stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reijo Ruotsalainen
Ura > Mestariksi Edmonton Oilersissa

Edmonton oli NHL:n huippujoukkue, ja Ruotsalainen pelasi joukkueessa keväällä 1987 NHL:n runkosarjaa 16 ottelua ja teki 13 tehopistettä. Pudotuspeleissä Edmonton voitti Stanley Cup -mestaruuden. Ruotsalaisen rooli oli aavistuksen pienempi kuin aiemmin Rangersissa, sillä joukkueen puolustuksessa suurimman huomion vei Paul Coffey. Mestaruuden jälkeen Edmontonin oletettiin tekevän pitkän sopimuksen Ruotsalaisen kanssa, mutta hän siirtyi takaisin Eurooppaan, Ruotsin Elitserienin HV71:een. Paluutaan Eurooppaan puolustaja perusteli perhesyillä, ja syksyllä hänen vaimonsa Ulla-Maija synnytti poikavauvan.
Talviolympialaisten 1988 aikana huhuttiin Ruotsalaisen siirtymisestä New Jersey Devilsiin, mutta hänen paluunsa NHL:ään ei toteutunut. Kaudella 1988–1989 hän palasi SC Berniin, joka voitti Sveitsin mestaruuden. Syksyllä 1989 Ruotsalainen neuvotteli pelaajasopimuksesta Helsingin Jokerien kanssa, mutta hän teki sopimuksen New Jerseyn kanssa.
Kausi 1989–1990 New Jerseyssä oli Ruotsalaiselle paha pettymys. Joukkueessa Ruotsalaisen rooli kutistui pelkkien ylivoimatilanteiden pelaamiseen, ja runkosarjassa hän pelasi vain 31 ottelua. Maaliskuussa 1990 New Jersey myi Ruotsalaisen Edmonton Oilersiin. Ruotsalainen oli innoissaan siirrosta takaisin Edmontoniin, jossa hänestä tuli yksi johtavista pelaajista. Takavuosien tähdet Wayne Gretzky ja Coffey oli myyty pois, ja joukkueen johtavia pelaajia olivat Ruotsalaisen ohella kapteeni Mark Messier, Jari Kurri ja Esa Tikkanen. Kevään 1990 pudotuspeleissä Edmonton voitti jälleen Stanley Cup -mestaruuden, ja Ruotsalainen päätti NHL-uransa. Vielä vuonna 1998, kahdeksan vuotta viimeisen NHL-ottelun jälkeen, Edmonton kyseli vanhaa puolustajatähteään takaisin pelaamaan. Ruotsalainen pelasi Oilersissa vain kahdella kaudella, mutta siitä huolimatta hän on Oilersin historian 7. tehokkain puolustaja pudotuspeleissä (4 maalia + 16 syöttöä, 20 pistettä 43 ottelussa).
Ura > Uran viimeinen vuosikymmen

NHL-uransa päättymisen jälkeen Ruotsalainen palasi odotetusti Sveitsiin. Hän pelasi SC Bernissä kolme kautta, voitti kaksi Sveitsin mestaruutta ja valittiin viimeisellä kaudella liigan tähdistökentälliseen. Uransa viimeisten vuosien aikana Ruotsalaisen ura risteili Suomen ja Sveitsin välillä. Kaudelle 1993–1994 hän palasi I-divisioonassa pelanneeseen Kärppiin. Hän pelasi Kärpissä neljä ottelua, jonka jälkeen siirtyi Tampereen Tapparaan, jossa pelasi kuusi ottelua runkosarjassa ja SM-liigan pudotuspelit. Kaudella 1994–1995 Ruotsalainen pelasi 19 ottelua Bernissä. Tämän jälkeen hän palasi SM-liigaan, KalPan joukkueeseen. 16 kotimaassa pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi kesken kauden Zürich Lionsiin Sveitsiin. 18 ottelussa Ruotsalainen teki 15 tehopistettä. Ruotsalainen pelasi Sveitsissä yhteensä kuudella pelikaudella, joista viidellä SC Bernissä. Hän on SC Bernin kaikkien aikojen tehokkain puolustaja Sveitsin A-liigassa (77 maalia +131 syöttöä, yhteensä 208 pistettä 211 ottelussa).
Kaksi viimeistä kautta Ruotsalainen vietti kotiseudullaan Oulussa. Veteraanipuolustaja pelasi uransa jäähyväisottelun elokuussa 1999, vaikka Edmonton Oilers tarjosi hänelle pelipaikkaa NHL:stä.
Maajoukkueessa

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1985 | jääkiekko |  |
Ruotsalainen pelasi urallaan 117 miesten A-maaottelua, joissa hän teki 27 maalia ja antoi 23 syöttöä (50 pistettä). Lisäksi hän pelasi 47 nuorten ja 12 poikien maaottelua. Ruotsalainen pelasi viisissä maailmanmestaruuskilpailuissa ja kerran olympialaisissa.
Ruotsalaisen ensimmäinen arvoturnaus oli alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1976. Ruotsalainen pelasi samaisessa turnauksessa myös seuraavana vuonna. Vuonna 1977 Ruotsalainen debytoi Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueessa. Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa Ruotsalainen pelasi vuosina 1977, 1978, 1979 ja 1980. Vuoden 1980 kisoista Ruotsalainen voitti MM-hopeaa ja hänet valittiin kisojen parhaaksi puolustajaksi sekä tähdistökentälliseen.
Ruotsalainen aloitti uransa miesten maajoukkueessa poikkeuksellisen nuorena, B-juoniori-ikäisenä. Hänen jälkeensä B-juoniori-iässä maailmanmestaruuskisoissa ovat pelanneet vain hyökkääjät Patrik Laine, Kaapo Kakko ja Konsta Helenius. Ruotsalaisen uran ensimmäinen miesten arvoturnaus oli vuoden 1978 maailmanmestaruuskisat Tšekkoslovakiassa. Ruotsalainen pelasi kymmenen ottelua tehden kaksi maalia. Muut aikuisten maailmanmestaruuskisat olivat vuosina 1979, 1981, 1985 sekä 1989. Maailmanmestaruuskisoissa Ruotsalaiselle kertyi 44 ottelua tehoin 9+10. Ruotsalaisen uran paras maailmanmestaruuskisasijoitus oli viides sija vuosilta 1979, 1985 ja 1989. Vuonna 1985 Suomi saavutti maailmanmestaruuskilpailujen kolmanneksi parhaana eurooppalaisjoukkueena Euroopan-mestaruuskisojen pronssia.
Ruotsalainen oli valittu Suomen joukkueeseen Lake Placidin olympialaisiin 1980, mutta hän joutui jättämään kisat väliin loukkaantumisen takia. Ruotsalainen pääsi osallistumaan vuoden 1988 talviolympialaisiin, koska pelasi Euroopassa. Kisoissa Suomen jääkiekkomaajoukkue saavutti ensimmäisen maailmanmestaruus- tai olympiamitalinsa arvokisoissa, ja Ruotsalainen oli joukkueen viidenneksi paras pistemies. Kanadassa pelatussa turnauksessa Ruotsalainen oli edellisen kevään Stanley Cup -mestarina haluttu haastateltava, sillä hänen paluustaan NHL:ään huhuttiin.
Ruotsalainen osallistui myös Kanada-cupiin vuonna 1981. Viidestä ottelustaan Suomi hävisi neljä ja pelasi Yhdysvaltoja vastaan tasapelin. Suomi jäi turnauksen viimeiseksi Ruotsalaisen pelattua viisi ottelua tehoin 0+1.
Valmentajaura

Aktiiviuransa jälkeen Ruotsalainen toimi apuvalmentajana East Coast Hockey Leaguen Miami Matadorsissa ja New Orleans Brassissa. Sen jälkeen hän toimi kolmen vuoden ajan Kärpissä valmennustehtävissä. Ruotsalainen oli kakkosvalmentajana voittamassa Suomen mestaruutta 2004. Hän toimi ensi kertaa päävalmentajana kaudella 2006–2007 valmentaen Mestiksen Mikkelin Jukureita, mutta hänet erotettiin tammikuussa 2007 joukkueen pelattua ailahtelevasti. Kaudeksi 2007–2008 Ruotsalainen siirtyi itävaltalaisen Red Bull Salzburgin apulaisvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä aina kauteen 2011–2012. Ruotsalainen piti valmennustehtävistä välivuoden, mutta palasi kaudeksi 2013–2014 DEL-liigassa pelaavan Kölner Haien apulaisvalmentajaksi.
Perhe

