stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Painajainen
Suomalaisessa kansanperinteessä

Suomalaisessa kansanperinteessä painajainen tai painaja on alun perin ollut pahansuopa tumma tai musta mörkö, esimerkiksi sielu, peikko, eläin tai lintu, joka on noussut nukkuvan rinnan päälle halvaannuttaen ja yrittäen jopa tukehduttaa tämän. Olennoksi on myöhemmin käsitetty pikemminkin unihalvaus ja sen aikaansaama painon tunne rinnan päällä kuin paha uni. Sanan painajainen merkitys on kuitenkin yleistynyt tarkoittamaan myös pahoja unia. Painajaista olentona vastaa saamelaisilla Deattán-haltija.
Painajainen, joko olentona tai pahoina unina, on voinut alkaa vaivata jotakuta jatkuvasti. Tällöin on tarvittu parannusta, joka on voinut olla esimerkiksi taikatemppu tai loitsu tai näiden yhdistelmä. Eri perinteet tuntevat lukuisia eri keinoja yrittää parantaa tai ennaltaehkäistä painajainen.
Kirjallisuutta

Sandman, Nils: Nightmares: Epidemiological Studies of Subjective Experiences.  (Diss. Turun yliopiston julkaisuja, B:439)  Turku:  Turun yliopisto, 2017.  ISSN 0082-6987  ISBN 978-951-29-6926-5  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Perttula, Merja: Kun yöllä tapahtuu kummia (Julkaistu Tehy-lehdessä 1/2014.) Tehy -lehti.  19.7.2018. Viitattu 6.10.2020.
Kari Paju

| Kari Paju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Olavi Paju
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1940 (ikä 84) Savonlinna
Ammatti:  näyttelijä
Kari Olavi Paju (s. 25. kesäkuuta 1940 Savonlinna) on suomalainen näyttelijä. Hän teki suurimman osan urastaan Jyväskylän kaupunginteatterissa.
Ura

Kari Pajun vanhemmat olivat työnjohtaja Reino Paju ja Kerttu Sievänen. Hän suoritti merkonomin tutkinnon kauppaopistossa 1959–1961 ja toimi tavaratalopäällikkönä 1974–1976. Pajun taiteellinen ura alkoi kiinnityksellä Jyväskylän Huoneteatterin näyttelijäohjaajaksi 1961. Kiinnitys kesti vuoteen 1977. Tuolloin hän aloitti Jyväskylän kaupunginteatterin näyttelijänä ja siirtyi vuonna 1981 Suomen Kansallisteatterin riveihin. Paju palasi Jyväskylän kaupunginteatterin näyttelijäksi 1985.
Pajun roolitehtäviä olivat muun muassa Astrov (Vanja-eno), tuomari Soratie (Juurakon Hulda), Esko (Nummisuutarit) ja Giovanni (Ei makseta).
Paju on näytellyt muutamissa kokoillan elokuvissa, kuten Syksyllä kaikki on toisin (1978). ja Akallinen mies (1986).
Paju opetti näyttämötyötä Jyväskylän yliopiston normaalikoulussa 1978–1981.
Aiheesta muualla

Keskisuomalainen: Näyttelijä Kari Paju, 80, vaihtoi työn tavaratalopäällikkönä näyttelijän ammattiin
Pakistanin laivasto

| Pakistanin laivasto |
| --- | --- |
 Pakistanin laivaston tunnus
Toiminnassa:  Perustettu 14. elokuuta 1947
Valtio:   Pakistan
Puolustushaarat:  Merivoimat
Aselajit:  Laivasto
Osa joukkoa:  Pakistanin asevoimat
Koko:  22000 henkilöä aktiivipalveluksessa 5000 henkeä reservissä 71 alusta 40 lentokonetta
Tukikohta:  Islamabad
Värit:  laivastonsininen ja valkoinen
Vuosipäivät:  9. syyskuuta
Pakistanin laivasto (urduksi ‏پاک بحریہ, Pak Bahr'ya‎) on Pakistanin asevoimien merellinen puolustushaara. Se vastaa 1 046 kilometriä pitkän Arabianmeren rantaviivan sekä tärkeimpien satamien suojaamisesta. Laivastoa tukee tehtävissään rannikkovartiosto, merijalkaväki sekä puolisotilaallinen turvallisuusosasto.
Laivastoa ollaan modernisoimassa ja laajentamassa osana terrorisminvastaista sotaa. Vuodesta 2001 alkaen laivaston aluskanta ja sen tehtävät ovat lisääntyneet. Se muun muassa liittyi Naton osastoon 150 (engl. Combined Task Force 150, CTF-150).
Historia

