stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kerguelen
Kasvisto ja eläimistö

Saaret ovat kokonaan antarktista tundraa rannikkoalangoilta 50 metrin korkeuteen merenpinnasta. Korkeammalla on vain satunnaisia tuppaita sammalta ja jäkälää. Saarella on myös jäätiköitä, joten kasvilajistoon kuuluu lähinnä jäkäliä, sammalia ja nurmikkalaji Poa cookii. Merkittävänä saarten kasvilajina voidaan pitää villikaalin näihin oloihin sopeutunutta sukulaista, kergueleninkaalia. Kerguelinkaalin pahanhajuisessa öljyssä on tavallista enemmän C-vitamiinia. Saarilla käyneet valaanpyytäjät ja purjehtijat ovat syöneet tätä lajia välttääkseen keripukin.
Hylkeet ovat palanneet saarille, mutta enimmän osan eläimistöstä muodostavat linnut: liitäjät, albatrossit ja pingviinit. Saarilla pesii yhteensä 30 lintulajia. Kerguelenilla elää myös oma tiiralajinsa, kerguelenintiira, joka on lapintiiran lähisukulainen.
Vesieläimistö on runsasta. Kerguelenin lähivesillä tapahtuu kumpuamista, jossa sekoittuvat ravinneköyhät trooppiset vedet ja länsituulten virran ravinteikkaat vedet. Alueella tapahtuu myös laitonta kalastusta.
Pääsaarelle on istutettu kaniineja. Saarella elää myös laivakissoista alkunsa saanut kissapopulaatio, joka selviytyy kaniineilla ja paikallisilla linnuilla sekä niiden poikasilla, kuten laivojen mukana saarille alun perin tulleet rotat. Saarella elää myös villiintyneitä poroja ja lampaita.
Paikkoja saarella

Anse Betsy (entinen geomagneettinen asema)
Armor (Base Armor)
Baie de l’Observatoire (entinen geomagneettinen asema)
Cabane Port-Raymond (tutkimusleiri)
Cap Ratmanoff (geomagneettinen asema)
La Montjoie (tutkimusleiri)
Molloy (Pointe Molloy) (entinen amerikkalainen observatorio)
Port Bizet (seismografiasema)
Port Christmas (entinen geomagneettinen asema)
Port Couvreux (entinen valaanpyyntiasema, entinen kokeellinen lammasfarmi, geomagneettinen asema)
Port Curieuse (satama)
Port Douzième (maja, geomagneettinen asema)
Port Jeanne d’Arc (entinen valaanpyyntiasema, entinen geomagneettinen asema)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kerguelen Wikimedia Commonsissa
Official site (Arkistoitu – Internet Archive)
Official site
Desolation Island – History and Geography
Rocket launches on the Kerguelen Islands
Kerguelenin saaret satelliittikuvassa.
Kergueleninkaali
Käyminen

Käyminen eli fermentaatio on aineenvaihduntareaktio tai -reaktiosarja, joita on useita eri tyyppejä. Käymisessä eliö pilkkoo orgaanisia yhdisteitä muiksi aineiksi (aineenvaihdunta- eli käymistuotteiksi) pelkistämällä ilman happea. Käymisen avulla tuotettu energia, joka on usein ATP:n muodossa, saadaan substraattitason fosforylaatiolla. Käyminen ei siis ole osa mitään elektroninsiirtoketjua, eikä osallistu joidenkin solukalvojen välisen protonipitoisuuseron luontiin ja tämän eron avulla suoritettavaan energian tuottoon. Eliö saa käymisellä energiaa joko suoraan tai useammin epäsuoraan. Jälkimmäisessä käyminen ylläpitää muita energiaa suoraan tuottavia aineenvaihduntareittejä. Käymisessä hajoavat orgaaniset yhdisteet voivat olla peräisin mm. glukoosista.
Mikrobiologiassa käymisen määritelmä voi olla laveampi.
Käyminen voi eliöstä riippuen tapahtua hapettomissa tai hapellisissa oloissa.
Vastakohtana käymiselle ovat happea suoraan kuluttavat aineenvaihduntareaktiot ja jonkin elektroninsiirtoketjun osana olevat reaktiot. Jälkimmäiset voivat kuluttaa happea (O2) sitä pelkistäen, jolloin kyse on aerobisesta soluhengityksestä. Tätä tapahtuu mm. ihmisten mitokondrioissa. Elektroninsiirtoketjut voivat olla myös happea kuluttamattomia, jolloin kyse on anaerobisesta soluhengityksestä. Tällöin pelkistyy esimerkiksi sulfaatti-ioneita (SO42-, katso rikkibakteerit).
Käyttö