Reijo Ruotsalaisen isä oli jääkiekkovalmentaja Reino "Pappa" Ruotsalainen. Reino Ruotsalainen aloitti vuonna 1967 valmentajauransa Kärppien juniorijoukkueissa ja valmensi 1970-luvulla Kärppien junioreita useasti mitaleille. Hän valmensi lisäksi Jokereita ja KooKoota. Jokereissa Ruotsalainen sai vuonna 1983 vuoden valmentaja -tittelin, kun hän oli valmentanut joukkueen hopealle. Reijo Ruotsalainen ja vaimonsa Ulla ovat molemmat jehovantodistajia. Heillä on yksi poika, joka asuu pääkaupunkiseudulla.
Saavutuksia > SM-liiga

SM-kultaa vuonna 1981
SM-pronssia vuonna 1980
Pekka Rautakallio -palkinto SM-liigan paras puolustaja vuosina 1980 ja 1981
Valinta SM-liigan tähdistökentälliseen vuosina 1980 ja 1981
Oulun Kärpät on jäädyttänyt Ruotsalaisen pelinumeron 10
Saavutuksia > NHL

Stanley Cup kausilla 1987 ja 1990
Pelasi NHL:n tähdistöottelussa kaudella 1985–1986
Sijalla 82. John Wiley & Sons -kustantamon teoksessa 100 Kaikkien aikojen Rangers-pelaajaa vuodelta 2009
Saavutuksia > Sveitsin National League A

Sveitsin mestaruus vuosina 1989, 1991 ja 1992
Valinta National League A:n tähdistökentälliseen kaudella 1993
Saavutuksia > Maajoukkueet

Olympiahopeaa vuonna 1988
Euroopan-mestaruuskisojen pronssia vuonna 1985
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Ruotsalaisen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 122 vuonna 2000
Nuorten maailmanestaruuskisojen paras puolustaja vuonna 1980
Nuorten maailmanestaruuskisojen hopeaa vuonna 1980
Tekniikan akateemiset TEK

| Tekniikan akateemiset TEK |
| --- | --- |

Perustettu:  1993
Toimiala:  tekniikan alan akateemisten edunvalvonta
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  79 362 (1.1.2024)
Toiminnanjohtaja:  Jari Jokinen
Puheenjohtaja:  Mari-Leena Talvitie
Jäsenlehti:  TEK
Aiheesta muualla
www.tek.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tekniikan akateemiset TEK (virallisesti Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry) on diplomi-insinöörien, arkkitehtien ja muiden tekniikan alalla toimivien yliopistotason tutkinnon suorittaneiden etujärjestö.
Tekniikan Akateemisten Liiton perustivat vuonna 1993 suomenkielinen Suomen Teknillinen Seura (STS) ja ruotsinkielinen Tekniska Föreningen i Finland (TFiF) yhteiseksi kattojärjestökseen. Se korvasi työmarkkinajärjestöksi tarkoitetun Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliiton (KAL). Suomen Teknillinen Seura vaihtoi samassa yhteydessä nimekseen Tekniikan Akateemiset ry ja sen toiminta sulautettiin yhteen liiton kanssa.
Toiminta

TEKin jäsenmäärä oli vuoden 2021 lopussa 76 804, josta opiskelijajäseniä oli 22 571 ja täysjäseniä yli 48 700. Täys- ja opiskelijajäsenten lisäksi liittoon kuuluu eläkeläisiä. Huhtikuussa 2020 TEKin uutisoitiin olevan Akavan toiseksi suurin jäsenliitto ja koko Suomen kahdeksanneksi suurin ammattiliitto.
TEK on Suomen suurin diplomi-insinöörijärjestö. Liittoon kuuluu diplomi-insinöörien lisäksi merkittävä määrä fyysikkoja, matemaatikkoja ja muita yliopistotutkinnon suorittaneita Matemaattis-luonnontieteellisten alojen akateemiset -järjestön kautta. TEKin edustavuus alle 65-vuotiaiden diplomi-insinöörien ja arkkitehtien joukossa oli vuonna 2014 noin 63,5 %. Tutkinnon suorittaneita vuosijäseniä oli vuonna 2014 noin 47 700.
Liiton muodostavat Tekniikan Akateemiset ry ja ruotsinkielisten diplomi-insinöörien ja arkkitehtien järjestö Tekniska Föreningen i Finland rf. Käytännössä Tekniikan Akateemiset ry:llä ei ole omia hallintoelimiä, vaan TEKin valtuusto ja hallitus toimivat myös Tekniikan Akateemiset ry:n valtuustona ja hallituksena. Koska liiton elimissä on myös TFiF:n edustajia, heillä ei ole äänioikeutta, kun käsitellään vain Tekniikan Akateemiset ry:n asioita (esimerkiksi sääntömuutoksia).
TEKin päätöksenteko perustuu jäsendemokratiaan. Myös opiskelijäsenillä on edustus valtuustossa, hallituksessa ja valiokunnissa. Valtuusto valitaan suoralla jäsenvaalilla kolmen vuoden välein.
TEK tekee työehtosopimuksia työnantajaliittojen kanssa akavalaisten neuvottelujärjestöjen Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n sekä Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOn kautta.
TEKin hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2020 alkaen ollut Mari-Leena Talvitie.
Liiton jäsenlehti on nimeltään TEK. Liiton jäsenet on vakuutettu työttömyyden varalta Korkeasti koulutettujen työttömyyskassa KOKO:ssa, johon kuuluminen on vapaaehtoista ja johon voi liittyä myös kuulumatta liittoon.
Historia

