stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Allie Kiick

| Allie Kiick |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  565 170 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  136. (15.9.2014)
Voitot/tappiot:  219–158
Grand Slam -turnauksissa
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  51–38
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Alexandra ”Allie” Kiick (s. 30. kesäkuuta 1995 Fort Lauderdale, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 136 syyskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Junioreiden maailmanlistalla Kiick oli parhaimmillaan sijalla 14 huhtikuussa 2012.
Kiick ilmoitti Twitterissä elokuussa 2015, että hänellä on melanooma.
Aiheesta muualla

Allie Kiick WTA:n sivuilla (englanniksi)
Allie Kiick ITF:n sivuilla (englanniksi)
Alvin Loftes

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | joukkueaika-ajo |  |
Alvin Hjalmar Loftes (1. tammikuuta 1890 Providence, Rhode Island – heinäkuu 1971 Narragansett, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja sai siellä pronssia joukkueaika-ajossa. Yksilökilpailussa hän sijoittui yhdenneksitoista.
Loftes toimi kalastajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1955.
Lacapelle-Marival

Château de Lacapelle-Marival
Lacapelle-Marival on kunta Lotin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2005 oli 1 317. Lacapelle-Marivalin pinta-ala on 12 km².
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lacapelle-Marival Wikimedia Commonsissa
Laihia (täsmennyssivu)

Laihia voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Laihia, kunta Pohjanmaalla
Laihia (Eura), kylä Euran Kiukaisissa
Laihia (Lappeenranta), kylä Lappeenrannassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Laihia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Amerikanvarpushaukka

| Amerikanvarpushaukka |
| --- | --- |
 Nimialalajin aikuinen Gainesville, Texas.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  striatus
Kaksiosainen nimi
 Accipiter striatus  Vieillot, 1807 
Katso myös
   Amerikanvarpushaukka Wikispeciesissä   Amerikanvarpushaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanvarpushaukka (Accipiter striatus) on pieni haukkojen heimoon kuuluva lintu. Yhdysvalloissa ja Kanadassa esiintyvistä lintuhaukoista se on pienin, mutta neotrooppisella alueella on muutamia pienempiä lajeja, kuten kolibrihaukka (Accipiter superciliosus). Taksonomia on epäselvä, sillä jotkut auktorit pitävät eteläisiä ryhmiä kolmena erillisenä lajina A. chionogaster, A. ventralis ja A. erythronemius.
Esiintymisalue

Lajia esiintyy laajalti Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Isoilla Antilleilla. Seuraavassa neljän ryhmän levinneisyyttä on kuvattu pohjoisesta etelään:
Nimilajin amerikanvarpushaukka (A. s. striatus) ryhmä on levinnyt laajalla Pohjois-Amerikassa, ja sitä esiintyy suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Kanadaa pohjoisen jääpeitteisiä alueita lukuun ottamatta. Esiintymisalueen pohjoisosan populaatiot muuttavat etelään ja talvehtivat eli viettävät pesimäkauden ulkopuolisen ajan Yhdysvaltojen eteläosissa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa aina Panamaan saakka. Pieni määrä talvehtii Isoilla Antilleilla. Paikallaan pysyvät populaatiot elävät Yhdysvaltojen lauhkeilla aleilla, Kanadassa joillakin rannikkoseuduilla, Meksikossa (ylängöillä Sonorasta Oaxacaan), Kuubassa, Hispaniolassa ja Puerto Ricossa.
A. (s.) chionogaster elää ylängöillä Etelä-Meksikosta (Chiapas ja Oaxaca), Hondurasiin, Guatemalaan ja El Salvadoriin sekä Nicaraguaan. Tiettävästi se on paikkalintu, mutta paikallista liikehtimistä saattaa tapahtua.
A. (s.) ventralis elää rannikkovuorilla Pohjois-Venezuelassa ja Kolumbiassa, ja sieltä etelään Andeilla Etelä-Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, Keski-Boliviassa. Erillisiä ryhmiä esiintyy Etelä-Venezuelassa Tepuissa, todennäköisesti myös viereisen Roraiman alueella pohjoisempana Brasiliassa, mutta asiaa ei ole vahvistettu. Se on tiettävästi paikkalintu, mutta paikallista liikehtimistä saattaa tapahtua.
A. (s.) erythronemius elää laajoilla alueilla itäisessä Etelä-Amerikassa Itä- ja Etelä-Brasiliassa, Uruguayssa, Paraguayssa, Koillis-Argentiinassa ja Kaakkois-Boliviassa. Tiettävästi se on toisin paikoin paikkalintu, mutta joillakin seuduilla se muuttaa. Liikkumista ei juuri tunneta, mutta sitä esiintyy vain vuodenaikojen mukaan joillakin Argentiinan seudulla.
Taksonomia

