stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja

| Kokki, varas, vaimo ja rakastaja> The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Greenaway
Käsikirjoittaja:  Peter Greenaway
Tuottaja:  Kees Kasander
Säveltäjä:  Michael Nyman
Kuvaaja:  Sacha Vierny
Leikkaaja:  John Wilson
Tuotantosuunnittelija:  Ben van Os Jan Roelfs
Pukusuunnittelija:  Jean-Paul Gaultier
Pääosat:  Richard Bohringer Michael Gambon Helen Mirren Alan Howard
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Allarts Elsevier-Vendex
Levittäjä:  Stephen Woolley Fandango at Home
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  124 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja (The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover) on englantilaisen Peter Greenawayn 1989 ohjaama ja käsikirjoittama taide-elokuva. Päärooleissa nähdään Richard Bohringer, Michael Gambon, Helen Mirren ja Alan Howard. Filmin groteskit mätänemisen ja ihmisruumiin kuvaukset sekä formalistinen ilmaisu pantiin merkille jo tuoreeltaan.
Greenawayn kuuluisimpiin elokuviin lukeutuva, visuaalisesti kunnianhimoinen rikosdraama kertoo öykkärimäisen ja mässäilyyn taipuvaisen rikollispomon (Michael Gambon) hienostuneesta vaimosta (Helen Mirren), joka aloittaa salaisen rakkaussuhteen kirjakauppiaan kanssa.
Samalla kun ruokalajit pöydässä vaihtuvat, ruumiiden määrä lisääntyy ja kolmiodraama kärjistyy kohti vääjäämätöntä ja veristä huippuaan.
Tuotanto

Jean-Paul Gaultier suunnitteli asusteet ja  Michael Nyman sävelsi musiikin, joka käsitti hänen vuoden 1985 sävellyksensä Memorial. Tuo sävellys oli alun perin sävelletty ja omistettu Heysel-stadionin onnettomuudessa surmansa saaneiden muistolla. Giorgio Locatelli loihti dramaturgisesti keskeiset ruokatarjoilut.
Levitysversioita

Filmin alkuperäinen kesto on 124 minuuttia. Lapsille sopimattomaksi arvioitu sisältö aiheutti paineita siistityn version liikkeelle laskemiseen ja leikkaamattoman teoksen rinnalla 1990-luvulla jakeluun asetettiin 95-minuuttiseksi leikattu VHS-versio, joka suunnattiin lähinnä suurimpia jakelijoita varten.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo arvioi elokuvan 117-minuuttista VHS-julkaisua näyttäväksi 1980-luvun sielunmaisemaksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä.
Aiheesta muualla

The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover at petergreenaway.org.uk (Arkistoitu – Internet Archive)
[[
Kolvalaiset

Kolvalaiset eli Kolvan nenetsit (komiksi колва яран, kolva jaran, ven. колвинцы, kolvintsy; колвинские ненцы, kolvinskije nentsy) ovat Usan sivujoen Kolvan varrella asuva komilaistunut nenetsiryhmä. Se syntyi 1800–1900-lukujen vaihteessa paikallisen kiinteän nenetsiasutuksen sulautuessa ižmalaisiin. Kolvalaiset omaksuivat ižmalaisilta näiden elinkeinot ja suurimman osan aineellisesta kulttuurista. Nenetseistä poiketen kolvalaiset pitävät lehmiä, lampaita ja muuta karjaa sekä harjoittavat puutarhaviljelyä. Heidän äidinkielensä on komin kielen Ižman murre. Nenetsin kieli on jäänyt pois käytöstä useita sukupolvia sitten. Henkisessä kulttuurissa, varsinkin suullisessa kansanperinteessä, on nenetsiläisiä piirteitä. Kansallinen identiteetti on kaksijakoinen. Nykyään monet pitävät itseään komeina.
Kolme väriä: Sininen

