stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkko (romaani)

| Verkko |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anna-Kaari Hakkarainen
Kansitaiteilija:  Markko Taina
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  308
ISBN:  978-951-31-6310-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Verkko on Anna-Kaari Hakkaraisen esikoisromaani, joka ilmestyi Tammen kustantamana 2011. Teos sijoittuu vaihtoehtohistoriaan, jossa Suomi on neuvostotasavalta.
Vastaanotto

Verkko sai ristiriitaisen vastaanoton. Pohjalaisen Mirjam Silvén kiitteli Hakkaraisen kieltä ja Helsingin Sanomien Antti Majander totesi, että kirja on hyvin kirjoitettu mutta sanottava ei riitä täyttämään sivumäärää. Portin Markku Soikkeli kirjoitti teoksen olevan keskeneräinen. Kirjassa ei näy erityistä historiallista asiantuntemusta eikä sitä voi suositella myöskään spekulatiivisuutensa puolesta. Historiaa kuvataan romaanissa ”siten kuin se olisi vinksahtanut moraalisesti tarkoituksenmukaiselta raiteeltaan” ja historia ”edustaa metafysiikkaa tavalla, joka on kovasti tuttua nationalistisessa retoriikassa”.
Aiheesta muualla

Helena Miettinen: Verkko (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 8.1.2012.
Elina Kela: Sukupolvia kahlehtiva ketju. Kiiltomato.net 29.2.2012.
Vuorentaka (Hämeenlinna)

Vuorentaan sijainti Hämeenlinnassa.
Vuorentaka on Hämeenlinnan 28. kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin länsilaidalla noin neljän kilometrin päässä keskustasta ja on nimensä mukaisesti keskustasta katsottuna Ahvenistonharjun takana. Vuorentaka rajautuu Voutilan, Ahveniston, Pullerinmäen, Tiirinkosken, Majalahden sekä Loimalahden kaupunginosiin. Alueen läpi kulkevat Hämeen härkätie sekä siihen etelästä liittyvä Marssitie. Vuorentakana sijaitsevat muun muassa Vuorentaan koulu, Vuorentaan hautausmaa ja kolme pientaloaluetta, mutta muutoin kaupunginosa on suurelta osin peltoa.
Vuorentaan koulusta noin 500 metriä kaakkoon sijaitseva Vuorentaan asukkaita palveleva päiväkoti sijaitsee kaupunginosajaottelun perusteella Ahveniston kaupunginosan puolella.
Venäjän federaation ilmaliikennevirasto

| Venäjän federaation ilmaliikennevirasto > Федеральное агентство воздушного транспорта |
| --- | --- |
 Venäjän federaation ilmaliikennevirasto tunnus
Perustettu:  9. helmikuuta 2004
Ministeriö:  Liikenneministeriö
Päätoimi­paikka:  Leningradsky Prospekt, 37/2, Moskova, Venäjä
Pääjohtaja:  Aleksanteri Neradko
Aiheesta muualla
Sivusto
Venäjän federaation ilmaliikennevirasto (ven. Федеральное агентство воздушного транспорта) eli Rosaviatsija (Росавиация) on Venäjän siviili-ilmailua ja -teollisuutta valvova kansallinen ilmailuviranomainen.
Venäjän vuokraamia länsimaisten yhtiöiden lentokoneita on jätetty palauttamatta omistajille Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022, ja Venäjä siirsi ne venäläisyhtiöiden omistukseen ja Venäjän rekisteriin. Venäläiset lentoyhtiöt oli jo aiemmin asetettu pakotelistalle, eikä niillä ole pääsyä EU:n ilmatilaan. Leasing-koneille ei saa valmistajan huoltoa eikä varaosia, vaan niissä joudutaan turvautumaan pimeisiin varaosamarkkinoihin ja lentoturvallisuus vaarantuu. Koneet ovat siksi myös EU-komission mustalla listalla, eikä niillä ole senkään vuoksi pääsyä EU:n ilmatilaan. Leasing-sopimuksella Venäjällä oli ennen hyökkäystä 600 yli 19-paikkaista ulkomaista lentokonetta kaikkiaan 1400 koneen kalustossa.
Aiheesta muualla

Venäjän ilmaliikenneviraston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Verkkoapila

| Verkkoapila |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Verkkolehti
Perustettu:  2006
Päätoimittaja:  Juha Määttä
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Verkkoapila on suomalainen poliittinen verkkolehti, jota tuottaa Suomen Keskustan omistama yhtiö. Verkkoapilan päätoimittaja on Juha Määttä.
Verkkoapila perustettiin Suomenmaan rinnalle puoluetta, tai tarkemmin sen puoluetoimistoa lähellä olevaksi julkaisuksi.[lähde? ] Verkkoapila ja Suomenmaa yhdistyivät vuonna 2010 yhteiseksi kokonaisuudeksi. Puoluesihteeri Jarmo Korhosen vaihduttua Timo Laaniseen on julkaisun asema tullut epävakaammaksi.[lähde? ]
Verkkoapilan päätoimittaja Tuomas Koivuniemi siirtyi elokuussa 2010 Kauhajoen Kunnallislehden päätoimittajaksi. Verkkoapilan toiminta päättyi silloisessa muodossaan saman vuoden lopussa. Suurimpana syynä taloudelliset ongelmat, sillä verottaja karhusi lehteä rahoittaneelta Apollon Verkkopalveluilta puolta miljoonaa euroa.
Päätoimittajat

Pentti Manninen
Tuomas Koivuniemi
Juha Määttä
Aiheesta muualla

Verkkoapilan kotisivut[vanhentunut linkki]
Vitus Bering

| Vitus Bering |
| --- | --- |
 Vitus Bering, postuumi muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1681  Horsens,Tanska-Norja
Kuollut: 19. joulukuuta 1741 (60 vuotta) Beringinsaari Kamtšatkan niemimaan lähellä
Kansalaisuus:  tanskalainen
Ammatti:  tutkimusmatkailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Vitus Jonassen Bering (ven. Витус Ионассен Беринг, tunnetaan myös nimellä Ivan Ivanovitš Bering, ven. Иван Иванович Беринг; 12. elokuuta 1681 Horsens, Tanska-Norja –19. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1741 Beringinsaari, Kamtšatkan niemimaan lähellä) oli tanskalaissyntyinen löytöretkeilijä, joka tutki Venäjän palveluksessa Siperian rannikoita ja löysi Alaskan sekä Aleuttien saariston. Beringinmeren oli jo aiemmin löytänyt kasakka Semjon Dežnjov vuonna 1648, mutta Bering julkaisi siitä selonteon. Samoin Dežnjov purjehti Beringinsalmen läpi jo 1648 (pohjoisesta etelään) ja Bering vuonna 1728, mutta vasta James Cook totesi vuonna 1778 salmen erottavan Aasian Amerikasta.
Bering lähti merille jo 15 vuoden ikäisenä, ensiksi Intiaan lähtevällä laivalla. Hän vietti merillä yhteensä kahdeksan vuotta tanskalaisilla ja hollantilaisilla aluksilla. Lisäksi hän opiskeli merenkulkua Amsterdamissa. Vuonna 1704 amiraali Cornelius Cruys värväsi Beringin Venäjän laivastoon. Bering palveli suuressa Pohjan sodassa Itämerellä ja vuosina 1710–1712 turkkilaisia vastaan Asovanmerellä.
Pietari Suuren ehdotuksesta Bering teki matkan Kamtšatkaan. Hän matkusti retkikuntineen vuonna 1725 Siperian halki Ohotskiin ja rakensi siellä kaksi alusta, joilla hän kiersi Kamtšatkan niemimaan. Hän rakennutti varsinaisen tutkimusretkilaivansa Tyynenmeren rannikolla Kamtšatkajoen suulla. Vuonna 1728 hän purjehti pohjoiseen, kunnes ei enää havainnut maata pohjoisessa eikä idässä kuljettuaan Beringinsalmen läpi. Samana vuonna hän löysi Saint Lawrencen saaren. Seuraavana vuonna hän purjehti itään.
Bering palasi Pietariin vuonna 1730. Paluumatkalla Siperian halki hän sairastui vakavasti ja viisi hänen lapsistaan kuoli.
Bering sai 1730-luvun alussa Venäjän keisarinna Annalta tehtäväksi etsiä meritien Amerikkaan ja ottaa selvää mantereen rannikosta. Matkan alullepanemisen taustalla oli Venäjän halu laajentaa imperiumiaan kohti Amerikkaa. Bering rakennutti Siperiassa laivat Svjatoi Pjotr (”Pyhä Pietari”) ja Svjatoi Pavel (”Pyhä Paavali”). Vuonna 1740 hän perusti Kamtšatkaan Petropavlovskin asutuksen, josta hän johti seuraavana vuonna tutkimusmatkan Alaskaan. Alukset pääsivät lähtemään matkalle 29. toukokuuta 1741. Paluumatkalla hän löysi Aleutit. Beringistä tuli liian sairas komentamaan laivaansa, ja retkikunta rantautui asumattomalle saarelle (nyk. Beringinsaari) Beringinmeren lounaisrannalla, missä Bering ja 28 hänen miestään kuoli. Myrsky hajotti laivan, josta puuseppä S. Starodubtsev sai rakennettua hengissä selvinneiden kanssa pienemmän aluksen. Svjatoi Pjotrin 77 miehestä vain 46 selvisi retkestä.
Suomeen Beringin yhdistää hänen vaimonsa, Anna Christina Bering, jonka isä oli viipurilainen kauppias Mathias Pülse.
Tanskalais-venäläinen tutkimusretkikunta löysi Beringin ja viiden muun merimiehen haudan elokuussa 1991.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kim MacQuarrie: Bering Island www.pbs.org
Viimeinen aalto

| Viimeinen aalto> The Last Wave |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Weir
Käsikirjoittaja:   Peter Weir  Petru Popescu  Tony Morphett 
Tuottaja:   Hal McElroy  Jim McElroy 
Säveltäjä:  Charles Wain
Kuvaaja:  Russell Boyd
Leikkaaja:  Max Lemon
Lavastaja:  Neil Angwin
Pääosat:   Richard Chamberlain  Olivia Hamnett  David Gulpilil  Frederick Parslow 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:   Australian Film Commission  Ayer Productions 
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:   13. joulukuuta 1977  Suomi: 12. heinäkuuta 1985 (televisio) 
Kesto:  106 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeinen aalto (The Last Wave) on Peter Weirin ohjaama australialainen katastrofielokuva vuodelta 1977.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Chamberlain  | … |  David    |
|  Olivia Hamnett  | … |  Anne Burton    |
|  David Gulpilil  | … |  Chris Lee    |
|  Frederick Parslow  | … |  Rev. Burton    |
|  Nadjiwarra Amagula  | … |  Charlie    |
|  Walter Amagula  | … |  Gerry Lee    |
|  Roy Bara  | … |  Larry    |
|  Peter Carroll  | … |  Michael Zeadler    |
|  Athol Compton  | … |  Billy Corman   |
Aiheesta muualla

Viimeinen aalto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viimeinen aalto Elonet.
Viimeinen aalto AllMoviessa. (englanniksi)
Vuorentaustan koulu

| Vuorentaustan koulu |
| --- | --- |
 Vuorentaustan koulun Välimäenkujan koulutalo elokuussa 2011.
Sijainti:  Tornitie 1, 33430 Vuorentausta Välimäenkuja 5, 33430 Vuorentausta
Koordinaatit:  61.5396°N, 23.5974°E (Tornitie) 61.5309°N, 23.6050°E (Välimäenkuja)
Tyyppi:  peruskoulu
Rehtori:  Mari Toivonen, apulaisrehtori Kaisa Mikkonen
Luokat:  1–9
Oppilaita:  noin 500 (2021)
Vuorentaustan koulu on Ylöjärven Vuorentaustassa sijaitseva noin 500 oppilaan koulu, jossa on luokat 1–9. Koulu toimii kahdessa toimipisteessä. Välimäenkujan koulutalossa on luokat 1–6 ja Tornitien koulutalossa luokat 7–9. Koulun rehtorina toimii Mari Toivonen ja apulaisrehtorina Kaisa Mikkonen. Vuonna 2021 koulussa oli noin 500 oppilasta.
Vuorentaustan koulu perustettiin vuonna 1965, ja vuonna 2015 se juhli 50-vuotissyntymäpäiviään. Vuonna 2017 Soppeenharjun koulu ja Vuorentaustan koulu yhdistettiin uudeksi Vuorentaustan kouluksi.
Kouluun perustettiin ensimmäinen musiikkiluokka vuonna 2011.
Välimäenkujan koulutalossa on kaksi kerrosta ja yksikerroksinen siipirakennus. Koulu on rakennettu punaisesta tiilestä. Koulua remontoitiin kesällä 2009, ja remontti jatkui kesällä 2010.
Ville Pajula

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 22. heinäkuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Seinäjoki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: Virkiä
Junioriseurat
2000–2005: TP-Seinäjoki
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2006 | TP-Seinäjoki | 43 | (10) |
| 2007–2008 | Haka | 6 | (0) |
| 2008 | → SalPa (laina) | 5 | (0) |
| 2008–2010 | SJK | 54 | (17) |
| 2011 | Ilves | 18 | (2) |
| 2012–2014 | Kiffen | 41 | (0) |
| 2015– | Virkiä | 13 | (6) |
| Yhteensä | Yhteensä | 180 | (35) |
Maajoukkue
| 2004 | Suomi U16 | 6 | (0) |
| 2005 | Suomi U17 | 3 | (0) |
| 2006 | Suomi U18 | 6 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. syyskuuta 2015.
Ville Pajula (s. 22. heinäkuuta 1988 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Lapuan Virkiää. Hän on pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Ville Pajula on TP-Seinäjoen kasvatteja joka pelasi 15 ottelua eri ikäluokkien poikien maajoukkueessa. Poikien maajoukkueissa esiintynyt Pajula siirtyi TP-Seinäjoelta Valkeakosken Hakan riveihin loppuvuodesta 2006.  Pajula teki liigadebyyttinsä toukokuussa 2007 IFK Mariehamnia vastaan pelatussa ottelussa ja pelasi kaikkiaan kuudessa liigaottelussa. Kaudella 2008 Pajula pelasi myös Salon Palloilijoissa lainalla. Vähäinen peliaika Hakassa johti kuitenkin siihen, että Pajula purki sopimuksensa Hakan kanssa heinäkuussa 2008 ja siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Pajula vakiinnutti paikkansa SJK:n kokoonpanossa ja pelasi kahden ja puolen kauden aikana 54 ottelua, joissa hän teki 17 maalia.
Syksyllä 2010 Pajula siirtyi Tampereen Ilveksen riveihin.
Aiheesta muualla

Ville Pajula Veikkausliigan tilastoissa
Warthinin tuumori

Warthinin tuumori kuvassa oikealla
Warthinin tuumori on hyvänlaatuinen korvasylkirauhaskasvain. Sen kehittymisellä on vahva yhteys tupakointiin. Tupakoitsijoiden sairastumisvaara on kahdeksankertainen. 90 %:lla potilaista kasvain ei aiheuta oireita. Sen muuttuminen pahanlaatuiseksi on hyvin harvinaista.
Hyvänlaatuisista sylkirauhaskasvaimista Warthinin tuumori on toiseksi yleisin pleomorfisen adenooman jälkeen.
Viljo Vainikainen

Viljo Vainikainen (14. elokuuta 1901 Hämeenlinna – 11. elokuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä, Suomen Ayshireyhdistyksen toiminnanjohtaja 1939–1945, ja Helsingin yliopiston rotu- ja jalostusopin dosentti 1936–1970. Hän oli maataloushallituksen kotieläintaloudellisen osaston päällikkö vuosina 1942–1945 ja Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinjalostuslaitoksen vt. johtaja 1945–1948 sekä vakinainen johtaja ja professori 1948–1968.
Vainikainen oli Valtion keinosiemennystoimikunnan, Invalidisäätiön maatalousoppilaitoksen johtokunnan, Suomen Kennelliiton valtuuston, Lampaanjalostusyhdistyksen johtokunnan, Sianjalostusyhdistyksen jalostusvaliokunnan ja Siipikarjanhoitajain liiton jalostusvaliokunnan puheenjohtaja.
Ville Pankko

Ville Ignatius Pankko (vuoteen 1935 Bang, 17. joulukuuta 1883 Sääksmäki – 18. marraskuuta 1988 Malmö) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Etsivän keskuspoliisin ja sen seuraajan Valtiollisen poliisin apulaispäällikkönä vuosina 1923–1944.  Hän oli sekä EK:n että Valpon kakkosmies, jonka vastuulla olivat tutkijatoiminta ja juridiset kysymykset. Pankko pakeni jatkosodan jälkeen Ruotsiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Ura

Sääksmäen Kuurilassa syntyneen Pankon vanhemmat olivat talollinen Evert Wilhelm Bang ja Vilhelmina Juhontytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1904, ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1916 ja ylemmän hallintotutkinnon 1917. Varatuomarin arvon Pankko sai 1920. Sisällissodan jälkeen hän toimi valtiorikosoikeuden jäsenenä Riihimäellä, kunnes aloitti tuomarin viransijaisuuksia tehtyään Etsivän keskuspoliisin palveluksessa vuonna 1921. Pankko oli aluksi Terijoen Kellomäellä tutkijatoimiston päällikkönä ja 1923 lähtien Helsingissä vanhempana apulaispäällikkönä. EK:n muututtua Valtiolliseksi poliisiksi 1938 Pankko nimitettiin apulaispäälliköksi, jota tehtävää hän hoiti jatkosodan loppuun saakka.
1920–1930-luvuilla Pankko toimi tehtävässään muun muassa EK:n päällikön Esko Riekin lainopillisena neuvonantajana vasemmistolaisia järjestöjä lakkautettaessa. Vuonna 1923 Pankko oli EK:n edustajana niin sanotussa suuressa kommunistijutussa, ja 1936 hän laati pääministeri T. M. Kivimäen tilaaman muistion Kominternin toiminnasta Suomessa. Kommunistien lisäksi se leimasi yhteiskunnallisesti vaarallisiksi myös muita vasemmistolaisia kansalaisjärjestöjä sekä jopa monia oikeistolaisia, mikä aiheutti poliittiseen kriisin ja kaatoi Kivimäen hallituksen.
Sotavuosina Pankolla oli EK:n muun johdon tapaan erittäin läheiset suhteet natsi-Saksan turvallisuuspoliisiin Sicherheitsdienstiin. Marraskuussa 1942 Valpo lähetti Tallinnan Gestapolle 27 Saksasta saapunutta pakolaista, vaikka Väinö Tanner oli hallituksen edustajana kieltänyt Pankkoa panemasta toimenpidettä käytäntöön. Pankko oli myös henkilökohtaisesti vahvistanut Maria-Emma Schul-Martinin luovutuksen, vaikka Riekki oli aikaisemmin omassa muistiossaan arvellut, ettei siihen ole laillista oikeutta.
Moskovan välirauhan jälkeen Pankko ja yksitoista muuta Valpon virkailijaa pakeni perheineen Ruotsiin matkustaen Raumalta virolaispakolaisten veneessä 24. syyskuuta 1944. Hän sai turvapaikan kerrottuaan pelkäävänsä Neuvostoliiton miehitystä ja suomalaisten kommunistien kostotoimia. Pankko ei maininnut ruotsalaisille mitään yhteistyöstään natsi-Saksan turvallisuuspoliisin kanssa. Pankon lisäsi Ruotsiin pakenivat EK:n henkilökunnasta muun muassa päällikkö Arno Anthoni, esittelijä Aarne Kauhanen, Kuopion osaston päällikkö Rusko Sihvonen, ylietsivä Arvid Ojasti ja etsivä Erik Jaarma.
Ruotsissa Pankko työskenteli Kalmarissa toimineessa panimossa, ja asui Malmössä, jossa hän kuoli 104-vuotiaana marraskuussa 1988.
Wartburgkreis

