stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen metsäkasvillisuusvyöhykkeet
Etelä-Suomi > Kasvupaikkatyypit

Etelä-Suomessa esiintyviä kuivia lehtoja ovat puolukka-lillukkatyyppi (VRT), nuokkuhelmikkä-linnunhernetyyppi (MeLaT), karvasputki-metsäapilatyyppi (LasTrT) sekä maarianverijuuri-mäkimeiramityyppi (AgrOrT). Tuoreita lehtoja ovat koko maassa yleisin käenkaali-oravanmarjatyyppi (OMaT), runsasravinteinen sinivuokko-käenkaalityyppi (HeOT), Etelä-Hämeen yleisin tuoreiden paikkojen lehto imikkä-lehto-orvokkityyppi (PuViT) sekä Järvi-Suomen käenkaali-lillukkatyyppi (ORT). Kosteita lehtoja ovat purolaaksojen saniaistyyppi (FT) ja tätä vähäravinteisempi hiirenporras-käenkaalityyppi (AthOT).
Karukkokankaiden osuus Etelä-Suomen metsäalasta on vain promillen luokkaa, kuivia kankaita taas on alle kolme prosenttia. Runsas neljännes metsämaasta on kuivahkoja kankaita ja valtaosa eli noin 45 % on tuoreita kankaita. Lehtomaisia kankaita on runsas viidennes.
Pohjanmaa-Kainuu

Pohjanmaa-Kainuu on kolmanneksi eteläisin metsäkasvillisuusvyöhyke. Alue vastaa suunnilleen keskiboreaalista vyöhykettä.
Wonderworld

| Wonderworld Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Musiclandissa, Münchenissä tammi-maaliskuussa 1974
 Julkaistu:  huhtikuu 1974    toukokuu 1974
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Gerry Bron
 Tyylilaji: hard rock, progressiivinen rock
 Kesto: 37.40
 Levy-yhtiö:  Bronze Records    Warner Bros. Records
Muut kannet
   Albumin takakansi      Expanded De-Luxe Edition
Listasijoitukset
  Iso-Britannia: 23.    Yhdysvallat: 38.   Kts. lisää listasijoituksia
Uriah Heepin muut julkaisut
| Sweet Freedom 1973 | Wonderworld 1974 | Return to Fantasy 1975 |
Wonderworld on Uriah Heepin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin keväällä 1974. Jäsenten päihdeongelmat ja huonontuneet välit häiritsivät levyntekoprosessia Münchenissä. Albumi jäi basisti Gary Thainin ja samalla Uriah Heepin ”klassisen kokoonpanon” viimeiseksi albumiksi, koska Thain erotettiin yhtyeestä helmikuussa 1975 huumeriippuvuutensa vuoksi. Thainin korvasi John Wetton, joka soitti bassokitaraa kahdella seuraavalla albumilla.
Nauhoittamisongelmista huolimatta albumi menestyi hyvin, ja se ylsi muun muassa Itävallassa albumilistan sijalle 2 ja Suomessa sijalle 8. Kriitikot antoivat albumista sen julkaisuaikana positiivista palautetta, mutta nykyisin albumi on jakanut kriitikoiden mielipiteitä. Albumin hittikappaleeksi nousi muun muassa Norjassa sen ainoa single ”Something or Nothing”.
Albumista julkaistiin vuosina 1997 ja 2004 bonuskappaleita sisältäneet versiot.
Taustaa