Pakistanin kuninkaallinen laivasto perustettiin 15. elokuuta 1947 maan itsenäistyessä. Puolustusvoimien jakokomitea jakoi Intian kuninkaallisen laivaston kahtia; toinen osa jäi Intialle ja toinen siirrettiin Pakistanille. Laivasto sai täten kaksi sluuppia, kaksi fregattia, neljä miinanraivaajaa, kaksi laivaston troolaria, neljä satamavenettä sekä noin 358 henkeä, joista upseereita oli noin 180. Näiden lisäksi maa sai joukon satamien suojaksi soveltuvia moottoriveneitä.
Laivasto ei osallistunut maasotana käytyyn Intian ja Pakistanin väliseen sotaan 1947. Vuoden 1956 perustuslaki muutti Pakistanin islamilaiseksi tasavallaksi, jolloin laivaston nimestä poistettiin termi kuninkaallinen ja sen lippu ja tunnus muutettiin nykyisiksi.
Britannian hallitus ilmoitti helmikuussa 1956 toimittavansa Pakistanille risteilijän ja neljä hävittäjää Yhdysvaltain hallituksen rahoitettua alusten siirron. Kalustoa täydennettiin vielä 1956-1963 toimittamalla kaksi hävittäjää, kahdeksan rannikkomiinanraivaajaa ja tankkeri.
Intian–Pakistanin sota 1965 oli ensimmäinen laivaston käymä sota. Sodan aikana laivasto tulitti Dwarkan rannikkokaupunkia. Maiden seuraava sota syttyi 4. joulukuuta 1971 Intian laivaston iskiessä Pakistanin laivaston tärkeimpään tukikohtaan Karachiin, jolloin kolme sen aluksista tuhoutui. Pakistanin laivaston sukellusvene upotti 8. joulukuuta Intian laivaston fregatin, mikä oli ensimmäinen sukellusveneen tekemä sotalaivan upotus taistelussa sitten toisen maailmansodan.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pakistan Navy
Aiheesta muualla

Mazumdar, Mrityunjoy: Fleet Review - Pakistan: Multiplying Limited Resources. Seaforth World Naval Review 2012, 2011, III. vsk, s. 68-77.  Barnsley:  Seaforth Publishing. ISBN 978-1-84832-120-5  (englanniksi)
Käännös suomeksi
Sirmakka

Sirmakka on karjalainen lempinimi harmonikalle. Se voi viitata myös seuraaviin asioihin:
Sirmakka, Sari Kaasisen johtama rääkkyläläisten lasten kansanmusiikkiyhtye
Sirmakka, Joensuussa 1986–1990 ilmestynyt ilmaisjakelulehti, jota on tehty verkkojulkaisuna vuodesta 2002.
Sirmakka eli Karjalan musiikkipäivät, 1973-79 järjestetty kansanmusiikkitapahtuma Joensuussa (ks. Luettelo Joensuun kulttuuritapahtumista).
Sirkkuvarpunen

| Sirkkuvarpunen |
| --- | --- |
 Sirkkuvarpuskoiraita
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varpuset Passeridae
Suku::  Varpuset Passer
Laji::  melanurus
Kaksiosainen nimi
 Passer melanurus  (Statius Müller, 1776) 
Katso myös
   Sirkkuvarpunen Wikispeciesissä   Sirkkuvarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirkkuvarpunen (Passer melanurus) on varpusten heimoon kuuluva eteläafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Angolan lounaisosasta Namibiaan, Botswanaan, Zimbabwen länsiosaan, Etelä-Afrikkaan ja Lesothoon. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Philipp Ludwig Statius Müller kuvaili lajin holotyypin Kapkaupungista vuonna 1776.
Sirkkuvarpusuroksen päässä on selvästi erottuva musta ja valkoinen merkki. Naaraan pään väritys on kuitenkin haaleampi, se näyttää olevan kuin varjokuva urosyksilön päästä.
Sirkkuvarpusnaaras
Sirkkuvarpuskoiras ruokkimassa lentopoikasta
Pako pohjoiseen (vuoden 1983 elokuva)

