stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
CAN-väylä
Johdotus ja liittimet

CAN-väylän johdotus on 2-napainen parikaapeli, jossa on standardin mukaan 40 kierrosta metriä kohden. Kaapelia käytetään tiedonsiirtoon. ISO 11898 määrittelee CAN-väylällä käytettäväksi kaapelityypiksi impedanssiltaan 120 Ω suojattua tai suojaamatonta kaapelia. CAN-väylässä on 120 Ω:set päätevastukset.
Parikaapelinjohtimista käytetään nimityksiä high ja low.
kun CAN-verkossa lähetetään arvo nolla, on high-johdon jännite 3.5 volttia ja low-johdon jännite 1,5 volttia.
kun CAN-verkossa lähetetään arvo yksi, on molempien johtojen jännite 2,5 volttia.
Käyttäjäorganisaation CiA,"CAN in Automation", määrittelemä CAN-väylän liitin on yhdeksännapainen D-liitin (DIN 41652), CiA:n standardi DS-102. Autoteollisuus käyttää valmistaja-, merkki- ja jopa mallikohtaisia liittimiä autoissaan.
Volvo on testannut ajoneuvoissaan CAN-väylää myös langattoman yhteyden ylitse.
Koodaus

CAN-väylällä käytetään NRZ-bit-stuffin koodausta.
CAN-väylän häiriösuojaus

Varsin hyvän häiriöiden sietokyvyn ja toimintavarmuutensa vuoksi CAN-väylällä on useita eri käyttösovelluksia esimerkiksi teollisuudessa, ja jopa terveydenhuollossa ja lääketieteessä, joissa vikasietoisuus ja toimintavarmuus ovat automaatioväylän toiminnassa erittäin tärkeitä.
CAN-väylän toiminta perustuu johdinten väliseen jännite-eroon, jolloin yhteismuotoinen häiriö ei aiheuta suoraan ongelmia. CAN-väylän johtimet ovat rakenteeltaan identtisiä ja ovat siis samalla tavalla sähkömagneettisten häiriölähteiden altistuksen alaisina. Tällöin parikaapelin kummankin johtimen vastaanottamat ulkoiset häiriöt, ja näistä aiheutuvat jännitteen muutokset, ovat yhtä suuria, ja kumoutuvat johtimien välistä jännite-eroa mitattaessa.
Suojaa sähkömagneettisia häiriöitä vastaan voidaan parantaa esimerkiksi maadoituksella ja suojaamalla parikaapeli suojavaipalla.
CAN-väylien keskinäistä sähkömagneettista häiriötä voidaan vähentää muun muassa sijoittamalla johtimet etäälle toisistaan ja asentamalla johtimet kohtisuoraan, kun johdinten on ylitettävä toisensa.
Pidemmillä johdinpituuksilla CAN-väylä olisi hyvä erottaa muusta järjestelmästä galvaanisesti. Tällöin CAN-moduulien käyttöjännite kulkee CAN-väylää pitkin. CAN-väylän EMC-ominaisuudet paranevat, jos käytetään CAN-moduulin metallikoteloon kytkettävää suojajohdinta.
Päätevastuksilla pystytään vähentämään signaalin heijastumisesta johtuvia häiriöitä. CAN-väylän päätevastus voidaan toteuttaa esimerkiksi kahden 60 Ω vastuksen avulla, joiden väliin kytketään häiriönpoistokondensaattori.
Erilaisilla suodinkytkennöillä pystytään vähentämään sekä yhteis-, että eromuotoista häiriötä tehokkaasti.
Optista CAN-väylää käytettäessä vältytään tavanomaisesti toteutetun CAN-väylän EMC-häiriöiltä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CAN - Ajoneuvojen ja koneiden sisäinen paikallisväylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmapallokaari

Ilmapallokaari on ilmapalloista koostuva köynnös. Niitä käytetään esimerkiksi syntymäpäiväjuhlissa, häissä, valmistujaisissa ja vauvakutsuilla. Ilmapallojen kiinnittämiseen voidaan käyttää narua, teippiä tai muita ilmapallojen kiinnitystarvikkeita. Tukirakenteena voi toimia metallikehikko tai pahvista tehty kaarirunko.
Ilmapallokaaren pallot voivat aiheuttaa ympäristöhaittoja, jos ne päätyvät luontoon tai vesistöihin. On tärkeää huolehtia siitä, että ilmapallot kerätään ja hävitetään asianmukaisesti juhlien jälkeen. Myöskin materiaalina on valittavana normaaleita lateksi-ilmapalloja, sekä biohajoavia ekoilmapalloja.
Ilmapallo (täsmennyssivu)

Ilmapallo on jostakin kevyestä materiaalista valmistettu säiliö, joka voidaan täyttää kaasulla ja käyttää eri tarkoituksiin. Eri merkityksistä katso
ilmapallo, pieni leikkikaluna tai koristeena käytettävä pallo
ilmapallo (ilmailu), lentolaitteina käytettävät ilmapallot
kuumailmapallo
sääpallo, meteorologisissa tutkimuksissa käytetty vetypallo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ilmapallo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Indian Riverin piirikunta

Indian Riverin piirikunta (engl. Indian River County) on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 159 923 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Vera Beachin kaupunki. Piirikunta perustettiin 30. toukokuuta 1925.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indian Riverin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Carl Henrik Strandberg

Carl Henrik Strandberg (18. maaliskuuta 1780 Pohja – 25. huhtikuuta 1865 Karjaa) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Strandbergin vanhemmat olivat Uudenmaan jalkaväkirykmentin vääpeli Henrik Strandberg ja Kristina Juliana Muur. Isä Henrik hankki vuonna 1794 maatilan Kiskon kirkonkylästä ja ryhtyi viljelemään sitä. Carl Henrik kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1796. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1801, maisteriksi 1802 ja hänet vihittiin papiksi 1805. Opiskeluaikanaan Strandberg toimi yksityisopettajana yhteensä 47 oppilaalle.
Strandberg toimi Karjaan kirkkoherran apulaisena 1805–1807, Uudenmaan jalkaväkirykmentin ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana 1807–1809, Kiskon kirkkoherran apulaisena 1809–1811. Dragsfjärdin vt. kappalaisena 1811–1815 ja Västanfjärdin vt. kappalaisena 1815–1816. Hän oli Tenholan vt. kirkkoherrana 1816–1818, Kosken tehtaansaarnaajana 1818–1819 ja Karunan kappalaisena 1819–1824. Strandberg oli sitten kirkkoherrana Lopella 1824–1833 ja Karjaalla 1833–1865. Hän sai rovastin arvon 1829 ja hänestä tuli vt. lääninrovasti 1840 ja vakinainen lääninrovasti 1843. Teologian kunniatohtorin arvo hänelle myönnettiin 1857.
Strandberg toimitti arkkipiispa Jacob Tengströmin keräämän aineiston pohjalta kaksiosaisen Turun hiippakunnan kirkonpaimenten matrikkelin Åbo stifts herdaminne I-II.
Strandberg oli naimisissa 1818–1853 Charlotta Kristina Fridénin kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin 1857 Juliana Margareta Dahmin kanssa. Strandbergin poika Ernst Fredrik Teodor Strandberg (1824–1898) oli Karjaan kirkkoherrana 1875–1898.
Teoksia

Johdatus kristillisyyteen yksinkertaisille : Suomen evangeliumillisen seuran suostumuksesta kokoonpantu. Turku 1826, 1834, uud. painos 1852
Åbo stifts herdaminne I-II. Åbo 1832-1834
Aiheesta muualla

Ilmari Heikinheimo: Suomen elämäkerrasto.  Helsinki:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 720
Ilmapistooli

