stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andy Warhol
Tausta ja varhaisvaiheet

Andy Warholin vanhemmat Julia (Julija) ja Andrew (Andri) olivat kotoisin nykyisen Slovakian rajalla sijaitsevasta Mikován kylästä. He olivat kansallisuudeltaan ruteeneja. Muutama vuosi häiden jälkeen Andri muutti 1910-luvulla Yhdysvaltoihin Pittsburghiin, ja Julija seurasi häntä vuonna 1921.
Andrew Warhola syntyi Pittsburghin teollisuuskaupungissa 6. elokuuta 1928. Hänellä oli kaksi vanhempaa veljeä. Perheen kotikielenä oli ruteeni. Warholat olivat hartaita idän katolisia, ja myös Andy oli koko elämänsä hyvin uskonnollinen. Andrew Warhola vanhempi työskenteli Eichleay-yhtiössä, jonka alaa oli tien- ja talonrakennus, ja myöhemmin sekatyömiehenä. Julia oli osa-aikainen siivooja ja myi tekemiään käsitöitä ovelta ovelle. Andy oli lapsena erityisen läheinen äitinsä kanssa, joka opetti Andyn piirtämään. Naapurustossa asui paljon lapsia, mutta Andy oli omissa maailmoissaan viihtyvä taiteellinen älykkö, joka viihtyi paremmin tyttöjen seurassa kuin poikien urheiluleikeissä.
Andy sairasteli lapsena usein. Vakavin sairaus oli hänen kahdeksanvuotiaana sairastamansa tanssitauti. Toipilasaikana hänellä oli aikaa tutustua populaarikulttuuriin kuten elokuviin ja sarjakuviin. Sairauksista jäi hänelle elinikäinen ihottuma. Andyn John-veli otti vastuun perheen taloudesta, kun perheen isä sairastui ja kuoli Andyn ollessa teini-iässä. Isä oli ollut toiveikas koulussa menestyneen Andyn tulevaisuuden suhteen, ja John kertoi myöhemmin, että isän kuolemalla oli ollut hyvin suuri vaikutus Andyyn. Isän kuoleman seurauksena Julia-äidistä ja Andysta tuli entistäkin läheisemmät.
Andy alkoi opiskella piirtämistä yhdeksänvuotiaana paikallisen Carnegie-museon lauantaisilla piirustustunneilla. Hän piirsi kouluvuosinaan ahkerasti ja herätti kuvaamataidonopettajiensa huomion taidoillaan ja omintakeisella tyylillään. Hän kävi myös paljon elokuvissa, ja hän oli kiinnostunut lehtien onnettomuusuutisista.
High schoolin jälkeen Andy jatkoi opintoja Carnegien teknillisessä korkeakoulussa, sillä sen kuvaamataiteen laitos oli arvostettu. Kielivaikeuksien vuoksi Andylla oli vaikeuksia teoriaopinnoissa, eivätkä taideopettajat useinkaan ymmärtäneet hänen luovia ja omapäisiä aikaansaannoksiaan, jotka vaikuttivat joskus pelkiltä tuherruksilta. Andy erotettiin ensimmäisen opiskeluvuoden jälkeen, mutta syksyllä hän pääsi takaisin kouluun kesätyön ohessa tekemiensä piirustusten ansiosta. Hän kokosi niistä ensimmäisen näyttelynsä ja sai sen esille syyslukukauden alkajaisiksi.
Toisena opiskeluvuonna Andy kiinnostui myös tanssista ja alkoi käydä sinfoniaorkesterin konserteissa. Hän oli niin ystäväpiirissään kuin opettajiensakin parissa suosittu, ja taidekouluyhteisössä hänen homoseksuaalisuutensa hyväksyttiin.
Vuonna 1948 ennen neljättä ja viimeistä college-vuottaan Andy sai töitä tavaratalon näyteikkunoiden taustamaalaajana. Somistajan työssä hän oppi täyttämään kaupallisen taiteilijan vaatimukset, kuten nopean työskentelyn tärkeyden.
Ura > Mainostaiteilijan ura 1950-luvulla

Pian opintojensa päätyttyä vuonna 1949 Warhol muutti New Yorkin Manhattanille taiteilijaystävänsä Philip Pearlsteinin kanssa. Hän sai pian myydyksi kenkäpiirroksiaan muotilehdille ja sen jälkeen kansikuvia lehdille, yrityksille ja levy-yhtiöille. Hän ryhtyi myös luomaan itselleen omaperäistä imagoa, johon kuului harkitun rento pukeutuminen ja kuiskaileva puhetyyli. Vuonna 1949 hän otti taiteilijanimen Andy Warhol. Julia Warhol muutti 1952 New Yorkiin asumaan poikansa luokse, ja he muuttivat erilleen vasta vuonna 1971.
Warhol menestyi vuosi vuodelta paremmin kuvittajana, mutta halusi myös vakavasti otettavaksi taiteilijaksi. Hänen ensimmäinen gallerianäyttelynsä 15 Drawings Based on the Writings of Truman Capote avattiin 16. kesäkuuta 1952 New Yorkissa. Näyttelyä ei kuitenkaan otettu kovin vakavasti, eikä yhtään piirrosta myyty. Warholin piirrosten aiheena olivat tuohon aikaan usein perhoset, naisten kengät ja pojat.
Vuonna 1953 Warhol sai agentikseen Fritzie Millerin, jonka ansiosta Warhol sai piirroksiaan pian kaupungin merkittävimpiin lehtiin, kuten Vogueen ja Harper’s Bazaariin, ja alkoi ansaita hyvin. Kaljuuntumisen vuoksi Warhol alkoi pitää harmaata peruukkia. Hän perusteli värin valintaa sillä, että harmaa peruukki sai hänet vaikuttamaan ”ikäistään nuoremmalta”.
Warholin toinen näyttely, jonka piirrosten aiheena oli tanssija John Butler, ei herättänyt sekään huomiota. Kaupallisen taiteen maailmassa hän oli kuitenkin jo tähti ja sai huippupalkkioita, jopa 30 000 – 50 000 dollaria vuodessa. Hän sai mainostöistään myös useita palkintoja. Vuonna 1955 Warhol teki huomiota herättäneen sarjan I. Millerin kenkäkaupan mainoksia The New York Timesin sunnuntainumeroihin. Seuraavana vuonna hän sai myönteistä huomiota, ja hänen näyttelynsä Golden Slippers, joka oli koottu kenkiä esittävistä tahraviivapiirustuksista, esiteltiin kahdella aukeamalla Life-lehdessä. Häntä ei kuitenkaan vielä hyväksytty korkeataiteen piireihin kaupallisen taustansa ja avoimen homoseksuaalisuutensa vuoksi. Warhol perusti 1957 yhtiön nimeltä Andy Warhol Enterprises, alkoi sijoittaa osakkeisiin ja ryhtyi kartuttamaan omaa taidekokoelmaa.
Kuolema

Warholin sappirakko tulehtui vakavasti talvella 1987. Hän lykkäsi leikkausta ja hoiti itseään taikakaluilla, kunnes hänen oli kivun vuoksi pakko suostua leikkaukseen. Warhol kuoli sappileikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin sairaalassa New Yorkissa 22. helmikuuta 1987. Hän oli leikkauksen jälkeisenä iltana vielä pirteä ja hyväntuulinen, mutta yllättäen hänet löydettiin seuraavana aamuna sairaalavuoteesta kuolleena. Warholin kerrotaan torjuneen hoitajan tarkkailun.
Warhol haudattiin Pittsburghiin. Warholin kuoleman jälkeen pidetyssä huutokaupassa hänen omaisuutensa tuotti yhteensä 25,3 miljoonaa dollaria. Warholin testamentin mukaisesti hänen kuolinpesänsä rahoilla perustettiin kuvataiteen tukemiseksi Warhol Foundation -säätiö. Vuonna 1994 Pittsburghissa avattiin Warhol-museo, jossa on laaja Warholin teosten kokoelma.
Yksityiselämä, luonne ja tavat

