stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalmari Sauli
Elämäkerta

Saulin vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Carl Otto Saxelin ja Zaida Maria Blåfield. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911. Sauli toimi vuosina 1911–1914 Aamulehden päätoimittajana ja Hämeen Sanomien päätoimittajana 1914–1917. Myöhemmin hän oli G. A. Serlachius Oy:n palveluksessa Mäntässä 1917–1920, Varsinais-Suomen Vartion päätoimittajana sekä Järviseutu-lehden toimittajana 1937–1945.
Sauli kirjoitti nelisenkymmentä kaunokirjallista teosta ja oli aikanaan tunnettu erityisesti nuortenkirjoistaan. Jälkimmäisiä Otava julkaisi uusintapainoksena vielä vuonna 1984. Sauli sai jo opiskeluaikanaan Hämäläis-osakunnalta palkinnon runoistaan, mutta vasta 1917 hän alkoi julkaista runojaan Nuoressa Suomessa ja muissa julkaisuissa ja vuonna 1919 ilmestyi hänen esikoisteoksensa romaani Isäin pahat teot. Sauli julkaisi aluksi suosiota saavuttaneita nuorisokirjoja, muun muassa Suomen sisällissotaan sijoittuneen seikkailuromaanin Valkoinen varjo. Hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluivat kertomuskokoelmat Sepi ja minä (1926) ja Himmeli (1928), erakkoromaani Hopeamaja, avioliittoromaani Vaakalauta (1929), taiteilijaromaani Vanha savenvalaja (1936), humoristinen seikkailuromaani Pormestari pakenee yhteiskuntaa (1935) sekä eläinromaani Kotka ja nahkatakki. Saulin kirjoittamia historiallisaiheisia seikkailuromaaneja olivat esimerkiksi Suomen sodan aikaan liittyneet Kuu-Joonas käy sotaa ja Amiraali Spoofin rumpalipoika, nuijasodan aikaan sijoittunut Nuori Kijl sekä romaani Siniristi ja punatähti.
Saulilla oli sivupääosa elokuvassa Muurmannin pakolaiset, joka on ensimmäisen maailmansodan vuosiin sijoittuva seikkailutarina. Saulin roolihahmo oli Väinö Taipale -niminen opas ja hänet tunnistaa kuvista paljon muita miesnäyttelijöitä pidempänä (193,5 cm).
Sauli osallistui Lontoon olympiakisoihin vuonna 1908. Olympiakisojen valintakilpailuissa hän oli tehnyt uuden keihäänheiton Suomen ennätyksen 50,58. Hän sijoittui olympiakisoissa keihäänheitossa ja kuulantyönnössä seitsemänneksi sekä vapaan tyylin keihäänheitossa kahdeksanneksi. Lisäksi hän osallistui kiekonheittoon sekä normaalityylin että antiikkisen tyylin kilpailussa. Vuonna 1908 hän saavutti Tukholmassa maailmanennätyksen kuulantyönnön molempien käsien yhteistuloksessa. Vuonna 1908 Sauli työnsi kuulassa uuden Suomen-ennätyksen 14,06, joka paransi Elmer Niklanderin vanhaa ennätystä 32 senttimetriä. Niklander otti ennätyksen takaisin seuraavana vuonna.
Sauli oli naimisissa vuosina 1909–1929 Lyyli Allaksen kanssa ja vuodesta 1931 Kaarina Pirjolan kanssa. Hänen poikansa Jaakko Sauli (1911–1940) voitti kaksi Suomen-mestaruutta viestijuoksuissa ja kaatui Säkkijärvellä talvisodan viime hetkillä. Jalmari Saulin veli Jonni Sauli (1881–1957) toimi Helsingin yliopiston maanviljelysopin dosenttina ja professorina. Hänen veljensä oli myös taiteilija Into Saxelin.
Teoksia

