stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hr. Ms. Snellius (A802)

| Hr>  Ms. Snellius |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Damen Schelde, Vlissingen
Laskettu vesille:  13. syyskuuta 2003
Palveluskäyttöön:  18. joulukuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t (kuormattu)
Pituus:  81,42 m
Leveys:  13,10 m
Syväys:  4,00 m
Koneteho:  3 x Caterpillar 3412 -dieselmoottoria 1 565 shp
Nopeus:  13,0 solmua
Miehistöä:  12+6 harjoittelijaa
Hr. Ms. Snellius (runkonumero A802) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Snellius-luokan merentutkimusalus.
Valmistus

Alus tilattiin Damen Schelden Vlissingenin telakalta. Se laskettiin vesille 13. syyskuuta 2003 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 18. joulukuuta.
Palvelus

Alus korvasi sisaraluksensa Hr. Ms. Luymesin kanssa Hr. Ms. Tydemanin, Hr. Ms. Buyskesin ja Hr. Ms. Blommendalin muodostaen niin sanotun Alankomaiden merentutkimusosaston valkoisen laivaston.
Higuchi Ichiyō

Higuchi Ichiyō
Higuchi Ichiyō (jap. 樋口 一葉; 1872–1896), syntymänimeltään Higuchi Natsu(ko) (樋口 奈津), oli japanilainen Meiji-kauden kirjailija. Hän ehti kirjoittaa kaikkiaan 21 pienoisromaania ennen kuolemistaan tuberkuloosiin 24-vuotiaana. Hänen kaiketi kuuluisin teoksensa Takekurabe kuvaa joukon lapsia kasvua ja elämää Tokion köyhissä osissa Yoshiwaran, kaupungin ”punaisten lyhtyjen alueen”, laidalla.
Tokiossa syntyneen Higuchin vanhemmat olivat molemmat sukujuuriltaan talonpoikia, mutta hänen isänsä Noriyoshi oli onnistunut nousemaan hierarkiassa alempaan samurailuokkaan – vain menettääkseen pian aseman Meiji-restauraation myötä, kun samuraiden nauttimat etuoikeudet lakkautettiin vuonna 1869. 14-vuotiaana Higuchi pääsi klassista runoutta opettaneeseen Haginoya-kouluun ja menestyi siellä erinomaisesti.
Vuonna 1889 Higuchin isä kuoli menetettyään ensin omaisuutensa epäonnistuneessa liikeyrityksessä. Perheen lapsista vanhin poika oli kuollut tuberkuloosiin, toinen hylätty suvusta ja kolmas kuollut vauvaikäisenä, ja Higuchin isosisko oli mennyt naimisiin. Niinpä Higuchin vastuulle jäi huolehtia perheen päänä ikääntyvästä äidistään ja pikkusiskostaan. Henkensä pitimiksi perhe lainasi rahaa ystäviltä ja sukulaisilta ja Higuchi toimi Haginoyan koulunjohtajan kodinhoitajana. Uuden idean toimeentulosta Higuchi sai seurattuaan koulutoverinsa Tanabe Tatsukon (myöh. Miyake Kaho) menestystä, kun tämä oli saanut julkaistua novellinsa ”Yabu no uguisu” (1888).
Vuodesta 1887 lähtien Higuchi kirjoitti säännöllisesti päiväkirjaa, jonka avulla hän myös harjoitteli kirjoittamista. Alkuvuosien yksinkertaisista muistiinpanoista päiväkirja kehittyi myöhempinä vuosina huolitellummaksi ja harkitummaksi kokonaisuudeksi, josta Higuchi teki luonnoksiakin ennen lopullista versiota. Päiväkirja julkaistiin postuumisti vuonna 1912.
Ichiyōn kuva on ollut 5000 jenin setelissä vuodesta 2004 lähtien.
Haskovo

| Haskovo Хасково |
| --- | --- |
 Haskovon keskustaa
 vaakuna
 Haskovo
 Koordinaatit: 41°56′N, 25°34′E 
Valtio:   Bulgaria
Alue:  Haskovo
Perustettu:  985
Väkiluku (2011):  75 641
 
 www.haskovo.bg 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haskovo (bulg. Хасково) on kaupunki Etelä-Bulgariassa ja samannimisen alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 75 641 henkeä joulukuussa 2011.
Historia

