stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltaviiksiorneero

| Keltaviiksiorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Viiksiorneerot Pseudocolaptes
Laji::  lawrencii
Kaksiosainen nimi
 Pseudocolaptes lawrencii  Ridgway, 1878 
Katso myös
   Keltaviiksiorneero Wikispeciesissä   Keltaviiksiorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltaviiksiorneero (Pseudocolaptes lawrencii) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Keltaviiksiorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa ja Costa Ricassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kylänlammi (Sysmä)

| Kylänlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°34′53″N, 25°45′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Päijänteeseen 
Järvinumero:  14.221.1.274
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,1 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,54 km  
Pinta-ala:  1,978 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKylänlammi 
Kylänlammi Kylälammi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Liikojan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,1 metriä mpy.
Le Plessis-Robinson

| Le Plessis-Robinson |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa.
 vaakuna
 Le Plessis-Robinsonin sijainti Pariisin metropolialueella
 Koordinaatit: 48°46′52″N, 02°15′38″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Hauts-de-Seine
Arrondissementti:  Antony
Hallinto:  
 – Pormestari:  Philippe Pemezec
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,43 km²
Väkiluku (2014):  28 911
 – Väestötiheys:  8 428,9 as./km²
Postinumero:  92350
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Plessis-Robinson on Ranskan kunta Pariisin lounaisella esikaupunkivyöhykkeellä, noin kuuden kilometrin päässä Pariisin rajalta ja 10,5 km sen keskustasta. Siellä on arviolta 28 911 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 3,43 neliökilometriä.
Le Plessis-Robinsonin naapurikunnat ovat luoteessa Clamart, koillisessa Fontenay-aux-Roses, idässä Sceaux ja etelässä Châtenay-Malabry.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Plessis-Robinson Wikimedia Commonsissa
Kaupinlampi (Pieksämäki)

| Kaupinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°22′28″N, 26°46′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuuhankaveden valuma-alue (14.37)
Laskuoja:  oja Vanajaan 
Järvinumero:  14.376.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  155 m  
Pituus:  190 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,452 km  
Pinta-ala:  1,097 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaupinlampi 
Kaupinlampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä Alakylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Kuuhankaveden valuma-alueella (14.37), jonka Vanajajärven valuma-alueeseen (14.376) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 155 metriä mpy.
Kattinaattori

| Kattinaattori |
| --- | --- |

Kustantaja:  Brentwood Television Funnies
Ensiesiintyminen:  "Seikkailu alkaa, osa 1" (elokuu 2006)
Viimeinen esiintyminen:  "Olipa kerran Marsissa, osa 3" (2007)
Luoja(t):  Rick Ungar
Ääninäyttelijät:  Clancy Brown
Suomenkieliset ääninäyttelijät:  Veeti Kallio Pasi Ruohonen
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Silmät:  Vihreät
Pituus:  Yli 2 metriä
Asuinpaikka:  Kissatroni
Ammatti:  Komentaja
Sukulaiset:  Hannibal T. Karvapallo (veli), Pierre Pörröhäntä (velipuoli), isä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kattinaattori (engl. Cataclysm) on kuvitteellinen vastustajahahmo Prätkähiiret-sarjassa, jonka loi Rick Ungar. Hänen ensiesiintymisensä oli animaatiosarjan jaksossa Seikkailu alkaa, osa 1 vuonna 2006.
Hahmo

