stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Werner von Fritsch
Sotilasura

Fritsch liittyi 25. hesseniläiseen tykistörykmenttiin upseerioppilaaksi 21. syyskuuta 1898. Esikunta huomasi hänen kykynsä jo varhain ja hänet lähetettiin opiskelemaan Preussin sotakorkeakouluun Berliiniin 1907. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä kapteenin arvoinen Fritsch palveli yleisesikunnassa. Sodassa hän toimi esikuntaupseerina eri joukko-osastoissa ja haavoittui rintamavierailulla vuonna 1918.
Sodan päätyttyä Saksan tappioon uuden Weimarin tasavallan ajan asevoimia Reichswehriä supistettiin huomattavasti Versailles’n rauhansopimuksen sanelemien ehtojen mukaan. Fritsch jäi kuitenkin palvelukseen ja toimi muun muassa puolustusministeriössä, komentajana eri joukko-osastoissa ja esikuntaupseerina. Hän oli asevoimien komentajan Hans von Seecktin luottomies.
Natsi-Saksan aika

Adolf Hitlerin johtama Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan Saksassa tammikuussa 1933. Fritsch toimi tuolloin III sotilaspiirin ja armeijakunnan komentajana. 1. helmikuuta 1934 Fritsch nousi maavoimien esikuntaan ja kesäkuussa 1935 Hitler nimitti hänet Saksan maavoimien komentajaksi. Fritsch ja asevoimien komentaja Werner von Blomberg saivat tehtäväkseen asevoimien kasvattamisen ja kehittämisen.
Fritsch ei arvostanut natseja, mutta piti mielipiteet ominaan. Useiden kollegoidensa lailla hän kuitenkin piti uuden hallinnon hyvänä puolena sitä, että natsit tuntuivat nostavan armeijan ja Saksan uuteen kukoistukseen joka oli hänen näkemyksensä mukaan kansainvälisen juutalaisen salaliiton hyökkäyksen kohteena.
Fritsch pelkäsi kuitenkin Hitlerin politiikan johtavan uuteen suursotaan.
Natsi-Saksan aika > Blomberg–Fritsch-kriisi

Myöskään Hitler ei ollut tyytyväinen komentajiinsa Fritschiin ja Blombergiin. Nämä olivat yhdessä ulkoministeri Konstantin von Neurathin kanssa arvostelleet Hitlerin marraskuussa 1937 julkaisemaa ulkopoliittista suunnitelmaa, jonka mukaan Saksan ei tulisi sotkeentua sotiin suurvaltojen kanssa, mutta käydä pieniä ryöstösotia pienempien naapurivaltioiden kanssa.
Alkuvuonna 1938 johtavat natsit Heinrich Himmler ja Hermann Göring onnistuivat aiheuttamaan Blombergin eroamisen seksiskandaalin avulla, sillä Blombergin tuore puoliso oli ollut menneisyydessään prostituoitu. Innostuneina menestyksestään natsijohtajat tekaisivat vastaavan syytöksen Fritschistä. Göringin esittämien todisteiden mukaan Fritsch oli homoseksuaali. Ennen kuin syytökset saatiin virallisesti kumottua vahinko oli jo tapahtunut. Natsit saivat poliittisen riemuvoiton Anschlussista, Itävallan liittämisestä Saksaan, ja Fritsch erotettiin tehtävistään 4. helmikuuta 1938.
Hitler hyötyi erottamisista. Hän sai nimittää uuden johdon mielensä mukaisesti. Käytännössä hänestä itsestään tuli asevoimien komentaja, ja maavoimien komentajaksi hän nimitti nöyrän Wilhelm Keitelin, joka ei vastustanut Hitlerin päätöksiä laisinkaan.
Toinen maailmansota

