stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Aroluoma

Kimmo Aroluoma (s. 26. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen sähkökitaralaitteisiin ja bändien keikkailuun erikoistunut bloggaaja ja tietokirjailija.
Kimmo Aroluoma vuonna 2022.
Aroluoma aloitti musiikkiuransa soittamalla klassista kitaraa. Myöhemmin hän soitti sähköbassoa bändeissä kuten Kyyria, Intomato, Bury My Deep, Lullacry, Jimsonweed, Gandalf ja Blake.
Vuodesta 2005 lähtien Aroluoma on työskennellyt päätoimisesti eri bändien kiertueteknikkona työnantajiaan muun muassa The Rasmus, Amorphis, Von Hertzen Brothers, Hanoi Rocks, Michael Monroe, Sielun Veljet, Ismo Alanko ja HIM  . Kiertuetöiden ohessa hän on konsultoinut ja rakentanut muusikoille laitekokonaisuuksia keikka- ja studiotöitä varten  .
Aroluoma kirjoitti vuosina 2013–2017 Backstage – tarinoita lavan takaa -blogia, jonka kautta hän julkaisi satoja erityisesti kitaralaitteisiin liittyviä artikkeleita ja videoita . Blogi ei ole enää aktiivinen, mutta suurin osa artikkeleista löytyy nykyään Custom Boardsin verkkosivuilta. Aroluoma on myös luennoinut keikkailusta, sisältömarkkinoinnista ja kirjoittanut kolumneja ja vieraskirjoituksia eri verkkosivuille.
Kimmo Aroluoma on julkaissut kolme tietokirjaa. Ensimmäinen kirja Keikkapäivä – 24 h kiertue-elämää  julkaistiin lokakuussa 2014 ja se voitti vuonna 2015 BoD:n ja Image-lehden järjestämässä Indie Book Awardseissa kunniamaininnan . Toinen kirja Jenkkirundi – Seitsemän viikkoa kiertue-elämää  julkaistiin syyskuussa 2016 ja se noteerattiin laajasti muun muassa Helsingin Sanomissa , Soundi-lehdessä  ja Keskisuomalaisessa . Aroluoman kolmas musiikkiaiheinen kirja Kingston Wallin perintö ilmestyi tammikuussa 2023 .
Levytykset

Kyyria - Kyyria EP (omakustanne 1993)
Jimsonweed - Hippies From Hell (EP, Heart, Trust & Respect 1999)
Gandalf - Rock Hell (Earache, 2001)
Blake - Starbringer (Ranch Records, 2004)
Blake - Planetizer (Major Leidén Productions, 2005)
Kirjat

Keikkapäivä – 24 h kiertue-elämää, omakustanne, lokakuu 2014. ISBN 9789529345342
Jenkkirundi – Seitsemän viikkoa kiertue-elämää, omakustanne, syyskuu 2016. ISBN 9789529376056
Kingston Wallin perintö, Like Kustannus/Otava, tammikuu 2023 ISBN 9789511443643
Aiheesta muualla

Custom Boardsin blogi
Flinkkilä, Janne: Suoria sanoja kiertue-elämästä: Kimmo Aroluoma Rytmimanuaali. 12.12.2014.
Laakso, Markus: Intohimo, työmania ja jaksaminen: Haastattelussa Kimmo Aroluoma Rytmimanuaali. 31.8.2016.
Teemu Aromaa

