stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikan sosialistinen työväenpuolue
Historia

Sosialistinen työväenpuolue sai alkunsa New Jerseyn Newarkissa vuonna 1876 pidetyssä Workingmen’s Partyn toisessa kokoontumisessa, joka päätti muuttaa puolueen nimen ja ryhtyä aktiiviseen poliittiseen toimintaan myös ammattiliittojen ulkopuolella. Aluksi puolueen nimenä oli Pohjois-Amerikan sosialistinen työväenpuolue (Socialistic Labor Party of North America). Vuosien 1877 ja 1878 paikallisvaaleissa Sosialistisen työväenpuolueen tukemat ehdokkaat saivat noin 100 000 ääntä ja eräät heistä valittiin Illinoisin parlamenttiin sekä Chicagon ja Saint Louisin kaupunginvaltuustoihin. Jo vuoteen 1880 mennessä puolue oli heikentynyt maltillisten ja radikaalien välisen ryhmätaistelun seurauksena.
1890-luvun lopulla Sosialistisesta työväenpuolueesta erotettiin ”kenguruiksi” kutsuttu sosiaalidemokraattinen ryhmä, joka kannatti yhteistyötä Eugene V. Debsin Sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa. Erotetut, jotka käsittivät noin puolet Sosialistisen työväenpuolueen jäsenkunnasta, perustivat oman rinnakkaisorganisaationsa, jota johtivat Job Harriman, Max Hayes ja Morris Hillquit. Vuonna 1900 ryhmä liittyi Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, jonka kanssa muodostettiin pian uusi Amerikan sosialistinen puolue. Uusi puolue jätti 1900-luvun alussa varjoonsa De Leonin johtaman Sosialistisen työväenpuolueen, jonka menestyksen esteistä suurin lienee ollut sen keskitetty autoritaarinen rakenne. Sosialistisen työväenpuolueen vallankumouksellinen siipi liittyi myöhemmin kommunistiseen liikkeeseen, jolloin jäljelle jäi vain pieni älymystöryhmä.
Aiheesta muualla

Amerikan sosialistisen työväenpuolueen sivusto (englanniksi)
| n k  Yhdysvaltain puolueet |
| --- | --- |
Pääpuolueet:  Demokraatit  Republikaanit 
Muut puolueet:  Kommunistit  Libertaaripuolue  Marihuana-puolue  Perustuslakipuolue  PSL  Sosialistinen työväenpuolue (Marxilainen)  Sosialistinen työväenpuolue (Trotskilainen)  Reformipuolue  Vihreä puolue  American Independent 
Entiset puolueet:  Vapaamuurarien vastustajat  Demokraattis-republikaanit  Federalistit  Whigit  Dixiecrat  Free Soil Party  Know Nothing  Liberaalirepublikaanit  Mustat pantterit  Natsi-puolue  Perustuslaillinen liittovaltiopuolue  Sosialistipuolue  Kansanpuolue (1892–1909)  Edistyspuolue (1912–1920)  Edistyspuolue (1924–1927)  Edistyspuolue (1948–1955) 
| n k Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- | --- |
Kansainväliset järjestöt:  International Socialist Bureau  International Federation of Socialist Young People's Organizations  Women's International Council of Socialist and Labour Organizations 
Jäsenet:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto  Italian sosialistinen puolue  Italian työväenpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Sosialistivallankumouksellinen puolue  Bolševikit  Menševikit  Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto  Sionistinen työväenpuolue  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue  Belgian työväenpuolue  Puolan sosialistipuolue  Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Norjan työväen puolue  Sosiaalidemokraatit (Tanska)  Suomen sosialidemokraattinen puolue  Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Amazonindelfiini

| Amazonindelfiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Iniidae
Suku::  Inia  d'Orbigny, 1834
Laji::  geoffrensis
Kaksiosainen nimi
 Inia geoffrensis  (Blainville, 1817) 
 Amazonindelfiinin levinneisyys
Alalajit 
 Inia geoffrensis geoffrensis  Inia geoffrensis boliviensis  Inia geoffrensis humboldtiana 
Katso myös
   Amazonindelfiini Wikispeciesissä   Amazonindelfiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amazonindelfiini eli inia, aiemmin myös boutu (Inia geoffrensis) on maailman suurin jokivalaidensukuinen valas. Laji on harvinainen, mutta kuitenkin sukupuutolta turvatumpi kuin sukulaislajinsa. Sen suurin uhka on kalastus. Lajia jää kalastajien verkkoon, ja 2000-luvulla sitä on alettu tappaa enenevästi syötiksi. Laji luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Koko ja ulkonäkö

