stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Renegades
Diskografia

Cadillac (1964)
The Renegades (1965)
The Renegades (1965)
(Renegadesilla on kaksi nimetöntä LP:tä, jotka ovat molemmat ilmestyneet samana vuonna)
Pop The Renegades (1966)
The Renegades Story (1978)
2 alkuperäistä - Cadillac / The Renegades (1990)
20 suosikkia – Cadillac (1996)
Hits (2000)
Complete Cadillac 1-2 (2007)
Singlejä
Cadillac/Bad Bad Baby 1964
1965
Do The Shake/Seven Daffodils
You Love Me Too/Matelot
White, Brown and Black/Unchain My Heart
Take A Heart/Broken Heart Collector
Far From It/Every Minute Of The Day
1966
Walking Down The Street/Thirteen Women
Un Giorno Tu Mi Chercherai/Una Rosa Da Vienna
Too Many Heartaches/Blue Eyes
Can't You See/Never Get Married
Aiheesta muualla

Denys Gibsonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kim Brownin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz
Rentohaarikko

| Rentohaarikko |
| --- | --- |
 Rentohaarikkokasvusto.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Haarikot Sagina
Laji::  procumbens
Kaksiosainen nimi
 Sagina procumbens  L. 
Katso myös
   Rentohaarikko Wikispeciesissä   Rentohaarikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rentohaarikko (Sagina procumbens) on pienikokoinen kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen rentohaarikko jää 3–8 cm korkeaksi, ja kasvaa mattomaisiana mättäinä usein aivan maata myöten. Varret ovat rentoja tai kohenevia, usein juurehtivia ja tavallisesti kaljuja. Lehdet ovat rihmamaiset, pareittain yhdystyvisiä ja lyhytotaisia. Ruusukelehdet ovat 4–28 mm pitkiä. Kukat ovat yksittäin. Nuppuvaiheessa ja kodan kypsyessä kukkaperät ovat roikkuvia. Nuput ovat pallomaisia. Kukat ovat tavallisesti nelilehtisiä. Verhiö on kooltaan 1–2,5 mm leveä, teriö tavallisesti puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Heteitä on neljä tai joskus viisi kappaletta. Rentohaarikko kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmä on verhiötä pienempi kota. Rentohaarikko on itsesiittoinen ja siemeniä kehittyy pitkin kesää.
Rentohaarikko risteytyy tunturihaarikon (Sagina saginoides) kanssa lajien yhteisellä esiintymisalueella. Lajien risteymä tunnetaan nimellä rönsyhaarikko (S. × normaniana). Toisinaan rentohaarikko voi risteytyä myös polkuhaarikon (S. subulata) kanssa.
Levinneisyys

Rentohaarikkoa kasvaa koko Euroopassa lukuun ottamatta Ukrainan ja Venäjän eteläosia sekä Pohjois-Venäjää. Lajia tavataan paikoitellen myös Marokossa, Turkissa, Kaukasuksen alueella, Sieprian keski- ja eteläosissa sekä Pohjois-Japanissa. Pohjois-Amerikassa rentohaarikkoa kasvaa lähinnä mantereen itärannikolla. Laji on levinnyt myös paikoitellen Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa rentohaarikko on alkuperäislaji aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Se on yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Pohjoisempaan päin mennessä laji harvinaistuu, ja pohjoisimmassa Lapissa sitä tavataan lähinnä ihmisasutusten ja pääteiden läheisyydessä.
Elinympäristö

Luonnonympäristössä rentohaarikko kasvaa kallionkoloissa ja rantojen avopaikoilla. Kulttuuriympäristössä sitä tavataan myös teillä, kadunvarsilla, poluilla, kentillä, joutomailla ja pihoilla. Kasvupaikoille on tärkeää että ne ovat avoimia ja kausikosteita. Rentohaarikko kestää erittäin hyvin tallaamista ja menestyy siksi myös jopa asfaltin raoissa ja nupukuvikaduilla. Kasvin sitkeydestä kertoo sen runsas esiintyminen esimerkiksi Helsingin Suurkirkon portailla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Rentohaarikon (Sagina procumbens) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rentohaarikko (Sagina procumbens)
Luontoportti: Rentohaarikko (Sagina procumbens)
Pohjolan kasvien pauloissa: Sagina procumbens – rentohaarikko
ITIS: Sagina procumbens (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Sagina procumbens (englanniksi)
Flora of China: Sagina procumbens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158209  Wikispecies: Sagina procumbens  APDB: 134227  APNI: 103008  BioLib: 38519  Calflora: 7246  CoL: 4TYHW  eFloraSA: Sagina_procumbens  EoL: 588073  EPPO: SAIPR  EUNIS: 166230  FloraBase: 2907  FNA: 220011873  FoAO2: Sagina procumbens  FoC: 220011873  GBIF: 3085402  GISD: 1394  GRIN: 310846  iNaturalist: 55667  IPA: 6370  IPNI: 156507-1  IRMNG: 11339406  ISC: 116841  ITIS: 20034  MichiganFlora: 769  NatureServe: 2.152206  NBN: NBNSYS0000003044  NCBI: 230724  NSWFlora: Sagina~procumbens  NZOR: 094fbe09-0319-4423-8f6a-8f74893c3ea0  NZPCN: 2944  Observation.org: 7385  Open Tree of Life: 625403  PFI: 729  Plant List: kew-2485289  PLANTS: SAPR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302082-2  Tropicos: 6300422  VASCAN: 4359  VicFlora: 33f92f0e-195c-4c7d-969f-c5b155d5bf81  WisFlora: 4933  WFO: wfo-0000438492  WoRMS: 458707  Laji.fi: MX.38088 
Rentohaarikko kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Rentohaarikon ruusukelehtiä.
Svea Richnau

Svea Richnau (1922 – 2007) oli suomalainen meedio.
Svea Richnau toimi meediona yli 50 vuoden ajan aina vuoteen 2002 saakka ja hän esiintyi meediotilaisuuksissa varsinkin 1980-luvulla. Hän oli mukana Suomen Spiritualistisen Seuran toiminnassa vuodesta 1948 alkaen. Richnau toimi kampaajana eikä hän hankkinut varsinaista elantoaan meediona vaan teki sitä työtä ilman rahallista korvausta.
Kirjallisuutta

Oskar Reponen : Isä, minä elän: Svea Richnau, meedio. Tammi 1977 ISBN 951-30-4216-2
Dorothy Richardson

Dorothy Richardson (1873 Abingdon, Britannia –1957) oli englantilainen kirjailija. Hänen merkittävin teoksensa on 12 osasta koostuva Pilgrimage, joka ilmestyi alkujaan yksittäisinä kirjoina ja vuonna 1938 neliosaisena yhtenäisenä teoksena, johon hän vielä toisen maailmansodan jälkeen kirjoitti kesken jääneen kolmannentoista osan. Häneen liitetään ensimmäisenä termi tajunnanvirta, jota sanaa hän itsekin käytti. Richardson on jäänyt henkilönä tuntemattomaksi, ja hänestä tiedetään aika vähän, sillä hän ei paljastanut julkisuuteen  asioita omasta elämästään.
Keskiluokkaiseen perheeseen syntyneen Richardsonin isä menetti omaisuutensa lähes kokonaan, ja perhe muutti Lontooseen. Richardson kävi siellä John Ruskinin aatteista vaikutteita saanutta koulua. Perheen taloustilanne heikkeni edelleen, ja Richardson lähti 17-vuotiaana työelämään, ensin kotiopettajaksi Saksaan, sitten opettajaksi Englantiin ja vihdoin hammaslääkärin vastaanottovirkailijaksi. Kirjallisen uransa hän aloitti kirjoittamalla artikkeleita pieniin aikakauslehtiin. Ennen  Pilgrimagea hän kirjoitti 1908–1914 pieniä kirjoitelmia Saturday Review -lehteen.
Richardson ja taiteilija Alan Odle avioituivat 1917. Kynä- ja mustepiirroksia tehnyt Odle ei elinaikanaan saanut taiteilijana huomiota, mutta sittemmin hänestä on tullut keräilijöiden kiinnostuksen kohde. Odlella oli merkittävä vaikutus Richadsonin kirjailijantyöhön, ja heillä oli paljon samanlaisia ajatuksia kirjallisuudesta ja taiteesta. He asuivat talvet Cornwallissa ja kesät Lontoossa. Vuodesta 1939 Odlen kuolemaan vuoteen 1948 he  asuivat pysyvästi Cornwallissa, josta Richardson muutti 1954 hoitokotiin Kentiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dorothy Richardson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Charley Reynolds

Charley Reynolds (20. maaliskuuta 1842 – 25. kesäkuuta 1876) oli yhdysvaltalainen tiedustelija, joka toimi everstiluutnantti George Armstrong Custerin alaisena historiallisesti kuuluisassa Little Bighornin taistelussa. Reynolds oli eräs niistä yli 260:stä verilöylyssä kaatuneesta 7.ratsuväkirykmentin uhrista, jotka olivat osallistuneet Montanassa käytyyn taisteluun. Reynolds tunnettiin lempinimellä "Lonesome-Charley" (Yksinäinen-Charley).
Lyhyt historia

Charles Alexander Reynolds syntyi Warrenin piirikunnassa, Illinoisissa. Vuonna 1858 hän muutti sukunsa mukana Kansasiin, jossa hänen isänsä tohtori Joseph Boyer perusti lääkärin praktiikan. 1860-luvun alussa Reynolds osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan palvellen Pohjoisvaltioiden joukoissa Kansasin jalkaväessä. Hän otti osaa moneen taisteluun Kansasin ja Missourin rajalla ja toimi Santa Fen tien saattojoukoissa.
Sodan loputtua Reynolds aikoi ryhtyä kauppiaaksi, mutta hanke raukesi cheyennien surmatessa hänen yhtiötoverinsa. Tämän jälkeen Reynolds ansaitsi elantonsa monenlaisissa eri töissä ja kulki osavaltiosta toiseen. Vuonna 1866 hän toimi biisoninmetsästäjänä Coloradossa ja Nebraskassa, mutta kulkeutui seuraavien vuosien aikana ylä-Missourin alueelle, jossa ansaitsi elantonsa eräoppaana. Intiaanit kunnioittivat Reynoldsin taitoja metsästäjänä, ja uskoivat hänen omaavan yliluonnollisia voimia. Lakotat pitivät kauempaa tarkoin silmällä yksinäistä metsästäjää, jolla oli tapana voittaa ensin eläinten luottamus, ja ampua ne sitten ruokintapaikoille.
Vuonna 1869 Reynolds tapasi George Armstrong Custerin, ja ystävystyi tämän kanssa. Seuraavan vuosikymmenen alkupuolella Reynolds osallistui 7. ratsuväkirykmentin tiedustelijana sioux-intiaanien pyhille maille Black Hillsin suuntautuneelle tutkimusretkelle. Kohtalokkaan Little Bighornin taistelun aikana 25.6.1876 Reynolds palveli majuri Marcus Renon alaisuudessa. Erään lähdetiedon mukaan Reynoldsista oli poimittu 58 luotia, mutta väitettä pidetään fiktiona. Reynolds haudattiin Little Bighornin taistelukentälle muiden sotilaiden tavoin. Myöhemmin hän sai oman marmorisen muistokiven kukkulan länsilaidalle, jonne hänet oli ammuttu.
Kuvauksia Reynoldsista

Elizabeth Custerin mukaan Reynolds oli hyväkäytöksinen, vaatimaton ja hyvin ujo. Hänen ääntään on kuvattu pehmeäksi ja jopa hieman naiselliseksi. Reynolds ei juuri tupakoinut, eikä käyttänyt alkoholia, vaan viihtyi enemmän omissa oloissaan. Liikanimi "Yksinäinen-Charley" tuli juuri tästä ominaisuudesta. Monista muista tiedustelijoista poiketen hän ei ollut valokuvauksellinen, ja hänestä on säilynyt vain muutama kuva. Ampujana Reynolds oli erinomainen, ja joidenkin aikalaisten mukaan jopa paras kiväärinkäsittelijä lännessä. Jotkut Little Bighornista selvinneet ovat kertoneet Reynoldsin aavistaneen kuolemansa. Kun arikara-tiedustelija Bloody Knife oli edellisenä iltana kertonut, ettei näkisi enää huomista auringonlaskua, oli Reynolds vastannut: "Huominen on myös minun viimeinen päiväni"
Little Bighornin kaatuneiden muistokivi Montanassa.
Rēzekne-2

| Rēzekne-2 Rēzekne 2, Rēzekne II dzelzceļa stacija |
| --- | --- |
 Rezekne-2:n asemarakennus
Perustiedot
Sijainti:  56°31′10.8″N, 27°20′42.1″E
Osoite:  Stacijas iela 7, Rēzekne
Kunta:  Rēzekne
Valtio:  Latvia
Etäisyydet:  Riika 224 km, Zilupe 55 km, Moskova 698 km, Pietari 455 km, Daugavpils 90 km, Vilna 263 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Latvian rautatiet (Latvijas dzelzceļš, LDz), merkittävä osa kansainvälisistä junista on muiden  rautatieyhtiöiden (kuten Venäjän rautatiet) operoimia.
Kaukoliikenne:  pohjoiskoilliseen (Pihkova–Pietari ja etelälounaaseen Daugavpils–Vilnaan sekä eteenpäin esimerkiksi Hrodnaan ja Varsovaan, länteen Latvian keski- ja länsiosiin (mm. Riika) ja itään Moskovaan
Tavaraliikenne:  runsasta, matkustajaliikenteen tavoin osaksi Rēzekne I ratapihan/aseman kautta
Pysäköinti:  aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä. Kansainvälisille reiteille lippuja voi ostaa myös netin kautta (liput on noudettava asemalta)
Ratapiha
Muut raiteet:  Rēzekne I ratapiha/asema (Ezera iela 2, Rēzekne, Latvia), noin 2,7 km lounaaseen
Rēzekne-2 (latv. Rēzekne 2, Rēzekne II dzelzceļa stacija) on Latvian itäosassa Rēzeknen kaupungin keskustan tuntumassa sijaitseva rautatieasema. Asema on Latvian rautateiden (Latvijas dzelzceļš, LDz) tärkeä henkilö- ja rahtiliikenteen kauttakulku- ja risteysasema. Latviasta Moskovan suuntaan kulkevat henkilöjunat ajavat Rēzekne-2:n kautta.
Rautatie paikkakunnalle saatiin osana Venäjän keisarikunnan ratahankkeita Pietari–Varsova ja Moskova-Riika jo vuoteen 1860 mennessä.
Kaupungin toinen asema Rēzekne-1 sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisella radalla noin 2,7 kilometriä lounaaseen matkustajaliikenteen pääsääntöisesti käyttämästä 2. asemasta. Kesällä 2012 tämän aseman kautta kulkivat Pietarin suuntaan menevät kansainväliset junavuorot (Riika-Pietari ja Vilna-Pietari),
Rēzeknen asemien ja ratapihojen kautta kulkee huomattava osa Latvian kansainvälisestä henkilö- ja rahtiliikenteestä. Kaupungin kautta kulkee henkilöliikenteen junia Venäjälle ja Liettuaan.
Kaukojunayhteydet

Tärkeimmät kaukojunien reitit Rēzeknesta johtavat neljään suuntaan:
länteen kohti Riikaa (reitistä riippuen via Rēzekne-1 tai Rēzekne-2)
pohjoiskoilliseen kohti  Kārsavan raja-asemaa, josta edelleen Venäjän Pihkovaan ja Vitebskin asemalle Pietariin (via Rēzekne-1)
itään Zilupen raja-aseman kautta Venäjälle kohti Moskovaa (via Rēzekne-2)
etelään kohti  Daugavpilsiä ja Kurcumin raja-aseman jälkeen Liettuan Visaginasiin, Ignalinaan ja Vilnaan. Osa junista jatkaa muun muassa kohti Kaliningradia tai Keski-Euroopan metropoleja.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Aikatauluhaku Rezekne 2 asemalle (englanniksi) (poezda.net)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Latvian rataverkon kartta ja kattava interaktiivinen kuvagalleria rataosuuksia klikkaamalla (venäjäksi) (railwayz.info)
Farnsworth Wright

Farnsworth Wright (29. heinäkuuta 1888 – 12. kesäkuuta 1940) oli pulp-lehti Weird Talesin päätoimittaja marraskuusta 1924 maaliskuuhun 1940. Wrightin päätoimittajakaudelle ajoittui lehden kulta-aika, jolloin sen levikki ja taiteellinen taso olivat korkeimmillaan. Kustannustoimittajana Wrightin linja oli ailahtelevainen, ja hänen novellimakuaan on pidetty omalaatuisena. Lehdessä julkaistiin paljon klassikoita, mutta myös epäonnistuneita tekstejä. Weird Talesin myöhemmän maineen kannalta keskeistä oli Wrightin valmius julkaista epätavallisia ja omituisia tarinoita, joihin muut lehdet eivät tarttuneet. Seksillä ja väkivallalla mässäilevien novellien julkaisusta Wright johdonmukaisesti pidättäytyi, vaikka niillä olisi ollut mahdollista nostaa lehden levikkiä helposti.
Wrightiä pidetään taitavana ja merkittävänä toimittajana, mutta liikemiehenä hän oli epäpätevä. Vuonna 1927 Wright julkaisi The Moon Terror -nimisen antologian Weird Talesissa julkaistuista novelleista. Novellivalinnat olivat kehnoja ja kesti vuosia, ennen kuin Wright pääsi viimeisistä kappaleista eroon. Vuonna 1930 Wright perusti itämaisiin kertomuksiin erikoistuneen Oriental Stories -lehden, joka myöhemmin vaihtoi nimensä The Magic Carpetiksi. Sen suosio jäi vähäiseksi ja lehti lopetti toimintansa 13. numeronsa jälkeen. Wright suunnitteli myös Strange Tales -nimistä lehteä, joka olisi keskittynyt tieteiskirjallisuuteen. Projekti jäi toteutumatta, koska jo pelkkä Weird Tales riitti pitämään Wrightin kiireisenä. Toteutuessaan Strange Tales olisi ollut maailman ensimmäinen science fiction -lehti.
1930-luvun lopulla Parkinsonin tautia sairastaneen Wrightin kunto heikkeni eikä hän enää kyennyt työskentelemään. Wright erosi Weird Talesin palveluksesta toimitettuaan lehteä 177 numeroa. Hänen sairauttaan yritettiin hoitaa leikkauksella mutta tuloksetta, ja Wright kuoli vain muutama kuukausi eläköitymisensä jälkeen. Weird Talesissa julkaistussa muistokirjoituksessa Seabury Quinn huomautti, että Wrightin aloittaessa päätoimittajana Weird Tales oli ainoa yliluonnolliseen keskittynyt lehti, mutta Wrightin kuollessa fantasia- ja scifi-lehtien määrä oli noussut ainakin 22:een. Wrightin ansioihin on luettava myös nuorten kirjailijalupausten löytäminen ja kannustaminen. Kuuluisin Wrightin kirjailijalöytö oli todennäköisesti Tennessee Williams, jonka ensimmäinen novelli ilmestyi Weird Talesissa 1920-luvulla.
Weird Tales -kirjailija Jack Williamson kuvaili Wrightiä ”ensimmäiseksi suureksi fantasiatoimittajaksi”. Juhani Hinkkasen mukaan Wrightin Weird Tales piti ”varsin epämuodikkaan kauhukirjallisuuden hengissä ja kasvatti kokonaisen uuden kirjailijasukupolven, jonka vaikutus myöhempään kauhukirjallisuuteen on ollut aivan olennainen”.
Ricardon maanvuokralaki

David Ricardo
Ricardon maanvuokralaki osoittaa, että maan vuokra pyrkii asettumaan sellaiselle tasolle, joka on yhtä suuri kuin vuokratun maan ja marginaalisen maan (käytännössä parhaan ilmaismaan) samassa käytössä sekä samoilla työ- ja pääomaresursseilla saatujen tuottojen erotus. Esimerkiksi jos vuokrattu maa tuottaa 1000 euroa ja ilmaismaa ei yhtään, vuokra pyrkii asettumaan tuhanteen euroon.
Marginaaliseksi katsotaan maa, jossa viljelyksen tuotto on yhtä suuri kuin tuotannon kustannukset, maan vuokraa lukuun ottamatta. Siellä tuotannon voitto on siis nolla.  Vielä huonommin tuottavia maa-alueita, joissa tuotannon kustannukset ovat suuremmat kuin tuotto ja joiden viljelys näin ollen tuottaa tappiota, sanotaan supramarginaalisiksi maiksi. Voittoa tuottavia maa-alueita, joissa siis tuotto on suurempi kuin kustannukset, kutsutaan inframarginaalisiksi maiksi.
Inframarginaalisen maan voitto on  I=pz-c, missä p on siellä tuotetun hyödykkeen markkinahinta yksikköä kohti, z on maan tuottavuus ja c ovat tuotantokustannukset. Jos maa on vuokrattu, sen tuottama voitto vuokraajalleen olisi  \pi =pz-c-R(z), missä 'R(z) on vuokra tuottavuuden funktiona.
Vuokran arvo riippuu tilanteesta. Alussa, kun vuokralle on tarjolla enemmän maita kuin on viljelijöitä, maan­omistajat eivät voi tietää, minkä verran se voi tuottaa.  Tällöin maan todellinen hinta ja asetettu hinta on epä­optimaalinen, eivätkä maan kysyntä ja tarjonta ole tasapainossa. Silloin  R(z)<pz-c, joten viljelijä tekee voittoa. Ongelma on, että, koska viljelijät tekevät voittoa, enemmän ihmisiä ryhtyy viljelijöiksi ja maan kysyntä nousee. Ennen pitkää maan vuokra on sama kuin maan voitto, eli  R(z)=\pi , eli  R(z)=pz-c-pz* (missä z* on marginaalisen maan tuottavuus). Silloin teoreettisesti viljelijöiden voitot menevät kokonaan maan omistajille.
Toinen huomioon otettava seikka on, että teknologian kehityksen takia marginaalinen maa saattaa tulla inframarginaaliseksi maaksi, eli marginaalisia ovat eri maa-alueet kuin ennen. Nyt vuokran taso riippuu uudesta marginaalisesta maasta.
Maanvuokralain käyttösovelluksia

Maanvuokralakia voidaan soveltaa muidenkin kysymysten analysointiin. Sitä käytetään usein esimerkiksi kapitalisoitumisen yhteydessä. Silloin kohteen markkinahinta on sama kuin tulevien voittojen nykyarvo, joten ostaja tai myyjä eivät saa välitöntä hyötyä myynnistä, vaikka he todellisuudessa hyötyvät pidemmällä aikavälillä kohteen tulevan ja nykyisen arvon erotuksen vuoksi.
Esimerkkinä voidaan kuvitella kana, joka munisi päivittäin 100 gramman kultaisen munan. Ihminen, joka saa tämän kanan ensimmäisenä, on saanut ”aarteen”. Mutta jos joku haluaisi ostaa tämän kanan, hänen olisi maksettava kokonaan kanan hinta. Tässä tapauksessa oletetaan tuottoasteen olevan 5% (per päivä) ja kullan hinta 1€/gr. Kanan arvo annuiteetin mukaan on 100 euroa/ 0,05= 2 000 euroa. Eli ostajan on maksettava 2 000 euroa, mikä on sama kuin hyöty, joka saadaan, jos kana eläisi ikuisesti. Ainoa tapa tehdä rahaa olisi löytää uusia käyttömahdollisuuksia kanalle ja kullalle.
Kapitalisoituminen on ajankohtainen kysymys, koska teknologia siirtää jatkuvasti marginaalisuusrajaa alemmaksi vähentämällä kustannuksia ja nostamalla tuottavuutta. Näin ollen maan vuokra pyrkii nousemaan koko ajan. Mutta jos hyödyntämisen tavat eivät kehity, tontin hinta nousee vain inflaation mukaisesti, ellei kysyntä tai tarjonta muista syistä muutu.
Kirjallisuutta

On the Principles of Political Economy and Taxation (1817) – Pääteos.
11-osainen kootut teokset: The Works and Correspondence of David Ricardo.  Ed. Piero Sraffa & M.H. Dobbs.  Cambridge University Press 1951–73.
The undercover economist.  Tim Harford. Ed. Abacus ISBN 978-0-349-11985-4. Sivut 5-30.
Tomas Riad

| Tomas Staffan Riad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1959 (ikä 65) Uppsala, Ruotsi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tukholman yliopisto
Tutkimusalue:  kielitiede
Tomas S. Riad (s. 15. marraskuuta 1959 Uppsala) on ruotsalainen fonetiikkaan erikoistunut kielitieteilijä ja Tukholman yliopiston pohjoismaisten kielten professori. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1992 aiheenaan germaanisten kielten äännejärjestelmien historiallinen kehitys. Riad valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 2011.
Riad asui pienenä Egyptissä, mistä hänen isänsä on kotoisin.
Teoksia

Riad, Tomas S.: Structures in Germanic Prosody – A diachronic study with special references to the Nordic languages[vanhentunut linkki]. Department of Scandinavian languages, Tukholman yliopisto. 192 sivua. 1992. ISBN 91-7146-988-5. (Väitöskirja)
Riad, Tomas S.: The Phonology of Swedish. Julkaistu Oxford University Pressin kansainvälisessä The Phonology of the World's Languages -sarjassa. 2014. ISBN 978-0-19-954357-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomas Riad Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Birgitta Trotzig | Ruotsin akatemia, tuoli 6 2011– | Seuraaja: nykyinen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  Europeana  IdRef
Iegor Reznikoff

Iegor Reznikoff vuonna 2016.
Iegor Reznikoff (s. 1938) on ranskalainen, harmonisen laulun uranuurtajana tunnettu opettaja ja tutkija. Hän on toiminut antiikin taiteen professorina Pariisin X Nanterre -yliopistossa erikoisalanaan antiikin kristillinen laulu. Reznikoff on erityisesti perehtynyt antiikin traditioihin, gregoriaaniseen lauluun ja pyhään taiteeseen. Hän on kiinnostunut myös vanhasta suomalaisesta suullisesta traditiosta ja Kalevalasta. Reznikoff on opettanut 1970-luvusta asti äänen luonnollista käyttöä, harmonista laulua ja ääniterapiaa.
Kirjallisuutta

Hilkka-Liisa Vuori: Hiljaisuuden syvä ääni: antiikin kontemplatiivinen laulu ja gregoriaaninen laulu Iégor Reznikoffin mukaan. 2. uud. painos. Helsinki: Vox silentii ry, 1999. ISBN 951-9366-16-4 (nid.)
Jaana Utriainen: A Gestalt music analysis: philosophical theory, method and analysis of Iegor Reznikoff's compositions. Jyväskylä: University of Jyväskylä, 2005. ISBN 951-39-2143-3 (nid.)
Iegor Reznikoffin diskografiaa

1980 – Alleluias et offertoires des gaules (Harmonia mundi France HM 1044; uudelleenjulkaistu CD-äänilevynä 1989)
1981 – Le chant du Thoronet: splendeur du grégorien pour soliste dans la plus belle résonance romane (Editions Studio SM SM 30 1119; uudelleenjulkaisu 1985: Studio SM K 350)
1989 – Le chant de Fontenay: liturgie fondamentale et grand chant de soliste grégorien (Studio SM 12 16.40)
1992 – Le chant de Vézelay – Le vase de parfum (Studio SM)
1993 – Le chant de Vézelay – MarieMadeleine au tombeau (Studio SM)
2001 – Le chant du Mont Saint-Michel (Studio SM)
2011 – Iegor Reznikoff & Choir: Early Christian chants/Varhaiskristillisiä lauluja (Fuga 1960 FUGA-9321)
Aiheesta muualla

Iegor Reznikoff: On Primitive Elements of Musical Meaning
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef