stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiger Woods
Elämä > Golfura > Loukkaantumiset

Woods on loukkaantunut uransa aikana useita kertoja ja pitänyt niiden vuoksi pitkiä pelitaukoja. Hänen vasen polvensa leikattiin ensimmäisen kerran 1994 ja toistamiseen 2002. Vuonna 2008 polveen tehtiin tähystysleikkaus ja samana vuonna uusi polvileikkaus. Vuoden 2010 aikana Woods kärsi niskakivuista ja akillesvaivoista. Hänelle tehtiin vuonna 2014 selkäleikkaus hermopinteen vuoksi, ja sen jälkeen hän oli kilpailutauolla. Vuoteen 2018 mennessä hänelle on tehty neljä selkäleikkausta.
Elämä > Golfura > Valmentajat

Woodsin huippuvuosien ensimmäinen svingivalmentaja oli Butch Harmon 1996–2003. Seuraava valmentaja oli Hank Haney 2004–2010, jonka jälkeen valmentajana toimi Sean Foley 2010–2014.
Elämä > Golfura > Golfyritys

Woodsin golfkentänsuunniteluyritys Tiger Woods Design perustettiin 2006. Ensimmäinen sen suunnittelema kenttä avattiin Cabo San Lucasiin Meksikoon 2014.
Elämä > Yksityiselämä

Woods meni naimisiin ruotsalaisen mallin Elin Nordegrenin kanssa lokakuussa 2004. Perheeseen syntyi tytär vuonna 2007 ja poika vuonna 2009. Avioliitto romuttui loppuvuonna 2009, kun alkoi liikkua huhuja Woodsin syrjähypyistä. Marraskuussa 2009 Woods kolaroi autonsa keskellä yötä ja loukkaantui lievästi. Paljon julkisuutta saaneen onnettomuuden jälkeen Woods myönsi pettäneensä vaimoaan useiden naisten kanssa ja esitti julkisen anteeksipyynnön faneilleen ja perheelleen. Hän kertoi myös pitävänsä taukoa golfista hoitaakseen perheasiansa kuntoon. Skandaalin seurauksena Woods menetti osan mainossopimuksista. Woods ja Nordegren erosivat, ja Woods maksoi vaimolleen korvauksia ja antoi tälle kahden lapsensa huoltajuuden vastineeksi siitä, ettei tämä puhuisi Woodsin naisseikkailuista. Avioero maksoi Woodsille lehtitietojen mukaan sata miljoonaa dollaria.
Vuosina 2013–2014 Woods tapaili alppihiihtäjä Lindsey Vonnia. Suhde päättyi kiireisiin. Woods seurusteli vuoteen 2016 saakka Kristin Smithin kanssa.
Woods on perustanut Tiger Woods Foundation -säätiön, jonka perustehtävä on tukea ja auttaa vähäosaisia lapsia.
Woods pidätettiin 29. toukokuuta 2017 Jupiter Islandilla Floridassa epäiltynä rattijuopumuksesta. Hänen elimistöstään löyty kipu-, ahdistus- ja unilääkkeitä sekä THC:tä, eli hydrokodonia, hydromorfonia, alpratsolaamia, tsolpideemiä ja tetrahydrokannabinolia.
Woods joutui 23. helmikuuta 2021 Los Angelesin piirikunnassa vakavaan auto-onnettomuuteen, ja hänet leikattiin, koska hänen toinen nilkkansa pirstoutui ja hänellä oli kaksi luunmurtumaa jaloissaan. Woodsin vauhti oli kova, eikä hän nähtävästi ole yrittänyt hidastaa ennen onnettomuutta.
Tulot ja sopimukset

Woodista tuli maailman parhaiten ansaitseva urheilija vuonna 2002. Hänestä tuli vuonna 2009 historian ensimmäinen urheilija, joka on ansainnut urallaan yli miljardi dollaria. Palkintotulojensa lisäksi Woods on solminut useita tuottoisia sponsorisopimuksia, suurimmat niistä Niken kanssa, ja hän on ansainnut myös esimerkiksi esiintymispalkkioilla ja golfkenttien suunnittelulla.
Saavutukset

