stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paolo Montero

Paolo Montero vuonna 2010
Rónald Paolo Montero Iglesias (s. 3. syyskuuta 1971 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskuspuolustajana tai vasempana laitapuolustajana. Suurimman osan urastaan Montero pelasi Italian Serie A:ssa.
Montero edusti ammattilaisurallaan uruguaylaista Peñarolia (1990–1992, 2006–2007), italialaisia Atalantaa (1992–1996) ja Juventusta (1996–2005) sekä argentiinalaista San Lorenzoa (2005–2006). Juventuksessa pelatessaan hän voitti neljä Italian-mestaruutta, kolmesti Italian supercupin ja kertaalleen UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin. Lisäksi Juventus hävisi kolmesti Mestarien liigan loppuottelun Monteron edustaessa seuraa.
Uruguayn maajoukkueessa Montero pelasi 61 A-maaottelua vuosina 1991–2005. Hän edusti maataan muun muassa vuoden 2002 MM-kisoissa, joissa hän joukkueen kapteenina pelasi Uruguayn kaikki kolme ottelua alusta loppuun, ja 2004 Copa Américassa, jossa Uruguay voitti pronssia.
Moniraitanauhuri

16-raitanauhuri
Moniraitanauhuri on laite, jolla voidaan äänittää eri lähteistä ääntä omille kanavilleen. Aiemmin tallennus tehtiin analogisesti magneettinauhalle, mutta nykyisin tallenteet tehdään suurimmaksi osin digitaalisesti, joko nauhalle tai muulle tallennusvälineelle.
Yleistä

Analoginen moniraitanauhuri on aina avokelanauhuri. Käytettyjä nauhaleveyksiä ovat olleet 1/4, 1/2, 1 ja 2 tuumaa, joista 2 tuumainen vakiintui ammattikäyttöön. Hifi-kelanauhurit, joita on käytetty myös harraste- ja demoäänityksien tekoon, ovat käyttäneet 1/4 tuuman nauhaa. Suuria raitamääriä käytettäessä leveys fyysisesti estää raidan äänityksen vuotamisen muille raidoille.
Analogisen nauhurin nauhan kulkunopeus on säädettävissä. Ammattikäytössä standardoituja nopeuksia ovat 38,1 senttimetriä sekunnissa ja 76,2 cm/s.
Suuri nopeus parantaa äänenlaatua sekä vähentää kohinaa. Samalla informaatio tallentuu fyysisesti suurelle alalle, mikä helpottaa tallennuksen editointia.
Nauhurissa ovat erilliset äänityspää, kuuntelupää sekä poistopää tyhjentämistä varten. Äänitys- ja kuuntelupään etäisyys toisistaan aiheuttaa muita raitoja äänitettäessä haitallisen viiveen. Tämän estämiseksi äänityspää voidaan kytkeä kuuntelupääksi tarvittavien raitojen osalta sen muutoin toimiessa äänittävänä. Menetelmän keksi kitaristi Les Paul
ja se julkistettiin nimellä "Selsync" Ampexin valmistamana. Tuotemerkki on lyhenne sanoista "Selective synchronization" ("valinnainen synkronointi").
Nauhurin varusteisiin kuuluvat kauko-ohjaus, automaattinen paikannin (auto locator), jolla asetetaan nauhalle paikannusmerkkejä sekä aikalaskuri, jotka voivat olla yhdistettävissä ja vaihdettavissa keskenään. Nauhurissa voivat olla äänityksen signaalin tason mittarit särön estämiseksi.
Mekaanisena laitteena nauhuri tarvitsee säännöllistä huoltoa, ja erityisesti äänipäät ovat asetuksiltaan suhteessa nauhaan ja kunnoltaan kriittisiä hyvän tuloksen saamiseksi. Kiintolevy on paljolti syrjäyttänyt nauhurin käytön digitaalisen tallennuksen yleistyttyä, mutta äänityksen termeissä sanasto pohjautuu nauhureille syntyneeseen sanastoon.
Käyttöperiaatteesta

