stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paperikone
Paperikoneen toiminta > Paperirata paperikoneen kuivatusosalla > Sylinteri-, puhallus- ja infrapunakuivaus

Puristinosan jälkeen paperirata johdetaan paperikoneen huuvan sisällä olevalle kuivatusosalle, joita on erilaisia. Yleisin malli on sylinterikuivausmenetelmä, jossa paperi johdetaan suurien lämmitettyjen, kuivatusylintereiden (teräksestä valmistettujen telojen), pinnassa kuivatusviirojen avulla, jolloin vesi haihtuu. Kuivatusosalla on useampia kuivatusryhmiä joiden kuivatussylinterit ovat yleensä pintalämpötiloiltaan ryhmien kesken erilaisia. Näiden ryhmien välissä on myös vetoero.
Paperikoneen kuivatusosan ensimmäiset sylinterit ovat toisinaan kylmiä eli ne ovat ilman sisään johdettua höyryä. Yleensä kuivatusosia on kahden tyyppisiä, yksi- ja kaksiviiraisia, joista ensimmäinen on nykyaikainen versio. Ensimmäisessä kuivatussylinterit on sijoitettu yläpuolelle ja alapuolelle imutelat, jossa paperiraina kulkee viiran ulkopuolella. Jälkimmäisessä mallissa on pelkästään kuivatussylintereitä, mutta yläpuolisilla ja alapuolisilla sylintereillä on omat viiransa, joten paperi ei ole tuettuna koko kuivatusosan matkalta, ja esimerkiksi paperin päänvienti muodostuu ongelmalliseksi suuremmilla nopeuksilla.
Päänvienti tapahtuu pääasiassa paineilman avulla, siirtämällä viiraosalla kapealla vesisuihkulla leikattu paperiraina kuivatussylinterien laidassa kulkevien päänvientiköysien avulla. Sylinterit lämmitetään korkeapaineisella höyryllä, joka syötetään sylintereiden sisään. Vedeksi muuttunut höyry, eli lauhde, kerätään pois sylinteristä ja käytetään hyödyksi muissa tarkoituksissa. Sylinterikuivatusosa on selkeästi eniten energiaa vaativa osa paperikoneessa. Energian kulutusta kompensoidaan lämmöntalteenotolla.
Paperia voidaan kuivata myös muun muassa monilla eri konstruktioilla toteutetuilla puhalluskuivatuksella tai infrapunakuivaimilla. Kaikille tavoille on kuitenkin yhteistä veden haihduttaminen paperiradasta ja höyryn johtaminen pois sen läheisyydestä. Kuivatusosalla sijaitsee monesti myös ns. välikalanteri.
Paperikoneen toiminta > Paperirata paperikoneen kuivatusosalla > Kiillotus ja päällystys

On-line-konelinjassa kuivatusosan jälkeen sijaitsee yleensä kalanteri, jolla paperi kiillotetaan  puristamalla ja telojen välisillä vetoeroilla kahden tai useamman telan välissä. Kalantereita on erilaisia riippuen ajettavan paperin lajista. Päällystettävissä papereissa kuivatusosan jälkeen sijaitsee yleensä konekalanteri ja päällystämättömien lajien jälkeen kuten SC (superkalanteroitu), multinippikalanteri. Sanomalehtikoneissa kuivatusosan jälkeen sijaitsee niin sanottu pehmeänippinen soft-kalanteri.
Päällystetyissä paperilajeissa konekalanterin jälkeen sijaitsee päällystysyksikkö.
Päällystyksen jälkeen paperi kiillotetaan multinippikalanterilla.
Paperikoneen toiminta > Paperirata paperikoneen kuivatusosalla > Pakkaus rulliksi

Kun paperi on käsitelty halutunlaiseksi, se rullataan konerullaksi kiinnirullausyksikössä, jota kutsutaan myös popeksi. Rullan kasvettua riittävän suureksi, paperirata ohjataan toiselle tampuuriraudalle ja valmis konerulla, eli tampuuri, siirretään jälkikäsittelyyn. Konerullat saattavat painaa kymmenestä tuhannesta moniin kymmeniin tuhansiin kiloihin.
Paperikoneen toiminta > Paperirata paperikoneen kuivatusosalla > Jälkikäsittely

