stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän liittoneuvosto

| Liittoneuvosto Сове́т Федера́ции |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  Venäjän liittokokouksen ylähuone
Johto
Puheenjohtaja:  Valentina Matvijenko (Yhtenäinen Venäjä) 21. syyskuuta 2011 alkaen
Kokoonpano
Edustajia:  178
 
Puolueet:  Poliittiset puolueet (148)       Yhtenäinen Venäjä (136)       Kommunistinen puolue (4)       Liberaalidemokraattinen puolue (3)       Oikeudenmukainen Venäjä (3)       Donetskin tasavalta -liike (2) Muut (30)      Sitoutumattomat (27)       Vapaa (3)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  12. joulukuuta 1993 (tämän jälkeen liittoneuvoston jäsenet on nimitetty virkaan)
Kokouspaikka
 Liittoneuvoston rakennus: Bolšaja Dmitrovka 26, Moskova
Kotisivut
 http://council.gov.ru
Venäjän liittoneuvosto (ven. Сове́т Федера́ции, Sovet federatsii – lyh. Sovfed) on Venäjän liittokokouksen eli parlamentin ylähuone. Liittoneuvostossa on 178 jäsentä ja se koostuu maan jokaisen 89 federaatiosubjektin lähettämästä 2 senaattorista. Liittokokouksen alahuoneena toimii taas valtioduuma, johon kuuluu 450 jäsentä.
Parlamentin ylähuoneena liittoneuvostolla on joitain sille kuuluvia yksinoikeuksia:
Venäjän federaatiosubjektien välisten rajamuutosten hyväksyminen;
Presidentin asetuksen hyväksyminen sotatilan käyttöönotosta;
Presidentin asetuksen hyväksyminen hätätilan käyttöönotosta;
Oikeus päättää Venäjän asevoimien käyttämisestä Venäjän federaation alueen ulkopuolella;
Venäjän presidentinvaalien julistaminen;
Venäjän presidentin virkarikossyytteen hyväksyminen;
Oikeus hyväksyä Venäjän presidentin tuomarinimitykset Venäjän perustuslakituomioistuimeen, Venäjän korkeimpaan oikeuteen ja Venäjän korkeimpaan välitystuomioistuimeen;
Oikeus hyväksyä Venäjän presidentin valtakunnansyyttäjän nimitys;
Oikeus nimittää kirjanpitolautakunnan varapuheenjohtaja ja puolet sen tilintarkastajista.
JCDecaux

| JCDecaux SA |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
ISIN:  FR0000077919
Perustettu:  1964
Perustaja:  Jean-Claude Decaux
Toimitusjohtaja:  Jean-Charles Decaux
Kotipaikka:  17 rue Soyer, BP 11, Neuilly-sur-Seine 92200, Ranska
Liikevaihto:  3,00 mrd. EUR (2016)
Nettotulos:  218,4 milj. EUR (2016)
Henkilöstö:  13 030 
Tytäryhtiöt:  lukuisia
Omistaja:  JCDecaux Holding SA, enemmistö on Decaux-suvun hallinnassa (perheyhtiö)
Kotisivu:  www.jcdecaux.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
JCDecaux Group eli JCDecaux SA on ranskalainen konserniyhtiö, joka on maailman suurimpia ulkomainonnan alalla toimivista yrityksiä. Yhtiön osake noteerataan Pariisin pörssissä. Yhtiötä hallitsee kuitenkin holdingyhtiön välityksellä Decaux-perustajasuku.  Yrityksen toiminta jakautuu kolmeen päätoimialueeseen: mainonta katukalusteissa, mainostaulut ja liikennemainonta. Yrityksen mainospaikkoja ovat muun muassa bussipysäkit, rautatieasemat, lentoasemat sekä kadunvarret, linja-autot, raitiovaunut, metrot, kaupunkipyörät, automaattiset käymälät ja roskakorit. Mainoskonserni on tytäryrityksineen läsnä yli 75 maassa, ja konsernin palveluksessa on yli 13 000 työntekijää (2017).
Vuonna 1964 ranskalainen Jean-Claude Decaux kehitti katukalusteeksi kutsumansa liiketoimintamallin, jonka keskeisenä osana olivat pinta-alaltaan kahden neliömetrin suuruiset mainosrahoitteiset bussikatokset. Ensimmäisenä lähestymistä sovellettiin Ranskan Lyonissa.
JCDecaux Suomessa

Suomessa yhtiö toimii nimellä JCDecaux Finland Oy,. Yritys tunnettiin aikaisemmin nimellä Maximedia, kunnes JCDecaux Group osti sen vuonna 2001. Maximedian juuret liittyvät vuonna 1946 perustettuun Oy Ulkomainos Ab -yhtiöön.
pääkaupunkiseudulla yritys omistaa suurimman osan bussipysäkkikatoksista, jotka on varustettu valaistulla mainospaikalla. Lisäksi JCDecaux on tehnyt huoltosopimuksia myös muiden omistamista pysäkeistä, ja kaikkiaan yritys vastaa pääkaupunkiseudulla 2 500 pysäkin hoidosta. Yrityksen mainospaikkoja on myös pääkaupunkiseudun metroasemilla.
Kaupallista bussipysäkkimainontaa ja sen valtaamaa osuutta kaupunkikuvasta on myös vastustettu.
JCDecaux’n kilpailijoita Suomessa ovat muun muassa kansainvälinen Clear Channel Suomi Oy, Mediateko, Outshine Oy, Meks, Ocean Outdoor, Taksimainos Oy ja Masanttimedia Oy.
JCDecaux’n linja-autopysäkki Oulussa.
JCDecaux’n mainosrahoitteinen linja-autokatos ja roskakori Prahassa.
Linja-autopysäkki ja katumainos Pariisissa (2012).
Ulkomainosteline Tampereella (2013).
Kadunvarsimainos Brasiliassa.
JCDecaux’n operoimaa Villo-kaupunkipyöräjärjestelmää Brysselissä.
Sanisette-automaattitoiletin huoltoa Pariisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta JCDecaux Wikimedia Commonsissa
JCDecaux Finland Oy
DSA (algoritmi)

DSA (engl. Digital Signature Algorithm) on sähköiseen allekirjoitukseen tarkoitettu algoritmi. NIST ehdotti DSA:ta sähköisen allekirjoituksen standardiksi (engl. Digital Signature Standard, DSS) vuonna 1991.
DSA määritellään standardissa, jonka NIST esitti vuonna 1994 dokumentissa FIPS 186. Standardia on päivitetty vuonna 1998 (FIPS 186-1), vuonna 2000 (FIPS 186-2), vuonna 2009 (FIPS 186-3), vuonna 2013 (FIPS 186-4) ja 2023 (FIPS 186-5). Vuonna 1993 Dave Banisar ilmoitti Freedom of Information Act (FOIA) -kanteen myötä, että NIST ei ollut kehittänyt sähköisen allekirjoituksen standardia vaan sen oli tehnyt NSA.
Sähköisen allekirjoituksen tarkoitus on, että vastaanottaja voi julkisen avaimen perusteella varmistaa lähettäjän henkilöllisyyden ja tiedon muuttumattomuuden. Myös kolmas osapuoli voi tarkistaa allekirjoituksen ja siihen liittyvän tiedon autenttisuuden.
NIST on kieltänyt digitaalisien allekirjoituksien luomisen DSA:lla vuonna 2019 ja sen sijaan on käytettävä ECDSA- ja EdDSA-menetelmiä. ECDSA on määritelty standardissa FIPS 186-5. EdDSA on määritelty standardissa RFC 8032 ja hyväksytty standardissa FIPS 186-5. DSA ei ole enää mukana standardin versiossa FIPS 186-5.
Avainten luonti

Jokaisella käyttäjällä on julkinen avain ja yksityinen avain. Julkinen avain vastaa tiettyä yksityistä avainta, mutta nämä kaksi avainta eivät ole koskaan samat. Julkinen avain oletetaan yleisesti tunnetuksi, ja yksityistä avainta ei koskaan paljasteta ulkopuolisille. Avaimen luonnissa valitaan hash-funktio H. Alkuperäisen DSS standardin mukaan H oli aina SHA-1, mutta nykyisin käytetään muita, vahvempia hash-funktioita SHA-perheestä.  Tämän jälkeen päätetään avaimen pituus L. Tämä on avaimen kryptografisen vahvuuden ensisijainen määrittäjä. Alkuperäinen DSS rajoitti pituuden L 64:n monikertoihin välille 512 ja 1024. Myöhemmin FIPS 186-2 -standardi rajasi pituuden L 1024:ksi.
Heikkous

DSA:n heikkous on, että jokainen allekirjoitus tarvitsee uuden satunnaisesti valitun arvon k. Jos arvoa ei muuteta tai satunnaisluvun valinnassa on heikkous sen perusteella voidaan löytää allekirjoittamiseen käytetty yksityinen avain x. Puutteellisesti toimiva satunnaislukugeneraattori on eräs mahdollinen heikkous. Kuten DSA myös ECDSA on haavoittuva vuotamaan yksityistä tietoa mikäli satunnaisluvun valinta on heikko tai vihamielisesti toteutettu.
Käyttökohteet

SSH-protollan toisessa versiossa (SSH2) otettiin mukaan tuki DSA-algoritmille, mutta se on eräissä toteutuksissa oletuksena ollut pois käytöstä vuodesta 2015 lähtien aikomuksena poistaa se kokonaan.
Aiheesta muualla

Recommendation for Key Management: Part 1 - General (PDF) (englanniksi)
FIPS 186-5 Digital Signature Standard (DSS) (englanniksi)
RFC 6979 - Deterministic Usage of the Digital Signature Algorithm (DSA) and Elliptic Curve Digital Signature Algorithm (ECDSA)
| n k Kryptografiset algoritmit |
| --- | --- |
Symmetrinen salaus:  3-DES  AES  AES-GCM  Blowfish  CAST-128  CAST-256  DES  GOST  IDEA  RC2  RC4  RC5  RC6  Salsa20  Skipjack  Twofish 
Julkisen avaimen salaus:  Diffie–Hellman  ElGamal  RSA 
Kryptografiset tiivisteet:  MD2  MD4  MD5  SHA-0  SHA-1  SHA-2  SHA-3  BLAKE  BLAKE2  BLAKE3 
Salausprotokollat:  CCMP  TKIP  TLS  WEP  WPA 
Viestin todennuskoodit:  HMAC  CMAC  GMAC  Poly1305  SipHash 
Digitaaliset allekirjoituskoodit:  DSA  ECDSA  EdDSA  X.509 
Lohkosalaus:  Feistel-salaus  Lai–Massey salaus 
Muuta:  Elliptisen käyrän salaus  Hilapohjainen salaus  Kvanttiturvallinen salaus 
Luettelo salausalgoritmeista
Jane Austen

| Jane Austen |
| --- | --- |
 Cassandra-siskon noin 1810 tekemä piirros Jane Austenista on tiettävästi ainoa hänestä elinaikanaan tehty kasvokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1775 Steventon, Hampshire, Englanti, Ison-Britannian kuningaskunta
Kuollut: 18. heinäkuuta 1817 (41 vuotta) Winchester, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija
Vanhemmat:  George Austen   Cassandra Leigh Austen
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Järki ja tunteet (1811)   Ylpeys ja ennakkoluulo (1813)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jane Austen (16. joulukuuta 1775 Steventon, Hampshire – 18. heinäkuuta 1817 Winchester) oli englantilainen kirjailija. Häneltä julkaistiin kuusi valmista romaania sekä kaksi keskeneräiseksi jäänyttä. Austenin romaanit kuvaavat englantilaista keskiluokkaa satiirin, hyväntahtoisen ironian ja huumorin keinoin. Austen uudisti englantilaista romaanikirjallisuutta kuvaamalla tavallisia ihmisiä jokapäiväisessä elämässään, ja Austenin romaanit ovat säilyttäneet suosionsa nykyaikaan saakka.
Austen julkaisi elinaikanaan romaanit Järki ja tunteet (1811), Ylpeys ja ennakkoluulo (1813), Kasvattitytön tarina (1814) ja Emma (1816). Nimettömänä julkaistut teokset saivat kohtuullisen suosion. Hän kirjoitti myös kaksi muuta romaania, Northanger Abbey ja Arkaileva sydän, jotka julkaistiin postuumisti vuonna 1817. Hän jätti jälkeensä myös kaksi keskeneräistä romaania sekä kokoelman nuoruudenaikaisia kirjoituksia. 1800-luvun lopulla Austenin teokset olivat saavuttaneet maineen englantilaisen kirjallisuuden klassikkoina. Hänen romaaneistaan on tehty useita elokuvasovituksia ja televisiosarjoja.
Austen kuvaa romaaneissaan englantilaista kartanokeskeistä maalaisyhteisöä. Päähenkilöt ovat naisia, ja romaanien aihepiirien käsittelyssä nousevat esille heidän toiveensa, tarpeensa ja pelkonsa. Austenin romaaneissa toistuu nuoren naisen matka itsetuntemukseen rakkauden ja avioliiton kautta. Romaaneissa keskitytään luonnekuvauksiin sekä päähenkilön ja yhteiskunnan välisiin ristiriitoihin. Romaanitekniikkansa avulla Austen paljastaa olemassaolon tragikoomisuuden arkisissa tapahtumissa ja ympäristöissä.
Elämä > Lapsuus

Jane Austen syntyi 16. joulukuuta 1775 Hampshiressa Steventonin kylässä kirkkoherra George Austenin ja Cassandra Austenin (o.s. Leigh) seitsemäntenä lapsena. Perheeseen syntyi kaikkiaan kuusi poikaa ja kaksi tytärtä. Isosisko Cassandran kanssa Jane oli läheinen koko elämänsä ajan. Perhe kävi toisinaan Bathissa ja Lontoossa. Myöhemmin Austen kuvasi romaaneissaan maailmaa, jossa kasvoi.
Jane aloitti koulunkäynnin seitsenvuotiaana yhdessä isosiskonsa kanssa. Sairastuttuaan koulussa mätäkuumeeseen tytöt palasivat kotiin. Sen jälkeen tytöt sijoitettiin luostarikouluun Readingissa. Luostarikoulussa he opiskelivat aviovaimoille hyödyllisiksi katsottuja taitoja, kuten ranskaa, piirustusta, käsitöitä ja ehkä myös tanssia. Janen muodollinen koulunkäynti päättyi vähän ennen kuin hän täytti yksitoista, mutta senkin jälkeen hän sai mahdollisesti kotona opetusta isältään.
Austenin perheen lapset harrastivat innokkaasti teatteria ja järjestivät näytöksiä perhepiirissä. Lapsia rohkaistiin myös lukemaan; Janen suosikkikirjailijoita olivat esimerkiksi Samuel Richardson, Henry Fielding, Samuel Johnson ja William Cowper sekä monet naiskirjailijat, kuten Fanny Burney, Maria Edgeworth ja Charlotte Smith.
Elämä > Kirjailijanura

Austenin varhaisimmat tunnetut kirjoitukset ovat vuodelta 1787, kun hän oli yksitoistavuotias. Sitä seuranneiden kuuden vuoden aikana hän kirjoitti paljon näytelmiä, runoutta, novelleja ja muita tekstejä. Hän parodioi kirjallisuuden tyylilajeja, etenkin sentimentaalista romaania ja komediaa. Vakavampaa tyyliä edusti voimakastahtoisesta ja lahjakkaasta mutta yhteiskunnan torjumasta naisesta kertova novelli ”Lady Susan” (1793–1794).
Austen ryhtyi kirjoittamaan romaaneja jo 1790-luvulla. Teoksen Järki ja tunteet kirjoittamisen hän aloitti 1795, ja Ylpeyden ja ennakkoluulon ensimmäinen versio valmistui 1797. Nämä varhaisimmat romaanit julkaistiin vasta vuosia myöhemmin. Isä George tarjosi Ylpeyttä ja ennakkoluuloa lontoolaiselle kustantajalle, mutta tiedustelukirje ei herättänyt kiinnostusta ja kustantaja torjui käsikirjoituksen lukematta sitä.
Austen ei kirjoittanut paljon mitään ikävuosiensa 25 ja 35 välillä, eikä hänen elämästään tältä ajanjaksolta ole paljonkaan varmaa tietoa.
George Austen jäi eläkkeelle 1801, ja perhe asui seuraavina kahdeksana vuonna Bathissa, Lontoossa, Cliftonissa, Warwickshiressä ja Southamptonissa. George Austen kuoli 1805. Äiti ja siskokset muuttivat vuonna 1809 Chawtonin kylään Steventonin lähelle veli Edwardin maille. Siellä Jane alkoi viimeistellä romaanejaan julkaisukuntoon. Thomas Egerton julkaisi romaanin Järki ja tunteet vuonna 1811, ja se sai suosiolliset arvostelut. Seuraavina vuosina Austenilta julkaistiin romaanit Ylpeys ja ennakkoluulo (1813), Kasvattitytön tarina (1814) ja Emma (1815).
Austenin romaanit nousivat lukijoiden suosioon. Kriitikot kehuivat niiden moraalia ja viihdyttävyyttä, luonnekuvauksia ja kotikuvausten realismia. Austen jatkoi sairastumisesta huolimatta ahkeraa kirjoittamista, ja häneltä julkaistiin vielä postuumisti romaanit Arkaileva sydän (1817) ja Northanger Abbey (1817). Hänen viimeinen romaaninsa Leikkiä ja totta jäi kesken.
Austen julkaisi kaikki teoksensa nimettömänä; esimerkiksi Järki ja tunteet -romaanin tekijäksi ilmoitettiin ”by a Lady”, ja Ylpeyden ja ennakkoluulon tekijäksi ”Järki ja tunteet -romaanin tekijä”. Kirjailijan henkilöllisyys alkoi paljastua vasta hänen uransa lopulla, kun Henry-veli kertoi siskonsa kirjailijantyöstä.
Elämä > Yksityiselämä

Uskotaan, että Austen ei koskaan mennyt naimisiin. Jotkin lähteet epäilevät hänen olleen rakastunut, mutta hänen rakastettunsa kuolleen, jolloin Austen päätti jäädä naimattomaksi. Hänen uskotaan suostuneen vuonna 1802 Harris Bigg-Witherin kosintaan mutta muuttaneen mielensä jo seuraavana aamuna. Hänen miessuhteistaan on kerrottu vahvistamattomia tarinoita, mutta koska isosisko Cassandra hävitti useimmat Janen kirjeet tämän kuoleman jälkeen, varmaa tietoa niistä ei ole.
Elämä > Kuolema

Jane Austen kuoli 18. heinäkuuta 1817. Hän oli sairastellut viimeiset kaksi elinvuottaan, mutta kuolemaan johtanutta sairautta ei varmuudella ole tunnistettu. Oireiden perusteella kuolinsyynä on yleisimmin pidetty Addisonin tautia, mutta myös Hodgkinin tautia, vatsasyöpää, lehmänmaidosta tarttunutta tuberkuloosia ja arsenikkimyrkytystä on ehdotettu kuolinsyyksi.
Jälkimaine

Henry-veli julkaisi Jane Austenin kaksi viimeistä romaania tämän kuoltua ja liitti niiden yhteisniteeseen kirjoittamansa elämäkerrallisen esseen siskostaan. Austenin kirjallista jäämistöä ei kerätty talteen, ja Cassandra-sisar poltti Austenin kirjeistä arkaluontoisimmat. Perikunnan kesken jaetut alkuperäiset tekstit koottiin yhteen vasta 2000-luvulla Oxfordin yliopiston tutkimushankkeessa. Austen vaipui kahdeksikymmeneksi vuodeksi pimentoon, sillä hänen teoksensa olivat vaikeasti saatavilla eikä häntä tuotu esiin kulttuurikeskusteluissa. Epäsuorasti Austen kuitenkin vaikutti niin sanottuun ”hopealusikkaromaaniin”, vaurastuvan ja yläluokkaan pyrkivän keskiluokan kuvauksiin, jotka nousivat 1820-luvulla suosioon.
Romaanien kustannusoikeudet myytiin vuonna 1832 Richard Bentleylle, joka julkaisi kaikki romaanit uudelleen sarjana. Sen myötä kiinnostus Austenin tuotantoon alkoi jälleen herätä niin suuren yleisön kuin kirjailijoidenkin keskuudessa. Kiinnostus saavutti huippunsa 1890-luvulla, johon mennessä Austen oli saavuttanut arvostetun aseman Britannian kirjallisuudessa. The Jane Austen Society perustettiin vuonna 1940 edistämään kirjailijan tuotannon ja elämän arvostusta ja tutkimusta sekä ylläpitämään kotimuseota ja keräämään ja konservoimaan Austenin jäämistöä. Austenin tuotantoa on tutkittu paljon ja hänen teoksensa on sisällytetty englantilaisen kirjallisuuden oppiaineen tutkintovaatimuksiin yliopistoissa.
Toinen suuri Jane Austen -buumi oli 1990-luvulla. Silloin BBC tuotti suositun televisiosarjan Ylpeys ja ennakkoluulo (1995), jota seurasi monta menestynyttä Austen-elokuvaa. Austenin romaaneista on tehty useita jatko-osia ja sovelluksia, jotka hyödyntävät Austenin tekstejä mutta esimerkiksi siirtävät niiden tarinat nykypäivään, keskittyvät johonkin sivuhenkilöön tai tulkitsevat romaanit uudella tavalla. Myös kirjailijan omasta elämästä on tehty draamaelokuvia.
Austenin kuva on syyskuussa 2017 käyttöön otetussa kymmenen punnan setelissä. Austen valittiin seteliin, koska häntä pidetään yhtenä Englannin kirjallisuuden suurista nimistä, jonka romaanit ovat yhä kiinnostavia.
Tuotanto

Jane Austen tarkastelee romaaneissaan etupäässä englantilaisia maalaisyhteisöjä, jotka ryhmittyvät suurten maanomistajien kartanoiden ja tilusten ympärille. Painopiste on valtaosin säätyläisyhteisössä, jonka huipulla on maalaisaatelisto ja suurmaanomistajat. Viimeisessä romaanissaan Austen nostaa kuitenkin ihanteeksi laivaston, jossa uuden yhteiskuntamallin esikuvana painottuvat yksilön omat ansiot. Aristokraatteja Austenin tuotannossa edustavat vain paronit, joka on perinnöllisistä arvonimistä alhaisin. Päähenkilöt ovat naisia, ja romaanien aihepiirien käsittelyssä esille nousevat heidän toiveensa, tarpeensa ja pelkonsa aikana, jolloin naisten taloudellinen asema oli tukala eikä heillä ollut mahdollisuuksia toteuttaa itseään.
Austen uudisti englantilaista romaanikirjallisuutta tuomalla siihen tavallisten ihmisten arjen realistista kuvausta. Kuudella romaanillaan Austen perusti aikansa Englannin keskiluokkaista yhteiskuntaa kuvaavan tapakomedian lajin. Austenin romaaneissa toistuu nuoren naisen matka itsetuntemukseen rakkauden ja avioliiton kautta. Romaaneissa keskitytään luonnekuvauksiin sekä sankarittaren ja yhteiskunnan välisiin ristiriitoihin. Austenin nokkelaa ja realistista tyyliä on luonnehdittu moderniksi tai ajattomaksi. Nykyajan kriitikot arvostavat Austenin romaaneissa niiden rakennetta ja järjestystä sekä tekniikkaa, jonka avulla kirjailija pystyy paljastamaan olemassaolon tragikoomisuuden tavanomaisissa ja rajallisissa tapahtumissa ja ympäristöissä.
Kirjallinen satiiri oli näkyvässä osassa Austenin kolmessa varhaisessa romaanissa. Kolmessa myöhemmässä romaanissa koominen luonne- ja yhteiskuntakuvaus nousi sitä näkyvämpään asemaan. Austenin romaaneista koomisin on Emma, ja vakavin on Kasvattitytön tarina.
Teokset > Romaanit

Järki ja tunteet.  (Sense and Sensibility, 1811.)  Suomentanut Kersti Juva. Helsinki:  Teos, 2020.  ISBN 978-951-851-670-8  – Ensimmäinen suomennos: Aune Brotherus, WSOY 1952.
Ylpeys ja ennakkoluulo.  (Pride and Prejudice, 1813.)  Suomentanut Kersti Juva. Helsinki:  Teos, 2017.  ISBN 978-951-851-815-3  – Ensimmäinen suomennos: Sirkka-Liisa Norko-Turja, WSOY 1949.
Kasvattitytön tarina.  (Mansfield Park, 1814.)  Suomentanut A. R. Koskimies. Hämeenlinna:  Karisto, 1954.
Emma.  (Emma, 1815.)  Suomentanut Aune Brotherus. Porvoo:  WSOY, 1950.
Neito vanhassa linnassa.  (Northanger Abbey, 1817, postuumi.)  Suomentanut Eila Pennanen. Porvoo:  WSOY, 1953.
Arkaileva sydän.  (Persuasion, 1817, postuumi.)  Suomentanut Kersti Juva. Helsinki:  Teos, 2024.  ISBN 978-952-363-526-5  – Ensimmäinen suomennos: Viisasteleva sydän, Kristiina Kivivuori, WSOY 1951.
Lady Susan. (Lady Susan, 1794, julkaistu 1871, postuumi.) Suomentanut Inkeri Koskinen. Teoksessa Uskollinen ystävänne. Kootut kertomukset. – Ensimmäinen suomennos: Tahto ja toiveet, Paula Merensuo, Telum Saxum, 2006.
Teokset > Keskeneräiset teokset

Tavat ja tunteet.  (The Watsons, 1804, julkaistu 1871, postuumi.)  Suomentanut Ritva Mäkelä. Hämeenlinna:  Karisto, 1978.  ISBN 951-23-1279-4
Leikkiä ja totta.  ((Sanditon, 1817, julkaistu 1925, postuumi). ”Eräs toinen nainen” on kirjoittanut viimeiset luvut Austenin kesken jääneeseen teokseen)  Suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Hämeenlinna:  Karisto, 1977.  ISBN 951-23-1160-7
Teokset > Suomeksi käännetyt kokoelmat

Uskollinen ystävänne. Kootut kertomukset . Suomentanut Inkeri Koskinen. Helsinki: Helmi, 2007. ISBN 978-951-556-110-7
Lady Susan (Lady Susan, 1794, julkaistu 1871)
Lesleyn linna (Lesley Castle, noin 1792)
Rakkaus ja ystävyys (Love and Friendship, 1790)
Kolme sisarta (The Three Sisters, noin 1792)
Kirjallisuutta

Chwe, Michael Suk-Young: Jane Austen, Game Theorist.  Princeton:  Princeton University Press, 2013.  ISBN 978-069-11557-6-0  (englanniksi)
Johnson, Claudia L.: Jane Austen’s Cults and Cultures.  Chicago:  The University of Chicago Press, 2012.  ISBN 978-022-64020-3-1  (englanniksi)
Mullan, John: What Matters in Jane Austen? Twenty Crucial Puzzles Solved.  New York:  Bloomsbury Press, 2012.  ISBN 978-162-04004-1-8  (englanniksi)
Tapola, Päivi: Äitini puutarhassa. Polkuja naiskirjallisuuteen.  Helsinki:  Kääntöpiiri, 2002.  ISBN 951-89896-1-3
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Jane Austen on Wikiaineistossa (englanniksi)
Niemi-Pynttäri, Risto: Perheromaani ja Jane Austen. Euroopan kirjallisuushistoria, Jyväskylän yliopisto.
Vapaasti ladattavia Jane Austenin teoksia:
Gutenberg • Lönnrot.
Gutenberg • Classic Literature Library. (englanniksi)
Muistelmat • Valikoima kirjeitä. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Austenin kotitalo Chawtonissa, jossa hän asui vuodesta 1809 kuolemaansa asti
Jane Austenin patsas Basingstokessa.
Franciscus (paavi)

| Franciscus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jorge Mario Bergoglio
Syntynyt: 17. joulukuuta 1936 (ikä 88)  Buenos Aires, Argentiina
Kansalaisuus:   argentiinalainen  vatikaanilainen
Paavi
Paavius alkoi:  13. maaliskuuta 2013
Edeltäjä:  Benedictus XVI
 Nimikirjoitus
Paavi Franciscuksen vaakuna. Latinankielinen motto tarkoittaa ”Armahtaen ja valiten” ja viittaa apostoli Matteuksen kutsumiseen.
Franciscus (alkup. Jorge Mario Bergoglio, esp.  [ˈxorxe ˈmaɾjo βerˈɣoɣljo], s. 17. joulukuuta 1936 Buenos Aires) on argentiinalainen katolisen kirkon paavi. Hänet valittiin paavi Benedictus XVI:n seuraajaksi 13. maaliskuuta 2013. Bergoglio toimi Buenos Airesin arkkipiispana vuodesta 1998 paaviksi valitsemiseensa asti. Kardinaalin arvon hän sai vuonna 2001. Franciscus on Vatikaanin virallisten luetteloiden mukaan 266. paavi. Hän on paavina sekä ensimmäinen jesuiitta ja eteläamerikkalainen että ensimmäinen ei-eurooppalainen 700-luvulla eläneen Gregorius III:n jälkeen.
Vuonna 2014 Franciscus pyysi Argentiinan viranomaisia uusimaan hänen Argentiinan passinsa ja henkilökorttinsa, mutta siten, että hänet esitettäisiin niissä yksityishenkilönä. Paavin virkansa puolesta Franciscus on myös Vatikaanin kansalainen.
Perhetausta ja varhaiset työkokemukset

Jorge Bergoglio syntyi viisilapsiseen perheeseen, jonka isä oli rautatietyöläinen Mario José Bergoglio (ital.  [berˈgɔʎʎo]) ja äiti Regina María Sivori. He olivat italialaisia lähtöisin Piemontesta, Luoteis-Italiasta. Paavi Franciscuksen perheen Argentiinaan-muuton taustalla oli italialaisen fasismin nousu.
Nuorena Bergoglio työskenteli muun muassa yökerhon ovivahtina.