stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkopartamuura
Koko ja ulkonäkö

Valkopartamuura kasvaa noin 18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Valkopartamuurakoiraan päälaen töyhtö, pää ja rinta ovat mustat. Nokan alapuolelta niskaan ulottuu valkoinen juova. Selkä ja siivet ovat punaruskeat ja vatsa ruskehtava. Lajin naaraan pää, rinta, selkä ja siivet ovat punaruskeat. Päässä on vaalea silmäkulmajuova, ja kurkku on valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat

Valkopartamuuraa tavataan Brasilian kaakkoisosista ja Argentiinan koillisosasta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja erityisesti niiden Guadua- ja Merostachys-sukujen bambuja kasvavat tiheiköt. Valkopartamuura liikkuu yksin tai pareittain ja voi liittyä sekaparviin. Sen ravintoa ovat hämähäkit, hyönteiset ja siemenet. Linnun pesimäkausi kestää lokakuulta tammikuulle.
Valkopartamuura luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi, ja kannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Kantaa uhkaavat elinympäristöjen häviäminen hakkuiden, teiden rakentamisen ja kaivostoiminnan vuoksi.
Valkopartamuuranaaras.
Juhani Vähäkangas

Martti Juhani Vähäkangas (9. syyskuuta 1932 Raahe – 29. huhtikuuta 2014 Raahe) oli suomalainen poliitikko. Hän oli kansanedustaja SKDL:n ja Vasemmistoliiton ryhmissä vuosina 1978–1995.
Ennen eduskuntauraansa Vähäkangas elätti itsensä työnjohtajana, Raahen kaupungin toimistovirkailijana ja isännöitsijänä.
Vähäkangas nousi eduskuntaan elokuussa 1978, kun Kauko Hjerppe siirtyi Kuopion läänin maaherraksi. Vähäkangas uusi paikkansa Oulun läänin vaalipiirissä neljissä seuraavissa vaaleissa. Eduskunnassa hän kuului liikenne-, laki- ja talous- sekä suureen valiokuntaan.
Vähäkangas oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli Raahen kaupunginvaltuustossa 1956–2004. Vuosina 1968–1984 Vähäkangas oli valtuuston puheenjohtaja.
Vähäkangas kuului muun muassa SKDL:n liittoneuvostoon, Revon sähkön johtokuntaan, Osuuskunta Ekan ja Rautaruukin hallintoneuvostoihin sekä Oulun yliopistollisen keskussairaalan johtokuntaan. Vähäkankaalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1993. Hän johti Eläkeläiset-yhdistystä vuoteen 2006.
Verkkopuumuura

| Verkkopuumuura |
| --- | --- |
 Verkkopuumuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Puumuurat Thamnophilus
Laji::  multistriatus
Kaksiosainen nimi
 Thamnophilus multistriatus  Lafresnaye, 1844 

Katso myös
   Verkkopuumuura Wikispeciesissä   Verkkopuumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verkkopuumuura (Thamnophilus multistriatus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Verkkopuumuuraa tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 308 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Verkkopuumuuranaaras.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Verkkopuumuura (Thamnophilus multistriatus)
iNaturalist: Verkkopuumuura (Thamnophilus multistriatus)
ITIS: Thamnophilus multistriatus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Thamnophilus multistriatus, bar-crested antshrike (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Thamnophilus multistriatus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1076012  Wikispecies: Thamnophilus multistriatus  Avibase: 33EA04F1B912CF71  BirdLife: 22701285  BOW: bacant2  CoL: 7C6WR  eBird: bacant2  GBIF: 5959202  iNaturalist: 15760  IRMNG: 10221060  ITIS: 563398  IUCN: 22701285  NCBI: 419668  Neotropical: bacant2  Observation.org: 74286  Xeno-canto: Thamnophilus-multistriatus  Laji.fi: MX.30940
Jalmari Virta

Johan Hjalmar (Juho Jalmari) Virta (5. tammikuuta 1884 Kärkölä – 21. tammikuuta 1938 Karhumäki, Neuvostoliitto) oli suomalainen kirvesmies ja sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Elämä