Juuri ennen toisen maailmansodan alkamista Fritsch sai uuden nimityksen 12. tykistörykmentin kunniakomentajaksi. Tehtävä ei vastannut hänen sotilasarvoaan tai kykyjään. Varsovan piirityksen aikana Fritsch haavoittui. Hänen lähelleen osui, ja kivestä irronnut sirpale viilsi hänen reisivaltimonsa auki. Fritsch kieltäytyi adjutanttinsa tarjoamasta ensiavusta ja kuoli verenvuotoon.
Koska hän oli ensimmäinen toisen maailmansodan rintamalla kuollut saksalaiskenraali, hänen kuolemaansa johtaneet seikat tutkittiin tarkkaan. Vaikka haavaa pidettiin vakavana, on esitetty, että nöyryytetty Fritsch kieltäytyi hoidosta, koska halusi kuolla kunnialleen ja arvolleen sopivasti rintamalla. Hänelle pidettiin sotilashautajaiset neljä päivää myöhemmin Berliinissä.
Fritsch oli arvostettu ja ammattitaitoinen vanhan preussilaisen kaartin sotilas, jolla sanottiin olleen vain kaksi rakkautta: työnsä ja hevoset. Uskonnolliselta vakaumukseltaan hän oli protestantti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Werner von Fritsch Wikimedia Commonsissa
| n k Hitlerin hallitus |
| --- | --- |
Kansleri: Hitler Varakansleri: von Papen Varajohtaja: Hess Valtiopäivien puhemies: Göring
 Backe  von Blomberg  Bormann  von Brauchitsch  Darré  Dorpmüller  Dönitz  von Eltz-Rübenach  H. Frank  K. H. Frank  Frick  von Fritsch  Funk  Goebbels  Gürtner  Göring  Hess  Hierl  Himmler  Hugenberg  Keitel  Kerrl  von Krosigk  Lammers  Meissner  Muhs (vt.)  von Neurath  Ohnesorge  Raeder  von Ribbentrop  Rosenberg  Rust  Röhm  Seldte  Schacht  Schlegelberger (vt.)  Schmitt  Seyss-Inquart  Speer  Thierack  Todt 
Reichsführer SS: Himmler Stabchef SA: Röhm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 2  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Blomberg, Fritsch ja amiraali Erich Raeder Nürnbergin puoluepäivillä vuonna 1936.
Paikalle, jossa Fritsch kaatui, pystytettiin muistomerkki vuonna 1939.
Gabonin vaakuna

Gabonin vaakuna
Gabonin vaakuna on Gabonin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Sen on suunnitellut sveitsiläinen heraldikko Louis Mühlemann.
Kilvessä on laiva, jonka perässä on Gabonin lippu. Se kuvaa maan kehitystä ja merenkulun taloudellista merkitystä Gabonille. Kilven yläosassa on kolme kultaista palloa, jotka kuvaavat kaivostoimintaa. Vaakunan okumé-puu kuvaa metsiä. Kilvenkannattajina on kaksi mustaa pantteria kuvaamassa maan väestöä.
Vaakunassa on kaksi mottoa, Uniti progrediemur ja Union, Travail, Justice suomeksi "Yhdessä pääsemme eteenpäin" ja "Yhtenäisyys, työ, oikeudenmukaisuus".
Timur Frunze

| Timur Frunze |
| --- | --- |
 Frunze neuvostoliittolaisessa vuoden 1960 postimerkissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1923 Harkova, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta
Kuollut: 19. tammikuuta 1942 (18 vuotta) Staraja Russa, Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Palvelusvuodet:  1940–1942
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Sotilasarvo:  luutnantti
Kunniamerkit:  Leninin kunniamerkki Neuvostoliiton sankari
Joukko-osasto:  57. ilmadivisioona
Joukkoyksikkö:  161. hävittäjälentorykmentti
Timur Mihailovitš Frunze (ven. Тиму́р Миха́йлович Фру́нзе, 5. huhtikuuta 1923 Harkova, Ukrainan SNT – 19. tammikuuta 1942 Staraja Russa, Novgorodin alue, Venäjän SFNT) oli neuvostoliittolainen upseeri ja ilmavoimien taistelulentäjä toisen maailmansodan aikana. Frunze kuoli ilmataistelussa 1942, ja hänet nimettiin postuumisti Neuvostoliiton sankariksi.
Elämä

