stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parhaan miespääosan Jussi
Voittajat ja ehdokkaat > 1999–

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Pertti Koivula | Kuningasjätkä |  Antti Reini – Eros ja Psykhe  Konsta Hietanen – Poika ja ilves |
| 2000 | Martti Suosalo | Kulkuri ja joutsen |  Samuli Edelmann – Häjyt  Kai Lehtinen – Pikkusisar  Peter Franzén – Rukajärven tie |
| 2001 | Janne Reinikainen | Badding |  Jorma Tommila – Bad Luck Love  Kari Väänänen – Lakeuden kutsu |
| 2002 | Martti Suosalo | Rentun ruusu |  |
| 2003 | Sulevi Peltola | Haaveiden kehä |  Markku Peltola – Mies vailla menneisyyttä  Heikki Rantanen – Umur |
| 2004 | Mikko Leppilampi | Helmiä ja sikoja |  Reino Nordin – Hymypoika  Petteri Summanen – Nousukausi |
| 2005 | Peter Franzén | Koirankynnen leikkaaja |  Eero Aho – Juoksuhaudantie  Kari Ketonen – Pelikaanimies |
| 2006 | Hannu-Pekka Björkman | Eläville ja kuolleille |  Julius Lavonen – Koti-ikävä  Samuli Vauramo – Tyttö sinä olet tähti |
| 2007 | Janne Virtanen | Valkoinen kaupunki |  Martti Suosalo – Kalteva torni  Samuli Edelmann – Rock’n Roll Never Dies |
| 2008 | Tommi Korpela | Miehen työ |  Eero Milonoff – Ganes  Martin Bahne – Raja 1918 |
| 2009 | Tommi Korpela | Putoavia enkeleitä |  Kari Heiskanen – Kolme viisasta miestä  Ville Virtanen – Sauna |
| 2010 | Heikki Nousiainen | Postia pappi Jaakobille |  Hannu-Pekka Björkman – Haarautuvan rakkauden talo  Pertti Sveholm – Väärät juuret |
| 2011 | Ville Virtanen | Paha perhe |  Peter Franzén – Harjunpää ja pahan pappi  Jussi Vatanen – Napapiirin sankarit |
| 2012 | Joonas Saartamo | Hiljaisuus |  Samuli Niittymäki – Hyvä poika  Samuli Edelmann – Kotirauha |
| 2013 | Eero Ritala | Kulman pojat |  Samuli Edelmann – Tie pohjoiseen  Vesa-Matti Loiri – Tie pohjoiseen |
| 2014 | Eero Aho | 8-pallo |  Peter Franzén – Kerron sinulle kaiken  Martti Suosalo – Isänmaallinen mies |
| 2015 | Antti Litja | Mielensäpahoittaja |  Kari Hietalahti – Aikuisten poika  Eero Ritala – Päin seinää |
| 2016 | Tommi Korpela | Häiriötekijä |  Märt Avandi – Miekkailija  Jussi Vatanen – Napapiirin sankarit 2 |
| 2017 | Jarkko Lahti | Hymyilevä mies |  Joonas Saartamo – Jättiläinen  Antti Holma & Riku Nieminen – Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! |
| 2018 | Eero Aho | Tuntematon sotilas |  Sherwan Haji - Toivon tuolla puolen  Tommi Korpela - Ikitie  Petteri Summanen - Yösyöttö |
| 2019 | Hannu-Pekka Björkman | Ihmisen osa |  Heikki Kinnunen – Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja  Janne Puustinen – A Moment in the Reeds |
| 2020 | Pekka Strang | Koirat eivät käytä housuja |  Matti Ristinen – Olen suomalainen  Amir Escandari – Aurora |
| 2021 | Shahab Hosseini | Ensilumi |  Peik Stenberg – Elämää kuoleman jälkeen  Jussi Vatanen – Metsäjätti |
| 2022 | Petri Poikolainen | Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia |  Omar Abdi – Guled & Nasra  Juri Borisov – Hytti nro 6 |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Petäjäjärvi (Leppävirta)

| Petäjäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Leppävirta
Koordinaatit:  62°35′25″N, 27°31′42″E
Järvinumero:  04.275.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,7 m 
Rantaviiva:  9,735 km 
Pinta-ala:  1,05 km² 
Tilavuus:  0,00677 km³ 
Keskisyvyys:  6,5 m 
Suurin syvyys:  24,7 m 
 fiPetäjäjärvi 
Petäjäjärvi järvi Leppävirran länsiosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,05 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 34 kilometriä etelälounaaseen.
Maantiede

Petäjäjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on 1,8 kilometriä. Pääaltaan länsipuolella sijaitsee kapea läntinen järvenosa, jonka pituus on 2,1 kilometriä. Järvenosia erottaa Kukkoniemi ja Jokiniemi, josta työntyy luoteeseen Käänneniemi. Pääaltaan eteläosan muodostaa Särkilahti ja pohjoisosan Karjalanlahti. Läntinen järvenosa suuntaa kohti luodetta kapeana Jokilahtena. Noin neljäsosa Petäjäjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat pääaltaan keskivaiheilla.
Petäjäjärven saariluku on neljä. Saaret ovat pieniä ja ne sijaitsevat järven itärannan tuntumassa. Petäjäjärven metsäisiä rantoja täplittävät pienet peltoaukeat, pientaloja on suhteellisen paljon. Petäjäjärven itäpuolella sijaitsee Koirusjärvi, järvien välinen kannas on noin 350–400 metriä leveä.
Petäjäjärveen virtaa laskuojia luoteesta. Petäjäjärvi laskee Petäjäjärvenjokea Niittylammen kautta Koirusjärveen (96,4 metriä mpy).
Petäjäjärven vesitilavuus on 6 772 000 kuutiometriä.
Petäjäjärvi (04.275.1.005) kuuluu Oravijoen-Mertajoen valuma-alueeseen (04.275), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Petäjäjärvi on kolmanneksi laajin Oravijoen-Mertajoen valuma-alueen 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Koirusjärvi eli Ylä-Koirus ja toiseksi laajin on Ylävesi.
Pes (Novgorodin alue)

| Pes Песь |
| --- | --- |
 Pes
 Koordinaatit: 58°54′43″N, 34°20′19″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Hvoinaja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  220,74 km²
Väkiluku (2012):  1 800
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pes (ven. Песь) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen joen varrella noin kymmenen kilometriä Hvoinajasta länteen. Kylässä on 1 600 ja kunnassa reilut 1 800 asukasta (vuonna 2012).
Pesin kunnan pinta-ala on 220,74 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Hvoinajan piirin Ostahnovon, kaakossa Borovskojen, etelässä Migološtšin sekä lännessä ja pohjoisessa Antsiferovon kuntiin. Pinta-alasta 86,9 % on metsää, 6,8 % maatalousmaata ja 2,9 % vesistöjä. Seudulla on lukuisia järviä. Huomattavin joki on Pes.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Lesnoin asemataajama sekä 8 kylää: Griva, Isaiha, Jahnovo, Lopatino, toinen Pesin kylä, Rakitino, Safonovo ja Vasiljovo. Lesnoissa ja Rakitinossa on molemmissa noin sata asukasta. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylän nimi oli aikaisemmin Novoselitsy. Nykyisen nimensä se sai 1920-luvulla rautatien ja sahan rakentamisen yhteydessä. Vuosina 1962–2000 Pesillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Pesin kautta kulkee Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Kylästä on paikallisjunayhteydet Budogoštšiin ja Hvoinajaan. Piirikeskukseen on myös linja-autoyhteys. Kunnan suurimmat työnantajat ovat puunhankintaa harjoittava Pesin metsäteollisuuspiiri, Transneftin öljyjohdon pumppuasema sekä hiekkaa ja soraa louhiva yritys.
Rautatie jakaa Pesin kylän kahteen osaan. Se koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, apteekki, vanhainkoti, posti sekä joukko kauppoja ja kahvila.
Aiheesta muualla

