Mulgit
Etymologia

Joidenkin lähteiden mukaan ”mulgin” synonyymi on "mustakuuemees", joka voi tarkoittaa (katolista) pappia tai kansanperinteessä myös kirppua. Toisaalta väitetään, että mulgin nimi on vanha ja Viron tietosanakirja nro 6 sivulla 443 selostetaan 600-luvulla sen olevan yksityisessä omistuksessa maata tai ensialkuun vapaasti luovutettavaa feodaalista omaisuutta vailla vero- ja palveluvelvoitteita, mukaan lukien sekä yksityisten talonpoikien että yhteisöjen maa- ja vesiomistukset.
Nykyisen Mulgimaan alueella nimi esiintyi lisänimenä 1600-luvun alussa. Kansallisarkiston 1600- ja 1700-luvun kyntö- ja maatalousmaiden laskennan mukaan nimi löytyi lukuisista paikoista ympäri Viroakin, myös Pohjois-Viron eri osista. Vanhin merkintä Abjan kartanon Mulgin maatilasta on nimellä Mullimeus, jolloin vuonna 1565 Meus on ollut etunimi. Uue-Karistessa on kirjattu Mullick Mattz ja Karksissa on ollut Mullickene Janny-niminen isäntä. Toisaalta heimon nimi ”mulgit” tai ”mulk” ei voi olla kovinkaan vanha, koska sanaa ei esiinny August Wilhelm Hupelin 1780-luvulla julkaistetussa kieli- ja sanakirjassa Ehstnische Sprachlehre. Viron kirjakielellä nimi "mulk" esiintyy 1860- ja 1870-luvuilla Tarton ja Viljandin läänin maatilojen ostoa koskevissa kirjoituksissa. Kirjallisuudessa nimeä käytetään ensimmäisen kerran Ferdinand J. Wiedemannin vuonna 1869 julkaistussa sanakirjassa Ehstnisch-deutsches Wörterbuch.
Teoria, jonka mukaan Mulgi-nimi tuli Mulgi-nimisiltä maatiloilta, ei ole sinänsä uusi. Sen ovat esittäneet useat 1800-luvun kirjailijat. Esimerkiksi Lydia Koidulan näytelmässä Säärane mulk ehk Sada vakka tangusoola ('Sellainen mulk tai sata vakkaa ryynisuolaa') liitetään mulk samannimiseen maatilaan. Vasta vuosisadan vaihteessa syntyi näkemys siitä, että nimi johtuu latvialaisesta sanasta muļķis tai muļķe ('narri, typerys' tai 'tyhmä'), joka aluksi oli haukkumanimi, mutta myöhemmin menetti halventavan merkityksensä ja siitä tuli heimonimi. Foneettisesti samankaltaisuutta ”muļķis”-sanan kanssa on kuitenkin vähemmän, puuttuvat varteenotettavat todisteet etnonimen latvialaisesta alkuperästä eikä latvian kansanperinteessä ei ole tiedossa viitteitä siitä, että virolaisia olisi koskaan kutsuttu tässä tarkoituksessa. Nimen latvialaista tai liettualaista alkuperää ei tue myös se, että maatilojen nimet ”Mulgi”, ”Mulgu” tai vastaavat olivat levinneet ympäri Viroa, ja lukuisia niitä on myös Pohjois-Virossa ja Saarenmaalla. Päewaleht-nimisen sanomalehden 22. tammikuuta 1934 artikkelissa ”Tallinnan mulgit kokoontuivat” mainittiin:
»Dr. Luiga arwab, et sõna „mulk" on lätikeelne sõimunimi ja seepärast on mulgid peagu lätlased. Üks Saksa professor kirjutab aga, et „mulk" on araabiakeelne sõna ja tähendab tõlkes „isand", „käskija". Praost Westren-Doll kirjutab omakorda, et wanad eestlased on pidanud ärisidemeid araablastega. Asi on klaar: mulgid olid juba wcmal ajal meie rahwa paremaks kihiks, isandad ja käskijad»
.
