stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaisa Herne
Aiheesta muualla

Google Scholarin haku "Kaisa Herne" (englanniksi) (scholar.google.com)
Kaisa Herne. professori, valtio-oppi (tuni.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Longtermismi

Longtermismi on filosofinen näkemys, jonka mukaan vaikutusmahdollisuutemme tulevaisuuteen ovat keskeinen moraalinen prioriteetti. Longtermistit korostavat erityisesti tulevien sukupolvien hyvinvoinnin merkitystä ja pyrkivät vaikuttamaan pitkän aikavälin tulevaisuuteen. Longtermismi perustuu kolmeen oletukseen:
Tulevaisuudessa elävillä ihmisillä, ja mahdollisesti muilla tietoisilla olennoilla, on moraalista merkitystä. Tämä tarkoittaa, että heidän hyvinvointinsa ja oikeutensa tulee ottaa huomioon päätöksenteossa ja toiminnassa.
Tulevaisuudessa elävien määrä on mahdollisesti hyvin suuri.
Pitkän aikavälin tulevaisuuteen on mahdollista vaikuttaa ennustettavalla tavalla.
William MacAskill on havainnollistanut tulevaisuudessa elävien ihmisten moraalista merkitystä seuraavalla esimerkillä: Patikoija pudottaa harvoin käytetylle polulle lasipullon, joka särkyy. Hän jättää lasinsirut maahan, ja tulevaisuudessa lapsi saattaa loukata itsensä niihin. Riippumatta siitä, tapahtuuko tämä viikon, kymmenen vuoden vai sadan vuoden päästä, että patikoija sai aikaan vahinkoa.
Jos ihmiskunta jatkaisi olemassaoloaan nykyisellä väestön määrällä yhtä kauan kuin tyypillinen nisäkäslaji, tulevaisuudessa elävien määrä voisi nousta satoihin biljooniin. Jos ihmiskunta kykenisi elämään pitempään, määrä voisi olla huomattavan paljon suurempi, varsinkin jos ihmislaji levittäytyisi maapallon ulkopuolelle.
Yksi tapa vaikuttaa pitkän aikavälin tulevaisuuteen on ihmiskunnan sukupuuton ehkäiseminen. William MacAskill, Darius Meissner ja Richard Yetter Chappell kirjoittavat:  “Ihmiskunnan selviytymiseen kohdistuu erilaisia riskejä, kuten ydinsota, äärimmäinen ilmastonmuutos, keinotekoiset taudinaiheuttajat ja yleistekoäly. Jos ihmiskunnan olemassaolon jatkumista pidetään positiivisena asiana, ihmiskunnan sukupuuton riskin alentaminen on tapa vaikuttaa positiivisesti pitkän aikavälin tulevaisuuteen.”
Longtermismin muotoja

Longtermismia voidaan jakaa eri tavoilla sen perusteella, kuinka vahvana moraalisena prioriteettina pitkän aikavälin tulevaisuuteen vaikuttaminen nähdään. Vahvan longtermismin mukaan se on tämän hetken tärkein moraalinen prioriteetti. Heikko longtermismi puolestaan pitää sitä yhtenä prioriteettina muiden joukossa.
Longtermismi voi myös jakautua kärsivälliseen (patient) ja kiireelliseen (urgent) suuntaukseen. Kiireellinen longtermismi korostaa, että tällä hetkellä on erityisen suuria mahdollisuuksia vaikuttaa tulevaisuuteen, ja resursseja tulisi käyttää nopeasti. Kärsivällinen longtermismi sen sijaan näkee vaikutusmahdollisuudet hajautuneempina ja pitää säästämistä ja resurssien kerryttämistä pitkällä tähtäimellä parempana strategiana.
Lisäksi voidaan erottaa kohdistettu longtermismi ja laaja longtermismi. Kohdistettu longtermismi keskittyy vaikuttamaan selkeästi rajattuihin skenaarioihin, kuten kehittyneen tekoälyn riskeihin tai keinotekoisten pandemioiden ehkäisemiseen. Laaja longtermismi taas pyrkii vaikuttamaan yleisemmällä tasolla, esimerkiksi edistämällä globaalia yhteistyötä ja moraalikäsityksiä.
Longtermismi ja moraalifilosofia