| Kolme väriä: Sininen> Trois couleurs: Bleu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Krzysztof Kieślowski
Käsikirjoittaja:  Krzysztof Kieślowski Krzysztof Piesiewicz Sławomir Idziak Agnieszka Holland Edward Zebrowski (käännä suomeksi)
Tuottaja:  Marin Karmitz
Säveltäjä:  Zbigniew Preisner
Kuvaaja:  Slawomir Idziak
Leikkaaja:  Jacques Witta
Pukusuunnittelija:  Virginie Viard
Pääosat:  Juliette Binoche Benoît Régent Emmanuelle Riva Florence Pernel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Puola Sveitsi
Tuotantoyhtiö:  Eurimages France 3 Canal+
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Seuraaja:  Kolme väriä: Valkoinen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolme väriä: Sininen (ransk. Trois Couleurs: Bleu, puol. Trzy kolory. Niebieski) on 1993 valmistunut ranskalainen elokuva, jonka on kirjoittanut, tuottanut ja ohjannut puolalainen Krzysztof Kieślowski. Sininen on ensimmäinen osa niin sanotusta kolme väriä -trilogiasta, jonka teemoja ovat Ranskan vallankumouksen ihanteet vapaus, veljeys ja tasa-arvo. Kieślowskin mukaan elokuvan teema vapaus tulee käsittää pikemminkin henkisessä kuin sosiaalisessa tai poliittisessa mielessä. Keskeinen osa elokuvan tunnelmaa on Zbigniew Preisnerin musiikki.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Sinisen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Tarina

Nuori Julie (Juliette Binoche) jää leskeksi, kun hänen säveltäjämiehensä ja tyttärensä kuolevat rajussa autokolarissa. Julie katkaisee kaikki siteensä entiseen elämäänsä ja alkaa elää Pariisissa.
Aiheesta muualla

Kolme väriä: Sininen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Alternative Film Guide in depth review of Blue (Arkistoitu – Internet Archive)
Movie MovieMeter - Trois Couleurs: Bleu (1993)
Koltšugino

Koltšuginon vaakuna.
Koltšugino (ven. Кольчу́гино) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Pekšan varrella 76 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupunki on Koltšuginon piirin keskus. Sen kautta kulkee Aleksandrovin ja Kinešman välinen rautatie (Koltšuginon asema). Asukkaita on 45 700 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa värimetallitehtaan yhteyteen syntyneestä asuintaajamasta. Vuonna 1931 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. ruokailuvälineitä ja metalliastioita valmistava tehdas sekä muuta metalliteollisuutta.
Aiheesta muualla

Koltšuginon piirin sivusto (venäjäksi)
Kolea talo

| Kolea talo> Bleak House |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charles Dickens
Kuvittaja:  Hablot Knight Browne
Genre:  romaani
Kustantaja:  Bradbury & Evans
Julkaistu:  1852–1853
Suomennos
Suomentaja:  Kersti Juva
Kansitaiteilija:  Timo Mänttäri
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  936
ISBN:  951-31-2917-9

Edeltävä:  David Copperfield
Seuraava:  Hard Times
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kolea talo (engl. Bleak House) on Charles Dickensin romaani, joka ilmestyi alun perin jatkokertomuksena 1852–1853. Suomeksi kirja ilmestyi vuonna 2006 Kersti Juvan kääntämänä ja Tammen kustantamana.
Juoni

Lontoon kanslerinoikeudessa on vuosia ollut käsiteltävänä Jarndycen ja Jarndycen juttu. Orpotyttö Esther ja John Jarndycen sukulaiset Ada ja Richard saavat suojapaikan ja kodin John Jarndycen Bleak Housesta, Koleasta talosta. Richardin ja Adan välille syntyy vähitellen rakkaussuhde.
Keskeisimmät henkilöt

