stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukrainan vallankumous 2014
Yleistä

Ukraina kieltäytyi allekirjoittamasta assosiaatio- ja vapaakauppasopimusta Euroopan unionin kanssa 21. marraskuuta 2013. Presidentti Victor Janukovytš vaati Ukrainalle taloudellista apua, tukea Kansainvälisen valuuttarahaston lainalle sekä tukea kaasuverkoston modernisoinnille. Suomen ulkoministeri Erkki Tuomioja piti EU:n tarjoamaa sopimusta valmiiksi neuvoteltuna ja sanoi, että Ukrainan päätöksessä olla allekirjoittamatta sopimusta on rahastuskierroksen makua. Janukovytš esitti syiksi sopimuksen hyllyttämiselle Venäjän taloudellisen painostuksen kauppapakotteilla ja kaasumaksuilla. Euroopan unionin puolelta ehtona oli myös oppositiojohtaja Julija Tymošenkon vapauttaminen vankilasta.
Yhteistyösopimuksen hyllyttämisen jälkeen kansa kerääntyi mielenosoituksiin Kiovan kaduille. Mielenilmaukset kasvoivat jopa 350 000–1 600 000 ihmisen mielenilmauksiksi, kun Ukrainan viranomaiset vastasivat mielenosoituksiin kovin ottein ja muun muassa opposition johtohahmo hakattiin. Mielenosoittajien vaatimuksina oli assosiaatio- ja vapaakauppasopimuksen allekirjoittaminen, sekä presidentti Janukovytšin, hallituksen ja parlamentin erottaminen. Mielenosoitukset jatkuivat kolme kuukautta, ja Ukrainan presidentti otti alkuvaiheessa yhteyttä Euroopan komission puheenjohtajaan José Manuel Barrosoon neuvottelujen jatkumiseksi joiltakin osin. Presidentti Janukovytš sanoi tuolloin, että EU-lähentymisessä pidettiin taukoa.
Suurin osa ukrainalaisista kannattaa assosiaatio- ja vapaakauppasopimuksen solmimista EU:n kanssa. Venäjä on avoimesti vastustanut Ukrainan lähentymistä EU:hun. Vladimir Putin kutsui mielenosoituksia vallankaappausyritykseksi niiden muututtua väkivaltaisiksi. Venäjä uhkasi rangaista naapurimaataan taloudellisesti, jos Ukraina päättää liittyä sopimukseen. Joulukuussa Venäjä lupasi lainata konkurssin partaalla olleelle Ukrainalle 11 miljardia euroa. Lisäksi Venäjä alensi merkittävästi väliaikaisesti Ukrainalle toimittamansa maakaasun hintaa. Tilanteen pitkittyessä Venäjä syytti myös EU:ta Ukrainan painostamisesta ja sysäämisestä kohti sisällissotaa.
Mielenosoitusten yltyminen väkivaltaisiksi

