stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skavabölen pojat (elokuva)

| Skavabölen pojat |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Zaida Bergroth
Käsikirjoittaja:  Jan Forsström
Tuottaja:  Nicole Gerhards Jarkko Hentula Hanneke M. van der Tas
Säveltäjä:  Alexander Hacke
Kuvaaja:  Anu Keränen
Leikkaaja:  Niels Pagh Andersen
Pääosat:  Lauri Tilkanen Iiro Panula  Ilmari Järvenpää  Onni Tommila Leea Klemola Martti Suosalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Juonifilmi Oy
Ensi-ilta:  4. syyskuuta 2009
Kesto:  126 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skavabölen pojat on Zaida Bergrothin ohjaama perhedraamaelokuva vuodelta 2009. Elokuva perustuu Antti Raivion kirjoittamaan näytelmään Skavabölen pojat, joka oli menestys Q-teatterissa 1990-luvulla. Skavabölen pojat kertoo poikien aikuistumisesta 1970- ja 1980-luvulla.
Juoni

Elokuva liikkuu toisaalta 1980-luvun alkuun sijoittuvassa "nykyajassa" ja toisaalta 1970-luvun alusta alkavissa päähenkilöpoikien lapsuuteen sijoittuvissa vaiheissa.
Aikuistunut Rupert muistelee kotinsa ullakolla Tuusulan Hyrylässä vuosikymmenen takaista lapsuuttaan Kauniaisissa 1970-luvun alussa. Onnellisen perheen pikkupojat löytävät kirjeen, jonka on kirjoittanut isän toinen nainen. Kun äiti saa tietää kirjeestä, isä toimittaa lopulta Ossi-veljensä avulla äidin mielisairaalaan. Avioerossa pojat sanovat haluavansa asumaan isän ja tämän naisystävän Annelin luo Hyrylään. Isä kieltää poikien yhteydenpidon äitiin, ja äiti ajautuu ilman lapsiaan itsemurhaan. Isän alkoholisoituessa Rupert pikkuveljineen saa ottaa vastuuta kantaakseen.
Arviot

Skavabölen pojat sai Nyt-liitteen neljältä kriitikolta keskiarvoksi 3,3.
Kritiikissä on arvioitu, että aikuisuuden kynnykselle asettuva kehyskertomus heikentää elokuvaa ja se alkaa selittää. Roolisuoritukset ovat kuitenkin pääasiassa onnistuneita, ja elokuvasta muodostuu kaiken kaikkiaan kokoelma täysipainoisen riehakkaita ja kipeitä hetkiä.
Palkinnot

Elokuvan tekijöistä saivat vuonna 2010 Jussi-palkinnot käsikirjoituksesta Antti Raivio, Jan Forsström ja Zaida Bergroth; äänisuunnittelusta Janne Laine. Elokuva on palkittu Etelä-Koreassa järjestetyillä Aasian suurimmilla elokuvajuhlilla Pusanin filmijuhlilla Flash Forward -palkinnolla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lauri Tilkanen  | … |  Rupert   |
|  Iiro Panula  | … |  Evert   |
|  Ilmari Järvenpää  | … |  Rupert lapsena   |
|  Onni Tommila  | … |  Evert lapsena   |
|  Leea Klemola  | … |  äiti   |
|  Martti Suosalo  | … |  isä   |
|  Sulevi Peltola  | … |  taikuri Kinnunen   |
|  Elina Knihtilä  | … |  Anu   |
|  Tommi Korpela  | … |  Ossi   |
|  Henriikka Salo  | … |  Anneli   |
|  Eila Roine  | … |  Hilppa-täti   |
|  Saara Kotkaniemi  | … |  Maria   |
|  Kirsi Asikainen  | … |  Anja Sallinen   |
|  Annu Valonen  | … |  Farkku-Tamara   |
|  Tarja Kirjatankki  | … |  Rosenqvist   |
|  Hannes Suominen  | … |  nuori Kinnunen   |
|  Hannu Kivioja  | … |  isoisä   |
|  Tuomas Turkka  | … |  venäläinen sotilas   |
|  Jarkko Pajunen  | … |  pappi   |
|  Anastasia Rinas  | … |  Henni   |
|  Almiina Sankari  | … |  Lotta   |
|  Tuuli Lönnberg  | … |  Rebecca   |
|  Elias Eronen  | … |  Keke lapsena   |
|  Vinski Pyykönen  | … |  Hannes lapsena   |
|  Henri Huttunen  | … |  Keke   |
|  Mikko Karisto  | … |  Hannes   |
Aiheesta muualla