Kattinaattori on iso, paha ja pirullinen, jonka vuoksi häntä sanotaan Kattinaattoriksi. Hänellä on yllään vihreät liivit ja mustat housut, joissa on kultainen ketjuvyö. Hän on veljensä Karvapallon kanssa johtajina johtamassa Kissatroneja nappaamaan marsilaisten uudistajan. Hän yritti alussa tehdä sopimuksen Rami Palkin kanssa saadakseen uudistajan kissatroneille, kun edellinen uudistaja tuhoutui. Tämän lisäksi hän onnistui nappaamaan hetkellisesti Rontin, jonka ansiosta hän sai idean antaa Palkille Rontti, mikäli hän saisi uudistajan. Sopimus kuitenkin sai mutkia matkaan, kun he eivät millään saaneet Ronttia pysymään vankina. Kattinaattori onkin joutunut usein turvautumaan Palkin apuun, joka myös yrittää päästä hiiristä eroon.
Viimeisessä taistelussa Prätkähiiriä ja Ronttia vastaan Kattinaattori ja tämän johtama Kissatronien armeija muutettiin uudistajan avulla vaarattomiksi kissanpennuiksi.
Esiintymiset

Seikkailu alkaa, osat 1–2
Muutoksen aika
Hellä hiirenloukku
Britannian invaasio
Tuomionpäivä
Saturnuksen surffaavat kissat
Prätkähiiret kaivoksessa
Pelkääjän paikka
Kaupungin uudet kissat
Kyberhiiret Marsista
Takaa-ajetut
Palkin ja kovan paikan välissä
Vinskin kasvatus
Olipa kerran Marsissa, osat 1–3
Muissa medioissa

Kattinaattori esiintyy yhtenä pääpahiksista Biker Mice from Mars videopelissä.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006–2007 | Clancy Brown | Prätkähiiret (2006) |  |
| 2006 | James Avery |  | Biker Mice from Mars |
Lancia 037

| Lancia 037 |
| --- | --- |
 Lancia 037
Yleiset tiedot
Luokka:  B-ryhmä
Valmistaja:  Lancia
Teknisiä tietoja
Moottori:  4-sylinterinen mekaanisesti ahdettu, 2,0 l
Vetotapa:  takaveto
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Costa Smeraldan ralli (1982)
Lancia Rally tai  Lancia Abarth #037 oli Lancian rakentama keskimoottorinen ralliauto jota käytettiin FIA:n rallin maailmanmestaruussarjassa B-ryhmässä. Autoa käytettiin 1980-luvun alkupuolella.
Stradale-versio (katu italiaksi) on tiekäyttöön tarkoitettu homologaatiosääntöjen mukainen versio, jota valmistettiin 200 kappaletta. Stradale-versiot valmisti Pininfarina ja Abarth.
Historia

Vuonna 1981 Lancia aloitti 037:n suunnittelun, niin että se sopisi silloiseen uusien FIA:n B-ryhmän ohjesääntöjen mukaiseksi joka salli autojen rakentamisen niin että edeltäviä malleja rakennettiin vain muutama. Projektinumero oli 037 joten tällä nimellä lopulta tunnettiin myös koko auto. Abarth, joka on nykyään osa Lancia-Fiat yhtiötä, teki suunnittelutyön yhdessä Lancian kilpailuosaston sekä Pininfarina -korisuunnitteluyrityksen kanssa.
Auton 
debyyttikisa oli vuonna 1982 Costa Smeraldan rallissa Italiassa. Kaksi autoa osallistui kisaan, mutta kumpikin joutui keskeyttämään vaihdelaatikko-ongelmien vuoksi. Vuoden 1982 kausi oli muutenkin Lancian 037:lle epäonninen, johtuen monista keskeytyksistä. Monista alamäistä huolimatta auto saavutti muutaman voiton, mukaan lukien ensimmäisen kansainvälisen voitton Pace-rallissa Isossa-Britanniassa.
Vuoden 1983 kausi oli monien osapuolien mielestä parempi kuin edellinen sillä siihen sisältyi maailmanmestaruus, kiitos Walter Röhrlin ohjastaman 037:n vaikkakin Audin neliveto Quattro olikin kova kilpailija. Vuodelle 1984 Lancia esitteli uuden Lancia Evolution 2 -mallin joka tuotti suuremman moottoritehon, mutta ei siltikään riittänyt tasaamaan nelivetojen uutta ylivoimaa rallin mestaruussarjassa, häviten Audille vuoden 1984 mestaruuden ja vuonna 1985 Peugeotin 205 T16:lla. Kauden 1985 rallin MM-sarjan viimeisessä kisassa, RAC rallissa, 037 korvattiin Lancian tehtaan uudella ralliautolla: Lancia Delta S4:llä joka sisälsi nelivedon sekä moottorin kaksoisahtamisen turbolla ja mekaanisella ahtimella.
Tekniikka