Uros voi kasvaa kolme metriä pitkäksi ja painaa 100–150 kg, naaras on pienempi. Amazonindelfiinillä on jokidelfiineille ominainen pitkä kuono, jossa on paljon hampaita. Sillä on otsassaan eräänlainen pullistuma ("otsameloni"), joka voi muuttaa muotoaan. Amazonindelfiini on nuorena vaaleanharmaa, mutta muuttuu vanhemmiten vaalean sinivihreästä vaalean punertavaksi. Amazonindelfiineillä ei ole varsinaista selkäevää, vaan lihainen harjanne selässä.
Elinympäristö

Amazonindelfiinit elävät Amazonin ja Orinocon vesistöissä ja niiden sivujoissa Brasiliassa, Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa.
Ravinto

Amazonindelfiinit syövät äyriäisiä, rapuja, kaloja ja simpukoita.
Ravinto > Saalistus

Amazonindelfiinillä on huono näköaisti (surkastuneet silmät) mutta erittäin hyvä kuuloaisti. Se paikantaa saaliinsa kaikuluotauksen avulla. Se lähettää korkeita naksahduksia äänisarjoina, joissa on noin 80 naksahdusta sekunnissa. Äänet lähtevät sen "otsamelonista".
Käytös

Amazonindelfiini viettää elämästään suurimman osan yksin tai enintään muutaman lajitoverin kanssa. Erakkoelämä on hyvin tyypillistä jokidelfiineille, mutta harvinaista muille valaille.
Piirros vuodelta 1883.
Enkijärvi (järvi)

| Enkijärvi Энгозеро, Engozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Paikkakunta:  Ambarnyi
Koordinaatit:  65°45′36″N, 33°33′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Valuma-alue:  Vienanmeri
Järveen tulevat joet:  Puloma
Laskujoki:  Kalkajoki, Vonkajoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  71 m
Pituus:  38,3 km
Leveys:  7,9 km
Rantaviiva:  226 km
Pinta-ala:  57,9 km²
Tilavuus:  0,544 km³
Keskisyvyys:  4,5 m
Suurin syvyys:  18 m
Valuma-alue:  1 220 km²
 fiEnkijärvi 
Enkijärvi (myös Jenkijärvi, ven. Э́нгозеро, Engozero) on Vienanmereen laskeva järvi Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 122 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 220 neliökilometriä, keskisyvyys 4,5 metriä ja suurin syvyys 18,0 metriä. Järvessä on useita saaria, joiden yhteispinta-ala on 14,2 neliökilometriä.
Enkijärveen virtaa Pulomajoki ja 19 puroa. Se laskee Kalkajoen ja Vonkajoen kautta Vienanmereen. Järven kalalajeja ovat siika, muikku, kuore, hauki, särki, lahna, säyne, made, ahven, kiiski, kymmenpiikki ja kivisimppu.
Järven itärannalla sijaitsee Enkijärven taajama.
Ameriikan raitti

| Ameriikan raitti>   |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, suunnittelija Erkki Ruuhinen.
Ohjaaja:  Lauri Törhönen
Käsikirjoittaja:  Antti Tuuri Lauri Törhönen
Tuottaja:  Pekka Lehto
Säveltäjä:  Pedro Hietanen
Kuvaaja:  Esa Vuorinen
Leikkaaja:  Tuula Mehtonen
Pääosat:  Kari Sorvali Mari Rantasila Jari Järvimaa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions Oy
Ensi-ilta:   9. helmikuuta 1990
Kesto:  Alkuperäinen: 120 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  8 748 952 mk
Edeltäjä:  Pohjanmaa
Seuraaja:  Lakeuden kutsu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ameriikan raitti on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut Lauri Törhösen ohjaama elokuva, joka perustuu Antti Tuurin samannimiseen romaaniin. Ameriikan raitti on yksi harvoista suomalaisista elokuvista, joita on kuvattu Pohjois-Amerikassa.
Juoni

