stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Putian

| Putian 莆田市, Pútián Shì |
| --- | --- |
 Putianin sijainti Kiinan Fujianin maakunnassa
 Putian
 Koordinaatit: 25.4557°N, 119.0029°E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Fujian
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 119 km²
Väkiluku (2010):  2 778 508
Aikavyöhyke:  UTC+8
Suuntanumero(t):  +86 (0)594
 
 www.putian.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Putian (kiin. 莆田市, pinyin: Pútián Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Fujianin maakunnan itäosassa, Taiwaninsalmen länsirannalla. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 75 kilometriä maakuntakeskus Fuzhousta etelälounaaseen. Putianin väkiluku on 2,779 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 4 119 neliökilometriä.
Putian rajoittuu lounaassa ja lännessä Quanzhoun, pohjoisessa ja koillisessa Fuzhoun prefektuuritason kaupunkiin.
Ilmasto

Putianissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 21 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 230 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on helmikuu, jolloin keskilämpötila on noin 12 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 200 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 30 millimetriä.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla kaupunki jakautui (2010) seuraavasti:
| --- | --- |
 Kaupunkipiirit (4) Chengxiang (城厢区), 413 853 as.  Hanjiang (涵江区), 470 097 as.  Licheng (荔城区), 499 110 as.  Xiuyu (秀屿区), 570 741 as. :  Piirikunnat (1) Xianyou (仙游县), 824 707 as. 
Putianin Guanghua-temppeliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Putian Wikimedia Commonsissa
Putian City Information (erityisesti talouspainotus) (englanniksi) (chinaknowledge.com)
Morsiamen poika

| Morsiamen poika> El hijo de la novia |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Juan José Campanella
Käsikirjoittaja:   Juan José Campanella  Fernando Castets 
Tuottaja:  Adrián Suar
Kuvaaja:  Daniel Shulman
Tuotantosuunnittelija:  Pablo Racioppi
Pääosat:   Ricardo Darín  Héctor Alterio  Norma Aleandro  Eduardo Blanco  Natalia Verbeke 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Argentiina, Espanja
Tuotantoyhtiö:  Pol-ka Producciones (käännä suomeksi)
Levittäjä:  Medusa Film Netflix
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  126 min
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Morsiamen poika (El hijo de la novia) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Juan José Campanellan ohjaama argentiinalainen elokuva.
Juoni

Buenos Airesissa asuva Rafael Belvedere (Ricardo Darín) on 42-vuotias eronnut ja kiireinen ravintoloitsija, jolla on tytär Vicky (Gimena Nóbile).
Rafael saa sydänkohtauksen mutta toipuu teho-osastolla ja alkaa miettiä elämäänsä. Hän haluaa myydä vanhempiensa perustaman ravintolan ja muuttaa Argentiinasta Meksikoon kasvattamaan hevosia. Samaan aikaan hänen isänsä haluaa viedä äidin kunnolla vihille katolisessa kirkossa, mikä jäi aikoinaan tekemättä. Rafael vastustaa ajatusta, sillä äiti kärsii Alzheimerin taudista.
Rafael pyytää myös vapautta ja omaa tilaa nuorelta tyttöystävältään Natilta. Tämä loukkaantuu ja lopettaa suhteen. Vanhemmat menevät kuin menevätkin vihille, ja Rafael avaakin uuden ravintolan ja pyytää anteeksi Natilta.
Käännös suomeksi
Pienisveitsinajokoira

| Pienisveitsinajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Sveitsi
Määrä:  pieniberninajokoira 1; muita muunnoksia ei Suomessa ole vielä rekisteröity
Alkuperäinen käyttö:  metsästys, haavoittuneen riistan jäljestys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Schweizer Niederlaufhund, petit chien courant suisse, piccolo segugio della Svizzera, Small Swiss Hound, sabueso suizo pequeño, šveitsi madalajalgne hagijas Bernese Basset Jura Basset Lucerne Basset Schwyz Basset
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.3 Pienet ajavat koirat #60
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 35–43 cm narttu 33–40 cm
Väritys:  pieniberninajokoira: tricolor pienijuranajokoira: black and tan pieniluzerninajokoira: sinitäplikäs tan-merkein pienischwyzinajokoira: oranssi-valkoinen
Pienisveitsinajokoira (saks. Schweizer Niederlaufhund, ransk. petit chien courant suisse, ital. piccolo segugio della Svizzera) on sveitsiläinen koirarotu. Tästä rodusta on neljä muunnosta: pieniberninajokoira (saks. Berner Niederlaufhund, ransk. petit courant bernois), pienijuranajokoira (saks. Jura Niederlaufhund, ransk. petit courant du Jura), pieniluzerninajokoira (saks. Luzerner Niederlaufhund, ransk. petit courant lucernois) ja pienischwyzinajokoira (saks. Schwyzer Niederlaufhund, ransk. petit courant schwytzois).
Ulkonäkö

Pienisveitsinajokoira muistuttaa huomattavasti sveitsinajokoiraa, ollen kuitenkin tätä pienempi ja matalaraajaisempi. Pää on pitkä, kapea ja piirteiltään jalo. Kallo on hieman holvautunut, otsapenger kohtuullisesti erottuva. Silmät ovat soikeahkot ja väriltään tummat. Korvat ovat riippuvat, kapeat, erittäin pitkät ja kiertyvät. Kuono on melko pitkä, kuononselkä melko kapea ja joko hivenen kyömy tai suora. Sekä leikkaava että tasapurenta sallitaan. Kaula on jalo, tyylikäs ja kohtuullisen pitkä. Runko on pitkä ja suorakaiteen muotoinen. Ylälinja on sulava, lantio loivasti laskeva. Rintakehä on syvä ja leveä. Selkä on keskipitkä ja suora. Häntä on keskipitkä ja kapenee hännänpäätä kohti. Karvapeite voi olla joko lyhyt ja sileä tai karkea ja "parrakas".
Värit ovat jokaisella muunnoksella samat kuin vastaavilla normaalikokoisilla muunnoksilla:
pieniberninajokoira: valko-musta tan-merkein (tricolor)
pienijuranajokoira: musta punaruskein merkein (black & tan)
pieniluzerninajokoira: sinitäplikäs tan-merkein
pienischwyzinajokoira: valkoinen oranssein merkein
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 35–43 cm ja narttujen 33–40 cm välillä; 2 cm poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan.
Pieniberninajokoira, sileäkarvainen
Pienischwyzinajokoira, sileäkarvainen
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on ystävällinen, innokas, nokkela, päättäväinen ja herkkävainuinen. Se tunnetaan voimakkaasta riistavietistään ja sointuvasta haukustaan, jota se käyttää ajaessaan riistaa. Sitä voidaan käyttää riistan ajamisen lisäksi haavoittuneen riistan jäljitykseen. Se soveltuu työskentelemään myös vaikeakulkuisessa maastossa.
Alkuperä

Sveitsissä 1900-luvulla käyttöön otettujen rajattujen metsästysalueiden todettiin olevan epäsopivia normaalikokoisille sveitsinajokoirille. Tämän vuoksi niistä, jokaisesta neljästä paikallismuunnoksesta, jalostettiin pienemmät versiot. Vuonna 1905 perustettiin Schweizerischer Dachsbracken Club -rotujärjestö, jonka silloinen nimi antoi viitteitä siihen että rotu muistutti rakenteeltaan ns. "dachsbracke"-rotuja (mm. alppienajokoira, dreeveri, westfaleninajokoira). Järjestön nykyinen nimi on korjattu muotoon Schweizer Niederlaufhund- und Dachsbracken-Club.
Moottoritorpedovene Vasama

| Moottoritorpedovene Vasama> Aluksen vaiheet |
| --- | --- |
Rakentaja:  Neuvostoliitto
Laskettu vesille:  1941
Palveluskäyttöön:  Suomen merivoimille 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  35 t
Pituus:  21,7 m
Leveys:  3,9 m
Syväys:  0,6 m
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  1 + 10
Aseistus
Aseistus:  2 x 450 mm torpedoa 2 x 12,7 mm konekivääriä 1 x 20 mm Madsen
Moottoritorpedovene Vasama (Neuvostoliiton laivastossa TK 52) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene ja myöhemmin partiovene.
Valmistus