Esther päähenkilö, jonka tarinaa seurataan. Adan seuraneiti ja hyvin kiintynyt Adaan. Yksi John Jarndycen suojateista. Esther eikä kukaan hänen lähipiiristään tiedä Estherin sukujuurista tai syntymästä.
Ada Kiintynyt Estheriin, rakastunut Richardiin. John Jarndycen sukulainen.
Richard Rakastunut Adaan. Etsii itseään lähes koko kirjan ajan kunnes kuolee. John Jarndycen sukulainen.
John Jarndyce Estherin, Richardin ja Adan suojelija, Jarndyce–Jarndyce-jutun osapuoli.
Herra Tulkinghorn Kuuluisa lakimies, joka työskentelee pääosin kanslerinoikeudessa.
Herra Guppy Lakimies Kenge&Carboyn toimistosta, rakastunut Estheriin.
George Pitää ampumarataa Lontoossa. Opetti Richardia miekkailemaan. Velassa Herra Guppyn varhaiskypsän kollegan (15-vuotiaan nuoriherra Smallweedin) isoisälle.
Sir Leicester Dedlock Paroni, Lady Dedlockin puoliso. Kärsii kihdistä.
Lady Dedlock Sir Leicesterin vaimo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bleak House Gutenberg-projektissa. (englanniksi)
Bleak House. David Perdue's Charles Dickens Page. (englanniksi)
Jukka Petäjä: Josef K:n nielaisikin kanslerioikeus Lontoossa. Helsingin Sanomat 12.12.2006.
Veijo Hietala: Saippuaoopperaa vai sosiaalisatiiria?[vanhentunut linkki] Turun sanomat 23.12.2006.
Sanna Nyqvist: Koleaa ja lämmintä. Kiiltomato.net 12.2.2007.
Noora Mattila: Kolea talo on somasti sokkeloinen. Helsingin Sanomat 16.3.2009.
Kathryn Hughes: My favourite Dickens: Bleak House. The Guardian 23.9.2011. (englanniksi)
Kolea talo Hablot Knight Brownen kuvituksessa.
Kolpaševo

| Kolpaševo |
| --- | --- |
 vaakuna

 Kolpaševo
 Koordinaatit: 58°18′N, 82°54′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Tomskin alue
Piiri:  Kolpaševon piiri
Aikavyöhyke:  UTC+7 (MSK+4)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolpaševo (ven. Колпа́шево) on kaupunki Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Objoen rannalla 330 kilometriä Tomskista luoteeseen. Kaupunki on Kolpaševon piirin keskus. Sieltä on maantieyhteys Tomskiin. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).
Kolpaševon kylä on syntynyt 1600-luvulla. 1900-luvun alussa se toimi poliittisena karkotuspaikkana. 1930-luvulla paikkakunnalle syntyi teollisuutta ja vuosina 1932–1944 se oli Narymin piirikunnan keskus. Kaupunginoikeudet Kolpaševo sai vuonna 1938. Nykyään kaupungissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kotiseutumuseo esittelee mm. selkuppien perinteistä kulttuuria ja seudun arkeologisia löytöjä.
Aiheesta muualla

Kolpaševon piirin sivusto (venäjäksi)
Komastes-ryhmä

Komastes-ryhmään kuuluneen KY-maalarin koristelema komastes-malja -tyypin kyliks, n. 575–565 eaa.
Komastes-ryhmä (englanninkielisessä tutkimuksessa Comast Group tai Komast Group) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalarien ryhmä, joka tuotti attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Ryhmä toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 585–570 eaa.
”Ryhmä” on muodostettu tutkimuksessa tyylillisin perustein. Sen nimi on peräisin siitä, että sen maalareiden aiheena ovat usein tanssivat, riehakkaat juhlijat (κωμαστής, kōmastēs). Nämä ovat joskus alastomia ja joskus puettu khitoniin. Aihe oli peräisin korinttilaisesta keramiikasta. Samalla attikalaiseen keramiikkaan tulivat uudet juomamaljojen muodot kyliks ja skyfos. Ryhmä teki erityisesti niin kutsuttuja komastes-maljoja, jotka ovat attikalaisen keramiikan ensimmäisiä maljoja, joita voi kutsua kylikseiksi. Ryhmä toi Attikaan myös pylväskrateerin tyypin.
Ryhmän tärkeimpiä edustajia ovat niin kutsutut KX-maalari ja KY-maalari. Näiden nimen alkukirjain viittaa ryhmän nimeen ja toinen kirjain järjestykseen. Kolmas nimetty ryhmän edustaja on Falmouth-maalari.
Knossos