Longtermismiä voi perustella useista eri moraaliteorioista käsin. Longtermismiä perustellaan yleisimmin utilitarismin pohjalta. Useimmat utilitarismin muodot implikoivat vahvaa longtermismiä mikäli hyväksytään, että joidenkin tekojen voidaan tietää vaikuttavan positiivisesti pitkän aikavälin tulevaisuuteen. Toby Ord kuitenkin tarkastelee aihetta myös sukupolvien välisten velvollisuuksien ja ihmiskuntaa turvaavien hyveiden näkökulmasta.
Organisaatioita

Longtermististen aiheiden parissa työskenteleviä organisaatioita ovat mm. Cambridgen yliopiston Centre for the Study of Existential Risk, Oxfordin yliopiston Future of Humanity -instituutti ja Global Priorities -instituutti, 80,000 Hours, Open Philanthropy, Future of Life -instituutti, Forethought Foundation ja Longview Philanthropy.
Heikki Herva

Heikki Sakari Herva (2. helmikuuta 1963 Oulu – 20. huhtikuuta 2023 Riihimäki) oli suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti aktiiviurallaan Lapin Lukkoa ja Kuortaneen Kuntoa. Hervan valmentajina toimivat Reijo Jokinen, Jouko Niva ja Heikki Kyröläinen.
Herva sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 kahdenneksitoista tuloksella 16,08. Suomen mestaruuden hän voitti ulkoradoilla neljä ja sisäradoilla kolme kertaa. Herva hyppäsi ennätyksensä 16,57 vuonna 1994.
Heikki Hervan isoisä oli olympiavoittaja Ville Pörhölä, josta hän ja hänen silloinen puolisonsa Kaisa kirjoittivat kirjan Röyttän karhu – Ville Pörhölä. Herva ja pituus- ja korkeushyppääjä Ringa Ropo avioituivat vuonna 2022.
Herva työskenteli Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan hallintopäällikkönä.
Herva kuoli plasmasolusyöpään huhtikuussa 2023.
Aikuisten SM-mitalit

Ulkoratojen SM-kilpailut
Kultaa: Kuopio 1987 (tulos 16,08), Oulu 1990 (16,45), Mikkeli 1993 (16,25) ja Tuusula 1994 (16,54)
Hopeaa: Jyväskylä 1992 (16,08)
Pronssia: Turku 1989 (16,15) ja Lapua 1995 (15,76)
Sisäratojen SM-kilpailut
Kultaa: Oulu 1988 (15,99), Turku 1990 (16,19) ja Tampere 1995 (16,00)
Hopeaa: Tampere 1992 (15,98), Kuopio 1993 (15,84) ja Jyväskylä 1994 (15,95)
Juha-Veikko Hiekkaranta

Juha-Veikko Hiekkaranta (8. joulukuuta 1932  – 2021) oli suomalainen oikeustieteen tohtori, joka toimi vakuutusylituomarina eli vakuutusoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1972 vuoden 1995 loppuun.
Hiekkarannan kasvatusäiti oli kansakoulunopettaja Martta Hiekkaranta. Ylioppilaaksi Juha-Veikko Hiekkaranta tuli 1951. Hän suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1955, lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1959 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1969 aiheenaan kaupalliset toimeksiantosopimukset.
Hiekkaranta toimi Kansaneläkelaitoksen eläketoimikunnassa 1956–1961 muun muassa puheenjohtajana, Turun hovioikeuden ylimääräisenä viskaalina 1960–1964, Turun yliopiston assistenttina ja luennoitsijana 1962–1969, Kelan aluetoimiston johtajana 1964–1972 ja sairausvakuutus- ja kansaneläkeasioiden tarkastuslautakunnan puheenjohtajana 1969–1972. Oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 1971–1972 Hiekkaranta oli mukana kuluttajansuojalainsäädännön kehittämisessä ja toimi Euroopan neuvoston tuotevastuuta tutkineen asiantuntijakomitean jäsenenä. Joulukuusta 1972 alkaen hänet nimitettiin vakuutusoikeuden ylituomariksi. Vuonna 1974 Hiekkaranta johti puhetta sosiaali- ja terveysministeriön asettamassa ammattitautilainsäädäntöä ja ammattitautien toteamis- ja korvaamismenettelyä pohtineessa toimikunnassa ja vuosina 1980–1981 työkyvyttömyyden arviointikomiteassa.
Vuosina 1983–1996 Hiekkaranta toimi Pelastakaa lapset ry:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Herralan saha