Konerulla siirretään jälkikäsittelyyn, joka voi olla esimerkiksi off-line-konelinjassa päällystysyksikkö, superkalanterointi, soft-kalanterointi tai pituusleikkaus. Kaikki konerullat leikataan pienemmiksi asiakasrulliksi pituusleikkurissa. Samalla poistetaan vialliset rainan osat ja jatketaan katkot niin että raina on yhtenäinen. Yleisimmät pituusleikkurityypit ovat kantotelaleikkuri sekä keskiörullain. Pituusleikkurin jälkeen rullat pakataan tai arkitetaan arkituskoneessa.
Paperinvalmistus Suomessa

Suomen paperinvalmistus on keskittynyt suuriin yksiköihin, jotka sijaitsevat hyvien kulkuyhteyksien päässä. Paperin valmistus tarvitsee paljon puuta. Puu kuljetetaan paperitehtaille yleensä junilla, autoilla ja laivoilla mutta myös uittaen (5 %). Suomen suurimmat paperinvalmistajat ovat UPM-Kymmene ja Stora Enso.
Suomessa paperin valmistus alkoi vuonna 1667 Pohjan pitäjän Thomasbölessä. Tuolloin paperi valmistettiin käsityönä. 1800-luvulla Suomessa toimi toistakymmentä paperitehdasta, joista vain kaksi koneisti tuotantonsa. Maamme ensimmäisen paperikoneen hankki  Frenckellin suku v. 1841 Tampereelle, 1853 hankittiin seuraava paperikone  Tervakoskelle.
Suomesta tuli paperin vientimaa jo 1800-luvun puolessavälissä kun paperia valmistettiin lumpuista. Nykyaikainen, puun käyttöön perustuva paperiteollisuus perustui Saksassa 1840-luvulla keksityn hiomakoneen käyttöönottoon. Suomessa hiokkeen valmistuksessa käytettiin kuusta ja aluksi jossain määrin myös haapaa.
Hiomakoneiden voimanlähteenä käytettiin vesivoimaa, minkä vuoksi paperiteollisuus keskittyi jokien varrelle. Aluksi voima siirrettiin hihnoilla tai rattaistoilla koneisiin, sähköistäminen tapahtui pääosin 1910-luvulla.
Paperikoneiden valmistus Suomessa

Suomen paperikoneiden valmistus alkoi toden teolla vuoden 1944 välirauhan ehtojen määrittäessä Suomen asevoimien miesvahvuuden maksimikoon. Tähän lukuun kuuluivat valtion aseteollisuuden työntekijät. Eduskunta muutti ne yhdessä käsittelyssä Valtion metalliteollisuudeksi, josta kehittyi Valmet. Sen Rautpohjan tykkitehtaan pääsuunnittelija Uolevi Konttinen, lujuuslaskenta-asiantuntija insinööri Miekk-oja ja yksi pikakoulutettu teknikko alkoivat suunnitella paperikoneita siten, että tykkitehtaan olemassa oleva valmistuskapasiteetti otettiin parhaiten käyttöön. Tämä oli Valmetin menestyksellisin haara, josta kehittyi Metso Oyj:n runko valtion myytyä 1997 osuutensa pois.
Pitkälle 1960-luvulle Suomessa oli neljä konevalmistajaa: A. Ahlström Osakeyhtiö Karhulassa, Tampella Tampereella, Valmet Rautpohjassa Jyväskylässä ja Wärtsilä Sörnäisissä Helsingissä (myöhemmin Järvenpäässä), jotka kaikki kilpailivat keskenään. Vuonna 1969 Valmet, Tampella ja Wärtsilä solmivat toimialarationalisointina yhteistyösopimuksen, jossa Valmet keskittyi puupitoisten kirjoitus- ja painopapereiden, MF- ja SC-sanomalehtipaperin ja voimapaperin valmistamistekniikkaan, Tampella kartonkikoneisiin ja Wärtsilä puuvapaiden hienopaperilaatujen koneisiin ja jälkikäsittelylaitteisiin. Hienopaperikoneita valmistava Ahlström ei liittynyt sopimukseen.
Wärtsilän paperikoneet siirtyivät Valmetille vuonna 1986. Ahlström kilpaili vuoteen 1987, kunnes myi paperikoneita valmistaneen Karhulan konepajan Valmetille. Muutenkin tilanne muuttui 1980-luvulla, kunnes vuonna 1992 Valmet Paperikoneet Oy oli Tampellan ostamisen jälkeen ainoa paperikonevalmistaja Suomessa. Myöhemmin Valmet ja Rauma Oy yhdistyivät, jolloin uuden yrityksen nimeksi tuli Metso Oyj ja sen paperiteollisuuden laitteisiin erikoistuneen osan nimeksi Metso Paper Oy. Valmet/Metso on hankkinut omistukseensa myös ruotsalaisen KMW:n, amerikkalaisen Beloitin sekä japanilaisen Mitsubishin paperikoneliiketoiminnat. Vuoden 2014 alussa Metso Paper irtaantui Metsosta ja uuden yhtiön nimeksi tuli jälleen Valmet.
Paperikoneiden valmistus Suomessa > Merkittäviä vuosilukuja paperikoneen historiassa Suomessa

