stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Testikuva
Testikuva Suomessa 1980-luvulla

Testikuvan ääneksi tuli radion kakkosverkko vuonna 1985.
Yle TV1 lähetti 1980-luvulta lähtien testikuvaa kello 9.00 jälkeen maanantaisin, tiistaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Teksti-tv:n aloitettua lokakuussa 1981 testikuvalähetys jatkui nyt kello 15 jälkeen joka arkipäivä paitsi torstaisin. Sitä lähetettiin ohjelmalähetyksen alkuun sekä päivisin silloin, kun ei tullut ohjelmaa. Jostain lähtien Yle TV1 lähetti testikuvaa myös lauantaisin ja sunnuntaisin aamuohjelman päätyttyä iltaohjelman alkuun asti.
Yle TV2 ja Kolmoskanava lähettivät testikuvaa maanantaisin, tiistaisin ja perjantaisin kello 9.00–15.00. Keskiviikkoisin testikuvalähetys jatkui kello 15.00 jälkeenkin, mikäli sitä ennen ei alkanut ohjelmaa. Lauantaisin, sunnuntaisin ja pyhäpäivinä testikuvaa lähetettiin vain muutamia minuutteja ennen ohjelmalähetyksen alkua.
Torstaisin ei lähetetty testikuvaa, paitsi joitakin minuutteja ennen ohjelmalähetyksen alkua. Tämä johtui torstaisin tehdyistä lähettimien huoltotöistä. Kaikilla kolmella kanavalla lähetettiin testikuvaa muutaman minuutin ajan ennen ohjelmalähetyksen alkua joka päivä, TV1:llä viritysohjeiden esittämisen vuoksi.
Öisin ei lähetetty testikuvaa, vaan lähettimet sammutettiin yöksi. Illan viimeisen ohjelman jälkeen ennen lähettimien sammuttamista lähetettiin harmaata ruutua. Muutaman sekunnin päästä kuului sammuttamisen ääni ja näkyi lumisadetta. Kaapeliverkoissa saattoi näkyä kaapeli-tv-yhtiön omaa testikuvaa lumisateen sijasta. Teksti-tv ei ollut toiminnassa lähettimien ollessa sammutettuna.
1.–27. heinäkuuta 1986 testikuvaa ei lähetetty ennen kello 17.00, elleivät ohjelmat alkaneet aikaisemmin. Testikuvalähetysten vähentäminen kesällä johtui Yleisradion keskitetyistä kesälomista, ja sen järjestelyn taustalla olivat Yleisradiolle annetut säästövelvoitteet.
1980-luvun puolivälistä alkaen Yleisradion kanavien testikuvan tekstikentän vasemmalla puolella  luki ”YLE” ja oikealla puolella TV-kanavan nimi, eli joko ”TV1” tai ”TV2”. Kolmoskanavan testikuvan tekstinä oli ”YLE TV3”, vaikka Kolmoskanava ei ollutkaan Yleisradion, vaan Oy Kolmostelevisio Ab:n, kanava. Muuten kaikkien kolmen kanavan testikuvat olivat samannäköisiä.
SVT4:llä (nykyisellä SVT Worldilla) lähetettiin yleensä samanlaista testikuvaa kuin Suomessa, tekstinä oli ”YLE TV4”. Muutamia minuutteja ennen ohjelmalähetyksen alkua lähetettiin kuitenkin samanlaista testikuvaa kuin Ruotsissa, jolloin testikuvan ylemmässä mustassa tekstikentässä luki ”SVT4” ja alemmassa ”SVERIGE”.
MTV3:n alueellinen testikuva

Kun MTV3 lähetti testikuvaa, muualla Suomessa paitsi Uudellamaalla lähetettiin alueellista testikuvaa. Alueellinen testikuva oli muuten samannäköinen kuin valtakunnallinen testikuva, mutta eroina olivat, että tekstin ”MTV3” perässä luki näkyvyysalueen nimi ja että tekstin kirjasinlaji oli erilainen. Esimerkiksi Turun seudulla lähetetyssä alueellisessa testikuvassa tekstinä oli ”MTV3 Vars.-Suomi”.
