stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävalta yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 2008
Tulokset > Naiset

| laji | urheilija | kilpailu | sijoitus | tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m | Bettina Müller-Weissina | alkuerät | 4. | 7,37 |
| 60 m | Bettina Müller-Weissina | välierät | 7. | 7,35 SB |
James Smith (poliitikko)

James Smith
James L. Smith (17. syyskuuta 1719 – 11. heinäkuuta 1806) oli pennsylvanialainen poliitikko, yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän syntyi Ulsterissa, Irlannissa. Perhe muutti Chester Countyyn Pennsylvaniaan  hänen ollessaan 10-vuotias. James Smith aloitti lakiopinnot Philadelphia Academyssä, ja harjoitteli veljensä Georgen toimistossa. Hän toimi juristina myöhemmin New Yorkissa ja liittyi puolisotilaallisiin joukkoihin (eng. militia). Hänet valittiin maakuntaneuvostoon 1775 ja  perustuslailliseen konventtiin vuonna 1776 sekä mannermaakongressiin.
Smith kasvoi 1760-luvulla johtajaksi omalla alueellaan. Hän osallistui alueellisiin kokoontumisiin mm. kirjoittamalla Ison-Britannian kolonialismista otsikolla  "Essay on the Constitutional Power of Great Britain over the Colonies in America".  Esseessä hän kehotti boikotoimaan brittiläisiä tuotteita ja Brittien asettamaa kongressia (eng. General Congress), joka puolusti siirtokuntaa ja sen oikeuksia. Näihin aikoihin hän liittyi myös paikallisiin puolisotilaallisiin joukkoihin, jossa hän yleni kapteeniksi. Hänen komppaniansa kasvoi myöhemmin pataljoonaksi, jolloin hänen johtajuutensa nousi esiin.
Smith haudattiin Yorkiin Philadelphiassa preysteeriselle hautausmaalle. Delawaren yliopistolla on hänen mukaansa nimetty asuntola yhdellä kampuksellaan.
Jarmo Pellikka

Jarmo Antero Pellikka (4. tammikuuta 1939 Kymi – 27. joulukuuta 2005 Mäntyharju) oli suomalainen työmarkkinajärjestöjohtaja.
Jarmo Pellikan vanhemmat olivat metallimies Martti Viktor Pellikka ja Anni Ester Hyyryläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1958 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1962.
Pellikka oli Liiketyönantajain keskusliiton LTK:n palveluksessa vuodesta 1963 lähtien. Pellikka oli järjestössä tilastoasiain hoitajana 1963–1966, asiamiehenä 1966–1970, apulaisjohtajana 1970–1973 ja johtajana 1973–1977. Hän oli Liiketyönantajien keskusliiton ja sen seuraajan Palvelutyönantajien toimitusjohtajana 1977–1998. Pellikka jäi eläkkeelle 1998 ja hän muutti sitten asumaan Mäntyharjulle.
Pellikka oli Talousneuvoston jäsenenä vuodesta 1977 alkaen. Hän oli Mäntyharjun kunnanvaltuusotn ja kunnanhallituksen jäsenenä vuodesta 2000 alkaen.
Jarmo Pellikka oli naimisissa vuodesta 1959 ylioppilasmerkonomi Raili Annikki Putkosen kanssa.
Jarmo Ollanketo

Jarmo Ollanketo (s. 30. marraskuuta 1958) on suomalainen maantiepyöräilijä, hiihtäjä ja vammaisurheilija. Ollanketo sairastaa synnynnäistä silmänpohjan rappeumaa. Hän on urheillut viisissä paralympialaisissa. Ensimmäinen kerran Ollanketo oli mukana Torinossa 2006. Talviparalympialaisissa hän oli mukana neljä vuotta myöhemmin Vancouverissa 2010. Ensimmäiset kesäparalympialaiset olivat Pekingin paralympialaiset 2008. Neljä vuotta myöhemmin Lontoossa hän saavutti paralympiahopeaa maantiepyöräilyssä. Ollanketo on mukana Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016. Hänellä on myös MM-hopeaa hiihdosta vuodelta 2000. Seuratasolla hän edustaa Koiviston Iskua.
James Somerville

James Somerville ja kissa.
James Fownes Somerville (17. heinäkuuta 1882 Weybridge, Surrey – 19. maaliskuuta 1949 Dinder House, Somerset) oli brittiläinen amiraali toisen maailmansodan aikana.
Somerville liittyi Kuninkaalliseen laivastoon kadetiksi tammikuussa 1897. Hänestä tuli laivaston johtava radioviestintäasiantuntija, jossa ominaisuudessa hän osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun ensimmäisessä maailmansodassa. Sotien välisen ajan Somerville pysyi laivastossa, toimien muun muassa Välimeren laivaston hävittäjäosaston komentajana. Hän sai ylennyksen kontra-amiraaliksi 1938. Seuraavana vuonna hän joutui jäämään varhaiselle eläkkeelle, sillä hänellä todettiin tuberkuloosi.
Diagnoosi oli ollut kuitenkin virheellinen ja Somerville kutsuttiin uudestaan palvelukseen toisen maailmansodan sytyttyä. Hän oli mukana merivoimien tutkan kehittämistyössä ja Dunkerquen evakuoinnissa 1940. Ranskan antauduttua Winston Churchill nimitti Somervillen johtamaan Force H:ta, joka muun muassa tuhosi Ranskan laivaston raskaat yksiköt, ennen kuin natsi-Saksa saisi sota-alukset haltuunsa. Operaatio Catapult oli menestyksekäs, vaikka Somerville rajoitti hyökkäystään säästääkseen ranskalaisten merisotilaiden henkiä. Seuraavaksi Somerville organisoi laivastopommitusoperaation Genovaan sekä osallistui saksalaisen taistelulaiva Bismarckin saalistukseen. Hänen osastonsa suojeli myös Maltan ja Egyptin huoltokuljetuksia.
Maaliskuussa 1942 Somervillestä tuli brittien Itäisen laivaston komentaja. Hän onnistui tuhoamaan joitain japanilaisia sota-aluksia, mutta joutui odottamaan vahvistuksia vuoteen 1944 kyetäkseen toimimaan kunnolla Japanin laivastoa vastaan. Elokuussa 1944 hänen tilalleen astui amiraali Bruce Fraser. Somerville siirtyi brittiläisen Yhdysvaltojen laivastodelegaation johtoon ja hän toimi tehtävässä joulukuuhun 1945. Hänet ylennettiin laivastoamiraaliksi aivan sodan lopulla. Somerville kuoli 1949.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kanada-cup 1991

Kanada-cup 1991 (engl. Canada Cup 1991) oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä jääkiekkoturnaus. Turnaus järjestettiin viidettä ja tällä nimellä viimeistä kertaa, koska vuonna 1996 sen korvasi Jääkiekon maailmancup.
Mestaruuden voitti Kanada, joka löi loppuotteluissa Yhdysvallat. Vuoden 1991 Kanada-cup oli ainut cup, jossa voittajajoukkue ei hävinnyt yhtään ottelua. Suomi sijoittui turnauksessa kolmanneksi, ja pääsi ensimmäistä kertaa cupin historiassa välieriin asti. Turnaus oli kovatasoinen, joten monien mielestä kyseessä oli Leijonien kaikkien aikojen paras saavutus ennen Naganon olympialaisissa vuonna 1998 saavutettua pronssia.
Neuvostoliitolle turnaus oli pettymys verrattuna aikaisempiin Kanada-cupeihin. Taustalla vaikutti Neuvostoliiton poliittinen tilanne. Moni Neuvostoliiton pelaaja kieltäytyikin pelaamasta turnauksessa. Tämä oli myös viimeinen turnaus jossa Neuvostoliiton jääkiekkojoukkue oli mukana.
Mitaliottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |  |
|   |   |   |   |   |   |   |  |

|  |   Kanada | 1 |   |  |  |  |  |
|  |   Ruotsi | 0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Kanada | 2 |  |
|  |   |   |   |   |   Yhdysvallat | 0 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |   Yhdysvallat | 1 |   |  |  |  |  |
|  |   Suomi | 0 |   |  |  |  |  |
Mitaliottelut > Välierät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.9. |  Yhdysvallat | 7–3 |  Suomi | Hamilton |  |

|  | (2–0, 1–1, 4–2)  | (2–0, 1–1, 4–2)  | (2–0, 1–1, 4–2)  | Yleisömäärä: 9 913 |  |
|  |  Dave Christian − 12.19 Joe Mullen − 17.36  Brian Leetch − 31.24 Joe Mullen − 42.17 Kevin Miller − 44.03 Joel Otto − 51.07 Doug Brown − 54.30 |  1–0 2–0 2–1 3–1 4–1 5–1 6–1 7–1 7–2 7–3 |    24.39 − Petri Skriko      56.25 − Jari Kurri 57.37 − Christian Ruuttu     | Yleisömäärä: 9 913 |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12.9. |  Kanada | 4–0 |  Ruotsi | Toronto |  |

|  | (0–0, 2–0, 2–0)  | (0–0, 2–0, 2–0)  | (0–0, 2–0, 2–0)  | Yleisömäärä: 15 795 |  |
|  |  Wayne Gretzky − 36.10 Rick Tocchet − 39.50 Brent Sutter − 44.44 Dirk Graham − 53.34 |  1–0 2–0 3–0 4–0 |       | Yleisömäärä: 15 795 |  |
Mitaliottelut > Loppuottelut (paras kolmesta)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14.9. |  Kanada | 4–1 |  Yhdysvallat | Montreal |  |

|  | (1–0, 1–1, 2–0)  | (1–0, 1–1, 2–0)  | (1–0, 1–1, 2–0)  | Yleisömäärä: 17 543 |  |
|  |  Éric Desjardins − 04.22 Steve Larmer − 25.20  Mark Messier − 51.42 Brent Sutter − 56.17 |  1–0 2–0 2–1 3–1 4–1 |    30.31 − Gary Suter     | Yleisömäärä: 17 543 |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16.9. |  Kanada | 4–2 |  Yhdysvallat | Hamilton |  |

|  | (2–0, 0–2, 2–0)  | (2–0, 0–2, 2–0)  | (2–0, 0–2, 2–0)  | Yleisömäärä: 17 051 |  |
|  |  Mark Messier − 13.39 Steve Larmer − 13.59   Steve Larmer − 52.13 Dirk Graham − 59.18 |  1–0 2–0 2–1 2–2 3–2 4–2 |    23.45 − Jeremy Roenick 31.02 − Kevin Miller     | Yleisömäärä: 17 051 |  |
Lopputulokset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Kanada
:  Yhdysvallat
3.:  Suomi
4.:  Ruotsi
5.:  Neuvostoliitto
6.:  Tšekkoslovakia
Turnauksen pistepörssi

| Pelaaja | O | M | S | P |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Wayne Gretzky | 7 | 4 | 8 | 12 |
|  Steve Larmer | 8 | 6 | 5 | 11 |
|  Brett Hull | 8 | 2 | 7 | 9 |
|  Mike Modano | 8 | 2 | 7 | 9 |
|  Mark Messier | 8 | 2 | 6 | 8 |
|  Paul Coffey | 8 | 1 | 6 | 7 |
|  Jeremy Roenick | 8 | 4 | 2 | 6 |
|  Craig Janney | 8 | 4 | 2 | 6 |
|  Al MacInnis | 8 | 2 | 4 | 6 |
|  Mats Sundin | 6 | 2 | 4 | 6 |
|  Christian Ruuttu | 6 | 1 | 5 | 6 |
|  Eric Lindros | 8 | 3 | 2 | 5 |
|  Petri Skriko | 6 | 3 | 2 | 5 |
|  Dale Hawerchuk | 8 | 2 | 3 | 5 |
|  Kevin Miller | 8 | 2 | 3 | 5 |
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet
Turnauksen tähdistökentällinen

Maalivahti:  Bill Ranford
Puolustajat:  Al MacInnis,  Chris Chelios
Hyökkääjät:  Wayne Gretzky,  Mats Sundin,  Jeremy Roenick
Arvokkain pelaaja:  Bill Ranford
Suomen joukkue

Maalivahdit: Markus Ketterer, Jukka Tammi
Puolustajat: Kari Eloranta, Pasi Huura, Timo Jutila, Janne Laukkanen, Jyrki Lumme, Teppo Numminen, Arto Ruotanen, Ville Sirén
Hyökkääjät: Hannu Järvenpää, Iiro Järvi, Jarmo Kekäläinen, Jari Kurri, Janne Ojanen, Timo Peltomaa, Christian Ruuttu, Teemu Selänne, Petri Skriko, Raimo Summanen, Esa Tikkanen, Pekka Tirkkonen
Valmentajat: Pentti Matikainen, Sakari Pietilä
James Q. Wilson

James Q. Wilson (27. toukokuuta 1931 – 2. maaliskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän esitti artikkelissa vuodelta 1982 yhdessä George L. Kellingin kanssa rikkinäisten ikkunoiden teorian.
Wilson edusti nuorena demokraattisia arvoja ja äänesti muun muassa John F. Kennedyä, mutta myöhempinä vuosina hän tuli tunnetuksi konservatiivina, mitä kuvastaa hänen asemansa American Enterprise Instituten neuvonantajana.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:James Q. Wilson
Iso Mustaslampi

| Iso Mustaslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°12′14″N, 26°30′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  oja Vähään Mustasjärveen 
Järvinumero:  14.947.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,5 m  
Pituus:  690 m  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  2,109 km  
Pinta-ala:  7,549 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Mustaslampi 
Iso Mustaslampi tai Iso Mustalampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Ansalahden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 690 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Vääräjärven–Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,5 metriä mpy.
Jalla! Jalla!

| Jalla! Jalla! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Josef Fares
Käsikirjoittaja:  Josef Fares
Tuottaja:  Anna Anthony
Säveltäjä:  Daniel Lemma
Kuvaaja:  Aril Wretblad
Leikkaaja:   Andreas Jonsson  Michal Leszczylowski 
Pukusuunnittelija:  Denise Östholm
Pääosat:   Fares Fares  Torkel Pettersson  Tuva Novotny  Laleh Pourkarim 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Memfis Film
Levittäjä:  Lucky Red Distribuzione Disney+ HBO Max
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi, arabia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalla! Jalla! on Josef Faresin Ruotsissa ohjaama elokuva vuodelta 2000.
Tarina

Roro (Fares Fares) ja Måns (Torkel Petersson) ovat parhaat kaverukset, jotka työskentelevät puistotyöntekijöinä ja saavat tehtäväkseen kaikenlaisia ikäviä hommia. Heidän tehtäviinsä kuuluu esimerkiksi putsata ankkalammet sekä kerätä koirankakkoja. Roron ruotsalainen tyttöystävä Lisa (Tuva Novotny) tahtoo esittäytyä Roron perheelle, mutta Roro ei halua viedä häntä näytille libanonilaisen perheensä perinteistä johtuen. Kun Roro päättää viimein esitellä Lisan perheelleen, hän saa huomata kotinsa olevan täynnä sukulaisia, jotka aikovat naittaa hänet libanonilaiselle Yasmin-nimiselle tytölle (Laleh Pourkarim).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fares Fares   | … |  Roro   |
|  Torkel Petersson   | … |  Måns   |
|  Tuva Novotny   | … |  Lisa   |
|  Laleh Pourkarim   | … |  Yasmin   |
|  Leonard Terfelt   | … |  Paul   |
|  Jan Fares   | … |  Farsan   |
|  Sofi Ahlström Helleday   | … |  Jenny   |
|  Benyam Eriksson   | … |  Benson   |
|  Khatoun Fares   | … |  Farmor   |
|  Abdulahad Fares   | … |  Abdul   |
|  Ingemar Carlehed   | … |  Isä Ulf   |
|  Harry Goldstein   | … |  Seksikaupan myyjä   |
|  Tommy Andersson   | … |  Peter   |
|  Christer Fjällström   | … |  Poliisi   |
|  Jacob Tamm   | … |  Simon Pramsten   |
|  Caroline Fares   | … |  Caroline   |
|  Lucy Wanes   | … |  Lucy   |
Jalkinekysymys

Brittisotilaat riisuvat kenkiään pagodilla Rangoonissa vuonna 1945.
Jalkinekysymys oli kiista buddhalaisten burmalaisten ja maata hallinneiden brittien välillä 1910-luvulla. Kiista alkoi nimensä mukaisesti brittien kieltäytyessä noudattamasta tapaa kenkien riisumisesta buddhalaisissa pyhätöissä. Niin sanottu jalkineliike ajoi kenkien riisumista osaksi lakia. Britit taipuivat lopulta sallimaan pagodien henkilökunnan määrätä asiasta. Burmalaiselle kansalliselle liikkeelle kiista toi lisää kannattajia ja liike radikalisoitui.
Tausta

Britit olivat vallanneet koko nykyisen Myanmarin eli Burman alueen kolmannen anglo-burmalaisen sodan yhteydessä 1880-luvulla ja alue oli liitetty brittiläiseen Intiaan vuonna 1897. Yhtenä brittihallinnon suurista virheistä siirtomaahallinnon aikana on pidetty heidän suhtautumistaan maan buddhalaisiin uskonnollisiin instituutioihin. Etenkin Burman munkit alkoivat järjestäytyä brittejä vastaan. Niin sanotusta jalkinekysymyksestä tuli brittiläisen siirtomaahallinnon ja burmalaisten välisten suhteiden ensimmäinen huomattava koetinkivi. Burmalaisen perinteen mukaan maan buddhalaisiin pagodeihin ei saanut mennä sisään kengät jalassa. Britit olivat kieltäneet lähettiläitään riisumasta kenkiään jo Konbaung-dynastian viimeisten hallitsijoiden Mindonin ja Thibawin valtakausilla, koska tapaa pidettiin nöyryyttävänä. Hallitsijat kieltäytyivät ottamaasta henkilökohtaisesti vastaan jalkineita pitäviä brittilähettiläitä, mikä hankaloitti selvästi maiden välisiä diplomaattisuhteita. Myös sitkeimmät brittivirkamiehet pitivät kenkänsä jaloissaan.
Jalkineliike

1900-luvun alussa oli perustettu burmalaisen kansallisen liikkeen ytimeen myöhemmin noussut nuorten miesten buddhalainen yhdistys eli YMBA. YMBA:n ja perinteisen sanghan jäsenistä tuli jalkinekysymyksen ajajia. Jalkinekysymyksen nousi uudelleen pinnalle vuonna 1916, kun juristi U Thein Maung järjesti Rangoonissa Burman buddhalaisen kongressin. Kongressi laati brittihallinnolle kirjelmän, jossa vaadittiin jalkinekysymykseen puuttumista lainsäädännöllisesti. Siirtomaahallinto ei kuitenkaan suostunut edes neuvottelemaan asiasta,vaikka U Thein Maung laati vielä toisen kirjelmän kaksi vuotta myöhemmin. Sanghan edustaja Ledi Sayadaw julkaisi samaan tapaan 95-sivuisen kenkien käytön sopimattomuudesta buddhalaisissa pagodeissa.
4. lokakuuta 1916 joukko raivostuneita munkkeja kävi kengät jalassa Mandalayn Eindawya-pagodissa kuljeskelleen länsimaisen seurueen kimppuun. Pahemmilta henkilövahingoilta vältyttiin, mutta tapahtumaan osallistuneet munkit pidätettiin ja joukkoa johtanut U Kettaya sai elinkautisen vankeusrangaistuksen. Tapahtumien jälkeen päätettiin kuitenkin, että pagodien henkilökunta sai määrätä kenkien riisumisesta pois lukien poliisit ja sotilaat, joita henkilökunnan antamat säännöt kenkien riisumisesta eivät velvoittaneet. Sinänsä ehkä vähäpätöisestä asiasta alkanut kiista heijasteli burmalaisten katkeroitumista brittien siirtomaahallintoon. Burmalaisten kansallinen liike sai lisää kannattajia ja liike muuttui myös tulevaisuudessa entistä radikaalimmaksi. Länsimaalaiset alkoivat vältellä ennen suosittuja turistikohteita aina Burman itsenäistymiseen saakka vuonna 1948.
Jakson 1 alkuaine

Jakson 1 alkuaine on alkuaine, joka löytyy ensimmäisestä rivistä jaksollisesta järjestelmästä.
Ensimmäinen rivi sisältää vain kaksi alkuainetta: vety ja helium. 1. rivin alkuaineet toteuttavat oktettisäännön sillä poikkeukselle, että rivin atomit tarvitsevat vain kaksi elektronia täyttääkseen elektronikuoren. Tämä johtuu atomirakenteesta, joka sallii vain s-orbitaalin täyttämisen.
Alkuaineet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkuaine | Alkuaine | Alkuaine | Ryhmä | Elektronikonfiguraatio |
| 1 | H | vety | epämetalli | 1s1 |
| 2 | He | helium | jalokaasu | 1s2 |
Jani Pensola

Jani Pensola (s. 1975) on suomalainen kontrabasisti.
Pensola on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Lontoossa Royal Academy of Musicissa opettajinaan muun muassa Jussi Javas, Duncan McTier ja Rinat Ibragimov.
Pensolan isä on saksofonisti Risto Pensola.[lähde? ]
Pensola on valittu Lontoon sinfoniaorkesteriin ensimmäisenä suomalaisena mutta hän on soittanut orkesterissa aiemmin freelancerina. Hän on soittanut Lontoossa vuodesta 2002 freelancerina myös Rochester Philharmonic Orchestran ja London Sinfoniettan kanssa ja monissa suomalaisissa orkestereissa. Hän soittaa myös Zum-yhtyeessä.
Pensola on vuonna 2005 valittu vuoden basistiksi.
Jani Rauhala

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Perm 2002 | 75 kg |  |
Jani Rauhala (s. 10. huhtikuuta 1978) on suomalainen nyrkkeilyn EM-mitalisti.
Rauhala hävisi avausottelunsa 71 kg:n painoluokassa Budapestin MM-kilpailuissa 1997 ja Minskin EM-kilpailuissa 1998. Houstonin MM-kilpailuissa 1999 hän selviytyi toiselle kierrokselle (16 parhaan joukkoon) 75 kg:n sarjassa. Tampereen EM-kilpailuissa 2000 hän karsiutui 71-kiloisten puolivälieräottelussa. Belfastin MM-kilpailuissa 2001 hän selviytyi toiselle kierrokselle (16 joukkoon) 75 kg:n painoluokassa.
Rauhala sai Permin EM-kilpailuissa 2002 pronssia 75 kg:n sarjassa. Voitettuaan puolivälieräottelussa puolalaisen Piotr Wilczewskin pistein 22–12 hän hävisi välierässä Ukrainan Oleh Maškinille 14–29. Hän sijoittui yhdellä otteluvoitolla 16 parhaan joukkoon Bangkokin 2003 MM-kilpailujen 75-kiloisten sarjassa ja Pulan 2004 EM-kilpailujen 81 kg:n painoluokassa.
Rauhala edusti seuratasolla Lahden Kalevaa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 71 kg:n painoluokassa 1996, 1997, 1998, 75-kiloisissa 2001, 2002 ja 2003 sekä 81 kg:n sarjassa 2004 ja 2005.
Rauhala lopetti nyrkkeilyuransa vuonna 2005. Hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Vaasan yliopistosta vuonna 2007. Häön työskentelee Cargotecilla Tampereella.
Jan Heikkilä

Jan Mikael Heikkilä (s. 10. toukokuuta 1936 Tampere) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Heikkilän vanhemmat olivat toimitusjohtaja Gunnar Hjalmar Heikkilä ja Birgit Bjarma Svedberg. Hän avioitui 1959 farmaseutti Taina Helvi Viidan kanssa. Heikkilä tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1956 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1960 ja kauppatieteiden maisteriksi 1963. Hän oli Hull Co-Operative Societyn PR-tehtävissä Hullissa Englannissa  1960, Kalevan kansalaiskoulun kaupallisten aineiden opettaja Tampereella 1960–1962 ja Piippo Oy:n vientipäällikkö Lempäälässä 1962–1963.
Otra Oy:ssä Heikkilä oli tiedotuspäällikkö ja tavaratalon apulaisjohtaja 1963–1965, Stockmannilla Tampereen tavaratalon myyntipäällikkö 1965–1967, Pietarsaaren tavaratalon paikallisjohtaja 1967–1970, Tampereen tavaratalon johtaja 1970–1974 ja yhtiön apulaisjohtaja 1971–1974. Tamron ensimmäisenä varatoimitusjohtajana hän toimi 1974–1981 ja Matkahuollon toimitusjohtajana 1981–1996. Heikkilällä on ollut myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1989.
Janne Halonen

Janne Halonen (s. 1980 Mikkeli) on suomalainen muusikko, musiikkialan yrittäjä ja opettaja. Hänet tunnetaan Helsinki-Cotonou Ensemble -yhtyeen kitaristina ja johtajana.
Varhaisvaiheet

Halonen kasvoi Jyväskylässä ja kävi koulunsa siellä. Hän opiskeli musiikkia paikallisessa musiikkiopistossa. Ensimmäiset levynsä hän osti Neuvostoliitossa, josta sai levyjä pilkkahintaan. Monet levyt olivat länsimaisia, mutta neuvostoliittolaisia julkaisuja, joten Halosella kesti vuosia saada selville, kenen musiikkia hän kuunteli. Ajan veivät musiikkiopisto ja kitaransoitto, ja koripalloharrastus sai jäädä, koska se oli vaarallinen sormien kannalta. Halonen vietti vaihto-oppilasvuoden Yhdysvalloissa, jossa aukeni uusi musiikillinen maailma. Se vaikutti koulunkäyntiin negatiivisella tavalla. Ylioppilaaksi pääsyn jälkeen Halonen palveli armeijassa Tikkakoskella Ilmavoimien sotilassoittokunnassa.
Ura

Armeijan jälkeen Halonen pääsi Paula Koivuniemen kesäkitaristiksi. Pesti oli jossain määrin pelottava, sillä kappaleet piti osata ulkoa eikä lavalla saanut olla nuotteja.
Kesän jälkeen Halonen muutti Helsinkiin. Ensimmäisten kahden vuoden aikana hänellä ei juuri ollut töitä, koska hän ei tuntenut helsinkiläisiä ja koska kilpailu muusikkojen välillä oli kova. Hän opiskeli ensin Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja myöhemmin Sibelius-Akatemiassa. Kun töitä sai, hän pääsi töihin teatteriin muusikkona, sovittajana ja kapellimestarina. Lisäksi hän soitti coverbändeissä. Hän pääsi myös Hair-musikaalista tehtyyn Let the Sunshine In -esityksen kapellimestariksi.
Noin vuonna 2005 hän kiinnostui afrikkalaisesta musiikista. Hän löysi beniniläisen kitaristin Lionel Loueken levyjä. “Minua häiritsi se, etten tajunnut siitä musiikista mitään. Pidin lopputuloksesta, mutten osannut analysoida sitä mitenkään”, Halonen kertoi Suomen Kuvalehdelle.
Halonen haki stipendiaatiksi Villa Karoon Beniniin ja pääsi sinne vuonna 2009. Sitä ennen hän kävi Göteborgissa kuuntelemassa Herbie Hancockin konsertin, koska Loueke soitti tämän orkesterissa. Konsertin jälkeen hän pääsi tapaamaan Louekea tämän hotellissa. Loueke suhtautui Haloseen ystävällisesti ja ilmoitti tuttavilleen Beniniin, että sinne on tulossa suomalainen kitaristi.
Ensimmäisenä iltana Beninissä hotellin oveen koputettiin ja Halosta pyydettiin ottamaan kitaransa mukaan. Paikallinen yhtye otti hänet mukaansa soittamaan. “Soitin heidän kanssaan koko yön, uiskentelin mukana, miten pystyin.” Halonen sanoo tuon yön muuttaneen hänen elämänsä suunnan. Hieman myöhemmin hän tapasi Grand Popossa Noël Saïzonoun, joka oli kuullut, että eräs suomalainen kitaristi etsii häntä. Saïzonousta tuli sitten hänen tärkein yhteistyökumppaninsa Beninissä.
Kun Halonen palasi Suomeen hänen silmänsä olivat avautuneet afrikkalaiselle musiikille, jota hän sittemmin on lähes yksinomaan harrastanut. Suomessa hän perusti yhdessä rumpali Juha Räsäsen ja basisti Sampo Riskilän kanssa yhtyeen. Saïzonou puolestaan vieraili vuonna 2011 musiikillisen yhteistyön merkeissä Suomessa. Näin sai alkunsa Helsinki-Cotonou Ensemble.
Yhtyettä pyöritetään nykyään kahdella mantereella, ja sitä varten Halonen, Räsänen ja Riskilä ovat perustaneet osuuskunnan nimeltä No Problem! Music. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia ja yhden livealbumin. Levyt ovat olleet arvostelumenestyksiä ja avanneet ovia ulkomaille.