Herralan Saha Oy on vuonna 1903 perustettu perheyritys, joka on ollut Mäkelän perheen omistuksessa alusta alkaen. Saha sijaitsee Hollolan Herralassa. Sahalla on pitkä historia sen yli satavuotiselta taipaleelta, ja se muun muassa koki vaurioita Lahden pommituksissa talvisodan aikana.
Vuonna 2003 sahan satavuotispäivänä julkaistiin teos Herralan Saha sata vuotta 1903–2003.
Sahan tuotanto katkesi tuhoisaan tulipaloon 23. toukokuuta 2017.
Kirjallisuutta

Heikki Mantere: Herralan saha sata vuotta 1903–2003. Herralan saha, 2003 ISBN 952-91-6052-6
Aiheesta muualla

Herralan Sahan verkkosivut
Herra Lahtinen lähtee lipettiin

| Herra Lahtinen lähtee lipettiin |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Nyrki Tapiovaara
Käsikirjoittaja:  Nyrki Tapiovaara, Ralf Parland
Tuottaja:  Erik Blomberg
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Pääosat:  Fritz-Hugo Backman Märtha Jaatinen Hertta Leisten Lauri Korpela
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Elo-Seppo Oy Ab
Ensi-ilta:  10. syyskuuta 1939
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herra Lahtinen lähtee lipettiin (Bättre fly än illa fäkta) on suomalainen elokuva vuodelta 1939. Se perustuu Kjeld Abellin näytelmään Melodia joka katosi.
Elokuvan pääosassa on sanottu olleen koko keskiluokan, jota herra Lahtinen edustaa. Ohjaaja Nyrki Tapiovaaran mukaan Lahtisessa korostuu aikansa keskiluokan häilyvyys, joka kannattaa yhtä intohimoisesti tai intohimottomasti sekä aseistariisuntaa että Suomen puolustuksen vahvistamista. Nämä teemat olivat elokuvan valmistumisen aikaan nousseet hyvinkin korostetusti etualalle. Ohjaajalleen tyypillisesti elokuvassa on pinnan alle kätketty paljon. Vertauskuvallisuus on vahvasti läsnä.
Elokuvan luultiin lopullisesti kadonneen toisen maailmansodan sekasorrossa, kunnes syksyllä 1975 siitä löydettiin neljänkymmenen minuutin pätkä, eli hieman yli puolet. Säilynyt osuus sijoittuu elokuvan keskivaiheille.
Juoni

Herra Lahtinen on kaikin puolin kunnollinen keskiluokkainen konttoristi, pukeutuminen ja käyttäytyminen on hillittyä ja vaimokin on niin sanotusta hyvästä perheestä. Miehen palkkatyö on työpäivän päättymisen, sunnuntain ja palkankorotuksen odottamista. Sunnuntaiden pakollisiin kuvioihin kuuluvat vasikanpaisti, appivanhempien vierailu ja perheriita. Lahtinen kaipaa kuitenkin tasaiseen elämäänsä edes muutaman kumpareen ja ehkä pari laaksoakin. Kevään tullen hän villiintyy nuoren oriin lailla, löytää elämänsä kadotetun sävelen. Kevään mennen Lahtinen palaa kiltisti ruotuun tyyppihyväksytyksi konttoristiksi. Myös rouva Edit Lahtinen alkaa hakea elämänsä kadotettua säveltä. Sen sointeja hän kuulostelee niin tiedemiehen silmälaseista kuin työmiehen työkaluistakin. Työmies suhtautuu Editiin varauksellisesti, mutta pian eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvat henkilöt löytävät yhteisen sävelen. Lopussa Lahtisen pariskunta löytää toisensa rakenteilla olevan talon harjalla. Yhteinen melodia alkaa pikkuhiljaa soida.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fritz-Hugo Backman  | … |  herra Lahtinen   |
|  Märtha Jaatinen  | … |  Edit Lahtinen   |
|  Hertta Leistén  | … |  anoppi   |
|  Lauri Korpela  | … |  appiukko Kaarlo   |
|  Hugo Hytönen  | … |  työmies   |
|  Simo Kaario  | … |  tiedemies   |
|  Henake Schubak  | … |  katulaulaja   |
|  Rosi Rinne  | … |  1. neiti Salminen   |
|  Liisa Nevalainen  | … |  2. neiti Salminen   |
|  Aune Grönros  | … |  3. neiti Salminen   |
|  Jalmari Parikka  | … |  lehdenmyyjä Lahtinen   |
|  Antti Halonen  | … |  lordi Roqueford   |
|  Hannele Keinänen  | … |  sävelkeiju / pikku-Edit   |
|  Otto Noro  | … |  johtaja Lahtinen   |
|  Albert Saloranta  | … |  äänensä kadottanut laulaja   |
|  P. Tiilikainen  | … |  panttivirkailija   |
|  Kusti Laitinen  | … |  vakuutusasiamies   |
Joice Heth

Joice Heth (n. 1756–1836) oli negridi orja Yhdysvalloissa. Elämänsä loppupuolella hän oli sokea ja lähes täysin liikuntakyvytön, mutta pystyi puhumaan ja liikuttamaan hieman oikeaa kättään. Viimeisenä elinvuotenaan P. T. Barnum osti hänet ja laittoi näytteille omaan kummajaisnäyttelyynsä valehdellen ihmisille, että hän oli ollut George Washingtonin sairaanhoitaja ja yli 160 vuoden ikäinen. Heth kertoi yleisölle tarinoita "pikku Georgesta" ja lauloi lauluja. Kuollessaan Heth oli noin 70-vuotias.
Kirjallisuutta

Lott, Eric. Love and Theft: Blackface Minstrelsy and the American Working Class. New York: Oxford University Press, 1993. ISBN 0-19-507832-2.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  SNAC
Hesseninsääski

