stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miklós Kocsár

Miklós Kocsár vuonna 2004.
Miklós Kocsár (21. joulukuuta 1933 Debrecen – 29. elokuuta 2019) oli unkarilainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa oratorioita, muita kuoroteoksia ja lauluja. Kocsár valmistui vuonna 1959 Franz Liszt -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan Ferenc Farkasin johdolla. Hän toimi Madách-teatterin musiikillisena johtajana ja opetti vuodesta 1972 sävellystä Béla Bartók -konservatoriossa. Vuosina 1974–1983 hän johti Magyar Rádión kansanmusiikkiosastoa, minkä jälkeen hän toimi vuoteen 1995 sen musiikkipuolen varajohtajana.
Vuonna 1996 Kocsárista tuli István Vántus -seuran kunniapuheenjohtaja. Vuonna 1992 hän oli mukana perustamassa Unkarin taideakatemiaa (unk. Magyar Művészeti Akadémia, MMA), jonka johtokuntaan kuului vuosina 2001–2014. Kocsár sai urallaan useita palkintoja ja kunnianosoituksia, kuten kaksi Ferenc Erkel -palkintoa (1973, 1982) ja työstään etenkin kuorosäveltäjänä Kossuth-palkinnon (2000).
Miklós Horthy nuorempi

Vasemmalta, vanhempi veli István Horthy, Gyula Károlyi, valtionhoitajapariskunta, sisar Paulette ja Miklós Horthy nuorempi.
Miklós Horthy de Nagybánya II (14. helmikuuta 1907 Pula, Itävalta-Unkari – 28. maaliskuuta 1993 Estoril, Portugali) oli Unkarin valtionhoitajana 1920 – 1944 toimineen amiraali Miklós Horthyn nuorempi poika.
Nuoruudessaan Miklós Horthy nuorempi ja hänen vanhempi veljensä István, olivat aktiivisia jäseniä Unkarin partiopoikien roomalaiskatolisessa partiolippukunnassa, vaikka hän kuten Horthyn perhe oli protestanttisia kristittyjä. Miklós opiskeli eri yliopistoissa, kuten Wienissä, Badenissa ja Budapestissä valmistuen taloustieteelliseltä opintosuunnalta.
Urheilu oli Miklókselle hyvin tärkeä. Henkilökohtaisesti hän oli aktiivi auto- ja moottoripyöräurheilija 1920-luvun lopulla. Seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli näkyvä Unkarin urheiluelämän hahmo. Hän johti vuodesta 1930 Unkarin nyrkkeilyliittoa, 1933 Unkarin Uimaliittoa, 1934 Unkarin Tennisliittoa. Vuodesta 1939 hänet valittiin Unkarin kansallisen olympiakomitean puheenjohtajaksi ja Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi vuodesta 1939. Näissä tehtävissä hän oli aina vuoteen 1948 asti.
Heinäkuusta 1939 Miklós toimi Unkarin suurlähettiläänä Rio de Janeirossa, Brasiliassa. Hän toimi tehtävässä toukokuuhun 1942 asti, jolloin maiden diplomaattisuhteet katkesivat.
Kun hänen vanhempi veljensä, István kuoli 1942, Miklós alkoi osallistua aktiivisemmin isänsä hallintoon. Hän tuki isänsä pyrkimyksiä Unkarin kuningaskunnan irrottamisessa akselivalloista. Tilanne Unkarissa muuttui merkittävästi 15. lokakuuta 1944, kun natsi-Saksa aloitti operaation. Operaatiossa Otto Skorzenyn iskuryhmä vangitsi Miklóksen ja uhkasi tappaa hänet, ellei hänen isänsä antaudu ja nimitä uutta saksalaismyönteistä hallitusta.
Valta Unkarissa vaihtui, ja äärioikeistolainen Nuoliristi-puolue sai vallan ja muodosti hallituksen. Vanhempi Miklos vietiin kotiarestiin Baijeriin, kun taas nuorempi Miklós vietiin ensin Mauthausen-Gusenin keskitysleiriin, josta hänet siirrettiin sitten Dachaun keskitysleirille. Huhtikuun lopussa 1945 Miklós ja muita merkittäviä Dachaun vankeja vietiin Tiroliin, jossa SS luopui vangeista liittoutuneiden edetessä. Yhdysvaltain 5. armeija vapautti Miklósin nuoremman 5. toukokuuta 1945. Kesän 1945 hän oli vangittuna Caprin saarella Italiassa.
Miklós siirtyi maanpakoon Brasiliaan, jossa osallistui emigranttijärjestöjen toimintaan. Vuodesta 1976 lähtien hän muutti Portugaliin, jossa hän asui jo hänen isänsä. Hän kuoli Lissabonin lähellä Estorilissa vuonna 1993. Häneltä oli kaksi 1920-luvulla syntynyttä lasta, tyttäret Zsófia ja Nicolette.
Mikrokirurginen leikkaustekniikka

