stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjanpidon meno-tulo-teoria

Kirjanpidon meno-tulo-teoria on laskentatoimen professori Martti Saarion kehittämä tuloslaskennan merkitystä yrityksen kirjanpidossa ja tilinpäätöksessä korostava kirjanpitoteoria. Martti Saario esitti teorian vuonna 1945 väitöskirjassaan: Realisointiperiaate ja käyttöomaisuuden poistot tuloslaskennassa. Meno-tulo-teoria on vuoden 1973 kirjanpitolain uudistuksesta lähtien ollut tuloslaskennan perusteena Suomen kirjanpitolaissa.
Meno-tulo-teorian käsitteet ja lähtökohdat

Meno-tulo-teorian mukaan kirjanpito on yrityksen rahaprosessin kuvausta. Kirjanpidon tilitapahtumat ovat joko menoja, tuloja tai rahoitustapahtumia.
Teorian keskeinen lähtökohta on ns. realisointiperiaate. Kirjanpitoon merkitään vain realisoituneet tulot ja menot. Tulot kirjataan vaihdannassa syntyneiden realisoituneiden maksusuoritusten suuruisina ja menot kirjataan hankintahintaan. Esim. hallussapitovoittoja ei ole lupa merkitä tuotoiksi ei myöskään käyttöomaisuuden arvostusta käypään arvoon ja siitä johtuvia arvonkorotuksia.
Meno-tulo-teorian käsitteet ja lähtökohdat > Tuloksen laskenta

Meno-tulo-teoria on ensisijaisesti teoria siitä, miten yrityksen tilikauden tulos tulee laskea. Tuloslaskennan periaate on ilmaistu seuraavasti: "Tilikauden tulot kirjataan tilinpäätöksessä tuotoiksi tuloslaskelmaan. Tuotoista vähennetään kuluina ne menot, joista ei todennäköisesti enää kerry niitä vastaavaa tuloa. Muut menot saadaan aktivoida taseeseen." Lähtökohtana tuloksen laskennassa on meno-tulon-kohdalle -periaate. Tilinpäätöksessä asetetaan tulot ja ne aiheuttaneet menot vastakkain. Loput menoista aktivoidaan taseeseen tuleville tilikausille siellä aikanaan syntyvistä tuloista vähennettäviksi. Menojen jako tilikauden kuluihin ja aktiivoihin tulee tehdä varovaisuuden periaatteella. Kuluina tuloslaskelmaan tulee kirjata mieluummin liian paljon kuin liian vähän ja taseeseen aktivointeja ei tule merkitä liian suuriksi.
Meno-tulo-teorian käsitteet ja lähtökohdat > Tase meno-tulo-teoriassa

Taseen vastaavien varat muodostuvat aktivoiduista eli tuloista vielä vähentämättä olevista menoista sekä rahoituseristä eli saamisista ja kassavaroista. Käyttöomaisuuden (pysyvien vastaavien) aktiivat muodostuvat käyttöomaisuuden hankintamenoista, joista on vähennetty poistot eli se osa, joka on osallistunut tilikauden tulojen kerryttämiseen. Vaihto-omaisuuden aktiivat muodostuvat, kun vaihto-omaisuuden hankintamenoista kirjataan kuluksi myytyjen (käytettyjen) hyödykkeiden hankintamenot. Kuten saamiset ja kassavarat, taseen vastattavien vieras ja oma pääoma ovat teorian mukaan rahoituseriä.
Tasetta ei meno-tulo-teoriassa laadita omaisuusarvostuksen näkökulmasta. Taseen tehtävänä on siirtää aktiivat ja rahoituserät teknisesti tilikaudelta toiselle.
Meno-tulo-teoria suhteessa kirjanpidon taseyhtälöteorioihin

Kirjanpitoteoriat voidaan jakaa taseen omaisuusarvojen laskentaa korostaviin staattisiin taseyhtälöteorioihin ja tilinpäätöksen tuloslaskentatehtävää korostaviin dynaamisiin kirjanpitoteorioihin. Tuloslaskentaa korostavana meno-tulo -teoria kuuluu dynaamisiin tilinpäätösteorioihin.
Staattisissa taseyhtälöteorioissa kirjanpidon ja tilinpäätöksen tarkoitus on yrityksen arvon laskeminen. Tilikauden tulos määritellään omaisuusaseman muutoksen avulla. Käyttöomaisuuden ja vaihto-omaisuuden arvostuksessa yleisperiaate on arvostus hankintahintoihin, mutta arvostus käypään arvoon on omaksuttu laajasti. Staattinen kirjanpitoteoria on edelleen vallalla monissa maissa mm. Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Staattisen taseyhtälöteorian periaatteita sovelletaan myös kansainvälisissä tilinpäätösstandardeissa (IFRS).
Meno-tulo-teoria Suomen kirjanpitolaissa

Meno-tulo-teoria otettiin vuoden 1973 kirjanpitolain uudistuksessa kirjanpidon ja tilinpäätöksen perusteeksi. Teoria korvasi aikaisemmin käytetyn taseyhtälöteorian kirjanpidon perusteena. Elinkeinoverolain perusteeksi meno-tulo-teoria otettiin jo vuonna 1968. Uutta kirjanpitolakia säädettäessä pidettiin tärkeänä, että kirjanpidossa sovellettavat periaatteet olivat johdonmukaiset ja ymmärrettävät.
Uudistetussa kirjanpitolaissa käyttöomaisuuden hankintameno tuli aktivoida ja kirjata vaikutusaikanaan kuluksi. Elinkeinoverolaissa oli säädetty maksimipoistoprosentit. Samoin tilikauden päättyessä jäljellä olevan vaihto-omaisuuden hankintameno tuli aktivoida. Jos vaihto-omaisuuden todennäköinen hankintameno tai luovutushinta oli tilikauden päättyessä hankintamenoa pienempi, tuli erotus kuitenkin kirjata kuluksi.
Poikkeuksena meno tulon kohdalle -periaatteesta elinkeinoverolakiin ja kirjanpitolakiin sisältyi laajat mahdollisuudet tehdä erilaisia tilikauden tulosta sääteleviä varauksia. Tällaisia varauksia olivat varasto-, investointi-, vienti-, ja luottotappiovaraukset. Käyttöomaisuuden arvostaminen käypään arvoon arvonkorotuksilla oli mahdollista taseessa. Arvonkorotuksia ei kuitenkaan kirjattu tulosvaikutteisesti, vaan arvostuseräksi taseen vastattaviin.
Tuloslaskennan osalta voimassa olevan kirjanpitolain säännökset perustuvat edelleen meno-tulo-teoriaan. Samoin voimassa olevan elinkeinoverolain perusratkaisut nojautuvat meno-tulo-teorian mukaiselle lähetysmistavalle. Voimassa olevan kirjanpitolain mukaan: "Tilinpäätöksen tulee antaa oikea ja riittävä kuva toiminnan tuloksesta ja taloudellisesta asemasta." Säännöksen ja IAS- ja IFRS-standardien myötä tasetta koskevat tietovaatimukset ovat kirjanpitolaissa muuttuneet siten, ettei meno-tulo-teoriaa voida enää pitää taseen laadinnan lähtökohtana.
Maggie Smith

| Maggie Smith |
| --- | --- |
 Maggie Smith vuonna 1970.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Margaret Natalie Smith
Syntynyt: 28. joulukuuta 1934 Ilford, Essex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 27. syyskuuta 2024 (89 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–2024
Merkittävät roolit:   Miss Jean Brodien parhaat vuodet  Kuolema Niilillä  Hotelli Firenzessä  Richard III  Teetä Mussolinin kanssa  Gosford Park  Harry Potter -elokuvasarja  Downton Abbey 
Palkinnot
  Parhaan naispääosan Oscar  1969 Miss Jean Brodien parhaat vuodet  Parhaan naissivuosan Oscar & Golden Globe  1978 Viikonloppu Kaliforniassa  Parhaan naissivuosan Golden Globe  1986 Hotelli Firenzessä  2012 Downton Abbey  katso lisää  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Margaret Natalie ”Maggie” Smith (28. joulukuuta 1934 Ilford, Essex – 27. syyskuuta 2024 Lontoo) oli englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hän näytteli mittavan uransa aikana lähes 60 elokuvassa, minkä lisäksi hän esiintyi muutamissa televisiosarjoissa ja lukuisissa näytelmissä. Smith tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Miss Jean Brodien parhaat vuodet (1969, parhaan naispääosan Oscar- ja Bafta-palkinto) ja Hotelli Firenzessä (1985, Golden Globe- ja Bafta), Harry Potter -elokuvasarjasta (2001–2011) sekä televisiosarjasta Downton Abbey (2010–2015).
Varhainen elämä