| Pako pohjoiseen> El Norte |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gregory Nava
Käsikirjoittaja:  Gregory Nava, Anna Thomas
Tuottaja:  Anna Thomas
Säveltäjä:  Los Folkloristas Malecio Martinez Linda O'Brien Emil Richards
Kuvaaja:  James Glennon
Pääosat:  Zaide Silvia Gutiérrez David Villalpando Trinidad Silva
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Britannia
Tuotantoyhtiö:  American Playhouse Channel Four Films Independent Productions Island Alive Public Broadcasting Service
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  espanja, englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pako pohjoiseen (El Norte) on Gregory Navan ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen, espanjankielinen independent-elokuva vuodelta 1983. Kolmeen osaan jakautuva elokuva kertoo nuoren orvoksi jääneen sisarusparin, Rosan ja Enriquen, elämästä ensin väkivaltaisessa kotimaassaan Guatemalassa ja sitten vaelluksella Meksikon halki siirtolaisiksi Kalifornian Los Angelesiin.
Elokuvan käsikirjoitti ohjaaja Nava yhdessä vaimonsa Anna Thomasin kanssa, joka toimi myös elokuvan yhtenä tuottajana. He olivat ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin saajiksi. Ehdokkuutta ei aiemmin ollut myönnetty independent-elokuvalle eikä espanjankieliselle käsikirjoitukselle.
Elokuvan osarahoittajana oli Yhdysvaltojen julkisen palvelun televisiokanava PBS.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Zaide Silvia Gutiérrez  | … |  Rosa Xuncax   |
|  David Villalpando  | … |  Enrique Xuncax   |
|  Ernesto Gómez Cruz  | … |  Arturo Xuncax   |
|  Lupe Ontiveros  | … |  Nacha   |
|  Trinidad Silva  | … |  Monte Bravo   |
|  Enrique Castillo  | … |  Jorge   |
|  Tony Plana  | … |  Carlos   |
|  Diane Cary  | … |  Alice Harper   |
|  Mike Gomez  | … |  Jaime  |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Navan ohjausta epävarmaksi, mutta pitää lopputulosta kuitenkin sydämellisenä ja koskettavana ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä. Myös ensi-illan jälkeen muun muassa The New Yorker -lehden Pauline Kael arvosteli sekä ohjauksen että käsikirjoituksen kömpelyyksiä, mutta piti kuitenkin useimpien kriitikoiden tavoin tarinan päähenkilöiden eeppistä kamppailua sankarillisen vaikuttavana.
Vuonna 1995 Pako pohjoiseen valittiin Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Paik Sun-yup

| Paik Sun-yup |
| --- | --- |
 Paik Sun-yup vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1920 Ganseon, nyk. Pohjois-Korea
Kuollut: 10. heinäkuuta 2020 (99 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Mantšukuo  Korean tasavalta
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota Korean sota
Sotilasarvo:   Mantšukuon keisarillisen armeijan vänrikki  Korean tasavallan asevoimien kenraali (****)
Paik Sun-yup (hangul: 백선엽; hanja: 白善燁; uudistettu latinisaatio: Baek Seon-yeop; 23. marraskuuta 1920 – 10. heinäkuuta 2020) oli eteläkorealainen upseeri, diplomaatti ja liikemies. Hän aloitti sotilasuransa Japanin alaisessa Mantšukuon armeijassa siirtyen Korean sotaan mennessä Korean tasavallan maavoimien tehtäviin. Sodan aikana hän yleni neljän tähden kenraaliksi ja toimi Korean tasavallan esikuntapäällikkönä. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa diplomaattina ja eri yritysten korkeissa asemissa.
Elämäkerta > Nuoruus

Paik Sun-yup syntyi 20. marraskuuta 1920 Tokhungin pikkukaupungissa Gangseonin piirikunnassa lähellä Pjongjangia. Paikin ollessa viisivuotias hänen perheensä muutti Pjongjangiin, jossa he elivät äärimmäisen köyhissä olosuhteissa nähden usein nälkää. Paikin äiti ja sisko saivat kuitenkin lopulta töitä kumitehtaalta ja Paikin oli mahdollista päästä ensin peruskouluun ja myöhemmin viisi vuotta kestävälle opettajakurssille Pjongjangin normaalikoulussa. Paik haaveili kuitenkin opettajan uran sijaan sotilaan urasta ja valmistuttuaan hän matkusti Mantšuriaan Mukdenin sotilasakatemiaan. Vuonna 1942 hänestä tuli vänrikki Mantšukuon armeijassa. Toisen maailmansodan päättyessä hän palasi Pjongjangiin. Toiveet Korean itsenäistymisestä sodan lopuksi haihtuivat pian, kun Japaniin sijaan niemimaata miehittivät nyt Neuvostoliitto ja Yhdysvallat. Pjongjangissa Paik työskenteli maakuntahallinnon päällikölle, joka tunnettiin kiihkomielisenä nationalistina. Kun neuvostojoukot pidättivät hänet joulukuussa 1945 Paik pakeni 38. leveysasteen yli Yhdysvaltojen miehitysalueelle.
Elämäkerta > Korean sota

Etelässä Paik liittyi vänrikkinä Korean tasavallan poliisivoimiin, josta myöhemmin muodostettiin Korean tasavallan asevoimat. Seuraavien vuosien aikana hän yleni everstiksi ja sai komentoonsa Soulia puolustaneen Korean tasavallan ensimmäisen divisioonan hieman ennen Pohjois-Korean hyökkäystä etelään.
Hyökkäyspäivänä Paik oli ollut poissa ensimmäisen divisioonan esikunnasta. Kuultuaan hyökkäyksestä hän palasi paikalle huomaten, että suurelle osalle divisioonan miehistöstä oli myönnetty loma hänen poissa ollessaan. 13. rykmentti oli valmistelemassa vetäytymistä, 11. rykmentti kokosi miehiään ja 12. rykmentti oli lähes tuhoutunut Gaeseongissa lähellä rajaa. Iltapäivään mennessä koko divisioona oli sidottu taisteluihin vihollista vastaan, joka oli ylittänyt Imjinjoen tukenaan T-34 -panssarivaunuja. Eteläkorealaisilla ei oltu koulutettu toimintaan panssarivaunuja vastaan. Heidän aseistuksensa ei kyennyt läpäisemään niiden panssarointia ja vaunujen kohtaaminen taistelukentällä johti yleiseen paniikkiin. Osa sotilaista teki kuitenkin itsemurhaiskuja panssarivaunuja vastaan kiiveten niiden päälle ja räjäyttäen kranaatteja tai muita räjähteitä.
Pyytäessään lupaa peräytymiselle Paik sai pääesikunnalta käskyn jäädä paikoilleen ja taistella viimeiseen mieheen saakka. 28. kesäkuuta Souliin lähetettiin ambulanssi, jolloin tajuttiin pääkaupungin olevan vihollisen hallussa. Divisioonan selustassa Hanjoen ylittävä silta oli räjäytetty ja divisioona oli näin kokonaan vihollisen saartama. Lisäksi Yhdysvaltojen ilmavoimat iski erehdyksessä Paikin sotilaiden asemiin. Iskulla oli myös hyvät puolensa, Yhdysvaltojen tajuttiin nyt liittyneen sotaan Etelä-Korean puolella. Divisioonan pidettyä asemansa neljä päivää, kauemmin kuin oli odotettu, se aloitti lopulta vaikean vetäytymisen Soulin eteläpuolelle.
Elämäkerta > Vetäytyminen Busaniin