Haskovossa on ollut asutusta jo seitsemän tuhatta vuotta sitten. Paikalle perustettiin linnoitus 800-luvulla. Haskovo juhli 1000-vuotisjuhliaan vuonna 1985.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat muun muassa 32 metriä korkea monumentti Neitsyt Mariasta.
Ystävyyskaupungit

Abington,  Yhdysvallat
Novara, Italia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haskovo Wikimedia Commonsissa
Haskovon kotisivut (bulgariaksi)
Bulgarian kaupungit
Aitos
Asenovgrad
Blagoevgrad
Botevgrad
Burgas
Dimitrovgrad
Dobritš
Dupnitsa
Gabrovo
Gorna Orjahovitsa
Gotse Deltšev
Harmanli
Haskovo
Jambol
Karlovo
Karnobat
Kazanlăk
Kărdžali
Kjustendil
Lom
Lovetš
Montana
Nova Zagora
Panagjurište
Pazardžik
Pernik
Petritš
Pleven
Plovdiv
Primorsko
Razgrad
Ruse
Samokov
Sandanski
Sevlievo
Šumen
Silistra
Sliven
Smoljan
Sofia
Stara Zagora
Svištov
Tărgovište
Trojan
Varna
Veliko Tărnovo
Velingrad
Vidin
Vratsa
Haskovon kaupungintalo
Higuita (futsalpelaaja)

| Higuita> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Leonardo de Melo Vieira Leite
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1986 (ikä 38) Rio de Janeiro, Brasilia
Kansalaisuus:   Kazakstan  Brasilia
Futsalpelaaja
Lempinimi:  Higuita
Pelipaikka:  maalivahti
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Nyk. joukkue:  MFK Kairat
Sarja:  Kazakstanin futsal-liiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2007–2009 2010 2011 2011–:  Cabo Frio Tulpar Belenenses Kairat
Maajoukkueet
2014–:  Kazakstan
| Mitalit> Maa:  Kazakstan.Miesten futsal.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kazakstan.Miesten futsal.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kazakstan.Miesten futsal.EM-kilpailut  | Maa:  Kazakstan> Miesten futsal. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Serbia 2016 |  |  |
Leonardo de Melo Vieira Leite (taiteilijanimeltään Higuita, s. 6. kesäkuuta 1986 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialaissyntyinen kazakstanilaistunut futsalmaalivahti, joka edustaa Kazakstanin futsal-liigassa pelaavaa MFK Kairatia ja Kazakstanin futsalmaajoukkuetta. Higuita on 181 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa.
Higuita on pelannut Kazakstanin maajoukkueessa vuodesta 2014 alkaen. Vuonna 2016 hän oli mukana saavuttamassa pronssia maan historian ensimmäisistä EM-kilpailuista. Yhden maalin turnauksessa viimeistellyt Higuita valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Higuita siirtyi Kairatiin vuonna 2011 portugalilaisesta Belenensesistä. Vuonna 2010 hän pelasi hetken aikaa toisessa kazakstanilaisjoukkueessa, Tulparissa, jonne hän siirtyi synnyinmaastaan. Kairatin kanssa Higuita on voittanut muun muassa kaksi UEFA Futsal Cupia vuosina 2013 ja 2015.
Hassen Bejaoui

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. helmikuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 189 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2002 2002–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2014 | CA Bizertin Stade Tunisien CA Bizertin CS Sfaxien CA Bizertin ES Zarzis AS Marsa CA Bizertin |   24 (1)  52 (1) 9 (0) 23 (0) 1 (0) |
Maajoukkue
| 1996–2002 |  Tunisia | 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Tunisia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Etelä-Afrikka 1996 | Jalkapallo |  |
Hassen Bejaoui (arab. حسن بيجاوي‎‎, s. 14. helmikuuta 1975) on tunisialainen maalivahtivalmentaja ja uransa lopettanut jalkapalloilija. Maalivahtina pelanut Bejaoui edusti pääosin CA Bizertinia, jossa hän on toiminut vuodesta 2017 lähtien maalivahtivalmentajana.
Ura

Bejaoui on pelannut seuratasolla muun muassa Stade Tunisienissa ja CS Sfaxienissa. Bejaoui on ollut mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 2002.
Saavutukset > Seurajoukkueissa

