John Coltrane
Elämä ja musiikki > Coltranen kvartetti

Coltranen vuonna 1960 perustama kvartetti oli hänen ensimmäisen pysyvä oma kokoonpanonsa. Alun henkilövaihdoksien jälkeen kokoonpanoksi vakiintui pianisti McCoy Tyner, basisti Steve Davis ja rumpali Elvin Jones. Uuden kvartetin ensimmäinen levytys oli suuren suosion saavuttanut My Favorite Things, jonka nimiraidalla Coltrane soittaa sopraanosaksofonia. Tämä kappale on Richard Rodgersin ja Oscar Hammerstein II:n valssi The Sound of Music -musikaalista. My Favorite Things oli huomattavasti lähempänä Davisin modaalista jazzia kuin esimerkiksi Giant Steps -albumi. Erityisesti ”My Favorite Things” -kappaleen sooloissa Coltrane vie eteenpäin jazzin tonaalista rakennetta tuomalla siihen kromaattisia elementtejä samaan tapaan kuin Arnold Schönberg oli tehnyt taidemusiikissa esimerkiksi teoksessaan Prelude III.
Toukokuussa 1961 Coltrane täytti sopimuksensa Atlanticin kanssa levyllä Olé Coltrane, ja hän siirtyi vasta perustetulle Impulse!-levymerkille luultavasti siksi, että sai näin mahdollisuuden työskennellä ääniteknikko Rudy Van Gelderin kanssa, joka oli nauhoittanut aikaisemmin Prestige ja Blue Train -sessiot.
Vuoden 1961 kvartetti muuttui kvintetiksi, kun Eric Dolphy liittyi ryhmään toiseksi puhallinsoittajaksi. Maaliskuussa 1962 Coltrane äänitti Impulselle ensimmäisen albuminsa Africa/Brass ja aloitti myös kiinnityksen Village Vanguard -klubilla, jossa hän esitteli musiikkinsa uuden suunnan. Hän soitti siihenastisen uransa kokeellisinta musiikkia, jossa oli vaikutteita intialaisesta ragoista, uudesta modaalisesta jazzista ja free jazzista. Coltrane sai paljon vaikutteita Sun Ra -yhtyeen saksofonistilta John Gilmorelta. Vaikutteita on kuultavissa erityisesti klubilla nauhoitetulta viisitoista minuuttia pitkästä blues-kappaleesta ”Chasin’ the ’Trane”, joka on taltioitu Live at the Village Vanguard -albumille. Hän soitti pitkiä, jäsentymättömiä sooloja, joista kriitikot ja yleisö olivat jyrkästi eri mieltä. Down Beat -lehden kriitikko John Tynan tyrmäsi Coltranen ja Eric Dolphyn uuden tyylin kirjoittamalla lehteen: ”Minun täytyy esittää vastalause tätä musiikillista järjettömyyttä kohtaan, jota John Coltrane ja hänen oppipoikansa Eric Dolphy levittävät jazzin nimissä”.
Vuonna 1962 niin sanottu ”klassinen kvartetti” sai lopullisen muotonsa kun Dolphy lähti yhtyeestä ja Jimmy Garrisonista tuli yhtyeen basistiksi. Coltranen saama kritiikki Village Vanguard -ajalta oli vaikuttanut saksofonistiin. Niinpä vuosien 1962–1964 studioalbumit Ballads, Duke Ellington and John Coltrane, John Coltrane with Johnny Hartman ja Impressions vuodelta 1963 sekä Live at Birdland ja Crescent vuodelta 1964 olivat aikaisempaa perinteisempiä ja konservatiivisempia. Coltrane levytti albumillisen balladeja ja työskenteli Duke Ellingtonin ja Johnny Hartmanin kanssa. Live-esiintymisissä kvartetti jatkoi kuitenkin kokeellista ja musiikillisesti haastavaa tyyliään. Kesällä 1963 Coltrane jätti vaimonsa Naima Coltranen ja ryhtyi seurustelemaan Alice McLeodin kanssa, jonka hän oli tavannut esiintyessään New Yorkissa Birland-yökerhossa. Alice McLeod, joka myöhemmin liittyi Coltranen yhtyeeseen, soitti samaan aikaan klubilla esiintyneessä vibrafonisti Terry Gibbsin kvartetissa. Pariskunnalle syntyi myöhemmin kolme lasta: laulaja Miki ja saksofonistit Oran ja Ravi.
A Love Supreme

I will do all I can to be worthy of Thee, O Lord.

It all has to do with it.

Thank You God.

Peace.

..
Teen kaikkeni ollakseni arvoisesti, oi Herra.

Kaikki liittyy siihen.

Kiitos Jumala.

Rauhaa.

..
Vuonna 1964 Coltrane alkoi nähdä unia, joissa hänen mukaansa Jumala paljasti hänelle erilaisia musiikillisia teoksia ja käsitteitä. Talvella 1964 kokonainen A Love Supreme -levy ilmestyi Coltranelle tällaisessa unessa, ja hänen kvartettinsa levytti tunnetuimman ja parhaimpiin kuuluvan jazzlevynsä joulukuussa 1964. Levy on neliosainen osoitus Coltranen uskosta ja rakkaudesta Jumalaan, joskaan ei välttämättä kristilliseen Jumalaan, sillä Coltrane usein sanoi palvelevansa kaikkien uskontojen jumalia. Vaikka levy on musiikillisesti vaikeasti lähestyttävä, siitä tuli kaupallinen menestys. Kvartetti esitti teoksen vain kerran konsertissa heinäkuussa 1965.
A Love Supreme on neliosainen sarja, joka alkaa ”Acknowledgment”-nimisellä osalla. Lyhyen intron jälkeen basso alkaa soittaa kuuluisaa Love Supreme -kuviota. Sen päälle Coltrane soittaa julistavia kuvioita, jotka etäisesti muistuttavat etelän mustien kirkkojen saarnaajien tyyliä. Pitkän kehittelyjakson jälkeen seuraa A Love Supreme -mantran toistoa ensin tenorisaksofonilla ja lopuksi ihmisäänellä. ”Resolution”-jakso alkaa Coltranen esittelemällä teemalla, jota seuraa teeman kehittelyä intialaisen raga-musiikin tyyppisesti. Kaksi viimeistä osaa ”Pursuance” ja ”Psalm” esitetään ilman osien välistä taukoa. ”Psalm”-osassa Coltrane lausuu saksofonillaan runon A Love Supreme, jonka sanat löytyvät levyn kansiteksteistä. Love Supreme sai kaksi Grammy-ehdokkuutta: jazz-sävellyksestä ja -esityksestä.
Coltrane vieraili yhtyeineen kahdesti Suomessa: marraskuussa 1961 hän esiintyi Helsingin Kulttuuritalolla Dizzy Gillespien orkesterin lämmittelijänä sekä marraskuussa 1962 samassa paikassa.