stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lahden Autokori

| Lahden Autokori |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1945
Lakkautettu:  2013
Toimitusjohtaja:  Hannu Salo
Kotipaikka:  Lahti
Henkilöstö:  200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lahden Autokorin Villähteen tehtaan vanhaa osaa
HKL-Bussiliikenteen ja Veolia Transportin Scala-busseja Helsingin Rautatientorilla kesällä 2004
Pohjolan Liikenteen Lahti Eagle-bussi 1990-luvun alusta
Lahden Autokori Oy (vuoteen 1956 Lahden Autokori O/Y) oli vuonna 1945 perustettu suomalainen linja-autojen korivalmistaja. Yritys ajautui konkurssiin syyskuussa 2013.
Yhtiöllä oli kaksi tehdasta, molemmat Suomessa.
Vanhempi koritehdas sijaitsi Villähteellä Nastolassa. Uudempi, vuoden 2007 keväällä valmistunut pikavuoro- ja turistibusseja valmistava tehdas sijaitsee Lahdessa. Yhtiö työllisti ennen konkurssia noin 200 henkilöä. Vanhempaa tehdasta oltiin ajamassa alas vuoden 2013 alussa ja kun siellä työn alla olleet Jokeri-autot valmistuivat, tehtaan toiminta lakkautettiin. lähde?
Historia

Lahden Autokorin perustamiskokous pidettiin Lahdessa 11. huhtikuuta 1945 ja uusi yritys merkittiin kauppa- ja teollisuusministeriön yhtiörekisteriin 7. kesäkuuta samana vuonna. Maaliskuussa 1946 yhtiö muutti Nastolan Villähteelle, jonne oli valmistunut pienehkö tehdashalli. Työntekijöitä oli alkuvaiheessa 20–30 ja toiminta oli pääasiassa sodissa vaurioituneiden autojen korjausta. Tarvike- ja raaka-ainepulan helpottaessa päästiin vähitellen keskittymään uusien autojen rakentamiseen.
Toiminnan alkuaikoina yhtiö rakensi linja-autojen korit puurunkoisina, ja tuotantoon kuuluivat myös kuorma-autojen ohjaamot sekä myymäläautot. Vuonna 1956 Lahden Autokori oli keskisuuri korinrakentaja ja valmisti 37 uutta koria, kun alan suurimmat Ajokki ja turkulainen Autokori ylsivät sataan koriin ja ylikin. 1960-luvun alusta lähtien yritys keskittyi yksinomaan linja-auton korien valmistukseen. Siihen mennessä oli tehty yli 2 000 kuorma-auton ohjaamoa.
Ensimmäinen alumiinirakenteinen linja-auton kori valmistui vuonna 1967, ja tämä Scanian alustalle rakennettu ja aktiiviaikansa Lahden Liikenne Oy:n (nykyisin osa Koiviston Auto -yhtymää) käytössä ollut auto on kunnostettu museoautoksi. Alumiinikorien rinnalla tehtiin puurunkoisia koreja vuoteen 1973 saakka. Vuonna 1971 valmistui tehtaan siihen saakka suurin laajennus, minkä ansiosta uusien korien vuosituotanto nousi yli sadan kappaleen. Vuonna 1973 saavutettiin siihenastinen tuotantoennätys, 119 uutta koria. Vuonna 1978 Lahden Autokorin liikevaihto oli 11 miljoonaa markkaa ja yhtiössä työskenteli 110 henkilöä. Lahden Autokorin 2000:s alumiinikori, joka oli mallia Lahti 400, valmistui tammikuussa 1995 ja Scania K113 -alustalle tehdyn auton tilasi Pohjolan Liikenne.
Lahden Autokori Oy täytti 60 vuotta 11. huhtikuuta 2005. Nastolan Villähteellä toiminut kolmannen polven perheyritys Lahden Autokori oli Saarion perheen yritys. Virvoitusjuomatehtailijanakin tunnettu Kalle Saario (1895–1984) tuli tehtaan osakkaaksi pari vuotta perustamisen jälkeen ja sai pian haltuunsa koko osakekannan. Yrityksen kehittämistä jatkoivat hänen poikansa Kauko Saario sekä tämän poika Juhani Saario, josta tuli Lahden Autokori Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Lahden Autokorin tunnettuja bussimalleja olivat Lahti Eagle -pikavuoro- ja turistibussi sekä matalalattiainen, yhteistyössä Scanian kanssa suunniteltu Lahti Scala -kaupunkibussi. Vuonna 2007 Scania esitteli uuden OmniExpress-pikavuorobussin, jonka yhtiöt ovat suunnitelleet yhdessä. Autot valmistetaan Lahden Autokorin uudessa Lahden-tehtaassa.
Konkurssi