Wartburgkreis (saks. Wartburgkreis) on piirikunta Saksan Thüringenin osavaltiossa. Piirikunnan pinta-ala on 1 267,26 neliökilometriä ja väkiluku 119 726 asukasta; täten piirikunta on pinta-alaltaan vapaavaltion suurin piirikunta. Pääkaupunki on Bad Salzungen.
Piirikunnalle nimensä antanut Wartburgin linna ei ole kuulunut piirikuntaan enää vuoden 1998 jälkeen, jolloin se liitettiin Eisenachin kaupunkiin. Piirikunta ulottuu Werran keskijuoksulta Hessenin rajalle; se myös ympäröi piirittömän Eisenachin kaupungin lähes kokonaan. Paikallishallinnollisesti piirikunta kuuluu Lounais-Thüringenin suunnittelualueeseen ja on osa Planungsgemeinschaft Südwestthüringeniä.

Thüringenin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Altenburger Land
Eichsfeld
Eisenach
Erfurt
Gera
Gotha
Greiz
Hildburghausen
Ilm-Kreis
Jena
Kyffhäuserkreis
Nordhausen
Saale-Holzland-Kreis
Saale-Orla-Kreis
Saalfeld-Rudolstadt
Schmalkalden-Meiningen
Sömmerda
Sonneberg
Suhl
Unstrut-Hainich-Kreis
Wartburgkreis
Weimar
Weimarer Land
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Wartburgkreis
Vincent Praplan

| Vincent Praplan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Sierre, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Praps
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  SC Bern
Sarja:  National League A
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  EHC Kloten (NLA) San Jose Barracuda (AHL) Springfield Thunderbirds (AHL)
Vincent Praplan (s. 10. kesäkuuta 1994 Sierre, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NLA-joukkue SC Bernissä. Praplan on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Praplan laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Praplan edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin Praplan voitti joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+3=7. Valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Praplan valittiin myös Ranskaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä hän on pelannut 39 A-maaottelua tehopistein 10+12=22. Praplan teki A-maajoukkuedebyyttinsä Deutschland Cupissa 6. marraskuuta 2015 Augsburgissa turnauksen isäntäjoukkue Saksaa vastaan. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Grégory Hofmannin tekemään ylivoimamaaliin. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Praplan teki Euro Hockey Challengessa 8. huhtikuuta 2017 Amiensissa Ranskaa vastaan. Hän keräsi ottelussa myös syöttöpisteen Pius Suterin tekemään maaliin.
Praplan pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011 sekä edusti samana vuonna Sveitsin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla, jotka päättyivät pronssiin. Yhteensä Praplan on pelannut 25 nuorten ja 38 poikien maaottelua.
Muuta

Praplanin isoveli Philippe pelasi omalla urallaan kolme NLA-ottelua Genève-Servette HC:ssä kaudella 2004–2005.
Viljo Vienola

Kalle Viljo Vienola (17. heinäkuuta 1908 Nurmijärvi – 20. heinäkuuta 1985) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vienolan vanhemmat olivat puhelinteknikko Vilho Herman Vienola ja Ida Arlander ja puoliso vuodesta 1940 Liisa Jalkanen. Vienola valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta vuonna 1937 ja työskenteli sitten rakennusosaston opettajana Tammelan kotiteollisuuskoulussa, piirtäjänä Granitilla ja vastaavana rakennusmestarina Oy Törnqvist & Ekbohmilla. Osallistuttuaan talvisotaan ja jatkosotaan hän toimi puolustusvoimien palveluksessa vastaavana rakennusmestarina, kunnes perusti vuonna 1946 oman rakennusliikkeen.
Vienolan yritys toteutti asuin- ja liike- sekä teollisia ja julkisia kohteita varsinkin Kuopion seudulla, mutta myös muualla Suomessa. Kuopiossa sen kohteita olivat muun muassa linja-autoasema ja Minna Canthin koulu. Vienolan yritys tunnettiin koulujen rakentajana laajemmin, sen rakentamia olivat esimerkiksi Mikkelin tyttölyseo, Siilinjärven keskikoulu, Joensuun seminaari, Oulun yliopiston harjoituskansakoulu, Pielisjärven yhteislyseo, Lieksan kansalaiskoulu, Heinolan keskikoulu, Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoulu ja Pohjois-Karjalan ammattikoulu. Virastotalot yritys rakensi muun muassa Joensuuhun ja Suonenjoelle ja osallistui esimerkiksi Savon Sellun voimalaitoksen rakentamiseen. Vuonna 1966 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Vienola oli aktiivisesti mukana alansa yhteistyössä ja hänet tunnettiin myös ammunnan piirissä. Suomen Ampujainliiton kultaisen ansiomerkin Vienola sai vuonna 1968.
Walt Disney Pictures