Warhol saattoi olla puhelias sisäpiirin kesken, mutta muissa sosiaalisissa tilanteissa hän heittäytyi yleensä puhumattomaksi ja vain tarkasteli ihmisiä. Warhol ei koskaan paljastanut yksityiselämäänsä ystävilleen, vaikka houkutteli heidät avautumaan omastaan. Hän kävi suuren osan intiimeimmistä keskusteluistaan puhelimessa, etenkin öisin. Warhol ei koskaan kiroillut vaan käytti vain lieviä ilmaisuja. Hän oli koko elämänsä hyvin uskonnollinen ja kävi kirkossa lähes päivittäin.
Warhol häpeili homoseksuaalisuuttaan ja tunsi alemmuudentunnetta ulkonäöstään, eikä hän etenkään nuorena solminut helposti fyysisiä suhteita ihastuksiinsa. Warhol oli kenkä- ja jalkafetisisti, ja ystäviensä mukaan hän oli myös voyeuristi ja nautti ihmisten katselemisesta. Warholin pitkäaikainen ystävä Henry Geldzahler on sanonut, että Warhol oli voyeuristi-sadisti ja tarvitsi lyhytkestoisiksi jääneisiin suhteisiinsa ekshibitionisti-masokisteja.
Warhol käytti paljon piristäviä, amfetamiinipohjaisia laihdutuslääkkeitä mutta ei koskaan sortunut huumeisiin, toisin kuin monet hänen ympärillään. Hän oli intohimoinen keräilijä. Yksi hänen taidesuosikeistaan oli surrealisti Giorgio de Chirico, jota kohtaan hän tunsi hengenheimolaisuutta.
Menetelmät > Kuvataide

Warholin tavaramerkiksi muodostui tahraviivapiirrostekniikka, jonka hän omaksui opiskellessaan 1940-luvun lopulla teknillisessä korkeakoulussa. Hän piirsi kuvan paperille ja käänsi sen ennen värin kuivumista toista paperia vasten, jolloin alkuperäisestä piirroksesta syntyi tuhruinen peilikuva. Warholia miellytti tahraviivassa tuhruisen ja hauraan viivan lisäksi ajatus siitä, että hän oli tekniikan avulla etäännyttänyt itsensä lopputuloksesta. Aiheet tahraviivapiirustuksiin Warhol otti usein Life-aikakauslehden sivuilta, joiden kuvia hän piirsi läpi. Collegessa Warhol omaksui myös psykologisen lähestymistavan taiteeseen.
Warhol oli ensimmäinen, joka ryhtyi käyttämään silkkipainomenetelmää myös vakavasti otettavan taiteen teossa; aiemmin sitä oli käytetty vain mainoskuvissa ja halvoissa massatuotteissa. Aiemmin taiteilijat olivat käyttäneet silkkipainotekniikkaa omien töidensä kopioimiseen, mutta Warhol teki kuvat alun perinkin silkkipainovedoksiksi. Hän arvosti silkkipainokuvien kohdistumisvirheitä, jotka antoivat kuville tabloidimaisen sävyn. Warhol käytti mallina lehdistä löytämiään kuvia. Aluksi hän jäljensi kuvan stensiilillä asetaattilevylle, jota hän käsitteli kemikaaleilla ja saksilla. Tehtyään levyn itse hän käytti silkkipainokuvan teossa apuna löyhästi ohjeistamiaan avustajia. He siirsivät asetaatin seulakankaalle, jonka läpi he puristivat väriä. Silkkipainomenetelmällä Warhol pystyi tekemään samasta kuvasta eri väriyhdistelmiä. Hän aloitti vuonna 1962 mustavalkoisista painokuvista (Race Riot in Alabama) ja siirtyi sitten värillisiin, kuten kuuluisassa sarjassa Campbell’s Soup Cans. Warhol teki niin monta vedosta kuin uskoi saavansa myydyksi.
1970-luvulla tekemistään muotokuvista Warhol veloitti 25 000 dollaria. Muotokuvien koko oli metri kertaa metri. Asiakas sai toisen kuvan 15 000 dollarilla, ja sitä seuraavien kuvien hinta laski 5 000 dollaria kappaleelta. Ennen työhön ryhtymistä Warhol otti asiakkaastaan polaroid-kuvia. Hän valitsi parhaan kuvan ja lähetti sen Alexander Heinticille Chromacomp-grafiikkapainoon, missä siitä tehtiin lopullisen kokoinen vedos. Kuvaan luotiin jyrkkä kontrasti jättämällä välisävyt pois. Warhol hahmotteli vedoksen avulla kuvan kankaalle ja maalasi taustan, silmät, huulet ja muut piirteet. Lopuksi Heintici teki silkkipainomenetelmällä kankaan päälle mustavalkoisen kuvan ja Warhol koristeli sen siveltimenvedoin. Värit Warhol valitsi kohteen mukaan ja liioitteli kohteen piirteitä tarpeen mukaan.
Warhol pyysi ja saikin usein uransa aikana tuttaviltaan ehdotuksia merkittävimpien töidensä aiheiksi. Hän on sanonut: ”Minua ei ole koskaan nolottanut kysyä joltakulta suoraan: ’Mitä minä maalaisin?’, sillä pop tulee ulkopuolelta, ja millä tavalla ideoiden pyytäminen toisilta eroaa niiden etsimisestä lehdistä?” Vaikka Warhol sai teoksiinsa aiheita muilta, niiden toteutustapa ja merkityssisältö olivat hänen omiaan.
Warhol pyrki etäännyttämään itsensä taiteesta ja automatisoimaan sen kuin koneen tuottamaksi. Julkisen imagonsakin hän muutti vuonna 1963 robottimaisen tunteettomaksi, vaikka yksityisesti hänet tunnettiin ajattelevana ja herkkähermoisena ihmisenä.
Menetelmät > Elokuvataide

Elokuvantekijänä Warhol loi oman, hyvin tyylitellyn muotokielensä. Hänet muistetaan pitkäkestoisista mykkäelokuvista, joissa ei tapahtunut juuri mitään, mutta myös kiistanalaisia aiheita, kuten alastomuutta ja huumeita, kuvaavista elokuvista. Warholin on arvioitu vaikuttaneen merkittävästi elokuvataiteeseen.
Warhol alkoi vuonna 1963 kokeilla aluksi yksittäisistä valokuvista tehdyillä filmeillä. Pian hän siirtyi tekemään pitkiä, liikkumattomia ja minimalistista estetiikkaa käyttäviä elokuvia, mikä oli vastakohta elokuvan silloisille käytänteille. Warholin varhaiset elokuvat kuvasivat esimerkiksi nukkuvaa ihmistä kahdeksan tuntia tai tarkoituksellisen hitaasti syövää ihmistä. Hän kuvasi elokuvansa ilman ääntä mustavalkoisina ja esitti ne hidastettuina 16 kuvan sekuntinopeudella. Vaikka elokuvat olivat yksinkertaisia, Warhol suunnitteli valaistuksen ja kamerakulmat huolellisesti saadakseen aikaan haluamansa vaikutelman.
Jo vuonna 1963 Warhol alkoi käyttää filmeissään myös värejä, ääntä, kerrontaa ja liikkuvaa kameraa. Tosin hän käytti esimerkiksi tarkennusta tietoisen harhailevasti, ja äänen laatu oli tarkoituksellisen vaatimaton. Hänen filmeissään alkoi esiintyä näyttäviä ja erikoisia ihmisiä, jotka lausuivat kameralle pitkiä improvisoituja monologeja ja joiden Warhol antoi olla täysin ”oma itsensä”. Hän kuvasi myös rohkeita aiheita, kuten alastomuutta, homoseksuaalisuutta ja huumeiden käyttöä. 1960-luvun lopulla Warhol alkoi tehdä elokuvia yhdessä etenkin Paul Morrisseyn kanssa, jonka mukana niihin tuli ammattimaisempi ja tavanomaisempi näkökulma. 1970-luvulle tultaessa Warholin osuus elokuvien tekemisessä väheni ja hän oli usein mukana vain tuottajana. Warhol ei pitänyt juurikaan huolta elokuvistaan: niitä esitettiin eri tavalla vajaina versioina, ja moni niistä on kadonnut.
Elokuvataiteestaan Warhol sanoi:
»Liikkumattomia kohteita sisältävien ensimmäisten filmieni oli tarkoitus myös auttaa yleisöä tutustumaan itseensä paremmin. Yleensä kun ihminen menee elokuviin, hän asettuu mielikuvitusmaailmaan, mutta nähdessään jotakin hämmentävää ihminen kääntyy vieressään istuvien puoleen. – – Minun elokuviani seuratessaan katsoja voi tehdä enemmän kuin muita elokuvia katsoessaan; hän voi syödä ja juoda ja polttaa ja yskiä ja katsoa poispäin ja sitten taas valkokankaalle, ja ne ovat siellä yhä. – – Ensimmäiset elokuvani tein käyttämällä monta tuntia vain yhtä näyttelijää, joka teki yhtä ja samaa – söi tai nukkui tai poltteli. Tein niin, koska ihmiset tavallisesti menevät elokuviin vain nähdäkseen tähden, ahmiakseen hänet, joten tässä ainakin on tilaisuus katsoa vain tähteä niin pitkään kuin haluttaa, riippumatta siitä, mitä hän tekee, ja halutessaan voi ahmia hänet. Nuo filmit oli myös helpompi toteuttaa.» 
()
Merkitys ja jälkimaine

Warhol oli pop-taiteen uranuurtaja, joka yhtenä ensimmäisistä taiteilijoista yhdisti korkeakulttuurin populaarikulttuuriin. 1960-luvun kokeellisten elokuviensa ansiosta häntä pidetään myös merkittävänä elokuvantekijänä. Etenkin myöhempinä vuosinaan hän työskenteli monilla eri taiteenaloilla, mikä ennakoi nykyajan taiteilijoiden monipuolisuutta. Eric Shanesin mukaan Warholin taide antaa katsojan kohdata perustavia, epämiellyttäviä totuuksia: kulttuurisen epäinhimillisyyden, hyväksikäytön, banaaliuden, trivialisoinnin ja turmiollisuuden, sekä uskon loppumisen Jumalaan, taiteeseen ja elämään.
Monista Warholin teoksista on 2000-luvulla maksettu kymmeniä miljoonia euroja. Warholin maalaus Silver Car Crash (Double Disaster) vuodelta 1963 myytiin vuonna 2013 huutokaupassa 105 miljoonalla dollarilla, mikä oli toiseksi korkein nykytaiteesta koskaan maksettu summa. Vuoden 2022 toukokuussa myytiin huutokaupassa New Yorkissa Warholin Shot Sage Blue Marilyn -maalaus Marilyn Monroesta 195 miljoonalla dollarilla.
Pittsburghin Carnegie Hallissa ja Slovakian Medzilaborcessa on Andy Warhol -museot laajoine kokoelmineen.
Kirjalliset teokset

