stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silas Carson
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Yötä päivää | Always and Everyone | Raz Amin | 11 jaksoa |
| 2005 | Erikoisjoukkue | Spooks | The Prince | 1 jakso |
| 2005 | William & Mary | William and Mary | Mr. Ormerond | 3 jaksoa |
| 2006 | Doctor Who | Doctor Who | Ood | 2 jaksoa: "Helvetin esikartano", "Kuolettava kuilu" |
| 2006 | Kelmien kerho | Hustle | Kulvinder Samar | 1 jakso |
| 2007 | IT-porukka | The IT Crowd | Derek | 1 jakso |
| 2007 | The Sarah Jane Adventures | The Sarah Jane Adventures | Kudlak / Emperor | 2 jaksoa |
| 2007–2008 | Waterloo Roadin koulu | Waterloo Road | Stuart Hordley | 7 jaksoa |
| 2008 | Doctor Who | Doctor Who | Ood | jakso "Oodien planeetta" |
| 2011 | Holby Cityn sairaala | Holby City | Sunil Bhatti | 14 jaksoa |
| 2011 | Strike Back | Strike Back | Kenraali Ramiz | 2 jaksoa |
| 2013 | Tohtorit | Doctors | DCS James Blake | 1 jakso |
| 2015 | The Casual Vacancy | The Casual Vacancy | Vikram Jawanda | Minisarja |
| 2015 | Ylikomisario Banks | DCI Banks | Raheel Kamel | 2 jaksoa |
| 2015 | Tut | Tut | Akhenaten | Minisarja |
| 2016 | EastEnders | EastEnders | Haroon Zaman | 6 jaksoa |
Aiheesta muualla

Silas Carson Elonetissä.
Silas Carson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Solveigin laulu (televisioelokuva)

| Solveigin laulu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Reima Kekäläinen
Käsikirjoittaja:  Reima Kekäläinen
Perustuu:  Lassi Sinkkosen romaaniin Solveigin laulu
Tuottaja:  Yleisradio
Kuvaaja:  Antero Virta
Leikkaaja:  Seija Manninen
Lavastaja:  Heikki Liikanen
Pääosat:   Inka Kuoppamäki  Leena Uotila  Liisamaija Laaksonen  Paavo Pentikäinen  Aino Lehtimäki  Henake Schubak 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  13. helmikuuta 1974
Kesto:  140 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solveigin laulu on vuonna 1974 valmistunut kolmiosainen television minisarja, jonka on ohjannut Reima Kekäläinen. Lassi Sinkkosen samannimiseen romaaniin perustuva sarja sijoittuu tapahtumiltaan sota-ajan Helsinkiin. Kertojana on Solveig, nuori tyttö, jonka tarinan kautta rakennetaan kuvaa kolmen työläissukupolven elämästä. Saara on Solveigin äiti, joka on katkeroitunut kovan elämän takia. Famu on Solveigin isänäiti (fammu), joka rakastaa, kun Saara ei osaa.
Solveigin laulu on esitetty televisiossa valmistumisvuotensa jälkeen myös maaliskuussa 1975, helmikuussa 1982, toukokuussa 2005 ja huhtikuussa 2012.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Paavo Pentikäinen  | … |  Börje, Solveigin isä   |
|  Leena Uotila  | … |  Solveig   |
|  Liisamaija Laaksonen  | … |  Saara, Solveigin äiti   |
|  Aino Lehtimäki  | … |  Famu, Solveigin isoäiti   |
|  Inka Kuoppamäki  | … |  Solveig lapsena   |
|  Henake Schubak  | … |  Fafa, Solveigin isoisä   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa vuolaasti jo avausjakson jälkeen: ”Solveigin laulussa on lukematon määrä harvinaisen osattuja asioita. Ainoa detalji, joka ei täysin selity, on muisteleva kiharoitettu nyky-Solveig.” Näyttelijöiden ja ohjaajan hän sanoi ylittävän itsensä. Viimeisen jakson nähtyään Kajava oli hieman pettynyt tarinan latteahkoon lopetukseen, mutta antoi kokonaisuudelle muuten erinomaisen arvion.
Famua esittänyt Aino Lehtimäki sai roolisuorituksestaan Jussi-patsaan vuoden 1974 parhaana naisnäyttelijänä. Lehtimäki ja ohjaaja Kekäläinen saivat sarjasta samana vuonna myös valtionpalkinnot.
Aiheesta muualla

Sarja katsottavissa Yle Areenassa
Perälä, Reijo: Solveigin laulu on kasvutarina tytöstä, joka ottaa oman paikkansa kovassa maailmassa Yle Elävä arkisto.  14.12.2007 / päiv. 3.5.2018. Viitattu 17.4.2021.
Solvayn menetelmä

Solvayn menetelmä
Solvayn menetelmä (tai Solvayn soodaprosessi) on nykyaikainen menetelmä, jolla tuotetaan natriumkarbonaattia eli soodaa. Solvayn menetelmän kehitti belgialainen kemisti Ernest Solvay vuonna 1865.
Solvayn menetelmässä kylläiseen natriumkloridiliuokseen johdetaan ammoniakkia ja hiilidioksidia.
Reaktiotuotteina saadaan natriumvetykarbonaattia ja ammoniumkloridia. Sakkaa kuumentamalla natriumvetykarbonaatti hajoaa, jolloin saadaan natriumkarbonaattia, hiilidioksidia ja vettä:
Muita menetelmiä

Ennen Solvayn menetelmää natriumkarbonaattia tuotettiin merilevien tuhkasta uuttamalla. Menetelmä ei kuitenkaan ollut riittävän tehokas tuottaakseen saippuan valmistuksessa tarvittavan soodan. Niinpä Ranskan tiedeakatemia lupasi vuonna 1775 huomattavan palkinnon sille, joka keksisi menetelmän natriumkarbonaatin valmistamiseksi natriumkloridista.
Ranskalainen kemisti Nicolas Leblanc keksi menetelmän vuonna 1790. Menetelmässä natriumkloridia käsiteltiin rikkihapolla, jolloin saatiin natriumsulfaattia. Näin saatua natriumsulfaattia kuumennettiin hiilen ja kalsiumkarbonaatin kanssa, jolloin saatiin natriumkarbonaattia.
Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma

| Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Erkki Karu
Käsikirjoittaja:  Erkki Karu
Kuvaaja:  Frans Ekebom
Pääosat:  Väinö Lehmus   Elli Karu   Martti Tuukka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Biografi Osakeyhtiö
Ensi-ilta:  27. maaliskuuta 1920
Kesto:  26 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma on vuonna 1920 valmistunut suomalainen Erkki Karun käsikirjoittama ja ohjaama mykkäelokuva. Elokuva kuvattiin kesällä 1919 Raittiusyhdistys Taiston talon pihalla Tampereella sekä Teiskossa. Gulashi elokuvan nimessä viittasi ensimmäisen maailmansodan aikaisiin keinottelijoihin. Tämän elokuvan rinnalla Karu kuvasi myös toista elokuvaa Ylioppilas Pöllövaaran kihlaus.
Elokuvan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 1920 Kino-Palatsissa.
Näyttelijät

Väinö Lehmus	- Sotagulashi Kaiku
Elli Karu
Martti Tuukka
Erkki Karu
lisäksi mukana Tampereen Teatterin näyttelijöitä
Muut tekijät

Erkki Karu – tuottaja, käsikirjoitus, leikkaus, lavastus
Frans Ekebom – kuvaus, leikkaus
Martti Tuukka – lavastus
Sparbanken Lidköping Arena

| Sparbanken Lidköping Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Lidköping, Ruotsi
Rakennustyöt aloitettu:  7. lokakuuta 2008
Avattu:  25. joulukuuta 2009
Arkkitehti:  Bergfjord & Ivarsson
Käyttäjät
 Villa Lidköping BK Lidköpings AIK 
Katsojakapasiteetti
 4 500 (jääpallo) 12 500 (konsertit) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sparbanken Lidköping Arena on vuonna 2009 avattu jääpallohalli Lidköpingissä, Ruotsissa. Areenaa käytetään pääasiassa jääpallo-otteluissa, mutta siellä on myös mahdollista pitää konsertteja. Areenan kapasiteetti urheilutapahtumissa on 4 500 katsojaa ja konserteissa 12 500 katsojaa. Areena on jääpalloseurojen Villa Lidköping BK ja Lidköpings AIK kotiareena.
Areena on isännöinyt vuoden 2014 Melodifestivalenin Toinen mahdollisuus -karsinnan. Areena tulee isännöimään vuoden 2019 Melodifestivalenin neljännen semifinaalin.
Käännös suomeksi
Simo Wannas

