stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charles III:n kunnianosoitukset
Kansainyhteisön ritarikunnat > Muu Kansainyhteisö

Order of Canada (Kanada)
Kanadan sotilasansioiden ritarikunta (Kanada)
Australian ritarikunta (Australia)
Kuningattaren palveluksen ritarikunta (Uusi-Seelanti)
Uuden-Seelannin ritarikunta (Uusi-Seelanti)
Uuden-Seelannin ansioritarikunta (Uusi-Seelanti)
Saint Lucian ritarikunta (Saint Lucia)
Melanesian tähden ritarikunta (Papua-Uusi-Guinea)
Logohun ritarikunta (Papua-Uusi-Guinea)
Tuvalun ansioritarikunta (Tuvalu)
Ulkomaalaiset kunniamerkit ja ritarikunta

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 1969)
Krysanteemiritarikunta (Japani, 1971)
Alankomaiden kruunun ritarikunta (Alankomaat, 1972)
Tammikruunun ritarikunta (Luxemburg, 1972)
Elefanttiritarikunta (Tanska, 1974)
Hyveellisen hallitsijan ritarikunta (Nepali, 1975)
Ghanan tähden ritarikunta (Ghana, 1977)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1978)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia, 1978)
Tasavallan ritarikunta (Egypti, 1981)
Orania-Nassaun ritarikunta (Alankomaat, 1982)
Kunnialegioona (Ranska, 1984)
Leijonan ritarikunta (Malawi, 1985)
Ansioritarikunta (Qatar, 1986)
Kaarle III:n ritarikunta (Espanja, 1986)
Kuningas Abdulazizin ritarikunta (Saudi-Arabia, 1987)
Mubarak Suuren ritarikunta (Kuwait, 1993)
Avizin sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 1993)
Asteekkikotkan ritarikunta (Meksiko, 2015)
Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 2023)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2023)
Lähde:
Kvanttipiiri

Piiri, joka suorittaa kubitin teleportaation. Tämä piiri koostuu CNOT- ja Hadamard-kvanttiporteista sekä mittauksista kussakin kubitissa.
Kvanttipiiri on yleisin malli kvanttilaskennan toteuttamiseen ja se on analoginen klassisten digitaalipiirien kanssa. Se rakentuu kvanttiporteiksi kutsutuista reversiibeleistä (tilanmuutoksista palautettavissa olevista) logiikkaporttien sarjasta, jotka vaikuttavat kubittien kvanttitiloihin. Toisin kuin klassiset piirit, kvanttiportit ovat unitaarisia operaattoreita ja siten palautuvia, joten piirissä on oltava yhtä monta tulo- kuin lähtökubittia. Mittausprosessi rikkoo useimmissa tapauksissa palautuvuuden, sillä aaltofunktio romahtaa mitattuun tilaan.
Kvanttipiirit esitetään vaakasuorina viivoina, jotka edustavat kubitteja, ja laatikkoina, jotka edustavat kvanttiportteja. Niitä luetaan vasemmalta oikealle alkaen alkuperäisistä kubiteista, jotka muuttavat tilansa kulkiessaan eri porttien läpi. Monissa tapauksissa piirin lopussa on kubittien mittauksia, jotka on esitetty kaksinkertaisilla viivoilla ja jotka yhdistävät kubitit klassiseen rekisteriin, joka ottaa arvot 0 ja 1. Tämän graafisen esityksen alkuperä voidaan jäljittää Richard Feynmanin vuonna 1986 laatimaan varhaiseen versioon kvanttipiiristä.
Juho Hamari