Ensimmäinen paperikone Suomessa käynnistyi Frenckellin paperitehtaassa Tampereella vuonna 1842.
Vanhin toimiva paperikone Suomessa on Tervakosken paperitehtaan paperikone PK3 vuodelta 1905 Janakkalassa.
Ensimmäisen Suomessa valmistetun paperikoneen valmisti Viipurin konepaja vuonna 1904. Paperikone toimitettiin Leppäkoski Fabrikers Aktiebolag-yhtiön Leppäkosken paperitehtaalle, joka oli Harlun kunnassa Laatokan Karjalassa toiminut paperitehdas. Viipurin Konepaja toimitti Suomeen yhteensä 8 paperikonetta ennen vuotta 1910.
Ensimmäinen Suomessa suunniteltu paperikone (Tervakosken paperitehtaan PK6) valmistettiin vuonna 1948 A. Ahlström Oy:n Karhulan konepajassa (aik. Karhula Osakeyhtiö, nyk. Richter Karhula Oy).
Valmet rakensi ensimmäisen paperikoneen vuonna 1953.
Suomessa paperi- ja kartonkikoneita ovat valmistaneet Viipurin Konepaja, Turengin Sokeritehtaan Konepaja, A. Ahlström Oy, Karhula Osakeyhtiö, Tampella, Valmet, Enso-Valmet, Noval (Nokia-Valmet), Vaahto, Wärtsilä ja Metso.
Uusin paperikone Suomessa on Rauman paperitehtaan vuonna 1998 valmistunut paperikone PK4.
Suomessa on vuosina 1842–1998 käynnistetty yhteensä 192 paperikonetta.
Suomalainen Valmet ja saksalainen Voith Paper ovat maailman suurimmat paperikoneiden valmistajat.
Keväällä 2013 Suomessa on noin 50 paperikonetta ja 17 kartonkikonetta toiminnassa.
Uusi Valmet Oyj aloitti toimintansa vuoden 2014 alussa, kun Metso Paper muuttui Valmet Oyj:ksi.
Paperinvalmistuslinjan osia

Perälaatikko
Viiraosa
Puristinosa
Kuivatusosa
Päällystysosa (päällystettävillä paperilaaduilla)
Kalanteri
Rullain (pope)
Pituusleikkuri
Pakkauskone
Telahydrauliikka
Paperikoneen valmistajia > Suomalaisia

Valmet Oyj  (entinen Metso Paper oy)
Vaahto (Vaahto luopui paperikoneisiin liittyvästä liiketoiminnasta vuonna 2014)
Richter Karhula Oy
Raumaster Paper Oy
Paperikoneen valmistajia > Ulkomaalaisia

ABK Machinery
A.Celli Paper
Recard
Zheng Da Qing Ke Hi-Tech Machinery Co., Ltd
Zhengzhou Zhongzhou Machinery Manufacturing Co., Ltd
Kawanoe Suki
Voith (Voith Paper AG)
Andritz
PMPoland
Bellmer
Feco
Sandwell
Donggong
De Iuliis
Dechangyu
Papcel
Over Meccanica
Andritz Küsters
Leshan Chengfa Paper Machinery
Giesse
Toscotec
Celli
Black Clawson
Toschi
Toimintansa lopettaneita paperikoneiden valmistajia > Suomalaisia