| Hesseninsääski |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Sääsket Nematocera
Osalahko::  Karvasääskimäiset  Bibionomorpha
Heimo::  Äkämäsääsket Cecidomyiidae
Alaheimo::  Aitoäkämäsääsket Cecidomyiinae
Suku::  Mayetiola
Laji::  destructor
Kaksiosainen nimi
 Mayetiola destructor  (Say, 1817) 
Katso myös
   Hesseninsääski Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hesseninsääski (Mayetiola destructor) on äkämäsääskien heimoon kuuluva sääski. Se on viljakasvien tuholainen. Hesseninsääski on aikuisena 2,5 – 3 mm:n mittainen, pitkät raajat ja tuntosarvet omaava hyönteinen. Aikuiset elävät noin kolme vuorokautta. Hesseninsääsken munat ovat punertavia ja pitkulaisia ja ne munitaan kasvin alimpien kasvulehtien yläpinnalle. Munista kuoriutuvat toukat ovat ensin oranssinpunaisia, mutta täysikasvuisina valkoisia ja liikkumattomia. Toukkavaiheita on kolme: kaksi liikkuvaa toukkavaihetta ja yksi liikkumaton esikotelo. Kotelot ovat ruskeita ja muistuttavat pellavansiementä. Laji talvehtii kotelona kasvin tyvellä.
Hesseninsääski elää syys- ja kevätvehnällä, rukiilla, ohralla, ruisvehnällä, monilla nurmiheinillä ja juolavehnällä. Hesseninsääsken toukat syövät kasvin kasvupisteitä ja tuhoavat niitä aiheuttaen erityisesti haittaa syysvehnän päällekkäisviljelyyn siirtyneille tiloille. Hesseninsääski aiheuttaa viljalle kasvun hidastumista ja versomista ja pahimmassa tapauksessa kasvi kuolee. Viljelykierto vähentää hesseninsääsken aiheuttamaa haittaa viljelylle sekä syysviljan kylvö vasta syyskuun alkupuolella hesseninsääsken lentoajan jälkeen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mayetiola destructor
MTT, Kasper: Hesseninsääski (Mayetiola destructor)
Farmit.net: Hessenin sääski (Mayetiola destructor)
Hannu Känkänen, Erja Huusela-Veistola, Arja Vasarainen, Hanna Avikainen: Kokemuksia päällekkäisviljelystä, Maatalouden tutkimuskeskus, Sarja A 86, Jokioinen, 2000 ISBN 951-729-588-X (pdf)
ITIS: Mayetiola destructor (englanniksi)
AgroAtlas:  Mayetiola destructor (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Mayetiola destructor (Hessian fly) (englanniksi)
Plantwise: Hessian fly (Mayetiola destructor) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Mayetiola destructor, the Hessian fly (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1615814  BioLib: 116953  BOLD: 211915  CoL: 3YHK7  EoL: 739337  EPPO: MAYEDE  EUNIS: 312920  Fauna Europaea: 302904  Fauna Europaea (new): 67421e45-4566-4d54-bbc5-cfce06789ce0  GBIF: 1594566  iNaturalist: 392218  IRMNG: 10501529  ITIS: 124082  NatureServe: 2.1090777  NBN: NBNSYS0000028350  NCBI: 39758  NZOR: 15618dac-0eab-4608-bd00-641ee19c008c  Observation.org: 158677  Open Tree of Life: 348360  PPE: mayetiola-destructor  Laji.fi: MX.275086
Jeff Wall

| Jeff Wall |
| --- | --- |
 Jeff Wall vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1946 (ikä 78) Vancouver, Kanada
Kansalaisuus:  kanadalainen
Taiteilija
Ala:  valokuvaaja
Taidesuuntaus:  valokuvaus
Jeffrey Wall (s. 29. syyskuuta 1946 Vancouver, Kanada) on kanadalainen taidevalokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti suurikokoisista valokaapeissa esitetyistä valokuvistaan, joissa on usein tarinallisia elementtejä ja taidehistoriallisia viitteitä. Wallin työllä on ollut erittäin suuri vaikutus valokuvauksen tunnustamiseen ja hyväksymiseen itsenäisenä vakavasti otettavana taidemuotona.
Elämä ja ura

