stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mika Pettersson (kemisti)
Tutkimusura

Tutkimusuransa alussa Pettersson teki kemiallisilla menetelmillä tutkimusta kylmissä oloissa. Hän tutki alhaisissa lämpötiloissa mm. epästabiileja molekyylejä ja molekyylikomplekseja. Aloittaessaan tutkimustyönsä Jyväskylän yliopistossa 2003 Mika Pettersson tutki valon avulla aikaansaatuja isomeroitumisreaktioita ja värähdyskoherenssia. Sittemmin hänen tutkimuksensa on laajentunut rakennetutkimukseen ja soveltavaan tutkimukseen. Nanotieteen ja fysikaalisen kemian tutkijana Pettersson on kiinnostunut aineen rakenteesta nanotasolla. Hän on tutkinut sekä yksittäisiä nanopartikkeleita että nanomateriaaleja. Materiaaleista hän on tutkinut mm. grafeenin rakennetta. Petterssonin tutkimusten tuloksia on hyödynnetty muun muassa nanoteknologiassa, elintarvikekemian tutkimuksessa sekä virustutkimuksessa. Eräänä hänen mielenkiinnon kohteenaan ovat olleet hiilinanoputket.
Tutkijana Petterssonin pääasiallinen erikoisala on ultranopean epälineaarisen spektroskopian soveltaminen  kiinteän aineen rakennetutkimuksessa. Hän soveltaa tutkimukseen erilaisia optisia mikroskopian ja spektroskopian menetelmiä sekä laserspektroskopiaa. Laserspektroskopian avulla on tehty myös soveltavaa tutkimusta. Esimerkiksi vuonna 2007 Pettersson ryhmineen tutki kemiallisten reaktioiden ohjaamista ultralyhyiden pulssien avulla. Merkittävä osa Petterssonin tutkimuksesta tapahtuu Jyväskylän yliopiston poikkitieteellisessä tutkimusympäristössä Nanotiedekeskuksessa (Nanoscience Center).
Petterssonin tuoreimmat tutkimukset 2010-luvun lopulla ovat käsitelleet grafeenia ja sen rakennetutkimusta. Grafeenitutkimuksessa hän on tehnyt yhteistyötä fyysikoiden, kuten professori Pekka Koskisen kanssa. Lisäksi hän on tutkinut biologisten yhdisteiden, kuten proteiinien rakennetta. Proteiinitutkimus lukeutuu orgaanisen kemian alaan. Fotoaktiivisen proteiinin rakenteen tutkimusta käsitelleessä hankkeessa Pettersson työskenteli yhdessä Jyväskylän yliopistossa kemian professoreina vaikuttavien Petri Pihkon ja Gerrit Groenhofin kanssa. Näistä Pihko on erikoistunut orgaaniseen kemiaan. Groenhof puolestaan tekee biologisten makromolekyylien kemiallista tutkimusta.
Tutkimusura > Soveltava tutkimus

Professori Pettersson on tutkimustensa ohella kehittänyt erilaisia tutkimus- ja kuvantamismenetelmiä. Hänen tutkimusryhmänsä on kehittänyt niin sanotun CARS-teknologiaan (Coherent Anti-Stokes Raman Microscopy, CARS) perustuvan mikroskopialaitteiston, jolla on pystytty kuvantamaan yksittäisiä nanoputkia. Ryhmä on kehittänyt myös grafeenin muokkaamiseen sovellettavan menetelmän, joka perustuu lasersäteilytykseen. Soveltavan spektroskopian alalla Petterssonin ryhmä on kehittänyt Raman-spektrometrilaitteiston, jonka avulla pystytään tutkimaan kaasujen pitoisuuksia elintarvikepakkauksissa.
Jyväskylän yliopistossa toimi vuosina 2014–2016 erityinen RECENART-projekti. Hankkeessa taideteoksien aitoutta tutkittiin erilaisten ainetta rikkomattomien tutkimusmenetelmien (mm. hyperspektrikameran) avulla. Osana projektia Pettersson  kehitti menetelmän, jonka avulla taideteosten aitousmerkintä voidaan tehdä nanomateriaalia käyttäen. Vuodesta 2017 RECENART-projektia on jatkanut yksityinen yritys, joka kuitenkin tekee yhteistyötä Jyväskylän yliopiston kanssa.
Tutkimusura > Kultahiukkastutkimus

Vuosina 2008–2014 Pettersson johti professori Hannu Häkkisen kanssa Jyväskylän yliopistossa tehtyä kokeellista tutkimusta, jossa tarkasteltiin kultahiukkasten kemiallisten ominaisuuksien muutoksia. Tutkimuksen avulla selvitettiin hiukkasten optisia ja dynaamisia ominaisuuksia. Pettersson tutkimusryhmineen säteilytti kultahiukkasnäytettä laservalolla ja tutki sen jälkeen, kuinka hiukkasten itseensä imemä säteilyenergia kulkeutuu ympäristöön. Kultahiukkastutkimuksessa Petterssonin ja Häkkisen johtamat tutkimusryhmät ovat tehneet yhteistyötä Nobelin kemianpalkinnon voittaneen Roger D. Kornbergin tutkimusryhmän kanssa.
Kultahiukkastutkimuksen yhteydessä havaittiin, että kultahiukkasia voidaan hyödyntää herkkinä sensoreina kemiallisessa analytiikassa ja biokuvantamisessa. Tutkimuksen tuloksia on sovellettu muun muassa virusten havaitsemiseen. Virus on niin pienikokoinen, että sitä ei pysty helposti erottamaan tavanomaisilla kuvantamismenetelmillä. Kun sen pintaan istutetaan kultahiukkanen, se erottuu esimerkiksi spektroskopian avulla. Kuvantamisen avulla on saatu uutta tietoa myös virusten pinnan rakenteesta ja sen mahdollisista muutoksista viruksen eliniän aikana. Menetelmän avulla on tutkittu esimerkiksi enteroviruksia. Biotieteiden osalta tutkimusta koordinoi dosentti Varpu Marjomäki Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitokselta.
Tutkimusura > Julkaisut

Pettersson on kirjoittanut ja toimittanut useita julkaisuja. Tutkimusuransa aikana hän on julkaissut yli sata vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia. Useat näistä on julkaistu merkittävissä julkaisusarjoissa.
Tunnustuksia

Maaliskuussa 2017 Mika Pettersson valittiin Suomen edustajaksi PCCP-lehden johtokuntaan, jota hallinnoivat lehden omistavat 19 eurooppalaista kansallista kemian seuraa. Kukin omistajaseura valitsee yhden edustajan lehden johtokuntaan. PCCP (Physical Chemistry Chemical Physics) on arvostettu tieteellinen aikakauslehti fysikaalisen kemian alalla. Lehteä julkaisee brittiläinen Royal Society of Chemistry. Suomesta Physical Chemistry Chemical Physics -lehden omistajien joukkoon kuuluu Suomalaisten Kemistien Seura (SKS).
Tunnustuksena tieteellisistä saavutuksistaan professori Pettersson kutsuttiin vuonna 2017 Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Aiheesta muualla

Professori Petterssonin sivu[vanhentunut linkki] Nanotiedekeskus, Jyväskylän yliopisto. (englanniksi)
(Nanosysteemien spektroskopia ja fotodynamiikka) - Professori Petterssonin tutkimusryhmä[vanhentunut linkki] Kemian laitos, JY. (englanniksi)
professori Petterssonin tutkimusaiheita: grafeeni, kultananoklusterit, hiilinanoputket ja soveltava spektroskopia[vanhentunut linkki] Kemian laitos, JY. (englanniksi)
Kemian professori Mika Pettersson: Kemian merkitys ja haasteet muuttuvassa maailmassa (15.12.2011) Petterssonin virkaanastujaisluento, Jyväskylän yliopisto.
Professori Petterssonin tieteellisiä julkaisuja[vanhentunut linkki] NSC, Jyväskylän yliopisto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Vellamonsammal

| Vellamonsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Dicranales
Heimo::  Fissidentaceae
Suku::  Siipisammalet Fissidens
Laji::  fontanus
Kaksiosainen nimi
 Fissidens fontanus  (Bach. Pyl.) Steud. 
Katso myös
   Vellamonsammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vellamonsammal (Fissidens fontanus, aik. Octodiceras fontanum) on lehtisammallaji siipisammalten heimossa (Fissidentaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Suomen alueella sitä esiintyy harvinaisena eteläosasta Keski-Lappiin.
Vellamonsammal kasvaa erilaisissa vesistöissä: kirkasvetisissä järvissä uposkasvina enimmillään usean metrin syvyydessä, puroissa ja koskissa matalassa vedessä, ravinteisessa vedessä, murtovedessä. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin ja laji leviää kasvullisesti versonkappaleista.
Veekmas

| Veekmas Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1984
Toimitusjohtaja:  Esa Halttunen
Kotipaikka:  Kitee, Suomi
Toimiala:  Teollisuudessa käytettävien muiden koneiden tukkukauppa
Tuotteet:  Tiehöylät ja kaivostiehöylät, tiehöylien varaosat ja huolto, tiehöylänkuljettajien koulutus
Liikevaihto:  5,6 milj. € (2/2020)
Henkilöstö:  10 (2/2020)
Tytäryhtiöt:  Veekmas Svenska AB
Omistaja:  Halttunen Esa, Sanna, Jarno, Henna ja Pirjo
Kotisivu:  www.veekmas.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veekmas Oy on kiteeläinen perheyritys ja Pohjoismaiden ainoa tiehöylien valmistaja. Yritys on vuodesta 1982 alkaen erikoistunut tiehöylien suunnitteluun, valmistamiseen ja tuotekehittelyyn.
Historia

Yhtiön perustaja Esa Halttunen aloitti tiehöyläurakoitsijana vuonna 1974. 1970-luvun loppupuolella yritys alkoi kunnostaa urakoinnin ohella vanhoja ruotsalaisia tiehöyliä. Ensimmäinen uusi Veekmas-tiehöylä valmistui vuonna 1993. 1990-luvulla valmistui kymmeniä niin sanottuja kierrätysrungolla valmistettuja Veekmas-tiehöyliä. 2000-luvulla yritys on keskittynyt uusien tiehöylien ja kaivostiehöylien valmistamiseen.
Veekmas Oy osti kilpailijansa Vammas Oy:n tiehöyläliiketoiminnan lokakuussa 2007.
Yritykselle myönnettiin Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto vuonna 2008.
Kirjallisuutta

Käyhkö, Arttu: Maanrakennuskoneita Suomessa. Alfamer / Tarusto Oy, 2015. ISBN 978-952-472-234-6
Aiheesta muualla

Veekmas Oy:n www-sivut
Veekmas 2428 -tiehöylä Kiteellä valmiina toimitettavaksi.
Veekmas Oy:n valmistama FG 2327 S -tiehöylä Ruotsissa
Toivo Venetjoki

Toivo Venetjoki (9. kesäkuuta 1906 Halsua – 16. helmikuuta 1988 Kokkola) oli suomalainen kanteleensoittaja ja pelimanni, varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä.
Venetjoki oppi kanteleen soiton kymmenvuotiaana seuratessaan naapurissa asuneiden kahden enonsa Eino Tulikarin (entinen Tofferi) ja hänen veljensä Oskari Tofferin soittoa. Sukuun kuului muitakin kanteleensoittajia, muun muassa Matti Karvonen ja hänen serkkunsa Viljo Karvonen.
Venetjoki aloitti esiintymisensä 1930-luvulla, jolloin hän kierteli soittamassa lähiseudulla. Lisäksi hän säesti Halsuan viulupelimanneja kanteleella ja harmonilla ja soitti joskus viuluakin.
Venetjoki käytti soittaessaan paljon ”kruusausta”, koristelua ja muuntelua. Tähän sisältyy paljon korusäveliä, trioleja ja trillejä. Soittotyylin lisäksi myös kanteleen ääni erotti hänet muista Perhonjokilaakson kanteleensoittajista. Kanteleen ääni oli heleämpi kuin muilla. Syynä tähän olivat poikkeuksellisen kireälle viritetyt kielet ja tallana käytetty paksu metallilanka kielten alla.
Venetjoen ohjelmisto sisälsi runsaasti hää- ja pelimannimusiikkia. Hän piti kuitenkin kanteletta mieluummin kotisoittimena ja soitti mieluummin yksinään kuin suuressa joukossa ja suurissa esiintymistilaisuuksissa.
Venetjoki nimitettiin mestaripelimanniksi Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1972.
Vasamasiilikäs

| Vasamasiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Valeyökköset Erebidae
Alaheimo::  Siilikkäät Arctiinae
Tribus::  Aitosiilikkäät Arctiini
Suku::  Euplagia
Laji::  quadripunctaria
Kaksiosainen nimi
 Euplagia quadripunctaria  (Poda, 1761) 
Synonyymit
 Callimorpha quadripunctaria 
Katso myös
   Vasamasiilikäs Wikispeciesissä   Vasamasiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vasamasiilikäs (Euplagia quadripunctaria) on värikäs ja melko isokokoinen perhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava erityisten suojelutoimien alueita ja kuuluu liitteen ensisijaisesti suojeltaviin lajeihin.
Koko ja ulkonäkö

Melko kookas perhonen, jonka siipiväli on 46–62 mm ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Etusiivet ovat tummanruskeat, vihertävällä metallisella hohteella. Siiven etureunasta siiven poikki suuntautuu kolme leveää, vaaleankeltaista juovaa, joista kaksi uloimmaista yhtyvät muodostaen Y-kirjaimen muotoisen kuvion. Perhosen vanhetessa vaalea väri haalistuu. Takasiivet ovat ruosteenpunaiset ja niissä on muutamia tummia laikkuja.
Levinneisyys ja lentoaika

Enimmäkseen eurooppalainen perhoslaji, jota tavataan Euroopassa Espanjasta Alpeille ja Turkkiin ja edelleen Lähi-idässä aina Iraniin asti. Pohjoismaissa vasamasiilikäs on tavattu vain kahdesti: Suomessa Kotkassa vuonna 1972 ja Tanskassa Fynin saarella vuonna 2003. Lentoaika on heinäkuusta elokuuhun, joskus aina syyskuuhun saakka.
Rodoksen Petalúdhesissa sijaitseva Perhoslaakso on tunnettu useiden perhoslajien, myös vasamasiilikkäiden, massaesiintymistä.
Elinympäristö ja elintavat

Vasamasiilikäs on metsäisten ympäristöjen laji. Perhoset lentävät pääasiassa iltapäivästä yöhön ja monista muista siilikkäistä poiketen käyvät ahkerasti kukilla.
Naaras munii noin 250 munaa ravintokasvin lehtien alapinnoille. Toukka talvehtii.
Ravintokasvi

Polyfagisen toukan ravintokasveihin kuuluu etenkin nokkonen (Urtica dioica), mutta myös ratamot, vadelma, kuusamat, voikukka, peipit, horsmat, euroopanpähkinäpensas sekä jalavat.
Aiheesta muualla

P. Pakkanen: Euplagia quadripunctaria
Perhoswiki[vanhentunut linkki]
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q937987  Wikispecies: Euplagia quadripunctaria  ARKive: euplagia-quadripunctaria  BioLib: 54929  BOLD: 51481  EoL: 55615775  EUNIS: 136  Fauna Europaea: 447054  Fauna Europaea (new): 848920e2-5e49-4894-9979-d66711c55b42  GBIF: 4532532  iNaturalist: 118936  LoB: 6409  MaBENA: EuplaQuadri  NBN: NBNSYS0000006153  NCBI: 987932  Observation.org: 1766  Open Tree of Life: 785814  Laji.fi: MX.62243
Veli Giovanni

H. J. Viherjuuri alias Veli Giovanni.
Hillari Johannes Viherjuuri eli Veli Giovanni (19. helmikuuta 1889 Helsinki – 21. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen opettaja, toimittaja, kustannusjohtaja ja mainonnan lehtori. Hän oli junailija Richard Grönrothin ja Emma Vähä-Uotilan poika. Perhe suomensi sukunimensä Grönroth Viherjuureksi vuonna 1906 yleisen suomalaisinnostuksen vallassa.
Hillari Viherjuuri oli koulupoikana Uuden Suomettaren (myöhemmin Uusi Suomi) oikaisulukijana. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui  1911 ja maisteriksi 1913, jolloin hän lähti Moskovaan vuodeksi opiskelemaan venäjää. Suomalaisen Normaalilyseon venäjän ja suomen kielen opettajana hän oli 1914–1918. Sisällissodan jälkeen Viherjuuri oli Otavan reklaamijohtajana.
Hillarin veli Leonard Viherjuuri toimi Suomen Kuvalehden päätoimittajana vuodesta 1918. Koska Hillari halusi olla veljensä kanssa hyvissä väleissä, hän humoristisesti otti nimimerkikseen munkkinimeä muistuttavan Veli Giovannin tanskalaisen Jenny Blicher-Clausenin romaanin nimen mukaan. Johanneksen vastine italiaksi on Giovanni.
Viherjuuri toimitti erilaisia pilalehtiä ja tehtäväkirjoja. Vuonna 1919 ilmestyi Huvittavia tehtäviä lapsille. Samana vuonna ilmestyi Jyry-Jaakon päiväkirja sekä ensimmäiset Pilajuttuja ja piirroksia -lehdet. Pilajuttuja ilmestyi 178 lehteä vuoteen 1950 saakka. Hän toimitti myös vuosialbumia Kalle Viksari (1924–1950)- tämän pitkäikäisen sarjakuvasankarin esiintyminen oli alkanut Otavainen -lehdessä jo vuonna 1922. Otavan julkaisema Kalle Viksari oli ensimmäinen säännöllisesti ilmestynyt suomalainen sarjakuvajulkaisu. Viherjuuri toimitti lisäksi sarjoja Lasten oma kirja ja Poikien oma kirja ja joululehteä Joulukärpänen.
Hänen tunnetuin kirjoittamansa sarjakuvansa oli Junnu, joka ilmestyi Suomen Kuvalehdessä 1927–1934. Junnulla oli monta piirtäjää: Alexander Tawitz, Poika Vesanto ja Arnold Tilgmann. Suomen Kuvalehdessä oli myös hänen toimittamansa Veli Giovannin Ajanvietesivu 1919–1936, joka sisälsi tehtäviä ja piirroksia, ja hänen kirjoittamansa ja Poika Vesannon piirtämä sarjakuva Kapteeni ja Ville, joka ilmestyi 1934.
Herra Kerhonen oli pyöreä porvarisherra, jota Viherjuuri ideoi 1930–1949. Piirtäjinä olivat Gösta Thilén ja Olavi Vikainen.
Viherjuuri luovutti testamentissaan originaalinsa Suomen taideteollisuusmuseolle. Viherjuuren työtä jatkoi jonkin aikaa tytär Irmeli Viherjuuri nimellä "Giovanna".
Aiheesta muualla

H. J. Viherjuuri : Käynti Saksan reklaamimessuilla, Suomen Kuvalehti, 01.07.1925, nro 26-27, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Velosipedi

Erilaisia velosipedejä saksalaisessa tietosanakirjassa vuodelta 1887.
Velosipedi tarkoittaa sellaista polkupyörää, jossa ei ole ketjuja ja jonka polkimet on yhdistetty etupyörään vipuvarsin.lähde? Tämän nykyisen polkupyörän edeltäjän kehitti pariisilainen vaunuseppä Pierre Michaux vuonna 1861, ja sen patentoi hänen palveluksessaan toiminut Pierre Lallemet Yhdysvalloissa vuonna 1866. Venäjän kielessä sana velosiped tarkoittaa kuitenkin edelleen kaikkia polkupyöriä, myös nykyaikaisia.
Englantilaiset nimitykset ordinary ja penny-farthing annettiin velosipedistä parannetuille malleille, joissa etupyörä oli huomattavasti suurempi kuin takapyörä. Tähän pyörämalliin päädyttiin, koska polkupyörän saattoi saada kulkemaan nopeammin sillä perusteella, että iso pyörä kulkee yhdellä kampikierroksella pidemmän matkan kuin pieni. Nopeuden havaittiin olevan hyödyksi etenkin kilpailukäytössä.
Ennen 1880-lukua polkupyörää kutsuttiin Suomessa velosipediksi, velocipediksi, pikarattaaksi, polkurattaaksi tai pikakulkuriksi. Vaikka sanaa polkupyörä käytettiin jo ennen vuotta 1886, valokuvaaja, kirjailija, kääntäjä ja toimittaja I. K. Inha mainitaan yleensä sanan keksijänä. Inha matkusti erikoisvalmisteisella polkupyörällä kuvausmatkoillaan ja välitti englantilaisia polkupyöriä myytäväksi 1880-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velosipedi Wikimedia Commonsissa
Velvoitteen tehoste

Velvoitteen tehoste on yksityisoikeudellinen oikeusseuraamus, johon turvaudutaan velvoitteen jäädessä täyttämättä. Siihen liittyy tehosteen eli pakkokeinon (sanktion) täytäntöönpanon mahdollisuus. Velvoitteen tehoste antaa oikeussuojaa velkasuhteen osapuolille ja ylläpitää sopimusten sitovuutta. Tehosteet ovat sopimusrikkomuksen seuraamuksia, mutta ne soveltuvat myös yksipuolisiin velkasuhteisiin. viranomaiset eivät yleensä sovella niitä vaan edellytetään sopijapuolen vaatimusta. Tärkeimmät velvoitteen tehosteet ovat hinnanalennus, käsirahavälipuhe, laiminlyönnin rekisteröiminen ja julkistaminen (luottotieto), luontoissuoritus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus, sopimuksen irtisanominen, sopimuksen purku, sopimussakko ja vahingonkorvaus.
Oikeussuojan toteuttamiseksi korvausten suuruuden tulee vastata velkojan todellista vahinkoa. Vastasuoritusvaikutukset pyrkivät palauttamaan sopimustasapainon molempia osapuolia velvoittavissa sopimuksissa. Vastasuoritusvaikutuksia ovat hinnanalennus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus ja sopimuksen purku. Velallisen oikeussuojan takaamiseksi tehosteiden edellytykset on porrastettu. Tiukimmat edellytykset asetetaan niille seuraamuksille, joilla eniten puututaan velallisen oikeushyviin. Tällaisia seuraamuksia ovat muun muassa sopimuksen purku ja vahingonkorvaus. Velkoja voi vapaasti valita eri tehosteiden välillä, mutta velalliseen kohdistettu seuraamus ei saa olla tarpeettoman ankara, jos lievempikin tehoste takaa oikeussuojan.
Velallisen keskeisiä oikeushyviä suojataan toteutettaessa tehosteita oma-apuisesti esimerkiksi palkkasaatavan osittaisella kuittauskiellolla ja viranomaisten pannessa täytäntöön tehosteita käytetään ulosmittausrajoituksia. Samankaltainen on velallisen omakohtaisen vapauden suoja luontoissuorituksessa. Sopimusvapauden väärinkäytöksiä vastaan antaa suojaa oikeustoimen pätemättömyyttä koskevat säännökset ja sopimuksen sovittelu. Sopijapuolet voivat myös sopia tehosteiden soveltamisesta, rajoittamisesta tai poissulkemisesta. Tällaisia oikeussuojan järjestamistapoja ovat vaikkapa sopimussakkovälipuhe ja vastuunrajoitusehdot. Lain säännökseen perustuvia tehosteita sovelletaan silloin, jos sopijapuolet eivät ole sopineet oikeussuojasta tai jos suojassa on puutteita tai kohtuuttomuuksia.
Velvoitteiden tehosteiden pakkotäytäntöönpano on viranomaisten asiana. Monessa tapauksessa velkoja pystyy toteuttamaan oikeussuojansa oma-apuisesti. Näin tapahtuu esimerkiksi realisoitaessa käteispantti, sovellettaessa kuittausta tai sopimuksen purussa ja hinnanalennuksessa, jos velkoja ei ole ehtinyt tehdä omaa suoritustaan.
Kirjallisuutta

Erkki Aurejärvi & Mika Hemmo: Velvoiteoikeuden oppikirja, Condictio 1998, ISBN 951-95570-1-6, sivut 69–174.
Vehniä

| Vehniä> Vehniän kylä |
| --- | --- |
Kaupunki:  Laukaa
Väkiluku:  n. 1 000
Postinumero(t):  41180
Vehniä on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Vehniä sijaitsee valtatie 4:n varrella, lähellä Jyväskylän lentoasemaa. Vehniä on Laukaan läntisin kylä ja hieman erillään muista. Muu Laukaa sijaitsee korkeiden metsäisten mäkien takana ja kylään lyö leimansa läpi kulkeva nelostie. Vehniällä on oma kyläyhdistys, Vehniän kylätoimikunta, ja yli sadan oppilaan kyläkoulu.lähde? Kylässä asuu nykyisin lähes tuhat asukasta.
Kylän historiallinen keskus on Alasenjärven rannalla sijaitseva Vehniän kartano. Nykyään kylän keskuksena pidetään Vehniän kylätalo Himmaa tai Vehniän koulua. Kylällä toimii myös Vehniän baptistiseurakunta.
Vehniän kylän palveluita ovat muun muassa päiväkoti, hieroja, marjatila ja kampaaja. Vehniällä on toiminut aikoinaan samanaikaisesti neljäkin kauppaa, mutta nykyään kylällä ei ole ainuttakaan myymälää.lähde?
Vehniän naapurikyliä ovat Jyväskylän Tikkakoski, Uuraisten Jokihaara ja Hirvaskylä, sekä Laukaan Valkola.
Vehniällä sijaitsee yksi Suomen kolmesta Lidl-jakelukeskuksesta.
Joululaulujen Joulupuu on rakennettu ja Jouluyö, juhlayö sanoittaja Gustaf Oskar Schöneman oli syntyjään Vehniän kartanon poika.
Historia

Vehniän kylässä on ollut asutusta jo kivikaudella, ja siellä sijaitsevat Uuden-Hovilan, Vehniän ja Vierulan kivikautiset asuinpaikat. Tunnetuin vehniäläinen esine on Kansallismuseon kokoelmissa oleva tuhansia vuosia vanha Vehniän lusikka, jonka kuva oli jo ennen sotia useiden suomalaisten historiankirjojen sivuilla. Lusikan löysi torppari Tobias Flyktman vuonna 1903.
Vuosituhansien ajan Vehniän maat palvelivat ainoastaan riista- ja kalastusmaina. Kylän ensimmäinen vakituinen asukas oli Heikki Erkinpoika, joka otti alueen haltuunsa verokirjojen mukaan vuonna 1579. Vuonna 1627 Vehniästä tuli osa Laukaan seurakuntaa. 1600-luvun lopulla Vehniän kautta kulki kauppareitti. 1840-luvulle saakka kylän keskuksena toimiva Vehniän kartano oli hallinnollinen keskus ja siellä asui nimismiehiä monta vuosikymmentä. Laukaan alueen käräjät pidettiin kartanossa kahdeksankymmenen vuoden ajan, ja talossa ovat toimineet myös lääkäri ja Laukaan ensimmäinen apteekki.
1700-luvun puolivälistä alkaen Vehniän kartanon alaisuuteen alkoi syntyä torppia ja mäkitupia, joita oli enimmillään lähes sata. Vehniän kartanon maihin on kuulunut myös nykyinen Tikkakoski, jonka ensimmäisen teollisuusyrityksen perusti Vehniän kartanon isäntä Bror Karl Johan Schöneman eli kansan suussa "Herravaenoa" (Herravainaa).
Vuosien 1808–1809 Suomen sota ulottui myös Vehniälle, ja Vehniän kyläkirjan mukaan "Punavuoren mutkaan" on haudattu venäläinen upseeri Suomen sodan ajalta.
Vehniän kansakoulu perustettiin vuonna 1896 pääasiassa myöhemmällä koulun tontilla asuneen Henriika Vehniäisen 4 000 markan suuruisen testamenttilahjoituksen turvin. Vuotta myöhemmin valmistunut vanha koulurakennus korvattiin uudella vuonna 1977. Ensimmäinen puhelinkeskus Vehniälle tuli vuonna 1930 ja sähköt kaksikymmentä vuotta myöhemmin. Vuonna 1939 kylän lähelle perustettiin lentokenttä. 1950-luvulla valmistunut nelostie halkaisi kylän kahtia, mutta toi samalla hyvät kulkuyhteydet lähikaupunkeihin. Vuonna 1973 pieni osa Vehniästä liitettiin Laukaasta Jyväskylän maalaiskuntaan Tikkakosken lentokenttää varten.
Vehniällä sattui 5. heinäkuuta 1974 linja-autoturma, jossa kuoli 12 hollantilaista turistia.