stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Terrorin kasvot

| Terrorin kasvot> The Fourth Angel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Irvin
Käsikirjoittaja:  Allan Scott
Perustuu:  Robin Hunterin romaaniin
Tuottaja:   Allan Scott  Peter R. Simpson 
Säveltäjä:  Paul Zaza
Kuvaaja:  Mike Molloy
Leikkaaja:  Nick Rotundo
Pääosat:   Jeremy Irons  Forest Whitaker  Jason Priestley  Charlotte Rampling  Ivan Marevich  Joel Pitts 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  New Legend Media
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  Ranska: 2001-8-1515. elokuuta 2001
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Terrorin kasvot (The Fourth Angel) on brittiläis-kanadalainen jännityselokuva vuodelta 2001. Elokuva on John Irvinin ohjaama. Alun perin elokuva piti julkaista Yhdysvalloissa vuonna 2001, mutta julkaisua siirrettiin New Yorkissa tapahtuneen WTC:n torneihin kohdistuneen terroristi-iskun takia.
Juoni

Jack Elgin (Jeremy Irons) on toimittaja joka lähtee Intiaan työmatkalle johon hän yhdistää lomamatkan ja ottaa perheen mukaan. Pieni, tuntematon terroristiliike kaappaa Limassolissa, Kyproksella lentokoneen jossa he ovat. Elgin saa pelastettua teini-ikäisen poikansa, mutta hänen vaimonsa ja tyttärensä kuolevat terroristien ja pelastajien välistä tulitaistelua seuranneeessa tulipalossa. Länsimaiden viranomaiset eivät poliittisista syistä ole halukkaita tuomitsemaan syyllisiä ja heidät vapautetaan vaivihkaa. Elgin päättää itse kostaa terroristeille. Hän ottaa käyttöön kaikki toimittajana hankkimansa jäljitystaidot ja käyttää yhteyksiään. Hän pääsee Lontoossa asuvan serbialaisen freelancer-toimittajan avulla neljän Balkanilta kotoisin olevan terroristin jäljille.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeremy Irons  | … |  Jack Elgin   |
|  Forest Whitaker  | … |  FBI Agentti Jules Bernard   |
|  Jason Priestley  | … |  CIA Agentti Henry Davidson   |
|  Briony Glassco  | … |  Maria Elgin   |
|  Charlotte Rampling  | … |  Kate Stockton   |
|  Lois Maxwell  | … |  Olivia   |
|  Timothy West  | … |  Jones   |
|  Joel Pitts  | … |  Andrew Elgin   |
|  Anna Maguire  | … |  Joanne Elgin   |
|  Holly Boyd  | … |  Julia Elgin   |
|  Kal Weber  | … |  Kulindos   |
|  Ian McNeice  | … |  MI5 Agentti Lewison   |
|  Serge Soric  | … |  Ivanic Loyvek   |
|  Ivan Marevich  | … |  Karadan Maldic   |
Julkaisu

Elokuva piti julkaista USA:ssa vuonna 2001 mutta sitä lykättiin koska maassa tapahtui terroristi-isku WTC:n torneihin.
Aiheesta muualla

Terrorin kasvot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Fourth Angel (2001) British Film Institute – BFI. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
Nesselson, Lisa: The Fourth Angel Variety. 18.10.2001. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
Nordic Jet Line

