stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leo Tolstoi
Kirjallinen ura

Vuonna 1856 Tolstoi palasi sodasta 27-vuotiaana jo tunnustusta saaneena kirjailijana, lähes neljä ja puoli vuotta kestäneestä leirielämästä takaisin elegantin maailman salonkeihin. Hän liikkui Pietarin kirjallisuuspiireissä ja keskusteli aikansa johtavien kirjailijoiden kanssa. Hän ystävystyi erityisesti Ivan Turgenevin kanssa, mutta heidän välilleen tuli 1860-luvun alussa kitkerä riita. Tolstoi julkaisi kertomuksiaan Sovremennik-lehdessä ja tutustui Nikolai Nekrasoviin sekä muiden lehtien ympärillä toimineisiin kirjoittajiin. Myös Pietarin yöelämä, uhkapeli ja ilotalot olivat hänelle tuttuja. Kirjailijan päiväkirjat kertovat jatkuvasta moraalisesta kamppailusta hänen paheina pitämiään tapoja ja mieltymyksiä vastaan.
Hän teki kaksi matkaa Eurooppaan, missä hänen kielteiset tuntemuksensa länsimaista kulttuurin sivistyksen näennäisyyttä kohtaan vahvistuivat. Vuonna 1861 Tolstoi palasi maatilalleen Jasnaja Poljanaan ja aloitti varsinaisen kirjallisen uransa. Hän halusi auttaa maatilan köyhää oppimatonta väestöä, perusti koulun näiden lapsille ja ryhtyi toimiin vapauttaakseen maaorjansa, mutta talonpojat suhtautuivat näihin tekoihin hyvin epäluuloisesti. Vuonna 1862 hän nai hovilääkärinsä Bersin 17-vuotiaan tyttären Sofja Andrejevna Bersin ollessaan itse jo 34-vuotias. Pariskunnalle syntyi kolmetoista lasta (viisi kuoli jo lapsena), ja kuuluisimmat heistä ovat ehkä Aleksandra Lvovna Tolstaja ja Lev Lvovitš Tolstoi. Bersin vieraanvarainen ja vilkas koti on myös Sota ja rauha romaanin Rostovien kodin esikuva.
Sofja Andrejevna toimi myös miehensä sihteerinä ja kirjoitti öisin puhtaaksi Tolstoin päivisin kirjoittamat sivut. Suuresta lapsikatraasta huolimatta Tolstoin avioliitto oli hyvin ristiriitainen. Häidensä aattona itsesyytösten vaivaama Tolstoi, jonka koko siihenastinen elämä oli ollut täynnä naisia, antoi morsiamensa lukea omat päiväkirjansa, joissa hän kuvasi sukupuolisuhteitaan maatilansa maaorja talonpoikaisnaisten kanssa. Nuori neito pysyi järkytyksestään huolimatta myöntävässä vastauksessaan ja niin alkoi 48 vuotta kestänyt avioliitto. Sofja oli käytännöllinen ja Leo taas uneksija. Sofja rakasti kaupunkielämää ja inhosi hiljaista maaseutua päinvastoin kuin Leo, joka viihtyi maaseudun rauhassa. Kreivittären oli huolehdittava siitä, että pojat saivat kunnollisen koulutuksen ja tyttäret esiteltiin seurapiireissä. Anna Grigorjevna Snitkina Dostojevskajan, Fjodor Dostojevskin vaimon, avulla kreivitär Tolstaja aloitti oman kustannustoimensa ja kustansi miehensä viimeiset teokset viimeisinä kahtena vuosikymmenenä.
Kirjallinen ura > Uran loppupuoli

