stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irma Testa

| Mitalit> Maa:   Italia.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Naisten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 57 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Alcobendas 2019 | 57 kg |  |
Irma Testa (s. 28. joulukuuta 1997 Torre Annunziata) on italialainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Testa voitti 57 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Tokiossa 2020 ja Euroopan mestaruuden vuonna 2019. Hän kilpaili myös Rio de Janeirossa 2016 missä hävisi 60 kilogramman painoluokassa toisen, mitalin ratkaisseen, ottelunsa lopulta kultaa voittaneelle Ranskan Estelle Mosselylle.
Aiheesta muualla

Irma Testa Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Suomalaisen elokuvan festivaali

Suomalaisen elokuvan festivaali on Varsinais-Suomen Elokuvakeskuksen, Kansallisen audiovisuaalisen arkiston ja Yleisradion tv-arkiston järjestämä elokuvatapahtuma, joka on järjestetty vuodesta 1992 alkaen.
Festivaali järjestetään keväisin Turussa. Vuodesta 2013 alkaen se on järjestetty kulttuuritalo Logomossa.
Festivaaleilla esitetään sekä uudempaa että vanhempaa suomalaista elokuvaa. Vanhimmat esitetyt elokuvat ovat 1920-luvun mykkäelokuvia ja tuoreimmat viime vuosien kotimaista tuotantoa.
Kokopitkien elokuvien ohella festivaaleilla esitetään lyhytelokuvia sekä Kansalliseen audiovisuaaliseen arkistoon tallennettuja tietoiskuja, uutiskatsauksia ja mainoksia. Lisäksi festivaaleilla on ohjeisohjelmaa, kuten seminaareja, näyttelyitä ja klubi-iltoja.
Historia

Suomalaisen elokuvan festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Ajatuksen kotimaiseen elokuvaan keskittyneestä festivaalista saivat 1990-luvun alussa Turun yliopiston elokuva- ja teatteritutkimuksen tutkijat yhdessä ohjaaja Hannu Lemisen kanssa. Tarkoituksena oli tehdä kotimaista elokuvaa tunnetuksi suuren yleisön parissa. Festivaalien järjestämiseen tulivat mukaan myös Varsinais-Suomen elokuvakeskus, paikallisia elokuvavaikuttajia ja silloinen Suomen elokuva-arkisto.
Festivaaleilla on vuosien mittaan vieraillut lukuisia suomalaisen elokuvan ohjaajia ja näyttelijöitä, kuten Helena Kara, Matti Kassila, Maunu Kurkvaara, Vesa-Matti Loiri Matti Ranin, Esko Salminen, Pirkko Mannola ja Tea Ista.
Historia > 2010

8.–11.4.2010 järjestetyn festivaalin teemoina olivat Matti Ijäksen ja Ismo Kallion elokuvat sekä kulttielokuvat. Festivaalin vieraana oli muun muassa näyttelijä Ismo Kallio. Kallion tuotannosta esitettiin muun muassa Yö vai päivä (1962) ja Pelikaanimies (2004) . Hän näytteli myös festivaalilla esitetyssä Renny Harlinin esikoisohjauksessa Jäätävä polte (1985). Festivaalilla vierailivat myös ohjaajat Matti Ijäs ja Seppo Huunonen. Ijäksen tuotannosta esitettiin muun muassa Katsastus (1998), Sokkotanssi (1999) ja Haaveiden kehä (2002).
Kulttielokuvien sarjassa näytettiin muun muassa Seppo Huunosen Lampaansyöjät (1972) ja Karvat (1974) sekä AJ Annilan kauhuelokuva Sauna (2008). Oheisohjelmana järjestettiin Matti Ijäksen tuotantoa ja kulttielokuvia käsittelevät seminaarit. Muita oheistapahtumia olivat Suomifilmibingo, suomalaisen elokuvamusiikin levyraati, elokuvavisa sekä näyttely suomalaisten kulttielokuvien julisteista.
Historia > 2011

