Linja-autoliitto
Historiaa

Aloitteen linja-autoliikennöitsijöiden valtakunnallisen liiton perustamisesta teki Korpivaara Oy:n toimitusjohtaja Juhani Korpivaara, joka kutsui Suomen merkittävimmät liikenteenharjoittajat ja autokauppiaat yhteiseen neuvotteluun keväällä 1928. Tärkeimpänä syynä liiton perustamiseen oli luoda yhtenäiset säännöt liikennöitsijöiden väliselle, usein epäterveitä muotoja saaneelle kilpailulle. Kyseinen neuvottelu johti Linja-autoliikennöitsijäin Liiton perustavaan kokoukseen 30. toukokuuta 1928, ja liitto merkittiin yhdistysrekisteriin saman vuoden heinäkuun alussa. Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Kaarlo Leander Tampereelta, ja hän toimi tehtävässä kaksi vuotta. Heti ensimmäisenä toimintavuonna perustettiin liiton paikallisosastot Hämeenlinnaan, Tampereelle, Turkuun ja Viipuriin, seuraavana vuonna Helsinkiin, Jyväskylään, Lahteen, Poriin ja Vaasaan. Vuoteen 1931 mennessä, jolloin perustettiin osastot vielä Ouluun ja Rovaniemelle, Linja-autoliikennöitsijäin Liiton toimialue kattoi koko maan ja siihen kuului kaikkiaan 15 paikallisosastoa. Alan yrittäjien järjestäytymisaste oli alkuvuosina vähäinen, mutta vuonna 1939 liitossa oli jo noin 750 jäsenyritystä. Alusta lähtien liiton yhdeksi keskeiseksi tehtäväksi tuli lausunnonantajan rooli siinä, perustuivatko liikennelupahakemukset todelliseen liikennetarpeeseen.
Linja-autoliikennöitsijäin Liitto lyhensi nimensä Linja-autoliitoksi vuonna 1944. Toisen maailmansodan seurauksena liiton jäsenmäärä supistui noin kolmanneksella, mihin johtivat yritysten yhdistyminen ja sotien jälkeinen pula-aika. Suurena haasteena oli myös löytää uudet toiminta-alueet niille yrittäjille, joiden liikennekenttä oli jäänyt Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Vuonna 1945 liitolle nimitettiin ensimmäinen toiminnanjohtaja; nimike vaihtui 1980-luvulla toimitusjohtajaksi. Linja-autoliitto aloitti jäsenyritystensä henkilöstökoulutuksen 1950-luvun puolivälissä ja linjatarkastustoiminnan vuonna 1964. Linja-autoliiton jäsenmäärä oli suurimmillaan 1960-luvulla; vuonna 1968 jäseniä oli kaikkiaan 554. Henkilöautojen määrä Suomessa lisääntyi hyvin voimakkaasti 1960- ja 1970-luvuilla, ja merkittävä muutos linja-autoliikenteessä tapahtui vuonna 1974, kun linja-autojen liikennesuorite alkoi laskea ensimmäisen kerran sota-ajan jälkeen; tosin lasku jäi tässä vaiheessa vielä väliaikaiseksi. Vuoteen 1978 mennessä Linja-autoliiton jäsenyritysten lukumäärä oli vähentynyt huippuvuosista jo liki sadalla, kun niitä oli 469. Kymmenen vuotta myöhemmin vastaava luku oli 408.
Vuoden 1990 alussa Linja-autoliitto uudisti alueorganisaationsa, kun siihenastiset 17 paikallisosastoa yhdistettiin kahdeksaksi alueosastoksi ja nimitettiin viisi alueasiamiestä asemapaikkoinaan Helsinki (kaksi asiamiestä), Pori, Kuopio ja Oulu. Vuonna 1991 Linja-autoliitto ja 48 pikavuoroja ajanutta linja-autoyritystä perustivat ExpressBus-järjestelmän, jolla pyrittiin luomaan pikavuoroista kilpailukykyinen palvelumuoto henkilöautojen vaihtoehdoksi.
Linja-autoliikenteen kuljetussuorite kääntyi selvään laskuun 1990-luvun alun laman myötä. Suomen liityttyä Euroopan unionin jäseneksi vuonna 1995 Linja-autoliitto on laajentanut edunvalvontaansa maan rajojen ulkopuolelle. Linja-autoliikenteen tukijärjestelmä on muuttunut, ala on avautunut uusille yrittäjille ja linjaliikenteen kilpailuttaminen tullut jäädäkseen. Vuonna 1998 Linja-autoliitossa oli 356 jäsenyritystä.