Andy Warhol’s Index Book (1967)
a (1968)
The Philosophy of Andy Warhol (from A to B and Back Again) (1975)
Andy Warhol’s Exposures (1979)
Popism. The Warhol ’60s (1980, yhdessä Pat Hackettin kanssa) Suom. Popismi. Andy Warholin 60-luku.  (Suomentanut Kari Lempinen)  Helsinki:  Odessa, 1985.  ISBN 951-9178-13-9
America (1985)
Andy Warhol’s Party Book (1988, yhdessä Pat Hackettin kanssa)
The Andy Warhol Diaries (1989, Pat Hackettin editoima)
Valikoitu filmografia

Sleep (1963)
Kiss (1964)
Blow Job (1964)
Eat (1964)
Couch (1964)
Harlot (1964)
Drink (1965)
Horse (1965)
Vinyl (1965)
Kitchen (1965)
My Hustler (1965)
Chelsea Girls (1966)
Screen Tests (1966)
I, a Man (1967)
Lonesome Cowboys (1968)
Flesh (1968)
Blue Movie (1968)
Trash (1969)
Women in Revolt (1971)
Heat (1971)
Frankenstein (1973)
Dracula (1973)
Bad (1976)
Merkittävimpiä maalauksia

| Nimi | Vuosi | Kuvaus |
| --- | --- | --- |
| Coca Cola Bottles (210) | 1962 | 210 Coca-Cola-pulloa järjestettynä seitsemään riviin kuten supermarketin hyllyllä. |
| Campbell Soup Cans -sarja | 1962– | Campbellin keittopurkkeja. |
| Front and Back Dollar Bills | 1962 | Sarja edestä ja takaa maalattuja yhden dollarin seteleitä. |
| Thirteen Most Wanted Men | 1962– | Seinämaalaus 13 etsintäkuulutetusta miehestä. |
| Elvis-sarja | 1962–63 | Maalaus Elviksestä ase kädessä, yksin ja monistettuna. |
| Marilyn Monroe | 1962– | Niagara-elokuvan mainoskuvaan pohjautuva kasvokuva Marilyn Monroesta eri väreissä, yksittäisenä ja sarjoissa. |
| Blue Liz as Cleopatra | 1963 | Sarja sinisiä kuvia Elizabeth Taylorista Kleopatrana. |
| Red Race Riot | 1963 | Sarja punaisia kuvia mustien kansalaisoikeusmellakoista. |
| Suicide | 1963 | Sarja itsemurhapaikalta otetuista kuvista tehtyjä maalauksia. |
| Electric Chair -sarja | 1963– | Maalauksia tyhjästä sähkötuolista eri väreissä. |
| Saturday Disaster | 1964 | Sarjasta maalauksia liikenneonnettomuuskuvien pohjalta. |
| Jackie | 1964 | Sininen maalaus Jacqueline Kennedystä. |
| Ethel Scull 36 Times | 1963 | Sarja maalauksia taiteenkeräilijän vaimosta, tilaustyö. |
| Laatikkosarja | 1964 | Aidonnäköisiksi Brillo-, Heinz- ym. laatikoiksi maalattuja puulaatikoita. |
| Flowers | 1964 | Kukkamaalauksia. |
| Cow Wallpaper | 1966 | Lehmäaiheinen tapettimaalaus. |
| Mao | 1972 | Sarja puhemies Maon kuvaa eri väreissä. |
| Skull | 1976 | Sarja ihmiskallosta. |
| Hammer and Sickle | 1976 | Sarja sirpistä ja vasarasta. |
| Last Supper | 1986 | 60 kuvan sarja viimeisestä ehtoollisesta. |
| Omakuva | 1986 | Omakuvia. |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
The Andy Warhol Museum. (englanniksi)
Teoksia. Tate Britain. (englanniksi)
The Andy Warhol Foundation for the Visual Arts. (englanniksi)
The Andy Warhol Museum of Modern Art, Medzilaborce, Slovakia. (englanniksi)
Petri Liukkonen, Andy Warhol (1927–1987), elämäkerta, Kuusankosken kaupunginkirjasto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  Grammy Awards  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Museum of Modern Art 2018.
Warholin lehmätapettia ja Mao-serigrafia Warhol-näyttelyssä Belfastissa 2013.
Andy Warhol ja Tennessee Williams 1967.
Andy Warhol vuonna 1980.
Andy Warholin patsas New Yorkin Union Squarella Warholin Factory-työtilan edustalla. Rob Pruitt, kromi, 2012.
Tiskirotat

| Tiskirotat> Clerks |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kevin Smith
Käsikirjoittaja:  Kevin Smith
Tuottaja:   Scott Mosier  Kevin Smith 
Säveltäjä:  Greg Graffin
Kuvaaja:  Dave Klein
Leikkaaja:  Scott Mosier Kevin Smith
Pääosat:   Brian O'Halloran  Jeff Anderson  Marilyn Ghigliotti  Jason Mewes  Lisa Spoonhauer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   View Askew Productions  Miramax Films 
Levittäjä:  Mokép
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  noin 27 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiskirotat (engl. Clerks) on vuonna 1994 julkaistu yhdysvaltalainen Kevin Smithin käsikirjoittama ja ohjaama mustavalkoinen komediaelokuva. Elokuva kertoo newjerseyläisen sekatavarakaupan ja videovuokraamon nuorten myyjien Danten (Brian O'Halloran) ja Randalin (Jeff Anderson) yhdestä työpäivästä. Elokuvan budjetti oli noin 27 000 Yhdysvaltain dollaria.
Gesterby skola

| Gesterby skola |
| --- | --- |
Sijainti:  Sipoo, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Koulu
Valmistumisvuosi:  1935
Rakennuttaja:  Sipoon kunta
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  2
Bruttoala:  440 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gesterby skola on entinen ruotsinkielinen kyläkoulu Sipoossa, Uudellamaalla. Hirsinen koulurakennus valmistui vuonna 1935. Nykyisin rakennus sijaitsee maisemallisesti suojellulla alueella.
Historia ja arkkitehtuuri

Koulurakennus käsittää seitsemän huonetta kahdessa kerroksessa, sekä pienen kellarin. Rakennuksen kiinteään sisustukseen kuuluu muun muassa puuhella, sekä kuusi kaakeliuunia. Koulurakennuksen pohjoispääty on ennen toiminut asuntona. Koulun ympärillä on laaja puistoalue, joka on toiminut koulun pihana. Koko tontin pinta-ala on 10 000 neliömetriä.
Gesterby skola suljettiin 1. lokakuuta 2010 ja vuonna 2023 Sipoon kunta laittoi koulun myyntiin.
Kreikkalaiset eurokolikot

Kreikkalaiset eurokolikot ovat Kreikalle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoiden arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen.
Kahden euron kolikossa esiintyy 200-luvulta peräisin oleva yksityiskohta mosaiikista, yhden euron kolikossa näkyy neljän drakman kolikko ennen ajanlaskumme alkua (kuva-aiheena pöllö), 50 sentin kolikossa on Eleftheríos Venizéloksen (1864–1936) kuva, kahdenkymmenen sentin kolikossa on vuosina 1776–1831 elänyt Ioannis Kapodistrias, kymmenen sentin kolikossa näkyy Rigas Velestinlis-Fereos (1757–1798), viiden sentin kolikossa näkyy kreikkalainen säiliöalus, kahden sentin kolikossa on purjelaivatyyppi korvetti ja yhden sentin kolikossa kuva-aiheena toimii ateenalainen kolmisoutu-sota-alus.
Kreikka oli ensimmäinen maa, joka löi kahden euron erikoisrahan vuonna 2004 samana vuonna järjestettyjen kesäolympialaisten kunniaksi.
Kaikista Kreikan eurokolikoista löytyy kääntöpuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä sekä kolikon valmistusvuosi.
Kahden euron erikoisrahat