Mikrokirurginen leikkaustekniikka on käytössä monella kirurgian alalla.
Mikrokirurgia tarkoittaa käytännössä leikkausmikroskooppin käyttöä, jolloin kohteeseen saadaan hyvä valo ja suurennus. Tarkka leikkaustyöskentely on tällöin mahdollinen ja kudosten erottuminen paremmin on mahdollista.
Hyvä esimerkki mikrokirurgiasta on neurokirurgia, jossa mikroskoopin avulla leikataan aivoja, selkäydintä, selkäydinkanavan rakenteita, ääreishermostoa.
Mikrokirurgiaa käytetään myös silmäkirurgiassa,  korvatautien alalla ja plastiikkakirurgiassa.
Michael Welch

| Michael Welch |
| --- | --- |
 Michael Welch
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Alan Welch
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1987 (ikä 37) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Luke Girardi   Joanin salaisuus   Mike Newton  Twilight-elokuvasarja
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Michael Alan Welch (s. 25. heinäkuuta 1987) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Joanin salaisuus, jossa hän näyttelee Luke Girardia. Hänet tunnetaan myös roolistaan Mike Newtonina Twilight-elokuvasarjassa.
Yksityiselämä

Welch syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän on juutalainen äitinsä puolelta.[lähde? ] Joanin salaisuus -sarjan näyttelijät Chris Marquette ja Aaron Himelstein ovat Welchin hyviä ystäviä. Hän ja Himelstein tunsivat toisensa jo ennen kuvauksia, mutta heistä tuli hyviä ystäviä vasta kun sarjaa alettiin kuvata vuonna 2003.
Ura

Welch aloitti uran näyttelijänä ollessaan 10-vuotias. Welch on esiintynyt useissa elokuvissa ja sarjoissa. Vuosina 2003–2005 hän esitti Luke Girardia televisiosarjassa Joanin salaisuus.
Vuonna 2008 Welch näytteli Mike Newtonia Stephenie Meyerin kirjasarjaan perustuvassa, Summit Entertainmentin tuottamassa elokuvassa Twilight – Houkutus. Hän jatkaa roolissa elokuvan vuoden 2009 jatko-osassa Twilight – Uusikuu, ja hänen on määrä olla mukana myös elokuvasarjan kolmannessa osassa Twilight – Epäilys (2010). Hän jatkaa rooliaan Mikena viimeisen kerran elokuvassa Twilight – Aamunkoi osa 2 (2012).
Masayuki Mori

Masayuki Mori
Masayuki Mori (jap. 森 雅之, Mori Masayuki; 13. tammikuuta 1911 Sapporo – 7. lokakuuta 1973) oli japanilainen näyttelijä. Hän näytteli muiden muassa Akira Kurosawan ja Kenji Mizoguchin elokuvissa; niistä merkittävimpiin kuuluvat Kurosawan Rashōmon (1950) ja Idiootti (1951) sekä Mizoguchin Musashino-fujin (1951) ja Ugetsu monogatari (1953). Hänen parhaimpien roolisuoritustensa joukkoon lukeutuu myös huonoihin naisiin lankeavan, älymystöön kuuluvan keski-ikäisen miehen rooli Mikio Narusen ohjaamassa elokuvassa Ukigumo (1955).
Morin isä oli tunnettu kirjailija Arishima Takeo.
Aiheesta muualla

