stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heimopataljoona 3
Komentajat

Kapteeni Emil Pekkanen 16.11.1942–29.1.1943
Majuri Paavo Pyökkimies 30.1.1943–26.11.1943
Everstiluutnantti Ludvig Mäntylä 27.11.1943–3.11.1944
Heimopataljoonan toiminta perustamisen jälkeen ja osallistuminen taisteluihin

Pataljoonaa koulutettiin perustamisen jälkeen Säämingin Aholahdessa huhtikuun 1943 loppuun. Koulutuksen aikana pataljoonassa järjestettiin kaksi aliupseerikurssia ja kahdeksalle puna-armeijassa upseerina palvelleelle annettiin heimoupseerin arvo.
Pataljoona keskitettiin junakuljetuksena 30.4.–3.5.1943 Savonlinnasta Metsäpirttiin ja alistettiin 15. Divisioonalle. Kustakin pataljoonan komppaniasta oli aluksi yksi joukkue kerrallaan etulinjassa saamassa taistelukokemusta. Tässä vaiheessa pataljoonasta karkasi neljä miestä vihollisen puolelle.
22. toukokuuta 1944 pataljoona alistettiin Jalkaväkirykmentti 7:lle (JR 7), ja se otti rintamavastuun Ohdan lohkon keskilohkosta.
1. kesäkuuta 1944 pataljoonassa paljastui 40 miehen salaliittoryhmä. Sen tarkoituksena oli tuhota oma tukikohta ja viedä mukanaan yksi suomalainen upseeri vihollisen puolelle.
Suurhyökkäyksen alkaessa Heimopataljoona 3 oli mukana 2. Divisioonan viivytyksessä Ohdasta Siiranmäen kautta Äyräpäähän ja Vuosalmelle.
Heinäkuun puolivälin jälkeen pataljoona siirrettiin varustelutöihin. Rintaman hiljetessä 4. syyskuuta 1944 pataljoona toimi sadonkorjuussa 4.9–7.10.1944 Ruokolahdella.
8. lokakuuta 1944 pataljoona alistettiin 15. Divisioonalle ja siirrettiin Ouluun, josta sen matka jatkui Yli-Tornioon.
25. lokakuuta ilmoitettiin, että pataljoona kotiutetaan, ja se siirrettiin Oulun kautta Raaheen. Todellisuudessa Valvontakomission vaatimuksesta pataljoonassa palvelleet Neuvostoliiton kansalaiset piti palauttaa Neuvostoliittoon. Tätä ei ilmoitettu pataljoonan miehille.
Pataljoona purettiin Raahessa 3. marraskuuta 1944. Kun sen miehille selvisi heidän määräasemansa, pataljoonan heimosotureista karkasi jo Raahessa 14 miestä. Junan lähtiessä Raahesta kohti Naarajärven sotavankileiriä, sen kyydissä lähti 650 miestä. Perille Naarajärvelle tuli noin 200 miestä. Loput olivat karanneet Raahen ja Pieksämäen välillä. Osin tähän syynä oli se, että suomalaiset tarkoituksella hiljensivät junan vauhtia, jotta petetyt aseveljet pääsevät pakenemaan. Pataljoonan miehistä pääsi pakenemaan Ruotsiin ainakin 172.
Pataljoonan tappiot

Pataljoona menetti kaatuneina ja haavoittuneina taistelujen aikana 367 miestä.
Hempot

| Hempot |
| --- | --- |
 Vuorihemppo (Linaria flavirostris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Hempot Linaria  Bechstein, 1802
Katso myös
   Hempot Wikispeciesissä   Hempot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hempot (Linaria) on peippojen (Fringillidae) heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajit on aiemmin katsottu kuuluvaksi tiklien (Carduelis) sukuun.
Lajit