Tunisian cup: 2003
Saavutukset > Maajoukkueessa

Afrikan–mestaruuskilpailut
Hopeaa: 1996
Hawks Helsinki

Hawks on helsinkiläinen vuonna 2015 perustettu salibandyseura. Seura tarjoaa mahdollisuuden matalan kynnyksen harrastamiseen sekä kilpaurheiluun. Seuran salibandyjaoston kotihallina on Arena Center Myllypuro, jossa seuralla on oma yli viidensadan hengen katsomolla varustettu kenttä. Seuralla on toimintaa myös Helsingin itäisessä kantakaupungissa ja Itä-Vantaalla.
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Divaria. Naisten edustusjoukkue pelaa 2. divisioonassa. Lisäksi seuralla on A- ja B-pojissa joukkueet valtakunnallisissa sarjoissa. Helmikuussa 2020 SC Hawks ilmoitti yhdistyvänsä vantaalaisen AC HaKin kanssa. Yhdistymisessä AC HaKin joukkueet siirtyvät Hawksin organisaation alaisuuteen. Kaudella 2020–2021 Hawksissa pelasi 8 aikuisten joukkuetta ja useita juniorijoukkuetta.
Miehet

Miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2019–2020 2. divisioonassa ja nousi kaudeksi 2020–2021 Divariin. Hawks sai kaudelle 2017–2018 paikan 2. divisioonaan, kun Myllypuron Pauhun sarjapaikka siirrettiin SC Hawksin nimiin – näiltä ajoilta joukkueessa pelaa vielä kaudella 2021–2022 varakapteeninakin toimiva Eerik Lajunen.
Naiset

Naisten edustusjoukkue pelasi kaudella 2020–2021 2. divisioonassa. Joukkue pelasi aikaisemmin SSV:n edustusjoukkueena, kunnes sarjapaikka siirrettiin SC Hawksille kaudeksi 2017–2018.
Muut joukkueet

Miehet
Hawks II (3. div)
Hawks III (4. div)
Hawks IV (4. div)
Hawks V (6. div)
Naiset
Hawks II (3. div)
Hawks III (4. div)
Hiprakkainen esiliina

Hiprakkainen esiliina Imatralla helmikuussa 2016.
Hiprakkainen esiliina (The Drowsy Chaperone) on Bob Martinin ja Don McKellarin kirjoittama musikaali, jonka sävellyksistä vastasivat Lisa Lambert ja Greg Morrison. Näytelmä on yhdysvaltalaisten 1920-luvun musikaalien parodia. Tarina kertoo keski-ikäisestä, epäsosiaalisesta teatterifanista, joka soittaa lempimusikaalinsa, kuvitteellisen Hiprakkaisen esiliinan LP-levyä. Näytelmä herää eloon hänen huoneistossaan hänen itsensä kommentoidessa sen musiikkia, näytelmää ja näyttelijöitä.
Hiprakkainen esiliina kantaesitettiin Toronton Rivolissa 1998, ja se avattiin Broadwaylla 2006 ja Lontoossa 2008. Musikaali on saanut molemmissa osakseen monia palkintoja, ja sitä on esitetty sen jälkeen muun muassa Los Angelesissa, New Yorkissa ja Japanissa. Suomen-kantaesitys oli Imatran teatterissa 13. helmikuuta 2016, suomentajana Timo Rissanen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiprakkainen esiliina Wikimedia Commonsissa
Henno Kamppuri

Henno Pellervo Orvo Kamppuri (28. kesäkuuta 1909 Lappeenranta – 24. joulukuuta 1980 Kuopio) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Kamppurin vanhemmat olivat taidekauppias Artturi Kamppuri ja Evi Hämäläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 Viipurin suomalaisesta lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi 1935 Teknillisestä korkeakoulusta. Kamppuri opiskeli myös viulunsoittoa 1921–1926 Viipurin musiikkiopistossa. Kamppuri oli aluksi apulaisena Jalmari Lankisen arkkitehtitoimistossa Viipurissa 1936–1939 ja vuonna 1937 hän perusti myös oman toimiston Viipuriin. Hän oli 1940–1941 Askon Tehtaat Oy:n arkkitehtina ja jatkosodan aikana muun muassa armeijakunnan linnoitusosaston suunnittelutoimiston päällikkönä. Sodan jälkeen Kamppuri toimi 1947–1955 Ylä-Kokemäenjoen seutukaavoitusliiton arkkitehtina ja 1957–1974 Oikeusministeriön arkkitehtina. Hänellä oli myös vuodesta 1946 oma arkkitehtitoimisto Helsingissä.
Töitä

