stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz W114/W115
Suunnittelu > Coupé

Daimler-Benz suunnitteli esittelevänsä keskisarjan coupé-mallin, joka sijoittuisi kokoluokassa ja hinnassa W111-sarjan 2-ovisten mallien alapuolelle. Mutta W111:n mallit käyttivät typistettyjen siipien takia sedanista poikkeavaa korimuotoilua, mikä johti korkeahkoon tuotantokustannukseen. Tämän ongelman ratkaistakseen Daimler-Benz otti mallia Saksan Fordin valmistamasta Ford Taunuksesta, josta oli kehitetty 20M TS-coupé ja Opel Commodoresta joka oli kehitetty Opel Rekord-sedanista. Sedaniin pohjautuva suunnittelu auttaisi pitämään tuotantokustannukset paremmin hallinnassa ja luomaan visuaalisen yhteyden sedan-malliin. Tämän vuoksi Bracq odotti sedanin muotoilun valmistumista, kunnes todellinen työ coupén parissa alkaisi. Keväälle 1964 päivätyissä luonnoksissa oli nähtävissä jo auton pääpiirteet, mutta vaakasuuntaisilla ajovaloilla varustettuna mikäli muotoiluosasto olisi saanut luvan niiden käyttöön yhtiön johdolta.
Sedanin suunnitelmien valmistuttua vuonna 1966, Bracq tiimeineen keskittyi seuraavaksi coupé- ja limusiini-malleihin.
Coupé-mallit käyttivät samaa akseliväliä ja korimuotoilua sedanien kanssa, mutta leveämmillä ovilla, 45 mm matalammalla katolla, viistommilla A-pilareilla ja eteenpäin siirretyillä C-pilareilla B-pilarin puuttuessa kokonaan. Tämä mahdollisti sivuikkunoiden avaamisen kokonaan siten, että autossa oli laaja B-pilariton näkyvyys. C-pilarin muoto kävi suunnittelun aikana läpi useita iteraatioita, yhden version muistuttaessa 230 SL:n alajuurta kohti kapenevaa mallia ja toisen lisätessä C-pilarin etureunan alakulmaan taaksepäin viistetyn reunan. Tuotantoversion C-pilarin inspiraationa toimi mahdollisesti vuoden 1967 Cadillac Eldoradon C-pilari, joka sai auton näyttämään linjakkaammalta ja takaa pidemmältä. Mallissa käytetty pidempi, takapyöräkotelolta toiselle ylettyvä takapuskuri tuli käyttöön myös 1972 esitellyissä 280-mallin sedan- ja coupé-malleissa.
Etuistuimet asennettiin madaltuneen katon takia matalammalle kuin sedan-mallissa. Etuistuinten kippi-lukitus takapenkeille pääsemiseksi oli tyhjiölukituksella toimiva, joka kytkeytyi pois oven avaamisella, moottorin sammuttamisella tai erillisen kytkimen painalluksella. Lisäksi coupé-mallien katolla oli kaksi auton pituus-suuntaisesti asennettua kromikoriste-listaa jotka suojasivat kattotelineen/suksitelineen kiinnityspaikkoja, luoden samalla myös hieman 230 SL Pagodan kaltaisen kattomuodon vaikutelman. Sedanin tapaan coupé-malleissa oli myös takapenkit, tarjoten teoriassa autossa yhteensä 5 paikkaa, mutta lyhentyneen matkustamon rakenteen vuoksi jalkatilan puute teki takamatkustamosta epäkäytännöllisen.
Marraskuussa 1968 Hockenheimissa esitelty 250C ja sen suoraruiskutuksellinen versio 250CE oli ensimmäinen keskisarjan, nykyisen Mercedes-Benz E-sarjan coupé-malli.
Suunnittelu > Limusiini

Limusiinit perustuivat sedaniin käyttäen kuitenkin 650 mm pidempää akseliväliä, kasvattaen akselivälin 3400 mm mittaan. Myös auton korkeus oli kasvanut 35mm sedanista. Rakenteellisen lujuuden säilyttämiseksi ovien määrää ei kasvatettu sedanin neljää suuremmaksi. Limusiinimalli tarjosi yhteensä 8 paikkaa: 2 istuinta edessä, 3 paikkaa auton keskivaiheilla kokoontaittuvilla penkeillä ja 3 paikkaa takana. Takapenkeille pääsi tosin istumaan ja pois vain mikäli keskirivin penkit olivat tyhjät ja taitettu kasaan. Yhdeksäs istumapaikka etupenkkien välissä oli saatavilla lisävarusteena maaliskuuhun 1973 saakka.
Limusiini-malli oli suosittu matkailufirmojen ja lentokenttien taksina, noin 78% tuotetuista autoista ollen diesel-versiota.
Suunnittelu > Mercedes-Benz farmari-mallin esittely siirtyy

Myöskin farmarimallin suhteen oli suunnitelmia, joista syntyi prototyyppi. Tästäkin suunnitelmasta luovuttiin yksinkertaisesti siitä syystä, että tuotantolinjan vaatimia tiloja ei ollut Mercedeksen tehtailla saatavilla. Mutta farmari-muunnoksista tuli vastaamaan Binz-koripaja Lorchissa muiden ohella. Ensimmäinen virallinen farmarimalli tultiin esittelemään W123-sarjassa vuonna 1977, mallien tullessa saataville markkinoille seuraavana vuonna.
Esiteltyjä uutuuksia

Uutuutena Mercedes-Benz henkilöautoissa W114/W115 tarjosi ensimmäisenä ohjaamon keskikonsolin, joka tarjosi uuden sijaintipaikan tuhkakupille sekä lisävarusteena tarjotulle radiolle.
Teknisinä uutuuksina W114/W115 tarjosi uudenlaisen pyöräntuennan takarenkaille.
Edelliset mallit olivat käyttäneet takapyörissä ala-nivelöityä, tasausjousella varustettua keinu-akselia, mikä oli mahdollistanut verrattain hyvän ajomukavuuden tarjonneen itsenäisen jousituksen takapyörille, mutta ratkaisu kuitenkin tuotti kaarreajossa epätasaisella tiellä epämiellyttäviä tuloksia mikäli toinen rengas äkillisesti joutui töyssyyn.
Daimler-Benz tutki viittä uutta takapyöräntuenta-ratkaisua kunnes valitsi tuotantoon otetun mallin. Uusi pyöräntuenta tarjosi täysin itsenäisen jousituksen takapyörille U-muotoiseen apurunkoon asennettujen viistottujen keinuvarsien ja pallonivelöityjen akselien ansiosta. Lisäksi takapyöräntuentaan kuului valmius lisävarusteena tarjotulle hydropneumaattiselle korkeudensäädölle. Tämä pyöräntuentaratkaisu oli myöhemmin käytössä apurunkoineen myös W107-, W116-, W126- ja W123-sarjoissa, kunnes uusi monivarsituenta esiteltiin vuonna 1982 W201-sarjassa.
Etupyörien tuennassa käytettiin apurunkoon asennettua kaksois-kolmiovarsituentaa, jonka muotoilua oli paranneltu vähentämään ajoneuvon nyökkäystä kovassa jarrutuksessa, mikä oli ollut edeltäneiden siipimallien vaivana. Seuraajasarja W123 tuli käyttämään apurungotonta etupyörien tuentaa ilmestyessään markkinoille vuonna 1976.
Kaikissa pyörissä oli myös nyt levyjarrut tehostimen kanssa, edeltäneen siipimallin käyttäessä sekä rumpu- että levyjarruja. Pysäköintijarru toimi nyt jalkapedaalilla (oikeanpuoleisen liikenteen malleissa). Jalkapedaali-pysäköintijarru oli esitelty Mercedes-Benzissä jo 1963 600 Großer Mercedeksessä, mutta W114/W115 oli ensimmäinen "normaalikokoinen" Mercedes-Benz joka käytti jalkapedaalia pysäköintijarruna. Tämä ratkaisu tuli olemaan käytössä Mercedes-Benz E-sarjan henkilöautojen pysäköintijarruna vuoteen 2016 kunnes W213 sähkötoimisella pysäköintijarrulla ilmestyi markkinoille.
Muita turvallisuusteknisiä uutuuksia oli alusta asti vakiona ollut nokkakolarissa kokoonpainuva teleskooppinen ohjauspyörän tanko, joka oli tullut saataville siipimalliston loppupään tuotannossa. Teleskooppinen tanko toimi parhaiten lähinnä kohtisuoraan keulaan tapahtuneissa kolareissa, joten se tultiin korvaamaan W123-sarjassa aallotetulla metalliputkella, joka ei ollut toiminnassaan yhtä nirso kolarin suunnasta kuin teleskooppi-malli.
Esiteltyjä uutuuksia > Moottori- ja vaihteistovalikoima > Moottorit