Mielenosoitukset yltyivät tammikuussa 2014 uudelleen väkivaltaisiksi, ja useita satoja mielenosoittajia ja sisäministeriön poliisin erikoisjoukkojen (Berkut) mellakkapoliisia loukkaantui, kun oppositiosta irtautuneet hyökkäsivät poliiseja vastaan. Parlamentti oli säätänyt tätä ennen lain, joka hankaloitti niin mielenosoitusten järjestämistä, kuin ulkomaisten kansalaisjärjestöjen toimintaa maassa. Väkivaltaisuuksissa oli siihen mennessä kuollut neljä ihmistä. Uusi laki kielsi naamioiden käytön ja hallintorakennusten saartamisen, ja lain rikkomisesta voitiin tuomita useiksi vuosiksi vankilaan. Mielenosoitusten yllyttyä uudelleen presidentti Janukovitš yritti neuvotella opposition kanssa, ja hän kutsui hallituksen hätäistuntoon. Mielenosoittajien keskuudessa oli muutamia hyvin varustautuneita ryhmiä. Siitä oli itse asiassa haittaa muille mielenosoittajille, sillä noiden äärioikeistolaisten ryhmittymien jäsenet saattoivat vahingossa provosoida hallituksen joukkoja ampumaan.
Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso uhkasi vastatoimilla, ellei väkivaltaisuuksia saataisi loppumaan. Myös Yhdysvallat uhkasi pakotteilla. Venäjä vuorostaan varoitti ulkomaita sekaantumista Ukrainan tilanteeseen ja syytti väkivaltaisuuksista radikaalia oppositiota. Kriisin vuoksi Venäjän ja länsimaiden välit kiristyivät selvästi. Ukrainan pääministeri Mykola Azarov syytti mielenosoituksien järjestäjiä kuolonuhreista ja syytti heitä terroristeiksi sekä vallankaappauksen yrittämisestä.
Neuvoteltuaan opposition kanssa kriisin ratkaisusta Janukovytš tarjosi 25. tammikuuta oppositiojohtaja Arseni Jatsenjukille pääministerin paikkaa ja hallituksen erottamista. Oppositiojohtaja Vitali Klytškolle tarjottiin varapääministerin toimea. Oppositiojohtaja Jatsenjuk johti samaa puoluetta kuin vangittu entinen pääministeri Julija Tymošenko. Oppositio kieltäytyi tarjouksesta.
Protestimieliala levisi myös Länsi- ja Keski-Ukrainassa sekä venäläismielisessä Itä-Ukrainassa. 28. tammikuuta Ukrainan hallitus kokoontui kriisikokoukseen, jonka tuloksena pääministeri Azarov ja hallitus erosivat tehtävistään. Samalla kovasti arvostellut tuoreet mielenosoituslait kumottiin.
Ukrainan syyttäjävirasto ilmoitti 16. helmikuuta kumoavansa syytteet mielenosoituksissa pidätettyjä kohtaan. Pidätetyt mielenosoittajat oli jo vapautettu aikaisemmin kuluneella viikolla.
Vallankumous

Mielenosoitukset puhkesivat uudelleen yhä väkivaltaisemmiksi 18. helmikuuta, kun mielenosoittajat yrittivät marssia kohti parlamenttitaloa. Sisäministeriö uhkasi mielenosoittajia voimatoimilla, elleivät he lopeta mielenosoitusta. Yhteenotoissa kuoli ainakin 26 ihmistä, joista kymmenen sisäministeriön erikoisjoukkojen poliisia. Loukkaantuneiden määräksi arvioitiin yli tuhat. Presidentti ja oppositio sopivat tämän jälkeen aselevon.
Aselepo kariutui seuraavana aamuna, kun mielenosoittajat rynnivät poliisin rakentamille katuesteille. Kymmeniä mielenosoittajia kuoli ja loukkaantui poliisin ampumiin luoteihin. Kolme Euroopan unionin ulkoministeriä lensi Kiovaan neuvottelemaan kriisin ratkaisemiseksi. EU asetti myös pakotteita Ukrainalle asettamalla viisumirajoituksia, jäädyttämällä Euroopassa sijaitsevia varoja sekä kielsi mellakkavarusteiden viennin maahan.
Seuraukset