Bakteereita sekä hiiva- ja homesieniä hyödyntävää fermentointia on käytetty hyvin pitkään elintarvikkeiden valmistuksessa ja säilömisessä. Kun tuote käy käymisprosessin läpi ja happamoituu, se estää haitallisten mikrobien kasvun. Fermentaatio parantaa säilyvyyttä, ja vaikuttaa  tuotteiden makuun ja koostumukseen. Monet kokevat, että fermentoinnin jälkeen tuotteiden maku syvenee ja monipuolistuu. Fermentointi tuhoaa lisäksi oliivien myrkylliset aineet.
Hiivojen aiheuttamaa fermentaatiota hyödynnetään leipien kohottamisessa ja voimakkaan makuiset ja hajuiset juustot kypsytetään bakteereiden ja homeiden aikaansaamalla fermentaatiolla. Myös salami ja ilmakuivattu kinkku saavat makunsa fermentoinnin avulla. Menetelmää käytetään myös oliivien, hapankaalin, hapankurkun, etikan, soijakastikkeen, kaakaon ja vaniljan valmistuksessa. Myös hapatettu ruisleipä ja meetwursti valmistetaan fermentoimalla.
Mikrobeja sekä kasvi- ja eläinsoluja voidaan kasvattaa nykyisin käymisreaktioiden avulla bioreaktorissa, jolloin ne muodostavat biomassaa tai joitakin aineita.
Etanolikäyminen

Kaksivaiheisessa etanolikäymisessä pyruvaatti hajoaa eliössä ensin asetaldehydiksi ja hiilidioksidiksi. Asetaldehydi pelkistyy sitten etanoliksi eli arkikielellä alkoholiksi. Pyruvaatti saadaan usein glukoosin glykolyysistä, jonka yhteydessä muodostuu 2 ATP:tä solun energialähteeksi.
Hiivojen etanolikäymistä käytetään mm. tuottamaan etanolia alkoholijuomiin ja kohottamaan taikinoita käymisessä muodostuvan hiilidioksidin avulla.
Etikkahappokäyminen

Etikka valmistetaan käyttämällä alkoholia etikkahappoa tuottavilla bakteereilla. Lisäksi käytetään usein myös hiivoja.
Maitohappokäyminen

Maitohappokäymisessä pyruvaatti pelkistyy yksivaiheisesti laktaattidehydrogenaasi-entsyymin katalysoimana NADH:n avulla L- tai D-laktaatiksi eli maitohapon anioniksi. Pyruvaatti saadaan usein glykolyysistä. Maitohappokäymisessä ei muodostu hiilidioksidia toisin kuin kaksivaiheisessa etanolikäymisessä.
Mm. ihmisillä ja muilla nisäkkäillä lihassolut voivat tuottaa energiaa maitohappokäymisellä, elleivät ne saa verenkierrosta riittävästi happea. Laktaatti kulkeutuu lihaksista veren mukana maksaan, jossa se muuntuu takaisin pyruvaatiksi (katso Corin sykli).
Maitohappokäymistä hyödynnetään ruokien valmistuksessa, kun maitohappobakteerien avulla valmistetaan juustoa, jogurttia. Myös venäläiset suolakurkut ja hapankaali on tuotettu maitohappokäymisen avulla .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
William Shurtleff and Akiko Aoyagi: A Brief History of Fermentation, East and West (englanniksi)
Leivinhiivan etanolikäyminen tuottaa hiilidioksidikaasua, joka muodostaa taikinaan ilmakuplia aiheuttaen siten sen kohoamisen.
Mäntyharjun reitin valuma-alue

| Mäntyharjun reitin valuma-alue  (1>  jakovaihe: 14.9) |
| --- | --- |
 Topografinen kartta Kymijoen vesistöalueesta.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso, Päijät-Häme, Etelä-Savo, Keski-Suomi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
1. jakovaihe:  Mäntyharjun reitin valuma−alue (14.9)
Vesistöjako:  Vuohijärven alue (14.91), Puulaveden alue (14.92), Kyyveden alue (14.93), Karijärven valuma-alue (14.94), Kälkäjoen valuma-alue (14.95), Härkäjärven valuma-alue (14.96), Pyhäveden valuma-alue (14.97), Repoveden−Tihvetjärven va (14.98), Torasjoen valuma-alue (14.99)
Laskujoki:  Lintukymi
Laskupaikka:  Pyhäjärvi, Kouvola
Koordinaatit:  61°00′25″N, 26°34′34″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  5 833,26 km² 
Järvisyys:  20,06 % 
Alueen pituus:  160 km  
Alueen leveys:  60 km  
 fiLintukymi laskee Pyhäjärveen 
Mäntyharjun reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.9) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 833,26 neliökilometriä, mikä tekee noin 17 % koko vesistöalueesta. Alueen järvisyys on 20,06 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pyhäjärvi.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
Vuohijärven alue (14.91) → Kymijoen alue (14.1)
Puulaveden alue (14.92)
Kyyveden alue (14.93)
Härkäjärven valuma-alue (14.96)
Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
Karijärven valuma-alue (14.94)
Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Torasjoen valuma-alue (14.99)
Aiheesta muualla

http://mantyharju-vuohijarvi.fi/wp-content/uploads/1510055040-00x_Mantyharju_Vuohijarvi_vesienhoitosuunnitelma_24_5_2021.pdf
https://core.ac.uk/download/pdf/33736245.pdf
Finlands Svenska Socialdemokrater

Finlands Svenska Socialdemokrater (FSD) (suom. Suomenruotsalaiset sosialidemokraatit, ent. Finlands Svenska Arbetarförbund FSA – Suomen Ruotsalainen Työväenliitto) on SDP:n valtakunnallinen ruotsinkielinen piirijärjestö. FSD:llä on toimistot Helsingissä ja Vaasassa. Järjestö perustettiin vuonna 1899 ja se on maan vanhin poliittinen järjestö. FSD koostuu 35 puolueosastosta, joissa toimii yhteensä noin 1 200 jäsentä.
Historia

FSA:n juuret ovat porvarillisessa wrightiläisessä työväenliikkeessä. Vuonna 1883 perustetun Helsingin työväenyhdistyksen radikalisoituessa sen porvarilliset ruotsinkieliset jäsenet jättivät yhdistyksen ja perustivat 1891 Arbetets Vänner -yhdistyksen. Ruotsinkieliset työläiset puolestaan perustivat huhtikuussa 1898 Helsingfors Svenska Arbetarföreningin, jonka puuhamiehinä olivat Gustaf Wistbacka, Anders Käcklund ja Axel Weudel. Samana syksynä virisi ajatus valtakunnallisesta järjestöstä, joka toimisi Helsingin ohella myös Uudenmaan, Varsinais-Suomen ja Pohjanmaan ruotsinkielisillä seuduilla. Päätös FSA:n perustamisesta tehtiin huhtikuussa 1899, mutta perustava kokous pidettiin vasta vuoden kuluttua 22. huhtikuuta 1900, jolloin järjestön puheenjohtajaksi valittiin Axel Weudel, sihteeriksi Jean Boldt ja valistusohjaajaksi Anders Käcklund.
Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen järjestön toiminta pääsi taas käyntiin syksyllä 1919, kun se nimitti organisaattorikseen vaasalaisen A. Kunin, joka sitten alkoi matkustella Suomen ruotsinkielisillä alueilla järjestötoimintaa käynnistelemässä. Puhujien ja asiamiesten matkat tehtiin 1920-luvulla junilla, hevoskyydeillä ja polkupyörillä. Suojeluskuntien hallitsemalla maaseudulla sosiaalidemokraattien järjestötyö kohtasi paikoin vainoa muistuttavia vaikeuksia.
Ruotsinkielisten sosiaalidemokraattien järjestöllä oli oikeus nimittää jäsen puoluetoimikuntaan. Turun puoluekokouksessa vuonna 1969 puoluetoimikuntaan nimitetyksi tulivat sekä Lars Lindeman että Ulf Sundqvist. Sundqvist valiittiin vuonna 1975 SDP:n puoluesihteeriksi.
Rahoitus

FSD on vastaanottanut puoluerahoitusta säätiöiltä ja järjestöiltä. Tuen antajia ovat olleet muun muassa Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland, Svenska kulturfonden, Svenska litteratursällskapet i Finland, Teollisuusalojen ammattiliitto, Työväenlehdistön Kannatusyhdistys ry sekä Valistustyö ja vapaa kansanvalta ry.
Puheenjohtajia

Axel Weüdel
Mårten Holmberg
Albert Ingman
Ernst Nyström
Axel Åhlström
Karl-August Fagerholm
Lars Lindeman 1965–1976
Jacob Söderman 1977–1982
Kaj Bärlund 1983–1990
Ilkka-Christian Björklund 1991, 1998-1999
Lauri Metsämäki 1992-1997
Klaus Hellberg 2000–2003
Maarit Feldt-Ranta 2004–2005
Nina Wessberg 2006–2007
Steven Frostdahl 2008–2013
Maarit Feldt-Ranta 2014–2015
Viktor Kock 2016–2019
Anette Karlsson 2020–2021
Dimitri Qvintus 2022→
Aiheesta muualla

FSD:n kotisivut
| n k Työväen Sivistysliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Jäsenet:  Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT  Eläkkeensaajien Keskusliitto  Ensi- ja turvakotien liitto  Finlands Svenska Socialdemokrater  Hyvinvointilomat  Julkisten ja hyvinvointialojen liitto  Kotien Puolesta Keskusliitto  Nuorten Kotkien Keskusliitto NKK  Palvelualojen ammattiliitto Pam  Paperiliitto  Posti- ja logistiikka-alan unioni  Rautatiealan Unioni RAU  Demarinuoret  Sosialidemokraattiset Opiskelijat  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK  Suomen Merimies-Unioni  Suomen retkeilyliitto  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue  Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto  Suomen Työväen Musiikkiliitto  Suomen Työväentalojen liitto  Sähköalojen ammattiliitto  Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto  Teollisuusliitto  Työväen Akatemian Kannatus  Työväen Arkiston Säätiö  Työväen Näyttämöiden Liitto  Työväen Urheiluliitto TUL  Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto
Mika Kares
Tunnustuksia

Timo Mustakallio -laulukilpailun 2. palkinto 2004
Savonlinnan Oopperajuhlien Vuoden taiteilija 2008
Badenin valtionoopperan parhaan laulajan Der Goldene Fächer -palkinto 2009
Suomen Wagner-seuran Bayreuth-stipendi, 2010
Kotiseututyön hopeinen ansiomerkki 2011
Das Opernweltin kuukauden levy ja Diapason d`Or (Kultainen tähti) Dalandin roolista Wagnerin oopperassa Lentävä Hollantilainen 2013lähde?.
Länsi-Suomen kulttuurimitali 2013
Eurajoki Bel Canto -festivaalin taiteellinen johtaja 2014–
Gramophone-palkintoehdokkuus Wagnerin Lentävä Hollantilainen -levytyksestä 2014
Rauma Festivo -kamarimusiikkifestivaalin taiteellinen johtaja 2015–
Beniamino Gigli -palkinto 2015
Satakuntamitali 2017
BBC Music Magazine Award 2017 - Opera Cathegory.
Aiheesta muualla

Mika Kareksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mika Kares - Boris Orlob Management
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz
Lola (laulaja)

Lola (oikealta nimeltään Pirjo Väyrynen, s. 1949) on suomalainen laulaja, joka levytti 1960-luvun loppupuolella kolme singleä Columbia-levymerkille. Lolan ensimmäinen single "Elämää on hauska elää / Radanvartijan kaunis Yrjö" ei saanut juurikaan huomiota, mutta hänen rohkea esiintymisensä television Laajakulma-ohjelmassa nousi suureksi puheenaiheeksi. Ohjelmassa Lola esitti läpinäkyvässä puserossa kappaleen "Radanvartijan kaunis Yrjö". Esiintymisen myötä keikkamäärät lisääntyivät, ja Lola sai säestäjäkseen Erkki Ertaman yhtyeen. Kesällä 1968 Lola keikkaili Irwin Goodmanin Reteesti vaan -kiertueen mukana. Myöskään seuraavat singlet eivät saavuttaneet mainittavia myyntilukuja, mutta Lola esiintyi yhä runsaasti ajan viihdelehdistössä yksityiselämänsä myötä. 1960-luvun lopulla Lola olikin erityisesti Nyrkkiposti- ja Hymy-lehtien vakioaihe. Vuonna 1968 hän dubbasi Shantin äänen Viidakkokirja-elokuvaan ja oli mukana kahdella elokuvaan liittyvällä äänilevyllä.
Vuoteen 1970 mennessä Lolan suosio oli jo hiipunut. Esimerkiksi Nyrkkiposti järjesti kilpailun, jossa etsittiin "uutta Lolaa". Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi vuonna 1970 kokoelma-albumilla Tauton 1 julkaistu, Kari Kuuvan säveltältämä ja sanoittama kappale "Rakkaus ei katso aikaa".
Diskografia > Singlet

"Elämää on hauska elää / Radanvartijan kaunis Yrjö" (1968, Columbia)
"Kaunis on maailma haaveiden / Autiomaa" (1968, Columbia)
"Yhdessä kaiken teemme / Teen kaiken minkä päätän" (1969, Columbia)
Diskografia > Levytykset kokoelma-albumeilla ja Disney-levyillä

Walt Disney'n Viidakkokirja -albumi (1968, Disneyland)
"Walt Disney'n Viidakkokirja" -single yhdessä Jaana Saarisen ja Reino Bäckmanin kanssa (1969, Disneyland)
"Rakkaus ei katso aikaa" Tauoton 1 -kokoelmalla (1970, Blue Master)
Musta pörssi

Saksalaiset poliisit tutkivat mustan pörssin tuotteita vuonna 1947.
Laittomat katukauppiaat Barcelonassa vuonna 2015
Musta pörssi on luvatonta kaupankäyntiä, jota esiintyy usein erilaisten poikkeustilanteiden, kuten sodan tai laajojen lakkojen yhteydessä. Yleensä mustan pörssin kauppa käynnistyy, kun jonkin tuotteen saatavuutta säännöstellään esimerkiksi ostokorttien avulla tai siitä muuten on pulaa. Kauppatavarat ovat tyypillisesti esimerkiksi alkoholia, ylellisyystuotteita, lääkkeitä ja elintarvikkeita.
Yleensä tuotteita myydään markkinahinnalla eli sillä hinnalla, jolla kysyntä ja tarjonta ovat yhtä suuret. Jos tuotteelle määrätään tätä alempi enimmäishinta, sitä yleensä myydään salaa markkinahintaan, mutta tällöin yleensä saatavuus heikkenee ja markkinahinta nousee, koska kannustin tuottaa tuotetta on heikentynyt.
Mustan pörssin eräitä muotoja ovat ”tiskin alta myyminen” ja tietynlainen kytkykauppa. ”Tiskin alta” myytäessä kauppiaat varaavat osan tuotteistaan ainoastaan tietyille asiakkaille tai asiakasryhmille, kun taas muille kerrotaan ettei kysyttyä tavaraa ole saatavilla. ”Kytkykaupassa” puolestaan asiakkaan edellytetään ostavan varsinaisesti tarvitsemansa hyödykkeen ohella muuta tavaraa, joka ei eri syistä käy hyvin kaupaksi.
Mustan pörssin kehittymiseen vaikuttaa myös yleinen suhtautuminen siihen. Esimerkiksi Suomessa talvisodan aikana salakauppaa paheksuttiin eikä vakavaa tavarapulaa ehtinyt sodan kuluessa muodostua, joten musta pörssi ei kehittynyt. Jatkosodan aikana oli toisin: ratsiat ja rangaistukset eivät estäneet salakauppaa, koska tavarapula lisääntyi ja yleinen mielipide hyväksyi salakaupan.
Esimerkkejä