Simo Wannas (s. 8. tammikuuta 1978 Espoo) on suomalainen juoksija. Hän juoksee kaikkia matkoja 800 metriltä maratonille saakka. Hän on edustanut vuodesta 2001 lähtien Helsingin Kisa-Veikkoja. Tätä ennen hänen seurojaan ovat olleet Viherlaakson Veikot sekä Pakilan Visa. Hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2002 lähtien Timo Vuorimaa.
Aikuisten SM-tasolla Wannas on voittanut 15 mitalia; 5 000 metrin juoksussa yhden pronssin, 10 000 metrin juoksussa kaksi pronssia, puolimaratonilla yhden hopean ja kaksi pronssia, maratonilla yhden pronssin, 4×800 metrin viestissä kaksi kultaa sekä 4×1 500 metrin viestissä neljä kultaa ja kaksi hopeaa. Lisäksi hän on voittanut maastojuoksun SM-kisoissa kaksi mitalia (kultaa 4 kilometrin matkalla ja pronssia 12 kilometrin matkalla) ja sisäratojen SM-kisoista yhden hopean 1 500 metrin juoksussa.
Uransa aikana Wannas on ehtinyt edustaa Suomea eri maaotteluissa lukuisia kertoja vuodesta 2000 lähtien.
Solveig Gräsbeck

Solveig La Vonne Desirée Gräsbeck (s. 26. marraskuuta 1966 Turku) on suomenruotsalainen pianisti ja laulaja. Gräsbeck on säveltäjä Gottfrid Gräsbeckin ja pianisti La Vonne Gräsbeckin tytär. Hän on opiskellut Turun konservatoriossa.
Elämäkerta

10-vuotiaana Solveig Gräsbeck osallistui sävellyskilpailuun, johon sai osallistua kaiken ikäiset vauvasta vaariin. Gräsbeck voitti jaetun ensimmäisen palkinnon, sekä toisen ja kolmannen palkinnon. Vuonna 1981 hän voitti ensimmäisen palkinnon Hannikaisen pianokilpailussa, sekä Turun ja Göteborgin musiikkitapahtumissa. Vuonna 1985 Gräsbeck voitti oma karsintansa Kevään Sävelessä omalla laulullaan saaden finaalipaikan. Samana vuonna hän teki ensimmäisen singlensä levy-yhtiö Ensio Musicin kanssa.
Solveig Gräsbeck esiintyi laulaen tai soittaen pianoa. Hän lauloi myös sisartensa Eva Gräsbeckin ja Yvonne Gräsbeckin kanssa ja osallistui perheensä järjestämiin konsertteihin niin ulkomailla kuin kotimaassakin. Vuonna 1997 Gräsbeckistä tuli Pianonsoiton opettaja Turun konservatorioon. Hän valmistui filosofian maisteriksi Åbo Akademista vuonna 2001. Vuonna 2019 Gräsbeck teki ensimmäisen CD:nsä ”Love Behind the Clouds” Ari Hakulisen kanssa. Hän on pitkään vaikuttanut pianonsoiton opettajana.
Simo Uotila

Simo Uotila (15. lokakuuta 1755 Lempäälä – 21. tammikuuta 1842 Lempäälä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Lempäälän Sarvikaisen kylän talollisen Simo Uotilan vanhemmat olivat Tuomas Jaakonpoika ja Kaisa Heikintytär Halkola ja puolisot Valpuri (Walborg) Mikaelintytär (k. 1781) ja Anna Anterontytär (k. 1848). Uotila edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Ylä-Satakunnan ylistä kihlakuntaa.
Sinfonia nro 2 (Brahms)

Johannes Brahmsin sinfonia nro 2 D-duuri op. 73 sävellettiin kesällä 1877. Se valmistui erittäin nopeasti verrattuna ensimmäiseen sinfoniaan, jota Brahms työsti ainakin 14 vuotta. Teos kantaesitettiin Wienissä 30. joulukuuta 1877 Hans Richterin johdolla.
Rakenne ja orkestraatio

Sinfonia No. 2 D-duurissa, Op.73
Kaikki tiedostot: Musopen
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sinfoniassa on neljä osaa:
Allegro non troppo
Adagio non troppo
Allegretto grazioso (quasi andantino)
Allegro con spirito
Brahmsin toinen sinfonia on sävelletty suurelle orkesterille, joka koostuu 2 huilusta, 2 oboesta, 2 klarinetista, 2 fagotista, 4 käyrätorvesta, 2 trumpetista, 3 pasuunasta, tuubasta, patarummuista ja jousisoittimista.
She’s a Rainbow

| ”She’s a Rainbow” The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Their Satanic Majesties Request
 B-puoli: ”2000 Light Years from Home”
 Äänitetty : 10. toukokuuta 1967
 Julkaistu: 23. joulukuuta 1967
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Mick Jagger, Keith Richards
 Tuottaja(t): The Rolling Stones
 Tyylilaji: kamaripop, psykedeelinen pop
 Kesto: 04.13
 Levy-yhtiö: London Records
Listasijoitukset
  Yhdysvallat: 25. (Billboard Hot 100)
The Rolling Stonesin muut singlet
| ”We Love You" / "Dandelion” 1967 | ”She’s a Rainbow” 1967 | ”Jumpin’ Jack Flash” 1968 |
”She’s a Rainbow” on The Rolling Stones -yhtyeen musiikkikappale vuonna 1967 julkaistulta albumilta Their Satanic Majesties Request. Se julkaistiin lisäksi singlenä muun muassa Yhdysvalloissa, jolloin se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 25. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa se jätettiin julkaisematta.
Kappale äänitettiin Lontoon Olympic Studiosissa 10. toukokuuta 1967. Kitaraosuuksista vastasi Keith Richards Brian Jonesin soittaessa mellotronia. Jousi- ja puhallinsovituksesta vastasi parhaiten Led Zeppelin -yhtyeen basistina ja kosketinsoittajana tunnettu John Paul Jones.
”She’s a Rainbow” on Rolling Stonesille harvinaisen puhdas rakkauslaulu. Yhtyeen naisista kertovat laulut ovat usein tyyliltään seksuaalisempia.
Julkaisu ja vastaanotto

Kappale ilmestyi ensimmäisen kerran 8. joulukuuta, jolloin yhtyeen Their Satanic Majesties Request -studioalbumi julkaistiin Britanniassa. Yhdysvalloissa levy ilmestyi päivää myöhemmin. Lisäksi London Records julkaisi sen singlenä Yhdysvalloissa 23. joulukuuta 1967. B-puolella oli samalle albumille kuulunut ”2000 Light Years from Home”. ”She’s a Rainbow” ylsi Billboard-listan 25. sijalle vuonna 1968.
Yhdysvaltojen lisäksi ”She’s a Rainbow” ilmestyi monessa muussakin maassa. Se julkaistiin lukuisissa Euroopan valtioissa sekä muun muassa Kanadassa, Australiassa ja Japanissa. Kappale menestyi etenkin Alankomaissa, missä se nousi listan kakkoseksi. Sveitsissä sijoitus oli pykälää heikompi. Vuonna 2007 kappale ylsi Tanskassa uudelleenjulkaisuna sijalle 25.
”She’s a Rainbow” kuului Rolling Stonesin konserttiohjelmistoon vuosina 1997–98. Vuonna 1999 Apple käytti kappaletta tv-mainoksissaan, joissa mainostettiin iMac-tietokoneita.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 2. | 23.12.1967 |  |
|  Sveitsi | 3. | 16.1.1968 |  |
|  Itävalta | 8. | 15.2.1968 |  |
|  Belgia (Flanderi) | 13. | 27.1.1968 |  |
|  Yhdysvallat | 25. | 1968 |  |
|  Tanska | 25. | 16.11.2007 |  |
Todennäköinen kokoonpano

Mick Jagger – laulu, taustalaulu, tamburiini, congarumpu
Keith Richards – akustinen kitara, taustalaulu
Brian Jones – mellotron
Charlie Watts – rummut
Bill Wyman – basso
Nicky Hopkins – piano
Tuntemattomia jousi- ja puhallinsoittajia (sovittanut John Paul Jones)
Glyn Johns – äänittäjä
Sinfonia nro 2 (Mahler)