HSC Baltic Jet lähdössä Helsingistä Tallinnaan kesällä 2005
Nordic Jet Line oli Tallinnassa kotipaikkaansa pitäneen norjalaisvarustamon AS Nordic Jetlinen kauppanimi. Suomessa toiminnasta vastasi Nordic Jetline Finland Oy, joka oli aloittanut toimintansa vuonna 1997. Varustamo operoi väliä Helsinki–Tallinna kahdella nopealla katamaraanialuksella.
Myöhemmin porvoolainen EuroWorks hankki Nordic Jet Linen toiminimekseen Turun ja Ahvenanmaan saaristossa operoimilleen yhteysalusreiteille. Koko yhtiörypäs, mukaan lukien Porvoon ja Helsingin liikenteessä toiminut Pörtö Line, meni konkurssiin kesällä 2024, ja tätä ennen firman oli eri oikeusasteissa todettu syyllistyneen useisiin sopimusrikkomuksiin.
Nordic Jet Line lopetti liikennöinnin Helsinki–Tallinna-välillä ja siirsi molemmat katamaraaninsa pois Suomenlahdelta vuonna 2008.. Ensin Nordic Jet sai nimen HSC Ceuta Jet  ja lähti sitten kesällä 2008 Suomenlahdelta kohti Espanjan ja Marokon välistä liikennetyösarkaa. Myöhemmin samana syksynä myös toinen katamaraani, Baltic Jet, lähetettiin samoille leveyksille uudella nimellään HSC Algeciras Jet.
Alukset menivät Nordic Jet Linen kanssa samaan konserniin kuuluneen FRS Iberian liikenteeseen. Molemmat alukset saivat Kyproksen lipun.
Euro Workin operoima Nordic Jetline oli ensin Varsinais-Suomen ELY-keskuksen yhteysliikenteen alihankkijana Turun saaristossa, myöhemmin Ålandstrafikenille Ahvenanmaan reittiliikenteessä nimellä Nordic Coast Line.
Operoitavat linjat olivat:
Långnäs–Kökar–Galtby
Hummelvik–Torsholma
Åva–Vuosnainen
Reitit

Helsinki-Tallinna
Reitit > Alukset

Nordic Jet 1998-2008 (nyk. Ceuta Jet)
Baltic Jet 1999-2008 (nyk. Algeciras Jet)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nordic Jet Line (kotisivu)
Helsinki - Tallinna laivaliikenne kootusti
FRS Iberian kotisivut (englanniksi)
Ghada Amer

| Ghada Amer> غادة عامر |
| --- | --- |
 Ghada Amer kertomassa taiteellisestaan Toursissa, Ranskassa, vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62) Kairo
Kansalaisuus:  Egypti
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Salanimi:  ʻĀmir, Ghādah
Taidesuuntaus:  Hurufiyya
Aiheesta muualla
Kotisivut
Ghada Amer (arab. غادة عامر‎; s. 1963 Kairo) on egyptiläinen taiteilija. Taidekoulutuksensa hän on saanut Ranskassa. Hän on myös tunnettu feministi ja töissään hän käsittelee sukupuolisuutta ja naisen kehoa. Hän työskentelee ja asuu enimmäkseen New Yorkissa.
Amer pitää itseään taidemaalarina, mutta hän työskentelee myös valokuvien, keramiikan, performanssien ja installaatioiden parissa. Hänen töitään on esitetty Venetsian, Sydneyn ja Whitneyn biennaaleissa sekä Brooklynin museossa.
Aiheesta muualla

Ghada Amer Goodman Gallery. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC 2  IdRef
Barbaarien invaasio

| Barbaarien invaasio> Les Invasions barbares |
| --- | --- |
 Barbaarien invaasion juliste
Ohjaaja:  Denys Arcand
Käsikirjoittaja:  Denys Arcand
Tuottaja:  Daniel Louis, Denise Robert
Säveltäjä:  Pierre Aviat
Kuvaaja:  Guy Dufaux Nathalie Moliavko-Visotzky
Leikkaaja:  Isabelle Dedieu
Pääosat:  Rémy Girard, Stéphane Rousseau, Dorothée Berryman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films
Levittäjä:  BiM Distribuzione
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  5 000 000 dollaria
Edeltäjä:  Amerikan imperiumin rappio
Seuraaja:  L’Âge des ténèbres
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Barbaarien invaasio on kanadalainen elokuva vuodelta 2003. Se on draamakomedia, joka käsittelee päähenkilö Rémyn elämää sen jälkeen, kun häneltä on löydetty syöpä. Rémyn viimeisten päivien aikana hänen luonaan vierailee vanhoja ystäviä ja rakastajia muistelemassa menneitä, ja puhumassa politiikkaa ja filosofiaa. Se on itsenäinen jatko-osa saman ohjaajan elokuvalle Amerikan imperiumin rappio vuodelta 1986, ja sijoittuu aikaan 17 vuotta tämän tapahtumien jälkeen.
Barbaarien invaasio sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon, vuoden parhaan kanadalaiselokuvan Genie-palkinnon ja tukun muita palkintoja.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rémy Girard  | … |  Rémy   |
|  Stéphane Rousseau   | … |  Sébastien   |
|  Dorothée Berryman  | … |  Louise   |
|  Louise Portal  | … |  Diane   |
|  Dominique Michel  | … |  Dominique   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula sanoo Arcandin leikittelevän elokuvassa väitteellä, että ihmiskunta ei ole vuosituhansien aikana oppinut mitään erehdyksistään. ”Denys Arcand vertaa satiirissaan länsimaisen kulttuurin veristä historiaa aatteellisuuden vararikkoon, jossa ihmisoikeudet inventoidaan varastossa lojuvien taulujen tavoin arvioitua markkinahintaansa vastaaviksi.”
Aiheesta muualla