1938 Asuinkerrostalo Wilkenkatu 6, Viipuri (arkkitehti Erkko Berlinin kanssa)
1947 Lauttakylän kansakoulu
1954 Tyrvään B-mielisairaala
1961 Yrittäjäkulman liike- ja asuintalo, Mynämäki
1972 Hämeenlinnan vankila
Hjalmar Weckström

Hjalmar Johannes Weckström (17. maaliskuuta 1888 Tammisaari – 1957) oli suomalainen kultaseppä.
Hjalmar Weckström meni koulut päätettyään vuonna 1904 oppiin isänsä kultaseppä John Weckströmin liikkeeseen. Hän sai kisällinkirjan 1908 ja suoritti ammattitutkinnon 1910. Weckström täydensi sitten ammattitaitojaan Isak Sahan kultasepänliikkeessä Porissa ja teki opintomatkan Ruotsiin Uppsalaan ja Tukholmaan. Vuonna 1913 Weckström perusti oman kultasepänliikkeensä Tammisaareen. Vuonna 1916 hän muutti Helsinkiin ja osti sieltä keväällä 1917 kultaseppä Ferdinand Timperin kulta- ja hopeasepänliikkeen jatkaen sen toimintaa pitkään nimellä "Timperin jälk.". Weckström teki 1922 opintomatkan Ruotsiin ja Saksaan.
Weckström oli myös Helsingissä Heikinkatu 16:ssa sijainneen Konrad Wolf Oy:n toimitusjohtajana.  Tämä yhtiö toimi kulta-, hopea- ja doublétuotteiden sekä rannekellojen ja ketjujen maahantuojana ja tukkukauppana. Yhtiön oli perustanut 1933 saksalainen koru- ja kelloalan tukkukauppias Konrad Wolf (s. 1879), jonka pääliike toimi Pforzheimissa Saksassa.  Weckström oli lisäksi Kultakeskus Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä.
Hjalmar Tammilehto

Johan Hjalmar Tammilehto (13. heinäkuuta 1884 Helsinki – 30. syyskuuta 1945) oli suomalainen Helsingissä vaikuttanut kangastavarain tukkukauppias.
Tammilehto siirtyi jo nuorena liikealalle ja perusti kangas- ja trikootavarain vähittäiskaupan. Hän laajensi liikettään saman alan tukkumyyntiä harjoittavaksi tukkuliikkeeksi, joka kasvoi huomattavaksi trikootavarain tukkuliikkeeksi. Liikkeen muutettiin vuonna 1920 osakeyhtiöksi Oy Hj. Tammilehto ja Tammilehto oli yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1924 saakka. Oy Hj. Tammilehto joutui taloudelliseen vaikeuksiin ja yhtiö jätti konkurssihakemuksen maaliskuussa 1924, konkurssipesän varat vastasivat suunnilleen 7 miljoonan markan velkoja. Tammilehto hoiti sittemmin eri tehtaitten edustuksia Helsingissä, hän on muun muassa turkulaisten Kudos Oy Silon ja Kestilän Pukimo Oy:n pääedustajana Helsingissä.
Tammilehto tuki taloudellisesti Turun yliopiston, Kansan Näyttämön ja useiden urheiluseurojen syntymistä ja kehitystä ja hän kuului useiden seurojen ja yhdistyksien johtokuntiin. Vuosina 1920–192l Tammilehto hoiti Kansan Näyttämön taloudenhoitajan tehtäviä. Hjalmar Tammilehto omisti 17 prosenttia vuonna 1920 perustetun Kansan Näyttämön Kannatus-Osakeyhtiön osakkeista, muita osakkaita olivat Lauri af Heurlin, Väinö Leander ja Akseli W. Malmi kukin 6,7 prosentin osuudella.
Hjalmar Tammilehto oli naimisissa kauppias Maria Valtosen kanssa. Heidän tyttärensä Irja Maria Liuksiala o.s.Tammilehto (1909–2004) meni 1934 naimisiin metsänhoitaja Aarno Liuksialan kanssa. Vuonna 1945 Irja Liuksiala alkoi hoitaa äitinsä perustamaa M. Valtosen herrainasusteliikettä Helsingissä. Liike siirtyi 1986 Aleksanterinkadun ja Keskuskadun kulmasta Leppävaaran ostoskeskukseen, missä se jatkoi toimintaansa Alexander-nimisenä.
Syyskuussa 1945 kuollut Hjalmar Tammilehto on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Hipsteri

