stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martigny
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martigny Wikimedia Commonsissa
Mensuuri

7-kielinen Cort-sähkökitara jossa niin sanottu viuhkamainen otelauta. Jokaisella kielellä on eripituinen mensuuri.
Mensuuri (lat. mensura ’mitta’) on kielisoittimissa satulan ja tallan välinen etäisyys eli kielen soivan osan pituus. Mensuuri ilmaistaan usein milli- tai senttimetreinä.
Täysikokoisen (4/4) klassisen kitaran mensuuri on tavallisesti 650 mm (25,6″). Sähkökitaran mensuuri vaihtelee paljon, esimerkiksi Gibson Les Paulin on 629 mm (24,75″) ja Fender Stratocasterin 648 mm (25,5″). Bassokitaran mensuuri on tavallisesti 864 mm (34″).
Alttoviuluissa pienin mensuurikoko on 39 (eli 390 mm) ja suurin vakiintunut mensuuri 42:n tienoilla (420 mm).
Puhallinsoittimissa mensuuri tarkoittaa ilmakanavan ja värähtelevän ilmapatsaan pituutta mutta myös putken laajuutta. Urkujenrakennuksessa mensuuri on pillien läpimittausleikkausta osoittava käsite.
Margot Benacerraf

Margot Benacerraf vuonna 2012.
Margot Benacerraf (14. elokuuta 1926 Caracas – toukokuu 2024) oli venezuelalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Benacerraf syntyi Caracasissa ja opiskeli Venezuelan keskusyliopistossa filosofiaa ja kirjallisuutta. Hän pyrki kirjailijaksi ja pääsi Columbian yliopiston opiskelemaan näytelmäkirjallisuutta voitettuaan yliopiston sponsoroiman palkinnon kirjoittamastaan näytelmästä.
New Yorkissa Benacerraf näytteli opiskelijaelokuvassa ja innostui elokuva-alasta. Hän muutti 1950 Ranskaan opiskelemaan Pariisiin Institut des hautes études cinématographiquesiin, missä hän oli ensimmäisiä latinalaisamerikkalaisia opiskelijoita. Benacerraf opiskeli Idhecissä ohjaamista vuoteen 1952.
Benacerrafin ensimmäinen elokuva oli marraskuussa 1951 kuvattu 20-minuuttinen Reverón, joka kertoo eksentrisestä venezuelalaistaiteilija Armando Reverónista. Elokuva on poeettinen, ja sitä esitettiin eurooppalaisilla elokuvajuhlilla.
Benacerraf ohjasi urallaan vain kaksi elokuvaa, ja toinen niistä oli vuonna 1959 ensi-iltansa saanut Araya. Hän kiinnostui kuivasta Arayan niemimaasta ja sen ihmisistä ja päätti tehdä alueesta elokuvan. Arayan niemimaasta olivat espanjalaiset kaivaneet suolaa noin 500 vuoden ajan, mutta vuonna 1958 koneellistuminen oli korvaamassa ihmistyötä. Benacerraf kuvasi dokumentissaan suolanlouhaajien perinteisiä työtapoja ja elämiä. Araya palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla Kansainvälisen kriitikkojen liiton Fiprescin palkinnolla, jonka se jakoi Alain Resnaisin ohjaaman elokuvan Hiroshima, rakastettuni kanssa. Benacerraf oli ensimmäinen venezuelalainen, jonka elokuva palkittiin merkittävässä elokuva-alan tapahtumassa. Benacerraf sai Arayaan inspiraatiota italialaisesta neorealismista ja loi elokuvaa varten fiktiivisen tarinan, jossa kuitenkin näyttelivät Arayan oikeat asukkaat.
Benacerraf perusti 1966 Venezuelan elokuvasaatiön. Hän oli sitä ennen johtanut kolmen vuoden ajan Venezuelan kulttuurin ja kuvataiteiden kansallista instituuttia. Elokuvasäätiöstä kehittyi Venezuelan ensimmäinen elokuva-arkisto.
Aiheesta muualla

Margot Benacerraf Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matti Väisänen (jääkiekko)

