiitokset Damien Hirstin näyttelyn kuvauksesta mutta protestoi jyrkästi, ettei itse havainnut siinä erityistä nerokkuutta. Laivamiehenä Mäkelä huomauttaa teoksen suomentajaa Sanna Van Leeuwenia virheestä: ”'kaljuuna' ei ole mikään laivatyyppi, vaan tietyn aikakauden purjealusten rungon osa”, vaikka suomennos muuten noudattaakin sopivasti Pfeijfferin tyyliä.
Palkinnot

Trow-lukijapalkinto 2019
Gouden Boek 2020
Michu Meszaros

Michu Meszaros (1. lokakuuta 1939 Budapest – 13. kesäkuuta 2016) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänessä oli erikoista se, sillä hän oli 84 senttimetriä pitkä. Hän aloitti uransa sirkuksessa. Yhdysvalloissa hän näytteli muun muassa televisiosarjassa Alf.
Meszaros kuoli 76-vuotiaana 13. kesäkuuta 2016.
Aiheesta muualla

Michu Meszaros Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harmaatokko

| Harmaatokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Bathygobius
Laji::  fuscus
Kaksiosainen nimi
 Bathygobius fuscus  (Rüppell, 1830) 
Katso myös
   Harmaatokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaatokko (Bathygobius fuscus) on tokkojen heimoon kuuluva kala, joka elää meren pinnan tuntumassa. Eduard Rüppell kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1830.
Ulkonäkö ja koko

Harmaatokko on melko pienikokoinen, korkeintaan 15 senttimetrin mittainen kala. Harmaalla pohjalla on useita pieniä vaaleita täpliä. Oranssiset silmät ja suu ovat suhteellisen suuria.
Levinneisyys ja elinympäristö

Laji elää Afrikassa, Aasiassa ja Oseaniassa. Harmaatokon esiintyminen Havaijilla on kuitenkin kyseenalaista. Laji elää makeassa- murto- ja merivedessä, matalalla ja kivikkoisella pohjalla. Harmatokon uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Ravinto

Harmaatokko syö äyriäisiä, kaloja ja kasvillisuutta kuten leviä.
Aiheesta muualla

ITIS: Bathygobius fuscus (englanniksi)
Murole

Muroleen kirkko
Murole on kylä Ruoveden eteläosassa. Siellä sijaitsee Muroleen kanava.
Kylässä on 1932 valmistunut Muroleen kirkko ja nykyisin kylätalona toimiva koulu. Aikaisemmin kylässä oli myös kyläkauppa ja Ruoveden Osuuspankin sivukonttori. Koulun vieressä on tenniskenttä. Kylän yhteisiä asioita edistää Muroleen kylät ry.
Muroleen kylästä on Ruoveden keskustaan noin 25 kilometriä ja Tampereen keskustaan noin 50 kilometriä.
Giovanni Morini

