stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gávdos
Historia > 1900-luvulta nykyaikaan

Gávdos ja Gavdopoúla tulivat Lontoon sopimuksella vuonna 1913 osaksi Kreikkaa. 1930-luvulla saarelle karkotettiin yli 250 kreikkalaista kommunistia. Esimerkiksi Markos Vafiadis (1906–1992) joutui saarelle. Kastríssa ja Sarakínikossa on karkotettujen rakentamia taloja. Saksalainen vesilentokone toi 400 sotilasta Trypitínniemelle toisen maailmansodan aikana. Saksalaiset saivat Gávdoksen hallintaansa ilman vastarintaa ja tekivät saaresta tarkkailuaseman, jolta valvottiin itäistä Välimerta. He tuhosivat saarelta lähtiessään majakan vuonna 1941. Kreetalla käytiin 20. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1941 taistelu Saksan ja liittoutuneiden välillä. Taistelu päättyi Saksan voittoon, jonka seurauksena osa liittoutuneiden joukoista vetäytyi Gávdokselle.
Saarella ei ollut vielä 1960-luvun lopulla puhelimia tai sähköä, ja vesivarat olivat vähäiset. Gávdoslaisia muutti noihin aikoihin suurin joukoin Kreetan Palaióchoraan tai muualle saarelle sekä pääkaupunki Ateenaan. Kreetan gávdoslaisyhteisö tunnetaan nimellä Gavdiotika. Siemens asensi saarelle vuonna 1986 aurinkopaneeleita sekä lahjoitti saaren asukkaille televisioita, lamppuja ja jääkaappeja. Nykyisin vettä on riittävästi ja osa saarta on sähköverkon piirissä.
Hippejä alkoi saapua Gávdokselle 1970-luvulla, ja nykyisin saaren pohjoisosan Agíos Ioánniksen rannalla elää hippiyhteisö.
Vuonna 1996 Kreetan eteläpuolelle suunniteltiin Nato-harjoitusta. Nato-maa Turkki ilmoitti tällöin yllättäen, että Gávdos tuli jättää harjoituksen ulkopuolelle, koska Turkin mielestä saaren suvereniteetti oli epäselvä.
Gávdoksen saarelle suunniteltiin kreetalaisten ympäristöjärjestöjen mukaan 1990-luvun lopulla rakennettavaksi 400 hengen asuinaluetta, laivojen huoltopaikkoja, teollisuuslaitoksia sekä helikopterikenttiä. Kreikan ympäristöministeriö väitti, ettei se tiennyt asiasta mitään, ja asiaa käsiteltiin Euroopan unionin tasollakin. Lopulta maaliskuussa 1999 suunnitelmista luovuttiin.
Kreikkalaisen marxilaisen Marraskuun 17. -terroristijärjestön johtojäsen pidätettiin vuonna 2002. Pian kävi ilmi, että pidätetty oli asunut vuosia Gávdoksella toimien mehiläishoitajana. Vuosina 2003–2005 saarelle rakennettiin uusi majakka, joka ei ole käytössä, mutta toimii nykyisin museona.
Väestö

Gávdoksen kunnassa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 152 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennassa Gávdoksen kyläkunnassa (kreik. Κοινότητα Γαύδου), jota nimeä Gávdoksen kunnasta vuoden 2010 loppuun saakka käytettiin, oli 98 asukasta. Talvisin saarella asuu lähteestä riippuen 40–50 ihmistä, joista pääosa on vanhuksia. Saaren pohjoisosan Agíos Ioánniksen rannalla elää hippiyhteisö, joka käsittää loppukesään mennessä aina useita satoja hippejä.
| Gávdoksen väkiluvun kehitys vuodesta 1880 vuoteen 2011:> Vuosi | Gávdoksen väkiluvun kehitys vuodesta 1880 vuoteen 2011:> Väkiluku | Gávdoksen väkiluvun kehitys vuodesta 1880 vuoteen 2011:> Vuosi | Gávdoksen väkiluvun kehitys vuodesta 1880 vuoteen 2011:> Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1880 | 418 | 1960 | 170 |
| 1900 | 415 | 1980 | 80 |
| 1920 | 145 | 2001 | 98 |
| 1940 | 280 | 2011 | 152 |
Talous