Moniraitatekniikka mahdollistaa esityksen tallentamisen osuus kerrallaan tai kokoonpanon esityksen tallentamisen siten, että kukin instrumentti on omalla raidallaan. Osuuksia voidaan näin jälkikäteen käsitellä halutun tuloksen luomiseksi tai soittaa tarvittaessa uudelleen ilman koko esityksen toistamista. Muusikoiden ei tarvitse näin myöskään olla samanaikaisesti paikalla. Puhekielessä käytetään ilmaisua "päälleäänitys" tai "päällekkäisäänitys". Tällä viitataan siihen, että tallennusta tekevä muusikko kuuntelee samanaikaisesti aiemmin äänitettyä osuutta, jonka "päälle" tallennus lisätään.
Kun kaikki osuudet on tallennettu halutulla tavalla, raidat miksataan eli yhdistetään halutussa suhteessa toisiinsa. Tässä myös luodaan formaatin, esimerkiksi stereoäänen- tai monikanavaisen äänentoiston mukainen vaikutelma esityksen instrumenttien ja muiden äänien sijainnista äänikuvassa. Lopputulos on tallenteen julkaistava versio tai nk.  masteri, jota käytetään julkaistavan formaatin lähteenä ja ohjaukseen esimerkiksi Lp - levyjen muottien valmistamisessa.
Tekniikan avulla muusikko voi myös soittaa kaikki tarvittavat osuudet itse luoden keinotekoisen mielikuvan yhtyeestä joko lopullisena versiona tai hahmotelmana esityksestä varsinaista toteutusta varten, joka tehdään kokoonpanolla. Toisinaan kokoonpanot korostavat sitä, jos esitys on tallennettu suoraan studiossa ilman päälleäänityksiä.
Jacques Monod

| Jacques Monod |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1910 Pariisi
Kuollut: 31. toukokuuta 1976 (66 vuotta) Cannes
Kansalaisuus:  Ranska
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  biokemia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1965)
Jacques Lucien Monod [žak mono] (9. helmikuuta 1910 Pariisi – 31. toukokuuta 1976 Cannes) oli ranskalainen biokemisti. Monod’ta pidetään nykyaikaisen molekyylibiologian luojana.
Monod selvitti muun muassa sitä, miten bakteerisolussa geenit kytkeytyvät päälle ja pois aina tarpeen mukaan. Hän löysi myös bakteereiden perimälle tyypilliset operonit; hän huomasi, että sokeria hajottavat geenit olivat yhdessä ryppäässä siten, että geenit olivat perimässä järkevinä kokonaisuuksina lähekkäin. Monod tutki myös, miten entsyymien aktiivisuus vaihteli solun sisällä ja mitkä tekijät vaikuttivat tähän. Monod ehti elämänsä aikana julkaista parisataa tieteellistä artikkelia.
Monod sai yhdessä François Jacobin ja André Lwoffin kanssa lääketieteen ja fysiologian Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1965.
Monod’n kirja Sattuma ja välttämättömyys (1970) herätti kohua. Kirjan perusteesi oli, että elämällä ei ollut merkitystä ja että biosfääri oli sattuman ja lainomaisuuden tuottama fysikaalisesti ja kemiallisesti ymmärrettävä ja evoluution kautta monimutkaistunut ilmiö.
Monod kuoli nopeasti edenneeseen syöpään vuonna 1976.
Suomennettu teos

Monod, Jacques: Sattuma ja välttämättömyys. Tutkielma modernin biologian luonnonfilosofiasta.  ((Le hasard et la nécessité, 1970.) Suomentanut Anto Leikola)  Helsinki:  WSOY, 1973.  ISBN 951-0-05640-5
Sarolta Monspart

Sarolta Monspart vuonna 1978.
Sarolta Monspart (17. marraskuuta 1944 – 24. huhtikuuta 2021) oli  unkarilainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Staré Splavyssä 1972. Lisäksi hänellä on viestistä kaksi MM-mitalia.
Saavutukset > MM-kisoissa

Friedrichroda 1970
Hopeaa viestissä
Staré Splavy 1972
Kultaa henkilökohtaisella matkalla
Aviemore 1976
Pronssia viestissä
Monsanto-prosessi

Monsanto-prosessi on Monsanton kehittämä etikkahapon valmistukseen käytetty prosessi. Reaktion lähtöaineena käytetään hiilimonoksidia ja metanolia. Monsanto-prosessi on ollut yksi tärkeimmistä etikkahapon valmistusmenetelmistä, mutta sittemmin 2000-luvulla Cativa-prosessi on osittain syrjäyttänyt sen. Monsanto-prosessilla voidaan valmistaa myös muita karboksyylihappoja kuin etikkahappoa käyttämällä lähtöaineena muita alkoholeja.
Monsanto-prosessin historiaa ja menetelmä

Monsanto-prosessi kehitettiin 1960-luvun lopulla ja ensimmäinen tehdas aloitti kaupallisen tuotannon vuonna 1970 Teksasissa ja sen alkuperäinen kapasiteetti oli 135 000 tonnia vuodessa. Tämän jälkeen tehtaita on rakennettu ja lisensoitu muuallekin ja suurimmillaan vuotuinen etikkahappotuotanto Monsanto-prosessilla on ollut 2 miljoonaa tonnia. Prosessin etuna on sen hyvä selektiivisyys ja sivutuotteiden muodostuminen on hyvin vähäistä.
Monsanto-prosessin lähtöaineina toimivat metanoli ja hiilimonoksidi ja reaktio tapahtuu vesiliuoksessa. Reaktio tapahtuu noin 180 °C:n lämpötilassa ja 30 baarin paineessa. Katalyyttinä on anioninen rodiumin kompleksi dijododikarbonyylirodaatti(I) ([Rh(CO)2I2]-). Katalyytin lähtöaineena voidaan käyttää lähes mitä tahansa rodium- ja jodidiyhdistettä ja hiilimonoksidia, joka toimii karbonyyliligandin lähteenä. Prosessin ensimmäisessä vaiheessa vetyjodidi reagoi metanolin kanssa jodimetaaniksi. Tämän jälkeen jodimetaani siirtyy varsinaiseen katalyyttiseen sykliini. Syklin ensimmäisessä vaiheessa metyylijodidi muodostaa kompleksin rodiumkatalyytin avulla hapettavalla additiolla, jossa rodium hapettuu hapetusluvulle +III. Seuraavassa vaiheessa rodium katalysoi insertioreaktioa, jossa hiilimonoksidimolekyyli reagoi metyyliryhmän kanssa asetyyliryhmäksi. Tämä kompleksi ensin dimeroituu ja sen jälkeen hajoaa alennetussa paineessa asetyylijodidiksi ja alkuperäiseksi katalyytiksi pelkistävällä eliminaatiolla. Asetyylijodidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta etikkahapoksi ja vetyjodidiksi. Monsanto-prosessin katalyyttinen sykli on esitetty alla olevassa kaaviossa.
Monsanto-prosessista on kehitetty 1980-luvulla niin kutsuttu Tennessee Eastman-prosessi. Tämä tuottaa vedettömissä olosuhteissa etikkahappoanhydridiä metyyliasetaatista ja hiilimonoksidista. Tässä prosessissa aktiivinen katalyytti on sama kuin Monsanto-prosessissa. Monsanto-prosessin on osittain syrjäyttänyt Cativa-prosessi, joka käyttää katalyyttinä halvempaa iridiumin kompleksia.
Monnit

| Monnit |
| --- | --- |
 Monni (Silurus glanis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Monnit  Siluridae  Cuvier, 1816
Suvut
 Belodontichthys  Ceratoglanis  Hemisilurus  Kryptoglanis  Kryptopterus  Micronema  Ompok  Phalacronotus  Pinniwallago  Pterocryptis  Silurichthys  Silurus  Wallago 
Katso myös
   Monnit Wikispeciesissä   Monnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monnit (Siluridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Euroopasta ja Aasiasta makeista vesistä. Eräitä monnilajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat monnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään heimoon luetaan kuuluvaksi 11–12 sukua ja 94–97 lajia. Ruumiinrakenteeltaan monnilajit ovat pitkulaisia. Heimon suurin laji monni (Silurus glanis) voi saavuttaa 3–5 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat kuonon kaksi tai kolme viiksisäieparia, hyvin pienikokoinen selkäevä ja pitkä peräevä. Monneilla ei ole rasvaevää. Vatsaevät ovat heimon kaloilla usein pienet tai puuttuvat kokonaan. Kryptopterus-suvun lajeilla ja nuorilla Ompok-suvun lajeilla ruumis on läpikuultava.
Levinneisyys