Tohtori Luiga on sitä mieltä, että sana ”mulk” on latvialainen haukkumanimi ja siksi mulgit ovat melkein kuin latvialaisia. Eräs saksalainen professori kuitenkin kirjoittaa, että ”mulk” on arabiankielinen sana ja tarkoittaa ”herraa” tai ”komentajaa”. Rovasti Westren-Doll puolestaan kirjoittaa, että vanhoilla virolaisilla on ollut liikesuhteita arabien kanssa. Asia on selvä: mulgit olivat jo aikoja sitten kansaamme parempaa kerrosta, herrojamme ja komentajiamme.}}
Viron asutushistoriaan ja muuttoliikkeeseen liittyvät lähteet osoittavat, että mulgin nimi ei tule latvialaisilta, vaan Tartosta, ja se levisi maatilojen omaksi ostamisen yhteydessä. 1800-luvun lopulla joillekin se oli haukkuma-, joillekin taas kunnianimi, mutta arvata voi, että mulgin yrittäjyyden, riskinottorohkeuden ja menestyksen johdosta kateelliset ja ärtyneet tarttolaiset sättivät viljandilaiset maanostajat mulkeiksi. Lähtöisin mulk saattaa olla sanasta 'reikä', 'kulkuaukko', 'veräjä tai portti karjahaan riukuaidassa' tai 'oviaukko', mikä sen vironkielinen tarkoitus onkin, tai sanasta ”hieho” eli viroksi mullikka. Väitetään että yli 500 vuotta sitten, kun jotakuta kutsuttiin vironkielisellä sanalla mullis, mulgis, mullikas vai mullikene, todennäköisesti se tarkoitti jotain pullistunutta, mulkosilmää, isoa mahaa tai muuta pulleaa. Kansanperiytymän mukaan vuonna 1920 ”sana mulk tulenee sanasta mulli ja se tarkoittaa vatsansa täyteen syönyttä miestä”. Mulgimaalla vatsa täyttyi eli vauraus tuli pellavasta, joten oletettavasti nimi liittyy upotusaukkoihin, joissa pellavaa liotettiin, tai pellavannippuun tai pellavanpoiminnassa sormauksien asetteluun, kun ne viikoksi pellolle jätettiin. Joissakin lähteissä väitetään Oppineiden Viron seurassa vuonna 1866 pastorin Körberin yhä palaavansa teoriaan, että mulkien nimi liittyy samannimiseltä maatilalta poismuuttoon. Joidenkin lähteiden mukaan ensimmäisten joukossa Tartonmaalle asettunut opettaja Märt Mitt (1833–1912) kirjoitti 1860-luvun toisella puoliskolla tai 1870-luvulla muistelmissaan, että ostaessa maatiloja muun muassa Tarton lähellä sijaitsevasta Tähtverestä saapujat sanoivat "olevansa kotoisin Abjan Mulgilta”, jolloin nimi painui tarttolaisten muistiin. Vaikka miehet olivat nimeltään Jaagun poikia Jaan ja Peeter Puusemp ja Jaanin poika Hans Puusemp, jotka ensin asettuivat Tähtvereen ja sitten Kuremaalle, josta Jaan ja Peeter hankkivat Piirin maatilan vuonna 1864. Maatilahauissaan he käyttivät kotitilan nimeä sukunimen sijaan, esim. Mulgi Jaak tai Mulgi Kaarel, koska sukunimen käyttö oli tuolloin vielä melko epätavallista jokapäiväisessä liiketoiminnassa. Tallinnan Teatajan 20. kesäkuuta 1911 julkaistua artikkelia väitetään selostavan, "että koko Mulgimaa on saanut nimensä Abjan kolmesta Mulgin maatilasta".
Paikkakunnallisista kielellisistä, historiallisista ja kulttuuriperinteellisistä erityispiirteistä johtuvasti mulgit itse sanoo jakautuvansa seuraavasti: Hallistessa elävät papumulgit, Helmessä undruku eli alushamemulgit, Karksissa korbimulgit, Paistuksessa kaali- ja Tarvastussa kamamulgit.