| Teemu Aromaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. syyskuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Teemu Tapio Salvador Aromaa (s. 13. syyskuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi teatterikorkeakoulusta vuonna 2000. Aromaa on esiintynyt elokuvissa, televisiosarjoissa ja näyttämöllä muun muassa Turun Linnateatterissa, Espoon Kaupunginteatterissa ja Komediateatteri Arenassa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Televisioelokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Ukkovarvas | lapsi |
| 1978 | Korvat | Teemu |
| 1980 | Martinin rikos | Einar |
| 1982 | Kahdeksan peiliä | Heikki |
| 1982 | Salameno |  |
| 1987 | Maailman pisin mies |  |
| 1993 | Virtaset ja Kekkonen | Paavo nuorukaisena |
| 1999 | Lapinpoika | Ripe |
| 1999 | Downhill City | Artsi Sompanen |
| 2002 | Kunniavelka | Ambulanssikuski |
| 2003 | Pahat pojat | postimies |
| 2005 | Onnen varjot | Jarkon asiakas, mies 2 |
| 2005 | Isä, äiti, lumi |  |
| 2006 | Matti | Kojonkoski |
| 2008 | Risto Räppääjä | Pontus Perhonen |
| 2011 | Tunarit |  |
| 2013 | Ainoat oikeat | pukumies |
| 2016 | Love Records – Anna mulle Lovee | Jukka Tolonen |
| 2019 | Fingerpori | Adolf Hitler |
| 2023 | Skimbagirls | Late |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Kotikatu | pullakuski |
| 1999–2001 | Muodollisesti pätevä | studio-ohjaaja |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun | Stårk |
| 2000–2001 | Kotikatu | Heka |
| 2006 | Uudisraivaaja | Jussi |
| 2006 | Mogadishu Avenue | konstaapeli |
| 2010 | Helppo elämä | Ilkka Vähämaa |
| 2012 | Helsingin herra | Lasse |
| 2012 | Kimmo | Harri |
| 2012 | Roba | narkkari |
| 2015 | Big Bang! | useita rooleja |
| 2017 | Syke | Juuso |
| 2017 | Aallonmurtaja | Salo |
| 2018 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas | Jouni Joronen |
| 2018 | Härölä | useita rooleja |
| 2019 | Jarin ja Karin kesäloma | Kottarainen |
| 2019 | Rehtori | IT-Lorenz |
| 2020 | Sunnuntailounas | komisario Hurskainen |
| 2021 | Modernit miehet | Kaitzu |
| 2022 | Jukka Lindströmin Sivuhistoria | Samu Schildt |
| 2022 | Rakkaat lapset | Tuure |
| 2023 | Jarkko Tammisen maailma |  |
| 2024 | Karkurit | intendentti |
Aiheesta muualla

Teemu Aromaa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Teemu Aromaa Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet
Arolukit

| Arolukit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Dromopoda
Lahko::  Arolukit Solifugae  Sundevall, 1833
Katso myös
   Arolukit Wikispeciesissä   Arolukit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arolukit (Solifugae) on hämähäkkieläimiin kuuluva lahko, jonka lajeja tavataan Australiaa lukuun ottamatta kaikilla maapallon kuumilla ja kuivilla alueilla. Lahkon 12 heimon noin 140 sukuun kuuluu hieman yli tuhat eri lajia.
Lahkon toistaiseksi varhaisin tunnettu fossiili on pohjoisamerikkalainen Protosolpuga carbonaria kivihiilikaudelta, mutta yleisesti fossiiliaineisto on varsin vähäistä.
Piirteitä

Arolukkien ruumiin pituus vaihtelee lajista riippuen alle senttimetristä yli kymmeneen senttimetriin. Ruumis on tukeva, ohuiden karvojen peittämä ja kaksiosainen. Eturuumiin eli prosoman sivuilla on neljä paria pitkiä raajoja sekä pedipalpit. Lisäksi etuosassa ovat erittäin voimakkaat leuat eli kelikerit, jotka ovat monilla lajeilla pitemmät kuin itse eturuumis. Takaruumiis eli ophistosoma muodostuu kymmenestä jaokkeesta. Arolukkien etu- ja takaruumis eivät erotu toisistaan yhtä selvästi kuin hämähäkeillä. Useista ryhmää yhdistävistä anatomisista piirteistä selkeimpiä ovat kelikerien rakenne sekä neljännen raajaparin lonkissa ja reisissä olevat tappimaiset aistinelimet, jollaisia ei tunneta muista eläinryhmistä.
Arolukit sietävät poikkeuksellisen hyvin korkeaa lämpötilaa ja hyvin alhaista ilmankosteutta. Esimerkiksi Galeodes granti -lajin on todettu selviytyneen vuorokauden 49 °C:n lämpötilassa ja alle 10 % ilmankosteudessa. Hengitys tapahtuu monimutkaisella ilmaputkistolla, joiden suuaukot aukeavat takaruumiin alapinnalle, mutta muuten eläinten fysiologiaa tunnetaan huonosti.
Kelikerit ovat ruumiin kokoon nähden suhteettoman suuret. Ne rakentuvat kahdesta osasta, jotka muodostavat kummankin kelikerin kärkeen vahvan, pihtimäisesti toimivan ulokkeen. Monien lajien koirailla kelikerin yläpinnalla on lisäksi siimamainen uloke, jonka tarkkaa merkitystä ei tunneta ja jonka muoto vaihtelee lajeittain. Pari verraten kookkaita pistesilmiä sijaitsee pienellä kumpareella päälaella, aivan kelikerien tyvellä.
Raajat muodostuvat seitsemästä jaokkeesta ja ensimmäisen raajaparin raajat ovat lyhyemmät ja ohuemmat kuin kolmen taaemman parin raajat. Pitkien raajojen ja nopean aineenvaihdunnan ansiosta arolukit voivat saavuttaa huomattavan suuria nopeuksia, lyhytaikaisesti jopa 53 cm/s.
Pään etuosassa on pari pedipalppeja. Ne muistuttavat suuresti raajoja ja ovat usein oikeita raajoja pitemmät, mutta muodostuvat vain viidestä jaokkeesta. Pedipalpit toimivat ensisijaisesti tuntoeliminä, joilla eläin havainnoi ympäristöään, mutta tarvittaessa ne toimivat myös ylimääräisinä raajoina, apuna ruokailussa sekä eläinten keskinäisissä yhteenotoissa. Palpin kärjessä on erityinen imukuppimainen elin, jota eläin käyttää monissa eri toiminnoissa ravinnon käsittelystä kaivamiseen. Imukuppi kykenee tarvittaessa kannattelemaan eläimen koko painon.
Elinympäristö ja elintavat