| Giovanni Morini |
| --- | --- |
 Morini HC Luganon paidassa ottelussa Genève-Servette HC:tä vastaan syyskuussa 2015. Servetten paidassa Timothy Kast (vas.) ja Tim Traber (oik.).
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1995 (ikä 29) Como, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  HC Lugano
Sarja:  National League
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Giovanni Morini (s. 2. helmikuuta 1995 Como, Italia) on italialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin National Leaguen HC Luganossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Morini laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Morini pelasi kauden 2010–2011 Real Torino HC:n A-nuorissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Sveitsiin HC Luganon U17-junioreihin. Kauden 2012–2013 Morini vietti HC Chiasson A-nuorissa ja voitti koko Sveitsin toiseksi korkeimman A-juniorisarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 44+27=71. Kaudeksi 2013–2014 hän palasi HC Luganoon pelaamaan Sveitsin korkeinta A-juniorisarjaa, Elite Jr. A:ta. Kaudella 2014–2015 Morini nousi joukkueen kapteeniksi ja voitti Luganon sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 21+27=48. Hän jakoi koko sarjan pistepörssin toisen sijan EV Zugin Ueli Huberin ja Michael Hüglin kanssa.
Maaliskuussa 2015 Morini teki kaksivuotisen sopimuksen HC Luganon National League A -joukkueen kanssa. Hänellä on Sveitsissä luodun junioriuransa ansiosta Sveitsin pelaajalisenssi, jonka ansiosta Morini ei vie paikkaa joukkueen ulkomaalaiskiintiöstä. Hän teki NLA-debyyttinsä 16. lokakuuta 2015 vieraissa EV Zugia vastaan. Morini teki ottelussa myös ensimmäisen NLA-maalinsa. Hänen tulokaskautensa 2015–2016 toi kaikkiaan 30 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Morinin pudotuspelit lopulta keskeytyivät polvivamman vuoksi. Helmikuussa 2016 hänen sopimustaan Luganon kanssa pidennettiin kahdella vuodella kevääseen 2019 saakka.
Kaudella 2017–2018 Morini eteni Luganon kanssa aina National Leaguen finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei lopulta kuitenkin ZSC Lions otteluvoitoin 4–3. Marraskuussa 2018 hän teki Luganon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Morini edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän oli kahdella osumallaan joukkueensa paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa. Valmennus valitsi Morinin Italian turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015. Morini pelasi myös Pyeongchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa. Yhteensä hän on pelannut 36 A-maaottelua tehopistein 5+2=7.
Morini pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015. Ensimmäinen turnaus eteni IB-divisioonassa, jossa hän ylsi Italian sisäisen piste- ja maalipörssin jaettuun voittoon tehoilla 4+2=6. Italia voitti kultaa ja nousi seuraavaksi vuodeksi IA-divisioonaan, jolloin Morini toimi joukkueen kapteenina ja voitti Italian sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+5=7. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi ja Morinilla oli myös koko turnauksen paras aloitusprosentti (60,64 %).
Morini pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista molemmat turnaukset päättyivät pronssiin. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Italian kapteenina ja oli joukkueen paras pistemies tehoilla 2+2=4.
Muuta

Morinin kaksoisveli Paolo on pelannut myös jääkiekkoa.
Tilastot

Morini (vasemmalla) Euro Ice Hockey Challengen ottelussa Sloveniaa vastaan helmikuussa 2015.
Moll Davis

Moll Davis, Sir Peter Lelyn maalaus, noin vuodelta 1665.
Moll Davis, alkuperäiseltä nimeltään Mary Davis tai  Mary Davys (noin 1648 tai 1651 - 1708) oli englantilainen näyttelijä, laulaja, kurtisaani ja kuningas Kaarle II:n rakastajatar. Davisin elämästä tiedetään lähinnä Samuel Pepysin päiväkirjojen ansiosta. Niissä on kuitenkin paljon alatyylistää juoruilua Davisista ja muista kuninkaan rakastajattarista, joten kaikkea ei voi pitää totena.
Elämänvaiheita