Barbaarien invaasio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leffatykki
Yhdysvallat

Amerikan yhdysvallat (engl. United States of America, lyh. USA) eli Yhdysvallat on pääosin Pohjois-Amerikan keskiosassa sijaitseva perustuslaillinen liittovaltio, joka koostuu 50 osavaltiosta ja yhdestä liittovaltion hallinnollisesta liittopiiristä, Washington (DC):stä, sekä useista erillisalueista. Se on väkiluvultaan maailman kolmanneksi suurin  valtio. Maapinta-alaltaan Yhdysvallat on maailman neljänneksi laajin valtio, vesialueet mukaan luettuna se on maailman kolmanneksi laajin.
Yhdysvaltain väestö on etnisesti ja sosioekonomiselta asemaltaan varsin moninainen: se on muotoutunut toisen vuosituhannen jälkipuoliskolla ensisijaisesti eurooppalaisista siirtolaisista ja toissijaisesti Afrikasta tuoduista orjista. Tuonnempana Yhdysvallat on saanut muuttovoittoa latinalaisesta Amerikasta ja Aasiasta.
Yhdysvallat on tasavalta ja liittovaltio. Kolmetoista Britannian siirtokuntaa perustivat liittovaltion 1700-luvun lopussa. Itsenäisyysjulistus annettiin 4. heinäkuuta 1776 ja maa tunnustettiin vapaussodan jälkeen vuonna 1783. Yhdysvaltain perustuslaki otettiin käyttöön 1787. Seuraavan vuosisadan aikana maa laajeni, mutta osavaltioiden erimielisyydet ajoivat maan sisällissotaan, joka käytiin vuosina 1861–1865. Toisen maailmansodan voittajavaltiona Yhdysvalloista tuli sotilaallisesti johtava länsimaa. 1990-luvulla Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Yhdysvalloista tuli maailman ainoa supervalta.
Yhdysvaltojen bruttokansantuote on Kansainvälisen valuuttarahaston arvion mukaan noin 28,8 biljoonaa dollaria vuonna 2024. Markkinahintaisena se on maailman suurin ja ostovoimakorjattuna Kiinan jälkeen toiseksi suurin.
Maantiede > Topografia ja vesistöt

Yhdysvaltain kokonaispinta-ala on 9 826 630 km², mistä maata on 9 161 923 km² ja vettä 664 707 km². (Pinta-alaan lasketaan mukaan Yhdysvaltain ”manneralue” ja Alaska sekä Havaiji.) Se on pinta-alaltaan maailman kolmanneksi suurin valtio.
Mantereen sisäosia hallitsee laaja tasankoalue, joka ulottuu Meksikonlahdelta Kanadan rajalle ja sieltä Alaskaan. Se jaetaan kolmeen osaan: Atlantin ja Meksikonlahden rannikkotasankoihin, sisämaan Suuriin tasankoihin ja Kanadan kilpeen. Suuri tasanko levittäytyy Kalliovuorten itäpuolella suunnilleen manteren puolivälissä.  Sen koillispuolella on Keskilänneksi tai Maissivyöhykkeeksi kutsuttu alue, jonka maaperä ja ilmasto ovat suotuisia maanviljelylle, etenkin maissin kasvatukselle.
Idässä Appalakkien vuorijono kulkee pohjois-eteläsuunnassa lähes koko Yhdysvaltojen poikki ja erottaa itärannikon sisämaan tasangosta. Lännessä Suuret tasangot päättyvät Kalliovuoriin, jotka muodostavat suuren osan läntisestä Yhdysvalloista. Vuoristo ulottuu pohjoisessa Kanadaan ja etelässä lähes Meksikoon asti. Keskiosassa Kalliovuoret muodostavat suuria pohjois-eteläsuuntaisia jonoja, joiden huiput kohoavat kahteen kilometriin. Pohjoisessa on yksittäisiä huippuja, jotka jatkuvat Alaskaan asti. Eteläisin osa, Coloradon laakio, on sedimenttikivien muodostama ylänköalue kilometrin verran tasankojen yläpuolella. Sitä halkovat monet rotkot, kuten Grand Canyon, hiekkaerämaat ja vulkaaniset huiput.
Manner-Yhdysvaltain länsirannikko on osa Tyynenmeren tulirengasta, jolla esiintyy voimasta tektonista ja vulkaanista toimintaa ja 81 prosenttia maailman maanjäristyksistä. Maanjäristykset voivat aiheuttaa suurta tuhoa, kuten San Franciscon maanjäristys 1906 tai Pitkäperjantain maanjäristys 1964 lähellä Anchoragea.
Kanadan kilven alueella jääkauden muokkaamaa maisemaa pilkkovat lukuisat järvet; Minnesotan osavaltiota kutsutaan kymmenen tuhannen järven maaksi. Isotjärvet Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla muodostavat maailman suurimman makeavetisen vesistön. Yhdysvaltain pisimmät joet ovat Missouri ja Mississippi, joilla on myös laajimmat valuma-alueet, mutta suurin virtaama on Saint Lawrencessa sekä Ohio- ja Columbiajoissa Isojenjärvien alueella.
Maantiede > Ilmasto