Woods on voittanut 15 major-turnausta ja 82 PGA Tourin turnausta. Hän on major-voittotilastoissa kakkossijalla: edellä on Jack Nicklaus 18 majorilla. PGA-tourin kaikkien aikojen voittotilastoissa hän jakaa ykköstilaa Sam Sneadin kanssa.
Saavutukset > Majorit

| Major | Voitti |
| --- | --- |
The Masters Tournament: 1997, 2001, 2002, 2005, 2019
Yhdysvaltain avoin golfturnaus: 2000, 2002, 2008
Britannian avoin golfturnaus: 2000, 2005, 2006
PGA Championship: 1999, 2000, 2006, 2007
Woodsin ylivoimaisimpia major-voittoja ovat olleet Yhdysvaltain avointen voitto 15 lyönnillä vuonna 2000, Mastersin voitto 12 lyönnillä vuonna 1997 ja Britannian avointen voitto 8 lyönnillä vuonna 2000.
Saavutukset > PGA Tour

Woods on voittanut vuoden 2018 PGA Tourin loppuun mennessä yhteensä 80 PGA Tourin kilpailua. Viimeisin voitto on PGA-kiertueen finaalista 2018. Hän on voittanut kiertueella palkintorahoina yli 110 miljoonaa dollaria.
Saavutukset > Rankinglista

Woods on historian nuorin, pitkäaikaisin ja ylivoimaisin maailman rankingykkönen vuonna 1986 perustetulla listalla. Woods nousi ensimmäisen kerran rankinglistan ykköseksi kesäkuussa 1997. Hän on ollut uransa aikana rankinglistan ykkösenä ennätykselliset 683 viikkoa, ja hän oli listaykkösenä ennätykselliset 281 peräkkäistä viikkoa kesäkuusta 2005 lokakuuhun 2010. Toistaiseksi viimeisen kerran Woods on ollut rankingykkösenä toukokuussa 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiger Woods Wikimedia Commonsissa
Tiger Woodsin virallinen sivusto
Tiger Woods vuonna 2009 Earl Woods Memorial Pro-Am -turnauksessa.
Neath Port Talbot

| Neath Port Talbot County Borough Bwrdeistref Sirol Castell-nedd Port Talbot |
| --- | --- |
 Näkymä Port Talbotiin, M4-moottoritie
 Alueen sijainti Walesissa
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Wales
Preserved county:  West Glamorgan
Perustettu:  1996
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Port Talbot
Pinta-ala:  441,26 km²
Väkiluku (2015):  140 992
 – väestötiheys:  313,2 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-NTL
 – NUTS:  UKL17
 
Hallintoalueen internetsivut
Neath Port Talbot County Borough (kymriksi Bwrdeistref Sirol Castell-nedd Port Talbot) on yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan eteläosassa Bristolin kanaalin rannalla Swansean itäpuolella ja sen pääkaupunkina toimii Port Talbot. Hallintoalueella on arviolta 140 992 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 441,26 neliökilometriä.
Kuvia

Neathjoen ylittävä Tennant-kanavan akvedukti
Kirkon rauniot Margamissa
Pyhän Mikaelin kirkko, Cwmafan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neath Port Talbot Wikimedia Commonsissa
Walesin hallintoalueet
Anglesey
Blaenau Gwent
Bridgend
Caerphilly
Cardiff
Carmarthenshire
Ceredigion
Conwy
Denbighshire
Flintshire
Gwynedd
Merthyr Tydfil
Monmouthshire
Neath Port Talbot
Newport
Pembrokeshire
Powys
Rhondda Cynon Taf
Swansea
Torfaen
Vale of Glamorgan
Wrexham
Meryl Streep

| Meryl Streep |
| --- | --- |
 Meryl Streep vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Louise Streep
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Summit, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Don Gummer (vih. 1978)
Lapset:  Mamie Gummer, Grace Gummer, Henry Wolfe Gummer, Louisa Jacobson Gummer
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–
Merkittävät roolit:   Kramer vastaan Kramer  Sofien valinta  Paholainen pukeutuu Pradaan  Mamma Mia!  Rautarouva 
Palkinnot
  Parhaan naispääosan Oscar  1982 Sofien valinta  2012 Rautarouva  Parhaan naissivuosan Oscar  1979 Kramer vastaan Kramer  katso lisää  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Mary Louise ”Meryl” Streep (s. 22. kesäkuuta 1949 Summit, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa. Streep on hyvin arvostettu näyttelijä ja hän on voittanut Oscar-palkinnon kolme kertaa.
Streep teki ensiesiintymisensä teatterissa vuonna 1971 näytelmässä The Playboy of Seville ja vuonna 1977 televisioelokuvassa Cross Checking – kovat otteet. Vuonna 1977 hän teki myös valkokangasdebyyttinsä elokuvassa Muistojeni Julia. Streep sai hyvän vastaanoton kriitikoilta roolisuorituksestaan menestyselokuvissa Kauriinmetsästäjä (1978) ja Kramer vastaan Kramer (1979), joissa kummassakin hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi ja sai jälkimmäisestä ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Myöhemmin Streep palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla rooleistaan elokuvissa Sofien valinta (1982) ja Rautarouva (2011).
Streep on ollut ennätykselliset 21 kertaa Oscar-ehdokkaana, eli useammin kuin yksikään mies- tai naisnäyttelijä aikaisemmin. Lisäksi hän on ollut ehdolla ennätykselliset 32 kertaa Golden Globen saajaksi ja on voittanut palkinnon kahdeksan kertaa, joten hänellä on enemmän ehdokkuuksia ja voittoja kuin yhdelläkään mies- tai naisnäyttelijällä aikaisemmin. Streep on palkittu uransa aikana lisäksi muun muassa kahdella Emmyllä, kahdella Baftalla, kahdella SAG:llä ja Cannesin elokuvajuhlien palkinnolla. Vuonna 2004 hän sai Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon ja vuonna 2011 Kennedy Center Honors -palkinnon myötävaikutuksestaan Yhdysvaltain kulttuurissa. Presidentti Barack Obama palkitsi Streepin vuonna 2010 National Medal of Arts- ja 2014 Presidential Medal of Freedom -palkinnolla. Vuonna 2017 hänet palkittiin Cecil B. DeMille -elämäntyöpalkinnolla.
Varhainen elämä

Mary Louise Streep syntyi Summitin kaupungissa New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa 22. kesäkuuta vuonna 1949. Hänen isänsä Harry William Streep, Jr. (1910–2003) oli farmaseutti ja hänen äitinsä Mary Wolf Streep (o.s. Wilkinson, 1915–2001) taiteilija. Streepin äidin sukujuuret ovat Sveitsissä, Irlannissa ja Englannissa. Isän suku on puolestaan alun perin kotoisin Alankomaista. Isän puolella on kaukaisia sukujuuria myös Espanjan juutalaisyhteisöön, mutta Streep ei itse ole juutalainen. Streepillä on kaksi nuorempaa veljeä Harry III (s. 1951) ja Dana (s. 1953).
Streep varttui New Jerseyssä Bernardsvillessä ja valmistui Bernards High Schoolista vuonna 1967. Hän opiskeli Dartmouth Collegessa puvustusta ja käsikirjoittamista. Streep sai B.A.-tutkinnon (Bachelor of Arts) draamasta Vassar Collegesta vuonna 1971 ja M.F.A.-tutkintonsa (Master of Fine Arts) Yalen yliopiston draamakoulusta vuonna 1975. Yale Repertory Theatressa Streep esiintyi 30–40 tuotannossa.
Ura > 1970-luku

Streepin ensimmäinen elokuva oli Fred Zinnemannin ohjaama Muistojeni Julia (1977). Vuonna 1979 Streep näytteli Michael Ciminon ohjaamassa sotadraamaelokuvassa Kauriinmetsästäjä. Streep sai roolisuorituksestaan ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta.
Vuonna 1978 Streep näytteli pääosaa Saksassa ja Itävallassa kuvatussa minisarjassa Polttouhrit. Streepin roolisuoritusta pidetään hänen läpimurtonaan ja hänet palkittiin siitä Primetime Emmy -palkinnolla parhaasta naispääosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa. Vuonna 1979 Streep näytteli Jerry Schatzbergin poliittisessa draamaelokuvassa Joe Tynanin kiusaukset.
Vuonna 1979 Streep näytteli sivuosaa Woody Allenin elokuvassa Manhattan. Streep kertoi myöhemmin, että hän sai Allenilta vain kuusisivuisen käsikirjoituksen omista kohtauksistaan eikä lupautunut improvisoimaan sanaakaan elokuvassa. Samana vuonna Streep näytteli Robert Bentonin elokuvassa Kramer vastaan Kramer. Elokuva kertoo pariskunnasta (Streep ja Dustin Hoffman), joka eroaa, ja sen vaikutuksesta kaikkiin heidän läheisiin mukaan lukien heidän yhteiseen nuoreen poikaan. Streepin mielestä elokuvan naishahmon rooli oli liian ilkeä eikä vastannut montakaan tosielämän naista, joka kohtaisi eron ja lapsen huoltajuuskiistan. Streep sai ohjaaja Bentonilta luvan kirjoittaa uudelleen omat vuorosanansa kahteen keskeiseen kohtaukseen. Elokuva voitti viisi Oscar-palkintoa mukaan lukien Streepin ensimmäinen Oscar-palkinto parhaasta naissivuosasta.
Ura > 1980-luku

Oltuaan sivurooleissa kahdessa 1970-luvun menestyselokuvassa Streep alkoi saada elokuvien pääosia 1980-luvun alussa. Ensimmäinen niistä oli vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Karel Reiszin ohjaama elokuva Ranskalaisen luutnantin nainen, jossa hänen vastanäyttelijänään on Jeremy Irons. New York -lehdessä sanottiin että ”Streep on kuin kameleontti, joka pystyy näyttelemään minkälaisen roolin tahansa”. Streep palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Baftalla.
Vuonna 1982 Streep näytteli psykologisessa jännityselokuvassa Yön hiljaisuudessa vastanäyttelijöinään Roy Scheider ja Jessica Tandy. Samana vuonna Streep näytteli Alan J. Pakulan ohjaamassa draamaelokuvassa Sofien valinta, joka perustuu William Styronin samannimiseen romaaniin vuodelta 1979. Streepin roolisuoritus oli kriitikkojen ylistämä ja hänet palkittiin siitä parhaan naispääosan Oscarilla ja Golden Globella. Premiere Magazine nimesi Streepin roolisuorituksen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi. Streepin suosio jatkui Mike Nicholsin ohjaamassa elokuvassa Tapaus Silkwood (1983), jossa hän näytteli tosielämän ammattiliittoaktivistia Karen Silkwoodia. Vuonna 1985 Streep näytteli tanskalaista kirjailijaa Karen Blixeniä elokuvassa Minun Afrikkani. Elokuva voitti seitsemän Oscar-palkintoa, ja Streep sai parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Streep näytteli Jack Nicholsonin kanssa kahdessa seuraavassa elokuvassaan Sydän karrella (1986) ja Karhiainen (1987), joista jälkimmäisessä Streep myös laulaa. Elokuvassa Huuto pimeydestä Streep näytteli australialaista Lindy Chamberlainia, jota syytettiin lapsensa murhasta, mutta Chamberlain väitti dingon siepanneen sen.
Ura > 1990-luku

Streepin 1990-luvun ensimmäinen elokuva oli Mike Nicholsin ohjaama Terveisiä unelmien reunalta, joka perustuu Carrie Fisherin romaaniin vuodelta 1987. Elokuvassa näyttevät myös muun muassa Shirley MacLaine ja Dennis Quaid. Streep näytteli huumeriippuvaista elokuvanäyttelijää Suzanne Valea ja sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Vuonna 1992 Streep näytteli Robert Zemeckisin ohjaamassa mustassa komediassa Kuolema pukee häntä vastanäyttelijänään Bruce Willis.
Vuonna 1995 Streep näytteli Clint Eastwoodin kanssa romanttisessa draamaelokuvassa Hiljaiset sillat. Se perustuu Robert James Wallerin menestysromaaniin, joka kertoo National Geographicin valokuvaajasta Robert Kincaidista (Eastwood), jolla on rakkaussuhde italialaiseen maatilan emäntään nimeltä Francesca (Streep). Elokuva sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Streep sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Vuonna 1996 Streep näytteli elokuvassa Marvinin tyttäret, joka perustuu Scott McPhersonin näytelmään. Diane Keaton näytteli Streepin leukemian kanssa taistelevaa siskoa Bessietä ja nuori Leonardo DiCaprio näytteli Streepin kapinallista poikaa. Streep sai roolisuorituksestaan Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Vuonna 1999 Streep näytteli tosielämän Roberta Guasparia Wes Cravenin ohjaamassa elokuvassa Sydämen soinnut. Newyorkilainen Guaspari opetti vähävaraisille lapsille viulunsoittoa. Streep korvasi laulaja Madonnan tämän lähdettyä projektista ”luovien erimielisyyksien” takia. Streep harjoitteli roolia varten kaksi kuukautta neljästä kuuteen tuntia päivässä. Streep sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Yksityiselämä

Streep seurusteli näyttelijä John Cazalen kanssa tämän kuolemaan saakka maaliskuuhun 1978. Streep meni naimisiin kuvanveistäjä Don Gummerin kanssa 15. syyskuuta 1978. Heillä on neljä lasta: Henry Wolfe Gummer (s. 1979), Mamie Gummer (s. 1983), Grace Gummer (s. 1986) ja Louisa Jacobson Gummer (s. 1991) ja yksi lapsenlapsi (s. 2019, äiti Mamie). Mamie ja Grace ovat näyttelijöitä ja Henry on muusikko.
Streep kannatti Barack Obamaa vuoden 2008 sekä vuoden 2012 presidentinvaaleissa. Kesäkuussa 2016 Streep puhui demokraattien puoluekokouksessa ja osoitti tukensa Hillary Clintonille vuoden 2016 presidentinvaaleissa.
Valikoitu filmografia

Kramer vastaan Kramer (1979)
Sofien valinta (1982)
Paholainen pukeutuu Pradaan (2006)
Mamma Mia! (2008)
Rautarouva (2011)
The Post (2017)
Mamma Mia: Here We Go Again! (2018)
Little Women (2019)
Don’t Look Up (2021)
Kirjallisuutta

Nevalainen, Petri: Meryl Streep.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-58743-1-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meryl Streep Wikimedia Commonsissa
Simply Streep -fanisivusto (englanniksi)
Himberg, Petra: Meryl Streep arvostaa eniten tukea kollegoiltaan Yle Elävä arkisto.  30.1.2009 (päivitetty 22.11.2011).
Meryl Streep vuonna 1966.
Meryl Steep 1970-luvulla Jack Mitchellin kuvaamana.
Meryl Streep Oscar-gaalassa vuonna 1988.
Streep, Abba ja näyttelijät elokuvan Mamma Mia! ensi-illassa Ruotsissa 2008.
Meryl Streep vuoden 2012 Golden Globe -gaalassa.
Meryl Streep Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2016.
Musta (Kuopio)

| Musta |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuopio
Koordinaatit:  63°17′52″N, 28°11′00″E
Järvinumero:  04.639.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101,7 m 
Rantaviiva:  2,59 km 
Pinta-ala:  0,32 km² 
 fiMusta 
Musta on järvi Kuopion koillisosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 31,9 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 51 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Mustan pituus etelästä pohjoiseen on 900 metriä. Suhteellisen tasaleveän altaan leveys on noin puolet pituudesta. Saaria ei ole. Järveä ympäröi Palonurmen kylän kulttuurimaisema. Itäinen ranta on metsämaata. Mustan pohjoisrannalle virtaa laskuoja Ala-Nurmeksesta, joka sijaitsee Mustan itäpuolella. Ala-Nurmeksen eteläosan ja Mustan välissä sijaitsee noin 400 metriä leveä kannas. Musta laskee etelärannan Korkeakoskea etelään Alalampeen (98,5 metriä mpy), josta vesireitti jatkuu Katteluskosken ja Salakkakosken kautta Syväriin (95,5 metriä mpy).
Musta (04.639.1.002) kuuluu Nurmesjoen valuma-alueeseen (04.639), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Syvärin alue (04.63) ja ensimmäinen on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Nurmesjoen valuma-alueeseen kuuluu 29 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Nurmesjärvi, Ala-Nurmes, Syvä-Kankainen ja Musta. Alueen järvistä yhdeksän on yli kymmenen hehtaarin laajuisia.
Mosjøen

| Mosjøen Mussere |
| --- | --- |
 Mosjøen ja Øyfjellet
 Mosjøen
 Koordinaatit: 65°50′N, 13°12′E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordlandin lääni
Kunta:  Vefsn
Pinta-ala:  
 – Maa:  6,5 km²
Väkiluku (2023):  9 902
 – Väestötiheys:  1 523,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mosjøen (eteläsaameksi Mussere, pohjoissaameksi Mussir) on taajama ja kaupunki Vefsnin kunnassa Nordlandissa, Norjassa. Taajaman pinta-ala on 6,5 neliökilometriä ja asukasluku 9 902 vuonna 2023.
Mosjøen on Nordlandin toiseksi vanhin kaupunki, se sai kaupunkioikeudet vuonna 1876. Pysyvää asutusta on ollut kuitenkin jo 1700-luvulta lähtien, ja erityisesti vuosisadan loppua kohden Mosjøen alkoi kehittyä vilkkaaksi kaupapapaikaksi. Kaupungissa on satama, lentoasema ja rautatieasema. Kaupungin ehkä tunnettuin matkailukohde on Sjøgata ("Merikatu"), jolla on Pohjois-Norjan pisin yhtenäinen puutalorivi. Tunnettu on myös vuori Øyfjellet, joka on 818 metriä korkea ja sijaitsee aivan kaupungin länsipuolella.
Media