Mattokutomonsa tuhopoltossa hävittäneet Erkki Hakala (Kari Sorvali) ja Taisto Matsomppi (Jari Järvimaa) sekä Hakalan vaimo pakenevat Floridaan verovelkoja pakoon, valtavat määrät käteistä mukanaan.
Yrmeät miehet sopeutuvat nopeasti ryypiskelevään amerikansuomalaisporukkaan, mutta etenkin Erkin raskaana olevalla vaimolla Kaisulla (Mari Rantasila) on vaikeuksia sopeutua. Erkki ja Taisto pääsevät suomalaissuhteillaan laittomiksi rakennusmiehiksi, mutta joutuvat pian työstä pois hankalan luonteensa vuoksi.
Erkki saa laittoman apukuskin paikan Amerikassa jo pitkään asuneen Oton (Åke Lindman) ohjaamassa rekassa, mutta miehet joutuvat vaikeuksiin, kun rekan lastista löytyy huumeita. Otto kuolee, ja Erkki päättää palata Suomeen sinne jo edeltä lähteneen vaimonsa ja vastasyntyneen lapsensa luo.
Antti Tuurin alkuperäistarinan arvellaan saaneen vaikutteita muun muassa 1980-luvun Hehkumuovi-jutusta ja muista tuolloisista eteläpohjalaisia yrittäjiä koskeneista tapauksista, joissa välteltiin veroja ja muita velvoitteita ja lähdettiin rahojen kanssa pakoon Floridaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kari Sorvali  | … |  Erkki Hakala   |
|  Mari Rantasila  | … |  Kaisu Hakala   |
|  Anita Griffith-Shay  | … |  Erkin tyttö bordellissa   |
|  Markku Huhtamo  | … |  Tapani   |
|  Anna-Maija Ollikainen  | … |  Tapanin vaimo   |
|  Jari Järvimaa  | … |  Taisto Matsomppi   |
|  Jorma Markkula  | … |  työmies kettutarhalla   |
|  Åke Lindman  | … |  Otto   |
|  Roxy Huet  | … |  Oton tyttö bordellissa   |
|  Markku Toikka  | … |  Timo   |
|  Tiina Markkanen  | … |  Timon vaimo   |
|  Markus Aaltonen  | … |  oikeuden puheenjohtaja    |
|  Tor Planting  | … |  Gunnar Jakobsson   |
|  Rex King  | … |  haitilainen rakennustyömies   |
|  Kalle Nikula  | … |  Jim Rinne   |
|  Dwight Sauls  | … |  rakennustyömaan pomo   |
|  Don Punkka  | … |  sauna-bordellin ovimies   |
|  Harri Pöntinen  | … |  poliisi liikenneratsiassa   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvaa sanotaan kömpelöksi ja se saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti 2002: "Törhönen on tehnyt pohjalaisten temmellyksestä koomisen junttihupailun, joka olisi toiminut paremmin 1960-luvulla, jossakin seiväsmatkalaisten Espanjan kohteessa."
Aiheesta muualla

Ameriikan raitti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ameriikan raitti Elonet.
En voi unohtaa

| En voi unohtaa - Parhaat vuosilta 1991–2001 Kaija Kärkinen & Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2001
 Julkaistu: 2001
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Audiovox Records / Edel Records
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (lokakuu 2001)
Kaija Kärkisen & Ile Kallion muut julkaisut
| Kaikki oikeudet 2000 | En voi unohtaa - Parhaat vuosilta 1991–2001 2001 | Kymmenen laulua 2002 |
En voi unohtaa on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se on kaikkiaan duon 7. albumi.
Levy sisältää alaotsikkonsa mukaisesti Parhaat vuosilta 1991–2001, mutta myös uusia kappaleita. Ensimmäisen levyn viimeisen kappaleen Jan pariskunta sävelsi ja sanoitti tv-ohjelmassa Hotelli sointu.
Kappaleet > CD1