Neuvostoliiton laivasto tilasi TK No 52:n brittiläisellä lisenssillä Leningradista, missä  köli laskettiin 1939 telakkanumerolla 11. Alus laskettiin vesille kesällä 1941 ja valmistui 5. syyskuuta 1941. Se luovutettiin syyskuussa Neuvostoliiton Itämeren laivastolle.
Palvelus

Alus hylättiin Suursaaren edustalle, mistä Suomen laivaston alukset valtasivat sen 14. lokakuuta 1941 uponneena myrskyssä Borstölle. Vallattu alus nimettiin Vasamaksi.
On erilaisia tarinoita siitä, mitä alus oli tekemässä. Se oli joko pakenemassa saksalaisten hyökkäystä Viron saarille ja yrittämässä päästä Hankoon tai se kuului ensimmäiseen Hangon evakuointivaiheeseen.
Alus oli vuonna 1941 tehokkain suomalainen lajissaan. Siinä oli ensimmäisenä 20 mm konetykki, joka osoittautuikin hyvin tarpeelliseksi ensimmäisessä operaatiossa eli Somerin loppuevakuoinnissa. Lisäksi aluksessa oli venäläismallinen hyvin tehokas savutuslaite pakoputkissa. Veneen ensimmäinen suomalainen päällikkö oli luutnantti Toivo Siivonen
Se oli moottoritorpedoveneenä syksyllä 1941 ja purjehduskaudella 1942. Italiasta ostettujen veneiden saapuessa 1943 näistä poikkeava ja hitaampi Vasama muutettiin vartioveneeksi, jolloin torpedonheittimet korvattiin 40 mm konetykillä.
Syksyllä 1944 alus luovutettiin takaisin Neuvostoliitolle eikä sen myöhemmistä vaiheista tiedetä.
Putikon työväentalo Työnvalta

| Putikon työväentalo Työnvalta |
| --- | --- |
Osoite:  58550 Putikko
Sijainti:  Punkaharju
Valmistumisvuosi:  ? , laajennus 1914
Rakennuttaja:  Putikon työväenyhdistys
Omistaja:  Putikon työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Putikon työväentalo Työnvalta on Punkaharjulla Putikon kylässä sijaitseva työväentalo.
Historia

Talo ostettiin vuonna 1907 entiseltä omistajalta Kusti Makkoselta. Sitä laajennettiin vuonna 1914. Töitä rahoitettiin arpajaisilla ja lainoilla. Työväentalo oli takavarikossa sisällissodan aikana, ja se saatiin uudelleen käyttöön vuonna 1919.
Vuonna 1932 yksi suojeluskuntalainen tuli talolle riehumaan kiväärin kanssa, jolloin hän sai syntyneessä kahakassa surmansa järjestysmiehen taskuaseen luodista. Sen jälkeen talo oli suljettuna yleisiltä tilaisuuksilta jonkin aikaa.
Talvisodan aikana talo oli puolustusvoimien käytössä ja kärsi silloin kuntonsa puolesta. Yhdistyksen papereita ja lippu hävisivät. Lippu oli kateissa 30 vuotta.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen ja vuoraamaton. Talossa ei ole varsinaista perustusta, vaan se on pystytetty ”mukulakivisokkelin” päälle. Värityksenä on punamulta. Katteena on alun perin ollut höyläpäre. Vuonna 1960 katteeksi on laitettu alumiinipelti. Sisäkatto on paneloitu, sisäseinät on paneloitu ja tapetoitu. Talon ikkunat on uusittu vuoden 1930 paikkeilla. Kuisti rakennettiin noin vuonna 1920, ja samaan aikaan rakennettiin  kulissivarasto, joka on purettu vuonna 1960. Talon puulämmitystä on uusittu moneen kertaan. Juhlasali on ollut lämmityskiellossa vuonna 1960. Lisärakennuksessa on halkovaja ja käymälät.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, keittiö ja huoneen ja keittiön asunto sekä kaksi eteistä.
Toimintaa työväentalolla