Virta kävi kansakoulua yhden luokan ja työskenteli 14-vuotiaasta ensin renkinä, sitten muun muassa satamatyömiehenä, muurarina ja kirvesmiehenä, ensin Hollolassa ja vuodesta 1910 Lahdessa. Hän liittyi SDP:hen 1903 ja toimi ammattiyhdistysliikkeessä. Suomen sisällissodan aikana Virta oli punakaartissa Lahdessa ja Heinolassa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin 6 vuoden vankeusrangaistukseen. Päästyään vankilasta Virta oli mukana ensin Suomen Sosialistisessa työväenpuolueessa ja sen lakkauttamisen jälkeen SKP:ssä toimien järjestäjänä ja propagandistina.
Virta valittiin vaaleissa 1924 Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliiton listalta eduskuntaan Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli kansanedustajana 1924–1926 ja 1927–1930. Hän oli myös Lahden kaupunginvaltuuston jäsen. Kun ryhmän edustajista annettiin pidätysmääräys niin sanottujen kommunistilakien perusteella 1930 Virta piileskeli 5 kuukautta ja siirtyi joulukuussa 1930 Neuvostoliittoon.
Neuvostoliitossa hän toimi kirvesmiehenä Petroskoissa ja Kontupohjassa 1931, missä hän nousi puoluesihteeriksi vuosiksi 1931–1934. Virta oli Kontupohjan paperitehtaan metalliverstaan viilareiden opettajana 1933–1934, Kontupohjan rakennusyhtymän puoluesolun puoluesihteerinä 1935 ja Kontupohjan piirin rakennuskonttorin tienrakennusten valvojana 1936. Hän vaikutti myös Kontupohjan SKP:n tukiryhmässä.
Kontupohjan kyläneuvoston varapuheenjohtajana toiminut Virta pidätettiin 2. joulukuuta 1937 vakoilijana ja syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin ammuttavaksi ja teloitettiin 21. tammikuuta 1938 Karhumäen lähistöllä. Virran maine palautettiin 1958.
Yksityiselämä

Virta oli naimisissa vuodesta 1904 Alma Maria Maukosen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja tytär.
Jorma Vokkolainen

Jorma Kalevi Vokkolainen (1. kesäkuuta 1953 Joroinen – 27. tammikuuta 2001 Sotkamo) oli suomalainen poliitikko ja Vasemmistoliittoa edustanut kansanedustaja.
Ennen nousuaan eduskuntaan Vokkolainen työskenteli A. Ahlström Osakeyhtiön palveluksessa Varkaudessa, vuodet 1970–1989 hitsaajana ja vuodet 1989–1995 pääluottamusmiehenä. Hän tuli mukaan Varkauden kunnallispolitiikkaan vuonna 1982, jolloin hän aloitti kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli Varkauden kaupunginvaltuuston jäsen kuolemaansa saakka. Vuodet 1982–1995 Vokkolainen oli Metalliliiton liittovaltuuston jäsen ja vuodet 1987–1995 liittovaltuuston varapuheenjohtaja. Hän oli myös Pohjois-Savon maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 1992 kuolemaansa saakka.
Vokkolainen valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995 Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän sai vaaleissa 5 397 ääntä, kuudenneksi eniten vaalipiirin sisällä. Vokkolaisen lisäksi Vasemmistoliitto sai vaalipiiristä läpi toisenkin edustajan, yhden enemmän kuin edellisvaaleissa, kun Vokkolaisen lisäksi eduskuntaan valittiin myös istuva edustaja Iivo Polvi. Vokkolainen valittiin jatkokaudelle eduskuntavaaleissa 1999, joissa Vasemmistoliitto menetti Kuopion vaalipiirissä toisen edustajanpaikkansa. Eduskunnassa ollessaan hän oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, huhtikuusta 1995 marraskuuhun 1996 lakivaliokunnassa, huhtikuusta 1995 kesäkuuhun 1998 työasiainvaliokunnassa, marraskuusta 1996 kesäkuuhun 1998 puolustusvaliokunnassa ja kesäkuusta 1998 kuolemaansa saakka valtiovarainvaliokunnassa. Vokkolainen oli myös puolueensa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 1998 kuolemaansa saakka.
Vokkolainen kuoli tammikuussa 2001 sairauskohtaukseen Sotkamon Vuokatissa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi varaedustaja Iivo Polvi. Vokkolainen oli vuodesta 1974 naimisissa Pirkko Vokkolaisen (o.s. Autere) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.
Aiheesta muualla

