stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toivo Kärki
Viimeiset vuodet

Kärki jäi eläkkeelle Fazerilta vuonna 1980. Hän jatkoi sävellystyötään sammumattomalla teholla, mutta ongelmaksi muodostui tuotteiden markkinointi. Monet edellä mainituista sanoittajista jatkoivat yhteistyötä, ja mukaan tulivat lisäksi Aappo I. Piippo, Raul Reiman, Kyösti Timonen, Pauli Ylitalo ja Timo Jokinen. Kappaleita levyttivät muun muassa Reijo Taipale, Jukka Raitanen, Ahti Lampi, Hanne, Esa Niemitalo, Pekka Himanka, Teuvo Oinas, Jamppa Tuominen, Taneli Mäkelä, Rainer Friman, Timo Turpeinen, Teuvo Valo. Vaikeuksista huolimatta 1980-luvulla levylle päässeiden Kärjen sävellysten määrä oli melkoinen, mutta minkäänlaiseen menestykseen ylsivät enää harvat: Kun vaivut sylissäni uneen, Minä haaveilin vaan, Apteekin ovikello, Paista päivä, Odotan sinua niin, Elämän parketeilla, Haave rakkaudesta. Näiltä ajoilta jäi hyvin paljon valmiita teoksia, joita on säveltäjän kuoleman jälkeen vähitellen julkaistu eri artistien levyillä  (ks. artikkeli  Toivo Kärjen postuumi tuotanto) , osa odottaa vielä julkaisemistaan.
Erityisesti kannattaa mainita Stemma-Kuoron vuonna 1982 levyttämät, STM:n kuorosävellyskilpailuun osallistuneet kantaaottavat neljä kappaletta, joista parhaat ovat Pauli Salosen sanoittamat "Villit linnut" ja "Tähän miksi jouduttiin". Nämä olivat vielä uusia aluevaltauksia. Kärki oli aina arvostanut suuresti kuoromusiikkia, mutta arkisen työn paineessa mahdollisuudet sen tekemiseen olivat olleet vähäiset .
Kärjen vanhoista kappaleista tehtiin runsaasti uusia, nykyaikaistettuja versioita, joita lauloivat muun muassa M. A. Numminen, Vesa-Matti Loiri, Harri Saksala, Katri Helena, Tapani Kansa, Ismo Alanko.
Vuonna 1982 ilmestyi Maarit Niiniluodon kirjoittama, laajoihin haastatteluihin perustuva Kärjen muistelmateos Siks oon mä suruinen (Tammi).
Jo 1960-luvulla alkanut kevyen musiikin uudelleenarviointi (esimerkiksi Matti Kuusi, Pekka Gronow, Peter von Bagh) johti lopulta jonkinasteiseen arvostukseen, josta eräänä osoituksena olivat alan veteraanien saamat julkiset kunnianosoitukset. Moni Kärjen vanhoista työtovereista tosin uupui ennen kuin pääsi näistä osalliseksi. Kärjelle myönnettiin Suomen Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto 1980, Helsinki-mitali 1983, Kalevala-vuoden tunnustuspalkinto 1985 sekä säveltaiteen valtionpalkinto ja Pro Finlandia-mitali 1987. Kultaisen Emman numero 1 hän sai 1986.
Kärki sävelsi jatkuvasti, kunnes heikkenevä terveys pakotti hänet vähitellen jättämään työn, jota oli tehnyt 60 vuotta. Hän kuoli 30. huhtikuuta 1992. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kärjen viimeiseksi julkisesti esitetyksi teokseksi jäi hänen vanhan yhteistyökumppaninsa Esa Pakarisen hautajaisiin vuonna 1989 säveltämänsä Karjalainen kehtolaulu, Esa Pakarinen in memoriam. Vuonna 1990 Eija Ahvo lauloi Kurvisen sukuseuran sukujuhlissa Ilomantsissa Kärjen säestyksellä tämän säveltämiä Mateli Kuivalattaren tekstejä nimellä Pieni sarja Mateli Kuivalattarelta muistiinpantuihin kansanrunoihin. Esitystä ei taltioitu.
Vääksyssä sijaitsee punainen, laivan mallinen Toivo Kärki -lava.
Salanimet

Kärki käytti useita salanimiä varsinkin työskennellessään Reino Helismaan kanssa 1950- ja 1960-luvuilla. Tähän oli käytännön syy, sillä heidän tuotantonsa oli valtava. Kun kevyttä musiikkia ylipäätään soitettiin radiossa vain vähän, olisi ollut kiusallista, jos heidän nimensä olisi mainittu tämän tästä. Toisena syynä tähän oli, että heidän nimillään oli tietyissä piireissä huono kaiku. Salanimien käyttö ei sinänsä ollut uutta, sillä useat tuotteliaat tekijät, muiden muassa Georg ja Eugen Malmstén, Matti Jurva, Usko Kemppi, Valto Tynnilä ja Martti Jäppilä olivat jo 1930-luvulla piiloutuneet nimimerkkien taakse. Toivo Kärki oli itsekin alkanut käyttää eri salanimiä jo kauan ennen kuin hänen yhteistyönsä Helismaan kanssa alkoi.
Kärki käytti salanimiä:
Kari Aava (Kärjen eniten käyttämä salanimi, vuodesta 1948 lähtien kaikkiaan 330 sävellyksessä)
Antonio Brave (vuosina 1956–1970 yhteensä 46 kappaletta)
C. Kaparov (tarkoitettu venäläistyylisiin kappaleisiin, käytössä vain kolmessa kappaleessa vuosilta 1957–1969 sekä joissakin sovituksissa)
Vesa Lehti (vain kolmessa kappaleessa vuonna 1944)
Matti Metsä (yhdeksässä kappaleessa vuonna 1942)
Martti Ounamo (12 kappaleessa vuosina 1951–1953. Muusikko ja valokuvaaja Martti Ounamo oli Kärjen muusikkotuttavia; Kärki halusi auttaa Ounamoa tämän sairastaessa ja laittoi joitakin sävellyksiään tämän nimiin.)
Pedro De Punta (tarkoitettu lähinnä eteläamerikkalais- ja espanjalaistyylisiin sävellyksiin, vuosina 1949–1969 noin 60 kappaletta)
Sulo Sointu (vain kuudessa vuonna 1942 levytetyssä kappaleessa)
Karl Stein (vuosina 1956–1970 yhteensä 35 kappaleessa)
W. Stone (lähinnä amerikkalaistyylisissä foxtroteissa, vuosina 1948–1971 kaikkiaan noin 70 kappaleessa)
Markku Tienoja (käytössä vain vuoden 1954 Ruoska ja rakkaus -laulunäytelmän säveltäjänä)
Esko Tuulimäki (neljässä kappaleessa 1940-luvun lopulla; sanoittajana tätä nimimerkkiä käytti yhdessä kappaleessa Usko Kemppi)
Vasara
Orvokki Itä (anagrammi nimestä Toivo Kärki. Samaa nimeä käytti myös Reino Helismaa sillä erotuksella, että säveltäjänä se tarkoitti Kärkeä ja sanoittajana Helismaata, paitsi Lintu merellä, joka on Helismaan sävellys.)
Populaarikulttuurissa

Toivo Kärki on esiintynyt fiktiivisenä henkilöhahmona useissa elokuvissa. Timo Koivusalon elokuvissa Kulkuri ja joutsen ja Rentun ruusu Kärkeä esittää Matti Mäntylä ja elokuvassa Olavi Virta Hannu-Pekka Björkman. Aleksi Mäkelän elokuvassa Love Records – Anna mulle Lovee Kärkeä esittää Pirkka-Pekka Petelius ja elokuvassa Olen suomalainen Aake Kalliala.. Vuonna 2020 Koronaviruksen jyllätessä julkaistiin Uuden edessä -niminen hyväntekeväisyysesitys, jonka tekemiseen osallistui yli 150 suomalaismuusikkoa. Kappaleen tekijöiden ryhmänimi oli "Toivon Kärki" kunnianosoituksena Kärjelle.
Kirjallisuutta

Henriksson, Juha & Kukkonen, Risto: Toivo Kärjen musiikillinen tyyli.  Suomen Jazz & Pop Arkisto, 2001.  ISBN 952-91-4201-3
Kärki, Kalervo & Niemi, Marko: Liljankukka nelostiellä : Toivo Kärjen musiikin 80 vuotta.  Tampere:  Pop-lehti, 2007.  ISBN 978-952-5546-27-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toivo Kärki Wikimedia Commonsissa
Toivo Kärjen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Toivo Kärjen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Toivo Kärjen sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Toivo Kärki Ylen Elävässä arkistossa
Maarit Niiniluoto: / Kärki, Toivo (1915–1992) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 24.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Syrjänen, Heikki: Toivo Kärjen valtavan tuotannon salaisuus: jopa puutarhatyöt olivat peitetoimintaa sävellystyölle Kulttuuritoimitus. 23.5.2021.
Erkki Pälli: Toivo Kärki-haastattelu 1-6    www.musiikkiarkisto.fi   (ovat myös YouTubessa)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Ramblers -orkesteri vuosina 1936-37. Vasemmalta Klaus Salmi, Eero Väre, Kaarlo Valkama, Toivo Kärki, Gösta Hagelberg, Hilding Bäckström.
Toivo Kärki vuonna 1947.
Toivo Kärjen yhtye vasemmalta: Ossi Runne, Martti Huttunen, Tage Manninen, Toivo Kärki, Henry Theel ja Usko Dahl.
Toivo Kärki ja Reino Helismaa 1950-luvulla.
Cantorin joukko

Cantorin joukko on matematiikassa saksalaisen matemaatikon Georg Cantorin vuonna 1883 esittämä merkittävä välillä [0,1] olevien lukujen konstruktio.
Määritelmä

Cantorin joukko määritellään siten, että yksikköväli [0,1] jaetaan kolmeen yhtäsuureen osaan ja väleistä keskimmäinen poistetaan. Sitten jäljelle jääneet välit [0, 1/3] ja [2/3, 1] jaetaan kolmeen yhtäsuuren osaan ja näistä keskimmäiset poistetaan. Tätä toistetaan äärettömän monta kertaa. Cantorin joukko koostuu jäljelle jääneistä välin [0, 1] pisteistä.
Prosessin kuusi ensimmäistä vaihetta on kuvattu alla:
Joukon mitta

Koska Cantorin joukko on määritelty väleinä, jotka poistetaan konstruktiossa, Cantorin joukon Lebesguen mitta voidaan laskea poistettujen välien pituuksien avulla. Tämä saadaan geometrisena sarjana
joten Cantorin joukon Lebesguen mitta on  1 – 1 = 0.  Toisaalta voidaan huomata, että jokaisella askeleella Cantorin pituus pienenee 2/3 osaan edellisestä pituudesta, joten Cantorin joukon pituus on ääretön tulo 2/3 × 2/3 × 2/3 × ..., joka on siis 0. Cantorin joukon Hausdorffin dimensio on  s={\frac {\ln 2}{\ln 3}}\approx 0{,}63 ja tällä dimensiolla vastaava Hausdorffin mitta Cantorin joukosta on 1.
Mitä Cantorin joukkoon kuuluu?

Aluksi saattaa näyttää hämmentävältä, että poistoissa jää jäljelle ylipäänsä mitään, sillä poistettujen välien yhteispituus on 1 eli sama kuin alkuperäisen välin. Tarkemmin katsottuna jäljelle jää kuitenkin pisteitä, sillä keskimmäinen poistettu kolmannes on avoin joukko eli sen päätepisteitä ei poisteta. Siten poistamalla jana (1/3, 2/3) alkuperäisestä välistä [0, 1] jää jäljelle pisteet 1/3 ja 2/3. Seuraavatkaan poistot eivät poista näitä pisteitä, sillä poistettu väli kuuluu aina toisen välin sisälle. Samaan tapaan voidaan osoittaa, että esimerkiksi murtoluvut 1/9, 2/9, 7/9 ja 8/9 kuuluvat Cantorin joukkoon, niin myös 1/27, 2/27, 25/27, 26/27, 1/81, 2/81, 79/81, 80/81 ja yleensäkin muotoa  {\frac {1}{3^{n}}},  {\frac {2}{3^{n}}},  {\frac {3^{n}-2}{3^{n}}} ja  {\frac {3^{n}-1}{3^{n}}} olevat murtoluvut. Lisäksi siihen kuuluu muitakin murtolukuja, joiden nimittäjä on kolmen potenssi, joskaan eivät kaikki tällaiset murtoluvut. Siten Cantorin joukko ei ole tyhjä.
Cantorin joukkoon kuuluu kuitenkin myös suuri joukko irrationaalilukuja.  Voidaan myös osoittaa, että se on  ylinumeroituva, eli se on aidosti mahtavampi joukko kuin luonnollisten lukujen joukko  \mathbb {N} . Todistus perustuu siihen, että Cantorin joukon pisteet voidaan esittää 3-kannassa desimaaliesityksinä, joissa ei ole mukana ykkösiä (vain 0 ja 2). Tämän jälkeen ylinumeroituvuus voidaan todistaa Cantorin diagonaaliesityksen tapaan.
Dynaaminen iterointiin perustuva tulkinta

Cantorin joukolle voidaan antaa myös dynaaminen iterointiin perustuva määritelmä, joka on vastaavanlainen kuin esimerkiksi se tapa, jolla Mandelbrotin joukko yleensä määritellään.
Olkoon  \mathbf {} T:\mathbb {R} \to \mathbb {R}  kuvaus, joka on määritelty niin, että
Kyseessä on siis "sahalaita-kuvaaja", jolla  \mathbf {} T(x)\geq 0 tarkalleen silloin kun  \mathbf {} x\in [0,1], se saa maksimiarvonsa  \mathbf {} 3/2 pisteessä  \mathbf {} x=1/2 ja arvon  \mathbf {} 0 pisteissä  \mathbf {} x=0 ja  \mathbf {} 1, ja lisäksi  \mathbf {} T(x) lähestyy raja-arvoa  \mathbf {} -\infty  ("miinus ääretön"), kun  \mathbf {} x lähestyy raja-arvoa  \mathbf {} \infty  tai  \mathbf {} -\infty .
Määritellään reaaliluvun  \mathbf {} x positiivinen rata kuvauksen  \mathbf {} T suhteen nyt niiden reaalilukujen joukoksi, jonka alkiot on saatu iteroimalla arvoa  \mathbf {} x kuvauksella  \mathbf {} T mielivaltaisen monta kertaa, eli kyseessä ovat luvut  \mathbf {} \{x,T(x),T(T(x)),T^{3}(x),T^{4}(x),\cdots \}, missä  \mathbf {} T^{n}(x) on lyhennysmerkintä sille, että arvoa  \mathbf {} x on iteroitu  \mathbf {} n kertaa, jolloin esimerkiksi  \mathbf {} T^{4}(x) tarkoittaa arvoa  \mathbf {} T(T(T(T(x)))). (Lisäksi tulkitaan, että  \mathbf {} T^{0}(x)=x ja  \mathbf {} T^{1}(x)=T(x).) Esimerkiksi lähtemällä arvosta  \mathbf {} x=58/81 iteroinnin ensimmäiset kuusi lukua ovat  \mathbf {} 58/81,T(58/81)=69/81,T(T(58/81))=T(69/81)=36/81,  \mathbf {} T(T(T(58/81)))=T(36/81)=108/81,T^{4}(58/81)=T(108/81)=-1 ja  \mathbf {} T^{5}(58/81)=T(-1)=-3.
Voidaan osoittaa, että Mandelbrotin joukon määritelmää vastaavalla tavalla Cantorin joukko koostuu tarkalleen niistä reaaliluvuista  \mathbf {} x, joiden kuvauksen  \mathbf {} T suhteen otettu positiivinen rata on rajoitettu, eli on olemassa sellainen luku  \mathbf {} K>0 (Luku  \mathbf {} K saa riippua iteroinnin aloittavasta reaaliluvusta  \mathbf {} x.), että reaalilukua  \mathbf {} x iteroimalla saatava positiivinen rata on kokonaan rajoitetun välin  \mathbf {} [-K,K] sisällä. Lisäksi on helppo nähdä, että tämä on yhtäpitävää sen kanssa, että reaaliluvun  \mathbf {} x positiivinen rata sisältyy kokonaisuudessaan yksikköväliin  \mathbf {} [0,1]. Tämä seuraa siitä, että jos jossain iteroinnin kohdassa  \mathbf {} n on voimassa  \mathbf {} T^{n}(x)=y<0, selvästi  \mathbf {} T^{n+k}(x)=3^{k}y, joka lähestyy raja-arvoa  \mathbf {} -\infty , kun  \mathbf {} k kasvaa eli iterointi etenee pidemmälle. Yksikkövälin  \mathbf {} [0,1] oikeaa puolta koskeva väite seuraa tästä nyt helposti, sillä jos iteroinnin jossain kohdassa  \mathbf {} n on voimassa  \mathbf {} T^{n}(x)=y>1, selvästi  \mathbf {} T^{n+1}(x)=3(1-y)<0, jolloin jatko voidaan päätellä aiemman  \mathbf {} (y<0)-tilanteen perusteella. Erityisesti yllä olevan esimerkin piste  \mathbf {} x=58/81 ei kuulu Cantorin joukkoon, sillä esimerkissä nähtiin, että  \mathbf {} T^{3}(58/81)=108/81>1, eli pisteen  \mathbf {} x=58/81 iterointi kuvauksen  \mathbf {} T suhteen menee yksikkövälin  \mathbf {} [0,1] ulkopuolelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MathWorld: Cantor set (englanniksi)
Hassan Blasim

| Hassan Blasim |
| --- | --- |
 Hassan Blasim.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1973 Bagdad, Irak
Kansalaisuus:  Suomi
Kirjailija
Tuotannon kieli: arabia
Esikoisteos:  The Shia’s Poisoned Child (2008)
Palkinnot
 Suomi-palkinto (2015) 
Aiheesta muualla
Hassam Blasimin blogi
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hassan Blasim (s. 1973 Bagdad, Irak) on irakilaistaustainen suomalainen, arabiaksi kirjoittava kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.
Taustaa

Blasim valmistui Irakissa elokuvaohjaajaksi. Hän teki vuonna 1998 Pohjois-Irakin kurdialueella elokuvaa Wounded Camera alueen oloista, ja yhdeksän veljensä suojelemiseksi hän joutui työskentelemään salanimellä Ouazad Osman. Suomessa hän on käsikirjoittanut ja ohjannut neljä lyhytelokuvaa Yleisradiolle.
Blasim muutti Suomeen 2004 jouduttuaan ohjaustensa vuoksi vaikeuksiin Irakissa. Hän on šiialaistaustainen ateisti.
Kirjailijanura

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Arabimaailmassa on voimassa klassinen tabukolminaisuus: politiikka, uskonto ja seksi.  | ” |
– Hassan Blasim sananvapaudesta Arabimaissa.  
Blasim kirjoittaa arabiaksi. Hänen novellikokoelmansa Irakin Purkkajeesus voitti brittiläisen The Independent -lehden arvostetun kirjallisuuspalkinnon vuonna 2014. Blasimin aiempi novellikokoelma Vapaudenaukion mielipuoli tavoitteli samaa palkintoa vuonna 2010. Joiltakin osin omiin kokemuksiinsa perustuvissa novelleissaan hän tuo esille sen, kuinka pitkälle historiaan nyky-Irakin ongelmien juuret ulottuvat.
Blasimin kirja The Iraqi Christ (arabiasta englanniksi kääntänyt Jonathan Wright) sai Englannin Pen-klubin Writers in Translation -palkinnon 2012. Teoksen on julkaissut Comma Press.
Blasim sai heinäkuussa 2014 Britannian PEN-järjestön stipendin toimittamastaan novellikokoelmasta Iraq + 100.
Blasimin esikoisnäytelmä Digihattupeli (DigitalHatsGame) sai ensi-iltansa Tampereen Teatteri Telakassa 16. maaliskuuta 2016.
Filmografia

The Wounded Camera
Uneton, 2006
Luottamuksen arvoinen, 2007
Elämä nopea kuin nauru, 2007
Juuret, 2008
Teoksia > Kaunokirjallisuutta

The Shia’s Poisoned Child, 2008 (novellikokoelma)
Majnūn sāḥat al-ḥurriyya (novellikokoelma)
Vapaudenaukion mielipuoli. Arabiasta suomentanut Sampsa Peltonen. WSOY, 2012. ISBN 978-951-0-37446-7
Al Masih al-iraqi (novellikokoelma), (English Pen -klubin käännöskirjapalkinto 2012).
Irakin Purkkajeesus. Arabiasta suomentanut Sampsa Peltonen. WSOY, 2013. ISBN 978-951-0-39867-8
Allah99 (Allah99 إيميالت مترجم إيميل سيوران ٩٩ هللا) (romaani). Suomentanut Sampsa Peltonen. WSOY, 2019. ISBN 978-951-0-43408-6
Kelloja ja vieraita.  (Romaani)  Suomentanut Sampsa Peltonen. Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47258-3
Teoksia > Näytelmiä

Digihattupeli (#DigitalHatsGame). Englannista suomentanut Sampsa Peltonen ja Jonathan Wright), 2016.
Teoksia > Muuta

Diving into Existing, 2007 (kirjeenvaihtoa ja päiväkirjoja)
Wounded Camera, 2007 (kirjoituksia elokuvasta)
Teoksia > Toimitteita

Iraq + 100 (novellikokoelma)
Palkintoja ja tunnustuksia

Suomi-palkinto 2015
Publishers Weekly’s Best Books of 2014 teoksesta The Corpse Exhibition
Independent Foreign Fiction Prize 2014 teoksesta Irakin Purkkajeesus
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2013 teoksesta Vapaudenaukion mielipuoli
Writers in Translation (English PEN) 2012 teoksesta teoksesta Vapaudenaukion mielipuoli
Independent Foreign Fiction Prize 2010, pitkä lista, Vapaudenaukion mielipuoli
Frank O’Connorin novellipalkinto 2010, pitkä lista, Vapaudenaukion mielipuoli
Aiheesta muualla

Hassam Blasimin blogi.
Marianne Bracen kirjakatsaus The Independentissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Ritva 
Muut:  IdRef
Ari Lahti (muusikko)

Ari Lahti esiintymässä Kaustisen raviradalla 17.5.2008.
Ari Samuel Lahti (s. 28. toukokuuta 1960, Valkeakoski) on suomalainen muusikko, taidekehystäjä, valokuvaaja ja yrittäjä. Lahti on toimittanut Irwin Goodmanin elämästä kertovan kirjan ja DVD:n. Muusikkona Lahden yhtyeistä tunnetuin on vuonna 1981 perustettu Irwinin Lapset, joka keikkaili myös Irwinin taustaorkesterina. Lahti johtaa myös Irwin-aiheista Irwin-klubi, Irwin Goodman ry:tä.
Laulaja-kitaristi Lahden muita yhtyeitä Irwinin Lasten lisäksi ovat olleet muun muassa Ari Goodman Big Band, The Yhtye, The Pop-Yhtye, The Beathovens, The Commotion, Valkeakosken Paras Soitinyhtye,  Custom Mary ja Pojat tulee. Musiikkituotantoa varten Lahdella on yritys Valkeakoski Media.
Toimittajana

Irwin Vuosikertakirja I, Valkeakoski Media, 2005. ISBN 952-91-9607-5
Vuosikerta Irwin Tupla-DVD
Renaud Camus

| Renaud Camus |
| --- | --- |
 Camus vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1946 (ikä 78)
Kansalaisuus:  ranskalainen
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Aiheesta muualla
www.renaud-camus.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Renaud Camus (s. 10. elokuuta 1946 on ranskalainen kirjailija. Camus tunnetaan etenkin vuoden 1979 romaanistaan Tricks. Hän sai vuonna 1996 Ranskan akatemian Prix Amic -palkinnon romaaneistaan ja runoistaan.
Camus tunnetaan myös käsitteestä grand remplacement (kirjaimellisesti "suuri korvaaminen"), jolla hän tarkoitti ihmisten ja sivilisaation vaihtumista massamaahanmuuton seurauksena. Käsite on usein suomennettu käsitteellä "väestönvaihto".
Kirjailija

Renaud Camus syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Ranskan maaseudulla. Camus’n vanhemmat tekivät hänet perinnöttömäksi, kun selvisi, että hän oli homoseksuaali. 21-vuotiaana Renaud Camus oli sosialisti ja osallistui pro-LGBT-mielenosoituksiin vuonna 1968 Pariisissa.
Muutettuaan Pariisiin Camus alkoi liikkua kirjailija- ja taiteilijapiireissä ja tutustui filosofi Roland Barthesiin ja taiteilija Andy Warholiin. Camus’ta tuli kirjailija ja runoilija. Camus’n käännetyin teos on vuonna 1979 julkaistu Tricks, joka sisälsi kuvauksia homoseksuaalien kohtaamisista Ranskassa ja muualla ja oli varustettu Roland Barthesin esipuheella. Camus sai Prix Fénéon -palkinnon vuonna 1977 novellistaan ”Échange” ja vuonna 1996 Ranskan akatemian Prix Amic -palkinnon romaaneistaan ja runoistaan. Vuonna 1992 Camus osti 1300-luvulta olevan linnan Plieuxista ja kunnosti sen asunnokseen.
Vuonna 2000 Camus julkaisi teoksen La Campagne de France, joka oli hänen päiväkirjansa vuodelta 1994. Teoksessa hän sanoi, että Ranskan yleisradion ohjelmissa on liikaa juutalaisia. Ongelma oli hänen mukaansa siinä, että juutalaiset eivät pysty ymmärtämään ranskalaista kulttuuria ja selittämään sitä ranskalaiselle yleisölle. Camus’ta syytettiin antisemitismistä, ja kohun seurauksena hän ryhtyi omakustannekirjailijaksi. Camus’n puolustajiin kuului juutalainen toimittaja ja akateemikko Alain Finkielkraut.
Poliittiset mielipiteet

Camus kuului Ranskan Sosialistiseen puolueeseen 1970- ja 1980-luvuilla ja  äänesti François Mitterrandia vuoden 1981 Ranskan presidentinvaaleissa, joissa Mitterrand voitti.  Vuonna 2002 hän perusti poliittisen puolueen, l’In-nocence ("Viattomuus") vastustamaan maahanmuuttoa. Sen nimi perustuu monimutkaiseen sanaleikkiin.
Huomionosoitukset

Vuonna 1996 Unesco myönsi Camus'lle kultaisen Picasso-mitalin hänen kulttuurityöstään ja koko tuotannostaan. Ranskan akatemia palkitsi hänet  Prix Amic-palkinnolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renaud Camus Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Château de Plieux, kirjailijan koti.
Laatukuva

Johannes Vermeer, Maitotyttö, 1658–1660.
Jan Steen, Kissatanssi , 1665–1667.
Johannes Vermeer: Musiikkitunti 1662–1665.
Jean-Baptiste Chardin, 1739
Laatukuva eli genrekuvamaalaus (ransk. genre = laatu, laji, suku) tarkoittaa taidehistoriassa maalauksia, jotka kuvaavat jokapäiväisen elämän tapahtumia. Genre tarkoittaa myös taiteenlajia, joista yksi on laatumaalaus. Laatukuvat voivat olla taiteilijan tulkinnan mukaan realistisia, kuviteltuja tai romantisoituja.
Yleistä

Laatukuva- tai genre-termiä alettiin käyttää 1700-luvun puolimaissa, jolloin sillä tarkoitettiin taiteen lajia. Wattelet'n ja Diderot'n mukaan genre-maalarit erikoistuivat johonkin aiheeseen, kuten eläinaiheisiin tai kukkiin. Samoihin aikoihin keskiluokan elämää moraaliselta kannalta kuvannut Jean-Baptiste Greuze teki arkielämän kuvauksista muodikkaita. Niistä alettiin käyttää yleisemmin nimitystä laatukuva 1769 jälkeen, kun Greuze oli nimitetty Ranskan akatemiaan Peintre du genre -nimikkeellä.
Termi vakiintui 1800-luvun lopulla. Samalla laatukuvien perustyypeiksi tulivat 1800-luvulla Hollannin 1600-luvun taiteen koomisehkot kuvaukset kyläkapakoista ja talonpojista sekä intiimit keskiluokkaiset interiöörikohtaukset. Jacob Burckhardtin Alankomaiden laatukuvataidetta käsitelleellä tutkimuksella (1874) oli tässä suuri vaikutus.
Hollantilaisten laatukuvien edeltäjiä olivat arkielämän kuvaukset, joita maalattiin ylimystön huvitukseksi Pohjois-Euroopassa gotiikan aikana. Hupaisan moukkamaiset maalaiset toimivat vastakohtana hovin eleganssille. Näitä yksinkertaisia talonpoikia tai porvaristoa kuvaavia maalauksia pidettiin karkeina ja vähäarvoisina ranskalaisen 1600-luvun klassismin silmissä.lähde? Laatukuvan sävyä oli myös keskiaikaisissa opettavissa kuvasarjoissa, jotka kuvasivat eri kuukausien töitä tuntikirjoissa, kuolemantanssia tai sananparsia. Laatukuvamaisia kuvauksia on löydetty myös Egyptin ja antiikin taiteesta.
Tunnetuimpia satiirisia laatukuvamaalareita 1700-luvulla olivat hollantilainen Cornelius Troost ja englantilainen William Hogarth, joka viljeli poliittista satiiria ja yhteiskuntakritiikkiä kehittämässään moraalimaalauksessa. Ranskalainen Jean-Baptiste Chardin taas kuvasi keskiluokan elämää. Saksalaisen Carl Spitzwegin pienissä laatukuvissa on välähdyksiä biedermeierajasta, maalauksellista huumoria ja ironiaa.
Tuttujen ja sentimentaalisten aiheiden takia genremaalaukset olivat usein suosittuja porvariston tai keskiluokan keskuudessa.lähde? Laatukuvista tuli suosittuja 1800-luvulla. Toisinaan ne olivat myös sentimentaalisia, kuten englantilaisella David Wilkiellä. Wilkiellä oli paljon seuraajia Ranskassa ja Saksassa, ja Düsseldorfin koulukunnan kautta laatukuva-aiheet tulivat tunnetuiksi Suomessakin. Karl Emanuel Janssonin tuotanto on suomalaista laatukuvamaalausta.
Suomen kuuluisimpia laatukuvia lienee Albert Edelfeltin maalaus Kuningatar Blanka eli Blankan ratsastaja, vaikka Edelfelt ei varsinainen laatukuvamaalari ollutkaan.