Talo on ollut omassa käytössä ja myöhemmin vuokrattuna.(1982)
Navaho

Navaho (navajo) tarkoittaa seuraavia asioita:
navaho, Pohjois-Amerikassa puhuttava intiaanikieli
navahot, pohjoisamerikkalainen intiaanikansa
SM-64 Navaho, yhdysvaltalainen risteilyohjus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Navaho”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Moottoritorpedovene Vinha

| Vinha (MTV 6) |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Turun Veneveistämö, Turku
Palveluskäyttöön:  1929
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 t
Pituus:  16,8 m
Leveys:  3,4 m
Syväys:  1,4 m
Koneteho:  2 × Thornycroft-bensiinimoottoria 375 hv 1 × Olympia-risteilykone 60 hv
Nopeus:  43 solmua
Miehistöä:  1 ups+ 2 au + 4 miestä
Aseistus
Aseistus:  2 × 45 cm torpedosivuheittimet 1 × 7,62 mm konekivääri
Moottoritorpedovene Vinha (MTV 6) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus

Brittiläinen valmistuslisenssin myöntänyt päätelakka toimitti alukseen pääkoneet, apukone eli ns. risteilykone oli kotimainen Olympia-moottori. Venetyypissä oli kaksi potkuria.  Apukone pyöritti kytkimen välityksellä pääkoneita joihin potkurit oli kytketty, ja tarvittaessa täyttä tehoa avattiin vain pääkoneiden polttoainehanat ja kytkettiin sytytys, jolloin pääkoneet käynnistyivät. Avoimesta kaasuttimesta löi ulos pitkä tulenliekki käynnistettäessä, ja tämä sytytti parikin kertaa jopa vaarallisiksi asti kehittyneitä tulipaloja, kun liekin tielle osui jotain palavaa. Palot saatiin kuitenkin joka kerta sammumaan, mutta ne merkitsivät poikkeuksetta sitä että alus lähetettiin takaisin kotisatamaan sillä erää.
Vinha otettiin merivoimien palvelukseen 1929. Veneen torpedot oli sijoitettu aluksen perään, joten sen täytyi liikkua torpedoja nopeammin ampuessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä.
Palvelus

Torpedoveneet Syöksy ja Vinha hyökkäsivät 6. heinäkuuta 1941 kahden Hangosta pois pyrkivän purjeveneen kimppuun. Alukset yrittivät ensin upotusta torpedoin ilman tulosta, minkä jälkeen johtoalus syöksyi purjealuksen keulan editse pudottaen syvyyspommin. Purjealus vaurioitui pahoin, minkä jälkeen torpedoveneet poistuivat paikalta ennen taistelukosketusta saattajina toimineisiin vartioveneisiin.
Vinha, Syöksy ja kolmas torpedovene sekä kaksi vartiomoottorivenettä olivat 19. heinäkuuta väijymässä neljää venäläistä kuljetusalusta ja niiden varmistuksena olleita kahta muuta alusta Kolgalahden suulla. Saattuetta ei kohdattu, mutta seuraavana aamuna havaittiin venäläinen hävittäjä, joka avasi tulen veneitä kohti. Yksi kranaatti osui aivan Vinhan perän taakse irrottaen potkurin sekä peräsimen. Alus sai myös vuodon.
Hävittäjän keskittäessä tulensa vaurioituneeseen alukseen Syöksy suoritti torpedohyökkäyksen hävittäjää vastaan. Torpedo ei osunut, mutta hävittäjän keskittyessä torpedon väistämiseen saatiin Vinha vietyä turvaan Söderskärin majakalle.
Vinha ja Syöksy olivat 2. syyskuuta partiomatkalla Koiviston eteläpuolella yllättäessään venäläisen kahden kuljetusaluksen saattueen upottaen aluksista toisen.
Saman vuoden marraskuussa se osallistui Lavansaaren satamassa venäläisen panssaritykkivene Krasnoje Znamjan upottamiseen ampuen yhden torpedon. Tämä jäikin Vinhan viimeiseksi torpedoinniksi. Päällikkönä tässä operaatiossa oli luutnantti Aarne Vuorensaari.
Vinha siirrettiin Laatokalle muiden saman luokan alusten tavoin elokuussa 1943 ja aseistettiin yhdellä 20 mm:n tykillä ja kolmella miinalla.
Vinha palautettiin syksyllä 1944 Suomenlinnaan, missä se makasi muutaman vuoden odottamassa romutusta.
Moqueguan alue

Alue Perun kartalla
Moqueguan alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee  maan eteläosassa, Tyynen valtameren rannalla.
Alueen pääkaupunki on Moquegua. Sen pinta-ala on 15 734 neliökilometriä. Vuonna 2007 asukasluku oli 161 533.
Aiheesta muualla

PeruInfo[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Perun alueet ja niiden pääkaupungit
Amazonas: Chachapoyas
Ancash: Huaraz
Apurímac: Abancay
Arequipa: Arequipa
Ayacucho: Ayacucho
Cajamarca: Cajamarca
Callao: Callao
Cusco: Cusco
Huancavelica: Huancavelica
Huánuco: Huánuco
Ica: Ica
Junín: Huancayo
La Libertad: Trujillo
Lambayeque: Chiclayo
Lima: Huacho
Liman metropolialue: Lima
Loreto: Iquitos
Madre de Dios: Puerto Maldonado
Moquegua: Moquegua
Pasco: Cerro de Pasco
Piura: Piura
Puno: Puno
San Martín: Moyobamba
Tacna: Tacna
Tumbes: Tumbes
Ucayali: Pucallpa
Neil Kinnock

Neil Kinnock vuonna 1984.
Neil Gordon Kinnock, paroni Kinnock, PC (s. 28. maaliskuuta 1942) on walesilainen poliitikko. Hän oli parlamentin jäsen 1970–1995, Työväenpuolueen ja opposition johtaja 1983–1992. Hän erosi 1992 vaalitappion jälkeen. Hän oli Britannian komissaari Santerin komissiossa 1995–2004. Hän on nykyisin British Councilin ja Cardiffin yliopiston puheenjohtaja.
Kinnock toimi Työväenpuolueen johdossa sen pitkän oppositiokauden aikana. Puolueen hävittyä vuoden 1979 vaalit James Callaghan nimitti Kinnockin varjohallituksen koulutuksesta vastaavaksi. Hänet tunnettiin vasemmistolaisena ja hyökkäyksistään Margaret Thatcheriä vastaan Falklandin sodan hoidosta.
Kinnockin ensimmäistä kautta puolueen johdossa hallitsi taistelu laitavasemmistoa vastaan. Vaikka hän olikin vasemmalta, hän jätti monet entisistä liittolaisistaan varjohallituksen ulkopuolelle takapenkkiläisiksi. Hän joutui vaikeuksiin, kun kaivostyöläisten liiton (National Union of Mineworkers, NUM) Arthur Scargill vei liittonsa vuoden kestäneeseen lakkoon kysymättä jäsentensä mielipidettä sen jälkeen, kun konservatiivihallitus oli julkaissut suunnitelman sulkea 20 kaivosta. Troskilaisten militanttienselvennä nousu heikensi Työväenpuolueen julkisuuskuvaa yleisön silmissä.
Kinnockin henkilökohtainen sitoutuminen yksipuoliseen ydinaseriisuntaan vahingoitti myös puolueen kannatusta, koska monet suhtautuvat vielä epäillen Mihail Gorbatšovin johtamaan Neuvostoliittoon. Vuoden 1987 vaaleihin Työväenpuolue lähti mannermaan sosiaalidemokraattien symbolin, ruusun alla ja sai 31 % äänistä. SDP-Liberaalit-liitto vei 22 %, joten Työväenpuolue 
oli vielä 10 prosenttiyksikköä Konservatiivien takana, jotka pitivät yli sadan edustajan etumatkansa parlamentissa.
Vuoden 1992 vaaleissa konservatiivien enemmistö supistui 21 paikkaan. Tämä oli silti pettymys ja Kinnock erosi puolueen johdosta. Hänen seuraajakseen tuli John Smith.
Hänet nimitettiin tammikuussa 1995 Jacques Santerin komissioon toiseksi Britannian edustajaksi. Kinnock oli liikennekomissaarina. Santerin kommission jouduttua eroamaan väärinkäytösten vuoksi, Kinnock nimitettiin uuteen Romano Prodin kommissioon, jossa hän toimi varapuheenjohtajana. Kautensa päätyttyä hänet nimitettiin British Councilin johtoon.
31. tammikuuta 2005 hän sai arvonimen Baron Kinnock, of Bedwellty in the County of Gwent ja pääsi siten ylähuoneen jäseneksi.
Perhe

Kinnock nai 1967 Cardiffin yliopistolla tapaamansa Glenys Parryn. Hänen vaimonsa oli Euroopan parlamentin jäsen Etelä-Walesista 1994–1999 ja Walesista 1999–2009 ja eurooppaministeri Gordon Brownin hallituksessa 2009.
Heillä on kaksi lasta, Stephen ja Rachel. Stephen Kinnock on naimisissa Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen johtajan ja entisen pääministerin Helle Thorning-Schmidtin kanssa.
Morsian (televisiosarja)

| Morsian |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  45 min
Pääosissa:  Laura Birn Mikko Nousiainen Antti Luusuaniemi Elina Stirkkinen Anna Paavilainen Jussi Nikkilä
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  28. joulukuuta 2008 – 18. tammikuuta 2009
Jaksoja:  4
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Minna Virtanen
Käsikirjoittaja(t):  Marko Leino
Tuotantoyhtiö(t):  Vertigo Production Oy
Palkinnot
Voitetut:  Morsian voitti Venlan vuoden 2009 parhaana minisarjana
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Morsian on Vertigo Productionin vuonna 2008 tuottama suomalainen draamasarja. Neliosaisen sarjan on ohjannut Minna Virtanen ja käsikirjoittanut Marko Leino.
Juoni

Sonja (Laura Birn) on menossa naimisiin Kimin kanssa. Kesken häävalmistelujen Kim saa kuitenkin sairaskohtauksen ja Sonja lähtee viemään häntä sairaalaan, mutta ajaa kolarin ja Kim menehtyy sairaalassa. Selviydyttyään pahimmasta järkytyksestä Sonja alkaa hoitaa Kimin kuolemaan liittyviä käytännön asioita. Silloin hänelle paljastuu, että Kim on valehdellut kaikesta: menestynyt liikemies olikin työtön luuseri, joka oli kaiken lisäksi jättämässä Sonjan häiden kynnyksellä. Miestä, jonka kanssa Sonja oli menossa naimisiin, ei ollut olemassakaan. Sonja alkaa selvittää Kimin piilossa ollutta menneisyyttä.
Vastaanotto

Sarjan ensimmäistä jaksoa katsoi 665 000 katsojaa, ja jakso oli MTV3-kanavan viikon 52 katsotuin ohjelma. Sarjan DVD-julkaisu tuli myyntiin 30. tammikuuta 2009.
Morsian valittiin vuoden 2009 parhaaksi minisarjaksi Venla-gaalassa 2010.
Neil Hopkins

| Neil Hopkins> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. toukokuuta 1977 (ikä 47) Trenton, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Aiheesta muualla
www.neilhopkins.info
IMDb
Neil Edward Hopkins (s. 13. toukokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on koulutettu näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten Charlien heroiiniriippuvaisen veljen Liamin esittämisestä Lostissa. Hän esitti Stargirlissa sen kolmella tuotantokaudella superpahis Lawrence "Sportsmaster" Crockia.
Nuoruus