Divisioonan joukot hajosivat eri puolille vetäytymisen aikana ja heinäkuun alussa Paik saattoi koota entisestä kymmenentuhannen miehen divisioonastaan vain kolmetuhatta miestä. Yhdysvallat oli kuitenkin nyt alkanut lähettää maajoukkojaan Koreaan Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselman mukaisesti. Amerikkalaiset ottivat vastuun Soulin ja Busanin maantiestä ja eteläkorealaisten tehtäväksi jäi rintaman keski- ja itäosien puolustaminen. Suunnitelmana oli kuitenkin vain hidastaa pohjoiskorealaisia, jotka etenivät yhä vääjäämättä kohti etelää. 27. heinäkuuta Paik ylennettiin prikaatinkenraaliksi, mutta vetäytyminen jatkui tästä huolimatta. 1. elokuuta ensimmäinen divisioona otti lopulta aseman Nakdongjoella Yhdysvaltojen ja Etelä-Korean vielä hallitsemalla alueella Busanin ympärillä Korean niemimaan kaakkoisosassa. Rintama voitiin miehittää vain harvaan ja Paikin joukot olivat riippuvaisia Yhdysvaltojen ilmavoimien tuesta aluetta puolustaakseen.
Yöllä 8. elokuuta pohjoiskorealaiset ylittivät joen T-34 -vaunuineen. Eteläkorealaisilla oli nyt panssarintorjunta-aseita ja kymmenen vaunua tuhottiin yön aikana. Pohjoiskorealaiset etenivät silti eteläkorealaisten asemiin saakka pakottaen nämä jälleen vetäytymään. 18. elokuuta pohjoiskorealaiset olivat edenneet Daegun lähistölle ja tekivät kiivaita hyökkäyksiä eteläkorealaisten asemiin. Pohjoiskorealaisten panssarivaunujen käyttämä muutaman kilometrin pituinen tie tuli tunnetuksi keilaratana. Hyökkäykset torjuttiin eversti John H. Michaelisin 27. rykmentin panssarivaunujen tuella. 20. elokuuta pohjoiskorealaisten hyökkäys Paikin 11. rykmentin asemiin aiheutti kuitenkin näiden sekasortoisen vetäytymisen. Paik sai kuitenkin tilanteen hallintaansa tehden vastahyökkäyksen ja vallaten takaisin menettämänsä kukkulan.
Elämäkerta > Paluu pohjoiseen

Paikin joukkojen taistellessa Busanin ympäristössä kenraali Douglas MacArthur toteutti suunnitelmansa Inchonin maihinnoususta, joka osoittautui menestykseksi. YK:n joukot olivat rantautuneet kaukana vihollisen rintamalinjoista näiden selustaan ja avasivat tien Souliin. Busanissa olevat pohjoiskorealaiset aloittivat uutisen rantautumisesta saatuaan vetäytymisen, perässään Busanissa loukussa olleet joukot. Paik johti YK:n joukkoja näiden vallatessa hänen kotikaupunkinsa Pjongjangin.
Pjongjangin valtauksen jälkeen Paikin joukot etenivät pohjoiseen Unsaniin saakka. 25. elokuuta 1950 divisioonan saartoi nämä yllättänyt vihollinen. Divisioona oli jäänyt sotaan liittyneiden kiinalaisten virittämään ansaan. Kiinaa osannut Paik kuulusteli sotavangiksi jäänyttä kiinalaista, jonka mukaan kymmenet tuhannet kiinalaiset olivat ottamassa asemia laaksossa divisioonan ympärillä. Tieto välitettiin MacArthurin esikuntaan, joka ei kuitenkaan uskonut kiinalaisten liittyneen sotaan. Suuria tappioita kärsineet Paikin miehet joutuivat lopulta vetäytymään, mutta 6. marraskuuta kiinalaiset luopuivat yllättäen taistelusta. Paikin miehet osallistuivat tämän jälkeen 8. armeijan etenemiseen kohti Jalujokea Korean ja Kiinan rajalla. 25. marraskuuta kiinalaiset ryhtyivät jälleen taisteluun tehden vastahyökkäyksen 8. armeijaa vastaan. Etelä-Korean 7. ja 8. divisioona tuhoutuivat tyystin ja koko armeija joutui perääntymään. Paikin ensimmäinen divisioona yritti yhdessä YK:n divisioonien kanssa pitää puolustusasemat Pjongjangissa, mutta 3. joulukuuta MacArthur antoi niille käskyn vetäytymisestä. Paik kirjoitti sittemmin muistelmissaan, kuinka hänen ja hänen miestensä haave yhtenäisestä Koreasta murskautui tuona päivänä.
31. joulukuuta 1950 ensimmäinen divisioona otti puolustusasemat 38. leveysasteelta. Kiinalaiset tekivät yllätyshyökkäyksen 12. rykmenttiä vastaan ja etenivät sen oikeanm siiven asemiin. Yöllä he hyökkäsivät 15. rykmenttiä vastaan ja Paik joutui jälleen antamaan koko divisioonalle käskyn vetäytymisestä. Soul menetettiin taas 2. tammikuuta 1951. Eteläkorealaisten ja YK:n joukkojen vetäytyminen etelään jatkui, mutta lopulta kiinalaisten huoltolinjat muodostuivat liian pitkiksi ja hyökkäys menetti alkuperäisen voimansa. 8. armeijan komentoonsa ottanut kenraali Matthew Ridgway aloitti vastahyökkäykset kiinalaisia vastaan pakottaen nämä vuorostaan vetäytymään kohti pohjoista. Soul vallattiin takaisin maaliskuussa 1951 ja YK:n joukot pysähtyivät lähelle 38. leveysastetta saman kuun lopussa.
Elämäkerta > 1. armeijakunta

Paik ylennettiin kenraalimajuriksi huhtikuussa 1951 ja hän sai komentoonsa Korean tasavallan 1. armeijakunnan. Palatessaan Busaniin hän tapasi ensi kertaa sitten sodan syttymisen jälleen äitinsä, vaimonsa ja kolmivuotiaan tyttärensä. Perhe oli elänyt pienessä huoneessa Busanissa ilman rahaa ruokaa ja hänen vaimonsa oli sairastunut vakavasti lavantautiin. Paik joutui armeijakunnan komentajana kuitenkin edelleen ajoittain matkustamaan eturintamalle. Kiinalaiset tekivät useita hyökkäyksiä keväällä 1951 ja he pyrkivät kohdentamaan hyökkäyksensä eteläkorealaisia joukkoja vastaan, joiden aseistus oli huono. Osa korealaisten joukoista tekikin vastarintaa vain kehnosti. Esimerkiksi 3. armeijakunta hajosi hyökkäyksissä sitä vastaan. 1. armeijakunta torjui kuitenkin hyökkäykset sitä vastaan esimerkiksi Taegwallyongissa aiheuttaen suuret tappiot kiinalaisille.
Korealaisten joukkojen huonon suorituskyvyn takia Etelä-Korean presidentti Syngman Rhee halusi lisätä korealaisten divisioonien määrän kymmenestä kahteenkymmeneen ja pyysi amerikkalaisia toimittamaan näille varusteet. Amerikkalaiset eivät kuitenkaan uskoneet divisioonien määrän lisäämisen ratkaisevan ongelmia, kun olemassa olevatkaan divisioonat eivät suoriutuneet odotetusti. Yleensä Rheen kannalle asettunut Paik tuki amerikkalaisten näkökulmaa. Heinäkuussa 1951 kenraali James Van Fleet päätti vetää korealaiset joukot rintamalta niiden uudelleenkouluttamiseksi. Yhdeksän viikkoa kestäneen kattavan koulutuksen jälkeen Korean armeijalle annettiin lopulta lisää aseita ja ammuksia. Niiden palatessa rintamalle ne eivät enää tehneet sekasortoisia vetäytymisiä ja joulukuuhun 1952 mennessä kolme neljästä 8. armeijan sotilaasta oli korealaisia.
YK:n, Pohjois-Korean ja Kiinan välillä oli aloitettu aseleponeuvottelut heinäkuussa 1951. Paik edusti tapaamisissa Etelä-Koreaa, vaikka hän vastustikin rauhanneuvotteluja peläten niiden johtavan Korean jakoon. Hänen mielipiteitään ei lopulta otettu lukuun ja 1, elokuuta hän palasi 1. armeijakunnan komentoon. Sota oli muuttunut asemasodaksi, jossa molemmat osapuolet kärsivät suuria tappiota, mutta kumpikaan ei saanut vallattua alaa. Marraskuussa Paik määrättiin operaatio Rat Killerin johtoon kommunistien sissejä vastaan Etelä-Korean eteläosissa. Paikin komennossa oli kaski divisioonaa, joiden ei onnistunut kokonaan tuhota sissejä, mutta joille aiheutettiin huomattavia tappioita. Operaatioita johtaessaan Paik ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Operaation päätyttyä Paik määrättiin muodostamaan uusi 2. armeijakunta, jonka kokoaminen oli valmis 5. huhtikuuta 1952. 22. heinäkuuta Paikista tuli Korean tasavallan armeijan esikuntapäällikkö ja 31. tammikuuta 1953 hänet ylennettiin neljän tähden kenraaliksi ensimmäisenä korealaisena.
Elämäkerta > Korean sodan loppu

Korean sota alkoi nyt olla loppumetreillään. Amerikkalaiset painostivat korealaisia ottamaan yhä enemmän vastuuta Korean niemimaan sotajoukoista ja samalla neuvoteltiin rauhasta Kiinan kanssa. Etelä-Korean presidentti Rhee yritti hankaloittaa rauhanneuvotteluja eri tavoin, muun muassa vapauttamalla 25 000 pohjoiskorealaista sotavankia Etelä-Koreaan. Yhdysvallat neuvotteli lopulta Rheen kanssa suostutellen tämän lopettamaan rauhanneuvottelujen hankaloittamisen suurta taloudellista ja sotilaallista apua vastaan. Kiinalaisten tehdessä edelleen ankaria hyökkäyksiä korealaisia vastaan Rhee suostui lopulta aselepoon, vaikkakaan lopullista rauhaa ei koskaan solmittu.
Sodan jälkeen Paik vastasi sotavankien vaihtamisesta ja amerikkalaisjoukkojen vetäytyessä hän komensi korealaisia näiden vahvistaessa asemiaan Pohjois- ja Etelä-Koreaa nyt erottavalla tulitaukolinjalla. Paik jatkoi esikuntapäällikkönä vuoteen 1954 saakka ja toimi puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajana vuosina 1957–1959. Presidentti Rhee menetti asemansa vuonna 1959 kovakätisten menettelytapojensa ja korruption takia ja hän pakeni syttyneitä opiskelijamielenosoituksia Yhdysvaltoihin. Paik jatkoi uraansa Rheen presidenttikauden jälkeen Etelä-Korean lähettiläänä Ranskaan, Taiwanille ja Kanadaan, sekä muissa tehtävissä eri puolilla Eurooppaa ja Afrikkaa. Hän jäi eläkkeelle diplomaatin tehtävistään vuonna 1969. Vuonna 1971 hänestä tuli maansa liikenneministeri, minkä lisäksi toimi myös korkeissa tehtävissä eri yrityksissä. Myöhemmin hän eli Soulissa yhdessä vaimonsa kanssa. Hän kuoli 99-vuotiaana 10. heinäkuuta 2020.
Teokset

Paik Sun-yup: From Pusan to Panmunjom.  Brassey's, 1992.  ISBN 9780028810027  (englanniksi)
Rintaman liikkuminen Korean sodan aikana.
1. divisioonan tykistö tulittaa pohjoiskorealaisia Daegussa.
Paik valokuvassa lokakuulta 1950.
Paik (kolmas vasemmalta) aseleponeuvotteluissa vuonna 1951.
Pakojuna

| Pakojuna> Runaway Train |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Kontšalovski
Käsikirjoittaja:   Edward Bunker  Ryuzo Kikushima 
Tuottaja:  Yoram Globus Menahem Golan Henry T. Weinstein
Säveltäjä:  Trevor Jones
Kuvaaja:  Alan Hume
Leikkaaja:  Henry Richardson
Pääosat:   Jon Voight  Eric Roberts  Rebecca De Mornay 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pakojuna (Runaway Train) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri, jonka ohjasi Andrei Kontšalovski ja pääosissa ovat Jon Voight ja Eric Roberts.
Akira Kurosawan aiheeseen perustuva elokuva kertoo karskista vangista, Oscar ”Manny” Manheimista, joka on viettänyt kolme vuotta eristyssellissä, josta hänet kuitenkin vapautetaan oikeuden määräyksestä. Mannyllä on tietenkin ensimmäisenä mielessään pakeneminen ja hän onnistuu pakenemaan vankilasta nuoren Buckin avulla, joka päättääkin lähteä Mannyn matkaan. Pakomatkallaan kaksikko hyppää erääseen tavarajunaan. Hyvin alkanut pakomatka saa karmaisevan lopun, sillä veturin kuljettaja kuolee äkilliseen sydänkohtaukseen ja juna kiitää entistä kovempaa kohti tuhoaan...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jon Voight  | … |  Oscar ”Manny” Manheim   |
|  Eric Roberts  | … |  Buck   |
|  Rebecca De Mornay  | … |  Sara   |
|  Kyle T. Heffner  | … |  Frank Barstow   |
|  John P. Ryan  | … |  Warden Ranken   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antaa Pakojunalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.