Laji jakautuu yleensä neljään alalajiin. Jos se jaetaan, pohjoisesta ryhmästä käytetään nimeä amerikanvarpushaukka ja tieteellistä nimeä A. striatus. Nimilajin (A. s. Striatus) lisäksi siihen kuuluvat alalajit perobscurus, velox, suttoni, madrensis, fringilloides ja venator. Kolme muuta käsittävät vain yhden lajin, sikäli kuin ne erotetaan omiksi lajeikseen, ja ne ovat A. chionogaster (Kaup, 1852), A. Ventralis (Sclater, 1866) ja A. erythronemius (Kaup, 1850). Ryhmien pesintäalueet ovat täysin allopatrisia, joskin nimilajin talvehtimisalue ulottuu osittain chionogasterin levinneisyysalueelle (samoin nimilajin tiettyjen alalajien). Tämä sekä höyhenyksen erot (katso ulkonäkö) ja ilmeisesti jotkin mittoihin liittyvät seikat ovat taustana jaotukselle, mutta siltä puuttuu tieteellinen vahvistus edelleen (AOU). Kenttäoppaita lukuun ottamatta suurin osa viime vuosina julkaistusta aineistosta (esimerkiksi AOU ja Dickinson ym.) katsoo siksi kaikkien niiden kuuluvan yhteen laajalle levinneeseen lajiin, mutta ei aivan yksimielisesti, sillä AOU:n kommenttiin sisältyy huomautus "jako olisi hyvä".
Storer (1952) esitti, että nimilajin eteläisin populaatio on vaaleampi alapuolelta ja lähenee siten ryhmää chionogaster. Sama käsitys on heijastunut tuoreisiin oppaisiin, joissa Etelä-Meksikon A. s. madrensis on kuvattu alta suhteellisen vaaleaksi verrattuna pohjoiseen alalajiin, mutta on epäselvää, onko tämä merkki chionogasterin välimuodoista  vai pohjois-etelä-suuntaisesta kliinistä. Boliviassa ventralis ja  erythronemius lähenevät toisiaan, mutta välimuotoja ei tunneta  ja sitä on vaikea osoittaa, kun varsinaista näytettä ei ole, koska ventralis-ryhmän höyhenys vaihtelee niin huomattavasti.
Elinpiiri

Sitä tavataan monenlaisissa metsätyypeissä, sekä havu- että lehtipuuvaltaisissa, etenkin tammimetsissä. Nimiryhmän suurimpien populaatioiden arvellaan esiintyvät lauhkean vyöhykkeen pohjoisella havumetsävyöhykkeellä, mutta talvehtivan lämpimämmillä seuduilla etelämpänä. Alalajeja suttoni, madrensis (molemmat kuuluvat nimiryhmään), chionogaster ja ventralis, tavataan tropiikissa ja lauhkean vyöhykkeen ylängöillä lähinnä korkeuksissa 300–3 000 metriä, mutta toisinaan lähellä merenpinnan tasoa ja jopa 4 000 metrin korkeudessa. Erythronemius-ryhmää tavataan trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla ja niin alavilla kuin ylävilläkin alueilla.
Tunnistaminen