Timur Frunze syntyi Harkovassa, Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa vuonna 1923. Hän sai nimensä mongolihallitsija Timur Lenkiltä, jonka sotataitoja hänen isänsä ihaili. Hänen isänsä oli kuuluisa vallankumousjohtaja ja puna-armeijan uudistaja Mihail Frunze, joka tammikuussa 1925 nimitettiin sotilas- ja laivastoasioiden kansankomissaariksi sekä vallankumouksellisen sotilasneuvoston puhemieheksi. Hän kuitenkin kuoli leikkaukseen lokakuussa, kun Timur oli vasta kaksivuotias. Myös Timurin äiti Sofia Aleksejevna kuoli tämän jälkeen, jolloin Mihail Frunzen seuraajasta Kliment Vorošilovista tuli yksi Frunzen lasten virallisista huoltajista. Vorošilovilla ei ollut omia lapsia, ja hän adoptoi Frunzen lapset Timurin ja Tatjanan pysyvästi vuonna 1931. Adoptio oli tyypillinen tuon ajan Neuvostoliiton johdossa. Menehtyneiden, mutta kyvykkäinä pidettyjen johtohahmojen ja intelligentsiaan kuuluneiden lapsia adoptoitiin osaksi politbyroon jäsenten perheitä.
Vuonna 1938 Timur Frunzesta tuli Komsomolin jäsen. Hän värväytyi puna-armeijaan vuonna 1940 ja kävi Krimillä olleen Katšan ilmasotakorkeakoulun. Hänen parhaisiin ystäviinsä kuului myöhemmin Neuvostoliiton tunnetuimpien lentäjien joukkoon noussut Stepan Mikojan, joka puolestaan oli politbyroon jäsenen Anastas Mikojanin poika. Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941, jolloin monet neuvostojohtajien lapsista ilmoittautuivat ensimmäisten joukossa vapaaehtoisiksi. Frunze siirrettiin joulukuussa rintamalle 161. hävittäjälentorykmenttiin. Muistelmissaan Mikojan kertoi jutelleensa Frunzen kanssa viimeisen kerran puhelimitse uudenvuodenpäivänä 1942. Seuraavan kerran Mikojan kuuli hänestä muutaman viikon kuluttua, kun Frunzen kuolinuutinen julkaistiin.
Frunze ehti palvella rintamalla vain vähän aikaa, mutta sinä aikana hän muun muassa lensi kymmenen päivän aikana yhdeksän taistelulentoa, osallistui kolmeen ilmataisteluun ja oli mukana ampumassa alas kahta saksalaiskonetta saaden kaksi jaettua ilmavoittoa.
Viimeinen ilmataistelu

Frunze partioi 19. tammikuuta 1942 Staraja Russan yläpuolella luutnantti Šutovin johtamassa kolmen koneen partiossa. He huomasivat saksalaisen 30 pommikoneesta ja kahdeksasta saattavasta taistelukoneesta muodostuneen osaston. Partio sai pudotettua muutaman saksalaiskoneen, mutta hetken kuluttua Frunze oli menettänyt toverinsa. Hän jatkoi taistelua, kunnes saksalaiskoneet ampuivat hänet alas. Hänen koneensa syöksyi maahan Otvidnon kylän reunalle lähellä Staraja Russaa. Frunze haudattiin paikalle, mutta 1950-luvulla hänet haudattiin uudelleen Novodevitšin hautausmaalle Moskovassa.
Hänen kuolemansa jälkeen Vorošilov katui, että oli vastannut myöntyvästi Frunzen pyyntöihin päästä rintamalle sen sijaan, että olisi pyrkinyt neuvomaan häntä toisin. ”Hänen vanhempansa jättivät hänet meidän huostaamme, ja petimme tämän uskon.”, Vorošilov kirjoitti. Myös muita ilmavoimissa taistelleita neuvostojohdon poikia haavoittui ja kuoli sodan alkupuolella. Heihin kuuluivat muiden muassa Nikita Hruštšovin poika Leonid ja Mikojanin toinen poika Vladimir. Neuvostoeliitti katsoi poikiensa osoittaneen rohkeutensa, joten sodan loppupuoliskon aikana heidän suojelemisekseen osa heistä siirrettiin kauemmaksi rintamasta reserviyksikköihin, kuten 12. kaartin hävittäjälentorykmenttiin.
Kunnianosoitukset