Uuden hallituksen muodostaminen arvioitiin ennakkoon vaikeaksi opposition hajanaisuuden takia. Sitä kuvasti myös vuoden 2004 oranssissa vallankumouksessa muodostettu riitaisa hallitus. Maan taloudellinen tilanne on lisäksi erittäin heikko. Uusi hallitus saatiin aikaan 26. helmikuuta, ja pääministeriksi nimitettiin Arseni Jatsenjuk.
Kansalaiset suhtautuivat hyvin epäilevästi poliitikkoihin, eivätkä Maidanin mielenosoittajat hyväksyneet opposition ja presidentti Janukovytšin välillä allekirjoitettua sopimusta. Mielenosoituksissa oli mukana äärinationalistinen oikean sektorin joukkoja, jotka saivat todellista kokoaan suuremman painoarvon. On myös arvioitu, että länsiukrainalaiset eurooppamyönteiset kannattavat yhtenäistä Ukrainaa. Itä-Ukrainan eliitti ei haluaisi puolestaan täysin Venäjälle alisteiseksi.
Ukrainan väliaikaisen hallituksen sisäministeri Arsen Avakov tiedotti, että Viktor Janukovytšia epäillään rauhanomaisten mielensoittajien joukkomurhasta. Tosin mielenosoittajatkin pahoinpitelivät ja jopa surmasivat Ukrainan hallituksen joukkojen poliiseja. Ukrainan parlamentti teki tutkimuspyynnön kansainväliselle rikostuomioistuimelle edesmenneen presidentin toimista yli sadan ukrainalaisen surmaamisesta. Presidentti ja muut vastuulliset etsintäkuulutettiin. Myöhemmin tiedotettiin, että Ukrainan valtion tileiltä oli kadonnut 51 miljardia euroa ulkomaisille pankkitileille. Uusi hallitus syytti aiempaa hallitusta varojen ryöstöstä.
Sisäministeri lupasi lopettaa sisäministeriön erikoisyksikön Berkutin. Väliaikaishallituksen mukaan kaikki kauppasopimukset ulkomaiden kanssa arvioidaan uudelleen.
Entinen presidentti Viktor Janukovytš sanoi torstaina 28. helmikuuta olevansa edelleen Ukrainan presidentti ja syytti valtaan noussutta hallitusta nationalistiseksi ja fasistiseksi. Hän syytti sitä vastuuttomasta länsimielisestä politiikasta, jota kannattaa vain vähemmistö ukrainalaisista. Entinen presidentti kiisti käskeneensä poliisia ampumaan mielenosoittajia. Janukovytšin mielestä Krimin niemimaan kuuluisi pysyä Ukrainassa eikä erota ja toivoi, ettei pitkittyneeseen kriisiin tarvitsisi puuttua sotilaallisin keinoin. Samassa puheessa Janukovytš kertoi, ettei aio osallistua ehdokkaana toukokuussa pidettäviin presidentinvaaliin. Venäjä lupasi taata entisen presidentin turvallisuuden. Ensimmäinen tv-esiintyminen vallankumouksen jälkeen tapahtui Venäjällä Ukrainan vastaisella rajalla Donin Rostovissa.
Krimin alueella asui tuolloin noin kahdeksan miljoonaa venäläistaustausta, ja parilla miljoonalla oli Venäjän passi. Alue kuului vuoteen 1954 Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Nikita Hruštšov teki 1954 päätöksen alueen liittämisestä Ukrainan neuvostotasavaltaan ystävyyden osoituksena. Sevastopolissa oli Venäjän Ukrainalta vuokraama alue, jossa oli Mustanmeren laivaston päätukikohta.
Seuraukset > Ulkomaiden suhtautuminen vallankumoukseen