Moll Davisin taustasta ei ole säilynyt varmaa tietoa. Hänen on sanottu olleen sepän tytär Wiltshirestä, mutta toisten tietojen mukaan hänen isänsä olisi ollut Thomas Howard, Berkshiren kolmas jaarli. Vuonna 1663 Moll Davis oli Dukes Theatren suosituimpia näyttelijöitä ja hän kohtasi kuningas Kaarle III:n luultavasti kesällä vuonna 1667.
Kuningas oli teatterissa marraskuussa 1667 ja Davisin kaunis lauluääni teki häneen vaikutuksen. Hän ryhtyi tekemään suunnitelmia jolla saisi Mollyn rakastajattarekseen. Hän vuokrasi talon hyvältä alueelta Suffolk Streetiltä ja tarjosi Mollylle tuohon aikaan huomattavaa vuotuista 200 punnan määrärahaa. Molly suostui ja hänestä tuli ensimmäinen aateliton kuninkaan rakastajatar. Kuninkaalla oli ollut tätä ennen vain satunnaisia kohtaamisia rahvaan naisten kanssa.
Tavallisen näyttelijättären kohottaminen kuninkaan rakastajattareksi oli puheenaihe ja skandaali. Kuningatar ei voinut uskoa miehensä alentuneen ottamaan rahvaan naisen rakastajattarekseen. Asema vaikutti myös Davisiin, joka alkoi käyttäytyä kuin olisi  maailman keskipiste. Hän lopetti vakituisen näyttelemisen, mutta harjoitti laulutaitoaan, tanssimistaan ja kitaran soittotaitoaan.
Moll Davisin esiintyminen hovissa toukokuussa 1668 aiheutti skandaalin. Hän antoi tanssiesityksen, joka oli kuningattaren mielestä niin törkeä, että hän poistui kesken esityksen. Kaarle III oli haltioissaan. Se mitä Davis ei saavuttanut perityllä asemallaan, keskustelukyvyillään ja älykkyydellään, hän saavutti kauneudellaan ja seksuaalisella energiallaan.
Davisin sai kuitenkin pian itselleen kilpailijan. Kuningas kiinnitti huomionsa näyttelijätär Nell Gwyniin. Davis päätti tehdä asialle jotain. Hän kutsui Gwynin kotiinsa teelle juuri ennen tärkeää esiintymistä teatterissa. Gwynin kakkuihin ja teehen oli uutettu ulostuslääkettä ja vatsavaivat estivät esiintymisen näytöksessä johon kuningas oli tulossa.
Kuninkaan ja Davisin suhde jatkui vielä muutaman vuoden ja alkoi arkipäiväistyä. Kuningas kiinnostui uusista naisista. Davis syventyi teatteriuraansa ja esiintyi myös hovissa. Pariskunnalle syntyi tytär Mary vuonna 1680. Kuningas tunnusti isyytensä ja tytär sai arvonimen Lady Mary Tudor. Tyttären synnyttyä kuningas hankki Davisille entistäkin suuremman asunnon.
Kuninkaan kuoltua Moll eleli tyttärensä kanssa kolme vuotta. Sen jälkeen hän solmi avioliiton vuonna 1686 muusikko John Paisiblen kanssa. Kun kuningas Jaakko II syöstin vallasta, seurasi pariskunta häntä Ranskaan. Vuonna 1693 pariskunta palasi Englantiin käymään oikeutta Kaarle II:n Davisille myöntämästä eläkkeestä. Pariskunta voitti oikeusjutun ja Paisible sai työpaikan hovimuusikkona. Davis kuoli Lontoossa vuonna 1708. Tyttärestä tuli myös näyttelijä.
Molla Mallory

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Molla Mallory |  Molla Mallory |  Molla Mallory |  |
Maa:   Norja
Naisten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | kaksinpeli |  |
Anna Margrethe ”Molla” Bjurstedt-Mallory (6. maaliskuuta 1884 Mosvik, Nord-Trøndelag, Norja – 22. marraskuuta 1959 Tukholma, Ruotsi) oli norjalainen tennispelaaja. Hän muutti vuonna 1914 Yhdysvaltoihin.
Mallory saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia kaksinpelissä. Hänet valittiin vuonna 1958 International Tennis Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Molla Mallory Wikimedia Commonsissa
Miika Nuutinen (jalkapallovalmentaja)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Seura
Seura:  TPS
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
2017-2019:  VJS (talenttivalmentaja)
2019-2021:  KäPa U17
2021-2023: Klubi 04
2024-:  TPS