.aspx Jorma Vokkolainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Andersson  Apukka (1995–1998)  Helle  Huotari  Huttu-Juntunen  Huutola (1998–1999)  Immonen  Korhonen  Laakso  Laine (1996–1999)  Laaksonen  Lapintie  Leppänen  Ojala (1995)  Polvi  Puhjo  Rimmi  Saarnio (1996–1999)  Seppänen (1995)  Tiusanen  Uotila  Wahlström  Vokkolainen 
Vasemmistoryhmä (2):  Kuoppa  Tennilä 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Tomi Mikkelsson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. helmikuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: MuSa
Junioriseurat
: MuSa
: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015 | Klubi 04 | 17 | (0) |
| 2016 | Gnistan | 6 | (0) |
| 2017 | HIFK | 1 | (0) |
| 2017 | → HIFK/2 | 11 | (1) |
| 2018– | MuSa | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 35 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. joulukuuta 2017.
Tomi Mikkelsson (s. 12. helmikuuta 1997 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Musan Salamaa.
Mikkelsson on Musan Salaman kasvatti. Hän muutti perheineen pääkaupunkiseudulle 11-vuotiaana ja siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.
Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Mikkelsson pelasi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä Kakkosen kaudella 2015. Hän pelasi 17 sarjaottelua ja täydet minuutit kahdessa nousukarsintaottelussa, joissa Klubi 04 hävisi Grankulla IFK:lle yhteismaalein 1–8. Kaudella 2016 Mikkelsson pelasi Kakkosta Gnistanissa kuusi ottelua. Kauden päätteeksi Gnistan nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa Mikkelssonin kasvattajaseuran MuSan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Mikkelsson ei ollut kokoonpanossa nousukarsintaotteluissa.
Kaudeksi 2017 Mikkelsson siirtyi HIFK:hon. Hän pelasi kauden aikana 11 Kolmosen ottelua sarjanousun saavuttaneessa seuran kakkosjoukkuessa ja onnistui maalinteossa HIFK:n 5–2-voittoon päättyneessä päätöskierroksen vierasottelussa Tikkurilan Palloseuraa vastaan. Mikkelsson teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 28. lokakuuta 2–1 päättyneessä vierasottelussa Fc Lahtea vastaan. Ottelu oli hänen kauden ainoansa Veikkausliigassa. HIFK putosi kauden päätteeksi Ykköseen. Mikkelsson edusti kaudella 2017 myös HIFK:n A-junioreita seitsemässä SM-sarjan ottelussa. A-nuorten kanssa Mikkelsson saavutti SM-pronssia.
Mikkelsson palasi MuSaan kaudeksi 2018.
Suomen poikamaajoukkueissa Mikkelsson on pelannut 14 ottelua.
Tolkien (elokuva)

