stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mesomittakaava

Väli- eli mesomittakaava on säätieteessä luokitus, jonka sääjärjestelmiin kuuluvat mm. kuuropilvet sekä maa- ja merituuli. Tarkasteltavan alueen läpimitta on tyypillisesti noin 75-500 km, mutta ulottuu sadoista metreistä satoihin kilometreihin[lähde? ]. Mesomittakaavan konvektiiviset kompleksit ja systeemit ja ukkospilvijonot ovat säätieteessä tyypillisiä mesomittakaavan ilmiöitä[lähde? ]. Mesomittakaava tarkastelee horisontaalisella asteikolla aluetta 2-2000 km. Mesomittakaavan alla on mikroskaala ja yläpuolella synoptinen skaala.
Mesomittakaavan alaosaan voi useimmiten laskea kuuluvaksi myös yhden kuuropilven kokoiset ilmiöt.
Meso-gamma 2-20 km ukkosmyrskyt
Meso-beta 20-200 km lumimyrskyt
Meso-alpha 200-2000 km  mesomittakaavan konvektiivinen järjestelmä, pienet trooppiset syklonit, rintamat, ukkospilvijonot.
Aiheesta muualla

http://meted.ucar.edu/mesoprim/mesodefn/print.htm
Luettelo yhdistetyn olympiamitalisteista

Pohjoismainen yhdistetty on ollut talviolympialaisten kisaohjelmassa ensimmäisistä talviolympialaisista, vuodesta 1924 lähtien. Menestynein maa yhdistetyn olympiakilpailuissa on Norja.
Normaalimäki

|  Yhdistetyn normaalimäen olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1924 Chamonix tulokset |   Thorleif Haug (NOR) |   Thoralf Strømstad (NOR) |   Johan Grøttumsbråten (NOR) |  |
| 1928 Sankt Moritz tulokset |   Johan Grøttumsbråten (NOR) |   Hans Vinjarengen (NOR) |   Jon Snersrud (NOR) |  |
| 1932 Lake Placid tulokset |   Johan Grøttumsbråten (NOR) |   Ole Stenen (NOR) |   Hans Vinjarengen (NOR) |  |
| 1936 Garmisch-Partenkirchen tulokset |   Oddbjørn Hagen (NOR) |   Olaf Hoffsbakken (NOR) |   Sverre Brodahl (NOR) |  |
| 1948 Sankt Moritz tulokset |   Heikki Hasu (FIN) |   Martti Huhtala (FIN) |   Sven Israelsson (SWE) |  |
| 1952 Oslo tulokset |   Simon Slåttvik (NOR) |   Heikki Hasu (FIN) |   Sverre Stenersen (NOR) |  |
| 1956 Cortina d'Ampezzo tulokset |   Sverre Stenersen (NOR) |   Bengt Eriksson (SWE) |   Franciszek Gąsienica Groń (POL) |  |
| 1960 Squaw Valley tulokset |   Georg Thoma (EUA) |   Tormod Knutsen (NOR) |   Nikolai Gusakov (URS) |  |
| 1964 Innsbruck tulokset |   Tormod Knutsen (NOR) |   Nikolai Kiseljov (URS) |   Georg Thoma (EUA) |  |
| 1968 Grenoble tulokset |   Franz Keller (FRG) |   Alois Kälin (SUI) |   Andreas Kunz (GDR) |  |
| 1972 Sapporo tulokset |   Ulrich Wehling (GDR) |   Rauno Miettinen (FIN) |   Karl-Heinz Luck (GDR) |  |
| 1976 Innsbruck tulokset |   Ulrich Wehling (GDR) |   Urban Hettich (FRG) |   Konrad Winkler (GDR) |  |
| 1980 Lake Placid tulokset |   Ulrich Wehling (GDR) |   Jouko Karjalainen (FIN) |   Konrad Winkler (GDR) |  |
| 1984 Sarajevo tulokset |   Tom Sandberg (NOR) |   Jouko Karjalainen (FIN) |   Jukka Ylipulli (FIN) |  |
| 1988 Calgary tulokset |   Hippolyt Kempf (SUI) |   Klaus Sulzenbacher (AUT) |   Allar Levandi (URS) |  |
| 1992 Albertville tulokset |   Fabrice Guy (FRA) |   Sylvain Guillaume (FRA) |   Klaus Sulzenbacher (AUT) |  |
| 1994 Lillehammer tulokset |   Fred Børre Lundberg (NOR) |   Takanori Kono (JPN) |   Bjarte Engen Vik (NOR) |  |
| 1998 Nagano tulokset |   Bjarte Engen Vik (NOR) |   Samppa Lajunen (FIN) |   Valeri Stoljarov (RUS) |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Samppa Lajunen (FIN) |   Jaakko Tallus (FIN) |   Felix Gottwald (AUT) |  |
| 2006 Torino tulokset |   Georg Hettich (GER) |   Felix Gottwald (AUT) |   Magnus Moan (NOR) |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Jason Lamy Chappuis (FRA) |   Johnny Spillane (USA) |   Alessandro Pittin (ITA) |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Eric Frenzel (GER) |   Akito Watabe (JPN) |   Magnus Krog (NOR) |  |
| 2018 Pyeongchang tulokset |   Eric Frenzel (GER) |   Akito Watabe (JPN) |   Lukas Klapfer (AUT) |  |
| 2022 Peking tulokset |   Vinzenz Geiger (GER) |   Jørgen Graabak (NOR) |   Lukas Greiderer (AUT) |  |
  Lähde: Medalists - Nordic combined, men individual Official website of the Olympic Movement. Viitattu 2.5.2019. (englanniksi)
Suurmäki

|  Yhdistetyn suurmäen olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Bill Demong (USA) |   Johnny Spillane (USA) |   Bernhard Gruber (AUT) |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Jørgen Graabak (NOR) |   Magnus Moan (NOR) |   Fabian Rießle (GER) |  |
| 2018 Pyeongchang tulokset |   Johannes Rydzek (GER) |   Fabian Rießle (GER) |   Eric Frenzel (GER) |  |
  Lähde: Medalists - Nordic combined, men individual large hill olympic.org. Viitattu 2.5.2019. (englanniksi)
Sprintti

|  Yhdistetyn sprintin olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Samppa Lajunen (FIN) |   Ronny Ackermann (GER) |   Felix Gottwald (AUT) |  |
| 2006 Torino tulokset |   Felix Gottwald (AUT) |   Magnus Moan (NOR) |   Georg Hettich (GER) |  |
  Lähde: Medalists - Nordic combined, individual sprint Official website of the Olympic Movement. Viitattu 10.3.2015. (englanniksi)
Joukkuekilpailu

|  Yhdistetyn joukkuekilpailun olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1988 Calgary tulokset |   Länsi-Saksa Thomas Müller  Hans-Peter Pohl  Hubert Schwarz |   Sveitsi Fredy Glanzmann  Hippolyt Kempf  Andreas Schaad |   Itävalta Hansjörg Aschenwald  Günther Csar  Klaus Sulzenbacher |  |
| 1992 Albertville tulokset |   Japani Reiichi Mikata  Takanori Kono  Kenji Ogiwara |   Norja Knut Tore Apeland  Fred Børre Lundberg  Trond Einar Elden |   Itävalta Klaus Ofner  Stefan Kreiner  Klaus Sulzenbacher |  |
| 1994 Lillehammer tulokset |   Japani Takanori Kono  Masashi Abe  Kenji Ogiwara |   Norja Knut Tore Apeland  Bjarte Engen Vik  Fred Børre Lundberg |   Sveitsi Jean-Yves Cuendet  Hippolyt Kempf  Andreas Schaad |  |
| 1998 Nagano tulokset |   Norja Halldor Skard  Kenneth Braaten  Bjarte Engen Vik  Fred Børre Lundberg |   Suomi Samppa Lajunen  Jari Mantila  Tapio Nurmela  Hannu Manninen |   Ranska Sylvain Guillaume  Nicolas Bal  Ludovic Roux  Fabrice Guy |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Suomi Jari Mantila  Hannu Manninen  Jaakko Tallus  Samppa Lajunen |   Saksa Björn Kircheisen  Georg Hettich  Marcel Höhlig  Ronny Ackermann |   Itävalta Christoph Bieler  Michael Gruber  Mario Stecher  Felix Gottwald |  |
| 2006 Torino tulokset |   Itävalta Michael Gruber  Christoph Bieler  Felix Gottwald  Mario Stecher |   Saksa Björn Kircheisen  Georg Hettich  Ronny Ackermann  Jens Gaiser |   Suomi Antti Kuisma  Anssi Koivuranta  Jaakko Tallus  Hannu Manninen |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Itävalta Bernhard Gruber  Felix Gottwald  Mario Stecher  David Kreiner |   Yhdysvallat Brett Camerota  Todd Lodwick  Johnny Spillane  Bill Demong |   Saksa Johannes Rydzek  Tino Edelmann  Eric Frenzel  Björn Kircheisen |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Norja Jørgen Graabak  Håvard Klemetsen  Magnus Krog  Magnus Moan |   Saksa Eric Frenzel  Björn Kircheisen  Fabian Rießle  Johannes Rydzek |   Itävalta Christoph Bieler  Bernhard Gruber  Lukas Klapfer  Mario Stecher |  |
| 2018 Pyeongchang tulokset |   Saksa Vinzenz Geiger  Fabian Rießle  Eric Frenzel  Johannes Rydzek |   Norja Jan Schmid  Espen Andersen  Jarl Magnus Riiber  Jørgen Graabak |   Itävalta Wilhelm Denifl  Lukas Klapfer  Bernhard Gruber  Mario Seidl |  |
  Lähde: Medalists - Nordic combined, team men Official website of the Olympic Movement. Viitattu 2.5.2019. (englanniksi)
Mayne Reid

Mayne Reid
Thomas Mayne Reid (4. huhtikuuta 1818 – 22. lokakuuta 1883) oli irlantilaissyntyinen romaanikirjailija. Hän on tunnettu seikkailukirjoistaan, joista monet sijoittuvat Yhdysvaltoihin ja Meksikoon.
Henkilöhistoria

Mayne Reid syntyi Pohjois-Irlannissa papin poikana mutta lähti 20-vuotiaana Yhdysvaltoihin onnea etsimään. Hän matkusteli Yhdysvaltojen eteläosissa ja Pohjois-Meksikossa käyden mm. kauppaa intiaanien kanssa. Reid aloitti kirjallisen uransa Pennsylvaniassa vuonna 1842 kirjoittamalla sanomalehteen runoja. Hän muutti pian Philadelphiaan, jossa hän julkaisi lisää runoja lehdissä ja ystävystyi Edgar Allan Poen kanssa.
Vuonna 1846 Meksikon sodan puhjetessa Reid pestautui Yhdysvaltojen armeijaan ja osallistui useisiin taisteluihin. Hän toimi samalla newyorkilaisen sanomalehden kirjeenvaihtajana. Luutnanttina aloittanut Reid saavutti sodan aikana kapteenin arvon, jota hän käytti loppuelämänsä ajan arvonimenään.
Reidin ensimmäinen romaani War Life (myöhemmin nimellä The Rifle Rangers, suom. Rajavartiosto) syntyi sodan jälkeen Meksikossa saaduista kokemuksista ja ilmestyi Ohiossa 1849. Seuraavan romaaninsa The Scalp Hunters (suom. Päänahan metsästäjät) Reid kirjoitti palattuaan kotimaahansa, ja sitä seurasi pitkä seikkailuromaanisarja, jolla Reid saavutti suurta suosiota, erityisesti poikien keskuudessa.
Vuonna 1854 Reid meni naimisiin yli puolet itseään nuoremman englantilaisen Elizabeth Hyden kanssa. Pariskunnalle ei syntynyt lapsia, mutta avioliitto kesti Reidin kuolemaan asti. Vaikka Reid ansaitsi kirjoillaan hyvin ja hänen kirjojaan käännettiin lukuisille kielille, hän tuhlasi surutta ja teki konkurssin vuonna 1866.
Elämänsä loppupuolen Reid vietti Englannissa asuttuaan ensin muutaman vuoden Yhdysvalloissa, jossa sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1868. Hän jatkoi kirjoittamista, vaikka sairaus vaivasi häntä. Lopulta sairaus vei Reidin hautaan vuonna 1883. Hänet haudattiin Lontooseen.
Suomennetut teokset

Aavikon ritari. suom. Alpo Kupiainen Karisto 1933
Kapinapäällikön pojat. (The Bush Boys) Suom. Esteri Lokka. Karisto 1920
Kullankaivajat ja indiaanit. (The Lost Mountain: a Tale of Sonora) Telén 1898; myös nimellä Kullankaivajia ja intiaaneja, WSOY 1957
Lakeuden laki. Suom. Alpo Kupiainen. Karisto 1933
Merille karannut. (Ran Away to Sea) Suom.  A. J. Salonen. Karisto 1922
Mississippin metsästäjäpojat. (The Boy Hunters of the Mississippi) Suom. Valfrid Hedman. Karisto 1918; myös nimellä Valkoinen puhveli. Suom. Valfrid Hedman. Karisto 1972
Päänahan metsästäjät. (The Scalp Hunters) WSOY 1928
Päätön ratsastaja. (The Headless Horseman) Suom. Alpo Kupiainen. Karisto 1933
Rajavartiosto. (The Rifle Rangers) Suom. Valfrid Hedman. Karisto 1938
Saarroksissa Himalajalla. (The Cliff Climbers). Suom. Aino Tuomikoski. Karisto 1920
Tiikerien pyydystäjä. (The Tiger-Hunter). Suom. -r-r (F. F. Brummer). Hagelberg 1889.
Valkoinen päällikkö. (The White Chief) Suom. Siimes Kanervio. Yrjö Weilin 1909
Valkonen hevonen. (The War Trail) Suom. F. F. Brummer. Hagelberg 1891; myös nimellä Valkoinen hevonen. Suom. F. F. Brummer. Kirja 1917
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mayne Reid Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Mayne Reidin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä
The Mayne Page (Arkistoitu – Internet Archive), kattava sivusto Reidistä (englanniksi)
Mamady Doumbouya

| Mamady Doumbouya |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2024).
Guinean presidentti
 1. lokakuuta 2021 alkaen  
Edeltäjä:  Alpha Condé
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1980 (ikä 44)
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Ranska  Guinea
Puolustushaara:  Ranskan muukalaislegioona
Sotilasarvo:  eversti
Mamady Doumbouya (s. 4. maaliskuuta 1980) on guinealainen sotilas, joka on toiminut maansa johdossa siitä alkaen, kun hän johti sotilasvallankaappausta, joka syrjäytti 83-vuotiaan Alpha Condén. Doumbouya sanoi, että vallankaappaus oli välttämätön, koska maassa oli niin paljon korruptiota, ihmisoikeusrikkomuksia ja huonoa taloudenpitoa.
Monet Conden vastustajista olivat aluksi tyytyväisiä hänen syrjäyttämisestään, mutta Doumbouyan juntan suosio on ajan mittaan vähentynyt. Keväällä 2022 juntta esitteli suunnitelman, joka johtaisi siirtymiseen siviilihallintoon 36 kuukauden kuluessa. Oppositio vastusti sitä. Kesäkuun alussa Conakryssä oli polttoaineiden hinnannousua vastustavia mielenosoituksia, jotka johtivat levottomuuksiin, joissa turvallisuusjoukot ampuivat yhden mielenosoittajan. Heinäkuussa ECOWAS ilmoitti suostutelleensa nykyhallinnon lyhentämään siirtymäajan kahteen vuoteen.
Aiheesta muualla

Hall on infamy: Mamady Doumbouya The Internationalist 7.1.2022
Kevin Großkreutz

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Kevin Großkreutz
Syntymäaika: 19. heinäkuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Dortmund, Länsi-Saksa
Pelipaikka: laituri, puolustaja
Pituus: 186 cm
Seura
Seura: Wacker Obercastrop
Pelinumero: 19
Junioriseurat
2002–2003 2003–2006: Borussia Dortmund Rot Weiss Ahlen
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006–2009 2009–2015 2015–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2020 2021–2023 2023– | Rot Weiss Ahlen Borussia Dortmund Galatasaray VfB Stuttgart Darmstadt KFC Uerdingen TuS Bövinghausen Wacker Obercastrop | 95 (23) 176 (23) 0 (0) 26 (1) 27 (3) 45 (0) 54 (9) 1 (1) |
Maajoukkue
| 2010–2014 | Saksa | 6 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. toukokuuta 2022.
Kevin Großkreutz (s. 19. heinäkuuta 1988 Dortmund, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen ammattijalkapalloilija, joka pelaa amatöörinä Saksan kuudennen sarjatason Westfalenliga 2:n Wacker Obercastropissa. Ammattilaisurallaan hän on edustanut Bundesliigassa muun muassa kuusi kautta Borussia Dortmundia ja oli Saksan maajoukkueen mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuonna 2014.
Seurajoukkueura

Großkreutz siirtyi Borussia Dortmundin junioriakatemiaan vuonna 2002, jossa hän pelasi yhden kauden. Vuonna 2003 hän siirtyi Dortmundista Rot Weiss Ahlenin junioreihin. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2006–2007.
Hän teki toisella kaudellaan 2007–2008 12 maalia. Kausi sujui joukkueen osalta myös hyvin, kun se onnistui nousemaan maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesliigaan.
Heinäkuussa 2009 Großkreutz teki kolmivuotisen sopimuksen juniorivuosinaan jo tutuksi tulleen Borussia Dortmundin kanssa. Kuuden Borussia Dortmundissa vietetyn vuoden aikana Großkreutz voitti kaksi Bundesliigan mestaruutta, yhden Saksan cupin ja kaksi Saksan supercupia.
Großkreutz siirtyi kesällä 2015 Turkin Superliigan suurseura Galatasarayyn, mutta palasi tammikuussa 2016 Saksaan ja VfB Stuttgartiin ilman yhtäkään pelattua ottelua. VfB Stuttgart putosi Bundesliigasta kauden päätteeksi.
Jätettyään Stuttgartin keväällä 2017, Großkreutz siirtyi vapaana agenttina 2. Bundesliigan Darmstadtiin kesällä 2017, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen Saksan 3. Ligan KFC Uerdingeniin. Großkreutz jätti KFC Uerdingenin lokakuussa 2020 ja ilmoitti päättävänsä ammattilaisuransa tammikuussa 2021 32-vuoden iässä. Hän kuitenkin samalla ilmoitti olevansa kiinnostunut jatkamaan uraansa amatöörinä. Tammikuun lopulla 2021 Großkreutz jatkoikin uraansa Saksan kuudennen sarjatason Westfalenliga 2:n TuS Bövinghausenissa vuoteen 2023 asti ulottuvalla sopimuksella.
Maajoukkueura

Großkreutz teki ensiesiintymisensä Saksan maajoukkueessa 13. toukokuuta 2010 ystävyysottelussa Maltaa vastaan. Ensimmäiset maaottelunsa yli kolmeen vuoteen Großkreutz pelasi keväällä 2014 Chileä ja Armeniaa vastaan. Maajoukkuevalmentaja Joachim Löw valitsi hänet Saksan joukkueeseen vuoden 2014 Brasilian MM-kisoihin. MM-kisoissa hän seurasi jokaisen ottelun vaihtopenkiltä, kun Saksa nappasi lopulta maailmanmestaruuden kaatamalla loppuottelussa Argentiinan. Kuudennen ja viimeiseksi jääneen maaottelunsa Großkreutz pelasi 3. syyskuuta 2014 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan.
Saavutukset > Seurajoukkue

Borussia Dortmund
Bundesliigan mestaruus: 2010–2011, 2011–2012
Saksan cup: 2011–2012
DFL-Supercup: 2013–2014, 2014–2015
VfB Stuttgart
2. Bundesliigan mestaruus: 2016–2017
Saavutukset > Maajoukkue

MM-kulta: 2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kevin Großkreutz Wikimedia Commonsissa
Großkreutzin tilastot Fussballdaten.de-sivustolla (saksaksi)
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Neuer |
2 Großkreutz |
3 Ginter |
4 Höwedes |
5 Hummels |
6 Khedira |
7 Schweinsteiger |
8 Özil |
9 Schürrle |
10 Podolski |
11 Klose |
12 Zieler |
13 Müller |
14 Draxler |
15 Durm |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Kroos |
19 Götze |
20 Boateng |
21 Mustafi |
22 Weidenfeller |
23 Kramer |
Valmentaja Löw
Mattia Caldara

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. toukokuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Bergamo, Italia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: Venezia (lainalla Milanista)
Junioriseurat
2003–2014: Atalanta
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2017 | Atalanta | 12 | (3) |
| 2014–2015 | → Trapani (laina) | 20 | (2) |
| 2015–2016 | → Cesena (laina) | 27 | (3) |
| 2017–2018 | Juventus | 0 | (0) |
| 2017–2018 | → Atalanta (laina) | 43 | (7) |
| 2018– | Milan | 0 | (0) |
| 2020–2021 | → Atalanta (laina) | 20 | (0) |
| 2021–2022 | → Venezia (laina) | 6 | (0) |
| 2022–2023 | → Spezia (laina) | 20 | (0) |
Maajoukkue
| 2016–2017 | Italia U21 | 12 | (0) |
| 2018– | Italia | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. joulukuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. joulukuuta 2023.
Mattia Caldara (s. 5. toukokuuta 1994 Bergamo) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa AC Milania. Hän on pelannut myös Italian maajoukkueessa.
Caldara on Atalantan kasvatti. Hän debytoi Serie A:ssa kaudella 2013–2014. Hänet lainattiin Serie B:ssä pelaaviin Trapaniin ja Cesenaan seuraavaksi kahdeksi kaudeksi, kunnes hänet myytiin Juventukseen tammikuussa 2017. Hänet lainattiin heti takaisin Atalantaan, jossa hän vietti puolitoista kautta. Elokuussa 2018 Caldara siirtyi Milaniin, kun hänet vaihdettiin Leonardo Bonucciin. Hän on pelannut Milanin joukkueessa vain yhden Italian cupin ja yhden Eurooppa-liigan ottelun. Hän siirtyi lainalle tammikuussa 2020 Atalantaan 1,5 kaudeksi ja kesällä 2021 Veneziaan kaudeksi 2021–2022. Hän pelasi kauden 2022–2023 lainalla Speziassa.
Caldara on pelannut Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2017 Italian yltäessä välieriin. Italian A-maajoukkueessa hän on pelannut kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Ranskaa ja syyskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Portugalia vastaan.
Metal Machine Music

| Metal Machine Music Lou Reed |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: heinäkuu 1975
 Tuottaja(t): Lou Reed
 Tyylilaji: Noise
 Kesto: 64.11
 Levy-yhtiö: RCA Records
Lou Reedin muut julkaisut
| Sally Can't Dance 1974 | Metal Machine Music 1975 | Coney Island Baby 1976 |
Metal Machine Music on vuonna 1975 julkaistu Lou Reedin albumi. Alun perin sen julkaisi RCA Records kahdella LP-levyllä. Sen on uudelleenjulkaissut yhdellä CD:llä BMG vuonna 1998 ja Buddah Records vuonna 2000.
Metal Machine Musicia on pidetty vaihtoehtoisesti joko vitsinä, pelkästään levytyssopimuksen täyttämiseksi tehtynä roskana tai varhaisena esimerkkinä nykyaikaisesta noise-musiikista. Lou Reedin mukaan albumi käsittää yksinomaan kitaran kiertoääntä toistettuna eri nopeuksilla. Reed nauhoitti teoksen neliraitanauhurilla New Yorkin asunnossaan. Alkuperäisessä julkaisussa jokainen raita käsitti yhden puolen LP-levystä. Raitojen 1–3 kestoksi oli ilmoitettu 16:01 ja neljännen raidan, joka toisti viimeistä uraa loputtomasti "16:01 or ∞".
Kappaleet

Metal Machine Music, Part 1 – 16.10
Metal Machine Music, Part 2 – 15.53
Metal Machine Music, Part 3 – 16.13
Metal Machine Music, Part 4 – 15.55
Luettelo ampumahiihdon olympiamitalisteista

Ampumahiihto on ollut talviolympialaisten kisaohjelmassa vuoden 1960 talviolympialaisista lähtien. Menestyneimmät maat ovat olleet Saksa ja Norja. Eniten olympiakultamitaleita on saavuttanut Norjan Ole Einar Bjørndalen.
Miehet > Miesten 10 km

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1980 Lake Placid tulokset |   Frank Ullrich (GDR) |   Vladimir Alikin (URS) |   Anatoli Aljabjev (URS)  |  |
| 1984 Sarajevo tulokset |   Eirik Kvalfoss (NOR) |   Peter Angerer (FRG) |   Matthias Jacob (GDR)  |  |
| 1988 Calgary tulokset |   Frank-Peter Roetsch (GDR) |   Valeri Medvedtsev (URS) |   Sergei Tšepikov (URS)  |  |
| 1992 Albertville tulokset |   Mark Kirchner (GER) |   Ricco Groß (GER) |   Harri Eloranta (FIN)  |  |
| 1994 Lillehammer tulokset |   Sergei Tšepikov (RUS) |   Ricco Groß (GER) |   Sergei Tarasov (RUS)  |  |
| 1998 Nagano tulokset |   Ole Einar Bjørndalen (NOR) |   Frode Andresen (NOR) |   Ville Räikkönen (FIN)  |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Ole Einar Bjørndalen (NOR) |   Sven Fischer (GER) |   Wolfgang Perner (AUT)  |  |
| 2006 Torino tulokset |   Sven Fischer (GER) |   Halvard Hanevold (NOR) |   Frode Andresen (NOR)  |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Vincent Jay (FRA) |   Emil Hegle Svendsen (NOR) |   Jakov Fak (CRO)  |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Ole Einar Bjørndalen (NOR) |   Dominik Landertinger (AUT) |   Jaroslav Soukup (CZE)  |  |
  Lähde: Biathlon Men's 10 kilometres Sprint Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 31.8.2009. Viitattu 18.12.2016. (englanniksi)
Miehet > Miesten 12,5 km takaa-ajo

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Ole Einar Bjørndalen (NOR) |   Raphaël Poirée (FRA) |   Ricco Groß (GER)  |  |
| 2006 Torino tulokset |   Vincent Defrasne (FRA) |   Ole Einar Bjørndalen (NOR) |   Sven Fischer (GER)  |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Björn Ferry (SWE) |   Christoph Sumann (AUT) |   Vincent Jay (FRA)  |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Martin Fourcade (FRA) |   Ondřej Moravec (CZE) |   Jean-Guillaume Beatrix (FRA)  |  |
  Lähde: Biathlon Men's 12.5 kilometres Pursuit Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 4.8.2010. Viitattu 18.12.2016. (englanniksi)
Miehet > Miesten 15 km yhteislähtö

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2006 Torino tulokset |   Michael Greis (GER) |   Tomasz Sikora (POL) |   Ole Einar Bjørndalen (NOR)  |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Jevgeni Ustjugov (RUS) |   Martin Fourcade (FRA) |   Pavol Hurajt (SVK)  |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Emil Hegle Svendsen (NOR) |   Martin Fourcade (FRA) |   Ondřej Moravec (CZE)  |  |
  Lähde: Biathlon Men's 15 kilometres Mass Start Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 18.3.2010. Viitattu 18.12.2016. (englanniksi)