Alueellisen testikuvan taustaäänikin poikkesi valtakunnallisen testikuvan taustaäänestä. Kun Yle Radio Suomi lähetti maakuntalähetyksiä, alueellisen testikuvan kautta kuului saman alueen maakuntaradio, esimerkiksi Turun seudulla Turun radio. Valtakunnallisen testikuvan kautta maakuntalähetyksenä kuului Ylen aikainen riippumatta näkyvyysalueesta. Vuonna 1997 taustaäänenä alkoi MTV3:n testikuvassa soida Radio Nova, joten maakuntaradioiden kuuntelu ei enää ollut mahdollista.
Valtakunnallista testikuvaa lähetettiin aina muutamia minuutteja ennen ohjelman alkua. Alueellista testikuvaa lähetettiin pitkien lähetystaukojen aikana aamuohjelmien jälkeen ennen iltaohjelmia.
Alueellinen testikuva tuli tutuksi jo Kolmoskanavalla, mutta tuolloin se oli vain sininen ruutu, jonka keskellä luki näkyvyysalueen nimi (esimerkiksi Turussa luki "TV3 TURKU"). Sinistä ruutua näkyi lisäksi aluemainosten siirtämisen aikana. Alueellisia mainoksia siirrettiin aluksi tv-lähetteen kautta paikallislähettimille, joten siirron aikana täytyi näyttää paikallista kuvaa. Aluemainokset siirrettiin asemille yleensä yöllä ja useasti myös päivälläkin, kun Kolmoskanava lähetti testikuvaa. Usein  mainosten siirto kesti useita tunteja, jonka aikana testikuvan tilalla näkyi "sinistä ruutua". Sinistä ruutua näkyi 90-luvun puoliväliin saakka vielä MTV3:llakin, kunnes aluemainoksia alettiin siirtää omilla yhteyksillä, eikä paikalliskuvaa enää tarvittu.
Kuvagalleria

Tesvision testikuva 1950-luvulta.
Yle TV1:n ja Yle TV2:n testikuva 1960-luvulta.
Yle TV1:n ja Yle TV2:n testikuva 1970- ja 1980-luvuilta.
Yle TV1:n testikuva 1980-luvulta.
Yle TV2:n testikuva 1980-luvulta.
Yle TV1:n testikuva 1985–1990.
Yle TV2:n testikuva 1985–1990.
Kolmoskanavan testikuva.
Kolmoskanavan alueellinen testikuva.
Yle TV1:n testikuva 1990–1998.
Yle TV2:n testikuva 1990 – 17. helmikuuta 2003.
MTV3:n testikuva.
MTV3:n alueellinen testikuva.
Nelosen testikuva.
YLE Extran testikuva.
Yle Areenan testikuva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Television testikuvia Ylen Elävässä arkistossa
Nostalgia-TV: Television testikuva
TV Testbild (saksaksi)
Television Test Cards, Tuning Signals, Idents and Clocks (englanniksi)
Essaouira

| Essaouira الصويرة‎ |
| --- | --- |
 Näkymä Essaouiran medinaan sataman Skala du Port -linnoituksesta.
 Essaouira
 Koordinaatit: 31°30′47″N, 9°46′11″W 
Valtio:  Marokko
Hallintoalue:  Marrakesh-Safi
Provinssi:  Essaouira
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  90 km²
Korkeus:  29 m
Väkiluku (2014)  (väestönlaskenta):  77 966
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Essaouira (arab. الصويرة‎‎, as-Ṣawīra) on kaupunki Essaouiran provinssissa Marrakesh-Safin hallintoalueella Marokossa. Kaupunki sijaitsee Atlantin rannikolla maan länsiosassa noin 350 kilometrin päässä Casablancasta etelään ja noin 175 kilometrin päässä Marrakechista länteen. Essaouirassa vallitsee semiaridi ilmasto, jolle luonteenomaisia ovat lämpimät kesät ja leudot talvet. Lähes jatkuvasti puhaltava tuuli viilentää lämpötiloja ja houkuttelee kaupungin pitkälle hiekkarannalle laine- ja purjelautailijoita. Asukkaita Essaouirassa oli vuoden 2014 väestönlaskennassa noin 78 000. Kaupungin 30 hehtaarin laajuinen medina on Unescon maailmanperintökohde.
Kaupunki on muodostunut suojaisan luonnonsataman ympärille. Foinikialaiset perustivat satamaa suojaavalle Mogadorin saarelle 700–500-luvulla eaa. kaupankäyntikeskuksen, jossa valmistettiin paikallisista kotiloista saatavaa vaatteiden värjäyksessä käytettyä purppuraa. Foinikialaisten jälkeen muun muassa roomalaiset hallitsivat aluetta ja jatkoivat purppurantuotantoa. Mogador-nimellä tunnettu kaupunki päätyi 1500-luvulla lyhyeksi aikaa Portugalin hallintaan, joka rakennutti sinne linnoituksen.
Nykyisen kaupungin historia alkoi vuonna 1765, kun sulttaani Muhammad III päätti perustaa satamakaupungin, johon hän keskitti kaiken Marokon eteläosan kaupankäynnin, mikä pakotti eurooppalaiset konsulit ja kauppiaat asettumaan Mogadoriin. Mogadorista kehittyi kukoistava kaupunki, joka toimi tärkeänä linkkinä Euroopan ja Saharan eteläpuolisen Afrikan välisessä kaupankäynnissä. Muurien ympäröimä kaupunki suorine katuineen rakennettiin arkkitehti Théodore Cornutin suunnitelman mukaisesti, mikä miellytti sulttaania, joka antoi kaupungille sen nykyisen nimen Essaouira eli ”hyvin suunniteltu”. Essaouiran kaupankäynti kuihtui 1800-luvun lopulta lähtien ja tyrehtyi 1900-luvulla lopullisesti Ranskan valtakaudella, joka kesti vuoteen 1956 saakka. Kaupungista tuli 1960-luvulla suosittu hippien keskuudessa. Samoin taiteilijat alkoivat kiinnostua Essaouirasta. Nykyisin kaupunki on suosittu matkailukohde.
Nimi

Ajanlaskun alussa elänyt kreikkalainen maantieteilijä Klaudios Ptolemaios käytti nykyisen Essaouiran alueesta nimeä Thamuziga. Foinikialaiset perustivat Essaouiran edustan Mogadorin saarelle 700–500-luvulla eaa. asutuskeskuksen, jota he kutsuivat nimellä Migdal tai Migdol, joka tarkoittaa vartiotornia tai pientä linnoitusta. Alkuperäinen foinikialaisnimi paikalle on saattanut olla Arambys, joka tulee foinikialaisesta sanonnasta ”Har Anbin” eli ”viinirypäleiden vuori”. Al-Andalusista kotoisin ollut maantieteilijä Al-Bakri kutsui kaupungin edustan Mogadorin saarta nimellä Amagdoul, joka tarkoittaa berberikieliin kuuluvalla keskiatlaksentamazightin kielellä ”hyvin vartioitua” tai ”hyvin suojeltua”. Kaupungin alueelle on haudattu keskiajalla muslimipyhimys Sidi Mogdoul, jonka nimestä on yleisen hyväksynnän mukaan muotoutunut nimi Mogador. Yhden näkemyksen mukaan Mogador-nimi on väännös tamazightinkielisestä ”turvallista ankkuripaikkaa” tarkoittavasta sanasta.
Nimi Mogador esiintyi 1300-luvun genovalaisessa ”Medicin kartastossa” sekä hieman myöhemmin julkaistussa venetsialaisten Pizziganon veljesten tekemässä atlaksessa. Espanjalaiset kutsuivat Mogadoria nimellä Mogadour ja portugalilaiset puolestaan nimellä Mogadouro. Brittiläinen 1500-luvun merenkulkija Francis Drake käytti Mogadorista nimitystä Domegador vuonna 1577. Hollantilaisen kartografin Jodocus Hondiuksen julkaisemissa 1500-luvun kartoissa kaupungista käytetäänkin nimeä Domegador.