Arolukkeja tavataan pääasiassa kuivilla tai erittäin kuivilla avoimilla ja pensaikkoisilla alueilla, mutta eräät lajit viihtyvät jopa autiomaissa. Lajien elintapoja tunnetaan pääasiassa pohjoisamerikkalaisten ja afrikkalaisten lajien osalta. Ne ovat pääasiassa yöaktiivisia petoja, jotka saalistavat pääasiassa maanpinnalla liikkuvia selkärangattomia mutta myös pieniä selkärankaisia, kuten liskoja, käärmeitä ja jopa pieniä nisäkkäitä. Myös joitakin päiväaktiivisia lajeja tunnetaan ja öisin liikkuvat lajit hakeutuvat usein valojen luokse. Arolukit liikkuvat maanpinnalla, mutta kykenevät myös kiipeämään kasvillisuuteen tai kaivautumaan maahan. Saalistaminen tapahtuu ilmeisesti tavallisimmin aktiivisesti saaliseläimiä etsien, joillakin lajeilla osittain tai suurimmaksi osaksi väijyen. Eräät lajit ovat täysin erikoistuneet saalistamaan termiittejä termiittipesissä.
Arolukkien jykevissä leuoissa ei ole myrkkyä, mutta ne purevat puolustautuakseen kivuliaasti ja suuremmilla lajeilla purema voi aiheuttaa jopa verenvuotoa. Elävät saaliinsa arolukit tappavat murskaamalla sen kelikerien kärjessä olevilla pihdeillä ja jauhavat saaliin sitten syömäkelpoiseksi massaksi. Ne myös aterioivat löytämillään raadoilla.
Lisääntymisrituaalit tunnetaan vain muutamalta lajilta. Niillä parittelussa koiras laskee maahan spermapaketin, jonka se asettaa selälleen kääntämänsä naaraan sukuaukkoon. Koiras voi paritella useita kertoja, mutta kuolee kuitenkin pian parittelun jälkeen. Naaras munii muutamasta kymmenestä yli sataan munaa maahan kaivamaansa käytävään ja poikasten kuoriutumiseen kuluva aika vaihtelee muutamasta päivästä, pariin kuukauteen ja ympäristöoloilla näyttää olevan vaikutusta kuoriutumisaikaan. Ainakin joillakin lajeilla naaras jää pesäkäytävään vahtimaan munia, mutta myöskään naaras ei elä kovin pitkään munimisen jälkeen. Munasta kuoriutuva toukkavaihe on lyhytraajainen, liikuntakyvytön ja vaihe kestää muutaman päivän. Ensimmäisen nahanluonnin jälkeen poikaset alkavat muistuttaa aikuisia ja kykenevät liikkumaan.
Arolukkien kokonaiselinaika tunnetaan huonosti, mutta useimmilla lajeilla se vaikuttaa olevan noin vuoden mittainen. Aikuistumista edeltäviä nahanluonteja on yhdeksän.
Eräs namibialainen arolukki muistuttaa jyrkän mustavalkoisella värityksellään pimikkökuoriaisia. Lisäksi Iranissa elävän Pseudocerastes urarachnoides -käärmelajin häntä harottavine suomuineen muistuttaa arolukkia.
Aiheesta muualla

Fred Punzo: The Biology of Camel-Spiders (Arachnida, Solifugae). Springer 1998. ISBN 978-0792381556
Tree of Life Web Project (englanniksi)
A.S. Dippenaar-Schoeman, et al. (2006) "A checklist the Solifugae (sun-spiders) of South Africa (Arachnida, Solifugae)". African Plant Protection 12, 70[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Dippenaar-Schoeman & González Reyes (2006) "South African National Survey (SANSA): Solifugae (sun-spiders) of the national parks and reserves of South Africa (Arachnida, Solifugae)". Koedoe 49, 29[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q19126  Wikispecies: Solifugae  BOLD: 151805  BugGuide: 7570  CoL: 43Y  EoL: 8547  Fauna Europaea: 15450  Fauna Europaea (new): 1308dff2-c3f5-47fa-a0de-c0a40bb41d16  GBIF: 756  iNaturalist: 47824  IRMNG: 10579  ITIS: 690742  NCBI: 41356  Open Tree of Life: 634709  Paleobiology Database: 57516  WAC: urn:lsid:wac.nmbe.ch:name:8ebd0ed5-faab-4723-b248-38928e4a1b6b
Yrjö Kallinen

| Yrjö Kallinen |
| --- | --- |

Suomen puolustusministeri
 Pekkalan hallitus 27.3.1946 – 29.7.1948  
Edeltäjä:  Mauno Pekkala
Seuraaja:  Emil Skog
Ministeri valtioneuvoston kansliassa
 Pekkalan hallitus 26.3.1946 – 4.6.1948  
Edeltäjä:  Mauno Pekkala ja Eino Kilpi
Seuraaja:  Hertta Kuusinen
Kansanedustaja
 6.4.1945–21.7.1948  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1886 Oulujoki
Kuollut: 1. tammikuuta 1976 (89 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Aune Ester Niemelä (1945→)
Tiedot
Puolue:  SDP
Yrjö Henrik Kallinen (15. kesäkuuta 1886 Oulujoki – 1. tammikuuta 1976 Helsinki) oli osuustoimintaliikkeessä ja kansanvalistustyössä uransa luonut suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän tuli tunnetuksi ennen kaikkea rauhanaatteen puolestapuhujana Suomessa, mutta toimi myös Suomen puolustusministerinä vuosina 1946–1948. Kallinen toimi vuosikymmenien ajan osuuskauppaliikkeen valistustyöntekijänä ja hänet muistetaan sytyttävänä puhujana. Hän oli kiinnostunut itämaisesta filosofiasta ja teosofiasta. Itseoppinut Kallinen sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1957.
Ura > Nuoruus

Yrjö Kallisen vanhemmat olivat Henrik Kallinen ja Johanna Elisa Savilaakso. Hän syntyi Puralan tilalla silloisen Oulujoen kunnan alueella. Isä oli aluksi maanviljelijä, mutta menetti pian tilansa konkurssissa ja siirtyi Ouluun nahkuriksi Åströmin tehtaalle. Perheessä kannatettiin sosialismia. Kallisen opinnot rajoittuivat kansakouluun, jonka hän suoritti loppuun vuonna 1898. Hän kuitenkin perehtyi jo nuorena itseopiskelun kautta monenlaisiin tieteenaloihin, kuten psykologiaan ja uskontotieteeseen. Lisäksi hän hakeutui myöhemmin työväenliikkeen opintopiireihin ja työväenopistoon. Kouluvuosien jälkeen Kallinen toimi eri ammateissa, muun muassa kirjapainotyöntekijänä ja hinaajan lämmittäjänä, kunnes siirtyi vuonna 1905 Valtionrautateiden palvelukseen. Sen jälkeen hän työskenteli vaihdemiehenä ja jarrumiehenä Oulussa vuoteen 1918 asti. Kallinen innostui pian ammattiyhdistystoiminnasta: hän oli perustamassa Rautatieläisten liiton Oulun osastoa vuonna 1906 ja toimi myöhemmin liiton Oulun piirin puheenjohtajana. Vuonna 1917 hänestä tuli Ouluun perustetun Työväen neuvoston sihteeri. Neuvosto nimitti hänet myös edustajakseen kaupungin poliisilaitokselle.
Ura > Sisällissota

Kallinen oli jo nuorena omaksunut pasifismin aatteen. Hän vastusti työväenkaartin aseistamista ja väkivaltaisen vallankumouksen aloittamista, mutta joutui työväenliikkeen luottamustoimiensa vuoksi silti mukaan Suomen sisällissodan tapahtumiin. Valkoisten joukkojen lähestyessä tammi-helmikuun vaihteessa punaisten hallitsemaa Oulua Kallinen lähetettiin heitä vastaan toimimaan neuvottelijana punaisten ja valkoisten välillä. Hän pyrki rauhanomaiseen ratkaisuun, ja lupasi valkoisille jopa omalla hengellään vastata siitä, että punaisten aseet luovutettaisiin maan lailliselle hallitukselle. Neuvottelut jäivät kuitenkin tuloksettomiksi. Kun valkoiset muutamaa päivää myöhemmin valtasivat Oulun, aseettomana ketjun eteen marssinut Kallinen pidätettiin. Johtavan asemansa vuoksi hänet tuomittiin kuolemaan aluksi kenttätuomioistuimessa, mutta valkoisten komendantti jätti tuomion allekirjoittamatta. Kallinen muisteli haastattelussaan:
»Se oli silloin -18, kun tovereineni seisoin haudan reunalla. Olimme itse kaivaneet sen haudan. Teloitusryhmä oli aseineen valmiina ampumaan meidät. Silloin kysyin komentavalta upseerilta, että saisinko sanoa tovereilleni pari sanaa ennen teloitusta. Sain luvan ja rupesin puhumaan. Kun olin lopettanut, toverini itkivät, ja se teloitusryhmä itki. Ja se upseeri sanoi, että Kallinen astuu ulos rivistä.»
Valtiorikosoikeus antoi hänelle heinäkuussa 1918 uuden kuolemantuomion, vaikka useat valkoisten tukijatkin vetosivat hänen puolestaan. Ainoana kuolemaantuomituista Oulun punaisten johtajista Kallinen kieltäytyi anomasta armoa valtiorikosylioikeudelta, mutta hänen tapauksensa lähetettiin silti sen käsiteltäväksi. Kallinen sai kuolemantuomion yhteensä neljä kertaa, mutta sitä ei koskaan pantu täytäntöön. Tuomio lievennettiin syksyllä elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi, jota hän kärsi eri vankiloissa. Kallinen kieltäytyi tekemästä armonanomusta tasavallan presidentille, mutta hän vapautui yleisellä armahduksella joulukuussa 1921.
Vankila-aikoinaan Kallinen vannoi itselleen valan, jota hän kertoi noudattaneensa koko elämänsä ajan:
»...en enää ikinä tässä tai tulevissa maailmoissa tottele ketään enkä mitään arvovaltaa, käskijää, hallitusta, jumalia tai enkeleitä, missään muussa kuin siinä, minkä myönnän oikeaksi tai parhaaksi mahdolliseksi."»
Ura > Osuuskauppaliikkeen puhemies

Kallinen aloitti vuonna 1924 uuden uran edistysmieliseen osuuskauppaliikkeeseen kuuluneen Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) palveluksessa. Ensimmäiset kolme vuotta hän toimi kiertävänä valistuspuhujana levittämässä tietoutta osuuskauppatoiminnasta. Vuonna 1927 hänet nimitettiin KK:n valistusosaston hoitajaksi ja päälliköksi, ja hän hoiti tätä tehtävää aina vuoteen 1955 asti. Hän tuli tunnetuksi mestarillisena puhujana, jonka puheissa runsas tiedollinen sisältö yhdistyi elävään puhujantaitoon. Hänen paatokselliset puheensa saattoivat käsitellä laveita ihmiselämään liittyviä aiheita ja niissä korostui hänen humanistinen sanomansa. Kallinen ryhtyi myöhemmin hyödyntämään valistustyössä myös modernia tekniikkaa, kuten radiota ja elokuvaa. Painettua sanaa hänen tuotannossaan edustavat neljä osuustoiminnallista ja neljä elämänfilosofista teosta. Hän kirjoitti satamäärin artikkeleita eri alojen lehtiin. Puheita hän ehti pitkän elämänsä aikana pitää tuhansittain.
Ura > Poliitikko

Jatkosodan aikana Kallinen kuului rauhanopposition kannattajiin ja oli yksi niin sanotun kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista. Hän toimi myös juutalaispakolaisten asioita hoitaneen komitean puheenjohtajana. Sodan jälkeen hän oli mukana Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) perustamisessa, mutta jäi kuitenkin lopulta itse sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SDP). Kallinen asetettiin häneltä itseltään lupaa kysymättä SDP:n ehdokkaaksi vuoden 1945 eduskuntavaaleissa ja hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Pekkalan hallituksen puolustusministeriksi. Tunnetun sodanvastustajan nimittämisellä puolustusministeriksi pyrittiin vakuuttamaan Neuvostoliitto Suomen rauhantahtoisuudesta. Kallinen oli suostunut tehtävään sillä ehdolla, että puolustusvoimien sotilaalliset tehtävät, kuten koulutus, kokoonpano ja täydennykset, siirrettiin pääministeri Mauno Pekkalan alaisiksi. Kallinen oli 1946–1948 puolustusministeriyden ohella myös ministeri valtioneuvoston kansliassa. Lisäksi hän toimi SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Hän ei tosin viihtynyt puoluepolitiikassa. Kallinen tuli sotien jälkeen huonosti toimeen SDP:n oikeistosiiven nuorien johtajien kanssa. Kun hänet puolueen hajaannuksen aikana otettiin täyte-ehdokkaaksi vuoden 1958 eduskuntavaaleihin, puoluejohto ei päästänyt häntä puhumaan näkyviin tilaisuuksiin. Kallisen poliittista aatetta hänen vanhoilla päivillään on luonnehdittu bernsteinilaiseksi sosialismiksi.
Ura > Myöhemmät vuodet

Kallinen toimi Työväen Sivistysliiton varapuheenjohtajana 1940–1947 ja puheenjohtajana 1947–1965. Hänellä oli paljon muitakin luottamustoimia. Hän kuului muun muassa Suomen YK-liiton hallitukseen, valtion elokuvalautakuntaan ja kansansivistyslautakuntaan, Osuusliike Elannon edustajistoon ja kustannusyhtiö Tammen johtokuntaan. Lisäksi hän oli Suomalaiset Intian ystävät ry:n puheenjohtaja, Suomalais-amerikkalaisen yhdistyksen keskushallituksen varapuheenjohtaja ja kuului Helsingin vapaa-ajattelijat ry:n johtokuntaan. Kallinen palkittiin opetusneuvoksen arvonimellä vuonna 1957.
Sotien jälkeisinä vuosikymmeninä Kallisen sodanvastaisella ja ihmisyyden sanomaa korostaneella ajattelulla on sanottu olleen laajempaakin vaikutusta Suomessa, esimerkiksi 1960-luvulla levinneeseen aseidenriisunta-ajatteluun. Häntä sanottiin myös Suomen työväenliikkeen omaksitunnoksi. Hän esiintyi vielä vanhoilla päivillään vireänä. Monet muistavat pitkänäperjantaina 1971 televisiossa lähetetyn Hilkka Pietilän toteuttaman Kallisen haastattelun Elämmekö unessa merkittävänä kokemuksena.
Ajattelu > Filosofia ja uskonto

Kallinen kiinnostui jo nuorena uskonnonfilosofisista kysymyksistä ja varsinkin itämaisista uskonnoista ja filosofiasta. Hänestä tuli idän uskontojen ja ajattelutapojen syvällinen ymmärtäjä ja tulkki. Hän muun muassa kokosi ensimmäisen suomenkielisen esityksen zen-buddhalaisuudesta. Se ilmestyi vuonna 1944 nimellä Zen, idän sanoma valaistuksesta. Suuresti ihailemassaan Intiassa Kallinen kävi kerran, osallistuessaan vuonna 1949 kveekarien kutsumana kansainväliseen rauhankongressiin.
Kallinen kiinnostui varhain myös teosofiasta. Ollessaan alle kahdenkymmenen Kallinen oman kertomansa mukaan koki mystisen "valaistuksen" ollessaan kävelemässä Oulun Kangaspolulla ja katsoessaan erästä vastaantulijaa silmiin. Vuonna 1969 hän muisteli tapausta näin: ”...ja yhtäkkiä salamana näin edessäni mysteerin, sanomattoman pohjattoman ihmeen”. Kallinen liittyi vuonna 1909 pari vuotta aiemmin perustettuun Suomen Teosofiseen Seuraan, kiersi sen luennoitsijana sekä lähettinä ja perusti jo nuorena Ouluun teosofisen Aatto-loošin. Hän osallistui Helsingissä 1933 Uranus- ja 1941 Septima-loošin perustamiseen ja toimi jälkimmäisen puheenjohtajana vuoteen 1953. Hän toimi lisäksi vuodesta 1922 alkaen vuosikymmenten ajan Suomen Teosofisen Seuran varapuheenjohtajana ja myöhemmin hänet kutsuttiin sen kunniajäseneksi. Kallinen erosi kirkosta ja liittyi takaisin siihen kahdesti.
Kallinen ei kuitenkaan sitoutunut mihinkään oppiin tai uskontokuntaan, vaan paremminkin etsi niitä yhdistäviä piirteitä. Uskontojen oppeja tärkeämpää hänelle oli se, mitä ne saavat maailmassa aikaan. Tämän on arvioitu olleen myös eräs leimallinen piirre Kallisen poliittiselle toiminnalle: yhteiskunnallisissa kysymyksissä hän pyrki löytämään yhteisiä nimittäjiä eri poliittisten ryhmittymien välille.
Ajattelu > Keskeisiä ajatuksia

Kallinen käsitteli puheissaan usein ihmisenä olemisen peruskysymyksiä kuten onnellisuutta ja henkistä kasvua. Yksi Kallisen ydinajatuksista on yksilöstä lähtevän muutoksen mahdollisuus, joka mahdollistaisi myös yhteiskunnan parantamisen.
Puheissaan Kallinen hahmottelee kuulijalle kuvan ihmisestä, joka kulkee arkipäivänsä läpi unenomaisessa tilassa; toistelee oppimiaan valmiita lauseita, on kiinnostunut vain omasta menestyksestään, kokoaa omaisuutta, kilpailee ja samalla ohittaa muut ihmiset. Kallisen kuvaus ei kuitenkaan ole täysin lohduton: Vastapainoksi hän piirtää kuvan todelliseen olemukseensa heränneestä ihmisestä, joka tarkastelee elämää ja itseään totuudellisesti, jolla on kyky myötäelää kanssaihmisensä, pyrkiä tekemään hyvää ja välttämään pahaa.
Parhaimmillaan ihmiselämä voi Kallisen mukaan olla alituista nykyhetkessä elämistä, ykseydentunnon toteuttamista – ykseyden, joka purkaa kaikki ihmisen rakentamat keinotekoiset rajat. Ihminen voi elää täydellisyyselämää jo tässä elämässä.
Kallinen itse luonnehti puhuttua sanaa lyhytkestoiseksi ja pysymättömäksi: "Verrattuna painomusteeseen puhujan sanat ovat todellakin kuin veteen kirjoitettua tekstiä: vesi peittää ne, ja ne katoavat." Kuitenkin hänen pitämänsä puheet sytyttivät laajoja kuulijakuntia ja jäivät elämään ihmisten mielissä ja myös heidän toiminnassaan. Joillekin Kallisen puheen kuuleminen saattoi muodostua koko elämän käännekohdaksi.
Kallinen puhui väsymättä ihmisenä olemisen peruskysymyksistä: henkisestä kasvusta ja ihmisen hyvinvoinnista, kansojen välisestä yhteisymmärryksestä ja rauhantilasta. Tämän päivän ihmistä hän koskettaa edelleen puheissaan elintasokilpailun vaaroista, sisäisen rauhan tarpeellisuudesta ja aidon onnen yksinkertaisuudesta.
Kallisen kuvaus ihmisen tilasta vie hänet erillisyyden tilasta oivalluksen kautta ykseyden kokemiseen. Äärimmilleen vietynä tämän kehittelyn toteutuminen merkitsee rauhantilan toteutumista. Kallisen itsensä mukaan sanat eivät tavoita todellisuutta. Silti ne luovat uskoa parempaan tulevaisuuteen – tai paremminkin: parempaan nykyhetkeen, joka on tulevaisuuden toteuttamista tässä ja nyt.
Yksinkertaisimmillaan Kallisen sanoma on ihmisen todellisen olemuksen toteuttamista päivittäisessä elämässä – laajimmillaan se ulottuu koskettamaan koko ihmiskuntaa ja sen tulevaisuutta. Kalliselle ihminen oli aina lopulta mysteeri, jota ei voida kokonaisuutena sanoin tai käsittein tavoittaa.