Valkoinen varjo, seikkailuromaani kansalaissodasta 1919
Isäin pahat teot, romaani 1920
Suursaaren sissit, seikkailuromaani nuorisolle 1922
Ketunlukon oravapojat, seikkailuja talvisella salolla 1923
Erämaan kasvatit, seikkailuja suvisilla selillä 1923
Metsän poika, romaani 1924
Ruohomaiden ruhtinaspari : rakkautta ja rautaa aarniometsissä 1924
Ajojahti, seikkailukertomus Ison Vihan ajoilta 1925
Merten huuhkajat, historiallinen seikkailuromaani 1925
Kukat ja keijut, Satukirja. Kuvittaja Joseph Alanen  1925
Kahden tulen välissä, seikkailukertomus Anjalan liiton ajoilta 1926
Sepi ja minä 1926
Tunturitulva, nuorisoromaani 1927
Amiraali Spoofin rumpalipoika,historiallinen seikkailukertomus  1927
Appiukko ja allekirjoittanut kesäleirillä 1927
Himmeli, kertomuksia luonnosta ja luonnonlapsista 1928
Sydän ja miekka, historiallinen seikkailuromaani Itämaisen sodan ajoilta 1929
Vaakalauta, romaani.  1929
Joulupuuro, huumorilukemisto kaikelle kansalle 1929
Ihmishuuhkain, seikkailuromaani 1930
Hopeamaja 1931
Kuolleen kaupungin kuningatar, romaani 1931
Joulupuuro, huumorilukemisto kaikelle kansalle 1931
Käpylintu ja urpiainen, romaani erämaasta 1932
Erämaa ottaa ohjakset, seikkailukertomus 1932
Kolme elämän koululaista : tuonkokoisille tytöille ja pojille 1933
Kuu-Joonas käy sotaa, seikkailuromaani Suomen sodan ajoilta 1933
Lainahöyhenissä, yksinäytöksinen ilveily 1934
Siniristi ja punatähti, seikkailuromaani 1934
Auttakaa Ahoskaa!, 1-näytöksinen huvinäytelmä 1935
Pormestari pakenee yhteiskuntaa, romaani 1935
Lipeäkala 1935
Metsä on miehensä mittapuu!  Keskinäinen vakuutusyhtiö Sampo, Turku 1936
Vanha savenvalaja, romaani 1936
Yli orapihlaja-aidan : humoristinen romaani huvilakylästä 1936 (Salanimellä Heikki Hernesmaa)
Nuori Kijl, historiallinen romaani Nuijasodan ajoilta 1937
" Lakeus ja sen lapset" Etelä-Pohjanmaan Sotilaspiirin 20-vuotisjuhlajulkaisu 1937
Kotka ja nahkatakki, romaani 1938
Mustat ketut  1938
Tynylän Eeron kana Suomen säästöpankkiliitto 1938
Puppe Pörrösen seikkailut, kuvasatu, kuvittanut Rudolf Koivu 1939
Sotarosvon poika,, historiallinen seikkailukertomus 1940
Ballaadi Lailalle ja Eskolle 3.6.44  1944
Päivä katsoo taakseen, kertomuksia luonnosta ja luonnon lapsista 1947
Suomennoksia

Georges Rodenbach : Kuollut Brügge : romaani. Karisto 1915 (alkuteos Bruges-la-morte)
Marie Corelli : Thelma : romaani 1-2. Karisto 1915
Nils Christiernsson : Hindenburgin rintamalla. Karisto 1917
Elisabeth Werner : Naissydämiä. Karisto 1919
Marie Corelli : Kaksi maailmaa. Karisto 1920 (alkuteos A Romance of two Worlds)
Jack London : Erämaa kutsuu. Otava 1925 (alkuteos The call of the wild)
H. Rider Haggard : Kummitus : seikkailuromaani. Otava 1928
Gustaf Johansson : Erämaan aarretta etsimässä, romaani. Gummerus 1932
Aiheesta muualla

Kirjailija-maisteri, Teerinevan raivaaja, Suomen Kuvalehti, 09.02.1935, nro 6, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Keltakurkkubulbuli

| Keltakurkkubulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Bulbulit Pycnonotus
Laji::  xantholaemus
Kaksiosainen nimi
 Pycnonotus xantholaemus  (Jerdon, 1845) 