Jonni Aromaa: "Skavabölen pojat taipui vihdoin elokuvaksi", Yle.fi/uutiset
Hannu Björkbacka: Skavabölen pojat (Arvostelu)  10.9.2009. DVD-opas.fi.
Sonic Mega Collection

| Sonic Mega Collection |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  Sega
Ohjaaja:  Yojiro Ogawa
Tuottaja:  Yuji Naka
Taiteilija:  Yuji Uekawa
Säveltäjä:  Hideaki Kobayashi Masaru Setsumaru (Sonic Mega Collection Plus)
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Julkaistu:   10. marraskuuta 2002 Sonic Mega Collection GameCubeSonic Mega Collection Plus PlayStation 2 & XboxMicrosoft Windows 
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  Nintendo GameCube, PlayStation 2, Xbox, Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Nintendon optinen levy, CD-ROM, DVD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Sonic Mega Collection on toinen Segan julkaisema suuri Sonic-pelikokoelma. Edellinen kokoelmapeli oli Sega Saturnin Sonic Jam.
Peli sisältää kuusi suosituinta Sega Mega Driven Sonic-peliä sekä muutaman muun Segan klassikkopelin. Lisäksi pelissä on runsaasti kuvamateriaalia ja muutama animaatio.
Oletuspelit

Sonic the Hedgehog (1991)
Sonic the Hedgehog 2 (1992)
Sonic the Hedgehog 3 (1994)
Sonic & Knuckles (1994)
Sonic 3D Blast (Sonic 3D Flickies' Island) (1996)
Sonic Spinball (1993)
Dr. Robotnik's Mean Bean Machine (1993)
Avattavat pelit

Sonic & Knuckles Lock-on-teknologia yhdistelmät:
Blue Sphere
Knuckles in Sonic 2
Sonic the Hedgehog 3 and Knuckles
Flicky (1991)
Ristar (1995)
Comix Zone (1995, Vain Japanin versiossa, sisältyy myös Sonic Mega Collection Plus pelikokoelmaan)
The Ooze (1995, Vain Japanin versiossa, sisältyy myös Sonic Mega Collection Plus pelikokoelmaan)
Sonic Mega Collection Plus

Sonic Mega Collection Plus on päivitys Sonic Mega Collection pelikokoelmasta PlayStation 2 ja Xbox konsoleille. Microsoft Windows versio julkaistiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Tämä kokoelma sisältää kuusi Game Gear peliä:
Sonic the Hedgehog (8-Bit)
Sonic Chaos
Sonic Drift
Sonic Labyrinth
Dr. Robotnik's Mean Bean Machine
Sonic Blast
Kokoelmaan sisältyy myös kaksi peliä jotka olivat mukana Sonic Mega Collectionin Japanin versiossa:
The Ooze
Comix Zone
The Ooze ja Comix Zone ovat koodilla avattavia pelejä Sonic Mega Collection -pelissä; alun perin ne olivat vain pelin Japanin versiossa. Sonic Mega Collection Plus -peliin ne ovat normaalisti avattavia.
Lisäsisältö

Manuals-osiosta löytyvät pelien alkuperäiset ohjekirjat vain englanniksi.
Extras-osiosta löytyy kuvia, sarjakuvia ja videoleikkeitä eri Sonic-peleistä. Mega Collection Plus ja Mega Collection -versioissa esiintyvät kuvat eroavat toisistaan vain hieman. Lisäksi sarjakuvakansia on enemmän ja videot sisältävät muun muassa keskeneräisiä otoksia Sonic Heroes -pelin alkuanimaatiosta.
Sophie Kinsella