Hipsterit yhdistelevät kulttuurivaikutteita muun muassa pukeutumisessaan.
Hipsteri (< engl. hipster) on nuori aikuinen, joka noudattaa uusia, vielä valtavirtaan kuulumattomia trendejä käyttäytymisessään ja pukeutumisessaan. Arkikielistä sanaa on 2000-luvulla käytetty väljästi kuvaamaan kaupunkilaista alakulttuuria, johon kuuluu indie-musiikin harrastaminen ja grungen tavoin työväenluokkainen pukeutuminen. Hipsterit lainaavat ja yhdistävät aiempien nuoriso- ja vaihtoehtokulttuurien vaikutteita, usein ironisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hipsteri Wikimedia Commonsissa
Robert Lanham: Look at This Fucking Hipster Basher. The Morning News 29.6.2009. (englanniksi)
Hehkupuut

| Hehkupuut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Myrttikasvit Myrtaceae
Suku::  Hehkupuut Metrosideros  Banks & Gaertn. (1788)
Katso myös
   Hehkupuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hehkupuut (Metrosideros) on myrttikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 58 lajia puuvartisia kasveja. Hehkupuita kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikan Patagoniassa, Etelä-Afrikassa, Uudessa-Seelannissa, Uudessa Guineassa, Filippiineillä ja Tyynenmeren saarilla Oseaniassa ja Havaijilla. Eniten lajeja esiintyy Uudessa-Kaledoniassa, 21 lajia. Hehkupuista esimerkiksi uusiseelantilainen maorihehkupuu tunnetaan myös viljeltynä koristepuuna.
Lajeja

maorihehkupuu eli pohutukawapuu (Metrosideros excelsa)
pistoshehkupuu (Metrosideros perforata)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Metrosideros
Suomen Lajitietokeskus: Hehkupuut – Metrosideros
Hiirettelänvuori

Hiirettelänvuori
| --- | --- |
Sijainti:  Iitti Suomi
Lähin kaupunki:  Kouvola
Pinta-ala:  17,6 km2 (38. luonnonsuojelualue)
| --- | --- |
Perustettu:  2013-05
Hallinto:  Luonnonperintösäätiö
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hiirettelänvuori on korkea kohouma Iitissä. Hiirettelänvuori on lehtomaista kangasmetsää lukuun ottamatta lakea. Alueella on haapoja, leppiä, myös harmaaleppiä. Alueen ostamisessa auttoi Kymenlaakson lintutieteellisen yhdistyksen Kuukkelimetsä Kymenlaaksoon -hanke.
Aluetta lähelle pääsee ajamalla Päivärannanpolkua pitkin.
Harry Ricardo

| Harry Ricardo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1885 Lontoo, Englanti
Kuollut: 18. toukokuuta 1974
Ammatti:  Insinööri
Arvonimi: Fellow of the Royal Society KBE
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Mark V -panssarivaunun moottori Citroen Rosalien dieselmoottori Turbulent Head -sylinterikansi Comet-sylinterikansi Rolls-Royce Crecy Rolls-Royce Merlin
Järjestö:  Institution of Mechanical Engineers Royal Aircraft Establishment
Henry Ralph "Harry" Ricardo (1885–1974) oli eräs eturivin brittiläisistä suunnittelijoista ja tutkijoista polttomoottorien alkuvuosina.
Hän suunnitteli ja patentoi oman kaksitahtisen moottorin, henkilökohtaisesti suunnitteli moottorin, joka otettiin käyttöön I maailmansodan aikaisissa brittiläisissä tankeissa, johti polttomoottorien tutkimustyötä, jonka perusteella kehitettiin polttoaineiden oktaanilukujärjestelmä, oli apuna luistiventtiilimoottorin kehittämisessä sekä suunnitteli dieselmoottorin esikammion, joka teki aiempaa nopeakäyntisempien dieselmoottorien toteuttamisen mahdolliseksi.
Varhaisvuodet