Pohjoinen ryhmä voi sekoittua hiukan suurempaan ja hontelompaan kyyhkyhaukkaan, joka on höyhenykseltään samanlainen kuin amerikanvarpushaukka. Lennossa kyyhkyhaukan, jolla on pitemmät siivet ja suurempi pää, sanotaan joskus näyttävän lentävältä ristiltä, kun taas leveämpisiipinen ja pienempipäinen amerikanvarpushaukka on kuin lentävä krokettimaila.
A. (s.) chionogaster -lajin tunnistaa helposti sen valkoisesta alapuolesta. Nuori ruostehousuhaukka, nuori raitahaukkanen ja kaulushaukkanen elävät yleensä alavammilla seuduilla kuin chionogaster, ja niillä on valkoinen tai ruskeankeltainen kaulus niskassa. Nuorilla hammashaukoilla ja joillakin hiirihaukoilla, esimerkiksi luhtahiirihaukalla, voi olla hiukan samantapainen kuvio, mutta yleensä eri muotoinen.
A. (s.) ventralis on höyhenykseltään yleensä vaihteleva, mutta helposti tunnistettavissa alapuolen väristä ja lintuhaukalle tyypillisestä muodosta. Ruostehousuhaukan harmaa alapuoli ei yleensä sotkeudu ventralis-muodon höyhenykseen, ja nuorella ruostehousuhaukalla (joka voi olla alta valkea) on niskakaulus. Pienempää kolibrihaukkaa tavataan vain alavilla mailla, ja se on hyvin pieni eikä sillä ole punaruskeita reisiä, kuten muodolla ventralis. Harvinainen tumma ventralis-muoto on todennäköisesti se höyhenys, joka todennäköisimmin aiheuttaa sekaannusta muiden lajien kanssa, esimerkiksi pilvihiirihaukan, kaulushaukkasen tumman muodon ja eri hiirihaukkojen), mutta keltaiset silmät ja sen yleinen muoto merkitsevät, että sen erottaa suhteellisen hyvin.
A. (s.) erythronemius on elinalueella helposti erotettava, mutta yleisimmin se sekoitetaan koreahiirihaukkaan, joka kyllä on hyvin eri muotoinen. Ruostehousuhaukka on erythronemius-lajin alueella ainoa muu lintuhaukka, jolla voi olla keltaiset silmät ja punaruskeat reidet, mutta alapuolelta sen kuviointi on toisenlainen.
Ravinto ja saalistus

Nämä linnut yllättävät ja saalistavat saaliinsa piilosta tai lentäessään yllättäen tiheän kasvillisuuden läpi. Ne suunnistavat taitavasti tiheiköissä, ja usein hyökkäys onnistuu, vaikka saalistusmenetelmä on haukan kannalta vaarallinen. Pääosa haukan saaliista on pieniä lintuja, etenkin laululintuja, kuten varpusia, kerttuleita, peippoja, peukaloisia, nakkeleita, tiaisia, turpiaaleja ja rastaita. Saalislinnut ovat olleet kooltaan 4,4-gramman rubiinipartakolibrista 577-gramman röyhelöpyyhyn, ja siinä välissä kaikki linnut voivat joutua saaliiksi. Yleensä urokset saalistavat pikkulintuja, kuten varpusia ja kerttuleita, ja naaraat tavoittelevat suurempaa saalista, kuten punarintarastaita ja kultatikkoja, niinpä sukupuolet eivät kilpaile saaliista. Nämä haukat myös hyötyvät pihalintujen ruokkijoista parasta saalista etsiessään. Usein ne kiskovat höyhenet saaliista jo paikan päällä tai puun oksalla. Joskus harvoin amerikanvarpushaukka syö jyrsijöitä, matelijoita, sammakkoja, käärmeitä ja suuria hyönteisiä.
Lisääntyminen

