stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Truppe
Lahjamuotokuva

C. G. Mannerheim sai Truppen muotokuvan Hitleristä 75-vuotissyntymäpäivälahjaksi, kun Hitler tuli yllätysvierailulle Suomeen. Saksan yhteysupseeri Waldemar Erfurth kertoo päiväkirjassaan, että Mannerheimin lähipiiriltä kysyttiin, millainen lahja ilahduttaisi Mannerheimia. Rudolf Walden ja Erik Heinrichs esittivät, että sopiva olisi taide-esine, jossa olisi Hitlerin omistuskirjoitus. Saksassa päädyttiin Hitlerin muotokuvaan.
Maalauksessa on Hitlerin kasvokuva luonnosmaisella taustalla. Maalaus on kooltaan 46 × 59 senttimetriä. Kehyksen alaosassa lukee:
»Suomen vapaustaistelun marsalkalle, vapaaherra Mannerheimille, 75-vuotispäivänä sydämellisimmin kunnioituksin 4. kesäkuuta 1942 Adolf Hitler»
Luovutus tapahtui Mannerheimin salonkivaunussa, jossa olivat paikalla presidentti Risto Ryti ja Saksan sotamarsalkka Wilhelm Keitel. Maalauksen luovutuksesta ei ole kuvaa, vaikka Hitlerin vierailu Mannerheimin syntymäpäivillä on muuten tallennettu useisiin kuviin. Maalauksesta on tiedotuskomppanian Hugo Sundströmin mustavalkoinen valokuva vuodelta 1942 SA-kuva-arkistossa. Mannerheim-museossa on kaksi kuvaa, joissa oletetaan näkyvän salonkivaunun sohvalla olevan maalauksen kehystä.
Maalaus ei ole koskaan ollut ripustettuna. On arveltu niinkin, että se olisi tuhottu, mutta se on ollut vanerilaatikossa tallessa Mannerheimin kotitalon, nykyisen Mannerheim-museon ullakolla. Museon mukaan sitä ei myöskään tulla asettamaan esille.
Adolf Hitlerin muotokuva.
Karjalainen kansallinen piirikunta

Piirikunta on merkitty Kalininin alueen kartalle punaisella. Siniset pisteet esittävät karjalaisten asuttamia kyliä.
Karjalainen kansallinen piirikunta (ven. Карельский национальный округ, Karelski natsionalnyi okrug) oli hallinnollinen alue Neuvostoliiton Kalininin alueella 8.7.1937–25.2.1939.. Piirikunnan pinta-ala oli 5 769 km² ja sen asukasluku noin 170 000, joista noin 95 000 oli karjalaisia.
Piirikunta käsitti tverinkarjalaisten ydinalueen. Siihen kuuluivat Lihoslavlin, Novokarelskin, Rameškin, Maksatihan ja Kozlovon piirit, ja sen keskuksena oli Lihoslavlin kaupunki
On epäselvää, miksi kansallinen piirikunta perustettiin. Todennäköisesti piirikunnan tarkoituksena oli edistää Karjalan autonomisessa sosialistisessa tasavallassa meneillään ollutta suomalaishanketta, johon liittyen suomen kieli korvattiin Neuvostoliiton karjalaisille suunnatulla uudella karjalan kirjakielellä.
Kauppakassi

Muovinen kauppakassi.
Kauppakassi tai ostoskassi on kassi, jolla kuljetetaan ostoksia kaupasta kotiin. Kauppakassit valmistetaan yleensä muovista, paperista tai kankaasta. Kangaskassit ovat niin sanottuja kestokasseja, joita voi käyttää useita kertoja. Monissa kauppakasseissa on kaupan logo tai mainos.
Euroopan unioni pyrkii vähentämään muovisien kauppakassien määrää 40 muovipussiin henkeä kohden vuoteen 2025 mennessä. Osa kaupoista on sitoutunut vähentämään muovipussien käyttöä valistamalla asiakkaita ja tekemällä muovipusseista maksullisia.
KV47

| KV47 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  185,16 m
Mitat
Korkein kohta:  5,3 m
Kapein kohta:  1,79 m
Levein kohta:  13,72 m
Kokonaispituus:  124,93 m
Pinta-ala yhteensä:  501,42 m2
Tilavuus yhteensä:  1 560,95 m3
Muita tietoja
Omistaja:  kuningas
Sisäänkäynnin tyyppi:  ramppi
Akseli:  suora
Koristelu:  maalaukset upotettu reliefi
KV47 on Siptahin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Sinne lienee haudattu myös faaraon äiti Tiaa.
Haudasta on löydetty ihmisten jäännöksiä, hautakalusteita, astioita ja kirjoitusvälineitä. Haudan etuosa on säilynyt hyvin, mutta D-kammion takana on havaittavissa rakenteellista vahinkoa.
Tutkimuksen historia