| Sophie Kinsella |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1969 (ikä 54) Lontoo, Iso-Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  chick lit
Aiheesta muualla
sophiekinsella.co.uk (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sophie Kinsella (oik. Madeleine Wickham, o.s. Townley, s. 12. joulukuuta 1969 Lontoo) on englantilainen chick lit -kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Himoshoppaaja-kirjasarjastaan. Kinsella on valmistunut Oxfordin yliopistosta ja työskenteli taloustoimittajana ennen kuin ryhtyi kirjailijaksi.
Ensimmäisestä Himoshoppaaja-kirjasta ilmestyi vuonna 2009 P. J. Hoganin ohjaama elokuvasovitus Himoshoppaajan salaiset unelmat, joka sijoittuu kirjasta poiketen New Yorkiin eikä Lontooseen.
Kinsella asuu Lontoossa miehensä ja neljän poikansa kanssa. Hänen sisarensa Gemma Townley on myös kirjailija.
Tuotanto

Aluksi kirjailija julkaisi seitsemän kirjaa omalle nimellään Madeleine Wickham, mutta valitsi sitten itselleen kirjailijanimen ja vaihtoi samalla tyylilajia chick litiin. Kirjailijan oman kuvauksen mukaan nimellä Wickham julkaistut kirjat ovat huumorin sävyttämää draamaa, kun taas nimellä Kinsella julkaistut ovat nopeita komedioita, kuten Himoshoppaaja-sarja.
Tuotanto > Himoshoppaaja-sarja

Himoshoppaajan salaiset unelmat (The Secret Dreamworld of a Shopaholic, julkaistu myös nimellä Confessions of a Shopaholic, 2000). Suomentanut Leena Tamminen. WSOY, 1995.
Himoshoppaaja vierailla mailla (Shopaholic Abroad, julkaistu myös nimellä Shopaholic Takes Manhattan, 2001). Suomentanut Leena Tamminen. WSOY, 2000
Himoshoppaajan ratkaiseva askel (Shopaholic Ties the Knot, 2001). Suomentanut Leena Tamminen. WSOY, 2004.
Himoshoppaajan sisko (Shopaholic and Sister, 2004). Suomentanut Kaisa Luntinen. WSOY, 2005.
Himoshoppaajan vauva (Shopaholic and Baby, 2007). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2008.
Minishoppaaja (Mini Shopaholic, 2010). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2011.
Himoshoppaaja tähtien tiellä (Shopaholic to the Stars, 2014). Suomentanut Irmeli Ruuska. WSOY 2015.
Himoshoppaaja korjaa potin (Shopaholic to the Rescue, 2015). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY 2016.
Himoshoppaajan joulu (Christmas Shopaholic, 2019). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY 2021.
Tuotanto > Muu tuotanto nimellä Sophie Kinsella

Salaisuuksia ilmassa (Can You Keep a Secret?, 2004). Suomentanut Ulla Selkälä. WSOY, 2008.
Varsinainen talousihme (The Undomestic Goddess, 2005). Suomentanut Ulla Selkälä. WSOY, 2007.
Muistatko minut? (Remember me?, 2008). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2009.
Kevytkenkäinen kummitus (Twenties girl, 2009). Suomentanut Aila Herronen. WSOY, 2010.
Soitellaan, soitellaan (I've Got Your Number, 2012). Suomentanut Irmeli Ruuska. WSOY, 2012.
Hääyöaie (Wedding Night, 2013). Suomentanut Aila Herronen. WSOY, 2014.
Kuka on pomo? (My Not So Perfect Life, 2017). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2017.
Yllätä minut (Surprise Me, 2018). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2018.
Sitä saa mitä antaa (I Owe You One, 2019). Suomentanut Kaisa Kattelus. WSOY, 2020.
Tavataanko oikeasti? (Love Your Life, 2020). Suomentanut Maija Heikinheimo. WSOY, 2021.
Kuokkavieraana kotona (The Party Crasher, 2021). Suomentanut Susanna Hirvikorpi. WSOY, 2022.
Tuotanto > Nuortenkirjallisuus

Kadonnut. Audrey (Finding Audrey, 2015). Suomentanut Lotta Sonninen. Otava, 2015.
Tuotanto > Nimellä Madeleine Wickham

The Tennis Party (1995) (Uudelleen julkaistu nimellä 40 Love (2011)
A Desirable Residence (1996)
Swimming Pool Sunday (1997)
The Gatecrasher (1998)
The Wedding Girl (1999)
Cocktails for Three (2000)
Sleeping Arrangements (2001)
Aiheesta muualla

Sophie Kinsellan kotisivut (englanniksi)
Stoika Krăsteva

| Stoika Krăsteva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. syyskuuta 1985 Dobritš, Bulgaria
Kansalaisuus:   Bulgaria
Nyrkkeilijä
Pituus:  163 cm
Paino:  51 kg
Painoluokka:  Kärpässarja
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Bulgaria> Naisten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 51 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Astana 2016 | 54 kg |  |
|  Hopeaa | New Delhi 2018 | 54 kg |  |
Stoika Krăsteva (bulg. Стойка Кръстева, s. 18. syyskuuta 1985 Dobritš) on bulgarialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Krăsteva on kilpaillut kahdesti olympialaisissa. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Lontoon olympialaisissa 2012, jolloin hän voitti ensimmäisen kierroksen ottelunsa, mutta hävisi puolivälierissä brittiläiselle Nicola Adamsille. Hän kilpaili myös Tokion olympialaisissa kärpässarjassa. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella vietnamilaisen Nguyễn Thị Tâmin ja toisella kierroksella yhdysvaltalaisen Ginny Fuchsin. Krăsteva eteni olympiaturnauksen loppuotteluun voittaen ensin kiinalaisen Chang Yuanin ja tämän jälkeen japanilaisen Tsukimi Namikin. Loppuottelussa hän voitti turkkilaisen Buse Naz Çakıroğluin tuomariäänin 5–0.
Krăstevalla on olympiakullan lisäksi kaksi MM-mitalia: hän on saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2016 ja 2018. Maaliskuuhun 2023 mennessä hänellä oli 79 amatööriottelua, joista hän oli voittanut 64.
Sopulinkallioinen

| Sopulinkallioinen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kallioiset Erigeron
Laji::  borealis
Kaksiosainen nimi
 Erigeron borealis  (Vierh.) Simmons 
Katso myös
   Sopulinkallioinen Wikispeciesissä   Sopulinkallioinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sopulinkallioinen (Erigeron borealis) on monivuotinen asterikasveihin kuuluva arktisten alueiden ja vuoristojen kasvi. Sitä tavataan lähinnä Pohjois-Euroopassa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko

Sopulinkallioinen kasvattaa 15–25 cm pitkän haarattoman, toisinaan kaarevan varren. Varsi on harmaakarvainen ja usein punaruskea. Kasvin ruusukelehdet ovat lusikkamaisia tai vastapuikeita. Varsilehdet ovat suippoja, joskus myös otakärkisiä. Mykeröitä on tavallisesti yksi, hyvin harvoin kaksi tai kolme. Mykeröt koostuvat kolmenlaisista kukista. Keskellä on torvikukkia, laidoilla kielikukkia ja näiden välissä yksi kiehkura välikukkia. Kukka on aluksi valkoinen mutta muuttuu pian sinipunaiseksi. Sopulinkallioinen kukkii heinä-elokuussa.
Sopulinkallioinen risteytyy ainakin tunturikallioisen (Erigeron uniflorus) kanssa.
Levinneisyys

Sopulinkallioista tavataan Islannissa, arktisilla alueilla Fennoskandiassa ja Jäämeren tuntumassa Pohjois-Venäjällä. Fennoskandiassa laji on yleinen Norjassa. Ruotsissa ja Kuolan niemimaalla esiintymiä on jonkin verran. Suomessa sopulinkallioista tavataan ainoastaan Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla. Laji löydettiin Suomesta ensi kerran vuonna 1867. Suomen kasvustot liittyvät Norjan esiintymiin.
Elinympäristö

Suomessa sopulinkallioista tavataan tuntureiden metsänrajalla ja alapaljakalla korkeimmillaan 850 metrissä. Muulla, esimerkiksi Pohjois-Norjassa, laji kasvaa meren pinnan tasolla saakka ja Etelä-Norjassa aina 1 600 metriin asti. Kasvupaikat ovat avoimia ja jyrkkiä tunturiniittyjä, ketomaisia kankaita ja kalliokielekkeitä. Sopulinkallioista on tavattu myös tunturikoivikoista. Laji on kalkinsuosija. Suomessa lajia uhkaa lähinnä laiton keräily.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Sopulinkallioisen levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sopulinkallioinen (Erigeron borealis)
ITIS: Erigeron borealis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Erigeron borealis (englanniksi)
Stepan Pasjuha

| Stepan Pasjuha |
| --- | --- |
 Stepan Pasjuha 1910.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1862 Velyka Pysarivka, Bohoduh'ivin piiri, Harkovan kuvernementti
Kuollut: 1933 (70–71 vuotta) Velyka Pysarivka
Ammatti:  muusikko kobzar
Muusikko
Soittimet:  Bandura 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stepan Pasjuha, ukr. Степан Пасюга, (11. joulukuuta 1862 Velyka Pysarivka, Bohoduh’ivin piiri, Harkovan kuvernementti – 1933 Velyka Pysarivka) oli ukrainalainen kiertävä laulaja eli kobzar. Hän esitti dumoja esimerkiksi leskestä ja hänen pojistaan, vangittujen valituksesta ja kolmen veljeksen paosta Azovista. Hän piti 1911–1912 konsertteja eri puolilla Ukrainaa. Musiikkitieteilijä, folkloristi Filaret Kolessa kirjoitti talteen hänen ohjelmistonsa. Pasjuhan oppilaita olivat Ivan Kutšerenko-Kutšuhura ja Jehor Movtšan.
Seitsemännessä taivaassa (vuoden 1927 elokuva)

| Seitsemännessä taivaassa> Seventh Heaven |
| --- | --- |
 Elokuvan englanninkielinen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Frank Borzage
Käsikirjoittaja:  Benjamin Glazer
Perustuu:  Austin Strongin näytelmään
Tuottaja:  William Fox
Kuvaaja:  Ernest Palmer Joseph A. Valentine
Leikkaaja:  H. H. Caldwell Katherine Hilliker
Tuotantosuunnittelija:  Harry Oliver
Pääosat:  Janet Gaynor Charles Farrell Ben Bard
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation Netflix
Ensi-ilta:   6. toukokuuta 1927   7. tammikuuta 1929
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seitsemännessä taivaassa on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Frank Borzagen ohjaama elokuva.
Seitsemännessä taivaassa oli yksi mykkäelokuvan viimeisten vuosien suosituimmista rakkaustarinoista. Elokuvalle myönnettiin kolme Oscar-palkintoa: ohjaus, naispääosa ja sovitettu käsikirjoitus.
Tarina

Chico on köyhä viemärityöntekijä. Hän tapaa eräänä päivä Dianen, joka pakenee poliisia ja rikollisia. Chico piilottaa hänet ja he rakastuvat. He menevät naimisiin ja elävät onnellisina köyhyydestä huolimatta, kunnes Chico kutsutaan ensimmäiseen maailmansotaan. Diane saa kuulla, että Chico on kuollut rintamalla. Dianen maailma sortuu. Chico ei kuitenkaan ole kuollut, hän palaa Dianen luo sokeutuneena.
Tarina > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Janet Gaynor  | … |  Diane    |
|  Charles Farrell  | … |  Chico    |
|  Ben Bard  | … |  eversti Brissac    |
|  Albert Gran  | … |  Boul    |
|  David Butler  | … |  Gobin    |
|  Marie Mosquini  | … |  Madame Gobin    |
|  Gladys Brockwell  | … |  Nana    |
|  Emile Chautard  | … |  Isä Chevillon    |
|  Jessie Haslett  | … |  Valentine-täti   |
|  Brandon Hurst  | … |  George-setä   |
|  George E. Stone  | … |  ”viemärirotta”    |
|  Lillian West  | … |  Arlette   |
Kuvaukset

Samaan aikaan kun Borzage kuvasi elokuvaa, F. W. Murnau kuvasi Auringonnousua viereisellä näyttämöllä samalle elokuvayhtiölle – elokuvilla oli jopa sama naispääosan esittäjä Janet Gaynor, joka sukkuloi elokuvien kuvausten välillä. Murnaulla oli suuri vaikutus Borzagen ohjaustyylin, ja Auringonnousu ja Seitsemännessä taivaassa ovatkin visuaalisesti hyvin samankaltaisia.
Palkinnot

Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa:
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto: Frank Borzage
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto: Janet Gaynor (tästä sekä Auringonnoususta ja Kadun enkelistä)
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinto: Benjamin Glazer
Se oli lisäksi ehdolla parhaasta elokuvasta ja lavastuksesta (Harry Oliver).
Aiheesta muualla

Mykkäelokuvasivusto
Suomen Laskuvarjokerho

Suomen Laskuvarjokerho ry oli Suomen suurin laskuvarjokerho ja toimi Helsingissä ja Utissa. Jäseniä oli noin 1 000, joista aktiivisia noin 300. Kerhossa hypättiin vuosittain noin 15 000 hyppyä, joista pääosa hypättiin Utissa. Vuosittain uusia alkeiskurssilaisia oli noin 200–300, lisäksi tandem-hyppääjiä noin 300. Suuren hyppymäärän mahdollistaa laskuvarjokerho oma 2009 valmistunut 18-paikkainen Cessna Grand Caravan (OH-DZF). Suomen Laskuvarjokerho ja Utin Laskuvarjokerho liittyivät toisiinsa vuonna 2013 ja muodostivat uuden yhdistyksen Skydive Finland ry.
Historia

Laskuvarjourheilua on harrastettu Suomessa vuodesta 1960, jolloin Suomen Laskuvarjokerho (SLK) ry perustettiin. Yksi kerhon perustajista oli suomalaisen laskuvarjourheilun pioneeri Kalervo "Kavo" Laurila, joka toimi pitkään kerhon ensimmäisenä puheenjohtajana.
Suomen Laskuvarjokerhon perusti toukokuussa 1960 parinkymmentä lajista kiinnostunutta. Parina ensimmäisinä vuonna toiminta Suomessa rajoittui kokoontumisiin ja harrastuksesta haaveiluun. Hyppäämässä käytiin ulkomailla, lähinnä Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Ensimmäiset siviilihypyt Suomessa tehtiin vuonna 1962, jolloin hyppyjä kertyi 22 kpl. Läpi 1960-luvun toimintaa kehitettiin ja toiminnalle haettiin ja saatiin julkisuutta. Vuoteen 1965 mennessä innokkaita hyppääjiä oli jo niin paljon, että Helsinki-Malmille perustettiin hyppykeskus ja ostettiin oma lentokone, OH-CSE Cessna 195, joka poistettiin käytöstä pakkolaskun jälkeen 1972. Kerholla oli tuolloin oma huone käytössään Malmin lentokenttä rakennuksessa, Pyöreälläselvennä.
Kymmenvuotisjuhlia vietettiin vuonna 1970, ja tällöin kerhossa oli lähes kaksisataa asiasta innostunutta jäsentä.
Cessna palveli kerhoa vain neljä vuotta, ja seuraava kone oli seitsemänpaikkainen OH-POA Pilatus Porter, joka saattaa olla maailman vanhin lentävä yksilö. Kerhotoiminnan jäsen- ja hyppymäärien kasvettua voimakkaasti – 1979 hyppyjä 4 701 – kerho vaihtoi jälleen konetta, ja siirryttiin potkuriturbiini-aikaan.
Vuonna 1980 kerho juhli 20-vuotista taivaltaan jäsenmäärän lähennellessä jo kolmeasataa. Uusin kone, 10-paikkainen OH-POB Pilatus Turbo Porter palveli kerhoa hienosti, kunnes 1980-luvun puolivälin jälkeen alkoi ilmetä suuremman koneen tarvetta, ja alettiin miettiä jälleen uutta ratkaisua.
Samaan aikaan lentoyhtiö Svedair Ruotsissa, oli luopumassa Twin Otterista. Elokuussa 1987 pidettiin neuvoa-antava yleiskokous asiasta. Äänestyksen tuloksena konekauppa päätettiin tehdä. Lentäjien ja hyppymestarien talvikausi 1987-1988 oli vilkasta aikaa, lentäjiä koulutettiin ja hyppymestarit suunnittelivat koneen tuomia muutoksia hyppytoiminnassa ja -koulutuksessa.
OH-SLK Twin Otter saapui Suomeen maaliskuussa 1988, ja Malmin Pyöreällä järjestettiin virallinen luovutustilaisuus. Toisaalla spekuloitiin, kauanko kerho pysyisi pystyssä hankinnan vuoksi. Koneen hankinta silloin ei ollut helppo tehtävä, mutta käytäntö osoitti hankkeen kannattavuuden. Vuonna 2009 Laskuvarjokerholle valmistui oma Cessna Grand Caravan hyppykoneeksi.
Aiheesta muualla