Matti Väisänen (s. 1. joulukuuta 1945 Iisalmi) on suomalainen jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja ja kykyjenetsijä.
Matti Väisänen on voittanut pelaajaurallaan Suomen mestaruuden Helsingin IFK:n riveissä vuonna 1969. Hän on valmentanut muun muassa Helsingin Jokereita. Väisäsen nimi on kaiverrettu myös Stanley Cupiin 1980-luvulla tämän toimiessa Edmonton Oilersin kykyjenetsijänä. Hän onkin löytänyt muun muassa Jari Kurrin.
Aiheesta muualla

Väisäsen esittely Suomen Jääkiekkomuseon verkkosivuilla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Timo Turunen Reino Ruotsalainen | Jokereiden päävalmentaja 1978–1980 1985–1987 | Seuraaja: Olli Hietanen Henry Leppä |
Margot Dreschel

Margot Dreschel (17. toukokuuta 1908 – 1945) oli saksalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen. Hän oli syntynyt Neugersdorfissa Saksassa. Ennen liittymistään SS:ään hän teki toimistotyötä Berliinissä. 31. tammikuuta 1941, Margot Dreschel saapui Ravensbrückiin aloittamaan vartijakoulutuksen. Aluksi hän oli Aufseherin, vähäarvoinen naisvartija Ravensbrückissa. Hänen kouluttajanaan oli Oberaufseherin Johanna Langefeld vuonna 1941. Dreschel yleni nopeasti Rapportführeriniksi, korkea-arvoisemmaksi naisvartijaksi.
27. huhtikuuta 1942 Dreschel siirrettiin Puolaan Auschwitz I:sen keskitysleiriin. Hän oli siellä hyvin omistautunut työlleen Maria Mandelin alaisena. Dreschel oli myös kaikkien leiritoimistojen päällikkö Auschwitzissa. Dreschelin olemuksen raportoitiin olevan luotaantyöntävä, kuten eräs Auschwitzin naisvanki muisteli: "Ja leirinjohtaja Dreschel oli siellä, hänen pukinhampaansa työntyivät ulos vaikka hänen suunsa oli kiinni." Vangit kutsuivat häntä vulgaariksi, laihaksi ja rumaksi. Sodan jälkeen vangit todistivat että Dreschel oli syyllistynyt leireillä monenlaisiin raakuuksiin.
Hän vaihtoi usein asemapaikkaansa Auschwitz I-leirin ja Birkenaun leirin välillä, ja osallistui naisten ja lasten lähettämiseen kaasukammioihin. 1. marraskuuta 1944 hän meni Flossenbürgin leiriin Rapportführeriniksi.
Tammikuussa 1945 hän siirtyi takaisin Ravensbruckin alaleiriin Neustadt-Gleween, ja pakeni sieltä huhtikuussa 1945 juuri ennen Natsi-Saksan häviötä.
Toukokuussa 1945 useat entiset Auschwitzin vangit tunnistivat hänet tiellä Pirnasta Bautzeniin, ja veivät hänet Neuvostoliiton sotapoliiseille. Neuvostoliittolaiset tuomitsivat hänet kuolemaan, ja hirttivät hänet Bautzenissa touko- tai kesäkuussa 1945.
Aiheesta muualla

SS-Frauen am Galgen - Margot Drexler (Drexl, Drechsler) (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Luettelo Intian kaupungeista

Tämä on epätäydellinen luettelo Intian kaupungeista. Intiassa sijaitsee noin 4 000 kaupunkia.
Kartta

Kartta Intian yli 100000 asukkaan kaupungeista (VL 2011). Osoita hiirellä kaupungin sijaintia osoittavaa pallukkaa nähdäksesi kaupungin nimen ja sijan Intian kaupunkien suuruusjärjestyksessä.
A

Adalaj
Adilabad
Adyar
Agartala
Agra
Ahmedabad
Aizawl
Ajmer
Akola
Aligarh
Allahabad
Almora
Alwar
Amber
Ambikapur
Amravati
Amreli
Amritsar
Anakapalle
Anantapur
Anklesvar
Anuppur
Arcot
Aruppukkottai
Asansol
Ashok Nagar
Aurangabad
Auroville
Ayodhya
Azamgarh
B

Baharampur
Bahraich
Balaghat
Balasore
Bangalore
Banswara
Bareilly
Baripada
Baran
Barmer
Barrackpur
Barwani
Baswara
Belgaum
Bellary
Berhead
Betul (kaupunki Goassa)
Betul (kaupunki Madhya Pradeshissa)
Bhagalpur
Bharatpur
Bharuch
Bhilai (Bhilai Nagar)
Bhilwara
Bhind
Bhopal
Bhowali
Bhubaneshwar
Bhuj
Bundi
Bidar
Bijapur
Bikaner
Bilaspur
Bodhgaya
Buldana
Burhanpur
Buxar
C

Cambay
Chamoli Gopeshwar
Champawat
Chamrajnagar
Chandannagar
Chandigarh
Chandrapur
Chengalpattu
Chennai (vuoteen 1996 Madras)
Chhatarpur
Chhindwara
Chikmagalur
Chiplun
Chitradurga
Chitrakoot
Chittoor
Coimbatore
Coonoor
Cuddalore
Cuddapah
Cuttack
D

Dadra
Dahod
Daman
Damoh
Darbhanga
Darjeeling
Datia
Davanagere
Dehgam
Dehradun
Delhi
Deoghar
Dewas
Dhar
Dharampur
Dholka
Dhule
Dhulian
Dimapur
Dispur
Diu
Dumdum
Dungarpur
Durg
Durgapur
Dwarka
E

Ernakulam
Erode
Etawah
F

Faizabad
Faridabad
Faridkot
Fatehpur Sikri
Ferozepur
Firozabad
G

Gadchiroli
Gandhinagar
Gangtok
Ganjam
Gaya
Ghaziabad
Ghazipur
Goa Velha
Godhra
Golkonda
Gondiya
Gorakhpur
Gulbarga
Guna
Gundlupet
Guntur
Gurgaon
Guwahati
Gwalior
H

Haldia
Hamirpur
Hanumangarh
Harda
Harsawa
Haridwar
Hassan
Hastinapur
Hathras
Himatnagar
Hingoli
Hisar
Hoshangabad
Hoshiarpur
Hospet
Howrah (Haora)
Hubli-Dharwad
Hyderabad
Hugli-Chinsurah
I

Imphal
Indore
Itanagar
J

Jabalpur
Jaipur
Jaisalmer
Jalandhar
Jalgaon
Jammu
Jamnagar
Jamshedpur
Jaunpur
Jhabua
Jhalawar
Jhansi
Jhunjhunu
Jodhpur
Junagadh
K

Kalikut
Kalimpong
Kalkutta
Kalyan
Kalyani
Kanauj
Kancheepuram
Kandla
Kannur
Kanpur
Kanyakumari
Karaikal
Karimnagar
Karur
Katni
Kavaratti
Kedarnath
Khandwa
Kharagpur
Khargone
Kheda
Khilchipur
Khuldabad
Kochi
Kohima
Kolar
Kolhapur
Kollam (Quilon)
Konarak
Korba
Kota
Kothagudem
Kottayam
Kozhikode
Kumbakonam
Kurnool
Kushinagar
L

Lalitpur
Latur
Leh
Lucknow
Ludhiana
M

Madanapalle
Madgaon
Madikeri
Madurai
Mahabaleswar
Mahe
Mandla
Mandsaur
Mangalagiri
Mangalore
Mapusa
Marmagao
Machilipatnam
Meerut
Mehsana
Moirang
Moradabad
Mount Abu
Mumbai (vuoteen 1995 Bombay)
Murwara
Murshidabad
Muzaffarpur
Mysore
N

Nadiad
Nagapattinam
Nagercoil
Nagpur
Nainital
Nalgonda
Nanded-Waghala
Narsimhapur
Narsinghgarh
Nashik
Nathdwara
Navi Mumbai
Navsari
Nawalgarh
Neemuch
Nellore
Nizamabad
O

Ootacamund (Udagamandalam)
P

Palanpur
Panaji
Panna
Pasighat
Patan (kaupunki Gujaratissa)
Patan (kaupunki Rajasthanissa)
Patiala
Patna
Pimpri-Chinchwad
Ponda
Porbandar
Port Blair
Puducherry (vuoteen 2006 Pondicherry)
Pune
Puri
Pushkar
Q

Quilon (Kollam)
R

Raigarh
Raisen
Raipur
Rajgarh
Rajahmundry
Rajkot
Rajnandgaon
Rajsamand
Ramanathapuram
Rameswaram
Ranchi
Ratangarh
Ratlam
Ratnagiri
Raurkela
Rewa
Rishikesh
Rudraprayag
S

Sadri
Sagar
Salem
Sangli
Sathyamangalam
Satara
Satna
Sawai Madhopur
Sehore
Seoni
Shajapur
Sheopur
Shillong
Shivpuri
Sholapur
Sikar
Silvassa
Shimla
Shimoga
Siliguri
Singrauli
Sirohi
Sironj
Srikakulam
Srinagar
Surat
Surendranagar
T

Tenali
Tezpur
Thane
Thanjavur
Thathawata
Thiruvallur
Thrissur
Thoothukudi
Tiruchirappalli
Tirunelveli
Tirupathi
Tikamgarh
Thiruvananthapuram
Tonk
U

Udaipur (kaupunki Rajasthanissa)
Udaipur (kaupunki Tripurassa)
Udagamandalam (Ootacamund)
Ujjain
Ulhasnagar
Unnao
V

Vadnagar
Vadodara (vuoteen 1974 Baroda)
Vallabh Vidhyanagar
Valsad
Vandavasi
Varanasi
Vasco da Gama
Vellore
Vidisha
Vijayawada
Viluppuram
Visakhapatnam
Vizianagaram
W

Warangal
Wardha
Warsha
Y

Yavatmal
Yanam
Z

Zunheboto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intian kaupungit Wikimedia Commonsissa
Bangalore on Intian kolmanneksi suurin kaupunki ja Karnatakan osavaltion pääkaupunki.
Chennai on Tamil Nadun osavaltion pääkaupunki ja tärkeä satamakaupunki.
Delhi on Intian toiseksi suurin kaupunki.
Hyderabad on Andhra Pradeshin osavaltion pääkaupunki.
Kalkutta on Länsi-Bengalin osavaltion pääkaupunki.
Mumbai on Intian suurin kaupunki ja Maharashtran osavaltion pääkaupunki.
Visakhapatnam on yksi Intian suurimmista satamakaupungeista.
Marco Bertolotti

| Marco Bertolotti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1992 (ikä 31) Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat
Yleisurheilija
Pituus:  165 cm
Paino:  61 kg
Laji:  1 500 metrin juoksu
Seura:  Turun Urheiluliitto
Ennätykset:  3.42,80 (2014)
 Tietolaatikko päivitetty 14. maaliskuuta 2015 
Marco Tuomas Bertolotti (s. 30. lokakuuta 1992 Berkeley, Kalifornia) on suomalais-yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa.
Bertolotti edusti Suomea 1 500 metrillä Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2013 karsiutuen alkuerissä. Tammikuussa 2014 Bertolotti juoksi 1 000 metrillä ylipitkällä halliradalla kautta aikain parhaan suomalaistuloksen 2.22,17. Virallinen Suomen ennätys on Wilson Kirwan 2.22,74.
Bertolotti on saavuttanut Kalevan kisoissa 1 500 metrillä kultaa Oulussa 2016 ajalla 3.45,33 ja pronssia Kuopiossa 2014.
Bertolotti opiskelee Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hänellä on Suomen ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus ja Suomen edustusoikeus kansainvälisissä kilpailuissa.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 m: 1.50,93 (Stanford 5. huhtikuuta 2014)
1 500 m: 3.42,80 (Stanford 4. toukokuuta 2014)
maili (ylipitkä hallirata): 4.01,38 (Seattle 15. helmikuuta 2014)
Aiheesta muualla

Marco Bertolotti Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Marco Bertolotti European Athleticsin sivuilla
Mensuvaaran lentokenttä

Mensuvaaran lentokenttä on toisen maailmansodan aikana käytössä ollut lentopaikka Uukuniemellä, lähellä Sortavalaa. Lentokenttä sijaitsee kangasmetsän ympäröimänä Uukuniemi-Niva-tien pohjoispuolella, 27 km etäisyydellä Sortavalasta suuntaan 268 astetta. Nivan entiselle rautatieasemalle kentältä on 13 km matka.
Kentän alueella sijaitsee myös 4 taloa.
Mensaalitila