Ranskalainen aatelinen ja amiraali Isaac de Razilly joukkoineen pommitti vuonna 1629 pohjoisempana rannikolla sijaitsevaa Salén kaupunkia ja siellä majailleita merirosvoja. Salésta de Razilly eteni merirosvojen perässä Mogadoriin saakka. De Razilly käytti Mogadorista nimeä Mongador. Samaa nimeä käytti myös Hondiuksen vuonna 1608 julkaistu atlas. Vuosina 1757–1790 Marokkoa hallinnut sulttaani Muhammad III antoi Mogadorille nimen Essaouira tai Souira, joka tarkoittaa ”hyvin suunniteltua”. Toisen tulkinnan mukaan nimi tulee arabian sanoista ”kaunis kuva” ja kolmannen tulkinnan mukaan puolestaan arabian ”vallitettua” tarkoittavasta sanasta elmoussawara. Kaupunki tunnettiin vuodet 1912–1956 jälleen nimellä Mogador, jonka jälkeen Essaouira-nimi palasi käyttöön. Paikallinen berberiväestö kutsuu kaupunkia nimellä Taṣṣurt (tifinagh: ⵎⵓⴳⴰⴹⵓⵔ).
Maantiede

Marokon keskiosassa Atlantin valtameren rannalla sijaitseva Essaouiran kunta (ransk. municipalité) kuuluu Essaouiran provinssiin ja Marrakesh-Safiin alueeseen. Kunta on provinssin hallinnollinen keskus. Pohjoisessa ja lännessä Essaouira rajoittuu Ounaghan maalaiskuntaan, lännessä Aguerdin maalaiskuntaan sekä kaakossa ja etelässä Sidi Kaoukin maalaiskuntaan. Essaouira sijaitsee noin 350 kilometriä etelään Marokon suurimmasta kaupungista Casablancasta ja noin 170 kilometriä etelään Safista sekä noin 175 kilometriä länteen Marrakech-Tensift-Al Haouzin alueen pääkaupungista Marrakechista ja noin 170 kilometriä pohjoiseen Agadirista. Pinta-alaa kunnalla on 90 neliökilometriä.
Essaouiran kaupunki on rakennettu dyynimetsän ja meren väliin kivikkoiselle niemelle noin 3–6 metrin korkeuteen merenpinnasta, minkä johdosta kaupunki saattaa voimakkaan vuorovesivuoksen aikana muuttua miltei saareksi. Kaupungin edustalla on useita pieniä kallioisia saaria, kuten Îles Purpuraires -nimellä (suom. ”purppurasaaret”) tunnettu saariryhmä, jotka suojaavat Essaouiran satamaa. Ryhmään kuuluu muun muassa Mogadorin saari, jonka vesillä eläviä purppurakotiloita on aikoinaan käytetty purppurantuotannossa. Îles Purpuraires -saaret sijaitsevat vastapäätä kaupungin pitkää etelän Ras Simin niemelle (myös Cap Sim) saakka jatkuvaa hiekkarantaa. Essaouiran rannikolla on myös kilometrien pituinen hernekasveja kasvava hiekkadyynien ketju, joiden takana on kotoperäisiä Argania spinosa -puita kasvavia dyynimetsiä. Dyynien juurella kaupungin kohdalla sijaitsee laguuni. Kaupungin eteläpuolella on Oued Ksob -joen laakso, ja joki laskee Diabatin kylän liepeillä mereen.
Maantiede > Geomorfologia

Geomorfologialtaan Essaouiran alueen maaperä muodostuu enimmäkseen kvartäärikauden eli nykyisen geologisen ajanjakson aikana tuulen vaikutuksesta kerrostuneista dyyneistä, jotka ovat tyypeiltään pitkittäisdyynejä ja barkaaneja. Essaouiran rannikkoa rajaa kvartäärikaudelle ajoitetusta kalkareniitista eli rakeisesta kalkkikivestä muodostunut alue. Kunnan alueella mereen laskeva Oued Ksob -joki on kvartäärikauden aikana kerrostanut sedimenttejä ja luonut näin alluviaalitasangon. Kunnan itäosat muodostuvat tertiäärikaudelle ajoitetusta konglomeraatista eli kivettyneestä sorasta. Essaouiran kaupunkialueen itä- ja koillispuolella sijaitsee näkyvistä peittynyt lounais-koillissuuntainen antikliini eli poimuttuneiden kivikerrostumien ylöspäin kaartuva kaari.
Maantiede > Ilmasto

Essaouirassa vallitsee semiaridi eli puolikuiva ilmasto, jolle luonteenomaisia ovat lämpimät kesät ja leudot talvet. Tyypillisiä ovat huhtikuun ja lokakuun väliselle ajanjaksolle sijoittuvat kuivuusjaksot, jotka kestävät kuudesta seitsemään kuukauteen. Keskimääräinen lämpötila vaihtelee 15–20 °C:n välissä. Suhteellinen kosteus on 81–89 prosenttia. Lähes jatkuvasti puhaltava viileä pohjoistuuli, jota paikallisella berberikielellä kutsutaan nimillä taros ja alizee, aiheuttaa kaupunkiin oman mikroilmaston, jonka ansiosta esimerkiksi kylmimmän ja kuumimman kuukauden keskimääräisten lämpötilojen ero on suhteellisen pieni. Tuuli estää suurelta osin esimerkiksi auringonoton kaupungin hiekkarannalla. Sen sijaan tuulinen Essaouira on laine- ja purjelautailijoiden suosiossa. Lajeille otollisimmat olosuhteet ovat kesällä. Tuuli puhaltaa talviaikaan voimakkaimmin ja nostattaa kovimmat aallot. Kaupunkia kutsutaan ”Afrikan tuulikaupungiksi”. Kylmä Kanarianvirta kulkee Essaouiran editse koillis–lounaissuuntaisesti aiheuttaen viileät lämpötilat.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Koska kaupunki sijaitsee rakentamiseen soveltumattomien dyynimetsien ja meren välissä, Essaouira on säilynyt useista muista kaupungeista poiketen tiiviinä eikä ole alkanut rönsyillä. Essaouiran kaupunkialue muodostuu medinasta, sen koillispuolisesta teollisuusalueesta (ransk. Quartier Industriel), medinan eteläpuolella sijaitsevasta entisestä eurooppalaisten asuinalueesta sekä kaupungin reunalla sijaitsevista 1960-luvulta lähtien rakennetuista lähiöistä (ransk. lotissement), jotka ovat pohjoisesta etelään Skala, Lagune, Borj 2, Azlef ja Borj 1. Essaouiran kuntaan kuuluvat myös kauempana kaupunkialueesta sijaitsevat Ghazouan, Laraabin ja Diabatin douarit eli kylät.
Kaupunki tunnetaan medinasta eli vanhastakaupungistaan, joka on hyvin säilynyt esimerkki 1700-luvun lopun eurooppalaisten sotilasarkkitehtuurin sääntöjen mukaan rakennetusta pohjoisafrikkalaisesta linnoitetusta kaupungista. Eurooppalaisen arkkitehtuurin inspiroima kaupunki on rakennettu yhdenmukaiseksi ranskalaisen arkkitehdin Théodore Cornutin suunnitelman mukaisesti. Muurein ympäröity kaupunki muodostui alun perin kolmesta osasta, jotka olivat medina, kasbah ja mellah. Nykyisin medinalla tarkoitetaan koko aluetta. Medinan rakennustöissä on käytetty niin marokkolaisia kuin muualtakin tulleita rakennustekniikoita, minkä ansiosta Essaouirassa on joitain arkkitehtuurisia taidonnäytteitä, kuten medinan kaakkoisosassa sijaitseva Bab Marrakech -bastioni eli ulkonema medinaa ympäröivästä muurista, lounaisnurkassa sijaitseva Skala de la Ville -linnoitus sekä sataman Skala du Port -linnoitus. Muita medinan nähtävyyksiä ovat lukuisat moskeijat, joista huomattavimmat ovat Ben Youssefin ja Kasbahin moskeijat sekä synagogat, kuten 1800-luvulla rakennettu Simon Attiasin synagoga. Medinan koillispuolella sijaitsevat lähekkäin juutalaisten hautausmaa, jossa vanhimmat haudat ovat vuodelta 1776 sekä kristittyjen hautausmaa. Muslimien hautausmaa sijaitsee kaakkoon medinasta. Kaupungissa on myös 1700-luvun lopulla valmistunut portugalilainen kirkko. Lähellä eteläistä Diabatin kylää sijaitsee Dar Sultan -nimellä tunnettu vanha kuninkaallinen palatsi. Muslimipyhimys Sidi Mogdoulin hauta sijaitsee kaupunkialueen ja Diabatin välissä.
Historia > Esihistoriasta 1700-luvulle

Marokon ensimmäisten asukkaiden berbereiden tiedetään arkeologisten todisteiden perusteella kalastaneen Essaouiran edustan Mogadorinlahdella jo 3000– ja 2000-luvuilla eaa. Foinikialaiset purjehtivat lähteestä riippuen 700–500-luvulla eaa. Afrikan länsirannikkoa pitkin kohti etelää ja löysivät nykyisen Essaouiran paikalta tuulilta suojaisan luonnonsataman. Satamaa on pidetty yhtenä Marokon parhaimmista ankkuripaikoista. Satamaa suojaavalle Mogadorin saarelle kehittyi kaupankäyntikeskus, joka sai nimen Migdal tai Migdol. Sataman edustan Îles Purpuraires -saarille, joihin Mogadorin saarikin kuuluu, perustettiin myös purppurantuotantotilat, sillä saarilla elävästä Hexaplex trunculus -kotilosta saatiin ylellisyysvaatteiden värjäyksessä käytettyä purppuraa. Tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkija foinikialaisten perustamasta Karthagosta vieraili alueella 400-luvulla eaa. ollessaan purjehtimassa Afrikan länsirannikkoa pitkin aina päiväntasaajalle saakka. Hän käynnisti noin 30 kilometrin päässä Essaouirasta koilliseen sijaitsevalla Jbel Hadid -vuorella rautamalmin kaivaukset. Mogadorin saarelta on löydetty keramiikkaa, johon on kaiverrettu karthagolaisen sotapäällikön Magon (243–203 eaa.) nimi, mikä osoittaa karthagolaisten vaikuttaneen seudulla vielä noihin aikoihinkin.
Foinikialaisten jälkeen alueella vaikuttivat kreetalaiset, kreikkalaiset ja roomalaiset. Îles Purpuraires -saarten purppuran maine oli kiirinyt Roomaan saakka ja vuosina 25 eaa.–24 jaa. hallinnut Rooman valtakuntaan kuuluneen Mauretanian kuningaskunnan kuningas Juba lähetti saarille valtuuskunnan, jonka tarkoituksena oli käynnistää purppurantuotanto uudelleen. Tämän jälkeen purppuraa alettiin viedä Roomaan.
Nykyinen Essaouira tunnettiin aikaisemmin nimellä Mogador; nimitystä käytettiin jo ainakin 1300-luvun kartoissa. Portugalin kuningas Emanuel I rakennutti vuonna 1506 Mogadoriin linnoituksen suojaamaan Portugalin valloitusretkien kannalta merkittävää välisatamaa. Linnoitus sai nimen ”Castelo Real de Mogador”, mutta se hylättiin jo vuonna 1510. Portugalilaisten lähdettyä Mogador jäi paikallisten asukkaiden hallintaan. Muun muassa Espanja, Hollanti, Britannia ja Ranska yrittivät 1500-luvun aikana valloittaa Mogadorin, mutta kaikki yritykset epäonnistuivat. Saadien hallitsijasukuun kuuluva sulttaani Ahmad al-Mansur rakennutti Ida Ou Gourdiin, 20 kilometrin päähän Mogadorista, sokeritehtaan, joka oli toiminnassa vuosina 1578–1603. Lissabonin maanjäristys ja sitä seurannut tsunami tuhosivat osia Mogadorista ja muista Marokon rannikkokaupungeista vuonna 1755.
Hallinto ja talous

Essaouiran kunnan toimeenpaneva virkamies on kunnanvaltuuston puheenjohtaja, joka toimeenpanee kunnanvaltuuston tekemät päätökset ja on kunnanvaltuuston äänestyksellä valitsema. Essaouiran kunnanvaltuusto valitaan suoralla kansanvaalilla. Vuonna 2020 kunnanvaltuuston puheenjohtaja oli Hicham Jebari. Ranskalainen La Rochellen kaupunki on ollut Essaouiran ystävyyskaupunki vuodesta 1999 lähtien. Kaupungit tekevät yhteistyötä muun muassa kalastuksen, matkailun ja paikallishallinnon aloilla.
Essaouiran satama on Marokon kolmanneksi tärkein sardiinisatama, vaikka 2000-luvulla sardiinisaaliit ovat pienentyneet. Kalastajat sadoilla pienillä 5,4-metrisillä puuveneillä lähtevät joka aamu merelle kalastamaan sardiineja. Vuoden 2020 tilastojen mukaan Essaouiran sataman kalasaalis oli kokonaisuudessaan noin 19 800 tonnia. Saalis oli Marokon satamista kahdeksanneksi suurin.
Medinasta koilliseen sijaitseva Essaouiran teollisuusalue (ransk. Quartier Industriel) oli aikoinaan kaupungin taloudellinen keskus, mutta nykyisin alue on hiljentynyt ja pääosa tehtaista on huonossa kunnossa. Alueen infrastruktuuri, kuten viemäröinti on laiminlyöty, ja köyhät perheet etsivät majapaikkaa hylätyistä tehtaista. Teollisuusalueesta on keskusteltu kunnan ja provinssin tasolla vuosikausia, mutta mitään ratkaisua ei ole saatu aikaan. Teollisuusalueella toimii enää lähinnä 2–3 paikallisten kalastajien pyytämiä sardiineja purkittavaa tehdasta. Alueella on toiminut myös parkitsimoita, joissa parkituista nahoista on valmistettu esimerkiksi laukkuja ja takkeja.
Kaupunki tunnetaan käsityöläisistään, jotka valmistavat upotuksin koristeltuja huonekaluja sekä muita puuesineitä. Materiaalina käsityöläiset käyttävät paikallisen atlassypressin runko-osaa ja juuria. Eurooppalaiset saapuivat vuoden 1920 tienoilla Essaouiraan ostamaan paikallisten valmistamia puuesineitä. Italialaiset perustivat vuonna 1922 kaupunkiin työpajan, joka valmisti puisia laivoja ja autoja. Ranskalaiset perustivat oman työpajansa paria vuotta myöhemmin. Skala de la Villen alueelle alettiin perustaa 1970-luvulta lähtien työpajoja, jotka myivät puutuotteita suoraan matkailijoille. Nykyisin työpajoja on joka puolella medinaa.
Essaouira suosittu matkailukohde, mutta kaupungin matkailu poikkeaa kuitenkin muiden Marokon kaupunkien matkailusta, koska Essaouiraan matkustavat ovat pääasiassa itsenäisiä matkailijoita, päiväretkeläisiä Agadirista tai Marrakechista sekä vesiurheiluharrastajia. Suuret matkanjärjestäjät eivät ole järjestäneet kaupunkiin pakettimatkoja, eikä kaupungissa ole matkailijoita, jotka viettäisivät koko lomansa siellä. Essaouiran matkailu on keskittynyt kulttuuriin ja urheilulajeihin esimerkiksi auringonoton ja juhlinnan sijasta. Marokon koulujen kesälomien aikaan kesäkuusta elokuuhun marokkolaisia ympäri maata ja erityisesti Marrakechistä saapuu kaupunkiin, sillä Atlantilta puhaltavat tuulet tekevät paikkakunnasta esimerkiksi sisämaan Marrakechiä viileämmän. Ensimmäiset eurooppalaiset turistit saapuivat Essaouiraan 1960-luvulla.
Liikenne

Essaouirasta johtaa vuonna 2011 valmistunut valtatie Chichaouan kautta Marrakechiin. Lisäksi kaupungista on päätiet läheisiin kaupunkeihin. Essaouiran paikallisliikenteen linja-autot liikennöivät Bab Doukkala -portin läheisyydestä läheisiin kyliin, kuten Sidi Kaoukiin ja Diabatiin. Essaouiran linja-autoasema sijaitsee noin 400 metrin päässä medinasta koilliseen. Useat eri linja-autoyhtiöt, kuten kansallinen CTM, liikennöivät asemalta eri puolille maata, kuten Casablancaan, El Jadidaan, Marrakechiin ja Safiin. Linja-autoaseman vieressä on myös reittitaksiasema. Marokon kansallisen rautatieyhtiön ONCF:n tytäryhtiö Supratours liikennöi linja-autoilla Essaouiran Bab Marrakech -portin läheisyydessä sijaitsevalta asemaltaan Marrakechin rautatieasemalle tarjoten näin jatkoyhteyden junalla Casablancaan. Noin 15 kilometrin päässä kaupungista etelään, Agadiriin johtavan tien varrella, on Essaouira-Mogadorin lentoasema. Sieltä on yhteydet Lontooseen, Pariisin, Lyoniin, Marseilleen, Brysseliin, Charleroihin ja Casablancaan.
Väestö

Vuoden 2014 väestönlaskennassa Essaouirassa oli asukasta 20 290 kotitaloudessa. Asukkaista 540 oli ulkomaalaisia. Kymmenen vuotta aiemmin Essaouirassa oli 69 493 asukasta, joista medinassa asui 16 601, mikä oli noin 24 prosenttia kunnan väkiluvusta. Essaouiran medina oli tuolloin Marokon 31 medinasta väkiluvultaan 11:nneksi suurin. Kaupungissa oli 16 129 kotitaloutta ja 276 ulkomaalaista asukasta. Vuoden 1994 väestönlaskennassa asukkaita oli 56 074 ja kotitalouksia 11 988.
Essaouira sijaitsee kahden heimon, pohjoisempana asuvan arabiaa puhuvan chiadma-heimon ja etelämpänä asuvan berberikieliä puhuvan haha-heimon, välissä. Kaupungin väestön muodostavat kaksi erillistä etnistä ryhmää. Toisen ryhmän muodostavat niin kutsutut ”arabiberberit” eli arabien ja berberien sekoitukset. Heitä pidetään Marokon alkuperäisinä asukkaina. Toinen ryhmä on gnawat, jotka ovat alueelle alun perin orjina Saharan eteläpuolisesta Länsi-Afrikasta tulleiden jälkeläisiä.
Suurin osa Essaouiran asukkaista on nykyisin muslimeita, mutta kaupungissa oli vuoden 2009 tiedon mukaan myös 4–8 juutalaista, jotka ovat 1760-luvulla sinne asettuneen juutalaisyhteisön jälkeläisiä. Kaupungin juutalaisyhteisön koko oli vuonna 1830 noin 4 000, mutta se kasvoi vuoteen 1912 mennessä 12 000:en. Vuonna 1900 Essaouiran noin 25 000 asukkaasta miltei puolet oli juutalaisia. Yhteisö kutistui noin 6 500 juutalaiseen vuoteen 1936 mennessä. Kutistuminen jatkui edelleen 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin kaupungin juutalaisia alkoi muuttaa esimerkiksi Israeliin, Eurooppaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin.
Essaouiran väkiluku vuoden 1982 väestönlaskennasta vuoden 2014 arvioon:
| Essaouiran väestönkehitys 1982–2014 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1982 | 1982 |    | 42 035 | 42 035 |
| 1994 | 1994 |    | 56 074 | 56 074 |
| 2004 | 2004 |    | 69 493 | 69 493 |
| 2014 | 2014 |    | 77 966 | 77 966 |