Järvi-Suomen virtauskieleke
Jäätikkövirta ja virtauskieleke

Fennoskandian ylle kerrostuneesta mannerjäätikön kilpimäisestä osasta virtasi eri suuntiin jäätikkövirtoja. Viime jääkauden huippukohdassa (lyh. LGM, noin 23 000–18 000 vuotta sitten) virrat muodostivat jäätikön keskiosassa laajan yhtenäisen jäätikkövirran, joka virtaussuuntaon ollut kohti kaakkoa. Mannerjäätikön leviämisvaiheessa jääkauden lopulla jäätikkö saavutti LGM-vaiheissaan kaukaisimmat reunansa eri paikoissa hieman eri aikoihin. Karjalan virtauskieleke (engl. Karelian Ice Lobe), joka ylitettyään Laatokan on kiertänyt etelästä Peipsijärven ja on yltänyt Valko-Venäjän pohjoisosiin asti muodostaen itsekin osan mannerjäätikön LGM-vaiheen reunaa. Tämä kieleke on ollut jatke sellaiselle jäätikkövirralle, josta jakautui sulamisen aikana, eli Salpausselkien muodostumisaikana, kaksi vierekkäistä kielekettä: Järvi-Suomen virtauskieleke ja Pohjois-Karjalan virtauskieleke.
Kun jäätikkö alkoi jääkauden loppuvaiheessa voimakkaasti sulaa, erottui jäätikössä Pietarin seudulla ja Baltian maiden alueella eri nopeuksilla virranneita jäätikkökielekkeitä. Sulaminen on ohentanut mannerjäätikön reuna-alueita riittävästi, jotta leveät jäätikkövirrat ovat alkaneet jakautua pienemmiksi jäätikkövirroiksi ja niiden eteen muodostuviksi kielekkeiksi. Noin 14 200 vuotta sitten on jäätikön reuna kulkenut Laatokan ja Peipsijärven kaakkoispuolelta. Kummatkin järvet ovat peittyneet pitkien virtauskielekkeiden alle, joiden välissä on Karjalankannaksella sijainnut kielekkeiden välinen alue. Sen sijaan Suomen puolella, kauempana jäätikön reunasta, on jäätikkö virrannut vielä yhtenäisenä. Tämä ilmenee myös kalliopintoihin jääneistä uurteista, joka osoittavat että koko eteläisessä Suomessa on jäätikkö virrannut joko kaakkoon tai eteläkaakkoon.
Allerød-kausi muodosti Suomenlahden alueella lähes tuhatvuotisen lämpöjakson (13 450–12 600 vuotta sitten), jolloin jäätikön reuna on perääntynyt voimakkaasti aina Suomen etelärannikon puolelle. Sekä Laatokan että Peipsijärven virtauskielekkeet ovat sulaneet Suomenlahden yli vetäytyneeksi yhtenäiseksi reunaksi, joka on perääntynyt Heinolan tasalle asti (Heinolan deglasiaatio). Lämpökausi on päättynyt äkillisesti ilmaston kylmenemiseen eikä jäätikön reuna ole enää perääntynyt, vaan päin vastoin, se on alkanut taas edetä laajentaen mannerjäätikön vaikutusaluetta. Jäätikön reuna on edennyt noin 50 kilometriä, jonka jälkeen reuna on pysytellyt lähes paikoillaan. Kieleke oli tosin virrannut edelleen eteenpäin, mutta sen reunasta oli kesäisin sulanut etenemisen suuruinen kaistale pois. Reunan eteen on kertynyt runsaasti puskumoreenia ja sulamisvesien tuomaa lajittunutta maa-ainesta, jotka ovat muodostaneet Ensimmäisen Salpausselän reunamuodostuman (12 250–12 050 vuotta sitten). Seuraavan parin vuosisadan aikana on jäätikön reuna perääntynyt vain 20–30 kilometriä ja sitten pysähtynyt kerrostaen sinne Toisen Salpausselän 11 790–11 590 vuotta sitten. Reunamuodostumat olivat kaaren muotoiset, mikä paljastaa niiden syntyneen virtauskielekkeen eteen. Kielekkeen itsenäinen toiminta havaittiin vasta tästä muodostumasta, mutta se on ilmeisesti alkanut toimia itsenäisenä aikaisemmin. Kielekettä kutsutaan sijaintinsa vuoksi Järvi-Suomen virtauskielekkeeksi.
Järvi-Suomen kielekkeen alue on voimakkaasti laajentunut kielekealue, jonka leviäminen alkaa Äänekosken ja Pudasjärven väliseltä linjalta. Järvi-Suomen jäätikkövirta on virrannut yhtä nopeasti ja yhtä pitkälle, kuin sen koillispuolinen Pohjois-Karjalan jäätikkövirta on tehnyt. Jäätiköiden väliin on muodostunut selvä saumamuodostuma. Sen sijaan lounaispuolen Näsijärven–Jyväskylän virtauskieleke, joka on tätä paljon leveämpi kieleke, ei ole jaksanut työntyä yhtä voimakkaasti esiin Järvi-Suomen ja Itämeren virtauskielekeen välistä. Näin on, koska Hollolassa sijaitsevassa Salpausselkien taitekohdassa kohtaavat Itämeren ja Järvi-Suomen kielekkeet leveinä rintamina, mutta Näsijärven kielekkeelle jää Salpausselän muodostumasta vain kapea osuus. Vaikuttaa siltä, että Järvi-Suomen jäätikkö on kohdannut Päijänteen itärannalla sen länsipuolella varsin passiivisesti toimineen jäätikköalueen (engl. Päijänne triangle), jonka väliin on kerrostunut saumamuodostuma.
Järvi-Suomen virtauskieleke ei ole jättänyt 11 400–11 300 vuotta sitten näkyviin Salpausselkien kaltaisia muodostumia, kun samaan aikaan on Lounais-Suomeen muodostunut Kolmannen Salpausselän reunamoreenit. Jäätikön voima on tämän jälkeen ilmeisesti hiipunut, koska se on Keuruun delasiaation aikana (11 350  vuotta sitten alkaen) vetäytynyt hyvin kauaksi pohjoiseen. Tämän jälkeen tapahtunut, niin kutsuttu Jyväskylän eteneminen (noin 11 000 vuotta sitten asti, on siirtänyt reunaa joitakin kymmeniä kilometrejä kaakkoon päin. Viereisen Näsijärven–Jyväskylän virtauskielekkeen eteen ovat 11 000–10 900 vuotta sitten kerrostuneet Sisä-Suomen reunamuodostumat. Sen sijaan Järvi-Suomen virtauskielekkeeltä ei tältä ajalta tunneta suuria reunamuodostumia. Molempien reunojen perääntyessä tämän jälkeen tasatahtia, on Järvi-Suomen jäätikkövirta ollut enää vain kapeneva jäänne aikaisemmin aktiivisesta jäätikkövirrasta. Saumamuodostumat rajaavat tämän jäätikkövirran Merenkurkun rannikolle välille Lohtaja–Raahe .
Suomen mannerjäätikkö on ohenunut sulamisen vuoksi ja se sulikin nopeasti pois. On arvioitu, että jäätikkö on hävinnyt Suomen Lapista noin 10 200 vuotta sitten ja että tämän jäätikön osalta se tapahtui korkeintaan 100 vuotta aikaisemmin.