stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltapaviaani

| Keltapaviaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Simiiformes
Yläheimo::  Cercopithecoidea
Heimo::  Häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae
Suku::  Paviaanit Papio
Laji::  cynocephalus
Kaksiosainen nimi
 Papio cynocephalus 

Katso myös
   Keltapaviaani Wikispeciesissä   Keltapaviaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltapaviaani (Papio cynocephalus) on Afrikan keski- ja itäosissa elävä paviaanilaji. Sen elinympäristöä ovat savannit, avoimet metsät ja metsänreunat, kalliot sekä heinää ja piikkipensaikkoa kasvavat puoliaavikot. Kannan suuruus on vähintään kymmeniätuhansia yksilöitä.
Keltapaviaaniuros on pituudeltaan 80–115 senttimetriä ilman häntää ja naaras 50–70 senttimetriä. Häntä on 46–68 senttimetriä. Uros painaa 22–30 kilogrammaa ja naaras 11–15 kilogrammaa. Turkki on kellertävänharmaa, ja pakaroiden yläpuolella on kiiltävänmusta paljas laikku.
Keltapaviaani on päiväeläin, joka elää tavallisimmin 30–40 yksilön laumoissa. Naaras synnyttää yleensä yhden poikasen 1–2 vuoden välein. Naaras on sukukypsä viisivuotiaana ja uros seitsemänvuotiaana. Luonnossa keltapaviaani elää 20–30-vuotiaaksi ja vankeudessa joskus 40-vuotiaaksi.
Keltapaviaanit ovat kaikkiruokaisia ja syövät monipuolisesti niin kasveja kuin kaikenlaisia pieniä eläimiäkin.
Usutu-virus

Usutu-virus on hyttysvälitteinen virus, joka luokitellaan Flavivirus-sukuun ja on läheistä sukua Länsi-Niilin virukselle. Luonnossa ne jakavat samat isännät ja vektorit, sekä esiintyvät monilla alueilla samanaikaisesti. Viruksen pääasiallisia isäntäeläimiä ovat linnut, mutta myös ihmiset ja muut selkärankaiset voivat saada tartunnan. Tavallisesti tartunta tapahtuu infektoituneen hyttysen piston välityksellä. Sen lisäksi tartunnat veriteitse, kuten verensiirtojen yhteydessä ovat mahdollisia .
Usutu-virus eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1959 Swazimaasta Usutujoen lähistöltä Culex-suvun hyttysestä osana arbovirusten esiintymistä kartoittavaa tutkimusta. Sittemmin virusta on eristetty useista muista Afrikan maista. Virus on levinnyt Afrikasta eri puolille Eurooppaa todennäköisesti useampaan otteeseen. Usutu-virusta on havaittu noin 15 eri Euroopan maasta ja se luokitellaan endeemiseksi lajiksi jo ainakin Italiassa. Tiedot viruksen esiintymisestä perustuvat hyttysistä, linnuista, ihmisistä ja hevosista kerättyyn molekulaariseen ja serologiseen dataan. Tällä hetkellä usutu-virusta ei ole tavattu Suomesta tai muilta yhtä pohjoisilta alueilta. Lähin varmistettu tapaus on usutuvirusinfektioon menehtynyt mustarastas (Turdus merula), joka löydettiin kuolleena Öölannista Ruotsista kesällä 2019. Usutu-viruksen onkin havaittu olevan patogeeninen erityisesti linnuille ja sen on todettu vain harvoin aiheuttaneen infektioita ihmisille. Usutuvirusepidemiat ovat aiheuttaneet etenkin mustarastaiden joukkokuolemia ympäri Eurooppaa, mutta myös monien muiden lintulajien on kuvailtu olevan herkkiä viruksen aiheuttamalle infektiolle ​.
Usutu-viruksen aiheuttamia infektioita ihmisillä on kuvattu vain muutamia, näissä tapauksissa potilaiden taudinkuva on vastannut Länsi-Niilin viruksen aiheuttamia oireita. Länsi-Niilin viruksen aiheuttama tauti on usein oireeton tai vähäoireinen, noin viidennekselle kehittyy influenssan kaltainen taudinkuva ja pienelle osalle voi muodostua erittäin vakava keskushermostoinfektio​. Italiassa tehtyjen seroprevalenssitutkimusten perusteella vasta-aineet usutu-virusta vastaan olivat yleisempiä kuin Länsi-Niilin virusta vastaan. Tutkimusalueella molempien virusten tiedetään kiertävän rinnakkain. Tulokset vahvistaisivat näkemystä siitä, että hyvin pieni osa tartunnoista johtaa oireiseen infektioon.
Usutu- ja Länsi-Niilin virusten elinkierto