suomalainen jalkapallovalmentajaMalline:SHORTDESC:suomalainen jalkapallovalmentaja
Miika Nuutinen (s. 7. toukokuuta 1992) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut vuodesta 2024 Ykkösliiga-joukkue TPS:n päävalmentajana. Aiemmin hän toimi Klubi 04:n päävalmentajana vuosina 2021-2023.
Nuutinen on työskennellyt jalkapallovalmentajana 17-vuotiaasta lähtien. Hän aloitti kasvattajaseuransa Tuusulan Palloseuran juniorijoukkueissa valmentaen samalla PK Keski-Uudenmaan joukkueita. Vuonna 2017 Nuutinen aloitti Vantaan Jalkapalloseurassa poikien talenttivalmentajana, josta hän siirtyi 2019 Käpylän Pallon U17-joukkueeseen.
Nuutinen työskentelee lisäksi Yle Urheilun jalkapalloasiantuntijana. Nuutinen on suorittanut UEFA A -valmentajalisenssin vuonna 2018. Hän on valmistunut vuonna 2015 Haaga-Helia-ammattikorkeakoulusta urheiluvalmentamisen ja -johtamisen kandidaattiohjelmasta.
Grand Hotel (elokuva)

| Grand Hotel |
| --- | --- |
 Greta Garbo ja John Barrymore elokuvan mainoskortissa
Ohjaaja:  Edmund Goulding
Käsikirjoittaja:  William A. Drake Béla Balázs
Perustuu:  Vicki Baumin romaaniin
Tuottaja:  Paul Bern Irving Thalberg
Säveltäjä:  Charles Maxwell
Kuvaaja:  William H. Daniels
Leikkaaja:  Blanche Sewell
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Pääosat:  Greta Garbo John Barrymore Joan Crawford Lionel Barrymore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  12. helmikuuta 1932 22. tammikuuta 1933
Kesto:  112 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grand Hotel (joskus myös suomenkielisellä nimellä Loistohotelli, engl. Grand Hotel) on Edmund Gouldingin ohjaama, vuonna 1932 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen art deco -elokuva, jota nykyään pidetään mainitun tyylin eräänlaisena klassikkona. Se voitti myös aikoinaan parhaan elokuvan Oscarin. Kaikki muut ”parhaat elokuvat” ovat voittaneet myös jonkin toisen Oscarin, mutta Grand Hotel on ainoa, joka on voittanut vain ja ainoastaan parhaan elokuvan Oscarin. Se ei saanut edes muita ehdokkuuksia.
Elokuva sijoittuu Grand Hotel -nimiseen berliiniläiseen hienoon ja kalliiseen hotelliin. Tämän hotellin mukaan elokuva myös on saanut nimensä. Elokuvan pääosia esittävät Greta Garbo, John Barrymore, Joan Crawford ja Lionel Barrymore. Garbo esittää parhaat aikansa jo elänyttä balleriina Grusinskajaa ja John Barrymore tämän rakastettua paronia, von Geigernia. Crawford taas näyttelee köyhää pikakirjoittajaa Flaemmchenia, joka myös ihastuu Barrymoren hahmoon. Johnin vanhempi veli Lionel esittää kuolemaisillaan olevaa miestä Kringeleinia, joka ystävystyy paronin ja Flaemmchenin kanssa. Myös Wallace Beeryllä ja Lewis Stonella on sivuroolit elokuvassa.
Elokuva on huomattava roolituksestaan: sen pääosissa nimittäin näytteli suuri joukko sen aikaisia tähtiä. Tämä oli vielä siihen aikaan hyvin epätavallista ja Grand Hotel onkin yksi ensimmäisistä niin sanotuista all-star-elokuvista. Elokuva muistetaan usein myös Greta Garbon kuuluisista vuorosanoista ”I want to be alone” (suom. ”Haluan olla yksin”). Se liitettiin vahvasti myös Garboon itseensä, sillä tämä oli luonteeltaan hyvin vetäytyvä. Repliikki valittiin AFI:n hienoimpien elokuvavuorosanojen listalle sijalle 30.
Vuonna 2007 Grand Hotel valittiin ”kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä” elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Elokuva on uudelleenfilmatisointu vuonna 1945 nimellä Ihmisiä hotellissa (Week-End at the Waldorf), tähtenä Ginger Rogers.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Greta Garbo  | … |  ballerina Grusinskaya   |
|  John Barrymore  | … |  paroni Felix von Geigern   |
|  Joan Crawford  | … |  pikakirjoittaja Flaemmchen   |
|  Lionel Barrymore  | … |  Otto Kringelein   |
|  Wallace Beery  | … |  Preysing   |
|  Lewis Stone  | … |  tohtori Otternschlag   |
|  Jean Hersholt  | … |  Senf   |
|  Robert McWade  | … |  Meierheim   |
|  Purnell Pratt  | … |  Zinnowitz   |
|  Ferdinand Gottschalk  | … |  Pimenov   |
|  Rafaela Ottiano  | … |  Suzette   |
|  Morgan Wallace  | … |  Chauffeur   |
|  Tully Marshall  | … |  Gerstenkorn   |
|  Frank Conroy  | … |  Rohna   |
|  Murray Kinnell  | … |  Schweimann   |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grand Hotel Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Grand Hotel Elonet.
Grand Hotel Filmsitessa
Grand Hotel Leffatykissä
Grand Hotel Allmoviessa
Murphy Troy