Tolstoi kallistui 1870-luvun lopussa yhä enemmän uskonnolliseen mystiikkaan. Tämä muutos tapahtui hänessä keski-iän kriisin ja sitä seuranneen vakavan masennuskauden jälkeen. Hän ei ollut tyytyväinen ortodoksisen kirkon oppiin. Myöhemmässä vaiheessa kreivitär Tolstaja vastusti miehensä uskonnollista mystiikkaa ja anarkismia – muun muassa sitä, että aviomies halusi luopua maatilastaan ja kieltäytyi vastaanottamasta tekijänpalkkioita teoksistaan. Yksinkertaisuuteen pyrkivä Tolstoi jakoi omaisuutensa perheenjäsenten kesken ja muutti suuren osan tuottavista tekijänoikeuksistaan yleiseksi omaisuudeksi. Tolstoi ryhtyi suutariksi ja ryhtyi valmistamaan kenkiä ansaitakseen oman elatuksensa.
Tolstoi oli elämänsä viimeisen vuosikymmenen aikana maailmankuulu kirjailija, jota eurooppalaiset ja amerikkalaiset sanomalehdet kutsuivat ”Jasnaja Polnajan tietäjäksi” ja ”ihmiskunnan omaksitunnoksi”. Tsaarin sensuuri yritti vaientaa hänet ajoittain, ja hänet julistettiin kirkonkiroukseen vuonna 1901. Tolstoi ei silti luopunut äänekkään moralistin, sosiaalieetikon ja uskontofilosofin roolista. Tämän hän yhdisti talonpoikaiseen elämäntapaan, jota usein esitteli vierailleen ja ulkomaalaisille lehtimiehille. Kuva vanhenevasta Tolstoista venäläisessä kyntöasussa levisi maailmalla. Elämää Jasnaja Polnajassa varjostivat kuitenkin erilaiset ristiriidat sekä erityisesti Tolstoin apulaisen Vladimir Tšertkovin ja Sofja Tolstajan erimielisyydet.
Tolstoi oli perustanut apulaisensa Vladimir Tšertkovin (1854–1939) kanssa Posrednik-kirjapainon (n. 1880–1935), jonka toiminta-ajatus ol julkaista ja levittää pienin kustannuksin painettua opettavaista kirjallisuutta erityisesti kouluttamattoman kansan pariin. Tätä varten Tolstoi kirjoitti sarjan Tarinoita kansalle (suom. Tolstoin tarinoita, 1979). Muun muassa Vladimir Korolenko, Vsevolod Garšin ja Maksim Gorki kirjoittivat kirjapainon tarpeisiin. Kustantamo johti myös kampanjaa juoppoutta vastaan. Vallankumouksen jälkeen se julkaisi lähinnä lastenkirjallisuutta.
Tolstoin vuonna 1900 kirjoittama, mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1911 ensiesityksensä saanut näytelmä Elävä ruumis (Živoi trup, suom. 1911) kertoo miehestä, joka yrittää paeta kotoaan. Talvella 1910 Tolstoi itse päätti jättää kotinsa ja perheensä 82 vuoden iässä ja pitkään sairastelleena. Hän päätti elää viimeiset vuotensa yksinäisyydessä. Lääkärinsä ainoana seuranaan Tolstoi poistui kodistaan kylmänä talviyönä. Rakkain tytär Aleksandra lähti pian isänsä perään. Hidas ja jääkylmä juna ei ehtinyt pitkälle, kun Tolstoi sairastui. Hänet siirrettiin Astapovon asemalla ratamestarin kotiin. Sofja Tolstaja kiiruhti paikalle, mutta häntä ei laskettu sisään, koska pelättiin vaimon järkyttävän sairastunutta miestään. Vasta kun Tolstoi menetti tajuntansa, Sofja päästettiin sisään. Koko maailma seurasi lehdistön välityksellä Venäjän kuuluisimman kirjailijan pakomatkaa ja kuolinkamppailua. Leo Tolstoi kuoli 82-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Tolstoin uskonnolliset ja poliittiset aatteet

Tolstoi katsotaan eräänlaisen uskonnollisen anarkismin edustajaksi. Hän sai innoitusta poliittisille näkemyksilleen tsaarinaikaisen Venäjän maaseutuyhteisöistä, joiden elämälle Venäjän valtio näyttäytyi usein vain haitallisena, sekä Jeesuksen toiminnasta. Tolstoin mukaan oli rikollista, että valtio hyväksyi köyhyyden. Hän kävi pitkän kirjeenvaihdon Mahatma Gandhin kanssa. Tolstoi kannatti myös voimakkaasti esperantoa.
Tolstoin kristillinen elämänkäsitys perustui Vuorisaarnaan ja sen oppien mukaisesti hän halusi tehdä ruumiillista työtä ja luopua kaikesta köyhien hyväksi. Hän vastusti kirkkoa, vallanpitäjiä ja yläluokan elämäntapaa luottaen ihmisystävyyteen. Hän oli myös kasvissyöjä. Paradoksaalisesti hänen oppinsa aiheutti suuria ristiriitoja hänen omassa perheessään. Tolstoin rauhanaate vaikutti syvästi rauhanliikkeeseen. Ajan mittaan Jasnaja Poljanasta tuli ”tolstoilaisuuden” ihailijoitten pyhiinvaelluskohde. Tolstoin mielestä oli syntiä paistatella maineen tuomassa kunniassa.
Totuuden etsinnässään Tolstoi hakeutui ortodoksiseen kirkkoon, mutta huomasi pian monien pappien tietämättömyyden. Hän käsitti, etteivät ulkoiset menot, tuoksuvat suitsutukset, loistavat kynttilät, vanhat ikonit ja välkehtivät mosaiikit tehneet ihmisestä kristittyä. ”Kannamme kaikki Jumalan valtakuntaa itsessämme”, hän julisti. Tolstoin kirkkoon kohdistama arvostelu johti siihen, että Pyhä synodi vuonna 1901 julisti hänet harhaoppiseksi ja Tolstoi erotettiin ortodoksisesta kirkosta. Hän perusti ajatuksensa Jeesuksen Vuorisaarnaan ja näin kaikki väkivalta myös sodankäynnin muodossa oli syntiä. Niin myös aseveljet kääntyivät Tolstoita vastaan. Venäjän imperiumi oli Euroopan itsevaltaisimmin keisarin hallitsema maa ja Tolstoi asetti asemansa lukuisia kertoja alttiiksi taistellessaan ihmisten, sananvapauden ja oikeanmukaisuuden puolesta.
Tolstoista oli kuitenkin tullut niin kuuluisa henkilö ja kirjallinen johtohahmo, etteivät viranomaiset uskaltaneet käydä häneen käsiksi. Monet Tolstoin kirjoitukset kiellettiin, mutta hän välttyi ankarammilta rangaistuksilta. Hänen teoksensa levisivät käännöksinä muissa maissa ja Venäjällä niiden käännöksiä jäljennettiin ja levitettiin salaa.
Leo Tolstoi oli todennäköisesti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun tunnetuin venäläinen ajattelija Suomessa. Tunnetuin tolstoilaisuuden kannattaja Suomessa oli Arvid Järnefelt.
Jasnaja Poljana museona

Leo Tolstoin kotikartano Jasnaja Poljanassa on nykyään kotimuseo. Kaksikerroksisessa kotimuseossa, joka oli kartanon päärakennus on Tolstoin aikaisia huonekaluja ja kirjoja. Yläkerrassa on muun muassa ruokasalin kalustus. Kartanoa ympäröi venäläinen maalaiskylä, joka muistuttaa vanhasta ajasta, jolloin kartanoon liittyi alustalaisia.
Muuta

Tolstoin mukaan on nimetty Tolstoi-juna, joka liikennöi Helsingin ja Moskovan väliä.
Teokset > Romaanit ja pienoisromaanit

Lapsuus, poikaikä, nuoruus (Detstvo, Otrotšestvo, Junost, 1852, 1854, 1857),
Suom. Arvid Järnefelt. Otava 1905,
Suom. Esa Adrian. Tammi 1983,
Suom. V. K. Trast. WSOY 2000.
Sevastopolin kertomuksia (Sevastopolskije rasskazy, kolme novellia, 1855),
Kuvaelmia Sevastopolin piirityksestä. Suom. Walter Groundstroem. WSOY 1886/1887,
Sevastopolin kertomuksia. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike 1952.
Kasakat (Kazaki, pienoisromaani, 1863),
Suom. Jalo Kalima. Otava 1907,
Suom. Kaj Kauhanen. Kirjayhtymä 1983.
Luonnosta ja elämästä: valittu kokoelma satuja ja kertomuksia lapsille. Suom. O. H. Moisio. WSOY, Porvoo 1892.
Kuolema (Smert Ivana Iljitša,1886). Suom. Ilmari Calamnius. WSOY 1905.
Ivan Iljitšin kuolema (Smert Ivana Iljitša, 1886). Suom. Eero Balk, Basam Books 2001, ISBN 952-9842-53-8.
Sota ja rauha (Vojna i mir, 1865–1869),
Osat I–IV. Suom. Juho Antti Mäkinen. Jansson 1865-1869,
Osat I–II, Suom. Iivari Wallenius; osat III–IV, Suom. Rob. A. Seppänen. WSOY 1905-1908,
Osat 1–4. Suom. J. A. Hollo. WSOY 1950,
Osat 1–4. Suom. Esa Adrian. Otava 1975.
Anna Karenina (Anna Karenina, 1875–1877),
Suom. Eino Kalima. Kahdessa osassa, WSOY 1911-1912,
Suom. Ulla-Liisa Heino. Otava, 1961-1962,
Suom. ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1979,
Suomennoksen tarkistanut Arja Pikkupeura. WSOY, 2007.
Kreutzersonaatti (Kreitserova sonata, pienoisromaani, 1889). Suom. Valto Kallama. Karhu 1946.
Ylösnousemus (Voskresenie, 1899) :
Ylösnousemus 1–3. Suom. Arvid Järnefelt. Otava 1899–1900
Tolstoi tyttärentyttärensä kanssa Jasnaja Poljanassa.Ylösnousemus I–III. Suom. Jalmari Aalberg. WSOY 1899–1900.
Ylösnousemus (Valitut teokset 3). Suom. Juho Tervonen. WSOY 1926
Ylösnousemus.  Suom. ja esipuheen kirj. Lea Pyykkö. Karisto 1976
Hadži Murat (Hadži-Murat, pienoisromaani, 1912, kirjoitettu 1902–1904)
Suom. Matti Lehmonen. Tammi 1946,
Suom. Eero Balk. Basam Books 2001.
Teokset > Näytelmät (valikoima)

Pimeyden valta, eli, Kun kynsi on kiinni, niin on koko lintu hukassa (Vlast tmy, 1886),
Suom. Martti Vuori. K. Kaatra, 1908,
Suom. Martti Vuori. Isak Julin 1912.
Elävä ruumis (Živoi trup, 1911, kirjoitettu 1900). Suom. Arvid Järnefelt.
Teokset > Aatteelliset teokset (valikoima)

Mitä meidän siis on tekeminen?  Suom. K. W. Järnefelt. Otava 1908.
Tunnustus (Ispoved, 1882). Suom. K. W. Järnefelt. Otava 1906,
Tunnustuksia. Suom. Eero Balk. Basam Books 2012.
Mikä on uskoni (V tšom moja vera?, 1884). Suom. K. W. Järnefelt. Otava 1907.
Mitä on taide? (Tšto takoje iskusstvo, 1897)
Suom. Jalmari A. WSOY 1898,
Suom. Martti Anhava. Taide 2000.
Teokset > Kokoelmat (valikoima)

Valitut kertomukset 1–3. Suom. Juhani Konkka ja lisätekijänä Mikko Kilpi. WSOY, 1998.
Hyökkäys (1853), Metsänhakkuu (1855), Pyry (1856), Kaksi husaaria (1856), Sevastopol (1856), Kolme kuolemaa (1859), Avio-onni (1859), Vankina Kaukasiassa (1872), Vanha ruuna (1886), Saatana (1911, kirjoitettu 1889–1890), Kreutzersonaatti (1889), Isäntä ja renki (1895), Isä Sergius (1911, kirjoitettu 1898), Tanssiaisten jälkeen (1903), Väärennetty korkolippu (1911, kirjoitettu 1904), Aljosa Gorsok (1905), Jumalaista ja inhimillistä, Minkä vuoksi (1903), Kornei Vasiljev (1906), Mitä näin unessa.
Kuinka hanhi jaetaan: Satua ja totta (2008). Suom. Martti Anhava, kuvitt. Matti Pikkujämsä. Otava 2008.
Kuvia

Nikolai Ge, Muotokuva kreivitär Sofja Andrejevna Tolstajasta, Leo Tolstoin vaimosta, yhdessä tytär Aleksandra Tolstajan kanssa, 1886.
Ilja Repin, Kyntäjä, 1887. Leo Tolstoi kyntöpellolla.
Tolstoi työhuoneessaan toukokuussa 1908.
Tolstoin huone Jasnaja Poljanassa.
Tolstoin hauta Jasnaja Poljanassa.
Tolstoi-postimerkki vuodelta 1978.
Kirjallisuutta

Šestov, Lev: Tolstoin ja Nietschen käsitys hyvästä : Filosofiaa ja saarnaa.  (Venäjänkielinen alkuteos vuodelta 1900)  Suomentanut Mari Miettinen. Tampere:  niin & näin, 2019.  ISBN 978-952-7189-45-0
Tolstoi, Tatjana: Isäni Leo Tolstoi.  ((Avec Léon Tolstoi), Suomentanut Kai Kauhanen)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1550-9
Troyat, Henri: Tolstoi.  (Tolstoy, 1967), Suomentanut Risto Lehmusoksa. Suomennettu saksankielisestä lyhennetystä laitoksesta. 2. painos (1. painos 1968)  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20234-7
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Leo Tolstoi -bibliografia on Wikiaineistossa
Lisää luettavaa aiheesta Leo Tolstoi on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Leo Tolstoi Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leo Tolstoi Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Leo Tolstoin suomennoksia, Projekti Lönnrot
Vapaasti ladattavia Leo Tolstoin suomennoksia e-kirjoina, Project Gutenberg
Leo Tolstoi: Kolme vanhusta Jatkokertomuksia-blogissa.
Jari Olavi Hiltunen: Täydellisen onnen metsästäjä. Kiiltomato.net 5.9.2012.
Anja Lydén-Sauri: Tekstin eetoksesta tekijän totuuteen: Leo Tolstoin kirjailijakuvan restaurointia. (Arkistoitu – Internet Archive) Pro gradu, Tampereen yliopisto 2000
Edouard Rod, Tolstoi, filosofi. Aika 22/1908, s. 819–821
Leo Tolstoi filmistä. Venäläisen kirjailijan Tenoromon muistiinpanojen mukaan kirjoittanut Alexander Grossman, Suomen Kuvalehti, 08.12.1923, nro 49, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Leo Tolstoin tytär Parisissa, Suomen Kuvalehti, 15.08.1925, nro 33, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Posliininen Sofia Andrejevna. Arvoituksellinen kohta Leo Tolstoin elämässä, Suomen Kuvalehti, 06.03.1926, nro 10, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Leo Tolstoin 100-vuotispäivä, Helsingin Sanomat, 09.09.1928, nro 245, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hannes Jukonen : Hetki suuren kirjailijan kodissa. Muistelma käynnistäni Leo Tolstoin luona Jasnaja Poljanassa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.09.1928, nro 37, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali 2  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC 2  IdRef 
Leo Tostoi ja veli Nikolai Tolstoi. Carl Peter Mazerin valokuva, 1851
Kreivi Leo Tolstoi vuonna 1856. Sovremennik-lehden kirjoittajien kuvauspäivänä Sergei Lvovits Levitski otti jokaisesta kirjailijasta erilliset muotokuvat valokuvausstudiossaan. Tolstoi on pukeutunut Krimin sodan osanottajan univormuun.
Kreivi Leo Tolstoi, Mihail Borisovits Tulinovin valokuva, 1862
Kreivitär Sofja Tolstaja, Leo Tolstoin vaimo
Kreivi Tolstoi, poika, koira ja kreivitär Tolstaja. Valokuva otettu vuosien 1870–1890 välillä.
Leo Tolstoi, Ivan Kramskoi 1873
Leo Tolstoi ja Sofja Tolstaja lapsineen Jasnaja Poljanassa vuonna 1887
Ilja Repin, Leo Tolstoi, 1891.
Leo Tolstoi ja Sofja Tolstaja seitsemän lapsensa kanssa Jasnaja Poljanassa vuonna 1892. Vas: Mihail, Tolstoi itse, Ivan (kuoli lapsena), Lev, Aleksandra, Andrei, Tatjana, vaimo Sofja ja Maria.
Frédérick Tristan

| Frédérick Tristan> Jean-Paul Baron.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1931 Sedan, Ranska
Kuollut: 2. maaliskuuta 2022 (90 vuotta) Dreux, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Jean Makarié Adrien Salvat Danielle Sarréra
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
www.fredericktristan.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frédérick Tristan, oik. Jean-Paul Baron, salanimiä  Jean Makarié, Adrien Salvat ja Danielle Sarréra (11. kesäkuuta 1931 Sedan, Ranska – 2. maaliskuuta 2022 Dreux, Ranska) oli ranskalainen kirjailija.
Tristan toimi tekstiilitehtaan johtajana ja julkaisi eri salanimillä runoja, filosofisia artikkeleita ja romaaneja. Identiteetin etsiminen kuvastuukin esimerkiksi romaanista Vapauden illuusio (1983), josta hän sai 1983 Goncourt-palkinnon.
Palkinnot ja tunnustukset

Goncourt-palkinto 1983
Suomennetut teokset

Vapauden illuusio (Les égarés, 1983), suom. Annikki Suni, Helsinki: Gummerus 1985 Sarja: Lukijan valiokirjasto ISBN 951-20-2657-0
Transdev Finland

| Transdev Finland Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Mobility inspired by you
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1994
Toimitusjohtaja:  Gunnar Schön
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Paikallisliikenne
Liikevaihto:   2,5 milj. € (2018)
Tilikauden tulos:  –1,1 milj. € (2018)
Henkilöstö:   116 (2018)
Emoyhtiö:  Transdev
Tytäryhtiöt:  Transdev Helsinki Oy, Transdev Vantaa Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Transdev Finland Oy oli ranskalaisen Transdevin omistama suomalainen linja-autoyhtiö. Yhtiöllä oli enimmillään noin tuhat työntekijää ja yli 400 linja-autoa.
Liikevaihto: n. 2,5 miljoonaa euroa
Linja-autoja: 65
Työntekijöitä: 119
Toiminta-alue: Helsinki
Liikennöintimuoto: Kaupunkiliikenne
Historia > Linjebuss

Vuonna 1994 Axel Johnson -konsernin omistama Linjebuss osti Suomesta Vantaan Liikenne Oy:n tytäryhtiöineen sekä Westendin Linja Oy:n linjaliikenteen ja -kaluston sekä perusti tytäryhtiön Oy Linjebuss Finland Ab. Vantaan Liikenteen perustaja Markku Peltomäki oli aloittanut liikenteen vuonna 1955 linjalla Helsinki–Vantaankoski–Böle ja muuttanut yrityksensä osakeyhtiöksi vuonna 1968. Yhtiö oli laajentunut huomattavasti 1970-luvun alkuvuosina ja sillä oli enimmillään 30 linja-autoa. Vantaan Liikenne siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen vuonna 1975.
Vantaan Liikenne Oy siirtyi huhtikuussa 1994 tehdyllä kaupalla Vantaan kaupungin omistuksesta  Tukholman pörssissä noteeratulle Linjebussille. Vuoden 1995 alussa Vantaan Liikenteen nimeksi vaihtui Oy Linjebuss Vantaa Ab ja Westendin Linjan nimeksi Oy Linjebuss Espoo Ab. Ostettujen yritysten kaikkien linja-autojen kylkiin tuli nimi Linjebuss. Westendin Linja -nimi jäi Kuljetusliike Tehiranta Oy:n käyttöön.
Vuonna 1996 Linjebuss Finlandin pääkonttori muutti Vantaan Tikkurilasta Helsingin Lassilaan. Helsingin kaupungin sisäisen bussiliikenteen ensimmäisessä kilpailutuksessa helmikuussa 1998 Linjebuss voitti useita linjoja Helsingin kaupungin liikennelaitokselta ja Suomen Turistiautolta. Kilpailukierrokseen kuului 15 prosenttia Helsingin sisäisestä liikenteestä, mikä vastasi 4,9 miljoonaa linjakilometriä.
Joulukuussa 1998 Linjebuss osti tamperelaisen Alhonen & Lastunen Oy:n, joka liikennöi ExpressBus-vuoroa Helsinki–Tampere–Ähtäri, vakiovuoroja Pirkanmaan maakunnan pohjoisosiin sekä seutuliikennettä Tampereen, Kangasalan ja Oriveden alueilla. Kaupan yhteydessä Linjebuss ilmoitti suoraan varautuvansa Tampereen kaupunkiliikenteen kilpailuttamiseen.
Historia > Connex

Vuonna 1997 ranskalainen pörssiyhtiö CGEA osti Linjebuss-konsernin, jolla oli liiketoimintaa Suomessa, Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Belgiassa sekä Saksassa. Vuonna 1999 perustettiin CGEA Transport, jonka nimi muuttui vuonna 2000 Connex Transport AB:ksi. Linjebuss-tytäryhtiöiden nimiksi vaihtuivat Connex Espoo Oy ja Connex Vantaa Oy, ja Vantaan Liikenteen entisen tytäryhtiön Sirolan Liikenne Oy:n nimeksi tuli Connex Helsinki Oy. Tamperelaisen Alhonen & Lastunen Oy:n nimi jäi toistaiseksi ennalleen.
Kesäkuussa 2002 Connexin omistukseen siirtyi jalasjärveläinen A. & J. Hautamäki Oy ja saman vuoden joulukuussa Seinäjoella toimineen Sarpon Liikenne Oy:n linja-autoliikenne. Vuoden 2002 lopussa Connexilla oli Suomessa liki 300 linja-autoa. Vantaan Liikenteen aikoinaan ostama Hakunilan Liikenne Oy sulautettiin Connex Helsinkiin. Connex Helsinki yhdistettiin Connex Vantaaseen vuonna 2004.
Toukokuussa 2004 Connex voitti Vantaan sisäisen bussiliikenteen tarjouskilpailun, jossa kilpailutettavina oli 12 linjaa. Aiemmin linjoja oli liikennöinyt Concordia Bus. Linjoilla oli yhteensä 62 autoa. Sopimuskausi alkoi vuoden 2005 alussa ja päättyi kesäliikennekauden loppuessa vuonna 2010.
Helmikuussa 2005 Connex osti ilmajokelaisen Kannoston Liikenne Oy:n ja matkatoimisto Matka-Jussi Oy:n osakekannat.
Vuonna 2006 Connex Finland Oy:ssä työskenteli 850 henkilöä ja sillä oli 407 linja-autoa.
Historia > Veolia

Vuoden 2005 loppupuolella käynnistettiin yhtiön maailmanlaajuinen nimenmuutos Connexista Veolia Transportiksi. Vuoden 2007 alussa Connexin pääkaupunkiseudun yhtiöiden nimet muutettiin Veolia Transporteiksi. Helmikuussa 2007 vaihtui Alhonen & Lastunen Oy:n nimi Veolia Transport Tampere Oy:ksi, ja Sarpon Liikenne Oy:n sekä Linjaliike A & J Hautamäki Oy:n nimi Veolia Transport West Oy:ksi. Veolia Transport Westillä oli toimipaikat Seinäjoella, Kauhajoella, Jalasjärvellä, Porissa ja Laviassa. Entisen Kannoston Liikenne Ky:n bussimatkatoimisto jatkoi yhä toimintaansa Veolia Transport Westin alaisena omalla nimellään.
Vuoden 2007 tammikuussa Veolia Transport osti närpiöläisen Westerlinesin. Kauppaan sisältyi sopimus, että Westerlines jatkaa toimintaansa omalla nimellään viiden vuoden ajan. Veolian Tampereen yksikkö laajensi toimintaansa Tampereen kilpailutettuun paikallisliikenteen voittamalla Tampereen kaupungin joukkoliikenneyksikön tarjouskilpailussa 1/2007, ensimmäinen lajiaan, linjat 7 ja 27. Sopimuskausi oli 2008–2013. Linjoilla ajaneet autot maalattiin sopimusehtojen mukaisesti Tampereen joukkoliikenteen sinivalkoisin värein.
Maaliskuussa 2010 Veolia Transport Westin toiminnot Porissa ja Laviassa myytiin Satakunnan Liikenteelle. Kauppaan kuuluivat Pori–Tampere-pikavuoroliikenne, Pori–Lavia-seutuliikenne, Porissa ja Laviassa olleet kiinteistöt sekä kahdeksan linja-autoa. Toukokuussa 2010 Veolia Transport Tampereen liiketoiminta myytiin Väinö Paunu Oy:lle. Konsernin pääkonttori siirtyi vuoden aikana Helsingin Lassilasta Vantaan Tuupakkaan.
Elokuun alussa 2012 Westerlinesin liiketoiminta myytiin Oy Wiik & Ström Ab:lle. Kauppaan kuului 11 linja-autoa, ja samassa yhteydessä 17 työntekijää siirtyi uuden työnantajan palvelukseen. Loppuvuonna 2012 Veolia sai osan konkurssiin menneen Westendin Linjan liikenteestä.
Historia > Transdev

Vuonna 2015 Veolia Transport Finland Oy:n nimeksi tuli Transdev Finland Oy. Taustalla oli emoyhtiön nimenmuutos Transdeviksi vuonna 2013. Yhtiön neljä suomalaista tytäryhtiötä vaihtoivat nimensä Transdev-muotoon maaliskuusta 2015 alkaen lukuun ottamatta Veolia Transport West Oy:ta, jonka nimi oli toistaiseksi muuttumaton. Ajoneuvojen teippaukset, kyltit ja logot sekä kuljettajien työasut muuttuivat Transdevin brändin mukaisiksi kevään ja kesän 2015 aikana.
Heinäkuun alussa 2015 Veolia Transport Westin liiketoiminta myytiin teuvalaiselle Jari Kaari Oy:lle. Kauppaan sisältyi 19 linja-autoa. Jari Kaari Oy:n toiminta päättyi konkurssiin lokakuussa 2018.
Vuoden 2015 lopussa Transdev menetti HSL:n kilpailukierroksella suuren osan ajamistaan linjoista, ja yhtiön häviö oli 86 linja-autoa. Viimeisinä vuosina Transdev ei enää osallistunut joukkoliikenteen kilpailutuksiin, vaan yhtiön toiminta ajettiin vähitellen alas liikennöintisopimusten umpeutuessa.
Transdevin varikot olivat loppuvaiheessa Transdev Helsingin käytössä olleet Koskela ja Tattarisuo Helsingissä. Transdev luopui Espoon varikostaan ja lakkautti samalla tytäryhtiönsä Transdev Espoon Länsimetron liityntäliikenteen alettua 3. tammikuuta 2018. Transdevin Espoon varikko sijaitsi Suomenojalla.  Transdev luopui myös Vantaan varikostaan ja lakkautti tytäryhtiönsä Transdev Vantaan viimeisten sopimusten päätyttyä elokuussa 2019. Vantaan varikko sijaitsi Tuupakassa.
Transdev liikennöi vuoden 2019 loppuun saakka Helsingissä kaupunkiliikennettä. Sen viimeiset sopimukset päättyivät 1.1.2020, jolloin päättyi myös koko Transdev Finlandin toiminta.
Liikennettä harjoittaneet yhtiöt

Transdev Helsinki Oy
Transdev Vantaa Oy
Transdev Espoo Oy