Leijaillaan – 4.08
En voi unohtaa – 4.26
Seuraan sua – 4.23
Hullu yö – 3.08
Menen tähän tuulen – 5.13
Sade – 3.44
Tulikehä – 4.03
Enkelin kosketus – 3.50
Kuume – 3.20
Sä olit lentohiekkaa – 4.33
Tahdon uskoa – 4.53
Aurinko nousee taas – 4.29
Ei kenenkään maa – 4.13
Noitavoimaa – 4.20
Valkoiset valheet – 4.13
Se pyörii sittenkin – 4.05
Jan – 4.49
Kappaleet > CD2

Tyttö säteilee – 4.36
Tähtiä tavoitan – 4.19
Kyynelhelmet – 3.58
Lupaus – 3.42
Kohtalo kulkee – 4.14
Yökiitäjä – 4.26
Yksi kerrallaan – 4.15
Kaikki oikeudet – 3.58
Aikaan oikeaan – 4.13
Kuiskaus tuuleen – 4.00
Sateeseen – 4.41
Täysikuu – 4.33
Kuka voiton saa – 4.15
Mies ja kitara – 4.43
Maailma meille jää – 4.45
Ei kenenkään tyttö (live) – 3.13
Laulu jää – 5.01
Amathus

| Amathus> Ἀμαθοῦς |
| --- | --- |
 Amathuksen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Amathus
Koordinaatit:  34°42′51″N, 33°08′26″E
Valtio:  Kypros
Paikkakunta:  Ágios Týchonas, Limassol
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kypros
Aiheesta muualla
  Amathus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amathus (m.kreik. Ἀμαθοῦς, Amathūs tai Amathous, lat. Amathus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se oli osaksi foinikialainen ja osaksi kreikkalainen. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee noin 1,5 kilometriä etelään nykyisestä Ágios Týchonaksen kylästä.
Maantiede

Amathus sijaitsi Kyproksen etelärannikolla noin 11 kilometriä itään nykyisestä Limassolin kaupungista. Amathuksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia

Amathus oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Se perustettiin pronssikauden lopulla 1000-luvulla eaa. Amathus oli alun perin foinikialainen siirtokunta, ja oletettavasti saaren varhaisin foinikialainen asutus. Tämä ilmenee myös kaupungin nimestä, joka on foinikialaista alkuperää. Stefanos Byzantionlainen kutsui kaupunkia koko saaren vanhimmaksi kaupungiksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Amathūsios (Ἀμαθούσιος).
Kreikkalaisessa mytologiassa Amathuksen perustaja oli Kinyras, ja se sai nimensä tämän äidistä Amathuksesta. Toisaalta kaupungin eponyymiksi heerokseksi mainitaan myös Amathus, Aeriaan poika. Erään Theseus-myytin muunnelman mukaan tämä hylkäsi Ariadnen Amathukseen (yleisemmän Naksoksen sijasta), ja tämä myös haudattiin paikalle. Myöhemmin Ariadnea kunnioitettiin kaupungissa Afrodite Ariadnena.
Antiikin aikana kaupungin asukkaita pidettiin autoktoonisina eli alkuperäisinä asukkaina, toisin sanoen kreikkalaisten siirtokuntalaisten tuloa edeltäneiden asuttajien jälkeläisinä. Nykyisin kyseisestä kansasta käytetään nimitystä eteokypriootit. Nämä puhuivat ei-kreikkalaista kieltä, niin kutsuttua eteokyprotiin kieltä, jota kirjoitettiin niin kutsutulla kyproslaisella kirjoituksella aina 300-luvulle eaa. saakka.
Kaupungin varhaisesta historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Joonian kapinan vuosina 499–498 eaa. aikaan kaupunki oli persialaisten puolella, päin vastoin kun useimmat muut saaren kaupungit, jotka liittyivät kapinaan Salamiin kuninkaan Onesiloksen johdolla. Onesilos piiritti Amathusta, mutta kaatui taistelussa. Salamis valtasi Amathuksen kuningas Euagoraan aikana noin 411–374/373 eaa., jolloin sen kuninkaana toimi Rhoikos. Tätä ennen kaupunki oli Kitionin ja Soloin kanssa liitossa Euagorasta vastaan. 300-luvulla eaa. Amathuksen kuningas Androkles auttoi Aleksanteri Suurta Tyroksen piirityksessä.
Amathus vaikuttaa säilyttäneen itäisen olemuksensa monia muita saaren kaupunkeja pidempään, ja hellenisoitui eli kreikkalaistui suhteellisen myöhään. Sen väestö koostui pitkään vain osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien.  Se tunnettiin muun muassa viljastaan sekä metallintuotannostaan. Afroditen lisäksi kaupungissa oli Adoniksen kultti sekä tyroslaisen Melkart-jumalan kultti, jonka kreikkalaiset yhdistivät Herakleehen.
Kaupunki kukoisti edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Roomalaisella ajalla se oli saaren eteläosan hallinnollinen keskus. Kaupunki säilyi olemassa varhaisbysanttilaiselle kaudelle saakka, jolloin se toimi piispanistuimena. Amathus hylättiin 600-luvulla jaa. arabien hyökkäysten aikaan.
Rakennukset ja löydökset

