stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Helenius
Elämä ja ura > Ammattilaisura > 2011–2013: Loukkaantumisia

2. huhtikuuta 2011 Helenius voitti nigerialaisen Samuel Peterin tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä.. 28. elokuuta 2011 Helenius otteli voittoisasti Saksan Erfurtissa entistä WBO-liiton entistä maailmanmestaria, valkovenäläistä Sjarhei Ljah’ovitšia vastaan.. Ottelua siirrettiin kerran Heleniuksen käsivamman takia. Ottelun jälkeen Helenius luopui EU-mestarivyöstään voidakseen otella merkittävämmistä titteleistä. 3. joulukuuta 2011 Helenius otteli Helsingin Hartwall Arenalla Dereck Chisoraa vastaan Euroopan nyrkkeilyliiton (EBU) mestaruudesta. Liiton EM-titteli oli avoinna, sillä entinen mestari Oleksandr Dymytrenko oli kyvytön puolustamaan mestaruuttaan. Ottelun aikana Heleniuksen oikean käden nivelsiteet ja nivelkapseli nyrjähtivät ja kädestä löytyi myöhemmin röntgenkuvissa myös pieni hiusmurtuma, minkä takia Helenius ei pystynyt käyttämään oikeaa suoraansa. Helenius kuitenkin voitti tasaisen ottelun hajaäänin 2–1. The Ring piti ottelun tulosta ”lahjana” ja pudotti Heleniuksen maailmanmestari Volodymyr Klytškon viidennen haastajan paikalta kuudenneksi.
Heleniuksen olkapää leikattiin 20. tammikuuta 2012; siitä oli ennen Chisoran kohtaamista katkennut jänne eikä vamma parantunut kuntouttamisella. Tämän takia Helenius ei kyennyt puolustamaan EM-titteliä Oleksandr Dymytrenkoa vastaan maaliskuuhun mennessä, ja joutui luopumaan tittelistä. Helenius nyrkkeili ottelutauon jälkeen 10. marraskuuta 2012 bahamalaista Sherman Williamsia vastaan Helsingin jäähallissa ja voitti ottelun yksimielisesti pistein.
Helenius nousi marraskuussa 2012 WBO:n raskaansarjan listalla maailmanmestari Volodymyr Klytškon ykköshaastajaksi. Helenius kuitenkin putosi pois ko. listalta heinäkuussa 2013.  Helenius voitti 23. päivänä maaliskuuta 2013 Saksan Magdeburgissa käydyssä ottelussa brittiläisen Michael Sprottin pistein kaikilla tuomariäänillä.  Helenius joutui ottelun jälkeen kuuden viikon sairauslomalle murrettuaan oikean kätensä peukalon jänteen.
Elämä ja ura > Ammattilaisura > 2013–2015: Erimielisyydet Sauerlandin kanssa ja paluu kehään

Vuoden 2013 lopulla Helenius ja Sauerland-talli ajautuivat erimielisyyksiin, jotka koskivat nyrkkeilijän palkkaa ja sopimuksen pituutta. Helenius piti sopimusehtoja kohtuuttomina. Sopimus olisi kattanut vielä vuoden 2014, johon talli vaati kahta lisävuotta Heleniuksen loukkaantumisten vuoksi. Lisäksi Helenius oli Sauerlandin mukaan tallille velkaa 40 000 – 50 000 euroa hoitokuluista ja ennakkoon maksetuista palkkioista. Heleniuksen asianajaja Kari Uoti luonnehti sopimusta "orjasopimukseksi". Sopimuksen päättymisajaksi oli määritelty 31. joulukuuta 2013, mutta lisäksi siihen sisältyi Sauerlandin kahden vuoden optio ja muita ehtoja, jotka voivat pidentää sitä, kuten loukkaantumiset. Marraskuussa 2014 Helenius ilmoitti neuvottelujen Sauerlandin kanssa jatkuneen. 13. helmikuuta 2015 Kari Uoti kertoi, että Heleniuksen ja Sauerlandin välinen sopimus on irtisanottu ja Sauerlandin toimitusjohtaja on kuitannut ilmoituksen vastaanotetuksi. Sauerland uhkasi kuitenkin välittömästi haastaa Heleniuksen oikeuteen sopimusrikosta.
13. maaliskuuta Helenius ilmoitti kohtaavansa seuraavassa ottelussaan András Csomorin. Sauerland haastoi Heleniuksen oikeuteen ja yritti estää ottelun järjestämisen. Asia ratkaistiin Ahvenanmaan käräjäoikeudessa ns. kansliapäätöksenä Heleniuksen eduksi ja hän sai otella.  Helenius kohtasi Csomorin 21. maaliskuuta 2015 ja otti voiton teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän vanhettua minuutin. Helenius otteli 13. kesäkuuta 2015 georgialaista Beka Lobjanidzea vastaan Vaasassa ja voitti tyrmäyksellä ottelun kolmannessa erässä käytettyään vastustajaansa kanveesissa ottelun avauserässä. Euroopan ammattinyrkkeilyliitto EBU rankkasi Robert Heleniuksen 13. heinäkuuta 2015 julkistetulla arvolistallaan raskaan sarjan 14. haastajaksi. Helenius esiintyi listalla ensimmäistä kertaa kahteen vuoteen, sillä hän oli ehtinyt ottelemattomuuden vuoksi jo pudota listalta. 15. marraskuuta 2015 Helenius voitti Tallinnassa käydyssä näytösottelussa Timur Musafarovin pistein.
Heleniuksen oli määrä otella hallitsevaa EBU-mestaria, saksalaista Erkan Teperiä vastaan 19. joulukuuta 2015 Helsingissä. Teper kuitenkin joutui vetäytymään ottelusta ja luopumaan EM-tittelistään käsivamman johdosta. Teperin sijaan Helenius kohtasi samana päivänä Franz Rillin, jonka kanssa hän otteli vapaasta EM-tittelistä. 12-eräinen ottelu päättyi Heleniuksen selvään pistevoittoon, käytettyään saksalaista kahdesti kanveesissakin, ottelun 1. ja 4. erässä.
Elämä ja ura > Ottelu Anthony Joshuaa vastaan ja dopingtuomio

Helenius sai pikavaroituksella ottelun ex-maailmanmestari ja olympiavoittaja Anthony Joshuaa vastaan Lontooseen 12. elokuuta 2023. Paikka Heleniukselle avautui, kun Dillian Whyte kärysi kielletyn aineen käytöstä.  Helenius hävisi ottelun tyrmäyksellä seitsemännessä erässä. Ottelun jälkeen hän kertoi olevansa valmis nyrkkeilemään "vielä kaksi vuotta". Ottelun promoottori Matchroom Boxing uutisoi 26. elokuuta 2023 Twitterissä, että Heleniuksen dopingnäytteessä oli merkkejä dopingrikkomuksesta (engl. adverse analytical finding); näyte oli otettu Joshua-ottelua edeltäneenä päivänä. Marraskuun alussa 2023 selvisi että Heleniuksesta löytynyt dopingaine on lääkeaine klomifeenia. Heinäkuussa 2024 Helenius tuomittiin dopingista kahden vuoden kilpailukieltoon, joka päättyy 18. syyskuuta 2025.
Yksityiselämä

Helenius muutti vuoden 2013 lopussa takaisin Suomeen kihlattunsa Sandra Helsingin kanssa ja he asuivat Ahvenanmaalla. Heillä on kolme lasta, Chillie (s. 2008), Kingston (s. 2010) ja Wilde van Robertson (s. 2013).  Pariskunta avioitui vuonna 2017 ja he jättivät yhdessä avioerohakemuksen lokakuussa 2023.
Helenius asettui vuoden 2025 kuntavaaleissa perussuomalaisten ehdokkaaksi Sipoossa.
Arvostus

Helenius on urallaan kerännyt paljon arvostusta nyrkkeilytaidoillaan. Ilta-Sanomat arvioi alkuvuodesta 2010 Robert Heleniuksen 11 ammattilaisottelun jälkeen kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi raskaan sarjan suomalaisnyrkkeilijäksi Gunnar Bärlundin jälkeen. Myöhemmin raskaansarjan entinen maailmanmestari ja samaan nyrkkeilytalliin Heleniuksen kanssa kuulunut Nikolai Valujev, arvostettu suomalainen nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimo ja raskaansarjan nelinkertainen maailmanmestari Evander Holyfield sanoivat, että Helenius voi edetä maailmanmestariksi.
Alan piireissä Heleniukseen ei ollut uran alkupuolella uskoa, vaan häntä haukuttiin läskiksi ja veikattiin häviäjäksi jo ennen kuin ottelut olivat alkaneetkaan. Menestyksen myötä monet ovat joutuneet muuttamaan kantaansa. Helenius sanoo tuosta vaiheesta: ”Onhan niitä takinkääntäjiä paljon. Suomessa riitti epäilijöitä, jotka eivät uskoneet menestykseeni.” Heleniuksen Sauerland-aikainen valmentaja Ulli Wegner (joka vuonna 2010 sanoi Heleniuksen voittavan maailmanmestaruuden vuoden sisällä) arvosteli entistä suojattiaan vuonna 2015 kurinalaisuuden puutteesta, eikä uskonut hänen enää pystyvän maailmanmestariksi ilman Sauerlandia. Helenius kuittasi kritiikin kateutena.
Kirjallisuutta

Schildt, Saku: Tuhannen ja yhden iskun tarinat. Docendo 2021
Kyrö, Tuomas: Nyrkki – Kehässä Robert Helenius. WSOY 2023
Dokumenttielokuvat

Arhinmäki, Jussi: Pohjolan painajainen. 2011.
Aiheesta muualla

Suhonen, Pete: Robert Helenius. Teurastajan poika, poliisin avomies ja pian Suomen suurin nyrkkeilijä? City.fi. 18.12.2009.
Suhonen, Pete: Ammattinyrkkeilijä Robert Helenius löysi syyllisen raskaansarjan alennustilaan – ja filosofian Suomen Kuvalehti. 25.10.2012.
Arto Nyberg -TV-ohjelma: Robert Helenius, pohjoinen painajainen YLE:n Elävä arkisto. 21.11.2010.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Yhdysvallat 
Robert Helenius ja Attila Levin
Robert Helenius Helsingin Kisahallissa 2010.
Mihail Tal

| Mihail Tal |
| --- | --- |
 Mihail Tal vuonna 1968
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mihail Nehemjevitš Tal
Syntynyt: 9. marraskuuta 1936
Kuollut: 27. kesäkuuta 1992 (55 vuotta)
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto  Latvia
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Maailmanmestari:  1960–1961
Korkein Elo:  2705 (tammikuussa 1980)
Mihail Tal (latv. Mihails Tāls; ven. Михаил Нехемьевич Таль, 9. marraskuuta 1936 Riika, Latvia – 27. kesäkuuta 1992 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolais-latvialainen shakin suurmestari ja shakin kahdeksas maailmanmestari. Tal oli myös arvostettu shakkikirjailija.
Tal oppi juutalaisisältään shakin  kahdeksanvuotiaana. 1953 hän voitti ensimmäisen Latvian mestaruutensa ja 1957 hänestä tuli suurmestari ja samalla nuorin Neuvostoliiton mestari tuloksella +9 =10 -2. Vuonna 1958 hän voitti sarjan korkeatasoisia turnauksia, muiden muassa toisen Neuvostoliiton mestaruutensa ja Portorožin alueidenvälisen turnauksen Jugoslaviassa. Seuraavana vuonna Tal voitti ehdokasturnauksen ja kukistettuaan Mihail Botvinnikin MM-ottelussa 1960 (+6 =13 -2), hänestä tuli siihen mennessä nuorin shakin maailmanmestari vain 23-vuotiaana.
Botvinnik oli otteluehtojen mukaan oikeutettu uusintaotteluun seuraavana vuonna. Munuaissairauteen sairastunut Tal torjui vastustajansa tarjouksen siirtää ottelua myöhemmäksi ja hävisi sen (+5 =6 -10). Toiste hän ei enää selviytynyt läpi MM-karsinnoista, vaikka pysyi pitkään maailman huipulla.
Talin terveysongelmat jatkuivat hänen elämänsä loppuun asti, mikä aiheutti epätasaisia tuloksia shakissa. Tal addiktoitui useisiin päihteisiin. Journalisti Dominic Lawsonin mukaan Tal saattoi polttaa jopa 100 savuketta yhden pelin aikana, ja että Talin ensimmäisen vaimon mukaan tämä ei koskaan omistanut sytytintä, koska sytytti aina uuden savukkeen edellisen natsalla, ja että kun Tal tuli Hastingsin turnaukseen, tämä joi hotellinsa baarin tyhjäksi viskistä ja brandystä. 
Lievittääkseen fyysistä tuskaa, joka hänelle oli aiheutunut operaatioista, joiden tarkoitus oli lieventää juomisen aiheuttamaa tuhoa, hän tuli myös joksikin aikaa riippuvaiseksi morfiinista. Hänen ystävänsä Gennadi Sosonkon mukaan hoitajat yrittivät turhaan löytää hänen käsivarsiensa suonista paikkaa, johon ei olisi jo pistetty.
Usein hän pystyi kuitenkin edelleen maailmanluokan suorituksiin. Hän voitti lisää Neuvostoliiton mestaruuksia vuosina 1967, 1972, 1974 ja 1978, sivuten Botvinnikin kuuden mestaruuden ennätystä. 1979 hän voitti jaetun ensimmäisen sijan Montrealin turnauksessa Karpovin kanssa. 1988 hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden. Kolme viikkoa ennen kuin hänen sisäelimensä pettivät lopullisesti 1992, hän pakeni sairaalasta pelatakseen pikashakkiturnauksen Moskovassa. Hän oli ainoa pelaaja, joka voitti maailmanmestari Garri Kasparovin. Hän kuoli munuaissairauteen 55-vuotiaana vuonna 1992.
Tal tunnettiin aggressiivisesta, uhrauksia hersyvästä tyylistään. Hän oli myös huomattava shakkijournalisti ja -kirjailija. Hän kommentoi omaelämäkerrassaan 100 parasta peliään.
Aiheesta muualla

Mihail Tal ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Shakin maailmanmestarit
| --- | --- |
Kiistattomat (1886–1993)::  Steinitz  Lasker  Capablanca  Euwe  Alehin  Smyslov  Tal  Botvinnik  Petrosjan  Spasski  Fischer  Karpov  Kasparov 
FIDE:n maailmanmestarit 1993–2006::  Halifman  Ponomarov  Kasymdžanov  Topalov 
PCA:n maailmanmestarit 1993–2006::  Kasparov  Kramnik 
Yhdistymisen jälkeen 2006 alkaen::  Kramnik  Anand  Carlsen  Ding  Gukesh 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove
Ilkka Juhani Takalo-Eskola

| Ilkka Juhani Takalo-Eskola |
| --- | --- |
 Ilkka Juhani Takalo-Eskola Turun kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1937 (ikä 87) Keminmaa
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Performanssi, Maalaustaide
Kuuluisimpia töitä:  Suoperformanssit
Palkinnot
 Ars Fennica 2006 
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Ilkka Juhani Takalo-Eskola (s. 5. syyskuuta 1937 Keminmaa) on taidemaalari ja performanssitaiteilija.
Henkilöhistoria

Taiteellisen työnsä ohella Takalo-Eskola on toiminut Kuvataideakatemian yliopettajana ja rehtorina.  Hän on ollut eläkkeellä syksystä 2000 alkaen. Elämäntyöstään Takalo-Eskola on saanut Ars Fennica -palkinnon. Hänen vaimonsa Kirsti Takalo-Eskola (5.4.1936 Viipuri - 11.5.2015 Forssa) dokumentoi Elonkorjaajien performansseja.
Taiteellinen tuotanto

Takalo-Eskola tuli julkisuuteen 1960-luvun alussa runoilijana ja kirjoittajana. Hän avusti Pentti Saarikosken perustamaa Uutta Kirjallisuuslehteä ja julkaisi kaksi runokokoelmaa 1960-luvulla. Sana ja kirjoittaminen oli Takalo-Eskolalla mukana myöhemminkin, mutta 1970-luvulla hän alkoi suuntautua kuvataiteisiin. Hän tutustui Elonkorjaajat-ryhmään ja piti ensimmäisen näyttelynsä Elonkorjaajien Halvat huvit -galleriassa vuonna 1971.
Takalo-Eskola yhdistää usein taiteen eri lajeja. Hänen teoksensa ovat Elonkorjaajien tapaan usein ennakoineet ajassa liikkuvia taiteen ilmiöitä. Hän teki käsitteellisiä teoksia jo ennen kuin ilmiötä Suomessa tunnettiin. Takalo-Eskola teki myös performanssin tyyppisiä esityksiä jo 1970-luvulla. Silloin niitä nimitettiin esimerkiksi 'metsäteatteriksi'. Hän dokumentoi luontoperformanssejaan valokuvaamalla. Yksi valokuvin tallennettu performanssi oli nimeltään Yritys ylittää suo, kuvissa mies rämpii suossa  kuin uppoamaisillaan. Takalo-Eskolan tunnettuja performansseja on hänen Kuvataideakatemian rehtoriksi tulonsa yhteydessä järjestetty epävirallinen akti, jossa avusti professori Radoslaw Gryta. Juhlalliseen aktiin kuului puhe, jonka Takalo-Eskola piti alastomana vain iholle maalatussa frakissa.
Oulaisiin Takalo-Eskola suunnitteli vuonna 1991 paljastetun lähes 30 metriä korkean teoksen Maailman varanapa. Viimeaikaisessa tuotannossaan vuosina 2007 - 2015 hän on viljellyt muun muassa kollaaseja, joissa toisilleen kaukaisetkin elementit kohtaavat aikoja muunnellen. Kollaasit on usein tehty tietokoneavusteisesti.lähde?
Monet Takalo-Eskolan teokset ovat omakuvia tai muuten omaelämäkerrallisia. Hän myös signeeraa teokset näkyvästi ja päivää ne tarkasti. Teosten elementtejä ovat usein ihmiskeho, alastomuus ja luonto. Alaston keho kuvaa ihmisen avuttomuutta ja vieraantumista luonnosta. Maalauksissa on kuvan, filosofisen julistuksen ja geometristen muotojen yhteiseloa. Puhtaat värit ja värikontrastit ovat ominaisia Takalo-Eskolalle. Maalauksissa on performanssien tapaan myös myyttisyyttä ja rituaalinomaisuutta. Takalo-Eskola saattoi esittää töitään purkutalossa tai pitää näyttelyn metsän puille. Hänen mukaansa niin taide kuin rakkauskin elää harrastelijoiden varassa.
Kirjallisuutta

Upottava. Tajo, 1964.
Meri kiipeilee. Kuvittanut Alpo Jaakola. Helsinki: Suomen teiniliitto, 1965.
Alpo Jaakolan arvoitus. Jyväskylä: Gummerus, 1981. ISBN 951-2022-29-X.
North Magazine 18. North, Bent Petersen, 1987.
Samallautturi: kuvaelmia ihmistajunnan sairaudesta, harhoista, mahdollisuuksista. Toim. Päivi Nieminen. Pohjoinen, 1995.
Muistoloukku. Yhdessä Vesa Suomalaisen kanssa. Turbator, 2013. ISBN 978-952-566-698-4.
Taidan olla taiteilija. Somerniemi: Amanita, 2017. ISBN 978-952-533-091-5.
Talatšyn

| Talatšyn, Tolotšin (Талачын, Толочин) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Talatšyn, Tolotšin
 Koordinaatit: 54°24′20″N, 29°42′23″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Perustettu:  1433 (maininta)
Väkiluku (10/2009):  10 155
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 tolochin.vitebsk-region.gov.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Talatšyn (valkoven. Талачы́н, Tałačyn) eli Tolotšin (ven. Толочи́н; puol. Tołoczyn, jidd. ‏טאָלאָטשין‎, liett. Talačynas) on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Valko-Venäjän koillisosassa Vitsebskin alueella. Vuoden 2009 väestönlaskennan aikaan hallintopiirissä asui 28 565 asukasta, mistä Talatšyn kaupungissa 10 155 ja Koh’anavan kaupunkimaisessa taajamassa 4 327 asukasta. Loput Talatšinskin piirin väestöstä olivat maaseutuasukkaita.
Talatšyn on pääkaupunki Minskistä itään johtavan junaradan varrella. Valko-Venäjän rautateiden Minskin lähiliikenteen Oršan radan junat pysähtyvät Talatšynissä usealla asemalla tai seisakkeella. Länsilounaassa sijaitsevaan Minskiin on matkaa maanteitse 162 kilometriä ja naapurikaupunki Oršaan idässä 52 kilometriä. Nopea Varsova-Brest-Minsk-Orša-Moskova-valtatie E30 (M1) ohittaa Talatšynin keskustan 5 kilometrin etäisyydeltä pohjoisesta. Lähin piiri (raion) Talatšynin länsipuolella Minskin alueella on Krupki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kaupunkikuvaus (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki Talatšyniin, kohteiden selitykset (venäjäksi) tai (englanniksi)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Talatšynin aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Talatšynin piiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (vlib.by) (valkovenäjäksi)
Valokuvia Talatšynin historiallisista rakennuksista ja muista kohteista (venäjäksi)
Valokuvia piiristä (Radzima.org) (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi)
Valokuvia kaupungista (Radzima.org) (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi)
Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste kaupunkiin (venäjäksi)
Toinen sääennuste paikkunnalle (venäjäksi)
Forecan sääennuste paikkakunnalle (englanniksi)
Taidekritiikki

Gabriel Cornelius von Max: Apinat taiteen tuomareina, 1889.
Taidekritiikki eli taidearvostelu on julkisesti esitettyjen taideteosten ja teoskokonaisuuksien, taiteeseen liittyvien ilmiöiden, käsitysten, teorioiden ja taide- ja kulttuuripolitiikan ja taidehistoriallisen arvon ja merkityksen pohtimista ja määrittelemistä. Kritiikkiä harjoitetaan kaikilla taiteenaloilla, mutta tässä artikkelissa keskitytään kuvataiteiden arvosteluun.
Arvostelu liittyy sekä taiteen tekemiseen että sen vastaanottoon. Taidekoulutuksessa opettaja esittää opiskelijoille kritiikkiä näiden harjoitustöistä. Taiteilija harjoittaa itsekritiikkiä luodessaan taidetta; onkin tapana sanoa, että teoksen luonut taiteilija on sen ensimmäinen kriitikko. Myös yleisö arvottaa taidetta, ja voidaan sanoa, että tältä osin itse kukin on kriitikko.
Kritiikkiin erikoistuneita henkilöitä, jotka tutkivat ja arvioivat taidetta kutsutaan taidearvostelijoiksi ja taidekriitikoiksi. Kaikki taidearvostelijat eivät ole koulutukseltaan taidehistorioitsijoita, mutta taidearvostelua voidaan pitää taiteentutkimuksen sovellutuksena.
Historiaa

Taidetta on arvotettu eri tavoin kaikkien kulttuurien historian vaiheissa. Erityisesti eurooppalaiseen perinteeseen kuuluu kuitenkin väitteiden, olettamusten ja teorioiden esittäminen ja niiden arvostelu. Kritiikki liittyi siis varhaisvaihessa keskusteluun ja teorioiden muodostukseen, ja se oli pääasiassa sanallista.
Taidekritiikkiä harjoittivat Italian renessanssin taiteesta, taiteilijoista ja arkkitehtuurista kirjoittaneet Leon Battista Alberti ja Giorgio Vasari.
Nykyisin tunnetun taidekritiikin synty liittyy lehdistön kehitykseen ja valistusajatteluun. Valistusfilosofi ja kirjailija Voltaire pohti Filosofisessa sanakirjassa taiteilijoita arvostelijoina, mutta totesi heidän olevan lähes poikkeuksetta puolueellisia:
»Erinomainen kriitikko olisi se taiteilija, jolla olisi laajat tiedot ja hyvä maku, joka olisi vailla ennakkoluuloja ja kateutta. Sellaista on vaikea löytää.»
Ranskalaista ensyklopedistia ja filosofia Denis Diderot´ta pidetään ensimmäisenä suurena taidekriitikkona. Hän kirjoitti taidekritiikkiä vuodesta 1759 alkaen yli 30 vuoden ajan ja arvosteli vuosittain järjestettyä taidenäyttelyä "Pariisin salonkia" Correspondance littraire -lehteen. Hänen maineensa kriitikkona muistetaan taiteen, taiteilijoiden ja maalaustekniikan erittelyn sekä makunsa ja tyylinsä takia. Vuonna 1796 julkaistua kirjoitusta Essai sur la peinture (Tutkielma maalaustaiteesta) ihailivat niin J. W. von Goethe kuin myöhemmin 1800-luvun runoilija ja kriitikko Charles Baudelaire.
Taidekritiikki yleistyi eurooppalaisissa sanoma- ja aikakauslehdissä julkaistuina näyttelyarvosteluina 1800-luvun kuluessa. Taidekritiikkiä alettiin julkaista, kun taidealojen ja taidehistorian asioita käsittelevät aikakauslehdet alkoivat ilmestyä niitä koskevien tieteenalojen kehityksen myötä.
Historiaa > Taidekirjoittelua vai kritiikkiä?

Taidekritiikkiä eivät ole harjoittaneet vain akateemisesti koulutetut oppineet. Myös taiteilijat ja kirjailijat ovat toimineet taidekriitikkoina. Joskus kritiikkiä luonnehditaan omaksi taiteenlajikseen.
Arvostellessaan vuoden 1846 Salonkia ranskalainen runoilija ja kriitikko Charles Baudelaire totesi: "Taidekritiikki syntyi taiteen kohdusta." Hän kirjoitti:
»Jotta kritiikki olisi oikeudenmukaista ja jotenkin perusteltua, sen pitää olla puolueellista, intohimoista, poliittista. Toisin sanoen kritiikki täytyy tehdä rajatusta näkökulmasta – mutta näkökulmasta, joka avaa eniten näkymiä.»
Taidekritiikkiä on kahdenlaista. Baudelairen määritelmän mukaan se voi olla subjektiivista, jolloin puhutaan usein "kriitikosta taiteilijana", jossa kriitikko kuvaa omia tunteitaan, reaktioitaan ja kontaktejaan tarkasteltavan taiteen suhteen. Toinen perinteinen kritiikin suuntaus tarkastelee taidetta taidehistorian, tieteellisen objektiivisuuden, valistuksen ja etäisyyden näkökulmasta, jolloin puhutaan tavallisesti akateemisista taidekriitikoista.
Oscar Wilde esitti esseessään ”Kriitikko taiteilijana” vuodelta 1890, että parhaan kritiikin täytyy hylätä tavalliset, erityisesti realismin ohjenuorat ja hyväksyä impressionismin estetiikka – mitä lukija kirjallisia teoksia lukiessaan tuntee, pikemminkin kuin mitä hän lukiessaan ajattelee tai järkeilee. Wilden mukaan kriitikko ei saa vain selittää taideteoksia, vaan hänen täytyy pyrkiä syventämään sen mysteeriä.
Taidehistorian erään tunnetuimman arvostelijankommentin esitti vuonna 1878 John Ruskin, joka vertasi kritiikissään amerikkalaisen James McNeill Whistlerin maalausta Nocturne in Black and Gold: The Falling Rocket (Tumma ja kultainen yötunnelma: Putoava raketti) "maalipurkin paiskaamiseen vasten yleisön naamaa".
Vielä jyrkemmin kirjoitti Robert Hunt, joka ainoana arvosteli William Blaken ainoaa yksityisnäyttelyä vuonna 1809 Lontoossa. Hunt valitti The Examiner -lehdessä Blaken maalausten vaikeasti ymmärrettävistä allegorioista ja turhanpäiväisistä yrityksistä esittää sekä ruumista että sielua, tahroista, läiskistä ja sekasotkuisesta hölynpölystä. Kirjoittaja väitti, että Blake ei osaa piirtää ja että esillä olevat kuusitoista maalausta ovat "vain penikkatautisten aivojen kuohahduksia" ja Blake itse "epäonninen mielisairas", joka kärsii "häikäilemätömästä turhamaisuudesta".
Taidenäyttelyiden lisääntyessä 1900-luvun kuluessa alettiin niiden yhteydessä julkaista näyttelyluetteloita, esseitä ja monografioita. Puhutaan taidekirjoittelusta, jolla tarkoitetaan kuvataiteesta kirjoittamista ilman arvottavia painotuksia. On kiisteltylähde? siitä, edustaako taidenäyttelyjen yhteydessä julkaistava aineisto taidearvostelua vai markkinointia, koska usein niitä kirjoittavat samat henkilöt. Ainakin taiteen edistämisen ja sen kritiikin välinen raja on hämärtynyt.