Gávdoslaisten pääelinkeino on 14 tavernan ja majoituspaikkojen pito kesäisin. Toiseksi tärkein elinkeino on lampaanhoito. Kolmantena ovat talvisin saarella tehtävät rakennustyöt sekä kalastus. Kesän kuluessa Gávdoksella käy joitain satoja matkailijoita, joille pyritään koko ajan tekemään lisää tilaa. Saarella viljellään myös vihanneksia ja viljaa. Oliivit eivät Gávdoksella kasva.
Gávdoksella toimii radioasema Gavdos FM 88,8.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Gávdoksen nähtävyyksiä ovat esimerkiksi 2000-luvun alussa rakennettu uusi majakka Ámbeloksen kylässä, Vatsianán kansanperinteen museo ja Kefalin autioituneessa kylässä sijaitsevan puolivalmiin linnoituksen jäänteet. Linnoituksen rakennustyöt aloitettiin Venetsian valtakaudella. Sarakínikossa sijaitsee Rooman vallan ajalta peräisin olevaa keramiikkaa.
Siopatasta ja Sellakiasta on löydetty keramiikkaa ja kivityökaluja, jotka on ajoitettu esihistorialliselta ajalta roomalaisajalle saakka. Ágios Geórgioksessa on roomalaiselta ajalta peräisin oleva vesisäiliö. Ágios Geórgioksesta Lavrakákseen, Agíos Ioánnikseen ja Kédrokseen on aikoinaan kuljetettu vettä kanavaa pitkin. Nykyaikaan saakka on säilynyt osia tästä kanavasta. Kédroksen lähellä sijaitsee vanha hautausmaa, joka on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle. Laajemmalta alueelta on tehty löytöjä, jotka on ajoitettu minolaiselta ja mykeneläiseltä ajalta aina bysanttilaiselle ajalle saakka. Lavrakáksessa oli antiikin aikana Gávdoksen satama, joka nykyisin on noin kolme metriä merenpinnan alapuolella litosfäärilaattojen liikkeiden vuoksi. Uusi satama perustettiin Sarakínikoon. Saaren keskiosassa sijaitsee uusi amfiteatteri.
Liikenne

Kesällä saarelle on säännöllistä laivaliikennettä Kreetan Palaióchorasta ja Chóra Sfakíonista. Talvella vain yksi laiva liikennöi saarelle kuljettaen saaren asukkaille tavaraa. Laivat saapuvat saarella pieneen Karavén satamaan, josta on noin tunnin kävelymatka saaren pääkylään Kastríin. Hätätapauksen sattuessa Gávdokselta pääsee pois myös helikopterilla.
Toukokuusta lokakuuhun Chóra Sfakíonista on 2–4 lähtöä viikossa ja matka-aika on 1,5 tuntia. Palaióchorasta on puolestaan kolme lähtöä viikossa ja matka-aika tuolla välillä on 2–3,5 tuntia. Marraskuusta huhtikuuhun ainoastaan Palaióchorasta liikennöi sään salliessa laiva kahdesti viikossa Gávdokselle.
Gávdoksella liikennöi paikallisbussi. Saarella on mahdollista myös vuokrata autoja sekä polku- tai moottoripyöriä. Gávdoksen teitä alettiin parantaa 1980-luvulla, ja nykyisin saarella on sora-, betoni- ja asfalttiteitä.
Palvelut

Pääkylä Kastríssa on lääkäriasema, poliisiasema, koulu ja kauppa, jossa on myös posti. Koulussa oli vuonna 2006 seitsemän oppilasta. Matkailijat suuntaavat yleensä Sarakínikon rannalle, jossa on puhelinautomaatti, muutama taverna, kauppoja ja huoneiden vuokraajia. Sarakíniko sijaitsee Karavésta noin kymmenen minuuttia pohjoiseen. Karavéssa on sataman lisäksi taverna ja huoneiden vuokraajia. Karavésta etelään sijaitsee Kórfoksen ranta, jossa on muutamia huoneita vuokrattavina sekä taverna. Vatsianássa on kahvila ja museo.
Gávdoksella on yksi ortodoksipappi, joka vastaa saaren 17 kappelista sekä toimii yrittäjänä. Pappi vastaa osittain myös Vatsianássa sijaitsevasta anniskelupaikasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gávdos Wikimedia Commonsissa
Kreetan saaret
| --- | --- |
Pääsaari: Kreeta
Alisaariryhmät:  Dionysadit Dragonáda  Gianysáda  Paximáda 
Muut pienemmät saaret:  Aféntis Christós  Ágioi Pántes  Ágioi Theódoroi  Ágios Nikólaos  Ágria Gramvoúsa  Agriómandra  Chrysí  Día  Elafonísi  Elása  Fotiá  Gávdos  Gavdopoúla  Gkrántes Paximádi  Prasonísi  Savoúra  Ímeri Gramvoúsa  Kárga  Kaválloi  Kolokythiá  Konída  Koufonísi  Kymó  Kyriamádi  Lazaréta  Léon  Loutró  Makronísi  Makrouló  Mármaros  Mavronísi  Mikronísi, Iraklion  Mikronísi, Lasíthi  Móchlos  Palaiósouda  Papadóplaka  Paximádi  Paximádia Megálo Paximádi  Mikró Paximádi  Peristeróvrachoi  Petalída  Petalídi  Pontikonísi  Prosforá  Pseíra  Sídero  Soúda  Spinalónga  Strongyló  Theodoropoúla  Thétis  Tráchilos  Tráfos  Vryonísi  muita saaria 
Odysseus ja Kalypso Arnold Böcklinin maalauksessa vuodelta 1883.
Gávdoksen kartta.
Gávdoslaisen rannan kasvillisuutta
Kataja Gávdoksella
Euroopan eteläisin paikka, Trypitínniemi
Potamós-ranta Gávdoksen pohjoisosassa. Taustalla näkyy Kreetan saari.
Talo Kreetan saaren Palaióchoran Gávdos-korttelissa.
Gávdoksen kunnan sijainti Kreetan alueella.
Karavén satama-aluetta
Hattara (mytologia)

Hattara on suomalainen taruolento. Kristfried Gananderin Mythologia Fennican mukaan hattara on toisaalta paha hattara, satujen noita-akka, samanlainen olento kuin ajattarot ja Lemmas, toisaalta taas taivaalla asuva uppiniskainen jättiläinen ja taivaanvaltaaja.
Mythologia Fennican runokatkelmassa hattarat valtaavat taivaan miten tahtovat, eikä jumalakaan voi niitä estää. Ei tiedetä, ovatko hattarat tässä taivaallisia olentoja vai pelkästään pilviä.
Ei tiedä Jumalakaan

kuinga kurjaa pitää,

hattaraa hallitsee. 
()
Harold ja Maude

| Harold ja Maude> Harold and Maude |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hal Ashby
Käsikirjoittaja:  Colin Higgins
Tuottaja:  Colin Higgins Charles B. Mulvehill
Säveltäjä:  Cat Stevens
Kuvaaja:  John Alonzo
Pääosat:  Bud Cort, Ruth Gordon, Vivian Pickles
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  20. joulukuuta 1971 Suomessa 20. huhtikuuta 1973
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harold ja Maude (Harold and Maude) on yhdysvaltalainen musta komediaelokuva vuodelta 1971. Sen on ohjannut Hal Ashby ja sen päärooleja, 19-vuotiasta rikkaan perheen poikaa ja eksentristä vanhaa naista esittävät Bud Cort ja Ruth Gordon. Kulttimaineeseen nousseen elokuvan musiikkina kuullaan monta brittiläisen Cat Stevensin laulua.
Juoni

Teini-ikäinen Harold on upporikkaan äidin poika, joka ihailee kuolemaa ja jonka harrastuksena on oman itsemurhansa toistuva lavastaminen mitä näyttävimmin keinoin. Kaikkeen tottunut etäinen äiti (Vivian Pickles) ei tästä juuri hätkähdä. Harold käy myös mielellään vieraiden ihmisten hautajaisissa, jollaisissa hän kerran tapaa hengenheimolaisensa, 79-vuotiaan ikinuoren naisen, joka on nuoruudessaan selviytynyt keskitysleiriltä ja siksi yhtä innostunut elämästä kuin Harold kuolemasta. Epätodennäköisestä parista tulee pian ystäviä ja lopulta rakastavaisia, kunnes Mauden kuolema saa Haroldin ensin pois tolaltaan mutta myös näkemään elämän entistä terveemmin.
Tuotanto

Harold ja Maude perustuu Colin Higginsin Kalifornian yliopiston elokuvakoulussa tekemään 20-minuuttiseen lopputyöhön, jonka käsikirjoitusta hän näytti elokuvatuottaja Edward Lewisin vaimolle työskennellessään heidän uima-altaansa hoitajana. Rouva Lewis sai miehensäkin lukemaan käsikirjoituksen, ja tämä puolestaan Paramount Picturesin Stanley Jaffen innostumaan siitä. Vastavalmistuneen Higginsin oli sopimuksen mukaan tarkoitus myös ohjata elokuva, mutta testikohtaukset eivät tyydyttäneet studiopomoja, ja ohjaajaksi otettiin Hal Ashby. Higginsistä tehtiin kuitenkin elokuvan toinen tuottaja, jolloin hän sai olla mukana kuvauksissa ja opiskella ohjausta Ashbyltä.
Vastaanotto

Harold ja Maude ei saanut ensi-iltansa aikaan paljoakaan katsojia eikä ymmärrystä kriitikoiltakaan, mutta se alkoi kerätä kulttisuosiota yhdysvaltalaisten yliopistojen elokuvakerhoissa. Nykyisin Harold ja Maude noteerataan monilla kaikkien aikojen parhaiden elokuvien listoilla. Vuonna 1997 elokuva otettiin mukaan National Film Registryn kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien elokuvien kokoelmaan. Vuonna 2000 American Film Institute otti Haroldin ja Mauden sadan hauskimman komedian ja sadan parhaan rakkauselokuvan listoilleen ja vuonna 2006 se pääsi AFI:n listalle sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta. Vuonna 2017 myös BBC:n kansainvälisessä kriitikkoäänestyksessä Harold ja Maude nousi kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Elokuvan pohjalta tuotiin vuonna 1980 näytelmäversio Broadwaylle, mutta sen suosio riitti vain neljään näytäntöön. Näytelmän ranskankielistä versiota sen sijaan esitettiin Pariisissa vuosikausia. Vuonna 2005 sai kantaesityksensä tarinan pohjalta tehty musikaali. Sen libretisti on muun muassa The Fantasticks -musikaalin kirjoittaja Tom Jones ja säveltäjä Joseph Thalken.
Suomen televisiokanavilla Harold ja Maude on esitetty Kolmostelevisiossa kesäkuussa 1988, Yle TV1 -kanavalla toukokuussa 2004 ja Yle Teemalla marraskuussa 2015.
Aiheesta muualla

Harold ja Maude Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuvan esittely The Criterion Collection -sivustolla
Timo Harakka

| Timo Harakka |
| --- | --- |
 Timo Harakka maaliskuussa 2020.
Suomen liikenne- ja viestintäministeri
 Marinin hallitus 10.12.2019–20.6.2023  
Edeltäjä:  Sanna Marin
Seuraaja:  Lulu Ranne
Suomen työministeri
 Rinteen hallitus 6.6.2019–10.12.2019  
Edeltäjä:  Jari Lindström
Seuraaja:  Tuula Haatainen
Kansanedustaja
 22.4.2015–  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1962 (ikä 62) Helsinki
Kansalaisuus:   suomalainen
Puoliso:  Anu Laitila
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  Teatteritaiteen maisteri (2005)
Tutkinnot:  Teatterikorkeakoulu
Aiheesta muualla
www.timoharakka.fi
Timo Olavi Harakka (s. 31. joulukuuta 1962 Helsinki) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko, toimittaja ja tietokirjailija. Hän toimi Marinin hallituksen liikenne- ja viestintäministerinä 2019–2023. Aiemmin Harakka oli työministeri Rinteen hallituksessa kesä–joulukuussa 2019. Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2015,  Uudenmaan vaalipiiristä 2015-2023 ja Helsingin vaalipiiristä vuodesta 2023.
Harakka tuli tunnetuksi Ylellä esitetyn Musta laatikko -keskusteluohjelman vetäjänä 1997–2000. Myöhemmin hän isännöi ja tuotti Pressiklubia (2005–2007) Yle TV2 -kanavalla ja toimi A-studion kolumnistina. Hän on kirjoittanut myös tietokirjoja sekä kolumneja lukuisiin lehtiin, kuten Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen, Ilta-Sanomiin, Suomen Kuvalehteen ja Talouselämään. Hänen reportaasejaan on julkaistu muun muassa Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä. Imagessa vuonna 1994 julkaistu EU-reportaasi "Spagettivatikaani" voitti Long Play -verkkolehden Pienen journalistipalkinnon 2015.
Harakka juonsi Anna Kortelaisen kanssa 10 kirjaa -ohjelmasarjaa Yle TV1:ssä kesäisin vuosina 2007 ja 2011–2013. 10 kirjaa rahasta voitti vuonna 2011 Kultaisen Venlan vuoden parhaana keskusteluohjelmana.
Ura

Harakka valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981. Hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa vuonna 1985, mutta erotettiin hänen hajotettuaan opiskelijatovereidensa kanssa koulun kalustoa yli 20 000 markan edestä ja saatuaan siitä ehdollisen vankeustuomion. Myöhemmin Harakka kuitenkin valmistui teatteritaiteen maisteriksi (dramaturgia) vuonna 2005.
Vuonna 1978 Harakka aloitti toimittajana Sisä-Suomen Lehdessä. Hän työskenteli Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittajana 1982–1983, Ylioppilaslehden toimitussihteerinä 1983–1985 ja Vihreän Langan päätoimittajana 1990–1994. Harakka erotettiin päätoimittajan paikalta 1994.
Harakka oli vuodesta 1997 Yleisradion television ajankohtaistoimituksen toimittaja ja tuottaja. Vuonna 1998 hänelle myönnettiin parhaan television keskusteluohjelman Telvis-palkinto.lähde? Ohjelmasarjojen lisäksi Harakka on tehnyt globalisaatiota käsittelevän dokumenttielokuvan Rahan jäljillä (2005), joka on esitetty useissa Euroopan maissa sekä muun muassa Brasiliassa, Jordaniassa ja Taiwanissa.lähde? Hän käsitteli maailmantalouden kriisiä myös kirjassaan Luoton loppu (2009). Harakan eurokriisiä analysoiva kirja Suuri kiristys oli Kanava-palkintoraadin mukaan vuoden 2014 "paras talouskirja ja vuoden paras Eurooppa-kirja". Vielä digitalisaatiosta vastaavana ministerinä ollessaan 2023 Harakka julkaisi kirjan Datakapitalismi kriisien maailmassa, josta akateeminen Poliittinen talous -lehti kirjoitti: "Alan entisenä ministerinä Harakka on tehnyt arvokkaan työn avatessaan tarkastelemaansa aihetta iskevällä kielellä, huomattavalla analyyttisellä terävyydellä ja asiantuntemuksella."
Harakan ja Antti Karumon käsikirjoittama televisioelokuva Pääministeri esitettiin Yle TV1:ssä lokakuussa 2009. Käsikirjoitus oli Venla-palkintoehdokkaana. He ovat kirjoittaneet myös Björn Wahlroosista kertovan näytelmän Kungen, joka sai ensi-iltansa Lilla Teaternissa keväällä 2013.
Vuonna 2011 Harakka lähti osakkaaksi uuteen ilmaisjakelulehteen Äänekosken Kaupunkisanomiin (ÄKS), josta hän omistaa kolmanneksen. Vuonna 2021 Harakan omistama Kansakunta Oy myi yli 300 000 eurolla omistamansa verkko-osoitteen meta.fi kansainväliselle Hogan Lovells -lakitoimistolle, joka tunnetaan Facebookin asianhoitajana.
Politiikka

Harakka oli vihreiden sitoutumattomana ehdokkaana toista kertaa vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä ja sai 1 361 ääntä. Hän liittyi SDP:hen vuoden 2015 eduskuntavaalien alla.
Lokakuussa 2013 Äänekosken Työväenyhdistys ja SDP:n Keski-Suomen piiri ehdottivat Harakkaa sitoutumattomaksi ehdokkaaksi kevään 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai eurovaaleissa 22 839 ääntä ja jäi varasijalle SDP:n kolmanneksi suurimmalla äänimäärällä. Kesäkuussa vaalien jälkeen Harakka ilmoitti ettei aio asettua ehdolle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, vaan tukee vaaleissa SDP:n nuoria ehdokkaita. Lopulta hän asettui kuitenkin ehdolle Uudenmaan vaalipiirissä ja valittiin eduskuntaan 5 497 äänellä. Hän oli muun muassa SDP:n eduskuntaryhmän vastaava valtiovarainvaliokunnassa sekä suuren valiokunnan jäsen.
Joulukuussa 2016 Harakka asettui SDP:n puheenjohtajaehdokkaaksi. Lahden puoluekokouksessa 4. helmikuuta 2017 hän sijoittui toiseksi 159 äänen eli 32 prosentin kannatuksella ja puolueen puheenjohtajana jatkoi Antti Rinne.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Harakka valittiin jatkokaudelle 5 436 äänellä. Harakka oli ehdolla SDP:n varapuheenjohtajaksi elokuussa 2020 Tampereella järjestetyssä puoluekokouksessa tulematta kuitenkaan valituksi. Hän hävisi kolmanneksi varapuheenjohtajaksi valitulle Matias Mäkyselle 45 äänellä.
Harakka kertoi kannattavansa Suomen Nato-jäsenyyttä. Samalla hän oli ensimmäinen sosiaalidemokraattien ministeri, joka kertoi myönteisestä kannasta Natoon.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Harakka vaihtoi vaalipiirikseen kotikaupunkinsa Helsingin, josa hänet valittiin eduskuntaan 7 154 äänellä. Harakka on muun muassa  tulevaisuusvaliokunnan varapuheenjohtaja,  suuren valiokunnan jäsen ja  ulkoasiainvaliokunnan varajäsen. Hän on myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2021 ja HOK-Elannon hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2025.
Yksityiselämä

Harakka on kotoisin Äänekoskelta. Hän on kuurojen vanhempien kuuleva ottolapsi, ja suomalainen viittomakieli on hänen toinen äidinkielensä. Harakan puoliso on Turun kulttuurijohtaja Anu Laitila, ja perheessä on kolme lasta.
Harakka on soittanut huilua ja saksofonia muiden muassa yhtyeissä Klaus Fleming ja Nuijat, J-P Nuto Quartet, Jaakko Löytyn yhtyeessä sekä Sturm und Drang -kokoonpanossa . Hän piirsi myös sarjakuvia ja oli mukana perustamassa Äänekosken Sarjakuvaseuraa.
Ajastaan Löytyn yhtyeessä Harakka on todennut, että nuoruuden seurakuntayhteys oli vaihtunut saman asian hippiversioon, jossa ei ollut mitään ulkokultaista. “Sen joukon kristillisyys näyttäytyi minulle vuorisaarnan inspiroimana humanistisena maailmankatsomuksena. Se on edelleen hyvin pätevästi minun maailmankatsomukseni, vaikka kristinuskoon kuuluva yliluonnollinen puoli onkin haalistunut.” Toisen päivän iltana -levyn tekeminen ja siihen liittynyt kiertue ovat jääneet hänen mieleensä vahvoina kokemuksina.
Kunnianosoituksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 2022)
Teokset

Markiisi de Salaman vuodet.  Helsinki:  Odessa, 1986.  ISBN 951-9178-15-5
Spagettivatikaani ja muita euronovelleja.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13659-3
Eurooppa-almanakka (toim.). Helsinki: Eurooppalainen Suomi ja Edita, 1996. ISBN 951-37-2047-0
Viemärirotta... mutta miksei Erkko ole vieläkään adoptoinut minua?  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15305-6
Luoton loppu: Rahavallan raunioista kohti uutta kapitalismia. Pamfletti.  (Barrikadi-sarja no 11)  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35878-8
Suuri kiristys: tie ulos eurokriisistä.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3360-8
Datakapitalismi kriisien maailmassa.  Helsinki:  Siltala, 2023.  ISBN 978-952-388-063-4
Harokarviainen

| Harokarviainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Herukkakasvit Grossulariaceae
Suku::  Herukat Ribes
Laji::  divaricatum
Kaksiosainen nimi
 Ribes divaricatum  Douglas 
Katso myös
   Harokarviainen Wikispeciesissä   Harokarviainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harokarviainen (Ribes divaricatum) on herukkalaji, jota löytyy luontaisena läntisen Pohjois-Amerikan metsistä Brittiläisestä Kolumbiasta Kaliforniaan.
Kuvaus

Harokarviainen on pensas, joka kasvaa joskus jopa kolmen metrin korkuiseksi. Sillä on puuvartiset oksat, joissa on yksi tai kolme paksua ruskeaa piikkiä lehden solmukohdissa. Lehdet ovat yleensä kourasuonisia ja hammaslaitaisia, lehtilavat voivat olla jopa kuusi senttimetriä pitkiä.
Kukinto on pieni ryhmä riippuvia kukkia, joilla jokaisella on taaksepäin taipuvat purppuranvihreät verholehdet ja pienemmät, valkoiset tai punaiset terälehdet, jotka ympäröivät pitkiä, ulkonevia heteitä. Hedelmä on makea enintään senttimetrin levyinen marja, joka on kypsänä musta. Se muistuttaa pikiherukkaa ja Ribes lobbiita, mutta edellisen kukat ovat pienempiä, punaisia tai punaruskeita ja jälkimmäisen kukat ovat punertavia ja muistuttavat verenpisaran kukkia ja niiden lehdet ovat tahmeita.
Lehti
Piikki lähikuvassa
Kukkia
Taksonomia

Muunnokset:
Ribes divaricatum var. divaricatum esiintyy Oregonissa, Washingtonissa ja Brittiläisessä Kolumbiassa.
Ribes divaricatum var. parishii esiintyy vain Kaliforniassa.
Ribes divaricatum var. pubiflorum, esiintyy sekä Kaliforniassa että Oregonissa.
Käyttö

Hedelmät ovat syötäviä, ja monet luoteisen Tyynenmeren rannikon alkuperäiskansat ovat syöneet niitä. Kasvin muita osia, etenkin kuorta, taas on käytetty rohtona.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Harokarviainen (Ribes divaricatum)
UniProt: Taxonomy - Ribes divaricatum (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ribes divaricatum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2029489  Wikispecies: Ribes divaricatum  BOLD: 482902  Calflora: 7114  CoL: 6WVCN  EoL: 583183  EPPO: RIBDV  FNA: 250065855  GBIF: 2986132  GRIN: 31796  iNaturalist: 53448  IPNI: 284297-2  IRMNG: 10884223  ITIS: 24463  NatureServe: 2.139962  NBN: NHMSYS0021109919  NCBI: 175193  Observation.org: 187227  Open Tree of Life: 713852  Plant List: kew-2426789  PLANTS: RIDI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:284297-2  Tropicos: 29100497  VASCAN: 6064  WFO: wfo-0000405294
Happamoituminen

Tehtaiden ja voimalaitosten savukaasut aiheuttavat happosateita.
Happosateen aiheuttamia tuhoja kuusikossa Jizeran vuoristossa Tšekissä.
Happamoituminen tarkoittaa elinympäristön kuten järven tai metsämaan vähentynyttä kykyä neutraloida happoja, minkä seurauksena pH alenee eli vesi tulee happamaksi.  Happamoituminen on luonnollinen prosessi kasvien vaihtaessa maan ravinnekationeja vety­ioneihin sekä ilman hiilidioksidin liuetessa maaveteen hiili­hapoksi. Happamoitumista aiheuttaa myös happamoittavien yhdisteiden laskeuma, jota tulee luonnon lähteiden lisäksi merkittäviä määriä ihmistoiminnan seurauksena. Happamoitumisesta on monin paikoin muodostunut vakava ympäristöongelma, koska maan alentunut pH-tila heikentää anionisten ravinteiden saatavuutta kasveille ja lisää monille eliöille myrkyllisten alumiini- ja raskasmetallikationien liukoisuutta.
Happamoittavia yhdisteitä ovat esimerkiksi typen oksidit, rikkidioksidi ja kasvien erittämät orgaaniset hapot. Mainittuja oksideja vapautuu energian­tuotannon, teollisuuden ja liikenteen polttoaineista sekä tulivuorten purkauksista. Maaperän typpimäärää lisää myös lannoitteiden käyttö maanviljelyssä. Ammoniakkia tulee pääasiassa maanviljelyn lannoitteista ja varsinkin huonosti säilötystä karjanlannasta. Ilmavirtaukset saattavat viedä päästöistä johtuvat happamat tai happamoittavat yhdisteet jopa tuhansien kilometrien päähän, jolloin saasteen tuottaja ei ole välitön kärsijä.
Typpiyhdisteiden käyttö aiheuttaa happamoitumisen lisäksi myös vesistöjen rehevöitymistä. Rehevöitymisestä seuraa mm. vesistöjen samenemista, vesikasvien ja leväkukintojen määrän lisääntymistä, talvista happikatoa sekä muutoksia ja uhkia ekosysteemiin.