Jo Uriah Heepin edellisen, syyskuussa 1973 julkaistun Sweet Freedom -albumin aikaan yhtyeen jäsenillä oli alkanut olla vaikeuksia tulla toimeen keskenään, ja lisäksi albumin tuottaja Gerry Bron oli alkanut käyttäytyä aikaista hankalammin olemalla selvästi kireämpi kuin aiemmin. Wonderworld-albumilla jäsenten väliset ristiriidat pahentuivat entisestään.
Vuoden 1973 loppu oli Uriah Heepille kiireistä aikaa; se aloitti 18. elokuuta Yhdysvaltain-kiertueen Mainen Bangorista ja päätti sen 30. syyskuuta Iowan Des Moinesiin. Yhtye soitti kiertueella muiden muassa ZZ Topin ja Earth, Wind & Firen kanssa. Yhdysvaltain-kiertueen jälkeen yhtyeellä oli edessä Skandinavian-kiertue, joka alkoi 24. lokakuuta Ruotsin Göteborgista ja päättyi Tanskan Aalborgiin. Yhtye soitti tuolloin ensimmäistä esiintymistä lukuun ottamatta Tucky Buzzardin kanssa. Skandinavian-kiertueen jälkeen vuorossa oli yhtyeen kotimaan Ison-Britannian-kiertue, joka alkoi 8. marraskuuta Portsmouthista ja päättyi saman kuun 26. päivä Lontooseen. Britannian-kiertueen jälkeen yhtye teki vielä kymmenkunta esiintymistä Keski-Euroopassa. Konserttien sarja päättyi Münchenissä, missä kappale ”Wonderworld” nauhoitettiin. Britannian-kiertueella sekä sitä seuranneilla konserteilla Keski-Euroopassa Uriah Heep esiintyi The Heavy Metal Kidsin ja McGuinness Flintin kanssa.
Nauhoitus

»David [Byron] oli hankala parhainakin aikoina. Hän oli aina luomassa mahdottomia tilanteita, eikä Ken [Hensley] ollut myöskään mikään enkeli. Nämä seikat olivat Wonderworld-albumilla paljon näkyvämmin esillä kuin koskaan ennen.» 
(Gerry Bron kommentoi albumin tuotantoa.)
Uriah Heep aloitti Wonderworldin nauhoitukset tammikuussa 1974, vain neljä kuukautta edellisen studioalbumin Sweet Freedomin julkaisun jälkeen. Yhtye päätti nauhoitukset saman vuoden maaliskuussa. Albumilla jatkoi kolmella edellisen albumin tuotantojen ajan koossa ollut kokoonpano.
Wonderworld oli Uriah Heepin toinen verotussyistä Ison-Britannian ulkopuolella nauhoittama albumi. Tällä kertaa nauhoituspaikka oli Giorgio Moroderin omistama Musicland-studio Münchenissä. Kitaristi Mick Box on kertonut, että ”koko juttu (albumin teko) oli helkutinmoinen painajainen. Ken [Hensley] vietti suurimman osan ajastaan itkemässä huoneessaan, ja David [Byron] oli vain uskomaton ryyppääjä”. Sen lisäksi, että Byron käytti alkoholia jatkuvasti enemmän, Hensleyn kokaiiniriippuvuus alkoi lähteä käsistä.
Albumin tuottaja Gerry Bron on moittinut erityisesti solisti Byronin käytöstä; hänen mukaansa ”[Byron] oli hankala parhaimpinakin aikoina”. Hän sanoi myös, ettei kosketinsoittaja-kitaristi Hensleykään ”ollut mikään enkeli”. Toisilleen kateelliset Byron ja Hensley kävivät myös taistelua siitä, kumpi sai osakseen enemmän huomiota.
Yleistä kappaleista

Musiikkinäytteet
”The Easy Road” koostuu ainoastaan pianoista ja laulusta.
”Something or Nothing” edustaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ken Hensley oli mukana levyn jokaisen kappaleen työstössä, minkä lisäksi kolme niistä oli yksin hänen työstämiään. Tämä aiheutti yhtyeen muissa jäsenissä tunteen, että Gerry Bron suosi Hensleytä.
Albumin aloituskappale on kosketinsoitinpainotteinen ”Wonderworld”, jossa myös David Byronin laulu on merkittävässä osassa. Kappaleen säveltäjä Ken Hensleyn mukaan kappaleen sanoitukset kertovat paikasta, jonne hän meni unissaan. Kappale on Wonderworld-levyn lisäksi muun muassa Come Away Melinda -kokoelma-albumilla. ”Wonderworldia” seuraa kitarapainotteinen hard rock -kappale ”Suicidal Man”, jonka sanat kertovat nimen mukaisesti itsemurha-ajatuksiin joutuvasta miehestä. Kappaleen nimi on viittaus laulaja Byroniin, jolla oli albumin julkaisuaikaan paljon itsetuhoisia ajatuksia. ”Suicidal Mania” seuraa Queen-yhtyeen tuotantoa muistuttava ”The Shadows and the Wind”. Kappaleen lopussa sanoitukset koostuvat ainoastaan ”la la” -säkeestä. ”The Shadows and the Windiin” verrattuna rock-tyylisempää ”So Tiredia” on yksi albumin tunnetuimmista kappaleista. Albumin A-puolen päättää rauhallinen ”The Easy Road”, jota kappaleen säveltäjä Ken Hensley pitää itse yhtenä yhtyeen parhaimmista balladeista ja aloituskappale ”Wonderworldin” ohella albumin parhaana kappaleena. Kappaleen sanoitusten sanomana on, että ihmisten tulisi miettiä, mitä heillä on jo ennen kuin he miettivät, mitä heillä voisi olla. Kappale muodostuu ainoastaan Hensleyn soittamasta pianosta ja David Byronin laulusta.
Albumin B-puolen aloittaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia edustava ”Something or Nothing”, joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen singlejulkaisu menestyi muun muassa Norjassa. ”Something or Nothingia” seuraa bluesiin vivahtava kitarakappale ”I Won't Mind”, jonka sanoituksissa puhutaan välinpitämättömyydestä. Albumin kahdeksas kappale on psykedeelinen ”We Got We”. Se on albumin lyhyin kappale ja lisäksi ainoa, jonka tekemiseen Ken Hensley ei osallistunut. Viimeinen kappale on kosketinsoitinpainotteinen rock-kappale ”Dreams”, jossa lauletaan unista. Vuonna 2004 julkaistussa albumin laajennetussa Expanded De-Luxe Edition -julkaisussa julkaistiin vaihtoehtoiset liveversiot kappaleista ”So Tired” ja ”I Won't Mind” sekä pitempi versio kappaleesta ”Dreams”.
Kansikuva

Levyn kansikuvassa esiintyvät yhteen jäsenet patsaina. Kitaristi Mick Box on ainoa, jolla ei ole paitaa tai kenkiä. Box ja Hensley ovat myöhemmin ilmaisseet tyytymättömyytensä kanteen. Boxin mukaan rumpali Lee Kerslakesta olisi pitänyt valita parempi kuva kanteen, sillä tämä näyttää siinä ”aivan tontulta, jonka voisi löytää omasta puutarhastani”.
Vastaanotto

Wonderworld ylsi Itävallassa albumimyyntilistan sijalle 2 ja Suomessa sijalle 5, vaikkakin albumin myynti oli esimerkiksi Yhdysvalloissa hiukan heikompaa kuin yhtyeen kolmella edellisellä albumilla. Albumia ei kuitenkaan enää yleisesti pidetä yhtyeen parhaimpiin kuuluvana. Esimerkiksi rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien antaman arvion mukaan Wonderworld on ilmestymisvuotensa 670:nneksi paras albumi, kun taas esimerkiksi yhtyeen edellinen albumi Sweet Freedom on oman ilmestymisvuotensa parhaiden albumien listalla sijalla 436.
Kriitikot ovat antaneet albumille kaksijakoisen vastaanoton. Albumin julkaisuaikana kriitikot antoivat Wonderworldille tunnustusta siitä, että yhtye yritti tehdä sillä hieman erilaista musiikkia. Toisaalta esimerkiksi allmusic.com- sivuston arvostelija Donald A. Guarisco antoi albumille kaksi ja puoli tähteä viidestä kommentoiden, että ”albumin [kappaleilta] puuttuu yhtenäisyys”, mutta toisaalta että ”albumi sisältää kappaleita, jotka auttavat uusia kuuntelijoita kiinnostumaan albumista”. Hän korosti myös, että albumi ”sisältää tarpeeksi huippukohtia yhtyeen faneille”. Musiikkitoimittaja Dave Ling toteaa albumin vuonna 2004 ilmestyneen Deluxe Editionin kansiteksteissä, ettei albumi kuulu Uriah Heepin parhaimpiin, vaikkakin kappaleet ”Wonderworld”, ”So Tired”, ”The Easy Road” ja ”Something or Nothing” ovat hänen mielestään erinomaisia.
Kiertueet

Tammi-maaliskuussa 1974, albumin nauhoitusten aikaan, Uriah Heep oli kiertueella Yhdysvalloissa. Kiertueella yhtye esiintyi muun muassa Los Angelesissa ja Sheppertonissa. Kiertueen ensimmäinen esiintyminen oli 25. tammikuuta Civic Centerilla El Pasossa ja viimeinen  maaliskuuta Englannissa sijaitsevalla Shepperton Films Studiosilla Sheppertonissa. Ainuttakaan kiertueeseen kuulunutta esiintymistä ei peruttu.
Toukokuussa 1974 yhtye aloitti Euroopan-kiertueensa, joka alkoi Helsingin Messuhallista 15. toukokuuta ja päättyi 29. lokakuuta Leicesterin De Monfort Halliin. 15. syyskuuta samana vuonna Dallasin Southern Methodist University’s Moody Coliseum basisti Gary Thain sai sähköiskun lavalla, minkä vuoksi yhtye joutui perumaan seuraavat seitsemän konserttia. Seuraavan kerran yhtye esiintyi 14. lokakuuta Manchesterin Free Trade Hallilla.
Marras-joulukuussa 1974 yhtye teki vielä lyhyen Australian-kiertueen, joka alkoi 19. marraskuuta Sydneyn Hordern Pavillionista ja päättyi 14. joulukuuta Oxfordin New Theatrelle. Kyseinen esiintyminen jäi Gary Thainin viimeiseksi yhtyeessä.
Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Itävalta | 2. | 12 | 15.8.1974 |  |
|  Norja | 3. | 34 | viikko 24/1974 |  |
|  Tanska | 3. | 3 | viikko 25/1974 |  |
|  Suomi | 5. | 20 | kesäkuu 1974 |  |
|  Länsi-Saksa | 7. |  | 1974 |  |
|  Iso-Britannia | 23. | 3 | 29.6.1974 |  |
|  Yhdysvallat | 38. |  | 1974 |  |
|  Kanada | 94. |  | 3.8.1974 |  |
Arvosteluja

Allmusic:
Starling.rinet.ru:
Kappaleet

Wonderworld – 4.29 (säv. Ken Hensley)
Suicidal Man – 3.38 (säv. Mick Box/David Byron/Hensley/Lee Kerslake/Gary Thain)
The Shadows and the Wind – 4.27 (säv. Hensley)
So Tired – 3.39 (säv. Box/Hensley/Byron/Kerslake/Thain)
The Easy Road – 2.43 (säv. Hensley)
Something or Nothing – 2.56 (säv. Hensley/Box/Thain)
I Won't Mind – 5.59 (säv. Box/Byron/Hensley/Kerslake/Thain)
We Got We – 3.39 (säv. Box/Byron/Kerslake/Thain)
Dreams – 6.10 (säv. Box/Byron/Hensley)
Kappaleet > Uusintapainoksen bonuskappaleet (Castle 1996)

What Can I Do – 3.11 (singlen B-puoli, säv. Box/Byron)
Dreams – 7.09 (säv. Box/Byron/Hensley, san. ennenjulkaisematon versio)
Something or Nothing – 6.03 (live, Shepperton film studios 1974, säv. Hensley/Box/Thain)
The Easy Road – 2.53 (live, Shepperton film studios 1974) (säv. Hensley, säv. Hensley)
Lähde:
Kappaleet > Expanded De-Luxe Edition -painoksen bonuskappaleet

What Can I Do – 3.09 (”Something or Nothing” -singlen B-puoli, säv. Mick Box/Lee Kerslake/David Byron)
Love, Hate and Fear – 4.29 (out-take, säv. Ken Hensley/Byron/Box/Gary Thain/Kerslake)
Stone's Throw – 5.36 (out-take, säv. Hensley/Byron/Box/Thain/Kerslake)
Dreams – 7.13 (pidennetty, aikaisemmin julkaisematon versio, säv. Box/Byron/Hensley)
I Won't Mind – 5.35 (live, Shepperton film studios '74, säv. Box/Byron/Hensley/Kerslake/Thain)
So Tired – 3.29 (live, Shepperton film studios '74, säv. Box/Byron/Hensley/Kerslake/Thain)
Singlet

| Single | Ilmestymisaika | Lista- sijoitus | Levy-yhtiö | Kappaleet | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Something or Nothing | 1974 |  Norja 6. (viikko 26/1974)    Länsi-Saksa 45. (viikko 29/1974) | Bronze Records, Warner Bros. Records | A-puoli Something or Nothing – 2.56 (säv. Mick Box/Ken Hensley/Gary Thain) B-puoli  What Can I Do – 3.13 (säv. Byron/Box/Lee Kerslake) | ”Something or Nothing” julkaistiin albumin ainoana singlenä. |
Kokoonpano

| --- | --- |
 Uriah Heep David Byron – laulu  Ken Hensley – kosketinsoittimet, kitarat, laulu  Mick Box – kitarat  Lee Kerslake – rummut, lyömäsoittimet, laulu  Gary Thain – bassokitara :  Muut Suunnittelu - Peter Gallen, Hans Menzel ja Macki  Valokuvaus - Graham Huges  Leikkaus - Harry Moss
Painoksia

Wonderworldista on julkaistu kaikkiaan ainakin 18 painosta, joista yksitoista vinyylilevylle, kuusi CD:lle ja yksi Stereo 8:lle. Ensimmäinen CD-painos albumista julkaistiin vuonna 1989. Toistaiseksi uusin CD-painos albumista ilmestyi vuonna 2006.
| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- | --- |
| Stereo 8 |  | Warner Bros. M8 2800 | 1974 |
| LP |  | Bronze BRO 2001 | 1974 |
| LP |  | BRON 208 | 1974 |
| LP |  | Island ILPS 9280 | 1974 |
| LP |  | Bronze 87 931 XOT | 1974 |
| LP |  | Chrysalis CHR 1227 | 1974 |
| LP |     | Warner Bros. W 2800 | 1974 |
| LP |  | Ariola 87.931-I | 1974 |
| LP |  | Bronze ILPS 9280 | 1974 |
| LP |  | Jugoton LSB 70655 | 1974 |
| LP |  | Bronze 9280.8 | 1977 |
| CD |  | Legacy LLMCD 3017 | 1989 |
| CD |  | Castle Classics CLACD 184 | 1990 |
| LP |  | SNC ME-2039 | 1993 |
| CD |  | SNC Records ME 1995-6 | 1992 |
| CD |  | Castle Music CMACD 528 | 1996 |
| CD |  | Essential ESMCD380 | 1996 |
| CD |  | Sanctuary SMRCD 012 | 2004 |
| CD |  | BMG Japan BVCM-37721 | 2006 |
Lähde:
Basisti Gary Thainin lavalla saadusta sähköiskusta kertova kirjoitelma Rolling Stone-musiikkilehdessä.
Suomenniemen vaakuna

Suomenniemen vaakuna (1961–2012)
Suomenniemen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Suomenniemen nimestä ja sijainnista. Vaakunan kärki kuvastaa kunnan nimessä esiintyvää niemeä, ja käki viittaa lauluun ”Saimaan rannalla” kertoen samalla kunnan sijainnin.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 21. huhtikuuta 1961. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä oikealle suunnatussa sinisessä kärjessä kultainen käki”. Vaakuna siirtyi kotiseutuvaakunaksi Suomenniemen liittyessä Ristiinan kanssa Mikkelin kaupunkiin.
Suomen II armeijakunta (talvisota)

| II armeijakunta |
| --- | --- |
 Kannaksen armeijan ryhmitys talvisodan alkaessa
Toiminnassa:  1939–1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Sodat ja taistelut:  Summa Viipuri
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  kenraaliluutnantti Harald Öhquist
II armeijakunta (II AK) oli Suomen armeijan sotatoimiyhtymä talvisodassa. II armeijakunta sekä III armeijakunta ja myöhemmin II armeijakunnasta  irrotettu I armeijakunta muodostivat Kannaksen armeijan. Armeijakuntaa komensi kenraaliluutnantti Harald Öhquist, jonka johtamana se  osallistui kiivaisiin taisteluihin Mannerheim-linjalla Summassa ja Viipurin puolustuksessa.
Tehtävä ja organisaatio

Armeijakunnan tehtävänä oli sodan alkaessa viivyttää neuvostojoukkojen etenemistä kohti pääasemaa (jota ryhdyttiin myöhemmin kutsumaan Mannerheim-linjaksi) ja pysäyttää puna-armeijan hyökkäys pääasemassa Suomenlahden ja Vuoksen välisellä alueella. Armeijakunnan 75 kilometriä leveän vastuualueen arvioitiin olevan neuvostojoukkojen tärkein hyökkäyssuunta.
Tehtävä ja organisaatio > Organisaatio sodan alkaessa

4. divisioona
5. divisioona
11. divisioona – myöhemmin 2. divisioona, joka siirtyi I armeijakuntaan 25. helmikuuta alkaen.
Ryhmittymistä suojanneet ja vain pääpuolustuslinjalle vetäytymisen ajan toiminnassa olleet Suojajoukot:
Uudenkirkon ryhmä
Muolaan ryhmä
Lipolan ryhmä
Tehtävä ja organisaatio > Suojajoukkotaistelut

Talvisodan alkaessa Suomen alueelle Karjalankannaksella hyökkäsi 2. luokan armeijakomentaja V. Jakovlev komentama Neuvostoliiton 7. armeija, johon kuului yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta eli määrävahvuuksien mukaan laskettuna lähes 200 000 miestä, noin 1 500 panssaroitua ajoneuvoa sekä noin 900 tykkiä ja kranaatinheitintä. Puna-armeijan Karjalankannaksella toimineiden joukkojen  tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.
Tehtävä ja organisaatio > II AK:n vastahyökkäys

Armeijakunta aloitti 23. joulukuuta kello 6.30 laajan vastahyökkäyksen peitenimeltään Verhous. Hyökkäystä varten armeijakunnalle alistettiin jo siihen kuuluneiden divisioonien lisäksi Kannaksen armeijan reservidivisioona ja Päämajan reservidivisioona:
1. divisioona
6. divisioona - alistettiin armeijakunnalle 19. joulukuuta - myöhemmin 3. divisioona
Armeijakunnan komentajan Harald Öhquist suunnittelema ja johtama hyökkäys ei kuitenkaan saavuttanut tavoitteitaan, vaan Öhquist keskeytti hyökkäyksen iltapäivällä kello 14.30 raskaiden tappioiden jälkeen. Hyökkäyksessä kaatui 361, haavoittui 777 ja katosi 190 miestä eli tappiot olivat yhteensä 1 328 miestä.
Tehtävä ja organisaatio > Uudelleenorganisointi

Helmikuussa 1940 Kannaksen armeija uudelleen organisoitiin ja armeijakuntaan liitettiin täydennysjoukoista muodostettu divisioona, mutta 25. helmikuuta armeijakunnasta siirrettiin kaksi divisioonaa muodostettavaan  I armeijakuntaan. II AK:n kokoonpanoksi jäi:
3. D
4. D
5. D
23. divisioona - saapui helmikuussa 1940
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
II armeijakunta vetäytyi uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 19. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään seitsemän kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Suomensarja (koripallo)

Koripallon Suomensarja oli vuoteen 1975 asti Suomen koripallon toinen sarjataso Korisliigan jälkeen. Suomensarja on nykyisin lakkautettu.
Suomensarja pelattiin kolmen tai neljän joukkueen lohkoissa 1950-luvulta lähtien. Järjestelmän myötä samat joukkueet putosivat ja nousivat pääsarjatasolle, jolloin sarjojen tasoero huomattiin. Tämän takia kaudella 1975–1976 aloitettiin kansallinen I-divisioona, joka perustettiin SM-sarjan ja Suomensarjan välille.
Kaudelle 1983–1984 Suomensarja pudotettiin maan neljänneksi sarjatasoksi, sillä I-divisioonan alapuolelle perustettiin vielä II-divisioona. Muutosten myötä Suomensarjan joukkuemäärä kasvoi. Sarjan alapuolella pelattiin vielä maakuntasarjaa.
Suomen Säästöpankki

