stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
EDTA
Käyttöturvallisuus

EDTA aiheuttaa hengitettynä hengenahdistusta ja nieltynä huonoa oloa. Kuumentuessaan aine hajoaa, jolloin syntyy muun muassa typen oksideja. EDTA:n epäillään myös aiheuttavan silmä-ärsytystä. EDTA imeytyy ihon kautta äärimmäisen heikosti. Lisäksi se metaboloituu vain vähän ja poistuu elimistöstä nopeasti.
Ympäristövaikutukset

EDTA on lievästi myrkyllistä kaloille ja muille vesieliöille. EDTA:n epäillään olevan ympäristölle haitallinen, koska sillä on kyky imeä ja kuljettaa raskasmetalleja ja se on heikosti biohajoava. EDTA:ta ei tästä huolimatta pidetä pysyvänä eikä biokertyvänä yhdisteenä. EDTA:n raskasmetalleihin liittyvä riski on olemassa siinä tapauksessa, että EDTA-raskasmetallikompleksit päätyvät pohjasedimentteihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
EDTA:n käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 28.1.2015.
Klinga, M. & Näsäkkälä, M. (2006). Epäorgaanisen kemian perustyöt II. Helsinki: Epäorgaanisen kemian osasto, Kemian laitos, Helsingin yliopisto, Yliopistopaino, s. 9–12, 35–37.
Metalli-ionin ja EDTA:n muodostama kelaatti
Luigi Einaudi

| Luigi Einaudi |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1948).
Italian 2. presidentti
 12. toukokuuta 1948-11. toukokuuta 1955  
Pääministeri:  Alcide De Gasperi Giuseppe Pella Amintore Fanfani Mario Scelba
Edeltäjä:  Enrico De Nicola
Seuraaja:  Giovanni Gronchi
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1874 Carrú, Italia
Kuollut: 30. lokakuuta 1961 (87 vuotta) Rooma
Puoliso:  Ida Pellegrini
Tiedot
Puolue:  Italian liberaalinen puolue
Uskonto:  roomalaiskatolinen
 Nimikirjoitus
Luigi Einaudi (24. maaliskuuta 1874 – 30. lokakuuta 1961) oli italialainen taloustieteilijä, poliitikko ja lehtimies. Hän toimi Italian toisena presidenttinä vuosina 1948–1955.
Ennen presidenttikauttaan Einaudi toimi Italian keskuspankin pääjohtajana 1945–1948 sekä varapääministerinä ja talous- ja budjettiministerinä De Gasperin neljännessä hallituksessa. Talousministerinä Einaudi aloitti vakauttamispolitiikan. Hän edusti Italian liberaalipuoluetta (Partito Liberale Italiano).
Hän oli koulutukseltaan lakitieteen maisteri. Hän kirjoitti useita taloustiedettä käsitteleviä teoksia. Hänen aviopuolisonsa oli Ida Pellegrini. Einaudi kuoli Roomassa 87 vuoden ikäisenä.
Einaudi teki presidenttikautensa aikana kahdeksan nimitystä elinikäiseksi senaattoriksi. Häntä edelsi Italian presidenttinä Enrico De Nicola ja seurasi Giovanni Gronchi.
Käännös suomeksi
Eikosaani

| Eikosaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  112-95-8
PubChem CID:  8222
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H42
Moolimassa:  282,547 g/mol
Sulamispiste:  37 °C
Kiehumispiste:  343 °C
Tiheys:  0,787 g/cm3
Eikosaani eli n-eikosaani (C20H42) on 20-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hajutonta, palavaa, kiinteää ainetta. Eikosaanin rakennekaava on CH3(CH2)18CH3, moolimassa 282,547 g/mol, sulamispiste 37 °C, kiehumispiste 343 °C, tiheys 0,787 g/cm3 ja CAS-numero 112-95-8.
Eikosaani on lyhytketjuisin parafiineihin luettava lineaarinen hiilivety. Eikosaania on mahdollista käyttää lämpöenergian varastoinnissa ja -säädössä ns. faasimuutosmateriaalina. Yhdiste on hyvin hydrofobinen.
Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä sekä kasvien tuoksuissa.
| C19 | C20 | C21 |
| --- | --- | --- |
| Nonadekaani | Eikosaani | Heneikosaani |
Aiheesta muualla