| Tolkien |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dome Karukoski
Käsikirjoittaja:   David Gleeson  Stephen Beresford 
Tuottaja:   Peter Chernin  David Ready  Kris Thykier  Jenno Topping 
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Lasse Frank Johannessen
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Pääosat:   Nicholas Hoult  Lily Collins 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Fox Searchlight  Chernin Entertainment 
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:   2019-05-033. toukokuuta 2019 (Suomi)  2019-05-1010. toukokuuta 2019 (Yhdysvallat)  
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 miljoonaa dollaria
Tuotto:  7,77 miljoonaa dollaria
Katsojat:  95 533 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tolkien on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, joka kertoo englantilaiskirjailija J. R. R. Tolkienista. Elokuvan on ohjannut Dome Karukoski, ja sen ovat käsikirjoittaneet David Gleeson ja Stephen Beresford. Tolkienia näyttelee Nicholas Hoult. Muissa pääosissa esiintyvät muun muassa Lily Collins ja Tom Glynn-Carney.
Elokuvaa on valmisteltu vuodesta 2013. Heinäkuussa 2017 ohjaajaksi ilmoitettiin Dome Karukoski ja pääosanäyttelijäksi Nicholas Hoult. Elokuvan kuvaukset aloitettiin lokakuussa 2017.
Tolkienin ensi-ilta Yhdysvalloissa on 10. toukokuuta 2019 ja Suomessa sekä Britanniassa viikkoa aiemmin 3. toukokuuta. Elokuvan budjetti on STT:n mukaan noin 17 miljoonaa euroa ja kopiomäärä Yhdysvalloissa yli 500. Ensi-iltaviikonloppuna elokuvan kassatulot olivat 2,20 miljoonaa dollaria ja se oli yhdeksänneksi katsotuin elokuva Yhdysvalloissa. Sitä esitettiin 1 495 elokuvasalissa. Suomessa katsojia oli ensi-iltaviikonloppuna 23 625 ja se oli viikonlopun toiseksi katsotuin elokuva.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nicholas Hoult  | … |  J. R. R. Tolkien   |
|  Lily Collins  | … |  Edith Bratt   |
|  Tom Glynn-Carney  | … |  Christopher Wiseman   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Episodi Jussi Huhtala: 
Helsingin Sanomat Jutta Sarhimaa: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm:
Aiheesta muualla

Tolkien Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Neil Gaiman’s Favorite Recent Film is Probably What You Thought It’d Be (Arkistoitu – Internet Archive) Birth. Movies. Death.
| n k Dome Karukoski |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Tyttö sinä olet tähti (2005)  Tummien perhosten koti (2008)  Kielletty hedelmä (2009)  Napapiirin sankarit (2010)  Leijonasydän (2013)  Mielensäpahoittaja (2014)  Tom of Finland (2017)  Tolkien (2019) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Suojelijat (2008)  Veljet (2008)  Maailmanparantaja (2011)  Valtatie 13 (2012) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Perhonen (2001)  Verenperintö (2003)  Käytösrangaistus (2003)  YUP: Päivä kerrallaan (2004)  Burungo (2011)  Yhteispeli (2013)  Lohtu (2014)  Lähde omiesi matkaan (2015)
García I (Asturia)

| García I |
| --- | --- |
 
Leónin kuningas
Valtakausi:  910–914
Edeltäjä:  Alfonso III
Seuraaja:  Ordoño II

García I oli Asturiaan kuuluneiden Leónin ja Kastilian kuningas vuosina 910–914 isänsä Alfonso III:n jälkeen.
Astorgan piispan Sampiron mukaan Garcia teki kahden veljensä kanssa salaliiton isäänsä vastaan, ja he ajoivat hänet pois valtakunnastaan. Alfonso teki tällöin pyhiinvaellusmatkan Santiago de Compostelaan ja vielä ennen kuolemaansa poikiensa suostumuksella yhden sotaretken muslimeja vastaan. Vallanjaossa Garcia sai Leónin ja Kastilian, joita oli luultavasti hallinnut jo isänsä elinaikana, Ordoño II (910–925) Galician ja Fruela II (910–925) Asturian ja Oviedon. García sijoitti hovinsa helpommin puolustettavaan Leóniin, josta muodostui näin tulevan kuningaskunnan uusi pääkaupunki.
Garcían kuoltua Ordoño II liitti hänen maansa omiinsa.
Tomi Satomaa