| Suomen Säästöpankki - SSP Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  säästöpankkiosakeyhtiö
Perustettu:  1992
Perustaja:  säästöpankit
Lakkautettu:  1993 (pilkottu)
Avainhenkilöt:  Paavo Prepula
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  pankkitoiminta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Säästöpankki - SSP oli vuosina 1992–1993 toiminut Suomen suurin säästöpankki. Pankin perustaminen liittyi pankkikriisiin.
Suomen Säästöpankki perustettiin vuonna 1992 nimellä Suomen Säästöpankki - SSP. Siihen liittyi 41 säästöpankkia. Pankista tuli markkatalletusten määrällä mitaten Suomen suurin pankki.
Perustamisen syy oli säästöpankkiryhmän kriisi. Ryhmän keskuspankki Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki oli otettu talousvaikeuksiensa vuoksi Suomen Pankin haltuun. Säästöpankit tarvitsivat selvitäkseen valtion tukea. Rahoitustarkastuksen johtaja Jorma Aranko ilmoitti, että valtion tukea saisi vain Suomen Säästöpankin tai Aktian kautta. Suomen Säästöpankin ulkopuolelle jäävät pankit jäisivät ilman valtion apua.
Valtio sitoutui tukemaan Suomen Säästöpankkia säästöpankkien vakuusrahaston kautta 5,5 miljardin markan lainalla ja 1,7 miljardin takauksella, mikä säästöpankkimiesten mielestä oli riittämätön määrä. Suomen Säästöpankin oli puolestaan laadittava tervehdyttämisohjelma.
Suomen Säästöpankki aloitti virallisesti toimintansa 21.9.1992. Vielä samana vuonna SSP muutettiin säästöpankkiosakeyhtiöksi. Yhtiön nimeksi rekisteröitiin Suomen Säästöpankki - SSP Oy. Muutos tehtiin, jotta SSP voisi ottaa vastaan valtion tukea. Tuen ehtona oli osakeyhtiömuoto, jotta valtiovalta voisi vaikuttaa pankkiin.
Pankin tilanne paheni nopeasti. Markka laskettiin syyskuussa kellumaan ja sen arvo heikkeni. SSP menetti rahaa.
Tilanteen ratkaisemiseksi pankkia yritettiin myydä muille pankeille. Lopulta päädyttiin siihen, että SSP pilkotaan neljän kilpailijan kesken. Ostajina olivat Unitas, KOP, Postipankki ja osuuspankit. Pankin konttorit jaettiin kilpailijoille siten, että kullakin paikkakunnalla heikoin pankki sai valita SSP:n konttorin ensimmäisenä. Näin markkinaosuudet eivät keskittyisi liikaa. Kauppahinta oli 5,6 miljardia markkaa. SSP:n osakkeet maksoivat 4 markkaa. Kilpailijapankit sopivat keskenään, että ne lopettivat pankin vaihtoon tähtäävän mainonnan puoleksi vuodeksi.
Suomen Säästöpankin konttorit jaettiin niin, että Yhdyspankki sai 122 konttoria, KOP 135 konttoria, Postipankki 153 ja Osuuspankki 246 konttoria. Jakajat yrittivät välttää suurilla paikkakunnilla ylisuuria markkinaosuuksia. Pienillä paikkakunnilla tässä ei aina onnistuttu.
Jaon seurauksia

SSP:n raunioille perustettiin roskapankki Arsenal. Sinne siirrettiin säästöpankkien ongelmallisia yritysasiakkaita. Arsenaliin siirtyi noin 30 miljardin markan arvosta omaisuutta ja asiakkaita.
Pilkkojapankit olivat SSP-kauppaan tyytyväisiä. Ostos ei ollut niille kallis. Pankit olivat saaneet tervettä liiketoimintaa ja riskit oli siirretty valtion haltuun. Mainoskiellon lisäksi pankit olivat tiettävästi sopineet myös yhteisestä korkomarginaalista. Muiden pankkien tulokset kääntyivätkin pian vahvaan nousuun.
Yhdyspankin ostamat SSP:n konttorit yhdistettiin sen omien konttoreiden kanssa vuonna 1994. Turhat päällekkäisyydet poistettiin sulkemalla noin 70 konttoria. SSP:stä Yhdyspankkiin siirtyneille työntekijöille ilmoitettiin, että heidän työpaikkansa olivat turvatut.
SSP:n jako kilpailijoille ja sitä seurannut konttoriverkoston alasajo auttoi tervehdyttämään suomalaista pankkijärjestelmää. Suomalaisilla pankeilla oli ollut runsaasti ylikapasiteettia. Pankit kilpailivat keskenään markkinaosuuksista, eivätkä ne olisi voineet yksipuolisesti ryhtyä supistamaan omaa konttoriverkostoaan tai henkilökuntaansa. SSP:n pilkkominen tarjosi tähän mahdollisuuden.