stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Sisters of Mercy
Sisters Of Mercy Suomessa

The Sisters Of Mercy on vierallut Suomessa kolmesti: Tuska-festivaalilla 2006, Helsingin Nosturissa maaliskuussa 2009 ja Tavastialla heinäkuussa 2011. Yhtyeen Tuskan-esitys sai alan medioissa hyvin vaihtelevia arvosteluja.
The Sisters of Mercyn paluusta

Wayne Hussey sanoi haastattelussa vuonna 2016, että hän kuunteli vuoden 1985 Sisters of Mercy -debyyttilevyä First and Last and Always uudelleen vasta sitten, kun The Smashing Pumpkins -yhtyeen Billy Corgan lähestyi häntä. Husseyn mielestä levy kuulosti mahtavalta, ja se innoitti häntä The Missionin Another Fall From Grace -levyn teossa, jossa myös on käytetty rumpukonetta. Hussey ei pahemmin ollut välittänyt ajatella Sisters of Mercy -kauttaan, koska se päättyi vihanpitoon Eldritchin kanssa. Wayne Hussey piti heidän aikaansaamaansa musiikkia kuitenkin niin hienona, ja aika on parantanut haavoja – ettei hänellä ja Craigilla olisi mitään sitä vastaan, jos Eldritch-Marx-Hussey-Adams-kokoonpano soittaisi livenä vanhojen aikojen musiikkia. Hussey oli saanut myös negatiivisia kommentteja The Missionin levystä, että se kuulostaa liikaa The Sisters of Mercyltä. Hussey itse kommentoi tätä: ”No minähän soitan kitaraa niillä molemmilla levyillä! Kuinka itseään voi muka plagioida?”
Jäsenet > Nykyiset

Andrew Eldritch, laulu, koskettimet, kitara (1979–1980, 1981–1985, 1987–1993, 1996–)
Chris Catalyst, kitara, taustalaulu (2005–)
Ben Christo, kitara, taustalaulu (2006–)
Simon Denbigh, rumpukone (vain kiertueilla) (1996–)
Jäsenet > Entiset

Adam Pearson, kitara, taustalaulu, basso (1993, 1996–2006)
Chris Sheehan, kitara, taustalaulu (1996–1997, 2000–2005)
Mike Varjak, kitara (1997–2000)
Andreas Bruhn, kitara (1989–1993)
Tim Bricheno, kitara (1990–1992)
Tony James, basso (1989–1991)
Patricia Morrison, basso (1987–1989)
Gary Marx, kitarat, laulu (1979–1980, 1981–1985)
Craig Adams, basso (1981–1985),
Wayne Hussey, kitara, taustalaulu (1984–1985)
Ben Gunn, kitara (1981–1984)
Diskografia > Studioalbumit

First and Last and Always (1985)
Floodland (1987)
Vision Thing (1990)
Diskografia > Studioalbumit > Sivuprojekti

The Sisterhood: Gift  (1986)
Diskografia > Kokoelmat

Some Girls Wander By Mistake (1992) Kokoelma vanhoilta singleiltä.
A Slight Case Of Overbombing (1993) Best of -kokoelma ja kaksi uutta singleä.
Diskografia > Singlet

Damage Done (1980)
Body Electric (1982)
Alice (1982)
Anaconda (1983)
Alice EP (1983)
Reptile House EP (1983)
Temple of Love (1983)
Body and Soul (1984)
Walk Away (1984)
No Time to Cry (1985)
This Corrosion (1987)
Dominion (1988)
Lucretia, My Reflection (1988)
More (1990)
Doctor Jeep (1990)
When You Don't See Me (1990)
Temple of Love (1992) (1992)
Under the Gun (1993)
Aiheesta muualla