| Juho Hamari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  pelillistämisen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (FM 2010), Aalto-yliopisto (KTT 2015)
Instituutti:  Turun yliopisto ja Tampereen yliopisto
Tutkimusalue:  pelillistäminen
Palkinnot:  useita, mm. Highly Cited Researcher (Cross-Field; Clarivate, 2020)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Juho Hamari  on suomalainen tietojärjestelmätieteilijä, kauppatieteilijä ja  pelillistämisen tutkija, joka on toiminut maailman ensimmäisenä pelillistämisen professorina Tampereen ja Turun yliopistoissa vuodesta 2016 lähtien. Hän johtaa näiden yliopistojen poikkitieteellistä pelillistämisen tutkimusryhmää.
Hamari valmistui filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta tietojärjestelmätieteen alalta. Hän jatkoi opintojaan Aalto-yliopistossa, josta valmistui vuonna 2015 kauppatieteen tohtoriksi tieto- ja palvelutalouden laitokselta. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2015) oli otsikoitu Gamification - Motivations & Effects.
Hamari on kirjoittanut työtovereinaan pelillistämisestä runsaasti, ja monet kansainvälisissä julkaisuissa esilletuodut tutkimukset ovat keränneet runsaasti viittauksia. Hamari on saanut useita palkintoja tunnustuksena hänen tutkimuksensa laadusta ja määrästä. Hän kuuluu maailman viitatuimpien tutkijoiden joukkoon poikkitieteellisen tutkimuksen alalla (Highly Cited Researchers, luokka Cross-Field; 2020). Tämä tunnustus pohjautuu analyytikkayritys Clarivaten ylläpitämään Web of Science -julkaisutietokantaan. Marraskuussa 2020 julkaistuun luetteloon oli valittu yhteensä noin 6 400 tutkijaa, joista 3 900 oli ryhmitelty johonkin 21:stä selvityksessä mukana oleesta tieteenalaryhmästä ja 2 500 oli poikkitieteellisten aihepiirien tutkijoita. Heistä kukin lukeutuu tieteenalaryhmässään viitatuimman prosentin joukkoon kaikista julkaisutietokannassa mukana olevista alan tutkijoista.
Aiheesta muualla

Juho Hamari - Publications (TUTCRIS Research Portal) (englanniksi) (tut.fi)
Google Scholar: Juho Hamari (englanniksi) (scholar.google.com)
Gamification Group (GG) (englanniksi) (tut.fi)
Juho Hamari (Association for Computing Machinery) (englanniksi) (acm.org)
Center of Excellance in Game Culture Studies: Researchers (englanniksi) ()
Rohkeita avauksia metsien tutkimukseen ja innovaatioihin uudessa tutkimuslippulaivassa (20.11.2020)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Berylliumkarbonaatti

| Berylliumkarbonaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13106-47-3
PubChem CID:  61577
SMILES:  [Be+2].C(=O)([O-])[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BeCO3
Moolimassa:  69,021
Ulkomuoto:  kiinteä valkoinen jauhe
Liukoisuus veteen:  liukenematon
    
Berylliumkarbonaatti on berylliumyhdisteisiin kuuluva kiinteä valkoinen jauhe, jonka kemiallinen kaava on BeCO3. Berylliumkarbonaatti liukenee happoihin tai emäksiin, mutta ei veteen. Berylliumkarbonaattia käytetään malmirikasteiden jalostamiseen kemiallisissa tai ydinvoimaan liittyvissä prosesseissa.
Berylliumkarbonaattia valmistetaan esimerkiksi berylliumionien reagoidessa ammoniumkarbonaatin kanssa. Berylliumkarbonaatista on olemassa myös erilaisia kompleksiyhdisteitä, jotka muodostuvat berylliumionien reagoidessa vetykarbonaatti-ionien kanssa.
Berylliumkarbonaatti on muiden berylliumyhdisteiden tavoin ihmisen terveydelle vaarallista ja mahdollinen karsinogeeni. Hapoissa berylliumkarbonaatti hajoaa hiilidioksidiksi (CO2) ja berylliumsuoloiksi. Berylliumkarbonaatin kuumentaminen vapauttaa myrkyllistä berylliumoksidia (BeO).
Illintsi