Ukraina pyysi länsimailta 25 miljardin euron apupakettia. EU ja IMF lupasivat maalle alustavasti taloudellista tukea. Nato-maiden ulkoministerit antoivat tukensa väliaikaishallitukselle.
Venäjä puolestaan ilmoitti, ettei maksa joulukuussa lupaamaansa 15 miljardin lainapakettia ennen kuin maassa on uusi hallitus. Myöhemmin Venäjän pääministeri Dmitri Medvedev ilmoitti, että Venäjä ei keskustele Ukrainan nykyisen väliaikaishallituksen kanssa, ja uhkasi korottaa Ukrainasta tuotavien hyödykkeiden tullimaksuja, jos Ukraina tekee yhteistyösopimuksen Euroopan unionin kanssa. Medvedev arvosteli ankarasti Ukrainassa valtaan noussutta johtoa ja myös EU:ta jos se tunnustaa uuden johdon. Lisäksi Medvedev piti maan silloista tilannetta uhkana Ukrainan Venäjän kansalaisille ja heidän eduilleen. Kolme päivää vallankumouksen jälkeen presidentti Putin käynnisti sotaharjoituksen Ukrainan vastaisella rajalla. Seuraavana päivänä Venäjän puolustusministeriö ilmoitti nostaneensa hävittäjien taisteluvalmiutta länsirajoillaan.
Myöhemmin tuli julki salaa nauhoitettu Viron ulkonimisterin Urmas Paetin ja EU:n ulkoministeri Catherine Ashtonin keskustelu, jossa Paet esittää epäilyjä mielenosoituksissa ammuttujen laukausten tulleen samalta puolelta. Myös Ottawan yliopiston tutkija Ivan Katchanovski päätyi vertaisarvioidussa tutkimuksessaan kantaan, että kyseessä olevat laukaukset tulivat mielenosoittajien kontrolloimalta alueelta. Hänen läpikäymänsä laaja tutkimusaineisto ei anna tukea väitteelle, että laukauksia olisivat ampuneet Berkut-poliisijoukot. Ulkoministeri Paet on myöntänyt nauhoituksen olevan aito. Lähteenä toiminut Kiovan sairaanhoitopalvelun johtaja Olga Bogomolets kiisti väitteen ja että olisi nähnyt vain mielenosoittajien ruumiita.
Seuraukset > Ulkomaiden suhtautuminen vallankumoukseen > Venäjän median sananvapaus ja propaganda

Venäjällä rajoitettiin kriisin aikana median sananvapautta enemmän kuin koskaan sitten Neuvostoliiton aikojen. Sananvapautta ajavan säätiön edustajan mukaan Venäjä oli luisumassa kohti sota-ajan sensuuria, ja hän uskoi Venäjän sananvapaustilanteen heikkenevän entisestään. Venäjän propaganda maalasi mediassa Venäjästä kuvan Ukrainan pelastajana. Useat riippumattomat televisiokanavat ajautuivat ongelmiin, ja ne suljettiin tai korvattiin Kremlin propagandaa levittävällä johdolla. Venäjän kanavilla esittiin näyttelijöiden esittämiä haastatteluja, joissa esimerkiksi kerrottiin Yhdysvaltojen, Saksan ja muiden maiden tappavan Ukrainassa siviilejä. Länsimailla ei ollut kriisin aikana lainkaan sotilaita Ukrainassa.
Kun tiedotusvälineet olivat jo pitkälti hallituksen valvonnassa, otti hallitus kohteekseen viimeisen osittain vapaan poliittisen keskustelun areenan, internetin. Venäjällä säädettiin laki, joka antoi hallitukselle luvan sulkea sivustoja ilman oikeuden päätöstä. Toukokuussa 2014 Venäjän liittoneuvostossa ajettiin myös läpi laki, joka määräsi kaikki yli 3 000 kävijää tavoittavat bloggarit ja muut sivustot noudattamaan tiedotusvälineille laadittuja säännöksiä. Lain mukaan verkossa on muun muassa esiinnyttävä omalla nimellään ja ilmoitettava julkisesti sähköpostiosoite. Näistä henkilöistä viranomaiset pitävät erillistä rekisteriä. Oppositiopoliitikko Valeri Fedotovin mukaan laki esimerkiksi pakottaa sulkemaan kaksitoista Venäjän 20 suosituimmasta blogista, ja hän pelkäsi lain lopettavan poliittisen keskustelun blogosfäärissä. Venäjällä suunniteltiin myös jatkoa internetin rajoittamiselle, josta kunnianhimoisin tavoite oli kansallinen tietoverkko, joka eristäisi Venäjän täysin muun maailman internet-liikenteestä. Myös otetta nettihauista kiristettiin. Erityisen tarkkailun kohteeksi joutui Venäjän suosituin nettihakukone Jandeks. Myös Venäjän suurimman sosiaalisen median palvelun, Vkontakten, perustaja Pavel Durov erotettiin omasta yrityksestään ja korvattiin Kremlin luottohahmoilla Igor Setšinillä ja Ališer Usmanovilla, joiden täydelliseen hallintaan Vkontakte siirtyi.
Myös kirjallisuuden rajoittamista suunniteltiin, kun Venäjän opetusministeriö kertoi, että se haluaa kieltää ulkomaiset lastenkirjat, joiden katsotaan olevan epäisänmaallisia ja perinteisten perhearvojen vastaisia.
Venäläisten käsitystä tilanteesta muokkasivat erityisesti televisiokanavat. Internetissäkin Kreml oli estänyt kansalaisilta pääsyn valtion toimia kritisoiville sivustoille, kuten Garri Kasparovin blogiin. Viimeinen vapaa kanava Dozhd TV joutui taloudellisiin vaikeuksiin Kremlin mustamaalauskampanjan jälkeen, eikä se pian enää näkynyt valtakunnanverkossa. Merkittävimmän kriittisen radiokanavan Eho Moskvyn pitkäaikainen pääjohtaja puolestaan erotettiin.
Kahdessa kuukaudessa, helmikuusta huhtikuuhun 2014, Venäjän kansa saatiin sodan kannalle. Kun vielä helmikuussa Ukrainan sisäisiin asioihin puuttumista vastusti 73 % venäläisistä, oli huhtikuussa jo kaksi kolmesta sotatoimien kannalla Ukrainassa.
Seuraukset > Krimin miehitys