| --- | --- |
 2004:  Olympialaiset Ateenassa vuonna 2004. Suoritukseensa valmistautuvan antiikin kiekonheittäjän patsaan kuva. Vasemmalla on olympialaisten tunnus ”ATHENS 2004” ja viisi olympiarengasta ja oikealla allekkain numero ”2” ja sana ”ΕΥΡΩ”. Lyöntimäärä 35 milj. kpl.
 2007:  Euromaiden yhteinen Rooman sopimuksen 50-vuotisraha. Kolikon kuva esittää Rooman sopimusasiakirjaa, jossa on Euroopan talousyhteisön kuuden perustajamaan edustajien allekirjoitukset. Asiakirjan taustalla oleva kuvio jäljittelee kiveystä Piazza del Campidoglio -aukiolta. Lyöntimäärä 4 milj. kpl.
 2009:  Euromaiden yhteinen talous- ja rahaliiton 10-vuotisraha. Kolikossa on yksinkertaisin viivoin piirretty ihmishahmo yhdessä eurosymbolin € kanssa, suunnittelijan nimikirjaimet "ΓΣ" (George Stamatopoulos Kreikan keskuspankista). Lyöntimäärä 4 milj. kpl.
 2010: Marathonin taistelusta 2 500 vuotta.  Lyöntimäärä 2,5 milj. kpl.
Aiheesta muualla

Kreikan eurokolikot ja lyöntimäärät (kolikot.com)
European Central Bank – Information about the Greek euro coins
€2 commemorative coins
Bank of Greece (www.bankofgreece.gr)
The Euro Information Website – Greece
| n k Euro |
| --- | --- | --- |
Kursivoidut maat eivät vielä käytä euroja, mutta suunnittelevat ottavansa käyttöön
| Eurot maittain |  Alankomaat  Andorra  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Monaco  Portugali  Ranska  Romania  Saksa  San Marino  Slovakia  Slovenia  Suomi  Vatikaani  Viro  |  |
| Erikoisrahat ja juhlarahat |  2 euron erikoisrahat  |  |
| Euromaiden entiset rahayksiköt |  Alankomaiden guldeni  Belgian frangi  Espanjan peseta  Irlannin punta  Italian liira  Itävallan šillinki  Kreikan drakma  Kroatian kuna  Kyproksen punta  Latvian lati  Liettuan liti  Luxemburgin frangi  Maltan liira  Portugalin escudo  Ranskan frangi  Saksan markka  Slovakian koruna  Slovenian tolar  Suomen markka  Viron kruunu  |  |
Svenska skolhistoriska föreningen i Finland

| Svenska skolhistoriska föreningen i Finland r> f. |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Se din skola så som den såg ut då du gick där
Perustettu:  1949, Helsinki
Tyyppi:  Historiaseura
Kotipaikka:  Helsinki
Päämaja:  Tieteiden talo, Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Viralliset kielet:  ruotsi
Puheenjohtaja:  Erik Geber
Varapuheenjohtaja:  Pertti Hakala
Sihteeri:  Martin Gripenberg
Jäsenlehti:  Skolhistoriskt Arkiv
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Svenska skolhistoriska föreningen i Finland (ruotsinkielinen kouluhistoriallinen seura Suomessa) on suomalainen, ruotsinkielinen järjestö, joka ylläpitää ja tukee koulutushistoriallista tutkimusta ja dokumentointia ruotsiksi Suomessa. Järjestö perustettiin Helsingissä vuonna 1949 ja se kuuluu Suomen tieteellisiin seuroihin.
Järjestön puheenjohtajana toimii Erik Geber ja järjestön motto on "Se din skola så som den såg ut då du gick där" (näe koulusi sellaisena kuin se oli silloin kun sinä kävit sitä).