Pesin kunnan sivusto (venäjäksi)
Pesin kunta Hvoinajan piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pensaskoira

| Pensaskoira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Speothos
Laji::  venaticus
Kaksiosainen nimi
 Speothos venaticus  (Lund, 1842) 
 Pensaskoiran levinneisyys
Katso myös
   Pensaskoira Wikispeciesissä   Pensaskoira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensaskoira eli suokoira (Speothos venaticus) on Etelä-Amerikassa elävä koiraeläin. Sitä tavataan laajalla alueella Keski-Amerikan itäkärjessä ja Etelä-Amerikassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin suokoira.
Taksonomia

Pensaskoira voidaan jakaa kolmeen alalajiin:
S. v. venaticus, laajimmalle levinnyt alalaji.
S. v. panamensis, Panamassa, Pohjois-Kolumbiassa ja Venezuelassa.
S. v. wingei, Etelä-Brasiliassa, Paraguayssa ja Argentiinassa.
Koko ja ulkonäkö

Pensaskoira on koiraeläimeksi pieni- tai keskikokoinen. Painoa sillä on 4–10 kg. Ruumiin pituus on 57–75 cm ja korkeus 20–30 cm. Ruumis on muodoltaan pitkulainen ja jalat lyhyet. Turkin väri vaihtelee tummanruskeasta kellertävänpunaiseen. Niskassa ja korvissa on hieman vaaleampaa karvoitusta. Jalat ovat puolestaan hieman tummemmat. Poikaset ovat kokonaan mustia. Pensaskoiran pää on leveä ja lähes karhumainen. Naamassa ei ole erityistä kuviontia. Kuono on lyhyt ja leveä, silmät pienet ja väriltään ruskeat. Tummanruskealla ja karvaisella hännällä on pituutta 11–15 cm. Pensaskoiran etujalkojen varpaiden välissä on nahkapoimut.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pensaskoiraa tavataan Keski-Amerikan itäkärjestä ja Etelä-Amerikan pohjoisosasta etelään Paraguayhin ja Koillis-Argentiinaan ulottuvalla alueella. Levinneisyysalue käsittää osia Boliviasta, Brasiliasta, Kolumbiasta, Venezuelata Panamasta, Ecuadorista, Paraguaysta, Peruta, Surinamesta, Guyanasta ja Ranskan Guyanasta. Laji on saattanut vielä historiallisella ajalla esiintyä Costa Ricassa, mutta jossa sen esiintyminen nykyisin ei ole varmaa.
Pensaskoiraa tavataan useissa hyvin erilaisissa ympäristöissä ajoittain tulvivista metsitä cerradolle ja pampalle, sekä sekundäärimetsistä maatilamaille. Kannat saattavat olla tiheämpiä pienten virtojen läheisyydessä, joilla havaintoja tehdään useammin.
Elintavat