The Sisters of Mercyn virallinen sivusto
Unofficial The Sisters Of Mercy -keskustelusivusto
The Sisters of Mercyn historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Assorted The Sisters of Mercy -fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
The Sisters of Mercy -keikkasivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Andrew Eldritch
Patricia Morrison
Shurin linna

| Shurin linna> Sui ugusiku |
| --- | --- |

Sijainti:  Shuri, Okinawan prefektuuri, Japani
Valmistumisvuosi:  1392
 Liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shurin linna (okinawa Sui ugusiku, jap. 首里城, Shuri-jō) on gusuku eli ryūkyūlainen linna Shurissa, Okinawan prefektuurissa. Linna toimi Ryūkyūn kuningaskunnan palatsina ja sitä pidetään koko Ryūkyūn symbolina. Se liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon joulukuussa 2000.
Shurin linnan alkuperäinen rakennusaika on epäselvä. Erään teorian mukaan sen rakennutti kuningas Satto vuonna 1392. 1400-luvun alussa Shō Hashi yhdisti saarten kolme kuningaskuntaa yhdeksi Ryūkyūn kuningaskunnaksi ja teki Shurin linnasta uuden hallintokeskuksensa. Linna toimi Ryūkyūn kuninkaanpalatsina vuoteen 1879 saakka, jolloin silloinen kuningas karkotettiin palatsistaan ja Shurin linnasta tehtiin Japanin Okinawan armeijan päämaja.
Historian kirjoitusten pohjalta Shurin linnan tiedetään tuhoutuneen kuusi kertaa: toisen maailmansodan aikana käydyssä Okinawan taistelussa ja viidesti tulipaloissa. Alkuperäinen linna tuhoutui vuonna 1453. Linna on rakennettu uudestaan jokaisen kerran jälkeen. Shurin linnan viimeisin uudelleenrakentaminen suoritettiin vuonna 1992. Ennen uudelleenrakentamista linnan alue ehti toimia Ryūkyūn yliopiston kampuksena. Uudelleenrakennettu linna tuhoutui tulipalossa 2019.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Okinawan prefektuuri: Shurin linna (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Gusukut ja Ryūkyūn kuningaskunnan omistukset Unescon sivuilla (englanniksi)
Shuri-jōn linnan puisto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sergio Osmeña

Sergio Osmeña
Sergio Osmeña (9. syyskuuta 1878 Cebu – 10. lokakuuta 1961 Manila) oli filippiiniläinen valtiomies, joka toimi Filippiinien presidenttinä vuosina 1944–1946 ja sitä ennen varapresidenttinä 1935–1944.
Ura

Osmeña kävi Colegio de San Juan de Letran -koulua Manilassa ja suoritti oikeustieteellisen tutkinnon katolisessa Santo Tomasin yliopistossa vuonna 1903. Filippiinien vallankumouksen aikana 1890-luvulla hän oli kansallismielisen El Nuevo Dia -sanomalehden toimittajana. Hänet nimitettiin vuonna 1904 Cebun provinssin vt. kuvernööriksi, mistä hän siirtyi Cebun ja Negros Orientalin viskaaliksi. Vuonna 1906 Osmeña valittiin vaaleilla Cebun kuvernööriksi. Seuraavana vuonna hänet valittiin edustajaksi uuteen Filippiinien kansalliskokoukseen. Siellä hän perusti vaikutusvaltaiseksi muodostuneen nationalistipuolueen yhdessä Manuel L. Quezonin ja muiden kanssa. Osmeña oli puolueen puheenjohtaja vuoteen 1921, jolloin Quezon tuli hänen tilalleen. Hän oli myös kansalliskokouksen ensimmäisenä puhemiehenä vuosina 1907–1916, sen seuraajaksi perustetun Filippiinien edustajainhuoneen ensimmäisenä puhemiehenä 1916–1923, Filippiinien valtioneuvoston varapuheenjohtajana vuosina 1918–1922 ja sen jälkeen senaattorina.
Puoluetoveruudesta huolimatta Osmeña ja Quezon olivat pitkään poliittisia kilpailijoita, ja heidän keskinäinen vihanpitonsa hallitsi Filippiinien politiikkaa usean vuosikymmenen ajan. Vuonna 1924 heidän johtamansa ryhmäkunnat yhdistyivät uudeksi nationalistipuolueeksi (Partido Nacionalista Consolidado) voidakseen tehokkaammin vastustaa kenraalikuvernööri Leonard Woodin politiikkaa. Osmeña ja Manuel Roxas matkustivat vuonna 1931 Washingtoniin tekemään Filippiinien itsenäisyyttä koskeneen toivomusaloitteen, jonka pohjalta Yhdysvaltain kongressi hyväksyi vuonna 1933 Hare–Hawes–Cutting Act -lain. Quezon vastusti lakia, koska se takasi Yhdysvalloille pysyvän oikeuden sotilastukikohtiin Filippiineillä, joten Quezonin kannattajat estivät lain hyväksynnän Filippiinien kansalliskokouksessa. Seuraavana vuonna kaikki osapuolet hyväksyivät uuden Tydings–McDuffie Act -lain, jonka nojalla perustettiin itsehallinnollinen Filippiinien kansainyhteisö kymmenen vuoden siirtymäajaksi ennen täyttä itsenäisyyttä. Vuonna 1935 Quezon valittiin kansainyhteisön ensimmäiseksi presidentiksi ja Osmeña hänen varapresidentikseen. Osmeña oli myös kansanvalistusministerinä Quezonin hallituksessa.
Toisen maailmansodan japanilaismiehityksen aikana Quezon ja Osmeña siirtyivät johtamaan pakolaishallitusta Washingtoniin. Osmeñasta tuli presidentti maanpaossa Quezonin kuoltua 1. elokuuta 1944. Samaan aikaan José P. Laurel toimi Manilassa japanilaisten asettaman nukkevaltion presidenttinä. Pakolaishallinnon valta Filippiineillä palautui sitä mukaa kun amerikkalaisjoukot valtasivat saaret takaisin. Osmeña ja hänen hallituksensa palasivat Manilaan helmikuussa 1945. Hän pyrki palauttamaan sotaa edeltäneen yhteiskuntajärjestyksen ja puolifeodaalisen maanomistuksen sekä tuomitsemaan sota-ajan kollaboraattorit kansantuomioistuimessa. Osmeña hävisi huhtikuun 1946 presidentinvaalit Roxasille, josta tuli itsenäisten Filippiinien ensimmäinen presidentti, kun itsenäisyys astui voimaan kaksi kuukautta myöhemmin.
Muistaminen

Osmeñan kuva on ollut 50 Filippiinien peson setelissä vuodesta 1969. Hänen mukaansa on nimetty Sergio Osmeña Sr. -niminen kunta Zamboanga del Norten provinssissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergio Osmeña Wikimedia Commonsissa
Filippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944)  | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)
Rust in Peace Live

| Rust in Peace Live Megadeth |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 31. maaliskuuta 2010 Hollywood Palladium
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2010
 Formaatti: Blu-ray, DVD, CD
 Tyylilaji: heavy metal, thrash metal
 Kesto: 46.58 72.17 (bonus)
 Levy-yhtiö: Shout! Factory
Megadethin muut julkaisut
| Endgame 2009 | Rust in Peace Live 2010 | TH1RT3EN 2011 |
Rust in Peace Live on yhdysvaltalaisen heavy metal/thrash metal -yhtye Megadethin livealbumi, joka on julkaistu yhtyeen neljännen studioalbumin Rust in Peacen 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Albumi on ensimmäinen Megadethin ensimmäinen livealbumi sitten vuoden 2002 Rude Awakeningin. Albumi julkaistiin Shout! Factory -levymerkillä 7. syyskuuta 2010 Blu-ray, DVD ja CD-formaateissa.
CD > Kappaleet

Holy Wars... The Punishment Due – 7.03
Hangar 18 – 5.06
Take No Prisoners – 3.25
Five Magics – 6.01
Poison Was the Cure – 3.36
Lucretia – 3.59 (säv. Mustaine, David Ellefson)
Tornado of Souls – 5.29
Dawn Patrol – 1.53
Rust in Peace... Polaris – 6.10
Holy Wars (Reprise) – 4.16
CD > Kappaleet > Bonuskappaleet