Margaret Natalie Smith syntyi Essexin Ilfordissa 28. joulukuuta vuonna 1934 Margaret ja Nathaniel Smithille. Hänen äitinsä oli skotlantilaissyntyinen sihteeri Glasgow’sta ja isänsä Newcastle upon Tynessä syntynyt opettaja, joka työskenteli Oxfordin yliopistossa. Maggiella on kaksi vanhempaa kaksoisveljeä, Alistair ja Ian. Maggie Smith opiskeli Oxford High Schoolissa.
Smith ei tullut kovin hyvin toimeen Margaret-äitinsä kanssa, ja hän ottikin läpimurtorooliinsa Jean Brodiena äitinsä piirteitä. Ironisesti vasta tässä vaiheessa hänen äitinsä lopetti vakuutteluyritykset saada tyttärensä käymään sihteerikurssi näyttelijäuran takaiskujen varalle.
Ura > Alusta National Theatreen

Smith jätti opiskelun kesken 16-vuotiaana ja liittyi Oxford Playhouse -teatteriin. Oxfordin yliopistoteatterin kenttä oli aktiivinen, ja Smithkin pääsi mukaan moniin Oxford University Dramatic Societyn näytelmiin. Hän vakuutti monet taidoistaan sketseissä ja laulunumeroissa ja pääsi mukaan Broadwaylle New Faces of 1956 -revyyesitykseen. Smithin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Child in the House (1956), tosin hänen nimeään ei mainittu lopputeksteissä. Merkittävämpi osa hänellä oli rikosdraamassa Umpikujassa (1958). Siitä hän oli ehdolla parhaan tulokkaan Bafta-palkintoon.
Smithillä oli 1957–1958 päärooli komediallisessa revyyssä Share My Lettuce. Sen jälkeen hänellä oli monia rooleja Lontoon Old Vic -teatterissa. Hänet palkittiin 27-vuotiaana ensimmäisen kerran Evening Standardin teatteripalkinnolla Peter Shafferin kaksoistuotannosta The Private Ear ja The Public Eye (1962). Smithin suoritus herätti myös Laurence Olivier’n kiinnostuksen. Tämä oli perustamassa kansallisteatteria.
Smith liittyi 1963 Olivier’n National Theatreen ja seuraavaana vuonna esiintyi Desdemonana näytelmässä Othello. Hän toisti roolinsa elokuvaversiossa. Siitä hän oli ehdokkaana Oscar-palkintoon.
Smith työskenteli National Theatressa 1970-luvun alkuun ja esiintyi monissa merkittävissä rooleissa. Hänellä oli sekä komediallisia että draamallisia osia. Smithin komedianäytelmiä olivat George Farquharin 1700-luvun alun farssi The Recruiting Officer. Hän esiintyi kuitenkin myös muun muassa Henrik Ibsenin ja Anton Tšehovin draamoissa.
Ura > Läpimurto myös elokuvissa

Smithistä tuli kansainvälisesti tunnettu elokuvasta Miss Jean Brodien parhaat vuodet (1969), jossa hän esitti pääroolia ja josta hän sai parhaan naispääosan Oscarin. Elokuva perustui Muriel Sparkin romaaniin, ja siinä Smith näytteli Mussolinia ihaillutta edinburghilaista opettajaa. Smith oli uudestaan Oscar-ehdokkaana vuoden 1972 elokuvasta Tädin kanssa maailmalla. Hän teki 1970-luvun alussa Yhdysvalloissa myös teatterikiertueen Noël Cowardin näytelmässä Private Lives.
Smith näytteli 1976–1980 neljä kesää Kanadassa Stratfordin festivaaleilla, jossa hän näytteli muun muassa Lady Macbethiä. Samaan aikaan hän teki myös elokuvarooleja pitäessään vapaata teatterista. Neil Simonin näytelmään perustuvasta elokuvasta Viikonloppu Kaliforniassa Smith sai parhaan naissivuosan Oscarin. Viikonloppu Kaliforniassa ja Kuolema Niilillä ilmestyivät 1978.
Ura > Huipulla sekä teatterissa että elokuvissa