Hemppojen sukuun luetaan seuraavat neljä lajia:
Vuorihemppo (Linaria flavirostris)
Hemppo (Linaria cannabina)
Jemeninhemppo (Linaria yemenensis)
Somalianhemppo (Linaria johannis)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Hempot (Linaria)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11756901  Wikispecies: Linaria (Animalia)  BOLD: 809069  CoL: 62YPP  EoL: 45515745  GBIF: 8741507  ITIS: 997710  NBN: NHMSYS0021004262  NCBI: 1930290  Open Tree of Life: 6153451
HMS Anson (S123)

| HMS Anson |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  BAE Systems Submarine Solutions, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  13. lokakuuta 2011
Palveluskäyttöön:  31. elokuuta 2022
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 000 t (pinnalla) 7 400 t (sukelluksissa)
Pituus:  97 m
Leveys:  11,3 m
Syväys:  10 m
Koneteho:  Rolls-Royce PWR2 -painevesireaktori, MTU-dieselgeneraattori 600 kW
Nopeus:  29 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  98-109
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" (533 mm) torpedoputkea, joihin 38 Spearfish -torpedoa, UGM-84 Harpoon -merimaaliohjusta ja Tomahawk Block IV -risteilyohjusta miinoja
HMS Anson (viirinumero S123) tulee olemaan Britannian kuninkaallisen laivaston Astute-luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Puolustusministeriön tiedottaja Bob Ainsworth ilmoitti 26. maaliskuuta 2010 Puolustusministeriön allekirjoittaneen 300 miljoonan punnan tilauksen viidennestä (HMS Anson) ja kuudennesta (HMS Agamemnon) Astute-luokan sukellusveneestä BAE Submarine Solutionsin Barrow-in-Furnessissa sijaitsevan telakan kanssa. Köli laskettiin 13. lokakuuta 2011. Se on otettiin palvelukseen 31. elokuuta 2022.
Aluksen nimi HMS Anson virallistettiin 15. syyskuuta 2011 Puolustusministeriön ilmoituksella. Nimi on kunnianosoitus amiraali George Ansonille (1697-1762), joka tuli tunnetuksi maailmanympäripurjehduksestaan sekä seitsenvuotisen sodan ajan laivaston johtamisesta.
Tytärsaaren majakka

Postikortti Tytärsaaren majakasta vuodelta 1917.
| --- | --- |
Sijainti:  Tytärsaari, Jaaman piiri Venäjä
Vesistö:  Suomenlahti 
| --- | --- |
Korkeus:  24 m
| --- | --- |
Valmistunut:  1904
| --- | --- |
Valon korkeus:  75 m
Valonkanto:  37,0  km 
Valon ominaisuudet:  Mo(A) W 14s 
| --- | --- |
ARLHS:  ERU017 
Admiralty:  C3938 
List of Lights:  28380 
MarineTraffic:  1000007660 
NGA:  116-12960 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tytärsaaren majakka sijaitsee Tytärsaaressa, Suomenlahden itäosassa, 75 kilometriä Kotkasta etelään ja noin 18 kilometriä Suursaaresta eteläkaakkoon. Majakka rakennettiin vuonna 1904 ja rakennusmateriaalina käytettiin tiiltä. Majakka on nykyisin Venäjän Leningradin alueella.
Historia > Suomen suuriruhtinaskunnan aika

Venäläiset rakensivat saaren luoteisosaan 24 meträ korkean Suur-Tytärsaaren tiilimajakan vuonna 1904. Majakan loiston korkeus merenpinnasta oli 75 metriä. Majakan miehitys oli majakkamestari ja neljä majakanvartijaa. Tytärsaaren majakan valonlähteenä toimi petrolilamppu, jossa oli kaksi sydäntä. Vilkkulaitteena toimi neljään pääilmansuuntiin erilaista valomerkkiä lähettävä, ruotsalainen von Otterin tekniikasta kopioitu monimutkainen laitteisto. Se vaati jatkuvaa valvontaa, ja venäläiset sijoittivatkin majakkamestariksi eläkkeellä olevan kenraalin.
Historia > Suomen itsenäisyyden aika

Vuonna 1918 majakkamestari korvattiin suomalaisella, ja 1930-luvulta majakkaa hoitivat tytärsaarelaiset eikä ulkopaikkakuntalaisia enää käytetty.
Historia > Toinen maailmansota

Saaret tyhjennettiin evakuointikäskyllä asukkaista ennen talvisotaa  11. lokakuuta 1939, mutta majakkaa ei tuhottu.
Historia > Nykyisin