Skin o' My Teeth – 3.20
In My Darkest Hour – 6.12
She-Wolf – 3.37
Trust – 5.10
Symphony of Destruction – 4.01
Peace Sells – 4.49
DVD

| Rust in Peace Live Megadeth |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2010
 Tyylilaji: heavy metal
 Levy-yhtiö: Shout! Factory
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6. (41/2010)
Megadethin muut julkaisut
| That One Night: Live in Buenos Aires 2007 | Rust in Peace Live 2010 | The Big 4 Live from Sofia, Bulgaria 2010 |
Albumin DVD-painos julkaistiin niin ikään 7. syyskuuta 2010. Se nousi Suomen virallisen DVD-listan neljännelle sijalla, ja pysyi listalla kaksi viikkoa.
DVD > Kappaleet

Holy Wars... The Punishment Due – 7.03
Hangar 18 – 5.06
Take No Prisoners – 3.25
Five Magics – 6.01
Poison Was the Cure – 3.36
Lucretia – 3.59 (säv. Mustaine, David Ellefson)
Tornado of Souls – 5.29
Dawn Patrol – 1.53
Rust in Peace... Polaris – 6.10
Holy Wars (Reprise) – 4.16
DVD > Kappaleet > Bonuskappaleet

Skin o' My Teeth – 3.20
In My Darkest Hour – 6.12
She-Wolf – 3.37
Trust – 5.10
Symphony of Destruction – 4.01
Peace Sells – 4.49
Kokoonpano

Dave Mustaine – kitarat, laulu
David Ellefson – bassokitara, taustalaulu
Chris Broderick – kitarat, taustalaulu
Shawn Drover – rummut, perkussiott
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Soundi:
Aiheesta muualla

Rust in Peace Live Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Rust in Peace Live Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Signe Bruun

Signe Bruun vuonna 2018.
Signe Bruun (s. 6. huhtikuuta 1998) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 23 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia, joista viisi lokakuussa 2021 MM-karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2017 MM-karsintaottelussa Kroatiaa vastaan.
Bruun on edustanut seuratasolla kotimaassaan Fortuna Hjørringiä kausina 2014–2018 sekä Ranskassa Paris Saint-Germainia kausina 2018–2021 ja Olympique Lyonnais'ta kesästä 2021 alkaen. Helmikuussa 2022 Bruun siirtyi lainasopimuksella englantilaisseura Manchester Unitediin mutta pelasi loukkaantumisten vuoksi vain viisi liigaottelua.
Bruun valittiin Tanskan parhaaksi naispelaajaksi vuonna 2021.
Savuhai

| Savuhai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Luomihaikalat Carcharhiniformes
Heimo::  Tiikerihait Carcharhinidae
Suku::  Carcharhinus
Laji::  amboinensis
Kaksiosainen nimi
 Carcharhinus amboinensis  Müller, 1837 
 Savuhain levinneisyys
Katso myös
   Savuhai Wikispeciesissä   Savuhai Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Savuhai (Carcharhinus amboinensis) on tiikerihaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji.
Kuvaus

Savuhai, joka tunnetaan myös nimeltään Javan-hai. Se on suuri ja niillä on paksupää, lyhyt, leveä ja tylppä kuono, pienet silmät. Sen suurin pituus voi olla 280 senttimetriä. Uros kasvaa yleensä 195 senttimetrin pituiseksi, kun taas naaras kasvaa yleensä 198-223 senttimetrin pituiseksi.
Ravinto

Savuhai syö ravinnokseen luukaloja, pieniä haita ja rauskuja, kalmareita, katkarapuja, mustekaloja ja hummereita.
Elinalue

Savuhain levinneisyys alue on Nigeria, Persianlahti, Adeninlahti, Etelä-Afrikka, Madagaskar, Pakistan, Sri Lanka, Indonesia, Uusi-Guinea ja Australia.
Elinalue > Elinympäristö

Savuhai elää riutoilla noin 0-150 metrin syvyydessä.
Lisääntyminen

Savuhai naaras voi saada 3–13 poikasta. Sen syntymäkoko on noin 43 - 53 senttimetriä.
Vaara ihmiselle

Savuhaita pidetään vaarallisena sen koon ja suhteellisen suurten leukojen ja hampaiden vuoksi. Kuitenkaan se ei ole hyökännyt ihmisen kimppuun.
Savuhai
Senhor

Senhor oli brasilialainen aikakauslehti, joka ilmestyi Rio de Janeirossa maaliskuusta 1957 vuoteen 1964. Lehden perusti Simão Waissman, joka oli yksi Editora Delta -kustannusyhtiön omistajista. Lehden julkaisua varten perustettiin oma kustannusyhtiö Senhor Publishing House. Se sulautui myöhemmin lehteen Istoé.
Lehti oli alusta pitäen korkeatasoinen sekä sisällöltään että ulkoasultaan, ja siitä tuli eräänlainen statussymboli. Lehden luonteenomainen osa olivat sarjakuvat. Lehteen kirjoittivat monet tunnetut brasilialaiset, kun Clarice Lispector, joka esitteli lehdessä uusia tekstejään, sekä hänen ohellaan Rubem Braga, Carlos Drummond de Andrade, Aníbal Machado, José Honório Rodrigues, Josué de Castro, Fernando Sabino, Elsie Lessa, Vinícius de Moraes, Armando Nogueira, Ferreira Gullar, João Guimarães Rosa, Jorge Amado ja Paulo Mendes Campos. Lehdessä julkaistiin myös tunnettujen ulkomaisten kirjailijoiden novelleja. Lehden aihepiiriin kuuluivat lisäksi arkkitehtuuri ja muotoilu.
Senilix

Senilix (ransk. Agecanonix) on hahmo Asterix-sarjakuvassa. Hän on gallialaisen kylän iäkkäin asukas.
Senilix on päällikkö Aladobixin ohella toinen kylän miehistä, jonka mainitaan olevan Gallian sodan ja erityisesti Gergovian taistelun veteraani. Korkeasta iästään huolimatta hän osallistuu aina innokkaasti kylätappeluihin ja taisteluihin roomalaisia vastaan. Senilix on kylän asukkaista yleensä ennakkoluuloisin ulkopuolisia kohtaan.
Senilix esiintyy tunnistettavana ensimmäisen kerran albumissa Asterix olympialaisissa, jossa hänen mainitaan olevan 93-vuotias. Senilixin näköinen nimetön hahmo oli nähty jo sitä ennen albumissa Päälliköiden ottelu. Senilixillä on itseään huomattavasti nuorempi ja muihin kylän naisiin verrattuna hyvin viehättävän näköinen vaimo, joka nähdään ensimmäisen kerran albumissa Asterix ja riidankylväjä. Vaimon nimeä ei ole koskaan mainittu.
Sauli Koskinen

Sauli Koskinen vuonna 2013.
Sauli Eerik Koskinen (s. 28. maaliskuuta 1985 Hyvinkää) on suomalainen tositelevisiotähti, viihdereportteri ja personal trainer. Koskisesta tuli julkisuuden henkilö hänen voitettuaan vuoden 2007 Big Brotherin. Vuonna 2023 Koskinen valmistui eräoppaaksi.
Big Brother

Koskinen voitti tositelevisiosarja Big Brotherin suomalaisen version 3. tuotantokauden vuonna 2007. Hän vietti talossa 14 viikkoa ja sai finaalissa 45,75 prosenttia annetuista äänistä. Ennen hakemistaan ohjelmaan hän työskenteli myyjänä helsinkiläisessä vaatekaupassa. Ohjelman tuottaja Mikko Räisänen vastasi tuolloin asukasvalinnoista ja kertoi päätöksen Koskisen laittamisesta taloon tulleen ensimmäisten minuuttien aikana haastattelusta. Syyksi valintaan Räisänen mainitsi muun muassa Koskisen positiivuuden ja avoimuuden.
Ura

Koskinen ja toinen Big Brother -kilpailija Niko Nousiainen palasivat televisioon juontamaan omaa televisiosarjaansa Saulin ja Nikon parhaat pätkät, jossa he kommentoivat viraalivideoita. Pian tämän jälkeen Koskinen palkattiin viihdereportteriksi Ilta-Sanomat-iltapäivälehteen, jossa hän kommentoi viihdeuutisia toimittaja Katri Utulan kanssa. Vuonna 2011 Koskinen ja Utula matkustivat Yhdysvaltoihin ja tuottivat erikoissarjaa tästä osiosta nimellä Tutka Roadshow.
Kesäkuussa 2011 Koskinen jatkoi työskentelyä Ilta-Sanomille. Hän työskenteli myös Radio Aallon kirjeenvaihtajana. Keväällä 2013 Koskinen kuvasi oman life style -televisio-ohjelman Los Angelesissa, joka esitettiin Suomessa syksyllä 2013. Ohjelman nimi oli Saulin paras kaveri, ja se esitettiin Fox -tv-kanavalla. Samana syksynä (2013) Koskinen voitti  Dancing on Ice -televisioformaatin suomalaisversion ensimmäisen kauden, joka esitettiin Nelosella. Koskisen parina toimi taitoluistelija Nea Ojala.
Sauli Koskinen juonsi vuoden 2014 Big Brotherin yhteydessä arki-iltaisin esitettävän Big Brother Extra -ohjelman. Koskinen opiskeli vuoden kestäneessä koulutuksessa personal traineriksi, jossa ammatissa hän toimii (syksy 2019).
Yksityiselämä

Sauli Koskisen sisko Saana Koskinen on Miss Saana & The Missionaries -yhtyeen laulaja ja lauluntekijä. 
Koskinen seurusteli yhdysvaltalaisen muusikon Adam Lambertin kanssa.
Esiintymiset tv-ohjelmissa

Big Brother (2007)
Saulin ja Nikon parhaat pätkät (2008)
Tutka Roadshow
Dancing on Ice (2013)
Saulin paras kaveri (2013)
Big Brother Extra (2014)
Selviytyjät Suomi  (2019)
Farmi Suomi (2020)
Erikoisjoukot (2022)
Arktinen retkikunta (2023)
Aiheesta muualla

Saulin virallinen internetsivusto.
Saulin Hollywood -blogi Ilta-Sanomien sivuilla.
Tutka Roadshow Facebookissa.
Shawn McEachern

| Shawn McEachern> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 1969 Waltham, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–2006
Seurat:  Pittsburgh Penguins, Los Angeles Kings, Boston Bruins, Ottawa Senators, Atlanta Thrashers
NHL-varaus:  110. varaus, 1987 Pittsburgh Penguins
Shawn McEachern (s. 28. helmikuuta 1969 Waltham, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seurajoukkue

McEachern pelasi NHL:ssä yhteensä 911 runkosarjaottelua tehoin 256+323=579 ja 97 playoff-ottelua tehoin 12+25=37. Hän voitti urallaan Stanley Cupin 1992 Pittsburgh Penguinsissa.
NHL:n työsulun aikana 1994–1995 McEachern pelasi Kiekko-Espoossa, jossa teki 8 ottelussa 1+3=4. Toisella työsulkukaudella 2004–2005 hän pelasi 6 ottelua Elitserienin Malmö Redhawksissa.
Uransa viimeisellä kaudella 2005–2006 Boston Bruins asetti hänet waivers-listalle ja mikään NHL-joukkue ei näin ollen napannut kokenutta yhdysvaltalaista.
Ura > Maajoukkue

McEachern edusti Yhdysvaltoja vuoden 1991 MM-kisoissa ja vuoden 1992 olympialaisissa sekä vuoden 1996 maailmancupissa, jonka Yhdysvallat voitti.
Signe Bergman

| Signe Bergman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Signe Wilhelmina Ulrika Bergman
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1869
Kuollut: 9. toukokuuta 1960 (91 vuotta)
Ammatti:  kassanhoitaja
Signe Wilhelmina Ulrika Bergman (10. huhtikuuta 1869 – 9. toukokuuta 1960) oli 1900-luvun alun keskeisiä ruotsalaisia naisasianaisia. Hän toimi Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (LKPR) -järjestön puheenjohtajana 1913–1917 ja organisoi sen toimintaa jo aiemmin, muun muassa suurten adressien keräykset vuosina 1907 ja 1913 sekä järjestön oman lehden Rösträtt för kvinnor perustamisen 1912.
Bergman varttui hyväosaisessa porvarisperheessä. Käytyään tyttökoulun hän muutti sukulaisensa Martina Bergman-Österbergin luokse Englantiin, missä hän opiskeli kieliä. Englannissa hän tutustui suffragettiliikkeeseen mutta piti näiden suoran toiminnan metodeja liian radikaaleina. Ruotsiin palattuaan Bergman alkoi työskennellä kassanhoitajana pankissa, missä ammatissa hän jatkoi eläkeikään saakka.
Bergman on haudattu Norra begravningsplatsen -hautausmaalle Tukholman lähelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Signe Bergman Wikimedia Commonsissa
Sinfonia nro 3

Sinfonia nro 3 voi tarkoittaa:
Sinfonia nro 3, Ludwig van Beethovenin sinfonia
Sinfonia nro 3, Johannes Brahmsin sinfonia
Sinfonia nro 3, Joonas Kokkosen sinfonia
Sinfonia nro 3, Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonia
Sinfonia nro 3, Leevi Madetojan sinfonia
Sinfonia nro 3, Gustav Mahlerin sinfonia
Sinfonia nro 3, Felix Mendelssohn Bartholdyn sinfonia
Sinfonia nro 3, Sergei Prokofjevin sinfonia
Sinfonia nro 3, Julius Röntgenin sinfonia
Sinfonia nro 3, Camille Saint-Saënsin sinfonia
Sinfonia nro 3, Robert Schumannin sinfonia
Sinfonia nro 3, Jean Sibeliuksen sinfonia
Sinfonia nro 3, Dmitri Šostakovitšin sinfonia
Sinfonia nro 3, Pjotr Tšaikovskin sinfonia.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sinfonia nro 3”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Signe Hirvihauta-Heino

Signe Kustaava Heino (o.s. Toivonen; 26. syyskuuta 1901 Luopioinen – 19. toukokuuta 1993) oli suomalainen runoilija.
Heino kävi keskikoulun. Hän toimi kotitalousneuvojana Kangasalan kotitalousopistossa vuonna 1935 ja kansakoulujen kotitalousopettajana Tampereella vuonna 1955. Kotitalousneuvojana Heino toimi Peräseinäjoella ja Tyrvännössä ja kotitalousopettajana Hattulassa, Jurvalla ja Rantasalmella vuosina 1939–1966. Heino omisti myös Vaate- ja Lyhyttavaraliike nimisen yrityksen Hämeenlinnan maalaiskunnassa.
Heinon vanhemmat olivat teurastaja, maanviljelijä Nestori Toivonen ja Maria Kustaava (o.s. Starck). Heinon puolisot olivat Väinö Rikhard Heino vuosina 1923–1951 ja Reino Ilmari Heinilä vuosina 1965–1971.
Teoksia

Muistojen lehdet : runoja. Tekijä, Kangasala 1966
Erämaan hiekkaa : runoja. Tekijä, Luopioinen 1973
Sirpaleita : runoja. Tekijä, Luopioinen 1976
Sergio Mora

Sergio "The Latin Snake" Mora (s. 4. joulukuuta 1980 Los Angeles) on latinoamerikkalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Sergion valmentaja on Dean Campos, joka on luonut Sergion harvinaisen nyrkkeilytyylin.
Taustaa

Sergio Mora kasvoi ghettossa ilman isää äitinsä kasvattamana.
Nyrkkeilyura

Sergio oli mukana Contender - Haastaja -tosi-tv ohjelmassa. Hän päätyi lännen joukkueeseen. Kilpailun neljännellä viikolla, idän joukkueen kilpailija Najai Turpin haastoi hänet. Tiukan neljän erän jälkeen tilanne oli tasan. Lopulta Sergio nousi viidennessä erässä voittoon. Toisella kierroksella, Jesse Brinkleyn voitettua haasteen, hän valitsi ottelupareiksi Sergion ja Ishe Smithin. Hyvin suunnitellun taktiikan avulla Sergio nousi voittoon, jatkaen kärkinelikkoon. Semifinaaleissa Sergio kohtasi Jessen. Sergio voitti ottelun nopeutensa avulla, ja jatkoi finaaleihin. Finaaleissa Sergio sai vastaansa Peter Manfredo Jr:n. Sergio voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä pistein 69-64, 69-65 ja 70-63. Hänet palkittiin miljoonalla dollarilla ja Haastaja-tittelillä.