| Illintsi Іллінці |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Illintsi
 Koordinaatit: 49.1057°N, 29.2067°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Vinnytsjan alue
Piiri:  Vinnytsjan piiri
Kirjallinen maininta:  1448
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1925
Kaupungiksi:  1987
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  10,87 km²
Väkiluku (2022)  ():  11 095
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Illintsi (ukr. Іллінці) on kaupunki Ukrainan Vinnytsjan alueen Vinnytsjan piirissä. Illintsi sijaitsee Etelä-Bugin sivuhaaran Sobin varrella, 57 kilometriä aluekeskus Ternopilistä itäkaakkoon.
Tammikuun keskilämpötila on -6,2 ja heinäkuun +18,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 507 millimetriä. Kaupungin lähistöllä sijaitsee Euroopan suurimpiin lukeutuva, halkaisijaltaan noin 8,5 kilometrin levyinen meteoriittikraateri (Illintsin kraateri).
Ukrainan tilastokeskus arvio kaupungin väkiluvuksi 11 095 asukasta (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 11 103. Heistä enemmistö (95%) oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia; venäläisiä oli 3,2 prosenttia ja juutalaisia 0,5 %.
Arkeologisissa kaivauksissa seudulta on löydetty muun muassa rautasulattojen jäänteitä viidenneltä vuosisadalta. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1448 nimellä Vilen. 1700-luvun loppua kohti tultaessa paikkakunta, josta käytettiin myös muita nimiä (Lyntsi, Lintsi), kuului Puola-Liettuan Bratslavin voivodikuntaan ja oli Sanguszkon magnaattisuvun omistuksessa. Puolan toisen jaon (1793) jälkeen alueen hallinta siirtyi Venäjän keisarikunnalle, jossa seutu kuului Kiovan kuvernementtiin. Kaupunkityyppisen taajaman aseman Illintsi sai 1925, ja kaupungiksi se tuli 1987.
Illintsi oli Illintsin piirin hallinnollinen keskus vuosina 1923–1962 ja 1965–2020. Kesällä 2020 Ukrainan aluehallinnon uudistuksessa Illintsi ja sen mukaan nimetty piiri liitettiin osaksi Vinnytsjan piiriä.
Kaupungin arkkitehtonisiin kohteisiin lukeutuvat muun muassa synagooga (nyttemmin kalustemyymälä, 1600-luvulta), Jumaläidin kirkko (1793), Kolminaisuuden kirkko (1902) ja Pyhän ylösnousemuksen katedraali (1897).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Illintsi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Kreteeraus

Kreteeraus eli kredeeraus (ruots. kredering < lat. creta, liitu) on liidun ja liiman seos, jota levitetään ohut ja tasainen kerros puun pinnalle pohjustettaessa sitä kultausta tai maalausta varten.
Rapatun seinäpinnan käsittelynä kreteeraus tarkoittaa, että ennen tapetointia rappauksen huokosiin hangataan joko liitujauhon ja liimaveden seosta tai liimamaalia karkean pinnan silottamiseksi. Käsittely tekee tarpeettomaksi makulatuuripaperin käytön tapetin alla.
Ilosaari

Ilosaari
Ilosaari, Joensuu
| --- | --- |
Sijainti:  Joensuu Suomi
Vesialue:  Pielisjoki
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilosaari on tunnetuin Pielisjoen saarista Joensuussa. Sinne pääsee keskustasta Länsisiltaa ja Sirkkalasta Itäsiltaa pitkin. Alkujaan Ilosaarirock-festivaali järjestettiin Ilosaaressa, mutta vuodesta 1991 tapahtuma on järjestetty Linnunlahden Laulurinteellä, jossa sille on paremmin tilaa.
Kaksi saarta

Ilosaari sijaitsee koskessa, mutta sen sisällä on rauhaisa laguuni, jossa on hiekkaranta. Ilosaari on eräs Karelia-soudun etappi.
Ilosaareen pääsee Siltakadulta Niskasaaren kohdalla Kaluvirran yli Ilosaareen vieviä siltoja pitkin. Niskasaarella kadun toisella puolella sijaitsee Pielisjoen linna, joka on alun perin viljasiilo. Se oli syyskuuhun 2006 Karjalan tutkimuslaitoksen käytössä, jonka jälkeen sinne muutti Pohjois-Karjalan maakuntaliitto.
Ilosaaressa on myös kalankasvatusallas, joka on yhteydessä koskeen. Tästä altaasta päästetään koskeen lohia.
Alun perin Ilosaari on koostunut kahdesta saaresta. Valtaosa Ilosaaren rannanmuodoista on tehty 1800-luvulla. Myös laguuni on keinotekoinen. Kosken vastaiset rannat on tuettu isoin kivenjärkälein, joista useat ovat kuitenkin jo joutuneet koskeen.
Saaren kanavanpuoleisella rannalla on uittomiehiä kuvaava Ruuhkanpurkajat-patsas (Oskari Jauhiainen 1964) ja pysäköintialueen luona keskeisellä paikalla runonlaulaja Miihkali Arhippaisen muistomerkki.
Uimala

1907 Joensuun kaupunki rakensi Ilosaareen puurakenteisen uimalan torneineen. Samana syksynä perustettiin Joensuun
Uimaseura, jonka harjoitus- ja kisapaikka Ilosaari oli vuoteen 1969, jolloin uimahalli valmistui. Puiset hyppytorni ja 25 metrin rata lähtökorokkeineen purettiin 1970-luvulle.
Nyt saaren laguunissa on hiekkaranta ja rannalla pukukopit. Uimarantaa on paranneltu 2000-luvulla.
Karjalantalo

Ilosaaressa on Karjalantalo (Einari Teräsvuori 1954), jossa oli aiemmin ravintola Puukello ja Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön toimisto. Talossa toimi aikaisemmin Pohjois-Karjalan museo. Karjalantalo remontoitiin 2005–2006.
Talon edustalla on Miihkali Arhippaisen patsas (Alpo Sailo 1973).
Vuoden 2008 alussa avattiin Karjalantalon alakertaan Ravintola Kellari, nykyisin Kerubin Kellari, jossa järjestetään populaarimusiikin konsertteja.
Joensuun Popmuusikoiden perustama Joensuun Töminä osakeyhtiö päätti huhtikuussa 2010 vuokrata Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiöltä Karjalantalon. Talossa aloitti 11. helmikuuta 2011 rytmimusiikin keskus Kulttuurikeskus Karjalantalo. Keskus sisältää popmuusikoiden klubi- ja ravintolatoiminnan.
Tapahtumat

Ilosaaren uusi esiintymislava valmistui 2006.
Ilosaaressa suurin vuosittainen tapahtuma on  Ilovaarirock, joka syntyi alun perin vanhaa Ilosaarirockia muistelevaksi tapahtuvaksi, mutta on myöhemmin löytänyt oman nostalgiahenkisen linjansa. Tapahtuma järjestetään heinäkuussa rockviikon perjantaina. Sisään pääsee 5 000 henkeä, ja tapahtuma on yleensä loppuunmyyty.
Vekara-rock soi rockviikon lauantaina keskipäivän aikaan.
Opiskelijoiden Lehtiä Ilosaaressa -tapahtuma on elävöittänyt saarta useana vuonna syyskuussa.
Vuonna 2006 valmistuneen uuden esiintymislavan myötä Ilosaaressa järjestetään muun muassa piknik-konsertteja.
Talvella 2007 Ilosaaren laguunin aurattiin luistelurata, jossa on järjestettiin myös rusettiluisteluja. Saaressa on ollut myös lumiveistoksia.
Viimeisen kerran Ilosaaressa pidettiin tukkilaisten SM-kisat 14.–15.heinäkuuta 1979.
Vappuaattoisin Joensuun Metsäylioppilaat ry järjestää Ilosaaressa perinteisen Forstikasteen, jossa ensimmäisen vuoden Itä-Suomen yliopiston metsätieteiden opiskelijat eli Torstit kastetaan juhlallisesti Forsteiksi. Kaste suoritetaan tukkilaismeinikiä kunnioittaen eli opiskelijat temppuilevat itsensä tukkia pitkin hyiseen Ilosaaren laguuniin. Forstikaste aloittaa perinteisesti Joensuun vapun juhlinnan. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1986.lähde?
Muita tapahtumia ja hankkeita

Ilosaaren kunnostamisen yleissuunnitelma valmistui 2008.
Poiketa ry toteutti Simo Hurtasta kertovan Hurtta-nimisen monitaiteellisen esityksen Ilosaaressa helmikuussa 2010. Työryhmään kuului yli 200 henkilöä. Esitystä varten laguuniin rakennettiin luminen katsomo, ja esitys tapahtui jäällä.
Joensuu Design Week osallistui lokakuussa 2011 Joensuun kaupunkikeskustan kehittämiseen toimeksiannolla Unelmien Ilosaari.
Joensuun Popmuusikot ry:n hallinnoima Elävä Ilosaari -hanke toteutti marraskuussa 2011 kaupunkilaiskyselyn, jonka tavoitteena oli saada selville joensuulaisten ajatukset ja toiveet Ilosaareen liittyen.
Ilosaaressa järjestettiin 11.2.2012 Lunta Ilosaaressa -tapahtuma, joka esitteli Ilosaaren erilaisia käyttömahdollisuuksia.
Ilosaari uudistettiin vuosina 2016–2018. Uudistuksessa Ilosaareen tuli muun muassa esteetön uimalaituri, uimarata, esteettömät pukukopit ja wc:t, avarampi pysäköintialue, esteetön kalastuslaituri, lasten leikkipaikka, laguunin niemet yhdistävä puinen kaarisilta sekä uudistettu valaistus. Hanke sai Invalidiliiton palkinnon esteettömyydestä syksyllä 2018.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elävä Ilosaari -sivusto
Ruuhkanpurkajat-patsaasta ja Ilosaaren uittoperinteestä Joensuun museoiden sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Karjalantalo
Koululaisten kalastuspäivä Ilosaaren laguunissa 2008.
Challex

| Challex |
| --- | --- |
 vaakuna
 Challex
 Koordinaatit: 46°10′53″N, 5°58′33″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrodissementti:  Gex
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,67 km²
Väkiluku (2021):  1 655
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirkko Challexissa.
Challex on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 057 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Väestötiheys oli 122 as./km². Challexin pinta-ala on 8,67 neliökilometriä. Kunnan pormestarina toimii vuosina 2008–2014 Pierre Dumarest. Kunnan matalin kohta sijaitsee 330 metrissä ja korkein 516 metrissä.
Väkiluvun kehitys

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 479 | 545 | 712 | 817 | 967 | 1 057 |
Aiheesta muualla

Kunnan kotisivut (ranskaksi)
Kiinan urheilu

Kiina on 1980-luvulta alkaen ollut menestyneimpiä urheilumaita. Sen kansainvälisesti vahvimpia lajeja ovat pöytätennis, uimahypyt, sulkapallo, painonnosto ja telinevoimistelu. Kiina on järjestänyt kesäolympialaiset Pekingissä 2008 ja tuolloin isäntämaa oli mitalitilaston ykkönen. Peking on valittu myös vuoden 2022 talviolympialaisten isäntäkaupungiksi.
Pekingin kansallinen stadion, vuoden 2008 kesäolympialaisten päänäyttämö.
Olympialaiset

Kiinan kansantasavalta osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Aiemmin vuosina 1932–1948 olympialaisissa oli ollut mukana Kiinan tasavalta eli nykyinen Taiwan, johon liittyvien poliittisten erimielisyyksien vuoksi Kiinan kansantasavalta pysyi poissa olympialaisista 1980-luvulle saakka. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 Kiina voitti 15 kultamitalia ja sijoittui mitalitilastossa neljänneksi. Korkeammalle Kiina ylsi Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, jolloin se oli 28 kultamitalillaan mitalitilaston kolmas, ja Ateenan kesäolympialaisissa 2004, jolloin 32 kultamitalia riitti mitalitilaston kakkossijaan. Kotikisoissa Pekingissä 2008 Kiina voitti 51 kultamitalia ja oli mitalitilaston kärjessä. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 maa oli mitalitaulukossa toinen 38 kultamitalillaan ja Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 kolmas 26 kultamitalillaan. Talviolympialaisissa Kiina on voittanut 13 kultamitalia vuosina 2002–2018.
Ammunta

Kiina on voittanut ammunnassa 22 olympiakultaa, joista ensimmäiset kolme Los Angelesissa 1984. Kiina oli ammunnan mitalitilaston ykkönen Sydneyssä 2000 kolmella kultamitalilla, Ateenassa 2004 neljällä kultamitalilla ja Pekingissä 2008 viidellä kultamitalilla.
Autourheilu

Formula 1 -autoilun maailmanmestaruussarjaan otettiin vuonna 2004 mukaan Shanghaissa ajettava Kiinan Grand Prix, joka on siitä lähtien kuulunut sarjan ohjelmaan.
Kiinan ralli kuului rallin maailmanmestaruussarjaan vuonna 1999. Se oli tarkoitus ajaa MM-osakilpailuna myös vuonna 2016 mutta tuolloin se peruttiin tulvien vuoksi.
Freestylehiihto

Freestylehiihdossa Kiina on saanut yhden olympiakultamitalin, jonka voitti Han Xiaopeng miesten hypyissä Torinossa 2006.
Ensimmäinen kiinalainen freestylehiihdon maailmanmestari oli Li Nina, joka voitti kultaa naisten hypyissä 2005, 2007 ja 2009. Naisten hyppyjen maailmanmestareita ovat myös Cheng Shuang vuodelta 2011 ja Xu Mengtao 2013. Miesten hypyissä maailmanmestaruuden ovat voittaneet Han Xiaopeng 2007 sekä Qi Guangpu 2013 ja 2015.
Golf

Kiinassa pelattiin Ming-dynastian aikana (1300–1600-luvuilla) chuiwan-nimistä pallonlyöntipeliä, joka muistutti hieman golfia.
Jalkapallo

Kiina on jalkapallossa selviytynyt miesten maailmanmestaruuskilpailuihin vain kerran. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa se hävisi kaikki kolme otteluaan eikä tehnyt yhtään maalia.
Olympialaisissa Kiinan naisten jalkapallomaajoukkue sijoittui hopealle Atlantassa 1996, kun naisten jalkapallo oli ensi kertaa olympialaisten ohjelmassa. Kiina hävisi tuolloin loppuottelussa Yhdysvalloille 2–1.
Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa Kiina saavutti hopeaa vuonna 1999 hävittyään Yhdysvalloille vasta rangaistuspotkukilpailussa. Kiina toimi vuosien 1991 ja 2007 naisten MM-lopputurnausten järjestäjämaana.
Judo

Judossa Kiina on voittanut kahdeksan olympiakultamitalia, kaikki naisten sarjoista.
Jääkiekko

Kiinan naisten jääkiekkomaajoukkue on sijoittunut neljänneksi Naganon olympialaisissa 1998 sekä vuosien 1994 ja 1997 MM-kilpailuissa.
Venäläisvetoiseen ammattilaissarjaan KHL:ään perustettiin kaudeksi 2016–2017 kiinalainen, Pekingissä kotiottelunsa pelaava joukkue Kunlun Red Star. Seuraavaksi kaudeksi seura perusti naisjoukkueen pohjoisamerikkalaiseen ammattilaissarjaan CWHL:ään, johon liittyi myös toinen kiinalaisseura Vanke Rays.
Kaukalopikaluistelu

Kaukalopikaluistelussa Kiina on voittanut kymmenen olympiakultamitalia vuosina 2002–2018, yhdeksän naisten lajeista ja viimeisimmän miesten 500 metriltä. Wang Meng on nelinkertainen kultamitalisti vuosilta 2006–2010 ja Zhou Yangilla on kolme kultaa vuosilta 2010–2014.
Koripallo

Kiinan naisten koripallomaajoukkue on saavuttanut hopeaa Barcelonassa 1992 ja pronssia Los Angelesissa 1984. Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa Kiinan koripalloilijat ovat saavuttaneet hopeaa vuonna 1994 ja pronssia vuonna 1983.
Kiinan miesten koripallomaajoukkue on parhaimmillaan sijoittunut kahdeksanneksi niin olympialaisissa kuin maailmanmestaruuskilpailuissakin. Kiina toimii vuoden 2019 MM-kilpailujen isäntämaana.
Wang Zhizhi pelasi ensimmäisenä kiinalaisena pohjoisamerikkalaisessa NBA:ssa huhtikuussa 2001 Dallas Mavericksin joukkueessa. NBA:n vuoden 2002 varaustilaisuudessa Houston Rockets varasi kiinalaisen Yao Mingin ensimmäisellä varausvuorolla.
Lentopallo

Kiinan naisten lentopallomaajoukkue on voittanut olympiakultaa kolme kertaa: Los Angelesissa 1984, Ateenassa 2004 ja Rio de Janeirossa 2016. Hopealle joukkue ylsi Atlantassa 1996 sekä pronssille Soulissa 1988 ja Pekingissä 2008.
Kiina voitti naisten maailmanmestaruuden vuosina 1982 ja 1986. Joukkue saavutti hopeaa vuosina 1990, 1998 ja 2014 sekä pronssia vuonna 2018.
Painonnosto

Kiina voitti painonnostossa ensimmäiset olympiakultamitalinsa Los Angelesissa 1984, jolloin kiinalaiset olivat ykkösiä neljässä alimmassa painoluokassa. Kaikkiaan Kiinan miesnostajat ovat voittaneet 17 olympiakultamitalia. Naisten painonnosto tuli olympialaisten ohjelmaan Sydneyssä 2000 ja kiinalaisnaiset ovat viisissä kisoissa voittaneet yhteensä 17 kultamitalia.
Maailmanmestaruuksista naispainonnostajat alkoivat kilpailla vuonna 1987 ja Kiina on ollut alusta saakka menestynein maa.
Pikaluistelu