Krimin kriisi (myös Ukrainan kriisi) oli Ukrainan Krimillä tapahtunut Venäjän johtama sotilaallinen konflikti, joka laajeni myöhemmin muualle Itä-Ukrainaan.
Seuraukset > Itä-Ukrainan sota

Itä-Ukrainan sota (myös Ukrainan kriisi tai Ukrainan sota tai Donbassin sota) on huhtikuussa vuonna 2014 alkanut Ukrainan hallituksen ja Venäjän tukemien joukkojen, kapinallisten tai separatistien välinen aseellinen yhteenotto Itä-Ukrainassa.
Seuraukset > Presidentinvaalit 2014

Presidentinvaalit järjestettiin Ukrainassa 25. toukokuuta 2014. Vaali oli alun perin määrä järjestää 26. helmikuuta 2015, mutta sitä aikaistettiin Ukrainan vallankumouksen syrjäytettyä presidentti Viktor Janukovytšin helmikuussa 2014. Väliaikainen presidentti Oleksandr Turtšynov jätti tehtävänsä vaalien jälkeen.
Seuraukset > Ukrainan taloudellinen tilanne

Ukrainan talous lähti vallankumouksen jälkeen rajuun syöksyyn. Ukrainan talous oli supistunut 18 prosenttia edellisvuodesta vuoden 2015 kesäkuussa. IMF on myöntänyt Ukrainalle miljardien edestä lainaa ja Ukraina on suoriutunut huonosti lainajärjestelyissään, täten Ukrainaa uhkaa nyt lainaohjeman katkos. Ukrainassa on nähty paljon korruptiota ja uusi hallitus on epäonnistunut uudistamaan Ukrainaa. Ukrainan presidentti Petro Poroshenko vaati vuoden 2016 helmikuussa pääministeri Arseni Jatsenjukin eroa. Ukraina on tällä hetkellä Euroopan köyhimpiä valtioita.
Osapuolet

Mielenosoittajat koostuivat Ukrainan presidentti Viktor Janukovytšin ja maan hallituksen vastustajista, ja he kannattivat maan tiiviimpää yhteistyötä Euroopan unionin kanssa. Vastustajiin kuului mielenosoitusten aikana perustettu Maidanin kansanliike (Maidan People's Union, Народне об'єднання), jossa oli kansalaisaktivisteja, opiskelijoita, liberaaleja, Afganistanin sodan veteraaneja, Kiovan ortodoksinen kirkko ja Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko. Poliittisista puolueista mukana olivat Batkivštšyna, UDAR, kansallismielinen Svoboda, oikeistolainen Ukrainan kansallismielisten kongressi, UNA-UNSO, Demokraattinen liitto ja erinäisiä äärioikeistolaisia ryhmittymiä. Kansalaisjärjestöistä mukana olivat Vidsitš ja Road Control. Oppositiota pidettiin hajanaisena, eikä sillä ollut yhtä selvää johtohahmoa.
Ukrainan hallituksen alaisuudessa toimivat sisäministeriö, miliisin erikoisyksikkö (Berkut), sisäiset joukot (Vnutrišni Vijska Ukrajiny), DAI, Ukrainan turvallisuuspalvelu (SBU). Poliittisista puolueista presidentti Janukovytšiä ja hallitusta tukivat Alueiden puolue, Ukrainan kommunistinen puolue ja Venäläinen blokki. Tituškyt olivat hallituksen tukemia provokaattoreita. Lisäksi Janukovytšia tukivat eräät piilossa olevat tahot, erinäiset virkamiehet sekä yksittäiset kansalaiset
Tappiot

Ukrainan terveysministeriön mukaan yhteensä sata ihmistä kuoli ja ainakin 1 075 loukkaantui mielenosoitusten kriisiydyttyä väkivaltaisiksi helmikuussa.
Galleria

Ukrainan entinen presidentti Viktor Janukovytš
Entinen oppositiojohtaja, nykyinen Ukrainan pääministeri Arseni Jatsenjuk
Entinen oppositiojohtaja, poliitikko Vitali Klytško
Vankilassa mellakoiden ajan istunut entinen Ukrainan pääministeri, oppositiojohtaja ja poliitikko Julija Tymošenko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Revolution in Kiev, Ukraine (Arkistoitu – Internet Archive), Live Journal
Raportti: Ukraina lipesi Euroopan alisuorittajaksi jo 1990-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat
Mielenosoittajat pahoinpitelivät poliiseja.
Mielenosoittajat suojasivat itseään kilvillä ja sytyttivät autonrenkaista savuverhon poliiseja vastaan.
Limp Bizkitin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 7 |  |
| ↙Livealbumit | 1 |  |
| ↙Kokoelmat | 3 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 29 |  |
| ↙Videot | 3 |  |
| ↙Musiikkivideot | 31 |  |
Limp Bizkit on yhdysvaltalainen vuonna 1994 perustettu rap rock-yhtye. Yhtye tuli suuremman yleisön tietoisuuteen albumien Significant Other (1999) ja Chocolate Starfish And The Hot Dog Flavored Water (2000) myötä, jolloin yhtye oli suosituimmillaan. Suosittuja kappaleita ovat mm. "Counterfeit", "Faith", "Nookie", "Break Stuff", "Take A Look Around", "Rollin'" , "Eat You Alive" ja "Behind Blue Eyes". Yhtyeen albumeja on myyty maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta.
Albumit

Three Dollar Bill, Y’All$ (1997)
Significant Other (1999)
Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water (2000)
Results May Vary (2003)
The Unquestionable Truth Part 1 (2005)
Gold Cobra (2011)
Stampede of the Disco Elephants (ei vielä ilmestynyt)
Limp Bizkit Still Sucks (2021)
Livealbumit

Rock Im Park 2001 (2008)
Kokoelmat

Greatest Hitz (2005)
Collected (2008)
Icon (2011)
Remixalbumit

New Old Songs (2001)
DVD:t

Limp Bizkit Kick Some @ss (1999)
Greatest Videoz (2005)
Rock Im Park 2001 (2008)
EP:t