| Knossos> Κνωσσός |
| --- | --- |
 Knossoksen arkeologinen alue.
Sijainti
 Knossos
Koordinaatit:  35°17′52″N, 25°9′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Knosós, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  palatsi ja kaupunki
Huippukausi:  2000–1450 eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Knossos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Knossos (kreik. Κνωσσός, Knōssos, myös Κνωσός, Knōsos, lat. Cnosus/Cnossus) oli minolais- ja mykeneläisaikainen palatsikeskus ja kaupunki sekä antiikin aikainen  kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee noin viisi kilometriä etelään Kreetan pääkaupungista Iraklionista. Knossoksen palatsi oli koko minolaisen kulttuurin keskus.
Knossos on Kreetan merkittävin pronssikautinen arkeologinen kohde. Palatsissa oli satoja huoneita ja sen ympärillä oli Knossoksen kaupunki. Palatsi yhdistetään kreikkalaisen mytologian kertomuksiin kuningas Minoksesta, labyrintista ja Minotauroksesta. Palatsi on nykyisin suosittu turistinähtävyys ja osia siitä on ennallistettu.
Historia > Esihistoriallinen aika

Knossoksen paikan arvioidaan olleen asutettuna neoliittiselta kivikaudelta (7000–3000 eaa.) roomalaiselle kaudelle saakka. Palatsin paikalta on löydetty jopa seitsemän metrin paksuudelta aikaisempaa asutusta lähtien neoliittiselta kaudelta. Knossoksen kukoistuskautta oli minolainen aika 1000-luvulla eaa., jolloin se oli kyseisen kulttuurin merkittävin palatsikeskus. Neljä muuta suurta minolaista palatsikeskusta olivat Faistos, Mália, Galatás ja Káto Zákros.
Paikalla on ollut ainakin kaksi suurta minolaista palatsia. Ensimmäinen rakennettiin noin vuonna 1900 eaa., ja se tuhoutui muiden minolaisten palatsien tavoin maanjäristyksessä vuonna 1700 eaa. Tämän jälkeen palatsi rakennettiin uudelleen. Vuonna 1450 eaa. Knossos kärsi vaurioita maanjäristyksessä ja sen jälkeen mykeneläisten hyökkäyksessä. Vallan siirtyessä mykeneläisille Knossos säilytti asemansa myös mykeneläisaikaisen Kreetan keskuksena. Uudet mykeneläiset vallanpitäjät muuttivat palatsin osin mykeneläisen mallin mukaiseksi niin, että siihen rakennettiin megaron. Samalla kirjoitusjärjestelmä muuttui lineaari-A:sta lineaari-B:ksi. Noin vuonna 1375 eaa. palatsi autioitui, eikä minolaisesta kulttuurista ole jälkiä vuoden 1200 eaa. jälkeen.
Koko minolaisen ja mykeneläisen kauden Knossos harjoitti laajaa kaupankäyntiä koko itäisen Välimeren alueella. Knossoksen satamakaupunkeina toimivat nykyiset Iraklion, Amnisos ja Katsampás. Nimi ”Knossos” palautuu ilmeisesti paikan alkuperäiseen nimeen ja esiintyy lineaari-B-kirjainmerkein kirjoitetuissa mykeneläisissä kirjoituksissa 1300-luvulla eaa. muodossa ko-no-so. Nimen muoto ku-nu-sha esiintyy Amenhotep III:n ajan Kom el Hetainissa Egyptissä.
Historia > Antiikin aika

