stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Täplälaulumesikko

| Täplälaulumesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Kirjolaulumesikot Xanthotis
Laji::  polygrammus
Kaksiosainen nimi
 Xanthotis polygrammus  (Gray, 1861) 
Katso myös
   Täplälaulumesikko Wikispeciesissä   Täplälaulumesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täplälaulumesikko (Xanthotis polygrammus) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Täplälaulumesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täplälilja

| Täplälilja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Liljakasvit Liliaceae
Suku::  Liljat Lilium
Laji::  hansonii
Kaksiosainen nimi
 Lilium hansonii  Leichtlin ex D.D.T.Moore 
Katso myös
   Täplälilja Wikispeciesissä   Täplälilja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täplälilja (Lilium hansonii) on liljakasvien (Liliaceae) heimoon kuuluva liljojen (Lilium) suvun kasvilaji. Lajin kaksiosainen nimi Lilium hansonii on nimetty taidemaalari Peter Hansonin mukaan.
Täplälilja on kotoisin Japanista, Kiinasta sekä Koreasta ja on sittemmin levinnyt laajalle alueelle Itä-Aasiaan. Täpläliljaa ei juurikaan esiinny Euroopassa luonnonvaraisena mutta sitä viljellään koristekasvina ja puutarhakasvina monissa Euroopan valtioissa.
Täplälilja on noin 120 senttimetrin korkuinen lilja, joka kukkii heinäkuussa kellanoransseja kukkia. Varsi ja lehdet ovat vihreät; varsi on usein lehtiä tummempi. Kukat tuoksuvat voimakkailta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Täplälilja Wikimedia Commonsissa
Kerry Dixon

Kerry Michael Dixon (s. 24. heinäkuuta 1961) on entinen englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi muun muassa Chelseassa ja Englannin maajoukkueessa.
Seurajoukkueura > Alku

Pitkä ja atleettinen hyökkääjä, jolla oli vauhtia, hyvä pelipää ja kummankin jalan hallinta, Dixon aloitti uransa Tottenham Hotspurissa, mutta vapautettiin jo ennen kuin hän pääsi itse joukkueeseen mukaan.
Seurajoukkueura > Reading

Chesham United ja Dunstable sopimuksien jälkeen Dixon sai ensimmäisen kokemuksensa liigajalkapallosta Readingissä, joka osti hänet 20 000 punnalla vuonna 1980. Hän teki 51 maalia 116:ssa ottelussa sen ajan kolmannen divisioonan joukkueelle.
Seurajoukkueura > Chelsea

Readingin jälkeen Dixon siirtyi Chelseaan elokuussa 1983. Aluksi Chelsean puheenjohtaja Ken Bates epäröi 175 000 punnan ostoa, mutta siirto vietiin loppuun asti. 
Dixonin vaikutus Chelseaan alkoi heti: hän teki kaksi maalia hänen ensimmäisessä ottelussaan Derby Countya vastaan ja koko kaudella hän teki 32 maalia yhteensä, joka auttoi Chelsean nousua toiseen divisioonaan. Chelsean voitti Leeds Unitedin 5–0, jossa Dixon teki hattutempun ja nousi liigaan. Hänen vaikutuksensa ensimmäisen divisioonan nousuun oli yhtä huikea. Dixon viimein saavutti parhaan maalintekijän palkinnon (yhdessä Gary Linekerin kanssa) 24 maalilla. Dixonin Chelsean aikana hän teki yhteensä 193 maalia ja oli kaikkien aikojen parhaiden maalintekijöiden listalla toisena.
Seurajoukkueura > Southampton

Dixon jätti Chelsean vuonna 1992 ja siirtyi Southamptoniin 575 000 punnalla. Tällä kertaa hänet nähtiin kentällä vain 9 kertaa ja teki vain kaksi maalia.
Seurajoukkueura > Luton Town

Hän siirtyi Southamptonista Luton Towniin helmikuussa 1993 ilmaiseksi. Luton Townin uran kohokohta oli FA Cupin semifinaalit vuonna 1994, jossa hän kohtasi vanhan seuransa Chelsean ja hävisi 2–0. Hän teki 20 maalia ja hänet nähtiin 88 kertaa kentällä Lutonissa.
Seurajoukkueura > Milwall and Watford

