Viron sosialistinen neuvostotasavalta
Historia > Viron tasavallan itsenäisyyden menetys

Saksan ja Neuvostoliiton ulkoministerien von Ribbentropin ja Molotovin solmima hyökkäämättömyyssopimus salaisine lisäpöytäkirjoineen johti toisen maailmansodan syttymiseen ja pakotti Baltian maita mukaan lukien Viron myöntämään sotilastukikohtia alueeltaan Neuvostoliiton puna-armeijalle 28. syyskuuta 1939 solmitulla sopimuksella. Tukikohtakautta jatkui kesään 1940.
Lähes koko baltiansaksalainen väestö muutti Virosta lokakuussa 1939. Näin oli 700-vuotinen saksalaisväestön aika Virossa lopussa.
Ranskan luhistuttua Saksan hyökkäykseen touko–kesäkuussa 1940 Neuvostoliitto päätti käyttää hyväkseen Molotovin–Ribbentropin sopimuksen salaista lisäpöytäkirjasopimusta Baltian maiden suhteen. Kesäkuun 16. päivä 1940 Molotov esitti Virolle uhkavaatimuksen, jossa vaadittiin ”Viroon perustettavaksi uusi hallitus, jolla on kykyä ja halua taata Neuvostoliiton ja Viron keskinäisen avunantosopimuksen rehellinen täyttäminen” ja ”varmistaa Neuvostoliiton joukoille heti vapaa kulku Viron tärkeimpien keskusten haltuunottamiseksi”.
Neuvostoliiton miehitystoimenpiteitä Tallinnaan tuli 19. kesäkuuta 1940 johtamaan kenraalieversti Andrei Ždanov, Neuvostoliiton politbyroon jäsen ja yksi Stalinin lähimmistä miehistä. Neuvostoliiton edustajien ja sotilaallisen painostuksen seurauksena Viroon nimitettiin uusi, lääkäri ja runoilija Johannes Varesin johtama hallitus, eli niin sanottu Varesin kansanhallitus, jonka kaikki ministerit olivat Ždanovin valitsemia. Silloisen Viron presidentin Konstantin Pätsin oli hyväksyttävä nimitys sellaisenaan.
Uuden hallituksen ensimmäisiä töitä oli vanhan porvarillisen Viron järjestöjen lakkauttaminen. Neuvostoliiton edustajien painostamana Päts määräsi uudet parlamenttivaalit pidettäväksi kymmenen päivän kuluessa vastoin perustuslakia, joka olisi edellyttänyt 35 päivän valmisteluaikaa. Vastalaillistettu Viron kommunistinen puolue ja muut uudet niin sanotusti ”demokraattiset” järjestöt muodostivat vaaliliiton, Viron työkansan liiton. Siitä tuli ainoa sallittu vaaliliitto 14. ja 15. heinäkuuta järjestetyissä vaaleissa. Viralliset tulokset osoittivat, että 84,1 prosenttia äänioikeutetuista osallistui äänestykseen ja 92,8 prosenttia heistä antoi äänensä Viron työkansan liiton ehdokkaille. Aikalaistodistukset puhuvat kuitenkin toista äänestysvilkkaudesta. Lisäksi tulokset olivat osaksi väärennettyjä.
Uusi parlamentti eli riigivolikogu kokoontui 21.–23. heinäkuuta ja ryhtyi välittömästi seuraaviin kauaskantoisiin toimiin:
julisti Viron neuvostotasavallaksi,
ilmoitti Viron halusta tulla Neuvostoliiton osatasavallaksi,
julisti, että kaikki maa kuuluu kansalle kokonaisuudessaan,
kansallisti pankit ja suurteollisuuden.
Näin oli syntynyt Neuvosto-Viro. Viron kommunistisesta puolueesta tuli ainoa puolue. Presidentti Päts pakotettiin eroamaan 22. heinäkuuta, ja pääministeri Vares ryhtyi hoitamaan hänen tehtäviään. Heinäkuun lopulla alettiin vangita Viron tasavallan poliittisia ja sotilasjohtajia. Neuvostoliiton korkein neuvosto hyväksyi 6. elokuuta 1940 neuvostotasavallan anomuksen liittyä Neuvostoliittoon, jolloin siitä tuli yksi Neuvostoliiton 16:sta neuvostotasavallasta. Riikivolikogu sääti Neuvosto-Virolle 25. elokuuta 1940 perustuslain, joka oli Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslain kopio. Samanaikaisesti riikivolikogu muutettiin Neuvosto-Viron väliaikaiseksi korkeimmaksi neuvostoksi ja Viron hallitus kansankomissaarien neuvostoksi.
Vuoden 1941 helmikuussa Viron kommunistipuolueen ensimmäinen sihteeri Karl Säre esitti puolueen kongressissa seuraavan kommunistisen näkemyksen neuvostovallan synnystä Virossa kesällä 1940:
»Paljastettuaan Viron porvariston vehkeilyt SNTL:n hallitus esitti 17. kesäkuuta 1940 vaatimuksen SNTL:lle ystävällismielisen hallituksen muodostamisesta Viroon ja työläisten ja talonpoikien puna-armeijan lisäjoukkojen sijoittamiseksi Viron alueelle. Pätsin-Laidonerin klikki kuitenkin kieltäytyi suostumasta SNTL:n ehdotuksiin. Sen jälkeen Viron kommunistinen puolue kääntyi Viron työtätekevän kansan puoleen ja vetosi, että se kukistaisi sotaprovokaattoreiden hallituksen ja muodostaisi SNTL:lle ystävällismielisen hallituksen.»