| Murphy Troy |
| --- | --- |
 Murphy Troy vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Murphy Edward Troy
Syntynyt: 31. toukokuuta 1989 (ikä 35) St. Louis, USA
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Lentopalloilija
Pituus:  202 cm
Paino:  99 kg
Nyk. joukkue:  Lokomotiv Novosibirsk
Sarja:  Venäjän Superliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2008–2011 2011–2013 2013–2014 2014–2016 2016–  :  USC Trojans Andreoli Latina Saint-Nazaire VBA Lotos Trefl Gdańsk Lokomotiv Novosibirsk 
Maajoukkueet
2011–:   Yhdysvallat
| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.miesten lentopallo. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> miesten lentopallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio 2016 | lentopallo |  |
Murphy Troy (s. 31. toukokuuta 1989 St. Louis) on yhdysvaltalainen lentopalloilija. Hän voitti joukkueensa kanssa olympiaprossia kesäolympialaisissa 2016. Seura tasolla hän edustaa vuodesta 2016 lähtien Venäjän Superliigassa pelaavaa Lokomotiv Novosibirskiä. Uransa hän aloitti Kaliforniassa, yliopisto joukkue USC Trojansissa.
Hannes Konno

Hannes Konno Helsingin suojelus­kunnan piiri­kapellimestarin univormussa vuonna 1937.
Johannes (Hannes) Konstantin Konno (1. tammikuuta 1892 Helsinki – 22. maaliskuuta 1942 Helsinki) oli virolaistaustainen suomalainen muusikko ja säveltäjä. Konno toimi alun perin sotilasmuusikkona. Hän perusti yhdessä veljensä Robertin kanssa Porvoossa toimineen Konnon Jazzorkesterin pohjalta vuonna 1927 Suomi Jazz Orkesterin, joka levytti vuonna 1928 menestykseksi nousseen foksin ”Puuseppä”.
Konno sävelsi useita kappaleita, joista tunnetuin on ”Ruusuja hopeamaljassa”. Sen levytti Eugen Malmstén jo vuonna 1937, mutta klassikoksi se nousi Erkki Junkkarisen vuoden 1975 version myötä. Muita Konnon kappaleita ovat muun muassa ”Arpiset haavat”, ”Pihapihlaja” ja suojeluskuntamarssi ”Jää hyvästi isänmaa”, jonka säveleen Knut Kangas sanoitti tunnetun työväenlaulun ”Taistojen tiellä”.
Sävellysten lisäksi Konno teki myös joitakin sanoituksia.
Hannes Konno käytti myös salanimiä H. Osmo ja H. Raine.
Hannes Konno ampui Porvoossa 18. marraskuuta 1931 makkaratehtailija J. Tervolaa haavoittaen häntä vakavasti. Teon syynä oli mustasukkaisuus sillä Tervola oli seurustellut Konnon vaimon kanssa.
Kirjallisuutta

Ketola, Kari (2022) Kapellimestarin tarina : paraatipuvussa ja kahleissa : Hannes Konno 1892–1942. Seinäjoki: Bookcover oy