stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cary-Hiroyuki Tagawa
Aiheesta muualla

Cary-Hiroyuki Tagawa Myspacessa (englanniksi)
Carytagawaonline.com – virallinen fanisivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Joel Pohjanpalo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Joel Julius Ilmari Pohjanpalo
Syntymäaika: 13. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 186 cm
Lempinimi: Jolle
Seura
Seura: Palermo FC
Pelinumero: 19
Junioriseurat
1999–2005: PK-35
2006–2010: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2013 | HJK | 50 | (16) |
| 2010–2011 | Klubi 04 | 24 | (33) |
| 2013–2022 | Bayer Leverkusen | 23 | (7) |
| 2013–2014 | → VfR Aalen (laina) | 22 | (5) |
| 2014–2016 | → Fortuna Düsseldorf (laina) | 55 | (13) |
| 2020 | → Hamburger SV (laina) | 14 | (9) |
| 2020–2021 | → Union Berlin (laina) | 19 | (6) |
| 2021–2022 | → Çaykur Rizespor (laina) | 33 | (16) |
| 2022–2025 | Venezia FC | 95 | (47) |
| 2025– | Palermo FC | 5 | (4) |
Maajoukkue
| 2009 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 2010 | Suomi U16 | 13 | (2) |
| 2011 | Suomi U17 | 6 | (4) |
| 2011 | Suomi U18 | 10 | (4) |
| 2012–2015 | Suomi U21 | 11 | (2) |
| 2012– | Suomi | 77 | (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. helmikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. tammikuuta 2025.
Joel Julius Ilmari Pohjanpalo (s. 13. syyskuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Italian Serie B:ssä pelaavassa Palermo FC:ssä sekä Suomen A-maajoukkueessa.
Pohjanpalo nousi HJK:n edustusjoukkueeseen kaudella 2011, kun hän teki Kakkosessa Klubi 04:n riveissä ennätykselliset 33 maalia. HJK:ssa Pohjanpalo voitti Suomen mestaruuden 2012 ja oli mukana Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa 2013. Syyskuussa 2013 Pohjanpalo siirtyi lainasopimuksella saksalaiseen Leverkuseniin, josta edelleen lainalle VfR Aaleniin ja Fortuna Düsseldorfiin. Maaliskuussa 2016 Leverkusen käytti lainasopimuksen osto-option ja Pohjanpalo siirtyi kesällä 2016 pysyvästi Leverkuseniin yhdellä HJK:n seurahistorian merkittävimmistä siirtosummista. Pohjanpalo debytoi Leverkusenin riveissä Mestarien liigassa kaudella 2016–2017. Leverkusen lainasi Pohjanpalon Union Berliniin syyskuussa 2020.
A-maajoukkueessa Pohjanpalo debytoi jo 18-vuotiaana vuonna 2012 Kyprosta vastaan. Ensimmäisen A-maaottelumaalin Pohjanpalo teki vuonna 2014 Unkaria vastaan, ja hän vakiinnutti paikkansa maajoukkueen vakiomiehistössä vuoden 2014 aikana. Pohjanpalo on ollut maajoukkueen runkopelaaja EM-karsinnoissa 2014–15 ja MM-karsinnoissa 2016–17.
Helsingin Sanomat valitsi Pohjanpalon vuoden lupaavaksi urheilijaksi 2011, ja kauden 2012 päätteeksi Pohjanpalo valittiin Veikkausliigan vuoden tulokkaaksi.
2021 EM-kisoissa Pohjanpalo teki Suomen maajoukkueen historian ensimmäisen maalin EM-kisoissa. Ottelu pelattiin Tanskaa vastaan 12. kesäkuuta.
Seurajoukkueet > PK-35 ja HJK

Pohjanpalon junioriseurana oli vuosina 1999-2005 helsinkiläinen PK-35. Hän pelasi keskikaupungin PK-35/City-kaupunginosajoukkueessa, jossa samaan aikaan pelaajina olivat myös mm. Matti Klinga ja Youness Rahimi. 11-vuotiaana vuonna 2005 Pohjanpalo siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.
Pohjanpalon pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2010, kun hän debytoi HJK:n Ykkösessä pelanneessa reservijoukkue Klubi 04:ssä. Varsinaisen läpimurtokauden aikuisten tasolla Pohjanpalo pelasi seuraavalla kaudella, kun hän pelasi Klubi 04:n riveissä 23 Kakkosen ottelua ja teki niissä 33 maalia. Pohjanpalo sivusi Kakkosen yhden kauden maaliennätystä ja teki kauden aikana viisi hattutemppua. Pohjanpalo pääsi debytoimaan kauden 2011 päätteeksi myös Veikkausliigassa, kun Antti Muurinen nosti hänet 17-vuotiaana HJK:n avauskokoonpanoon 26. lokakuuta ottelussa RoPS–HJK. Pohjanpalo valittiin kauden jälkeen Kakkosen A-lohkon kauden 2011 parhaaksi pelaajaksi sekä Helsingin Sanomien vuoden 2011 lupaavaksi urheilijaksi.
Pohjanpalo teki joulukuussa 2011 kauteen 2015 kestävän jatkosopimuksen HJK:n kanssa. Kausi 2012 alkoi sensaatiomaisesti, kun Pohjanpalo teki kauden avausottelussa kolme maalia vajaassa kolmessa minuutissa IFK Mariehamnia vastaan. Se oli Veikkausliigan uusi ennätys. Pohjanpalo vakiinnutti paikkansa HJK:n avauskokoonpanossa ja hän pelasi yhteensä 28 liigaottelua, joista 23 avauskokoonpanossa. Pohjanpalo oli HJK:n toiseksi paras maalintekijä 11 liigamaalillaan. Mestarien liigan ja Eurooppa-liigan karsinnoissa Pohjanpalo pelasi neljässä ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. HJK voitti kauden päätteeksi neljännen kerran peräkkäin Veikkausliigan ja Suomen mestaruuden, ja se pääsi taas seuraavalla kaudella Mestarien liigan karsintoihin. Pohjanpalo valittiin kauden päätteeksi Veikkausliigan vuoden 2012 tulokkaaksi.
HJK lähti kauteen 2013 suurin odotuksin uuden valmentajan Sixten Boströmin ja nimekkäiden vahvistusten johdolla. Pohjanpalon kanssa peliajasta saapui kilpailemaan Mikael Forssell. Pohjanpalo pelasi elokuun loppuun mennessä yhteensä 21 ottelua, joista 13 avauskokoonpanossa. Hän teki otteluissa viisi maalia. Pohjanpalo pelasi myös kahdessa Mestarien liigan karsintojen ottelussa. HJK voitti kauden päätteeksi viidennen peräkkäisen Veikkausliigan ja Suomen mestaruuden.
Seurajoukkueet > Venezia

Pohjanpalo pelasi viimeiset kaksi minuuttiaan Bundesliigaa Leverkusenin väreissä elokuussa 2022 ennen kuin siirtyi 3,2 miljoonan euron siirtosummalla Veneziaan. Hän viimeisteli tulokaskaudellaan Serie B:ssä 37 ottelussa 19 maalia, joista neljä Modenaa vastaan toukokuussa. Hän oli sarjan toiseksi paras maalintekijä. Helmikuun 2023 puolivälistä alkaen hän toimi Venezian kapteenina. Kaudella 2023–2024 hän teki 33 Serie B:n ottelussa 22 maalia, millä voitti sarjan maalikuninkuuden. Hän teki kolme maalia Sampdoriaa vastaan tammikuussa. Neljässä ottelussa hän viimeisteli kaksi maalia.
Venezia nousi kaudeksi 2024–2025 Serie A:han. Pohjanpalo oli kahdesta ensimmäisestä ottelusta sivussa reisivamman vuoksi, mutta sen jälkeen pelasi tammikuun loppuun mennessä kaikissa muissa 20 liigaottelussa, ja oli yhtä peliä lukuun ottamatta kaikissa avauskokoonpanossa. Hän teki Serie A:ssa yhteensä kuusi maalia: syyskuussa yhden maalin Genoaa ja Romaa vastaan, lokakuussa kaksi maalia Udinesea vastaan sekä tammikuussa yhden maalin Empolia ja Parmaa vastaan.
Seurajoukkueet > Palermo

Talven siirtoikkunan 2025 viimeisenä päivänä Pohjanpalo kaupattiin Serie B:n Palermoon. Pohjanpalo teki sisilialaisseuran kanssa kesään 2028 ulottuvan sopimuksen. Mediatietojen mukaan siirtosumma oli 4,7 miljoonaa euroa.
Maajoukkue

Joel Pohjanpalo debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 14-vuotiaana 25. elokuuta 2009 Norsjössä pelatussa maaottelussa Ruotsi–Suomi. Pohjanpalo pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 23 maaottelua ja vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa 10 maaottelua. Poikien maaotteluissa hän teki yhteensä 10 maalia.
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Pohjanpalo debytoi 17-vuotiaana 5. kesäkuuta 2012 Ptujissa pelatussa maaottelussa Slovenia–Suomi. Pohjanpalo kuului debyyttinsä jälkeen Suomen vakiomiehistöön vuoden 2013 alle 21-vuotiaiden EM-kisojen karsintaotteluissa. Pohjanpalo pelasi 11 nuorten maaottelua, ja hän teki niissä kaksi maalia.
Maajoukkue > MM-karsinnat 2012–13

A-maajoukkueessa Pohjanpalo debytoi jo 18-vuotiaana, kun Mixu Paatelainen vaihtoi hänet Teemu Pukin tilalle 14. marraskuuta 2012 Nikosiassa pelatussa maaottelussa Kypros–Suomi. Debyytistään huolimatta Pohjanpalo pelasi vuoden 2014 MM-kisojen karsintojen aikana pääasiassa alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Maajoukkue > EM-karsinnat 2014–15

Odotukset vuoden 2016 EM-kisojen karsintoja kohtaan olivat suuret, kun lopputurnaukseen pääsi ensimmäistä kertaa 24 maata. Pohjanpalo pelasi neljässä vuoden 2016 EM-kisojen karsintoihin valmistavassa ottelussa, ja ensimmäisen A-maaottelumaalin hän teki 5. maaliskuuta 2014 Győrissä pelatussa maaottelussa Unkari–Suomi. Ensimmäisen arvokisojen karsintaottelun Pohjanpalo pelasi 7. syyskuuta 2014, kun Paatelainen vaihtoi Pohjanpalon Pukin tilalle Tórshavnissa pelatussa karsintaottelussa Färsaaret–Suomi. Pohjanpalo tuli kentälle vaihtopelaajana myös muissa syksyn 2014 karsintaotteluissa. Suomen hävittyä neljä karsintaottelua peräkkäin päävalmentaja Mixu Paatelainen sai potkut kesäkuussa 2015, ja loppuvuoden maajoukkueen päävalmentajana toimi Markku Kanerva. A-maajoukkue vaihtoi Kanervan alaisuudessa 4–3–2–1-ryhmityksen perinteiseen 4–4–2-ryhmitykseen, ja Pohjanpalo aloitti syksyn 2015 neljästä karsintaottelusta kolme avauskokoonpanossa. Maaleja syksyn karsintaotteluissa syntyi myös kolme. Suomi jäi vuoden 2016 EM-kisojen karsintalohkossaan neljänneksi Pohjois-Irlannin, Romanian ja Unkarin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäivät Färsaaret ja Kreikka. Pohjanpalo pelasi kaikissa Suomen kymmenessä karsintaottelussa ja vuosina 2014–2015 yhteensä 16 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Maajoukkue > MM-karsinnat 2016–17

Suomi aloitti valmistautumisen vuoden 2018 MM-kisojen karsintoihin uuden päävalmentajan Hans Backen johdolla, ja Pohjanpalo pelasi kolmessa karsintoihin valmistavassa ottelussa. Karsintojen avausottelussa Pohjanpalo muodosti Suomen kärkiparin Teemu Pukin kanssa Backen 5–3–2-ryhmityksessä, mutta hän joutui jäämään sivuun loka-marraskuun karsintaotteluista loukkaantumisen vuoksi. A-maajoukkueen vuosi 2016 oli synkkä, kun joukkue ei voittanut vuoden aikana yhtään ottelua. Suomi sai neljästä karsintaottelusta vain yhden pisteen, ja päävalmentaja Backe sai potkut joulukuussa 2016. Uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin Markku Kanerva. Pohjanpalo pelasi jälleen kevään ja kesän 2017 otteluissa maajoukkueen hyökkäyksessä Pukin kärkiparina ja vaihtohyökkääjänä. MM-karsintojen loppu sujui Suomelta hyvin ja neljä ottelua toi syksyllä 2017 kahdeksan pistettä. Pohjanpalo oli sivussa syyskuun karsintaotteluista, mutta palasi avauskokoonpanoon loka-marraskuun peleissä. Hän pelasi hyökkääjäkaksikkona Simon Skrabbin ja Pukin kanssa. Suomi jäi vuoden 2018 MM-kisojen karsintalohkossaan viidenneksi Islannin, Kroatian, Ukrainan ja Turkin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäi Kosovo. Pohjanpalo pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta viidessä ja vuosina 2016–2017 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Maajoukkue > KL ja EM-karsinnat 2018–19

Maajoukkueen vuosi 2018 alkoi valmistautumisella uuteen kilpailuun, Kansojen liigaan. Pohjanpalo pelasi yhdessä Kansojen liigaan valmistavassa maaottelussa, mutta joutui olemaan sen jälkeen puolitoista vuotta sivussa maajoukkueesta vaikean loukkaantumisen vuoksi. Pohjanpalo palasi maajoukkueeseen lokakuussa 2019. Hän pelasi kahdessa karsintaottelussa, kun Suomi oli karsintalohkossaan toinen ja pääsi Markku Kanervan johdolla ensimmäistä kertaa EM-lopputurnaukseen. Pohjanpalo pelasi vuosina 2018–2019 vain kolme maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
EM-kisat 2020
Pohjanpalo oli avauskokoonpanossa kaikissa kolmessa Suomen lohkovaiheen ottelussa koronaviruspandemian vuoksi siirretyissä vuoden 2020 EM-kilpailuissa. Avausottelussa Tanskaa vastaan Pohjanpalo vastasi Suomen miesten jalkapallomaajoukkueen historian ensimmäisestä arvokisamaalista, kun hän puski ottelun ainoaksi jääneen maalin Jere Urosen keskityksestä ottelun 59. minuutilla. Lohkovaiheen toisessa ottelussa Venäjää vastaan Pohjanpalo näytti jo vieneen Suomen johtoon, mutta hänen puskumaalinsa hylättiin lopulta VAR-tarkistuksen jälkeen paitsiona. Suomi jäi lopulta lohkon kolmanneksi Belgian ja Tanskan taakse, eikä edennyt jatkopeleihin.
Maajoukkue > Vuodesta 2021 eteenpäin

Pohjanpalo pelasi vuoden 2021 MM-karsinnoissa seitsemässä ottelussa, eli yhtä vaille kaikissa. Neljässä ottelussa hän oli avauskokoonpanossa. Hän teki voittomaalin syyskuussa pelatussa Kazakstan-ottelussa. Kansojen liigan B-lohkossa hän pelasi vuonna 2022 viidessä ottelussa ja teki molemmat maalit Suomen kukistaessa kesäkuussa Montenegron. EM-karsinnoissa 2023 hän pelasi Suomen kaikissa 11 ottelussa ja teki maalin Sloveniaa vastaan kesäkuussa ja Pohjois-Irlantia vastaan marraskuussa. Kansojen liigassa 2024 hän pelasi viisi ottelua ja teki lokakuussa maalin Irlantia vastaan.
Saavutukset > Seurat

HJK
Veikkausliiga (2): 2012, 2013
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Kakkosen maalipörssi (1): 2011
Kakkosen A-lohkon kauden pelaaja (1): 2011
Helsingin Sanomien vuoden lupaava urheilija (1): 2011
Veikkausliigan vuoden tulokas (1): 2012
2. Bundesligan kuukauden pelaaja (1): 10/2014
Serie B:n kuukauden pelaaja (4): 04/2023, 05/2023, 02/2024, 03/2024
Serie B:n maalipörssi (1): 2023–2024
Tilastot > Kausi kaudelta

Tilanne 3. helmikuuta 2025.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | HJK | Veikkausliiga | 0 | 0 |
| 2010 | Klubi 04 | Ykkönen(2) | 1 | 0 |
| 2011 | HJK | Veikkausliiga | 1 | 0 |
| 2011 | Klubi 04 | Kakkonen(3) | 23 | 33 |
| 2012 | HJK | Veikkausliiga | 28 | 11 |
| 2013 | HJK | Veikkausliiga | 21 | 5 |
| 2013–2014 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 0 | 0 |
| 2013–2014 | VfR Aalen | 2. Bundesliga(2) | 22 | 5 |
| 2014–2015 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 0 | 0 |
| 2014–2015 | Fortuna Düsseldorf | 2. Bundesliga(2) | 29 | 11 |
| 2015–2016 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 0 | 0 |
| 2015–2016 | Fortuna Düsseldorf | 2. Bundesliga(2) | 26 | 2 |
| 2015–2016 | Fortuna Düsseldorf II | Regionalliga West(4) | 1 | 0 |
| 2016–2017 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 11 | 6 |
| 2017–2018 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 7 | 1 |
| 2018–2019 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 0 | 0 |
| 2019–2020 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 1 | 0 |
| 2019–2020 | Hamburger SV | 2. Bundesliga(2) | 14 | 9 |
| 2020–2021 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 1 | 0 |
| 2020–2021 | Union Berlin | Bundesliga | 19 | 6 |
| 2021–2022 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 2 | 0 |
| 2021–2022 | Çaykur Rizespor | Süper Lig | 33 | 16 |
| 2022–2023 | Bayer Leverkusen | Bundesliga | 1 | 0 |
| 2022–2023 | Venezia FC | Serie B(2) | 38 | 19 |
| 2023–2024 | Venezia FC | Serie B(2) | 37 | 22 |
| 2024–2025 | Venezia FC | Serie A | 20 | 6 |
| 2024–2025 | Palermo FC | Serie B(2) | 0 | 0 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 336 | 152 |
(2) Toinen sarjataso.
(3) Kolmas sarjataso.
(4) Neljäs sarjataso.
Tilastot > A-maajoukkuemaalit

Tilanne 12. lokakuuta 2024. Tilastossa Suomen maalit ensin.
|  | Päivä | Stadion | Vastustaja | Tulos | Suomen maalit | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 05.03.2014 | ETO Park, Győr |  Unkari | 2–1 | 74' 1–1 Pohjanpalo, 84' 2–1 R. Eremenko (rp.) | Maaottelu |
| 2 | 04.09.2015 | Karaiskakis Stadium, Pireus |  Kreikka | 1–0 | 75' 1–0 Pohjanpalo | EM2016-karsinnat |
| 3 | 07.09.2015 | Olympiastadion, Helsinki |  Färsaaret | 1–0 | 23' 1–0 Pohjanpalo | EM2016-karsinnat |
| 4 | 08.10.2015 | Arena Națională, Bucuresti |  Romania | 1–1 | 67' 1–0 Pohjanpalo | EM2016-karsinnat |
| 5 | 11.06.2017 | Tampereen stadion, Tampere |  Ukraina | 1–2 | 72' 1–1 Pohjanpalo | MM2018-karsinnat |
| 6 | 09.10.2017 | Veritas Stadion, Turku |  Turkki | 2–2 | 76' 1–1 Arajuuri, 88' 2–2 Pohjanpalo | MM2018-karsinnat |
| 7 | 12.10.2019 | Bilino Polje, Zenica |  Bosnia ja Hertsegovina | 1–4 | 79' 1–4 Pohjanpalo | EM2020-karsinnat |
| 8–9 | 31.3.2021 | Kybunpark, Sankt Gallen |  Sveitsi | 2–3 | 30' 1–1 Pohjanpalo, 40' 2–1 Pohjanpalo | Maaottelu |
| 10 | 12.6.2021 | Parken, Kööpenhamina |  Tanska | 1–0 | 59' 1–0 Pohjanpalo | EM2020 |
| 11 | 4.9.2021 | Olympiastadion, Helsinki |  Kazakstan | 1–0 | 60' 1–0 Pohjanpalo | MM2022-karsinnat |
| 12–13 | 7.6.2022 | Olympiastadion, Helsinki |  Montenegro | 2–0 | 31' 1–0 Pohjanpalo, 38' 2–0 Pohjanpalo | Kansojen liiga 2022–2023 |
| 14 | 16.6.2023 | Olympiastadion, Helsinki |  Slovenia | 2–0 | 13' 1–0 Pohjanpalo, 63' 2–0 Antman | EM2024-karsinnat |
| 15 | 17.11.2023 | Olympiastadion, Helsinki |  Pohjois-Irlanti | 4–0 | 42' 1–0 Pohjanpalo (rp.), 48' 2–0 Håkans, 74' 3–0 Pukki, 88' 4–0 Lod | EM2024-karsinnat |
| 16 | 10.10.2024 | Olympiastadion, Helsinki |  Irlannin tasavalta | 1–2 | 17' 1–0 Pohjanpalo | Kansojen liiga 2024–2025 |
Yksityiselämä

Pohjanpalon äidinisä on entinen yleisurheilija Juhani Vuori. Pohjanpalo avioitui juhannuksena 2022 Ranskassa saksalaisen Catharina Gericken kanssa. Parin esikoislapsi syntyi huhtikuussa 2024.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joel Pohjanpalo Palloliiton sivuilla
Joel Pohjanpalo Transfermarkt-sivustolla
Joel Pohjanpalo Venezian sivuilla
Joel Pohjanpalo Union Berlinin sivuilla
Viikon hän: Joen Pohjanpalo (Suomen Kuvalehti 24/2015)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva 
Pohjanpalo Fortunan paidassa heinäkuussa 2015.
Pohjanpalo U21-maajoukkueessa Itävaltaa vastaan marraskuussa 2015.
Lenka Hellstedt

| Lenka Hellstedt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1968 (ikä 56)
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Lenka (Leena-Kaisa) Hellstedt (s. 27. huhtikuuta 1968) on suomalainen elokuva- ja tv-ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Hellstedt on valmistunut Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta ohjaajaksi ja käsikirjoittajaksi. Hän on ohjannut pitkät elokuvat Minä ja Morrison (2001), Maata meren alla (2009), Kaikki oikein (2018) ja Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen (2020).  Hellstedt on ohjannut myös lyhytelokuvia ja muun muassa televisiosarjoja Kotikatu, Käenpesä, Kaikki kunnossa  ja Erityiset.
Hellstedtin puoliso on elokuvaaja Pini Hellstedt.
Filmografia

Pelipäivä (1992)
Myötä ja vasta (1993) Kunniamaininta Munich Student Film Festival
Paatti (1993) Pääpalkinto Rauma Blue Sea Film Festival
Sepelimurskaamon kauniin Jolantan ihmeellinen elämä (1996)
Ota ja omista (1997)
Kalapuikkokeitto (1998)
Samaa sukua, eri maata (1998)
Kotikatu (2001)
Kuka lohduttaisi Viiviä? (2001)
Minä ja Morrison (2001) Jussipalkinto: paras naispääosa, yleisön suosikki, 4 Jussiehdokkutta
Pidetään yhtä (2002)
Käenpesä (2004)
Kaikki kunnossa (2007) Media & Message: paras fiktiosarja
Kaiken tämän takana (2008)
Maata meren alla (2009) Jussiehdokkuus: paras naispääosa
Haamukirjoittaja (2015)
Kaikki oikein (2018)
Aikuisen naisen joulukalenteri (2018)
Kellot soi (2019)
Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen (2020)
Erityiset 1-3 kaudet (2020-2023) Venla-ehdokkuus 2023
Helsinki-syndrooma (2021)
Aiheesta muualla

Lenka Hellstedt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Lenka Hellstedt |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Minä ja Morrison (2001)  Maata meren alla (2009)  Kaikki oikein (2018)  Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen (2020) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Ota ja omista (1997)  Kalapuikkokeitto (1998)  Samaa sukua, eri maata (2000)  Kuka lohduttaisi Viiviä? (2001)  Kotikatu (2001)  Pidetään yhtä (2002)  Käenpesä (2005-2006)  Kaikki kunnossa (2007)  Kaiken tämän takana (2008)  Uusi päivä (2011)  Haamukirjoittaja (2015)  Aikuisen naisen joulukalenteri (2018)  Kellot soi (2019) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Pelipäivä (1992)  Myötä ja vasta (1993)  Paatti (1993)  Sepelimurskaamon kauniin Jolantan ihmeellinen elämä (1996) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet  Yle
Jimi Hendrix

| Jimi Hendrix |
| --- | --- |
 Hendrix esiintymässä Helsingin Kulttuuritalolla (1967). Kuva: Hannu Lindroos.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1942 Seattle, Washington, Yhdysvallat
Kuollut: 18. syyskuuta 1970 (27 vuotta) Kensington, Lontoo, Iso-Britannia
Ammatti:  kitaristi, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1963–1970
Tyylilajit:  psykedeelinen rock, hard rock, blues, rhythm and blues
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  Jimmy James and the Blue Flames, the Jimi Hendrix Experience, Band of Gypsys
Levy-yhtiöt:  Track, Barclay, Polydor, Reprise, Capitol, MCA, Sony/Legacy
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Marshall ”Jimi” Hendrix (s. Johnny Allen Hendrix; 27. marraskuuta 1942 Seattle, Washington – 18. syyskuuta 1970 Lontoo, Britannia) oli yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. Vaikka hänen uransa valtavirrassa kesti vain neljä vuotta, häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista ja vaikutusvaltaisimmista sähkökitaristeista. Rock and Roll Hall of Famessa hänen kerrotaan olevan ”merkittävin instrumentalisti rockmusiikin historiassa.”
Hendrix alkoi soittaa kitaraa 15-vuotiaana ja työskenteli kiertue- ja studiomuusikkona vuodesta 1962 alkaen. Hendrix muutti Lontooseen vuoden 1966 lopulla. The Jimi Hendrix Experience -yhtye sai lyhyessä ajassa kolme listahittiä, muun muassa ”Purple Haze”. Yhdysvalloissa Hendrix sai mainetta esiinnyttyään Montereyn rock-festivaaleilla vuonna 1967 ja 1968. Hänen kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbuminsa Electric Ladyland saavutti listakärjen Yhdysvalloissa. Maailman kalleimpana esiintyjänä hän oli Woodstockin 1969 ja Isle of Wight Festivalin 1970 pääesiintyjä ennen tapaturmaista unilääkkeisiin liittyvää kuolemaansa 18. syyskuuta 1970, vasta 27-vuotiaana.
Yleistä

Hendrixin tyylillisiä esikuvia olivat ennen kaikkea Elmore Jamesin, Albert Kingin ja T-Bone Walkerin kaltaiset blueskitaristit. Hän otti vaikutteita myös rhythm and blues -soittajilta, kuten Curtis Mayfieldiltä, ja jazzmuusikoilta, kuten huilunsoittaja Rahsaan Roland Kirkiltä. Hendrix myös mainitsi rock and roll -kitaristi Chuck Berryn yhdeksi esikuvistaan. Rock and roll -tähti Little Richard vaikutti Hendrixin tyyliin ilmaista itseään vivahteikkaalla esiintymisellään, kun taas Bob Dylan oli Hendrixin suurin esikuva sanoittajana.
Eräät kuuluisat rock-kitaristit, kuten Jeff Beck, The Whon Pete Townshend ja The Kinksin Dave Davies, olivat kokeilleet takaisinkytkentää (feedback eli kiertoääni) jo ennen Hendrixin tuloa tunnetuksi. Samoin säröä oli kokeiltu jo vuosia aikaisemmin. Hendrixin kyky käyttää näitä sekä monia muitakin kitaran ääntä muokkaavia efektejä oli kuitenkin ennenkuulumaton. Vielä merkittävämpiä olivat Hendrixin monet oivallukset itse soittotyylin suhteen. Hendrix osasi soittaa kitaraa neljällä eri tavalla: oikea- ja vasenkätistä kitaraa normaalilla tavalla tai kielten järjestys käännettynä (alimmainen E-kieli alhaalla)
Hendrix raivasi uusia teitä populaarimusiikin kehitykselle myös taitavana säveltäjänä ja sanoittajana. Tuottajana ja musiikillisena arkkitehtina Hendrix käytti yhtenä ensimmäisistä levytysstudiota musiikillisten ideoiden rakentamiseen pelkän nauhalle tallentamisen sijaan. Laulajanakin Hendrix pystyi parhaimmillaan varsin vaikuttaviin suorituksiin, kuten esimerkiksi kappaleessa ”Have You Ever Been (To Electric Ladyland)”, sekä ilmeikkääseen rockilmaisuun, esimerkiksi kappaleessa ”Foxy Lady”. Konserteissa hän tosin keskittyi usein enemmän soittamiseen, sillä laulaminen yleisön edessä ujostutti häntä; monilla konserttitaltioinneilla Hendrix itse asiassa jauhaa purukumia laulaessaan.
Hendrixin imago rocktähtenä on kanonisoitunut ja jopa mytologisoitunut rockhistorian huipulle. Usein Hendrix mielletään Janis Joplinin, Jim Morrisonin ja Brian Jonesin ohella oman aikansa nuorisokulttuurin ja protestiliikkeen henkilöitymäksi. Nämä kaikki neljä 1960-luvun rock-ikonia kuolivat 27-vuotiaina. Hendrix myös voittaa säännöllisesti erilaisten rock-lehtien järjestämät äänestykset kaikkien aikojen rock-kitaristin arvonimestä.
Ura > Lapsuus ja nuoruus (1942–1966) > Perhe

Hendrix kasvoi Seattlessa työväenluokkaisessa perheessä. Hän sai kasteessa nimen Johnny Allen Hendrix. Huoltajuuden siirryttyä isälle, Al Hendrixille, tämä kuitenkin vaihtoi poikansa etunimet James Marshalliksi. Äiti Lucille kuoli 2. helmikuuta 1958 pernan repeämään. Hendrixillä oli kaksi nuorempaa veljeä, Joseph ja Leon, joka vietti ison osan elämästään vankiloissa.
Charles R. Crossin kirjoittaman Room Full of Mirrors. A Biography of Jimi Hendrix -elämäkerran mukaan Hendrix oli joutunut lapsuudessaan seksuaalisesti hyväksikäytetyksi.