Masayuki Mori Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marissa Ribisi

| Marissa Ribisi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Santina Marissa Ribisi
Syntynyt: 17. joulukuuta 1974 (ikä 49) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Beck Hansen (vih. 2004; ero. 2021) 2 lasta
Näyttelijä
Aktiivisena:  1988–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Santina Marissa Ribisi (s. 17. joulukuuta 1974 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.  Hän on näyttelijä Giovanni Ribisin sisar. Ribisin ensimmäinen rooli pitkässä elokuvassa oli Cynthia Dunn elokuvassa Surutta? Sekaisin.
Ribisi avioitui muusikko Beckin kanssa huhtikuussa 2004, hieman ennen heidän poikansa syntymää. He erosivat vuonna 2021. Ribisi on skientologi.
Elokuvia

Surutta? Sekaisin (Dazed and Confused, 1993)
Rokkaava Bradyn perhe (The Brady Bunch Movie, 1995)
Pleasantville - Onnellisten kaupunki (Pleasantville, 1998)
Vain yksi tyttö (Some Girl, 1998)
Pahin rikos (True Crime, 1999)
100 kimmaa (100 Girls, 2000)
Aiheesta muualla

Marissa Ribisi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marissa Ribisi Biography (1974?-) Film Reference. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
Michael White

| Michael White |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael White
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1991 (ikä 33) Neath, Wales
Kansalaisuus:   Wales
Snookerpelaaja
Lempinimi:  Lightning
Ammattilaisena:  2007-2008, 2009
Ranking:  16
Palkintorahat:  £305,762
Korkein breikki:  145
Sadan breikit:  89
Turnausvoitot
Ranking-turnaukset:  2
Rankingittomat turnaukset:  1
Michael White (s. 5. heinäkuuta 1991 Neath) on walesilainen snooker-ammattilainen. White aloitti ammattilaisuransa vuonna 2007.
Ura

White teki ensimmäisen sadan breikkinsä jo yhdeksänvuotiaana ja voitti amatöörien maailmanmestaruuden vain 14-vuotiaana vuonna 2006 voitettuaan finaalissa Skotlannin Mark Boylen. Seuraavana vuonna hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 2007. White on voittanut ammattilaisurallaan kaksi ranking-turnausta, 2015 Indian Openissa voitettuaan finaalissa Ricky Waldenin ja 2017 Paul Hunter Classicin jossa hän kaatoi finaalissa Shaun Murphyn luvuin 4-2.
Ranking-turnaukset