Mensaalitila (latinan sanonnasta ad mensam pastoris, pastorin pöytää varten) oli katolisena aikana pitäjänpappien tulonlähteeksi varsinaisen pappilan ohella annettu maatila. Uskonpuhdistuksen jälkeen mensaalitilat peruutettiin valtiolle. Nimitystä käytetään erityisesti Norjan ja Tanskan maaseudulla aikoinaan olleista tiloista.
Maurice Podoloff

Maurice Podoloff (18. elokuuta 1890 Jelisavetgrad, Venäjän keisarikunta – 24. marraskuuta 1985 New Haven, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen urheiluvaikuttaja. Parhaiten hänet tunnetaan NBA:n ensimmäisenä komissaarina. Nykyisin NBA:n kauden arvokkaimmalle pelaajalle jaetaan hänen jälkeensä nimetty pokali. Hänet valittiin myös Basketball Hall of Fameen vuonna 1974.
Elämä

Podoloff syntyi Jelisavetgradissa, mutta perhe muutti Yhdysvaltoihin kuusi vuotta hänen syntymänsä jälkeen. Perhe siirtyi asumaan New Haveniin, jossa hän kävi myöhemmin myös Yalen yliopiston ja valmistui lakimieheksi.
Vuonna 1926 Podoloff rakennutti perheensä kanssa New Haven Arenan, joka toimi AHL-seura New Haven Eaglesin kotiareenana. Vuonna 1938 hänet valittiin AHL:n ensimmäiseksi presidentiksi ja hän toimi tehtävissä vuoteen 1952 asti.
Podoloff nimettiin BAA:n komissaariksi kesällä 1946. Kolme vuotta myöhemmin hän neuvotteli BAA:n ja NBL:n yhdistymisestä, jolloin syntyi NBA. Hänen aikakaudellaan sarjaa alettiin muun muassa televisioida ja 24 sekunnin hyökkäyskello otettiin käyttöön. Podoloff toimi virassaan vuoteen 1963 asti.
Podoloff kuoli vuonna 1985 Yale-New Havenin sairaalassa oltuaan koomassa useita päiviä.
Mallorcanpaimenkoira

| Mallorcanpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Baleaarit,  Espanja (Mallorca)
Määrä:  Suomessa 1 rekisteröity, Espanjassa 448
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira, vahtikoira
Nykyinen käyttö:  vahtikoira, paimenkoira
Muita nimityksiä:  ca de bestiar, perro de pastor mallorquín, ca garriguer, Majorca Shepherd Dog, Balearic Sheepdog, chien de berger de Majorque, Mallorca-Schäferhund, mallorca lambakoer
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #321
Ulkonäkö
Paino:  35–40 kg
Säkäkorkeus:  62–73 cm
Väritys:  musta
Mallorcanpaimenkoira (kat. ca de bestiar, esp. perro de pastor mallorquín) on espanjalainen koirarotu. Kotimaassaan sen populaatiokoko vuonna 2007 oli 448 yksilöä, joista uroksia 239 ja narttuja 209.
Ulkonäkö

Mallorcanpaimenkoira on suurikokoinen, sopusuhtainen ja lihaksikas. Se on vahva ja ketterä ja antaa maatiaismaisen vaikutelman. Uros on 66–73 cm (keskiarvo 71,5 cm) ja narttu 62–68 cm (keskiarvo 65 cm) korkea. Narttujen keskimääräinen paino on noin 35 kg ja urosten noin 40 kg. Yleensä karvapeite on lyhyt (1,5–3 cm pitkää), mutta rodusta on olemassa myös pitkäkarvainen muunnos (karva 7 cm pitkää). Arvostetuin väri on kiiltävän musta, mutta myös muut mustan sävyt ovat sallittuja. Pienet valkoiset merkit kaulassa, rinnassa ja käpälissä hyväksytään.
Luonne ja käyttäytyminen

Mallorcanpaimenkoira on oppivainen, rohkea, omanarvontuntoinen ja älykäs. Se on omistajalleen erittäin uskollinen, mutta ei yleensä pidä vieraista. Se ei hyväksy muita koiria ja on taipuvainen haastamaan riitaa. Sen käytös on toisinaan suorastaan arvaamatonta. Nuorena se on hyvin varautunut ja varovainen. Mallorcanpaimenkoiraa arvostetaan kotiseudullaan nimenomaan hyvänä työkoirana, ja se halutaan myös säilyttää sellaisena. Siitä ei haluta tehdä seura- ja näyttelykoiraa, koska se on aina ollut ennen kaikkea hyvä paimen- ja vahtikoira.
Alkuperä

Mallorcanpaimenkoira on peräisin Baleaareilta. Se on vanha työkoira, joka säilyi kauan puhtaana kotisaarellaan Mallorcalla. Mannereurooppalaisten rotujen levittyä sinne se alkoi kuitenkin sekoittua niiden kanssa. Mallorcandoggin uskotaan kehittyneen mallorcanpaimenkoiran ja englanninbulldoggin jälkeläisistä ja ca de cabrerin (vuohikoira) mallorcanpaimenkoiran ja ibizanpodencon jälkeläisistä.
Osa paikallisista teki myös tarkoituksella risteytyksiä muiden rotujen kanssa, jotta käyttöominaisuudet paranisivat. Kun toivottiin hyvää paimenkoiraa, narttu astutettiin saksanpaimenkoiran kanssa. Kun haluttiin hyvä vahtikoira, käytettiin mastiffiurosta.
Valitettavasti mallorcanpaimenkoiran sulautuminen muihin rotuihin on aiheuttanut sen, että puhdasrotuisia yksilöitä ei juurikaan tapaa Mallorcan ulkopuolella. Suomessa on yksi rekisteröity koira, Alankomaissa muutamia ja Yhdysvalloissa pari. Vastaavasti esimerkiksi Saksassa suuri osa kannasta on rekisteröimättömiä, taustaltaan mahdollisesti sekarotuisia koiria.
Margot Hielscher

Margot Hielscher Eurovision laulukilpailussa 1958
Margot Hielscher (29. syyskuuta 1919 Berliini – 20. elokuuta 2017 München) oli saksalainen näyttelijä ja laulaja. Hielscher esiintyi yli 50 elokuvassa vuosina 1939-1994.
Hielscher voitti vuonna 1957 saksalaisen Zwei auf einem Pferd -laulukilpailun kappaleella Telefon, Telefon ja tuli näin valituksi Saksan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa kappale sijoittui neljänneksi. Vuonna 1958 Hielscher voitti tällä kertaa nimellä Schlager 1958 käydyn Saksan euroviisukarsintakilpailun kappaleella Für zwei Groschen Musik. Tällä kertaa Hielscher sijoittui kansainvälisessä kilpailussa seitsemänneksi.
Hielscheriä pidetään myös Saksan ensimmäisenä naispuolisena Talk show -juontajana. Hän juonsi 1960-luvun puolivälissä Baijerin televisiossa ohjelmaa Gast bei Margot Hielscher.
Vuonna 1978 Hielscherille myönnettiin Bundesverdienstkreuz ja vuonna 1985 Filmband in Gold -palkinto.
Hielscher kuoli 97-vuotiaana 20. elokuuta 2017.
Valikoitu filmografia

Das Herz einer Königin (1940)
Auf Wiedersehn, Franziska! (1941)
Liebespremiere
Frauen sind keine Engel (1943)
Hallo, Fräulein (1949)
Der blaue Strohhut (1949)
Liebe auf Eis (1950)
Nachts auf den Straßen (1952)
Des Teufels Erbe (1952)
Heimweh nach dir (1952)
Schlagerparade (1953)
Jonny rettet Nebrador (1953)
Salto Mortale (1953)
Bei Dir war es immer so schön (1954)
Die Mücke (1954)
Mörderspiel (1961)
Wälsungenblut (1965)
Salto Mortale (1969, TV-sarja)
Die Kette (1977, TV-elokuva)
Der Zauberberg (1982)
Mensah

Mensah on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
E. T. Mensah (1919–1996), ghanalainen trumpetisti, saksofonisti ja lauluntekijä
Evans Mensah (s. 1998), ghanalainen jalkapalloilija
George Mensah, George Kings (s. 1953), ghanalais-suomalainen muusikko ja rikollinen
Irmela Mensah-Schramm (s. 1945), saksalainen ihmisoikeusaktivisti
John Mensah (s. 1982), ghanalainen jalkapalloilija
Jonathan Mensah (s. 1990), ghanalainen jalkapalloilija
Tamyra Mensah (s. 1992), yhdysvaltalainen vapaapainija ja maailmanmestari
Timothy Fosu-Mensah (1935–2016), ghanalainen katolinen arkkipiispa
Vincent Mensah (1924–2010), beniniläinen katolinen piispa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Max Kolu

| Max Kolu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1983 (ikä 41) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mux, Maxtus
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Hanska:  TPS Hockey
Pituus:  183 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–2011
Seurat:  TPS (SM-liiga)
Max Kolu (s. 14. heinäkuuta 1983 Turku) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Kolu siirtyi muutaman Turun Palloseuran A-junioreissa pelatun kauden jälkeen Pohjois-Amerikkaan pelaamaan yliopistosarja NCAA:han Clarkson Universityn joukkueeseen. Neljän Yhdysvalloissa vietetyn vuoden aikana Kolu myös suoritti korkeakoulututkinnon.
Max Kolu aloitti kauden 2007–2008 TPS:n nelosketjussa. Kun joukkuetta vaivasivat loukkaantumiset, hän nousi kolmosketjun laitahyökkääjäksi. Kolu teki kaudella 2007−2008 58 ottelussa 3+6 pistettä. Kaudella 2008–2009 Kolun jääaika aluksi pieneni valmentajan vaihdon jälkeen, mutta Kolu kamppaili tiensä takaisin pelaavaan kokoonpanoon. Kolu olikin kokoonpanossa TPS:n jokaisessa 66 ottelussa. Pisteitä Kolu teki 7+6=13. Kaudella 2009−2010 Kolu saavutti uransa ensimmäisen aikuisten SM-mitalin, kultaa. Kolu teki yhteensä 5 pistettä 65 ottelussa. Heikosti TPS:ltä sujuneen kauden 2010–2011 jälkeen Kolu ilmoitti lopettavansa uransa.
PowerBook 100

PowerBook 100 oli Applen valmistama kevytkannettava, joka tuotiin markkinoille 21. lokakuuta 1991 COMDEX-tietokonemessuilla Las Vegasissa. Kolmesta tuolloin julkaistusta PowerBookista se oli 2 300 dollarin hintaluokassaan ns. low-end- eli kuluttajille suunnattu malli. Suoritintehonsa ja nopeutensa puolesta PowerBook 100 oli hyvin lähellä sitä edeltänyttä Macintosh Portablea. Siinä oli 16 megahertsin Motorola 68000 -suoritin, 2–8 megatavua keskusmuistia, taustavalaistu kaksivärinen nestekidenäyttö (9″, 640 × 400 px) ja System 7.0.1 -käyttöjärjestelmä. Malli kiinnitti huomiota tiiviillä muotoilullaan: siinä ei ollut lainkaan levykeasemaa, ja osoitinlaitteena toimi näppäimistön eteen integroitu pallohiiri.
Applen silloinen toimitusjohtaja John Sculley käynnisti PowerBook-hankkeen vuonna 1990 ja sijoitti sen markkinointiin miljoona dollaria. Vaikka summa oli pieni, tuoteperheestä tuli menestys, joka ensimmäisenä vuonnaan tuotti Applelle yli miljardi dollaria. Sony suunnitteli ja valmisti PowerBook 100 -kannettavat yhteistyössä Applen muotoilijoiden kanssa. Malli vedettiin markkinoilta 3. syyskuuta 1992, ja sen syrjäyttivät vähitellen PowerBook 145 ja PowerBook Duo -sarja. 100:n suunnittelua on sittemmin ylistetty useaan otteeseen: PC World -lehti nimesi sen 2006 kaikkien aikojen 10. parhaaksi mikrotietokoneeksi ja yhdysvaltalainen Mobile PC vuonna 2005 kaikkien aikojen parhaaksi laitteeksi.