4,5 mm ilmapistooli
Ilmapistoolitaulu
Ilmapistooli on ilman- tai kaasunpaineella toimiva, yleensä pienikaliiperinen (yleisin kaliiperi .177 eli 4,5 mm) ja usein muotoilultaan pistoolia muistuttava kilpailu- ja harjoitusase. Ilmapistoolia käytetään myös olympialaisten tarkkuuslajeissa.
Ilmapistooli on etenkin harrastelijapiireissä suosittu, koska sen rekyyli on lähes olematon ja tarjoaa täten hyvän pohjan opetella ampumatekniikkaa. Monet harrastajat käyttävät ilmapistoolia ruutiaseiden rinnalla harjoitusaseena. Ilmapistooli ei ole lelu. Suomen aselaki ei edellytä ilma-aseiden hallussapitoon hallussapitolupaa, mutta ostajalta edellytetään 18 vuoden ikää.
Ilmapistooleissa käytetään voimanlähteenä joko taittuvalla piipulla tai vivulla viritettävää jousikuormitteista kaasumäntää, pumpulla täytettävää paineilmasäiliötä tai vaihdettavia hiilidioksidikaasukapseleita. Piippua tai vipua taitettaessa pistoolin jousi virittyy ja laukaistaessa jousi pakottaa sylinterissä olevan paineen virtaamaan aseen piipun kautta, jolloin piipussa oleva luoti lähtee liikkeelle.
Ilmapistoolilla kilpaillaan Kansainvälisen ampumaurheiluliiton (ISSF) kilpailuissa 10 metrin matkalla (katso 10 m ilmapistooli). Lajissa kilpaillaan naisten ja miesten olympiamitaleista.
Ilmapistoolin luodin lähtönopeus on keskimäärin noin 120 metriä sekunnissa.
Indian Railways

| Indian Railways> Intian rautatiet |
| --- | --- |
 Lifeline to the Nation...  Kansakunnan elämänlanka...
Perustiedot
Lyhenne:  IR
Valtio:  Intia
Kotipaikka:  New Delhi
Osoite:  Centre for Railways Information System, Opposite Safdurjung Railway Station, Chanakyapuri, New Delhi, 110021 Intia
Perustettu:  16. huhtikuuta 1853
Liikevaihto, miljoonaa:   26 mrd. USD (2014–15)
Rataverkko
Verkoston pituus:   65 806 (2013–14) km
Reittikartat
 Intian rataverkko. 
Kotisivu
Indian Railways (IR) on Intian valtion rautatieyhtiö. Sen kotipaikka on New Delhi. IR:llä oli monopoli maan rautatieliikenteessä viime vuosiin asti. Yhtiö hoitaa 65 806 kilometrin mittaista (2013–14) eli maailman neljänneksi laajinta rautatieverkkoa ja kuljettaa 19 000 junaa päivittäin. Päivittäin 12 000 matkustajajunaa kuljettaa yli 23 miljoonaa matkustajaa Intian noin 8 000 rautatieaseman välillä. Yhtiön yli 7 000 rahtijunaa kuljettaa yli kolme miljoonaa rahtitonnia päivittäin; vuonna 2013-2014 yhtiö kuljetti yhteensä 1,05 miljardia tonnia rahtia. Yhtiön talouden merkitys on suuri, sillä rautatieliikenteen osuuden katsotaan muodostavan 0,9 prosenttia Intian bruttokansantuotteesta (2012–13).
Intian alueellisten rautatieyhtiöiden alueet (2006).
IR on maailman suurimpia julkisen alan työllistäjä – se työllistää noin 1,3 miljoonaa henkilöä (kaudella 2012–13). Indian Railways liikennöi sekä pitkän matkan linjoja että kaupunkien sisäisiä liikenneverkkoja.
Intian rautateiden 12706 SC-GNT Intercity Express.
Mumbain Chhatrapati Shivaji Terminus, aiemmalta nimeltään Victoria Terminus.
Junaa odottavia (Mumbain Chhatrapati Shivaji Terminus).
New Delhin rautatieasemaa.
Nethravathi Express
Indian railwaysillä on useita luokkia junissaan: Ilmastoitu ja siisti 1.luokka, 1.luokan makuuhytit, 2.luokan makuusali, 2. Luokan istuinpaikat, 3.luokan makuusalit ja varaamattomat paikat. Junalippu 1.luokassa välillä Delhi-Mumbai maksaa noin 50€. 2.luokan makuupaikka taas maksaa samalla välillä n. 6,50€.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indian Railways Wikimedia Commonsissa
Rail Budget 2015: Overview and Highlights (27.2.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (india.com)
Hudson Bay