Vuonna 2011 festivaali vietti 20-vuotisjuhlia. Juhlafestivaalin teemoja olivat dokumentti-, tieteis- ja juhlasarjaelokuvat. Juhlavuoden kunniaksi esitetyssä rajassa näytettiin mm. Teuvo Puron mykkäelokuva Anna-Liisa (1922) sekä Toivo Särkän Hilja – maitotyttö (1953). Juhlafestivaalin vieraina oli mm. näyttelijä Anneli Sauli.
Dokumenttisarjassa nähtiin Jouko Aaltosen dokumentti Taistelu Turusta (2011), joka sai ensi-iltansa festivaaleilla.
Dokumenttisarjassa esitettiin myös Eino Mäkisen 1930-luvun kansatieteellisiä elokuvia, Peter von Baghin elokuva Helsinki, ikuisesti (2008) sekä John Websterin Pölynimurikauppiaat (1993). Dokumenttisarjan yhteydessä järjestettiin myös kaksi valokuvanäyttelyä: Eino Mäkisen näyttely Maan valo ja muisti sekä dokumenttiin Taistelu Turusta liittyvää valokuvaa turkulaisesta rakennushistoriasta. Marginaalituotanto oli esillä kotimaisten tieteiselokuvien muodossa. Näytössarjassa esitettiin mm. Suomen ensimmäiseksi tieteiselokuvaksi mainittu Risto Jarvan Ruusujen aika (1969), Jari Halosen Lipton Cockton in the Shadows of the Sodoma (1995), Juha Rosman Harmagedon (1986), Pekka Hyytiäisen MP – Minä Pelkään (1982) sekä Timo Vuorensalon Star Wreck: In the Pirkinning (2005). Tieteiselokuvasarjaan liittyi myös oheisohjelmistona Sci-fi-ilta Dynamo-klubilla.
Historia > 2012

Vuoden 2012 festivaalin päävieraana oli ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja Pirjo Honkasalo. Hänen tuotannostaan esitettiin dokumenttielokuvat Ikäluokka (1976), Vaaran merkki (1978), Atman (1996) ja Melancholian 3 huonetta (2004) sekä fiktioelokuvat Tulipää (1980) ja Tulennielijä (1998). 
Muita vieraita olivat muun muassa ohjaajat Olli Soinio ja Atro Lahtela. Festivaalin teemoina olivat Honkasalon tuotannon ohella road- ja kauhuelokuvat. Road-elokuvaa edustivat muun muassa teemasarjan torstaina aloittava Matti Kassilan Lasisydän (1959), Mika Kaurismäen ohjaama Rosso (1985), Auli Mantilan Neitoperho (1997) sekä Risto Jarvan Bensaa suonissa (1970). Kotimaisen kauhuelokuvan sarjassa esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla palkittu Erik Blombergin ohjaus Valkoinen peura (1952), Teuvo Puron ohjaama mykkäelokuva Noidan kirot (1927) sekä Roland af Hällströmin ohjaama, Mika Waltarin näytelmään pohjautuva Noita palaa elämään (1952). Uudempaa kotimaista kauhua edustivat Olli Soinion ohjaama Kuutamosonaatti (1988) sekä Atro Lahtelan Silmä silmästä (1999). Oheisohjelmistossa järjestettiin seminaarit road-elokuvista ja kauhuelokuvista. Festivaalilla esitettiin myös turkulaista dokumenttielokuvaa vuosien varrelta.
Historia > 2013

Vuonna 2013 festivaali pidettiin 10.-14.4. Yhtenä teemana oli tällä kertaa kotimainen western. Sitä edustivat Aarne Tarkaksen Villi Pohjola -trilogia (1955, 1963 ja 1963) sekä Spede Pasasen tuotannosta Hirttämättömät (1971) ja Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970). Lisäksi western-sarjassa nähtiin turkulainen indie-elokuva, Ylioppilaskylän Kylä-TV:n Kultajuna Fort Montanaan (1985). Oheisohjelmistona järjestettiin seminaari kotimaisesta westernistä. Elokuvahistorioitsija, elokuvaneuvos Kari Uusitalo täytti 80 vuotta vuonna 2013, ja juhlavuotensa kunniaksi hän oli saanut valita festivaaleille näytettäviksi omia suosikkejaan. Uusitalon valitsemassa sarjassa esitettiin Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957), Katupeilin takana (1949), Valentin Vaalan ohjaustyö Omena putoaa... (1952) Aarne Tarkaksen ohjaama Minkkiturkki (1961) sekä Uusitalon itsensä ohjaama henkilökuva Mannerheim Suomen Marsalkka (1968). Näyttelijävieraana festivaalilla oli Pirkko Mannola, jonka tuotannosta nähtiin Aarne Tarkaksen elokuvien lisäksi muun muassa Tyttö ja hattu (1961). Ohjaajavieras Veikko Aaltoselta nähtiin muun muassa Tilinteko (1987) ja Rakkaudella, Maire (1999).
Festivaalilla vieraili myös muusikko Mauri Sumén, joka kertoi sävellystyöstään esimerkiksi elokuvaan Rakkaudella, Maire.
Historia > 2014