Tomi Satomaa on suomalainen urkuri, kanttori, kuoronjohtaja ja urkupedagogi.
Satomaa on Tauno Satomaan poika. Hän soitti alun perin pianoa, mutta keskittyi urkuihin kokeiltuaan 14-vuotiaana Olarin kirkon urkuja. Valmistuttuaan Sibelius-Akatemiasta Satomaa muutti vuonna 2008 vaimonsa kanssa Paraisille. Tätä ennen hän oli aina asunut pääkaupunkiseudulla. Satomaan keskeisiä opettajia olivat hänen isänsä ja Kari Jussila. Satomaa työskenteli Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kanttorina vuosina 2009–2019 ja Turun Martinseurakunnan vastaavana johtavana kanttorina 2017–2018. Liedon seurakunnan vastaava kanttori hänestä tuli vuonna 2019. Lisäksi Satomaa aloitti vuonna 2010 tuntiopettajana työskentelyn Musiikkiopisto Arkipelagissa. Luentoja hän on pitänyt myös Sibelius-Akatemiassa, Oulun konservatoriossa ja eri urkukursseilla.
Satomaa on konsertoinut solistina, säestäjänä ja kamarimuusikkona eri puolilla Suomea. Hän on esiintynyt urkusolistina myös Ruotsissa, Saksassa, Unkarissa, Latviassa, Venäjällä ja Italiassa. Satomaa on soittanut lukuisilla urkujuhlilla Suomessa ja osallistunut myös kansainvälisiin urkutapahtumiin. Hän on kantaesittänyt teoksia Olli Kortekankaalta ja Kari Tikalta. Satomaan ensimmäisenä levytyksenä ilmestyi syksyllä 2016 Alba Recordsilla Ramus virens olivarum. Joulukuussa 2022 ilmestyi toisena levynä G.A. Homilius: Chorale Preludes for Organ (Pilfink Records). Satomaa on esiintynyt monilla muilla levytyksillä urkusolistina ja säestäjänä. Hän on tehnyt kantanauhoituksia Yleisradiolle, ja hänen soolokonserttinsa radioitiin ja lähetettiin Yle Radio 1:lla elokuussa 2019. Vuonna 2019 hän oli urkurina Ylen Risto ja Jenni pyhimysten jäljillä -ohjelmissa.
Satomaa perusti johtamansa kamarikuoro Musica Vocalen (aiemmin Paraisten Vokaaliyhtye), jonka ohjelmisto on ulottunut 1500-luvulta oman aikansa teoksiin. Satomaa toimi vuosina 2016–2019 Organum-seuran puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana, Helsingin urkupäivien taiteellisena johtajana ja Organum-lehden päätoimittajana. Hän on toiminut myös yhtenä ensimmäisistä varhaisiän urkupedagogiikan kehittäjistä Suomessa. Hän laati yhdessä Susanne Kujalan kanssa oppikirjan Suomalainen urkukoulu lapsille (Sulasol). Satomaalle on myönnetty Paraisten kaupungin kulttuuripalkinto (2017) ja director musicesin arvonimi (2021).
Kaarlo Vuokoski

Karl William (Kaarlo Viljami, K. V.) Vuokoski, sukunimi vuoteen 1905 Westerberg (7. syyskuuta 1880 Hollola – 5. kesäkuuta 1944 Hollola) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja kansanedustaja. Kansallista Edistyspuoluetta edustanut Wuokoski oli elintarvikeministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921.
Vuokosken vanhemmat olivat pienviljelijä, seppä Erik Wilhelm Westerberg ja Lena Maria Kallentytär. Hän suoritti alakansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1901 ja käsityönopettajan kurssin Kajaanin opettajaseminaarissa 1908.
Vuokoski toimi vt. kansakoulunopettajana muun muassa Sakkolassa 1904–1907. Hän oli sitten tilanhoitajana Anttolassa 1908–1915 ja Mikkelin maalaiskunnassa 1915–1917lähde? ja itsenäisenä maanviljelijänä 1917–1935 Mikkelin maalaiskunnassa, josta hän osti Nikaran kartanon. Vuonna 1917 tila siirtyi hänen jälkeensä hänen vävylleen. Noihin aikoihin 1920-luvulla Nikarassa toimi kauppapuutarha. Vuodesta 1935 alkaen hän asui Hollolassa.
Vuokoski oli Kansanpuolueen kansanedustajana 1917–1918 ja Kansallisen Edityspuolueen kansanedustajana 1918–1922 ja 1924–1927 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä mutta putosi Eduskunnasta siirryttyään Maalaisliittoon. Hän kuului Rautatiehallituksen neuvottelukuntaan ja oli Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuokoski sai kunnallisneuvoksen arvon 1923.
Aiheesta muualla