Nykyisin venäläisten sähköistämän majakan valotunnus on 360 astetta kattavat, 15 sekunnin välein näkyvät kolme valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 20 meripeninkulmaa.
Aiheesta muualla

Aalberg, Aleksander Fredrik: Tytärsaari.  Kotka:  Tytärsaaren kalastajain seura r.y, 1963.
Tytärsaariseuran kotisivut
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Uhriröykkiö

Uhriröykkiö Laurinmäellä Janakkalassa. Röykkiön keskuskivessä on niinkutsuttuja uhrikuppeja.
Uhriröykkiöllä tarkoitetaan Suomen arkeologiassa hautauksetonta kiviröykkiötä, josta löytyy jälkiä uhrirituaaleista. Uhraamiseen viittaavat muun muassa eläimenluut, palanut savi, saviastioiden palat, viljanjyvät ja rautakuona. Uhriröykkiöiden tunnistaminen on kuitenkin ongelmallista, sillä sekä ulkomuotonsa että sisältönsä puolesta ne muistuttavat usein jäte- ja raivausröykkiöitä. Muinaisjäännöstyyppi ajoitetaan yleensä rautakautiseksi, vaikka kansanperinne osoittaa erilaisiin röykkiöihin uhratun historiallisellakin ajalla.
Uhriröykkiön voi ymmärtää yksinkertaisimmillaan kivistä rakennettuna alttarina, jolla on uhrattu esivanhemmille ja haltijoille. Tunnetut uhriröykkiöt kuuluvat usein rautakautisten kalmistojen yhteyteen, mikä vahvistaa tulkintaa niiden kuulumisesta esi-isäkulttiin. Tällaiset kalmistojen yhteydessä olevat uhriröykkiöt keskittyvät Suomessa Etelä-Hämeeseen ja Kokemäenjoelle, mutta näitä tunnetaan myös Karjalasta. Suurin osa röykkiöuhraukseen liittyvästä perimätiedosta onkin peräisin juuri Karjalasta, mikä selittyy sillä, että tietäjälaitos ja monet muualla Suomessa katkenneet perinteet jatkuivat alueella pisimpään kristinuskon tulon jälkeen.
Aiheesta muualla

Saipio, Jarkko: Lapinrauniotradition kehitys ajoitusten valossa. Muinaistutkija, 2011, nro 4, s. 19-35.  Vaasa:  Suomen arkeologinen seura. ISSN 0781-6790
Nicolin prisma

Nicolin prisma
Nicolin prisma on polarisaatioprisma, joka on tehty kahdesta toisiinsa yhdistetystä kalkkisälpäkiteestä. Se on nimetty fyysikko William Nicolin mukaan.
Kalkkisälvän käyttäminen polarisaation aikaansaamiseksi aiheutti ongelman, koska yleensä kyseisessä kiteessä muodostuu kaksi sädettä polarisoitunutta valoa. Nicol ratkaisi ongelman halkaisemalla kiteen diagonaalisesti ja liittämällä puolikkaat takaisin yhteen sellaisella aineella, esimerkiksi kanadanbalsamilla, jossa toinen polarisoitunut säde heijastuu täysin sisäisestä liitospinnasta. Tällöin vain toinen polarisoituneista säteistä pääsee ulos prismasta.
Matti Joensuu (aikidoka)

Matti Joensuu (s.  1958) on suomalainen budo-opettaja. Joensuu on aloittanut aikidon harjoittelun Meido-Kanin aikidojaoksessa kevään 1979 peruskurssilla.  Joensuulle on myönnetty aikikai-aikidossa 7. dan.
Iidle Elmi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Iidle Mohamed Elmi
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: , Somalia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 175 cm
Junioriseurat
2009–2010: FF Jaro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | FF Jaro | 40 | (0) |
| 2011 | → JBK | 16 | (3) |
| 2014 | → JBK | 5 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31.12.2014.
Iidle Elmi (s. 1. tammikuuta 1995) on Somaliassa syntynyt suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi Veikkausliigan FF Jarossa kausina 2011–2014.
Elmi liittyi Jaron junioreihin vuonna 2009 ja oli seuraavalla kaudella joukkueen paras maalintekijä Jaron B-junioreiden voittaessa SM-pronssia. Tammikuussa 2011 Elmi teki FF Jaron kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hän pelasi Veikkausliigaa viisi ottelua kaudella 2011, kaksi ottelua kaudella 2012, 24 ottelua kaudella 2013 ja yhdeksän ottelua kaudella 2014.
Iidle Elmi on ollut mukana myös Suomen nuorisomaajoukkueiden leireillä.
Vihellyskieli