The Unquestionable Truth (Part 1) (2005)
Singlet

Counterfeit (1997)
Faith (1998)
Nookie (1999)
N 2gether Now (1999)
Re-Arranged (2000)
Break Stuff (2000)
Take a Look Around (2000)
My Generation (2000)
Rollin' (2000)
My Way (2001)
Boiler (2001)
Eat You Alive (2003)
Behind Blue Eyes (2003)
Home Sweet Home/Bittersweet Symphony (2005)
Shotgun (2011)
Ready to Go (2013)
Endless Slaughter (feat. Lil Wayne) (2014)
Dad Vibes (2021)
Singlet > Promosinglet

Nobody Loves Me (1997)
Sour (1998)
Faith (1998)
Crushed (1999)
It's Like. That Y'all (2000)
Getcha Groove On (feat. Xzibit) (2000)
Crack Addict (2003)
Phenomenon (2003)
Build a Bridge (2004)
The Truth (2005)
Why Try (2010)
Walking Away (2010)
Gold Cobra (2011)
Thieves (2013)
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 1997 | "Counterfeit" | Roger Pistole, Jonathan Craven |
| 1997 | "Counterfeit" (Second Version) | Roger Pistole |
| 1998 | "Sour" | Fred Durst, Roger Pistole |
| 1998 | "Faith" | Fred Durst |
| 1999 | "Nookie" | Fred Durst |
| 1999 | "Re-Arranged" | Fred Durst |
| 1999 | "N 2 Gether Now" (feat. Method Man) | Fred Durst |
| 2000 | "Break Stuff" | Fred Durst |
| 2000 | "Take a Look Around" | Fred Durst |
| 2000 | "Rollin' (Air Raid Vehicle)" | Fred Durst |
| 2000 | "My Generation" | Fred Durst |
| 2001 | "My Way" | Fred Durst |
| 2001 | "Boiler" | Dave Meyers, Fred Durst |
| 2001 | "Counterfeit" (Lethal Dose Remix) | Roger Pistole |
| 2001 | "Faith / Fame" (Remix) (feat. Everlast) | Fred Durst |
| 2001 | "Re-Arranged" (Timbaland Remix) (feat. Bubba Sparxxx) | Fred Durst |
| 2001 | "My Way" (William Orbit Remix) | Fred Durst |
| 2001 | "N 2 Gether Now" (Neptunes Remix) (feat. Method Man) | Fred Durst |
| 2001 | "Nookie" (Androids vs. Las Putas Remix) | Fred Durst |
| 2001 | "Nookie" (Neptunes Remix) | Fred Durst |
| 2003 | "Eat You Alive" | Fred Durst |
| 2003 | "Eat You Alive" (Extended Version) | Fred Durst |
| 2003 | "Behind Blue Eyes" | Fred Durst |
| 2003 | "Behind Blue Eyes" (Second Version) | Fred Durst |
| 2005 | "The Truth" | Fred Durst |
| 2005 | "Home Sweet Home / Bittersweet Symphony" | Fred Durst |
| 2011 | "Gold Cobra" | Fred Durst |
| 2012 | "Lightz (City of Angels)" | Fred Durst, Phil The God |
| 2013 | "Ready to Go" (feat. Lil Wayne) | Fred Durst |
| 2014 | "Endless Slaughter" | Fred Durst |
| 2023 | "Out Of Style" |  |
Van der Graaf Generator

