stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Streptococcus agalactiae

| Streptococcus agalactiae |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Firmicutes
Luokka::  Basillit Bacilli
Lahko::  Lactobacillales
Heimo::  Streptococcaceae
Suku::  Streptococcus
Laji::  agalactiae
Kaksiosainen nimi
 Streptococcus agalactiae 
Katso myös
   Streptococcus agalactiae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Streptococcus agalactiae eli B-streptokokki on grampositiivisiin kokkibakteereihin kuuluva aerobinen bakteerilaji. S. agalactiae tunnetaan nimellä B-ryhmän streptokokki (GBS), koska sillä on soluseinässään Lancefieldin luokituksen mukainen B-ryhmän antigeeni. Ihmisen lisäksi sillä on merkitystä eläinten, erityisesti nautakarjan patogeenina.
B-streptokokki on merkittävä ennen kaikkea alle kolmen kuukauden ikäisten lasten taudinaiheuttajana. Bakteeri kuuluu ihmisen limakalvojen ja suoliston normaaliflooraan ja on löydettävissä emättimen limakalvolta 5–40 %:lla raskaana olevista naisista. Tällöin lapsi voi saada tartunnan synnytyksen aikana. Myös synnyttäjä voi sairastua vakavasti bakteerin päästessä tunkeutumaan synnytyksen aikana vaurioituneisiin kudoksiin. Yhteiskunnallisesti merkittävää tautitaakkaa muodostuu lisäksi vanhusten ja pitkäaikaissairaiden aikuisten sairastumisista.
B-streptokokki oli vuonna 2019 kahdeksanneksi yleisin kuolemaan johtaneen bakteeri-infektion aiheuttaja maailmassa. Sen aiheuttamien infektioiden ikävakioitu kuolleisuus on 3,3–5,8 kuolemaa 100 000 ihmistä kohti vuodessa. Vuonna 2019 B-streptokokin aiheuttamia kuolemantapauksia arvioitiin olleen koko maailmassa noin 320 000.
B-streptokokin aiheuttamat sairaudet > Vastasyntyneillä

Alle kolmikuukautisilla B-streptokokkitaudit jaetaan varhaisiin GBS-tauteihin (Early-Onset, EOGBS) ja myöhäisiin GBS-tauteihin (Late-Onset, LOGBS). Yli kuuden kuukauden ikäisillä B-streptokokkitaudit ovat erittäin harvinaisia, ellei lapsella ole immuunipuolustusta heikentävää perussairautta.
B-streptokokin aiheuttamat sairaudet > Vastasyntyneillä > Varhainen GBS-tauti (EOGBS)

Varhainen GBS-tauti puhkeaa alle viikon ikäisellä lapsella, yli 90 %:lla heistä alle vuorokauden kuluessa syntymästä. Oirekuva vaihtelee hyvin lieväoireisesta kuolemaan johtavaan monielinvaurioon. Mikäli äiti on B-streptokokin oireeton kantaja, lapsella on 50–60 % todennäköisyys saada tartunta ja arviolta noin yksi prosentti saa varhaisen GBS-taudin. Suomessa varhaisen GBS-taudin ilmaantuvuus on 0,2–0,4 tapausta tuhatta elävänä syntynyttä kohti..
Noin 85–90 % varhaisista GBS-taudeista aiheuttaa verenmyrkytyksen, mikä lisäksi 10–15 % lapsista saa keuhkokuumeen ja 5–10 % aivokalvontulehduksen. Taudin tapauskuolleisuus on 3–30 % Varhaisen GBS-taudin riskiä voidaan pienentää hyvin tehokkaasti antamalla bakteeria kantavalle äidille suonensisäinen antibioottikuuri ennen synnytystä. Kuuri suojelee myös synnyttäjää itseään.
B-streptokokin aiheuttamat sairaudet > Vastasyntyneillä > Myöhäinen GBS-tauti (LOGBS)