Suomalaisen elokuvan festivaali järjestettiin 23. kerran 2.–6.4.2014. Teemoina olivat suomalainen film noir, animaatio sekä ohjaaja Pekka Lehdon tuotanto.  Vieraina olivat Pekka Lehdon lisäksi ohjaajat Petri Erkkilä, Mies Mikkonen, Rauli Ylitalo, Sami van Ingen ja Jimi Tenor. Oheisohjelman antia olivat film noiria ja suomalaisen animaation satavuotiasta historiaa käsitelleet seminaarit.
Film noir -elokuvia tapahtumassa edustivat mm. Roland af Hällströmin ohjaama Pikajuna pohjoiseen (1947) sekä Edvin Laineen tuotannosta Kultainen kynttiläjalka (1946) ja Yhden yön hinta (1952). Ohjaajavieras Pekka Lehdon tuotannosta esitettiin Kaivo (1992), Game Over (2005), The Real McCoy (1999) sekä Kalervo Palsa ja kuriton käsi (2013), jota ei festivaalin aikana ollut vielä esitetty elokuvateattereissa. Tapahtumassa näytettiin myös ohjaaja Nyrki Tapiovaaran toiseksi viimeinen ohjaustyö Kadonnut sävel, joka tunnetaan myös nimellä Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939). Elokuva oli tuhoutunut osittain tulipalossa toisen maailmansodan aikaan, joten festivaalilla esitettiin elokuvan säilyneiden osien ja taiteilijaryhmän Vol rekonstruoiman live-esityksen yhdistelmä.
Historia > 2015

Vuonna 2015 festivaali järjestettiin 16.–19.4. Teemoina olivat Markku Pölösen elokuvat, 1950-luvun kotimainen tukkilaiselokuva, komedia ja musiikkielokuva sekä 1980–1990-lukulaiset kotimaiset neonoir-elokuvat. Päävieraana oli Markku Pölönen. Hänen tuotannostaan festivaalilla näytettiin Taivaan lahja, Onnen maa, Kivenpyörittäjän kylä, Kuningasjätkä, Badding, Emmauksen tiellä ja Koirankynnen leikkaaja. Muita vieraita olivat kuvaaja Kari Sohlberg, ohjaaja-tuottaja Pauli Pentti, tuottaja Markku Oikkonen, ohjaaja Márton Jelinkó sekä muusikot Jimi Tenor ja Jori Hulkkonen. Ohjelmistossa nähtiin myös elokuvia, joissa esiintyivät Olavi Virta ja Tapio Rautavaara. Molempien syntymästä tuli 2015 kuluneeksi sata vuotta. Mykkäelokuvanäytöksessä esitettiin kaksi 1920-luvun elokuvaa: komediat Runoilija muuttaa (1927) ja Neiti Nimismies (1929). Festivaalilla pidettiin myös kaksi seminaaria, joiden aiheina olivat Olavi Virran musiikki- ja elokuvaura sekä 1950-luvun kansalainen kotimaisessa elokuvassa.
Festivaalilla esitettiin myös Ranskan elokuva-arkistosta löytynyt 20 minuutin katkelma Teuvo Tulion elokuvasta Nuorena nukkunut (1937). Elokuvan kaikkien kopioiden ja alkuperäisaineiston oli uskottu tuhoutuneen Adams Filmin tulipalossa syksyllä 1959.
Historia > 2016

Huhtikuun 7.–10. 2016 pidetyillä festivaaleilla juhlittiin tapahtuman 25-vuotispäiviä teemoina fantasia ja komedia.  Genren elokuvista näytettiin muun muassa Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1982), Lumikuningatar (1986) ja Pelikaanimies (2004). Niiden ohjaajat Päivi Hartzell ja Liisa Helminen olivat tapahtumassa mukana. Ohjaajista oli esillä myös Veli-Matti Saikkonen, ja hänen filmeistään esitettiin muun muassa Takiaispallo (1970) ja Manillaköysi (1976). Oman kolmen elokuvan carte blanche -ohjelmiston oli valinnut näyttelijä Esko Salminen. Sotienjälkeisiä elokuvia tuotiin esiin seminaariteemalla ”Kahvi, ryyppy ja huumori – suomalaisia nautintoja 1950-luvun elokuvassa”.
Historia > 2017

Vuoden 2017 festivaali 5.–9. huhtikuuta juhli satavuotiasta Suomea elokuvahistorian kautta, 1920-luvulta 2010-luvulle. Esille ei tuotu niinkään yksittäisiä tekijöitä kuin valikoituja teoksia vuosikymmenten varrelta. Mukana oli myös monia dokumenttielokuvia, kuten Heikki Ahon ja Björn Soldanin Suomen puu- ja paperiteollisuus (1930) ja Jörn Dönnerin Perkele! Kuvia Suomesta (1972). Naisohjaajat olivat erityisesti esillä, ja festivaaleilla nähtiin muun muassa Pirjo Honkasalon, Susanna Helken, Virpi Suutarin ja Anu Kuivalaisen dokumenttielokuvia sekä Auli Mantilan Neitoperho (1997).
Aiheesta muualla

Festivaalin kotisivu
It Was All a Dream

| It Was All a Dream Dream |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. tammikuuta 2001
 Tyylilaji: dance-pop, teinipop
 Kesto: 55.04
 Levy-yhtiö: Bad Boy, Arista
Dreamin muut julkaisut
|   | It Was All a Dream 2001 | Reality 2008 |
Singlet albumilta It Was All a Dream
 ”He Loves U Not” Julkaistu: 12. syyskuuta 2000  ”This Is Me” Julkaistu: 1. toukokuuta 2001  ”This Is Me (Remix)” Julkaistu: heinäkuu 2001
It Was All a Dream on Dreamin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. tammikuuta 2001. Levy myi yhdysvalloissa platinaa.[lähde? ]
Jane Eyre

Jane Eyre on englantilaisen kirjailijan Charlotte Brontën vuonna 1847 julkaistun teoksen Kotiopettajattaren romaanin (engl. Jane Eyre) päähenkilö. Kotiopettajattaren romaani on kenties Brontën kuuluisin teos.
Elämäkerta

Orpo, rikkaiden sukulaisten sorron alla elävä Jane on alistuva kymmenenteen ikävuoteensa saakka. Sitten hän puhkeaa kapinoimaan, mikä ei ollenkaan miellytä rikasta tätiä, joka lähettää pikku Janen kouluun. Koulussa Jane oppii totiseksi ja tunteensa tarkasti salaavaksi. Kahdeksan vuotta koulua käytyään Jane päättää yrittää selviytyä omillaan ja lähtee Thornfield-nimiseen kartanoon, jonka isännän herra Rochesterin kanssa hän menee monien mutkien kautta naimisiin.
Jason Young

Jason Young on seuraavien henkilöiden nimi:
Jason Young (s. 1972), kanadalais-saksalainen jääkiekkoilija
Jason Young (s. 1981), yhdysvaltalainen kiekonheittäjä
Jason Young (s. 1991), jamaikalainen pikajuoksija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jason Young”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Islamilainen pankkijärjestelmä

