Dönme
Kulttuuri

Nimeä "dönme" alettiin käyttää liikkeestä 1700-luvulla. Osmanit olivat alkujaan ajatelleet liikkeen edistävän juutalaisten kääntymistä islamiin ja heidän sulautumistaan laajempaan yhteiskuntaan. Pian kävi kuitenkin selväksi, että tämän sijaan he jatkaisivat sulkeutunutta elämäntapaansa. Dönme voi tarkoittaa käännynnäisiä tai negatiivisemmassa mielessä apostaatteja. Täysin selvää ei ole, onko nimi viitannut heidän kääntymiseensä islamiin vai näkemykseen heistä teeskentelevinä muslimeina. Joka tapauksessa ulkoisiesti he olivat hartaita muslimeja ja poliittisesti uskollisia valtiolle. Liikkeellä oli hyvät välit suufilaisiin liikkeisiin ja etenkin bektaši-veljeskuntaan. Salaisia yhteyksiä ylläpidettiin šabbetailaisiin, mutta myös valtavirran juutalaisiin. Salonikissa monet juutalaiset rabbit kirjoittivat näkemyksiään dönmen asemasta juutalaisuuden kannalta. Dönmen jäsenet olivat salaisissa yhteyksissä juutalaisten rabbien kanssa myös etenkin, kun yhteisön sisällä juutalainen oppineisuus heikkeni ajan kanssa. Tällöin varsinaisten juutalaisten rabbien puoleen käännyttiin uskonnollista lakia koskevissa kysymyksissä.
Dönmen jäsenten määrästä on eri arvioita eri kausilta. Karten Niebuhr mainitsi Salonikissa olleen vuonna 1774 noin 600 dönme-perhettä. Hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa dönmen jäseniä oli noin 10 000–15 000 ja he olivat jakautuneet suhteellisen tasaisesti liikkeen komeen eri haaraan. Alkujaan dönmet osasivat hepreaa, jota käytettiin esimerkiksi uskonnollisissa teksteissä. Ajan kanssa yleistyi ladinon käyttö, joka näyttäytyi etenkin arkikielessä ja runoudessa. 1870-luvulta eteenpäin dönmejen keskuudessa yleistyi turkki, josta tuli ajan mittaan yhteisön arkikieli. Dönmen jäsenet käyttivät henkilönnimistään kahta eri versiota, toinen turkiksi ja toinen hepreaksi. Sukunimet olivat sefardilaisia. Dönmejen kolme eri haaraa muodostivat ajan kanssa eri yhteiskuntaluokkien piirteitä. Izmiriläiset (ladinoksi cavalleros, turkiksi Kapanjilar) muodostivat ylä- ja keskiluokan esimerkiksi vauraine kauppiassukuineen. He olivat myös ensimmäisten joukossa sulautumassa turkkilaiseen yhteiskuntaan. Jakoblar käsitti esimerkiksi keskiluokan ja sitä alempien luokkien virkamiehiä. Konyosos käsitti aikanaan tyypillisesti käsityöläisammattien harjoittajia. Joitakin eroja ryhmien välillä oli myös asuissa ja kampauksissa. Kaupungeissa dömnet asuivat omissa kortteleissaan. Eri haaroilla oli yleensä omat synagogansa (Kahal) oman korttelinsa keskustassa, mutta hautausmaat olivat yhteisiä.
Dönmejen uskonnollisissa teksteissä esiintyy vain harvoin viittauksia islamiin. Heidän uskonnolliset käsityksensä juutalaisuudesta vastaavat käytännössä täysin Šabbetai Tsevin seuraajien uskomuksia. Šabbetai Tseviä pidettiin jumalallisena hahmona ja dönmet uskoivat korkeampien voimien kolmiportaiseen emanaatioon (telat kishrei de-meheimanuta, 'uskon kolme sidettä'). Dönmejen mukaan Šabbetai Tsevi kumosi "Luomisen Tooran" (Torah di-Beri’ah) perinteiset juutalaiset käskyt ja lait, korvaten ne "Emanoinnin Tooralla" (Torah de-Aẓilu). Yksi aikalaisten usein huomioima seikka tähän liittyen olivat halakhan eli juutalaisen lain kieltämät avioliittotavat. Usein puhuttiin dönmejen sukupuolisesta siveettömyydestä. Tiettyihin uskonnollisiin seremonioihin, kuten "karitsan juhlaan" (Hag ha-keves) Adarin 22. päivänä liittyi orgian tapaisia piirteitä. Seksuaalisen "siveettömyyden" merkitystä on joskus vähätelty, mutta siihen liittyneet tavat jatkuivat kuitenkin dönmejen keskuudessa sukupolvien ajan. Muita juhlallisuuksia järjestettiin Šabbetai Tsevin elmään liittyvinä merkkipäivinä.
Šabbetai Tsevi.
Cavid Bey, dönme ja Osmanien valtakunnan talousministeri.
Yeni Cami eli "uusi moskeija" Thessalonikissa. Dönme-yhteisön synagoga 1900-luvun alulta.