Metso Paper Oy (muuttunut Valmet Oyj:ksi vuoden 2014 alussa)
Tampella Oy (Valmet ostanut)
Wärtsilä Oy / Kone ja Silta (Valmet ostanut)
A. Ahlström Osakeyhtiö / Karhula Osakeyhtiö, Karhula (Valmet ja Andritz ostaneet, Karhulan konepaja nykyisin osa Mesera-yhtiöitä)
Jylhävaara Oy (nykyisin osa Metso Paperia)
Viipurin konepaja (omistaja Hackman & Co. Jäänyt luovutettuun Karjalaan)
Jylhäraisio (osa Metso Paper Oy:tä)
Kone Roll Handling (osa Metso Paper Oy:tä)
Toimintansa lopettaneita paperikoneiden valmistajia > Ulkomaalaisia

Bryan Donkin & Co., Englanti
Merril & Houston Iron Works, Beloit, Wisconsin, USA
Tidcombe & Strudwick, Englanti
James Park, Englanti
Pusey & Jones, Wilmington, Delaware
James Bertram & Son, Englanti
Georg Tidcombe & Son, Englanti
F.W. Srobel, Saksa
Wilhelm Nagelschmidt, Saksa
Maschinenbauanstalt Golzern, Saksa
Theodor Bell & Co, Sveitsi
H. Füllner, Saksa
Gebrüder Hemmer, Saksa
J. & E. Chanterenne, Belgia
Escher Wyss & Co, Sveitsi
Bentley & Jackson & Co, Englanti
Banning & Setz, Saksa
Bagley & Sewall Co, Watertown, USA
Beloit Iron Works (myöhemmin Beloit Corporation), Beloit, Wisconsin, USA (Lopettaneen Beloitin huoltopalvelut Yhdysvalloissa ja oikeidet tuotteisiin menivät Metsolle ja suurin osa muusta toiminnasta Mitsubishi Heavy Industriesille, jonka Metso Paper osti vuonna 2008)
Walmsleys Ltd, Englanti
Black Clawson, USA
A.B. Karlstads Mekaniska Werkstad (KMW), Karlstad, Ruotsi (Valmet ostanut)
Mitsubishi Heavy Industries (Metso Oyj ostanut Mitsubishin paperiteknologiayksikön helmikuussa 2008)
Volodraki, Neuvostoliitto
Leningradin konepaja, Neuvostoliitto
Marienburgin konepaja, Neuvostoliitto
Kineshman konepaja, Neuvostoliitto
Gorkin konepaja, Neuvostoliitto
Strecker (Valmet ostanut)
Dominion Inc (Valmet ostanut)
Lypsyniemen konepaja
Sprout-Bauer
Strecker-Bruderhaus
Emua-Valmet
Reinhard Bellmer
Hwa Teik Machinery
Neue Bruderhaus Maschinenfabrik
Allimand
Allibe
Rice Barton
Golzern
Fampa
Medium
Dorries
Dnepropetrovsk
Petrozavodskbummaš
NPO Bummaš
KBM
Gidrobum
Appleton
Sunds Defibrator
Carcano
Enerdry
Brunnschweiler
Pinaltek
Flootek
Farros Blatter
Von Roll
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paperikone Wikimedia Commonsissa
Peitelty osingonjako

Peitelty osingonjako tarkoittaa järjestelyä, jossa yhtiö siirtää osakkaalleen osinkoon vertautuvan rahanarvoisen edun poikkeavan hinnoittelun avulla. Järjestelyssä yhtiö esimerkiksi maksaa osakkaalle ylihyvityksiä tai perii tältä alihintoja. Pyrkimyksenä on saada aikaan avointa osingonjakoa edullisempi kohtelu verotuksessa. Suomen lainsäädännössä pääsäännös tällaista menettelyä vastaan on verotusmenettelylain (1558/1995) 29 pykälä. Säännös koskee lähinnä osakeyhtiön ja sen osakkaiden ja näiden omaisten verotusta, mutta se on sovellettavissa myös muihin vastaaviin yhteisöihin ja näiden osakkaisiin tai jäseniin.
Ylihyvitystilanteessa yhtiö suorittaa osakkaalle tai tämän perheenjäsenelle suuren hyvityksen yhtiölle tehdyistä palveluksista (esimerkiksi ylipalkka) tai yhtiö maksaa tavallista suuremman vastikkeen yhtiölle luovutetusta hyödykkeestä. Aliveloitustilanteessa yhtiö vaatii osakkaaltaan hyvin pienen vastikkeen tälle luovutetusta hyödykkeestä. Osakkaalta ei esimerkiksi peritä korkoa tai peritään hyvin pientä korkoa vaikkapa osakaslainasta.
Oikeuskäytännössä peitellyksi osingonjaoksi on katsottu esimerkiksi järjestely, jossa henkilö myi yksityisliikkeensä osakeyhtiölle. Henkilö omisti tämän osakeyhtiön osakkeiden enemmistön. Osakeyhtiö maksoi henkilölle eläkettä, vaikka  tämä ei ollut koskaan ollut työsuhteessa yhtiöön. Eläkettä pidettiin peiteltynä osingonjakona.
Kirjallisuutta

Korolainen, Virpi (toimittanut):Verolait 1/2009, Talentum media oy 2009, ISBN 978-952-14-1378-0, sivut 233–236.
Santalan seisake

Santalan seisake (lyh. Sta, ruots. Sandö hållplats, ratakm 196+908) on rautatieliikennepaikka Hangossa Santalan kylässä, Hangon radalla noin 197 kilometriä Helsingin rautatieasemasta. Seisakkeella pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset lähijunat.
Tammisaaresta Hankoniemelle johtaneen vanhan maantien varrella sijainneessa Santalan kartanossa toimi 1870-luvulle saakka kestikievari. Hangon rata linjattiin kartanon kohdalla noin kilometrin maantietä etelämmäksi. Kartanon merkitys korostui, kun sen päärakennuksessa aloitti vuonna 1909 toimintansa kristillinen kansanopisto. Hangon aseman alainen Santalan laituri avattiin vuonna 1898 ja sen länsipuolella otettiin samaan aikaan käyttöön puutavaran kuormausraide. Talvisodan jälkeen maaliskuussa 1940 Santalan laiturivaihde joutui Hangon vuokra-alueelle.
Santalaan rakennettiin ilmeisesti 1900-luvun alussa Bruno Granholmin tekemien tyyppipiirustusten mukainen Platformskjul I -laiturirakennus. Se kuitenkin paloi Hangon vuokra-alueen takaisinvaltauksen yhteydessä syksyllä 1941. Liikennepaikka muutettiin seisakkeeksi seuraavana vuonna.
Santalan seisake oli tarkoitus lakkauttaa vuonna 1989, mutta junat pysähtyivät seisakkeella tarvittaessa, vaikka aikataulumerkintää ei ollutkaan. Seisake oli lakkautettuna noin vuoden ajan 1998–1999, mutta palautettiin sen jälkeen aikatauluihinkin kansanopiston opiskelijoiden matkustustarpeen vuoksi. Vuonna 1999 seisakkeelle rakennettiin uusi laituri.
Seisakkeen yhteyteen on tehty pysäköintialue ja punainen rakennusselvennä on purettu. Seisakkeen vieressä on Santala seisake -niminen tasoristeys.
Oitin rautatieasema

Oitin rautatieasema (lyh. Oi) on rautatieliikennepaikka Oitin kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan Riihimäki–Lahti varrella, noin 15 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 44 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Historia

Oitin asema sijoitettiin rautatien ja Hausjärven kirkolta Mäntsälään menevän maantien risteykseen, noin viiden kilometrin päähän kirkosta. Sijaintipaikka oli jo ennestään liikenteellisesti hyvä, koska edellä mainitusta maantiestä erkanivat Oitissa sivutiet Lammille ja Kärkölään. Kylässä toimi lisäksi kestikievari, josta junalla saapuvien matkustajien oli helppo jatkaa matkaansa hevoskyydillä. Radan rakentamisen aikoihin maaliskuussa 1868 Oittiin perustettiin rautatien rakentajien sairaala. Nälän ja kulkutautien vuoksi kuolleisuus oli suurta, ja Oitin Hakuninnummelle haudattiin suuri joukko menehtyneitä radanrakentajia. Oitin sairaala suljettiin marraskuussa 1869.
Alkuperäinen asema rakennettiin vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien III luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu 1876 ja 1917. Oitista kehittyi rautatien ansiosta asutus- ja teollisuuskeskus ja vähitellen se syrjäytti Hausjärven kirkonkylän kunnan keskustaajamana. Oitti muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1989. Henkilöliikenteen pysähdyspaikka siirrettiin vuonna 1995 noin puoli kilometriä Lahden suuntaan lähemmäs Oitin keskustaa tien 1471 ylikulun luokse. Vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön ja se nimettiin uudelleen Hausjärveksi seisakkeen säilyttäessä vanhan nimen. Vuodesta 2007 lähtien Oitti ja Hausjärvi ovat yhdessä muodostaneet Hausjärven liikennepaikan. Museovirasto on luokitellut Oitin asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä.
Vaitiolovelvollisuus