Amerikanvarpushaukka rakentaa risupesän suureen havupuuhun tai lehtipuiden muodostamaan tiheikköön. Pesissä on havaittu 3–8 muna, mutta yleensä munia on 4–5. Munien koko on 37,6 x 30 mm ja ne painavat noin 19 g. Keräilijät arvostavat munia, koska ne ovat yllättävän värikkäitä ja niissä on monenlaisia merkkejä. Haudonta kestää keskimäärin 30 päivää. Poikasten kuoriuduttua naaraat ruokkivat niitä vielä 16–23 päivää, ja koiras puolustaa reviiriä ja saalistaa. Poikaset ovat lentokykyisiä noin kuukauden ikäisinä, mutta emot ruokkivat ja suojelevat niitä vielä neljä viikkoa. Amerikanvarpushaukat pesivät piilossa, ja ne ovat muutenkin pesimäaikana hyvin piilossa välttyäkseen suuremmilta petolinnuilta, kuten kanahaukoilta ja kyyhkyhaukoilta. Niiden muuttaessa aikuiset joutuvat toisinaan lintuja saalistavien suurempien petolintujen saaliiksi, etenkin muuttohaukan. Lajien chionogaster, ventralis ja erythronemius pesintää tunnetaan melko heikosti, mutta käyttävissä olevan tiedon perusteella ne eroavat tuskin lainkaan nimiryhmän tavoista
Suojelu

Tämän linnun määrä väheni Pohjois-Amerikassa 1960- ja 1970-luvulla, ja syynä oli luultavasti DDT ja muut hyönteismyrkyt. Kanta on sen jälkeen elpynyt ja määrä saattaa olla jopa aiempaa suurempi. Syynä on luultavasti DDT:n kiellon lisäksi lintujen ruokinta, jolloin lajilla on paljon saalistettavaa.. Muuttolintuina amerikanvarpushaukka kuuluu lintubongareiden yleisimmin havaitsemiin lintuihin Yhdysvalloissa. Poikkeuksen muodostaa Puerto Ricon alalaji Accipiter striatus venator, joka on harvinainen ja siksi U. S. Fish & Wildlife Service on luokitellut sen vaarantuneeksi. Jäljellä oleva Isojen Antillien paikkalintu, fringilliodes Kuubasta ja nimialalaji A. s. Striatus Hispaniolasta, ovat yleisiä paikallisesti ja ainakin jälkimmäisessä tapauksessa vähenemässä. Sekä ventralis että erythronemius ovat melko yleisiä, joskin jäävät helposti havaitsematta piileskelevän elämäntapansa vuoksi, eikä niiden katsota olevan millään tavalla vaarassa. Chionogasterin tilanne saattaa olla ongelmallisempi sen suppean esiintymisalueen vuoksi, vaikka se paikallisesti on aika yleinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sharp-shinned Hawk - Cornell Lab of Ornithology
Sharp-shinned Hawk - USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
picture of Sharp-shinned Hawk (Juvenile male)in the hand
Sharp-shinned Hawk Wing & Weight data
Sharp-shinned Hawk Information and Photos - South Dakota Birds and Birding
Information and photos of Accipiter (striatus) chionogaster (Arkistoitu – Internet Archive) - Mayanbirding.
Information and photo of Accipiter (striatus) chionogaster (Arkistoitu – Internet Archive) - Peregrine Fund.
Information and photo of Accipiter (striatus) erythronemius (Arkistoitu – Internet Archive) - Peregrine Fund.
Information and photo of Accipiter (striatus) ventralis (Arkistoitu – Internet Archive) - Peregrine Fund.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sharp-shinned Hawk
Nimilaji poikasineen.
A. (s.) ventralis Ecuadorissa.
Nuori amerikanvarpushaukka, Parrish, Florida.
Kyyhkyhaukan (vas.), amerikanvarpushaukan vertailua (oik.).
Vaarantunut alalaji venator on kotoperäinen Puerto Ricossa.
Käännös suomeksi
Alvin Kamara

| Alvin Mentian Kamara |
| --- | --- |
 Kamara vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1995 (ikä 29) Atlanta, Georgia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  97 kg
Pelipaikka:  Keskushyökkääjä
Seura
Pelinumero:  41
Seura:  New Orleans Saints
Sarja:  NFL
Pelaajaura
NFL-varaus:  67., 2017 Saints
Pääsarjaura:  2017–
Aiheesta muualla
akamara41.com
Alvin Mentian Kamara (s. 25. heinäkuuta 1995 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä. Kamara edustaa New Orleans Saintsia.
Kamara edusti yliopistotasolla Tennesseen yliopistoa vuosina 2015 ja 2016. Hän pelasi Tennesseessä 24 ottelua, joissa juoksi 1294 jaardia ja teki 16 juoksumaalia. Lisäksi hän vastaanotti 683 syöttöjaardia ja teki seitsemän touchdownia syötöstä. New Orleans Saints varasi Kamaran NFL:n vuoden 2017 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella 67. pelaajana. Kesäkuussa 2017 Kamara solmi Saintsin kanssa nelivuotisen tulokassopimuksen. Syyskuussa 2020 Kamara solmi Saintsin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 75 miljoonaa dollaria. Kamara on pelannut (tilanne 18. lokakuuta 2021) Saintsissa yhteensä 65 runkosarjaottelua, joissa on juossut 3708 jaardia ja tehnyt 44 juoksumaalia. Lisäksi hän on vastaanottanut 2937 syöttöjaardia ja tehnyt 18 maalia syötöstä. Hänet on valittu jokaisena kautena Pro Bowliin.
Alice Guy-Blaché

| Alice Guy-Blaché |
| --- | --- |
 Alice Guy-Blachén muotokuva vuodelta 1913.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1873 Saint-Mandé, Ranska
Kuollut: 24. maaliskuuta 1968 (94 vuotta) Wayne, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
Puoliso:  Herbert Blaché
Ohjaaja
Aktiivisena:  1894–1922
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Alice Guy-Blaché (1. heinäkuuta 1873 Saint-Mandé, Ranska – 24. maaliskuuta 1968 Wayne, New Jersey, Yhdysvallat) oli ranskalainen elokuvantekijä ja studiojohtaja, joka on elokuvataiteen pioneereja. Hänen vuoden 1896 elokuvansa La Fée aux Choux on yksi ensimmäisiä fiktioelokuvia. Guy-Blaché johti vuosina 1896–1907 Gaumont-yhtiön elokuvaosastoa, ja Yhdysvalloissa hän perusti vuonna 1910 Solax Studiosin.
Elämä > Nuoruus

Alice Guy syntyi Pariisin esikaupunkialueella vuonna 1873. Hän eli ensimmäiset neljä vuotta isoäitinsä luona Sveitsissä. Hänen vanhempansa asuivat Chilessä, mutta hänen ranskalainen äitinsä oli halunnut Alicen syntyvän Ranskassa. Alice muutti neljävuotiaana Chileen, missä hän tapasi isänsä ensimmäistä kertaa.
Alice muutti takaisin Ranskaan kuusivuotiaana opiskellakseen luostarikoulussa. Hän joutui viisi vuotta myöhemmin halvempaan sisäoppilaitokseen, kun hänen isänsä kirjakauppa Santiago de Chilessä oli mennyt konkurssiin. Pian tämän jälkeen hänen isoveljensä ja isänsä kuolivat. Alice Guy itse joutui seksuaalisesti ahdistelluksi toimiessaan vernissaa myyvän yrityksen sihteerinä.
Elämä > Uran Gaumontissa

Guy palkattiin vuonna 1894 Léon Gaumontin johtaman valokuvausyrityksen sihteeriksi. Gaumont perusti vuonna 1895 oman yhtiön, jonka palvelukseen myös Guy siirtyi. Samana vuonna hän oli Lumièren veljesten ensimmäisessä elokuvanäytöksessä ja sen innostamana pyysi Gaumontilta lupaa käyttää yrityksen kameraa vapaa-ajallaan. Elokuvat kuvasivat tuohon aikaan usein esimerkiksi ihmisiä lähtemässä tehtaasta tai liikkuvia junia, mutta Guy käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi vuonna 1896 elokuvan La Fée aux Choux, joka saattaa olla jopa ensimmäinen fiktioelokuva.
Gaumont valitsi vuonna 1897 Guyn johtamaan Gaumont-yhtiön elokuvatuotantoa. Hän toimi osastonjohtajana vuoteen 1907, ja hän teki Gaumontille yli sata elokuvaa.
Guyn ensimmäiset elokuvat olivat halpoja lyhytelokuvia, jotka kestivät minuutista kahteen. Hän alkoi noin vuonna 1901 tehdä hieman pidempiä elokuvia. Niistä merkittävimpiä olivat Victor Hugon Pariisin Notre-Dameen perustunut Esmeralda (1905) ja Jeesusta käsitellyt La Vie du Christ (1906). Viimeksi mainittu kesti 30 minuuttia, ja sen tekemisessä oli mukana yli 300 avustajaa. Guy kokeili myös erilaisia elokuvatekniikoia ja oppi käyttämän muun muassa päällekkäisvalotusta. Guy ohjasi vuosien 1906 ja 1907 aikana noin sata lyhyttä äänielokuvaa, johon käytti Gaumontin Chronophonea. Laite synkronoi vahasylinterille tallennetun äänen kuvan kanssa.
Elämä > Oma elokuvayhtiö