Maaliskuussa 1995 Dixon siirtyi Millwalliin 5000 punnalla. 31 esiintymisen ja 9 maalin jälkeen, hänet myytiin Watfordiin 25 000 punnalla tammikuussa 1996. Dixon pelasi 11 peliä Watfordille.
Seurajoukkueura > Doncaster Rovers

Viimeinen liigajoukkue, jolle Dixon pelasi, oli Doncaster Rovers vuosina 1996–97. Hänet nähtiin 16 pelissä ja hän teki kolme maalia.
Seurajoukkueura > Basildon United

Vuonna 1997–98 Dixon pelasi Basildon Unitedissa lyhyen ajan mutta loukkaantui.
Maajoukkueura

Hänen maalintekotaitonsa toivat hänelle Englannin maajoukkuepaikan; hänen ensiesiintymisensä oli Meksikoa vastaan vuonna 1985.
Maajoukkueura > 1986 MM-kilpailut

Dixonin loukkaantumisen jälkeen vuonna 1985 hänet valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1986 MM-kisoihin, mutta Linekerin ja Peter Beardsleyn mukanaolo rajoitti Dixonin peliajan vaihtopelaajaksi. Hän pelasi Englannille vain kaksi kertaa ja lopetti kansainvälisen uransa siihen.
Valmennusura > Doncaster Rovers

Kun Dixonin pelaajaura oli ohi, hänestä tuli Doncasterin pelaajamanageri, mutta sai potkut elokuussa 1997. Tämän jälkeen Dixon pelasi Basildonille, mutta loukkaantui.
Valmennusura > Boreham Wood, Letchworth and Hitchin Town

Sen jälkeen Dixon on valmentanut liigan ulkopuolisia joukkueita Boreham Wood, Letchworth ja Hitchin Town.
Jalkapallon jälkeen

Nykyään hän työskentelee Chelsea TV:lle. Hän on selostanut Chelsean pelejä Gary Taphousen kanssa vuodesta 2002. Hän myös tekee stadionopastuksia Stamford Bridgella ja vetää jalkapallokoulua Dunstablessa sekä valmentaa alle 14-vuotiaiden joukkuetta nimeltä Icknield.
Kirveskoski

| Kirveskoski |
| --- | --- |
 Kirveskoski
 Koordinaatit: 60.47747°N, 25.37420°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Pornainen
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kirkonkylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,72 km2 km²
Väkiluku (2019):  2 074
 – Väestötiheys:  308,6 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2019 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirveskoski (tilastolliselta nimeltään Pornaisten kirkonkylä, ruots. Borgnäs kyrkoby) on noin 2000 asukkaan taajama Pornaisissa ja kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän vieressä virtaa Mustijoki (kylän kohdalla nimellä Karjakoski), joka kulkeutuu aina Porvoon Håplaxvikeniin ja siitä Suomenlahteen asti. Kirveskoskelta on Järvenpäähän 20 kilometriä, Sipoon Nikkilään 15 kilometriä, Porvooseen 24 kilometriä, Askolaan 17 kilometriä ja Mäntsälään 22 kilometriä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaisen Pornaisten kirkonkylän taajaman (Kirveskosken) pinta-ala oli 6,72 neliökilometriä, ja väkiluku oli 2 074 vuoden 2019 lopussa.
Pornaisten kirkko.
Kirkonkylän pohjoisosasta kulkee seututie 146 länteen Järvenpään suuntaan ja seututie 151 itään Askolan Monninkylään, kun taas kirkonkylän halki kulkee yhdystie 1494, joka ulottuu etelään mentäessä (Helsingintienä) Nikkilään ja pohjoiseen mentäessä (Pornaistentienä) Hangon ja Mäntsälän väliselle valtatielle asti.
Kirveskoskella sijaitsee vuonna 1924 rakennettu, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema Pornaisten kivikirkko ja keskustassa kunnantalo. Julkisia palveluja edustavat esimerkiksi Pornaisten kunnantalo, yhtenäiskoulu, Pornaisten kunnankirjasto, paloasema sekä Pornaisten terveysasema ja vanhainkoti. Lisäksi taajamassa on kaksi ruokakauppaa, K-Market ja Sale, Pizza Burger House -niminen ruokailupaikka, Itä-Uudenmaan Osuuspankin haarakonttori, SEOn huoltoasema ja St1:n kylmäasema sekä kotiseutumuseo.
Taajaman eteläpuolella sijaitsee Kotojärvi, joka on kunnan järvistä suurin, sekä sen vieressä Laukkosken kylä.
Uuden-Seelannin ralli 2003