Frunzen muistoksi nimettiin katuja Moskovassa, Staraja Russassa ja Veliki Novgorodissa. 16. maaliskuuta 1942 hänelle myönnettiin postuumisti kaksi Neuvostoliiton korkeinta kunniamerkkiä, Leninin kunniamerkki ja Neuvostoliiton sankari.
Timur Frunzen mainetta kasvatti hänen maineikas sukutausta: sekä hänen edesmennyt biologinen isänsä Mihail Frunze että hänen adoptioisänsä Kliment Vorošilov olivat legendaarisia hahmoja Neuvostoliitossa. Marsalkka Vorošilov oli suosittu henkilö pioneerilehdistön artikkeleissa, ja hän sai neuvostoliittolaisnuorisolta runsaasti ihailijapostia, jossa yleensä pyydettiin nimikirjoitusta tai kyseltiin elämänohjeita. Lisäksi vuoden 1940 lopulla ilmestyi nopeasti suuren suosion saanut lastenkirja Timur ja hänen joukkueensa, jossa Timur-niminen päähenkilö johtaa kavereitaan suojelemaan rintamalla olevien sotilaiden tyhjiä koteja rosvoilta. Kirjan kirjoittaja Arkadi Gaidar antoi päähenkilölle nimen kunnianosoitukseksi oman Timur-nimisen poikansa sekä myös Vorošilovin ottopojan Timur Frunzen mukaan. Vaikka Vorošilovin oma maine kärsikin epäonnistuneen talvisodan seurauksena, kirja synnytti nuorison keskuudessa vapaaehtoisliikkeen, jonka jäseniä kutsuttiin ”timuriiteiksi” (тимуровцы, timurovtsy). Sodan alussa nuorena kuolleesta Timur Frunzesta tuli sotasankaruutensa, nimensä ja taustansa vuoksi ihailtu tosielämän esikuva timuriiteille.
Aiheesta muualla

Timur Frunze Mikhailovich (englanniksi)
Фрунзе Тимур Михайлович (venäjäksi)
Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза начальствующему и рядовому составу Красной Армии» от 12 апреля 1942 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1942. — 12 апреля (№ 12 (171)). — С. 1. (venäjäksi)
Furor (1896)

| Furor |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. & G. Thomson, Clydebank
Kölinlasku:  11. joulukuuta 1895
Laskettu vesille:  7. elokuuta 1896
Palveluskäyttöön:  16. joulukuuta 1896
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 3. heinäkuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  370 t
Pituus:  67,05 m
Leveys:  6,70 m
Syväys:  1,70 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  67
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 14 naulan tykkiä 2 × 1 naulan Maxim 2 × 14" torpedoputkea
Furor oli Espanjan laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Furor-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin J & G Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin 11. joulukuuta 1895. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1896 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 16. joulukuuta.
Kasvot peilissä

| Kasvot peilissä Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : MTV-studiot
 Julkaistu: 1991
 Formaatti: LP-levy (FGL 4054)   C-kasetti (FGK 4054)   CD-levy (FGCD 4054) 
 Tuottaja(t): Kassu Halonen   Kisu Jernström
 Tyylilaji: iskelmä, suomipop, poprock, soft rock
 Kesto: 44.12
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
 Levymerkki: Flamingo
Muut kannet
   Albumin takakansi.      Vuoden 2007 CD-painoksen vaihtoehtoinen kansikuva.
Listasijoitukset
  Suomi: 5. (toukokuu 1991) 
Kirkan muut julkaisut
| Ota lähellesi 1990 | Kasvot peilissä 1991 | Pyydä vain 1992 |
Singlet albumilta Kasvot peilissä
 ”Kauneimmat lauseet” / ”Taivas ja maa” Julkaistu: 1991 (FGS 224)  ”Kasvot peilissä” / ”Tyhjyys” Julkaistu: 1991 (FGS 226)
Kasvot peilissä on suomalaislaulaja Kirkan 16. studioalbumi vuodelta 1991. Albumin kenties tunnetuin kappale on avausraita ja levyn nimikkokappale ”Kasvot peilissä”, joka julkaistiin singlenä yhdessä A-puolen päätöskappaleen ”Kauneimmat lauseet” kanssa.
Albumi menestyi suhteellisen hyvin nousten parhaimmillaan Suomen levylistojen viidennelle sijalle ja nimikkokappale oli parhaimmillaan radioiden kolmanneksi soitetuin single. Kultalevyraja ylittyi jo julkaisuvuonna ja vuoteen 2013 mennessä albumia on myyty 60 094 kappaletta.
Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 2007 Sony BMG Music Entertainment julkaisi levystä uuden painoksen CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltäneet K. Halonen ja K. Jernström, sanoittanut Vexi Salmi ja sovittanut Kassu Halonen, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Kasvot peilissä – 4.27
Koko pitkän yön – 5.12
Kun yö tulee vastaan – 4.05
Kahden – 5.14 (säv. K. Halonen)
Kauneimmat lauseet – 3.17
Kappaleet > B-puoli