Hudson Bay voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hudsoninlahti, engl. Hudson Bay, Atlantin valtameren sivulahti Kanadan arktisella alueella.
Hudson Bay, kaupunki Saskatchewanissa, Kanadassa.
Hudson Bayn rautatieasema, rautatieliikennepaikka Hudson Bayssä, Saskatchewanissa, Kanadassa.
Hudson Bay, VIA Rail Canadan operoima junavuoro Winnipegin ja Churchillin välillä Kanadassa.
Hudson Bay Railway, kanadalainen rautatieyhtiö.
Hudson's Bay Company, kanadalainen yritys.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hudson Bay”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Indian Wells

| Indian Wells |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 33°42′57″N, 116°20′28″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  Riverside
Hallinto:  
 – Pormestari:  Patrick Mullany
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  34,7 km²
 – Josta vettä:  0,4 km² 
Korkeus:  27 m
Väkiluku (2008):  5 177
 – Väestötiheys:  110 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8 (kesäaika UTC-7)
 
 http://www.cityofindianwells.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Indian Wellsin keskustaa
Indian Wells on kaupunki Riversiden piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli 5 177 asukasta vuonna 2008. Asukasluku on ollut koko ajan kasvusuunnassa. Kaupungin pinta-ala on 34,7 neliökilometriä, josta vettä 0,4 neliökilometriä.
Kaupungissa järjestetään vuosittain BNP Paribas Open -niminen tennisturnaus, joka kuuluu toiseksi korkeimpaan, Masters 1000 -luokkaan.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Canaletto

Piirros Canalettosta
Giovanni Antonio Canale (28. lokakuuta 1697 Venetsia – 19. huhtikuuta 1768 Venetsia), paremmin tunnettu nimellä Canaletto, oli italialainen taidemaalari, joka tunnetaan parhaiten Venetsiaa kuvaavista maisemakuvistaan (veduta).  Hän oli taiteilija Bernardo Canalen poika, josta johtuu hänen lempinimensä Canaletto, pikku-Canale. Veljenpoika Bernardo Bellotto oli myös maisemamaalari. Hän käytti samankaltaista maalaustyyliä ja joskus myös nimeä Canaletto edistääkseen omaa uraansa. Bernardo Bellotto työskenteli kuitenkin maissa, joissa hänen setänsä ei ollut tunnettu, kuten Saksassa ja Puolassa.
Ura > Nuoruus Venetsiassa

Canaletto aloitti uransa isänsä oppipoikana ja maalasi teatterilavasteita. Hän sai vaikutteita Giovanni Paolo Panninilta ja alkoi maalata arkipäivän tapahtumia ja ympäristöään. Iso osa Canaletton varhaistuotannosta on maalattu paikan päällä, eikä ateljeessa kuten siihen aikaan oli tapana. Hän onkin tullut tunnetuksi kyvystään kuvata kaupunkien loistoa käyttäen vahvoja värejä.
Canaletton työt tunnettiin siitä, että ne olivat aina realistisesti kuvattuja, ja niistä näkyi Venetsian veden lasku vuodenaikojen mukaan. Hänen varhaisimpia töitä pidetään usein hänen parhainaan.
Ura > Muutto Englantiin

Englantilainen taidekauppias Joseph Smith välitti Canaletton töitä muille englantilaisille. Seitsenvuotisen sodan takia Canaletton töiden kauppaaminen englantilaisille vaikeutui 1740-luvulla. Vuonna 1746 hän muutti Lontooseen parempien markkinoiden toivossa. Hän asui ja työskenteli Englannissa vuoteen 1755 asti.
Paikalliset odottivat hänen kuvaavan Englantia saman muodin mukaan, kuin hän oli maalannut Venetsiaa. Englannissa hänen maineensa kuitenkin hiipui, eikä se koskaan täysin palautunut ennalleen. Maineen hiipumisen selittää se, että Canaletton töissä alkoi olla toistoa, eivätkä ne lopulta muistuttaneet enää hänen alkutuotantoansa. Englantilainen taidekriitikko George Vertue väitti jopa Canaletton olleen huijari, joka vain esiintyi Venetsian kuuluisana taiteilijana.
Canaletto palasi Venetsiaan, ja hänet valittiin Venetsian Akatemiaan vuonna 1763. Kun Canaletto asui Venetsiassa, hän maalasi usein vanhoista piirroksista, joita oli tehnyt nuorena. Hän jatkoi maalaamista kuolemaansa, eli vuoteen 1768 saakka.
Vaikutus