Islamilainen pankkijärjestelmä  (arab. المصرفية الإسلامية‎, pers,. بانکداری اسلامی‎) on rahalaitosjärjestelmä, jonka pohjana on islaminuskoon perustuva šarialaki. Pankkijärjestelmän tärkein erikoispiirre on se, että korkoa (riba) ei peritä, koska islamilainen laki, šaria, kieltää sen. Koron pyytäminen ja maksaminen kuuluu suuriin synteihin, joista seuraa rangaistus tässä maailmassa tai tuonpuoleisessa. 1300-luvun oppinut al-Shahabi vahvistaa, että Jumala on luvannut ikuisen Helvetin tulen sille, joka  pyytää tai maksaa korkoa.
Pankkijärjestelmässä ei ole lainanottajia ja -antajia, vaan ostajia ja myyjiä eli kauppaa käydään tavaralla osamaksukauppana. Samalla tavoin kaikista spekulatiivisimmat sijoitusmuodot ovat kiellettyjä. Islamilainen pankkitoiminta on kehittänyt erilaisia kiertoteitä, joiden perusteella korkoa ei muodollisesti makseta, vaikka lainanottaja joutuukin maksamaan antajalle enemmän kuin lainapääoman.
Pankkijärjestelmässä myös voitot ja tappiot jaetaan asiakkaiden kesken. Finanssikriisi on nostanut myös länsimaissa kiinnostusta islamilaista pankkijärjestelmää kohtaan.
Suurin islamilaisen finanssiliiketoiminnan keskus on Malesia, jossa sijaitsee 65 %:a kaikesta islamilaisesta pankkitoiminnasta,
Suurimmat markkinalueet

| Prosenttiosuus islamilaisen pankkisektorin maailmanmarkkinaosuudesta maittain, 2014 |
| --- | --- |
 Saudi-Arabia: 33 %
 Malesia: 15,5 %
 Yhdistyneet arabiemiraatit: 15,4 %
 Kuwait: 10,1 %
 Qatar: 8,1 %
 Turkki: 5,1 %
 Indonesia: 2,5 %
 Bahrain: 1,6 %
 Pakistan: 1,4 %
Muu maailma: 7,3 %
Lähde: World Islamic Banking  Competitiveness Report 2016
The Road to Hell

| The Road to Hell Chris Rea |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Miraval Studios, Ranska
 Julkaistu: 30. lokakuuta 1989
 Tuottaja(t): Chris Rea, Jon Kelly
 Tyylilaji: Blues rock, soft rock, pop rock
 Kesto: 50.57
 Levy-yhtiö: WEA Geffen Records
Listasijoitukset
  6. (lokakuu 1989)
Chris Rean muut julkaisut
| New Light Through Old Windows 1988 | The Road to Hell 1989 | Auberge 1991 |
The Road to Hell on Chris Rean kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Se on hänen menestynein studioalbuminsa, missä se saavutti ensimmäisen sijan UK Albums Chart-listalla kolmen viikon ajan. Toinen osa kaksiosaisesta nimikappaleesta ”The Road to Hell (Part 2)” on myös yksi hänen kuuluisimmista kappaleistaan.
Kappalelista

Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Road to Hell (Part 1) | 4.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Road to Hell (Part 2) | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You Must Be Evil | 4.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Texas | 5.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Looking for a Rainbow | 8.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Your Warm and Tender Love | 4.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Daytona | 5.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | That’s What they Always Say | 4.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | I Just Wanna Be with You | 3.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Tell Me There’s a Heaven | 6.00 |  |  |  |  |  |  |  |
Sertifikaatit ja myynti

| Maa | Ansio | Myynti |
| --- | --- | --- |
| Itävalta (IFPI Austria) | Platinaa | 50 000 |
| Kanada (Music Canada) | Kultaa | 50 000 |
| Suomi (Musiikkituottajat) | Kultaa | 45 000 |
| Ranska (SNEP) | Platinaa | 300 000 |
| Saksa (BVMI) | 3× Kultaa | 750 000 |
| Sveitsi (IFPI Switzerland) | Platinaa | 300 000 |
| Iso-Britannia (BPI) | 6× Platinaa | 1 800 000 |
Kokoonpano

Chris Rea – laulu, kitara, kosketinsoitin, tuottaja
Robert Ahwai – kitara
Eoghan O'Neill – basso
Kevin Leach – kosketinsoitin
Max Middleton – piano, kielisoitin
Martin Ditcham – rummut, lyömäsoittimet
Linda Taylor, Karen Boddington, Carol Kenyon – ylimääräinen laulu
Jon Kelly – tuottaja
Arvostelut

Allmusic:
TIROS

TIROS-satelliitin komponentit
TIROS (Television InfraRed Observation Satellites) on 1950-luvun lopulla perustettu Yhdysvaltain kansallisen ilmakehä- ja merentutkimusjärjestö NOAA:n (National Oceanic and Atmospheric Administration) sääsatelliittiohjelma. Siihen on kuulunut 1960-luvun alusta lähtien useita matalilla radoilla kiertäviä sääsatelliitteja.
Ensimmäiset TIROS-satelliitit