Usutu- ja Länsi-Niilin virukset kiertävät enzoottisessa syklissä lintujen ja hyttysten välillä. Virusten luontaisia isäntiä ovat linnut, eikä tarkkoja isäntälajeja ei ole osoitettu, mutta etenkin varpuslinnut vaikuttaisivat ylläpitävän viruksen elinkiertoa. Linnut ovat viruksille otollisia isäntiä, sillä lintujen veren viruspitoisuus eli viremia kehittyy korkeaksi. Korkea viremia mahdollistaa viruksen siirtymisen linnusta veriateriaa nauttimaan tulleeseen hyttyseen. Monien hyttyslajien on todettu olevan usutu- ja Länsi-Niilin viruksille sopivia vektoreita, mutta keskeisimmässä roolissa ovat ennen kaikkea Culex-suvun lintuhyttyset. Veriaterian mukana virus kulkeutuu hyttysen suolistoon ja edelleen suoliston epiteelin kautta hemolymfaan. Tarvitaan vielä riittävän korkea lämpötila, jotta virus pystyisi replikoitumaan hyttysessä ja siirtymään sen sylkirauhasiin. Linnut voivat myös kulkea pitkiäkin matkoja maiden välillä tai muuttomatkoillaan, jolloin ne voivat kuljettaa virusta uusille alueille. Hyttyset taas vastaavat viruksen selviämisestä talvikauden yli, sillä infektoituneet naarashyttyset voivat talvehtia aikuismuodossa ja olla tartuttamiskykyisiä vielä herätessään kevätkaudella​​.
Vektorivälitteisten virusten yleisyys ja enzoottisessa kierrossa on monisyistä, sillä siihen liittyvät niin isäntälajeihin ja vektoreihin liittyvät tekijät. Usutu- ja Länsi-Niilin virukset vaativat riittävän korkeita lämpötiloja, jotta ne voivat tehokkaasti replikoitua hyttysissä. Molempia viruksia esiintyy kuitenkin Kanadassa ja Euroopassakin pohjoisin levinneisyys ulottuu Saksaan. Ne eivät siis ole pelkästään trooppisten alueiden viruksia vaan voivat selvitä enzoottisessa kierrossa talvikausienkin yli​. Ihmiset ja hevoset, joilla virusten esiintymistä usein seurataan, ovat virusten kannalta umpikujaisäntiä. Umpikujaisäntä voi saada vakavan virusinfektion, mutta ei edistä viruksen leviämistä takaisin hyttysiin ja näin ylläpidä viruksen elinkiertoa. Ihmisten ja hevosten veren viruspitoisuus jää liian alhaiseksi taudinkuvasta riippumatta, ettei se riitä hyttysen infektoitumiseen. Kun virusta on runsaasti enzoottisessa kierrossa eli viruksella infektoitujen hyttysten ja lintujen suhteellinen määrä kasvaa, niin samalla kasvaa todennäköisyys sille, että tartuttamiskykyinen hyttynen nauttii veriateriaansa ihmisestä​.
Tarhatatar

| Tarhatatar |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Jättitattaret Reynoutria
Laji::  × bohemica
Kaksiosainen nimi
 Reynoutria × bohemica  Chrtek & Chrtková 
Synonyymit
 Fallopia × bohemica (Chrtek & Chrtková) J.P.Bailey 
Katso myös
   Tarhatatar Wikispeciesissä   Tarhatatar Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhatatar eli hörtsätatar (Reynoutria × bohemica) on japanintattaren (Reynoutria japonica) ja sahalinintattaren (Reynoutria sachalinensis) välinen risteymä. Tarhatatar on nopeakasvuinen ja monivuotinen ruoho.
Se kuuluu Suomen kansalliseen vieraslajiluetteloon, jossa se on lueteltu kansallisesti haitalliseksi vieraslajiksi. Tarhatatar on toistaiseksi Suomessa harvinainen. Sitä on havaittu enimmäkseen Etelä-Suomessa. Sen hävittäminen on vaikeaa, sillä tarhatatar lähtee uuteen kasvuun pienestäkin juurakon palasesta.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tarhatatar (Reynoutria ×bohemica)
Kasviatlas 2023: Tarhatattaren (Reynoutria ×bohemica) levinneisyys Suomessa.
Vuorigorilla

| Vuorigorilla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Gorillat Gorilla
Laji::  Idängorilla beringei
Alalaji::  beringei
Kolmiosainen nimi
 Gorilla beringei beringei  Matschie, 1914 
Katso myös
   Vuorigorilla Wikispeciesissä   Vuorigorilla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuorigorilla (Gorilla beringei beringei) on yksi idängorillan (Gorilla beringei) kahdesta alalajista.
Vuorigorillan elinympäristöjä ovat vuoristosademetsät ja vuorten alarinteiden pensaikot 1,6–3,8 kilometrin korkeudessa. Sitä tavataan Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa, Ruandassa ja Ugandassa. Vuonna 2002 lajin kanta oli noin 320 ja se luokiteltiin äärimmäisen uhanalaiseksi. Nykyisin se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Vuorigorillauros on pystyasennossa 1,4–1,8 metriä pitkä ja naaras 1,3–1,5 metriä. Sylin leveys on 2,3 metriä. Uros painaa noin 180 kilogramaa ja naaras 90 kilogrammaa. Vuorigorillan turkki on sinisenmusta; vanhoilla yksilöillä se harmaantuu, ja vanhan koiraan selkä on hopeanharmaa. Karva on selässä lyhyttä, muualla pitkää.
Vuorigorillat elävät 5–30 yksilön laumassa, jossa on yksi tai kaksi johtajaurosta. Naaras saa yleensä yhden poikasen joka neljäs vuosi. Naaras saavuttaa sukukypsyyden 8–10-vuotiaana ja uros 10-vuotiaana. Vuorigorilla elää noin 35-vuotiaaksi.
Vuorigorilla syö lehtiä, oksia, marjoja, juuria, hedelmiä ja puunkuorta.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Gorilla beringei ssp. beringei
ITIS: Gorilla beringei beringei (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gorilla beringei subsp. beringei (englanniksi)
Vuoden kaupunkikeskusta

Vuoden kaupunkikeskusta on Elävä Kaupunkikeskusta -yhdistyksen vuodesta 1999 lähtien jakama palkinto, joka annetaan kaupungeille, jotka toteuttavat kehitysideoita ja hankkeita, joiden toimivuus voidaan konkreettisesti mitata vilkastuneena keskustaelämänä. Hankkeita arvioidaan fyysisistä ja esteettisistä näkökulmista ja toteutuksen paikallisesta omaleimaisuudesta.
Palkinnon saajan valitsee vuosittain yhdistyksen raati, joka koostuu muun muassa arkkitehdeista, kaupunkisuunnittelijoista, konsulteista sekä kaupan ja hallinnon edustajista. Palkinto on lähinnä nimellinen ja arvokkaampaa palkinnon saavalle kaupungille on palkinnon tuoma julkisuus.
Aiheesta muualla

http://www.kaupunkikeskustat.fi
Eesti Laul 2016

| Eurovision laulukilpailu 2016  Viron euroviisukarsinta> Eesti Laul 2016 |
| --- | --- |
Päivämäärä:  13. helmikuuta–5. maaliskuuta 2016
Tapahtumapaikat:  Semifinaalit: ERR:n studio, Tallinna Finaali: Saku Suurhall, Tallinna
Juontaja(t):  Semifinaalit: Henry Kõrvits, Maris Kõrvits Finaali: Märt Avandi, Ott Sepp
Kilpailumenetelmä:  Semifinaalit ja finaalin ensimmäinen kierros: yleisöäänet ja raati Superfinaali: yleisöäänet
Kappaleiden määrä
Semifinaalissa:  20
Voittaja:  Jüri Pootsmann ”Play”
Viro Eurovision laulukilpailussa Virallinen verkkosivusto 
 ◄ 2015  2017 ► 
Eesti Laul 2016 oli Virossa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Viron edustaja Eurovision laulukilpailuun 2016. Kilpailu koostui kahdesta semifinaalista ja finaalista. Kilpailuun lähetetiin 238 ehdotusta, joista 20 valittiin kilpailuun. Kilpailijat julkaistiin 5. marraskuuta 2015.
Semifinaalit kilpailtiin 13. ja 20. helmikuuta ERR:n studiossa Tallinnassa. Kummassakin semifinaalissa puhelinäänestäjät ja raati äänestivät yhdessä viisi kappaletta finaaliin.
Finaali kilpailtiin 5. maaliskuuta Saku Suurhallissa Tallinnassa. Finaali pidettiin kaksikierroksisena. Ensimmäisellä kierroksella puhelinäänestäjät ja raati äänestivät kolme kappaletta superfinaaliin. Superfinaalissa voittaja valittiin puhelinäänestyksellä. Kilpailun voitti Jüri Pootsmann kappaleella "Play".
Kilpailun kulku > Ensimmäinen semifinaali

Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 13. helmikuuta. Semifinaalia seurasi keskimäärin 212 000 katsojaa.
| Numero | Artisti | Kappale | Lauluntekijä(t) | Raatipisteet> Äänet | Raatipisteet> Pisteet | Yleisöpisteet> Äänet | Yleisöpisteet> Pisteet | Yht> .Yht. | Sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | The Jingles | "Love a Little Bit" | Jonathan Flack, Hain Hoppe, Rauno Vaher, Tanel Liiberg | 26 | 1 | 545 | 2 | 3 | 10 | Putosi |
| 2 | Würffel | "I'm Facing North" | Kaspar Kalluste, Rosanna Lints | 96 | 10 | 415 | 1 | 11 | 6 | Putosi |
| 3 | Mick Pedaja | "Seis" | Mick Pedaja | 102 | 12 | 1822 | 6 | 18 | 2 | Finaaliin |
| 4 | Indrek Ventmann | "Hispaania tüdruk" | Allan Kasuk | 40 | 3 | 1967 | 7 | 10 | 7 | Putosi |
| 5 | Cartoon feat. Kristel Aaslaid | "Immortality" | Ago Teppand, Hugo Martin Maasikas, Joosep Järvesaar, Kerli Kõiv, Iiris Vesik, Kristel Aaslaid | 92 | 8 | 3171 | 8 | 16 | 3 | Finaaliin |
| 6 | Kéa | "Lonely Boy" | Egert Milder, Robert Stanley Montes, Ian Karell | 62 | 6 | 721 | 5 | 11 | 5 | Finaaliin |
| 7 | Kati Laev & Noorkuu | "Kaugel sinust" | Urmas Kõiv, Anneli Kõiv | 39 | 2 | 3214 | 10 | 12 | 4 | Finaaliin |
| 8 | Zebra Island | "How Many Times" | Rasmus Lill, Helina Risti | 61 | 5 | 643 | 4 | 9 | 8 | Putosi |
| 9 | Laura | "Supersonic" | Sven Lõhmus | 76 | 7 | 3871 | 12 | 19 | 1 | Finaaliin |
| 10 | Windy Beach | "Salty Wounds" | Priit Uustulnd, Tuuli Rand, Mari Tamm | 44 | 4 | 643 | 3 | 7 | 9 | Putosi |
Kilpailun kulku > Toinen semifinaali

Toinen semifinaali kilpailtiin 20. helmikuuta. Semifinaalia seurasi keskimäärin 217 000 katsojaa.
| Numero | Artisti | Kappale | Lauluntekijä(t) | Raatipisteet> Äänet | Raatipisteet> Pisteet | Yleisöpisteet> Äänet | Yleisöpisteet> Pisteet | Yht> .Yht. | Sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Go Away Bird | "Sally" | Stanislav Bulganin | 77 | 8 | 1585 | 3 | 11 | 5 | Finaaliin |
| 2 | Jüri Pootsmann | "Play" | Fred Krieger, Stig Rästa, Vallo Kikas | 110 | 12 | 3898 | 12 | 24 | 1 | Finaaliin |
| 3 | Meisterjaan | "Parmupillihullus" | Jaan Tätte Juunior | 52 | 4 | 2327 | 7 | 11 | 4 | Finaaliin |
| 4 | I Wear* Experiment | "Patience" | Hando Jaksi, Mikk Simson, Johanna Eenma | 94 | 10 | 1587 | 4 | 14 | 3 | Finaaliin |
| 5 | Púr Múdd | "Meet Halfway" | Oliver Rõõmus, Joonas Alvre | 63 | 6 | 1543 | 2 | 8 | 8 | Putosi |
| 6 | Grete Paia | "Stories Untold" | Sven Lõhmus | 57 | 5 | 2876 | 10 | 15 | 2 | Finaaliin |
| 7 | Põhja-Tallinn & Jaagup Kreem | "Ei ole mul olla" | Jaanus Saks, Kristjan Soomre, Mark Eric Kammiste, Hannes Agur Vellend, Herlend-Kaspar Raudkivi | 40 | 3 | 1986 | 6 | 9 | 7 | Putosi |
| 8 | Anett Kulbin | "Strong" | Anett Kulbin | 76 | 7 | 1499 | 1 | 8 | 9 | Putosi |
| 9 | Gertu Pabbo | "Miljon korda" | Lii Schmidt, Priit Pajusaar, Maian-Anna Kärmas | 39 | 2 | 1832 | 5 | 7 | 10 | Putosi |
| 10 | La La Ladies | "Unikaalne" | Tatjana Mihhailova, Mihkel Mattisen, Timo Vendt, Inga Tislar | 30 | 1 | 2698 | 8 | 9 | 6 | Putosi |
Kilpailun kulku > Finaali

Finaali kilpailtiin 5. maaliskuuta. Finaalia seurasi keskimäärin 292 000 katsojaa.
| Numero | Artisti | Kappale | Raatipisteet> Äänet | Raatipisteet> Pisteet | Yleisöpisteet> Äänet | Yleisöpisteet> Pisteet | Yht> .Yht. | Sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Laura | "Supersonic" | 64 | 6 | 16416 | 10 | 16 | 2 | Superfinaaliin |
| 2 | Go Away Bird | "Sally" | 52 | 4 | 2960 | 2 | 6 | 8 | Putosi |
| 3 | Mick Pedaja | "Seis" | 91 | 10 | 6393 | 5 | 15 | 4 | Putosi |
| 4 | Grete Paia | "Stories Untold" | 41 | 2 | 7337 | 6 | 8 | 7 | Putosi |
| 5 | Kéa | "Lonely Boy" | 64 | 5 | 1374 | 1 | 6 | 9 | Putosi |
| 6 | Jüri Pootsmann | "Play" | 108 | 12 | 23439 | 12 | 24 | 1 | Superfinaaliin |
| 7 | Kati Laev & Noorkuu | "Kaugel sinust" | 18 | 1 | 5837 | 4 | 5 | 10 | Putosi |
| 8 | Cartoon feat. Kristel Aaslaid | "Immortality" | 78 | 8 | 15903 | 8 | 16 | 3 | Superfinaaliin |
| 9 | Meisterjaan | "Parmupillihullus" | 44 | 3 | 8340 | 7 | 10 | 5 | Putosi |
| 10 | I Wear* Experiment | "Patience" | 78 | 7 | 5578 | 3 | 10 | 6 | Putosi |
| Numero | Artisti | Kappale | Äänet | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Laura | "Supersonic" | 21001 | 2 |
| 2 | Jüri Pootsmann | "Play" | 32394 | 1 |
| 3 | Cartoon feat. Kristel Aaslaid | "Immortality" | 19123 | 3 |
Ruotu