Katso myös
   Keltakurkkubulbuli Wikispeciesissä   Keltakurkkubulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Keltakurkkubulbuli (Pycnonotus xantholaemus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Keltakurkkubulbulia tavataan Intian eteläosissa. Vaikka sen levinneisyysalue on suhteellisen laaja, on sen kanta pieni ja esiintymisalueet laikuttaisia. Sen kannankehitys on laskeva ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Ahti Taponen

Ahti Juhani ”Jussi” Taponen (9. kesäkuuta 1937 Hiitola – 18. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja sanoittaja. Aluksi Taponen käytti kirjailijanimenään kutsumanimeä Jussi Taponen, mutta käytti myöhemmin julkaisuissa virallista ensimmäistä nimeään Ahti.
Taponen teki pitkän uran mainosalalla ja toimi muun muassa mainostoimisto Erva-Latvalan luovana johtajana 1971–1974. Hän kirjoitti tietoteoksen Yrityskuva (Sininen kirja 1970) ja Suomen Markkinointiliiton 60-vuotisjulkaisun 1988. Vuonna 1991 hän kirjoitti Suomen Painiliiton 100-vuotisjulkaisun.
Kirjallisuutta

Jussi Taponen: Robinson Crusoen myöhemmät vaiheet.  Tammi, 1976.  ISBN 951-30-3683-9
Jussi Taponen: Elämä tsaarin puolesta – kronikka vuosisadan alun Pietarista.  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-4564-1
Jussi Taponen: Orjalaiset – romaani.  Tammi, 1983.  ISBN 951-30-5965-0
Ahti Taponen: Kleine Berlin – romaani.  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9565-7
Ahti Taponen: Messias.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29393-8
Ahti Taponen: Valta.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32164-8
Sanoituksia

Jätkän balladi – lauluja elämästä Lapin savotoilla 50-luvuilla. Äänilevy. Sävellykset Kaj Chydenius, sanoitukset Ahti Taponen. Johanna Kustannus, 2000. HelMet, pääkaupunkiseudun kirjastojen aineistohaku[vanhentunut linkki]
Um poeta – runoilija. Äänilevy ja kirja. Laulu ja sovitukset Tessa Virta, sanoitukset ja runot Ahti Taponen, muita tekijöitä. Minerva, 2004. HelMet, pääkaupunkiseudun kirjastojen aineistohaku[vanhentunut linkki]
Päivä jolloin rakastat – Argentiinalaisen tangon suurimmat klassikot. Äänilevy. Laulaja ja tuottaja Tapani Kansa. Sony Music Entertainment, 1999. Ahti Taponen on kirjoittanut suomenkieliset sanat kappaleisiin ”Sataman tango”, ”Valo pikkuinen”, ”Oi Buenos Aires sä rakkain”, ”Yira! Yira!”, ”La Cumparsita”, ”Päivä jolloin rakastat”, ”Pikku tie” ja ”Jää hyvästi pampa” sekä kappaleeseen ”Muuan” yhdessä Tapani Kansan kanssa.
Aiheesta muualla

Ahti Taposen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Aufgaben für Zug und Kompanie

Aufgaben für Zug und Kompanie (engl. Problems for platoon and company) on Erwin Rommelin vuonna 1928 julkaisema kirja. Tämä pieni kirja sisältää 19 erityisesti komppanian ja ryhmänjohtajille tarkoitettua sotataktista harjoitusta. Harjoitusten tarkoituksena on auttaa johtajia kehittämään oman joukkonsa koulutusta. Teoksessa on 74 sivua.
Eeva Tikka

Eeva Tikka Kuusankosken työväenopiston kirjallisuuspiirissä 17. lokakuuta 1981.
Eeva Tikka (s. 31. heinäkuuta 1939 Ristiina) on suomalainen kirjailija. Tikan vanhemmat ovat Alina (o.s. Hynninen) ja Urho Tikka. Tikka on opiskellut Helsingin yliopistossa kasvitiedettä ja on suorittanut filosofian kandidaatin tutkinnon. Hän on työskennellyt biologian ja maantieteen lehtorina vuosina 1968–1982. Hän asuu Pyhäselässä Pohjois-Karjalassa.
Ensimmäiset runonsa Tikka kirjoitti jo 13-vuotiaana. Hän ei kuitenkaan haaveillut tuolloin kirjailijan urasta. Opettajan työt hän jätti vasta viiden julkaistun romaanin jälkeen. Tikan tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja, satuja ja runoja. Tikan romaaneissa kuvataan paljon ihmissuhteita ja luontoa. Vuonna 2010 Tikka palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Eeva Tikan sisar on taidemaalari Saara Tikka.
Teokset

Kuin vaahteranlehtiä iholla.  Jyväskylä:  Gummerus, 1973.  ISBN 951-20-0328-7
Tunturisusi.  Jyväskylä:  Gummerus, 1975.  ISBN 951-20-1120-4
Punainen härkä.  Jyväskylä:  Gummerus, 1977.  ISBN 951-20-1447-5
Hiljainen kesä.  Jyväskylä:  Gummerus, 1979.  ISBN 951-20-1766-0
Jyrkänparras.  Jyväskylä:  Gummerus, 1981.  ISBN 951-20-2201-X
Annu.  Jyväskylä:  Gummerus, 1983.  ISBN 951-20-2402-0
Satuja.  (Kuv. Saara Tikka)  Jyväskylä:  Gummerus, 1984.  ISBN 951-20-2591-4
Alumiinikihlat.  Jyväskylä:  Gummerus, 1984.  ISBN 951-20-2590-6
Aurinkoratsastus.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1986.  ISBN 951-20-2842-5
Virranhaltijan salaisuus ja muita satuja.  (Kuvat: Anu Vanas)  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1987.  ISBN 951-20-2971-5
Kalliomaalaus.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1987.  ISBN 951-20-3002-0
Palavat kuvat.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3115-9
Yön lintu ja Siivetön.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3442-5
Lukittu kaivo.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3496-4
Kuningaskalastaja.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1990.  ISBN 951-20-3687-8
Enkeli astuu virtaan.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1991.  ISBN 951-20-3829-3
Pythonin yö.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-4160-X
Pojan paluu.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1993.  ISBN 951-20-4342-4
Rauhaan on vielä matkaa.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1994.  ISBN 951-20-4610-5
Majatalo Pimeä Kuu.  (Kuvittanut Anu Vanas)  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0352-8
Tulen jano.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-4777-2
Kahdesti kastettu.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1997.  ISBN 951-20-5215-6
Lohikäärmekylpy.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2000.  ISBN 951-20-5792-1
Haapaperhonen.  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6217-8
Odotus ja ilo.  Helsinki:  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6469-3
Mykkä lintu.  Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6693-9
Hidas intohimo.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7367-2
Palkinnot

Gummeruksen Kaarlen-päivän palkinto 1976, 1980 ja 1987
Valtion kirjallisuuspalkinto 1980, 1985, 1987 ja 1990
Kiitos kirjasta -mitali 1980
Kirkon kirjallisuuspalkinto 1984
Anni Swan -mitali 1988
Arvid Lydecken -palkinto 1990
Pekkas-palkinto 1996
Pro Finlandia -mitali 2010
Finlandia-palkintoehdokkuus 1986 (Aurinkoratsastus) ja 2000 (Lohikäärmekylpy)
Ari Wahlsten

Ari Wahlsten (s. 25. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Wahlsten aloitti uransa Helsingin Ylioppilasteatterissa, jossa hän näytteli noin kolmessakymmenessä eri näytelmässä, siirtyen pikkuhiljaa käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi.
Wahlsten on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Nortia, Kylmäverisesti sinun, Piilokamera ja Lapinlahden Linnut. Lisäksi hän on käsikirjoittanut lyhytelokuvat Syöksylasku, Diileri ja Kiusaus sekä televisiosarjoja Lapinlahden Linnut ja Ugrilampaat.  Wahlstenin tunnetuimpia teatteritöitä ovat hänen Q-teatterille yhteistyössä Juha Hurmeen kanssa kirjoittamansa ja ohjaamansa komedia Nelostie, joka voitti Vuoden näytelmä -palkinnon 2007, sekä vuonna 1991 ensi-iltansa saanut lyhytteatteriesitys Ari ja naiset, jota on esitetty yli 200 kertaa eri puolilla Suomea. Myös hänen vuonna 2002 käsikirjoittamansa ja ohjaamansa Mitä tapahtuikaan Jouko Turkalle? sai paljon huomiota.
Wahlsten oli Lapinlahden Linnut -ryhmän jäsen vuodesta 1994 vuoteen 2006 ja osallistui näyttelijänä, käsikirjoittajana ja laulajana noin tuhanteen show-esitykseen ympäri Suomea. Lisäksi hän oli sanoittajana ja laulajana kuudella Lapinlahden Lintujen levyllä. Wahlsten esiintyi usean vuoden Aboriginal Pig Bandissa ja vuosina 2015–2021 Lapinlahden Linnut Revisited -kokoonpanossa.
Wahlsten on opettanut sketsiviihteen tekoa ympäri Suomea Sketsin syvin olemus -kurssillaan vuodesta 2005 lähtien. Lisäksi hän on piirtänyt Rakkaus-nimistä sarjakuvaa Kallio ja ympäristö -lehteen. Vuodesta 2012 lähtien Wahlsten on kirjoittanut romaaneja, mm. amerikansuomalaisen yksityisetsivä Kit Karisman tutkimuksista kertovan dekkarisarjan. Hän on toiminut Kriittisen korkeakoulun opettajana vuodesta 2011.
Teokset

Kosteiden mestojen balladi.  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8720-4
Jobikirja.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9488-2
Kuka pelkää mustaa miestä?.  Helsinki:  Kosmos, 2016.  ISBN 978-952-7144-06-0
Lumimies.  Helsinki:  Kosmos, 2016.  ISBN 978-952-7144-29-9
Nelisormi.  Helsinki:  Kosmos, 2017.  ISBN 978-952-7144-53-4
Hyvästi, enkelini.  Helsinki:  CrimeTime, 2020.  ISBN 978-952-2917-53-9
Ikiuni.  Helsinki:  CrimeTime, 2021.  ISBN 978-952-2919-69-4
Kyynelten laakso.  Helsinki:  CrimeTime, 2022.  ISBN 978-952-3822-11-5
Langennut kaupunki.  Helsinki:  CrimeTime, 2023.  ISBN 978-952-3825-24-6
Pahan syleily.  Helsinki:  CrimeTime, 2024.  ISBN 978-952-3828-24-7
Aiheesta muualla

Pätkätöitä ja rentturomantiikkaa, Gummerus (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansan Uutiset: Kyynelten laakso
Wahlsten ja TTN
Vatsalihat koetuksella, Ylioppilaslehti
Espoonlahden teatteri, Länsiväylä
Just like Raymond Chandler, Breaking News
Stacey Augmon

| Stacey Augmon |
| --- | --- |
 Stacey Augmon vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Stacey Orlando Augmon
Syntynyt: 1. elokuuta 1968 (ikä 56) Pasadena, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / heittävä takamies
Pituus:  203 cm
NBA-varaus:  9. varaus, 1991 Atlanta Hawks
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1987–1991:   UNLV
Seurajoukkueet
1991–1996 1996–1997 1997–2001 2001–2002 2002–2004 2004–2006:   Atlanta Hawks  Detroit Pistons  Portland Trail Blazers  Charlotte Hornets  New Orleans Hornets  Orlando Magic
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 |  |  |
Stacey Orlando Augmon (s. 1. elokuuta 1968 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehenä NBA:ssa 15 kautta ja saavutti olympiapronssia Soulin kisoissa 1988. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Augmon pelasi yliopistosarjoissa Las Vegasissa sijaitsevan Nevadan yliopiston joukkueessa ja voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 1990. Seuraavana vuonna joukkue pääsi lopputurnaukseen mutta hävisi välieräottelunsa. Atlanta Hawks varasi hänet NBA:han yhdeksännellä varausvuorolla vuoden 1991 varaustilaisuudessa.
Augmon edusti NBA:ssa Atlanta Hawksia vuosina 1991–1996. Seuraavan kauden hän aloitti Detroit Pistonsissa mutta siirtyi tammikuussa 1997 Portland Trail Blazersiin, jossa hän pelasi kevääseen 2001 saakka. Tämän jälkeen hän edusti vielä yhden kauden Charlotte Hornetsia, kaksi kautta New Orleans Hornetsia ja kaksi kautta Orlando Magicia. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Augmon pelasi NBA:ssa kaikkiaan 1001 runkosarjaottelua ja 12 kautena yhteensä 77 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,0 pistettä, otti 3,2 levypalloa ja antoi 1,6 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä vastaavat tilastolukemat olivat 6,0 pistettä, 2,3 levypalloa ja 1,3 syöttöä.
Augmon saavutti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiapronssia Soulin kisoissa 1988 joukkueen hävittyä välierissä Neuvostoliitolle.
Atum