Vaitiolovelvollisuus on henkilön velvollisuutta olla tietyissä yhteiskunnallisissa tilanteissa virkansa, toimensa tai yleisen tavan vuoksi kertomatta tietoonsa saamistaan asioista sekä asiakirjoista. Vaitiolovelvollisuuden voidaan katsoa jakaantuvan kolmeen luokkaan, jotka ovat moraalinen, juridinen ja ehdoton vaitiolovelvollisuus.
Moraalinen vaitiolovelvollisuus

Moraalinen vaitiolovelvollisuus on yleisen tavan ja käytännön kautta henkilöä koskeva velvollisuus.
Esimerkiksi seurakunnallisessa käytössä se koskee vapaaehtoista seurakuntalaista, joka menee muuten vain (ei siis seurakunnan virallisena vapaaehtoistyöntekijänä) jonkun seurakuntalaisen luokse ja kuulee tämän ripissä antaman salaisuuden. Seurakuntalaista koskee moraalinen vaitiolovelvollisuus. Moraalinen vaitiolovelvollisuus on yksilön omantunnon varassa: häntä ei rangaista salaisuuden paljastamisesta ja hänet voidaan määrätä todistamaan kuulemastaan oikeudenkäynnissä. Kieltäytymisestä saattaa seurata tuomioistuimen määräämän uhkasakon täytäntöönpano ja jos todistaja ei siitä ojennu, vankeutta enintään kuudeksi kuukaudeksi (niin sanottu painostusvankeus).
Juridinen vaitiolovelvollisuus

Juridinen vaitiolovelvollisuus on lakiin kirjattu vaitiolovelvollisuus, jonka rikkomisesta on säädetty rangaistus rikoslain mukaan. Juridisella vaitiolovelvollisuudella voidaan turvata yleistä etua, jollainen voi olla esimerkiksi valtion ja yhteiskunnan turvallisuuden kannalta tärkeiden tietojen leviämisen estäminen. Toisaalta se turvaa yksityisyyden suojaa, eli perusoikeutta, joka suojaa yksilön yksityiselämää toisia yksilöitä ja yhteiskunnan puuttumisia vastaan.
Juridinen vaitiolovelvollisuus koskee useimpia valtion tai kunnan virassa olevia, jotka virkansa puolesta saavat tietää lain mukaan salassa pidettäviä asioita. Tämä koskee mm. lääkäreitä, poliiseja, tuomareita, opettajia, kouluterveydenhoitajia, sotilaita jne. Juridinen vaitiolovelvollisuus ei kuitenkaan ole ehdoton, vaan siitä on Suomen laissa lukuisia poikkeuksia erityisesti viranomaisten välisten tietojenvaihdon kohdalla.
Tarkkaan ottaen juridisesta vaitiolovelvollisuudesta poikkeaminen edellyttää Suomessa käytännössä vain, että eduskunta katsoo sen aiheelliseksi ja että asiasta määrätään eduskunnan säätämällä lailla. Suomalaisessa käytännössä ei ole nähty estettä sille, että vaitiolovelvollisuudesta poikkeaminen voidaan tarvittaessa säätää myös takautuvana. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että aiemmin juridisen vaitiolovelvollisuuden piiriin kuuluneet tiedot, jotka kansalainen on uskonut vaitiolovelvollisena pitämänsä tahon haltuun, voidaan jälkikäteen lainmuutoksella oikeuttaa luovutettaviksi toisaalle. Tämä seuraa perustuslain säännöksestä, jonka mukaan henkilötietojen suojasta on säädettävä laintasolla.
Juridinen vaitiolovelvollisuus > Poliisin vaitiolovelvollisuus