Edward Russell Ayrton (1905–1907): löytäminen ja kaivaukset
Ernest Harold Jones (1907): hautatekstien tutkinta
Harry Burton (1912–1913): kaivaukset
Howard Carter (1922): kaivaukset
MISR-projekti (1999 alkaen): entisöinti, kaivaukset ja hautatekstien tulkinta
Kuvia

Haudan 3D-malli
Haudan seinämaalauksia
Siptahin muumio
Haudasta löytyneitä šabteja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV47 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Kansanrunous

Kansanrunous käsittää kansan kiteytyneen sanallisen perinteen. Kansanrunot jakautuvat neljään päälajiin: kertoma- eli eeppiseen runouteen (kertomarunot, sadut, tarinat), tunnelma- eli lyyrilliseen runouteen (laulurunot (kuten häälaulu), itkuvirret), opetus- ja mieterunouteen (sananlaskut ja arvoitukset), sekä henki- ja taika-maailmaa kuvaavaan (jumalaistarut, loitsut, taiat), sitä paitsi lasten lorut ja leikkiluvut ym. Kansanrunouteen laajemmassa merkityksessä luetaan myös esimerkiksi kansansävelmät, -leikit, -tavat ja -perinteet.
Suomalainen kansanrunous

Ensimmäiset kirjalliset tiedot suomalaisesta kansanrunoudesta ovat Mikael Agricolan Psalttarin käännöksen esipuheessa vuodelta 1551 ja Jacobus Finnon virsikirjassa 1580-luvulta. Piispa Petrus Bång julkaisi ensimmäisen näytteen, karhurunon, vuonna 1675. Daniel Juslenius käsitteli suomalaista kansanrunoutta väitöskirjassaan Aboa vetus et nova (1700) ja H. G. Porthan väitöskirjassa Dissertatio de poësi Fennica (1766–78). Porthanin oppilaita olivat Kristfrid Ganander ja K. E. Lencqvist, jotka myös keräsivät ja tutkivat kansanrunoutta.
1800-luvun alussa kansanrunoutta keräsivät Herderin innostamina A. J. Sjögren, K. A. Gottlund, A. Poppius ja A. I. Arwidsson. Gottlund lausui vuonna 1817 ensimmäisenä ajatuksen runojen kokoamisesta yhtenäiseksi kokoelmaksi, ja ensimmäisen yrityksen siihen teki R. von Becker kirjoituksessaan Väinämöisestä Turun Wiikko-Sanomissa vuonna 1820.
Zacharias Topelius julkaisi 1822–1831 viisi vihkoa Suomen kansan vanhoja runoja. Topeliuksen ja von Beckerin työn jatkajana Elias Lönnrot julkaisi keräämänsä runot ensin nimellä Kanteletar (1829–1831) ja sitten laajemmassa kokoelmassa Kalevala (1835, 1849).
Kaikkiaan suomalaisen kansanrunouden tuotteita pääasiassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoamana on yli puoli miljoonaa kappaletta. Merkittävin julkaisutyö on Suomen kansan vanhat runot (vuodesta 1915).
Kalajärvi (Konnevesi)

| Kalajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°41′52″N, 26°13′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  Kalapuro 
Järvinumero:  14.714.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,7 m  
Pituus:  480 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  1,147 km  
Pinta-ala:  6,143 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKalajärvi 
Kalajärvi  on Keski-Suomessa Konnevedellä  Välimäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 480 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,1 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Silmutjoen valuma-alueeseen (14.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,7 metriä mpy.
Keiichirō Nagashima