Yhdysvaltojen suurella, maantieteellisesti monimuotoisella alueella esiintyvät lähes kaikki ilmastotyypit. Manneralueellakin koetaan ajoittain olosuhteita, jotka ovat yhtä kuumia kuin tropiikin aavikot tai yhtä kylmiä kuin napa-alueet. Sää voi myös muuttua nopeasti ja rajusti kaikkina vuodenaikoina.
Suurin osa Yhdysvalloista sijaitsee keskileveysasteiden liikkuvien matalapaineiden reitillä. Ne tuovat rintamineen sateita ja nopeita lämpötilanmuutoksia etenkin maan koillisosaan. Polaaririntaman aaltoilujen mukaan Keskilännen tasangoille virtaa vuoroin arktista tai polaarista ilmamassaa pohjoisesta tai trooppista massaa Karibialta ja Meksikonlahdelta. Sen vuoksi talvella ja keväällä lämpötila voi muuttua yli 20 astetta muutamassa tunnissa. Tyynenmeren rannikolla ja muualla Kalliovuorten länsipuolella säänvaihtelut ja vuodenaikojen erot ovat paljon pienempiä.
Rajuimpia sääilmiöitä ovat hurrikaanit, joita tulee sekä Atlantilta että Tyynenmeren puolelta. Hurrikaaneja esiintyy kesäkuusta joulukuuhun, eniten elo- ja syyskuussa. Tuhoisia hurrikaaneja ovat olleet esimerkiksi Galveston vuonna 1900, Betsy vuonna 1952, Andrew vuonna 1992 ja Katrina vuonna 2005.
Paljon pienempiä, mutta myös tuhoisia ovat tornadot, joita esiintyy eniten Floridassa ja Suurten tasankojen alueella, jota kutsutaan nimellä Tornado Alley. Se ulottuu Texasin pohjoisosista Kansasiin ja itään Tennesseehen.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Yhdysvaltojen alue voidaan jakaa karkeasti kolmeen osaan kasvillisuuden perusteella: metsä-, ruohikko- ja pensasalueeseen. Metsät ovat alkujaan peittäneet maan itärannikon, länsirannikon keski- ja pohjoisosat, lännen ylänköalueet ja leveän vyöhykkeen maan pohjoisosassa. Ruohikko peitti maan sisäosat, missä sademäärä ei riitä metsän kasvuun, ja länsiosan sisämaassa oli pensaikkoa. Ihminen on vaikuttanut kasvillisuuteen suuresti. Esimerkiksi maan kaakkoisosassa luontaiset sekametsät ovat väistyneet taloudellisesti tuottavampien havumetsien tieltä, ja tasankojen ja preerian ruohokasvit ovat suurelta osin eurooppalaista alkuperää. Lähes 60 prosenttia maa-alueesta (Alaskaa lukuun ottamatta) on menettänyt pääosan alkuperäisestä kasvillisuudestaan.
Eläimistö on monipuolinen, ja sen näyttävimpiä lajeja ovat valkopäämerikotka, hirvi, myskihärkä, karibu, ahma, biisoni, harmaakarhu, puuma ja susi. Yhdysvaltojen manneralueella elää noin 460 matelija- ja sammakkoeläinlajia, joihin kuuluu alligaattoreita, kilpikonnia, liskoja, käärmeitä, sammakoita ja konnia. Lintuja on tavattu yli 800 lajia.
Yhdysvalloissa on 21 Unescon maailmanperintökohdetta. Niistä kaksitoista on suojeltu luontoarvojen takia, kuten Evergladesin, Yellowstonen ja Yosemiten kansallispuistot. Maassa on kaikkiaan 417 kansallispuistoyksikköä, joita hallinnoi National Park Service. Monet suojelualueet ovat kuitenkin liian pieniä, jotta luonnon monimuotoisuus säilyisi. Asutuksen leviäminen, kaivostoiminta ja öljynporaus pienentävät monien lajien elintilaa.
Historia > Varhaishistoria