Jos poliisin virassa toimiva henkilö saa tietoonsa henkilöä koskevia arkaluonteisia asioita, jotka koskevat mm. terveydentilaa, alkoholikäyttäytymistä, psykiatrista hoitoa tai etsintäkuulutuksia, hän ei saa niitä paljastaa. Poliisien osalta vaitiolovelvollisuus ei estä ilmaisemasta tietoja, joiden ilmaiseminen on yksittäistapauksessa tarpeen hengelle tai terveydelle vaarallisen tapahtuman välttämiseen.
Juridinen vaitiolovelvollisuus > Opettajan vaitiolovelvollisuus

Lain mukaan kunnissa opetuksen järjestämisestä vastaavien toimielinten jäsenet, opettajat, rehtorit, kouluterveydenhuollon edustajat, koulukuraattorit, koulupsykologit ja opetusharjoittelua suorittavat eivät saa sivullisille ilmaista, mitä he ovat lain mukaisia tehtäviä hoitaessaan saaneet tietää oppilaiden tai laissa tarkoitetun henkilöstön taikka heidän perheenjäsentensä henkilökohtaisista oloista ja taloudellisesta asemasta. Tästä on kuitenkin laissa poikkeuksia.
Juridinen vaitiolovelvollisuus > Asianajajan vaitiolovelvollisuus

Asianajaja tai hänen apulaisensa ei lain mukaan saa luvattomasti ilmaista sellaista yksityisen tai perheen salaisuutta taikka liike- tai ammattisalaisuutta, josta hän tehtävässään on saanut tiedon. Asianajajan salassapito- ja vaitiolovelvollisuus on ajallisesti rajoittamaton. Sillä, jota salassapito- ja vaitiolovelvollisuus suojaa, on kuitenkin oikeus vapauttaa asianajaja salassapito- ja vaitiolovelvollisuudesta. Asianajaja voi lisäksi vapautua salassapito- ja vaitiolovelvollisuudestaan siinä määrin kuin siihen on laista tai asianajajaliiton säännöistä johtuva velvollisuus, se on välttämätöntä asianajajan puolustautuessa itseensä kohdistuvilta vaatimuksilta tai se on asianajajan asiakkaaltaan olevan saatavan perimiseksi välttämätöntä.
Juridinen vaitiolovelvollisuus > Lääkärin vaitiolovelvollisuus

Terveydenhuollon henkilöstöllä, kuten lääkäreillä, on perinteisesti ollut vahva juridinen vaitiolovelvollisuus. Se on myös vahvasti moraalinen: esimerkiksi lääkärinvalassa valmistuva lääkäri vannoo pitävänsä salassa luottamukselliset tiedot, jotka hänelle on potilaita hoitaessaan uskottu. Tämän on katsottu olevan välttämätön edellytys luottamukselliselle hoitosuhteelle ja siten sille, että potilaat uskaltavat hakeutua lääkärin hoitoon arkaluontoisissakin asioissa. Tähänkin on Suomen nykylaissa nyttemmin säädetty lukuisia poikkeuksia: Suomessa lääkäri ei ole vaitiolovelvollinen mm. asioissa, jotka koskevat henkilön soveltuvuutta ajokortin ja aseluvan haltijaksi, vaan on tietyissä tilanteissa velvollinen luovuttamaan potilasta koskevia terveystietoja poliisille.   Julkisen sektorin psykiatrisen erikoissairaanhoidon lääkärit eivät myöskään enää ole vaitiolovelvollisia: he ovat nykyisin asevelvollisuuslain nojalla velvollisia luovuttamaan kutsuntoja varten puolustusvoimille hoidossaan olleita potilaita koskevat diagnoosi- ja lääkitystiedot ilman potilaan suostumusta. Käytännön tarkoituksena on vähentää asepalveluksen keskeyttäjien määrää. Lääkärit ovat kritisoineet tätä käytäntöä epäeettisenä ja hoitosuhteen vaarantavana. Suomen Lääkäriliitto onkin pelännyt, että käytännöstä saattaa jatkossa seurata, että nuoret avun tarpeessa olevat miespotilaat alkavat jatkossa vältellä mielenterveyshoitoon hakeutumista. Epäkohtana on myös nähty, että mikäli potilas on riittävän varakas hoidattaakseen psykiatrisia vaivojaan yksityissektorilla, hänen tietonsa pysyvät ainakin toistaiseksi salassa, toisin kuin julkisen sektorin terveydenhuollossa.