Intian avoin turnaus 2015
Paul Hunter Classic 2017
Muut ammattilaisturnaukset

Shoot-out turnaus 2015
Aiheesta muualla

Michael White Snooker.orgissa
Mikrokasetti

| Mikrokasetti |
| --- | --- |

Tyyppi:  magneettinauha
Kapasiteetti:  30 min per puoli 2.4 cm/s (MC60)
Kehittäjä:  Olympus
Käyttötarkoitus:  äänen toisto ja tallennus
Mikrokasetti on äänen tallennusväline, jonka Olympus esitteli vuonna 1969. Se käyttää saman levyistä magneettinauhaa kuin C-kasetti, mutta on paljon pienempi kasetti. Käyttämällä ohuempaa nauhaa ja puoli- tai neljännesnauhannopeutta mikrokasetti voi tarjota C-kasetin kanssa vertailukelpoisen tallennusajan. Alkuperäinen vakiomikrokasetti, MC60, tarjoaa 30 minuuttia äänitystä nauhan yhdelle puolelle vakionopeudella 2.4 cm/s ja kaksinkertaista kestoa nopeudella 1.2 cm/s. MC90, joka on saatavilla muutamilta valmistajilta, tarjoaa 45 minuuttia kummallekin puolelle 2.4 cm/s nopeudella. Toisin kuin C-kasetissa, tallennusnopeuden valinta oli tarjolla useiden valmistajien laitteissa. Nauha myös kelautui vastakkaiseen suuntaan, oikealta vasemmalle. Monissa soittimissa oli tarjolla jatkuvasti vaihteleva nopeus puheen transkriptiota varten. Mikrokasetin ekvalisaatioaikavakiotselvennä ovat: Tyyppi I (Rauta) 200 μs ja Tyyppi IV (Metalli) 120 μs[lähde? ].
Mikrokasetteja on enimmäkseen käytetty äänen nauhoittamiseen. Erityisesti ne ovat yleisessä käytössä sanelukoneissa ja puhelinvastaajissa. Mikrokasetteja on myös käytetty tietokoneiden tietojen tallennuksessa ja musiikin tallentamisessa. Jälkimmäisessä tarkoituksessa valmistettiin stereofonisia laitteita vuodesta 1982 alkaen, ja Hifi malleja varten myytiin mikrokasetteja, jotka käyttävät tyypin IV nauhaa ("metallia", ts. nauha on päällystetty puhtaalla metallilla). Tämä oli Olympuksen yritys ansaita rahaa Walkman-markkinoilla. Yksi tällainen malli oli Olympus SR-11, jossa oli sisäänrakennettu radio ja joka tarjosi lisävarusteena stereofonisen solmioklipsimikrofonin. Laitetta käyttivät jonkin verran konserttikävijät, jotka halusivat huomiota herättämättä nauhoittaa konsertit. "High-Fidelity"-mikrokasettinauhurit ja tyypin IV nauhat olivat suhteellisen kalliita ja rajoitetusti saatavilla, joten järjestelmä ei levinnyt laajalti, ja Olympus lakkautti ne kahden vuoden kuluttua. Paristojen käyttöikä oli myös ongelma, koska tyypin IV nauhan vaatiman korkean virran ja tuon ajan paristotekniikan rajoitusten vuoksi uudet alkaliparistot saattoivat loppua kahdessa tunnissa, kun laite oli tallennustilassa. "Vakiomikrokasetteja” käytetään edelleen underground-musiikkipiireissä kokeellisiin musiikin ja erilaisten ympäristöäänien nauhoittamiseen ja jakeluun, lähinnä niiden Lo-Fi (engl. low fidelity) ominaisuuksien vuoksi. Mikrokasettiin verrattava tuotteita ovat Philipsin kehittämä Minikasetti ja Dictaphonen kehittämä Picokasetti. Näistä kolmesta formaatista mikrokasetti on yleisin. Vuonna 1992 Sony julkaisi NT memo tallennusjärjestelmän, joka mahdollistaa pienen kasetin digitaaliselle tallennukselle.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Microcassette
Mount Bagsak

Mount Bagsak
Mount Bagsakin sijainti
| --- | --- |
Tyyppi:  Sammunut tulivuori
Sijainti:  Sulun provinssi, Jolo, Filippiinit
Korkeus merenpinnasta:  587 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mount Bagsak on Jolon saarella lähellä Bagsakin kaupunkia Filippiineillä sijaitseva toimimaton tulivuori.
Vuorella käytiin Bud Bagsakin taistelu kesäkuussa 1913, jossa kenraali John J. Pershingin johtamat amerikkalaiset ja filippiiniläiset sotilaat tuhosivat islamilaisten morojen kapinallisjoukon aiheuttaen myös siviilitappioita.
Marvel's Guardians of the Galaxy

| Marvel's Guardians of the Galaxy |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Eidos Montreal
Julkaisija:  Square Enix
Jakelija:  PlayStation Store, Microsoft Store, Steam, Nintendo eShop, Epic Games Store ja Humble Store
Säveltäjä:  Richard Jacques
Julkaistu:   26. lokakuuta 2021
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: C (15 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 16  USK 12 
Alusta:  PlayStation 4, PlayStation 5, Windows, Xbox One, Xbox Series X/S
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy, digitaalinen jakelu, pelimoduuli ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Marvel's Guardians of the Galaxy on Eidos Montrealin kehittämä ja Square Enixin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu lokakuussa 2021 PlayStation 4, PlayStation 5, Windows, Xbox One ja Xbox Series X/S -alustoille.
Peli perustuu Marvelin sarjakuviin ja on hahmojen uusi tulkinta, joka ei perustu Guardians of the Galaxy -elokuviin.
Pelaaminen

Peli on yksinpeli, jossa pelaaja ohjaa Tähtilordia. Pelissä on mukana muut tutut hahmot: Gamora, Drax Tuhoaja, Rocket ja Groot.
Kehitys

Kehittäjät saivat poiketa Guardians of the Galaxy -elokuvista ja käyttivät aikaa tutustuakseen hahmoihin sekä elokuvien, sarjakuvien että animaatiosarjan perusteella.
Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8/10. Tarina on lineaarinen, mutta pelaajalla on vaihtoehtoja keskusteluissa: keskustelut ovat tärkeitä tarinan kannalta ja ne ovat huvittavia. Taistelu on nautittavaa koko pelin keston ajan.
Peli on saanut The Game Awards -palkinnon parhaasta narratiivista.
Aiheesta muualla

Marvel's Guardians of the Galaxy MobyGamesissa (englanniksi)
Michael W. Young

| Michael W>  Young |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Miami, Florida, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Texasin yliopisto, Austin
Instituutti:  Rockefeller-yliopisto
Oppilaat:  Amita Sehgal
Tutkimusalue:  perinnöllisyystiede
Tunnetut työt:  sisäiseen kelloon liittyvät geenit ja proteiinit
Palkinnot:  Louisa Gross Horwitz -palkinto (2011)   Shaw-palkinto (2013)    Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (2017)
Aiheesta muualla
www.rockefeller.edu/our-scientists/heads-of-laboratories/914-michael-w-young
Michael Warren Young (s. 28. maaliskuuta 1949 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen biologi, joka on tutkinut koko uransa Rockefeller-yliopistossa Drosophila-suvun kärpästen sisäistä kelloa. Hänen laboratoriossaan on löytynyt useita kronobiologisesti merkittäviä geenejä ja proteiineja. Young palkittiin työstään vuonna 2017 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla.
Nuoruus ja opiskelu

Michael Young syntyi 1949 Miamissa, mihin hänen vanhempansa olivat muuttaneet tykästyttyään häämatkallaan Floridan lämpimään säähän. Hänen isänsä vastasi Olin Corporationilla alumiiniharkkojen myynnistä Yhdysvaltain kaakkoisosissa, ja hänen äitinsä työskenteli lakitoimiston sihteerinä. Michaelin sisko Denise syntyi 1951.
Young kiinnostui jo noin 12-vuotiaana biologisista kelloista, kun hän näki eksoottisen kasvin, jonka kukat aukesivat vain öisin. Perhe muutti Dallasiin, kun Michael oli high schoolissa.
Korkeakouluopintoja Young kävi Texasin yliopistossa, Austinissa, mistä hän sai 1971 alemman korkeakoulututkinnon biologiasta ja mistä hän valmistui 1975 filosofian tohtoriksi perinnöllisyystieteestä.
Ura

Väitöskirjan jälkeisen tutkimuksen Young suoritti 1975–1977 Stanfordin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hän työskenteli Dave Hognessin laboratoriossa, jossa käytettiin uutta yhdistelmä-DNA-tekniikkaa Drosophila-suvun kärpästen tutkimiseen.
Young sai vuonna 1978 oman laboratorion Rockefeller-yliopistosta, missä hän aloitti assistenttina. Vuonna 1984 hänestä tuli apulaisprofessori ja vuonna 1988 professori.
Young alkoi tutkia period-geeniä, josta hän oli kuullut jo Texasin yliopistossa tehdessään Drosophila-kärpästen geenitutkimusta. Hän onnistui vuonna 1983 löytämään geenin laboratoriossa työskennelleen postdoc-tutkijan Ted Bargiellon avustuksella. Young on käytännössä koko uransa tutkinut sisäiseen kelloon vaikuttavia geenejä ja sen molekyylibiologiaa. Hänen laboratoriossaan on löytynyt useita Drosophila-kärpästen sisäiseen kelloon vaikuttavia geenejä ja proteiineja.
Young on palkittu löydöksistään useilla palkinnoilla. Vuonna 2009 hän sai neurotieteen Gruber-palkinnoon, 2011 Louisa Gross Horwitz -palkinnon, 2012 Massry-palkinnon, 2013 Shaw-palkinnon sekä Wiley-palkinnon ja 2017 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto. Nobelin palkinnon jakoivat hänen kanssaan Michael Rosbash ja Jeffrey C. Hall. Palkinto annettiin sisäisen kellon molekyylimekanismien löytämisestä.
Mies etsii miestä

Mies etsii miestä on Matti Harjun ohjaama ja käsikirjoittama lyhytelokuva vuodelta 2004.
Rooleissa

Asko Sahlman ... Seppo
Jussi Lehtonen ... Kale
Aiheesta muualla

Mies etsii miestä Elonet.
Mies etsii miestä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mies idästä

| Mies idästä> E poi lo chiamarono il Magnifico |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Enzo Barboni
Käsikirjoittaja:  Enzo Barboni
Tuottaja:  Alberto Grimaldi
Säveltäjä:  Guido ja Maurizio De Angelis
Kuvaaja:  Aldo Giordani
Leikkaaja:  Eugenio Alabiso
Pääosat:   Terence Hill  Yanti Somer  Gregory Walcott 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Ranska 
Tuotantoyhtiö:  Jadran Film
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mies idästä (E poi lo chiamarono il Magnifico / Man of the East) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut komediallinen lännenelokuva. Elokuvan on ohjannut Enzo Barboni (E. B. Clucher). Elokuvan pääosia näyttelevät Terence Hill ja suomalainen Yanti Somer (Kirsti Elina Somersalo).
Elokuva kertoo Thomas-nimisestä (Terence Hill) brittiläissyntyisestä aristokraatista, joka isänsä, pahamaisen lainsuojattoman ”englantilaisen”, kuoltua saapuu tämän maatilalle. Lännessä Thomas kohtaa kolme isänsä vanhaa rikollistoveria, jotka saavat Thomasin isältä jääneestä kirjeestä tietää olevansa vastuussa pojan tekemisestä mieheksi. Thomas ihastuu ahneen karjatilallisen tyttäreen (Yanti Somer), joka on jo luvattu kaupungin kovimmalle revolverisankarille, Mortonille (Riccardo Pizzuti).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Terence Hill  | … |  Sir Thomas Fitzpatrick Phillip Moore   |
|  Yanti Somer  | … |  Candida Olsen   |
|  Gregory Walcott  | … |  Bull Schmidt   |
|  Riccardo Pizzuti  | … |  Morton Clayton   |
|  Dominic Barto  | … |  Monkey Smith   |
|  Enzo Fiermonte  | … |  Frank Olsen   |
|  Harry Carey Jr.  | … |  Holy Joe   |
Vastaanotto

Mies idästä sai Suomen ensi-iltansa 11. toukokuuta 1973. Elokuva oli vuoden neljänneksitoista katsotuin elokuva Suomen elokuvateattereissa 127 041 katsojalla.
Max Hartmann

Max Hartmann (1876–1962) oli saksalainen biologi, Kaiser-Wilhelm-Institutin, myöh. Max-Planck-Institutin, biologisen osaston johtaja vuodesta 1914 Berliinissä ja 1944–1955 Hechingenissä ja Tübingenissä. Hän tutki lisääntymistä, hedelmöitystä ja sukupuolisuutta ja myös filosofisia kysymyksiä.
Miira Karhula

| Miira Karhula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. helmikuuta 1972 (ikä 52) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Miira Karhula (o.s. Lähteenmäki, 25. helmikuuta 1972 Helsinki) on helsinkiläinen käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Hänen käsikirjoitustöitään ovat rikosdraamasarja Aallonmurtaja, josta hän sai myös Kultainen Venla -ehdokkuuden, sekä draama-komediasarja Kynsin hampain. Hän käsikirjoittaa ja ohjaa myös Yle Radio Suomessa esitettävää viikoittaista poliittista satiiria Tohtori Raimo - Valtakunnan terapeutti.
Hän on opiskellut käsikirjoittamista Texasin yliopistossa, Austinissa. Hän on myös yhteiskuntatieteiden maisteri. Karhulan sisar on näyttelijä Nora Rinne.
Filmografia > Käsikirjoittajana

Salatut elämät (pääkäsikirjoittaja, 2001–2002)
Miljonääri-Jussi (2004)
Käenpesä (pääkäsikirjoittaja)
Itse valtiaat (käsikirjoittaja, 2003 sekä script editor 2007 ja kiitokset 2008)
Röyhkeä diplomaatti (script editor, 2007)
Arvostele mun illallinen Suomessa (2012–2013)
Kynsin hampain (2016)
Aallonmurtaja (2017–2019)
Taisto – muovista ja rakkaudesta (2019)
Filmografia > Ohjaajana

Arvostele mun illallinen Suomessa
Tohtori Raimo - Valtakunnan terapeutti
Taisto - muovista ja rakkaudesta
Michael Wiesinger