Lahden Autokorin hallituksen puheenjohtaja Juhani Saario ilmoitti 11.9.2013 Lahden Autokorin hakevan konkurssia kahden viikon kuluttua. Scania oli hänen mukaansa päättänyt siirtää tuotannon Puolaan. Noin 200 henkeä oli jäämässä työttömäksi. Yritys meni konkurssiin, mutta seuraavana vuonna Scania päätti jatkaa Lahden tehtaan toimintaa nimellä SOE Busproduction. Syyskuussa 2020 Scania ilmoitti lopettavansa bussikorien tuotannon Lahdessa.
Vanhoja malleja

Lahti 10, Lahti 11, Lahti 20, Lahti 21, Lahti 31, Lahti 32, Lahti 310, Lahti 320, Lahti 330, Lahti Eagle 450/451/560, Lahti Golden Eagle 471, Lahti Eagle, Lahti Falcon 430/431/540, Lahti Falcon, Lahti 400, Lahti 402, Lahti Scala
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lahden Autokori Wikimedia Commonsissa
Yrityksen internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Esittelysivu Lahden Autokorin eri korimalleista
Scania suoltaa urakalla busseja entisen Lahden Autokorin tehtaasta, Yle Uutiset 10.6.2014
Salonen, Juha: Koreja kolmessa polvessa. (Kokosivun juttu Lahden Autokorista.) Helsingin Sanomat, 26.10.1996, s. 63.  Näköislehden aukeama (tilaajille).
Köyhyys

Jakartan slummeja
Köyhyys on sosiaalipolitiikan käsite, jolla kuvataan ihmisen tai kokonaisten väestönosien taloudellista ja usein myös sosiaalista syrjäytymistä. Köyhyyteen voi liittyä esimerkiksi huonolaatuista tai riittämätöntä ravintoa, koulutusta tai terveydenhuoltoa sekä olemattomia mahdollisuuksia vaikuttaa omiin elinoloihin ja yhteiskuntaan.
Köyhyys liittyy sekä vaikeuteen hankkia absoluuttisesti välttämättömiä hyödykkeitä että vaikeutta elää yleisesti ihmisarvoisena pidettyä elämää. Euroopan komission määritelmän mukaan köyhyys on sitä, ettei yksilöllä ole mahdollisuutta osallistua siihen elämäntapaan, jota hänen kotimaassaan pidetään hyväksyttävänä.
Eräisiin aatteisiin kuuluu asketismin ihanne, joka pitää itse valittua köyhyyttä positiivisena ja haluttavana asiana.
Määritelmiä

Köyhyydellä tarkoitetaan Euroopan komission käyttämän määritelmän mukaan sitä, että ihmisellä ei ole materiaalisia, kulttuurisia ja sosiaalisia mahdollisuuksia osallistua siihen elämäntapaan, jota heidän kotimaassaan pidetään hyväksyttävänä.
Köyhyys voidaan jakaa absoluuttiseen ja suhteelliseen köyhyyteen. Absoluuttiseksi köyhyydeksi tai puutteenalaisuudeksi sanotaan tilaa, jossa ravinnon, vaatetuksen ja asumisen fysiologisia vähimmäisedellytyksiä ei pystytä tyydyttämään. Suhteellinen köyhyys aiheuttaa etenkin sosiaalista syrjään joutumista ja psyykkistä kuormitusta. Adam Smith kuvasi 1700-luvulla suhteellista köyhyyttä toteamalla, että paidan ja kenkien välttämättömyys perustuu osaksi siihen, että ilman paitaa tai kenkiä esiintymistä pidetään yleisesti häpeällisenä. Tutkija Pasi Moision mukaan suhteellisella köyhyydellä tarkoitetaan kykenemättömyyttä saavuttaa miniminä yleisesti pidettyä elintasoa tai säädyllistä elämää taloudellisten resurssien puutteen vuoksi tai sitä, että ihmiselle aiheutuu toimintarajoitteita normaaliksi pidetyssä arkielämässä sen vuoksi, ettei hänellä ole varaa hankkia toiminnan kannalta välttämättömiä hyödykkeitä tai palveluita. Jopa sanomalehti saatetaan katsoa välttämättömäksi perushyödykkeeksi. Euroopan tilastoviranomaisen Eurostatin käyttämä suhteellinen köyhyysraja perustuu oletukseen, että esimerkiksi kahden aikuisen talous tarvitsee 1,5-kertaiset tulot saavuttaakseen saman elintason kuin yksin asuva.
Yleisyys

Noin kahdella kolmasosalla maapallon asukkaista oli vuonna 2018 käytettävissään alle kymmenen dollaria päivässä ja puolet eli alle viidellä dollarilla päivässä.
Noin 85 prosenttia maailman väestöstä joutui tulemaan toimeen alle 30 dollarin päivätuloilla vuonna 2013. Kymmenesosa elää äärimmäisessä köyhyydessä eli alle 1,9 dollarin päivätuloilla.
Suomessa 14 prosenttia kansalaisista eli köyhyysrajan alapuolella vuonna 2017 eli heidän kotitaloutensa käytettävissä olevat tulot olivat alle 60 prosenttia väestön käytettävissä olevasta mediaanitulosta, joka on huomattavasti keskituloa pienempi suure. Köyhyysrajan alapuolella elävien osuus lähes kaksinkertaistui vuosina 2004–2017 noin kahdeksasta prosentista noin 13 prosenttiin. Pitkittyneessä köyhyydessä elävien osuus yli kaksinkertaistui vuosina 2005–2014 1,2 prosentista 2,6 prosenttiin. Vuoteen 2007 asti tilastoitiin erikseen vieläkin köyhempää väestöä eli niitä, joiden kotitalouden tulot jäivät alle 40 prosenttiin. Kyseisen väestöryhmän osuus kasvoi vuosina 1995–2007 1,4:stä 2,3 prosenttiin.
Pienituloisimman väestökymmeneksen keskitulo kasvoi huomattavan paljon vähemmän keskituloisiin verrattuna vuosina 1993–2004 ollen vuonna 2004 jo lähes 20 prosenttia köyhyysrajan alapuolella.
Euroopan tilastoviranomaisen Eurostatin käyttämä kuudenkymmenen prosenttiin köyhyysraja korreloi hyvin kansalaisten kokeman köyhyyden kanssa, sillä aikuisväestöstä kahdeksan prosenttia koki omaavansa toimeentulo-ongelmia vuonna 2004 mikä oli sama kuin suhteellisesti köyhien osuus. Köyhyysraja lasketaan erikseen eri kotitaloustyypeille, ja se perustuu esimerkiksi siihen oletukseen, että kahden aikuisen talous tarvitsee vain 1,5-kertaiset tulot saavuttaakseen saman elintason kuin yksin asuva. Käytetyt painokertoimet on sovittu kuitenkin ilman, että ne perustuisivat suurelta osin tutkimustietoon. Raja oli Suomessa vuonna 2020 yksin asuvalla 1 277 euroa ja pariskunnilla 958 euroa henkeä kohden. Kaksilapsisen kahden huoltajan perheen köyhyysrajana pidettiin 3 192 euroa perhettä kohti, jos lapset olivat yli 13-vuotiaita.
Vammaisköyhyyttä ei tilastoida Suomessa, mutta Vammaisfoorumin vuonna 2018 laatimassa kyselyssä noin 54 prosenttia työikäisistä vammaisista ilmoitti kokeneensa köyhyyttä edeltäneen kahden vuoden aikana. Yli kolmanneksen tulot eivät olleet riittäneet terveellisen ruoan hankkimiseen ja lähes kolmanneksella ei edes terveydenhuoltoon tai välttämättömiin lääkkeisiin. Kuntoutustuella elävistä 86 prosenttia kuului köyhyyttä kokeneiden ryhmään, työttömyyskorvauksella elävistä 80 ja kokoaikaisella työkyvyttömyyseläkkeellä elävistä 53 prosenttia. Vain 15 prosenttia vastaajista osallistui työelämään ja heistäkin 41 prosenttia oli kokenut köyhyyttä edeltäneen kahden vuoden aikana.
Köyhyyden haitat

Riippumattomassa OECD:n raportissa on todettu, että tuloerojen kasvu heikentää kansantalouden kasvua.
Köyhyyden on havaittu lisäävän merkittävästi riskiä sairastua elinikää lyhentäviin sairauksiin. Köyhyydellä on lisäksi lukuisia haitallisia yksilötason vaikutuksia. Köyhyyteen liittyy esimerkiksi merkittävästi kohonnut kuolleisuusriski. Tämän on havaittu selittyvän suureksi osaksi sillä, että suurempituloiset nukkuvat pidempään ja sikeämmin, mikä suojaa heitä esimerkiksi sydän- ja verisuonisairauksilta sekä dementialta.
Köyhyys vähentää myös mahdollisuuksia solmia sosiaalisia suhteita ja löytää puoliso, koska kodin ulkopuolella tapahtuvaan harrastustoimintaan osallistuminen edellyttää usein rahankäyttöä.
Tutkimuksissa on todettu, että köyhyys heikentää jopa ihmisen ajattelukykyä. Koska köyhyydessä joutuu jatkuvasti murehtimaan rahojen riittämistä päivittäisiin menoihin ja laskuihin, kuormittaa se aivoja ja jopa laskee ihmisen älykkyysosamäärää. Vastaavasti huomattiin eräässä tutkimuksessa köyhien Villupuramin ja Tiruvannamalain alueen sokeriplantaaseilla tekevien intialaisten viljelijöiden älykkyysosamäärän nousseen joka vuosi heidän vaurastuttuaan sadonkorjuun jälkeisen rikastumisen myötä. Viljelijät testattiin sekä ennen että jälkeen sadonkorjuun. Professorien mukaan testimenestyminen sadonkorjuun jälkeen johtui siitä, etteivät rahahuolet enää kuormittaneet viljelijöiden aivoja. Myös virheiden määrä ja reaktioajat paranevat tutkijoiden mukaan vaurastumisen ja taloudellisen turvallisuuden seurauksena.
Yhdysvaltalaisen Princetonin yliopiston vuonna 2010 julkaiseman tutkimuksen mukaan vaurastuminen toisi myös onnea, mutta vaurastumisen tuoma onnellisuus ei enää kasvaisi 75 000 dollarin (61 000 euron) vuositulon saavuttamisen jälkeen. Nobel-palkittu professori Angus Deaton kuitenkin kirjoitti, että tältä näyttää vain lineaarisella asteikolla. Onnellisuus on tilastojen perusteella logaritmisesti sidoksissa bruttokansantuotteeseen (BKT) siten, että prosentin korkeampi bruttokansantuote vastaa yhtä suurta lisäystä onnellisuudessa riippumatta siitä, miten rikkaasta maasta on kyse.
Köyhyys lisää myös ennenaikaisten synnytysten riskiä, vähentää vastasyntyneiden painoa ja lisää rintaruokinnan epäonnistumisen mahdollisuutta. Liverpoolin yliopistossa tehdyssä tutkimuksessa havaittiin, että köyhyys lisää riskiä sairastua mielenterveyden häiriöihin lapsilla 40 prosenttia ja äideillä 44 prosenttia. Köyhyys voi aiheuttaa esimerkiksi ahdistusta ja näköalattomuutta.
Köyhyyden väheneminen

Maailmanpankin arvion mukaan vuonna 2015 äärimmäisessä köyhyydessä eli alle 1,25 dollarin päivätuloilla eli 702 miljoonaa ihmistä, kun vuonna 1990 luku oli 1 750 miljoonaa. Prosentteina luvut olivat 37,1 % ja 9,6 %. Absoluuttinen köyhyys oli vuonna 2015 ensimmäistä kertaa ikinä alle 10 %.
YK:n tavoite puolittaa äärimmäinen köyhyys vuosina 1990–2015 toteutui etuajassa. Vuonna 1990 ihmisistä 43 % eli alle 1,25 dollarilla päivässä, vuonna 2008 enää 22 %, ja lasku jatkui. Vuonna 1981 osuus oli 52 %. Ensimmäistä kertaa sekä äärimmäisen köyhien väestöosuus että heidän lukumääränsä vähenivät kaikilla kuudella alueella (vuodesta 2005). Saharan eteläpuolisessa Afrikassa äärimmäinen köyhyys koski ensi kerran alle puolta kansasta (47 % vuonna 2008). Itä-Aasiassa alle 1,25 dollarilla päivässä eli 77 % vuonna 1981 ja 14 % vuonna 2008. Luvuissa on korjattu inflaatio ja ostovoima.
Köyhyyden väheneminen > Talouskasvu ja köyhyys

Maailmanpankin tutkijat David Dollar ja Aart Kraay (2002) osoittivat, että keskitulojen kasvaessa köyhimmän viidenneksen tulot kasvoivat samassa suhteessa. Tutkimuskirjallisuudessa todetut kasvua lisäävät politiikat ja instituutiot eivät lisänneet tuloeroja. Näitä olivat avoimuus kaupalle, makrotaloudellinen vakaus, rajoitettu julkinen sektori, finanssitalouden kehittyneisyys, vahva omaisuudensuoja ja laillisuusperiaate. Itse asiassa julkisen sektorin pienuus ja korkean inflaation välttäminen näyttäisivät jossain määrin lisäävän köyhimpien osuutta tuloista. Kasvua lisäävät instituutiot auttavat siten köyhiä siinä missä muitakin, myös talouskuri (fiscal discipline).
Julkiset sosiaalimenot, demokraattiset instituutiot, peruskouluun osallistuminen, maatalouden tuottavuus ja muut (myös) köyhiä hyödyttävät käytännöt ja instituutiot eivät vaikuttaneet köyhien osuuteen tuloista. Niillä ei ollut myöskään vankkaa yhteyttä talouskasvuun. Sosiaalimenojen osuus julkisista menoista jopa heikensi köyhien osuutta tuloista, mutta ero ei ollut aivan tilastollisesti merkitsevästi. Köyhien osuus tuloista nousi hieman maan tulotason noustessa, mutta tulos ei ollut tilastollisesti merkitsevä. Kasvun ja köyhyyden poistamisen suhde ei ole eronnut eri ajanjaksoina, ei muutu kriiseissä ja on sama rikkaissa ja köyhissä maissa. Tutkijat tulivat siihen tulokseen, että kasvua lisäävän politiikan, kuten talouskurin ja kaupan avoimuuden pitää olla köyhyyden vähentämispolitiikan keskiössä.
Toisessa vuonna 2013 valmistuneessa tutkimuksessa Dollar, Kraay ja Yalen Tatjana Kleineberg tutkivat datan 118 maasta neljältä tuoreimmalta vuosikymmeneltä. Talouskasvu oli jälleen tärkein köyhimmänkin viidenneksen elintasoa parantava tekijä ja jälleen saatiin sellainen tulos, että köyhimmän viidenneksen suhteellinen osuus tuloista muuttui vain vähän, eikä se riippunut keskitulon muutoksista. Tulokset pätivät riippumatta epätasa-arvon muutoksista ja maakohtaisista kasvutekijöistä ja osoittivat, että on vaikeaa löytää keinoja vaikuttaa köyhimpien tulo-osuuteen.
YK:n UNDP:n raportti kertoi inhimillisen kehityksen mittareiden osoittavan huomattavaa paranemista 2000-luvulla. Syynä tähän on kaupan kasvu. Globalisaatio on vähentänyt kaupan esteitä ja levittänyt tuotantoketjuja valtionrajojen yli. Tämä on kiihdyttänyt köyhien maiden talouskasvua.
Köyhyys kehittyvissä maissa

Köyhyys on puutetta puhtaasta juomavedestä, huonoa ravintoa tai suoranaista nälkää, surkeita asuinoloja, olematonta sanitaatiohygieniaa, terveydenhuollon puutetta ja lukutaidottomuutta. Edelleen köyhyyttä ovat koulutuksen puute, syrjäytyneisyys yhteiskunnasta, turvattomuus, epätasa-arvo, huonot ihmisoikeudet, saastunut ympäristö tai ympäristön huono tila. Köyhillä ihmisillä on myös puutetta ajasta, sillä päivän valoisat tunnit saatavat mennä juomaveden, polttopuiden ja päivän aterian hankkimiseen. Esimerkiksi Aasiassa ja Afrikassa naiset ja tytöt joutuvat kävelemään vedenhaussa useita kilometrejä päivittäin. Kehitysmaissa elää myös paljon ihmisiä, joilla ei ole käytettävissään sähköä tai sähköverkon laatu on huono. Tosin kehittyneemmissä kehitysmaissa lähes 100%:lla on ainakin jonkinlainen yhteys sähköverkkoon. Köyhyys kuitenkin suuresti vaihtelee kehitysmaasta toiseen esim. Kiinassa äärimmäisessä köyhyydessä eläviä  on alle prosentti ja joissakin Saharan Eteläpuolisen Afrikan maissa köyhiä on yli puolet väestöstä.
Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) mukaan 800 miljoonaa ihmistä kärsii jatkuvasta nälästä. Noin miljardilla ihmisellä ei ole saatavillaan juomakelpoista vettä, ja noin 2,5 miljardia ihmisistä elää ilman kunnollista saniteettihuoltoa, eli vailla vessaa ja viemäröintiä.lähde?
Huonon hygienian ja puuttuvan terveydenhuollon vuoksi tartuntataudit ovat yleisiä. YK on arvioinut 11 miljoonan lapsen kuolevan vuosittain nälkään ja erilaisiin torjuttavissa oleviin tauteihin, kuten ripuliin. Kehitysmaissa malaria on yleinen vitsaus, samoin tuberkuloosi ja HIV/AIDS. Kaikkiaan köyhyyden vuoksi – sairauksiin ja nälkään – kuolee YK:n mukaan vuosittain miljoonia ihmisiä.lähde?
Kehitysmaiden aikuisista jopa kolmasosa on luku- ja kirjoitustaidottomia, eikä yli 100 miljoonalla lapsella ole mahdollisuutta käydä koulua. Kehitysmaiden asukkaista kymmenet miljoonat elävät järjestäytyneen yhteiskunnan ulkopuolella; heillä ei ole henkilökortteja eikä heitä ole merkitty mihinkään rekisteriin. Virallisesti heitä ei ole olemassa. Unicefin arvion mukaan kehitysmaihin joka vuosi syntyvistä lapsista 55 prosenttia jää rekisteröimättä.lähde?
Köyhyys nähdään laajalti yhtenä keskeisimmistä sosiaalisista ongelmista. Kansainvälinen kehitysyhteisö pitää kehitysparadigmanaan nykyään "köyhyyden vähentämistä" (poverty reduction). Aiemmin teollistuminen ja modernisaatio nähtiin ratkaisuina köyhyyden ongelman voittamiseksi. Toisaalta kehityskriitikot ovat arvostelleet köyhyyden käsitettä siitä, että sillä kuvataan ulkoapäin ihmisten elämää kurjaksi välittämättä ihmisten omasta arviosta. On väitetty, että useat virallisesti köyhiksi luokitellut elävät subjektiivisesti tarkasteltuna onnellista ja materiaalisesti tarpeeksi rikasta elämää.
Köyhyys teollisuusmaissa

Myös teollisuusmaissa esiintyy köyhyyttä. Teollisuusmaiden köyhyys on usein suhteellista köyhyyttä erotuksena absoluuttista köyhyydestä. Teollisuusmaissa köyhiksi kutsutaan ihmisiä, joilla on huomattavasti vähemmän varallisuutta kuin kansalaisilla keskimäärin. Ympärillä olevien ihmisten elintason ollessa korkea köyhä jää paitsi monista yhteisön ihmisten tavallisiksi katsomista asioista ja voi syrjäytyä tavallisesta elämästä. Erityisesti kouluttamattomat, maahanmuuttajat ja syrjäytyneiden lapset ovat köyhyyden riskiryhmässä. Eurostat mittaa köyhyyttä myöskin laskemalla kuinka monella ei ole varaa esim. pesukoneeseen, autoon, lämmitykseen jne.
Suomalaiset sosiaalipolitiikan ja köyhyyden tutkijat Olli Kangas ja Veli-Matti Ritakallio toteavat, että köyhyydessä on kysymys sosiaalisen toimintakyvyn rajoittuneisuudesta, jolla tarkoitetaan sitä, että "henkilöllä ei ole mahdollisuus elää ympäröivässä yhteiskunnassa vallitsevalla tavalla". He toteavat, että tämä on tutkijoiden keskuudessa yleisesti vallitseva ajatus..
Länsimaissa köyhyyden esiintyminen vaihtelee. Ruotsin kaltaisessa sosiaalisessa hyvinvointivaltiossa se ei ole kovin suurta, vaikka etuuksia on sielläkin vähennetty 2000-luvulla. Sen sijaan Yhdysvallat poikkeaa muista länsimaista, sillä siellä köyhyys on verraten yleistä. Etenkin musta väestönosa kärsii köyhyydestä ja laaja köyhyys on vaikuttanut esimerkiksi rikollisuuden yleistymiseen. OECD:n mukaan noin 18% amerikkalaisista elää köyhyydessä.
Köyhyys Suomessa