Jeff Wall opiskeli taidehistoriaa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa ja jatkoi valmistuttuaan tohtoriopintoihin Lontoossa. Hän ei kuitenkaan väitellyt, vaan palasi Kanadaan, jossa hän opetti useammassa yliopistossa vuoteen 1999 saakka. 1970-luvun puolivälin jälkeen Wall alkoi kokeilla suurien värillisten valokuvien esittämistä valokaapeissa. Heti ensimmäinen työ The Destroyed Room (1978) oli menestys. Wall on vuosien varrella käsitellyt erilaisia aiheita, mutta valokuvien esitystapa on useimmiten ollut sama. Wall esitti suurikokoiset työnsä kuten maalaukset tavalla, joka haastoi kriitikot ja taidemaailman ottamaan ne vakavasti. Esimerkiksi valokuvaajat Andreas Gursky, Thomas Struth ja Thomas Ruff ovat saaneet vaikutteita Wallin valokuvista. Vuoden 1997 Documenta 10 -näyttelyyn Kasseliin Wall toi myös mustavalkovalokuvia.
Wallin töissä näkyy hänen taidehistoriallinen koulutuksensa. Valokuvat viittaavat usein maalaustaiteen historiaan ja käyttävät elokuvauksen tekniikoita. Wall keskittyy valokuviinsa kuin elokuvatuotantoihin. Hän tekee toisinaan vain 3–4 työtä vuodessa. Yksittäisen teoksen valmistelu ja tuotanto kestää kauan ja projektin kustannukset saattavat nousta kymmeniin tuhansiin euroihin.
Valokuvaamisen lisäksi Wall tunnetaan myös taideteoreetikkona. Hän on kirjoittanut useita esseitä, joissa näkyy hänen taideteoreettinen ja -historiallinen taustansa. Wallin töillä ollut merkittävä vaikutus valokuvien hintojen nousuun taidemarkkinoilla. Jos Wallin työ tulee myyntiin, hintapyyntö on usein lähtenyt miljoonasta dollarista. Wallin töitä on nähtävissä julkisesti esimerkiksi Helsingin nykytaiteen museon Kiasman, Lontoon Tate Galleryn, New Yorkin Museum of Modern Artin ja New Yorkin Guggenheim-museon kokoelmissa.
Palkintoja ja tunnustuksia

2000: Paul de Hueck ja Norman Walford -palkinto elämäntyöstä.
2003: Roswitha Haftmann -palkinto kuvataiteelle.
2004: Hasselblad-palkinto.
Valikoituja julkaisuja

Wall, Jeff & Chevrier, Jean-François & Duve, Thierry de & Groys, Boris & Pelenc, Arielle & Lewis, Mark. Jeff Wall: The Complete Edition, Phaidon, 2009. ISBN 9780714855974.
Wall, Jeff. Jeff Wall: Selected Essays and Interviews. New York: Museum of Modern Art, 2007. ISBN 0-87070-708-6.
Lauter, Rolf. Jeff Wall: figures & places: selected works from 1978-2000 ; Frankfurt: Museum für Moderne Kunst, 2001/2002. ISBN 9783791326078.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeff Wall Wikimedia Commonsissa
Jeff Wall: We are all actors. Haastattelu (Youtube, 46:04).
Jeff Wallin töiden galleria. Artnet.
| n k Hasselblad-palkinto |
| --- | --- |
1980-luku:  Lennart Nilsson (1980)  Ansel Adams (1981)  Henri Cartier-Bresson (1982)  Manuel Álvarez Bravo (1984)  Irving Penn (1985)  Ernst Haas (1986)  Hiroshi Hamaya (1987)  Édouard Boubat (1988)  Sebastião Salgado (1989) 
1990-luku:  William Klein (1990)  Richard Avedon (1991)  Josef Koudelka (1992)  Sune Jonsson (1993)  Susan Meiselas (1994)  Robert Häusser (1995)  Robert Frank (1996)  Christer Strömholm (1997)  William Eggleston (1998)  Cindy Sherman (1999) 
2000-luku:  Boris Mihailov (2000)  Hiroshi Sugimoto (2001)  Jeff Wall (2002)  Malick Sidibé (2003)  Bernd ja Hilla Becher (2004)  Lee Friedlander (2005)  David Goldblatt (2006)  Nan Goldin (2007)  Graciela Iturbide (2008)  Robert Adams (2009) 
2010-luku:  Sophie Calle (2010)  Walid Raad (2011)  Paul Graham (2012)  Joan Fontcuberta (2013)  Miyako Ishiuchi (2014)  Wolfgang Tillmans (2015)  Stan Douglas (2016)  Rineke Dijkstra (2017)  Oscar Muñoz (2018)  Daidō Moriyama (2019) 
2020-luku:  Alfredo Jaar (2020)  ei jaettu (2021)  Dayanita Singh (2022)  Carrie Mae Weems (2023) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Stephen Hawking