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, Sivu 16, Consalen Consulting, 2009, ISBN 978-952-92-5627-3
PubChem: Eicosane (englanniksi)
ChemBlink: Eicosane (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Eicosane (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 20Hy (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 20Hy (englanniksi)
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1986–1987

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1986–1987 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta kuusi parasta selvisi mitalisarjaan ja loput neljä alempaan jatkosarjaan taistelemaan sarjapaikastaan.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Seinäjoen Maila-Jussit | 18 | 17 | 1 | 52 | 17 | 34 |
| 2 | Varkauden Tarmo | 18 | 12 | 6 | 41 | 21 | 24 |
| 3 | Loimu -79, Turku | 18 | 12 | 6 | 45 | 26 | 24 |
| 4 | Rantaperkiön Isku | 18 | 11 | 7 | 41 | 31 | 22 |
| 5 | Jyväskylän Kiri | 18 | 9 | 9 | 35 | 37 | 18 |
| 6 | Lahden Kimmo | 18 | 9 | 9 | 33 | 35 | 18 |
| 7 | Hesa | 18 | 7 | 11 | 31 | 37 | 14 |
| 8 | Poliisien Palloseura | 18 | 7 | 11 | 25 | 41 | 14 |
| 9 | Pieksämäen NMKY | 18 | 6 | 12 | 27 | 41 | 12 |
| 10 | Oriveden Ponnistus | 18 | 0 | 18 | 10 | 54 |   0 |
Miesten SM-sarja > Ylempi jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 6-4-3-2-1-0
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Varkauden Tarmo | 10 | 8 | 2 | 25 | 11 | 486–390 | 4 | 20 |
| 2 | Loimu -79, Turku | 10 | 8 | 2 | 27 | 14 | 544–472 | 3 | 19 |
| 3 | Seinäjoen Maila-Jussit | 10 | 6 | 4 | 23 | 19 | 549–491 | 6 | 18 |
| 4 | Jyväskylän Kiri | 10 | 5 | 5 | 21 | 18 | 499–493 | 1 | 11 |
| 5 | Rantaperkiön Isku | 10 | 3 | 7 | 13 | 26 | 416–509 | 2 |   8 |
| 6 | Lahden Kimmo | 10 | 0 | 10 | 9 | 30 | 409–548 | 0 |   0 |
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Välierät

| Varkauden Tarmo – Jyväskylän Kiri  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarmo | Kiri | 3–0 | 15-11 , 15-5 , 15-7 |
|  | Kiri | Tarmo | 3–2 | 11-15 , 5-15 , 15-11 , 16-14 , 16-14 |
|  | Tarmo | Kiri | 3–0 | 15-11 , 15-13 , 16-14 |
|  | Kiri | Tarmo | 0–3 | 6-15 , 8-15 , 12-15 |
Varkauden Tarmo loppuotteluun voitoin 3-1.
| Loimu -79 – Seinäjoen Maila-Jussit  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | SMJ | 1–3 | 16-14 , 13-15 , 5-15 , 13-15 |
|  | SMJ | Loimu | 2–3 | 15-10 , 15-3 , 12-15 , 13-15 , 13-15 |
|  | Loimu | SMJ | 3–1 | 12-15 , 16-14 , 16-14 , 15-2 |
|  | SMJ | Loimu | 3–2 | 15-13 , 3-15 , 9-15 , 15-3 , 15-7 |
|  | Loimu | SMJ | 1–3 | 13-15 , 15-5 , 12-15 , 5-15 |
Seinäjoen Maila-Jussit loppuotteluun voitoin 3-2.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Loppuottelut

| Varkauden Tarmo – Seinäjoen Maila-Jussit  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarmo | SMJ | 1–3 | 15-17 , 13-15 , 15-10 , 6-15 |
|  | SMJ | Tarmo | 3–2 | 15-12 , 10-15 , 15-10 , 12-15 , 15-9 |
|  | Tarmo | SMJ | 0–3 | 12-15 , 13-15 , 8-15 |
Seinäjoen Maila-Jussit Suomen mestari voitoin 3-0.
Mestarit: Mika Haapasalo, Ari Hannuksela, Matti Juntura, Esa Kokko, Jarmo Mustonen, Petri Mutka, Jari Mäntylä, Pekka Toppari, Boris Tranberg, Jouni Simola. Valmentaja: Vodek Sadalski.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Pronssiottelut

| Loimu -79 – Jyväskylän Kiri  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | Kiri | 3–0 | 15-7 , 15-3 , 15-8 |
|  | Kiri | Loimu | 2–3 | 7-15 , 7-15 , 15-13 , 17-15 , 9-15 |
Loimulle SM-pronssia voitoin 2-1.
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 3-2-1-0
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Hesa | 6 | 5 | 1 | 17 | 6 | 303–238 | 3 | 13 |
| 2 | Poliisien Palloseura | 6 | 4 | 2 | 12 | 10 | 276–253 | 2 | 10 |
| 3 | Pieksämäen NMKY | 6 | 3 | 3 | 12 | 11 | 284–285 | 1 |   7 |
| 4 | Oriveden Ponnistus | 6 | 0 | 6 | 4 | 18 | 237–324 | 0 |   0 |
Oriveden Ponnistus putosi suoraan. PNMKY karsintaan.
Miesten SM-sarja > Karsintasarja

Karsintasarjaan saivat KuPS ja Veikot -84 kaksi lähtöpistettä.
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kuopion Palloseura | 6 | 6 | 0 | 18 | 3 | 2 | 14 |
| 2 | Karhulan Veikot -84 | 6 | 3 | 3 | 10 | 13 | 2 |   8 |
| 3 | Lauritsalan Kisa | 6 | 2 | 4 | 8 | 16 | 0 |   4 |
| 4 | Lapin Lukko | 6 | 1 | 5 | 12 | 16 | 0 |   2 |
KuPS nousi SM-sarjaan. Veikot -84 sarjakarsintaan.
Miesten SM-sarja > SM-sarjakarsinta

| Karsintaottelut  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Pieksämäen NMKY | Karhulan Veikot -84 | 2–0 | 3-1 , 3-1 |
Pieksämäen NMKY säilyi SM-sarjassa
Magnus Ekblad

Magnus Oskar Severin Ekblad.
Magnus Oskar Severin Ekblad (6. syyskuuta 1887 Sundsvall – murhattu 9. helmikuuta 1921 Turku) oli jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kauppias Mårten Ekblad ja Maria Sofia Österbacka. Magnus Ekblad kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Vuodet 1909–1911 hän vietti Yhdysvalloissa, missä työskenteli harjoittelijana eri tehtaissa. Vuodet 1911–1914 hän opiskeli sekä Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastossa, että Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisessa  osastossa.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Magnus Ekblad liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan (Pfadfinder-kurssi) jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 4. komppaniaan. Pataljoonan täydennyspataljoonaan hänet siirrettiin 24. toukokuuta 1916 ja takaisin 4. komppaniaan 23. toukokuuta 1917.
Ekblad saapui Suomeen muun jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa komppanianpäällikkönä, ottaen osaa komppaniansa mukana taisteluihin Karjalankannaksella. Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen Armeijassa 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kuopion Jalkaväkirykmentiksi N:o 4. Hän toimi rykmentissä 5. komppanian päällikkönä. Magnus Ekblad ero Armeijasta 29. marraskuuta 1918 ja siirtyi Vaasan ruotsalaisen Suojeluskunnan päälliköksi. Jouluaattona 1919 hän astui uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin ensin Porin rykmentin 5. komppaniaan nuoremmaksi upseeriksi ja myöhemmin komppanian päälliköksi. Ekblad murhattiin Turussa Hamburger Börsin hotellissa 9. helmikuuta 1921. Murhaaja oli Ekbladin entinen jääkäritoveri Carl Thomas Reguel Wolff joka oli vaatinut Ekbladia tunnustamaan Saksassa 1916 tapahtuneen siviilihenkilön surman josta Wolff oli tuomittu. Ekblad oli ollut Wolffin seurassa tuon surmatyön aikana. Ekblad on haudattu Vaasaan. Wolff tuomittiin murhasta elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen ja hän teki itsemurhan Sörnäisten vankilassa maaliskuussa 1924.
Petrus Ekerman

Petrus Ekerman (s. 1697 Vadstena, Ruotsi – 1. lokakuuta 1783 Uppsala) oli ruotsalainen professori, joka ohjasi väitöskirjan Ahvenanmaasta vuonna 1745.
Petrus (Per) Ekermanin vanhemmat olivat Maria Löfgren ja Länsi-Enebyn kirkkoherra Paulus Ekerman. Vuonna 1727 Ekerman nimitettiin Uppsalan yliopiston filosofian dosentiksi, seuraavana vuonna filosofian apulaiseksi eli adjunktiksi ja 1729 yliopiston sihteeriksi. Runouden ja kaunopuheisuuden professoriksi Ekerman nimitettiin 1737 ja hän pysyi virassa aina vuoteen 1779 asti, jääden silloin virkavapaalle.
Vuonna 1745 Ekerman ohjasi Christopher Tärnströmin väitöskirjan Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula, missä herrat tekivät havaintoja Ahvenanmaasta ja muun muassa sen linnustosta.
Ekerman on jäänyt historiaan Ruotsin yliopistojen tuotteliaimpana väitöskirjojen tekijänä. Kaikkiaan hän laati 615 opinnäytetyötä. Ekerman ja Anna Törner, joka oli professorin tytär, menivät avioliittoon vuonna 1730. Heille syntyi ainakin neljä lasta, joista kaksi tytärtä kuoli jo alle vuoden ikäisinä. Kolmas tytär Eva Maria Ekerman (s. 1733, k. 1803) avioitui professori Carl Aurivilliuksen (s. 1717, k. 1786) kanssa vuonna 1764, ja heille syntyi tytär Eva Maria Aurivillius (s. 1758, k. 1844).
Arvo Leppänen

Arvo Ferdinand Leppänen (30. elokuuta 1890 Huittinen – 10. helmikuuta 1957) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Sotilasoppejaan hän käytti neljässä sodassa, alkaen ensimmäisestä maailmansodasta, missä hän taisteli Saksan armeijan riveissä, päättyen jatkosotaan, missä hän toimi pataljoonan komentajana.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat malliveistäjä Kustaa Ferdinand Leppänen ja Selma Adolfina West. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1918 Eija Sofia Solan kanssa ja tämän kuoltua vuonna 1936 hän avioitui toisen kerran vuonna 1938 Eeva Ikäheimon kanssa.
Opinnot

Leppänen kävi kansakoulun ja yhden luokan Lithenin kauppakoulua sekä yksityisesti kahdeksannen luokan Tampereen lyseossa vuonna 1926. Leppänen suoritti hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926 sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 ja konekivääri- ja kranaatinheitinkurssin vuonna 1935.
Jääkärikausi

Leppänen työskenteli konelatojana Viipurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 6. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Riianlahdelta hänet siirrettiin 22. joulukuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hän palasi takaisin komppaniaansa 1. maaliskuuta 1917. Hän oli komennettuna 29. syyskuuta 1917 - 8. helmikuuta 1918 välisen ajan Suomalaisen sotilaskäsikirjan painatustöissä Berliinissä.
Suomen sisällissota

Leppänen astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi aluksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 14. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Leppänen siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi aluksi 12. lokakuuta 1918 alkaen päällikkönä 3. komppaniassa ja 18. huhtikuuta 1919 alkaen päällikkönä 5. komppaniassa ja 20. kesäkuuta 1925 alkaen niin ikään päällikkönä 2. komppaniassa. Komppanianpäälliköiden tehtävien lisäksi hän hoiti useita kertoja pataljoonankomentajan ja aliupseerikoulun johtajan tehtäviä. Suomen valkoisen kaartin pataljoonankomentajaksi hänet nimitettiin 29. kesäkuuta 1928 toiseen pataljoonaan. Valkosesta kaartista hänet siirrettiin 13. helmikuuta 1931 Viipurin rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin aluksi pataljoonankomentajaksi ensimmäiseen ja 29. syyskuuta 1933 alkaen toiseen pataljoonaan. Viipurin rykmentistä hänet siirrettiin 21. marraskuuta 1935 Pohjan rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin pataljoonankomentajaksi. Pataljoonan komentajan tehtäviä hän ei juurikaan hoitanut vaan käytännössä toimi rykmentin esikunnassa koulutusasiain hoitajana. Armeijasta hän erosi 6. lokakuuta 1936.
Talvi- ja jatkosota

Leppänen osallistui talvisotaan toisen pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 33:ssa, josta hänet siirrettiin myöhemmin toisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 26:een. Hän osallistui taisteluihin talvisodassa Pasurissa, Salmenkaidassa ja Kaskiselällä.
Välirauhan aikana Leppänen toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin ammustarviketarkastajaksi Puolustusvoimain pääesikunnan taisteluvälineosastolle.
Jatkosodan puhjettua Leppänen siirrettiin koulutuksen tarkastajaksi Kotijoukkojen esikuntaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 11:een. Koulutuskeskuksesta hän siirtyi rintamalle toisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 57:een, josta hänet siirrettiin myöhemmin ensimmäisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 36:een. Leppänen otti osaa taisteluihin jatkosodassa Suvannolla, Taipaleessa, Raudussa ja Lempäälässä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin pois rintamalta ja sijoitettiin koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 12:sta, josta hänet vielä saman vuoden aikana kotiutettiin. Myöhemmin hän työskenteli vielä Suomalaisen Puu Oy:n palveluksessa.
Luottamustoimet

Leppänen toimi Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1925–1929 ja Jääkäriliiton sihteerinä vuosina 1928–1930.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 27. toukokuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1920  Majuri 16. toukokuuta 1928 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Torsten Lesch

Torsten Ragnar Fredrik Lesch
Torsten Ragnar Fredrik Lesch (21. heinäkuuta 1890 Turku – 8. huhtikuuta 1969) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Johan Fredrik Lesch ja Amanda Wilhelmina Andersson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1922 Olga Ragnhild Finnbergin kanssa.
Opinnot

Hän kävi kuusi luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota ja Rösiön maanviljelysopistoa Ruotsissa. Hän suoritti Tykistöupseerien täydennyskurssin vuonna 1920 ja komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926.
Jääkäriaika

Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään ja sen 1. komppaniaan. Hän pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Lesch toimi aluksi tykistöjaoksessa tulenjohtotehtävissä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella,  Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 kapteeniksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan patterin päälliköksi Jääkäritykistön 1. patteriin ja haavoittui pahasti Sorilassa 21. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin Jääkäritykistöprikaatiin 1. kesäkuuta 1918 alkaen ja sijoitettiin 12. joulukuuta 1918 kenttätykistörykmentti n:o 3:n (KTR 3) esikuntapäälliköksi, kunnes 3. tammikuuta 1919 alkoi hänen komentaja-aika joukko-osastoissa, ensimmäisenä hän sai komentajuuden  Vuoristotykistössä ja sen jälkeen 28. huhtikuuta 1919 alkaen KTR 3:n III patteristossa. Armeijasta hän erosi 27. heinäkuuta 1920 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet nimitettiin 15. elokuuta 1920 suojeluskuntain tykistöntarkastajaksi ja edelleen 1. joulukuuta 1920 hänet nimitettiin Yliesikunnan taisteluvälineosaston päälliköksi ja  1. syyskuuta 1921 alkaen tykistötoimiston päälliköksi. Koko tykistön tarkastajaksi hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1924 ja 13. lokakuuta 1931 sotilastarkastajaksi, mitä tointa hän oli käytännössä hoitanut jo vuodesta 1928 alkaen.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui toimisto- ja toimistoesiupseerina Kotijoukkojen esikunnan asetoimistossa. Jatkosotaan hän osallistui Kotijoukkojen esikunnan Taisteluvälineosastolla ja vuodesta 1943 alkaen Taisteluvälinehuollon tarkastajana.
Luottamustoimet

Hän oli komennettuna valtiorikosoikeuden sotilasjäseneksi kesällä 1918 ja toimi Kauniaisten kauppalan verolautakunnan jäsenenä vuosina 1928–1932.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 5. helmikuuta 1916  Oberzugführer 25. joulukuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 2. joulukuuta 1918  Everstiluutnantti 16. toukokuuta 1938 |      |  Vapaudenristi 3. lk. (1918 ja 1942)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Eija

| Eija |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. marraskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Eja
Nimen alkuperä:  hengellisen kielen huudahdus eijaa!
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eija on naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti muodostettu hengellisessä kielessä, muun muassa eräissä virsissä esiintyvästä huudahduksesta eijaa.  Eijan nimipäivä on ollut almanakassa vuodesta 1950 lähtien 19. helmikuuta. Ortodoksisessa kalenterissa nimipäivä on 9. marraskuuta. Suomessa nimi Eija on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 24 611 naiselle ja alle kymmenelle miehelle. Pääosa Suomen Eijoista on syntynyt 1950–1960-luvulla. Eniten ensimmäiseltä etunimeltään Eijoja on Suomessa syntynyt vuonna 1955. 1990-luvulta lähtien nimeä on annettu enää ani harvoin. Ruotsissa Eija oli vuoden 2018 lopussa etunimenä 1 301 naisella. Norjassa Eija on etunimenä 27 naisella.