Hänen seuraajiaan olivat muun muassa Bernardo Bellotto, Francesco Guardi, Michele Marieschi, Gabriele Bella ja Giuseppe Moretti. Joseph Smith onnistui myymään useita Canaletton töitä George III:lle. Kokoelman omistaa nykyään Royal Collection. Muitakin Canaletton töitä on brittiläisissä kokoelmissa, kuten Wallace Collection ja Woburn Abbeyn ruokasalissa.
Canaletton työt ovat aina olleet korkeasti hinnoiteltuja. Jo 1700-luvulla Katariina Suuri ja muut Euroopan kuninkaalliset kilpailivat hänen maalauksistaan. Vuonna 2005 Lontoossa järjestetyssä huutokaupassa hänen maalauksensa ostettiin 18,6 miljoonalla punnalla .
Teoksia

Piazzetta (1733–1735)
Canal Grande ja Santa Maria della Salute (1738–1742)
Westminster Abbey, 1749
Bucintoron paluu laiturille, 1730
Piazza San Marco, 1730
Grand Canal
Muurarin piha, 1725
Campo Di Rialto, 1758
Simeone Piccolo
Canal Grande, Venetsia, n. 1730
ISO 3166-2:LS

Lesothon alueet.
ISO 3166-2:LS on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Lesotholle. ISO 3166-2:LS on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kymmenen alueen koodit.
Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Lesothon maakoodi ”LS”. Toinen osa on aluekohtainen kirjaintunnus.
| Koodi | Alue |
| --- | --- |
LS-A: Maseru
LS-B: Butha-Buthe
LS-C: Leribe
LS-D: Berea
LS-E: Mafeteng
LS-F: Mohale’s Hoek
LS-G: Quthing
LS-H: Qacha’s Nek
LS-J: Mokhotlong
LS-K: Thaba-Tseka
Brad Boyes

| Brad Boyes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1982 (ikä 42) Mississauga, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Boysie
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  90 kg
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2016
Seurat:  St. John's Maple Leafs (AHL)   Cleveland Barons (AHL)   San Jose Sharks (NHL)   Providence Bruins (AHL)   Boston Bruins (NHL)   St. Louis Blues (NHL)  Buffalo Sabres (NHL)   New York Islanders (NHL)   Florida Panthers (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)
NHL-varaus:  24. varaus, 2000 Toronto Maple Leafs
Bradley ”Brad” Boyes (s. 17. huhtikuuta 1982 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä.
Ura > Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Boyes kiekkoili vuodet 1998–2002 Erie Ottersissa junioriliiga OHL:ssä. Hän pelasi Ottersin paidassa neljän kauden aikana yhteensä 233 OHL:n runkosarjaottelua tehden 309 tehopistettä, 141 maalia ja 168 syöttöpistettä. Hän oli kausilla 1999–2000 sekä 2000–2001 joukkueensa paras pistemies ja tehokkain maalintekijä tehtyään ensiksi mainitulla 82 tehopistettä, 36 maalia ja 46 syöttöpistettä, 68:ssa ottelussa ja jälkimmäisellä 90 tehopistettä, 45 maalia ja yhtä monta syöttöpistettä, 59:ssä ottelussa. Koko liigan pistepörssissä Boyes oli kaudella 2000–2001 sijalla viisi ja maalipörssissä sijalla kolme. Kaudella 2001–2002 Boyes jäi runkosarjassa joukkueensa sisäisessä pistepörssissä sijalle kaksi Cory Peckerin jälkeen ja kevään 2002 OHL:n pudotuspeleissä Boyes oli 41:llä tehopisteellään (22 maalia ja 19 syöttöpistettä) koko liigan toiseksi tehokkain pelaaja juuri 42 pistettä tehneen Peckerin jälkeen ollen näin osaltaan johdattamassa Ottersia OHL:n mestaruuteen (J. Ross Robertson Cup).
Boyes voitti OHL-urallaan useita palkintoja, kahdesti OHL:n parhaan pelaajan palkinnon (Red Tilson Trophy), vuosina 2001 ja 2002, kahdesti OHL:n herrasmiespelaajan palkinnon (William Hanlon Trophy), niin ikään vuosina 2001 ja 2002, kerran Canadian Hockey Leaguen (Kanadan pääjunioriliigojen kattojärjestö) herrasmiespelaajan palkinnon, vuonna 2002, OHL:n pudotuspelien parhaan pelaajan palkinnon (Wayne Gretzky 99 Award) vuonna 2002 ja vuonna 2000 OHL:n Bobby Smith Trophyn sekä CHL:n Scholastic Player of the Year –palkinnon pelaajana, joka on menestynyt vuoden aikana hyvin peliuransa lisäksi myös opinnoissaan. Lisäksi hänet valittiin vuonna 2001 OHL:n toiseen tähdistökentälliseen ja vuonna 2002 sekä OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen että CHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Maajoukkue

Boyes on edustanut maataan yksissä aikuisten jääkiekon arvokilpailuissa, Latvian Riiassa pelatuissa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2006, joissa Kanada jäi neljänneksi. Boyes oli turnauksessa maansa kolmanneksi paras pistemies Sidney Crosbyn ja Patrice Bergeronin jälkeen kahdeksalla tehopisteellä, neljällä maalilla ja neljällä syöttöpisteellä. Hän on edustanut Kanadaa myös kaksissa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2001 hän oli voittamassa pronssia ja vuonna 2002 hopeaa. Vuoden 2002 nuorten kisoissa Boyes oli 9:llä tehopisteellään (viisi maalia ja neljä syöttöpistettä) turnauksen toiseksi paras pistemies Michael Cammallerin jälkeen.
ISO 3166-2:MZ

Mosambikin maakunnat:
1 – Cabo Delgado
2 – Gaza
3 – Inhambane
4 – Manica
5 – Maputo (pääkaupunki)
6 – Maputo
7 – Nampula
8 – Niassa
9 – Sofala
10 – Tete
11 – Zambezia
ISO 3166-2:MZ on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Mosambikille. ISO 3166-2:MZ on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kymmenen maakunnan sekä pääkaupunki Maputon koodit.
Koodit

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Mosambikin maakoodi ”MZ”. Toinen osa on aluekohtainen kirjain, paitsi pääkaupunki Maputolla kolmikirjaiminen tunnus.
| Koodi | Alue |
| --- | --- |
MZ-A: Niassa
MZ-B: Manica
MZ-G: Gaza
MZ-I: Inhambane
MZ-L: Maputo (maakunta)
MZ-MPM: Maputo (kaupunki)
MZ-N: Nampula
MZ-P: Cabo Delgado
MZ-Q: Zambezia
MZ-S: Sofala
MZ-T: Tete
Brandenburgilaiset konsertot

Brandenburgilaiset konsertot otsikkosivu
Brandenburgin varakreivi Christian Ludwig.
Omistus Brandenburgilaiset konsertot ranskaksi
Brandenburgilaiset konsertot (BWV 1046–1051), alkuperäiseltä nimeltään Six Concerts Avec plusieurs Instruments eli "Kuusi konserttoa useille soittimille", ovat kuusi Johann Sebastian Bachin säveltämää orkesteriteosta. 
Bach lähetti konserttojen nuotit 24. maaliskuuta 1721 Brandenburgin varakreiville, Christian Ludwigille, hakiessaan tältä hovikapellimestarin paikkaa. Teokset on ilmeisesti kuitenkin sävelletty aiemmin kuin juuri tähän tarkoitukseen. Konserttojen soitinnukset eroavat toisistaan huomattavasti ja on mahdollista, että Bach pyrki osoittamaan teoksilla kykynsä säveltää musiikkia mahdollisimman monille orkesterin eri kokoonpanoille. Kaiketi teoksia ei juuri esitetty, vaan ne jäivät vaativuutensa vuoksi lipastoon pölyttymään. Nykyään Brandenburgilaiset konsertot ovat Vivaldin Neljän vuodenajan ohella pidetyimpiä ja arvostetuimpia barokkiajan orkesterimusiikin teoksia.
Brandenburgilainen konsertto nro 1 F-duuri (BWV 1046)

I. (ei tempo-merkintää, käytännössä Allegro)
II. Adagio
III. Allegro
IV. Menuetti
Soittimet: kaksi käyrätorvea, kolme oboeta, fagotti, violino piccolo (pieni korkeammalle viritetty barokkiviulu), kaksi viulua, basso continuo (cembalo, sello, viola da gamba tai violone)
Ensimmäinen konsertto eroaa muista siten, että sen lopussa on neljäs, erilaisista tansseista koostuva osuus. Erona muihin konserttoihin ovat myös säestävinä soittimina toimivat torvet. Bach käytti sen ensimmäistä osaa alkusoittona kantaatteihin 52, 207, 208. Ylärekisterissä soittavat torvet ovat ensimmäisessä osassa varsin hallitsevia. Hidas osa on muutaman muun konserton tapaan lyhyen ja toistuvan, mutta kontekstiltaan hieman vaihtuvan motiivin pohjalta rakennettu. Siinä käytännössä duettona soittavat ensimmäinen viulu ja oboe. Kolmannessa osassa oboet ja käyrätorvet palaavat musiikin keskiöön. Kolmannen osan puolivälissä pysähdytään lyhyeksi hetkeksi adagio-vaiheeseen, jossa on viulusoolo. Viimeisessä osassa on toistuva menuetti, jonka välissä kuullaan ensin kahden oboen ja fagotin trio I, sitten jousien hallitsema poloneesi ja lopulta käyrätorvien ja oboeiden trio II, jota seuraa vielä lopuksi toistuva menuetti.
Brandenburgilainen konsertto nro 2 F-duuri (BWV 1047)

I. Allegro
II. Andante
III. Allegro assai
Johann Sebastian Bachin toinen Brandenburgilainen konsertto on sävelletty vuosien 1717 ja 1718 vaiheilla. Sävellys on kirjoitettu F-duuriin. Vaikean trumpettisoolon Bach kirjoitti varta vasten Köthenin hoviorkesterin trumpetistille Johann Ludwig Schreiberille. Bach kirjoitti konserton partituurin trumpetille, nokkahuilulle, oboelle, viuluille, alttoviuluille, selloille, jousiorkesterille ja basso continuolle. Koska teoksen hidas (keskimmäinen) osa on eri sävellajissa  kuin muut noudattaen tässä suhteessa kolmiosaisten konserttojen vakiintunutta kaavaa, ei trumpetti soita siinä, koska barokkiajan venttiilittömät trumpetit olivat rajoittuneita sävelten suhteen.
Brandenburgilainen konsertto nro 3 G-duuri (BWV 1048)

I. Allegro moderato - Adagio
II. Allegro
Kolmannen konserton adagiossa on vain kaksi sointua. Ei voida olla varmoja, miten ne on tarkoitus esittää, mutta useissa levytyksissä cembalo antaa soinnut ja viulu soittaa niiden pohjalta kadenssin. Toinen usein käytetty vaihtoehto on cembalon kadenssi sointujen pohjalta. Teoksen ensimmäisessä osassa on huomattavaa melodista kehittelyä.
Brandenburgilainen konsertto nro 4 G-duuri (BWV 1049)

I. Allegro
II. Andante
III. Presto
Tämä konsertto on alun perin sävelletty nokkahuiluille, mutta usein sitä esitetään poikkihuiluilla.
Brandenburgilainen konsertto nro 5 D-duuri (BWV 1050)

I. Allegro
II. Affettuoso
III. Allegro
Tässä konsertossa on muista poiketen pitkä cembalon soolo-osuus, jonka on nähty ennakoineen Bachin varsinaisia cembalokonserttoja.
Brandenburgilainen konsertto nro 6 B-duuri (BWV 1051)

I. Allegro
II. Adagio ma non troppo
III. Allegro
Tätä konserttoa on sen viimeisestä järjestysnumerosta huolimatta arvioitu muita aiemmin sävelletyksi.