Van der Graaf Generatorin Guy Evans (rummut) ja Hugh Banton Ottawan bluesfestivaaleilla vuonna 2009
Bändin logo
Van der Graaf Generator on englantilainen vuonna 1967 perustettu progressiivisen rockin yhtye, joka tuli tunnetuksi 1970-luvun alussa. Se oli levy-yhtiö Charisma Recordsin ensimmäinen kiinnitys. Yhtye saavutti 1970-luvulla huomattavaa menestystä Italiassa. Yhtyeen arvostetuimpia levyjä ovat muun muassa Pawn Hearts (1971),  Godbluff (1975) ja Still Life (1976).[lähde? ]
Van der Graaf Generatorin tunnusmerkkinä olivat Peter Hammillin omaperäinen ja energinen ääni sekä David Jacksonin sähköisesti käsitellyt saksofonit, joiden mukana soivat yleensä Hugh Bantonin nopeasointuiset kosketinosuudet (kuten Hammond-urut ja/tai klavinetti). Van der Graaf Generatorin albumit olivat tunnelmaltaan tummempia kuin muiden samanaikaisten proge-pioneerien tuotokset ja kitarasoolotkin olivat enemmänkin poikkeus kuin sääntö. Musiikissa on paljon yhteisiä piirteitä King Crimsonin kanssa, jonka kitaristi Robert Fripp vieraili kahdella Van der Graaf Generatorin albumilla.[lähde? ]
Hammill oli yhtyeen pääasiallinen kappaleiden säveltäjä ja sanoittaja, joten raja hänen soolouransa ja yhtyeen välillä olikin usein häilyvä[lähde? ].
Yhtye nimettiin kuuluisan hankaussähköä tuottavan Van de Graaffin generaattorin mukaan. Nimeä ehdotti alkuaikojen jäsen Chris Judge Smith, ja nimien pieni eroavuus oli vahinko.[lähde? ]
Kookoonpano > Nykyiset jäsenet

Peter Hammill – laulu, kitara ja piano/kosketinsoittimet (1967–1978, 2005–)
Hugh Banton – urut, bassokitara ja bassopedaalit (1968–1976, 2005–)
Guy Evans – rummut (1968–1978, 2005–)
Kookoonpano > Entiset jäsenet

Chris Judge Smith – rummut, puhaltimet ja laulu (1967–1968)
Nick Pearne – urut (1967)
Keith Ellis – bassokitara (1968)
David Jackson – saksofonit ja huilu (1970–1977, 1978, 2005–2006)
Nic Potter – bassokitara (1970, 1977–1978)
Graham Smith – viulu (1977–1978)
Charles Dickie – sello (1978)
Tuotantoa

Van der Graaf Generator -yhtyeen laajempi diskografia löytyy englanninkielisestä Wikipediasta
The Aerosol Grey Machine (1969)
The Least We Can Do Is Wave to Each Other (1970)
H to He, Who Am the Only One (1970)
Pawn Hearts (1971)
Godbluff (1975)
Still Life (1976)
World Record (1976)
The Quiet Zone / The Pleasure Dome (1977)
Time Vaults (1982)
Present (2005)
Trisector (2008)
A Grounding in Numbers (2011)
ALT (2012)
Do Not Disturb (2016)
Aiheesta muualla

Van Der Graafin virallinen kotisivu
Vanity/Nemesis

| Vanity/Nemesis Celtic Frost |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty :  ?
 Julkaistu: 1990
 Tuottaja(t): Celtic Frost
 Tyylilaji: Thrash metal
 Kesto: 53.57
 Levy-yhtiö: Noise Records
Celtic Frostin muut julkaisut
| Cold Lake 1988 | Vanity/Nemesis 1990 | Parched With Thirst Am I and Dying 1992 |
Vanity/Nemesis on sveitsiläisen metalliyhtye Celtic Frostin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Levyllä Celtic Frost palasi takaisin thrash metaliin, mutta siitä huolimatta se ei ole yhtä suuresti arvostettu kuin yhtyeen kolme ensimmäistä albumia.
Kappaleluettelo

"The Heart Beneath" – 3:28
"Wine in My Hand (Third from the Sun)" – 3:24
"Wings of Solitude" – 5:14
"The Name of My Bride" – 2:58
"This Island Earth" – 4:18
"The Restless Seas" – 5:10
"Phallic Tantrum" – 2:50
"A Kiss Or a Whisper" – 4:31
"Vanity" – 3:02
"Nemesis" – 5:57
"Heroes" – 1:15
"A Descent to Babylon (Babylon Asleep)" – 5:52