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michael Wiesinger
Syntymäaika: 27. joulukuuta 1972 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Burghausen, Baijeri, Saksa
Pituus: 168cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993–1999 1999–2001 2001–2004 2004–2007 2007–2008 |  1. FC Nürnberg  FC Bayern München  TSV 1860 München  SV Wacker Burghausen  SpVgg Weiden | 186 (25) 19 (1) 44 (2) 76 (1) 24 (2) |
Valmennusura
2008–2009 2009 2009–2010 2011–2012 2013 2017–2018 2020:  FC Ingolstadt 04 U23  FC Ingolstadt 04 (apuv.)  FC Ingolstadt 04  1. FC Nürnberg U23  1. FC Nürnberg  KFC Uerdingen 05  1. FC Nürnberg
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michael Wiesinger (s. 27. joulukuuta 1972) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Wiesinger pelasi juniorivuosinaan neljässä eri seurassa, muun muassa TSV 1860 Münchenin organisaatiossa. Ammattilaisuransa hän aloitti kaudella 1993/94 1. FC Nürnbergissä debytoiden heti kauden ensimmäisessä Bundesliiga-ottelussa. Wiesingerin debyyttikausi Der Klubissa päättyi seuran putoamiseen 2. Bundesliigaan. Kaudella 1995/96 seura putosi Regionalligaan, mutta Wiesinger jatkoi edelleen seurassa. Visiitti kolmannella sarjatasolla jäi yhteen kauteen ja uusi nousu toteutui Felix Magathin alaisuudessa 1997/98. Kaikkiaan Wiesinger edusti Nürnbergia kuusi kautta, kunnes siirtyi FC Bayern Müncheniin. Kaksi kautta suurseurassa eivät olleet Wiesingerille suuri menestys ja hän siirtyi 2001 TSV 1860 Müncheniin. Hän edusti seuraa kolme kautta ja pelasi sen jälkeen vielä muutaman vuoden alemmilla sarjatasoilla SV Wacker Burghausenissa ja SpVgg Weidenissa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Mestarien liiga: 2001
Saksan mestaruus (2): 2000, 2001
Saksan cup: 2000
Saksan Liga-Pokal (2): 1999, 2000
Ura valmentajana

Valmennusuransa Wiesinger aloitti heinäkuussa 2008 FC Ingolstadtin U23-joukkueen päävalmentajana. Toukokuussa 2009 Wiesinger toimi lyhyesti Ingolstadtin päävalmentajana Thorsten Finkin potkujen jälkeen.  Kauden jälkeen hän jatkoi seuran palveluksessa Horst Köppelin apuvalmentajana ja marraskuussa 2009 hänestä tuli päävalmentaja, kun Köppel sai potkut.  Wiesinger luotsasi seuran kauden 2009/10 päätteeksi 3. Ligan kolmanneksi ja karsintaotteluparin voitto FC Hansa Rostockista tiesi seuralle nousua 2. Bundesliigaan. Kausi 2010/11 sujui kuitenkin heikosti ja kun Ingolstadt keräsi vain neljä pistettä ensimmäisistä 11 ottelusta sai Wiesinger potkut marraskuussa 2010.
Kaudeksi 2011/12 Wiesinger siirtyi 1. FC Nürnbergin U23-joukkueen päävalmentajaksi. Joulukuun lopussa 2012 Dieter Hecking siirtyi Nürnbergin päävalmentajan paikalta VfL Wolfsburgiin ja Wiesingeristä tuli seuran edustusjoukkueen päävalmentaja.  Wiesinger sai potkut lokakuussa 2013 Nürnbergin hävittyä 5–0 HSV:lle.
Kesäkuussa 2017 Weisinger palasi valmennustehtäviin Regionalligaan nousseen KFC Uerdingen 05:n päävalmentajana. Wiesinger jätti seuran jo maaliskuussa 2018, vaikka joukkue oli Regionalligan kärjessä.
Kesäkuun lopussa 2020 Wiesinger palasi 1. FC Nürnbergin päävalmentajaksi putoamiskarsintojen ajaksi. Wiesingerin johdolla Nürnberg voitti putoamiskarsinnoissa Ingolstadtin ja säilytti paikkansa 2. Bundesliigassa.