Pensaskoirat elävät tavallisesti pienissä 2–12 yksilön laumoissa, joka koostuu yhdestä parista ja niiden jälkikasvusta. Kokonaan yksinkin liikkuvia yksilöitä on. Pensaskoirat liikkuvat useimmiten päivisin ja yönsä ne viettävät ryhminä nukkuen piiloissa, kuten vyötiäisten pesissä tai ontoissa puunrungoissa. Toisilleen ne viestivät pääasiassa äännähdyksin, joita ovat esimerkiksi erilaiset vingahdukset, murahdukset ja haukahdukset. Varpaiden ihopoimujen ansiosta pensaskoirat ovat myös hyviä uimareita. Pensaskoirilla ei ole varsinaisesti omia alueitaan, vaan ne kiertelevät paikasta toiseen. Paikoitellen ne elävät sympatrisesti pienikorvakettujen kanssa.
Pensaskoirat syövät enimmäkseen lihaa. Niiden saaliseläimet vaihtelevat hieman alueen mukaan, mutta saaliiksi jää esimerkiksi yhdeksänvyövyötiäisiä, pampa-aguteja, isopakoja, kapybaroja, sekä pieniä lintuja ja matelijoita. Ne saattavat syödä myös ihmisten siipikarjaa. Saalistaa ne voivat yksin tai ryhmissä. Pensaskoiria saalistavia petoeläimiä ovat puuma ja jaguaari.
Pensaskoirat lisääntyvät vuoden ympäri. Ne synnyttävät kuitenkin usein sadekaudella. Naaraiden kiima kestää 12 päivää noin 15–44 päivän välein. Ryhmässä vain hallitseva uros pääsee lisääntymään. Tiineys kestää 63–83 päivää ja pentuja on kerralla 1–6. Vastasyntyneet pennut ovat kokonaan avuttomia ja sokeita. Niiden silmien avautumiseen kuluu 14–19 päivää ja emo imettää niitä 30–48 päivää. Lauman muut jäsenet tuovat emolle ruokaa kotipesälle imetyksen aikana. Naaraista tulee sukukypsiä 10 kuukauden ikäisinä ja uroksista 12 kuukauden ikäisinä. Vankeudessa pensaskoirat voivat elää 10-vuotiaiksi saakka.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt pensaskoiran silmälläpidettäväksi lajiksi. Sen levinneisyysalue on sinänsä suuri, mutta se on ilmeisesti kauttaaltaan melko harvinainen. Sen kantojen lukumäärästä on vaikea tehdä arvioita. Kantojen koon on kuitenkin arveltu olevan laskussa. Lajia uhkaavat maanviljely ja laiduntaminen, kilpailu saaliseläimistä salametsästäjien kanssa ja koirilta mahdollisesti leviävät taudit.
Pensaskoira kuuluu CITES–sopimuksen liitteeseen 1. Sitä esiintyy useilla suojelluilla alueilla ja sen metsästys on laitonta Kolumbiassa, Ecuadorissa, Paraguayssa, Boliviassa, Perussa ja Ranskan Guyanassa. Lajia on myös eläintarhoissa Aasiassa, Euroopassa, Brasiliassa ja Pohjois-Amerikassa.
Laji kuuluu eurooppalaisten eläintarhojen EEP-suojeluohjelmaan.
Pää lähikuvassa.
Madridin eläintarhassa.
Sampasjoki

| Sampasjoki |
| --- | --- |
 Sampasjoen Myllykoski.
Alkulähde:  Ruojärvi  61.680609°N, 22.552288°E
Laskupaikka:  Susijärvi  61.643234°N, 22.574784°E
Pituus:  5,1 km
Alkulähteen korkeus:  71,7 m
Sampasjoki on Porin Laviassa virtaava noin 5 kilometrin pituinen joki, joka yhdistää Vihteljärven reittiin kuuluvat Ruojärven ja Susijärven.
Sampasjoen laakso muodostaa Niemenkylän–Aluskylän kulttuurimaiseman, jota seuraa kylät yhdistävä maantie. Sammunjoen itäpuolella kulkee kantatie 44. Joen ylittävät vuonna 1897 rakennettu Myllykosken kivisilta sekä 1898 valmistunut Sampakosken kivisilta.
Suomen sisällissodan aikana seudulla käytiin Sampakosken taistelu.
Petar Bojović

Petar Bojović (16. heinäkuuta (J: 4. heinäkuuta) 1858 Miševići – 19. tammikuuta 1945 Belgrad) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Bojović aloitti upseerinuransa vuonna 1876 ja osallistui sotiin Turkkia vastaan 1876–1878 sekä sotaan Bulgariaa vastaan 1885–1886. Vuonna 1901 hänestä tuli eversti. Ensimmäisen Balkanin sodan alussa lokakuussa 1912 Bojović nimitettiin Serbian ensimmäisen armeijan esikuntapäälliköksi ja Kumarovon taistelun jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1913 hänestä tuli sotaministeri ja 1914 Balkanin sodissa vallattujen alueiden miehitysjoukkojen komentaja. Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa hän toimi ensimmäisen armeijan komentajana. Hän johdatti perääntyvän Serbian armeijan tammikuussa 1916 Kreikan Salonikiin. Syyskuussa 1918 Bojović ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Hän oli neljäs ja viimeinen tämän korkeimman sotilasarvon saanut serbialainen. Bojovi toimi vielä 1921–1922 Jugoslavian armeijan esikuntapäällikkönä, ja vetäytyi sitten palveluksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petar Bojović Wikimedia Commonsissa
Petar Šegvić

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Šegvić (vas.) Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Šegvić (vas.) Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Šegvić (vas.) Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Jugoslavia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | perämiehetön nelonen |  |
Petar Šegvić (serb. Петар Шегвић, 25. kesäkuuta 1930 Split – 7. kesäkuuta 1990 Split) oli Jugoslaviaa edustanut soutaja ja olympiavoittaja.
Šegvić voitti perämiehettömässä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petar Šegvić Wikimedia Commonsissa
La Cucaracha

La Cucaracha (suom. torakka) on espanjankielinen kansanlaulu, josta tuli suosittu Meksikon vallankumouksen aikana 1910-luvulla. Siitä on kuitenkin mainintoja jo vuodelta 1883, jolloin Francísco Rodríguez esittelee sen sanoituksia teoksessa Cantos populares españoles.
Laulun sanoitus suosii improvisointia: tarpeen vaatiessa tekstissä mainittu marihuana (marihuana que fumar) voidaan vaihtaa limonadiksi (limonada que tomar) tai näkökulma on anatominen: torakalta puuttuvatkin takajalat (las patitas de atrás). Vallankumouksen ajan poliittisissa sanoituksissa viitataan muun muassa Pancho Villaan ja Emiliano Zapataan.
Sanat

Laulun sanoista on olemassa useita versioita. Yksi yleisimmistä on seuraava:
La cucaracha, la cucaracha 
 
Ya no puede caminar 
 
Porque no tiene, porque le falta 
 
Marihuana que fumar.
Säkeet tarkoittavat suomeksi:

Torakka, torakka

se ei enää kävele

koska siltä puuttuu, koska sill' ei oo

marihuanata jota polttaa
Sanojen merkitys viittaa siihen, että cucaracha oli myös marihuanasta tai marihuana-sätkän tumpista käytetty slangisana.
Toinen versio kuuluu:
La cucaracha, la cucaracha 
 
Ya no puede caminar 

Porque le falta, porque le falta 
 
una pata para caminar.
Eräissä versioissa lauletaan turhanpäiväisistä...
Mi vecina de enfrente  

Se llamaba Doña Clara, 

Y si no había muerte  

Es probable se llamara.
... toisissa aiheena taas on rakkaus
Cuando uno quiere a una  

Y esta una no lo quiere,  

Es lo mismo como si un calvo  

En calle encuetre un peine.
Meksikon vallankumouksen aikana tehtiin myös poliittisia versioita.
En el norte viva Villa 

En el sur viva Zapata 

Lo que quiero es venganza 

Por la muerte de Madero.
Francísco Rodríguezin 1883 julkaisemassa kirjassa 'Cantos populares españoles' listataan useita versioita 'La Cucarachasta', jotka olisivat Reconquistan ajoilta.
De la patillas de un moro 

tengo que hacer una escoba, 

para que barra el cuartel 

la infantería española.
Samson Opuakpo

Samson Samuel Opuakpo Forcados (s. 24. huhtikuuta 1986 Delta) on nigerialainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa. Siellä hän pääsi 50 metrin vapaauinnissa 59. sijalle ajalla 24,85.
Seiji Ogawa

| Seiji Ogawa> 小川 誠二 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  小川 誠二
Syntynyt: 1934
Koulutus ja ura
Palkinnot:  Japani-palkinto
Seiji Ogawa (jap. 小川 誠二, Ogawa Seiji, s. 1934 Japani) on toiminnallisen magneettikuvauksen syntymiseen johtaneesta pioneerityöstään tunnettu tutkija. Hän työskenteli kolmen vuosikymmenen ajan Bell- laboratorioissa New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Ogawa on saanut työstään useita kansainvälisiä huomionosoituksia, muun muassa arvostetun Japani-palkinnon vuonna 2003. 1.4.2008 Seiji Ogawa sai järjestyksessään toisen Olli V. Lounasmaan muistopalkinnon Teknillisessä korkeakoulussa.
La Crèche

| La Crèche |
| --- | --- |
 La Crèchen kartta
 La Crèche
 Koordinaatit: 46°21′42″N, 00°17′56″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Deux-Sèvres
Arrondissementti:  Niort
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  34,5 km²
Väkiluku (2016):  5 576
 – Väestötiheys:  161,6 as./km²
Postinumero:  79260
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Crèche on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin koillispuolella. Kunnan pinta-ala on 34,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 5 576 asukasta (vuonna 2016).
La Crèchen kunta muodostettiin 1960-luvulla kunnista Saint-Carlaix, Breloux-La Crèche ja Chavagné.
1980-luvulla Pariisin ja Bordeaux’n välinen valtatie A10 rakennettiin kulkemaan La Crèchen kautta, mikä on vilkastuttanut kunnan elinkeinoelämää ja lisännyt asukasmäärää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Crèche Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:La Crèche
Käännös suomeksi
Kyröjoki tuluvii

| Kyröjoki tuluvii Rehupiikles |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: Huumori, rock'n'roll, jazz, kantri, blues, kansanmusiikki
 Kesto: 50.56
Listasijoitukset
 24.
Rehupiiklesin muut julkaisut
| Noiruttu Pohojam'maa 1995 | Kyröjoki tuluvii 1996 | Päässilimääset Live !!! (in sturio) 1999 |
Kyröjoki tuluvii on Rehupiiklesin vuonna 1996 julkaistu albumi.
Malcolm McGraffeety (ent. Hakkoolan Juho)
Randy Malonnie (ent. Hariujusluoman Keijo)
Ozzy Leland (ent. Hautapakan Kalevi)
Sutter Lund (ent. Koivikon Raimo)
Steve Wonderful (ent. Kyrköösjärven Eino)
Burton Windermeare (ent. Mettoomäjen Tapsu)
David Warhole (ent. Piirto-Rajalan Tauno)
Robert Ashley (ent. Sirvelim' Mauri)
Neil Ashley (ent. Sirvelin Kaappoo)
London B. Johnsson (ent. Välikohtaaser' Reino)
Kappaleet

Mua flikat ei saa - säv., san., sov. Joose Tammelin - 2'48 - Tauno
Lopputili (You Can't Hurry Love) - Holland, Dozier, Holland, suom. san., sov. Joose Tammelin - 2'41 - Tapsa
Kyröjoki tuluvii (Green River) - John Fogerty, suom. san., sov. Joose Tammelin - 6'30 - Tauno
Rauhanlinna - säv., san., sov. Joose Tammelin - 4'38 - Kaapo ja Jussi-kuoro
Jalasrakkautta (Desafinado) - A. C. Jobim, suom. san., sov. Joose Tammelin - 3'18 - Mauri
Fräköötä (Hang On To Your Life) - Kurt Winter, Burton Cummings, suom. san., sov. Joose Tammelin - 3'30 - Tauno
Saparaparapau (You Are The One That I Want) - John Farrar, suom. san., sov. Joose Tammelin - 2'58 - Eino
Olovanansa olevinaan (Owner Of A Lonely Heart) - Rabin, Anderson, Squire, Horn, suom. san., sov. Joose Tammelin - 4'33 - Keijo
Kaffeej'juonnin tairot (Bote de cerveza) - Trad., suom. san., sov. Joose Tammelin - 3'54 - Tauno
Minen tykkää maksaloorasta (Wicked Game) - Chris Isaak, suom. san., sov. Joose Tammelin - 4'43 - Tapsa
Kettu-Laimi - säv., san., sov. Joose Tammelin - 7'35 - Tapsa
Harijun taloo (Harjun talo) - säv. Koivisto, san. Tammilehto, uud.san., sov. Joose Tammelin - 3'40 - Tauno
Tauno Piirto-Rajala (Charlie Brown) - Benito di Paula, suom. san., sov. Joose Tammelin  - 6'43
Tuotanto: Rehupiikles Oy
Kappaleiden sanat ovat kansivihkossa.
Kyröjärvi

| Kyröjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Lappi
Kunnat:  Kemijärvi
Koordinaatit:  66°44′11″N, 27°38′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kemijoen vesistö (65)
Järveen tulevat joet:  Kummunjoki Pohjaspäänoja
Laskujoki:  Kyröjoki
Järvinumero:  65.314.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  152,7 m 
Rantaviiva:  15,09 km 
Pinta-ala:  3,55 km² 
Tilavuus:  0,00362 km³ 
Keskisyvyys:  1,02 m 
Suurin syvyys:  6,6 m 
 fiKyröjärvi 
Kyröjärvi on matala metsäjärvi Kemijärven keskustan itäpuolella Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,6 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 87 kilometriä itäkoilliseen. Järven keskisyvyys on vain noin metrin.
Maantiede