laivasto
lippue
laivue
viirikkö
ruotu
Ruotu (ruots. rote) on maaseudulla 1700- ja 1800-luvuilla käytetty 2–6 talon muodostama ryhmä, jolla oli yhteinen vastuu sotamiehen tai köyhäinhoidon järjestämisessä.
Ruotujakolaitos kehitettiin kansaa voimakkaasti rasittavien väenottojen tilalle Ruotsin vallan aikana. 2-6 talonpoikaistalon muodostama ryhmä kustansi ja varusti yhden sotamiehen ja antoi hänen käyttöönsä alueen maata ja kustansi sille jonkinlaisen mökin. Tätä sanottiin sotilastorpaksi. Ruotusotamiehen perhe sai elantonsa tämän torpan maasta ja kotieläimistä.
Huomattiin, että myös köyhäinhoito olisi tehokasta sotalaitoksen ruotujärjestelmästä saatujen kokemusten pohjalta. Kylän köyhät ruodutettiin: jos he asuivat omillaan, heille annettiin tietty määrä elintarvikkeita. Talosta taloon kiertävälle vaivaiselle puolestaan määrättiin hoitoaika kussakin paikassa. Ruotu vastasi kustannuksista.
Muita merkityksiä

Laivastossa ruotu on viirikköä alempi organisaatiotaso. Ruodun rakenne riippuu täysin viirikön rakenteesta, mutta yleensä siihen kuuluu kaksi tai useampi samaa tyyppiä oleva alus. lähde?
Ruotsin sotaväessä ruotu oli pienin osasto, jossa oli 12–20 sotamiestä. Ratsuväessä ruotuun kuului 16 miestä.
Carl Göran Aminoff

| Carl Göran Aminoff> Ministeri ulkoasiainministeriössä |
| --- | --- |
 Miettusen III hallitus   29.9.1976 – 15.5.1977    
Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä
 Miettusen III hallitus   29.9.1976 – 15.5.1977    
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1916 Hanko
Kuollut: 30. maaliskuuta 2001 (84 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  RKP
Koulutus:  Lainopin kandidaatti
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  Luutnantti
Albrecht Carl Göran Aminoff (28. toukokuuta 1916 Hanko – 30. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, kauppatieteiden kunniatohtori, Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) poliitikko ja ministeri.
Carl Göran Aminoffin vanhemmat olivat everstiluutnantti Torsten Aminoff ja Gerda Maria Aminoff. Aminoff suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1942. Hän osallistui jatkosotaan, jonka aikana hänet ylennettiin vuonna 1941 vänrikiksi ja vuonna 1943 luutnantiksi.lähde? Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin 1945.
Aminoff oli vuosina 1946–1949 Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton lakimies, vuosina 1949–1957 G. A. Serlachius Oy:n lakiasiainosaston johtaja ja vuosina 1958–1979 vakuutusyhtiö Eläke-Varman toimitusjohtaja.
Aminoff kuului Ruotsalaisen Kansanpuolueen keskushallintoon vuosina 1962–1984 ja oli puolueen pitkäaikainen rahastonhoitaja. Hän oli vuosien 1976–1977 Miettusen III hallituksessa ulkomaankauppa-asioista vastannut ministeri samanaikaisesti ulkoministeriössä sekä kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aminoff oli pitkään Suomen viimeisin aatelinen ministerinä.
Aminoffilla oli lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Östra Finlands Nation -osakunnan kuraattori 1945–1947, Suomen Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton hallituksen jäsen vuodesta 1959 ja varapuheenjohtaja 1966–1971, Eläketurvakeskuksen hallituksen jäsen vuodesta 1961 ja varapuheenjohtaja vuodesta 1976, Työeläkelaitosten Liiton hallituksen jäsen vuodesta 1964 ja puheenjohtaja vuodesta 1975, Svenska Handelshögskolanin hallituksen jäsen 1966–1975 ja puheenjohtaja 1969–1975 sekä vakuutusyhtiö Fennian hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1974. Lisäksi hän oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin ja Svenska Handelshögskolans Studentkårin kunniajäsen.
Aminoff vihittiin ruotsinkielisen kauppakorkeakoulu Hankenin kauppatieteen kunniatohtoriksi vuonna 1979.
Aminoffin veli oli toimittaja ja kansanedustaja Torsten G. Aminoff.
Julkaisut

Nyuppsatta truppförband i Finland 1770–1808. Suomen historiallinen seura, 1971.
Vuoden kultaseppä

Vuoden kultaseppä on Suomen Kultaseppien Liiton vuodesta 1987 myöntämä nimitys. Nimetyksi tulee henkilö, joka tunnetaan etevänä kulta- tai hopeaseppänä. Vuoden kultaseppä on työskennellyt alalla vähintään viisi vuotta tai hänellä on muita erityisiä ansioita kultasepän alalla.
Vuoden kultasepät

1987: Matti Hyvärinen
1988: Karl Laine
1989: Berndt Lindholm
1990: Raimo Nieminen
1991: Markku Mäki
1992: Markku Laulaja
1993: Morris Lindblom
1994: Jukka Ailio
1995: Juha Janger
1996: Alpo Tammi
1997: Pekka Kiviluoto
1998: Toivo Valkama
1999: Kirsti Doukas
2000: Arvi Kämäri
2001: ei valittu
2002: Pekka Piekäinen
2003: Juha Koskela
2004: Jouni Salo
2005: Kristian Saarikorpi
2006: Esko Lindroos
2007: Tiina Arkko
2008: Rauno Tynkkynen
2009: Tony Granholm
2010: Ari-Pekka Rantanen
2011: Pekka Kulmala
2012: Carina Blomqvist
2013: Essi Pullinen
2014:
2015: Heikki Hartikainen
2016: Petri Pulliainen
2017: Jukka Räsänen
2018: Mika Tarkkanen
2019: Eero Hintsanen
2020: Petri Eklöf
2021: Olli Johan Lindroos
2022: Chao-Hsien Kuo
2023: Pia-Mari Jull
Aiheesta muualla

Vuoden kultasepät, (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen kultaseppien liitto
Ken Saro-Wiwa

Kenule Beeson Saro-Wiwa (10. lokakuuta 1941 – 10. marraskuuta 1995) oli nigerialainen kirjailija, televisiotuottaja ja ympäristöaktivisti. Ken Saro-Wiwa kuului ogoni-heimoon etniseen vähemmistöön, jonka kanta-alueella Niger-joen suistossa on pumpattu öljyä 1950-luvulta lähtien. Hän oli yksi väkivallattoman vastarintakampanjan Ogonien eloonjäämisliikkeen (Movement for the Survival of the Ogoni People, MOSOP) johtohahmoja. Kampanja vastusti ylikansallisten yhtiöiden, erityisesti Shellin toiminnan aiheuttamia ympäristötuhoja alueella.
Elämä

Ken Saro-Wiwa syntyi vuonna 1941 Borissa lähellä Port Harcourtia. Hän kävi koulua Umuahiassa ja opiskeli Ibadanin yliopistossa. Ennen sisällissotaa hän opetti lyhyen aikaa Lagosin yliopistossa.
Saro-Wiwa oli myös menestyvä liikemies ja kirjailija. Hänen tunnetuin kirjansa Sozaboy: A Novel in Rotten English kertoo naiivista maalaispojasta, joka värvätään armeijaan Nigerian sisällissodan (1967–1970) aikana. Hänen sotapäiväkirjansa On a Darkling Plain käsittelee Saro-Wiwan kokemuksia sodan aikana, jolloin hän palveli Bonnyn satamassa Niger-joen suulla. Hänen satiirisen televisiosarjansa Basi & Co.:n on väitetty olevan yksi katsotuimpia saippuasarjoja Afrikassa.
1970-luvun alussa Saro-Wiwa työskenteli alueellisessa opetushallinnossa, mutta tuli erotetuksi vuonna 1973, koska hän tuki ogonien itsenäisyyttä. 1970-luvun loppupuolella hänen liikehankkeensa menestyivät ja 1980-luvulla hän saattoi keskittyä täysin kirjoittamiseen ja televisiotuotantoon.
Vuonna 1990 Saro-Wiwa oli yksi MOSOPin perustajista. Liike perustettiin ajamaan Ogoni-heimon oikeuksia. MOSOP:in laatima ogonien kansalaisoikeuksien julistus sisälsi vaatimuksia muun muassa ogonien itsehallinnon kehittämisestä, heimon osuudesta alueelta saataviin öljytuloihin ja ympäristötuhojen korjaamisesta. Vuonna 1992 Nigerian sotilashallitus piti Saro-Wiwaa pidätettynä useita kuukausia ilman oikeudenkäyntiä.
Tammikuussa 1993 MOSOP järjesti rauhanomaisia marsseja läpi neljän ogonialueen. Niihin osallistui 300 000 ogonia eli yli puolet ogoniväestöstä, ja marssit saivat kansainvälisen huomion kiinnittymään ogonien ahdinkoon. Vielä samana vuonna Shell lopetti toimintansa ogonien alueilla.
Saro-Wiwa pidätettiin uudelleen kesäkuussa vuonna 1993, mutta vapautui kuukauden kuluttua. Toukokuussa 1994 hänet pidätettiin syytettynä neljän Ogonin heimonvanhimman murhaan osallistumisesta. Murhien syyksi väitettiin näiden myönteisyys sotilashallitusta kohtaan. Saro-Wiwa kielsi syytteet, mutta hänet pidettiin pidätettynä yli vuoden ajan ennen kuin erityisesti tapausta varten koollekutsuttu tuomioistuin totesi hänet syylliseksi ja tuomitsi kuolemaan. Ihmisoikeusjärjestöt, kuten Amnesty International, kritisoivat laajalti oikeudenkäyntiä ja sen mahdollista puolueellisuutta.
10. marraskuuta 1995 Sani Abachan sotilashallitus hirtätti Saro-Wiwan ja kahdeksan muuta MOSOP:in johtohahmoa. Tämä aiheutti Nigerian välittömän erottamisen Kansainyhteisöstä vuosiksi 1995–1999.
Ken Saro-Wiwan poika Ken Wiwa on kirjoittanut isänsä elämäkerran In the Shadow of a Saint. Saro-Wiwan tytär Zina Saro-Wiwa on elokuvaohjaaja ja taidejournalisti.
Kunnianosoituksia

Ultra Bra on omistanut Saro-Wiwalle laulun "Ken Saro-Wiwa on kuollut" (1996).
Ken Saro-Wiwa mainitaan Abduktio-yhtyeen kappaleen "Dilemma" sanoituksissa, joissa käsitellään monikansallisten yritysten valtaa.