Mykeneläistä aikaa seuranneiden niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana asutus säilyi palatsin alueella, tosin pienemmässä mittakaavassa. Antiikin aikana alue oli Demeterin ja Apollonin kulttipaikkana. 500-luvulle eaa. tultaessa alueella ei ollut asukkaita mahdollisesti maanjäristysten vuoksi, mutta se säilyi käytössä kulttipaikkana.
Hellenistisenä aikana Knossos oli jälleen merkittävä kaupunki. Se kuitenkin menetti asemansa roomalaisten kukistettua sen vuonna 67 eaa. Tämän jälkeen Kreetan keskus siirtyi Gortyniin. Vuodesta 27 eaa. lähtien Knossoksen paikalla toimi roomalainen kolonia Colonia Julia Nobilis Cnossus. Se oli ainoa Kreetalle perustettu roomalainen kolonia.
Historia > Kaivaukset

Knossoksen löysi kreetalainen kauppias ja muinaistutkija Mínos Kalokairinós vuonna 1878. Sir Arthur Evans johti laajempia englantilaisten arkeologien suorittamia kaivauksia vuosina 1900–1930. Hän sai aatelisarvon löydettyään vielä suuremman osan palatsista.
Evans kunnosti palatsin osia omien tulkintojensa perusteella. Nykyisin kunnostetuista rakennuksista on joskus vaikea erottaa, mikä on aitoa minolaisen kulttuurin jäännettä ja mikä Evansin omien mielikuviensa mukaan täydentämää osaa. 30 vuotta jatkuneiden kaivausten aikana Evans löysi pronssikautisen palatsin alta raunioita neoliittiseltä ajalta, sekä 3 000 savitaulua joissa on lineaari-A- ja lineaari-B-kirjoitusta.
Rakennukset ja löydökset

Knossoksen palatsin ympärillä oli pienempiä palatseja sekä lukuisia muita rakennuksia. Niiden ympärille levittäytyi suuri kaupunki hautausmaineen. Knossoksen alueen merkittävimmät rakennukset ovat:
Rakennukset ja löydökset > Pääpalatsi

Knossoksen palatsi on suurin tunnettu minolainen palatsi. Se oli rakennettu minolaisten palatsien yleisen mallin mukaisesti suuren pohjois-eteläsuunnassa olevan keskuspihan ympärille. Keskuspihan koko on 45 x 23 metriä. Palatsissa oli pihan ympärillä neljä siipeä ja siinä on ollut useita kerroksia. Palatsissa on ollut muun muassa kuninkaalliset asuintilat, työpajoja, pyhäkköjä, säilytystiloja, vastaistuinsali ja muita saleja.
Palatsin merkittävimmät sisäänkäynnit olivat länsisivulla, lounaiskulmassa, eteläsivulla sekä pohjoisosassa. Keskuspihan eteläpuolella olevassa siivessä oli muun muassa sisäänkäyntipropylaion ja pitkä kulkuekäytävä. Keskuspihan länsipuolella olleessa siivessä oli valtaistuinhuone, kulttitiloja sekä suuri joukko eri kokoisia varastohuoneita. Itäsiivessä oli muun muassa suuri keskusportaikko sekä hallitsijoiden asuintilat, joiden keskussalit olivat polythyron-huoneita eli oviseinin varustettuja saleja. Siivessä oli myös mm. lukuisia työpajatiloja. Pohjoissiivessä oli muun muassa valokuilu vesialtaineen sekä suuri pilarihalli.
Palatsin osia yhdistävät pitkät käytävät ja portaikot. Palatsi on ollut koristeltu lukuisilla seinämaalauksilla (Knossoksen seinämaalaukset), jotka ovat kuvanneet muun muassa palatsin elämää ja uskonnollisia toimituksia. Maalaukset ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa, ja niiden paikalla palatsin raunioissa on kopiot. Palatsissa on ollut vesijohto- ja viemäriverkosto. Palatsin eri vaiheet ja osat on rakennettu vuosina 2000–1350 eaa.
Rakennukset ja löydökset > Muut kohteet