Suomenkielisten Teknikkojen Seuran (STS) perustava kokous pidettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talossa Helsingissä 28.1.1896. Lupaa järjestön perustamiseen piti hakea senaatilta ja keisarilta. Lupa saatiin 5.3. ja ensimmäinen varsinainen kokous pidettiin 17.3.1896, jota vietetään myös TEKin syntymäpäivänä.
Perustajajoukko koostui suomenmielisistä insinööreistä ja arkkitehdeista. Seuran tarkoituksena oli edistää suomen kieltä tekniikan ja teollisuuden alalla. Käytännössä ensi vaiheessa tämä tarkoitti suomenkielisen tekniikan erikoissanaston kehittämistä. Nimi muutettiin myöhemmin muotoon Suomalaisten Teknikkojen Seura ja vuonna 1956 muotoon Suomen Teknillinen Seura. STS:n toimitalona oli vuosina 1951–1968 Alvar Aallon suunnittelema Insinööritalo Helsingin Ratakadulla. Seura julkaisi vuodesta 1911 Teknillistä aikakauslehteä. Se oli mukana myös suomalaisen televisiotoiminnan käynnistämisessä ja oli 1950–1960-luvuilla toimineen Tesvisio-kanavan suurin osakas.
Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliitto (KAL) perustettiin harjoittamaan työmarkkinatoimintaa, jota STS ei halunnut harjoitettavan seuran osana. KALin varsinainen perustamispäivä oli 14.2.1972 ja se hyväksyttiin yhdistysrekisteriin 28.8.1972. Tällöin STS:n yhdessä TFiF:n kanssa harjoittama työmarkkinatoiminta siirtyi uudelle organisaatiolle.
Järjestöt saivat nykyisen rakenteensa vuonna 1993, kun Suomen Teknillisen Seuran nimi vaihdettiin Tekniikan Akateemiset ry:ksi, ja tämä muodosti yhdessä TFiF:n kanssa Tekniikan Akateemisten Liitto TEKin (ent. Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliitto, KAL). Nykyisin järjestökokonaisuudesta käytetään viestinnässä kevyempää versiota Tekniikan akateemiset TEK.
Aiheesta muualla

TEKin verkkosivusto
TEK-lehden verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
KOKO-kassan verkkosivusto
| n k Akava |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Agronomiliitto  Akavan Erityisalat  Akavan sairaanhoitajat ja Taja  Akavan Yleinen Ryhmä AYR  AKI-liitot  Ammattiliitto Ava  Diakoniatyöntekijöiden liitto DTL  DIFF – Ingenjörerna i Finland  Esimiehet ja Asiantuntijat YTY  Insinööriliitto  Kasvatuksen ja nuorisotyön asiantuntijat KNT  KTK Tekniikan Asiantuntijat  Kuntoutusalan Asiantuntijat  Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu  Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset MMA  Opetusalan Ammattijärjestö OAJ  Professoriliitto  Päällystöliitto  Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia  Suomen Arkkitehtiliitto SAFA  Suomen Ekonomit  Suomen Eläinlääkäriliitto  Suomen Farmasialiitto  Suomen Hammaslääkäriliitto  Suomen Lakimiesliitto  Suomen Lääkäriliitto  Suomen Poliisijärjestöjen Liitto  Suomen Psykologiliitto  Suomen Puheterapeuttiliitto  Suomen Terveydenhoitajaliitto  Suomen Työterveyshoitajaliitto  Tekniikan akateemiset TEK  Tieteentekijöiden liitto  Tradenomiliitto TRAL  Upseeriliitto  Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut
Eric Namesnik

Eric John Namesnik (7. elokuuta 1970 – 11. tammikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti. Namesnik saavutti 400 metrin sekauinnissa olympiahopeaa Barcelonassa 1992 ja Atlantassa 1996. Hän ui samalla matkalla MM-pronssia vuoden 1994 MM-kisoissa sekä vuoden 1991 MM-kisoissa hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinneissa.
Namesnik ui urallaan neljä Yhdysvaltojen ennätystä ja oli ensimmäinen amerikkalainen joka ui 400 metrin sekauinnissa alle 4.15.
Namesnik menetti autonsa hallinnan liukkaalla tiellä 7. tammikuuta 2006 kotiseudullaan Michiganissa. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin neljä päivää myöhemmin. Namesnikin perheeseen kuuluivat vaimo, entinen uimari Kirsten Silvester ja kaksi lasta.
Riian pörssi

| Nasdaq Riika> Riian pörssi |
| --- | --- |

 Riian vanha pörssitalo, nykyinen taidemuseo.
Paikka:  Riika, Latvia
Perustettu:  1993
Omistaja:  Nasdaq
Avainhenkilöt:  Liene Dubava (Pj.)
Valuutta:  EUR
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riian pörssi on ainut pörssi, joka operoi Riiassa Latviassa. Sen omistaa OMX, joka toimii operaattorina myös Helsingin ja Tukholman pörsseissä.
Pörssi perustettiin 1993, ja vuonna 2002 se yhdistyi  Latvian Arvopaperikeskuksen kanssa. Samana vuonna konsernin osake-enemmistö myytiin HEXille. Seuraavana vuonna OM ja HEX yhdistyivät, ja OMHEX vaihtoi nimensä OMXiksi 2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riian pörssi Wikimedia Commonsissa
| n k Nasdaq |
| --- | --- |
Pörssit:  Armenia  Boston  New York  Philadelphia  First North  Baltic Riika  Tallinna  Vilna  Nordic Helsinki  Kööpenhamina  Islanti  Tukholma 
Indeksit:  Nordic 40  Copenhagen 25  Helsinki 25  Iceland 8  Stockholm 30  Nasdaq 100  Biotechnology  Composite  Financial-100 
Lopetetut indeksit:  Iceland 15
Volgogradin alueen lippu

Volgogradin alueen lippu.
Volgogradin alueen lippu on Venäjälle kuuluvan Volgogradin alueen tunnus. Se hyväksyttiin 18. syyskuuta 2000, ja sen mittasuhteet ovat 2:3.
Lipussa on samat värit kuin Venäjän lipussa: valkoinen, sininen ja punainen. Lipun kaksi sinistä raitaa vasemmalla symboloivat alueen jokia Volgaa ja Donia. Lipun keskelle on kuvattu valkoinen Stalingradin taistelun muistoksi pystytetty Äiti synnyinmaa -patsas.
Ville Alanko

Ville Alanko
Vilho (Ville) Ilmari Alanko (6. helmikuuta 1907 Helsinki – 25. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen laulaja-banjisti. Hän oli jäsenenä Rajamäen pojat -lauluyhtyeessä vuosina 1923–1925 ja lauloi myös oopperan kuorossa. Alanko muistetaan Dallapé-orksesterin ensimmäisenä laulajana. Hän toimi yhtyeessä vuodesta 1925 kuolemaansa asti 1931. Ammatiltaan hän oli sorvari.
Alanko kuoli 24-vuotiaana keuhkokuumeeseen, johon hän sairastui ilmeisesti viimeisellä levytysmatkallaan. Levytuottaja Niilo Saarikko joutui itse laulamaan Alangolle aiotut Columbus-levytykset. Martti Jäppilä arvioi myöhemmin Ville Alangon uhrautuneen kokonaan orkesterin hyväksi, mikä sorti hänet ennenaikaiseen kuolemaan. Alangon muistoksi Dallapé esiintyi hyväntekeväisyyskonserteissa parantoloissa, sairaaloissa ja muissa vastaavissa kohteissa. Hänen jälkeensä Dallapén laulajaksi tuli Matti Jurva. Levytyksissä laulajana tuohon aikaan avusti myös Veli Lehto.
Alangon Dallapén-vuosinaan 1929–1931 levyttämiä kappaleita ovat muiden muassa Lappi, Puuseppä, Villi orkidea, Älä sure mamma, Äiti ja poika sekä Lentävä hollantilainen.
Aiheesta muualla