Myöhäinen GBS-tauti puhkeaa lapselle 7–89 vuorokauden iässä. Sen täsmällistä syntymekanismia ei tunneta, eikä synnytyksen yhteydessä annettu antibioottihoito estä sitä. Myöhäisen GBS-taudin tapauskuolleisuus on pieni, mutta se etenee usein aivokalvontulehdukseksi ja jopa 40 % saa pysyviä keskushermostovaurioita. Suomessa myöhäisiä GBS-tauteja ilmenee 0,1–0,4 tapausta tuhatta elävänä syntynyttä kohti.
Tulevaisuudessa myöhäistä GBS-tautia tultaneen ehkäisemään maternaalisella immunisoinnilla eli rokottamalla raskaana oleva, jolloin äidin kehon tuottamat vasta-aineet kulkeutuvat sikiöön ja suojaavat vastasyntynyttä ensimmäisten kuukausien ajan, kunnes hänen oma immuunipuolustuksensa alkaa toimia.
B-streptokokin aiheuttamat sairaudet > Aikuisilla

Aikuisilla B-streptokokin aiheuttaman sairastumisen taustalla on lähes aina jokin immuunipuolustusta heikentävä perussairaus, kuten diabetes, maksasairaus tai syöpä. B-streptokokki -infektiot yleistyvät myös yli 60-vuotiailla. Tauti ilmenee virtsatie-, nivel- tai pehmytkudostulehduksina, mutta myös invasiivisessa muodossa aivokalvontulehduksina tai verenmyrkytyksinä. Myös keuhkokuume on mahdollinen.
Aikuisväestöllä invasiivisen B-streptokokkitaudin tapauskuolleisuus on noin 15 %, mutta yli 60-vuotiailla se nousee jopa 25 prosenttiin.
Hoito ja ehkäisy

S. agalactiae on edelleen herkkä penisilliineille ja kefalosporiineille. Jotkin bakteerikannat ovat immuuneja erytromysiinille ja samalla myös klindamysiinille. Hoitona ja varhaisen GBS-taudin ehkäisynä käytetään ensisijaisesti penisilliineja.
S. agalactiae kuuluu ihmisen kehon normaaliin bakteeristoon ja tarttuu oireettomalta kantajalta kosketustartuntana. Niinpä tartunnalta ei ole mahdollista suojautua. Ensimmäiset kliiniset kokeilut B-streptokokkirokotteilla on tehty jo 1978, mutta tehokkaiden rokotteiden kehitystä hidastaa bakteerin serologinen muuntelu sekä se, etteivät streptokokin pinta-antigeenit sellaisenaan synnytä ihmisessä kovin voimakasta immuunivastetta.
Koska immuunivaste B-streptokokkia vastaan perustuu istukan läpisevän immunoglobuliini G:n muodostumiseen, vastasyntyneitä olisi mahdollista suojata rokottamalla raskaana oleva äiti joitakin viikkoja ennen synnytystä. Tällöin äidin kehon tuottamat vasta-aineet kulkeutuvat sikiöön ja säilyvät vastasyntyneessä ensimmäisten kuukausien ajan.
Jakob Wegelius

Jakob Wegelius (1779–1861) oli suomalainen lääkäri ja pappi. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1802 ja lääketieteen tohtoriksi 1817. Teologian kunniatohtorin arvon hän sai 1857. Vuoden 1808–1809 sodassa hän toimi sotilaslääkärinä. Sen jälkeen hän toimi pappina useissa seurakunnissa ja oli vuodesta 1832 Maalahden seurakunnan kirkkoherra. Lankonsa Jonas Laguksen vaikutuksesta hän päätyi herännäisyys-herätysliikkeen piiriin ja toimi Pohjanmaan ruotsinkielisten herännäisten johdossa.
Aiheesta muualla

Hellevi Arjava: Merkillinen isoisä ja muita kertomuksia Wegeliuksista ja Svaneista.  Otava, 2010.  ISBN 978-951-31-5401-1  335 s.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Klaus Störtebecker

Kuvitusta Klaus Störtebekerin teloituksen 300-vuotispävältä 1701
Vuonna 1878 löydettu kallo, jonka uskotaan kuuluneen Klaus Störtebekerille
Klaus Störtebecker (1360 – 20. lokakuuta 1401) oli alkujaan aatelismies Klaus von Alkum, josta tuli Itämerellä toiminut kaappari ja merirosvo. Störtebecker sai kaapparinoikeudet Albrekt Mecklenburgilaiselta. Störtebeckerin kaapparinoikeudet mitätöityivät Mecklenburgilaisen hävittyä Ruotsissa käydyn valtataistelun kuningatar Margaretalle. Koska Störtebecker ei mennyt kuningatar Margaretan palvelukseen vaan jatkoi ryöstelyä, hänestä tuli virallisesti merirosvo. Hänet teloitettiin Hampurissa merirosvouksesta.
Vitaaliveljet

Störtebecker yhdistetään vitaaliaaneihin ensimmäisen kerran vuonna 1393. Tällöin hän hyökkäsi Hannes-kaapparikapteenin johdolla Bergeniin. Vuonna 1394 Störtebecker kaappasi kaksi elbingiläistä kauppalaivaa. Störtebecker harjoitti kaapparitoimintaansa Itämeren lisäksi myös Pohjanmerellä häiriten Hampurin ja Bremenin kauppamerenkulkua ja Elben suiston merenkulkua. Störtebeckeriä pidetään kovana juomarina ja hänen lisänimensä tarkoittaakin ”tuopin turmaa”.
Störtebeckerin kiinniotto ja mestaus

Hansakauppiaat kyllästyivät vitaliaanien rosvoukseen. Hansapäivät päättivätkin helmikuussa 1400 lähettää laivaston ja miltei tuhat miestä kaapparijahtiin. Syksyllä 1400 seitsemänkymmentä vitaliaania jäi vangiksi neljänkymmenen menettäessä taistelussa henkensä. Tämä osoitti, että hansakauppiaat olivat tosissaan. Vuonna 1401 Simon von Utrechtin komentama sotalaiva vangitsi Störtebeckerin ja tämän lisäksi toistasataa vitaliaania. Störtebecker mestattiin miekalla miehistönsä ja Hampurin raadin edessä 20. lokakuuta 1401.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaus Störtebecker Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Alfred Sturtevant

Alfred Henry Sturtevant (21. marraskuuta 1891 – 5. toukokuuta 1970) oli yhdysvaltalainen geneetikko, joka loi ensimmäisen kromosomikartan banaanikärpäselle vuonna 1913. Sturtevant työskenteli banaanikärpäsellä koko uransa ajan, yhdessä Thomas Hunt Morganin kanssa. Varhaisten alkioiden kehitystä tutkiessaan hän onnistui myös ensimmäisenä mittaamaan aikuisen organismin elimien alkioetäisyyden. Tämä etäisyyden mittayksikkönä on nykyään sturt, joka on nimetty hänen kunniakseen. Vuonna 1967 Sturtevantille myönnettiin elämäntyöstään arvostettu National Medal of Science -palkinto.
Elämä