Lancia 037 oli silhuettiauto, joka pohjautui löyhästi Lancian Montecarloon. Ne jakoivat vain keskiosan autosta mukaan lukien kaikki korinosat ja mekaaniset osat eroten kuitenkin lievästi toisistaan. Terästukikaaria käytettiin ennen ja jälkeen auton keskiosan tuotannon, kun taas suurin osa korin osista oli tehty Kevlarista. Keskimoottorin paikkaa Montecarlo:n pohjapiirustuksesta oli loitonnettu ja moottoria oli käännetty 90 astetta. Näin saatiin vähennetyksi auton vastakkaista momenttia ja lisätyksi ohjautuvuutta. Erillistä tuplajousitusta käytettiin sekä edessä että takana, sekä tuplaiskunvaimentimia takana että saatiin vähennettyä korin tärinää kovissa vauhdeissa ajettaessa muualla kuin asfalttipinnoitteisilla teillä.
Tekniikka > Moottori

037:n moottori oli 4-sylinterinen 2,0 -litrainen. Moottorissa oli kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia ja se oli varustettu Volumex mekaanisella ahtimella. Lancia valitsi mekaanisen ahtimen turboahtimen sijaan, jotta vältyttäisiin turbon viiveeltä ja saataisiin parempi kaasuun vastaavuus. Ahtopaine oli säädettävissä välillä 0,6-0,9 baria. Polttoaineen syöttö oli toteutettu Rallyn katuversiossa yhdellä isolla Weberin kaasuttimella, kilpa-autossa taas käytettiin Boschin mekaanista polttoaineenruiskutusjärjestelmää. Moottorin voitelujärjestelmä oli kuivasumppu-tyyppinen, öljyä kierrätettiin moottoriin 8 litran säiliöstä ja järjestelmässä oli myös termostaattiohjattu öljynjäähdytin. Alun perin koneen tehoksi ilmoitettiin 265 hevosvoimaa (198 kW), mutta Lancia Evolution 1 -mallin myötä moottori tuotti 255-280 hevosvoimaa. Viimeisin Evolution 2 -malli tuotti 310-325 hevosvoimaa (242 kW) johtuen tilavuuden kasvattamisesta 2 111 cm3 sekä ahtopaineen kasvattamisesta 1:een bariin.
Volumex-ahtimessa vettä ruiskutetaan ilmanottoon, joka haihtumisen myötä laskee lämpötilaa, joka nousee ahtamisen johdosta.
WRC voitot

| No | Vuosi | Ralli | Kuljettaja | Kartanlukija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1983 |  51. Monte Carlo -ralli |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer |
| 2 | 1983 |  27. Korsikan ralli |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki |
| 3 | 1983 |  30. Akropolis-ralli |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer |
| 4 | 1983 |  13. Uuden-Seelannin ralli |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer |
| 5 | 1983 |  25. Sanremon ralli |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki |
| 6 | 1984 |  28. Korsikan ralli |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki |
Stradale

Stradale-version moottori tuottaa 205 hevosvoimaa mekaanisesti ahdetusta kaksilitraisesta nelisylinterisestä rivimoottorista. Moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia ja Bosch Kugelfisher -ruiskutus sekä viisivaihteinen käsivalintainen vaihteisto. Edessä ja takana on kaksois-kolmiovarsituenta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancia 037 Wikimedia Commonsissa
Lancia Rally 037 (englanti & italia)
Lancian (Lancia Automobiles S.p.A.) automallit
Lancia 037 pikataipaleella. Historic Motorsport Show, Stoneleigh, UK
Vuoden 1982 Stradale-versio.
Kayden Kross

| Kayden Kross |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1985 (ikä 39)
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Kayden Kross (s. 15. syyskuuta 1985 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Pornoelokuvissa näyttelemisen hän aloitti vuonna 2007. Vuonna 2011 hän voitti ensimmäisen AVN-palkintonsa.  Hän on toiminut myös Penthousen mallina ja oli kuukauden Penthouse Pet syyskuussa 2008.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kayden Kross Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kurt Ahrens Jr.