Pikkupalatsi
Pieni palatsi, joka sijaitsee pääpalatsin länsipuolella. Rakennuksessa on monia yhteisiä piirteitä suurempien palatsien kanssa: siinä on muun muassa lukuisia saleja, polythyron-megaron sekä puhdistautumisaltaalla varustettu pyhäkkö. Rakennus on ajoitettu 1600–1400-luvuille eaa.
Kuninkaallinen huvila
Huvilarakennus, joka sijaitsee pääpalatsin koillispuolella. Rakennuksessa on polythyron-huoneita, pilarein varustettu krypta sekä portaikko. Rakennus on luonteeltaan uskonnollinen ja sitä on arveltu muun muassa ylipapin tai muun yläluokkaisen henkilön asunnoksi. Rakennus on ajoitettu 1300-luvulle eaa.
Etelätalo (Karavaaniseralji)
Pieni palatsi, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella. Rakennus on ollut mahdollisesti jonkinlainen vastaanottosali ja vierasmaja. Rakennuksen joissakin huoneissa on kylpytilat ja ne on koristeltu seinämaalauksin.
Seinämaalausten talo
Pieni kaupunkihuvila, joka sijaitsee pääpalatsin luoteispuolella. Rakennus on koristeltu lukuisilla seinämaalauksilla. Se on ajoitettu 1400–1100-luvuille eaa.
Yksityiskartano
Yksityisrakennus, joka sijaitsee pääpalatsin luoteispuolella. Rakennuksessa on keskussali, säilytystiloja ja portaikko. Rakennus on ajoitettu 1300–1100-luvuille.
Eteläkartano
Yksityisrakennus, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella. Rakennuksessa on ollut kolme kerrosta ja muun muassa rituaalinen puhdistautumisallas. Rakennus on ajoitettu 1600–1400-luvuille eaa.
Ylipapin talo
Rakennus, joka sijaitsee noin 300 metriä etelään Etelätalosta. Rakennuksessa on kivinen alttari.
Temppelihauta
Hauta, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella noin 600 metrin päässä. Kivetty katu yhdistää sen niin kutsuttuun Ylipapin taloon. Tutkijoiden mukaan hautaan olisi haudattu yksi viimeisistä Knossoksen kuninkaista joskus 1600–1300-lukujen välisenä aikana.
Dionysoksen huvila
Roomalaisen ajan yksityistalo, jossa on peristyylipiha. Rakennus on koristeltu Dionysosta esittävin mosaiikein ja siinä on Dionysos-kultille omistettuja huoneita. Rakennus on ajoitettu 100-luvulle jaa.
Hautausmaat ja pyhäköt
Knossoksen hautausmaat sijaitsivat kauempana sitä ympäröivien kukkuloiden rinteillä muun muassa Archáneksessa ja Anemóspiliassa. Knossosta palvelleita merkittäviä pyhäkköjä oli muun muassa Anemóspiliassa sekä Gioúchtas- eli Juktasvuorella, jossa sijaitsi parhaiten tunnettu minolainen vuorenhuippupyhäkkö.
Mytologia

Antiikin Kreikan ajoilta asti palatsi on yhdistetty Kreetan kuningas Minokseen sekä myytteihin Daidaloksen suunnittelemasta labyrintistä sekä siellä asuneesta Minotauroksesta. Minotauros oli hirviö, joka oli härän ja ihmisen risteytymä, jota kreetalaiset palvoivat jumalana. Minotauroksen surmasi myytin mukaan ateenalainen sankari Theseus Minoksen tyttären Ariadnen avustuksella.
Palatsista on löydetty kaksoiskirveitä (labrys), joita on ehkä käytetty uhritoimituksissa. Labyrintti (labyrinthos: labrys + paikkaa tarkoittava pääte -inthos) on siten tarkoittanut mahdollisesti kaksoiskirveen paikkaa. Palatsin suuren koon, erikoisen pohjakaavan ja huoneiden lukumäärän arvellaan jääneen elämään myöhempien kreikkalaisten suullisessa perimätiedossa legendana sokkeloisesta labyrintistä.
Kirjallisuutta