Monneista Euroopassa tavataan kahta lajia: monnia (Silurus glanis), jota tavataan Reinistä itään ja kreikanmonni (Silurus aristotelis). Loppuja heimon kaloista tavataan Aasiasta, jossa niiden levinneisyysalue ulottuu Pakistanista ja Intiasta Kiinaan, Japaniin ja Korean niemimaalle. Monnilajit ovat makeanveden kaloja, jotka toisinaan voivat elää myös murtovedessä. Monet niistä, kuten monni ja täplälasimonni (Ompok bimaculatus) ovat tärkeitä ruokakaloja. Akvaarioissa suosittuja ovat Kryptopterus- ja Ompok-sukujen lajit.
Monte Hacho

Monte Hacho
Monte Hacho taustalla, jonka huipulla sijaitsee linnoitus. Etualalla Ceutan satamaa.
| --- | --- |
Sijainti:  Ceuta, Espanja
Vuoristo:  Rif 
Korkeus merenpinnasta:  204 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Monte Hacho on Espanjan erityishallintoalue Ceutassa Pohjois-Afrikan rannikolla sijaitseva 204 metriä korkea mäki. Monte Hacho on Ceutan korkein kohta.
Monte Hacho sijaitsee Gibraltarinsalmeen työntyvän Península de Almina -niemen kärjessä Gibraltaria vastapäätä. Monte Hacho tai Marokon puolella sijaitseva Jebel Musa on toinen kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa mainituista Herakleen pylväistä. Toinen pylväs on Gibraltar. Kreikkalaiset ja roomalaiset tunsivat Monte Hachon nimellä "Abyla".
Monte Hachon huipulla on bysanttilaisten rakentama linnoitus (esp. Fortaleza de Hacho). Bysanttilaisten jälkeen marokkolaiset ja portugalilaiset ovat pitäneet valtaa linnoituksessa. Nykyisin se on Espanjan armeijan käytössä eikä sinne päästetä vierailijoita. Monte Hacholla sijaitsee myös alun perin 1600-luvulla rakennettu Ermita de San Antonio -konventti, joka kunnostettiin 1960-luvulla. Lisäksi Espanjan diktaattori, generalísimo Francisco Francon muistomerkki on mäellä.
Aiheesta muualla

Kuvia linnoituksesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Momi näkee unta sodasta

| Momi näkee unta sodasta> La guerra e il sogno di Momi |
| --- | --- |
 Momi ja hänen lelusotilaansa.
Ohjaaja:  Segundo de Chomón
Käsikirjoittaja:  Giovanni Pastrone, Segundo de Chomón
Kuvaaja:  Segundo de Chomón
Pääosat:  Guido Petrungaro, Alberto Nepoti, Valentina Frascaroli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Itala Film
Ensi-ilta:  15. huhtikuuta 1917 (Rooma)
Kesto:  833/762 metriä (41 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva italiankielisin välitekstein
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
La guerra e il sogno di Momi
Momi näkee unta sodasta (ital. La guerra e il sogno di Momi) on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Näytelmäelokuvaa ja nukkeanimaatiota yhdistelevän filmin on ohjannut erikoistehostemestari Segundo de Chomón. Ensimmäistä maailmansotaa moniselitteisesti kuvaava elokuva oli yksi italian ensimmäisistä nukkeanimaatioista.
Juoni

Pikku Momi, äiti ja isoisä saavat kirjeen ensimmäisen maailmansodan rintamalla olevalta isältä. Isän kertomus sodasta jää painamaan lapsen mieltä, ja unessa Momin puiset lelusotilaat ryhtyvät taistelemaan keskenään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Guido Petrungaro  | … |  Momi   |
|  Alberto Nepoti  | … |  Momin isä   |
|  Valentina Frascaroli  | … |  Momin äiti   |
|  Enrico Gemelli  | … |  isoisä   |
|  Stellina Toschi  | … |  lapsi   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Itala Filmin tuottama Momi näkee unta sodasta yhdistää näyteltyjä jaksoja erikoistehostemestari Segundo de Chomónin nukkeanimaatioon. Se esittää lapsen näkemyksen sodan kauhuista joukkotuhoaseineen, taistelukaasuineen ja ilmataisteluineen. Propagandistisiin aikalaisfilmeihin verrattuna elokuvan suhde sotaan on ambivalentti. Sensuuri vaati sen viimeisen välitekstin ”Rauha” korvattavaksi sanoilla ”Voittoisa rauha”.
De Chomónin teos on yksi Italian ensimmäisistä taidokkaista nukkeanimaatioista. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, ja moniselitteisyytensä ansiosta sitä esitettiin myös Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Restaurointi ja julkaisut

Elokuva on restauroitu Torinon kansallisessa elokuvamuseossa vuonna 1991. Restaurointi perustuu Milanon elokuva-arkistossa säilyneeseen puutteelliseen nitraattifilmiin ja myöhemmin tehtyihin kopioihin. Alkuperäisestä 833 metrin pituudesta on säilynyt 762 metriä. Elokuva on sävytetty ja väritetty.
Momi näkee unta sodasta sisältyy Omaggio in musica a Segundo De Chomón -kirjan mukana julkaistuun DVD:hen, jolla on myös de Chomónin filmit Le Spectre rouge (1907) ja Lulù (1923). Stéphan Olivan, Jean-Marc Foltzin sekä I. Calvinon orkesterin ja kuoron musiikilla varustetuissa elokuvissa on englanninkielinen tekstitys. Äänetön versio on nähtävissä myös Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Momi näkee unta sodasta Wikimedia Commonsissa
Roman Montšenko

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
Roman Montšenko (9. elokuuta 1964 – 2. tammikuuta 2020) oli venäläinen soutaja. Hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 pronssia kahdeksikossa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän edusti IVY:tä perämiehettömässä nelosessa ja jäi B-finaaliin. Montšenko sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi kahdeksikossa Tampereella 1995.
Live at the Marquee (Sweet)

| Live at the Marquee Sweet |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : helmikuu 1986
 Julkaistu: 1. marraskuuta 1989
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Andy Scott, Mick Tucker
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 72.56
 Levy-yhtiö: SPV, Maze
Sweetin muut livealbumit
| Strung Up 1975 | Live at the Marquee 1989 | Alive And Giggin'! 1995 |
Live at the Marquee on uudelleenkootun Sweet-yhtyeen neljä studiokappaletta sisältävä livealbumi vuodelta 1989. Se taltioitiin Lontoon Marquee-klubilla vuonna 1986. Samasta konsertista julkaistiin myös video. Albumin julkaisi Euroopassa SPV ja Yhdysvalloissa Maze-yhtiö.
Levyllä korostuu solisti Paul Dayn ja muun yhtyeen huomattavan heavy-vaikutteinen esitystapa.
Yleistä kappaleista

Albumi alkaa kappaleella ”Action”. Sitä seuraa ”Sweet F.A.”, jossa on studioversiosta poikkeavia sävelkulkuja. Levyn kolmas ja ensimmäisen vinyylin viimeinen raita on ”Love Is Like Oxygen”, jonka alkuperäinen instrumentaaliväliosa on korvattu muun muassa Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen levyttämän ”Fanfare for the Common Man” -kappaleen soitolla. Kappaleen tekijöitä ei kuitenkaan ole mainittu levyn kansitiedoissa. ”Love Is Like Oxygen” on myös lähes yhdeksänminuuttisenä albumin pisin raita.
Ensimmäisen vinyylin aloittaa potpuri, jonka ensimmäinen kappale on Phil Lanzonin kosketinsoitinsoolon sisältävä ”Restless”. Sikermää jatkaa energisesti esitetty ”No You Don’t”, jonka jälkeen se päättyy Andy Scottin kitarasooloon ”Guitar Segue”. Seuraava kappale on ”Someone Else Will”, jonka aikana lavalla esiintyi myös kaksi striptease-tanssijaa, Linzi Drew ja Ruth Chapman.  Ykkösvinyylin kakkospuolen päättää Mick Tuckerin rumpusoolo, ”Drum Solo”.
Live at the Marqueen kakkosvinyylin ensimmäinen raita on kosketinsoitinsoololla ja yleisönlaulatusosuudella yli kahdeksanminuuttiseksi venytetty ”Set Me Free”. Sitä seuraava ”The Ballroom Blitz” on kirjoitettu levyn kanteen muodossa ”Ballroom Blizz”. Konsertin ja levyn toisen vinyylin ykköspuolen päättää ”Fox on the Run”. Lopussa kuullaan vielä muutama riffi ”Love Is Like Oxygenia”.
Levyn toisen vinyylin kääntöpuolella on Sweetin neljä uutta studiokappaletta. Niistä kolme ensimmäistä ovat solisti Paul Dayn, kosketinsoittaja Phil Lanzonin ja kitaristi Andy Scottin yhdessä kirjoittamia. Niistä ensimmäinen on AOR-tyylinen ”Shot Down in Flames”. ”Over My Head” on tyylillisesti edeltäjänsä kaltainen, mutta progressiivisempi. Kolmas kappale ”Jump the Fence” poikkeaa edellisistä kappaleista, ja solisti Paul Day laulaa sen A-osat pelkkien rumpujen säestyksellä. Loppua kohden instrumentteja tulee kuitenkin enemmän mukaan. Albumin viimeinen kappale on cover ”Reach Out... I’ll Be There”, joka tunnetaan erityisesti The Four Tops -yhtyeen levytyksenä. Sweetin versio ei ole yhtä soul-tyylinen, vaan hard rock -vaikutteinen.
Julkaisu

Albumi ilmestyi 1. marraskuuta 1989. Sen julkaisi Euroopassa SPV-yhtiö sekä tupla-LP:nä että CD:nä. Yhdysvalloissa levyn julkaisi Maze-yhtiö ainakin CD-formaatissa. Kyseisessä versiossa takakannen kuvat konsertin striptease-tanssijoista oli korvattu tavallisilla yhtyekuvilla.
Live at the Marquee julkaistiin myös videoversiona. Kappaleiden järjestys on siinä hieman erilainen: ”Love Is Like Oxygen” on totuudenmukaisesti vasta setin neljänneksi viimeinen kappale.
Kappaleet > LP 1 > A-puoli

Action – 4.36 (säv. Andy Scott/Mick Tucker/Steve Priest/Brian Connolly)
Sweet F.A. – 5.40 (säv. Scott/Tucker/Priest/Connolly)
Love Is Like Oxygen – 8.56 (säv. Scott/Trevor Griffin)
Kappaleet > LP 1 > B-puoli

Restless – 3.47 (säv. Scott/Tucker/Priest/Connolly)
No You Don’t – 2.24 (säv. Nicky Chinn/Mike Chapman)
Guitar Segue – 3.03 (säv. Scott)
Someone Else Will – 5.17 (säv. Scott/Tucker/Priest/Connolly)
Drum Solo – 2.50 (säv. Tucker)
Kappaleet > LP 2 > A-puoli

Set Me Free – 8.18 (säv. Scott)
Ballroom Blizz – 4.18 (säv. Chinn/Chapman)
Fox on the Run – 6.03 (säv. Scott/Tucker/Priest/Tucker)
Kappaleet > LP 2 > B-puoli: Studio

Shot Down in Flames – 4.15 (säv. Paul Day/Phil Lanzon/Scott)
Over My Head – 3.50 (säv. Day/Lanzon/Scott)
Jump the Fence – 3.33 (säv. Day/Lanzon/Scott)
Reach Out... (I’ll Be There) – 6.06 (säv. Brian Holland/Lamont Dozier/Edward Holland, Jr.)
Kokoonpano