Guy meni vuonna 1907 naimisiin Gaumont-yrityksen kuvaajan Herbert Blachén kanssa. Samana vuonna Guy erosi Gaumontin palveluksesta. Herbert Blaché sai Gaumontilta tehtäväkseen edistää yrityksen äänielokuvajärjestelmää Yhdysvalloissa, mihin Guy-Blancé muutti miehensä kanssa. Gaumontin yhdysvaltalainen äänielokuvatuotanto kaatui kuitenkin pian, sillä Edison Manufacturing Company alkoi edistää omia kinetoskooppielokuviansa ja vastustaa Gaumontin asemaa Motion Picture Patents Companyn lisenssoituna jakelijana. Gaumontin Flushingin tehdas jäi vähälle käytölle, mutta vuonna 1910 Guy-Blaché päätti hyödyntää tilat ja perusti Solax Studiosin.
Guy-Blaché ohjasi studiolleen 40–50 elokuvaa ja valvoi lähes 300 elokuvan toteuttamista. Solax menestyi 1910-luvun alussa varsin hyvin, ja sen kautta elokuvatähdiksi nousivat muun muassa Darwin Karr ja Blanche Cornwall. Monet Guyn tyypillisistä ohjauksista käsittelivät tasa-arvoista avioliittoa, ja hän ohjasi myös muun muassa toimintaelokuvia, joissa oli naissankari. Guyn vuoden 1912 ohjaus In the Year 2000 puolestaan oli tieteiselokuva, jossa naiset hallitsivat miehiä.
Solax siirtyi vuonna 1913 entistä enemmän pitkiin elokuviin. Guy-Blachén mies Herbert perusti oman yrityksen Blaché Featuresin, joka käytti Solaxin studioita ja usein samoja näyttelijöitä. Guy-Blaché ohjasi miehensä yhtiölle joitakin elokuvia ja edelleen Popular Plays and Players -koalitiolle, jolle Guyn viimeinen elokuva oli The Empress (1917). Tämän jälkeen hän ohjasi vielä riippumattomana elokuvantekijänä. Marcus Loewin tuotannossa hän ohjasi elokuvan The Great Adventure.
Herbert Blaché lähti Hollywoodiin, mihin Guy-Blaché seurasi häntä sairastettuaan espanjantaudin. Hollywoodissa Guy-Blaché toimi apulaisohjaajana. Hänen viimeinen ohjauksensa oli Tarnished Reputations (1920).
Elämä > Unohdus