Smith jatkoi 1980-luvulla uraansa sekä elokuvissa että teatterissa. Smithillä oli päärooli sota-aikaan sijoittuvassa komediassa Sikamainen juttu ja värikäs osa juoruilevana Charlotte Bartlettina elokuvassa Hotelli Firenzessä, josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Kaipauksessa Smith oli puolestaan naimaton ja turhautunut nainen. Smith palasi 1980-luvun alussa Lontoon teattereihin ja voitti Evening Standardin teatteripalkinnon sekä 1981 että 1984. Hän näytteli muun muassa näytelmässä In Virginia Virginia Woolfia.
Smith esiintyi vuonna 1987 näytelmässä Lettice and Lovage, jota esitettiin ensin Globe Theatressa ja sitten New Yorkissa. Smith joutui kesken tuotannon noin vuoden tauolle. Hän oli ollut polkupyöräonnettomuudessa, jonka jälkeen huomattiin, että hän tarvitsee silmäleikkauksen. Hän palasi Broadwayllä Lettice and Lovagen tuotantoon, josta hänet palkittiin 1990 Tony-palkinnolla.
Smithin 1990-luvun elokuvaroolit olivat varsin monipuolisia. Niihin kuuluivat muun muassa Whoopi Goldbergin komedia Nunnia ja konnia (1992) ja sen jatko-osa Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää (1993), romaanisovitukset Salainen puutarha (1993) ja Washington Square (1997) sekä draama Teetä Mussolinin kanssa (1999). Gosford Parkissa (2001) Smith näytteli hienostelevaa aristokraattia.
Ura > 2000-luvulla Harry Potter ja Downtown Abbey

Smith tuli tunnetuksi nuoremmalle sukupolvelle Harry Potter -kirjasarjan filmatisoinneista. Harry Potter ja viisasten kivi ilmestyi 2001. Smith näytteli elokuvasarjassa Minerva McGarmiwaa, ja hän esiintyi seitsemässä sarjan kahdeksasta elokuvasta. Smith oli huhujen mukaan ainoa näyttelijä, jota sarjan kirjoittaja J. K. Rowling oli erityisesti toivonut tiettyyn rooliin. Rooli oli Smithille jokseenkin sopiva, sillä hän itse on kuvaillut roolihahmoaan Jean Brodieksi, jolla on noitahattu päässä.
Smithin ja hänen pitkäaikaisen ystävänsä Judi Denchin yhteinen elokuva Ladies in Lavender ilmestyi 2004. Jane Austenin jalanjäljillä (2007) kuvasi Jane Austenin nuoruusvuosia. Smithin teatterirooli näytelmässä The Lady from Dubuque (2007) oli harvinainen floppi hänen uralleen. Hän jäi tämän jälkeen moneksi vuodeksi sivuun teatterista, mihin vaikutti myös hänen suuri suosionsa elokuvissa ja televisiossa. Smith palasi teatterilavoille vielä vuonna 2019, jolloin hän näytteli natsi-Saksan propagandaministerin Joseph Goebbelsin vaimoa Brunhilde Pomselia yhden naisen esityksessä A German Life.
Smithillä diagnosoitiin 2007 rintasyöpä, ja kaksi vuotta myöhemmin hän oli parantunut siitä. Hän oli edelleen heikkokuntoinen hoidoista, kun hän kuvasi Harry Potter -sarjan viimeistä osaa Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2. Smith näytteli vuosina 2010–2015 sarjassa Downton Abbey. Pukudraamassa hänen roolinaan oli leskikreivitär Violet. Hänet palkittiin osasta kolmella Emmyllä. Hän esiintyi myös sarjan pohjalta tehdyissä elokuvassa Downton Abbey (2019) ja Downton Abbey: Uusi aikakausi (2022).
Smithin 2010-luvun elokuvia olivat The Best Exotic Marigold Hotel (2011) ja tämän jatko-osa The Second Best Exotic Marigold Hotel (2015). Kvartetissa hän oli yksi neljästä ikääntyneestä oopperalaulajasta. My Old Lady ilmestyi 2014 ja The Lady in the Van (2015). Jälkimmäisen osan hän oli tehnyt jo teatterissa 1999. Smithin äänirooleja olivat Gnomeo & Julia (2011) ja tämän jatko-osa Mestarietsivä Sherlock Gnomes (2019).
Ura > Palkinnot ja ehdokkuudet

