Samurai
Historia

Samuraiden sotilasluokka sai alkunsa Japanissa joskus 930-luvulla. Asevelvollisuus oli lakkautettu vuonna 792, minkä jälkeen Heian-kaudella 794–1185 ylimystö perusti itselleen yksityisarmeijoita. Feodaaliherrat eli daimiot palkkasivat samuraita puolustamaan maitaan kilpailijoita, valtion vihollisia sekä vihamielisiä heimoja ja ryöväreitä vastaan. Samurait eivät olleet ainoa soturiluokka Japanissa, mutta he olivat ainoa, joka palveli keisarillista hovia.
Kun daimiot itse oleskelivat pääkaupungissa Kiotossa, he antoivat maakuntansa hallinnon ja järjestyksenpidon paikallisten samuraiden hoidettavaksi. Näiden viransijaisten lapset perivät sitten isiensä työn ja jatkoivat isäntäsukunsa palvelemista. Palveluksistaan palkinnoksi samurait saivat osia isäntänsä maista ja niillä toimivista maanviljelijöistä eli maaorjista. Nämä talonpojat myös seurasivat ratsain taistelleita samuraita taisteluihin jalkaväkenä (ashigaru). Samuraiden erikoisasema talonpoikiin verrattuna näkyi siinä, että he saivat kantaa asetta eivätkä joutuneet maksamaan vuokraa maastaan.
Samurait saattoivat asua varuskunnissa, linnassa tai omissa kodeissaan. Moni samurai tuli Kanton tasangolta, missä he olivat keränneet taistelukokemusta pohjoisia ainuheimoja vastaan käydyillä sotaretkillä. Niiden aikana soturit olivat alkaneet kehittää omaa käyttäytymiskoodistoaan, jonka avulla he saavuttivat mainetta ja asemaa vertaistensa ja isäntiensä keskuudessa. Tärkeää oli rohkeus taistelukentällä. Samurait alkoivatkin ratsastaa taisteluun julistaen huutaen esivanhempiensa nimiä ja aiempia tekojaan, ja he haastoivat kenet tahansa vihollisen riveistä kaksintaisteluun. Myöhemmin huutojen tilalle tulivat sotaliput.
Kamakura-kaudella 1185–1333 Japaniin syntyi uusi sotilashallintojärjestelmä, jota hallitsivat soturit ja jota johti sotilasdiktaattori shōgun. Tämä järjestelmä säilyi aina 1800-luvulle saakka. Sekasortoisella Muromachi-kaudella paikalliset samuraivoimat saivat maasta yhä enemmän otetta. Näihin aikoihin Japanin 20 miljoonasta asukkaasta kaksi miljoonaa kuului samurai-luokkaan.
Samurait saivat Tokugawa-kauden 1603–1868 aikana standardisoidun järjestelmän määrittämään heidän asemansa ja arvojärjestyksensä. Alin taso oli gokenin, feodaaliherran vasalli. Toinen taso oli goshi, joka sai viljellä omaa maataan, mutta ei saanut kantaa kahta miekkaa. Kolmas taso oli hatamoto, jonka odotettiin puolustavan herransa etuja hengellään ja taistelevan kuolemaan asti. Vangitsemisen edessä samurain odotettiin tekevän itsemurhan eli seppukun. Tämän jälkeen samurain seuraajien ja palvelijoiden odotettiin tekevän samoin (junshi).
Kansallinen Samurai-dokor eli palvelijoiden johtokunta tarkkaili gokenineja ja jakeli rangaistuksia rikkomuksista. Vuodesta 1591 alkaen samuraiden ei enää sallittu olla samanaikaisesti maanviljelijöitä ja sotureita, vaan he joutuivat valitsemaan jommankumman. Näin heidät saatiin enemmän riippuvaisiksi isännistään ja lojaaleiksi näille.
Samurailla oli Tokugawa-kaudella oikeus surmata aateliton, joka käyttäytyi epäkunnioittavasti. Samurailla oli myös oikeus surmata aviorikoksen tehnyt vaimonsa. Lisäksi samurai sai hakea lupaa verikostoon (katakiuchi) surmatakseen ylempiarvoisensa, kuten isänsä tai isoveljensä, surmaajan. Ilman lupaa tällainen kosto johti samurain rankaisemiseen.
Samuraiden kausi loppui pian Meiji-restauraation jälkeen, kun samuraiden tulot lakkautettiin ja heiltä poistettiin aseenkanto-oikeus.
Japanin ruhtinaskunnat lakkautettiin 1869 ja daimiot lähetettiin eläkkeelle. Maahan säädettiin yleinen asevelvollisuus 1872. Samuraiden riisinä saama palkka lakkautettiin ja tämä etu muutettiin valtion obligaatioiksi, jotka tuottivat vuotuista korkoa. Samuraille tämä merkitsi kuitenkin merkittävää tulojen vähennystä. Samurait joutuivat hakeutumaan toisiin töihin, kuten opettajiksi, virkamiehiksi, upseereiksi tai yrittäjiksi. Kyūshūn Satsuman hanin samurait nousivat vielä kapinaan 1877, mikä kukistettiin suurin ponnistuksin.