Ennen eurooppalaisten tuloa Pohjois-Amerikkaa asuttivat intiaanit, joiden esivanhemmat olivat vaeltaneet sinne Beringinsalmen kautta vähintään 12 000 vuotta, mahdollisesti jopa 40 000 vuotta sitten. Intiaanit jakautuivat kulttuurillisesti ja kielellisesti yli 300 heimoon. Heimot harjoittivat biisonien, hirvien ja peurojen metsästystä. Myös maanviljelyä, kalastusta ja keräilyä harjoitettiin olosuhteiden salliessa.
Historia > Eurooppalaisten siirtokunnat

1500-luvun alussa eurooppalaiset alkoivat tutkia nykyistä Yhdysvaltain aluetta. Espanjalaiset perustivat nykyisen Yhdysvaltain alueen ensimmäiset siirtokunnat: Pensacolan 1559, Fort Carolinen 1564 ja St. Augustinen 1565.
Järjestelmällinen siirtolaisuus Pohjois-Amerikkaan alkoi, kun Englannin kuningas Jaakko I perusti 1606 Lontoon ja Plymouthin kauppakomppaniat. Britit perustivat 1607 nykyiseen Virginiaan Jamestownin siirtokunnan. Mayflower-laivalla Englannista lähteneet, uskonnollista vainoa paenneet siirtolaiset (engl. pilgrims, ”pyhiinvaeltajat”) perustivat Plymouthin siirtokunnan nykyiseen Massachusettsiin. Paikalliset intiaanit auttoivat heitä selviytymään ja opettivat elintärkeän maissinviljelyn taidon.
Vuonna 1626 hollantilaiset perustivat Uuden Amsterdamin kaupungin (nykyinen New York) Hudsonjoen suulle ja Orangen siirtokunnan joen yläjuoksulle. Englanti valtasi Hollannin siirtokunnat 1644. Ranskalaiset tutkivat ja asuttivat Isojenjärvien aluetta ja Mississippin vartta. Ranska menetti siirtomaansa Pohjois-Amerikassa seitsenvuotisessa sodassa 1763.
Historia > Yhdysvaltain itsenäistyminen

Vuonna 1760 Yhdysvalloissa oli 1 500 000 eurooppalaista, ja heidän määränsä kasvoi nopeasti. Englanti kiristi siirtokuntien verotusta. Tämä johtui todennäköisesti tapahtumista toisella puolen maailmaan brittiläisessä imperiumissa: nälänhätä Bengalissa oli aiheuttanut työvoiman kadon ja Englannin Itä-Intian kauppakomppanian tulot olivat romahtaneet. Lontoon hallitus totesi komppanian olevan liian suuri kaatumaan ja tullakseen hätiin nosti verotusta muualla. Vuonna 1773 säädetty teelaki suututti Amerikan uudisasukkaat. Siirtokuntien mukaan Britannialla ei ollut oikeutta verottaa siirtokuntia ilman näiden edustusta parlamentissa. Vastalauseena siirtokuntalaiset heittivät niin sanotuilla Bostonin teekutsuilla 1773 tullista vapautetun teelastin mereen.
Yhdysvallat julistautui itsenäiseksi 4. heinäkuuta 1776, mistä seurasi pitkä vapaussota Britanniaa vastaan.  Itsenäisyystaistelujen johtajia olivat George Washington, Sam Adams, Benjamin Franklin, Patrick Henry, John Adams ja Thomas Jefferson. Franklinin neuvottelema liittosopimus Ranskan kanssa toi lisävoimia amerikkalaisille. Sota päättyi 1781, kun britit antautuivat Yorktownissa.
Yhdysvalloissa oli aluksi kolmetoista osavaltiota, jotka liittoutuivat vuonna 1781 konfederaatioartikloilla. Artiklat toimivat pohjana vuoden 1787 perustuslaille, jota täydennettiin vuonna 1791 kymmenellä ensimmäisellä lisäyksellä, joka tunnetaan nimellä Bill of Rights. Maan ensimmäinen presidentti oli George Washington.
Historia > 1800-luku

Vuonna 1823 Monroen oppina tunnettu julistus kongressille vaati, että Euroopan valtiot pitäytyvät Amerikan mantereiden asioiden ulkopuolella ja vastaavasti Yhdysvallat ei puutu Vanhan maailman asioihin.
Vuoteen 1848 mennessä Yhdysvaltain alue lähes kolminkertaistui. Uusille alueille siirtyi uudisasukkaita, ja vuosina 1837–1839 kymmeniätuhansia intiaaneja pakkosiirrettiin Mississippijoen länsipuolelle. Vuonna 1848 Kaliforniasta löydettiin kultaa, ja alueelle alkoi suuri kultaryntäys.
Vuodesta 1619 alkaen Pohjois-Amerikkaan oli rahdattu orjiksi yli kymmenen miljoonaa afrikkalaista. Orjuus oli 1800-luvulla Yhdysvaltojen suurimpia sisäisiä kiistakysymyksiä. Lisäksi kiistoja aiheutti osavaltioiden ja liittovaltion suhde. Andrew Jacksonin presidenttikausilla muodostui kolme erilaista talousaluetta: kaupan ja teollisuuden pohjoinen, maanviljelijöiden länsi ja puuvillaplantaasien etelä. Sisäpolitiikassa pohjoinen ja länsi olivat yleensä liitossa.
Ristiriidat johtivat Yhdysvaltain sisällissotaan 1861. Sodan voittivat pohjoiset osavaltiot, jotka estivät eteläisten osavaltioiden irtautumisen Yhdysvalloista. Orjuus lakkautettiin ja lähes neljä miljoonaa orjaa vapautettiin.
Sisällissodan jälkeen Yhdysvaltoihin alkoi virrata yhä enemmän maahanmuuttajia. He työskentelivät teollisuudessa tai siirtyivät uudisasukkaiksi maan läntiseen osaan. Kehittyvän kapitalismin nurjana puolena ilmenivät suuryhtiöiden monopolien hyväksikäyttö, suuret tuloerot ja kaupunkien slummit.
Lännessä oli ristiriitoja valkoisten uudisasukkaiden ja intiaanien sekä pientilallisten ja suurkarjankasvattajien välillä, ja rajaseudun vähäisen lainvalvonnan takia syntyi käsite ”villi länsi”. Kun Yhdysvallat voitti sodan Espanjaa vastaan vuonna 1898, Puerto Rico, Guam ja Filippiinit siirtyivät Yhdysvalloille.
Historia > 1900-luvun alkupuoli ja maailmansodat

Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdysvallat oli aluksi puolueeton, mutta liittyi ympärysvaltoihin huhtikuussa 1917. Taloudellisesti maa oli aikaisemmin ollut velkaa muille, mutta sodan vuoksi tilanne kääntyi toisinpäin. Myös kulttuurisesti Yhdysvallat astui maailmanvalloituksen tielle, ja sen hegemonia säilyi 1960-luvulle asti.
Yhdysvaltojen talous kasvoi 1920-luvulla, mutta vuoden 1929 pörssiromahduksen jälkeen alkoi 1930-luvun lama. Vuonna 1932 presidentti Franklin Roosevelt aloitti New Deal -suunnitelmansa, jolla hallitus osallistui talouteen laman lieventämiseksi.
Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan liittoutuneiden puolelle joulukuussa 1941, kun Japani hyökkäsi Pearl Harborin laivastotukikohtaan. Sodan lopulla Yhdysvallat pommitti Hiroshimaa ja Nagasakia ydinaseilla. Toinen maailmansota oli kallis ja siinä kaatui puoli miljoonaa amerikkalaista. Sota kuitenkin paransi Yhdysvaltain taloudellista asemaa, kun maan teollisuus kasvoi ja teknologiaa kehitettiin, ja sodan päättyessä Yhdysvalloissa oli yli puolet maailman teollisuustuotannosta. Vuonna 1945 perustettiin Yhdistyneet kansakunnat, jonka päämaja sijoitettiin New Yorkiin.
Historia > Kylmän sodan aika

Toisen maailmansodan jälkeen alkoi kylmä sota, jossa olivat vastakkain kaksi suurvaltaa: Neuvostoliitto ja sitä tukevat kommunistiset maat ja Yhdysvallat ja sitä tukevat  kapitalistiset maat. Yhdysvallat osallistui Korean sotaan 1950–1953 ja Vietnamin sotaan 1964–1975. Lisäksi maa tuki Sikojenlahden maihinnousuyritystä Kuubaan ja oli mukana Kuuban ohjuskriisissä. Neuvostoliittoa vastaan käytiin myös avaruuskilpaa. Presidentti Kennedy asetti Yhdysvaltain tavoitteeksi miehitetyn kuulennon, jonka teki Apollo 11 vuonna 1969.
Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvallat kaupungistui ja koki voimakkaan talouskasvun kauden. Kansalaisoikeusliike pyrki saamaan kaikille maan asukkaille kansalaisoikeudet ja lisäämään tasa-arvoa. Se taisteli erityisesti tummaihoisiin kohdistuvaa rasismia kohtaan. Taloudellisesti Yhdysvallat sukelsi 1970-luvulla stagflaatioon, joka huipentui presidentti Carterin kauden inflaatioon ja suurtyöttömyyteen. Presidentti Reaganin kaudella aloitettu liberalisointi aloitti uuden kasvun. Kylmä sota päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen 1991.
Historia > 1990-luvulta tähän päivään

1990-luvulla Yhdysvallat kävi Persianlahden sodan. Presidentti Clintonin kaudella Yhdysvallat koki maan historian suurimman taloudellisen kasvun, johon vaikuttivat digitaalinen vallankumous ja internetin luomat uudet toimintamahdollisuudet.
Vuonna 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen presidentti George W. Bush julisti terrorismin vastaisen sodan ja Yhdysvallat hyökkäsi Afganistaniin. Vuonna 2003 Yhdysvallat hyökkäsi Irakiin ja syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin.
Vuonna 2008 Yhdysvaltojen talous romahti, mikä aloitti maailmanlaajuisen taantuman. Taloudelliset ongelmat jatkuivat presidentti Obaman kaudella. Vuonna 2014 Yhdysvaltojen talous oli elpynyt suurimmilta osin.  Yhdysvallat solmi heinäkuussa 2015 Kuuban kanssa  diplomaattisuhteet 54 vuoden tauon jälkeen.
Vuosina 2009–2017 maan johdossa oli kaksi kautta historian ensimmäinen afroamerikkalainen presidentti, demokraattien  Barack Obama. Presidentin keskeinen tavoite oli ajaa läpi lainsäädäntö kohtuuhintaisesta terveydenhuollosta. Niin sanottu Obamacare-uudistus hyväksyttiin maaliskuussa 2010. Obaman hallinto oli keskeisesti mukana neuvottelemassa kasvihuonekaasujen päästöjä leikkaavaa Pariisin ilmastosopimusta. Yhdysvallat allekirjoitti sopimuksen yhdessä 184 muun valtion kanssa joulukuussa 2015. Iranin ydinsopimusta ja suhteiden normalisointia Kuubaan pidetään Obaman hallinnon ulkopoliittisina saavutuksina.
Obaman seuraajana tammikuussa 2017 aloittanut republikaani Donald Trump toteutti elokuussa 2017 Yhdysvaltain vetäytymisen Pariisin ilmastosopimuksesta ja toukokuussa 2018 maan vetäytymisen Iranin ydinsopimuksesta. Trumpin kauden aikana Yhdysvallat löi terroristijärjestö Isisin sekä neuvotteli uusiksi suuria kauppasopimuksiaan. Yritysveroa laskettiin, yritysten säätelyä purettiin, työttömyys laski, pörssikurssit nousivat ja maahanmuuttoa rajoitettiin. Toisaalta maassa jo pitkään vallinnut poliittinen kahtiajako syveni.