Harry Ricardo syntyi Lontoossa vuonna 1885, kohtuullisen varakkaan kolmelapsisen perheen ainoana poikana. Vuonna 1898 Harry aloitti koulunkäynnin Rugby School -sisäoppilaitoksessa. Hän oli eräs ensimmäisiä ihmisiä Britanniassa, joka näki polttomoottorikäyttöisen auton, hänen isoisänsä ostaessa samana vuonna sellaisen.
Vuonna 1903 Harry aloitti yhdyskuntatekniikan opinnot Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Vuoden 1904 lopulla hän osallistui yliopiston autoklubin tapahtumaan, jossa kilpailtiin siitä, kenen suunnittelema ajoneuvo kulkisi pisimmälle neljännesgallonalla (n. 1 litra) bensiiniä. Hänen moottoripyörämäinen ajokkinsa oli osallistuneista ajoneuvoista raskain, mutta hän voitti silti kilpailun. Professori Bertram Hopkinson sai taivuteltua Harryn siirtymään opiskelemaan sovelletun tekniikan laitokseen, josta hän valmistui vuonna 1906.
Uran alku

Jo ennen valmistumistaan Harry Ricardo oli suunnitellut kaksitahtisen moottoripyöränmoottorin, jonka avulla hän tutki polttoaineseoksen muutoksien vaikutusta palamisprosessiin. Ricardon valmistuttua vuonna 1906, hän jatkoi tutkimuksiaan Cambridgen yliopistossa vielä vuoden ajan. Pieni Messrs Lloyd and Plaister -yhtiö ilmaisi halukkuutensa valmistaa Ricardon moottoria. Ricardo suunnitteli kaksi eri kokoista moottoria, joista pienempää myytiin vuoteen 1914 mennessä noin 50 kappaletta.
Vuonna 1909 hän suunnitteli 3,3-litraisen 2T-moottorin, serkkunsa Ralph Ricardon pienen autotehtaan tarpeisiin. Englannin kaakkoisrannikolla, Shorehamissa, sijainnut "Two Stroke Engine Company" käytti moottoria Dolphin-merkkisen autonsa voimanlähteenä. Auto oli hyvin valmistettu, mutta pian kävi ilmi, että sen valmistuskustannukset ylittivät sen myyntihinnan. Yhtiö menestyikin paremmin myymällä kaksitahtimoottoreitaan kalastajaveneiden voimanlähteeksi. Yhtiö kuitenkin kaatui vuonna 1911 ja Ralph lähti sen jälkeen Intiaan. Harry Ricardo jatkoi suunnittelemalla pieniä voimakoneita sähkövalon tuottoon. Niitä valmisti kaksi eri yhtiötä vuoteen 1914 saakka.
Tankkien moottorit

Vuonna 1915 Harry Ricardo perusti uuden yhtiön nimeltä Engine Patents Ltd. Yhtiö kehitti moottorin joka toimi ensimmäisen menestyksekkään brittiläisen tankin, Mark V:n voimanlähteenä.
Ensimmäisen maailmansodan aikaiset, vuodesta 1916 eteenpäin käyttöön tulleet brittiläiset Mark I – IV -panssarivaunut, oli varustettu Daimler-luistiventtiilimoottorilla, jonka ominaispiirteenä oli runsas näkyvän pakokaasun muodostus, joka paljasti viholliselle vaunujen sijainnin. Ricardo sai tehtäväkseen paneutua pakokaasuongelmaan ja hänen päätelmänsä oli, että vaunut tarvitsevat täysin uudenlaisen moottorin. Koska tällaista ei ollut olemassa, Ricardon oli suunniteltava se itse. Uudesta moottorista tuli myös aiempaa voimakkaampi, sen lisäksi että se oli aiempaa vähäpäästöisempi. Uuden 6-sylinterisen moottorin teho oli 150 hevosvoimaa, kun aiemmat Daimler-Foster-moottorit olivat tuottaneet 105 hevosvoimaa. Myöhemmät moottoriversiot kehittivät enimmillään 225- ja 260 hevosvoimaa.
Vuoden 1917 huhtikuussa moottoreita valmistui sadan yksikön viikkovauhdilla. Niitä valmistettiin sotilaskäyttöön yli 8000 kappaletta ja kyseessä on ensimmäinen brittiläinen, tässä mittakaavassa tuotettu moottori. Mark IX sekä Mark VIII:n brittiläinen versio käyttivät myös voimanlähteenään Ricardon moottoria. Alkuperäisen käyttötarkoituksensa ohella moottoria käytettiin lähellä rintamaa sijanneiden verstaiden, kenttäsairaaloiden leirien yms. voiman- ja sähköntuottoon.
Lentomoottorit

Vuonna 1917 Ricardon entinen mentori Bertram Hopkinson, joka oli nyt Britannian ilmailuministeriön (Air Ministry) tekninen johtaja, kutsui hänet liittymään sotaministeriön alaisuudessa toimineen Department of Military Aeronautics -tutkimuslaitoksen henkilöstöön. (Vuodesta 1918 lähtien RAE, Royal Aircraft Establishment). Hopkinson menehtyi vuonna 1918, ollessaan lennolla Bristol Fighter -koneella ja Ricardo otti hänen paikkansa tekniikan tutkimuksen johtajana. Tämä oli se historian hetki, joka vaikutti huomattavassa määrin moottoreiden kehittymiseen, ei yksin Britanniassa, vaan maailmanlaajuisesti. Tutkimusosasto alkoi kehittää tasaisella vauhdilla koemoottoreita sekä julkaista niitä koskevia raportteja.
Eräs Ricardon tutkimuksen pääsuunnista oli ennakkosyttyminen, joka aiheutti moottoreiden hajoamiseen johtavaa nakutusta. Tämän ilmiön tutkimista varten hän valmisti koemoottorin, jonka puristussuhde oli muutettavissa. Tutkimustulokset johtivat moottoripolttoaineiden oktaaniluokitusjärjestelmän syntyyn sekä polttoaineiden jalostuksen ja lisäaineistuksen kehittämiseen. Ricardon modifioimat Vickers Vimy -pommikoneen Rolls-Royce-moottorit, yhdessä korkeaoktaanisen polttoaineen kanssa, mahdollistivat omalta osaltaan John Alcockin ja Arthur Brownin heinäkuussa 1919 suorittaman ensimmäisen Atlantin ylilennon.
Aktiiviuran jälkeen

Vuonna 1944 Ricardo valittiin Institution of Mechanical Engineers -yhdistyksen puheenjohtajaksi.
Vuonna 1948 Ricardo lyötiin polttomoottoriteknologian saralla tehdyn työnsä ansiosta ritariksi.
Vuonna 1964 Ricardo vetäytyi eläkkeelle Ricardo Consulting Engineers -yhtiön toimista.
Harry Ricardo kuoli toukokuun 18. päivänä vuonna 1974, 89 vuoden ikäisenä, aiemmin keväällä saamansa lantiomurtuman aiheuttamien komplikaatioiden seurauksena.
Kesäkuun 16. päivänä vuonna 2005 Ricardon syntymäkodin seinään kiinnitettiin Sininen muistolaatta.
Heinäkuun 1. päivänä vuonna 2010 Institution of Mechanical Engineers myönsi Ricardolle postuumisti Engineering Heritage Award -palkinnon, tunnustuksena tämän työstä ja ansioista eräänä 20. vuosisadan merkittävistä insinööreistä. Palkintolaatta on asetettu esille Ricardo plc:n näyttelyhuoneistoon, yhdessä Ricardon koulupoikana suunnitteleman ja rakentaman ensimmäisen moottorin kanssa.
Halkileikkauskuvassa Ricardon "Turbulent"-kannella varustettu sivuventtiilimoottori
Muistolaatta Harry Ricardon syntymäkodin seinässä, osoitteessa 13 Bedford Square, Lontoo
Hiirenvalmuska

| Hiirenvalmuska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Valmuskat Tricholoma
Laji::  scalpturatum
Kaksiosainen nimi
 Tricholoma scalpturatum  (Fr.) Quél. 
Katso myös
   Hiirenvalmuska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiirenvalmuska (Tricholoma scalpturatum) on kupera tai laakealakkinen harmaanruskea valmuskalaji. Sen heltat ovat valkoiset ja vanhemmiten keltalaikkuiset. Jalka on valkoinen ja harmaasäikeinen. Malto on valkoista. Sieni kelpaa syötäväksi, mutta ei ole kovin hyvä. Se kasvaa lehdoissa ja puistoissa suurina ryhminä. Se on Suomessa melko harvinainen.