Esittäjä Barbara Schubert ja Dupage Symphony orchestra
Esittäjä Barbara Schubert ja Dupage Symphony orchestra
Esittäjä Barbara Schubert ja Dupage Symphony orchestra
Esittäjä Barbara Schubert ja Dupage Symphony orchestra. Tuntematon laulaja.
Esittäjä Barbara Schubert ja Dupage Symphony orchestra
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Gustav Mahlerin sinfonia nro 2 c-molli, lisänimeltään "Ylösnousemussinfonia", on sävelletty vuosina 1884–1894, tarkistettu 1903.
Sopraanolle, altolle, sekakuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty toinen sinfonia jatkaa siitä, mihin ensimmäinen päättyy. Teoksen viidestä osasta altto-laulajaa käytetään ensin neljännessä osassa ja finaalin lopussa käytetään sen lisäksi myös sopraanoa ja kuoroa. Heti toisessa sinfoniassaan Mahler lähti viemään sinfoniaa äärimmäisiin mittoihin. Teoksen kokonaiskesto on runsaat 80 minuuttia, ja sen alkuosa kestää noin kaksikymmentä minuuttia. Tässä alkuosassa hallitsevana elementtinä on marssimainen mollissa kulkeva teema. Mahlerin tapaan mennään ajoittain rauhallisiin, kauniisiin jaksoihin ja ajoittain suuriin purkauksenomaisiin voimakkaisiin vaiheisiin. Alkuosaa on luonnehdittu rakenteeltaan "laajennetuksi sonaattimuodoksi". Sinfonian kaksi seuraavaa osaa ovat molemmat kestoltaan noin 10-minuuttisia ja luonteeltaan kepeän tanssimaisia.
Toinen osa on valssimainen ländler, kolmas osa taas on Mahlerille tyypillinen, humoristisia sävyjä sisältävä scherzo. Neljäs osa on lyhyt, orkesterin ja alttolaulajan osa, jonka Mahler sävelsi alun perin Des Knaben Wunderhorn -kokoelmaansa, mutta poisti sen sieltä käyttääkseen laulua tässä teoksessa. Viimeinen osa on runsaan puolen tunnin mittainen. Sen ensimmäiset kymmenen minuuttia on katkelmallista ja tunnelmoivaa musiikkia. Melodiat eivät lähde käyntiin ennen kuin noin kymmenen minuutin kohdalla seuraavan marssimaisen teeman myötä, joka on välillä jäntevä ja hilpeä, mutta muuttuu myöhemmin raskassävyisemmäksi. Ennen kuoron mukaan tuloa seuraa vielä runsaan viiden minuutin mittainen tunnelmoiva jakso, jossa kuullaan esimerkiksi konserttilavan ulkopuolelle siirrettyjen torvien ja huilujen rytmiltään hyvin vapaamuotoinen osa. Lopulta tulevat mukaan kuoro ja solistit. Finaalin päätös alkaa kuoron "mystisellä" (mysterioso) osuudella mutta yltyy mahtipontiseksi.
Levytyksiä

Sir Simon Rattle, City of Birmingham Symphony Orchestra (EMI, 1986, kahden CD:n boksi)
Otto Klemperer, Philharmonia-orkesteri (EMI, 1962, mahtuu yhdelle CD:lle)
Klaus Tennstedt, Lontoon filharmoninen orkesteri (LPO, 2010)
Benjamin Zander, Filharmoninen orkesteri (Linn, 2013, Super Audio CD (SACD))
James Levine, Israelin filharmoninen orkesteri (Helicon, 2011)
Sir Simon Rattle, Berliinin filharmonikot (Warner Classics, 2011)
Paavo Järvi, Frankfurtin radion sinfoniaorkesteri (Virgin Classics, 2009)
Jonathan Nott, Bambergin sinfoniaorkesteri (Tudor, 2010, Super Audio CD (SACD)
Bernard Haitink, Chicagon sinfoniaorkesteri (CSO Resound, 2009 (saatavana myös SACD-versio)
Valery Gergiev, Lontoon sinfoniaorkesterin kuoro (LSO Live, 2009, Super Audio CD (SACD))
Ivan Fischer, Budapestin festivaalinen orkesteri (Channel, 2006, Super Audio CD (SACD))
Michael Tilson Thomas, San Franciscon sinfoniaorkesteri (Avie, 2004, Super Audio CD (SACD))
Mahlerin toisen sinfonian ensimmäinen teema.
Sininen Risti

Sininen Risti on Vapaussodan Perinneliiton myöntämä muistoristi. Sinistä Ristiä jaetaan kahdessa luokassa: Sininen Risti miekan kera ja Sininen Risti havunoksatunnuksin.
Vapaussoturien Huoltosäätiö hyväksyi 9. tammikuuta 1967 taiteilija, lehtori Armas Lähteenkorvan suunnitelman muistoristiksi ja päätti sen nimeksi Sininen Risti. Muistoristiä päätettiin aluksi myöntää aktivisteille, jääkäreille, vapaussotaan osallistuneille, heimosotureille, suojeluskuntalaisille, lotille ja ennen vuotta 1945 sotilaskotityössä mukana olleille. Muistoesineenä, ilman kanto-oikeutta  merkin ovat voineet lunastaa em. henkilöiden omaiset. Nykyään Sininen Risti havunoksatunnuksin voidaan myöntää Vapaussodan Perinneliiton tai muun liiton tarkoituksia ja maanpuolustusta palvelevaan toimintaan osallistuneelle henkilölle.
Sinfonia nro 2 (Mozart)

Toinen sinfonia B-duuri (KV 17) on peräisin Wolfgang Amadeus Mozartin lapsuudesta. Nykyisin sitä kuitenkin pidetään mahdollisesti hänen isänsä Leopold Mozartin säveltämänä. Teoksen numero Köchelin luettelon kuudennessa painoksessa on "Anhang C 11.02".
Osat

Allegro
Andante
Menuetto
Presto
Sininen banaani

Sinisen banaanin alue sinisenä kartalla
Sininen banaani on teollisuuden ja asutuksen keskittymä Euroopassa. Alue ulottuu epäyhtenäisesti Ison-Britannian eteläosiin, Benelux-maihin, Saksaan, Sveitsiin ja Pohjois-Italiaan. Sillä asuu noin 110 miljoonaa ihmistä. Alue erottuu avaruudesta yöllisessä Euroopassa muuta kirkkaammin valaistuna vyöhykkeenä. Se on maailman suurin suurkaupunkien keskittymä, minkä lisäksi sillä on suurin tuotantokapasiteetti neliökilometriä kohti ja vilkkain kaupallinen liikenne samankokoisiin alueihin verrattuna. Nimityksen kehitti ranskalainen Roger Brunet vuonna 1989, ja sitä käytetään tilastojen rajauksessa.
Satelliittikuvakooste, josta voi hahmottaa ympäristöä kirkkaampia alueita.
Samaan tyyliin on nimetty "keltaisen banaanin alue", joka ulottuu Pariisista Varsovaan, ja "Aurinkovyöhyke" Milanosta Valenciaan. Näiden alueiden lisäksi teollisuutta löytyy myös suurkaupunkien ja pääkaupunkien ympäristöstä.
Sinfonia nro 2 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi toisen sinfoniansa, Ylistyslaulun (saks. Lobgesang; op. 52), kirjapainotaidon 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1840. Teoksesta tuli menestys sen kantaesityksessä Leipzigissa tuon vuoden kesäkuussa. Uutta marraskuista esitystä varten Mendelssohn lisäsi teokseen vielä kolme laulettua osaa. Hän luonnehti sävellystään ”sinfonia-kantaatiksi”. Siinä on käytetty Lutherin Raamatun tekstejä.
Teos sai myös kritiikkiä osakseen; Wagner piti sitä huonosti Beethovenilta kopioituna.
Sinfonia alkaa varsinaisella Sinfonia-osuudella (Maestoso con moto – Allegro – Allegretto un poco agitato – Adagio religioso). Sitä seuraavat lauletut osat, joissa kuullaan orkesterin lisäksi solisteja ja kuoroa.
"Alles was Odem hat, lobe den Herrn"
"Saget es, die ihr erlöst seid" – "Er zählet unsre Tränen"
"Sagt es, die ihr erlöset seid"
"Ich harrete des Herrn"
"Stricke des Todes hatten uns umfangen"
"Die Nacht ist vergangen"
"Nun danket alle Gott"
"Drum sing' ich mit meinem Liede"
"Ihr Völker! Bringet her dem Herrn"
Aiheesta muualla

IMSLP: Symphony No.2, Op.52 (Mendelssohn, Felix) (nuotteja)
Felix Mendelssohnin sinfoniat
12 jousisinfoniaa
Sinfonia nro 1 (c-molli, op. 11)
Sinfonia nro 2, Ylistyslaulu (B-duuri, op. 52)
Sinfonia nro 3, Skottilainen (a-molli, op. 56)
Sinfonia nro 4, Italialainen (A-duuri, op. 90)
Sinfonia nro 5, Uskonpuhdistus (D-duuri, op. 107)
Silvan Zurbriggen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | alppiyhdistetty |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 2003 | pujottelu |  |
Silvan Zurbriggen (s. 15. elokuuta 1981 Brig) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Zurbriggenin uran paras arvokisasaavutus on pujottelun hopea Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2003. Samojen kisojen alppiyhdistetyssä hän sijoittui viidenneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Bormion MM-kilpailuissa hän sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi ja pujottelussa seitsemänneksi. Torinon 2006 olympialaisissa hän oli 15:s pujottelussa ja keskeytti alppiyhdistetyssä. Åren MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi ja super-G:ssä 14:nneksi sekä keskeytti pujottelussa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli yhdistetyssä neljäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 Zurbriggen sai pronssia alppiyhdistetyssä ja oli kahdestoista pujottelussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui syöksylaskussa 12:nneksi ja supersuurpujottelussa 13:nneksi. Schladmingin MM-kisoissa 2013 hän oli syöksylaskussa kuudes ja superalppiyhdistetyssä seitsemäs. Beaver Creekin / Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 15:nneksi.
Maailmancupissa Zurbriggen sijoittui toiseksi Sestrieren pujottelukilpailussa joulukuussa 2004. Uran ensimmäisen voittonsa hän sai Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2009. Hän sijoittui kaudella 2008–2009 yhdistetyn maailmancupissa toiseksi. Toisen maailmancupin voittonsa hän otti Val Gardenan syöksylaskussa 18. joulukuuta 2010.
Maailmancupin palkintosijat

Pujottelu
Kausi 2004–2005: Sestriere toinen
Kausi 2009–2010: Alta Badia toinen, Schladming toinen; pujottelucupissa kolmas
Syöksylasku
Kausi 2010–2011: Val Gardena voitto, Bormio toinen; syöksylaskucupissa neljäs
Alppiyhdistetty
Kausi 2006–2007: Wengen kolmas, Kvitfjell toinen; yhdistetyn cupissa neljäs
Kausi 2008–2009: Wengen kolmas, Kitzbühel voitto; yhdistetyn cupissa toinen
Kausi 2009–2010: Wengen kolmas, Kitzbühel toinen; yhdistetyn cupissa neljäs
Kausi 2010–2011: Kitzbühel toinen; yhdistetyn cupissa neljäs
Kausi 2011–2012: Kitzbühel kolmas
Kokonaiskilpailu
Kausi 2009–2010: kahdeksas
Kausi 2010–2011: kuudes
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (saksaksi)
Simo Pesu

Simo Pesu (s. 1969 Hamina) on suomalainen everstiluutnantti. Vuonna 2022 hän toimi Maanpuolustuskorkeakoulussa vanhempana tutkijana ja Venäjä-ryhmän johtajana.
Työura

Pesu aloitti palveluksensa upseerina Puolustusvoimissa 1993 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon 2004. Hän on toiminut monissa tehtävissä viestinnän, johtamissodankäynnin, erikoisjoukkotoiminnan, tiedustelun ja strategisen tutkimuksen alalla niin koti- kuin ulkomailla.
2000-luvulla Pesu toimi strategisen ennakkoinnin ja analyysin tehtävissä, mutta palveli myös 2019–2020 suomalaisten rauhanturvajoukkojen komentajana Libanonissa (UNIFIL). Vuonna 2022 hänen työnään oli tutkia Venäjän tekemän sotilasteknisen ja strategisen ennakoinnin kehitystä.
Aiheesta muualla

Simo Pesu ja erikoistutkija Pentti Forsström (toim. Harri Vänskä): Venäjän strateginen pidäke. (MP3/teksti) Sotataidon ytimessä-podcast, 15.12.2021, s. osa 3.  Maanpuolustuskorkeakoulu. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.3.2022.
Twitter-tili