Pikaluistelussa Kiina on saanut yhden olympiakultamitalin, jonka voitti Zhang Hong naisten 1 000 metrillä Sotšissa 2014.
Sprinttereiden maailmanmestaruuden ovat kiinalaisnaisista voittaneet kahdesti Ye Qiaobo (1992, 1993) ja Yu Jing (2012, 2014) sekä kerran Wang Beixing (2009). Matkakohtaisissa maailmanmestaruuskilpailuissa kultaan ovat yltäneet naisten 500 metrillä Xue Ruihong kerran (1997) ja Wang Manli kahdesti (2004, 2005).
Pöytätennis

Pöytätennis tuli olympialajiksi Soulin kisoihin 1988. Kiinalaiset ovat voittaneet pöytätenniksessä kaikkiaan 28 kultaa, muun muassa kaikki kahdeksan naisten kaksinpelin kultamitalia.
Kiina osallistui pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1953 ja sai ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1959, kun Jung Kuo-tuan voitti miesten kaksinpelin. Chuang Tse-tung voitti miesten kaksinpelissä kolme peräkkäistä mestaruutta vuosina 1961, 1963 ja 1965, ja Ma Long ylsi samaan vuosina 2015, 2017 ja 2019. Kolmeen kaksinpelimestaruuteen on yltänyt myös Wang Liqin vuosina 2001, 2005 ja 2007. Vuosina 2005–2017 kaikki MM-kisojen miesten kaksinpelin kulta- ja hopeamitalit menivät Kiinaan. Naisten kaksinpelissä ensimmäinen kiinalaismaailmanmestari oli Chiu Chung-hui vuonna 1961. Kolminkertaisia kaksinpelin maailmanmestareita ovat Deng Yaping (1991, 1995, 1997), Wang Nan (1999, 2001, 2003) ja Ding Ning (2011, 2015, 2017). Vuodesta 1995 alkaen kaikki MM-kisojen naisten kaksinpelin kulta- ja hopeamitalit kuten myös useimmat pronssimitalit ovat päätyneet kiinalaisille. Naisten nelinpelissä kiinalaisten katkeamaton kulta- ja hopeamitaliputki kesti vuodesta 1989 vuoteen 2017. Miesten joukkuemaailmanmestaruuden Kiina on voittanut 21 kertaa, joista yhdeksän on peräkkäisiä mestaruuksia vuosilta 2001–2018. Naisten joukkuekilpailun maailmanmestaruuksia Kiinalla on myös 21, joista kahdeksan peräkkäistä vuosilta 1975–1989 ja uudelleen 1993–2008.
Vuoden 1971 maailmanmestaruuskilpailuissa kiinalaisten ja yhdysvaltalaisten pelaajien ystävälliset tapaamiset päätyivät valokuvina julkisuuteen ja Kiina kutsui yhdysvaltalaisjoukkueen kilpailumatkalle Kiinaan maansa ensimmäisinä urheilijoina sitten vuoden 1949. Tämä "Ping-pong-diplomatia" johti maiden välisten suhteiden lämpenemiseen ja Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin Kiinan-vierailuun vuonna 1972.
Sulkapallo

Kiinassa pelattiin jo ennen ajanlaskumme alkua ti jiang zi -nimistä peliä, jossa sulista tehtyä palloa potkittiin jaloilla.
Sulkapallon menestysmaaksi Kiina nousi 1980-luvulla. Kiina voitti Thomas Cupin eli miesten joukkuemaailmanmestaruuden ensimmäisen kerran vuonna 1982 ja jatkoi kolmella peräkkäisellä mestaruudella vuosina 1986, 1988 ja 1990. Vuosina 2004–2012 Kiina vei viisi peräkkäistä mestaruutta ja viimeisin voitto on vuodelta 2018. Uber Cupin eli naisten joukkuemaailmanmestaruuden Kiina voitti viisi kertaa peräkkäin vuosina 1984–1992. Vuosina 1998–2008 se vei kuusi peräkkäistä mestaruutta ja vuosina 2012–2016 kolme peräkkäistä.
Olympialaisten ohjelmaan sulkapallo tuli Barcelonassa 1992. Kiinalaiset ovat voittaneet sulkapallossa 18 kultamitalia, joista viisi naisten nelinpelistä. Lontoossa 2012 Kiina voitti kaikki viisi jaossa ollutta sulkapallon kultamitalia.