Moottorivalikoima periytyi pienin uudistuksin W110-sarjasta.
Kuusisylinterinen W114 tarjosi alusta alkaen mallit 230 ja lippulaivamalli 250:n, 280-mallin saapuessa markkinoille 1972. 250 ja 280-mallit olivat ainoat joista tarjottiin suoraruiskutuksellisilla moottoreilla varustettuja sedan ja coupé-malleja. Vuonna 1969 esitellyssä 250CE-mallissa käytettiin Mercedes-Benzissä ensimmäistä kertaa uutta elektronisesti ohjattua Bosch D-jetronic-järjestelmää polttoaineen suihkutuksen ohjauksessa.
W115 kattoi aluksi nelisylinteriset 2- ja 2,2-litraiset bensiini ja diesel-mallit. Vuoden 1973 kasvojenkohotuksen yhteydessä 2,2-litrainen bensiinimalli korvattiin nelisylinterisellä 2,3-litran mallilla ja uutuutena esiteltiin 2,4-litrainen dieselmalli. Vuonna 1974 sarjaa täydennettiin edelleen 3-litraisella, 5-sylinterisellä 240D 3.0-mallilla joka oli maailman ensimmäinen 5-sylinterisellä dieselmoottorilla varustettu henkilöauto.
Esiteltyjä uutuuksia > Moottori- ja vaihteistovalikoima > Vaihteistot

Vaihteistoina oli tarjolla manuaalivaihteisto ja automaattivaihteisto sekä ratti- että lattiavalitsimella, mutta vuodesta 1974 lähtien automaattivaihteisto oli saatavilla ainoastaan lattiavalitsimella. Molemmat vaihtoehdot olivat standardina 4-vaihteisia, mutta W114-sarjaan oli tarjolla lisävarusteena 5-vaihteinen manuaali lattiavalitsimella joka ei kuitenkaan ollut mittava myyntimenestys.
Esiteltyjä uutuuksia > Eroavaisuudet

Autojen pysyessä korinsa puolesta pääpiirteittäin identtisinä, tulivat ulkoiset erot esiin vasta lähemmässä tarkastelussa.
W114 erosi W115:sta päällisin puolin maskin rakenteessa: W114 maskin säleikön aukko-koko on isompi ja valmistettu alumiinista valamalla kun taas W115 maskisäleikön aukko-koko oli pienempi ja pellistä valmistettu.
Lippulaiva-malli 250 ja myöhempi 280 erosivat selvästi muista malleista ulkoisesti.
250 käytti edessä kaksoispuskureita takapuskurin ollessa samanlainen muiden mallien kanssa. 280 käytti myös edessä kaksoispuskureita mutta peri pitkän, takapyörien rengaskotelolta toiselle ulottuvat takapuskurinsa 250 coupé-mallista. 280 oli myös ainoa malli jossa käytettiin kaksois-pakoputkia äänenvaimentimessa.
Kummatkin huippumallit sisälsivät enemmän kromikoristeita ikkunoiden kehyksissä ja lämmityslaitteen ilmanotto-säleikössä.
Malli 250:n ja myöhemmin myös 280:n ohjaamon koristeluihin kuului puupanelointi etukonsolissa, joka vuonna 1970 vaihtui kolaritilanteessa turvallisemmaksi puu-jäljitelmäksi (alumiinilevylle painettu muovipinnoite).
Tuotannon aikaiset parannukset