Suomessa köyhyysrajaksi määritellään tilastoissa kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen perusteella se tulomäärä, joka on 60 prosenttia yhteenlaskettujen käytettävissä olevien tulojen mediaanista eli jolle jää 60 % tai alle keskituloisen kotitalouden käytettävissä olevista rahatuloista. 90-luvun alkupuoliskolta alkaen tällaisten ihmisten osuus kansasta on kasvanut alle 8 %:sta nykyiselle 12–14 % tasolle. Kotitaloudet, joiden tulot jäävät tuota pienemmiksi, luokitellaan pienituloisiksi kuten myös kotitalouden kaikki jäsenet. Köyhyyden raja on ollut vuonna 2008 yksinasuvalla 1 150 € kuussa ja 1 190 €  (2014).Lisäksi pienituloisuutta voidaan mitata käyttämällä rajoja 40 % ja 50 %.
Ihmisen katsotaan tarvitsevan Suomessa rahaa muun muassa kohtuullisina pidettävien asumismenojen kattamiseen, terveydenhoitoon ja välttämättömästä oman auton käytöstä aiheutuviin kustannuksiin sekä muihin työmatkakustannuksiin. Näiden lisäksi tarvitaan rahaa niin sanottuun yleiskulutukseen, joka oli yksinasuvalla aikuisella vuonna 2007 keskimäärin 500 ja kahden aikuisen taloudessa asuvalla 420 euroa kuussa. Vuonna 2001 katsottiin lisäksi, että velkajärjestelyyn päässeiden henkilöiden välttämättöminä yleisinä elinkustannuksina tuli pitää 458 euroa, jos henkilö asui yksin ja 384 euroa, jos henkilö asui toisen aikuisen kanssa. Lisäksi hyväksyttiin opintolainan hoitomenot.
Verrattaessa erityyppisiä kotitalouksia keskenään, havaitaan että köyhyys on yleisintä yksinasuvilla elatusvelvollisilla. Tämä saattaa liittyä siihen, ettei elatusmaksuja huomioida esimerkiksi toimeentulotuen tarvetta laskettaessa. Tämä saattaa johtaa jopa elatusmaksujen rästiin jäämiseen ja niiden perinnän aiheuttamaan velkavankeuteen.
Suhteellinen köyhyysaste kertoo kuinka monta prosenttia väestöstä kuuluu tähän ryhmään; Suomessa se on n. 13,2 % (2008).
OECD:n mukaan tuloerojen kasvaminen haittaa talouskasvua. Suomessa OECD:n laskujen mukaan talouskasvu olisi voinut olla vuonna 2014 jopa viidenneksen korkeampi, jos tuloerot eivät olisi jatkaneet  kasvuaan.
Suomen köyhyydestä tilastoja julkaisevat Tilastokeskus sekä EU-maiden tilastoviranomainen Eurostat.
Köyhyys Suomessa > Yhteiskunnallinen asema

Miia Krausen vuonna 2017 valmistuneessa opinnäytetyössä todettiin, että köyhyys aiheuttaa Suomessa aineellisen puutteen lisäksi myös sosiaalista ulkopuolisuutta, eivätkä Krausen löytämät haastateltavaehdokkaat luottaneet median kykyyn lisätä tietoa köyhien lapsiperheiden asemasta Suomessa. Monella oli myös sellainen käsitys, ettei suomalaisella keskiluokalla ole mitään käsitystä niistä ongelmista, joiden parissa köyhät perheet todellisuudessa elävät. Esimerkiksi pelkkä edullisten lastenvarusteiden etsiminen saattaa vastata työmäärältään kokoaikatyötä ja myös avun saaminen sosiaalitoimelta edellyttää usein valtavaa työmäärää. Toisen sosiaaliluokan edustajat saattavat myös tulkita heitä väärin negatiivisten ennakkoasenteidensa vuoksi.
Sosiaalityöntekijät saattavat kohdella avun hakijoita epäasiallisesti ja muut ihmiset saattavat puhua heistä loukkaavaan tai aggressiiviseen sävyyn.
Köyhyys Suomessa > Syyt ja riskitekjät

Työkyvyttömyys ja työttömyys kuuluvat köyhyyden suurimpiin riskitekijöihin. Vuonna 2014 ilmestyneen tutkimuksen mukaan suurin osa ruoka-avun saajista on työttömiä tai työkyvyttömiä.
Köyhyysriski kasvaa myös eläkkeelle jäämisen myötä. Melkein kaksi kolmesta eläkeläisestä saa eläkettä alle 1500 euroa kuussa. Etenkin iäkkäimmät eläkeläisnaiset kärsivät köyhyydestä. Tämä johtuu siitä, että eläkeläisnaisilla on ollut keskimäärin pienempi palkka kuin eläkeläismiehillä sekä siitä, että eläkkeiden suhteellinen ostovoima laskee ajan kuluessa yhä enemmän, koska niitä nostetaan huomattavasti hitaammin kuin palkkoja.
Myös joka viides yksinäisyrittäjä jää tuloissa köyhyysrajalle tai sen alapuolelle.