stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
South Park
Päähahmot

Stanley "Stan" Marshin suvusta kerrotaan hieman enemmän kuin sarjan muiden poikien. Stanin perhe parodioi stereotyyppistä amerikkalaisperhettä. Hänen isänsä ja äitinsä lisäksi tunnetaan myös hänen väkivaltainen, hammasrautoja käyttävä isosiskonsa Shelley, eno Jimbo Kern, jolla on oma asekauppa, isoisä "Grandpa" Marvin Marsh sekä lemmikkinä oleva homoseksuaali koiransa Sparky. Stanleyn kuullaan oppineen useassa jaksossa jotakin uutta. Stan pelkää isosiskoaan Shellyä, ja Shelly vihaa Stania. Hän esimerkiksi hakkaa ja haukkuu veljeään. Stan on Kyle Broflovskin paras ystävä.
Kyle Broflovski joutuu usein uskontonsa vuoksi Cartmanin herjojen kohteeksi ja pyrkii vastaamaan samalla mitalla. Kyle ja Stan ovat parhaita kavereita niin kuin heidän isänsäkin. He juttelevat ja puuhaavat kaikenlaista muilta syrjässä. Kyle on juutalainen, ja hänen äitinsä on stereotyyppinen kukkahattutäti. Kylellä on syntyperältään kanadalainen, adoptoitu, vielä jokelteluikäinen pikkuveli Ike. Kylella on punaiset hiukset, joita hän vihaa, ja sen takia hän pyrkii käyttämään hiuksia peittävää lakkia. Kylen vanhemmat ovat Sheila ja Gerald Broflovski.
Eric Theodore Cartman on joukon lihavin. Tämä ruskeahiuksinen rääväsuu rasisti ja psykopaatti on joukon pahin kiroilija ja solvaaja. Hän on erityisesti Kylen kimpussa tämän juutalaisuuden takia. Cartmanin äiti on yksinhuoltaja, joka ei saa poikaa pidetyksi kurissa vaan hemmottelee tätä. Cartmanilla on kaksi lemmikkiä: kissa Mr. Kitty, joka nimestä huolimatta on tyttö ja yrittää toistuvasti syödä Cartmanin ruoat, sekä possu Fluffy (Pörrö), joista Cartman vaikuttaa välittävän enemmän kuin yhdestäkään tuntemastaan ihmisestä. Cartman vihaa lähes kaikkia ihmisryhmiä, joihin hän ei itse kuulu, esimerkiksi hippejä.
Kenneth "Kenny" McCormick on tunnettu siitä, että hän kuoli lähes jokaisessa viiden ensimmäisen tuotantokauden jaksossa ja hän mumisee huppuunsa niin että hänen puheestaan on vaikea saada selvää. Hän on joukon köyhin, asuu erittäin huonokuntoisessa asunnossa, ja hänen vanhempansa ovat työttömiä alkoholisteja. Kenny poistui sarjasta kuudennen kauden ajaksi, koska Trey Parker ja Matt Stone olivat kyllästyneet keksimään tapoja, joilla Kenny kuolisi eri jaksoissa. Seitsemännestä kaudesta lähtien Kenny on kuollut vain harvoissa jaksoissa. Kennyn hiukset ovat vaaleat.
Leopold "Butters" Stotch on viides keskeinen hahmo, joka ei välttämättä ole mukana joka jaksossa, mutta useissa hänellä on keskeinen rooli. Butters on kiltti, hyväuskoinen ja hieman yksinkertainen. Hän joutuu usein Eric Cartmanin huijaamaksi. Kennyn oltua välillä poissa sarjasta Butters oli vähän aikaa poikajoukon neljäs jäsen.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Trey Parker  | … |  Stan Marsh, Eric Cartman, lähes kaikki sarjan miesäänet   |
|  Matt Stone  | … |  Kyle Broflovski, Kenny McCormick, Butters, Tweek Tweak, lähes kaikki sarjan miesäänet   |
|  Isaac Hayes  | … |  Chef (1997–2006)   |
|  Mary Kay Bergman  | … |  Liane Cartman, Sheila Broflovski, Sharon Marsh, Carol McGormick, sekä Wendy Testaburger. (1997–1999)   |
|  Eliza Schneider  | … |  Liane Cartman, Sheila Broflovski, Sharon Marsh, Carol McGormick, Wendy Testaburger, Shelly Marsh, rehtori Victoria, pormestari McDaniels, rouva Crabtree, Estella, Helen Livvialai, sivuäänet (1999–2003)   |
|  Mona Marshall  | … |  Sheila Broflovski, Linda Stotch, joitain sivuhahmoja   |
|  April Stewart  | … |  Liane Cartman, Sharon Marsh, Wendy Testaburger, sivuäänet   |
|  John Hansen  | … |  Mr. Slave   |
|  Jennifer Howell  | … |  Bebe Stevens   |
|  Adrien Beard  | … |  Token Black   |
South Park Suomessa

Suomessa South Parkia lähetti ensimmäisenä MTV3-kanava, kaikkiaan kuusi ensimmäistä tuotantokautta. Sittemmin sarjaa ovat esittäneet MTV Finland, Nelonen, Canal+ ja Jim. Nykyään sarjaa esittää Paramount Network.
Suomenkielisin tekstein on julkaistu 13 ensimmäistä tuotantokautta DVD:llä. 13. kauden kuudennessa jaksossa Suomi tuhotaan ydinaseilla, ja samassa jaksossa esiintyy poliitikko Matti Vanhasta muistuttava mies.
Pelit

Sarjaan perustuvia pelejä:
South Park: The Stick of Truth (2014)
South Park: The Fractured but Whole (2017)
South Park: Snow Day! (2024)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
South Parkin virallinen sivusto
South Park Stuff.com
South Park Internet Movie Databasessa (englanniksi)
South Park
| --- | --- |
Hahmot: Stan Marsh • Kyle Broflovski • Kenny McCormick • Eric Cartman • Butters Stotch • Chef • Herbert Garrison • Luettelo South Parkin sivuhahmoista
Tekijät: Trey Parker • Matt Stone • Isaac Hayes • Mary Kay Bergman • Adrien Beard • John Hansen • April Stewart
Muuta: South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton • Chef Aid: The South Park Album • Mr. Hankey's Christmas Classics (CD) • Chewbacca-puolustus • Jaksoluettelo
Stan Marsh ja metsän eläimet jaksossa Metsän joulu (Woodland Critter Christmas).
Kyle Broflovski katsomassa "The Passion of the Christ" -elokuvaa jaksossa Juutalaisen kiusaus (Passion of the Jew).
Eric Cartman
Kenny McCormick
Butters Stotch
Óscar García Junyent

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Óscar García Junyent
Syntymäaika: 26. huhtikuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Sabadell, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1994 |  FC Barcelona B | 82 | (23) |
| 1993–1999 |  FC Barcelona | 69 | (21) |
| 1994–1995 | →  Albacete | 29 | (2) |
| 1999–2000 |  Valencia CF | 20 | (4) |
| 2000–2004 |  RCD Espanyol | 51 | (4) |
| 2004–2005 |  UE Lleida | 23 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 344 | (25) |
Maajoukkue
| 1992–1996 |  Espanja U21 | 24 | (12) |
Valmennusura
2009–2010:  Katalonia  (apuv.)
2010–2012:  FC Barcelona Juniorit
2012–2013:  Maccabi Tel Aviv
2013–2014:  Brighton & Hove Albion
2014:  Maccabi Tel Aviv
2014:  Watford FC
2016–2017:  FC Red Bull Salzburg
2017:  AS Saint-Étienne
2018:  Olympiakos
2019–2020:  Celta Vigo
2021–2022:  Stade Reims
2023–2024:  OH Leuven
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Óscar García Junyent (s. 26. huhtikuuta 1973) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Óscar hankki jalkapallo-oppinsa FC Barcelonassa, jonka organisaatiossa hän pelasi jo juniorivuosinaan. Hyökäävänä keskikenttäpelaajana ja kärjessä viihtynyt Óscar nousi Barcan B-joukkueen kautta edustusmiehistöön ensi kerran vuonna 1993. Enemmän vastuuta seurassa irtosi vasta kaudella 1995/96, kun hän palasi seuraan lainalta Albacetestä. Hän oli kuitenkin ensisijaisesti vaihtomies ja parhaalla kaudellaan oli vain 11 kertaa avauksessa pelaamissaan 28 liigaottelussa.
Peliajan vähennyttyä Óscar jätti vuonna 1999 Barcelonan ja siirtyi Valenciaan, josta palasi jo yhden kauden jälkeen takaisin kotikaupunkiinsa. Seura oli tällä kertaa RCD Espanyol, jossa hän viihtyi vuoteen 2004 saakka. Uransa viimeiset kaksi kautta Óscar edusti UE Lleidaa.
Maajoukkuetasolla Óscar ei koskaan edustanut Espanjan A-maajoukkuetta, vaikka pelasikin nuorten joukkueissa aina U23-tasolle saakka. Hän pelasi vuonna 1996 alle 21-vuotiaiden EM-hopeaa voittaneessa joukkueessa ja oli samana vuonna mukana olympiakisoissa puolivälieriin yltäneessä joukkueessa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Espanjan mestaruus (4): 1993, 1994, 1998, 1999
Copa del Rey (2): 1997, 1998
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Itävallan mestaruus (2): 2016, 2017
Itävallan cup (2): 2016, 2017
Israelin mestaruus: 2013
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Óscar García Junyent Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nir Levine Paulo Sousa | Maccabi Tel Avivin päävalmentaja 2012–2013 6–8/2014 | Seuraaja: Paulo Sousa Pako Ayestarán |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gus Poyet | Brighton & Hove Albionin päävalmentaja 2013–5/2014 | Seuraaja: Sami Hyypiä |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Giuseppe Sannino | Watfordin päävalmentaja 9/2014 | Seuraaja: Billy McKinlay |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Thomas Letsch | FC Red Bull Salzburgin päävalmentaja 1/2016–2017 | Seuraaja: Marco Rose |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Christophe Galtier | AS Saint-Étiennen päävalmentaja 7–11/2017 | Seuraaja: Julien Sablé |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tákis Lemonís | Olympiakosin päävalmentaja 1–4/2018 | Seuraaja: Pedro Martins |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fran Escribá | Celta Vigon päävalmentaja 11/2019–11/2020 | Seuraaja: Eduardo Coudet |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: David Guion | Stade Reimsin päävalmentaja 2021–10/2022 | Seuraaja: William Still |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Marc Brys | OH Leuvenin päävalmentaja 11/2023–11/2024 | Seuraaja: Chris Coleman |
Nyländska Jaktklubben

| Nyländska Jaktklubben |
| --- | --- |

Perustettu:  4. maaliskuuta 1861
Paikkakunta:  Helsinki
Lajit:  purjehdus
Puheenjohtaja:  Casper Grönblom
Omistajat:  Nyländska Jaktklubben r.f.
Kotisivu:  https://njk.fi
Seuran paviljonki Valkosaaressa
Nyländska Jaktklubben (NJK) on Helsingin vanhin ja Suomen toiseksi vanhin pursiseura. NJK:n satama ja ravintola sijaitsevat Valkosaaressa Eteläsataman edustalla. NJK:lla on toinen satama Koivusaaressa Lauttasaaren länsipuolella. Pursiseuran virallinen kieli on ruotsi. Jäseniä on noin 2 600 ja rekisteröityjä veneitä noin 700.
Nykyisin Valkosaari toimii myös vierasvenesatamana, jossa on 25 vieraspaikkaa ja lisäksi käytetään vapaita kerhopaikkoja. Valkosaaressa käy vuosittain noin 500 vierasvenettä.
Pursiseuran säännöt vahvistettiin 4. maaliskuuta 1861 keisari Aleksanteri II:n esittelyssä.
NJK:n ensimmäinen paviljonki sijaitsi Mössenholman saaressa, Sinebrychoffin suvun omistaman kartanon mailla. 30. toukokuuta 1885 pidetyssä seuran vuosikokouksessa, N. Sinebrychoff antoi hallussansa olevan Valkosaaren seuran käyttöön samasta vuokrasummasta kuin itse oli siitä maksanut, eli 225 mk vuodessa. Samassa kokouksessa N. Sinebrychoff valittiin seuran uudeksi kommodoriksi, everstiluutnantti Mobergin kieltäydyttyä jatkamasta toimea. Ensimmäinen klubirakennus valmistui Valkosaareen jo samana vuonna. Sen vihki itse keisari Aleksanteri III ”armollisuuden osoituksena” ensimmäisellä Helsingin-vierailullaan.
Nykyinen, pitsihuvilatyyppinen rakennus on arkkitehtitoimisto Estlander & Zettergrenin käsialaa ja vihittiin käyttöön 31. elokuuta 1900. Rakennuksen perinteinen tyyli ja taso on säilytetty meidän päiviimme, ja pitkistä purjehdusperinteistä kertovat sekä ulkomaisten veneseurojen tervehdysviirit että suuri veneiden puolimallinäyttely.
Ravintola NJK on vuosikymmenien kuluessa palvellut sekä seuran jäsenistöä että useiden ravintoloitsijoiden vetämänä suurta yleisöä. Royal Ravintolat Oy:n edeltäjä MK-Rest Oy tuli ravintoloitsijaksi vuonna 1989.
Ravintola NJK toimii myös ympäristön kannalta järkevästi. Ravintola NJK:lle onkin myönnetty Pohjoismainen ympäristömerkki, eli Joutsenmerkki.
Seuran kommodori on Mats Welin.
Lippu

Keisari Aleksanteri II:n 4. maaliskuuta 1861 Nyländska Jaktklubbenille vahvistamissa säännöissä pursiseuran perälipun määriteltiin Pietarin Keisarillisen pursiseuran lippuun pohjautuen olevan "valkoinen sinisellä ristillä ja vasemmassa yläkulmassa on Uudenmaan läänin vaakuna täydellisenä." Seuran sääntöjen määritelmästä poiketen lipun vasempaan yläkulmaan asetettu tammenoksilla koristeltu Uudenmaan vaakuna poikkesi Uudenmaan lääninkin käyttämästä maakuntavaakunasta sen yläpuolelle asetetun Suomen suuriruhtinaan kruunun takia, perinteisesti vaakunassa oli käytetty kreivikunnan kruunua. Tarkkaa syytä suuriruhtinaan kruunun päätymisestä lippuun ei ole tiedossa, mutta kruunun on arveltu kuvanneen Venäjän keisarin ja Suomen suuriruhtinaan asemaa seuran suojelijana ja kunniajäsenenä. Suuriruhtinaan kruunu kuitenkin korvattiin maakuntavaakunan kreivikunnan kruunulla vuosituhannen vaihteessa.
Suomen pursiseurojen käyttämien siniristilippujen yleistyessä Itämerellä, määräsi Venäjän meriministeri Stepan Arkadjevitš Vojedovski 18. tammikuuta 1910 kaikkien pursiseurojen lippujen vasempaan yläkulmaan Venäjän kansallislipun, yläkulman vaakunoiden siirtyessä lipun vasempaan alakulmaan. Uudistettu lippu nostettiin NJK:n salkoon 23. kesäkuuta 1910. Lippu säilyi käytössä Venäjän vuoden 1917 helmikuun vallankumoukseen asti, jonka johdosta NJK palautti käyttöön edellisen lippunsa ylimääräisessä jäsenkokouksessa 3. toukokuuta.
Suomen itsenäistyttyä maan kansallislipuksi valittiin 28. toukokuuta 1918 valkoisella pohjalla oleva sininen pohjoismainen risti, joka osittain perustui NJK:n lippuun pohjautuviin pursilippuihin. Nykyisen lippunsa NJK sai vuonna 1919, jolloin Suomen pursiseurojen käyttöön laadittiin Suomen kansallislippuun perustuvat liput, joissa valkoisella ristillä päällystetyn siniristilipun vasempaan yläkulmaan asetetaan pursiseuran tunnus, NJK:n tapauksessa seuran jo aiemmin käyttämä Uudenmaan vaakuna. Suomen itsenäistymisen ja seuran uuden lipun kunniaksi NJK järjesti 18. toukokuuta 1919 purjehduskilpailut, jotka toimivat perustana Skandinaavinen Kultapokaali-kilpailulle.
Lippu > Galleria

Nyländska Jaktklubbenin ensimmäinen lippu vuosina 1861–1900.
Seuran toinen lippu vuosina 1900–1910 ja 1917–1919.
Seuran kolmas lippu vuosina 1910–1917.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (ruotsiksi) (englanniksi)
Ravintolan kotisivut
Valkopurjeet ja kultapokaali, Kuva, 02.08.1939, nro 16, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nyländska Jaktklubben pursilippu
Tuu-tikki

| Tuu-tikki |
| --- | --- |
 Tuu-tikki Tove Janssonin piirtämänä
Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  Suomenkieliset ääninäyttelijät: Maija-Liisa Peuhu (1983) Marja Packalén (1991–1997) Leena Rapola (2007–2008) Ella Pyhältö (2017) Elina Knihtilä (2019–2025) Näyttelijät: Mariann Nordwall (1973)
Ensi- esiintyminen:  Taikatalvi (1957)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Muumilaakso
Suhteet
Tutut:  Muumi-perhe Ninni
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuu-tikki (ruots. Too-ticki) on Muumilaaksossa asuva talvea rakastava hahmo, joka asuu talvisin Muumien uimahuoneessa kahdeksan näkymättömän päästäisen kanssa. Tuu-tikin esikuvana on ollut muumien luojan Tove Janssonin elämänkumppani Tuulikki Pietilä.
Luonteeltaan Tuu-tikki on aktiivinen, elämänmyönteinen ja kiinnostunut kaikista asioista. Hahmo esiintyy ensimmäisen kerran kirjassa Taikatalvi, jossa hänellä on keskeinen rooli. Taikatalvi on kirjoitettu pian Janssonin ja Pietilän suhteen alettua.
Tuu-tikilla on asunaan punavalkoraitainen paita sekä punainen lakki (sisältä sininen) ja housut. Toisin kuin muumit, Tuu-tikki ei nuku talviunta. Hahmo näyttää miehiseltä, mutta on kuitenkin naispuolinen.
Eräänä talvena Tuu-tikki rakentaa lumihevosen Jäärouvaa varten. Myy haluaa ehdottomasti nähdä Jäärouvan läheltä, vaikka Tuu-tikki kieltää ja varoittaa Jäärouvan jäätävästä katseesta. Tuu-tikki varoittaa myös hajamielistä oravaa, joka unohti varoituksen ja jäätyi Jäärouvan rapsutettua tätä korvan takaa.lähde?
Sarjakuvissa Tuu-tikki esitellään enemmän käytännönläheisenä nikkarina, joka tykkää väkertää monenmoista esinettä kesäisin. Esimerkiksi Muumipeikko merillä -sarjakuvassa Tuu-tikki auttaa Muumeja rakentamaan merikelpoista venettä pelkän kompassin ympärille, kun tämä on itse sitä ensin ystävilleen ehdottanut.lähde?
Esiintyminen Muumilaakson tarinoita -sarjassa

Näkymätön lapsi (osa 9)
Ninni saa hymynsä takaisin (osa 10)
Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu (osa 21)
Talven vieraita (osa 22)
Keskitalven kokko (osa 36)
Tuu-tikin suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | Maija-Liisa Peuhu |
| 1991–1992 | Muumilaakson tarinoita | Marja Packalén |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Marja Packalén |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Leena Rapola |
| 2017 |  Muumilaakson tarinoita  | Ella Pyhältö |
| 2017 |  Muumien taikatalvi  | Nina Hukkinen |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Elina Knihtilä |
HMS Courageous (S50)

| HMS Courageous |
| --- | --- |
 HMS Courageous

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  15. toukokuuta 1968
Laskettu vesille:  7. maaliskuuta 1970
Palveluskäyttöön:  16. lokakuuta 1971
Poistui palveluskäytöstä:  10. huhtikuuta 1992
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t (sukelluksissa)
Pituus:  86,9 m
Leveys:  10,1 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  1 x PWR1-painevesireaktori 11 MW
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  103
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Courageous (viirinumero S50) on Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1971-1992 palveluksessa ollut Churchill-luokan ydinsukellusvene. Alus on nykyään museoaluksena.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1968. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1970 ja valmistui 16. lokakuuta 1971.
Palvelus

Maaliskuussa 1975 aluksen miehistö havaitsi Välimerellä Neuvostoliiton laivaston Echo II -luokan sukellusveneen, jonka äänijälki talletettiin SOSUS järjestelmään ja vahvistettiin merivalvontakoneen nauhoituksella. Alus seurasi Echo II:sta kahdeksan merimailin etäisyydeltä kaikkiaan 320 merimailia keskinopeuden ollessa 10-15 solmua.
Falklandin sodan alkaessa alus oli kuivatelakalla. Alus poistettiin 1992 palveluksesta ja museoitiin. Se on nykyään museoaluksena Devonportin telakalla.
RBC Roosendaal

RBC Roosendaal on alankomaalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1927. Kaudella 2005–06 RBC pelasi maan pääsarjatasolla Eredivisiessä, mutta se putosi surkean kauden jälkeen takaisin Eerste Divisieen.
Hungarologia

Unkarin kielen puhuma-alat.
1700-luvun unkarilaisen kirjallisuuden suurimpia nimiä.
Hungarologia on kielitieteen alaan kuuluva yliopiston oppiaine, joka paneutuu unkarin kieleen, mutta joka voi ulottua myös kielitieteen ulkopuolelle. Unkarin kielen lisäksi hungarologia perehtyy Unkariin maana, ja näiden painopisteiden rinnalla voi olla myös monia muita humanististen tieteiden aloille kuuluvia näkökulmia. Esimerkiksi Wienin yliopistossa hungarologian maisteriopinnot antavat perusvalmiudet Unkarin kirjallisuuden ja kulttuurin tieteelliseen tutkimukseen.
Hungarologia Suomessa

Suomessa hungarologiaa voi opiskella vain Jyväskylän yliopistossa Musiikin, taiteen ja kulttuurin tutkimuksen laitoksella, jossa sillä on pitkät perinteet. Aikaisemmin siitä on voinut suorittaa maisteriopintoja, mutta nykyisin hungarologiassa voi suorittaa vain jatko-opintoja. Lisäksi Jyväskylän yliopiston Humanistis-yhteiskuntatieteellisellä tiedekunnalla on oma hungarologian julkaisusarjansa Spectrum Hungarologicum.
Hungarologia Suomessa > Hungarologian historiaa

Monissa Suomen yliopistoissa suomen kielen opintokokonaisuuteen kuului pitkään pakollinen unkarin kielen alkeiskurssi, jolla opiskelijat perehtyivät kielen rakenteeseen ja Unkarin historiaan ja saivat perustiedot maantuntemuksesta.
Hungarologia Suomessa > Hungarologian historiaa > Helsingin ja Turun yliopistoissa

Helsingissä unkarin kielen säännöllinen opetus käynnistyi jo 1800-luvun lopulla. Unkarin kielen lehtorin virka perustettiin vuonna 1925 ja Unkarin valtion virallinen edustusto vuonna 1928. Vuonna 1983 Helsingin yliopistoon perustettiin unkarin kielen vierailevan professorin virka. Unkarin kielen oppiaineen toiminta alkoi vuonna 1985 sivuaineena, ja vuonna 1990 Unkarista tuli yliopistossa myös pääaine. Unkarin kielen opetus on Helsingin yliopistossa aina edustanut myös suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen osa-aluetta, ja sen opetus on kielitiedekeskeistä. Turussa voidaan katsoa unkaria opetetun aina 1920-luvulta asti. Turun yliopistossa unkarin kielen ja kulttuurin opetus kuuluu suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen oppiaineeseen. Laitoksella on vuodesta 1966 ollut unkarin kielen lehtori. Lehtorin toimenkuvaan kuuluu kieliopetuksen lisäksi myös unkarilaisen kirjallisuuden ja kulttuurihistorian opettaminen.
Niiskuneiti

| Niiskuneiti |
| --- | --- |
 Niiskuneiti Tove Janssonin piirtämänä
Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  Suomenkieliset ääninäyttelijät: Titta Jokinen (1983) Aila Svedberg (1991–2006) Misa Palander (1993) Elsa Saisio (2007–2010) Alma Pöysti (2014) Heljä Heikkinen (2017, 2020) Alina Tomnikov (2019–2025) Jenna Hukkinen (2021) Iina Kuustonen (2022) Näyttelijät: Ingegerd Lönnroth (1973)
Ensi- esiintyminen:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1946)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Muumilaakso
Luonteenpiirteet:  huolellinen, hellä
Suhteet
Sisarukset:  Niisku
Tutut:  Muumipeikko, Nipsu, Pikku Myy, Nuuskamuikkunen, Muumimamma, Muumipappa, Hemuli,  Aliisa, Muumilaakson asukkaat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niiskuneiti (ruots. Snorkfröken) on hahmo, joka esiintyy Tove Janssonin luomissa Muumi-teoksissa. Hän on Muumipeikon tyttöystävä ja kuuluu niiskujen heimoon. Hänellä on myös isoveli Niisku. Niiskuneidin tunnusmerkit ovat otsatukka ja kultainen nilkkarengas vasemmassa nilkassa.
Niiskuneiti Muumi-teoksissa

Niiskuneiti esiintyy ensimmäisen kerran toisessa Muumi-teoksessa Muumipeikko ja pyrstötähti (Kometjakten, 1946). Kirjassa Nuuskamuikkunen kertoo Muumipeikolle ja Nipsulle niiskujen rodusta, jonka jäsenet muistuttavat muuten muumeja, mutta vaihtavat väriä järkyttyessään. Hänen mukaansa Niiskuneiti on vaaleanvihreä ja kokonaan hienon, pehmeän karvan peitossa. Pian tämän jälkeen he tapaavat Niiskun ja tämän pikkusisaren Niiskuneidin, jonka Muumipeikko pelastaa lihansyöjäpensaan kynsistä. Niiskuneiti matkaa veljensä kanssa Muumilaaksoon ja asettuu asumaan Muumitaloon.
Niiskuneiti ja Niisku ovat keskeisessä osassa myös seuraavassa kirjassa Taikurin hattu (1950). Niiskuneiti esiintyy lisäksi kirjoissa Vaarallinen juhannus (1954), Taikatalvi (1957) sekä Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia (1962). Hän on kiinteä osa muumiperhettä.
Teoksessa Muumipappa ja meri (1965) Niiskuneiti ei enää esiinny, mutta Muumipeikko viittaa häneen yhdessä kohdassa puhuessaan merihevoselle:
»Minulla on eräs ystävä, jolla on otsatukka. Ehkä hän tulee joskus käymään tänne...» 
(Jansson, Muumipappa ja meri)
Kuvakirjassa Vaarallinen matka (1977) Niiskuneiti nähdään viimeisen aukeaman kuvassa Muumilaakson asukkaiden joukossa. Kuvakirjassa Outo vieras Muumitalossa (1980) hänellä on hieman isompi rooli.
Tove ja Lars Janssonin Muumi-sarjakuvissa (1954–1975), jotka olivat juoneltaan itsenäisiä kirjoihin verraten, Niiskuneiti sen sijaan oli yksi keskeisimpiä hahmoja ensimmäisestä tarinasta viimeiseen. Sarjan ensimmäisessä sarjakuvassa Muumipeikko pelasti hänet suuren ravun kynsistä (vrt. lihansyöjäpensas) ja näin hän tuli sarjakuvaan.
Sarjakuvien Niiskuneidin luonne eroaa jossain määrin kirjojen Niiskuneidistä: hän on turhamainen ja romanttinen kuten kirjoissakin, mutta vilkuilee Muumipeikon lisäksi myös muita miehiä ja hänen toistuvat ihastumisensa olivat yksi sarjakuvien keskeisiä juonikuvioita. Sarjassa Niiskuneiti on kuitenkin mustasukkainen Muumipeikolle melkein kaikesta. Veli Niisku esiintyy vain yhdessä Lars Janssonin loppupään sarjakuvatarinassa.
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa esiintyvät sekä Niiskuneiti että Niisku. Asetelmaa on jonkin verran muutettu verrattuna kirjoihin ja sarjakuviin: niiskusisarukset eivät asu Muumitalossa vaan omassa talossaan ja Niisku on kuvattu keksijänä, joka suunnittelee ilma-alusta. Animaatiossa niiskut eivät vaihda väriä tunnetilan mukaan. Niiskuneiti esiintyy lähes kaikissa sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Pikkuruiset vieraat, Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu ja Talven vieraita. Niiskuneiti ei puhu lainkaan jaksossa Muumipappa kaipaa vaihtelua. Niiskuneiti on sarjassa pitkälti samanluonteinen kuin kirjoissakin, joskin jatko-sarjassa Bōken Nikki hän on lähempänä sarjakuvaminäänsä. Niiskuneiti kärsii; kun toiset pilkkaavat häntä kookkaaksi, mikä ilmenee jaksossa Muumitalvi, kun Niiskuneiti kertoo pienelle Tahmatassulle salaisuudekseen, että hänellä on lipaston laatikossaan laihdutuskeksejä.