stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Penikkatauti (virustauti)
Oireet

Sairauden alkuvaiheessa yleisiä oireita ovat kuume, sierainvuoto, silmätulehdukset sekä hengitystie- ja ruoansulatuskanavaoireet. Joillakin koirilla voi esiintyä polkuanturoiden ja kirsun paksuuntumista. Tautia sairastava koira on herkkä sekundaarisille bakteeritulehduksille. Erilaisia hermosto-oireita voi ilmetä myöhemmin, yleensä parin viikon kuluttua ensioireiden parantumisesta. Taudille ominaisia hermosto-oireita ovat lihasnykäykset jalkojen tai pään lihaksissa, tuntopuutokset ja halvaukset sekä erilaiset kouristuskohtaukset. Vakavat hermosto-oireet ovat invalidisoivia ja johtavat usein koiran lopettamiseen.
Eila Pellinen

Eila Pellinen (oik. Eila Reima, 6. elokuuta 1938 Sulkava – 10. huhtikuuta 1977 Espoo) oli suomalainen iskelmälaulaja.
Ura

Eila Pellinen syntyi viisilapsisen sulkavalaisperheen esikoiseksi, ja hänen laulunlahjansa huomattiin jo varhain. Muutettuaan Helsinkiin 1956 Pellinen meni töihin kirjapainoon ja aloitti lauluopinnot päivätyönsä ohessa. Musiikki Fazerin tuotantopäällikkö Toivo Kärki keksi hänet vuonna 1957 koelaulutilaisuudesta ja antoi hänelle levytysmahdollisuuden samana vuonna. Kärjen näkökulmasta Eila Pellisen tulo musiikkimaailmaan tapahtui juuri oikealla hetkellä, sillä hän oli kaivannut talliinsa nuorta, persoonallista ja varsinkin huippulahjakasta naislaulajaa. Iskelmä eli tuolloin murrosvaihettaan, kun tango oli syrjäytymässä foxtrotien tieltä, ja levytilastojen kärjessä olivat kilpailevan levy-yhtiön Scandian naislaulajat Annikki Tähti, Brita Koivunen ja Laila Kinnunen. Pellisen ensimmäinen levytys oli singlelevy ”Pakoon, pakoon” / ”Valtameressä on saari”, joka ilmestyi lokakuussa 1957.
Vuosina 1958–1962 Pellinen levytti 20 Kärjen originaalisävellystä, joista tunnetuimpia ovat "Onni jonka annoin pois", "Nyt maksaa saan sen" ja "Nyt sataa" . Kaikkiaan hän levytti 20 Kärjen originaalia vuosina 1958-1962, suurin osa jazzillisia foxtroteja. Kaikki olivat Reino Helismaan sanoittamia paitsi vuoden 1962 tango "Laulu rakkaudesta", jossa oli Helena Eevan teksti . Pellisen asemaa Kärjen sävelmien luotettavana tulkkina osoitti se, että Kärki antoi hänen levytettäväkseen foksin "Things happen that way", jolla Kärki oli osallistunut voitokkaasti kansainväliseen sävellyskilpailuun vuonna 1939. Reino Helismaan sanoin kappale päätyi vuonna 1958 levylle nimellä "Näin kai määrätty on" . Pellisen ominta alaa olivat lisäksi käännöskappaleet, kuten "Kaksi kitaraa", "Kultaiset korvarenkaat", "Vihreät niityt", "Surullinen sunnuntai" ja "Särkyneen toiveen katu".
Pellinen liittyi Ossi Runteen yhtyeeseen 1950-luvun lopulla . Hän esiintyi myös elokuvissa sekä lauluäänenä lukuisille näyttelijöille.
Pellisellä oli oma orkesteri 1960-luvulla. Uudet tuulet musiikkirintamalla sekä perhesyyt vähensivät kuitenkin levytyksiä sekä myös esiintymisiä. 1970-luvulle tultaessa hän esiintyi enää oikeastaan pääkaupunkiseudulla. Viimeisen levynsä hän julkaisi vuonna 1975.
Yksityiselämä

Eila Pellinen avioitui vuonna 1964 rikospoliisi ja harrastajamuusikko Ari Reiman kanssa, ja heille syntyi poika. Pellinen kuoli syöpään vain 38-vuotiaana.
Diskografia

Tuula ja Eila (1957)
Eila ja Jorma (1959)
Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää (1975)
Eila Pellinen (1977)
Unohtumattomat (1993)
20 suosikkia: Kultaiset korvarenkaat (1998)
Aiheesta muualla

Eila Pellisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Penko

| Penko Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1941
Perustaja:  Lauri Koivisto
Lakkautettu:  1985
Toimitusjohtaja:  Pentti Koivisto
Avainhenkilöt:  Mauri Kurki-Suonio
Kotipaikka:  Seinäjoki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  puu-, metalli- ja muoviteollisuus
Tuotteet:  autokorit
Henkilöstö:  50 (1969)
Emoyhtiö:  L. Koiviston Autoliike
Omistaja:  Koiviston perhe
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Penko Oy oli seinäjokelaisen autokauppiaan, kauppaneuvos Lauri Koiviston (1893–1978) ja hänen poikansa Pentti Koiviston vuonna 1941 perustama autokoritehdas, joka toimi vuoteen 1985  saakka. L. Koiviston Autoliikkeen tytäryritys perustettiin sodanaikaista tarvetta varten valmistamaan autoihin  puukaasuttimia eli ”häkäpönttöjä”, mutta sotien jälkeen se erikoistui linja-, kirjasto- ja myymäläautojen korien rakentamiseen.
Jatkosodan sytyttyä vastaperustettu yritys siirtyi loppuvuodesta 1942 Etelä-Pohjanmaalta suomalaisten valtaamaan Petroskoihin asentamaan kaasuttimia Suomen armeijan ajoneuvoihin. Yritys työskenteli Onegan tehtaan tiloissa noin 15 työntekijän voimin, kunnes toiminta päättyi ilmeisesti sabotöörien aloittamaan tulipaloon syksyllä 1943. Koneiden ja työkalujen tuhouduttua Penko keskittyi taas Seinäjoelle, jossa se oli sodan aikanakin harjoittanut autojen ja autotarvikkeiden korjaustoimintaa.
Puukaasuttimista korivalmistajaksi

Sotien jälkeen hyötyajoneuvojen lavat ja korit olivat huonossa kunnossa. Pentti Koivisto osti Jaakkolan veljesten puusepänverstaan koneineen ja rakensi sille uuden teollisuushallin. Vuonna 1948 isä-Koiviston autoliike alkoi tuoda maahan Chevrolet-kuorma-autoja, mutta tuontisäännöstelyn ja valuuttapulan takia ne ostettiin pelkkinä alustoina ja Penko alkoi valmistaa niihin ohjaamoja, lavoja ja koreja. Ensimmäinen ohjaamo tehtiin Osuusteurastamo Itikalle ja ensimmäinen linja-autokori seinäjokelaiselle A. K. Sarpolle.
Uutta vauhtia Penkon korikehitys sai, kun Lauri Koiviston teekkarivävy Mauri Kurki-Suonio teki diplomityökseen puurakenteisen bussikorin suunnitelman lentokoneenrakennukseen perehtyneen professori Arvo Ylisen ohjauksessa. Syntyi kevyt, jäykkä ja luja Penko-kori, jonka kehikon muodosti raudoitusten sijaan liimattu vaneri. Ulkovuorauksessa teräspelti korvattiin keveillä alumiinilevyillä.
Uppoamaton bussi ja ensimmäinen matkailuvaunu

Kurki-Suonion ja suunnittelukumppaninsa Toivo Vuoren aivoituksia olivat myös ruumiinkuljetusvaunut, jotka maaseudun taksiautojen vetäminä olisivat korvanneet ruumisautoja.
Penkossa rakennettiin vuonna 1949 Suomen ensimmäiset matkailuvaunut, 10 kappaleen sarja 3,5 metriä pitkiä ja Volkswagen Kuplaa 40 cm leveämpiä vaunuja, jotka painoivat noin 400 kg. Kori oli tehty vanerista ja sen katto tervapahvista kulmaraudasta tehdylle. lehtijousin varustetulle alustalle. Vaunun sisällä olivat penkit vuoteiden alustoiksi, valurautainen hella sekä komeroita.
Kolmas Penko-innovaatio oli uppoamaton postilinja-auto saariston kelirikkoisilla jääteillä käytettäväksi. Yksi tiiviskorinen postiauto rakennettiinkin Alskat–Raippaluoto-välille Vaasan saaristoon. Auton kellunta-ajaksi oli laskettu 20 minuuttia, ja autosta olisi poistuttu kattoluukun kautta. Pahin tilanne missä näin jouduttiin toimimaan oli jään pettäminen toisen takapyörän alta. Lossien korvatessa pian jääteiden käytön ei Penkon keksinnölle nähty enää tarvetta. Raippaluodon lauttaliikenne alkoi 1952.
Penko oli 1950-luvulla tuotantomäärältään keskisuuri linja-autokorien valmistaja. Vuonna 1956 yritys valmisti 31 uutta koria, kun alan suurimmat yhtiöt Ajokki ja Autokorirakenne pääsivät sataan ja ylikin. Bussikorien tuotanto ajautui kiivaan kilpailun myötä kannattamattomaksi 1960-luvun alussa, jolloin Penko suuntautui myymäläautojen, kuormalavojen, hevosenkuljetusvaunujen ja siirrettävien grillikioskien rakentamiseen. Työntekijöitä oli 1960-luvun lopussa viitisenkymmentä. 1970-luvulle tultaessa Penko siirtyi puusta ja metallista yhä enemmän polyuretaanin ja muiden muovien käyttöön ja siihen perustuvaan tuotekehitykseen, mutta raaka-aineiden hinnan äkkiä moninkertaistuttua vuoden 1973 öljykriisissä muovin käytöstä tuli kannattamatonta.
Pellervon taloustutkimus

| Pellervon taloustutkimus PTT |
| --- | --- |
Perustettu:  1979
Toimitusjohtaja:  Markus Lahtinen
Kotisivu:  www.ptt.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pellervon taloustutkimus (lyh. PTT, helmikuuhun 2010 saakka Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos) on suomalainen taloustieteellistä tutkimusta harjoittava yleishyödyllinen laitos.  PTT:n perustivat Pellervo-Seura ja Maataloustuottajain Keskusliitto vuonna 1979. PTT:n toiminnan tarkoituksena on kansantalouden tasapainoisen kehityksen edistäminen, johon kuuluvat julkisen talouden ja talouspolitiikan kysymykset, sekä näihin liittyvä politiikkaohjaus.
Keskeisiä laitoksen tutkimukselle ovat alueiden hyvinvoinnin ja elinvoimaisuuden, yrittäjyyden, omistajuuden ja rahoituksen sekä maa- ja elintarviketalouden ja metsäsektorin toimintaedellytyksiä koskevat kysymykset.
Toiminnaltaan PTT muistuttaa muita suomalaisia taloustutkimuslaitoksia, kuten Elinkeinoelämän tutkimuslaitos ETLA:a ja Palkansaajien tutkimuslaitosta PT:tä (nyk. Labore).
Tutkimus- ja ennustetoiminta

PTT:ssä työskentelee runsaat 20 ekonomistia ja tutkijaa kolmessa tutkimusryhmässä: kansantalouden tutkimusryhmä, maa- ja elintarviketalouden tutkimusryhmä ja metsä- ja ympäristötalouden tutkimusryhmä .
Ryhmien tutkimusjohtajat ovat
Kansantalous – KTT, dosentti Olli-Pekka Ruuskanen
Maa- ja elintarviketalous – ETT Sari Forsman-Hugg
Metsä- ja ympäristötalous – M.Sc. Paula Horne
Tutkimuslaitoksen toimitusjohtaja on KTT Markus Lahtinen, joka valittiin tehtävään syksyllä 2020 ja aloitti joulukuun alussa.  Edellinen toimitusjohtaja oli KTT, professori Iiro Jussila, joka aloitti tehtävässä 1.1.2016. Yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja on MTK:n 1. puheenjohtaja Juha Marttila.
PTT:n tutkimuksen pääteemat ovat alueiden kehitys ja globalisaatio, asuminen, metsä, ruoka ja hyvinvointi. Se julkaisee vuosittain 10–15 tutkimusraporttia ja muuta julkaisua. Vuonna 2019 julkaistut tutkimukset ovat käsitelleet muun muassa asumispreferenssejä , pienten asuntojen lisärakentamisen vaikutuksia, maatalouden rahoitusta, paikallista sopimista teknologiateollisuudessa ja Suomen elintarvikkeiden kauppataseen kehitystä.
PTT:llä on kolme eri julkaisusarjaa: PTT raportteja, PTT työpapereita ja PTT julkaisuja. Näiden lisäksi laitoksen tutkijat julkaisevat tutkimuksia muun muassa vertaisarvioituina tutkimusartikkeleina, policy briefeinä ja muiden toimijoiden julkaisusarjoissa kuten esimerkiksi valtioneuvoston selvitys- ja tutkimustoiminnan sarjassa (VNTEAS).
Tutkimuslaitos julkaisee vuosittain seitsemän lyhyen aikavälin talousennustetta. Tammikuussa julkaistaan alueellinen asuntomarkkinaennuste, jossa tarkastellaan vuokrien ja asuntojen hintojen kehitystä. Lisäksi kahdesti vuodessa syksyisin ja keväisin julkistetaan kansantalouden, maa- ja elintarviketalouden sekä metsäalan ennusteet.
PTT on palkittu 2010-luvulla kolmesti Suomen tarkimpana talousennustajana Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun vuotuisessa arvioinnissa, viimeksi vuonna 2018. Laitoksen ennustepäällikkö on YTM Janne Huovari.
Tutkimuksen lisäksi PTT harjoittaa talouden asiantuntijatoimintaa, järjestää seminaareja ja antaa vuosittain mm. useita kirjallisia ja suullisia lausuntoja lainvalmistelun ja poliittisen päätöksenteon tueksi. Tutkijat toimivat erikoisalansa asiantuntijoina myös mediassa. Lisäksi laitos tuottaa yleistajuista tietoa taloustutkimuksesta ja talouden toiminnasta esimerkiksi kotisivuillaan, Twitter-tilillään sekä Instagramissa.
Talous

Tutkimuslaitoksen vuosittainen budjetti on runsaat kaksi miljoonaa euroa. Vuonna 2018 summasta 1,3 miljoonaa koostui saadusta ulkopuolisesta tutkimusrahoituksesta, noin 820 000 jäsenmaksuista, ja 240 000 oli opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämästä yleisavustuksesta.
PTT:n jäsenistö koostuu etupäässä maa- ja elintarviketalouden sekä metsäalan yhteisöistä. Jäsenet ovat A-Tuottajat Oy, LSO Osuuskunta, Lähitapiola, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK ry, Maatalousyrittäjien eläkelaitos MELA, Metsäliitto Osuuskunta, OP Osk, Osuustoimintakeskus Pellervo ry, POP Pankkiliitto Osk, Svenska Lantbruksproducenternas Centralförbund SLC r.f ja Valio Oy.
Toimitusjohtajat

Seppo Suokko 1979–1982
Pertti Kukkonen 1982– 1997
Vesa Vihriälä 1997–2004
Pasi Holm 2004–2015
Iiro Jussila 2016 – 2020 Pasi Holm jätti tehtävänsä 2015 yllättäen "yhteisymmärryksessä" laitoksen johdon kanssa. Uuden toimitusjohtajan valintaan saakka väliaikaisena toimi tutkimusjohtaja Perttu Pyykkönen. 1. tammikuuta 2016 tehtävässä aloitti osuustoiminnan professori Iiro Jussila.
Markus Lahtinen 1.12.2020 -
Aiheesta muualla

PTT:n verkkosivut
Pelon hetket

| Pelon hetket> The Vanishing |
| --- | --- |
 Pelon hetket -elokuvan kansikuva
Ohjaaja:  George Sluizer
Käsikirjoittaja:  Todd Graff
Tuottaja:  Larry Brezner Paul Schiff
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Peter Suschitzky
Leikkaaja:  Bruce Green
Pääosat:  Jeff Bridges Kiefer Sutherland Nancy Travis Sandra Bullock
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  5. helmikuuta 1993
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelon hetket (The Vanishing) on George Sluizerin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1993. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1988 alankomaalaisesta elokuvasta Kadonnut. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kiefer Sutherland, Jeff Bridges, Sandra Bullock ja Nancy Travis. Elokuva kertoo perheenisästä Barneystä (Jeff Bridges), joka on hellä ja huolehtivainen aviomies, mutta samaan aikaan suunnittelee kauheaa tekoa. Kiefer Sutherland näyttelee Jeff Harrimania, joka on kuumeisesti yrittänyt etsiä kadonnutta naisystäväänsä viimeiset kolme vuotta.
Juoni

Jeff Harriman on naisystävänsä Dianen kanssa automatkalla. He pysähtyvät tankkaamaan huoltoasemalle, jossa Diane yllättäen katoaa. Kolmen vuoden ajan Jeff yrittää epätoivoisesti etsiä äkillisesti kadonnutta naisystäväänsä, eikä hän tunnu saavan mielenrauhaa. Jeff tapaa uuden tuttavan, Ritan, ja yrittää tämän avulla unohtaa Dianen ja aloittaa puhtaalta pöydältä. Pian Barney kuitenkin astelee Jeffin kotiovesta sisään ja tunnustautuu olevansa Dianen sieppaaja. Hän kehottaa Jeffiä tulemaan mukaansa, mikäli tämä haluaa tietää, mitä Dianelle tapahtui.
Barney tarjoaa Jeffille huumattua kahvia, jonka juodessaan tämä saisi tietää, mitä Dianelle tapahtui. Jeff suostuu juomaan, ja myöhemmin hän herää haudattuna maan alta ja joutuu paniikkiin. Rita on kuitenkin päässyt Barneyn jäljille ja löytää tiensä mökille. Rita on joutumassa Barneyn surmaamaksi, mutta pelastautuu uskottelemalla kaapanneensa Barneyn tyttären. Rita pelastaa Jeffin, joka tajuihinsa palatessaan tappaa Barneyn lapiolla.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kiefer Sutherland  | … |  Jeff Harriman   |
|  Jeff Bridges  | … |  Barney Cousins   |
|  Nancy Travis  | … |  Rita Baker   |
|  Sandra Bullock  | … |  Diane Shaver   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei hyvin näytelty mutta ”etäännyttävän oloinen” uudelleenfilmatisointi vedä vertoja alkuperäiselle alankomaalaiselle elokuvalle. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Roger Ebertin mukaan alkuperäinen Kadonnut oli yksi älykkäimmistä jännäreistä, jotka hän oli ikinä nähnyt, mutta Pelon hetket kirjoittaa uudelleen kaiken sen, mikä alkuperäisessä oli hyvää, ja muuttaa alkuteoksen armottoman eksistentialismin pelkäksi slasher-elokuvaksi. Ebertin mukaan "George Sluizer on ohjannut kaksi elokuvaa nimeltä The Vanishing, joista toinen on mestariteos ja toinen naurettava, typerä ja karkea".
Aiheesta muualla

Pelon hetket Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pelon hetket Elonet.
Matti Antero Peltonen

Matti Antero Peltonen kesämökillään Hämeenlinnassa vuonna 1981.
Matti Antero Peltonen (s. Hyvönen; 16. tammikuuta 1923 Oulu – 28. tammikuuta 1990 Hämeenlinna) oli suomalainen taloustieteilijä, joka vaikutti myös SKP:ssa ja Suomen Kansan Demokraattisessa Liitossa (SKDL).
Ura

Peltonen valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden maisteriksi. Hän opetti Sirola-opistossa valtiotieteitä sekä kansantaloustiedettä. Hän oli myös Sirola-opiston rehtorina Erkki Salomaan jälkeen vuosina 1966–1979. Siinä tehtävässä hänellä oli merkittäviä yhteyksiä muun muassa Rostockin yliopistoon.
Peltonen toimi myös Hämeenlinnan kaupunginvaltuustossa SKDL:n edustajana. Myöhemmin hän toimi opetusministeriön palkkaamana opetusneuvoksen virassa; se ei ollut arvonimi.
Näkemyksiä

Peltosen mukaan "lopullista" kommunismia ei koskaan saavuteta, vaan sitä on pidettävä eräänlaisena ääriarvona, jota kohden lähestytään. Hänen mukaansa kaikkien ihmisten perustarpeet voidaan tyydyttää, mutta on otettava huomioon, että syntyy kuitenkin uusia tarpeita. Peltonen ennustaa, että maaseudun ja kaupunkien välinen oleellinen ero henkisen kuin ruumiillisen työn välillä katoaa. Hän ennustaa optimistisesti luovaa, automatisoitua vapaaehtoisuuteen perustuvaa työtä ja ihmisten kulttuurista sivistyneisyyttä.
Yksityiselämä

Peltosen vaimo oli Sirola-opiston suomen kielen, suomen ja suomen työväenliikkeen historian opettaja Paula Peltonen s. Piipponen. Peltosilla on kaksi poikaa. Matti Peltosen biologiset vanhemmat olivat työväenliikkeen veteraani Antti Hyvönen ja Ester Vanhala. Hänen kasvatusvanhempansa Antti Hyvösen paettua Venäjälle vuodesta 1925 olivat lempääläläissyntyiset maanviljelijä, alun perin torppari Aaku Peltonen ja Hilda s. Hupakka. Uusperheen vanhin sisar oli työväenliikkeen veteraani Betty Peltonen.
Julkaisuja

Kansa kakkunsa äärellä (Kansankulttuuri, 1965)
Puheenvuoroja marxilaisesta taloustieteestä (SKP:n valistusosasto 1966)
uudistettu laitos Eino Nevalaisen oppikirjasta Marxilainen kansantaloustiede (Kansankulttuuri, 1966).
Väinö Penttala

Väinö Penttala
Väinö Verner Penttala (myöh. Vaissalo, 16. tammikuuta 1897, Isokyrö − 28. helmikuuta 1976, Isokyrö),  oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Seuratasolla Penttala edusti Kyrön Voimaa ja valittiin myöhemmin sen kunniapuheenjohtajaksi. Hänet tunnettiin lempinimellä "Kyröön pantteri".
Saavutuksia

olympiahopeaa Antwerpen 1920 (vapaapaini, sarja 75 kg)
SM-kultaa 1923, 1924, 1925 ja 1927 (vapaapaini), hopeaa 1917 ja pronssia 1918 (kreikkalais-roomalainen paini)
Erkki Penttilä

Erkki Eino Antero Penttilä (14. kesäkuuta 1932 Nurmo – 19. huhtikuuta 2005 Nurmo) oli suomalainen vapaapainija ja olympiamitalisti Melbournen kisoista 1956.
Lukuisten painijaesikuvien keskuudessa Nurmossa kasvanut Erkki Penttilä kilpaili ensi kerran 10-vuotiaana. Vuonna 1948 hänet palkittiin siitä, että hän oli Etelä-Pohjanmaan painijoista selättänyt eniten vastustajia. Seuraavina vuosina vapaapainista tuli hänen ehdoton ykköslajinsa, ja vuonna 1949 hän toimi Paavo Pihlajamäen harjoitusvastustajana tämän valmentautuessa vapaapainin EM-kilpailuihin. Suomen Painiliitto kustansi 1950-luvun alussa maahan turkkilaisia valmentajia avustamaan vapaapainivalmennuksessa, ja Tauno Jaskarin kanssa Penttilä harjoitteli tuota painimuotoa ahkerasti.
Penttilä oli Suomen painijoukkueen varamiehenä vapaapainin 73-kiloisten sarjaan Helsingin olympiakisoissa 1952. Vuonna 1953 hän saavutti 67 kilon sarjassa SM-hopeaa hävittyään Väinö Hakkaraiselle pistein 1–2. Vuonna 1954 Penttilä voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa, osallistui Tokiossa ensi kertaa MM-kilpailuihin ja voitti kahden vuoden takaisen olympiavoittajan ja Tokion kisojen MM-hopeamitalistin, ruotsalaisen Olle Anderbergin.
Vuonna 1956 Suomen painijoukkue matkusti Melbournen olympiakisoihin kolme viikkoa ennen kilpailujen alkua. Penttilä otteli 62 kilon sarjassa ja saavutti aluksi kaksi pistevoittoa mutta hävisi sitten pisteillä Belgian Joseph Mewisille. Ottelussaan neljän vuoden takaisten olympialaisten hopeamitalistia, Iranin Nasser Givechia vastaan Penttilä katkaisi vasemman kämmenluunsa kaatuessaan neljän minuutin painin jälkeen mutta jatkoi ottelua ja voitti tuomariäänin 2–1. Enempiin otteluihin Penttilä ei enää kyennyt mutta saavutetut voitot riittivät pronssimitaliin Japanin Shōzō Sasaharan ja Belgian Mewisin takana. Lehdet ylistivät Penttilää erityisesti turkkilaisilta opituista "purevista jalkasaksista" mattopainissa.
Istanbulin MM-kilpailuissa 1957 Penttilä sijoittui neljänneksi ja kaksi vuotta myöhemmin Teheranin MM-kilpailuissa kuudenneksi. Rooman olympiakisoissa 1960 hän jäi 15:nneksi. Vuoden 1965 MM-kisoissa hän paini 70 kilon sarjassa mutta ei menestynyt, kuten ei myöskään uransa ainoissa EM-kilpailuissa vuonna 1966.
Seuratasolla Penttilä edusti Nurmon Jymyä ja voitti Suomen mestaruuden kaksitoista kertaa. Viimeisen kerran hän kilpaili vuonna 1967. Hän toimi 1960-luvulla parin lyhyen jakson ajan Suomen vapaapainimaajoukkueen valmentajana. Hän toimi viljelijänä Nurmon Penttilänkylässä ja kasvatti broilereita ja sikoja. Myöhemmin hän muutti asumaan Floridaan.
Saavutuksia

olympiapronssia Melbournessa 1956, 15:s Roomassa 1960 (sarja 62 kg)
MM-kisoissa neljäs Istanbulissa 1957 ja kuudes Istanbulissa 1959
SM-kultaa 1954–1961 (sarja 67 kg), 1962–1964 ja 1966 (sarja 70 kg)
SM-hopeaa 1953 (sarja 67 kg) ja 1965 (sarja 70 kg)
Pelayo (1887)

| Pelayo |
| --- | --- |
 Piirros aluksen aseistuksen sijoituksista

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Seine
Kölinlasku:  huhtikuu 1885
Laskettu vesille:  5. helmikuuta 1887
Palveluskäyttöön:  1888
Poistui palveluskäytöstä:  riisuttu aseista 1923
Loppuvaihe:  romutettu 1925
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 745 t
Pituus:  102,01 m
Leveys:  20,19 m
Syväys:  7,54 m
Koneteho:  9 600 ihp
Nopeus:  16,2 solmua
Miehistöä:  520
Aseistus
Aseistus:  2 × 32 cm tykkiä 2 × 28 cm tykkiä 1 × 16 cm tykki 12 × 12 cm tykkiä 5 × 6 naulan tykkiä 14 × konekivääriä 7 × 356 mm torpedoputkea
Pelayo oli Espanjan laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu taistelulaiva ollen samalla Espanjan ensimmäinen varsinainen taistelulaiva. Alus muistutti Ranskan laivaston Marceauta.
Valmistus

Alus tilattiin marraskuussa 1884 La Seyneltä, missä köli laskettiin huhtikuussa 1885. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1887 ja se valmistui vuonna 1888. Alus saavutti elokuussa 1888 koeajoissa Toulonissa maksiminopeuden 16,2 solmua, mikä ylitti tilaukseen merkityn 15 solmun nopeuden reilulla solmulla.