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Keiichirō Nagashima. |  Keiichirō Nagashima. |  Keiichirō Nagashima. |  |
Maa:  Japani
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | 500 m |  |
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Moskova 2009 | sprintti |  |
|  Pronssia | Obihiro 2010 | sprintti |  |
Keiichirō Nagashima (jap. 長島 圭一郎, s. 20. huhtikuuta 1982 Ikeda, Hokkaidō, Japani) on japanilainen pikaluistelija, olympia- ja MM-mitalisti.
Nagashima sai hopeaa Vancouverin olympialaisissa 2010 500 metrillä kahden luistelun yhteisajalla 69,97. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli samalla matkalla kuudes. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa Moskovassa 2009 ja pronssia Obihirossa 2010. Lisäksi hän oli viides Heerenveenissä 2008. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän on ollut kuudes  500 metrillä Naganossa 2008. Aasian mestaruuskilpailuissa hän sijoittui neljänneksi 500 metrillä 2004. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut 500 metrillä toinen kausilla 2006–2007 ja 2008–2009.
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 9,51 | Changchun | 6. joulukuuta 2008 |
| 500 m | 34,24 | Salt Lake City | 17. marraskuuta 2013 |
| 1 000 m  | 1.08,09 | Salt Lake City | 7. maaliskuuta 2009 |
| 1 500 m | 1.50,37 | Calgary | 28. syyskuuta 2012 |
Kant-Studien

Kant-Studien on saksalainen filosofinen tiedejulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Se keskittyy pääasiassa Immanuel Kantin filosofiaan: sen historiaan ja tulkintaan liittyviin kysymyksiin, sekä transsendentaaliseen filosofiaan yleisemminkin.
Kant-Studienin perusti uuskantilainen filosofi Hans Vaihinger vuonna 1896. Nykyisin sitä julkaisee Mainzin yliopiston Kant-tutkimuslaitos. Julkaisu on yksi 1800-luvun uuskantilaisen liikkeen kestävimpiä saavutuksia ja edelleen merkittävimpiä Kantin ajattelun tutkimuksen lähteitä muun muassa julkaisemiensa bibliografisten tietojen ansiosta.
Aiheesta muualla

Kant-Studien (saksaksi)
Kanta-Hämeen Lintutieteellinen Yhdistys

Sääksi on KHLY:n tunnuslintu
Kanta-Hämeen Lintutieteellinen Yhdistys ry (KHLY) on vuonna 1971 perustettu lintuharrastusta edistävä yhdistys.
KHLY:n toimialueena on Kanta-Häme ja alueen kunnat Hattula, Hausjärvi, Hämeenlinna, Janakkala,  Loppi ja Riihimäki. Yhdistys on BirdLife Suomen jäsenyhdistys. Se julkaisee vuosikirjaa Kanta-Hämeen Linnut.
Aiheesta muualla

Kanta-Hämeen Lintutieteellisen Yhdistyksen verkkosivut
Karhu (homokulttuuri)

Craig Byrnesin vuonna 1995 suunnittelema Bear Brotherhood (suom. karhu veljeskunta) pride-lippu
Karhu tarkoittaa homokulttuurissa homo- tai bi-miestä, joka on ulkoiselta olemukseltaan kookas ja karvainen. Karhut ovat yleensä hyvin maskuliinisia, "karhumaisia" miehiä.
Termi sai alkunsa 1970-luvun Yhdysvalloissa, mutta tuli yleisesti tunnetuksi vuonna 1987, jolloin Richard Bulger ja Chris Nelsonin perustivat Bear Magazine lehden. Tuolloin homokulttuurissa vallitsi kapeat ulkonäkönormit, joita vastaan karhukulttuuri pyrki taistelemaan. Karhuille esimerkiksi ikä-, paino- ja ulkonäkövaatimuksia tärkeämpää ovat toisten kunnioittaminen ja lämminhenkinen toveruus sekä veljeys. 2000-luvulla karhukulttuuri on alkanut tunnistamaan myös muut kuin cissukupuoliset miehet osaksi yhteisöään.
Sanasto

Karhukulttuuri on peräisin Yhdysvalloista, eikä kaikille kulttuurin termeille ole olemassa varsinaisia suomennoksia.
Cub (suom. pentu) - nuori tai nuoren näköinen karhu
Chub (suom. pullukka) - raskas, ylipainoinen karhu
Otter (suom. saukko) - laiha, siro tai pienirakenteinen karhu
Ursula - lesbo karhu
Panda - aasialaistaustainen karhu
Polar bear (suom. jääkarhu) - vanhempi karhu, jonka karvoitus on harmaantunut
Trans bear (suom. trans karhu) - transsukupuolinen karhu
Wolf (suom. susi) - atleettinen ja lihaksikas karhu
Kalixin rautatieasema

Kalixin rautatieasema (lyh. Klx, ruots. Kalix järnvägsstation) on tavaraliikenteen käytössä oleva rautatieliikennepaikka Kalixin kunnassa Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Boden–Haaparanta. Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1961, kun Morajärveltä alkava ja Perämeren rantaan päättyvä rataosuus otettiin käyttöön.
Liikennepaikka on miehittämätön, eikä siellä ole lipunmyyntiä tai henkilöliikenteen palveluja. Tavaraliikennettä hoitaa Green Cargo. Vaihtotyöt hoitaa päivittäin Bodenista saapuva Green Cargon operoima järjestelyjuna.
Pehr Henrik Nordgren

Pehr Henrik Nordgren‎
Pehr Henrik Nordgren (19. tammikuuta 1944 Saltvik – 25. elokuuta 2008 Veteli) oli suomalainen säveltäjä.
Ura

Nordgren syntyi Ahvenanmaalla vuonna 1944. Hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja vuosina 1965–1969 sävellystä yksityisesti Joonas Kokkosen johdolla. Nordgren opiskeli Tokiossa 1970–1973 ja on sen jälkeen asunut Kaustisella. Vuonna 1973 hän meni Tokiossa naimisiin Shinobu Suzukin kanssa, ja heillä on yksi lapsi Kai Nordgren. Pehr Henrik Nordgrenin  äiti oli kirjailija Aili Nordgren ja veli kirjailija Ralf Nordgren.
Pehr Henrik Nordgren oli Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin "nimikkosäveltäjä"  ja tunsi Juha Kankaan henkilökohtaisesti 1960-luvulta lähtien. Nordgren myös perusti Kaustisen kamarimusiikkiviikon ja toimi pitkään sen taiteellisena johtajana.  Jotkut jousiorkesteriteoksista, kuten Nordgrenin soitetuin teos Pelimannimuotokuvia (1976), Sinfonia jousille (1978) ja TRANSE-CHORAL (1985) ovat saaneet jo klassisen aseman suomalaisessa jousiorkesterikirjallisuudessa.
Nordgren sai Suomen Kulttuurirahaston palkinnon 1998 ja Pro Finlandian 1999. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin Kalevalaseuran Kalevalanpalkinto ja Svenska kulturfondenin 15 000 euron kulttuuripalkinto. Nordgren sävelsi muun muassa sinfonioita, konserttoja, kamarimusiikkia ja vokaaliteoksia. Hän sai  teoksiinsa vaikutteita esimerkiksi suomalaisesta kansanmusiikista ja uransa alkuvaiheissa Dmitri Šostakovitšin teoksista.
Nordgren kuoli elokuussa 2008 Vetelissä sijaitsevassa Tunkkarin sairaalassa. Vielä edellisessä kuussa hän oli sairaudestaan huolimatta kyennyt kuuntelemaan Kuhmon kamarimusiikkijuhlilla oman teoksensa (11. jousikvartetto op. 144) kantaesityksen.
Teoksia > Sinfoniat

Sinfonia nro 1 op. 20 (1974)
Sinfonia nro 2 op. 74 (1989)
Sinfonia nro 3 op. 88 (1993)
Sinfonia nro 4 op. 98 (1997)
Sinfonia nro 5 op. 103 (1998)
Sinfonia nro 6 Interdependence sopraanolle, tenorille, kuorolle ja orkesterille op. 107 (1999–2000)
Sinfonia nro 7 op. 124 (2003)
Sinfonia nro 8 op. 140 (2006)
Kamarisinfonia op. 97 (1996)
Teoksia > Konserttoja

Viulukonsertto nro 1 op. 10 (1969)
Alttoviulukonsertto nro 1 op. 12 (1970)
Konsertto klarinetille, kansansoittimille ja kamariorkesterille op. 14 (1970)
Autumnal Concerto  japanilaisille perinnesoittimille ja orkesterille op. 18 (1974)
Pianokonsertto nro 1 op. 23 (1975)
Viulukonsertto nro 2 op. 33 (1977)
Alttoviulukonsertto nro 2 op. 48 (1979)
Sellokonsertto nro 1 op. 50 (1980)
Viulukonsertto nro 3 op. 53 (1981)
Sellokonsertto nro 2 op. 62 (1984)
Kantelekonsertto nro 1 op. 66 (1985)
Alttoviulukonsertto nro 3 op. 68 (1986)
HATE-LOVE sellolle ja jousiorkesterille op. 71 (1987)
Phantasme alttosaksofonille ja orkesterille op. 81 (1992)
Sellokonsertto nro 3 op. 82 (1992)
Konsertto alttoviululle, kontrabassolle ja kamariorkesterille op. 87 (1993)
Sellokonsertto nro 4 op. 89 (1994)
Viulukonsertto nro 4 op. 90 (1994)
Alttosaksofonikonsertto op. 92 (1995)
Trumpettikonsertto op. 93 (1995)
Käyrätorvikonsertto op. 95 (1996)
Pasuunakonsertto op. 102 (1998)
Kantelekonsertto nro 2 op. 106 (1999)
Konsertto saksofonikvartetille, jousiorkesterille ja gongille op. 108 (2000)
Pianokonsertto nro 2 op. 112 (2001)
Oboekonsertto op. 116 (2001)
Kitarakonsertto op. 126 (2003/05)
Pianokonsertto nro 3 vasemmalle kädelle op. 129 (2004)
Harmonikkakonsertto op. 133 (2005)
Sellokonsertto nro 5 op. 135 (2005)
Urkukonsertto op. 143 (2007)
Teoksia > Orkesteriteoksia

Euphonie I op. 1 (1966)
Euphonie II op. 5 (1967)
Euphonie III op. 24 (1975)
Euphonie IV big bandille op. 51 (1981)
Minore op. 6 (1968)
The Turning point op. 16 (1972)
Kesämusiikkia op. 34 (1977)
Elegia Vilho Lammelle op. 65 (1984)
Streams op. 80 (1991)
Yamagata-rapsodia op. 99 (1997)
Musiikkia TV-näytelmään Jumala on kauneus op. 64 (1984)
Teoksia > Jousiorkesteriteoksia

Épiphrase op. 4 (1967)
Pelimannimuotokuvia op. 26 (1974)
Koko maailma valittanee op. 26b (1966–74)
Tuolla mun heilani asuskeloo op. 40 (1977)
Sinfonia op. 43 (1978)
Konsertto op. 54 (1982)
TRANSE-CHORAL op. 67 (1985)
Cronaca op. 79 (1991)
Equilibrium op. 94 (1995)
Rock Score (Kallioon piirretty) op. 100 (1997)
Solemnity-Euphony op. 118 (2002)
Kuvia maaseudun menneisyydestä jousille ja harpulle op. 139 (2006)
Teoksia > Jousikvartetot

Jousikvartetto nro 1 op. 2 (1967)
Jousikvartetto nro 2 op. 7 (1968)
Jousikvartetto nro 3 op. 27 (1976)
Jousikvartetto nro 4 op. 60 (1983)
Jousikvartetto nro 5 op. 69 (1986)
Jousikvartetto nro 6 op. 73 (1989)
Jousikvartetto nro 7 op. 85 (1992)
Jousikvartetto nro 8 op. 105 (1999)
Jousikvartetto nro 9 op. 125 (2004)
Jousikvartetto nro 10 op. 142 (2007)
Jousikvartetto nro 11 op. 144 (2008)
Teoksia > Kamarimusiikkia

Nachtwache, sarja kuunnelmamusiikista op. 3 (1967)
Neljä kuolemankuvaa kamariyhtyeelle op. 8 (1968)
Sonatiini sekstetille op. 9 (1969)
Puhallinkvintetto nro 1 Kolme maanitusta op. 11 (1970)
Ritornello viululle ja pianolle op. 13 (1970)
Kvartetto japanilaisille perinnesoittimille nro 1 op. 19 (1974)
As in a Dream sellolle ja pianolle op. 21 (1974)
Puhallinkvintetto nro 2 op. 22 (1975)
Kvartetto japanilaisille perinnesoittimille nro 2 Seita op. 42 (1978)
Pianokvintetto op. 44 (1978)
A Late Pastorale käyrätorvelle ja jousikvartetille op. 47 (1979)
Pianotrio op. 49 (1980)
Equivocations kanteleelle ja jouaitriolle op. 55 (1981)
Epilogi sellolle ja pianolle op. 61 (1983)
FATE-NOSTALGIA klarinetille, viululle, pianolle ja 12 sellolle op. 72 (1989)
Programme Music kamariyhtyeelle op. 76 (1990)
Going on kontrabassolle ja lyömäsoittimille op. 77 (1991)
Sculpture Fanfare trumpetille ja 3 pasuunalle op. 84 (1992)
Viulusonaatti op. 86 (1992)
Distance Dream sellolle ja harmonikalle op. 101 (1997)
Pieni mollipolska 2 viululle ja säestykselle (1997)
Zest saksofonille, sellolle ja pianolle op. 109 (1999)
Jousikvintetto op. 110 (2000)
Tuulimyllyfantasia 3 harmonikalle op. 113 (2001)
Kvintetto kitaralle ja jousikvartetolle op. 119 (2003)
Kvartetto klarinetille, viululle, sellolle ja pianolle op. 121 (2003)
Klippgrund sellolle ja kitaralle op. 128 (2004)
A Viking in Kaustinen, polkka 2 viululle ja kontrabassolle op. 131 (2004)
Spellbound Tones käyrätorvelle, kitaralle, sellolle ja lyömäsoittimille op. 132 (2005)
Puhallinkvintetto nro 3 Laupias samarialainen op. 141 (2007)
Teoksia > Soolosoittimille

Kymmenen ballaadia japanilaisiin kauhutarinoihin (Kwaidan-balladit ) pianolle op. 17, 25, 28–32, 35–37 (1972–77)
Miminashi-Hōichi (耳なし芳一 — Korvaton Hōichi) op. 17 (1972)
Oshidori (おしどり) op. 25 (1976)
Mugen-kane (無間鐘) op. 28 (1976)
O-tei (お貞) op. 29 (1976)
Mujina (むじな) op. 30 (1976)
Yuki-onna (雪女) op. 31 (1976)
Rokuro-kubi (ろくろ首) op. 32 (1976)
Akinosuke-no-yume (安芸之助の夢 — Akinosuken uni) op. 35 (1977)
Jyūroku-zakura (十六ざくら), op. 36 (1977)
Jikininki (食人鬼) op. 37 (1977)
Butterflies kitaralle op. 39 (1977)
In Patches harmonikalle op. 41 (1978)
Soolosellosonaatti op. 83 (1992)
Sooloviulusonaatti op. 104 (1999)
Come da lontano kitaralle op. 122 (2003)
Kwaidan II: Kolme pianoballadia Lafcadio Hearnin japanilaisten kummitustarinoiden pohjalta vasemmalle kädelle op. 127 (2004)
Teoksia > Vokaalimusiikkia

Agnus Dei sopraanolle, baritonille, kuorolle ja orkesterille op. 15 (1971)
Maan alistaminen sekakuorolle (1973)
Lávllaráidu Nils-Aslak Valkeapää divttai'e baritonille, sellolle ja pianolle op. 45 (1978)
Kuninkaan kämmenellä, kantaatti op. 46 (1979)
Neljä laulua Edith Södergranin runoihin sopraanolle ja pianolle op. 58 (1982)
Taivaanvalot sopraanolle, tenorille, kuorolle ja orkesterille op. 63 (1985)
Perpetuum mobile mieskuorolle op. 75 (1989)
Beaivi, áhčážan 3 mezzosopraanolle, tenorille, bassolle, kuorolle ja orkesterille op. 70 (1990)
Odotus mieskuorolle op. 78 (1991)
Laulu köyhyydestä sekakuorolle op. 96 (1996)
Te Deum sopraanolle, bassolle, kuorolle ja orkesterille op. 111 (2000)
Nacht der Nächte 2 sopraanolle, viululle, sellolle ja pianolle op. 114 (2000)
Ei ne kaikki kuollehia sopraanolle ja pianolle op. 115 (2001)
Tuuri, dramaattinen balladi tenorille, bassolle, kuorolle ja orkesterille op. 117 (2002–03)
Amor Desesperada, neljä Pablo Nerudan runoa sopraanolle, baritonille, kotolle, shakuhachille ja kontrabassolle op. 120 (2003)
Laulusarja Edith Södergranin runoihin mezzosopraanolle, jousille ja harpulle op. 123 (2003)
Kuun lapset baritonille, 2 viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle (2005)
Seitsemän runoa kokoelmasta Ogura Hyaku-nin-isshiu mezzosopraanolle ja kitaralle op. 137 (2006)
De sole et luna sekakuorolle ja jousille op. 138 (2006)
Teoksia > Oopperat

Musta munkki (Den svarte munken), kamariooppera op. 52 (1981)
Alex, televisio-ooppera op. 56 (1982–83)
Kirjallisuutta

Aho, Kalevi: ”Nordgren, Pehr Henrik (1944–2008)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 156–157.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7.  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Pehr Henrik Nordgrenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Pehr Henrik Nordgren. Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus.
Pehr Henrik Nordgren. Ylen Elävä arkisto.
Nordgren, Pehr Henrik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Keijo Astala

Keijo Astala vuonna 1966.
Keijo Aatu Astala (8. huhtikuuta 1908 Helsinki – 8. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen arkistonjohtaja ja historiantutkija.
Astala toimi Mikkelissä vuodesta 1953 toimineen Savo-Karjalan maakunta-arkiston, myöhemmin Mikkelin maakunta-arkisto johtajana 1945–1972.
Astala osallistui 1960-luvun alussa kirjoituksellaan Ä-alkuisen kirjainnimibarbarismin synnystä ja levittäjistä Suomessa kiivaaseen kielikeskusteluun, joka sai alkunsa keväällä 1960, kun radiossa Suomen Tietotoimiston uutisten lukija siirtyi lukemaan ”esteeteen” (STT:n) uutisten sijasta ”ästeeteen” uutisia.
Vuonna 1987 ilmestyneessä kirjassaan Suomi-kansan puolustus Astala pyrki muun muassa osoittamaan, että muinoin eläneet herulit olivat suomalaista sukua ja että suomalaisia oli vielä myöhäiskeskiajalla asunut nykyisen Böömin alueella. Hän ilmoittautui myös Sigurd Wettenhovi-Aspan perinteiden jatkajaksi.
Teoksia

Viipurilainen lähetystö Moskovassa ja Pietarissa vv. 1742 ja 1743. Helsinki 1937.
"Kansakunnan muistin" vahvistamisvirtauksista: Arkistoteoreettista selvittelyä. Tekijä, Mikkeli 1957.
Ä-alkuisen kirjainnimibarbarismin synnystä ja levittäjistä Suomessa. Tekijä, Mikkeli 1963.
Ymmärtävä ja päättelevä historia. Tekijä, Mikkeli 1964
Kun kahden valtakunnan sotalaivat ja linnoitukset halkoivat Saimaata. Porrassalmi 4/1966
Mikkelin seudun muistomerkkien kerrontaa. Kirjoittaneet Arvi Tienheimo, Reino Niininen, Keijo Astala ja Eero Mikkonen. Suur-Savon Museoyhdistyksen julkaisuja I. Oy Vapaus, Mikkeli 1966.
Venäläistä puolustus- ja selustatoimintaa Suomessa vv. 1808-09 sodan edellä ja aikoina. Historiallinen arkisto 61. Turku 1967
Suomi-kansan puolustus: Arkistojen kertomaa Tacituksesta uuteen aikaan. Historiallinen löytöretki menneisyyteen. Alea-kirja, Helsinki 1987
Kaliumbentsoaatti

| Kaliumbentsoaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  582-25-2
PubChem CID:  23661960
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5COOK
Moolimassa:  160,21
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  736 g/l (25 °C)
  
Kaliumbentsoaatti (C6H5COOK) on kalium- ja bentsoaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään elintarvikkeiden lisäaineena ja pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kaliumbentsoaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuos on heikosti emäksinen. Kaliumbentsoaatilla on bakteerien ja sienten kasvua estäviä ominaisuuksia ja se on tehokkain happamissa olosuhteissa.
Kaliumbentsoaattia valmistetaan kaliumhydroksidin vesiliuoksen ja bentsoehapon reaktiolla. Muodostuva liuos kuivataan rumpukuivaimella.
Kaliumbentsoaattia käytetään elintarvikkeiden säilöntäaineena esimerkiksi juomissa, erityisesti pyrittäessä matalaan natriumpitoisuuteen. Yhdisteen E-koodi on E212. Ainetta käytetään myös ilotulitteissa viheltävän äänen aikaansaamiseksi.