stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Canned Heat
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Adolfo "Fito" de la Parra – rummut, laulu (1967–)
John Paulus – kitara (2000–2006, 2013–)
Dale Wesley Spalding – laulu, kitara, huuliharppu (2008–)
Rick Reed – basso (2019–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Bob "The Bear" Hite – laulu, huuliharppu, kitara (1965–1981; kuoli 1981)
Alan "Blind Owl" Wilson – kitara, laulu, huuliharppu (1965–1970; kuoli 1970)
Mike Perlowin – kitara (1965)
Stuart Brotman – basso (1965–1966)
Keith Sawyer – rummut (1965)
Kenny Edwards – kitara (1965; kuoli 2010)
Ron Holmes – rummut (1965)
Henry "The Sunflower" Vestine – kitara (1965–1969, 1970–1974, 1980–1981, 1985–1988, 1992–1997; kuoli 1997)
Frank Cook – drums (1965–1967; kuoli 2021)
Mark Andes – basso (1966–1967)
Larry "The Mole" Taylor – basso (1967–1970, 1978–1980, 1987–1992, 1996–1997, 2010–2019; kuoli 2019)
Harvey "The Snake" Mandel – kitara (1969–1970, 1990–1992, 1996–1999, 2010–2014)
Antonio de la Barreda – basso (1970–1972; kuoli 2009)
Joel Scott Hill – kitara (1970–1972)
Richard Hite – basso (1972–1977; kuoli 2001)
James Shane – kitara, laulu (1972–1974)
Ed Beyer – koskettimet (1972–1974)
Clifford Solomon – saksofoni (1972–1974; kuoli 2004)
Jock Ellis – pasuuna (1972–1974)
Chris Morgan – kitara (1974–1977)
Gene Taylor – koskettimet, kitara (1974–1976; kuoli 2021)
Stan Webb – kitara (1976)
Mark Skyer – kitara (1976–1977)
Richard Exley – basso (1977–1978)
Mike "Hollywood Fats" Mann – kitara (1978–1980; kuoli 1986)
Ronnie Barron – koskettimet (1978, 1987–1988; kuoli 1997)
Jay Spell – koskettimet (1978–1980; kuoli 2010)
Mike Halby – kitara (1978–1984; kuoli 2008)
Jon Lamb – basso (1980)
Ernie Rodriguez – basso (1980–1985)
Richard Kellogg – laulu, huuliharppu (1981–1985; kuoli 2008)
Walter Trout – kitara (1981–1985)
James Thornbury – laulu, kitara, huuliharppu (1985–1995; kuoli 2017)
Skip Jones – basso (1985–1987)
Junior Watson – kitara (1988–1990, 1992–1997)
Ron Shumake – basso (1990–1996; kuoli 2014)
Becky Barksdale – kitara (1992)
Smokey Hormel – kitara (1992)
Robert Lucas – laulu, kitara, huuliharppu (1995–2000, 2005–2008; kuoli 2008)
Mark "Pocket" Goldberg – basso (1996)
Jacob Montreal – koskettimet (1996; kuoli 2001)
Tim "Bird" Pigeon – basso (1996; kuoli 1997)
Greg Kage – bass (1996–2010)
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Listasijoitus> Billboard 200 | Listasijoitus> Top R&B/Hip-Hop Albums | Listasijoitus> Britannian albumilista | Julkaistu | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Canned Heat | 76 | - | - | 1967 | Liberty |
| Boogie with Canned Heat | 16 | - | 5 | 1968 | Liberty |
| Living the Blues | 18 | 45 | - | 1968 | Liberty |
| Hallelujah | 37 | - | - | 1969 | Liberty |
| Future Blues | 59 | - | 27 | 1970 | Liberty |
| Vintage | 173 | - | - | 1970 | Janus |
| Historical Figures and Ancient Heads | 87 | - | - | 1971 | United Artists |
| The New Age | - | - | - | 1973 | United Artists |
| One More River to Cross | - | - | - | 1973 | Atlantic / WEA |
| Human Condition | - | - | - | 1978 | Takoma / Sonet |
| Kings of the Boogie (Dog House Blues) | - | - | - | 1981 | Destiny |
| Reheated | - | - | - | 1988 | SPV (Saksa) |
| Internal Combustion | - | - | - | 1994 | AIM |
| Canned Heat Blues Band | - | - | - | 1996 | Ruf |
| Boogie 2000 | - | - | - | 1999 | Ruf |
| Friends in the Can | - | - | - | 2003 | Ruf |
| Christmas Album | - | - | - | 2007 | Ruf |
| Finyl Vinyl |  |  |  | 2024 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Canned Heat Wikimedia Commonsissa
Canned Heatin viralliset kotisivut (englanniksi)
chromeoxide.com (englanniksi)
cinefear.com (englanniksi)
1616

| --- | --- |
Vuosisadat: 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku
Vuosikymmenet: 1590-luku · 1600-luku · 1610-luku · 1620-luku · 1630-luku · 1640-luku 1650-luku · 1660-luku · 1670-luku · 1680-luku · 1690-luku · 1700-luku
Vuodet: 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609 1610 · 1611 · 1612 · 1613 · 1614 · 1615 · 1616 · 1617 · 1618 · 1619 1620 · 1621 · 1622 · 1623 · 1624 · 1625 · 1626 · 1627 · 1628 · 1629 1630 · 1631 · 1632 · 1633 · 1634 · 1635 · 1636 · 1637 · 1638 · 1639 1640 · 1641 · 1642 · 1643 · 1644 · 1645 · 1646 · 1647 · 1648 · 1649 1650 · 1651 · 1652 · 1653 · 1654 · 1655 · 1656 · 1657 · 1658 · 1659 1660 · 1661 · 1662 · 1663 · 1664 · 1665 · 1666 · 1667 · 1668 · 1669 1670 · 1671 · 1672 · 1673 · 1674 · 1675 · 1676 · 1677 · 1678 · 1679 1680 · 1681 · 1682 · 1683 · 1684 · 1685 · 1686 · 1687 · 1688 · 1689 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709
Tapahtumia

12. tammikuuta – Belémin kaupunki Brasiliassa perustettiin.
13. tammikuuta – Suomen säädyt kokoontuivat Helsinkiin maapäiville. Maapäivillä päätettiin ylimääräisestä sotaverosta ja hyväksyttiin uusi asetus kyytilaitoksista.
24. helmikuuta – Roomalaiskatolisen kirkon inkvisition asettama komissio julisti Galileo Galilein käsityksen, jonka mukaan Aurinko on paikoillaan ja Maa kiertää sen ympäri, “filosofisesti järjettömäksi ja mahdottomaksi sekä muodollisesti kerettiläiseksi”.
5. maaliskuuta – Rooman inkvisitio kieltää Nikolaus Kopernikuksen kirjan De revolutionibus orbium coelestium sen aurinkokeskisen maailmankuvan takia.
19. maaliskuuta – Kirjailija Walter Raleigh vapautettiin pitkäaikaisesta vankeudesta ja lähetettiin Etelä-Amerikkaan etsimään Eldoradoa.
Hollantilaiset saapuivat Tongalle ensimmäisinä eurooppalaisina.
Hollantilaiset perustivat Essequibon siirtomaan, myöhemmän Alankomaiden Surinamin.
Syntyneitä

2. helmikuuta – Sébastien Bourdon, ranskalainen taidemaalari ja graafikko (k. 1671)
19. helmikuuta – Erik Henrikinpoika Fleming, ruotsalainen valtaneuvos (k. 1679)
29. maaliskuuta – Johann Erasmus Kindermann, saksalainen urkuri ja säveltäjä (k. 1655)
3. toukokuuta – Carlo Dolci, italialainen taidemaalari (k. 1686)
18. toukokuuta – Johann Jakob Froberger, saksalainen säveltäjä ja urkuri (k. 1667)
24. kesäkuuta – Ferdinand Bol, alankomaalainen taidemaalari (k. 1680)
2. lokakuuta – Andreas Gryphius, saksalainen näytelmäkirjailija (k. 1664)
18. lokakuuta – Nicholas Culpeper, englantilainen lääkäri (k. 1654)
20. lokakuuta – Thomas Bartholin, tanskalainen lääkäri ja anatomian professori (k. 1680)
23. marraskuuta – John Wallis, englantilainen matemaatikko (k. 1703)
Bernardo Cavallino, italialainen taidemaalari (k. 1656)
Caesar van Everdingen, alankomaalainen taidemaalari (k. 1678)
Johann Klaj, saksalainen runoilija (k. 1656)
Kuolleita

5. tammikuuta – Simeon Bekbulatovitš, venäläinen valtiomies
14. tammikuuta – Theodor Riphaen, saksalainen katolinen piispa (s. 1577)
23. huhtikuuta – Miguel de Cervantes, espanjalainen kirjailija (s. 1547)
23. huhtikuuta – Inca Garcilasso de la Vega, perulais-espanjalainen historioitsija (s. 1539)
3. toukokuuta (J: 23. huhtikuuta) – William Shakespeare, englantilainen näytelmäkirjailija ja runoilija (s. 1564)
1. kesäkuuta – Tokugawa Ieyasu, Japanin shōgun, Tokugawa-shōgunaatin perustaja (s. 1543)
9. kesäkuuta – Cornelis Schuyt, alankomaalainen säveltäjä ja urkuri (s. 1557)
20. heinäkuuta – Hugh O’Neill, irlantilainen sotapäällikkö, irlantilaisten suuren kapinan johtaja 1595–1603 (s. 1540)
25. heinäkuuta – Andreas Libavius, saksalainen lääkäri ja kemisti (s. 1560)
7. elokuuta – Vincenzo Scamozzi, italialainen arkkitehtuuriteoreetikko, arkkitehti ja lavastesuunnittelija (s. 1548)
Klaus Hermaninpoika Fleming, suomalainen sotapäällikkö, Savonlinnan isäntä ja historiallinen kirjailija (s. 1550)
Thomas Helwys, englantilainen uskonnollinen vaikuttaja, yksi baptistiliikkeen perustajista (s. 1575)
ORP Orzeł (1986)

| Orzeł |
| --- | --- |
 ORP Orzeł

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Krasnoje Sormovo, Gorki
Kölinlasku:  1984
Laskettu vesille:  1985
Palveluskäyttöön:  29. huhtikuuta 1986 Riiassa
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 460 t (pinnalla) 3 180 t (sukelluksissa)
Pituus:  72,6 m
Leveys:  12,8 m
Syväys:  14,5 m
Nopeus:  12 solmua (pinnalla) 17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  60
Aseistus
Aseistus:  6 × 533 mm torpedoputkea 32 miinaa
ORP Orzeł on Puolan laivaston Kilo-luokan sukellusvene (Projekti 877E), joka otettiin palvelukseen 29. huhtikuuta 1986 Riiassa. Se siirrettiin 13. kesäkuuta Gdyniaan, jossa alus nimettiin 21. kesäkuuta. Alus on Gdyniassa 3. laivueessa.
Hankinta

Puola suunnitteli ostavansa neljä Kilo-luokan sukellusvenettä, joiden tuli olla uusia eikä Venäjän laivaston käyttämiä. Puola lähetti miehitön koulutettavaksi Riikaan, jossa uudet ulkomaiset miehistöt koulutettiin ja heille luovutettiin alukset. Vastaanotetulla aluksella nostettiin ensi kerran Puolan lippu 29. huhtikuuta 1986 Riiassa. Toinen Puolalle valmistuneista aluksista myytiin Intiaan, joka otti sen palvelukseensa vuorokautta myöhemmin. Alus saapui 13. kesäkuuta uuteen kotisatamaansa Gdyniaan, jossa se kastettiin 21. kesäkuuta Orzełiksi sekä sille vahvistettiin runkonumero 291.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ORP Orzeł (1986) Wikimedia Commonsissa
Larry Niven

| Larry Niven |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1938 (ikä 86) Los Angeles
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  World of Ptavvs (1966)
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award Robert A. Heinlein -palkinto Prometheus-palkinto Hugo-palkinto Nebula-palkinto Locus-palkinto Ditmar-palkinto Seiun-palkinto 
Aiheesta muualla
larryniven.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Laurence van Cott Niven (s. 30. huhtikuuta 1938 Los Angelesissa) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. 
Hän on tunnettu erityisesti kirjastaan Rengasmaailma (Ringworld 1970), joka sai Hugo-, Locus-, Ditmar- ja Nebula-palkinnot. Teos sijoittuu Nivenin Known Space, eli "Tunnettu avaruus" -tulevaisuuteen, johon Niven on sijoittanut useimmat tarinoistaan.
Larry Niven on ollut täysipäiväinen kirjoittaja vuodesta 1963. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa World of Ptavvs vuonna 1966. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Niven on julkaissut lukuisia novelleja ja kirjoja, alkaen tarinasta ”The Coldest Place” vuonna 1964 (tarinan kylmä paikka on Merkuriuksen pimeä puoli, jonka tarinan kirjoittamisen aikaan ajateltiin olevan aina vuorovesilukkiutumisen takia kääntynyt poispäin auringosta, mutta jonka vain muutamia kuukausia tarinan julkaisemisen jälkeen huomattiin pyörivän 2:3-resonanssilla). Novelli ”Neutronitähti” (1966) sai Hugon vuonna 1967, ”Inconstant Moon” vuonna 1972 ja ”The Hole Man” (suom. Aukkomies) vuonna 1975. ”The Borderland of Sol” sai Hugon parhaana pienoisromaanina vuonna 1976.
Tuotantoa > Known Space

World of Ptavvs (1966)
A Gift from Earth (1968) (mukana vuoden 1996 julkaisussa Three Books of Known Space)
Protector (1973)
The Patchwork Girl (1980)
Ringworld
1. Ringworld (1970, suom. Rengasmaailma.  (Suomentanut Jorma-Veikko Sappinen. Galaxy scifi 1)  Book Studio, 1990.  ISBN 951-611-364-8 ,Hugo-, Nebula-, Locus-, Ditmar- ja Seiun-palkinnot
2. The Ringworld Engineers (1979)
3. The Ringworld Throne (1996)
4. Ringworld's Children (2004)
Tuotantoa > Moties

Mote-sarja sijoittuu Jerry Pournellen CoDominium-universumiin.
1. The Mote in God's Eye (1974) (Jerry Pournellen kanssa)
2. The Gripping Hand / The Moat Around Murcheson's Eye (Harper Collins, 1992) (Jerry Pournellen kanssa)
Tuotantoa > Magic Goes Away

1. The Magic Goes Away (1978)
2. The Magic May Return (1981)
3. More Magic (1984)
4. The Magic Goes Away Collection (omnibus, 2005, ilmestyy helmikuussa)
Tuotantoa > Dream Park

(Yhdessä Steven Barnesin kanssa)
1. Dreampark (1981)
2. The Barsoom Project (1989)
3. The California Voodoo Game (1992)
Tuotantoa > Berserker

(Poul Andersonin, Edward Bryantin, Stephen R. Donaldsonin, Fred Saberhagenin, Connie Willisin ja Roger Zelaznyn kanssa)
6. Berserker Base: A Collaborative Novel (1984)
Tuotantoa > Heorot

(Steven Barnesin ja Jerry Pournellen kanssa.)
1. The Legacy of Heorot (1987)
2. The Dragons of Heorot / Beowulf's Children (1995)
Tuotantoa > Golden Road

(Jerry Pournellen kanssa)
1. The Burning City (2000)
2. The Burning Tower (2003)
Tuotantoa > Muita kirjoja

The Flying Sorcerers (1971) (David Gerroldin kanssa)
A World Out of Time (1976)
Inferno (Star 1977) (Jerry Pournellen kanssa)
Lucifer's Hammer (1977) (Jerry Pournellen kanssa)
Oath of Fealty (1981) (Jerry Pournellen kanssa)
The Descent of Anansi (1982) (Steven Barnesin kanssa)
The Time of the Warlock (1984)
The Integral Trees (1984)
Footfall (1986) (Jerry Pournellen kanssa)
The Smoke Ring (1987)
Achilles' Choice (1991) (Steven Barnesin kanssa)
Fallen Angels (1991) (Michael F. Flynnin ja Jerry Pournellen kanssa), Prometheus-palkinto
California Voodoo Game (Steven Barnesin kanssa)
Destiny's Road (1997)
Rammer (1997)
Rainbow Mars (1999)
Saturn's Race (2000) (Steven Barnesin kanssa)
Tuotantoa > Kokoelmia

Neutron Star (1968) (Known Space)
Inconstant Moon (1973)
The Flight of the Horse (1973)
A Hole in Space (1974)
Tales of Known Space (1975) (Known Space)
The Long Arm of Gil Hamilton (1976) (Known Space)
Convergent Series (1979)
Niven's Laws (1984)
Limits (1985)
Three Books of Known Space (1989) (Known Space)
N-Space (1990)
Playgrounds of the Mind (1991)
Bridging the Galaxies (1993)
Crashlander (1994) (Known Space)
Flatlander: The Collected Tales of Gil 'the Arm' Hamilton (1995) (Known Space)
Three Books of Known Space (1996) (Known Space)
Scatterbrain (2003)
Larry Niven Short Stories Volume 1 (2003)
Larry Niven Short Stories Volume 2 (2003)
Larry Niven Short Stories Volume 3 (2003)
Tuotantoa > Antologioita

Niven toimittaa Man-Kzin Wars -antologioita, jotka sisältävät enimmäkseen tarinoita, jotka muut ovat kirjoittaneet hänen Known Space -universumiinsa.
The Man-Kzin Wars
Man-Kzin Wars II
Man-Kzin Wars III
Man-Kzin Wars IV
Man-Kzin Wars V (1992)
The Man-Kzin Wars VI (1994)
The Man-Kzin Wars VII (1995)
Choosing Names: Man-Kzin Wars VIII (1998)
Man-Kzin Wars IX (2001)
Man-Kzin Wars X: The Wunder War (2003)
The Best of All Possible Wars (1998)
Tuotantoa > Novelleja

The Coldest Place (1964, World of If, joulukuun numero)
The Adults (1967, Galaxy Magazine; The Adults laajentui myöhemmin kirjaksi Protector)
Fly-by-Night (2002)
Choosing Life (2002, Brenda Cooperin kanssa)
Finding Myself (2002, Brenda Cooperin kanssa)
Convergence of the Old Mind (2002)
Free Floaters (2002)
Chrysalis (2002)
Niven's Laws, 2002 (2002)
The Ones that Stayed Home (2003)
The Death Addict (2003)
The Trellis (2003, Brenda Cooperin kanssa)
Storm Front (2004)
Chicxulub (2004)
Suomennettu tuotanto

Rengasmaailma.  ((Ringworld, 1970.) Suom. Jorma-Veikko Sappinen)  Book Studio, 1990.  ISBN 951-611-364-8
Suomennettu tuotanto > Suomennetut novellit

”Neutronitähti” (1966). Tähtivaeltaja 3/1989.
”Odotus” (1968). Teoksessa Huomispäivän maailmat, 1971.
”Mies terästä, nainen paperia” (1971). Teoksessa Ensimmäinen kerta, 1991.
”Aukkomies” (1973). Aikakone 1/v1.
”Vihreä ryöväri” (1980). Teoksessa Top Science Fiction 2, 1993.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Larry Niven Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Known Space: The Future Worlds of Larry Niven. (englanniksi)
Leena Peltonen: Miten tästä eteenpäin? Historialliset tulevaisuusspekulaatiot. Aikakone 1994/2000.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vammaisurheilu

Käsipolkupyöräilyä.
Vammaisurheilu on vammaisten henkilöiden harjoittamaa urheilua ja liikuntaa. Vammaisurheilua alettiin harrastaa laajassa mitassa toisen maailmansodan jälkeen, kun sodassa oli vammautunut lukuisia ihmisiä.
Vammaisurheilun käsitteitä ja niiden käytön historiaa

Nimitys vammaisurheilu on yleiskäsite vammaisten henkilöiden urheilusta ja liikunnasta. Suomessa toiminnan laajennuttua sotainvalidien kuntoutuksesta uusiin ryhmiin ja naisiin vammaisurheilu järjestyi aluksi omiin diagnoosipohjaisiin etujärjestöihinsä, mihin vaikutti muun muassa se, että kyse oli aluksi vammaisjärjestöjen virkistystoiminnasta. Erityisliikunnasta ja toisinaan erityisryhmien liikunnasta alettiin vammaisurheilun rinnalla puhua 1960-luvulla. Käsitteet ja puhetapa liittyivät tavoitteeseen julkisten liikuntapalvelujen ulottamisesta kaikille sekä erityisliikunnanohjaajien ammattikunnan rakentamiseen erityisopettajien mallin mukaan. Erityisliikunnan ja etenkään toisinaan käytettyä erityisryhmien liikunnan käsitteitä kuvaamassa yleisen liikunnan ulkopuolella olevia henkilöitä tai toimintaa ei vammaisurheilun piirissä pidetty täysin onnistuneena. 2000-luvulle tultaessa englanninkielisissä maissa erityisliikunta (special physical activity) korvautui soveltavalla liikunnalla tai toisinaan sovelletulla liikunnalla (adapted physical activity.) Suomessa erityisliikunta-termin käyttö jatkui yläkäsitteenä ja lainsäädännössä, koska se oli vakiintunut muun muassa ammattinimikkeisiin. Soveltavan liikunnan käsitteitä kuitenkin omaksuttiin toiminnan sisältöihin.
Vammaishuippu-urheilun synonyyminä paralympialaisiin kuuluvissa lajeissa ja niissä edustettuina olevissa vammatyypeissä voidaan käyttää nimityksiä paralympiaurheilu tai paraurheilu. Vammaisurheiluun luetaan paralympialajien ja -luokkien lisäksi myös Special Olympics -toiminta ja -kilpailut, jotka on tarkoitettu henkilöille, joilla on kehitysvamma, kognitiivinen viive tai kehitysvammalle läheinen kehitys- tai oppimishäiriö.
Vammaisurheiluun piiriin kuuluu myös elinsiirtourheilu, johon osallistuvat elinsiirron saaneet tai dialyysissä olevat henkilöt. Sillä on omat erilliset kansainväliset kilpailunsa ja kattojärjestönsä.
Vammaisurheilukilpailujen historiaa

Vammaisurheilu sai alkunsa kuurojen urheilusta 1800-luvun lopulla ja muiden vammaryhmien osalta pääosin toisen maailmansodan jälkeen. Englannissa järjestettiin vuonna 1948 kilpailut, jotka oli tarkoitettu sodassa vammautuneille veteraaneille. Muutamaa vuotta myöhemmin Hollannissa järjestettiin vastaavanlainen tapahtuma.
Paralympia-nimellä kilpailtiin ensimmäisen kerran Roomassa 1960, jolloin osallistujiksi kelpuutettiin vain selkäydinvammaiset urheilijat. Torontossa vuonna 1976  mukaan tulivat näkövammaiset ja amputoidut urheilijat. Arnheimissa vuonna 1980 mukaan tulivat CP-vammaiset urheilijat ja Atlantassa vuonna 1996 kehitysvammaiset urheilijat. Talviparalympialaiset alkoivat vuonna 1976.
Vuodesta 1988 lähtien olympialaisten järjestäjä on sitoutunut järjestämään samoilla suorituspaikoilla myös paralympialaiset, kun olympialaiset ovat päättyneet. Kehitysvammaisilla on lisäksi omat kansainväliset arvokilpailunsa, nimeltään Special Olympics. Kuulovammaisten paralympialaisia vastaavaa tapahtumaa kutsutaan nimellä Deaflympics.
Vammaisilla voi vamman laadusta riippuen olla suorituksessa mukana henkilökohtainen avustaja.
Lajeja ja luokittelua

Vammaisurheilussa kilpaillaan pääasiallisesti samoissa lajeissa kuin vammattomien urheilussa. Lajeja on sovellettu niin, että eri tavoin vammautuneet urheilijat voivat niihin osallistua. Esimerkkinä voidaan mainita liikuntavammaisten istumalentopallo, jossa ovat menestyneet sodista kärsineet maat kuten Iran ja Bosnia ja Hertsegovina. Muita vammaisurheilun joukkuelajeja ovat muun muassa näkövammaisten maalipallo sekä liikuntavammaisten pyörätuolikoripallo, sähköpyörätuolisalibandy, pyörätuolirugby ja kelkkajääkiekko. Tarkoitusta varten suunniteltuja apuvälineitä käyttäen eri tavoin vammaiset henkilöt voivat harrastaa monia yksilölajeja kuten alppihiihtoa, tennistä, purjehdusta ja erilaisia yleisurheilulajeja, muun muassa pyörätuolikelausta. Raaja-amputoiduille on kehitetty erilaisia proteeseja juoksulajeja varten. Kenties tunnetuin proteeseilla juokseva urheilija on ollut Oscar Pistorius.
On olemassa myös pelkästään vammaisille henkilöille suunnattuja lajeja, kuten näkövammaisten sokkopingis ja maalipallo sekä liikuntavammaisten boccia.
Vammaisuusluokitus on urheilun osalta varsin tarkkaa. Luokittelun suorittavat terveydenhuollon ammattilaiset sekä varta vasten luokittelua varten järjestetyn koulutuksen käyneet lajiasiantuntijat. Osassa lajeista kullakin luokalla on omat kilpailunsa, ja joissakin lajeissa luokkia on yhdistelty, jolloin käytössä on tarkkaan määritellyt hyvitysjärjestelmät. Paralympialajeissa sekä liikunta- ja näkövammaisten lajeissa on kummassakin yleensä kolme vammaluokkaa. Urheilija, jolla on sekä liikunta- että näkövamma, voi kilpailla yhdistetyssä luokassa, jolloin hänelle on vammansa perusteella määritelty henkilökohtainen hyvitysprosentti.
Vammaisurheilijat (tai jopa täysin terveet henkilöt) voivat yrittää myös huijata luokituksissa esittäen todellista vaikeampaa vammaa päästäkseen kilpailemaan itselleen edullisemmassa luokassa. Huijausyritykset ovat lisääntyneet sitä mukaa, kun vammaisurheilun saama huomio ja suosio on kasvanut.
Vammaisurheilujärjestöt

Suurimmat maailmanlaajuiset vammaisurheilujärjestöt ovat Special Olympics sekä Kansainvälinen Paralympiakomitea (IPC), jotka kuuluvat kansainväliseen olympiaperheeseen. Neljän vuoden välein järjestettävät Special Olympics -kilpailut on suunnattu kehitysvammaisille urheilijoille. Paralympialaisissa kilpailevat pääasiassa liikunta- ja näkövammaiset urheilijat. Elinsiirtourheilijoiden ja -urheilukilpailujen kansainvälinen kattojärjestö on World Transplant Games Federation.
Vammaisurheilu Suomessa

Elokuussa 2007 suomalaiset vammaisurheilujärjestöt käynnistivät työryhmät selvittämään yhden yhteisen vammaisurheilujärjestön perustamista. Mukana olivat Elinsiirtoväen Liikuntaliitto ry (ELLI), Näkövammaisten Keskusliitto ry (NKL), Suomen Invalidien Urheiluliitto ry (SIU) ja Suomen Kehitysvammaisten Liikunta ja Urheilu ry (SKLU). Yhdistyssuunnitelmien tuloksena perustettiin  Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry 17. syyskuuta 2009. Kehitysvammaisten urheilua ja liikuntaa organisoiva Special Olympics Finland toimii VAU:n yhteydessä. Suomen Paralympiakomitea valmistelee, valitsee, rahoittaa ja johtaa Suomen joukkueen kesä- ja talviparalympialaisiin. Osassa lajeista, kuten judossa ja ratsastuksessa, vammaisurheilu on integroitu osaksi lajiliittojen toimintaa.
Suomessa on vuosien saatossa ollut lukuisia menestyneitä vammaisurheilijoita, muun muassa yleisurheilijat Leo-Pekka Tähti, Markku Niinimäki ja Timo Sulisalo, Tauno Mannila (3 kultaa Toronto 1976), hiihtäjät Tanja Kari, Jouko Grip ja Merja Hanski sekä ampuja Minna Leinonen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta vammaisurheilu Wikimedia Commonsissa
Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry
Suomen Kuurojen Urheiluliitto ry (SKUL)
YLE Urheilu mediasali: Liikunnan arkipäivää: "Mitä kuuluu vammaishuippu-urheiluun?"
Suomen paralympiakomitea: Vammaisurheilun luokittelu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Urheilu |
| --- | --- |
Muodot:  Ammattiurheilu  Yksilöurheilu Kestävyys  Joukkueurheilu  Naisten urheilu  Puoliammattilasurheilu  Sotilasurheilu  Vammaisurheilu  Veteraaniurheilu  Harrasteurheilu  Kokemusurheilu  e-Urheilu 
Tiede:  Liikunta Kuntoilu  Harjoittelu Lihasvoimaharjoittelu  Lääketiede Doping  Psykologia  Urheiluvammat  Pedagogiikka Koululiikunta  Fyysinen aktiivisuus  Ravitsemus Juomat  Ravinteet 
Liiketoiminta:  Urheiluagentti Pelaaja-agentti  Johtaminen  Journalismi  Markkinointi  Seura  Sponsorointi  Taloustiede  Oikeus  Pelaajakauppa 
Kulttuuri:  Derby-ottelu  Elokuva  Fani  Maskotti  Urheiluhenki  Vedonlyönti 
Muuta:  Kansallisurheilu  Urheilulajit 
Jalkaproteesilla varustettu hollantilainen Annette Roozen hyppäämässä pituutta.