stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1988
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Risto Tuominen |  |
| Vuoden lukkari | Risto Tuominen |  |
| Lyöjäkuningas | Vesa Mikkola | Imatran Pallo-Veikot |
| Kärkilyöjä | Kari Kuusiniemi | Jyväskylän Kiri |
| Etenijäkuningas | Esa Honkalehto | Hyvinkään Tahko |
| Tehopelaaja | Vesa Mikkola | Imatran Pallo-Veikot |
| Vuoden jokeri | Hannu Pitkänen |  |
| Vuoden jokerijoukkue |  | Kankaanpään Maila |
| Fair Play -joukkue |  | Alajärven Ankkurit |
| Vuoden naispesäpalloilija | Katja Varis |  |
| Vuoden naislukkari | Kirsi Lakaniemi |  |
| Lyöjäkuningatar | Minna Marjamäki |  |
| Kärkilyöjä | Päivi Lähteenmäki |  |
| Etenijäkuningatar | Katja Varis |  |
| Tehopelaaja | Katja Varis |  |
| Vuoden jokeri | Minna Marjamäki |  |
| Vuoden jokerijoukkue |  | Ikaalisten Tarmo |
| Fair Play -joukkue |  | Lapuan Virkiä |
| vuoden tuomari | Jarmo Terho |  |
| Kunnon Jätkä | Seppo Suuronen |  |
| Vuoden hymytyttö | Erna Kentala |  |
| Johtokunnan pytty | Mika Mikola, nuorisotoiminta | Roihu, Helsinki - naispesäpalloilu |
| Vuoden pelinjohtaja | Paavo Lakaniemi | Lapuan Virkiä |
| Vuoden pelinjohtaja | Pekka Peltomäki | Alajärven Ankkurit |
| Vuoden valmentaja | Juha Tanskanen |  |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Jukka Holttinen |  |
| Vuoden pesäpallojohtaja | Jarmo Heinonen |  |
Piekananpaasisammal

| Piekananpaasisammal> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Alakaari::  Bryophytina
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Kynsisammalet Dicranidae
Lahko::  Kivisammalet Grimmiales
Heimo::  Kivisammalet Grimmiaceae
Suku::  Paasisammalet Schistidium
Laji::  poeltii
Kaksiosainen nimi
 Schistidium poeltii  H.H.Blom 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piekananpaasisammal (Schistidium poeltii) on lehtisammallaji, joka kuuluu paasisammalten (Schistidium) sukuun ja kivisammalten heimoon (Grimmiaceae). Lajia tavataan Euroopan, Grönlannin ja Koillis-Kanadan pohjoisilla mereisillä alueilla. Suomessa piekananpaasisammalta esiintyy harvinaisena Enontekiön luoteisosan tuntureilla, mistä se on löydetty ainakin kahdesta paikasta. Laji kasvaa tunturikankailla kivenlohkareilla. Aiemmin se on arvioitu puutteellisesti tunnetuksi, vuodesta 2010 uhanalaiseksi.
Petäjäskoski

Petäjäskoski on Oulaisten kaupunkiin kuuluva maaseutukylä, joka sijaitsee Oulaisista Merijärvelle menevän tien varressa Pyhäjoen rantamailla. Kylällä on aktiivista kylätoimintaa.
Aiheesta muualla

Petäjäskosken kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Alavaikko, Tauno (toim.): Petäjäskosken kyläkirja 1500-luvulta 2000-luvulle. Oulainen : Petäjäskosken kyläyhdistys, 2005. Oulaisten kotiseutuyhdistyksen julkaisuja, 1237-3753; n:o 11. 462 sivua. ISBN 952-91-9725-X.
Vankilaoikeus

Vankilaoikeus (lyhennys VANKO) oli Suomessa 1932–2006 toiminut erityistuomioistuin. Se päätti siitä, tuliko vaarallisena pidetty rikoksenuusija sijoittaa pakkolaitokseen vai tavalliseen vankilaan. Sen toimivaltaan kuului myös se, tuliko nuori rikollinen sijoittaa tavalliseen vankilaan vai nuorisovankilaan.
Vankilaoikeuden jäseninä oli vankeinhoitolaitoksen päällikkö sekä alkuaan kolme (myöhemmin neljä) muuta jäsentä, jotka tasavallan presidentti määräsi toimeen viideksi vuodeksi kerrallaan. Yhdellä jäsenellä (myöhemmin kahdella) tuli olla kokemusta tuomarina työskentelystä ja yhden jäsenen piti olla mielisairaanhoitoon perehtynyt lääkäri. Tasavallan presidentti määräsi myös kuka oikeuden lakimiesjäsenistä toimi vankilaoikeuden puheenjohtajana ja kuka varapuheenjohtajana. Presidentti määräsi myös kullekin jäsenelle yhden (myöhemmin kaksi) varajäsentä. Vankilaoikeuden kaikkien jäsenten oli vannottava tuomarinvala.
Vankilaoikeuden tai sen määräämän henkilön oli tutkittava vaarallisena pidetyn henkilön tapaus ja annettava hänelle tiedoksi ne syyt, joiden perusteella eristämistä vaadittiin. Vangille oli varattava tilaisuus tehdä muistutuksia vankilaoikeuden istunnossa. Tähän hän sai käyttää avustajaa tai asiamiestä. Vuodesta 1971 lähtien rikolliselle voitiin myöntää maksuton oikeudenkäynti vankilaoikeudessa ja määrätä hänelle oikeudenkäyntiavustaja.
Oikeuden päätös oli heti lainvoimainen ja se oli siten myös heti täytäntöön pantavissa. Jos päätöstä ei pantu täytäntöön kymmenen vuoden kuluessa päätöksen antamisesta, se raukesi. Päätös raukesi myös kymmenen vuoden kuluttua täytäntöönpanon keskeytymisestä. Jos vankilaoikeuden jäsentä haluttiin syyttää virkavirheestä, oli toimivaltainen tuomioistuin Helsingin hovioikeus.
Vuonna 1952 hallitus ehdotti vankilaoikeuden nimen vaihtamista vankilalautakunnaksi, sillä nimeä pidettiin harhaanjohtavana, koska oikeudessa noudatettu toiminta ei ollut tuomioistuinmenettelyä. Nimenä pysyi kuitenkin vankilaoikeus.
Vanki (ooppera)

Vanki (ital. Il prigioniero) on Luigi Dallapiccolan ooppera. Sävellystyö tapahtui vuosina 1944–1948, ja näyttämöllä teos esitettiin ensimmäistä kertaa 20. toukokuuta 1950 Firenzen Teatro Comunalessa. Kantaesityksen johti Hermann Scherchen, ja päärooleissa esiintyivät baritoni Scipio Colombo ja sopraano Magda László. Konserttiversio oli esitetty Italian radiossa jo 1. joulukuuta 1949.
Oopperassa on prologi ja yksi näytös, jossa on neljä kohtausta. Libreton kirjoitti säveltäjä itse Auguste Villiers de l’Isle-Adamin novellin "Toivonkidutus" ja Charles De Costerin romaanin La Légende d'Ulenspiegel et de Lamme Goedzak pohjalta. Tapahtumapaikkana on Zaragoza ja 1500-luvun loppupuolen kidutusvankila, jossa vankia kidutetaan antamalla hänelle toivo vapautuksesta, ennen kuin hänet viedään roviolle.
Dallapiccola käyttää Vangissa dodekafoniaa, mutta sävelriveissä on diatonisia ja jopa pentatonisia piirteitä.
Vanki on oopperassa baritonirooli, vangin äiti on sopraano ja vanginvartija tenori.
Lars Pettersson (taidehistorioitsija)

Lars Pettersson ja Wäinö Aaltonen vuonna 1957.
Lars ”Lasse” Karl Johan Pettersson (12. elokuuta 1918 Ruovesi – 4. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka tutki Suomen vanhaa kirkko- ja linna-arkkitehtuuria. Hän laati pro gradu -työnsä Suomen puukirkkojen arkkitehtuurista, ja jatkosodan aikana hänet komennettiin Itä-Karjalan Äänisniemelle, jonka kirkollista arkkitehtuuria hän tutki sodan aikana. Petterson ja hänen työtoverinsa Tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa saivat laadituksi arkkitehtuuripiirrokset 24 puukirkosta ja 97 tšasounasta. Vain yksi kirkko ja yksi tšasouna jäivät tutkimatta. Sodan jälkeen Petterson kirjoitti tämän materiaalin pohjalta saksankielisen väitöskirjan, joka valmistui vuonna 1950 ja ilmestyi tuolloin myös suomeksi ja vuonna 2020 venäjäksi.
Petterson toimi Helsingin yliopiston taidehistorian professorina vuosina 1951–1981.
Lars Pettersson tunnetaan etenkin laajasta tutkimustyöstään Suomen 1600- ja 1700-luvun kansanmestarien puukirkkoarkkitehtuurin ja kirkkomaalauksen alalla. Pettersson oli Suomenlinnan museon intendentti kahteen otteeseen 1940-luvulla ja 1950-luvun vaihteessa. Hän oli myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1968–1973.
Museonjohtaja Susanna Pettersson on hänen lapsenlapsensa.
Julkaisuja

Äänisniemen kirkollinen puuarkkitehtuuri: Aineiston esittely. (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, 50.) Helsinki: Suomen muinaismuistoyhdistys, 1950.
Die kirchliche Holzbaukunst auf der Halbinsel Zaonež'e in Russisch-Karelien: Herkunft und Werden. (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja 51.) Helsinki: Suomen muinaismuistoyhdistys, 1950.
Les églises du moyen âge en Finlande. Paris: Conciergerie du Palais, 1969.
Hailuodon palanut kirkko ja sen maalaukset. (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, 73.) Helsinki: [Suomen muinaismuistoyhdistys], 1971.
Kaksikymmentäneljäkulmaisen ristikirkon syntyongelmia (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, 79.) Helsinki: [Suomen muinaismuistoyhdistys], 1978. ISBN 951-9056-33-5
Tornion kirkko ja kellotapuli. Oulu: Pohjoinen, 1986. ISBN 951-749-054-2
Templum Saloense: Pohjalaisen tukipilarikirkon arvoitus. (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, 90.) Helsinki: [Suomen muinaismuistoyhdistys], 1987. ISBN 951-9056-80-7
Kyrkor och klockstaplar i svenska Österbotten (Svenska Österbottens historia V), 1985.
Arhitektura derevjannyh tserkvei i tšasoven Zaonežja. Moskva: Tri kvadrata, 2020. ISBN 978-5-94607-231-1
Aiheesta muualla

Pettersson, Lars hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Vapaavarasto

Vapaavarasto on varasto, jossa maahantuotuja tavaroita voi purkaa, säilyttää ja pakata uudestaan sekä toisinaan jalostaakin ilman tullikäsittelyä. Sen tärkein ero vapaasatamaan on, että siinä ei ole satama-aluetta.
Varapresidentti

Varapresidentti on monissa tasavalloissa henkilö, jonka on tarkoitus toimia presidentin sijaisena presidentin ollessa jostakin syystä kykenemätön hoitamaan tehtäviään. Varapresidentti astuu presidentin tehtäviin esimerkiksi presidentin ollessa sairastunut tai presidentin kuollessa kesken kauden, jolloin varapresidentti astuu presidentin tehtävään loppukaudeksi.
Joissain maissa kuten esimerkiksi Hondurasissa, varapresidentin virkoja on useampia kuin yksi. Ainakin Yhdysvalloissa ja Uruguayssa varapresidentti toimii myös senaatin puhemiehenä.lähde?
Suomessa varapresidentin virkaa ei ole. Suomen tasavallan presidentin ollessa estyneenä hänen tehtävänsä hoitaa pääministeri ja tämänkin ollessa estyneenä se ministeri, joka on asetettu pääministerin sijaiseksilähde?.
Peyton Place (televisiosarja)

| Peyton Place |
| --- | --- |


Pääosissa:  Ryan O’Neal Mia Farrow Barbara Parkins Ed Nelson
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  ABC
Esitetty:  15. syyskuuta 1964 – 2. kesäkuuta 1969
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  514
Tuotanto
Tuottaja(t):  Barrett Chambers Richard Goldstone
Vastaava(t) tuottaja(t):  Paul Monash
Säveltäjä(t):  Franz Waxman
Tuotantoyhtiö(t):  20th Century Fox Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Peyton Place oli saippuaooppera, jota esitettiin ABC-televisiokanavalla Yhdysvalloissa vuosina 1964–1969. Sarja perustui Grace Metaliousin vuonna 1956 kirjoittamaan kirjaan Kaupunki nimeltä Peyton Place ja siitä vuonna 1957 tehtyyn elokuvasovitukseen Peyton Place – vihan tyyssija. Peyton Place kertoi Uudessa-Englannissa sijaitsevan kuvitteellisen pikkukaupungin ihmisten elämästä. Sarjan henkilöt edustivat pääosin yhteiskunnan ns. ylempää keskiluokkaa. Sarjaa tehtiin kaikkiaan 514 jaksoa.
Sarja esitettiin myös Suomessa televisiossa ensin TV1:ssä muutama jakso vuonna 1965 nimellä Pikkukaupungissa tapahtuu. Se ei silloin vielä saanut tuulta siipiensä alle. Vasta 1960–1970-lukujen vaihteessa MTV:n esittämänä siitä tuli menestyssarja Suomessa. Esimerkiksi 9. huhtikuuta 1969 lähetetty jakso sai 1,7 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 45 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä.
Se oli ensimmäinen Suomessa esitetty suosittu yhdysvaltalainen saippuasarja.
Pilapiirtäjä Kari Suomalaisen mukaan Peyton Placen suosio oli aikanaan uusi ilmiö suomalaisten arjessa: "Keskiviikkoiltoina keräännyttiin hartaina televisioiden ääreen seuraamaan Peyton Place -sarjaa, kaikkien aikojen suosituinta sarjaohjelmaa. Sen takia siirrettiin vierailuja ja lähdettiin kesken kokouksista. Seuraavana aamuna varsinkin naisväki keskusteli innokkaasti ja asiantuntevasti Peyton Placen mutkikkaiden ihmissuhteiden viimeisistä käänteistä."
Keskeisiä näyttelijöitä sarjassa olivat Mia Farrow (Allison MacKenzie), Ryan O’Neal (Rodney Harrington), Barbara Parkins (Betty Anderson), Dorothy Malone (Constance MacKenzie), Tim O'Connor (Eddie Carson),  George Macgready (Martin Peyton) ja Ed Nelson (Tohtori Michael Rossi).
Vastaanotto

Reijo Lehtonen kirjoitti Filmihullu-lehdessä vuonna 1969, että sarja tarjoaa keskiluokkaiselle katsojakunnalle monia mahdollisuuksia samastumiseen. Sen henkilöt edustavat psykologisesti tiettyä ihannetta, jonka rikkominen aiheuttaisi hahmoihin sattumanvaraisuutta ja siten sekoittaisi selkeän tarinan. Tarinan juoni ei ole alku-loppu-rakenteen mukainen vaan päättymätön tapahtumasarja. Vuorosanat ovat kliseemäisiä ja niiden tarkoituksena on vahvistaa kuvan tarjoamaa viestiä. Lehtosen mukaan sarja vie katsojan pois omasta olohuoneesta sellaiseen todellisuuteen, jonka hän voi tunnistaa tavoiteltavaksi todellisuudeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peyton Place (televisiosarja) Wikimedia Commonsissa
Petrykau

| Petrykau, Petrikov (Петрыкаў, Петриков) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Petrykau, Petrikov
 Koordinaatit: 52°07′42″N, 28°29′51″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1523 (maininta)
Korkeus:  110–150 m
Väkiluku (10/2009):  10 591 (33 960 piiri)
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.petrikov.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Petrykau (valkoven. Петрыкаў, ven.  Petrikov,  Петриков) on pieni noin 10 591 asukkaan kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueella Valko-Venäjän eteläosissa. Petrikaun kaupunki sijaitsee maanteitse 80 kilometriä Mozyrin ja 190 kilometriä Homelin (Gomel) länsipuolella. Pääkaupunki Minskiin on linnuntietä noin 210 kilometriä. 33 960 asukkaan maaseutupiirin kuuluu Petrykaun kaupungin lisäksi Kapatkevitšyn kaupunkimainen taajama (3 415 as.) sekä ympäröivä maaseutu.
Historiaa

Ensimmäinen maininta Petrikovin asutuksesta on vuoden 1523 Liettuan suuriruhtinaskunnan asiakirjoissa. Petrikoville annettiin kaupunkistatus 1938  Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan vuosina.
Liikenneyhteydet ja osa Pripetin kansallispuistoa

Valtatieyhteyksistä keskeisin on Petrikaun piirin läpi itä-länsisuuntaisesti ja 13 kilometriä Petrikaun kaupungin pohjoispuolitse kulkeva M10-valtatie (Brest-Kobryn-Kalinkavitšy-Homel). 1–5 kilometriä valtatien eteläpuolella kulkee likimain samansuuntainen rautatie, jolla on useita seisakkeita tai pikkuasemia Petrikaun piirissä. Dneprin navigoitava sivujoki Pripet rajoittaa kaupunkia etelästä ja mahdollistaa vesibussi- ja proomuliikenteen esimerkiksi Mozyriin.
1996 perustettu Pripetin kansallispuisto sijaitsee osaksi Petrikaun piirin alueella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
Kuvausta kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (garady.org)
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (belaruscity.net)
Kaupunkikartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Heikki Vapaatalo

| Heikki Vapaatalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1939 Tyrvää (ikä 85)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  farmakologian professori emeritus
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LK 1962, LL 1965, LKT 1968)
Instituutti:  Oulun yliopisto, Tampereen yliopisto, Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  autonomisen hermoston farmakologia, sykliset nukleotidit ja prostaglandiinit sekä lääkehoito ja toksikologia
Palkinnot:  Suomen Tiedeakatemian j. 1985-, Maud Kuistilan palkinto 1997, Tampereen lääkäriseuran kj. 2002-, Suomen farmakologiyhdistyksen kj. 2007-,
Heikki Ilmari Vapaatalo (s. 13. huhtikuuta 1939 Tyrvää) on suomalainen lääkäri ja emeritusprofessori. Hän on ollut farmakologian professori Oulussa, Tampereella ja Helsingissä. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut autonomisen hermoston farmakologia, sykliset nukleotidit ja prostaglandiinit sekä lääkehoito ja toksikologia.
Heikki Vapaatalon vanhemmat olivat rakennusmestari Pentti Vapaatalo ja Aino Lähteenmäki. Vapaatalo kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1957. Vapaatalo valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1968 ja opiskeli 1970-luvun alussa Saksassa (Hannoverin lääketieteellinen korkeakoulu). Hän työskenteli assistenttina Helsingin yliopistossa 1965–1968, dosenttina 1969–1992, apulaisopettajana 1969–1971. Vuosina 1972–1974 hän oli Oulun yliopistossa apulaisprofessori, vuosina 1975–1992 Tampereen yliopiston biolääketieteen (farmakologian) professori ja 1992–2002 Helsingin yliopiston farmakologian professori.
Vapaatalo on toiminut peräti noin 50 väitöskirjan ohjaajana. Nuorten tutkijoiden ohjausansioista hän on saanut mm. Maud Kuistilan palkinnon. Laajan tieteellisen toiminnan ohella Vapaatalolla on ollut monipuolinen ura eri organisaatioiden hallintoelimissä ja asiantuntijatehtävissä, mm. Tampereen ja Helsingin yliopistoissa, useissa lääketiedettä ja lääketutkimusta sivuavissa säätiöissä sekä lääke- ja laboratorioalan yhtiöissä.
Varinit

Germaaniheimojen asuinsijoja ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla. Varinit asuivat kartan mukaan Itämeren rannoilla.
Varinit olivat yksi Nerthus-jumalatarta ensimmäisellä vuosisadalla palvoneista germaaniheimoista. Tacitus mainitsee heidät teoksessaan Germania ja kertoo, että heidän maitaan ympäröivät joet ja metsät varustusten kaltaisina. Rostockin Warnemünde on saattanut saada nimensä heimon mukaan.
Pesäpallon SM-sarja 1946

Pesäpallon SM-sarjassa 1946 pelasi 13 joukkuetta. Toijalan Pallo-Veikot uusi mestaruutensa. Vuonna 1945 Toijalan mestaruus perustui kovaan lyöntipeliin (181 juoksua ja neljä kärkisijaa lyöjäpörssissä), mutta tällä kertaa mestaruus oli ulkopelin ansiota: Toijalan vastustajat saivat tehtyä yhteensä vain 23 juoksua eli keskimäärin alle kaksi ottelua kohti.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Juoksusuhde | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toijalan Pallo-Veikot | 12 | 10 | 2 | 0 | 80–23 | 3,48 | 22 |
| Haminan Palloilijat | 12 | 7 | 3 | 2 | 68–44 | 1,55 | 17 |
| Vimpelin Veto | 12 | 7 | 1 | 4 | 100–42 | 2,38 | 15 |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 12 | 7 | 1 | 4 | 65–46 | 1,41 | 15 |
| Työväen Mailapojat | 12 | 7 | 0 | 5 | 76–52 | 1,46 | 14 |
| Hukat, Helsinki | 12 | 7 | 0 | 5 | 61–43 | 1,42 | 14 |
| Helsingin Pallonlyöjät | 12 | 6 | 0 | 6 | 45–62 | 0,73 | 12 |
| Jyväskylän Kiri | 12 | 5 | 1 | 6 | 64–64 | 1,00 | 11 |
| Katajanokan Haukat | 12 | 4 | 0 | 8 | 39–58 | 0,67 |   8 |
| Tampereen Pesä-Peikot | 12 | 4 | 0 | 8 | 50–80 | 0,63 |   8 |
| Kuusankosken Veto | 12 | 3 | 1 | 8 | 47–65 | 0,72 |   7 |
| Loimaan Palloilijat | 12 | 3 | 1 | 8 | 22–77 | 0,29 |   7 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 12 | 2 | 2 | 8 | 38–99 | 0,38 |   6 |
Viisi viimeistä joukkuetta putosi SM-sarjasta. Tampereen Pesäpeikot saivat kuitenkin pitää TUL:n kiintiöpaikan, koska halukasta nousijaa ei TUL:n puolelta löytynyt.
Mestarijoukkue: Matti Rauko (lukkari), Matti Pennanen (sieppari), Eero Salisma (1-vahti), Mikko Pennanen (2-vahti), Pekka Pennanen (polttaja), Pentti Kämäräinen (3-vahti), Mikko Lylykorpi (2-vara), Kauko Salo (3-vara), Ilmari Saunamäki (koppari), Olavi Saunamäki, Jussi Kallio.
Mestaruussarja > Ottelut

| Joukkue | TPV | HP | ViVe | RPL | TMP | Hukat | HPL | JK | KH | TPP | KV | LP | SMJ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toijalan Pallo-Veikot |  | 9–0 | 3–3 |  | 11–7 | 11–1 |  | 5–1 |  | 7–3 |  |  |  |
| Haminan Palloilijat |  |  |  | 9–9 | 6–4 | 5–4 |  | 4–1 |  | 12–3 | 5–5 |  |  |
| Vimpelin Veto |  | 3–1 |  | 0–2 |  | 5–1 | 16–2 |  |  |  |  | 7–3 | 37–0 |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 1–5 |  |  |  |  | 1–6 |  |  | 3–2 | 12–1 |  | 6–1 | 12–6 |
| Työväen Mailapojat |  |  | 5–3 | 3–9 |  | 4–7 |  | 7–3 |  | 11–4 |  | 13–1 |  |
| Hukat, Helsinki |  |  |  |  |  |  | 3–5 |  | 5–6 | 6–2 | 5–0 | 12–1 | 5–0 |
| Helsingin Pallonlyöjät | 1–5 | 2–10 |  | 3–1 | 1–8 |  |  |  |  |  | 5–2 |  | 9–3 |
| Jyväskylän Kiri |  |  | 7–1 | 9–6 |  | 3–6 | 9–8 |  |  |  | 11–6 |  | 11–6 |
| Katajanokan Haukat | 0–3 | 0–8 | 3–9 |  | 4–2 |  | 3–5 | 5–2 |  |  |  |  |  |
| Tampereen Pesä-Peikot |  |  | 6–12 |  |  |  | 0–3 | 7–4 | 3–6 |  | 10–4 | 7–2 |  |
| Kuusankosken Veto | 3–4 |  | 9–4 | 1–3 | 2–5 |  |  |  | 5–4 |  |  | 7–1 |  |
| Loimaan Palloilijat | 0–14 | 1–5 |  |  |  |  | 2–1 | 3–3 | 6–2 |  |  |  | 1–0 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 3–3 | 3–3 |  |  | 1–7 |  |  |  | 7–4 | 1–4 | 8–3 |  |  |
Mestaruussarja > Lyöjätilasto

1 Lyöjäkuningas: Erkki Latvala, ViVe  21
2 Unto Liukkonen, Hukat  20
2 Eero Salisma, TPV 20
4 Olavi Leppälä, TMP 19
5 Reino Kaipola, PePe 15
6 Matti Pennanen, TPV 13
7 Sulo Opas, SMJ 12
8 Veikko Auersalmi, TMP 11
8 Tapani Häti, RPL 11
8 Ville Järvinen, HPL 11
8 Paavo Kae, RPL 11
8 Osmo Kaipia, RPL 11
8 Mikko Pennanen, TPV 11
8 Hans Porras, Kiri 11
Naisten SM

Naiset pelasivat mestaruudesta ensimmäisen kerran sitten vuoden 1940. Finaalissa kohtasivat Varkaus ja puolustava mestari Katajanokan Haukat. Välierissä Varkaus oli pudottanut Outokummun Partion juoksuin 4–0.
| Katajanokan Haukat – Warkauden Urheilijat  |
| --- | --- | --- | --- |
| Varkaus | WU | Haukat | 11-9 |
| Helsinki | Haukat | WU | 9-2 |
Katajanokan Haukat voitti Suomen mestaruuden juoksuin 18-13 
Mestarit: Anna-Liisa Merikanto,
Liisa Tiusanen,
Helga Vento,
Irma Virtanen,
Senni Haukiala,
Vappu Vuorentaus,
Kirsti Partanen,
Elsa Keränen,
Greta Westerling,
Sirkka Vartiainen.
Varjohallitus

Varjohallitus (engl. shadow cabinet) on enemmistöparlamentarismiin kuuluva opposition muodostama ryhmä kansanedustajia, jotka jakavat keskenään hallituksen valvontaan liittyviä tehtäviä hallituksen ministereitä vastaavin tehtäväjaoin. Näin oppositiopolitiikka kattaa mahdollisimman hyvin hallituspolitiikan, ja opposition voitettua vaalit varjohallituksen ministeristä voi tulla valvomansa ministerin seuraaja.
Järjestelmä sopii hyvin kaksipuoluejärjestelmään, jossa seuraavan hallituksen kokoonpano on paljolti pääoppositiopuolueen määriteltävissä ja näin ollen hallituksenvaihdoksen jälkeinen ministeri on tiedossaselvennä. Britanniassa varjohallitus on vakiintunutta poliittista käytäntöä.
Georges Pichard

Georges Pichard (17. tammikuuta 1920 Pariisi – 7. kesäkuuta 2003 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan eroottissävytteisistä kansikuvista, sarjoista ja noin 80 albumista.
Pichardin tuotanto

Pichard työskenteli kuvittajana, kunnes julkaisi vuonna 1956 ensimmäiset sarjakuvansa La Semaine de Suzette -lehdessä. 1960-luvun alussa Pichard tapasi Jacques Lobin, jonka kanssa hän teki aluksi ”Ténébrax”-nimistä sarjakuvaa, jota julkaistiin Chouchou-lehdessä. Piloteen he tekivät supersankariparodia ”Submermania” ja vuodesta 1968 alkaen sarjaa ”Blanche Épiphanie”, jota julkaisi V Magazine. Seuraavana vuonna Pichard ja Lob alkoivat tehdä ”Odysseusta” Charlie Mensuel -lehteen. Charlie Mensuel julkaisi myös Pichardin piirtämää ja Georges Wolinskin käsikirjoittamaa ”Paulettea”.
Pichardin piirrostyylin katsotaan ottaneen vaikutteita Aubrey Beardsleyn ja Robert Crumbin tuotannosta. Wolinski luonnehti 1970-luvun tuotantoa pikemminkin säädyttömäksi kuin eroottiseksi. Sarjakuvissa käsiteltiin myös radikaaleja poliittisia aiheita: mielenosoituksia, luokkataistelua ja kolonialismia.
Pichar jatkoi samaa linjaa mm, käsikirjoittaja Danie Dubos’n kanssa tehdyllä ”Caroline Choléralla” ja sadomasokistisella ”Marie-Gabrielle de Saint-Eutropella”. Myöhemmin Pichard teki sarjakuvaversioita klassikoista kuten Kamasutra, Germinal ja Nuoren Don Juanin urotyöt.
Pichardin tuotannosta on käännetty suomeksi hänen piirtämänsä ja Georges Wolinskin kirjoittama Paulette-albumi vuonna 1975. Paulettea julkaistiin 1980-luvulla myös Tapiiri-lehdessä. Lisäksi vuonna 1982 ilmestyneessä Sarjakuvan maailmat -antologiassa julkaistiin Odysseus-katkelma.
Suomennetut albumit

Georges Wolinski & Georges Pichard: Paulette. (Paulette, 1971.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02008-0.