Tyhjyys – 4.32
Ole luonani – 5.59 (säv. & san. K. Halonen)
Kuulut mulle – 3.39
Taivas ja maa – 3.21
Vain muistot jää – 4.26
Kokoonpano > Muusikot

Kirka – laulu
Esa Kaartamo – taustalaulut
Marjo-Riitta Kervinen – taustalaulut (1-3, 6-10)
Kim Lönnholm – taustalaulut
Kassu Halonen – taustalaulut, kosketinsoittimet, urut (1-3, 5-7, 10), kapellimestari
Kisu Jernström – taustalaulut
Juha Björninen – kitara ja kitarasoolot
Janne Louhivuori – kitara
Jarmo Nikku – sähkösitar (4-5)
Jari Heino – bassokitara
Vesa Aaltonen – rummut
Kimmo Grön – saksofoni (5-6, 9-10)
Pepa Päivinen – saksofoni (4-5; soolo: 5)
Jari Laasanen – C-lab. ohjelmointi
Kokoonpano > Tuotanto

Jari Laasanen – äänitys ja miksaus (MTV-studiot)
Pertti Hohtio – kaiverrus (Finnvox)
Pauli Saastamoinen – CD-masterointi (Finnvox)
Riipinen – kuvat ja ulkoasu
John – kuvat ja ulkoasu
Vincent – kuvat ja ulkoasu
Kassu Halonen – tuottaja
Kisu Jernström – tuottaja
Aiheesta muualla

Albumi Äänitetietokannassa
| n k Kirka |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Saat kaiken  Nykyaikaa  Rautaa ja kettinkiä  Tiukka linja  Lauantaiyö  Kaksi puolta  Anna & Kirka  Kirka  Täytyy uskaltaa  Hengaillaan  Älä sano ei  R.O.C.K.  The Spell  Surun pyyhit silmistäni  Anna käsi  Parhaat, uudet versiot  Ota lähellesi  Kasvot peilissä  Pyydä vain  Sadness in Your Eyes  Kirka  Tie huomiseen  Suuri hetki  Sinut siinä nään  Elämääni eksynyt 
Livealbumit:  Kirka keikalla  Babitzinit konsertissa  Mestarit Areenalla 
Kokoelmat:  Kirkan parhaita  Kirkan parhaat  Isot hitit  Iskelmäkansio  Parhaat, uudet versiot  Babitzin  Parhaat  Kirka I – 12 alkuperäistä  Kirka II – 12  Kirka III – 12 alkuperäistä  16 superhittiä  Aarteet  20 suosikkia – Surun pyyhit silmistäni  20 suosikkia – Hän kuudentoista on  Hetki lyö  20 suosikkia – Mamy Blue  16 hittiä  40 unohtumatonta laulua  30 suosikkia  Kaikki parhaat 1967–2007  Kaikki singlet 1967–2007  The Essential Kirka  Collections 
Muuta:  Diskografia
Ben Furman