Evans, Arthur: The palace of Minos at Knossos.  (5 vols)  London:  Macmillan, 1921–1934.  Evansin alkuperäiset tutkimustulokset sekä tulkinnat, joita on korjattu myöhemmin.
Evely, Don & Hughes-Brock, Helen & Momigliano, Nicoletta: Knossos: A labyrinth of history; Papers presented in honour of Sinclair Hood.  London:  British School at Athens, 1994.
Hood, Sinclair & Smyth, David: Archaeological survey of the Knossos area.  (2nd ed)  London:  British School at Athens, 1981.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knossos Wikimedia Commonsissa
Rekonstruktiokuva Knossoksen palatsista.
Arthur Evansin rintakuva Knossoksen arkeologisella alueella.
Knossoksen palatsin raunioita ja ennallistettuja osia.
Palatsin ennallistettua pylväikköä.
Palatsin niin kutsuttu valtaistuinsali.
Palatsin niin kutsuttu kaksoiskirveiden sali.
Labyrintti kuvattuna Knossoksesta peräisin olevassa rahassa noin vuodelta 400 eaa.
Kolonáki

| Kolonáki Κολωνάκι |
| --- | --- |
 Kolonákin kaupunginosaa.
 Kaupungin kartta, jossa Kolonáki korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  1.
Koordinaatit:  37°58′40″N, 23°44′30″E
Postinumero(t):  10673
Lähialueet:  Anáktora, Exárcheia, Kansallispuutarha, Lykavittós, Pefkákia
Kolonáki (kreik. Κολωνάκι, ”Pieni pylväs”) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan keskustan itäpuolella Lykavittós-kukkulan ja Sýntagma-aukion välisellä alueella ja kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen. Kaupunginosa on saanut nimensä sen keskusaukiolla Kolonáki-aukiolla olevasta antiikin aikaisesta pylväästä.
Pylväs, josta kaupunginosa on saanut nimensä.
Kolonáki on vaurasta ja hyvin hoidettua aluetta, ja siellä on kalliimpia asuintaloja, liikkeitä ja ravintoloita. Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Bysanttilainen ja kristillinen museo, Benaki-museo ja Sotamuseo, jotka ovat alueen valtaväylän Vasilíssis Sofías -kadun varrella, sekä Kykladisen taiteen museo ja Pyhän Dionysios Areopagitan kirkko. Kaupunginosassa sijaitsee myös Kolonákin metroasema.
Alueen antiikin aikaisiin löydöksiin kuuluvat Aristoteleen perustaman peripateettisen koulukunnan käyttämän Lykeionin gymnasionin rauniot, jotka sijaitsevat Rigíllis-kadun varrella.
Kaupunginosan eteläpuolella sijaitsee Kansallispuutarha sekä Anáktoran kaupunginosa, pohjoispuolella Exárcheia ja Pefkákia sekä Lykavittós-kukkula.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolonáki Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Pele Koljonen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. heinäkuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka:  Kuopio, Suomi
Pituus: 181 cm
Paino: 85 kg
Seura
Seura: Lapa-95
Tehtävä: Valmentaja
Junioriseurat
-2005:  KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006 2006–2009 2010–2011 2012- 2012 |  KuPS-A  KuPS  MYPA  MPR Kuopio →  SC KuFu-98 (laina) | 11 (5) 77 (19) 24 (6) 24 (42)  4 (0) |
Maajoukkue
|  |  Suomi U20  Suomi U21 | 2 (1) 1 (0) |
Valmennusura
2013-2014: MPR Kuopio
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pele Koljonen (s. 25. heinäkuuta 1988 Kuopio, Suomi) on suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja, joka edustaa pelaajavalmentajana Nelosessa pelaavaa Manhattan Project Kuopiota. Koljonen on aiemmin edustanut Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa Kuopion Palloseurassa kausilla 2006 ja 2008–2009 sekä Myllykosken Pallossa kaudella 2010. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Koljonen on esiintynyt myös nuorisomaajoukkueissa ennen kaudella 2011 sattunutta vakavaa loukkaantumista.