| Kurt Ahrens Jr>  |
| --- | --- |
 Kurt Ahrens Jr. ajaa Brabhamin F2-autoa vuonna 1969.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Saksa
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1966–1969
Talli(t):  Caltex, Ron Harris, Ahrens
Kilpailuja:  4
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Saksan Grand Prix 1966
Viimeinen kilpailu:  Saksan Grand Prix 1969
Kurt Ahrens Jr. (s. 19. huhtikuuta 1940 Braunschweig, Saksa) on entinen saksalainen kilpa-autoilija. Hän kilpaili lähinnä urheilu- ja vakioautoilla, mutta osallistui myös neljään Formula 1 -sarjan Saksan Grand Prix -kilpailuihin kausilla 1966–1969. Hän oli parhaimmillaan seitsemäs.
Ahrensin ura formulasarjoissa alkoi Formula 3:ista vuonna 1958, jossa voitti viiden vuoden aikana nuorten mestaruuden kahdesti. Ajaessaan sarjassa viimeisiä kausia, Ahrens sai kilpailukieltoa sääntöjenvastaisen moottorin käyttämisestä ja siirtyi kaudeksi 1964 Formula 2-sarjaan, jonka kautta hän pääsi myös kilpailemaan F1-sarjassa käyttöön otettujen F2-sarjaa vastaavien sääntöjen avulla.
Perhe

Ahrensin isä Kurt Ahrens Sr oli autokorjaamoyrittäjä sekä romumetallikauppias, joka kilpaili myös F3-sarjassa, välillä myös poikaansa vastaan, ja jonka yritystä Ahrens Jr alkoi johtaa kilpauransa jälkeen.
Formula 1 -tilastoja

| Vuosi | Talli | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | Caltex Racing Team (yksityinen Brabham) | BT18 (F2) | Cosworth S4 | MON | BEL | FRA | GBR | NED | GER Kesk. | ITA | USA | MEX |  |  |  | - | 0 |
| 1967 | Ron Harris Racing Team (yksityinen Protos) | Protos (F2) | Cosworth S4 | RSA | MON | NED | BEL | FRA | GBR | GER Kesk. | CAN | ITA | USA | MEX |  | - | 0 |
| 1968 | Caltex Racing Team (yksityinen Brabham) | BT24 | Repco V8 | RSA | ESP | MON | NED | BEL | FRA | GBR | GER 12 | CAN | ITA | USA | MEX | - | 0 |
| 1969 | Ahrens Racing Team (yksityinen Brabham) | Brabham BT30 (F2) | Cosworth S4 | RSA | ESP | MON | NED | FRA | GBR | GER 7 | CAN | ITA | USA | MEX |  | - | 0 |
Lee Raymond

Lee Raymond
Lee R. Raymond (s. 13. elokuuta 1938) oli Exxon Mobilin toimitusjohtaja vuosina 1999–2005 ja Exxonin toimitusjohtaja vuodesta 1993. Hän oli töissä yrityksessä vuodesta 1963. 
Raymond on kemian tekniikan tohtori Minnesotan yliopistosta.
Raymond oli johtaja Exxonissa Exxon Valdezin öljyonnettomuuden aikana.
Johdon palkkioista ja optioista syntyi jupakka Yhdysvalloissa vuonna 2006. Exxon Mobilin johtaja jäi eläkkeelle ja sai muhkean korvauksen. Lee R. Raymond sai eläkkeelle lähtiessään 398 miljoonan dollarin kompensaation. Exxon Mobil -skandaalin johdosta SEC sääti johdon palkat ja palkkiot julkisiksi, jotta ikäviltä yllätyksiltä vältyttäisiin. Se on vaikuttanut myös suomalaisyritysten raportointiin ja palkkojen julkisuuden kasvuun.
Lady Margaret Hall

| Lady Margaret Hall |
| --- | --- |
  

Motto:  Souvent me Souviens (muinaisranskaa: ”Muistan usein”)
Perustettu:  1878
Rehtori:  Frances Lannon
Sijainti:  Oxford,  Yhdistynyt kuningaskunta
Yhteistyö:  Newnham College (Cambridge)
Sivusto:  www.lmh.ox.ac.uk
Lady Margaret Hall (LMH) on yksi englantilaisen Oxfordin yliopiston collegeista. Se sijaitsee Norham Gardens -tien päässä Oxfordin keskustan koillislaidalla. Collegen alueen itäreunalla virtaa Thamesin sivujoki Cherwell, etelässä alue rajautuu University Parksin puistoalueeseen. Lady Margaret Hallin sisarcollege Cambridgen yliopistossa on Newnham College.
Historia

Lady Margaret Hall perustettiin vuonna 1878 Oxfordin ensimmäisenä naisille suunnattuna collegena. Ensimmäiset yhdeksän opiskelijaa aloittivat opiskelunsa seuraavana vuonna. College on nimetty lady Margaret Beaufortin, kuningas Henrik VII:n oppineisuudestaan kuulun äidin, mukaan. Collegen ensimmäinen rehtori oli Elizabeth Wordsworth, Lincolnin piispan Christopher Wordsworthin tytär ja siten runoilija William Wordsworthin veljenpojan tytär. Vuonna 1979 Lady Margaret Hall alkoi useimpien muiden entisten naisten collegejen tavoin hyväksyä myös miespuolisia opiskelijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lady Margaret Hall Wikimedia Commonsissa
Oxfordin yliopiston colleget
All Souls
Balliol
Brasenose
Christ Church
Corpus Christi
Exeter
Green Templeton
Harris Manchester
Hertford
Jesus
Keble
Kellogg
Lady Margaret Hall
Linacre
Lincoln
Magdalen
Mansfield
Merton
New
Nuffield
Oriel
Pembroke
Queen’s
St Anne’s
St Antony’s
S Catherine’s
St Cross
St& Edmund Hall
St Hilda’s
St Hugh’s
St John’s
St Peter’s
Somerville
Trinity
University
Wadham
Wolfson
Worcester
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lady Margaret Hall, Oxford
Käännös suomeksi
Kardinaalivaltiosihteeri

| Hänen Pyhyytensä Paavin valtiosihteeri |
| --- | --- |
 Secretarii Status de Sanctissimo Papa
 
 
 Nykyinen Pietro Parolin 15. lokakuuta 2013 lähtien
Nimittäjä:  paavi
Kauden pituus:  ei ole määritelty
Perustettu:  20. marraskuuta 1551
Ensimmäinen:  Girolamo Dandini
Hänen Pyhyytensä Paavin valtiosihteeri eli tunnetummin kardinaalivaltiosihteeri, joka johtaa Vatikaanivaltion valtiosihteeristöä eli Rooman kuurian vanhinta ja tärkeintä dicasteriumia ("konttoria"). Kardinaalivaltiosihteeri vastaa kaikista Vatikaanin poliittisista ja diplomaattisista toiminnoista. Kardinaalivaltiosihteeri kutsutaan monesti Vatikaanin pääministeriksi, vaikka nimellisesti Vatikaan hallituksen puheenjohtaja on Vatikaanin kaupunkivaltion paavillisen komission puheenjohtaja. Nykyinen kardinaalivaltiosihteeri on Pietro Parolin.
Tehtävät

Paavin nimittämä kardinaalisihteeri on yksi hänen tärkeimmistä neuvonantajistaan. Kuten yksi roomalaiskatolisen kirkon johtavista toimistoista, sihteerin on oltava kardinaali. Jos toimisto on avoinna, ei-kardinaalinen toimii valtiosihteerinä, joka käyttää valtiosihteerin toimivaltuuksia, kunnes sopiva korvaus löytyy tai sihteeri on kardinaali myöhemmässä kokoonpanossa.
Kardinaalivaltiosihteerin virkakausi päättyy, kun hänet nimittänyt paavi kuolee tai jättää virkansa. Sede vacanten aikana entinen valtiosihteeri muodostaa camerlengon ja paavillisen komission puheenjohtajan kanssa valtionhoitokomission siihen asti, kunnes uusi paavi on valittu. Tällöin valtiosihteerin virkakausi päättyy, vaikka hänet voidaan toki nimittää jatkokaudelle.
Historia

Viran historia ylttää secretarius intimuksen virkaan, jonka paavi Leo X vastaamaan kirjeenvaihdosta vakiintuvien Pyhän Istuimen diplomaattisten edustustojen kanssa. Tässä vaiheessa sihteeri oli varsin vähäinen virkamies Vatikaanin hallinnon todellisena johtajana toimiessa kardinaalinepos.
Paavi Julius III:n harkitsematon päätös nimittää kardinaalinepokseksi hänen väitetyn teinirakastajansa, käytännössä lukutaidottoman katupojan, Innocenzo Ciocchi Del Monte johti valtiosihteerin viran vahvistamiseen, koska tämän tuli ottaa kykenemättömän kardinaalinepoksen tehtävät hoidettavakseen. Paavi Innocentius X:n aikaan valtiosihteeri oli aina kardinaali ja vuonna 1692 paavi Innocentius XII lakkautti kardinaalinepoksen viran. Tuosta lähtien valtiosihteeri on ollut Vatikaanin tärkein virkamies.
Vuonna paavi Paavali VI:n apostolinen perustuslaki Regimini Ecclesiae Universae vahvisti valtiosihteerin asemaa entisestään asettamalla tämän kaikkien Rooman kuurian toimielinten yläpuolelle. Vuonna 1973 asemaa vahvistettiin entisestään, kun Paavali VI lakkautti historiallisen Pyhän Rooman kirkon kanslerin viran siirtäen sen tehtävät valtiosihteerille.
Viranhaltijat > Valtiosihteerit vuosina 1551–1644

Girolamo Dandini (1551–1555)
Carlo Borromeo (1560–1565)
Tolomeo Gallio (1565–1566)
Girolamo Rusticucci (1566–1572)
Tolomeo Gallio (1572–1585)
Decio Azzolini (1585–1587)
Alessandro Peretti di Montalto (1587–1590)
Paolo Emilio Sfondrati (1591)
Giovanni Antonio Facchinetti de Nuce (1591)
Pierbenedetto Peretti (1592–1593)
Pietro Aldobrandini ja Cinzio Passeri Aldobrandini (1593–1605)
Roberto Ubaldini (1605)
Erminio Valenti (1605)
Lanfranco Margotti (1605–1611)
Porifrio Feliciani (1611–1621)
Giovanni Battista Agucchi (1621–1623)
Lorenzo Magalotti (1623–1628)
Lorenzo Azzolini (1628–1632)
Pietro Benessa (1632–1634)
Francesco Adriano Ceva (1634–1643)
Giovanni Battista Spada (1643–1644)
Viranhaltijat > Valtiosihteerit vuodesta 1644

Giovanni Giacomo Panciroli (1644–1651)
Fabio Chigi (1651–1655)
Giulio Rospigliosi (1655–1667)
Decio Azzolini (1667–1669)
Federico Borromeo (1670–1673)
Francesco Nerli (1673–1676)
Alderano Cybo (1676–1689)
Giambattista Rubini (1689–1691)
Fabrizio Spada (1691–1700)
Fabrizio Paolucci  (1700–1721) (ensimmäinen kerta)
Giorgio Spinola (1721–1724)
Fabrizio Paolucci  (1724–1726) (toinen kerta)
Niccolò Maria Lercari (1726–1730)
Antonio Banchieri (1730–1733)
Giuseppe Firrao (1733–1740)
Silvio Valenti Gonzaga (1740–1756)
Alberico Archinto (1756–1758)
Ludovico Maria Torriggiani (1758–1769)
Lazzaro Opizio Pallavicini (1769–1785)
Ignazio Boncompagni Ludovisi (1785–1789)
Francesco Saverio de Zelada (1789–1796)
Ignazio Busca (1796–1797)
Giuseppe Doria Pamphili (1797–1799)
Ercole Consalvi, sihteeri (1800); sihteeri (1800–1806)
Filippo Casoni (1806–1808)
Giulio Gabrielli (1808–1814) -Giuseppe Doria Pamphilj, sihteeri (1808) -Bartolomeo Pacca, sihteeri (1808–1814)
Ercole Consalvi (1814–1823)
Giulio Maria della Somaglia (28. syyskuuta 1823 – 17. tammikuuta 1828)
Tommaso Bernetti, sihteeri (17. kesäkuuta 1828 – 10. helmikuuta 1829) (ensimmäinen kerta)
Giuseppe Albani (31. maaliskuuta 1829 – 30. marraskuuta 1830)
Tommaso Bernetti, pro-secretary (21. helmikuuta - 10. elokuuta 1831); kardinaalisihteeri (10. elokuuta 1831 – 12. tammikuuta 1836) (toinen kerta)
Luigi Lambruschini (12. tammikuuta 1836 – 1. kesäkuuta 1846)
Tommaso Pasquale Gizzi (8. elokuuta 1846 – 5. heinäkuuta 1847)
Gabriele Ferretti (17. heinäkuuta 1847 – 31. joulukuuta 1848)
Giuseppe Bofondi (1. helmikuuta - 10. maaliskuuta 1848)
Giacomo Antonelli (10. maaliskuuta - 3. toukokuuta 1848) (ensimmäinen kerta)
Anton Orioli (5. toukokuuta - 4. kesäkuuta 1848), vt.
Giovanni Soglia Ceroni (4. kesäkuuta - 29. marraskuuta 1848)
Giacomo Antonelli (29. marraskuuta 1848 – 6. marraskuuta 1876) (toinen kerta)
Giovanni Simeoni (18. joulukuuta 1876 – 7. helmikuuta 1878)
Alessandro Franchi (5. maaliskuuta - 31. heinäkuuta 1878)
Lorenzo Nina (9. elokuuta 1878 – 16. joulukuuta 1880)
Luigi Jacobini (16. joulukuuta 1880 – 28. helmikuuta 1887)
Mariano Rampolla (2. kesäkuuta 1887 – 20. heinäkuuta 1903)
Rafael Merry del Val (12. marraskuuta 1903 – 20. elokuuta 1914)
Domenico Ferrata (4. syyskuuta – 10. lokakuuta 1914)
Pietro Gasparri (13. lokakuuta 1914 – 7. helmikuuta 1930)
Eugenio Pacelli (9. helmikuuta 1930 – 10. helmikuuta 1939)
Luigi Maglione (10. maaliskuuta 1939 – 22. elokuuta 1944)
Domenico Tardini (15. joulukuuta 1958 – 30. heinäkuuta 1961)
Amleto Giovanni Cicognani (12. elokuuta 1961 – 30. huhtikuuta 1969)
Jean-Marie Villot (2. toukokuuta 1969 – 9. maaliskuuta 1979)
Agostino Casaroli (1. heinäkuuta 1979 – 1. joulukuuta 1990)
Angelo Sodano (29. kesäkuuta 1991 – 22. kesäkuuta 2006)
Tarcisio Bertone (15. syyskuuta 2006 – 15. lokakuuta 2013)
Pietro Parolin (15. lokakuuta 2013 – )
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kardinaalivaltiosihteeri Wikimedia Commonsissa