Hopkins syntyi Trentonissa, New Jerseyssä. Myöhemmin hän muutti perheineen Auroraan Coloradoon, jossa hän valmistui Regis Jesuit High Schoolista vuonna 1995. Tämän jälkeen hän opiskeli College of the Holy Crossissa Worcesterissa, Massachusettsissa, vuosina 1996–1999. Hän on valmistunut American Conservatory Theatre -teatterin MFA-ohjelmasta.
M’hammed Sabour

M’hammed Sabour (s. 1947) toimii Itä-Suomen yliopiston sosiologian, erityisesti kulttuurin ja tiedon sosiologian professorina. Hänen erikoisalojaan ovat älymystön, yliopiston, etnisten suhteiden ja Välimeren alueen tutkimus. Sabour suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1982 ja lisensiaatin tutkinnon 1985 Joensuun yliopistossa. Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi hän valmistui 1988 Joensuun yliopistosta.
Kansainvälinen tutkija ja opettaja

Sabour on monen kulttuurin kasvatti. Lapsuutensa ja nuoruutensa hän eli Marokossa arabialaisessa ja berberikulttuurissa mutta Casablancassa myös ranskalaisten vaikutteiden keskellä. Tästä ajasta ja koko elämänkulustaan hän kertoo Ronald Sultanan kirjassa Educators of the Mediterranean (2011).
Suomeen Sabour muutti vuonna 1976. Akateemiset opinnot hän aloitti Jyväskylän ja Joensuun yliopistoissa vuonna 1977. Suomen Akatemian kehitysmaatutkimuksen hankkeessa hän teki arabiälymystön identiteettiä ja vieraantumista käsittelevän lisensiaattitutkimuksensa ja väitöskirjansa. Homo Academicus Arabicus nimen saaneella väitöskirjalla oli vahvat vaikutteet ranskalaisen Pierre Bourdieun ajattelusta. Bourdieu myös osin ohjasi Sabourin tutkimusta ja toimi esitarkastajana.
Yhteiskuntapolitiikan apulaisprofessuurin hoidon jälkeen Sabour tuli kasvatussosiologian yliassistentiksi ja hoiti useita vuosia apulaisprofessuuria ja professuuria. Vuonna 2002 hänet nimitettiin sosiologian professoriksi. Älymystötutkimus laajeni kulttuurien ja etnisyyden ongelmiin sekä yliopistoinstituutioon. Sabourille rakentui laaja kansainvälinen yhteysverkosto Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Arabimaihin vertailevissa tutkimushankkeissa ja vierailevana tutkijana Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa ja College de France’ssa. Hän on julkaissut englanniksi, ranskaksi, arabiaksi ja suomeksi.
Sabourin aloitteesta Joensuun yliopiston sosiaalitieteilijöiden ryhmä käänsi Pierre Bourdieun ja Loic J.D. Wacquantin Refleksiiviseen sosiologiaan -teoksen suomeksi vuonna 1995.
Sabour otti vuonna 2002 johtoonsa monitieteisen Cultural Diversity -maisteriohjelman Joensuun yliopistossa. Hän on aktiivisesti luennoinut kansainvälisissä konferensseissa ja seminaareissa. Vuodesta 1995 Sabour on toiminut International Journal of Contemporary Sociology -aikakauskirjan vastaavana toimittajana. Hän oli Race, Ethnicity and Education, ja on Actes de la Recherche en Sciences Sociales, Mediterranean Journal of Educational Studies ja Globalisation, Societies and Education -aikakauskirjojen toimitusneuvostojen jäsen.
M’hammed Sabour on myös aktiivinen yhteiskunnallinen toimija ja keskustelija Marokossa ja Suomessa. Hän on toiminut mm. sisäasiainministeriön etnisten suhteiden neuvottelukunnan nimeämänä Hyvän tahdon lähettiläänä ja julkaissut sanomalehtiartikkeleita mm. arabimaiden keväästä ja sen taustasta.  Yhdessä vaimonsa Riitta Sabourin kanssa hän on kirjoittanut Marokon matkaoppaan.
6.12.2012 hänelle myönnettiin Suo­men Val­koi­sen Ruu­sun I luo­kan ri­ta­ri­merk­ki. [2]