Ben Furman Helsingin kirjamessuilla 2010.
Ben Zwi Hirsch Furman (s. 21. syyskuuta 1953 Helsinki) on psykiatrian erikoislääkäri, psykoterapeutti ja ratkaisukeskeisen psykoterapian kouluttaja. Furman on valmistunut psykiatrian erikoislääkäriksi Helsingin yliopistosta. Ben Furman on suomenjuutalainen.
Furman on myös kansainvälisesti tunnettu asiantuntija henkilökohtaisessa kehityksessä, tiiminrakentamisessa ja työyhteisöjen kehittämisessä. Yhdessä Tapani Aholan kanssa Furman on kehittänyt uusia toimintatapoja näillä alueilla (reteaming ja TwinStar), jotka ovat herättäneet kansainvälistä kiinnostusta.
Furman veti Yle TV1:ssä 1998–2006 omalla nimellään esitettyä keskusteluohjelmaa. Syyskuussa 2009 hän alkoi juontaa ohjelmaa Radioterapeutti Radio Suomessa.
Aiheesta muualla

Ben Furmanin kotisivut
WSOY:n esittely[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Furutaka-luokka

| Furutaka-luokka / 古鷹型巡洋艦 |
| --- | --- |
 Furutaka-luokan aluksen tunnistuskuva.

Tekniset tiedot
Uppouma:  7 100 t (standardi) 9 540 t (kuormattu)
Pituus:  185 m (kokonaispituus)
Leveys:  16 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  102 000 shp
Nopeus:  34,5 solmua
Miehistöä:  625
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 20 cm/50 -tykkiä kaksoistorneissa 12 × 610 mm torpedoputkea 1 × lentokone
Ilmatorjunta:  4 × 80 mm/40 -ilmatorjuntatykkiä
Furutaka-luokka (jap. 古鷹型巡洋艦, Furutaka gata junjōkan) oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama raskas risteilijäluokka, jonka alukset valmistettiin vuosina 1922–1926. Luokan molemmat alukset tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Furutaka | Mitsubishi, Nagasaki | 5. joulukuuta 1922 | 25. helmikuuta 1925 | 31. maaliskuuta 1926 | upotettu Cape Esperancen taistelussa 11. lokakuuta 1942 |
| Kako | Kawasaki, Kōbe | 17. marraskuuta 1922 | 10. huhtikuuta 1925 | 20. heinäkuuta 1926 | Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS S-44:n upottama 10. elokuuta 1942 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Furutaka-luokka Wikimedia Commonsissa
Furutaka-luokan raskaat risteilijät
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  AkagiSC • KagaSC • SōryūS • HiryūS • Shōkaku • ­HiyōC • TaihōS • ­Unryū • ShinanoSC
Kevyet lentotukialukset:  HōshōS • RyūjōS • ZuihōC • RyūhōSC • ­ChitoseC • IbukiSCK
Saattuetukialukset:  TaiyōC • KaiyōSC • Shin’yōSC • ShimanemaruC • AkitsumaruC • YamashiomaruC • KumanomaruC
Taistelulaivat:  Kongō • Fusō • Ise • Nagato • Yamato
Raskaat risteilijät:  Furutaka • Aoba • Myōkō • Takao • Mogami • Tone • IbukiK
Kevyet risteilijät:  Tenryū • Kuma • Nagara • YūbariS • Sendai • Katori • Agano • ŌyodoS
Hävittäjät:  Minekaze • Kamikaze • Mutsuki • Fubuki • Akatsuki • Hatsuharu • Shiratsuyu • Asashio • Kagerō • ShimakazeS • Yūgumo • Akizuki • Matsu • Tachibana • Momi • Wakatake
Torpedoveneet:  Chidori • Ōtori
Sukellusveneet:  I-51S • I-52S • Ro-57 • Ro-29 • Ro-60 • I-1 • I-153 • I-156 • I-121 • I-64 • I-165 • I-5S • I-168 • I-6S • Ro-33 • I-7 • I-174 • I-16 • I-9 • I-15 • Ro-100 • I-176 • Ro-35 • I-40 • I-12S • I-46 • I-52 • I-54 • I-361 • I-351 • I-13 • I-373 • I-400 • I-201 • Ha-101 • Ha-201
Sukellusveneiden emälaivat:  Jingei
Tykkiveneet:  SagaS • AtakaS • TobaS • Seta • Hashidate • Atami • Fushimi • KotakaS • OkitsuSC • KaratsuS • MaikoS • NarumiS • SumaS • TataraS
Saattajat:  Shimushu • Etorofu • Mikura • Ukuru • C • D • IoshimaC
Fusō (1877)

| Fusō / 扶桑 |
| --- | --- |
 Fusō

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Samuda Brothers, Poplar, Yhdistynyt kuningaskunta
Kölinlasku:  syyskuu 1875
Laskettu vesille:  14. huhtikuuta 1877
Palveluskäyttöön:  tammikuu 1878
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 717 t
Pituus:  67 m (pp)
Leveys:  14,6 m
Syväys:  5,5 m
Koneteho:  3 932 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  4 × 9,4" tykkiä 2 × 6,7" tykkiä 6 × 3" tykkiä 1 × nelipiippuinen Nordenfeld-konekivääri
Fusō (jap. 扶桑) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu keskelle alusta sijoitetulla tykkitornilla varustettu ironclad-taistelulaiva (engl. central battery ironclad). Alus oli ensimmäinen Japanin laivastolle Britanniassa valmistettu panssaroitu sotalaiva, ja sen rakennustöitä valvoi Tōgō Heihachirō, josta myöhemmin tuli menestynyt amiraali.
Valmistus

Alus tilattiin Lontoosta Poplarista Samuda Brothersilta osana vuoden 1875 laivasto-ohjelmaa. Sir Edward Reedin suunnitteleman aluksen köli laskettiin syyskuussa 1875 ja alus laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1877. Alus oli pienennetty versio HMS Iron Dukesta ja se oli parkkitakiloitu. Sen koneiston toimitti Penn and Sons Greenwichistä, jolla se kykeni saavuttamaan 4 500 merimailin toimintasäteen 10 solmun nopeudella. Kruppin toimittamat tykit sijoitettiin samoin kuin Ranskan merivoimien Redoutablella.
Aluksen kylkien panssarointina oli neljästä yhdeksään tuumaan oleva panssarivyö. Tykkipatterin suojana oli kahdeksan tuuman panssari ja laipiot seitsemäntuumaiset.
Palvelus

Alus toimitettiin Japaniin ja vuodesta 1881 sen kotisatamana toimi Jokohama. Aluksen palveluksesta poistoa suunniteltiin jo vuonna 1891, mutta se kuitenkin otti osaa ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan vuosina 1894–1895. Sodan aikana alus osallistui Jalujoen taisteluun, jossa siihen osui kahdeksan kranaattia surmaten kaksi ja haavoittaen kahtatoista miehistönjäsentä, sekä Weihaiwein taisteluun. Vuonna 1894 alus modernisoitiin, jolloin sen parkkitakila ja päämasto poistettiin. Samalla alukselle asennettiin kahdeksan kuuden tuuman 50 pituuskaliiperin pikatykkiä, seitsemän konekivääriä ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Alus törmäsi 29. lokakuuta 1897 myrskyssä Iyon (Shikoku) rannikolla risteilijä Matsushimaan ja upposi. Kapteeni Uryū Sotokichi vangittiin kolmeksi kuukaudeksi onnettomuuden takia. Hylky nostettiin seuraavan vuoden syyskuussa. Alus uudelleenluokiteltiin 2. luokan taistelulaivaksi 28. maaliskuuta 1898 ja sille asennettiin vuonna 1899 uudet Kruppin tykit korjausten jatkuessa aina huhtikuuhun 1900. Vuodesta 1903 alkaen aluksella oli kaksi kuuden tuuman ja neljä 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä.
Fusō luokiteltiin 8. huhtikuuta 1900 rannikkopanssarilaivaksi ja se palveli jälleen Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Alus osallistui Port Arthurin piiritykseen ja partioi Tsushiman salmea. Sodan päättyessä alus oli jo pahoin vanhentunut ja se luokiteltiin 2. luokan rannikkopuolustusalukseksi 11. joulukuuta 1905. Virallisesti alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1908 ja se romutettiin Jokohamassa vuonna 1910.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ryūjō | Keisarillisen Japanin laivaston taistelulaivaluokat | Seuraaja: Kongō-luokka |