|  Uuden-Seelannin ralli 2003 |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2003. 
Ajankohta:  11.–13. huhtikuuta 2003
Pituus:  22 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Peugeot Sport)
Toinen:   Richard Burns  Robert Reid  (Peugeot Sport)
Kolmas:   Petter Solberg  Phil Mills  (Subaru World Rally Team)
Uuden-Seelannin ralli 2003 (virallisesti 34. Propecia Rally New Zealand) oli Rallin MM-sarjan kauden 2003 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 11.–13. huhtikuuta 2003. Kilpailussa oli 22 erikoiskoetta.
Kilpailun voitti Marcus Grönholm, jolle voitto oli kauden toinen peräkkäinen. Hänen tallikaverinsa Richard Burns ajoi toiseksi, jolloin Peugeot nousi valmistajien sarjassa toiseksi. Markko Märtin keskeytti toiselta sijalta erikoiskokeella 14 jakohihnan vikaan. Colin McRae keskeytti ensimmäisellä etapilla jousituksen rikkoutumiseen.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Peugeot 206 WRC | 3:45.21,2 |  | 10 |
| 2. |  Richard Burns |  Robert Reid | Peugeot 206 WRC | 3:46.29,9 | +1.08,7 | 8 |
| 3. |  Petter Solberg |  Phil Mills | Subaru Impreza WRC 2003 | 3:47.31,0 | +2.09,8 | 6 |
| 4. |  Sébastien Loeb |  Daniel Elena | Citroën Xsara WRC | 3:49.36,6 | +4.15,4 | 5 |
| 5. |  Toni Gardemeister |  Paavo Lukander | Škoda Octavia WRC Evo3 | 3:53.35,0 | +8.13,8 | 4 |
| 6. |  Alister McRae |  David Senior | Mitsubishi Lancer WRC2 | 3:54.35,4 | +9.14,2 | 3 |
| 7. |  Tommi Mäkinen |  Kaj Lindström | Subaru Impreza WRC 2003 | 3:55.11,4 | +9.50,2 | 2 |
| 8. |  Didier Auriol |  Denis Giraudet | Škoda Octavia WRC Evo3 | 3:55.29,8 | +10.08,6 | 1 |
Lähde:
Muuta

Alister McRaen uran viimeiset pisteet.
Turun Akateeminen Sosialistiseura

Turun Akateeminen Sosialistiseura (TuASS) oli Turun yliopistossa, Turun kauppakorkeakoulussa ja Åbo Akademilla toiminut vasemmistolainen opiskelijajärjestö. TuASS perustettiin 1946 SKDL:n opiskelijakannattajien järjestäytyessä. Yhdistys oli SKDL:n perusjärjestö, kunnes puolueelle vuonna 1965 perustettiin erillinen opiskelijajärjestö, Sosialistinen opiskelijaliitto. TuASS oli SOL:n jäsen vuosina 1965–1974 sekä 1981–1990. 1970-luvulla TuASS tuli tunnetuksi taistelustaan SOL:n ”taistolaista” enemmistöä vastaan, ja järjestö toimi Kansandemokraattisissa opiskelijajärjestöissä (KOJ). TuASS lopetti toimintansa 1990-luvun alussa.
TuASS:n jäsenet toimivat monissa tiedekunta- ja ainejärjestöissä. Toiminta oli aktiivisimmillaan 1970-luvun puolivälissä, jolloin TuASS:n jäsenmäärä oli noin 400. Järjestö oli jaettu osastoihin, jotka olivat useimmiten tiedekuntapohjaisia. Myös Åbo Akademilla toimi TuASS:n osasto. Yhdistyksen toimisto sijaitsi Ylioppilastalo C:ssä. Tukikohdasta myytiin muun muassa marxilaista kirjallisuutta ja äänilevyjä. TuASS:lla oli myös oma kirjastonsa. Yhdistys julkaisi monistelehteä Luokkataistelija vuodesta 1972 alkaen. Vuosina 1979–1989 lehden nimi oli Haaste. TuASS osallistui KOJ:n Yhteisrintama-lehden julkaisemiseen. Myös TuASS:n osastot julkaisivat omia lehtiään. Järjestön riveissä vaikuttivat muun muassa myöhempi professori Martin Scheinin sekä tulevat kansanedustajat Arto Merisaari, Heli Astala ja Annika Lapintie.
Alkuvaiheet

TuASS perustettiin 12. toukokuuta 1946, kun kansandemokraatteja kannattaneet opiskelijat marssivat ulos sosialidemokraattien koolle kutsumasta kokouksesta. Kansandemokraatit olisivat halunneet perustaa vasemmiston yhteisen järjestön, mutta demarit torjuivat ajatuksen. TuASS liittyi SKDL:n kunnallisjärjestöön ja se teki yhteistyötä muun muassa koululaisten, nuorten ja telakkatyöläisten kanssa. Järjestö jäi pieneksi ja toiminta hiipui 1950-luvun alussa. Toukokuussa 1958 yhdistys aloitti uudelleen, kun opiskelijoiden kiinnostus poliittista toimintaa kohtaan kasvoi. Yliopiston muut poliittiset toimijat suhtautuivat TuASS:aan viileästi eikä yhteistyötä juurikaan syntynyt.
Vuonna 1965 TuASS ja muut poliittiset opiskelijajärjestöt osallistuivat ensimmäistä kertaa ylioppilaskunnan edustajistovaaleihin. TuASS sai yhden edustajan vuosien 1965–1969 vaaleissa. Vuonna 1970 paikkamäärä nousi neljään.
1970-luku

1970-luvun alussa järjestössä käytiin suuntataistelu, jonka voittajaksi selviytyivät SKDL:n ja SKP:n enemmistöä kannattaneet. Myös maolaiset osallistuvat TuASS:n toimintaan, mutta suuntauksen vaikutus jäi vähäisemmäksi kuin muissa SOL:n jäsenjärjestöissä. Alkuvuonna 1971 TuASS katkaisi välinsä SKP:n taistolaisen opposition haltuun päätyneen SOL:n kanssa. Yhdessä Tampereen TOS:n ja Oulun OSO:n kanssa TuASS ryhtyi organisoimaan toimintaa SOL:n ulkopuolelle. Vappuna 1971 alkoi ilmestyä Yhteisrintama-lehti, ja kesällä 1972 perustettiin Kansandemokraattisten opiskelijoiden maatakäsittävä neuvottelukunta (KOMN). Taistolaiset perustivat TuASS:n kilpailijaksi Turun Marxilaiset Opiskelijat (TuMO).
TuASS ja TuMO tekivät vaaliliiton vuonna 1972, mutta keväästä 1973 lähtien vaaleihin käytiin eri listoilla. SOL otti TuMO:n jäsenekseen syksyllä 1973, mikä kärjisti välejä entisestään. Vuoden 1975 edustajistovaaleissa TuASS sai 758 ääntä (15,9 %) ja 6 edustajaa. TuASS oli edustajiston toiseksi suurin ryhmä kokoomusopiskelijoiden jälkeen. TuMO:n kannatus oli tuolloin 12,1 prosenttia. Turun KY:n edustajistossa oli yksi edustaja Turun ASS:in listalta v. 1977-1979 (edustajistossa yhteensä 25 edustajaa).
1970-luvun alussa TuASS määritteli ideologiakseen marxismi-leninismin ja teoriaa opiskeltiin ahkerasti opintopiireissä. Vuosikymmenen lopussa ideologia määriteltiin ”vallankumoukselliseksi, kriittiseksi marxilaisuudeksi”.
1980-luku ja lakkauttaminen

1980-luvulle tultaessa vasemmistolainen opiskelijaliike alkoi hiipua ja TuASS muutti toimintatapojaan. Vakavahenkinen aatteellisuus väistyi. Monet aktiivit siirtyivät uusiin vaihtoehtoliikkeisiin ja toiminta hiipui. Edustajistovaaleissa 1980 TuASS ja TuMO solmivat vaaliliiton ja seuraavana vuonna järjestöt yhdistettiin SOL:n ja KOJ:n tavoin. Yhdistyminen auttoi jatkamaan ja TuASS:n kannatus pysyi korkealla verrattuna muiden yliopistojen sosialisteihin. Vaaleissa 1987 TuASS sai yli 10 prosenttia äänistä. TuASS:lla oli edustaja TYY:n hallituksessa vuoteen 1990 asti. Järjestö ei osallistunut vuoden 1991 vaaleihin ja se lakkautettiin. Seuraajaksi perustettiin Turun vasemmisto-opiskelijat Avanti, nyttemmin Turun vihreä vasemmisto eli Viva.
Puheenjohtajat

Juha Toivonen
Uuden-Guinean sotaretki

Australialaisia joukkoja puolustamassa Port Moresbya Kokodantien lähistöllä syyskuussa 1942.
Yhdysvaltalaisia aluksia.
Uuden-Guinean sotaretki oli Tyynenmeren sodassa toisessa maailmansodassa sarja taisteluita Japanin ja liittoutuneiden välillä Uudessa-Guineassa. Taistelut kestivät vuodesta 1942 vuoteen 1945 saakka. Sotaretki alkoi 23. tammikuuta vuonna 1942 japanilaisten vallattua Rabaulin. Japanilaiset onnistuivat tekemään invaasion Laeen ja Salamauaan 13. maaliskuuta 1942. Japanilaiset miehittivät myös Bunan, Gonan ja Sanandan kylät 24. heinäkuuta 1942 ja rakensivat sillanpäät alueille. Japani ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan Port Moresbyä, Uuden-Guinean pääkaupunkia Korallimeren taistelussa toukokuussa 1942. Japanilaiset yrittivät valloittaa kaupungin uudelleen hyökkäämällä heinäkuussa 1942 Owen Stanley Range vuoriston ja Kokodan­tien kautta mutta hyökkäys epäonnistui jälleen 16. marraskuuta 1942 mennessä liittoutuneiden vastarinnan myötä. Myöhemmin myös Milnenlahden, Buna-Gonan ja Waun taistelut päättyivät liittoutuneiden voittoon. Japani ei onnistunut valloittamaan Uutta-Guineaa, mikä olisi taannut maihinnousun Australiaan. Japanilaiset miehittivät osaa Uudesta-Guineasta sodan loppuun saakka, kunnes viimeisetkin saarella olevat japanilaiset antautuivat 15. elokuuta 1945.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Australia-Japan Research Project
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:New Guinea Campaign
Käännös suomeksi
Konstantin Štšerbakov

Konstantin Aleksandrovitš Štšerbakov (ven. Константин Александрович Щербаков; s. 11. kesäkuuta 1963 Barnaul) on venäläis-sveitsiläinen pianisti.
Štšerbakov opiskeli Moskovan konservatoriossa Lev Naumovin johdolla. Hän voitti vuonna 1983 ensimmäisen kansainvälisen Rahmaninov-pianokilpailun Sergei Rahmaninovin neljännellä pianokonsertolla. Štšerbakov piti Neuvostoliitossa satoja konsertteja ja teki ensimmäisen merkittävän esiintymisensä ulkomailla Asolon kamarimusiikkifestivaalilla Italiassa vuonna 1990. Siellä hän esitti kaikki Rahmaninovin pianolle säveltämät teokset neljässä illassa. Heti tämän jälkeen Štšerbakov sai kiinnityksiä Länsi-Eurooppaan.
Štšerbakov muutti vuonna 1992 Sveitsiin. Vuodesta 1992 lähtien hän on tehnyt lukuisia levytyksiä enimmäkseen Naxokselle. Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa, kuten lukuisissa Euroopan maissa, Singaporessa, Libanonissa, Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa. Kapellimestareita, joiden johdolla Štšerbakov on esiintynyt, ovat olleet Christian Thielemann, Juri Simonov, Rudolf Baršai, Nello Santi, Kirill Petrenko, Christian Mandeal, Aldo Ceccato ja Andrei Boreiko. Säveltäjiä, joiden teoksia hän on levyttänyt, ovat olleet Dmitri Šostakovitš, Nikolai Medtner, Ottorino Respighi, Pjotr Tšaikovski, Aleksandr Skrjabin, Sergei Rahmaninov, Sergei Ljapunov, Domenico Scarlatti, Ludwig van Beethoven, Modest Mussorgski, Sergei Prokofjev ja Leopold Godowsky. Levytettyjen teosten joukossa ovat Franz Lisztin transkriptiot kaikista Beethovenin sinfonioista.
Štšerbakov on pitänyt säännöllisesti mestarikursseja ja ollut tuomarina monissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten ARD-kilpailussa (München) ja Busoni-pianokilpailussa (Bolzano). Vuonna 1998 hänestä tuli Zürichin taiteiden yliopiston professori. Hänen oppilaisiinsa on kuulunut Julianna Avdejeva.
Uuden-Granadan kuningaskunta

Uuden-Granadan kuningaskunta (esp. Nuevo Reino de Granada) oli Espanjan hallintoalue Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Siihen kuului joukko espanjalaisia siirtokuntia, joita hallittiin Bogotássa olevasta kuninkaallisesta kansliasta (Audiencia) käsin. Uuden-Granadan kuningaskunta oli alun perin osa Perun varakuningaskuntaa, kunnes se liitettiin Uuden-Granadan varakuningaskuntaan ensimmäisen kerran 1717 ja tauon jälkeen pysyvästi vuonna 1739. Se lakkasi olemasta Uuden-Granadan varakuningaskunnan kanssa Kolumbian itsenäistyttyä 1819.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uuden-Granadan kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
USS Independence (CVA-62)

| USS Independence |
| --- | --- |
 USS Independence
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New Yorkin laivastontelakka
Kölinlasku:  7. heinäkuuta 1955
Laskettu vesille:  6. kesäkuuta 1958
Palveluskäyttöön:  10. tammikuuta 1959
Poistui palveluskäytöstä:  30. syyskuuta 1998
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  60 000 t
Pituus:  319 m
Leveys:  40 m lentokansi 76 m
Syväys:  11 m
Koneteho:  280 000 shp (210 MW)
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  3 950
Aseistus
Aseistus:  8 x 5"/L54 Mk 42 -tykkiä 70-90 x lentokonetta
USS Independence (runkonumero CVA-62, myöhemmin CV-62) oli Yhdysvaltain laivaston Forrestal-luokan lentotukialus, joka osallistui Vietnamin sotaan Etelä-Kiinan merellä ja Persianlahden sotaan.
Valmistus

Alus tilattiin 2. heinäkuuta 1954 New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. heinäkuuta 1955. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1958 kumminaan laivastoministerin Thomas Gatesin puoliso ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1959 ensimmäisenä päällikkönään E. Y. McElroy.
Palvelus

Alus palasi 31. joulukuuta 1965 kotisatamaansa Norfolkiin. Vuoden 1966 alkupuolen se oli tukikohdan lähivesillä kouluttaen ja täydentäen lentoyksiköitään. Alus osallistui 4.  toukokuuta operaatio STEIKEXiin. Lentotukialus lähti 13. kesäkuuta liittyäkseen Välimerellä toimivaan Yhdysvaltain 6. laivastoon, jonka mukana se oli aina vuoden 1967 loppuun.
Alus poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1998 Washingtonin osavaltiossa Bremertonissa Puget Soundin laivastontelakalla pidetyssä seremoniassa. Se poistettiin alusluettelosta 8. maaliskuuta 2004 ja lähti 11. maaliskuuta 2017 Bremertonista neljän kuukauden matkalle International Shipbreaking Limitedille Texasiin Brownsvilleen romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Independence (CVA-62) Wikimedia Commonsissa
Forrestal-luokan lentotukialukset
USS Icefish

| USS Icefish |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Manitowoc Shipbuilding Company, Manitowoc, Wisconsin
Kölinlasku:  4. syyskuuta 1943
Laskettu vesille:  20. helmikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  10. kesäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 550 t (pinnalla) 2 463 t (sukelluksissa)
Pituus:  95,02 m
Leveys:  8,31 m
Syväys:  5,13 m (maksimi)
Koneteho:  4 x GM Model 16-278A V16 -dieselmoottoria, 5 400 shp (4 MW) (pinnalla) 4 x GE-sähkömoottoria, 2 740 shp (2 MW) (sukelluksissa)
Nopeus:  pinnalla: 20,25 solmua sukelluksissa: 8,75 solmua
Miehistöä:  81, joista 10 upseeria
Aseistus
Aseistus:  10 x 533 mm torpedoputkea, joihin 24 torpedoa 1 x 5"/25 kansitykki 1 x Bofors 40 mm 1 x Oerlikon 20 mm
USS Icefish (runkonumero SS-367) oli Yhdysvaltain laivaston Balao-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Monitowoc Shipbuilding Companyltä Monitowocista Wisconsinista, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1944 kumminaan Stanley P. Moseleyn puoliso ja otettiin palvelukseen 10. kesäkuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään komentaja Richard W. Peterson.
Palvelus

Aluksen miehistö oli Michiganjärvellä koulutuksessa, jonka päätyttyä alus lähti pitkin Mississippiä New Orleansiin. Se liittyi 22. elokuuta Pearl Harborissa Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon. Se liitettiin vara-amiraali Charles A. Lockwoodin Task Force 17:ään eli laivaston sukellusveneosastoon.
Alus lähti 9. syyskuuta ensimmäiselle partiomatkalleen Luzoninsalmeen ja Etelä-Kiinan merelle. Lokakuussa Icefish ja USS Drum upottivat 26 901 tonnia Japanin rahtialuksia. Icefish upotti 23. lokakuuta 4 000 tonnin rahtialuksen ja 26. lokakuuta 10 000 tonnin rahtialuksen. Aluksen matka päättyi 13. marraskuuta Majuroon Marshallinsaarille.
Toiselle partiomatkalleen alus lähti 8. joulukuuta Majurosta yhdessä USS Spotin ja USS Balaon kanssa. 43 vuorokauden matka oli tulokseton ja päättyi 20. tammikuuta 1945 Pearl Harboriin. Kolmas partiomatka alkoi 20. helmikuuta USS Sawfishin ja USS Kingfishin kanssa. Matka suuntautui Etelä-Kiinan merelle Formosan koillis- ja itäpuolelle ja päättyi 60 vuorokauden kuluttua aluksen saapuessa Apran satamaan Guamille.
Neljäs partiomatka suuntautui Hainanin, Hongkongin, Formosan (Taiwan), Siaminlahden ja Jaavanmeren alueille. Matka kesti 46 vuorokautta, ja matkalla ei havaittu vihollisen meriliikennettä. PBY Catalina -lentoveneen suojatessa alus pelasti 7. kesäkuuta kuusi armeijan ilmavoimien lentäjää Formosan rannikolta. Alus saapui 4. heinäkuuta Fremantleen huollettavaksi ja lähti viidennelle partiomatkalleen 29. heinäkuuta. Alus upotti 7. elokuuta 15 tonnin aluksen tykkitulella. Matka päättyi 22. elokuuta Tanapagin satamaan Saipanilla.
Alus lähti 1. syyskuuta Saipanilta ja saapui 18. syyskuuta San Franciscoon. Se poistettiin palveluksesta 21. kesäkuuta 1946 Mare Islandilla ja siirrettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 5. kesäkuuta 1952. Läpäistyään Panaman kanavan se saapui 14. heinäkuuta Grotoniin Guamilla, jossa se jälleen poistettiin palveluksesta 29. heinäkuuta ja siirrettiin reserviin.
Alus palautettiin 10. joulukuuta palvelukseen Grotonissa, ja se viipyi alueella erilaisissa testeissä 21. helmikuuta 1953 saakka, jolloin se poistettiin palveluksesta.