Paikallislehti Helgelendingenin toimitus on Mosjøenissä.
Kuvia

Dolstadin kirkko
Alcoan alumiinitehdas
Lasten leikkipaikka Mosjøenin torilla
Tunnettuja henkilöitä

Hallvard Holmen (s. 1966), näyttelijä
Anette Sagen (s. 1985), mäkihyppääjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mosjøen Wikimedia Commonsissa
Myh’ailo Fedorov

| Myh’ailo Fedorov |
| --- | --- |

Ukrainan digitaalisen muutoksen ministeri
 29. elokuuta 2019–  
Edeltäjä:  virka perustettu
Kansanedustaja
 2019–  
Ryhmä/puolue:  Kansan palvelija (sit.)
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1991 (ikä 33) Vasylivka, Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Ukraina
Myh’ailo Albertovytš Fedorov (ukr. Михайло Альбертович Федоров; s. 21. tammikuuta 1991) on ukrainalainen poliitikko, joka on elokuusta 2019 lähtien toiminut Ukrainan digitaalisen muutoksen ministerinä ja yhtenä Ukrainan varapääministereistä.
Fedorov syntyi Vasylivkassa. Hän opiskeli vuosina 2009–2014 Zaporižžjan kansallisen yliopiston sosiologian ja johtamisen tiedekunnassa. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän oli ehdokkaana libertaarisen 5.10-puolueen listan 166:ntena. Vuoden 2019 presidentinvaalin aikana hän työskenteli Volodymyr Zelenskyin kampanjassa. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan kuudentena, sitoutumattomana ehdokkaana. Elokuussa 2019 hänet nimitettiin yhdeksi varapääministereistä sekä digitaalisen muutoksen ministeriksi.
Moment of Glory

| Moment of Glory Scorpions |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2000 - huhtikuu 2000
 Julkaistu: 29. elokuuta 2000
 Tuottaja(t): Christian Kolonovits & Scorpions
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, sinfoninen metalli
 Kesto: 61.14
 Levy-yhtiö: EMI Classics
Scorpionsin muut julkaisut
| Eye II Eye 1999 | Moment of Glory 2000 | Unbreakable 2004 |
Moment of Glory on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin ja Berliinin filharmonikoiden vuonna 2000 julkaisema albumi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hurricane 2000 | Rudolf Schenker, Klaus Meine, Herman Rarebell | 6.04 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Moment of Glory | Meine | 5.08 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Send Me an Angel | Schenker, Meine | 6.19 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Wind of Change | Meine | 7.36 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Crossfire: Prologue (Midnight in Moscow) / Crossfire (instrumentaali)  | Vasily Solovyov-Sedoi / Schenker, Meine | 6.47 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Deadly Sting Suite: He's a Woman, She's a Man / Dynamite (instrumentaali)  | Schenker, Meine, Rarebell | 7.22 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Here in My Heart | Diane Warren | 4.20 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Still Loving You | Schenker, Meine | 7.32 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Big City Nights | Schenker, Meine | 4.37 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Lady Starlight | Schenker, Meine | 5.32 |  |  |  |  |  |  |
| Bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Hurricane 2000 (Radio Edit) | Schenker, Meine, Rarebell | 4.41 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > Videon kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hurricane 2000 | Schenker, Meine, Rarebell | 6.34 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Moment of Glory | Meine | 8.00 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You and I | Meine | 6.01 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | We Don't Own the World | Schenker, Meine | 9.54 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Here in My Heart | Warren | 5.44 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | We'll Burn the Sky | Schenker, Monika Dannemann | 6.47 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Big City Nights | Schenker, Meine | 5.21 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Deadly Sting Suite: Crossfire  / He's a Woman, She's a Man / Dynamite (instrumentaali)  | Schenker, Meine, Rarebell | 15.49 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Wind of Change | Meine | 9.41 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Still Loving You | Schenker, Meine | 8.50 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Moment of Glory (Encore) | Meine | 7.16 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Hurricane 2000 (musiikkivideo)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Moment of Glory (musiikkivideo)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Here in My Heart (musiikkivideo)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Interviews |  |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Klaus Meine – laulu
Matthias Jabs – kitara, taustalaulu
Rudolf Schenker – kitara, taustalaulu
Ralph Rieckermann – basso, taustalaulu
James Kottak – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat

Lyn Liechty - laulu (Here in My Heart)
Ray Wilson - laulu (Big City Nights)
Zucchero - laulu (Send Me An Angel)
Arvostelut

AllMusic:
Soundi: