stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikavippi
Vaihtoehtona sosiaalinen luototus

Jotkin kunnat myöntävät lainoja, joissa korko on selvästi alempi kuin pikavipeissä. Toisaalta osana ohjelmaa sovitaan luottotietojen menettämisestä ohjelman ajaksi. Sosiaalisen lainan saamismahdollisuutta voi tiedustella oman kunnan puhelinpalvelusta tai etsimällä tietoa internetsivuilta. Kuntien myöntämät lainat vaihtelevat tyypillisesti parista sadasta eurosta kahteen tai viiteen tuhanteen euroon. Joillakin kunnilla yläraja voi olla 10 000 euroa. Tyypillinen laina-aika on enintään viisi vuotta ja korkoa hyvin edullinen 12 kuukauden Euribor.
Pikrotoksiini

| Pikrotoksiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  124-87-8
PubChem CID:  31304
SMILES:  CC(=C)C1C2C3C4(C(C1C(=O)O2)(CC5C4(O5)C(=O)O3)O)C.CC12C3C4C(C(C1(CC5C2(O5)C(=O)O3)O)C(=O)O4)C(C)(C)O
Ominaisuudet
Sulamispiste:  203,5 °C
Liukoisuus veteen:  4,1 g/l
Pikrotoksiini on itäaasialaisen intiankilpipuun eli intiananamirta (Anamirta cocculus) -nimisen kasvin siemenissä esiintyvä myrkyllinen kahden seskviterpeenin seos. Pikrotoksiinia voidaan käyttää vastamyrkkynä barbituraattien yliannostuksen aiheuttaman myrkytyksen hoidossa.
Ominaisuudet ja vaikutusmekasnimi

Pikrotoksiini on kahden terpeenin, pikrotoksiniinin (C15H16O6) ja pikrotiinin (C15H18O7) seos. Molemmat näistä ovat optisesti aktiivisia yhdisteitä. Molemmille yhdisteille on kehitetty asymmetrinen synteesi lähtien karvonista. Pikrotoksiini on myrkyllistä ja pienetkin pitoisuudet voivat aiheuttaa epilepsian kaltaisia kohtauksia ja myoosia. Pikrotoksiini on gamma-aminovoihappo-reseptoreiden Cl--kanavien salpaaja ja ainoastaan pikrotoksiniinilla on tämä vaikutus. Tämän seurauksena reseptorin toiminta ja hyperpolarisaatio estyy. Pikrotoksiinilla on stimulanttivaikutus, minkä vuoksi sitä käytetään vastamyrkkynä barbituraattimyrkytyksissä.
Pikkumetsähiiri

| Pikkumetsähiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Rottaeläimet Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Apodemus
Laji::  sylvaticus
Kaksiosainen nimi
 Apodemus sylvaticus  (Linnaeus, 1758) 
 Pikkumetsähiiren levinneisyys
Katso myös
   Pikkumetsähiiri Wikispeciesissä   Pikkumetsähiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkumetsähiiri (Apodemus sylvaticus) on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa elävä metsähiiren ja peltohiiren sukulainen. Se on Euroopan yleisimpiä nisäkkäitä.
Koko ja ulkonäkö

Pikkumetsähiiri on 6–10-senttinen ja 7–40 gramman painoinen. Sen häntä on yhtä pitkä kuin ruumis. Pikkumetsähiirellä on kellertävä turkki joka on vatsasta vaaleahko ja sillä on usein oranssinruskea laikku rinnassa. Korvat ovat melko suuret ja ne ovat erittäin herkät äänille. Silmät ovat ulkonevat, joilla se näkee yölläkin. Tuntoherkät viikset ovat hyvin suuret.
Levinneisyys

Suomessa lajia ei tavata. Muualla Euroopassa pikkumetsähiiren levinneisyysalue on laaja, se ulottuu Etelä-Ruotsista ja Baltiasta Pohjois-Afrikkaan. Idässä se elää Länsi-Ukrainassa ja lännessä Britteinsaarilla. Se elää myös useimmilla Välimeren saarilla ja Islannissa. Pikkumetsähiiri on levinnyt laajalle alueelle ihmisen mukana, ehkä jo tuhansia vuosia sitten. Pikkumetsähiiri viihtyy parhaiten lauhkean vyöhykkeen metsissä, avoimilla mailla, asutuilla seuduilla ja havumetsissä.
Kroatian Krk-saarella elävä krkhiiri luokiteltiin aiemmin omaksi Apodemus krkensis-lajikseen, mutta nykyisin sitä pidetään vain pikkumetsähiiren maantieteellisenä populaationa.
Elintavat

Pikkumetsähiiri pysyttelee päivisin pääosin kolossaan ja lähtee yöllä etsimään ruokaa. Hiiri kiipeilee hyvin ja etsii ruokaa usein hennoiltakin kasveilta. Koloverkosto, jossa elää useita aikuisia hiiriä, on usein puiden lomassa. Kolosta on useita reittejä ulos siltä varalta, että jokin peto pääsee luolastoon. Pikkumetsähiiri elää yleensä yksikseen, mutta seurallisuus vaihtelee. Pikkumetsähiiret ovat aina varuillaan, eivätkä lähde kolostaan kirkkaina kuutamoöinä ollenkaan petojen pelossa. Muulloinkin laji on aina varovainen ja nuuhkii ilmaa. Vaaran havaitessaan se vilistää heti piiloon. Sen vihollisia ovat etenkin lehtopöllö, kettu, lumikko, kärppä ja kissa.
Pikkumetsähiiri on aktiivinen myös talvisin ja käyttää keräämiään ruokavarastoja, kun ravinnosta on muuten pulaa. Pikkumetsähiiri syö hyvin monipuolista ravintoa, sitä mitä on kulloinkin tarjolla. Keväisin se syö etenkin siemeniä, taimia, versoja ja juuria. Se myös täydentää kasvisruokaa hyönteisillä ja niiden toukilla. Syksyllä se syö tammenterhoja, erilaisia pähkinöitä, siemeniä, viljaa, hedelmiä, marjoja ja sieniä. Sateen esiin tuomia etanoita ja kastematoja se syö aina tilaisuuden tullen.
Pikkumetsähiiret lisääntyvät talvea lukuun ottamatta lähes ympäri vuoden. Naaras parittelee useiden urosten kanssa. Uroksen siittiöt kilpailevat siitä, mikä niistä pääsee hedelmöittämään munasolun. Naaras vuoraa pesänsä sammalilla, lehdillä ja ruoholla. Poikaset syntyvät 2–3 viikon kuluttua karvattomina, sokeina ja avuttomina. Silmät avautuvat kaksiviikkoisina. Poikaset kasvavat nopeasti, ja emo ajaa ne pois pesästä jo kolmiviikkoisina. Naaras saa yleensä kahdesta kolmeen poikuetta vuodessa, mutta voi tehdä neljännenkin jos sää sallii ja ruokaa riittää.
Italian Sardiniassa kuvattu pikkumetsähiiri.
Pilleus

Odysseus esitettynä pilos päässään.
Pilleus (latinaksi) tai pilos (kreikaksi) oli antiikin Roomassa ja Kreikassa käytetty matkahattu. Se oli yleensä valmistettu huovasta, villasta tai nahasta, ja muodoltaan se oli pyöreä, ylöspäin suippeneva, hieman kartiomainen. Muinaisen Kreikan asukkaille matkahatussa esiintyvä ihminen tiedettiin matkustavaiseksi ja siten taiteessa sillä oli symbolista merkitystä eli sitä käytettiin ilmaisemaan esitetyn henkilön matkalla oloa. Esimerkiksi Hermes, kulkevien ihmisten suojelija, kuvattiin usein matkahattu päässään.
Lakkia käytettiin alemman sosiaaliluokan piirissä lähinnä Saturnalia-juhlien ja orjien vapautuksen aikaan. Pilleus sai vapauslakin merkityksen Caesarin murhan jälkeen, kun sitä käytettiin aiheena symboloimaan vapautta Brutuksen lyöttämissä kolikoissa. Vapaiden orjien päähineenä se liitettiin vapauden Libertas-jumalattareen.
Pikloraami

| Pikloraami |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-amino-3,5,6-triklooripyridiini-2-karboksyylihappo
CAS-numero:  1918-02-1
PubChem CID:  15965
SMILES:  C1(=C(C(=NC(=C1Cl)Cl)C(=O)O)Cl)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H3N2Cl3O2
Moolimassa:  241,454 g/mol
Sulamispiste:  218-219 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,43 g/l (25 °C)
Pikloraami (C6H3N2Cl3O2) on pyridiinin johdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet

Pikloraami on huoneenlämpötilassa kitestä ainetta, jonka väri on valkoisesta ruskehtavaan. Yhdisteellä on kloorin kaltainen haju. Pikloraami liukenee vähäisessä määrin veteen, dikloorimetaaniin ja ksyleeniin ja hieman paremmin etanoliin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Pikloraami on heikko happo ja sen pKa-arvo on 3,6. Pikloraami ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta oireina voivat olla muun muassa polttava tunne kurkussa, yskä ja huonovointisuus. Aine voi olla teratogeenista.
Pikloraamin herbisidiset vaikutukset johtuvat siitä, että se matkii kasvien luonnollisia auksiineja. Tämän seurauksena muun muassa kasvien eteenin tuotanto kiihtyy, mikä aiheuttaa kasvien kuihtumista.
Valmistus ja käyttö

Pikloraamia valmistetaan klooraamalla 2-metyylipyridiiniä fotokatalysoiduissa olosuhteissa, jolloin sekä aromaattinen rengas että sivuketjun metyyliryhmä kloorautuvat. Tämän jälkeen muodostunut tuote hydrolysoidaan ja aminoidaan pikloraamiksi.
Pikloraamia käytetään herbisidinä muun muassa nurmikoilla, golf-kentillä ja metsänviljelyksessä. Pikloraami tehoaa ruohovartisiin kasveihin. Pikloraamia voidaan käyttää yhdessä klopyralidin tai 2,4-dikloorifenoksietikkahapon kanssa.
Pilleri

Pilleri on pieni pallomainen lääkeannos. Pillereitä on valmistettu lääkejauheesta puristamalla ne muotoonsa erityisellä pillerilaudalla. Nykyään pillerit on korvattu tableteilla, kapseleilla tai liuoksilla. Sanaa pilleri käytetään yhä tableteista tai yleensä lääkevalmisteista, varsinkin ehkäisytableteista tai huumaustarkoituksessa käytettävistä lääketableteista.
Pilkkuseisojakala

| Pilkkuseisojakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Tumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Ylälahko::  Ostariophysi
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Yläheimo::  Anostomoidea
Heimo::  Chilodontidae
Suku::  Chilodus
Laji::  punctatus
Kaksiosainen nimi
 Chilodus punctatus  Troschel & Müller, 1844 
Katso myös
   Pilkkuseisojakala Wikispeciesissä   Pilkkuseisojakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pilkkuseisojakala (Chilodus punctatus) on Chilodontidae-heimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään akvaariokalana.
Pilkkuseisojakaloilla on kyljissään useita rivejä pieniä pilkkuja. Lisääntymisaikana pilkut kuitenkin häviävät lukuun ottamatta yhtä silmän takana olevaa, joka hieman vahvistuu. Pilkkuseisojan selkäevässä on myös pilkkuja, mutta muut evät ovat läpinäkyviä. Luonnossa lajin maksimipituus on 18 senttimetriä ja suurin havaittu paino 70,5 grammaa. Akvaario-olosuhteissa se on tavallisesti 10 senttimetrin mittainen.
Lajin luonnollinen levinneisyys sijoittuu Guyanaan ja Etelä-Amerikan pohjoisosiin.
Pilkkuseisojakalan tieteellinen lajinimi punctatus tulee latinan kielestä merkiten "pilkullista" tai "laikullista", mikä viittaa kalan väritykseen.
Pihtipudas

| Pihtipudas |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°22′N, 025°34.5′E
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Seutukunta:  Saarijärven–Viitasaaren seutukunta
Kuntanumero:  601
Hallinnollinen keskus:  Pihtiputaan kirkonkylä
Perustettu:  –
Kokonaispinta-ala:  1 247,50 km² 91:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 074,92 km²
– sisävesi:  172,58 km²
Väkiluku:  3 719 197:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  3,46 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  14,3 %
– 15–64-v.:  53,1 %
– yli 64-v.:  32,6 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,5 %
– muut:  1,5 %
Kunnallisvero:  8,40 % 199:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Ari Kinnunen
Hallituksen puheenjohtaja:  Tuomo Jääskeläinen
Kunnanvaltuusto:  23 paikkaa
– puheenjohtaja:  Ari Saastamoinen
  2021–2025   • Muut   • Kesk.   • SDP   • PS:   9 8 4 2
pihtipudas.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihtipudas on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Pihtiputaalla asuu 3 719 henkilöä, ja sen pinta-ala on 1 247,50 km², josta 172,58 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 3,5 asukasta/km². Pihtipudas on valtatie 4:n varrella sijaitseva Keski-Suomen maakunnan pohjoisin kunta. Pihtipudas on myös liikennepaikka Suolahden ja Haapajärven välisellä rautatieosuudella. Pihtiputaan naapurikuntia ovat Haapajärvi, Keitele, Kinnula, Pielavesi, Pyhäjärvi, Reisjärvi ja Viitasaari. Pihtiputaalla on noin tuhat vapaa-ajan asuntoa.
Pihtiputaalla on ollut asutusta jo noin vuodesta 5000 eaa.
Historia

Pihtiputaan kunnasta on löytynyt monia kivikautisia asuinpaikkoja.
Pihtiputaan pääkirkko valmistui vuonna 1783. Sen rakensi yksi 1700-luvun tunnetuimmista rakennusmestareista, talonpoika Simo Jylkkä.
Pihtiputaan ensimmäinen kansakoulu perustettiin kirkonkylään vuonna 1877. Muurasjärvi sai koulun 1887.
Sotien jälkeen kolmasosa kunnan pinta-alasta käytettiin asuttamiseen. Pihtiputaalle sijoitettiin pääasiassa Sortavalan maalaiskunnan pohjoisosan maataloussiirtoväkeä. Keski-Suomen viljelyolosuhteet poikkesivat Karjalan maista niin paljon, että siirtolaiset saivat suuremmat tilat kuin mitä olivat menettäneet. Asutustiloja annettiin myös pohjalaisille rintamasotilaille. Erityisesti siirtoväen asuttamia kyliä olivat Muurasjärvi ja Kärväskylä.
Vuonna 1969 pihtiputaalainen Tauno Pasanen surmasi kotipihallaan neljä poliisia. Tapaukseen perustuu Mikko Niskasen ohjaama elokuva Kahdeksan surmanluotia.
Maantiede

Pihtipudas sijaitsee Keski-Suomen pohjoisosassa. Helsinkiin Pihtiputaalta on matkaa 412, Jyväskylään 136 ja Ouluun 201 kilometriä.
Merkittävimpiä järviä ovat Kolima, Alvajärvi, Muurasjärvi ja Saanijärvi.
Pihtiputaan Natura-kohteita ovat Makkaran niitty, Multarinmeri - Harjuntakanen - Riitasuo, Rahkasuo, Seläntauksen suot, Suojärviensuo - Niittosuo, Suurisuo - Sepänsuo - Paanasenneva - Teerineva, Suurusneva, Syväjärvenlehto, Varisvuori - Louhukangas - Saukonlähde, Virkamäen letto - Kovasräme, Louhuvuori, Kivineva - Karhukangas ja Kolima.
Maantiede > Kyliä

Alvajärvi, Elämäjärvi, Ilosjoki, Korppinen, Kärväskylä, Muurasjärvi, Pihtipudas, Peninki, Rönnynkylä, Saani, Kojola ja Seläntaus. Hieman alle puolet Pihtiputaan asukkaista asuu keskustaajamassa.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Pihtiputaalla oli 4 127 asukasta, joista 1 966 asui taajamissa, 2 128 haja-asutusalueilla ja 33:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pihtiputaan taajama-aste on 48,0 %. Pihtiputaan taajamaväestö kuuluu kokonaisuudessaan kunnan keskustaajamaan Pihtiputaan kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 1 966 asukasta.
Hallinto

Pihtiputaan kunnanjohtaja vuodesta 2010 on Ari Kinnunen.
Kunnanvaltuustossa on 23 paikkaa, joista yhdeksän on Pihtiputaan Parhaaksi -yhteislistan hallussa kaudella 2021–2025. Valtuuston puheenjohtajana toimii Ari Saastamoinen. Kunnanhallituksessa on yhdeksän jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Tuomo Jääskeläinen.
Talous

Vuonna 2015 kunnassa oli 1 388 työpaikkaa. Niistä 20 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 65 % palveluissa ja 12 % jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli suurempi kuin koko maassa (3 %).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Keski-Suomen Betonirakenne, puhelinmyyntifirma Jaromatic ja puukauppaa ja muita metsätoimialan palveluita harjoittava Metsäkolmio.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Pihtiputaan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 6 091 | 6 091 |
| 1985 | 1985 |    | 5 945 | 5 945 |
| 1990 | 1990 |    | 5 680 | 5 680 |
| 1995 | 1995 |    | 5 550 | 5 550 |
| 2000 | 2000 |    | 5 225 | 5 225 |
| 2005 | 2005 |    | 4 917 | 4 917 |
| 2010 | 2010 |    | 4 563 | 4 563 |
| 2015 | 2015 |    | 4 221 | 4 221 |
| 2020 | 2020 |    | 4 032 | 4 032 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Pihtiputaalla on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Pihtiputaan seurakunta.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Pihtiputaalla toimii Pihtiputaan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pihtiputaan alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Julkisia palveluja

Pihtiputaalla on kaksi peruskoulua: Putaanvirran yhtenäiskoulussa on luokat 1–9, Muurasjärven koulussa luokat 1–6. Pihtiputaan lukiossa voi opiskella yleisopintojen lisäksi lentopallo-, hiihto-, keihäs-, partio- ja musiikkilinjalla.
Keski-Suomen hyvinvointialue ylläpitää Pihtiputaan terveysasemaa ja paloasemaa.
Urheilua ja kulttuuria

Pihtipudas on tunnettu Pihtiputaan Keihäskarnevaaleista, Pihtiputaan mummosta ja naisten lentopallon SM-liigajoukkue LiigaPlokista sekä Pihtiputaan lukiosta, jossa on muun muassa lentopallolinja. Kesällä 2006 Pihtiputaalla järjestettiin pitkän tauon jälkeen Saapasjalkarock-musiikkitapahtuma. Edellisen kerran Saapasjalkarock järjestettiin vuonna 1988.
Pihtiputaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla makuvelli ja porkkana-puolukkakiisseli.
Tunnettuja pihtiputaalaisia

lähde?
Erkki Ihalainen, harmonikkataiteilija
Lauri Ihalainen, työvoimaministeri, SAK:n puheenjohtaja
Artturi Jämsén, maalaisliiton kansanedustaja ja sisäministeri sekä Keski-Suomen läänin maaherra
Seppo Kahilainen, viihteen ja suomirockin vaikuttaja, Saapasjalkarockin promoottori
Esko Kananen, kuvanveistäjä
Jorma Kinnunen, keihäänheittäjä
Juhani Mustamo, energianeuvos
Ernest Paananen, amerikansuomalainen laulaja, viulisti ja sanoittaja
Pete Parkkonen, laulaja
Tauno Pasanen, poliisisurmaaja
Lauri ”Tahko” Pihkala, urheiluvalistaja
Santtu Raitala, raviohjastaja
Ratsia-yhtye
Paula Vesala, laulaja
Kuvia

Pihtiputaan kirkon kellotapuli, taustalla kirkko.
Katunäkymä Pihtiputaan kirkolle päin.
Pihtiputaan sankarihautausmaa.
Pihtiputaan kirkon sisätiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pihtipudas Wikimedia Commonsissa
Pihtiputaan kunnan kotisivu
Tilastokeskus – Pihtiputaan avainluvut
Kotiseudun Sanomat (Pihtiputaan ja Kinnulan paikallislehti)
| n k Pihtipudas |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Saarijärven–Viitasaaren seutukunta 
| Kylät |  Alvajärvi  Elämäjärvi  Ilosjoki  Kirkonkylä  Kojola  Korppinen  Kärväskylä  Liitonjoki  Muurasjärvi  Peninki  Rönnynkylä  Saani  Seläntaus  |  |
| n k Keski-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hankasalmi  Joutsa  Jyväskylä  Jämsä  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konnevesi  Kyyjärvi  Laukaa  Luhanka  Multia  Muurame  Petäjävesi  Pihtipudas  Saarijärvi  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekoski 
Entiset kunnat:  Jyväskylän maalaiskunta  Jämsänkoski  Konginkangas  Korpilahti  Koskenpää  Kuorevesi  Leivonmäki  Längelmäki (osa)  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Sumiainen  Suolahti  Säynätsalo  Äänekosken maalaiskunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Pilsjärvi

| Pilsjärvi Пильдозеро, Pildozero |
| --- | --- |
 Pilsjärvi
 Koordinaatit: 65°39′35″N, 33°29′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Ambarnyi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pilsjärvi (ven. Пильдозеро, Pildozero) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi samannimisen järven saaressa 30 kilometriä Ambarnyista linnuntietä lounaaseen.
Pilsjärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1723. Tuolloin siellä oli kaksi taloa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kylä toimi Vitsataipaleen volostin keskuspaikkana. Vuonna 1905 siellä oli 18 taloa, kirkko, koulu, kyytiasema ja 108 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin Louhen piiriin kuulunut Pilsjärven kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 19 asutuksessa oli 1 500 asukasta, joista 55 % oli venäläisiä ja 35 % karjalaisia. Kyläneuvostoon kuuluivat Ala-Kuusemajärven (ven. Nižneje Kumozero), Jolmosen (Jelmanga), Kakaran (Gagarino), Marttinaisen eli Vonkajärven (Vangozero), Sarviniemen (Buldyri) ja Ylä-Kuusemajärven (Vehneje Kumozero) karjalaiskylät, Enkijärvi ja joukko muita Muurmannin radan asutuksia. Pilsjärvellä oli 146 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Välillä Kemin piiriin kuulunut Pilsjärven kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1959 ja sen asutukset liitettiin Enkijärven kyläneuvostoon.
Stoalaisten ristiriitaisuuksista

| Stoalaisten ristiriitaisuuksista> Περὶ Στωικῶν ἐναντιωμάτων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Stoalaisten ristiriitaisuuksista (m.kreik. Περὶ Στωικῶν ἐναντιωμάτων, Peri stōikōn enantiōmatōn; lat. De Stoicorum repugnantiis) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XIII, 72) kuuluva tutkielma, joka on suunnattu stoalaisia vastaan.
Plutarkhoksen teos käsittää 47 lukua. Se pyrkii nimensä mukaisesti osoittamaan, että stoalaisten ja erityisesti Khrysippoksen väitteet sisältävät ristiriitaisuuksia tai ovat ristiriidassa heidän omien tekojensa kanssa. Plutarkhos haluaa osoittaa, että Khrysippos puhuu mitä tahansa mitä hänen päähänsä sattuu tulemaan. Plutarkhos hyödyntää tässä epikurolaisten stoalaisia vastaan esittämiä argumentteja.
Kritiikki oli stoalaisia vastaan erityisen purevaa siksi, että he nimenomaan esittivät oppinsa olevan johdonmukainen ja sen näkyvän todellisen stoalaisen viisaan omassa käytännön elämässä. Plutarkhos aloittaa käsittelemällä juuri stoalaisten elämän ja heidän oppinsa välisiä ristiriitaisuuksia. Jotkut stoalaiset esimerkiksi vetäytyivät politiikasta, josta kirjoittivat paljon, ja elivät enemmän epikurolaiseen tapaan. Jotkut puolestaan osallistuivat politiikkaan, mutta toteuttivat sitä ristiriidassa omien oppiensa suhteen. Plutarkhos väittää, että mitä tuli uskonnolliseen elämään, stoalaiset opit olivat vielä suuremmassa ristiriidassa heidän käytäntöjensä kanssa kuin epikurolaisilla.
Plutarkhos käsittelee myös ristiriitoja itse stoalaisessa filosofiassa, kuten etiikassa hyveitä koskevassa näkemyksessä; siinä, tuleeko käyttää dialektiikkaa ja kuunnella kunkin puolen mielipiteitä vai voiko tuomion julistaa ilmankin; ja missä järjestyksessä logiikkaa, etiikkaa, fysiikkaa ja teologiaa tulisi opiskella.
Plutarkhos arvosteli stoalaisten näkemyksiä myös useissa muissa teoksissaan. Jo nimeltäänkin stoalaisia vastaan olivat suunnatut tutkielmat Stoalaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla ja Yleiskäsitteistä: stoalaisia vastaan. Lampriaan tekemän Plutarkhoksen teosten luettelon mukaan Plutarkhos kirjoitti myös epikurolaisia vastaan vastaavan nimisen teoksen, Epikurolaisista ristiriitaisuuksista, mutta siitä ei ole säilynyt mitään. Kyseisessä teoksessa Plutarkhos on saattanut puolestaan käyttää stoalaisten argumentteja epikurolaisia vastaan.
Kirjallisuutta

Plutarch: Stoic Essays. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume XIII. Part 2. Loeb Classical Library 470)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: The Contradictions of the Stoics Plutarch's Morals. Internet Archive (englanniksi)
Pilkkakirves (pilalehti)

Lehden näytenumeron etusivu.
Pilkkakirves oli Helsingissä vuosina 1881–1883 ilmestynyt pilalehti.
Veitikkaa julkaisseen Oskar Wilhon perustamaa Pilkkakirvestä toimittivat A. J. Mela ja A. B. Mäkelä. Sen irvailun kohteena olivat ruotsinmieliset, liberaalit, radikaalit fennomaanit, kirkko ja papisto. Savolaisessa hengessä lehti ei suhtautunut kuolemanvakavasti periaatteellisiinkaan kysymyksiin.
Pilkkakirves siirtyi vuonna 1883 kirjanpainaja David Halosen julkaistavaksi. Hänen omistamansa Helsingin Kirjapainoyhtiö teki samana vuonna vararikon, mikä johti myös lehden lakkaamiseen. Mela ja hänen serkkunsa A. H. Petander perustivat vuonna 1884 sen tilalle Matti Meikäläisen.
Aiheesta muualla

Pilkkakirves digitoituna kansalliskirjastossa
Pikkusirppitimali

| Pikkusirppitimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Timalit Timaliidae
Suku::  Sirppitimalit Pomatorhinus
Laji::  ruficollis
Kaksiosainen nimi
 Pomatorhinus ruficollis  Hodgson, 1836 
Katso myös
   Pikkusirppitimali Wikispeciesissä   Pikkusirppitimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkusirppitimali (Pomatorhinus ruficollis) on Etelä- ja Itä-Aasiassa tavattava timaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkusirppitimali on 19–20 cm. Selästään ja siivistään lintu on väriltään oliivinruskea ja niska on punaruskea. Lajin päälaki on ruskea tai harmaa ja mustassa päässä on myös selkeä valkoinen silmäkulmajuova. Pikkusirppitimalin melko kookas nokka on alaspäin kaartunut ja alaosastaan keltainen. Pikkusirppitimalin rinta ja vatsa ovat väritykseltään valkoiset ja rinnassa on mustia pystyjuovia. Kyljet ovat kastanjanruskeat. Koiras- ja naarassirppitimalit eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Laji muistuttaa ulkonäöltään intiansirppitimalia (Pomatorhinus horsfieldii), mutta on sitä pienikokoisempi ja vaaleampi.