Smithille on myönnetty useita palkintoja: muun muassa seitsemän Baftaa, joista kaksi kunnia-Baftoja hänen elämäntyöstään, kolme Golden Globea ja kaksi Oscaria. Hän on yksi niistä harvoista näyttelijöistä, jotka on voittanut Yhdysvalloissa kolme suurinta näyttelijän palkintoa. Hänellä on Tony-, Emmy- ja Oscar-palkinto. Smithille myönnettiin myös yhdeksän Lontoossa arvostettua Evening Standardin palkintoa, joista viisi hänen teatterirooleistaan, kolme elokuvista ja yksi kunniapalkinto teatterityöstä.
Smith voitti kolme Emmy-palkintoa roolistaan televiosarjassa Downton Abbey, jossa hän näytteli Granthamin leskikreivitär Violet Crawleytä. Downton Abbeytä esitettiin vuosina 2010–2015.
Smith on myös nimitetty seuraaviin brittiläisiin ritarikuntiin (ensiksi mainittu oikeuttaa tittelin Dame käyttöön):
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentaja (Yhdistynyt kuningaskunta, 1990)
Kunniaritarien ritarikunnan ritari (Yhdistynyt kuningaskunta, 2014)
Yksityiselämä

Smith oli epävirallisesti kihloissa näytelmäkirjailija Beverley Crossin kanssa 1960-luvun alussa. Smithin liityttyä National Theatreen kihlaus purkaantui kesällä 1966. Robert Stephens seurasi Smithiä Roomaan, jossa Smith oli tekemässä elokuvaa Minä ja kolme leskeäni (1967). Smith ja Stephens avioituivat 29. kesäkuuta 1967. Heille syntyi kaksi poikaa, Chris Larkin (s. 1967) ja Toby Stephens (s. 1969), jotka molemmat ovat myös näyttelijöitä. Smith ja Stephens erosivat vuonna 1974 Stephensin alkoholiongelmien ja uskottomuuden vuoksi. Avioero astui voimaan huhtikuussa 1975. 23. elokuuta 1975 Smith meni naimisiin nuoruudenrakastettunsa Beverley Crossin kanssa. Avioliitto päättyi Crossin kuolemaan maaliskuussa 1998.
Valikoitu filmografia

Miss Jean Brodien parhaat vuodet (1969)
Tädin kanssa maailmalla (1972)
Kuolema Niilillä (1978)
Viikonloppu Kaliforniassa (1978)
Rikos auringon alla (1982)
Hotelli Firenzessä (1985)
Richard III (1995)
Teetä Mussolinin kanssa (1999)
Gosford Park (2001)
The Best Exotic Marigold Hotel (2011)
Harry Potter -elokuvasarja (2001–2011)
Downton Abbey (2010–2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maggie Smith Wikimedia Commonsissa
Coveney, Michael: I’m Very Scared of Being Back on Stage Evening Standard. 2.3.2007. Arkistoitu 17.5.2009. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards 2  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Maggie Smith vuonna 2007.
Luxemburg Eurovision laulukilpailussa