| Stephen Hawking |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1942 Oxford, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 14. maaliskuuta 2018 (76 vuotta) Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oxfordin yliopisto Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Dennis Sciama
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Oppilaat:  
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  mustat aukot teoreettinen kosmologia kvanttigravitaatio
Palkinnot:  Franklin-mitali (1981) Wolfin palkinto (fysiikka, 1988) Asturian ruhtinaan palkinto (1989) Copley-mitali (2006)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
hawking.org.uk
Stephen William Hawking (8. tammikuuta 1942 Oxford, Iso-Britannia – 14. maaliskuuta 2018) oli brittiläinen teoreettinen fyysikko ja kosmologi.
Hawking työskenteli Cambridgen yliopiston Lucas-professorina virassa, jossa on aiemmin työskennellyt muun muassa Isaac Newton. Hän toimi Cambridgen yliopiston professorina vuodesta 1977 ja matematiikan professorina vuodesta 1979 lähtien. Hän jäi eläkkeelle syksyllä 2009. Hawkingin kosmologiaa käsittelevät teokset ovat menestyneet hyvin, minkä myötä hänellä on maine myös tieteen yleistajuistajana. Hawkingin vuonna 1988 julkaisema kirja Ajan lyhyt historia oli vuoden 1995 toukokuuhun mennessä ollut The Sunday Times -lehden parhaiten myytyjen kirjojen luettelon kärjessä yhteensä 237 viikkoa, mikä rikkoi aiemman 184 viikon ennätyksen. Ennätys kirjattiin vuonna 1998 Guinnessin ennätysten kirjaan.
ALS-tauti aiheutti Hawkingille lähes täydellisen liikuntakyvyttömyyden. Hänelle tehtiin henkitorveen avanne, minkä vuoksi hän menetti myös puhekykynsä. Hän viesti pyörätuoliinsa liitetyllä puhesyntetisaattorilla, jonka avulla hän pystyi kirjoittamaan lauseita kirjain kirjaimelta laitteen puhuttaviksi. Hawking oli poikkeuksellinen ALS-potilas kahdessakin suhteessa: hän sairastui ALS:ään jo 21-vuotiaana ja tauti oli hänellä erittäin pitkään. Tyypillisesti ALS:ään sairastutaan 40–60-vuotiaana ja potilaat menehtyvät 3–5 vuoden kuluttua taudin toteamisesta. Eräs Hawkingia hoitanut lääkäri, suomalainen Pentti Tienari (nykyään Helsingin yliopiston neuroimmunologian professori) on esittänyt, ettei Hawkingin sairaus ollutkaan ainakaan puhdas ALS. Hawkingin sairaus eteni niin, ettei hän voinut osallistua 70-vuotiaana syntymäpäiväjuhlallisuuksiinsa.
Elämä > Perhe ja syntymä

Stephen Hawkingin vanhemmat Frank ja Isobel Hawking asuivat ennen hänen syntymäänsä Lontoossa, jossa Hawkingin isä työskenteli omassa lääketieteellistä tutkimusta tekevässä yrityksessään. Frank Hawking oli vaimonsa tavoin opiskellut Oxfordissa, missä oli pääasiallisesti keskittynyt lääketieteeseen ja varsinkin trooppisiin sairauksiin. Isobel Hawking tunnetaan poliittisena kansalaistoimijana, mutta hän työskenteli ennen Frank Hawkingin tapaamista myös muun muassa verovirkailijana ja lääketieteellisen laboratorion sihteerinä. Stephen Hawkingin vanhemmista kumpikin oli lähtöisin keskiluokkaisesta perheestä.
Hawkingit muuttivat Oxfordiin, koska Lontoo oli toisen maailmansodan aikaan vaarallinen paikka odottavalle äidille. Oxfordissa Isobel Hawking synnytti esikoisensa, Stephen Hawkingin, 8. tammikuuta 1942. Frank Hawking oli jäänyt Lontooseen, jonne Isobel palasi poikansa kanssa. Perhe asui Highgatessa Pohjois-Lontoossa, jossa Stephen aloitti koulunkäynnin. Hänellä on kaksi sisarta, Mary ja Philippa, ja yksi veli, Edward.