stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komposiitti
Historia

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vuosisatoja ennen ajanlaskun alkua ihmiset keksivät komposiitit valmistaessaan tiiliä sekoittamalla olkia ja savea. Muinaisessa tiilikomposiitissa oljet olivat kuitulujite ja savi toimi matriisina. Myös laastin ja betonin käyttö rakentamisessa on aivan yhtä vanhaa. Rakennusten ja siltojen valmistuksessa on käytetty teräskiskovahvisteista betonia jo viimeiset 150 vuotta.
Ensimmäinen patentti muovikomposiittien alalta myönnettiin 1900-luvun alussa, ja se koski fenolimuovien lujittamista. 1930-luvulla kehitettiin polyesteri- ja epoksimuovit, jolloin muovikomposiitit alkoivat saada kaupallista merkitystä. Ensimmäiset menetelmät muovikomposiittien massatuotantoon kehitettiin 1940-luvulla. Kuitulujitteisista muoveista kehitettiin läpinäkyviä 1950-luvulla, ja niitä alettiin käyttää veneiden rungoissa, autojen koreissa ja kuorma-autojen hyteissä.
Lasikuitu kehitettiin teollisen vallankumouksen jälkipuoliskolla. Tekstiiliteollisuus oli jo pitkälle automatisoitunut, ja samoja tekniikoita voitiin soveltaa rihma- ja lankamaisten lasikuitujen valmistuksessa. Hiilikuituja käytettiin jo noin sata vuotta sitten sähkölamppujen lankoina, mutta nämä langat eivät haurautensa takia soveltuneet rakennusmateriaalien osaksi. Hiilikuituja tutkittiin ja kehitettiin 1940-luvun loppupuolelta alkaen, mutta käytännön sovelluksiin ne tulivat vasta vuosikymmen myöhemmin. Hiilikuitujen laajempi käyttö alkoi 1960–1970-lukujen vaihteessa uusien tekniikoiden kehittymisen myötä, ja komposiittia alettiin käyttää muun muassa lentokoneissa ja urheiluvälineissä. Komposiittimailat jääkiekossa ja jääpallossa alkoivat yleistyä 1990-luvulla, jolloin kehitettiin boori-, piikarbidi- ja alumiinikuituja, joista valmistetuilla komposiittimateriaaleilla on erittäin suuri paineensietokyky.
Puukuitukomposiitit Suomessa

Kotimaisista valmistajista toinen on erikoistunut puukuitukomposiitin valmistukseen ja toinen tarralaminaattijätteestä valmistettuun komposiittiin. Tärkeimmät sovellukset ovat rakentamisen säänkestävät ratkaisut.
Aiheesta muualla

Komposiitit
Kristinusko Ukrainassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Ukrainassa. Ukrainan väestö on pääosin kristittyä. Noin kaksi kolmasosaa tunnustautuu ortodoksiksi, mutta monet eivät määrittele tiettyä ortodoksisuuden haaraa. Kontantinopolin patriarkaatin alainen ortodoksinen kirkko ja Moskovan patriarkaatin alainen ortodoksinen kirkko muodostavat molemmat noin neljänneksen osuuden väestöstä. Kreikkalais-katolisen kirkon osuus on noin 8–10 prosenttia väestöstä ja autokefaalisen ortodoksien kirkon osuus noin 1–2 prosenttia.
Kiovan luolaluostari.
Tunnustuskunnat > Ortodoksisuus

Ukraina on jakautunut maa niin poliittisesti, historiallisesti uskonnolisesti kuin etnisesti. Noin 70 prosenttia ukrainalaisista määrittelee itsensä uskovaisiksi. Suurin osa väestöstä on ortodokseja, jotka jakautuvat kahden suuremman kirkon hallintoalueeseen. Lännessä enemmistö kuuluu itsenäiseen Ukrainan ortodoksiseen kirkkoon kun Itä-Ukrainassa enemmistö kuuluu Moskovan patriarkaatin alaisuuteen.
Länsi-Ukraina kuului pitkään katolisen maailman, erityisesti Puolan vaikutuspiiriin. Useilla alueilla lännessä enemmistö kuuluu Ukrainan kreikkalaiskatoliseen uniaattikirkkoon, jotka muistuttavat ortodokseja mutta tunnustavat paavin vallan.
Uskontokuntien välillä on useita rajalinjoja mm. poliittisissa ja etnisistä kysymyksistä. Uskontoon liittyi luokkajako mm. Länsi-Ukrainassa luokkajako, jossa yläluokka kuului katoliseen ja alaluokka ortodoksiseen kirkkoon.
Historia > Kiovan Rus

Kristinusko alkoi ortodoksisessa muodossaan levitä slaavien pariin 900-luvun puolivälin jälkeen. Kiovan ruhtinattaren Olgan kerrotaan ottaneen kasteen Konstantinopolissa 950-luvun puolivälissä, ilmeisesti poliittisista ja taloudellisista syistä. Lähetyspiispa Adalbert saapui Kiovaan vuonna 961. Samoista syistä tämän pojanpoika Vladmimir nosti ortodoksisuuden valtionsa viralliseksi uskonnoksi 988.
Kiovasta ei kuitenkaan kehittynyt valtiollista ja uskonnollista kesken. Valtakunnan jakautuminen johti pienruhtinaskuntien syntymiseen ja myöhemmin valtakunnan painopiste siirtyi Kiovasta Vladimiriin ja myöhemmin Novgorodiin. Kiovan kehitykseen vaikutti myös kirkon johdon sidonnaisuus Bysanttiin. Ainoastaan kolme Kiovassa hallinneesta metropoliitasta oli venäläisiä.
Historia > Osa Neuvostoliittoa

Länsi-Ukraina kuului pitkään katolisen maailman, erityisesti Puolan vaikutuspiiriin. Toisen maailmansodan jälkeen Ukrainan uskonnollinen ilmapiiri muuttui rajusti. Ukrainassa tapettiin natisen miehitysvallan aikaan reilusti yli miljoona juutalaista, jota ei käsitelty Neuvostoliiton aikana. Vuonna 1946 uniaattikirkko joutui vainon alle, kun neuvostoliiton virkailijat vangitisivat metropoliitta Josyf Slipyin ja lukuisia kirkon pappeja. Papit toimitettiin gulageille ja kirkon rahat perittiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle. Ateistisen Neuvostoliiton aikana Venäjän ortodoksisella kirkolla olikin suuri valta.
Uniaattien vaino jatkui aina Stalinin kuolemaan saakka vuoteen 1953. Miehitysvallan aikana Ukraina jakautui kipeästi itään ja länteen. Kreikkalaiskatolisuus tuli lailliseksi Ukrainassa vasta Neuvostoliiton loppuvaiheissa 1980-luvulla. Kun Ukraina itsenäistyi vuonna 1991, uniaatit saivat rahansa takaisin.
Historia > Itsenäinen Ukraina

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Kiovan patriarkaatti aloitti hitaan irtoamisen Moskovan vaikutuspiiristä. Kiovan patriarkaatin ja Ukrainan autokefalisen kirkon piispat perustivat yhdessä uuen Ukrainan ortodoksisen kirkon vuonna 2018. Konstantinopolin patriarkka Bartolomeos I tunnusti kirkon itsenäisen aseman 2018. Samalla päätös katkaisi satoja vuosia kestäneen yhteyden Moskovaan.
Kristillinen kulttuuri Ukrainassa

Kiova on yksi ortodoksisen maailman suurista kaupungeista. Kiovassa sijaitsee Kiovan luolaluostari, joka on yksi vanhimmista ja tärkeimmistä ortodoksien pyhiinvaelluskohteista.
Kristinusko ja ukrainalainen yhteiskunta

Ortodoksissa maissa kirkon ja valtion liitto on usein hyvin voimakas. Kirkolla on iso poliittinen rooli ja vahva vaikutus poliittisiin valintoihin. Ortodoksisissa kulttuureissa valtion ja kirkon läheisyys on lähtöisin jo Bysantin ajalta.
Venäjän ortodoksikirkon hallinto ei esimerkiksi hyväksynyt Konstantinopolin patriarkaatin päätöstä tunnustaa Ukrainan uusi ortodoksinen kirkko. Moskovan patriarkaatilla on ollut vahva jalansija Itä-Ukrainassa. Patriarkaatti on osaltaan vahvistanut venäläistä identiteettiä ja valtakoneistoa Ukrainassa. Ukrainan ortodoksinen kirkko nojaa symbolisesti länteen, kun taas Moskovan patriarkaatti uskoo venäläisyyden ajatukseen. Ukrainan uskonnollinen itsenäistyminen ja Moskovan valtakoneiston heikentyminen on hiertänyt merkittävästi Ukrainan ja Venäjän suhteita.
Paulo Bento

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Paulo Jorge Gomes Bento
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: Chongqing Dangdai Lifan
Tehtävä: Päävalmentaja
Junioriseurat
: Palmense
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1988 | Oriental | 13 | (0) |
| 1988–1989 | Futebol Benfica | 20 | (2) |
| 1989–1991 | Estrela Amadora | 37 | (0) |
| 1991–1994 | Vitória Guimarães | 95 | (13) |
| 1994–1996 | Benfica | 49 | (2) |
| 1996–2000 | Oviedo | 136 | (4) |
| 2000–2004 | Sporting CP | 92 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 442 | (23) |
Maajoukkue
| 1992–2002 | Portugali | 35 | (0) |
Valmennusura
2004–2005: Sporting CP (juniorit)
2005–2009: Sporting CP
2010–2014: Portugalin maajoukkue
2016: Cruzeiro
2016–2017: Olympiakos
2017–: Chongqing Dangdai Lifan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paulo Jorge Gomes Bento (s. 20. kesäkuuta 1969 Lissabon) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustava keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2018 lähtien hän on toiminut Chongqing Dangdai Lifanin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Bento edusti ammattilaisuransa aikana Estrela Amadoraa (1989–1991), Vitóriaa (1991–1994), Sportingia (1994–1996), Oviedoa (1996–2000) ja Benficaa (2000–2004). Portugalin A-maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1992–2002 35 ottelua. Barbosa oli mukana maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 2000 ja MM-kisoissa 2002. Vuoden 2000 EM-kilpailuissa Bento sai viiden kuukauden pelikiellon maajoukkueotteluihin, kun Portugalin pelaajat kävivät käsiksi tuomariin kärsittyään välierätappion kisat voittaneelle Ranskalle. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi Portugalin kolmesta ottelusta kaksi kokonaan ja tuli kolmannessa vaihtopelaajana kentälle 69. minuutilla.
Ura valmentajana

Bento aloitti valmennusuransa heti pelaajauran päätyttyä Sportingin juniorijoukkueessa, ja jo vuonna 2005 hänet nostettiin edustusjoukkueen valmentajaksi. Benton johdolla Sporting voitti kaksi Portugalin cupin mestaruutta, muttei onnistunut voittamaan liigaa. Bento erosi heikkojen tulosten myötä syntyneiden paineiden vuoksi marraskuussa 2009.
Syyskuussa 2010 Bento palasi valmennustehtäviin, kun hänet palkattiin Portugalin maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi.  Benton johdolla Portugali selvitti tiensä EM-lopputurnaukseen 2012 voittamalla jatkokarsinnoissa Bosnia ja Hertsegovinan. Lopputurnauksessa Portugali sijoittui alkulohkonsa toiseksi hävittyään vain Saksalle. Puolivälierissä Benton joukkue kukisti Tšekin 1–0.  Välierissä joukkueen pelit päättyivät tiukan taistelun ja rangaistuspotkukilpailun jälkeen tappioon Espanjalle.
MM2014-karsinnoissa Portugali jäi lohkokakkoseksi Venäjän voittaessa, mutta selvitti tiensä lopputurnaukseen jatkokarsintaotteluissa voittamalla Ruotsin.  Huhtikuussa 2014 Bento allekirjoitti kaksivuotisen jatkosopimuksen Portugalin jalkapalloliiton kanssa.  Portugalin MM-lopputurnaus ei sujunut odotusten mukaisesti. Joukkue hävisi avausottelunsa Saksalle 4–0, eikä tasapeli Yhdysvaltoja vastaan ja voitto Ghanasta riittänyt viemään maata jatkoon. Bento sai jatkaa kisojen jälkeen valmentajana, mutta shokkitappio Albanialle EM2016-karsintojen avausottelussa johti Benton sopimuksen purkamiseen syyskuussa 2014.
Toukokuussa 2016 Bentosta tuli Brasilian pääsarjassa pelanneen Cruzeiron päävalmentaja. Bento ei onnistunut kääntämään Cruzeiron heikkojen esitysten suuntaa ja hän joutui jättämään tehtävänsä jo heinäkuun lopussa.
Elokuussa 2016 Bento palasi valmennustehtäviin Eurooppaan, kun hänestä tuli kreikkalaisen Olympiakosin päävalmentaja. Benton johdolla Olympiakos selvitti tiensä Eurooppa-liigassa pudotuspeleihin, joiden toisella kierroksella hävisi Beşiktaşille. Kreikan liigassa Olympiakos oli jälleen mestaruusvauhdissa, mutta kolme perättäistä liigatappiota johtivat Benton potkuihin maaliskuun alussa 2017.
Tammikuussa 2018 Bento aloitti Kiinan Superliigan Chongqing Dangdai Lifanin päävalmentajana.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Portugalin cup (2): 2007, 2008
Portugalin liigacup
Hopeaa (2): 2008, 2009
Portugalin supercup (2): 2007, 2008
EM-välierät: 2012
Bentsokaiini

| --- | --- |


Bentsokaiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Etyyli-4-aminobentsoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 94-09-7
ATC-koodi: C05AD03
PubChem CID: 2337
DrugBank: DB01086
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H11NO2 
Moolimassa: 165,188
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 92 °C 
Kiehumispiste: 310 °C 
Liukoisuus veteen: 1,31 g/l (30 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Topikaalinen, oraalinen
Bentsokaiini eli etyyli-4-aminobentsoaatti tai etyyli-p-aminobentsoaatti (C9H11NO2) on p-aminobentsoehapon ja etanolin muodostama esteri. Yhdistettä käytetään lääketieteessä paikallispuudutusaineena.
Ominaisuudet ja vaikutusmekanismi

Huoneenlämpötilassa bentsokaiini on valkoista kiinteää ainetta. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään veteen. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, kloroformiin ja dietyylieetteriin. Myös happojen laimeat liuokset liuottavat bentsokaiinia.
Bentsokaiini vaikuttaa sitoutumalla elimistön natriumkanaviin ja estää täten hermosolujen depolarisaation. Tämä estää hermoimpulssien kulun ja siten kipuaistimuksen. Bentsokaiini stabiloi myös solukalvoja.
Käyttökohteet ja sivuvaikutukset

Bentsokaiinin puuduttavat ominaisuudet havaitsi Eduard Ritzer vuonna 1890. Yhdistettä käytetään puudutteena  muun muassa hammaslääketieteessä, ihon puuduttamiseen ja kurkkukivun lievittämiseen tarkoitetuissa imeskelytableteissa.
Bentsokaiinin sivuvaikutuksia voivat topikaalisessa käytössä olla allergiset reaktiot ja methemoglobinemia eli methemoglobiinin määrän lisääntyminen veressä.
Valmistus

Bentsokaiinia voidaan valmistaa esteröimällä p-aminobentsoehappoa etanolin kanssa happaman katalyytin kuten rikkihapon läsnä ollessa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on etyyli-p-nitrobentsoaatin pelkistys raudan avulla.
Berezin UB

Berezin UBK
Berezin UB (ven. Универсальный пулемёт Березина, Universalnyi pulemjot Berezina, "Berezinin yleiskäyttöinen konekivääri") on Mihail Berezinin suunnittelema 12,7 millimetrin kaasutoiminen, vyösyöttöinen konekivääri lentokoneasennuksiin. Konekivääriä valmistettiin vuosina 1943–1945 Tulassa ja Iževskissä 40 000 kappaletta vuodessa. lähde?
Berezin suunnitteli synkronoidun 12,7×108 mm BS-konekiväärin vuosina 1937–1938 ja puolustuskomitea määräsi sen sarjavalmistukseen 12. huhtikuuta 1939 ennen armeijan testien valmistumista. Berezinin kilpailija oli aluksi ŠVAK, mutta sen käyttämä patruuna sopi vain tähän aseeseen Berezinin käyttäessä samaa patruunaa kuin maavoimien DŠK, joten kilpailevasta kehitystyöstä luovuttiin. lähde?
Korjausten jälkeen tuloksena oli UB, jota valmistettiin kolmena versiona: UBK siipiasennuksiin (Крыльевой, Krylevoi), UBS potkurinkehän läpi ampuvana (Синхронный, Sinhronnyi) ja UBT pommikoneiden torniasennuksiin (Турельный, Turelnyi). Kaksi ensimmäistä mallia olivat paineilmalla ladattavia, torniasennettava käsin viritettävä ja siinä on pitempi ja raskaampi piippu sekä pistoolikahva tai käsikahvat. UB otettiin sotavarustukseen ja määrättiin sarjatuotantoon 22. huhtikuuta 1941. lähde?
Berezin - konekiväärin paino oli 26 kg ja tulinopeus 800–1 050 laukausta minuutissa. Luodin lähtönopeus oli 860 metriä sekunnissa. Aseen teho oli verrattavissa Yhdysvaltojen Browning M2:een, mutta UB oli 20 kilogrammaa kevyempi tulinopeuden ollessa merkittävästi parempi. Tämä seurasi suunnittelun painotuksesta keskiarvoiseen käyttömäärään kestoiän sijaan.
UBS-mallin konekivääriä on käytetty ainakin seuraavissa hävittäjissä: I-15, I-153BS, I-16 tyyppi 29, Jak-1B, Jak-3, Jak-7B, Jak-9, MiG-3 ja LaGG-3.
UBK-mallia on käytetty Pe-2, MiG-3 ja MiG-15 UTI -koneissa. lähde?
UBT-mallia on käytetty puolustusaseena pommittajissa Tupolev SB-2, Petljakov Pe-2, Jer-2, Tupolev Tu-2, Il-4, Petljakov Pe-8 sekä Iljušin Il-2 maataistelukoneessa. Ase oli tyypillisesti ampumossa tai tornissa yksittäisasennuksena. lähde?
Berezin B-20-tykki ja Volkovin-Jartsevin VJa-23 perustuvat Berezinin mekanismiin. lähde?
Piin elämä (elokuva)

| Piin elämä> Life of Pi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ang Lee
Käsikirjoittaja:  David Magee
Perustuu:  Yann Martel romaaniin Piin elämä
Tuottaja:  Ang Lee Gil Netter David Womark
Säveltäjä:  Mychael Danna
Kuvaaja:  Claudio Miranda
Leikkaaja:  Tim Squyres
Pääosat:  Suraj Sharma Irrfan Khan Tabu Adil Hussain Rafe Spall Gérard Depardieu
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Fox 2000 Pictures Dune Entertainment Ingenious Media Haishang Films
Levittäjä:  20th Century Studios InterCom Netflix
Ensi-ilta:   21. marraskuuta 2012  21. joulukuuta 2012
Kesto:  127 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, ranska, tamil
Budjetti:  120 000 000 dollaria
Tuotto:  608 567 468 dollaria 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piin elämä (engl. Life of Pi) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen 3D-elokuva, jonka on ohjannut Ang Lee. Elokuva perustuu kanadalaisen Yann Martelin samannimiseen romaaniin vuodelta 2001. Elokuvan on käsikirjoittanut David Magee ja sen pääosissa ovat Suraj Sharma, Irrfan Khan, Tabu, Rafe Spall, Adil Hussain ja Gérard Depardieu. Piin elämä kertoo intialaispojan ja bengalintiikerin uskomattoman selviytymistarinan meren armoilla.
Elokuva oli arvostelu- ja lippukassamenestys tuottaen maailmanlaajuisesti yli 608 miljoonaa dollaria. Piin elämä sai 11 Oscar-ehdokkuutta ja lopulta elokuva palkittiin parhaan ohjauksen, musiikin, kuvauksen ja erikoistehosteiden Oscarilla.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 21. marraskuuta 2012 ja Suomessa 21. joulukuuta 2012.
Näyttelijät

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Irrfan Khan (aikuinen) Suraj Sharma (16–17-vuotias) Ayush Randon (11–12-vuotias) Gautam Belur (viisivuotias) | Juhani Rajalin (aikuinen) Samuel Harjanne (16–17-vuotias) Samuel Motsakov (11–12-vuotias) Erik Carlson (viisivuotias) | Piscine Molitor "Pii" Patel |
| Rafe Spall | Samuli Niittymäki | kirjailija |
| Tabu | Ella Pyhältö | Gita Patel, Piin äiti |
| Adil Hussain | Antti Pääkkönen | Santosh Patel, Piin isä |
| Ayan Khan (setsemänvuotias) Mohamed Abbas Khaleeli (13–14-vuotias) Vibish Sivakumar (18–19-vuotias) | ? | Ravi Patel, Piin isoveli |
| Po-Chieh Wang | ? | merimies |
| Gérard Depardieu | Taisto Oksanen | kokki |
| Shravanthi Sainath | ? | Anandi, Piin tyttöystävä |
| Andrea Di Stefano | ? | pappi |
| Elie Alouf | ? | Mamaji, Piin setä |
Suomenkielisen version muut roolit: Katja Aakkula, Mirjami Heikkinen, Erik Carlson, Aksu Palmén, Petri Hanttu ja Ella Pyhältö.
Tuotanto

Ang Lee valitsi lokakuussa 2010 yli 3 000 hakijan joukosta Piin elämän päärooliin 17-vuotiaan opiskelijan Suraj Sharman. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Puducherryssä, Keralassa ja Taichungissä.
Arviot

Iltalehti:
V2.fi:
Film-O-Holic.com:
Filmgoer:
Episodi:
Yle:
Helsingin Sanomat:
Mtv3:
Turun Sanomat:
Palkinnot

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Voitto / Ehdokkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| British Academy Film Awards | Elokuva | Ang Lee, Gil Netter ja David Womark | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Ohjaus | Ang Lee | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Sovitettu käsikirjoitus | David Magee | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Kuvaus | Claudio Miranda | Voitto |
| British Academy Film Awards | Lavastus | David Gropman, Anna Pinnock | Voitto |
| British Academy Film Awards | Leikkaus | Tim Squyres | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Äänitys | Drew Kunin, Eugene Gearty, Philip Stockton, Ron Bartlett, D. M. Hemphill | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Erikoistehosteet | Bill Westenhofer, Guillaume Rocheron, Erik-Jan de Boer, Donald R. Elliott | Voitto |
| British Academy Film Awards | Musiikki | Mychael Danna | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Draamaelokuva |  | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Ohjaus | Ang Lee | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Musiikki | Mychael Danna | Voitto |
| Oscar | Elokuva | Ang Lee, Gil Netter, David Womark | Ehdokkuus |
| Oscar | Ohjaus | Ang Lee | Voitto |
| Oscar | Sovitettu käsikirjoitus | David Magee | Ehdokkuus |
| Oscar | Kuvaus | Claudio Miranda | Voitto |
| Oscar | Lavastus | David Gropman ja Anna Pinnock | Ehdokkuus |
| Oscar | Leikkaus | Tim Squyres | Ehdokkuus |
| Oscar | Äänitehosteet | Eugene Gearty, Philip Stockton | Ehdokkuus |
| Oscar | Äänitys | Ron Bartlett, D. M. Hemphill ja Drew Kunin | Ehdokkuus |
| Oscar | Erikoistehosteet | Tim Squyres | Voitto |
| Oscar | Musiikki | Mychael Danna | Voitto |
| Oscar | Kappale | "Pi's Lullaby", sävellys Mychael Danna ja sanat Bombay Jayashri | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Piin elämä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Piin elämä Box Office Majossa (englanniksi)
Piin elämä Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Piin elämä Metacriticissä (englanniksi)
Ang Leen ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1990-luku: Pushing Hands (1992) · Hääjuhla (1993) · Syö juo mies nainen (1994) · Järki ja tunteet (1995) · Jäämyrsky (1997) · Paholaisen satulassa (1999)
2000-luku: Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme (2000) · Hulk (2003) · Brokeback Mountain (2005) · Lust, Caution (2007) · Taking Woodstock (2009)
2010-luku: Piin elämä (2012) · Billy Lynn’s Long Halftime Walk (2016)
Dahshur

| Dahshur> دهشور |
| --- | --- |
 Dahshurin Taitettu pyramidi ja Punainen pyramidi.
Sijainti
 Dahshur
Koordinaatit:  29°48′23″N, 31°12′29″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Dahshur, Al-Giza
Historia
Tyyppi:  hauta-alue
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat
Alue:  Egypti
Aiheesta muualla
  Dahshur Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dahshur (arab. دهشور‎, Dahšūr) on arkeologinen kohde Egyptissä Niilin länsirannalla noin 40 kilometriä etelään Kairosta. Se on kuninkaallinen nekropoli, joka tunnetaan useista pyramideistaan, joista kaksi on Egyptin vanhimpien, suurimpien ja parhaiten säilyneiden joukossa.
Taitettu pyramidi ja Punainen pyramidi rakennettiin vanhan valtakunnan hallitsijan faarao Sneferun aikana. Taitettu pyramidi on muodoltaan ainutlaatuinen ja sen uskotaan johtuvan rakennustöiden aikana kohdatuista suunnitteluongelmista. Punainen pyramidi on ensimmäinen "todellinen", tasainen, pyramidi.
Taitettu pyramidi.
Egyptin 12. dynastian kuninkaan Amenemhet II:n pyramidi on pahoin vaurioitunut, mutta sen vierestä on löytynyt useita koskemattomia kuninkaallisten naisten hautoja, joista on löytynyt paljon koruja. Senusret III:n pyramidi oli osaa suurempaa kokonaisuutta, johon kuului useita pienempiä pyramideja ja temppeli. Musta pyramidi rakennettiin Amenemhet III:n hallituskaudella. Se on pahasti kulunut mutta on silti alueen huomiota herättävin monumentti Sneferun pyramidien jälkeen. Mustan pyramidin kiillotettu huippukivi on Kairon egyptiläisessä museossa. Pyramidin vieressä on osittain häiritty hauta, joka kuului 13. dynastian faarao Horille.
Dahshurissa on useita pyramideja 13. dynastialta, mutta näistä vasta Ameny Qemaun on kaivettu esiin. Virkamiesten hautausmaita vanhan valtakunnan ja keskivaltakunnan ajoilta on löydetty Dahshurista. Paikka toimi myös Egyptin kuninkaallisena nekropolina kuningas Amenemhet II:n aikana.
Dahshur on osa Unescon maailmanperintökohdetta Memfis ja sen nekropolis – pyramidikentät Gizasta Dahshuriin vuodesta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dahshur Wikimedia Commonsissa
Bentsylideeniasetoni

| Bentsylideeniasetoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-fenyyli-3-buten-2-oni
CAS-numero:  122-57-6
PubChem CID:  637759
SMILES:  CC(=O)C=CC1=CC=CC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10O
Moolimassa:  146,18 g/mol
Sulamispiste:  42 °C
Kiehumispiste:  262 °C 
Tiheys:  1,01 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,89 g/l (25 °C)
  
Bentsylideeniasetoni eli bentsaaliasetoni (C10H10O) on aromaattinen α,β-tyydyttymätön ketoni. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja hajusteissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsylideeniasetoni on valkoisia tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee yleisimpiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin, mutta on veteen liukenematonta.