Andy Scott – kitara, laulu
Mick Tucker – rummut
Paul Day – laulu
Malcolm McNulty – bassokitara, laulu
Phil Lanzon – kosketinsoittimet
Monologion

| Monologion |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anselm Canterburylainen
Kieli:  latina
Genre:  teologia
Julkaistu:  1076
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Monologion (lat. ”Yksinpuhelu”) eli Exemplum meditandi de ratione fidei (”Esimerkki uskon sisällön mietiskelystä”) on Anselm Canterbyrylaisen Becin luostarissa vuonna 1076 kirjoittama teologinen tutkielma.
Teos on samalla sekä mietiskelyharjoitus että sydämen yksinpuhelua tai rukousta. Anselm mietiskelee teoksessa Jumalan olemusta, mutta hänen tavoitteenaan ei ole Raamatun arvovaltaan vetoaminen, vaan yksinkertainen ja selkeä looginen päättely, todisteluketju, jota teoksen lukijan on yhtä helppo seurata ja joka hänen on helppo hyväksyä. Monologion koostuu useista toisiaan seuraavista todisteluista.
Monologion on Anselmin myöhemmän teoksen Proslogionin sisarteos. Anselm ei ollut täysin tyytyväinen Monologionissa esittämäänsä todisteluketjuun, ja halusi sen sijaan muotoilla yhden, lyhyen todistuksen, joka sekä todistaisi Jumalan olemassaolon että osoittaisi hänestä uskotut kaikkein keskeisimmät asiat. Tämä todistus on esitetty Proslogionissa.
Kirjallisuutta

Anselm Canterburylainen: Kaksi kirjoitusta Jumalan olemassaolosta. Monologion & Proslogion.  (Suomentanut sekä johdannon ja selitykset laatinut Toivo J. Holopainen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2019.  ISBN 978-952-345-000-4
Rissanen, Paavo: Johdanto teokseen Anselm Canterburylainen: Ymmärrystä etsivä usko.  ((Proslogion, 1077–1078.) Suomennos, selitykset Paavo Rissanen)  Helsinki:  Kirjaneliö, 1986.  ISBN 951-600-698-1
Aiheesta muualla

Anselm of Canterbury: Monologium. (englanniksi)
Anselm of Canterbury: Monologium. (englanniksi)
Monosyytti

Monosyytti.
Monosyytti on veressä kiertävä valkosolu, joka erikoistuu kudoksiin mennessään makrofagiksi.  Makrofagi ei voi enää palata verenkiertoon. Makrofagi fagosytoi kudoksissa mikrobeja. Lisäksi se voi toimia antigeenien esittelijänä ja tuhota kuolleiden solujen jäänteitä. Monosyytit muodostuvat punaisessa luuytimessä, josta ne vapautuvat verenkiertoon. Sikiökaudella kaikki valkosolut muodostuvat ruskuaispussissa, maksassa, pernassa ja luuytimessä.
Monosyyttejä on 2–10 prosenttia veren valkosoluista.
Rakenne

Monosyytti on suurin valkosoluista. Siinä on yksi hevosenkengän tai munuaisen muotoinen tuma, joka sijaitsee usein solun reunalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monosyytti Wikimedia Commonsissa
Mongolien salainen historia

Sivu Salaisesta historiasta Kiinassa 1908 julkaistussa versiossa. Kirjoius mongolin kielellä kiinalaista kirjoitusjärjestelmää käyttäen.
Mongolien salainen historia (mong. Mongghol-un ni’ucha tobchiyan) on vanhin säilynyt mongolin kielellä tehty kirjallinen teos. Teoksen pääaihe on Tšingis-kaanin kohtalon määräämä valtaannousu. Teos on osittain eeppistä runoutta ja osin proosaa. Salaisen historian kirjoitusvuodesta ei ole yksimielisyyttä, mutta se ajoitetaan useimmiten vuoteen 1240.