| Walt Disney Pictures |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  16. lokakuuta 1923 (Disney Brothers Cartoon Studio) 1. huhtikuuta 1983
Perustaja:  Walt Disney Roy O. Disney
Kotipaikka:  Walt Disney Studios, 500 S. Buena Vista Street, Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat
Tuotteet:  elokuvat
Emoyhtiö:  Walt Disney Studios (The Walt Disney Company)
Kotisivu:  www.waltdisneystudios.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Walt Disney Pictures on yhdysvaltalainen elokuvastudio, jolla on studioita Yhdysvalloissa ja Japanissa. Se on The Walt Disney Companyn elokuvatuotannon päästudio. Walt Disney Pictures on osa yhtiön Walt Disney Studios -tytäryhtiötä. Walt Disney Pictures perustettiin vuonna 1983, ja se on keskittynyt lastenelokuviin. Yhtiön ensimmäinen elokuva oli Hiidenpata vuodelta 1985.
Vispertal

| Vispertal |
| --- | --- |
 Näkymä Vispertaliin etelän suunnalta heinäkuun lopulla 2010.
 Koordinaatit: 46°15′40″N, 7°52′40″E 
Sijainti:  Valais, Sveitsi
Vuoristo:  Valais'n Alpit, Alpit
Laakson ominaisuudet
Pituus:  8 km
Pohjan korkeus merenpinnan tasosta:  650–730 m
Syvyys:  maks. 1 500 m
Pituussuunta:  etelä–pohjoinen
Väestökeskittymät:  Visp
Geologia ja hydrologia
Tyyppi:  V-laakso
Joet:  Vispajoki
Vispertal (saksaa, ransk. Vallée de Viège) on Valais'n Alpeilla, Sveitsissä sijaitseva laakso. Pohjoisessa se yhdistyy Rhônen laaksoon ja etelässä se haarautuu läntiseen Mattertalin ja itäiseen Saastalin laaksoon. Laakson pohjalla virtaa Vispajoki, joka pohjoisessa yhdistyy Rhôneen.
Kunnat

Vispertalin pohjoispäässä sijaitsee Vispin kaupunki. Muut kunnat Vispertalin alueella ovat Visperterminen, Zeneggen, Törbel, Stalden ja Staldenried.
Liikenne

Laakson pohjalla kulkee maantie Vispistä Staldeniin, jossa se haarautuu Mattertaliin, Zermattiin ja Saastaliin, Saas-Almagelliin. Myös Matterhorn Gotthard Bahnin rautatie Vispistä Zermattiin kulkee laaksossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vispertal Wikimedia Commonsissa
Grichting, Alois: Vispertal (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  6.8.2013. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Vincent Pontare

| Vincent Pontare |
| --- | --- |
 Vincent Pontare Grammisgaalassa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1980 (ikä 44) Solna, Tukholman lääni, Ruotsi
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, tuottaja, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vincent
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  pop, rock
Levy-yhtiöt:  Little Stereo Recordings (2006–)
Aiheesta muualla
www.vargasandlagola.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vincent Pontare esiintymässä The Dome 46 -tapahtumassa toukokuussa 2008.
Vincent Pontare, taiteilijanimeltään Vincent, (s. 13. toukokuuta 1980 Solna, Tukholman lääni) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänellä on myös Vargas & Lagola -niminen duo Salem Al Fakirin kanssa.