Diocletianus (Rooman keisarina 284-305 jaa.) yritti estää nopeaa hintojen nousua määräämällä yli tuhannen tuotteen enimmäishinnat kuolemantuomion uhalla. Moni tuottaja lakkasi myymästä ja kaupankäynti lähes loppui. Toiset myivät kalliimmalla salaa mustassa pörssissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Musta pörssi (Keski-Suomen museo: Sota ja pula) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sorsanputki

| Sorsanputki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Sorsanputket Sium
Laji::  latifolium
Kaksiosainen nimi
 Sium latifolium  L. 
Katso myös
   Sorsanputki Wikispeciesissä   Sorsanputki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sorsanputki eli isosorsanputki (Sium latifolium) on Euroopassa ja Siperiassa tavattava myrkyllinen sarjakukkainen kasvi. Suomessa laji on erittäin uhanalainen, erityisesti suojeltu ja koko maassa rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen sorsanputki kasvaa 100–150 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, särmikäs ja kalju. Uposlehdet ovat kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä ja hyvin kapealiuskaisia. Ilmalehdet ovat kaksi- tai kolmeparisia, lehdykät 5–10 cm soikeita tai puikeita ja sahalaitaisia. Kukinnon pää- ja pikkusarjat ovat suojuksellisia. Pääsarjan suojuksen lehdet ovat isoja ja lehtimäisiä. Kukkien teriöt ovat valkoisia. Sorsanputki kukkii heinä-elokuussa. Sorsanputki leviää sekä siemenistä että rönsyistä.
Sorsanputken varsiosa on erittäin myrkyllinen, mutta sen lehtiä on keitetty ja syöty Italiassa. Lisäksi sen kypsiä siemeniä on käytetty pula-aikana leivonnassa Suomessa ja Pohjoismaissa.
Levinneisyys

Sorsanputken levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski- ja Itä-Euroopan kautta aina Länsi-Siperiaan saakka. Etelässä sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Italiaan ja Kaukasukselle, pohjoisessa Britteinsaarille, Etelä-Ruotsiin, Etelä-Suomeen ja Venäjän Karjalaan.
Suomessa sorsanputkea on tavattu vain muutamassa paikassa etelärannikolla. Näistä vakituisia kasvupaikkoja on ollut ilmeisesti vain kaksi: Uudenkaupungin Sirppujoen alajuoksulla sekä Haminan Vehkalahden Summanjoen suulla ja läheisissä merenlahdissa. Lajia tavataan enää vain Haminan kasvupaikalla, ja siksi se on Suomessa erityisesti suojeltava laji. Vuosien 2000 ja 2010 uhanalaisuusarvioinneissa sorsanputki luokiteltiin äärimmäisen uhanalaiseksi. Vuonna 2019 se luokiteltiin enää erittäin uhanalaiseksi.
Elinympäristö

Sorsanputki kasvaa matalassa vedessä, mieluiten hitaasti virtaavien jokien suojaisissa, savipohjaisissa lahdekkeissa sekä jokisuilla suojaisilla paikoilla murtovedessä. Se viihtyy myös runsasravinteisissa järvissä ja pienvesissä. Kasvupaikoiltaan sorsanputki on ravinteisuuden osalta varsin vaatelias. Suomessa lajia uhkaa lähinnä laiton kerääminen. Kasvupaikkoja on tuhoutunut myös vesistöjen ruoppaamisen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Sorsanputken levinneisyys Suomessa
Kasviatlas 2018: Sorsanputken levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Sorsanputki (Sium latifolium)
ITIS: Sium latifolium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Sium latifolium (englanniksi)
Flora of China: Sium latifolium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q905931  Wikispecies: Sium latifolium  APNI: 78811  ARKive: sium-latifolium  BioLib: 40276  CoL: 4XTXJ  EoL: 596815  EPPO: SIULA  EUNIS: 151536  FNA: 200015943  FoC: 200015943  GBIF: 3034530  GRIN: 400332  iNaturalist: 359459  IPNI: 849010-1  IRMNG: 10764727  ITIS: 182180  NBN: NBNSYS0000003685  NCBI: 52573  Open Tree of Life: 671426  PFI: 3486  Plant List: kew-2473946  PLANTS: SILA22  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:849010-1  Tropicos: 1703252  VicFlora: 954841c3-5b84-42b2-a10f-79cccfc02cc2  WFO: wfo-0000431539  Laji.fi: MX.39203
Yhteislaulu

Yhteislaulu on ryhmässä laulamista huvin vuoksi, ilman suuria esityksellisiä tavoitteita. Yhteislaulu voi olla säestyksetöntä tai sitä voi säestää piano, kitara, harmonikka tai isompi yhtye. Yhteislaulua johtaa yleensä esilaulaja, joka kuuluttaa kappaleet ja aloittaa ne oikeasta sävellajista ja oikeassa tempossa.
Yhteislauluun sopivat parhaiten kaikkien tuntemat melodiat, jotka pyritään laulamaan niin miesten, naisten kuin lastenkin äänille sopivasta sävellajista, yleensä yksiäänisesti. Sanojen muistamisen avuksi laulajille jaetaan usein monistettuja vihkoja tai laulukirjoja, joista laulun sanoja voi seurata. Itse laadituissa yhteislauluvihoissa rikotaan Suomessa usein tekijänoikeussäädöksiä:lähde? laulujen nuottien ja sanoitusten julkaisuun tarvittaisiin oikeudenhaltijoiden lupa, ellei tekijöiden kuolemasta ole kulunut 70 vuotta.
Myös virsien laulu uskonnollisissa tilaisuuksissa on luonteeltaan yhteislaulua. Lapset saavat ensikokemuksensa yhteislaulusta päiväkotien ja koulun alaluokkien laulutunneilla.
Sanalla yhteislaulu voidaan tarkoittaa myös varta vasten amatöörien yksiääniseksi yhteislauluksi kirjoitettua kappaletta. Nuorten hengellisiä gospel-lauluja paljon säveltäneen Pekka Simojoen mukaan hyvään yhteislauluun tarvitaan tarttuva melodia ja elämänmakuinen teksti: ”Yhteislaulut ovat kokonaan oma taiteenalansa. Vaikeus on siinä, kun haluaa luoda jotain uutta, mutta kappale ei saa olla liian vaikea.”
Yhteishengen luoja, aatteen välittäjä

Yhteislaululla on suuri merkitys kristinuskon ja eräiden muiden uskontojen lisäksi myös yhteiskunnallisten aatteiden levittämisessä ja vahvistamisessa eri puolilla maailmaa, esimerkkinä isänmaalliset kansallislaulut. Suomen vuonna 1571 annetun koulujärjestyksen mukaan koulujen ainoat pakolliset oppiaineet olivat latina, uskonto ja laulu, mikä tarkoitti etenkin hengellistä musiikkia. Kansakoulunopettajia kouluttaneissa seminaareissa 1800- ja 1900-luvuilla laulu- ja soittotaidon kehittämisellä oli merkittävä osa, ja kristinuskon arvojen rinnalle koulun yhteislaulun tehtäväksi tuli vahvistaa isänmaallisuutta ja kotiseuturakkautta muun muassa maakuntalauluin. Poliittisessa laululiikkeessä yhteislaulu oli suosittua esiintyjäryhmien esitysten seuraamisen ohella. Suomessa yksi suosikkikappaleista oli Kaj Chydeniuksen uudelleen säveltämä kansanlaulu ”Kalliolle kukkulalle”. Kiinan kulttuurivallankumouksessa yhteislaulu otettiin työkaluksi kommunismin levittämiseksi, ja länsimaissa työväenliikkeen tunnuslaulu on ”Kansainvälinen”.
Populaarimusiikin artisteilla on tapana ottaa kontaktia konserttiyleisöönsä panemalla se laulamaan yhdessä tuttujen hittikappaleidensa osia, yleensä niin, että laulusolisti itse lakkaa hetkeksi laulamasta ja viittoo yleisölle kuoronjohtajan tavoin tahtia.