Sosiaalidemokratian ja sosialismin välinen jännite
Marxilaisuuden kritiikki sosialidemokraattisten revisionistien piirissä länsimaissa

1800-luvun lopulta alkaen revisionistit, kuten Eduard Bernstein, kyseenalaistivat Karl Marxin ajatukset vallankumouksen välttämättömyydestä työväen olojen parantumisen ehtona (revisio = uudelleentarkastus). 
Talouden tosiseikat tuli ottaa huomioon: Revisionistien mielestä kapitalismi ei ollut Marxin ennustuksista huolimatta tuhoutumassa äkkiromahduksessa.
Bernsteinin mukaan yhteiskunnalliseen päämäärään, sosialismiin, ei voitaisi koskaan lopullisesti päästä. 
Vallankumouksen sijaan työväenluokan kannalta oli tärkeämpää nykyhetkeen soveltuvat asteittaiset sosiaaliset ja yhteiskunnalliset uudistukset vallitsevan yhteiskuntajärjestelmän oloissa (reformismi).
Nykyaikana marxilaisen sosialismin ja Marxin talousoppeja arvostelevien sosiaalidemokraattien piirissä nähdään, että täysin vapaa markkinatalous kyllä johtaisi epäsosiaaliseen ja eriarvoiseen yhteiskuntaan, mutta markkinataloutta ei tule työväen vallankumouksella muuttaa toisenlaiseksi talousjärjestelmäksi, vaan sitä tulee parannella asteittaisin demokraattisin uudistuksin. Sosialismin perimmäisimmät arvoihanteet ihmisten vapaudesta, keskinäisestä tasa-arvosta ja yhteisvastuusta voidaan hyväksyä, mutta käytännössä markkinatalous on keskitettyä suunnitelmataloutta tehokkaammin ohjautuva talousjärjestelmä, kunhan markkinatalouden ja kansainvälisen kaupan epäonnistumisia, markkinapuutteita korjataan, ja talouden markkinaohjausta täydennetään julkisella ohjauksella.
Vapaasti vellovaa kapitalismia sosiaalisemman markkinatalouden saavuttaakseen on julkisen sektorin tehtävä ohjata, täydentää ja sosiaalistaa markkinataloutta, mutta harkitusti ja aina erityisen perustelluista syistä. 
Hyvinvointivaltion tulee muun muassa taata riittävät koulutusinvestoinnit, sosiaalivakuutuksen ja sosiaaliturvan haavoittuvissa elämänvaiheissa, kuten vanhuuden, vammautumisen, työttömyyden ja sairauden ajanjaksoina. 
Samoin yhteiskunnan on julkisin varoin vastattava terveydenhuollosta ja hyvinvointipalveluiden luomisesta. Tuloksena on vapaata markkinataloutta sosiaalisempi talousjärjestelmä ja tulonjako, pohjoismainen hyvinvointivaltio.
Markkinoita ohjaamalla voidaan yksilöiden ja yritysten yksityisten rajahyötyjen lisäksi ottaa yhteiskunnan kokonaishyöty huomioon taloudellisissa valinnoissa ja päätöksissä:   
Esimerkiksi puhtaaseen markkinaohjaukseen perustuvaa arvottamista korkeammin voidaan yhteiskunnassa arvottaa sosiaalista tasavertaisuutta edistävien julkishyödykkeiden tuotanto, kuten sosiaalipalvelut, terveydenhuolto ja koulutus, jolloin niiden julkinen kysyntä ja tuotanto lisääntyvät, sekä ehkäistä tuotannontekijöiden, kuten työvoiman ja luonnon, hyödyntämistä alihintaan, mitä väistämättä tapahtuisi sääntelemättömässä markkinataloudessa.
Sosiaalista markkinataloutta toteuttava "sosiaalidemokraattinen hyvinvointiyhteiskunta" yhdistää toiminnassaan valtiososialistista keskitettyä suunnitelmataloutta paremmin teknologisista innovaatioista ja kehitystyöstä palkitsemisen, resurssien tehokkaan ohjauksen ja talouden kasvun - sekä toisaalta työväenliikkeen perinteiset sosiaaliset tavoitteet - kuten täystyöllisyyden, työvoiman korkean suojan työmarkkinoilla, kaikille perusoikeutena tulevat laajat hyvinvointipalvelut sekä yhteiskunnan korkean solidaarisuuden asteen.