Amathuksen akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi kukkulalla lähellä merta. Alakaupunki sijaitsi akropoliin kaakkoispuolella sen ja rannikon välissä. Akropolis ja alakaupunki on ollut ympäröity muurein. Muurein ympäröidyn alueen koko oli noin 18 hehtaaria. Kaupunginmuurien reitti voidaan jäljittää lähes koko niiden matkalta. Ne oli varustettu suorakulmaisin tornein. Parhaiten säilyneet akropoliin muurien osat ovat pääosin peräisin varhaisbysanttilaiselta kaudelta.
Akropoliin itärinteessä on portaiden ja portin jäänteet. Ne rakennutti piirtokirjoituksen mukaan Lucius Vitellius Callinicus. Ylhäällä akropoliilla sijaitsi palasi, jossa oli useita rakennusvaiheita 700–300-luvuilla eaa., sekä Afroditelle omistettu temppeli. Kaupungissa on ollut myös Adonikselle, Zeukselle, Heralle ja Hermeelle omistetut pyhäköt. Kaupungin teatterin ja gymnasionin paikat on mahdollisesti tunnistettu. Myös kaupungin satamista, kuten aallonmurtajista, alakaupungin puoleisella rantaosuudella on säilynyt jäänteitä.
Amathuksesta on löydetty myös kahden varhaiskristillisen basilikakirkon rauniot. Kaupungin hautausmaat sijaitsevat sen pohjois-, itä- ja länsipuolilla.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa Kyproksen museossa Nikosiassa sekä Limassolin arkeologisessa museossa. Satamasta on löydetty suurikokoinen, 4,2 metriä korkea patsas, joka esitti mahdollisesti Bes-jumalaa. Se on museossa Istanbulissa.
Kirjallisuutta

Aupert, P. et al.; Iacovou, M. (toim.): Guide to Amathus.  (Guides to Archaeological Sites and Monuments)  The Department of Antiquities of Cyprus, 1999.  ISBN 9963-42-081-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amathus Wikimedia Commonsissa
Eteokypriootin kieltä oleva kyproslaisella kirjoituksella tehty piirtokirjoitus Amathuksesta, n. 500–300 eaa.
Niin kutsuttu Amathuksen sarkofagi, 400-luku eaa. Metropolitan Museum of Art.
Amathuksen arkeologista aluetta.
Amathuksen agoran raunioita.
Nymfaionin rauniot.
Enid (nimi)

| Enid |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  kymrinkielinen sana enaid ’sielu, elämä’ tai enit ’kangaskiuru’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enid on naisen etunimi, joka pohjautuu kymrin eli walesin kielen sanaan enaid tai enit. Edellinen tarkoittaa sielua ja elämää, jälkimmäinen kangaskiurua.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Enid on kesäkuuhun 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 60–80 naisella.
Tunnettuja Enid-nimisiä

Enid Bagnold (1889–1981), brittiläinen kirjailija
Enid Blyton (1897–1968), brittiläinen kirjailija
Enid Lyons (1897–1981), australialainen poliitikko
Enid Mumford (1924–2006), brittiläinen sosiologi ja tietojärjestelmätieteilijä
Amerikankaulushaikara

| Amerikankaulushaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Kaulushaikarat Botaurus
Laji::  lentiginosus
Kaksiosainen nimi
 Botaurus lentiginosus  (Rackett, 1813) 
Katso myös
   Amerikankaulushaikara Wikispeciesissä   Amerikankaulushaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikankaulushaikara (Botaurus lentiginosus) on pohjoisamerikkalainen haikaralaji, joka viihtyy kosteikoilla.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 59–70 senttimetriä ja siivenkärkien väli 95–115 cm. Amerikankaulushaikara on Suomessakin tavattavaa kaulushaikaraa (Botaurus stellaris) hieman pienempi ja ohutnokkaisempi. Sen lento ja koko saattavat tuoda mieleen yöhaikaran (Nycticorax nycticorax). Lintu on väritykseltään hyvin samanlainen kuin kaulushaikara, eli kellanruskea. Erona kaulushaikaraan ovat yhtenäisen harmaanmustat siipisulat, joissa ei ole poikkijuovia; ruskea päälaki; voimakkaampi musta viiksijuova (nuorella kapeampi ja vähemmän mustaa), runsaampi ja ruskeampi kaulanhöyhenyksen viirutus, sekä kaulushaikaralta puuttuva vaalea silmäkulmanjuova.
Levinneisyys

Amerikankaulushaikaran pesimäalue on suuri ja sen laajuudeksi on arvioitu 8 800 000 km². Sen yksilömääräksi on koko maailmassa arvioitu 3 000 000 lintua.
Se pesii Pohjois-Amerikassa lähinnä Yhdysvaltain ja Saint-Pierre ja Miquelonin alueella. Länsi-Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija, joka havaitaan yleensä loka-marraskuussa.
Aiheesta muualla

The Internet Bird Collection (IBC): North American Bittern (Botaurus lentiginosus) - kuvia ja videoita (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Botaurus lentiginosus:  Wikidata: Q743017  Wikispecies: Botaurus lentiginosus  ABA: amebit  ADW: Botaurus_lentiginosus  Avibase: 13E9F9B48CD5A08A  BirdLife: 22697340  BOLD: 10058  BOW: amebit  CoL: MMYJ  eBird: amebit  EoL: 45511333  EPPO: BOTULE  EUNIS: 100714  EURING: 960  Fauna Europaea: 96631  Fauna Europaea (new): b7da1825-7356-437b-9760-af3b00e3ac75  GBIF: 2480911  GNAB: american-bittern  IBC: north-american-bittern-botaurus-lentiginosus  iNaturalist: 5034  IRMNG: 11168921  ITIS: 174856  IUCN: 22697340  NatureServe: 2.103409  NBN: NHMSYS0000530209  NCBI: 110661  Neotropical: amebit  Observation.org: 845  ODNR: american-bittern  Open Tree of Life: 729491  Paleobiology Database: 368317  Paleobiology Database: 335661  WoRMS: 159839  Xeno-canto: Botaurus-lentiginosus 
Ardea lentiginosus:  Wikidata: Q40981402  GBIF: 4408434
Amerikansuomalainen Kansalliskirkko

Amerikan Suomalainen Evankelis-Lutherilainen Kansalliskirkko (engl. Finnish Evangelical Lutheran National Church of America) oli Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuosina 1898–1963 toiminut luterilainen kirkkokunta.
Kirkkokunnan vaiheet

Kansalliskirkon siemen oli vuonna 1890 perustettu Calumetin kansallisseurakunta, jonka jäsenet olivat haluttomia liittymään pappisvaltaiseen Suomi-synodiin. Amerikan suomalaisen evankelis-luterilaisen kirkon ulkopuolelle jäi myös joukko muita seurakuntia. Keskeinen rooli Kansalliskirkon synnyssä oli pastori Karl Aksel Adheimer Koskella ja Amerikan Uutisten toimittajalla Kalle Haapakoskella, jotka vaativat kansanvaltaisemman suomalaisen kirkkokunnan perustamista.
Rock Springsissä vuonna 1898 pidetyssä perustavassa kokouksessa Kansalliskirkon esimieheksi kutsuttiin J. W. Eloheimo, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut kirkkokunnan asioiden hoitamisesta. Ironwoodissa vuonna 1900 pidetyssä kirkolliskokouksessa esimieheksi valittiin Wilhelm Adrian Mandellöf, joka järjesti Kansalliskirkon toimivaksi kirkkokunnaksi. Seuraavan vuosikymmenen aikana se laajeni voimakkaasti, mutta koki myös useita vastoinkäymisiä. Vuonna 1901 perustettiin oma lehti Todistusten Joukko ja paria vuotta myöhemmin Kansan Lehti, jotka pian tekivät konkurssin. Niiden tilalle saatiin pastori Pietari Vuoren vuonna 1906 perustama Auttaja. Vuonna 1903 Kansalliskirkko perusti suomalaisia siirtolaisia laajemminkin palvelemaan tarkoitetun Kansan Opiston, joka vuonna 1906 joutui sosialistien käsiin ja muutettiin Työväen Opistoksi.
Kansalliskirkko jäi jäsenmäärältään Suomi-synodia huomattavasti pienemmäksi. Vuonna 1907 sen vaikutuspiiriin kuului 31 seurakuntaa. Lisäksi oli 58 itsenäistä seurakuntaa, jotka Kansalliskirkko katsoi hengeltään kuuluvan joukkoonsa. Näissä seurakunnissa ilmoitettiin olevan yli 13 600 jäsentä ja 17 pappia. Yhdysvaltojen lisäksi kirkko toimi Kanadan puolella Ontariossa. Pappeja yritettiin kouluttaa Ironwoodiin vuonna 1918 avatussa seminaarissa, mutta jo 1920-luvulla jouduttiin turvautumaan saksalaisten perustaman Missouri-synodin apuun, jonka pappisseminaariin perustettiin vuonna 1938 suomalainen osasto.
Opillisesti Kansalliskirkko oli lähellä evankelista herätysliikettä ja sillä oli kiinteät yhteydet Suomen Luterilaiseen Evankeliumiyhdistykseen. Kirkkokunnan suhteet Suomi-synodiin olivat ajoittain hyvin kireät, vaikka myös niiden yhdistymisestä keskusteltiin. Yhdistymisneuvotteluja käytiin myös Missouri-synodin kanssa, jonka seurakunnissa naisilla ei ollut äänioikeutta toisin kuin Kansalliskirkossa.
Ensimmäisen siirtolaispolven ikääntyessä Kansalliskirkon suomenkielinen toiminta alkoi kuihtua, ja jo 1940-luvulla lähes kaikki sen seurakunnat olivat kaksikielisiä. Viimeinen kirkolliskokous pidettiin vuonna 1963 ja seuraavan vuoden alussa Kansalliskirkko liittyi Missouri-synodiin. Toiminnan päättyessä kirkkokunnalla oli 6 200 jäsentä, joista 650 asui Kanadassa. Osa seurakunnista jatkoi olemassaoloaan liittymisen jälkeenkin, kun taas osa sulautui Missouri-synodin suurempiin seurakuntiin. Suomenkielisiä jumalanpalveluksia pidettiin eräissä seurakunnissa 1980-luvulle saakka ja julkaisutoiminta jatkui Amerikan Uutisten liitteenä ilmestyneen Auttajan muodossa aina 1990-luvun alkuun asti.