Piirros Atum-jumalasta
Atum oli yksi vanhimmista muinaisessa Egyptissä palvotuista luojajumalista. Atumin kultti keskittyi Heliopoliin temppeliin, mutta häntä palvottiin myös muuallakin maassa. Atum yhdistettiin usein Ra-jumalaan, jolloin hänen katsottiin edustavan laskevaa aurinkoa Kheprin ollessa nouseva ja Ran ollessa keskipäivän aurinko. Myöhemmin Atum yhdistettiin myös Ptahiin ja Osirikseen.
Atum kuvattiin useimmiten miehenä, jolla oli päässään Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistetty kruunu ja käsissään was-sauva ja ankh-amuletti. Hänet sotketaan usein faaraota esittäviin kuviin lähes identtisen kuvaamistavan vuoksi. Atum oli ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen täysin ihmisenä kuvattu jumala.
Atumin katsottiin olevan Heliopoliin enneadin ensimmäinen jumala, jonka lapsia kaikki muut jumalat olivat. Hänen uskottiin nousseen alkumerestä, jota edusti Nun, ja luoneen Shun ja Tefnutin sylkemällä. Atumin katsottiin edustavan molempia sukupuolia yhtä aikaa eli hän oli intersukupuolinen. Myöhempinä aikoina hänen katsottiin pariutuneen varjonsa kanssa.
Atumin uskottiin olevan faaraon isä, jonka luokse faarao palasi kuolemansa jälkeen. Atum myös suojeli vainajia manalassa vaanivilta demoneilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atum Wikimedia Commonsissa
Augsburgin uskonrauha

Sopimuksen nimilehti. Mainz, 1555.
Augsburgin uskonrauha oli keisari Kaarle V:n edustajan ja Saksan protestanttien välillä uskonpuhdistuksen aikaan solmittu sopimus. Se takasi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ylimyksille oikeuden harjoittaa hallitsemallaan alueella haluamaansa uskoa. Uskonrauha korvasi sitä aikaisemmin tehdyn väliaikaisratkaisun, Augsburgin interimin.
Valtiopäivät kokoontuivat Augsburgissa vuonna 1555. Keisari Kaarlen veli Ferdinand vastasi neuvotteluista. Valtiopäivillä Ferdinand joutui myöntymään luterilaisten vaatimuksiin, mikä merkitsi, että Kaarle V:n suunnitelmat kitkeä protestantismi Saksasta romuttuivat. Luterilaiset säädyt tunnustettiin tästä lähtien keisarikunnan laissa. Tunnustus ei kuitenkaan koskenut reformoituja. Sopimus päätti myös lopullisesti Schmalkaldenin sodan. Valtiopäivät hyväksyi Cuius regio, eius religio -periaatteen (”Kenen maa, sen uskonto”), jonka mukaan maallisille ruhtinaille taattiin oikeus määrätä alamaistensa uskonto. Ne alamaiset, jotka eivät halunneet taipua ruhtinaan tahtoon, saivat oikeuden muuttaa maasta. Pian Saksa jakautuikin eri kirkkoja tunnustaviin ruhtinaskuntiin. Piispojen kääntyminen luterilaisuuteen sallittiin, vaikkakin tällöin heidän oli luovuttava maallisesta vallastaan.
Atlantis (vuoden 1913 elokuva)