Uola, Mikko: / Vuokoski, Kaarlo (1880–1944) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  22.5.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Maalaisten kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Maalaisten kansanpuolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (5):  Heimonen  Pullinen  Puumala  Tanttu  Vuokoski 
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1918–1919 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (17):  Alopaeus  Astala  Brander  Erkko  Heimonen  Hälvä  Kaitila  Kaskinen (1919)  Laine  E. Linna  H. Linna  Lundson  Niittynen (1919)  Pesonen (1919)  Pullinen  Sinkko  Ståhlberg  Särkkä  Taskinen (1919)  Vekara  Vuokoski 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Auer  Collan (1919–1920)  Fränti  Hannula  Heimonen (1919–1920†)  Hämäläinen  Jyske (1919–1922)  Kaskinen (1922)  Kekki  Kivimäki (1922)  Kontu  Kojonen  Laine (1922)  E. Linna  Mantere  Nissinen (1920–1922)  Rantanen (1920–1922)  Ritavuori (1919–1922†)  Ruuskanen  Ryti  Sarlin (1919–1920)  Sihvo (1919–1920)  Sinkko  Soininen  Särkkä  Taskinen (1920–1922)  Thuneberg  Toiviainen (1920–1922)  Torppa  Valkonen  Vennola  Vilkemaa (1920–1922)  Vuokoski 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (17):  Auer  Brander  Hannula  Heikinheimo (1925–1927)  Hirvensalo  Jaskari (1924–1925†)  Jyske  Kivimäki  Linna  Luostarinen  Mantere  Pullinen  Särkkä  Tuomioja  Valkama  Vennola  Viljanen  Wuokoski 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Toivo Kuula -laulukilpailu

Toivo Kuula -laulukilpailu on nimetty säveltäjä Toivo Kuulan mukaan. Laulukilpailun tarkoituksena on nostaa esiin Toivo Kuulan musiikkia ja löytää uusia tulkitsijoita säveltäjän tuotannolle.
Toivo Kuula -laulukilpailu on järjestetty säveltäjän synnyinseudulla Alavudella kolme kertaa, vuosina 2012, 2016 ja 2021. Kilpailun on järjestänyt Alavudella Alavuden kaupunki yhteistyössä Alavuden seurakunnan ja muiden yhteistyökumppanien kanssa. Kilpailu on järjestetty aiemmin vuonna 1987 Vantaalla. Järjestävä organisaatio oli tuolloin Kuula-Kamari Säätiö yhteistyössä Vantaan kaupungin kanssa. Vantaalla kilpailun voitti basso Kalevi Olli.
2012

Vuonna 2012 voittajaksi valittiin baritoni Juhani Alakärppä, toisen palkinnon sai sopraano Leena Liimatainen ja kolmannen sopraano Ilona Jokinen. Parhaan uuden musiikin tulkinnan palkinnon sai baritoni Petteri Lehikoinen. Laulukilpailun tuomaristossa toimivat vuonna 2012 basso Jaakko Ryhänen (puheenjohtaja), sopraano Ritva Auvinen, mezzosopraano Monica Groop, sopraano Camilla Nylund ja tenori Seppo Ruohonen. Sihteerinä toimi kilpailun taiteellinen johtaja, sopraano Sirkka Lampimäki (nykyisin Lamminen).
2016