Alfred Henry Sturtevant syntyi Jacksonvillessä Illinoisissa, nuorimpana Alfred Henry ja Harriet Sturtevantin kuudesta lapsesta. Hänen isänsä opetti matematiikkaa Illinois Collegessa, jonka Sturtevantin isoisä, Julian M. Sturtevant, oli perustanut. Alfredin ollessa seitsemänvuotias hänen isänsä kuitenkin erosi opettajan työstään ja perhe muutti Alabamaan viljelemään maata.
Sturtevant opiskeli Columbian yliopistossa, jossa hän tutustui mendelismiin. Hänen kiinnostuksensa aiheeseen heräsi, sillä teorian avulla hän saattoi selvittää kotitilansa hevosten eri ominaisuuksien periytymistä. Sturtevant jatkoi opiskelua Thomas Hunt Morganin ohjauksessa, joka rohkaisi Sturtevantia julkaisemaan hevostutkimuksensa. Morganin ohjauksessa Sturtevant myös julkaisi väitöskirjansa vuonna 1914. Tämän jälkeenkin Sturtevant jatkoi Morganin ryhmässä.
Vuonna 1922 Sturtevant nai Phoebe Curtis Reedin, jonka kanssa hän myöhemmin sai kolme lasta. Vuonna 1928 Sturtevantit muuttivat Kalifornian Pasadenaan, jossa Alfred toimi California Institute of Technologyn genetiikan professorina uransa loppuun asti. Sturtevantin ryhmään Caltechissa kuuluivat muun muassa kuuluisat Drosophila-geneetikot George W. Beadle, Theodosius Dobzhansky, Sterling Emerson, ja Jack Schultz. Sturtevant ryhmineen julkaisi myös useita huomattavia artikkeleita ja kirjoja banaanikärpästutkimuksistaan. Vuonna 1967 Sturtevant palkittiinkin National Medal of Sciencella pitkäaikaisesta työstään banaanikärpästen parissa. Sturtevant oli erittäin aktiivinen monilla eri biologian osa-alueilla aina kuolemaansa vuonna 1970 asti. Muun muassa taksonomia oli hänelle hyvin läheinen tieteenala. Kollegansa Hermann Joseph Mullerin tavoin Sturtevant oli aikanaan myös voimakas eugeniikan puolestapuhuja.
Saavutukset

Sturtevantin huomattavimmat saavutukset olivat geneettisen kartoituksen periaatteiden selvittäminen sekä geenien kytkennän teorian kehittäminen, jota käytetään vielä tänäkin päivänä paikannettaessa geenejä kromosomeihin. Hän myös todisti, että geeneillä on yksiselitteinen paikka kromosomissa eli lokus ja että geenit sijaitsevat kromosomeissa lineaarisessa järjestyksessä. Näistä tuloksista Sturtevant työtovereineen kehittivät myös periytymisen kromosomiteorian, joka vaikutti suuresti genetiikan kehitykseen.
Tämän lisäksi Sturtevant teki monia muita löytöjä, jotka yhdessä muodostavat modernin genetiikan perustan. Hän tutki tekijäinvaihdunnan eri muotoja, niiden vaikutusta mutaatioihin ja seksuaalivalinnan genetiikkaa. Juuri (kaksinkertaisia) tekijäinvaihduntoja ja niiden frekvenssiä Sturtevant käytti määritellessään geenien etäisyyksiä ja keskinäisiä järjestyksiä banaanikärpäsen geenikartalla. Tämä työ mahdollisti myös ihmisen geenikarttojen muodostamisen.
Julkaisuja

Sturtevant, A.H.: The linear arrangement of six sex-linked factors in Drosophila, as shown by their mode of association. Journal of Experimental Zoology, 1913, nro 14, s. 43–59.
Sturtevant, A.H.: The North American Species of Drosophila. Carnegie Institute of Washington, 1921, nro 301, s. 1–150.
Sturtevant, A.H.: A History of Genetics.  Cold Spring Harbor Laboratory Press, 1965.  ISBN 0-87969-607-9
Horst Weigang

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1964 | Jalkapallo |  |
Horst Weigang (30. syyskuuta 1940 Bielawa – 2024) oli saksalainen jalkapalloilija. Hänen tyttärensä, Birte Weigang, oli olympiavoittaja uinnissa..
Ura

Weigang aloitti jalkapallon vuonna 1952 Medizin Leipzig Mittessä. Kahden vuoden jälkeen hän siirtyi SC Lok Leipzigiin, jossa hän pelasi vuoteen 1960 asti. Kauden 1961–1962 Weigang edusti SC Turbine Erfurtia, mutta palasi pian Leipzigiin SC Rotation Leipzigiin, eli 1. FC Lokomotive Leipzigiin. Hän pelasi seurassa vuoteen 1967 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi FC Rot-Weiß Erfurtiin. Jalkapallouransa Weigang lopetti kuusi vuotta myöhemmin, eli vuonna 1973. Pääsarjatasolla Weigang pelasi 234 ottelua, mutta ei voittanut yhtään mestaruutta. Sen sijaan hänet valittiin vuonna 1965 DDR:n vuoden jalkapalloilijaksi.
Weigang pelasi DDR:n jalkapallomaajoukkueessa kaksitoista ottelua. Hän oli myös mukana olympiapronssia vuonna 1964 voittaneessa joukkueessa.
Wernerin projektio

Wernerin projektion mukainen maailmankartta
Wernerin projektion mukainen Oronce Finen maailmankartta (Recens et integra orbis descriptio) vuodelta 1536
Wernerin projektio on kartioprojektioiden pohjalta kehitetty oikeapintainen karttaprojektio. Siitä käytetään myös nimityksiä Stabin–Wernerin projektio tai Stabiuksen–Wernerin projektio.  Koska se kuvaa koko maapallon sydämen muotoisena, se tunnetaan myös nimellä kordiformi. Projektion esitti tiettävästi ensimmäisenä Johannes Stabius (Stab) Wienissä noin vuonna 1500, mutta sitä kehitti myöhemmin nürnbergiläinen seurakuntapappi Johannes Werner (1466–1528), joka myös teki sen yleisemmin tunnetuksi.
Projektio on Bonnen projektion rajatapaus, jossa standardileveyspiiriksi on valittu jompikumpi navoista (90°N/S). Projektiossa kaikki leveyspiirit näkyvät samankeskisinä ympyränkaarina, joiden keskipiste on navalla. Kartan reunoilla olevien alueiden muodot vääristyvät suuresti, mutta etäisyydet leveyspiirejä pitkin ovat kartassa kaikkialla oikeassa suhteessa, samoin etäisyydet keskipituuspiiriä pitkin ja kaikki etäisyydet navalta. Myös alueiden pinta-alat näkyvät kartalla oikeassa suhteessa.
Wernerin projektiota käyttivät Gerhardus Mercator ja Abraham Ortelius 1500-luvun lopulla Aasian ja Afrikan kartoissaan, mutta kun yleisempi Bonnen projektio, jossa standardileveyspiiri voidaan siirtää keskelle kuvattavaa aluetta, tuli tunnetuksi, Wernerin projektio jäi käytännöllisesti katsoen pois käytöstä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Werner projection
Weserjoen taistelu

Weserjoen taistelu, joskus myös Idistavison taistelu, käytiin roomalaisen sotapäällikkö Germanicuksen joukkojen ja germaanijohtaja Arminiuksen välillä vuonna 16 jaa. Taistelupaikka sijaitsi Weserjoen itäpuolella Idistaviso nimisessä paikassa nykyisen Saksan alueella. Taistelussa roomalaiset onnistuivat hyödyntämään tasaisen maaston ja paremman koulutuksensa ja varustuksensa etua ja lyömään germaanien armeijan. Taistelun jälkeen roomalaiset voittivat vielä toisen germaaniarmeijan, ennen kuin palasivat takaisin talvileireihinsä Reinin länsipuolelle.
Sudenoja

Sudenoja (ven.  (Suomessa) Развоз, Razvoz, v:sta 1948 (Venäjällä) Среднегорье, Srednegorje) on entinen Suomen kylä Karjalankannaksella Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Suomelle kuuluessaan Sudenoja kuului Kyyrölän kuntaan vuoteen 1934 asti ja tämän jälkeen Muolaan kuntaan. Nykyisin kylässä ei ole asutusta.
Kyläkuva

Sudenoja sijaitsi Muolaan kunnan keskiosassa. Kylästä oli matkaa Kyyrölän kirkonkylään noin neljä kilometriä ja Muolaan kirkonkylään noin kahdeksan kilometriä. Sudenojan naapurikyliä olivat pohjoisessa Kangaspelto ja Ylä-Kuusaa, idässä Paakeli, etelässä Kyyrölä ja lännessä Tervola.  Sudenojan halki kulki Viipurista Kivennavalle johtanut kantatie 63, josta kylän keskustassa erkani maantie Valkjärven suuntaan. Kyläkeskustan itäpuolella virtasi Yskjoki. Vuonna 1936 Sudenojan pinta-ala oli 3,29 neliökilometriä, josta oli peltoa 108 hehtaaria, niittyä kolme hehtaaria ja metsää 218 hehtaaria.
Sudenojan väestö koostui lähes kokonaan venäläisistä, joiden esi-isät oli siirretty alueelle 1700-luvulla. Kylässä oli vain yksi suomalaistalo, sekin kyläkeskustan ulkopuolella Kyyrölään päin mentäessä. Kylä oli rakennettu perinteisen venäläisen maalaiskylän tavoin: talot sijaitsivat vieri vieressä maantien molemmin puolin, päädyt tielle päin. Kylän maataloutta olivat elvyttäneet Yskjoen rehevään laaksoon raivatut uudispellot. Kangaspellon venäläiset asukkaat olivat ortodokseja ja kuuluivat Kyyrölän seurakuntaan. Kylässä oli kauppa.
Sudenojalla ei ollut omaa koulua, vaan suurin osa kylästä kuului Kangaspellon koulupiiriin ja pienempi osa Kyyrölän koulupiiriin.
Sota-aika

Sudenojan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennuksen lisäksi päätettiin Kyyrölän jakokunnan kylissä, joihin Sudenoja kuului, aloittaa tilusjärjestely, jonka avulla useisiin osiin ja palstoihin jakautuneet tilat saataisiin toimivimmiksi kokonaisuuksiksi. Tilusjärjestelyn yhteydessä Kangaspellon, Sudenojan ja Parkkilan kylät lakkautettiin ja liitettiin Kyyrölän kylään. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, Etelä-Pirkanmaalle ja Hämeenlinnan seudulle, jossa Kyyrölän alueen kylien asukkaat asutettiin Hämeenlinnan kaupunkiin, Hämeenlinnan maalaiskuntaan ja Vanajan kuntaan.
Waterloo (kappale)

| ”Waterloo” ABBA |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Waterloo
 Äänitetty : joulukuu 1973
 Julkaistu: maaliskuu 1974
 Tuottaja(t): Benny Andersson, Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 02.46
 Levy-yhtiö: Polar Music
Listasijoitukset
  Yhdistynyt kuningaskunta – 1.    Ruotsi – 3.    Yhdysvallat – 6.   Kts. lisää listasijoituksia
Abban muut singlet
| ”Nina, Pretty Ballerina” 1973 | ”Waterloo” 1974 | ”Honey, Honey” 1974 |
Waterloo on yksi ABBA-yhtyeen tunnetuimmista kappaleista ja ensimmäinen single vuonna 1974 ilmestyneeltä samannimiseltä albumilta. ABBA edusti kappaleella kotimaataan Ruotsia vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa, jonka se myös voitti.
Laulun sanoituksissa Napoleon Bonaparten tappio Waterloon taistelussa toimii metaforana naiselle, joka antautuu kosijan piirityksen edessä. Kappaleen sanoittaja Stig Anderson pyrki antamaan kappaleelle kansainvälisen nimen, jota ei tarvitsisi kääntää. Samaa kaavaa oli käytetty aiemmin kappaleen ”Ring Ring” kohdalla.
Kappale julkaistiin singlenä englanniksi B-puolenaan ”Watch Out”, jolloin se nousi muun muassa Britannian listaykköseksi. ABBA-nimi oli jo käytössä, mutta etikettiin oli lisätty ryhmän entinen nimi Björn, Benny, Agnetha & Frida. Ruotsissa julkaistiin singlenä myös ruotsinkielinen versio, jonka B-puolella oli ruotsinkielinen versio kappaleesta ”Honey, Honey”. ”Waterloosta” äänitettiin ja julkaistiin myös saksan- ja ranskankieliset versiot.
Kappaleen työstö > Kokoonpano

Agnetha Fältskog – laulu
Anni-Frid Lyngstad – laulu
Benny Andersson – piano
Janne Schaffer – kitara
Rutger Gunnarsson – bassokitara
Ola Brunkert – rummut
Christer Eklund – tenorisaksofoni
Melodifestivalen ja Eurovision 1974

| Waterloo> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  ABBA
Säveltäjä(t):  Benny Andersson Björn Ulvaeus
Sanoittaja(t):  Stig Anderson
Euroviisutiedot
Vuosi:  1974
Maa:  Ruotsi
Kieli:  englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  24
Vielä päivä ennen Ruotsin euroviisukarsinnan, Melodifestivalenin, aikarajaa ABBAn ehdokaskappaleesta ei ollut varmuutta, sillä yhtye piti myös kappaletta ”Hasta mañana” hyvänä vaihtoehtona sen muistuttaessa enemmän perinteistä Euroviisukappaletta. Lopulta ”Waterloo” valittiin ehdokkaaksi, koska rock and roll -tyylisenä kappaleena se rikkoi rajoja kilpailussa, jossa esitettiin enimmäkseen dramaattisia balladeja. Tähän päätökseen yhtyeen suostutteli vahvimmin Stig Anderson. Muu yhtye pelkäsi kappaleen olevan liian ”rockahtava” vedotakseen suureen yleisöön.
Ruotsin euroviisukarsinta järjestettiin 9. helmikuuta 1974 ja ”Waterloo” voitti sen yli sadan pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen. Edellisvuotta parempaan menestykseen on pidetty syynä uudistusta äänestysmenetelmässä. Asiantuntijaraadin oli korvannut puhelinäänestys, johon sisältyi yksitoista alueraatia, joissa kussakin oli viisitoista jäsentä. Lisäksi tuomariston tuli muodostaa edustava otos koko kansasta pelkän musiikkibisneksen sijaan.
ABBAn manageri Stig Anderson uskoi kappaleen yltävän Euroviisujen kärkipäähän, mutta ei voittoon asti. Yhtye oletti ”Waterloon” saavan pisteitä erityisesti Pohjois-Euroopasta sekä Britanniasta. Sen sijaan Italialta, Ranskalta ja Espanjalta suuria pisteitä ei odotettu, koska Björn Ulvaeuksen ja Benny Anderssonin mukaan kyseiset maat olivat ”niin ihastuneita nyyhkybiiseihin”. Myöskään vedonlyöjät eivät asettaneet ABBAa suurimpien voittajakandidaattien joukkoon.
6. huhtikuuta 1974 ABBA esitti ”Waterloon” englanninkielisen version Eurovision laulukilpailussa Brightonissa Britanniassa. Yhtye herätti huomiota värikkäällä vaatetuksellaan, ja lisäksi kapellimestari Sven-Olof Walldoff oli pukeutunut Napoleoniksi. ABBA voitti kilpailun ja se oli samalla Ruotsin ensimmäinen voitto kyseisen kilpailun historiassa. Stig Anderson ja Benny Andersson vastaanottivat voittajakappaleen säveltäjille suunnatut palkinnot, mutta Björn Ulvaeusta ei päästetty lavalle, koska esiintymisvaatteistaan johtuen hänen ei uskottu olevan yksi kappaleen kirjoittajista.