stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Ichi-Go
Operaation kulku

Operaatiossa oli kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa japanilaiset valtasivat Pekingin ja Wuhanin välillä kulkevan Pinghan-rautatien. Jälkimmäisessä vaiheessa japanilaiset joukot eliminoivat Hunanin provinssiin sijoitetut yhdysvaltalaiset joukot ja valtasivat lähellä japanilaisten hallitsemaan Indokiinan rajaa sijainneen Liuzhoun kaupungin. Operaatioon osallistui 17 divisioonaa, 400 000 sotilasta, 12 000 ajoneuvoa ja 70 000 hevosta. Operaatio oli Toisen Kiinan–Japanin sodan suurin maaoperaatio.
Operaatio Kogoon osallistui 390 000 kiinalaista sotilasta kenraali Tang Enbon johdolla. Joukot sijoitettiin puolustamaan strategisesti tärkeää Luoyangin kaupunkia. Japanilaisten 3. panssaridivisioona ylitti Keltaisenjoen huhtikuun lopulla ja kukisti Xuchangin lähelle sijoitetut kiinalaisjoukot. Tämän jälkeen divisioona piiritti Luoyangin, jota puolusti kolme kiinalaista divisioonaa. 3. panssaridivisioona aloitti hyökkäyksen Luoyangiin 13. toukokuuta ja valloitti sen 25. toukokuuta.
Operaation toinen vaihe alkoi toukokuussa ensimmäisen vaiheen menestyksen jälkeen. Japanilaiset joukot etenivät etelään ja valtasivat Changsha, Hengyangin, Guilinin ja Liuzhoun. Joulukuussa 1944 japanilaiset saavuttivat Ranskan Indokiinan ja samalla operaation tavoitteet. Operaatiolla oli kuitenkin vain pieni merkitys, sillä yhdysvaltalaiset joukot siirtyivät kauemmas sisämaahan ja uhkasivat rannikolla sijainneita tukikohtia. Yhdysvaltain 14. ilmavoimat häiritsi Pekingin ja Liuzhoun välisen rautatien liikennettä, ja japanilaiset jatkoivat Yhdysvaltain lentokenttien pommituksia kevääseen 1945 saakka.
Myös XX Bomber Command, joka käytti strategisia B-29-pommikoneita hyökkäyksissään Japania vastaan Operaatio Matterhornissa, joutui siirtymään sisämaahan, mutta vuoden 1945 alussa se siirtyi uusiin tukikohtiin Mariaaneilla. Tämä teki tyhjäksi japanilaisten operaatio Ichi-Gon avulla hankkiman vähäisen puolustuksen.
Lopputulos

Kenraali Joseph Stilwell ei onnistunut säilyttämään rannikolla sijainneita lentokenttiä Yhdysvaltain hallussa, ja hän menetti kiinalaisten komentajan Tšiang Kai-šekin luottamuksen. Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt kutsui hänet takaisin Yhdysvaltoihin lokakuussa 1944. Hänet korvasi kenraalimajuri Albert Wedemeyer.
Täysin toisenlainen tulkinta tapahtumista on, että kenraali Stilwell, joka painosti kiinalaisjoukkoja diplomaattisesti, Kiinan kommunistisen puolueen kautta, osallistumaan aktiivisemmin taisteluihin. Hän oli saanut kiinalaiset komentajat hyväksymään ajatuksen toiminnasta yhdysvaltalaisen komentajan johdolla. Tšiang Kai-šek kuitenkin katsoi Stilwellin ohittaneen hänet, ja sai Rooseveltin kutsumaan Stilwellin takaisin Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltalaisjoukkojen tappio yhdessä Yhdysvalloissa vallinneen julkisen mielipiteen kanssa johti siihen, että Yhdysvallat ei enää uskonut kiinalaisten joukkojen kykyyn taistella japanilaisia vastaan, ja Kiinan–Burman–Intian rintama menetti merkitystään. Yhdysvallat keskitti kaikki joukkonsa Tyynenmeren saaria pitkin etenevään hyökkäykseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Ichi-Go
Käännös suomeksi
Pagofagia

Pagofagia on pica-oireyhtymän muoto, jossa henkilö on mieltynyt syömään jäätä, jäisiä juomia tai lunta.
Pica-oireyhtymä liitetään usein ravintoaineiden, kuten raudan, puutteeseen. Maaperän kanssa kosketuksissa ollut kova vesi sisältää korkeita määriä mineraalisuoloja, kuten kalsiumia ja magnesiumia. Pagofagiaan voi liittyä myös kyseisten ravintoaneiden puutosta.
Oğuzin piirikunta

Oğuzin piiri Azerbaidžanin kartalla.
Oğuzin piirikunta (azer. Oğuz rayonu, ven. Огузский район, Oguzski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1216 neliökilometriä. Asukkaita on 40 500 henkeä (vuonna 2010).
Oğuzin piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, idässä Qəbələn, etelässä Ağdaşin ja lännessä Şəkin piirikuntiin.
Piirin keskus on Oğuzin kaupunki (vuoteen 1991 saakka Vartaşen). Lisäksi siihen kuuluu 30 maalaiskuntaa. Kyliä on yhteensä 31. Kaupunkiväestön osuus on 17,2 % (vuonna 2010).
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 85,1 % on azereja, 12,0 % lezgejä ja 2,0 % turkkilaisia. Lisäksi on muun muassa udeja ja juutalaisia. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (12,1 % vuonna 1959).
Oğuzin kautta kulkee Qaraməryəmin ja Balakənin välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Paikallislehtenä ilmestyy Oğuz Yurdu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oğuzin piirin sivusto (azeriksi)
Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit
| --- | --- |
Piirikunnat:  Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək* • Şəki • Şəmkir • Şərur* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab
Kaupungit:  Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax
Tähdellä * merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Oğuz

| Oğuz |
| --- | --- |

 Oğuz
 Koordinaatit: 41°4′15″N, 47°27′30″E 
Valtio:   Azerbaidžan
Piiri:  Oğuz
Kaupungiksi:  1968
Väkiluku (2010):  7 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oğuz (ven. Огуз, Oguz; vuoteen 1991 saakka Vartaşen, ven. Варташе́н, Vartašen) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kaukasuksen pääjonon etelärinteen juurella 268 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Oğuzin piirin keskus. Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Paikkakunta on saanut alkunsa Vartaşenin kylästä ja myöhemmin taajamasta, joka sai kaupunginoikeudet vuonna 1968. Vuoristo-Karabahin sotaan saakka siellä asui huomattava armenialaisista ja udeista muodostunut kristitty yhteisö. Nykyään suurin osa asukkaista on azereja, vuoristojuutalaisia ja lezgejä. Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1906 rakennettu synagoga ja vaatimattomamman näköinen moskeija.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
Tourism Portal of Azerbaidzhan: Oghuz city[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Paglia

Paglia on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Camille Paglia (s. 1947), yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja
Ricardo Pedro Paglia (s. 1937), brasilialainen roomalaiskatolinen piispa
Vincenzo Paglia (s. 1945), italialainen roomalaiskatolinen piispa.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pacs-sopimus

Pacs-sopimus (lyhenne sanoista Pacte civil de solidarité, "siviilisopimus solidaarisuudesta") on Ranskassa käytössä oleva rekisteröidyn parisuhteen tyyppinen mutta sitovampi parisuhde, joka virallistetaan kaupunginosan maistraatissa. Se oli alkujaan tarkoitettu käytettäväksi homosuhteiden virallistamiseen, mutta siitä on tullut suosittu myös heterojen keskuudessa avioliittoa kevyempänä parisuhteena. Pacs-sopimuksen tehneillä on yhteisverotus, mutta perimysoikeutta ei ole. Se ei oikeuta puolison oleskelulupaan, eivätkä pariskunnat voi adoptoida eivätkä pääse hedelmöityshoitoon pariskuntana. Erotilanteessa kumpikin säilyttää oman omaisuutensa.
Oliver Cromwell

| Oliver Cromwell |
| --- | --- |
 Samuel Cooperin muotokuva Oliver Cromwellista vuodelta 1656.
Lordiprotektori
 16. joulukuuta 1653 – 3. syyskuuta 1658  
Edeltäjä:  Kaarle I (Englannin kuninkaana)
Seuraaja:  Richard Cromwell
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1599 Huntingdon, Englanti
Kuollut: 3. syyskuuta 1658 (59 vuotta) Lontoo, Englanti
Arvonimi: Hänen korkeutensa
Puoliso:  Elizabeth Bourchier
Tiedot
Uskonto:  puritaani (independentti)
 Nimikirjoitus
Oliver Cromwell (25. huhtikuuta 1599 – 3. syyskuuta 1658) oli englantilainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Uskonnoltaan hän oli puritaani. Kukistettuaan Kaarle I:n Englannin sisällissodassa Cromwell toimi Englannin, Irlannin ja Skotlannin yksinvaltaisena hallitsijana, lordiprotektorina, vuodesta 1653 kuolemaansa asti.
Nuoruus

Cromwell syntyi Huntingdonissa, Cambridgeshiressa. Hän opiskeli Cambridgen Sidney Sussex Collegessa, joka oli vastikään perustettu, vahvasti puritaaninen korkeakoulu. Hän ei kuitenkaan koskaan valmistunut, luultavasti isänsä kuoleman takia. Sosiaaliselta taustaltaan Cromwell kuului alempaan aateliin, mutta hän putosi hetkellisesti lähelle talonpoikaisluokkaa ja toimi vuokraviljelijänä 1630-luvulla, kunnes hän peri enonsa omaisuuden ja nousi uudelleen korkeampaan asemaan.
Sisällissota ja valtakausi

Kuningas Kaarle I hallitsi Englantia yksinvaltaisesti. Kuninkaan ja parlamentin välit kiristyivät 1640-luvulla niin, että osapuolet alkoivat koota aseistusta toisiaan vastaan. Cromwell oli alun perin parlamenttiedustaja, joka kokosi sisällissodan alussa rautakylki-joukot, jotka muodostivat perustan sisällissodassa ratkaisevassa roolissa olleelle ”uuden mallin armeijalle” (New Model Army). Kaarle I menetti valtansa lopullisesti 1648 ja seuraavana vuonna niin sanottu tynkäparlamentti lakkautti monarkian. Vuonna 1649 Cromwell johti menestyksekkään sotaretken Irlantiin estääkseen Kaarle I:n valtaa tavoitellutta poikaa Kaarle II:sta saamasta siellä jalansijaa. Irlannin vastarinta murskattiin säälimättömästi ja Droghedassa ja Wexfordissa tehtiin joukkomurhat. Irlanti jaettiin lahjamaina Cromwellin sotapäälliköille ja sotilaille ja iirinkielinen kantaväestö ajettiin Connaughtiin (to Hell or Connaught). Kaarle II asettui ensin Skotlantiin ja tunkeutui sitten Englantiin, jossa hänen joukkonsa murskattiin ja hän pakeni Ranskaan.
Cromwellista oli tullut 1650 armeijan komentaja, ja kaikki sotilaallinen valta oli hänellä. Vaikka hän oli puolustanut parlamenttia kuningasta vastaan, hän ajautui sen kanssa ristiriitoihin. Joulukuussa 1653 Cromwell hajotti parlamentin ja nimitti tilalle oman hallituksensa, joka nimitti Cromwellin protektoriksi. Käytännössä Cromwell hallitsi tästä lähtien sotilasdiktaattorina. Cromwellin diktatuuri oli selvimmillään vuosina 1655–1656, kun hän hallitsi ilman parlamenttia suorin sotilasvoimin estääkseen rojalistiset salaliitot.
Cromwell hallitsi kuolemaansa 1658 saakka diktaattorina. Hänen poikansa Richard Cromwell peri isänsä aseman, mutta ei pystynyt säilyttämään sitä. Parlamentti kutsui syrjäytetyn vallantavoittelija Kaarle II:n takaisin, ja tämä toteutti Englannin restauraation. Cromwell haudattiin Lontoon Westminster Abbeyhin, mutta Kaarle II kaivatutti hänet ylös. Cromwell tuomittiin maanpetturuudesta ja ruumis mestattiin. Rautoihin laitettu ruumis katosi aikojen saatossa, mutta hänen irrotettu kallonsa vaelsi keräilijöiden ja museoiden kokoelmissa kolmensadan vuoden ajan, kunnes se lopulta 1960 haudattiin Cambridgen yliopiston alueelle.
Saavutukset ja arviot

Cromwellin kaudella Englanti valtasi Jamaikan Espanjalta ja voitti Alankomaat ensimmäisessä Englannin–Hollannin sodassa. Cromwellin aikana Englannin ulkopoliittinen voima kasvoi yleisesti.
Cromwellin luonnetta ja hallituskautta on vaikea kuvata yksiselitteisesti. Eräät painottavat hänen uskonnollista ja muuta suvaitsevaisuuttaan (muun muassa juutalaisten sallittiin palata maahan ensimmäistä kertaa Edvard I:n karkotettua heidät vuonna 1290) ja edistysmielisyyttään, jota ei aikakauden yhteiskunnassa kuitenkaan ehdottomasti arvostettu. Toisaalta on pantu merkille hänen häikäilemätön vallanhalunsa ja raa’at joukkomurhat Irlannin sotaretkellä, jotka ovat osaltaan vaikuttaneet Englannin ja Irlannin kahdenvälisiin suhteisiin ja käsityksiin toisistaan.
Cromwellin arvo on edelleen kiistanalainen. Valistusaikana Cromwellia pidettiin häikäilemättömänä diktaattorina, joka käytti uskonnollisia syitä vain verukkeena vallan tavoitteluun. Vasta 1800-luvun puolimaissa historiantutkija Thomas Carlyle avarsi arviota Cromwellia ymmärtävään suuntaan. Carlyle korosti Cromwellin hallinneen kansan parhaaksi. Myös kuningasmieliset tutkijat myöntävät, että Cromwell oli terävänäköinen, jalomielinen ja lujatahtoinen johtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oliver Cromwell Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarle I (Englannin kuninkaana) | Englannin lordiprotektori 1653–1658 | Seuraaja: Richard Cromwell |
Oliver Cromwellin patsas Westminsterin palatsin kupeessa.
Ole aina luonani

| Ole aina luonani> Foxfire |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joseph Pevney
Käsikirjoittaja:  Ketti Frings
Perustuu:  Anya Setonin romaaniin Foxfire (1951)
Tuottaja:  Aaron Rosenberg
Säveltäjä:  Frank Skinner
Kuvaaja:  William H. Daniels
Leikkaaja:  Ted J. Kent
Tuotantosuunnittelija:  Robert Clatworthy
Pääosat:  Jane Russell Jeff Chandler
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal International Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   13. heinäkuuta 1955 New York City, New York  5. elokuuta 1955
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ole aina luonani (engl. Foxfire) on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut Joseph Pevneyn ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, johon sekoittuu myös komedian, toiminnan ja westernin aineksia. Elokuvan pääosissa ovat Jane Russell ja Jeff Chandler. Elokuva perustuu Anya Setonin romaaniin Foxfire (1951), jonka pohjalta Ketti Frings laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Aaron Rosenberg. Ole aina luonani -elokuvassa Jeff Chandler laulaa teemalaulun, jonka hän sanoitti Henry Mancinin kanssa. Universal International Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jane Russell  | … |  Amanda Lawrence Dartland   |
|  Jeff Chandler  | … |  Jonathan ”Dart” Dartland   |
|  Dan Duryea  | … |  tohtori Hugh Slater   |
|  Mara Corday  | … |  Maria Conchera   |
|  Barton MacLane  | … |  herra Jim Mablett   |
|  Frieda Inescort  | … |  rouva Lawrence   |
|  Celia Lovsky  | … |  prinsessa Saba Dartland   |
|  Eddy Waller  | … |  vanha Larky   |
|  Robert F. Simon  | … |  Ernest Tyson   |
|  Charlotte Wynters  | … |  rouva Mablett   |
|  Robert Bice  | … |  Walt Whitman   |
|  Arthur Space  | … |  herra Foley   |
|  Lisabith Fielding  | … |  rouva Foley   |
|  Phil Chambers  | … |  herra Riley   |
|  Mary Carroll  | … |  rouva Riley   |
|  Guy Wilkerson  | … |  herra Barton   |
|  Lillian Bronson  | … |  rouva Potter   |
|  Vici Raaf  | … |  Cleo   |
|  Grace Lenard  | … |  Rose   |
Tuotanto

Heinäkuussa 1953 June Allyson oli alun perin kiinnitettynä naispääosaan The Hollywood Reporterin mukaan. Ole aina luonani -elokuvan kuvaukset alkoivat 27. heinäkuuta 1954. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Arizonan Kingmanin kaupungissa ja Oatmanin kunnassa sekä Kalifornian Apple Valleyn kunnassa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen syyskuun alussa 1954. Ole aina luonani on elokuvan historiassa merkittävä, koska elokuva oli viimeinen Technicolorin 3-komponenttijärjestelmäkameralla kuvattu yhdysvaltalainen elokuva.
Julkaisu ja vastaanotto

Ole aina luonani sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 13. heinäkuuta 1955. Los Angelesin ensi-ilta oli 29. heinäkuuta 1955. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 5. elokuuta 1955. Ole aina luonani tuotti ilmestymisvuonnaan Yhdysvalloissa 1,9 miljoonaa dollaria.
Ole aina luonani -elokuvaa oltiin esittämässä matkustaja-alus SS Andrea Dorian elokuvateatterissa juuri silloin, kun moottorilaiva M/S Stockholm törmäsi kohtalokkain seurauksin Andrea Doriaan illalla 25. heinäkuuta 1956.
Aiheesta muualla

Ole aina luonani Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ole aina luonani Elonet.
Ole aina luonani AllMoviessa. (englanniksi)
Ole aina luonani TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Oļegs Sorokins

| Oļegs Sorokins> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. tammikuuta 1974 (ikä 50) Riika
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Soro
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–
Aik. seurat:  HK Pardaugava Riga-2 (LAT) HK Pardaugava Riga (RUS) Hokeja Centrs Riga (LAT) Quad City Mallards (UHL) Jacksonville Lizard Kings (ECHL) Utica Blizzard (UHL) Roanoke Express (ECHL) Juniors Riga (EEHL) Kokkolan Hermes (I-divisioona) Vaasan Sport (I-divisioona) HC Slovan Bratislava (SVK) Molot-Prikamje Perm (RSL) HK Riga 2000 (EEHL, LAT, BLR) Porin Ässät (SM-liiga) EHC Linz (AUT) Södertälje SK (Allsvenskan) Metallurg Novokuznetsk (RSL) Fribourg-Gottéron (NLA) Frederikshavn White Hawks (DEN) Dinamo Riika (KHL) SSI Vipiteno (Serie B) SMScredit.lv (LAT) HK Sary-Arka Karaganda (KAZ) HK MOGO (LAT)
Oļegs ”Soro” Sorokins (s. 4. tammikuuta 1974 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Sorokins aloitti ammattilaisuransa HK Pardaugava Rigassa. Suomessa hän on pelannut täysiä kausia Kokkolan Hermeksessä, Vaasan Sportissa ja Porin Ässissä. Sorokins on edustanut Latviaa jääkiekon MM-kilpailuissa A-sarjassa seitsemästi ja olympialaisissa kerran.
Sorokins lopetti aktiiviuransa keväällä 2013 Latvian liigassa pelaavan SMScredit.lv -joukkueen riveissä. Seuraavan vuoden hän piti vapaata jääkiekon parista mutta palasi kaudella 2014–2015 HK MOGO:n pelaajavalmentajana. 2014–2015 hän toimi MOGO:n apuvalmentajana ja pelasi sen ohella 20 ottelua. 2015–2016 kaudella hän nousi joukkueen päävalmentajaksi, mutta pelasi sen ohella kolmessa ottelussa. Hän toimi myös oman toimen ohella Latvian 2. tasolla pelaavan Venta 2002 -joukkueen apuvalmentajana. Kaudella 2016–2017 hän toimi myös MOGO:n päävalmentajan toimen ohella Ventan apuvalmentajana ja pelasi kaksi runkosarjan ottelua ja kolme playoff-ottelua Ventan riveissä.
2017–2018-kaudella Sorokins jatkaa HK MOGO:n päävalmentajana ja valmentaa sen ohessa HK Akon ja Venta2002:n alle 18-vuotiaiden joukkueita sekä Latvian alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta.
Aiheesta muualla

Oļegs Sorokins Eurohockey.com. (englanniksi)
Olli Helander

Olli Heikki (Olof Henrik) Helander eli Veten-Olli (21. huhtikuuta 1801 Juurikoski, Ylivieska – 17. toukokuuta 1886 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri. Olli Helander, hänen veljensä Leander ja poikansa Klaes, Leonard ja Eliel tunnettiin taitavina messinkivalureina. He harjoittivat messinkivalua Kalajoella ja Oulussa 1820-luvulta 1880-luvulle saakka. Helanderit toimivat myös kello-, kulta- ja hopeaseppinä.
Helander muutti Kalajoelle Ylivieskasta 21-vuotiaana tullessaan kotivävyksi Aksilan taloon Käännänkylän Vetenojalle. Helander toimi päätoimisesti maanviljelijänä, mutta hän hallitsi myös messinginvalajan, kellosepän, kulta- ja hopeasepän, vaunu- ja puusepän sekä sorvarin ammatit.
Leander Tilvis

Olli Helanderin nuorempi veli Leander Heikinpoika Helander eli Tilvis (1812–1874) muutti hänkin Kalajoelle ja asui aluksi veljensä luona Aksilan talossa kunnes osti 1840 Kalajoelta Tilviksen talon. Hän oli messinkivaluri kuten veljensäkin ja hallitsi myös kulta- ja kellosepän työt. Veljeksillä oli omat valimonsa Aksilan ja Tilviksen talojen yhteydessä mutta he tekivät yhteistyössä kaikki suurimmat valutyöt. Olli Helander valmisti muun muassa keisari Aleksanteri II:lle lahjoitetun ns. keisarinpuukon koristeheloitukset. Vuonna 1859 Helanderit toimittivat Helsinkiin silloiseen keisarilliseen palatsiin (nykyinen Presidentinlinna) neljä 9-haaraista messinkikynttelikköä, neljä pöytäkelloa ja kaksi seinäkelloa.
Oppipojat

Helanderit kävivät myymässä valutuotteitaan pari kertaa vuodessa jopa kuukauden kestäneillä myyntimatkoilla jotka suuntautuivat muun muassa Turkuun, Helsinkiin, Porvooseen, Viipuriin, Pietariin, Kuopioon ja Tornioon. He tekivät tilaustöinä kirkkoihin kynttilänjalkoja ja kattokruunuja, metalliosia purjelaivoihin, kirkonkelloja, kelloja, puukkoja, mortteleita, ovenkahvoja, lusikoita, valjaiden messinkiosia ym. taloudessa tarvittuja metalliesineitä. Helanderien valutyöt lisääntyivät 1850-luvulla ja he ottivat monia kalajokisia nuorukaisia oppipojiksi pajoihinsa. Näitä oppipoikia joista monet perustivat myöhemmin oman yrityksensä olivat muun muassa Juhani Friis (Pohjanpalo), Jaakko Merenoja, A. F. Westman, Efraim Tilvis ja Fredrik Haapasaari.
Maanviljelijä Jaakko Merenoja (1825-1912) toimi kunnallispolitiikassa ja oli valtiopäivämiehenä. Hän oli naimisissa Olli Helanderin tyttären kanssa ja valmisti Kalajoen kirkolla messingistä kynttilänjalkoja, ja –kruunuja, huhmareita ja aisakelloja. Kalajoen lukkarin pojat, Juhani ja Tuomas Friis olivat oppipoikina Leander Helanderin verstaalla ja he perustivat sitten 1885 Veljekset Friis nimisen metallialan yrityksen joka toimi ensin Kalajoella ja sitten Kokkolan Ykspihlajassa. Olli Helanderin oppipojista Efraim Tilvis oli myöhemmin tunnettu kupariseppä ja messinkivaluri Raahessa. Fredrik Haapasaari puolestaan harjoitti puukkojen valmistusta Kalajoen Ylikäännän kylässä.
Olli Helander oli mukana säätyvaltiopäivillä 1867 talonpoikaissäädyn edustajana Saloisten tuomiokunnasta.
Olli Helanderin perhe

Olli Helander oli naimisissa Maria Akselintytär Vetenojan kanssa. Heidän poikansa olivat myös tunnettuja messinginvalajia:
Klaes Engelbrecht Helander (7. marraskuuta 1828 Kalajoki – 1909 Oulu ) ei ollut kiinnostunut koulunkäynnistä, mutta hän innostui messinginvalutöistä jo 15-vuotiaana käytyään talon rengin kanssa markkinamatkalla Torniossa myymässä kynttilänjalkoja. Klaes kävi opiskelemassa metallitöitä 1847 Fiskarsin konepajalla ja 1852 Lyypekissä. Hän harjoitti valurin ammattia aluksi Kalajoella ja sitten vuodesta 1861 omassa valimossa Oulussa Myllytullin alueella. Oulussa harjoitettiin tähän aikaan vilkasta purjelaivojen rakentamista ja Helanderin valimossa valmistettiin laivoissa tarvittavia metalliosia. Näiden lisäksi valimossa valettiin vuoteen 1882 mennessä yhteensä 30 kirkonkelloa muun muassa Simoon ja Kemijärvelle. Valimossa otettiin 1873 käyttöön myös höyrykone. Kun purjelaivojen rakentaminen Oulussa päättyi 1880-luvulla ja halvemmat tehdasvalmisteiset metallituotteet alkoivat tulla markkinoille Klaes Helander päätti luopua valimostaan ja myi sen 1882 oppipojalleen Juho Mustoselle. Klaes Helander toimi sitten sekatavarakauppiaana Oulussa.
Joakim Leonard Helander (20. heinäkuuta 1831 Kalajoki – 1887 Kalajoki ) oli perustanut messinkivalimon Ouluun ja 1860 mutta hän ei viihtynyt pitkään Oulussa vaan myi valimonsa jo seuraavana vuonna Klaes-veljelleen ja palasi Kalajoelle. Täällä hän sitten jatkoi valutöitä Aksilan verstaalla.
Evert Eliel (Eeli) Helander (1844–1904) kävi koulua Vaasassa. Myös hän harjoitti messinkivalurin ammattia mutta ei ollut niin tunnettu kuin isänsä ja veljensä.
Olli Helanderin tytär Josefiina Amaalia Helander (1834–1914) oli naimisissa kalajokisen kauppiaan ja sahanomistajan Antti Santaholman kanssa.