Suomen Laskuvarjokerhon www-sivut
Storrs L. Olson

Storrs Lovejoy Olson (3. huhtikuuta 1944 Chicago, Illinois – 20. tammikuuta 2020 Fredericksburg, Virginia) oli yhdysvaltalainen biologi ja lintutieteilijä.
Olson tapasi Alexander Wetmoren 1967, mikä johti hänen kiinnostuksensa suuntautumisen paleontologiaan ja erityisesti lintujen esihistoriaan. Olson työskenteli 1970-luvulla Ascension Islandilla ja Saint Helenalla, ja löysi muun muassa "jättiläisharjalinnun" (Upupa antaios) ja "sainthelenanhuitin" (Porzana astrictocarpus) luurangot. Vuonna 1976 hän tapasi tulevan vaimonsa Helen F. Jamesin, josta tuli myöhemmin eräs johtavista lintujen esihistorian tutkijoista.
Olson ja James työskentelivät Havaijilla 23 vuotta ja kuvailivat tänä aikana 50 sukupuuttoon hävinnyttä lintulajia. Olson työskenteli myös Smithsonian-instituutin National Museum of Natural Historyssa. Olsonin kunniaksi nimettiin useita esihistoriallisia lintulajeja.
Suksessio

Suksessio tarkoittaa seuraavia:
suksessio eli sukkessio, biologiassa jollakin alueella esiintyvän lajiston muuttuminen
suksessio eli oikeusseuraanto, oikeustieteessä oikeuden siirtyminen henkilöltä toiselle
apostolinen suksessio, piispanvihkimysten katkeamaton, apostoleihin saakka ulottuva ketju.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suksessio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sukselaisen hallitus

Sukselaisen hallitus voi viitata seuraaviin hallituksiin, joissa Vieno Johannes Sukselainen oli pääministerinä:
Sukselaisen I hallitus, 27. toukokuuta 1957 – 29. marraskuuta 1957
Sukselaisen II hallitus, 13. tammikuuta 1959 – 14. heinäkuuta 1961
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sukselaisen hallitus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Stiff Little Fingers

| Stiff Little Fingers |
| --- | --- |
 Stiff Little Fingersin jäsenet vuonna 2006. Vasemmalta oikealle: Ian McCallum, Steve Grantley, Jake Burns ja Ali McMordie.
Tiedot
Toiminnassa:  1977–1983, 1987–
Tyylilaji:  punkrock, pop-punk
Kotipaikka:  Belfast, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Jäsenet:  Jake Burns Ali McMordie Steve Grantley Ian McCallum
Entiset jäsenet:  Henry Cluney Dave Sharp Gordon Blair Brian Faloon Jim Reilly Dolphin Taylor Bruce Foxton
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stiff Little Fingers on vuonna 1977 perustettu pohjoisirlantilainen punkyhtye, josta esimerkiksi Green Day on ottanut vaikutteita omaan musiikkinsa. Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluu muun muassa ”Suspect Device” ja ”Gotta Getaway”. Stiff Little Fingers esiintyi Oulun Kuusrockissa 1979. Yhtye hajosi vuonna 1983, mutta teki comebackin vuonna 1987.
Jäsenet

Jake Burns – kitara, laulu
Ali McMordie – basso
Henry Cluney – kitara, laulu
Jim Reilly – rummut