| Luxemburg |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  RTL Lëtzebuerg
Toiminut isäntämaana:  1962, 1966, 1973, 1984
Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  37
Ensiesiintyminen:  1956
Paras sijoitus:  1. (1961, 1965, 1972, 1973, 1983)
Huonoin sijoitus:  21. (1987, 1992)
Paras pistemäärä:  142 (1983)
Huonoin pistemäärä:  0
Viimeinen sija:  3 (1958, 1960, 1970)
Ilman pisteitä:  1 (1970)
Luxemburg osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1956, joten se oli yksi sen alkuperäisistä osallistujamaista. Luxemburg on voittanut kilpailut viisi kertaa: 1961, 1965, 1972, 1973 ja 1983. Luxemburg jätti väliin vuoden 1959 kilpailun. Maa vetäytyi kilpailuista vuoden 1993 jälkeen, mutta palasi 31 vuoden jälkeen vuonna 2024.
Luxemburg on esittänyt kappaleensa pääosin ranskaksi, mutta luxemburgin kielellä laulettiin vuosina 1960 ja 1992 sekä osin myös 1993.
Luxemburgin sijoitukset

Vuosien 1956-1974 pisteet  ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Luxemburgin sijoitukset > Vanha pistejärjestelmä

| Vuosi | Artisti | Laulu | Sijoitus | Pistemäärä | Lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | Michèle Arnaud | Les amants de minuit | X | X | Vain voittaja (Sveitsi) julkistettiin, ei pisteitä eikä muita sijoituksia. |
| 1957 | Danièle Dupré | Tant de peine | 4 / 10 | 8 | Jaettu 4. sija Saksan kanssa |
| 1958 | Solange Berry | Un grand amour | 9 / 10 | 1 | Jaettu viimeinen sija Alankomaiden kanssa |
| 1960 | Camillo Felgen | So laang we's du do bast | 13 / 13 | 1 |  |
| 1961 | Jean-Claude Pascal | Nous les amoureux | 1 / 16 | 31 |  |
| 1962 | Camillo Felgen | Petit bonhomme | 3 / 16 | 11 |  |
| 1963 | Nana Mouskouri | A force de prier | 8 / 16 | 13 |  |
| 1964 | Hugues Aufray | Dès que le printemps revient | 4 / 16 | 14 | Jaettu 4. sija Ranskan kanssa |
| 1965 | France Gall | Poupée de cire, poupée de son | 1 / 18 | 32 |  |
| 1966 | Michèle Torr | Ce soir je t'attendais | 10 / 18 | 7 | Jaettu 10. sija Saksan ja Suomen kanssa |
| 1967 | Vicky Leandros | L'amour est bleu | 4 / 17 | 17 |  |
| 1968 | Chris Baldo & Sophie Garel | Nous vivrons d'amour | 11 / 17 | 5 | Jaettu 11. sija Portugalin kanssa |
| 1969 | Romuald | Cathérine | 11 / 16 | 7 |  |
| 1970 | David-Alexandre Winter | Je suis tombé du ciel | 12 / 12 | 0 |  |
| 1971 | Monique Melsen | Pomme, pomme, pomme | 13 / 18 | 70 |  |

| 1972 | Vicky Leandros | Après toi | 1 / 18 | 128 |  |
| 1973 | Anne-Marie David | Tu te reconnaitras | 1 / 17 | 129 |  |
| 1974 | Ireen Sheer | Bye, bye, I love you | 4 / 17 | 14 | Jaettu 4. sija Ison-Britannian ja Monacon kanssa |
Luxemburgin sijoitukset > Nykyinen pistejärjestelmä

Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
| Vuosi | Artisti | Laulu | Sijoitus | Pistemäärä | Lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Geraldine | Toi | 5 / 19 | 84 |  |
| 1976 | Jürgen Marcus | Chanson pour ceux qui s'aiment | 14 / 18 | 17 |  |
| 1977 | Anne Marie B. | Frère Jacques | 16 / 18 | 17 |  |
| 1978 | Baccara | Parlez-vous français? | 7 / 20 | 73 |  |
| 1979 | Jeane Manson | J'ai déjà vu ça dans tes yeux | 13 / 19 | 44 |  |
| 1980 | Sophie & Magaly | Papa pingouin | 9 / 19 | 56 |  |
| 1981 | Jean-Claude Pascal | C'est peut-être pas l'Amerique | 11 / 20 | 41 | Jaettu 11. sija Tanskan kanssa |
| 1982 | Svetlana | Cours après le temps | 6 / 18 | 78 |  |

| 1983 | Corinne Hermès | Si la vie est cadeaux | 1 / 20 | 142 |  |
| 1984 | Sophie Carle | 100% d'amour | 10 / 19 | 39 |  |
| 1985 | Margo, Franck Olivier, Diane Solomon, Ireen Sheer, Chris & Malcolm Roberts | Children, Kinder, Enfants | 13 / 19 | 37 |  |
| 1986 | Sherisse Laurence | L'amour de ma vie | 3 / 20 | 117 |  |
| 1987 | Plastic Bertrand | Amour amour | 21 / 22 | 4 |  |
| 1988 | Lara Fabian | Croire | 4 / 21 | 90 |  |
| 1989 | Park café | Monsieur | 20 / 22 | 8 |  |
| 1990 | Céline Carzo | Quand je te rêve | 13 / 22 | 38 |  |
| 1991 | Sarah Bray | Un baiser volé | 14 / 22 | 29 |  |
| 1992 | Marion Welter & Kontinent | Sou fräi | 21 / 23 | 10 |  |
| 1993 | Modern Times | Donne-moi une chance | 20 / 25 | 11 |  |
Luxemburgin sijoitukset > Kaksi semifinaalia

Vuonna 2008 otettiin käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä. Suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.
| Vuosi | Artisti(t) | Kappale | Finaali | Pisteet | Semifinaali | Pisteet | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Tali | Fighter | 13 / 25 | 103 | 5 / 15 | 117 | Luxemburg palasi yli 30 vuoden jälkeen kilpailuun. |
| 2025 | Laura Thorn | La poupée monte le son |  |  |  |  |  |
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Luxemburgin kapellimestarit 1956–1993
| Vuosi | Nimi |  |  |
| 1956 | Jacques Lasry |  |  |
| 1957 | Willy Berking (kilpailun saksalainen pääkapellimestari) |  |  |
| 1958 | Dolf van der Linden (kilpailun hollantilainen pääkapellimestari) |  |  |
| 1960 | Eric Robinson (kilpailun brittiläinen pääkapellimestari) |  |  |
| 1961 | Léo Chauliac |  |  |
| 1962 | Jean Roderes |  |  |
| 1963 | Eric Robinson (kilpailun brittiläinen pääkapellimestari) |  |  |
| 1964 | Jacques Denjean |  |  |
| 1965 | Alain Goraguer |  |  |
| 1966 | Jean Roderes |  |  |
| 1967 | Claude Denjean |  |  |
| 1968 | André Borly |  |  |
| 1969 | Augusto Algueró (kilpailun espanjalainen pääkapellimestari) |  |  |
| 1970 | Raymond Lefèvre |  |  |
| 1971 | Jean Claudric |  |  |
| 1972 | Klaus Munro |  |  |
| 1973 | Pierre Cao |  |  |
| 1974 | Charles Blackwell |  |  |
| 1975 | Phil Coulter |  |  |
| 1976 | Jo Plée |  |  |
| 1977 | Johnny Arthey |  |  |
| 1978 | Rolf Soja |  |  |
| 1979 | Hervé Roy |  |  |
| 1980 | Norbert Daum |  |  |
| 1981 | Joël Rocher |  |  |
| 1982 | Jean Claudric |  |  |
| 1983 | Michel Bernholc |  |  |
| 1984 | Pascal Stive |  |  |
| 1985 | Norbert Daum |  |  |
| 1986 | Rolf Soja |  |  |
| 1987 | Alec Mansion |  |  |
| 1988 | Régis Dupré |  |  |
| 1989 | Benoît Kaufman |  |  |
| 1990 | Thierry Durbet |  |  |
| 1991 | Francis Goya |  |  |
| 1992 | Christian Jacob |  |  |
| 1993 | Francis Goya |  |  |
Chuck

Chuck voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Chuck, miehen etunimi
Chuck, Sum 41:n albumi vuodelta 2004
Chuck, yhdysvaltalainen televisiosarja
ChucK, ohjelmointikieli
Chuck, Mario-pelisarjan hahmo
Chuck, Kodomo no Jikan -mangan hahmo.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Chuck”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.