TIROS-ohjelman tavoitteena oli luoda Yhdysvalloille maailman ensimmäinen satelliitteihin perustuva säähavaintojärjestelmä. Siinä TIROS-ohjelma onnistuikin. Ensimmäiset TIROS-satelliitit olivat pääosin kokeellisia satelliitteja, joiden teknisiä kokemuksia hyödynnettiin sääsatelliiteissa 1970- ja 1980-luvuilla. Ensimmäisen sukupolven TIROS-satelliitteja laukaistiin avaruuteen lähes vuosittain 1960-luvulla. Suomalaista sukua ollut tohtori Werner Suomi oli eräs Yhdysvaltain sääsatelliittiohjelman avainhenkilöitä.
Ensimmäiset TIROS-satelliitit > TIROS-1

Maailman ensimmäinen sääsatelliitti Television Infrared Observation Satellite I eli TIROS-1 laukaistiin radalleen 1. huhtikuuta 1960 Thor-Able -kantoraketilla Cape Canaveralista. Satelliitin radan inklinaatio oli 48 astetta ja ratakorkeus 656-696 km.
Tämän NASAn tilaaman ja operoiman ja RCA-yhtiön valmistaman satelliitin mittalaitteisiin kuului televisiokamera, joka otti kuvia maapallosta 10–30 sekunnin välein ja välitti näin tietoa maa-asemille planeettamme pilvipeitteestä. Satelliitissa oli kaksi kameraa, joista toinen oli varustettu laajakulmaisella linssillä, tarjoten noin 1 207 kilometrin levyisen kuvakentän. Toisen kameran kuvakenttä oli 129 kilometriä.
Satelliitin kameroita käytettiin reaaliaikaiseen havainnointiin vain silloin, kun ne olivat maa-aseman läheisyydessä. Muulloin hyödynnettiin satelliitin varustukseen kuulunutta nauhuria, jonka 122 metrin pituiselle nauhalle mahtui 32 kuvaa.
Satelliitin lähettämä data luettiin maa-asemilla New Jerseyssä ja Havaijilla 35 mm filmille, jossa ne tulostettiin ja kuviin tehtiin käsin tarkemmat rajaukset pilvipeitteestä. Tämän jälkeen kuva välitettiin Yhdysvaltain sääpalvelulle Washingtoniin telefaksina.
TIROS-sarjan ensimmäinen satelliitti vioittui kesäkuussa 1960, jolloin se oli ehtinyt toimia 78 päivän ajan. Siihen mennessä se oli välittänyt Maahan 22 952 kuvaa. Tämän satelliitin laukaisua voidaan pitää merkittävänä askeleena maailman erilaisten sääsatelliittihankkeiden kehittymiselle.
TIROS-satelliittien uusi sukupolvi

Tiros-satelliittien pohjalta rakentui laaja sääsatelliittien havaintoverkosto. Edeltäjiään kehittyneempien TIROS M -sarjan satelliittien laukaisut aloitettiin pian 1970-luvun alussa. Näihin lukeutuivat ITOS-satelliitit (The Improved TIROS Operational System Satellites) ja NOAA 1–6 -satelliitit.
Kehittyneempi TIROS

Uusi TIROS-satelliittien sukupolvi syntyi vuonna 1978, kun avaruuteen laukaistiin lokakuussa kokeellinen TIROS-N -satelliitti (Advanced TIROS). Tämän pohjalta ovat rakentuneet kaikki uudemmat NOAA-satelliitit aina NOAA 17 -satelliittiin saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta TIROS Wikimedia Commonsissa
TIROS 1 -satelliitti
TIROS III -satelliitti
TIROS 7 -satelliitti
ITOS-satelliitti
TIROS N -satelliitti
Jacob Bekenstein