Vihellyskieli on kielimuoto, jossa merkityksiä viestitään viheltämällä sävelkorkeuksia vaihdellen. Vihellyskielet perustuvat yleensä johonkin puhuttuun kieleen, jonka foneettisia elementtejä ne muuntavat vihellykseksi. Kukin vihellyskieli kuuluu samaan kieliryhmään kuin emokielensäkin, ja niillä voi olla omia murteita. Vihellyskielellä pystytään välittämään periaatteessa yhtä paljon merkityksiä kuin puhutullakin kielellä.
Vihellyskielet on kehitetty pitkien etäisyyksien yli viestimiseen. Viheltämällä saavutetaan jopa 130 desibelin äänenvoimakkuus, jolloin viestin kantama voi yltää kymmeneen kilometriin niin, että viesti säilyy ymmärrettävänä. Vihellyskielten taajuus on noin 2 000 Hz (±1 000 Hz).
Yksi tunnetuimmista vihellyskielistä on Kanariansaarilla vihellettävä silbo, jonka nykymuoto perustuu espanjan kieleen. Myös muun muassa Meksikossa (mazatec-kieli), Länsi-Afrikassa, Turkissa, Ranskassa, Kreikassa, Etelä-Amerikassa, Kiinassa, Vietnamissa, Nepalissa ja Uudessa-Guineassa on käytetty vihellyskieliä. Kaiken kaikkiaan vihellyskieliä arvellaan olevan noin 60. Osa vihellyskielistä on yhä käytössä, etenkin Meksikon ja Kiinan vihellyskielet. Koska vihellyskieli jäljittelee usein kielen tonaalisuutta ja intonaatiota, vihellyskielet ovat tyypillisimmillään juuri tonaalisten kielten muotoina.
Vihellyskielet ovat uhanalaisia, koska vanhan kulttuurin hiipuessa juuri vihellyskieli on ensimmäisenä katoavien joukossa.
Terttilä

Terttilän kylän taloja kylän vanhalla tontilla. Keskellä Kaapon talo.
Terttilä on kylä, kyläkeskus ja postinumeroalue (31490 Terttilä) Somerolla.
Kylä

Terrttilä kylän väkiluku vuonna 2011 oli 132, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan kahdeksanneksitoista suurimman. Terttilän lähin naapurikyliä Somerolla on viereinen Lautela etelässä. Rajanaapureita ovat lisäksi Someron Härkälä ja Harju luoteessa, Ihamäki pohjoisessa ja Hirsjärvi koillisessa sekä Somerniemen Kaskisto idässä. Salon puolella Kiikalassa rajanaapureina ovat Hirvelä lännessä sekä Satakoski ja Komisuo etelässä.
Kyläkeskus

Terttilän postinumeroaleeseen kuuluvat Terttilän naapurikylä Lautela sekä viereinen Uuden-Kaskiston kulmakunta. Tämä alue on 1900-luvulta alkaen tunnettu myös nimellä Etelä-Somero, ja nimi on esiintynyt alueella toimivien yhdistysten ja aiemmin myös yritysten nimissä. Näistä ovat 2000-luvulla toiminassa ainakin Etelä-Someron maamiesseura ja metsätysseura Etelä-Someron omat pojat. Lisäksi alueella on toiminut ainakin puolueiden paikallisyhdistyksiä.
Terttilässä toimi vuodesta 1895 vuoteen 2016 Terttilän koulu. Sitä kävivät myös viereisen Someron Lautelan kylän ja vuodesta 1986 myös Somerniemen Kaskiston kylän oppilaat. Kokoontumispaikkana on Etelä-Someron maamiesseuran ylläpitämä seurantalo Toukola.
Aiemmin 1900-luvulla Terttilässä ovat toimineet koko Etelä-Someroa palvelleet Etelä-Someron Osuusmeijeri vuosina 1929–1973  ja vuosina 1925–1984 Etelä-Someron Osuuspankki (vuoteen 1970 Etelä-Someron Osuuskassa), joka vuoteen 2000 jatkoi toimintaansa Someron Osuuspankin sivukonttorina. Vuonna 1957 Terttilässä oli kaksi kauppaa, vuonna 1980 ja 1992 enää yksi. Terttilän postikonttori oli vuonna 1980 Lautelassa, vuonna 1992 Terttilässä. 2000-luvulla kylässä ei enää ole toimivia kauppoja eikä pankkien tai postin konttoreita.
Liikenne

Merkittävin liikenneväylä kylässä on Somerolta Kiikalaan johtava yhdystie 2410 (osoitenimenä Terttiläntie). Kaskistoon ja Oinajärvelle johtaa siihen yhtyvä yhdystie 2801 (osoitenimenä Kaskistontie).
Luonto

Keskeisin luonnonelementti kylän alueella on Kaskistosta Somerniemellä alkunsa saava ja Uskelanjokeen Kiikalan Rekijoella yhtyvä Uskelanjoen latvahaara Terttilänjoki. Siihen yhtyy pohjoisesta Mustjoki, johon lasketaan Someron keskustaajaman puhdistetut jätevedet.
Historia

Terttilä kuuluu yhdessä naapurikyliensä Someron Lautelan, Somerniemen Kaskiston, Suojoen ja Mäyrämäen sekä lännempänä sijaitsevien Someron Talvisillan, Häntälän, Syvänojan ja Kerkolan kanssa niihin kyliin, jotka vuonna 1492 siirrettiin Uskelan seurakunnasta osaksi Someroa lähiseurakuntien alueita järjesteltäessä. Vuoteen 1870 nämä kylät olivat kirkollisesti osa Someron seurakuntaa mutta kuuluivat edelleen hallinnollisesti Turun ja Porin lääniin, kunnes lääninrajat vuonna 1870 koko Suomessa yhtenäistettiin seurakuntarajojen kanssa, ja kylistä tuli myös hallinnollisesti osa Hämeen lääniä muun Someron tavoin.
Isossajaossa Terttilä oli samaa jakokuntaa viereisen Lautelan kylän kanssa. Terttilän historiallinen kylätontti on sijainnut nykyisten Terttilän- ja Kaskistonteiden risteyksen luona, missä vanhalla kylänpaikalla ovat edelleen Kaapon, Piekkalan ja Yli-Lauttian talot. Näistä Kaapo muodostaa maisemallisesti ja rakennus- ja kulttuurihistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden, ja maisemallisesti ja kulttuuri- ja rakennushistoriallisesti merkittävä on myös Terttilänkosken varrella sijaitseva Luukkala, jonka rakennutti asunnokseen kylässä vuosina 1849–1874 toimineen  Terttilän paperitehtaan ruukinpatruuna Bolin 1800-luvun puolivälissä.
Tunnettuja terttiläläisiä

Tunnettuihin terttiläläisiin kuuluu valtakunnansovittelijana vuosina 2018–2022 toiminut Vuokko Piekkala. Hän on syntynyt Somerolla ja käynyt koulua Terttilässä.
HMS Tirfing (1866)

| HMS Tirfing |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motala varv
Laskettu vesille:  1. kesäkuuta 1866
Palveluskäyttöön:  4. heinäkuuta 1867
Poistui palveluskäytöstä:  25. elokuuta 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 512 t
Pituus:  60,87 m (kokonaispituus)
Leveys:  13,81 m
Syväys:  3,53 m
Koneteho:  380 hv
Nopeus:  6,5 solmua
Miehistöä:  80
Aseistus
Aseistus:  2 x 267 mm tykkiä 2 x 120 mm M/94 -tykkiä
HMS Tirfing oli Ruotsin laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu John Ericsson -luokan monitori.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1866 ja se otettiin palveluksen 4. heinäkuuta 1867.
Palvelus

Heinäkuussa 1867 Tirfing lähti sisaralustensa HMS Tordönin ja HMS John Ericssonin, höyryfregatti HMS Vanadisin ja siipirataskorvetti HMS Thorin sekä Norjan laivaston monitorin KNM Scorpionin kanssa Tukholmasta ammuntoihin saaristoon. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta laivastovierailulle Helsinkiin ja Kronstadtiin vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta. Vierailu oli monitorien ainoa yhdessä tekemä.
Alus poistettiin palveluksesta 25. elokuuta 1922 ja myytiin vuonna 1923 Saksaan romutettavaksi.
Jarmo Kuusisto

| Jarmo Kuusisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1961 (ikä 63) Uusikaupunki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Maukka
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  Right
Pituus:  175 cm
Paino:  79 kg
Seurat:  Lukko, (SML) Albatros de Brest, (FRA) Ässät, (SML) AIK, (SEL) Herning IK/Blue Fox, (DEN) Caen, (FRA)
Valmennusura
Vuodet:  2011-2012
Seurat:  HC Satakunta
Jarmo Kuusisto (5. huhtikuuta 1961 Uusikaupunki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-liigassa vuosina 1979–1998 Rauman Lukossa ja Porin Ässissä. Lisäksi hän pelasi Rauman Lukon 1-divisioonaan kaudeksi 1983–84 pudonneessa joukkueessa (Lukko nousi kauden jälkeen takaisin SM-Liigaan), kauden 1996–97 Ruotsissa Tukholman AIK:ssa sekä uransa loppupuolella 2 kautta (1998–2000) Tanskassa Herningissä ja useita kausia Ranskassa.
Kuusisto edusti Suomea 92 A-maaottelussa, 38 B-maaottelussa ja kahdeksassa nuorten maaottelussa. Arvokisoissa Kuusisto pelasi nuorten MM-kisoissa 1981 ja aikuisten MM-kisoissa vuosina 1987, 1989 ja 1990.
Peliuransa jälkeen Kuusisto on toiminut valmentajana Italian Alleghessa 2004-05, Ranskan Brest Albatrosesissa (ns. 2-joukkue, jossa aiemmin itse pelasi) 2006–2011 ja Suomisarjan HC Satakunnassa 2011–.
Seurat pelaajana

1979-83 Lukko (SM-Liiga)
1983-84 Lukko (I Divisioona)
1984-95 Lukko (SM-Liiga)
1995-96 Brest (Ranska, pääsarja) ja Ässät (SM-Liiga)
1996-97 AIK (Ruotsi, Elitserien)
1997-98 Lukko (SM-Liiga)
1998-00 Herning (Tanska, pääsarja)
2000-01 Caen (Ranska, pääsarja)
2001-02 Brest (Ranska, pääsarja)
2002-03 Brest II (Ranska, 3.divisioona)
2003-04 Brest II (Ranska, 2.divisioona)
Aiheesta muualla

Jarmo Kuusisto Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1987
1 Kamppuri |
2 Numminen |
3 Laksola |
5 Kuusisto |
6 Ruotanen |
7 Jutila |
8 Ojanen |
10 Susi |
12 Jalonen |
13 Jalo |
14 Kurkinen |
15 Järvi |
16 Virtanen |
17 Järvelä (C) |
19 Myllys |
20 Ruuttu |
22 Seppo |
23 Virta |
24 Mikkolainen |
25 Summanen |
26 Torkki |
29 Skriko |
30 Tammi |
Valmentaja Rauno Korpi
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1989
1 Ketterer |
2 Narvanmaa |
3 Blomqvist (C) |
4 Lehtonen |
5 Kuusisto |
7 Saarinen |
9 Eloranta |
10 Susi |
11 Tikkanen |
12 Jalonen |
14 Järvinen |
15 Järvenpää |
17 Kurri |
19 Lindfors |
20 Vilander |
22 Vuori |
23 Virta |
24 Mikkolainen |
26 Keskinen |
29 Ruotsalainen |
30 Tammi |
31 Järvi |
33 Seppo |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1990
1 Ketterer |
3 Rautio |
4 Lumme |
5 Kuusisto |
6 Ruotanen (C) |
7 Saarinen |
8 Laksola |
9 Leime |
11 Järvenpää |
13 Jalo |
14 Järvinen |
15 Arbelius |
19 Lindfors |
20 Vilander |
21 Ruuttu |
22 Vuori |
23 Henriksson |
24 Mikkolainen |
25 Summanen |
26 Keskinen |
28 Helminen |
29 Tirkkonen |
30 Tammi |
Valmentaja Pentti Matikainen
Oulun Musiikkijuhlat

Oulun Musiikkijuhlat on Oulun musiikkijuhlasäätiön vuosittain kevättalvella järjestämä musiikkifestivaali, joka täyttää kaupungin kansainvälisillä ja kansallisilla artistivierailla ja tarjoaa mieleenpainuvia konserttielämyksiä. Musiikkijuhlat alkoivat vuonna 1984 nimellä Madetojan Viikot, nykyisellä nimellä juhlat järjestettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1991.
Musiikkijuhlien ohjelmistoon kuuluu laaja kirjo klassisen ja rytmimusiikin konsertteja sekä yhteistuotantoja, joissa nähdään myös nykysirkusta ja tanssia. Oulun Musiikkijuhlat -festivaalin lisäksi Oulun Musiikkijuhlasäätiö tuottaa konserttisarjoja ja yksittäisiä musiikkitapahtumia ympäri vuoden.
Oulun musiikkijuhlasäätiö

Oulun musiikkijuhlasäätiö sr on Oulun kaupunginhallituksen vuonna 1990 perustama säätiö, jonka tehtävänä on järjestää vuosittain korkeatasoinen musiikkitapahtuma Oulussa. Säätiöllä on poliittinen hallitus, jonka kaupunginhallitus nimittää vaalikaudeksi kerrallaan. Oulun musiikkijuhlasäätiön hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuoden 2021 alkaen Jenni Pitko ja varapuheenjohtajana Ari-Pekka Sirviö.
Jazz & Etno

Jazz & Etno on Oulun Musiikkijuhlien ympärivuotinen konserttisarja, jossa kuullaan laaja kirjo kotimaisia artisteja sekä vierailevia tähtiä. Konserttisarjan ohjelmiston suunnittelee vuosittain rytmimusiikin taiteellinen johtaja. Konserttisarjassa on kuultu muun muassa Suomen Jazzliiton, Suomen Kansanmusiikkiliiton sekä Vapaat äänet -kiertuekonsertteja, kuten Polenta (2024), Louis Sclavis Quartet (2023), Panu Savolainen & JPP (2023) ja Pope Puolitaival Nordic4 (2022).
Aiheesta muualla

Oulun Musiikkijuhlien internetsivut
Vihreä miesliike

Vihreä miesliike ry on puoluepoliittinen miesliike, joka perustettiin 13. maaliskuuta 2009 tavoitteena tasa-arvon ajaminen ja miesliikkeessä koettujen epäkohtien esillenostaminen yhteiskunnassa ja niihin vaikuttaminen vihreiden kautta.
Vihreä miesliikkeen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin tutkija ja kolumnisti Jukka Relander. Ensimmäisen vuoden hallituksen muodostivat lisäksi Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Pekka Sauri, miestutkija Pasi Malmi, dosentti Tapani Hietaniemi ja opiskelija Aleksi Mäntylä. Vuoden 2010 hallitukseen ja puheenjohtajistoon otettiin nainen, Hanna-Kaisa Lähde.
Yhdistys julkaisi 12. huhtikuuta 2010 myös miespoliittisen ohjelman, jonka tavoitteena on sukupuolten tasa-arvon edistäminen miesten tasa-arvo-ongelmia korjaamalla.
Aiheesta muualla

Vihreissä taistellaan nyt feminismistä (Vihreä Lanka 17.8.2009)
Otavan pienet tietosanakirjat

Otavan pienet tietosanakirjat on nimensä mukaisesti Otavan kustantama suomenkielinen kirjasarja, johon kuuluu suppeahkoja hakuteoksia. Siihen kuuluvat mm. Kustaa Vilkunan Etunimet-kirjan ensimmäinen painos ja Väärien käsitysten sanakirja (alkuteos Tom Burnamin Dictionary of misinformation, suomentanut Kalevi Haikara).