Solax meni konkurssiin vuonna 1922. Samana vuonna Guy-Blaché erosi miehestään ja päätti palata lastensa kanssa Ranskaan. Hän yritti tehdä paluuta Ranskassa, mutta ei onnistunut yrityksissään. Hän palasi vuonna 1927 Yhdysvaltoihin etsimään kopioita elokuvistaan, jotta voisi käyttää niitä uusien töiden saamiseen. Guy-Blaché ei löytänyt yhtään kopiota eikä enää palannut elokuva-alalle. Hänestä tuli pitkälti taloudellisesti riippuvainen tyttärestään Simonesta.
Guy-Blaché muutti vuonna 1937 tyttärensä kanssa Pariisiin ja auttoi taloudenpidossa kirjoittammalla lastentarinoita ja naistenlehtiin tulleita elokuvien kirjallisia versioita. Guy-Blaché muuttaa tyttärensä mukana, kun tämä alkoi työskennellä Yhdysvaltain suurlähetystöissä. He asuivat vuonna 1940 Vichyssä ja vuosina 1941–1947 Genevessä. Vuosina 1947–1952 he asuvat Washingtonissa ja vuosina 1958–1965 Brysselissä.
Guy-Blaché oli Sveitsissä puhevieraana muun muassa lukioissa ja naistenjärjestöissä. Vierailujen suosion ansiosta hän alkoi kirjoittaa vuonna 1947 muistelmiansa. Yhdysvalloissa hän keskittyi entistä selvemmin muistelmiensa kirjoittamiseen ja alkoi uudestaan etsiä kadonneita elokuviansa. Samaan aikaan hän havaitsi kuitenkin, että hänen saavutuksensa on täysin unohdettu. Gaumontin historiikki ei edes maininnut häntä. Guy-Blaché otti yhteyttä myös Léon Gaumontin poikaan Louis’hin, joka nosti Guy-Blanchén Ranskassa esille eräreilusti unohdettuna elokuvantekijänä. Guy-Blanché saikin vuonna 1955 kunnialegioonan arvomerkin.
Guy-Blaché muutti vuonna 1965 tyttärensä kanssa New Jerseyyn. Hän kuoli sairaskodissa 1968, ja hänet haudattiin Mahwahiin.
Tuotanto ja merkitys

Guy-Blahché ohjasi, tuotti tai valvoi lähes 600 mykkäelokuvaa ja noin 150 äänielokuvaa. Ne olivat lyhytelokuvia, joiden pituus vaihteli minuutista puoleen tuntiin. Hänen elokuvistaan vain noin 140 on säilynyt, ja osa niistäkin vain osissa. Hänen elokuviin kuului tuotantoja monista eri tyylilajeista. Hän ohjasi muun muassa komedioita, seikkailuelokuvia, romanttisia elokuvia, jännityselokuvia, melodraamoja ja lännenelokuvia.
Hän käsitteli elokuvissaan naisten ja miesten asemaa yhteiskunnassa. Les résultats du féminisme muun muassa käänsi sukupuolten rooleja ja näytti naisen maskuliinisena ja miehen feminiinisenä. Hän puki myös naisia miesten vaatteisiin näyttääkseen miesten etuoikeuksia. Guy-Blaché ohjasi vuonna 1912 elokuvan A Fool and His Money, joka saattoi olla ensimmäinen näytelmäelokuva, jonka koko näyttelijäkunta oli afroamerikkalainen. Sen hän teki, sen jälkeen kun hänen valkoihoiset näyttelijät olivat kieltäytyneet näyttelemästä afroamerikkalaisten kanssa. Elokuvan A Man’s a Man (1912) päähenkilönä oli ajalleen epätyypillisesti sympaattinen juutalaishahmo, ja The Making of an American Citizen (1913) käsitteli maahanmuuttoa ja perheväkivaltaa.
Lac du Bouchet

| Lac du Bouchet |
| --- | --- |

Valtiot:   Ranska
Paikkakunta:  Le Bouchet-Saint-Nicolas 
Koordinaatit:  44°54′33″N, 3°47′25″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  1 205  m 
Pinta-ala:  0,44 km2 
Suurin syvyys:  28  m 
 fiLac du Bouchet 
Lac du Bouchet on vulkaanisen toiminnan synnyttämä maari Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesissa. Se sijaitsee Le Bouchet-Saint-Nicolasin ja Cayresin kuntien alueelle Haute-Loiren departementissa.
Ranskan keskiylängöllä sijaitsevan Auvergnen alueella on useita muitakin vastaavanlaisia kraatterijärviä. Järven vesi kerääntyy sadevedestä ja muutamasta pienestä lähteestä. Lac du Bouchet on puhdasvesistöinen ja uimiseen soveltuva järvi, mikä tekee sitä suositun luontokohteen. Kävelymatka järven ympäri on noin kolme kilometriä.
Uimaranta
Lac du Bouchet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lac du Bouchet Wikimedia Commonsissa