| Jacob Bekenstein> יעקב בקנשטיין |
| --- | --- |
 Jacob Bekenstein vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  יעקב בקנשטיין
Syntynyt: 1. toukokuuta 1947 México, Meksiko
Kuollut: 16. elokuuta 2015 (68 vuotta) Suomi
Kansalaisuus:  israelilais-yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Princetonin yliopisto (FT, 1972)
Väitöstyön ohjaaja:  John Wheeler
Instituutti:  Jerusalemin heprealainen yliopisto
Tutkimusalue:  teoreettinen fysiikka
Tunnetut työt:  mustien aukkojen termodynaamikka
Jacob David Bekenstein (hepr. ‏יעקב בקנשטיין‎; 1. toukokuuta 1947 México, Meksiko – 16. elokuuta 2015 Suomi) oli israelilais-yhdysvaltalainen fyysikko. Hänen työnsä yhdessä Stephen Hawkingin kanssa johtivat mustien aukkojen termodynaamikan tutkimiseen. Bekenstein tutki paljon informaation ja gravitaation välistä yhteyttä. Bekenstein oli Jerusalemin heprealaisen yliopiston teoreettisen fysiikan Polak-professori, Racahin fysiikkainstituutin professori ja Israelin tiedeakatemian jäsen.
Elämäkerta

Bekenstein syntyi Meksikon pääkaupungissa Méxicossa vuonna 1947. Hän aloitti opinnot Polytechnic Universityssä, New Yorkissa. Hän suoritti siellä sekä kandidaatin tutkinnon että maisterin tutkinnon samana vuonna, 1969. Sen jälkeen hän jatkoi opintoja Princetonin yliopistossa väitellen vuonna 1972 filosofian tohtoriksi.[lähde? ]
Vuonna 1972 Bekenstein ehdotti, että mustilla aukoilla on oltava tietty entropia. Samalla hän yleisti termodynamiikan toisen pääsäännön mustille aukoille. Molemmat tulokset tuli vahvistetuksi myöhemmin, kun Stephen Hawking julkaisi tuloksensa Hawkingin säteilystä. Mustien aukkojen termodynamiikkaan liittyvien töittensä pohjalta Bekenstein johti informaatiolle reunaehdot sille, paljonko informaatiota voidaan tallentaa tiettyyn tilaan.[lähde? ]
Bekenstein kuoli äkillisesti Suomessa 16. elokuuta 2015.
Aiheesta muualla

Pekonen, Osmo: Tuntematon Bekenstein Tieteessä tapahtuu.  11.6.2020.
The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ

| The Second Coming of Mr>  Jesus H. Christ Kari Peitsamo & Risto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. elokuuta 2007 (CD)   6. elokuuta 2007 (LP)
 Tuottaja(t): Risto Ylihärsilä
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 45.35
 Levy-yhtiö: Rocket Records
Kari Peitsamon muut julkaisut
| The 30th Anniversary Album 2007 | The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ 2007 | From Toijala with Love 2008 |
Riston muut julkaisut
| Aurinko aurinko plaa plaa plaa 2006 | The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ 2007 | Live! 2008 |
The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ on Kari Peitsamon ja Risto-yhtyeen yhteisalbumi, joka julkaistiin 1. elokuuta 2007. Albumin on äänittänyt, miksannut ja masteroinut Risto Ylihärsilä.
Albumilta julkaistiin single ”Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train”, joka nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 18.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kari Peitsamo sekä sovittanut Risto Ylihärsilä.
I´m a Rocker, Part 1 – 0.54
The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ – 4.55
I´m Gonna Hoodoo You so Bad You Don´t even Know Your Name – 2.30
Death of a Rooster – 1.31
Back in the DDR – 3.21
Ballad of Brigitte Mohnhaupt (24 Years in Prison) – 1.59
Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train – 2.36
The Devil Bought Me a 16 Feet Long Yacht with a Golden Helm – 4.31
You Should Eat No Pills – 2.07
Kiss My Cadillac – 2.10
Be My Megababe – 2.15
I´m a Rocker, Part 2 – 2.35
Satan & a Banker – 3.13
Ballad of a 50 Year Old Man – 2.41
Birthday – 4.42
Ain´t Love a Blast – 3.28
Kokoonpano

Kari Peitsamo – laulu, kitara, lyömäsoittimet
Risto Ylihärsilä – rummut, kosketinsoittimet, laulu, lyömäsoittimet
Minna Kortepuro – basso, kitara, laulu
Tuomas Eriksson – kitara, basso, laulu
Arvostelut

Nyt.fi:
Rumba: suopea
Soundi: