stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siunaus
Ortodoksinen käytäntö > Vastasyntyneen ja hänen äitinsä siunaaminen

Kristilliset kirkot opettavat, että ihminen sikiää ja syntyy synnissä; tämän vuoksi ortodoksinen kirkko on alusta asti noudattanut ja noudattaa edelleen tapaa, että välittömästi lapsen synnyttyä pappi saapuu paikalle siunaamaan lapsen ja äidin.  Heikolle lapselle toimitettava hätäkaste on asia erikseen, ja sen voi toimittaa kuka tahansa kristitty eli siihen ei tarvita pappia. Hätäkaste vahvistetaan mirhavoitelun sakramentilla kunhan lapsi on riittävästi voimistunut.
Seuraava vaihe on, että kun lapsi on kahdeksan päivän ikäinen, hän saa nimen erillisessä siunaustilaisuudessa; nykyään pappi saapuu kotiin toimittamaan, vaikka papin käsikirja sanoo edelleen, että
»kätilö tuo lapsen kirkkoon nimen antoa varten»
Näin pyritään edelleen tekemään jos suinkin mahdollista; Kreikassa ja Venäjällä käytäntö on voimissaan, mutta Suomessa piispainkokous on hyväksynyt käsikirjan ohjeesta poikkeamisen käytännön syistä. Nimenantoon voidaan liittää myös mirhavoitelu, jos lapsi on hätäkastettu.
Varsinainen kaste ja mirhavoitelun sakramentti tapahtuvat kotona, jos synnytyksestä on alle 40 päivää; yhä suositummaksi on tullut tapa, että lapsi kastetaan hiukan tätä vanhempana, koska hänet voidaan sen jälkeen liittää seurakuntaan ja hän pääsee ensi kerran ehtoolliselle. Näin myös lapsen äiti vapautuu 40 päivää kestäneestä, synnytyksestä johtuneesta kiellostaan saapua kirkkoon. Tämä ikiaikainen juutalaisuudesta periytyvä kielto on eräs yhteisiä molemmille katolisille ja useimmille protestanttisille kirkoille.
Ortodoksinen käytäntö > Veden siunaaminen

Ortodoksisessa kirkossa pidetään erittäin suuressa arvossa siunattua vettä, jota lännessä kutsutaan vihki­vedeksi. Veden siunaus tapahtuu jokaisessa ortodoksisessa kirkossa tai tsasounassa silloin, kun vietetään temppelijuhlaa eli sen pyhän muistopäivää jolle kyseinen pyhäkkö on omistettu. Päivää kutsutaan kyseisen pyhäkön praasniekaksi. Tällöin toimitetaan ns. pieni vedenpyhitys: pappi tai piispa toimittaa erillisen palveluksen, jonka aikana pyhitetty papin käsiristi upotetaan vesiastiaan kolmesti, minkä jälkeen läsnäolijat vihmotaan juuri pyhitetyllä vedellä.
Paikalla on aina kirkon omia maljoja tai ainakin kertakäyttöastioita seurakuntalaisia varten; lähes jokainen paikalla ollut nauttii juuri siunattua pyhää vettä jo kirkossa, samoin useimmat tuovat mukanaan astioita viedäkseen pyhää vettä kotiin. Joissakin kirkoissa Venäjällä on oma vesihana pyhitetylle vedelle, jota ihmiset voivat itse pullottaa. Pyhää vettä nautitaan suurella kunnioituksella ja sitä säilytetään ikonien läheisyydessä.
Suuri vedenpyhitys toimitetaan vain kerran vuodessa loppiaisena eli 6. tammikuuta Kristuksen kasteen muistoksi. Tämä vedenpyhitys voidaan toimittaa myös kaivon, järven tai muun luonnon vesilähteen luona. Tällöin miljoonat ihmiset Venäjällä käyvät kastautumassa avannoissa, jotka on tehty ristin muotoon. Avantoja kutsutaan nimellä "Jordan" (ven. Иордан), ja nimensä mukaisesti ne muistuttavat Jordan-jokea, jossa Jeesus kastettiin. Veteen laskeudutaan päätä myöten kolme kertaa keskiyön aikaan. Tämä merkitsee, että kastautuminen suoritetaan Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Avantoon laskeudutaan useimmiten rappusia pitkin, mutta lapsia kastettaessa vanhemmat voivat kastaa lapset käsistä kiinni pitäen.
Valamon luostarissa se on jo pitkään toimitettu avannon ääressä. Avannosta nostettua vettä on sitten viety kirkkoon ja luostariin jopa ämpäreillä.
Useilla venäläisillä on vahvoja uskomuksia pyhän veden vaikutuksista. Veteen kastautumisen uskotaan parantavan ja ehkäisevän sairauksia koko vuoden.
Ortodoksinen käytäntö > Jumalanpalveluspukujen siunaaminen

Myös jumalanpalveluspuvut siunataan vastaavalla tavalla; alemmat kirkonpalvelijat - lukijat, alidiakonit ja diakonit - sekä maallikot pyytävät ennen pukeutumista kirkollisille asuille - käytännössä stikarille ja orarille - siunauksen korkeimmalta paikalla olevalta papilta, piispalta jos on läsnä; papit siunaavat pukunsa itse ennen pukeutumista. Papeilla ja diakoneilla on lisäksi erilliset pukeutumisrukoukset, joita käytetään vain ennen liturgiaa; alidiakonit pukevat piispan jumalanpalveluspukuihin, ja vanhin läsnä oleva diakoni lukee pukeutumisrukoukset piispan puolesta. Diakonia alemmalla palvelevalla papistolla ja maallikoilla ei ole omia pukeutumisrukouksia.
Kaikki jumalanpalveluspuvut, myös varsinaisten pukujen alla pidetyt pitkähihaiset viitat, siunataan ennen käyttöön ottoa. Tämän tekee pappi vihmomalla asut pyhitetyllä vedellä tai piispa mirhavoitelulla.  Tämän jälkeen asut voidaan ottaa käyttöön. Vain varsinaiseen jumalanpalveluskäyttöön tehdyt asut siunataan; teatterikäyttöön tehtyjä pukuja ei siunata.
Ortodoksinen käytäntö > Kotien, käyttöesineiden ja ajoneuvojen siunaaminen

Ortodoksisen kirkon käsikirjoissa on rukouskaavat lähes kaikelle inhimilliseen elämään liittyvälle; ajoneuvot, kodit ja työkalut voidaan siunata. Se tapahtuu vihmomalla ne pyhitetyllä vedellä erityisen rukoushetken aikana.
Ortodoksinen käytäntö > Ikonien siunaus

Ortodoksiselle kirkolle äärimmäisen tärkeät pyhäinkuvat, ikonit, siunataan vihmomalla ne pyhällä vedellä oman rukoushetkensä aikana. Jos ikonin siunaa piispa, hän käyttää tarkoitukseen pyhitettyä mirhaa.
Ortodoksinen kirkko ei yleensä käytä veistoksia pyhien kuvina. Jos niitä on, ne yleensä esittävät enkeleitä. Näin on esimerkiksi Kotkan Pyhän Nikolaoksen kirkossa.
Katolinen käytäntö > Yleistä

Katolinen tapa on kirkon latinalaisessa riituksessa likitulkoon samanlainen. Vain Bysantin tai keisarillisen Venäjän hoveista peräisin olleet tavat puuttuvat. Niiden sijalla on monia lännessä kehittyneitä. Eritoten paavien ns. Avignonin vankeus ja vastapaavit vaikuttivat runsaasti roomalaiskatoliseen jumalanpalveluskäytäntöön.
Messun lopussa luettavan siunauksen sanamuoto oli alkujaan papin vapaasti valittavissa, Missale Romanumissa se on saanut vakiintuneen muodon: "Siunatkoon teitä kaikkivaltias Jumala, Isä ja Poika ja Pyhä Henki."
Katolinen käytäntö > Pyhäinkuvat

Katolisen kirkon läntinen riitus käyttää ikonien tilalla usein veistoksia, jotka siunataan vastaavalla tavalla. Samoin läntiset pyhien kuvat ovat useimmiten eri tyylisiä kuin ikonit.
Katolinen käytäntö > Pyhitetty vesi

Myös siunauksen apuväline, pyhitetty vesi, jota lännessä kutsutaan vihkivedeksi, on yhtä tärkeässä asemassa kuin idässä.
Katolinen käytäntö > Papiston tervehtiminen

Katolisen kirkon latinalaisen riituksen piispojen siunaukseen vastataan suutelemalla piispan sormusta, idän riitusten piispojen siunaukseen suutelemalla piispan kättä, kuten ortodoksitkin tekevät. Latinalaisessa riituksessa ei pappien kättä suudella.
Jos piispa ei halua sormustaan suudeltavan jostain syystä - esimerkiksi diplomaattisesta, jos paikalla on henkilö jota sellainen voisi loukata (esimerkiksi juutalainen tai muslimi) - hän yleensä väistää sen ojentamalla kätensä sellaisessa asennossa että se tulkitaan normaaliksi kättelyksi.
Katolinen käytäntö > Sakramentit

Roomalaiskatolisten sakramentit ovat samat kuin ortodoksienkin, niiden muoto on vain erilainen.
Protestanttinen käytäntö > Yleistä

Uskonpuhdistuksessa 1500-luvulla syntyneet protestanttiset kirkot vähensivät toimintansa alussa siunausten käyttöä olennaisesti; hyvin kauan heillä oli käytössä vain eri pyhien toimitusten loppusiunaus. Useimmilla protestanteilla Herran siunaus oli hyvin kauan ainoa käytössä ollut. Sitäkään ei tehty ristinmerkillä, vaan pappi kohotti kätensä haralleen yläviistoon siunaavaan asentoon.
Protestanttinen käytäntö > Synnyttäjän siunaaminen

Eräs ortodoksien ja katolisten kanssa yhteinen tapa, joka säilyi protestanttisissa kirkoissa, oli synnyttäjän ns. kirkottaminen, eli pappi kävi määräaikana synnytyksen jälkeen lukemassa katumusrukoukset synnyttäjälle ja siunaamassa tämän, ja tämän jälkeen tämä oli vapaa tulemaan ehtoolliselle. Tapa pääsi 1900-luvun jälkipuoliskolla hiukan unohtumaan, mutta se on nykyisin herätetty eloon hiukan uudistettuna.
Protestanttinen käytäntö > Anglikaanit

Anglikaaninen kirkko on ollut omien teidensä kulkija tässä suhteessa; se on noudattanut katolisen kirkon rituaaleja perustamisestaan asti, vain paavi oli kauan poistettuna esirukouksista.
Brittien vanhoillisuus on pitänyt kaiken jokseenkin ennallaan, tosin joitakin kansallisia muutoksia on tapahtunut. Niistä voinee mainita eri kuninkaiden kruunajaisseremonoihin liitetyt hymnit, merkittävämpänä Georg Friedrich Händelin kuningas Yrjö II:n kruunajaisiin säveltämä Zadok the Priest, joka kuuluu edelleen kyseiseen seremoniaan. Hymni lauletaan silloin, kun hallitsija voidellaan eli siunataan tehtäväänsä.
Jumalanpalveluksen lopussa lausuttavana siunauksena käytetään tavallisimmin loppu­siunauksena Filippiläiskirjeen jaetta 4:7, johon on lisätty trinitaarinen eli Pyhään Kolminaisuuteen viittaava loppusiunaus:
»Jumalan rauha, joka on kaikkea ymmärrystä ylempi, varjelkoon teidän
sydämenne ja ajatuksenne Kristuksessa Jeesuksessa; Siunatkoon teitä kaikkivaltias ja armollinen Jumala, Isä, Poika ja Pyhä Henki.»
Tämä siunaus esiintyy jo yleisessä rukouskirjassa (Book of Common Prayer) vuodelta 1549. Vuonna 1980 käyttöön otetun käsikirjan mukaan tiettyinä aikoina kirkkovuodesta käytetään kuitenkin tästä poikkeavia loppusiunauksia. Niinpä paaston­aikana käytetään seuraavaa siunausta:
»Kristus oli kuuliainen kuolemaan, aina ristinkuolemaan asti. Hän antakoon teille voimaa kuolla pois synnistä, kantaa ristiänne ja seurata häntä. Siunatkoon teitä kaikkivaltioas ja armollinen Jumala, Isä, Poika ja Pyhä Henki. Aamen.»
Pyhän Kolminaisuuden päivänä luettava siunaus kuuluu:
»Kolmiyhteinen Jumala vahvistakoon teitä uskossa ja rakkaudessa ja johtattakoon teidät totuuteen ja rauhaan. Siunatkoon teitä kaikkivaltias ja armollinen Jumala Isä, Poika ja Pyhä Henki.»
Protestanttinen käytäntö > Luterilainen kirkko > Uskonpuhdistus

Katoliset vaativat Augsburgin valtiopäivillä vuonna 1530 luterilaisten toiminnan kerta kaikkista lopettamista, mutta nämä esittivät asiasta vastalauseen eli protestin; tämän vuoksi kaikkia katolisesta kirkosta eronneita alettiin kutsua protestanteiksi. Koska kirkkokuntien ero tapahtui ankaraa vihaa pitäen, kaikkia katolisia tai sellaisina pidettyjä tapoja, kuten siunausta, karsittiin - vähemmän harkitusti - liiankin kovalla kädellä.
Luterilaisessa kirkossakin jumalanpalveluksen ja muiden kirkollisten toimitusten päätteeksi lausutaan kuitenkin aina siunaus. Tällaisena loppusiunauksena on Martti Lutherin ajoista saakka käytetty niin sanottua Herran siunausta eli vanha­testamentillista Aaronin siunausta, jonka loppuun on lisätty sanat: "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen."
Ruotsi-Suomessa uskonpuhdistuksesta tuli paljon tiukempi kuin Saksassa, koska kuningas Kustaa Vaasa sai siitä kaipaamansa keinon korjata Ruotsin itsenäistymisen eli Kalmarin Unionista ja siis Tanskasta irtautumisen mahdollistaneiden sotiensa aiheuttamaa valtiontalouden vararikkoista tilaa takavarikoimalla valtiolle kaikki kirkon omaisuus. Takavarikointia pyrittiin oikeuttamaan tekemällä selkeätäkin selkeämpi pesäero katolisuuteen. Koska kuningas niin vaati, kirjoitettiin suurin osa jumalanpalvelusmenoistakin uudelleen, jotta ero katolisuuteen tulisi vieläkin selvemmäksi. Erityisesti katolisten ahkerasti viljelemä siunaus joutui monessa yhteydessä poistolistalle.
Protestanttinen käytäntö > Luterilainen kirkko > Sakramentit

Luterilaisella kirkolla on vain kaksi sakramenttia, kaste ja Ehtoollinen. Esimerkiksi avioliittoon vihkiminen ei heille ole sakramentti vaan yhteiskunnallinen seremonia, johon kirkko antaa siunauksensa.
Protestanttinen käytäntö > Luterilainen kirkko > Viimeaikaisia muutoksia

1980-luvulla näissä asioissa alkoi Suomen luterilaisen kirkon muutosprosessi, joka on käynnissä edelleen. Monet nimenomaan ortodoksisuudesta peräisin olleet tavat, kuten kotien siunaaminen, alkoivat saada jalansijaa myös luterilaisuudessa. Samoin ristinmerkki on alkanut hiljalleen saada sijaansa myös luterilaisessa kirkossa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa noudatetaan läntistä perinnettä, jossa käsi viedään otsalta sydämelle ja sitten vasemmasta oikeaan olkapäähän.
Muut uskonnot

Myös monissa muissa uskonnoissa käytetään siunausta. Pakanalliset tai animistiset uskonnot, kuten esimerkiksi intiaanien luonnonvoimien palvonta, puhuvat useimmiten manauksesta. Manaus ja siunaus eroavat toisistaan siinä, että manauksessa voimia, luonnonvoimia tai henkivaltoja, yritetään yleensä kontrolloida ja saada tekemään manaajan tahto. Siunauksessa taas pyydetään hyväntahtoisuutta kyseisiltä voimilta ilman kykyä niiden määräämiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katekismus: Herran siunaus Suomen evankelisluterilainen kirkko. Arkistoitu 12.1.2015. Viitattu 10.3.2015.
KP Arkkipiispa Leo siunaa kansaa Pyhän Kolminaisuuden virren aikana Helluntaina 2012 Helsingin Pyhän Kolminaisuuden kirkon alttarijuhlan liturgiassa
KP Metropoliitta Ambrosius toimittaa veden pyhittämistä Uspenskin katedraalissa Teofaniajuhlassa 2009. Alidiakonit pitelevät siunauskynttilöitä trikiiriä ja dikiiriä
Itävallan Grand Prix 2001

|  Itävallan Grand Prix 2001  |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 2001. 

Päivämäärä:  13. toukokuuta 2001
Sijainti:  A1-Ring, Spielberg, Steiermark, Itävalta
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,326 km
Kilpailun pituus:  71 kierrosta, 307,146 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Paaluaika:  1.09,562
Palkintokoroke
Voittaja:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Toinen:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kolmas:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Kierrosaika:  1.10,843 (kierroksella 48)
Itävallan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. toukokuuta 2001 A1-Ringilla Itävallassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut David Coulthard, jolle voitto oli kauden toinen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 4 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 71 | 1.27.45,927 | 7 | 10 |
| 2. | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 71 | + 2,190 | 1 | 6 |
| 3. | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 71 | + 2,527 | 4 | 4 |
| 4. | 17 |  Kimi Räikkönen | Sauber-Petronas | 71 | + 41,593 | 9 | 3 |
| 5. | 9 |  Olivier Panis | BAR-Honda | 71 | + 53,775 | 10 | 2 |
| 6. | 14 |  Jos Verstappen | Arrows-Asiatech | 70 | + 1 krs. | 16 | 1 |
| 7. | 18 |  Eddie Irvine | Jaguar-Cosworth | 70 | + 1 krs. | 13 |   |
| 8. | 10 |  Jacques Villeneuve | BAR-Honda | 70 | + 1 krs. | 12 |   |
| 9. | 16 |  Nick Heidfeld | Sauber-Petronas | 69 | + 2 krs. | 6 |   |
| 10. | 22 |  Jean Alesi | Prost-Acer | 69 | + 2 krs. | 20 |   |
| 11. | 23 |  Luciano Burti | Prost-Acer | 69 | + 2 krs. | 17 |   |
| Kesk. | 8 |  Jenson Button | Benetton-Renault | 60 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 19 |  Pedro de la Rosa | Jaguar-Cosworth | 48 | Voimansiirto | 14 |   |
| Kesk. | 6 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 41 | Hydrauliikka | 2 |   |
| Kesk. | 21 |  Fernando Alonso | Minardi-European | 38 | Vaihdelaatikko | 18 |   |
| Kesk. | 20 |  Tarso Marques | Minardi-European | 25 | Vaihdelaatikko | 22 |   |
| Kesk. | 15 |  Enrique Bernoldi | Arrows-Asiatech | 17 | Hydrauliikka | 15 |   |
| Kesk. | 5 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 10 | Jarrut | 3 |   |
| Kesk. | 7 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Renault | 3 | Moottori | 19 |   |
| Kesk. | 3 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 1 | Voimansiirto | 8 |   |
| Kesk. | 11 |  Heinz-Harald Frentzen | Jordan-Honda | 0 | Vaihdelaatikko | 11 |   |
| DSQ | 12 |  Jarno Trulli | Jordan-Honda | 14 | Hylättiin ajaessaan punaisia valoja päin varikolta poistuessaan | 5 |   |
Muuta

Juan Pablo Montoyan ensimmäinen eturivin lähtöruutu (2.)
Sauber-talli saavutti 100 MM-pisteen rajan.
Jos Verstappenin ja Arrowsin kauden ensimmäinen MM-piste.
Asiatech-moottoreiden ensimmäinen MM-piste.
Peräti neljä autoa jäi startissa lähtöruutuihinsa.
Palkintokorokkeella ei ruiskutettu samppanjaa lento-onnettomuudessa lauantaina menehtyneen Mclarenin moottorivalmistajan Paul Morganin muiston vuoksi.
Ivana Španović
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF, Tilastopaja
| --- | --- |
 Ulkoradat 100 metrin juoksu: 11,90 (2013)  Pituushyppy: 714 (2023)  Kolmiloikka: 14,24 (2022) :  Sisäradat 60 metrin juoksu: 7,31 (2015)  60 metrin aitajuoksu: 8,49 (2013)  Korkeushyppy: 178 (2013)  Pituushyppy: 724 (2017)  Kolmiloikka: 12,15 (2013)  Kuulantyöntö: 12,40 (2013)  Viisiottelu: 4240 (2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivana Španović Wikimedia Commonsissa
Ivana Španović Twitterissä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Matti Meikäläinen

Matti ja Maija Meikäläinen ovat keskivertokansalaisia kuvaavia kuvitteellisia nimiä. Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan Meikäläinen on ollut entisenä sukunimenä alle viidellä suomalaisella, mutta tällä hetkellä (1/2022) Suomessa ei ole yhtään Meikäläinen-nimistä henkilöä. Keskivertokansalaisia kuvaavia nimiä on alettu käyttää eri maissa 1900-luvun alussa. Joissakin maissa nimi on hyvin yleinen, joissakin taas keksitty. Joissakin maissa nimiä on useampi, joilla kaikilla on vivahde-ero: osa kiltimpiä, osa ilkeämpiä. Tavallisesti keskivertoihminen käsitetään mieheksi.
Vastineet muissa kulttuureissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alankomaat | Jan Modaal |  |
|  Australia | Fred Nurk, Joe Farnarkle |  |
|  Belgia (Flanderi) | Jan Janssen, Piet Pietersen |  |
|  Brasilia | José tai Joao da Silva, Maria Aparecida |  |
|  Bulgaria | Ivan Ivanov, Maria Ivanova |  |
|  Espanja | Pepito Pérez |  |
|  Etelä-Afrikka | Koos van der Merwe |  |
|  Filippiinit | Juan dela Cruz |  |
|  Indonesia | Si Polan |  |
|  Irlanti | Joe Soap |  |
|  Islanti | Jón Jónsson, Jóna Jónsdóttir |  |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | Joe Bloggs, John Bull, Joe Public, Joe Schmoe |  |
|  Israel | Israel Israeli, Moshe Cohen |  |
|  Italia | Maria ja Mario Rossi |  |
|  Itävalta | Hans Meier, Herr und Frau Österreicher |  |
|  Japani | 名無しの権兵衛 (Nanashi no Gonbei), Yamada Taro, Yamada Hanako |  |
|  Kanada | Jos Bleau |  |
|  Kiina | Chansiu Ming |  |
|  Korea | Guil Dong |  |
|  Kreikka | Giorgos Ellinas |  |
|  Kroatia | Ivana ja Ivan Horvat, Ana Horvat |  |
|  Latvia | Jānis Bērziņš |  |
|  Liettua | Vardenis Pavardenis |  |
|  Malesia | Si Anu |  |
|  Malta | Joe Borg |  |
|  Norja | Kari ja Ola Nordmann |  |
|  Peru | Juana ja Juan Perez |  |
|  Puola | Jan Kowalski, Jan Nowak |  |
|  Portugali | Zé Ninguém |  |
|  Ranska | Jean, Jacques tai Pierre Dupont |  |
|  Romania | Ion ja Maria Popescu |  |
|  Ruotsi | Medelsvensson |  |
|  Saksa | Otto Normalverbraucher ("keskivertoinen kuluttaja"), Herr Schmidt, Lieschen Müller, Max ja Erika Mustermann |  |
|  Serbia | Petar Petrovic |  |
|  Slovenia | Janez Novak |  |
|  Slovakia | Jozko Mrkvicka |  |
|  Sveitsi | Hans Muster, Felix Muster, Maria Bernasconi |  |
|  Tanska | Morten Menigmand, Herr Sørensen, Hans Jensen |  |
|  Unkari | János tai István Kovács |  |
|  Venäjä | Vasja Pupkin, Ivan Ivanov |  |
|  Vietnam | Nguoi La |  |
|  Yhdysvallat | John Q. Public, Average Joe, Joe Shmoe, John Smith from Anytown, Joe ja Sally Sixpack, John ja Jane Doe |  |
Doorinen

C:stä alkava doorinen asteikko  Soita (ohje).
Doorinen merkitsi musiikin teoriassa alun perin erästä muinais­kreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan siitä selvästi poikkeavaa keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu D:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan D:hen mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin C:stä alkavassa doorisessa asteikossa E ja H on alennettu Es- ja B-säveliksi.
Kreikkalainen doorinen sävellaji

Doorinen sävellaji (oikeastaan harmonia tai tonos) sai nimensä kreikkalaisen heimon, doorilaisten mukaan. Siinä oli oktaavissa kaksi tetrakordia eli neljän sävelen jaksoa, joita erotti toisistaan kokoaskel, ja asteikko johti nimellä hypate meson tunnetusta sävelestä toiseen, jonka nimenä oli nete diezeugmenon. Siitä oli kolme muotoa:
enharmoninen muoto, jossa kummankin tetrakordin sisällä sävelten korkeuserot olivat kaksi neljäsosa-askelta ja yksi kokoaskel
kromaattinen muoto, jossa kummankin tetrakordin sisällä sävelten korkeuserot olivat kaksi puoliaskelta ja pieni terssi
diatoninen muoto, jossa kummankin tetrakordin sisällä sävelten korkeuserot olivat puoliaskel ja kaksi kokoaskelta.
Kreikkalaisessa musiikissa asteikot luettiin nykyisestä käytännöstä poiketen tavallisesti ylhäältä alaspäin.
 Diatonisessa muodossa asteikon sävelet olivat samat, jotka nykyisin saadaan soittamalla pianon valkoisilla koskettimilla E:stä alaspäin seuraavaan E:hen saakka, nykyisillä sävelnimillä siis: E D C H | A G F E,, mikä on käytännössä sama asteikko, joka nykyisin tunnetaan nimellä fryyginen.
Doorisen asteikon muunnoksena oli käytössä myös hypodoorinen asteikko. Se saatiin doorisesta asteikosta siirtämällä sen ylempi tetrakordi oktaavia alemmaksi, jolloin tetrakordeilla oli yksi yhteinenkin sävel, sekä lisäämällä alimmaksi yksi kumpaankaan tetrakordiin kuulumaton sävel. Täten asteikon sävelet olivat A G F E | E D C H | A. Jos molemmat tetrakordit yhdistettiin ja lisättiin ylimmäksi yksi sävel, saatiin miksolyydinen asteikko, joka oli sama, joka myöhemmin on tullut tunnetuksi lokrisena asteikkona. Siinä sävelet olivat siis H | A G F E | D C H A
Kreikkalaisen käsityksen mukaan kuhunkin sävellajiin liittyi erilainen eetos. Doorista sävellajia pidettiin sielua vahvistana. Platon olisi ihannevaltiossaan sallinut vain dooriseen sekä ekstaattisena pitämäänsä fryygiseen sävellajiin perustuvan musiikin.