Kyröjärvi koostuu länsiosan Niskaselästä ja itäosan Takaselästä. Järvenosia erottaa noin kilometrin pituinen Hanhiniemi ja yhdistää niemen pohjoispuolinen salmi. Järven pohjoisimman osan muodostaa Pohjaspää. Kyröjärvi on lähes kauttaaltaan enintään kolme metriä syvä. Ainoa yli kuusi metriä syvä alue sijaitsee Takaselän keskiosassa.
Kyröjärven ainoa saari on muutaman aarin laajuinen Kuikkasaari. Järveä reunustaa metsä- ja suomaa (Myllyaapa, Loukasaapa). Etelärannalla on pientaloja ja Puikkola-niminen kyläasutus. Koillisella rannalla sijaitsee Kyrönselkä, jonka korkein kohta on noin 190 metriä merenpinnan yläpuolella. Takaselän eteläpuolella sijaitsee Kyrövaara, jonka huippu on yli 270 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 120 metriä Kyröjärven pintaa korkeammalla.
Kyröjärven kaakkoiskolkan Isolahteen virtaa mutkainen Kummunjoki idästä. Pohjaspäähän virtaa Pohjaspäänoja pohjoisesta. Runsaat kaksi kilometriä Pohjaspäältä pohjoiseen sijaitsee noin hehtaarin laajuinen Pohjaspäänlampi (163,0 metriä mpy). Pohjaspäänojan länsipuolella sijaitsee Pohjaspäänmaa. Kyröjärven luusua sijaitsee Niskaselän lounaisrannalla, josta alkaa lounaaseen Kotajärveen virtaava noin kilometrin pituinen Kyröjoki. Jokeen yhtyy kaakosta Kotijoki, joka alkaa Niskaselän eteläpuolella sijaitsevalta Puikonjärveltä (151,6 metriä mpy).
Kyröjärven vesitilavuus on 3 620 000 kuutiometriä.
Kyröjärvi (65.314.1.011) kuuluu Kotajärven valuma-alueeseen (65.314), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Kemijärven alue (65.31) ja ensimmäinen jakovaihe on Kemijärven–Pelkosenniemen alue (65.3). Kyröjärvi on laajin Kotajärven valuma-alueen 32:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Kotajärvi ja kolmanneksi laajin on Kummunjärvi.
Seiji Ozawa

Seiji Ozawa
Seiji Ozawa (jap. 小澤征爾, Ozawa Seiji; 1. syyskuuta 1935 Shenyang,  Mantšukuo, Kiina – 6. helmikuuta 2024 Tokio) oli japanilainen kapellimestari.
Ozawa syntyi Mantšukuossa Kiinassa japanilaiseen perheeseen ja opiskeli Toho Gakuen -musiikkikoulussa Tokiossa ennen opintojaan Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1961 Leonard Bernstein nimitti hänet New Yorkin filharmonikkojen apulaiskapellimestariksi. Ozawa johti sen jälkeen Toronton sinfoniaorkesteria (1965–1970), San Franciscon sinfoniaorkesteria (1969–1976), Bostonin sinfoniaorkesteria (1973–2002) ja vuodesta 2002 lähtien Wienin valtionoopperaa.
Ozawa tulkitsi runsaasti myöhäisen romantiikan ajan teoksia ja johti muiden muassa György Ligetin San Francisco Polyphonyn ja Olivier Messiaenin Saint François d’Assise -oopperan ensiesitykset.
Ozawalla todettiin 2009 varhaisessa vaiheessa oleva kurkkusyöpä. Hoitojen takia hän perui konserttinsa puolen vuoden ajaksi.