Ville Alangon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Vuoden kylä

Vuoden suomalaiset kylät
Etelä-Karjala
Vuoden eteläkarjalainen kylä
Etelä-Pohjanmaa
Vuoden eteläpohjalainen kylä
Etelä-Savo
Etelä-Savon vuoden kylä
Itä-Uusimaa
Vuoden itäuusmaalainen kylä (1997–2010)
Kainuu
Vuoden kainuulainen kylä
Kanta-Häme
Kanta-Hämeen vuoden kylä
Keski-Pohjanmaa
Keski-Pohjanmaan vuoden kylä
Kymenlaakso
Kymenlaakson vuoden kylä
Lappi
Vuoden lappilainen kylä
Pirkanmaa
Pirkanmaan vuoden kylä
Pohjois-Pohjanmaa
Pohjois-Pohjanmaan vuoden kylä
Päijät-Häme
Päijät-Hämeen vuoden kylä
Satakunta
Satakunnan vuoden kylä
Uusimaa
Vuoden uusmaalainen kylä
Varsinais-Suomi
Varsinais-Suomen vuoden kylä
Suomen valtakunnallinen Vuoden kylä on valittu vuodesta 1985 lähtien. Valinnan suorittaa Suomen Kylätoiminta ry.
Alkuvuosina Vuoden kylä valittiin koko maasta tulleiden ehdotusten joukosta ja kunakin vuonna oli tietty teema. 1990-luvulla valintaa muutettiin siten, että kukin maakunta antaa ehdokkaansa valtakunnalliselle raadille eikä enää ole nimetty hakuvaiheessa teemaa. Lähes kaikki ehdokkaat ovat nykyään oman maakuntansa Vuoden kyliä.
Vuoden kylät > 1980-luku

1985 – Kuorevaara, Polvijärvi (Kuorevaaran kylätoimikunta)
1986 – Kelujärvi, Sodankylä (Kelujärven kyläseura ry)
1987 – Suomijärvi, Karvia (Suomijärven kylätoimikunta)
1988 – Kaivola, Laitila (Kotiseutuyhdistys Suhina ry)
1989 – Vähähaara, Äetsä (Vähähaara-seura)
Vuoden kylät > 1990-luku

1990 – Mutalahti, Ilomantsi (Mutalahden kylätoimikunta)
1991 – Rannankylä, Muurame (Rannankylän kyläyhdistys ry)
1992 – Putikko, Punkaharju (Putikon kylätoimikunta)
1993 – Kivesjärvi, Paltamo (Kivesjärven kehittämisyhdistys ry)
1994 – Öllölä, Tuupovaara (Öllölän kylätoimikunta)
1995 – Putkilahti, Korpilahti (Putkilahden kyläseura ry)
1996 – Juntusranta, Suomussalmi (Ruhtinaansalmen kyläyhdistys ry)
1997 – Santtio, Pyhäranta (Santtioseura ry)
1998 – Jakokoski, Kontiolahti (Jakokosken Kyläyhdistys ry)
1999 – Askankylä, Puolanka (Askan Ahertajat ry)
Vuoden kylät > 2000-luku

2000 – Björkö, Mustasaari (Björkö byaråd r.f.)
2001 – Eskola, Kannus
2002 – Vuonislahti, Lieksa (Vuonislahden kyläseura ry)
2003 – Kankaanpään kylä, Köyliö
2004 – Syvänniemi, Karttula
2005 – Kirkonkylä, Heinola (Heinolan kirkonkylän kyläyhdistys ry)
2006 – Untamala, Laitila
2007 – Rämsöö, Vesilahti
2008 – Siikamäki-Peiposjärvi, Pieksämäki
2009 – Pohjois-Ii, Ii
Vuoden kylät > 2010-luku