| Atlantis |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  August Blom
Käsikirjoittaja:  Karl Ludwig Schröder, Axel Garde
Perustuu:  Gerhart Hauptmannin samannimiseen romaaniin (1912)
Tuottaja:  Ole Olsen
Kuvaaja:  Louis Larsen, Johan Ankerstjerne
Pääosat:  Olaf Fønss, Ida Orloff, Frederik Jacobsen, Ebba Thomsen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Films Kompagni
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  26. tammikuuta 1913 (Tanska) 19. tammikuuta 1914 (Suomi)
Kesto:  2280 metriä ilman välitekstejä (116 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Atlantis on vuonna 1913 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Gerhart Hauptmannin samannimiseen romaaniin perustuvan draaman on ohjannut August Blom. Sen pääosia esittävät Olaf Fønss, Ida Orloff, Frederik Jacobsen ja Ebba Thomsen.
Juoni

Tieteellisellä urallaan epäonnistunut bakteriologi Friedrich von Kammacher jättää mielisairaan vaimonsa ja matkustaa Berliiniin, jossa hän ihastuu tanssija Ingigerd Hahlstrømiin. Von Kammacher ja Ingigerd lähtevät valtamerialuksella Amerikkaan, mutta matkalla laiva törmää hylkyyn ja uppoaa. Von Kammacher ja Ingigerd pelastautuvat haaksirikosta ja pääsevät lopulta New Yorkiin, jossa infantiili tanssija alkaa käydä yhä enemmän miehen hermoille. Von Kammacher matkustaa ystävänsä vuoristomajalle, jossa hän luhistuu henkisesti saatuaan uutisen vaimonsa kuolemasta. Kuvanveistäjä Eva, johon von Kammacher tutustui New Yorkissa, saapuu miehen luokse ja hoitaa hänet terveeksi. Von Kammacher ja Eva menevät naimisiin ja palaavat miehen lasten luokse.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olaf Fønss  | … |  tohtori Friedrich von Kammacher   |
|  Ida Orloff  | … |  Ingigerd Hahlstrøm, tanssija   |
|  Frederik Jacobsen  | … |  tohtori Rasmussen   |
|  Ebba Thomsen  | … |  Eva Burns, kuvanveistäjä   |
|  Alma Hinding  | … |  venäläinen pakolainen   |
|  Torben Meyer  | … |  Willy Snyders   |
|  Cajus Bruun  | … |  Friedrichin isä   |
|  Marie Dinesen  | … |     |
|  Christian Schrøder  | … |  Ingigerdin isä   |
|  Charles Unthan  | … |  Arthur Stoss, taiteilija   |
|  Franz Skondrup  | … |  Stossin palvelija   |
|  Svend Bille  | … |     |
|  Carl Lauritzen  | … |  tohtori Schmidt   |
|  Bertel Krause  | … |     |
|  Thomas P. Hejle  | … |     |
|  Albrecht Schmidt  | … |     |
|  Oluf Billesborg  | … |     |
|  Michael Curtiz  | … |     |
|  Musse Kornbeck  | … |     |
|  Henny Lauritzen  | … |     |
|  Vilhelm Stigaard  | … |     |
|  Peter Nielsen  | … |     |
|  Svend Kornbeck  | … |  kapteeni   |
|  Lau Lauritzen Sr.  | … |     |
|  Emilie Otterdahl  | … |  nainen tanssiaisissa   |
|  Charles Willumsen  | … |     |
|  Christian Lange  | … |     |
|  Maja Bjerre-Lind  | … |     |
|  Lily Frederiksen  | … |     |
|  Aage Henvig  | … |     |
|  Ingeborg Jensen  | … |     |
|  Vera Esbøll  | … |     |
|  Birger von Cotta-Schønberg  | … |     |