Sarja koki useita kosmeettisia ja teknisiä parannuksia tuotannon aikana ennen vuonna 1973 tapahtunutta merkittävää kasvojenkohotusta. Osa oli Mercedes-Benzin itse tuotantoteknisistä syistä sopivana ajankohtana julkaistavaksi tarkoitettuja ja osa oli vastauksia kuluttajien antamaan palautteeseen. Auton harrastajat ja fanit ovat antaneet sarjan tuotantojaksoille omat lempinimensä. Tämä on helppo ymmärtää, koska auton ulkonäkö muuttui selkeästi vuoden 1973 uudistuksessa (sarja 2), kun taas vuosien 1968–1973 (sarjat 0.5, 1 ja 1.5) muutokset olivat pitkälti teknisiä, eikä niin helposti ulkoisesti huomattavia muutoksia.
Sarja 0.5 (1968–1969): Ovien käsinojien korottaminen, lämmityslaitteen säätöventtiilin vaihto tehokkaampaan, yhden tuulilasinpesunesteen tuplasuuttimen vaihto kahteen erilliseen suuttimeen, taustapeilin kromikoristelu poistettu, säädettävät etuistuinten selkänojat 02/1969 lähtien, valinnainen 5-vaihteinen manuaalivaihteisto (vain W114), vaihteistojen välitys-suhteiden parannuksia (W115), 220-mallin kaasuttimeksi vaihdettiin Stromberg 175CDS edellisen Solex 34PCB:n tilalle, leveämpi jäähdytinkenno ja siitä seurannut konehuoneen komponenttien uudelleenjärjestely, Fuchs-vanteet lisävarusteena (vain W114)
Sarja 1 (1969–1972): Etuistuimien niskatukien esittely (vakiovaruste Yhdysvaltojen vientimalleja varten, erillinen lisävaruste muualla istuimien sisältäessä asennusvalmiuden), kumi-kuramattojen korvaaminen kangasmatoilla, ovipehmusteiden uusiminen, oikea sivupeili saataville erillisenä lisävarusteena, etukonsolin puupanelointi korvattu alumiini-muovisella puujäljitelmällä (250-malli), lämmityslaitteen ja hansikaslokeron valaistus vakiona, hätävilkkujen kytkin-nuppi yhdenmukaistettu kaikkiin malleihin, keskikonsolin rakenne korvattu yksiosaisella edellisen kaksiosaisen sijaan, suurempi tuhkakuppi, vaihteistojen välitys-suhteiden parannuksia (W114), automaattivaihteiston merkinnät muuttuivat Mercedeksen omasta "PRN432"-merkinnöistä kansainväliseen "PRNDSL"-standardiin
Sarja 1.5 (1972–1973): Ajovalojen H1-polttimot vaihdettu H4-polttimoihin, kapeampi seisontajarrun pedaali, ajovalojen pyyhkijöiden esittely lisävarusteena, sedan- ja coupé-mallien etupyörien raideleveys kasvoi 4 mm 04/1972 alkaen 1448 mm leveyteen (limusiinimallit olivat alusta alkaen tässä mitassa), uusittu mittariston kello, erikseen kiristettävien turvavöiden vaihto itsekelautuviin, uusi 4-puolainen ohjauspyörä, etuistuinten niskatuet vakiovarusteena, lamininoitu tuulilasi vakiona
Tuotantokausi vuoden 1973 faceliftistä tuotannon loppuun asti on saanut lempinimen sarja 2.
1973 facelift

W114 ja W115-sarjat kokivat vuoden 1973 syksyllä merkittävän ulkoisen faceliftin, mikä yhtenäisti niiden ulkonäköä edellisinä vuosina julkaistuja W107 ja W116-sarjoja lähemmäksi.
Ulkoisia muutoksia olivat keulan madallus, joka johti maskin madallukseen ja leventämiseen 100 millimetrillä. Myös ajovalojen sijainti laski alas.
250 ja 280 mallit menettivät kaksois-etupuskurinsa, mutta säilyttivät pidemmät takapuskurinsa. Rekisterikilven paikka siirtyi kaikissa malleissa etupuskuriin sen alapuolisesta helmasta sen muuttuessa uuden leveämmän ilmanottoaukon myötä. Myös Mersu-tähden jalusta kutistui hieman. Takakontin kulmassa olleen mallinumeroinnin kirjasintyyppi muuttui hieman suuremmaksi ja  kulmikkaammaksi.
Sivuikkunoiden suojausta likavedeltä parannettiin asentamalla ohjausrännit A-pilareiden juuresta alkaen kattoa myöten aina C-pilareihin saakka. Myös takalasin ympärille oli asennettu vastaavanlainen suojaus. Etuovien pienet kolmio-ikkunat poistettiin sekä sivupeilit korvattiin suuremmilla, sisältä säädettävillä peileillä. Coupé-mallit säilyttivät pienet kolmio-ikkunat etuovissa, mutta uusien peilien vuoksi niitä ei voinut enää avata.
Takana valojen suojalasi sai W107-sarjasta perityn urituksen, jonka tarkoituksena oli pitää valot pidempään puhtaana lian kerääntymistä vastaan. Lisäksi ne menettivät kromikehyksensä. Tavaratilan luukun kahva vaihdettiin 2-kertaa leveämpään malliin.
Moottorivalikoima laajeni W115-sarjassa uusilla 230.4 (korvasi 220-mallin), 240D ja vuonna 1974 vielä 240D 3.0-mallilla. 230.4-mallin esittelyn myötä alkuperäinen 230 sai uuden nimen: 230.6.
Automaattivaihteisissa malleissa käytetty nestekytkin vaihdettiin momentinmuuntimeen.
1973 facelift > 240D 3.0

5-sylinterisellä dieselmoottorilla varustettu 240D 3.0 oli ensimmäinen laatuaan maailmassa. Sen OM617-moottori perustui 240D-mallin nelisylinteriseen OM616-moottoriin, nostaen tilavuuden kolmeen litraan ja lisäämällä yhden sylinterin lisää. Tuloksena oli aikaansa nähden vaikuttava 80 hv:n teho.
Yhdysvalloissa mallia markkinoitiin nimellä 300D, mutta Saksassa Mercedes-Benz vältti kyseistä mallinimeä. Syynä tähän oli halu estää sekaannus luksusluokan (W189) 300 d 'Adenauer'-malliin, jossa pieni d-kirjain tarkoittaa tässä tapauksessa valmistajan neljättä päivitettyä tuotantoversiota autosta eikä diesel-mallia.
Faceliftin jälkeinen Mercedes-Benz 230.6.
Sama auto takaa nähtynä.
Faceliftin jälkeisen 280CE coupén ohjaamo. Ratista oikealla, ilmaventtiilin oikealla puolella näkyvissä pysäköintijarrun kahva jota käytettiin vasemmanpuoleisen liikenteen malleissa.
Mallit > W114

| Korisarja | Vuosi | Malli | Moottori> Tilavuus | Moottori> Malli | Moottori>  Tyyppi  | Valmistusmäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  W114.015  | 1968–1973 | 230 |  2292 cm3  |  M180.954  | R6 | 152 822 |
| W114.615 | 1973–1976 | 230.6 | 2292 cm3 | M180.954 | R6 | 63 497 |
| W114.010 | 1967–1972 1967–1970 Yhdysvallat | 250 | 2496 cm3 | M114.920 | R6 | 78 303 |
| W114.011 | 1972–1973 1970–1973 Yhdysvallat | 250 | 2778 cm3 | M130.923 | R6 | 22 624 |
| W114.611 | 1973–1976 | 250 | 2778 cm3 | M130.923 | R6 | 11 437 |
| W114.021 | 1968–1972 | 250C | 2496 cm3 | M114.920 | R6 | 8 824 |
| W114.022 | 1968–1972 |  250CE  | 2496 cm3 | M114.980 | R6 | 21 787 |
| W114.023 | 1969–1973 | 250C | 2778 cm3 | M130.923 | R6 | 10 527 |
| W114.623 | 1973–1976 | 250C | 2778 cm3 | M130.923 | R6 | 1 241 |
| W114.060 | 1972–1973 | 280 | 2746 cm3 | M110.921 | R6 | 19 537 |
| W114.660 | 1973–1976 | 280 | 2746 cm3 | M110.921 | R6 | 25 000 |
| W114.062 | 1972–1973 | 280E | 2746 cm3 | M110.981 | R6 | 13 711 |
| W114.662 | 1973–1976 | 280E | 2746 cm3 | M110.981 | R6 | 9 125 |
| W114.072 | 1972–1973 | 280CE | 2746 cm3 | M110.981 | R6 | 7 576 |
| W114.672 | 1973–1976 | 280CE | 2746 cm3 | M110.981 | R6 | 3 942 |
| W114.073 | 1972–1973 | 280C | 2746 cm3 | M110.921 | R6 | 4 924 |
| W114.673 | 1973–1976 | 280C | 2746 cm3 | M110.921 | R6 | 8 227 |
Mallit > W115

| Korisarja | Vuosi | Malli | Moottori> Tilavuus | Moottori> Malli | Moottori>  Tyyppi  | Valmistusmäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  W115.015  |  1968–1973  | 200 | 1988 cm3 | M115.923 | R4 | 175 242 |
| W115.615 | 1973–1976 | 200 | 1988 cm3 | M115.923 | R4 | 113 543 |
| W115.115 | 1968–1973 | 200D | 1988 cm3 |  OM615.913  | R4 Diesel | 187 873 |
| W115.715 | 1973–1976 | 200D | 1988 cm3 | OM615.913 | R4 Diesel | 152 054 |
| W115.010 | 1968–1973 | 220 |  2197 cm3  | M115.920 | R4 | 128 398 |
| W115.110 | 1968–1973 | 220D | 2197 cm3 | OM615.912 | R4 Diesel | 345 376 |
| W115.710 | 1973–1976 | 220D | 2197 cm3 | OM615.912 | R4 Diesel | 67 453 |
| W115.017 | 1973–1976 | 230.4 | 2307 cm3 | M115.951 | R4 | 87 609 |
| W115.117 | 1973–1976 | 240D | 2404 cm3 | OM616.916 | R4 Diesel | 126 148 |
| W115.114 | 1974–1976 | 240D 3.0/ 300D Yhdysvallat | 3005 cm3 | OM617.910 | R5 Diesel | 53 690 |
Mallit > W114 & W115 Pitkän akselivälin mallit

| Korisarja | Vuosi | Malli | Moottori> Tilavuus | Moottori> Malli | Moottori>  Tyyppi  | Valmistusmäärä> .Valmistusmäärä. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  W114.017  |  1968–1973  | 230 Lang |  2292 cm3  | M180.954 | R6 | 1 082 |
| W114.617 | 1973–1976 |  230.6 Lang  | 2292 cm3 | M180.954 | R6 | 1 131 |
| W115.112 | 1968–1973 | 220D Lang | 2197 cm3 |  OM615.940  | R4 Diesel | 4 027 |
| W115.119 | 1973–1976 | 240D Lang | 2404 cm3 | OM616.916 | R4 Diesel | 3 655 |
↑  Vain Yhdysvalloissa 05/1972 saakka.'"`UNIQ--ref-00000015-QINU`"'
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz W114/W115 Wikimedia Commonsissa
Vuonna 1965 julkaistu W108/W109 toimi esikuvana W114/W115-sarjojen muotoilulle
Mercedes-Benz W114 230
Mercedes-Benz W115 200
Mercedes-Benz W114 250C coupé
Pitkän akselivälin Mercedes-Benz W115 220D
W114- & W115-sarjojen mittaristo. Näkyvissä myös lämmityslaitteen säätimet ja hansikaslokero.
Vasen mittaritaulu: moottorin lämpömittari, polttoainesäiliön mittari ja öljynpainemittari. Pysäköintijarrun, polttoainesäiliön ja akun huomiomerkkivalot.
Keskellä: Kello, suuntavilkkujen ja kaukovalojen merkkivalot.
Oikea mittaritaulu: Nopeusmittari, trippi- ja matkamittari. Nopeusmittariin oli lisätty I, II ja III merkinnät kuvastamaan kunkin vaihteen suositeltua maksiminopeutta, jossa tulisi viimeistään vaihtaa vaihdetta. Tämä oli hyödyllinen ohjeistus kierroslukumittarin puuttuessa mittaritaulusta.
Mercedes-Benz W114 280.
Kaksoisetupuskurit, pidempi takapuskuri, lämmityslaitteen ilmanoton kromaus ja sivuikkunoiden runsaampi kromilistaus nähtävissä
1972 Mercedes-Benz W114 250C coupé (Yhdysvaltojen säädösten mukaisilla puskureilla)
Mercedes-Benz W115 220D
Mercedes-Benz W115 220
Petra Thorén

Petra Maria Thorén (s. 8. elokuuta 1969) on entinen suomalainen huipputennispelaaja ja yritysjohtaja. Hän oli tennisurallaan parhaimmillaan WTA:n maailmanlistalla sijalla 73. vuonna 1992, mikä on suomalaisnaisten kolmanneksi paras saavutus kautta aikojen. Tenniksen Suomen mestaruuden Thorén voitti kahdeksan kertaa (1987­–1990 ja 1993–1996). Thorenin tennistilastot ovat mittavat
21-vuotiaana Thoren pelasi Ateenassa 75 000 dollarin turnauksessa. Hän hävisi puolivälieräottelunsa luvuin 1-6, 1-6 Ranskaa edustavalle Mary Piercelle. Vuonna 1992 Thoren pelasi Wimbledonissa kaksinpelin ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi samana vuonna myös Australiassa 150 000 dollarin kilpailussa ja 1993 Thoren putosi Pariisin nelinpelistä.
Thorénin seura oli Helsingin Lawn-Tennis Klubi (HLK). Petra Thorén kuului Suomen Fed Cup -joukkueeseen vuosina 1986–1996, lukuun ottamatta vuotta 1987.
Thoren on toiminut Elcolinen M&A- ja strategiasta vastaavana johtaja vuodesta 2024 alkaen.
Ura

Petra Thorén on toiminut urheilu-uransa jälkeen yritysjohtajana useissa erilaisissa tehtävissä, joista ensimmäisenä YIT:n sijoittajasuhdejohtajana. Vuonna 2009 hänet nimettiin Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän ehti olla vain muutaman kuukauden.. Elokuussa 2010 Thorén nimitettiin yritys- ja talousviestintään  erikoistuneeseen viestintätoimisto Kreab Gavin Andersonin Suomen-toimiston varatoimitusjohtajaksi. 
Helmikuussa 2017 Thorén siirtyi strategiseen talousviestintään erikoistuneen Miltton Marketsin toimitusjohtajaksi . Maaliskuussa 2018 Thorén siirtyi DEN Group Oy:n viestinnän neuvonantajaksi   .Thoren on toiminut myös Vingruppen Oy toimitusjohtajana 2019-2023.
Luottamustehtävät

Petra Thoren on toiminut useissa eri luottamustehtävissä. Hän aloitti Kreaten hallituksessa vuonna 2022.
Boardman Alumnin hallituksen jäsen 2022- ja hallituksen puheenjohtaja 2020-2022
Social Wines Oy, Vinunic Oy, Oy Vinum Import Ab, Wineword Finland Oy ja Brews4U Oy.
Hallituksen jäsen Vingruppen Oy 2021-2022.
Keliber Oy, hallituksen jäsen, tarkastusvaliokunnan jäsen ja rahoitusvalokunnan jäsen 2019–2020, A
AC Global Oy hallituksen jäsen 2016–2017.
Pääasiallinen lähde:
Suomen Tennisliiton hallituksen jäsen Thorén on ollut vuodesta 2005 ja Suomen tenniksen tukisäätiön hallituksen jäsen vuodesta 2006.
Koulutus

Petra Thorén on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja on valmistunut Hanken Handels Högskolanista vuonna 1998.
Shrek 5

| Shrek 5 |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Walt Dohrn Conrad Vernon
Käsikirjoittaja:  Michael McCullers
Tuottaja:  Chris Meledandri Gina Shay
Pääosat:   Mike Myers  Eddie Murphy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks Animation
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  23. joulukuuta 2026
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Shrek ja ikuinen onni
Aiheesta muualla
IMDb
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shrek 5 on viides Shrek-elokuva. Se saa ensi-iltansa 23. joulukuuta 2026.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Mike Myers: Shrek
Eddie Murphy: Aasi
Cameron Diaz: Prinsessa Fiona
Zendaya: Felicia
Aiheesta muualla

Shrek 5 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaija Kaikkonen

Kaija Liisa Kaikkonen (s. 11. heinäkuuta 1966 Pielavesi) on suomalainen näyttelijä. Teatterityön lisäksi hän on näytellyt muun muassa suositussa Maalaiskomedia-sarjassa.
Ura

Kaija Kaikkonen syntyi Pielavedellä. Hän suoritti opintoja Lahden kansanopiston näyttämötyön linjalla vuosina 1985 ja 1986 sekä Lapin opiston televisiotyön linjalla vuosina 1993 ja 1994. Lisäksi hänellä on takanaan näyttelijä- ja kameratyöskentelyn kursseja. Taiteellisen uransa Kaikkonen aloitti Kokkolan kaupunginteatterissa näyttelijäharjoittelijana vuonna 1986 ja jatkoi Rauman kaupunginteatterissa 1987–1990. Ammattilaisuransa hän aloitti niin ikään Raumalla vuonna 1990 ja siirtyi siirtyi edelleen Ahaa Teatteriin vuosiksi 1991–1993. Vuonna 1993 Kaikkonen ryhtyi freelance-näyttelijäksi. Hän on näytellyt YksKaks-teatteriryhmässä vuodesta 2000 sekä Keski-Uudenmaan teatterissa vuodesta 2002.
Rauman kaupunginteatterissa Kaikkosen tulkintoihin lukeutuivat muun muassa Glorian osa näytelmässä Maratontanssit, Julian osa William Shakespearen klassikkonäytelmässä Romeo ja Julia sekä Ednan osa näytelmässä Rakkaudella sisaresi. Ahaa Teatterissa hän tulkitsi muun muassa Mia Törnqvistin monologin Medeia. Keski-Uudenmaan teatterissa hänen suorituksiinsa kuuluu esimerkiksi Maija Räsäsen osa näytelmässä Viisi naista kappelissa.
Kaikkonen on näytellyt useissa televisiosarjoissa. Hänet nähtiin toimeen tarttuvana Paulana eli Paukkuna Yle TV2:n Maalaiskomedia-sarjan tuotantokausissa Peräkamaripojat, Mooseksen perintö sekä Turvetta ja timantteja. MTV3:n Käenpesässä hänellä oli rooli Ritva Partasena. Sarjassa Rakastuin mä luuseriin hän näytteli päähenkilön Iinan äitiä. Hänellä oli niin ikään sivuosa Jaakko Pyhälän ohjaamassa elokuvassa Armon aika vuonna 1999. Kaikkosen harrastuksia ovat muun muassa harmonikan soitto ja biljardin pelaaminen.
Vuonna 2008 hän ohjasi Pielaveden kesäteatterin näytelmän Pitkä pitkä, lyhyt, lyhyt, joka on tamperelaisen Anne Saastamoisen käsikirjoittama moderni näytelmä. Sen ensiesitys oli Kuopion kaupunginteatterissa vuonna 2001.
Televisiotuotannot

Hiljaiset laulut (1994)
Kotikatu (1995)
Ota ja omista (1997)
Hyvät neuvot kalliit (2000)
Seitsemän (2001)
Peräkamaripojat (2001)
Mooseksen perintö (2001–2002)
Kotikatu (2002)
Käenpesä (2004–2005)
Rakastuin mä luuseriin (2005)
Turvetta ja timantteja (2006)
Kotikatu (2010)
Korpelan kujanjuoksu (2017-2018)