2010 – Vihtijärvi, Vihti
2011 – Teijon alueen kylät Teijo, Mutainen, Kirjakkala ja Matildedal, Salo (aiemmin Perniötä)
2012 – Kitinoja, Seinäjoki (aiemmin Ylistaroa)
2013 – Soinilansalmi, Leppävirta
2014 – Vuolenkoski, Iitti
2015 – Alpua, Raahe (aiemmin Vihantia)
2016 – Kerässieppi, Muonio
2017 – Eskola, Kannus
2018 – Teuro–Kuuslammi, Tammela
2019 – Luoma-aho, Alajärvi
Vuoden kylät > 2020-luku

2020 – Markkuu, Tyrnävä
2021 – Lantula, Sastamala
2022 – Rautio, Kalajoki
2023 – Koittila, Kangasniemi
2024 – Puhos, Kitee
V12-moottori

V12-moottori vuoden 1961 Ferrarissa.
V12-moottori on polttomoottori, jonka 12 sylinteriä on sijoitettu siten, että rakenne on kampiakselin pituusakselin suuntaisesti tarkasteltuna V-kirjaimen muotoinen. V12-moottori on luonnostaan värinätön, joten se ei tarvitse tasapainoakseleita. lähde?
V12 ilma-aluksissa

V12-moottoreita käytettiin ensin lentokoneissa. Se oli yleinen voimanlähde hävittäjissä sekä pommikoneissa ensimmäisen maailmansodan loppupuolella, sekä koko toisen maailmansodan ajan. LZ 127 Graf Zeppelin-ilmalaivassa oli 5 Maybach VL II V12-moottoria.
V12 maa-ajoneuvoissa

Autokäytössä V12-moottoria käytetään lähinnä loisto-, urheilu- ja kilpa-autoissa. Isoissa kuorma-autoissa ja työkoneissa sekä muun muassa panssarivaunuissa on käytetty jonkin verran V12-dieselmoottoreita.
V12-dieselmoottori on mitä tyypillisin dieselveturin ja -moottorivaunun voimanlähde, yleensä nelitahtisena ja turboahdettuna mutta GM:n vetureissa myös kaksitahtisena dieselmoottorina. Suurinta yksikkötehoa tavoiteltaessa on vetureissa käytetty V16, V18 ja jopa V20-dieselmoottoreita.
V12 vesi-aluksissa

UIM Class 1 World Powerboat -muskeliveneissä on voimanlähteinä mm. Lamborghinin V12-bensiinimoottoreita. Jahdeissa on V12-moottoreita 4-tahtisina nopeakäyntisinä dieseleinä. Mercury on esitellyt 4-tahtisen V12-perämoottorin.
Esimerkkisovelluksia

Ferrari 250 TR
Tatra T80
Packard Twelve 1932–1939
Enger, Enger Twin Six
Tatra T813
Wärtsilä 46
VR:n käytössä olleissa Dm8 ja Dm9 -dieselmoottorijunissa oli Bredan valmistama V12-moottori. Sen vastakkaiset sylinterit olivat 180°:n kulmassa.
Harrisburg (täsmennyssivu)

Harrisburg tarkoittaa useimmiten Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltion pääkaupunki Harrisburgia. Harrisburg on myös seuraavien paikkojen nimi Yhdysvalloissa:
Harrisburg, kaupunki Arkansasissa
Harrisburg, kunnallishallinnoton alue Kaliforniassa
Harrisburg, kaupunki Illinoisissa
Harrisburg, kunnallishallinnoton alue Indianassa
Harrisburg, kylä Missourissa
Harrisburg, väestönlaskennallinen asuinpaikka Nebraskassa
Harrisburg, kunta New Yorkissa
Harrisburg, kunta Pohjois-Carolinassa
Harrisburg, kylä Ohiossa
Harrisburg, kunnallishallinnoton alue Ohiossa
Harrisburg, kunnallishallinnoton alue Ohiossa
Harrisburg, kaupunki Oregonissa
Harrisburg, kaupunki Etelä-Dakotassa
Harrisburg, entinen kaupunki Texasissa, nykyisin osa Houstonia
Harrisburg, aavekaupunki Utahissa
Harrisburg, kunnallishallinnoton alue Virginiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Harrisburg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Welfin aarre

Käsivarsireliikki
Welfin aarre (saks. Welfenschatz) on yksi tärkeimmistä keskiaikaisen saksalaisen kirkkotaiteen kokoelmista, joka on nimetty Welfin aatelissuvun mukaan.