Vuonna 2016 Alavudella Toivo Kuula -laulukilpailun voitti sopraano Silja Aalto, toisen palkinnon sai tenori Mika Nisula ja kolmannen palkinnon sopraano Annami Hylkilä. Silja Aalto sai myös Ilmajoen Musiikkijuhlien erikoispalkinnon ja palkinnon parhaasta uuden musiikin tulkinnasta. Toivo Kuula -laulukilpailun tuomaristossa toimivat vuonna 2016 tenori Seppo Ruohonen (puheenjohtaja), sopraano Sirkka Lamminen, sopraano Johanna Rusanen-Kartano ja basso, kamarilaulaja Matti Salminen.
2021

Vuodeksi 2020 suunniteltu Toivo Kuula -laulukilpailu Alavudella siirrettiin seuraavaan vuoteen.
Vuonna 2021 järjestetyn laulukilpailun voitti kokkolalainen sopraano Minna-Leena Lahti. Toiseksi tuli baritoni Samuli Takkula (Helsinki/ Kaarina) ja kolmanneksi mezzosopraano Ida Wallén (Helsinki). Seppo Ruohonen -erityispalkinnon parhaasta uuden musiikin tulkinnasta voitti mezzosopraano Seeli Toivio. Tuomariston jäsenet olivat Karita Mattila, Juha Uusitalo, Kirsi Tiihonen ja Sirkka Lamminen. Finaali käytiin Alavuden kirkossa.
Voittajat

1987: Kalevi Olli
2012: Juhani Alakärppä, baritoni
2016: Silja Aalto, sopraano
2021: Minna-Leena Lahti, sopraano
Lumensulatuskone

Sähkökäyttöinen lumensulatuslaite käytössä Pohjois-Esplanaadikadulla (Pohjoisesplanadilla) kovan lumipyryn jälkeen tammikuussa 1922.
Lumensulatuskone lentokentällä.
Lumensulatuskone on laite jolla sulatetaan kaupunkien kaduille kertynyttä lunta. Koneita on kiinteitä ja traktorilla liikuteltavia. Lumensulatuskone sulattaa lunta 150–300 kuutiota tunnissa riippuen lumen raskaudesta. Lumi nostetaan kauhakuormaajalla laitteen suppiloon, jossa se lämmön vaikutuksesta muuttuu vedeksi. Sen polttoaineena käytetään polttoöljyä tai maakaasua. Kevyttäpolttoöljyä kuluu 200–400 litraa tunnissa. Koneessa on tulipesä joka kuumenee 1800 celsiusasteeseen ja sulattaa lumen vedeksi, joka valutetaan kaupungin viemäriverkkoon.
Lumesulatuskone vähentää tarvetta siirtää talvella lunta lumenkaatopaikalle.
Eino Uusitalo

| Eino Uusitalo |
| --- | --- |
 Uusitalo vuonna 1959
Pääministerin sijainen
 Koiviston II hallitus 26.5.1979–18.2.1982  
Edeltäjä:  Johannes Virolainen
Seuraaja:  Ahti Pekkala
Suomen sisäasiainministeri
 Karjalaisen II hallitus 28.5.1971–28.10.1971 Miettusen III hallitus 29.9.1976–14.5.1977 Sorsan II hallitus 15.5.1977–25.5.1979 Koiviston II hallitus 26.5.1979–18.2.1982  
Edeltäjä:  Artturi Jämsén Paavo Tiilikainen
Seuraaja:  Heikki Tuominen Matti Ahde
Kansanedustaja
 13.9.1955–25.3.1983  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1924 Soini
Kuollut: 19. maaliskuuta 2015 (90 vuotta) Ähtäri
Arvonimi: ministeri (1982)
Puoliso:  Irma Helena Lehtola
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  agrologi (1949)
Eino Oskari Uusitalo (1. joulukuuta 1924 Soini – 19. maaliskuuta 2015 Ähtäri) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, koulutukseltaan agrologi. Hän toimi pääministerin sijaisena Urho Kekkosen sairastuttua ja pääministeri Mauno Koiviston hoitaessa presidentin tehtäviä 1981–1982.