stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NBA-kausi 1985–1986
Tapahtumia

Tähdistöottelu pelattiin Dallasissa ja idän joukkue voitti sen lukemin 139–132. Detroit Pistonsin Isiah Thomas palkittiin ottelun parhaana pelaajana. Vain 170cm pitkä Spud Webb voitti donkkikilpailun ja Larry Bird liigan ensimmäisen kolmen pisteen heittokilpailun.
Kings muutti Kansas Citystä Sacramentoon ja pelasi kotiottelunsa ARCO Arenalla.
Boston Celtics hävisi 41 kotiottelustaan vain yhden, mikä on NBA:n ennätys. Boston voitti myös kaikki 10 kotiotteluaan pudotuspeleissä.
Liiga jakoi ensimmäistä kertaa palkinnon kehittyneimmälle pelaajalle. Ensimmäisen palkinnon voitti San Antonio Spursin Alvin Robertson.
Kaikki Keskilännen divisioonan joukkueet pääsivät pudotuspeleihin, mikä oli ensimmäinen kerta liigan historiassa.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Dominique Wilkins | Atlanta Hawks | 30.3 |
| Levypalloja per ottelu | Bill Laimbeer | Detroit Pistons | 13.1 |
| Syöttöjä per ottelu | Magic Johnson | Los Angeles Lakers | 12.6 |
| Riistoja per ottelu | Alvin Robertson | San Antonio Spurs | 3.7 |
| Torjuntoja per ottelu | Manute Bol | Washington Bullets | 5.0 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Steve Johnson | San Antonio Spurs | 63.2% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Larry Bird | Boston Celtics | 89.6% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Craig Hodges | Milwaukee Bucks | 45.1% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Larry Bird, Boston Celtics
Vuoden tulokas: Patrick Ewing, New York Knicks
Vuoden puolustuspelaaja: Alvin Robertson, San Antonio Spurs
Paras kuudes pelaaja: Bill Walton, Boston Celtics
Kehittynein pelaaja: Alvin Robertson, San Antonio Spurs
Vuoden valmentaja: Mike Fratello, Atlanta Hawks
Finaalien MVP: Larry Bird, Boston Celtics
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1985–1986 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
NBA-kausi 1984–1985

NBA-kausi 1984–1985 oli NBA-liigan 39. kausi. Runkosarja käynnistyi 26. lokakuuta 1984 ja loppui 14. huhtikuuta 1985. 9. kesäkuuta päättyneiden pudotuspelien jälkeen mestaruutta juhli Los Angeles Lakers kaadettuaan Boston Celticsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Tapahtumia

Tähdistöottelu pelattiin Indianapolisissa ja lännen joukkue voitti pistein 140–129. Ottelun parhaana pelaajana palkittiin Houston Rocketsin Ralph Sampson.
Michael Jordanista tuli NBA:n historian ensimmäinen tulokas, joka johti joukkuettaan neljässä tilastokategoriassa (pisteet, syötöt, levypallot ja riistot).
Clippers muutti San Diegosta Los Angelesiin.
Kings pelasi viimeisen kautensa Kansas Cityssä.
Tämä kausi oli Michael Jordanin, Hakeem Olajuwonin, Charles Barkleyn ja John Stocktonin tulokaskausi.
Pontiac Silverdomen katon sortumisen vuoksi Detroit Pistons joutui vuokraamaan Joe Louis Arenan loppukaudeksi.
Kareem Abdul-Jabbarista tuli 38 vuoden iässä vanhin finaalien parhaan pelaajan palkinnon voittanut pelaaja.
Finaalit pelattiin ensimmäistä kertaa 2–3–2-formaatilla, joka on käytössä edelleen.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Bernard King | New York Knicks | 32.9 |
| Levypalloja per ottelu | Moses Malone | Philadelphia 76ers | 13.1 |
| Syöttöjä per ottelu | Isiah Thomas | Detroit Pistons | 13.9 |
| Riistoja per ottelu | Micheal Ray Richardson | New Jersey Nets | 3.0 |
| Torjuntoja per ottelu | Mark Eaton | Utah Jazz | 5.6 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | James Donaldson | Los Angeles Clippers | 63.7% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Kyle Macy | Phoenix Suns | 90.7% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Byron Scott | Los Angeles Lakers | 43.3% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Larry Bird, Boston Celtics
Vuoden tulokas: Michael Jordan, Chicago Bulls
Vuoden puolustuspelaaja: Mark Eaton, Utah Jazz
Paras kuudes pelaaja: Kevin McHale, Boston Celtics
Vuoden valmentaja: Don Nelson, Milwaukee Bucks
Finaalien MVP: Kareem Abdul-Jabbar, Los Angeles Lakers
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1984–1985 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
NBA-kausi 1991–1992

NBA-kausi 1991–1992 oli NBA-liigan 46. kausi. Runkosarja alkoi 1. marraskuuta 1991 ja loppui 19. huhtikuuta 1992. Chicago Bulls uusi 14. kesäkuuta edelliskauden mestaruutensa voitettuaan Portland Trail Blazersin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Tapahtumia

Yhtenä urheiluhistorian dramaattisimmista tapahtumista Los Angeles Lakersin Magic Johnson ilmoitti ennen kauden alkua lopettavansa uransa saatuaan HIV-tartunnan.
Philadelphia 76ersin Charles Barkley kunnioitti Johnsonin uraa vaihtamalla pelinumeronsa kauden ajaksi 32:een.
Selkävaivojen vuoksi Boston Celticsin Larry Bird lopetti uransa kauden jälkeen. Näin tuli päätökseen myös ns. Bird vs. Magic -aikakausi.
Tähdistöottelu pelattiin Orlandossa ja lännen joukkue voitti sen lukemin 153–113. Ottelun parhaana pelaajana palkittiin uransa loppumisesta huolimatta avausviisikkoon äänestetty Magic Johnson.
Utah Jazz pelasi ensimmäisen kautensa Delta Centerissä.
Phoenix Suns pelasi viimeisen kautensa Arizona Veterans Memorial Coliseumissa.
Dennis Rodman kirjautti kauden aikana 1530 levypalloa (18.7 per ottelu). Molemmat olivat korkeimmat lukemat sitten kauden 1971–1972.
Michael Jordan teki ennätyksen tekemällä finaaliottelussa yhden puoliajan aikana 35 pistettä.
Miami Heatista tuli viimeinen 80-luvun lopun uusista joukkueista, joka pääsi pudotuspeleihin. 14 vuotta myöhemmin Miamista tuli ensimmäinen näistä joukkueista, joka voitti mestaruuden.
17. joulukuuta Cleveland Cavaliers voitti Miami Heatin murskalukemin 148–80. 68 pisteen voittomarginaali on NBA:n ennätys.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Michael Jordan | Chicago Bulls | 30.1 |
| Levypalloja per ottelu | Dennis Rodman | Detroit Pistons | 18.7 |
| Syöttöjä per ottelu | John Stockton | Utah Jazz | 13.7 |
| Riistoja per ottelu | John Stockton | Utah Jazz | 3.0 |
| Torjuntoja per ottelu | David Robinson | San Antonio Spurs | 4.5 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Buck Williams | Portland Trail Blazers | 60.4% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Mark Price | Cleveland Cavaliers | 94.7% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Dana Barros | Seattle SuperSonics | 44.6% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Michael Jordan, Chicago Bulls
Vuoden tulokas: Larry Johnson, Charlotte Hornets
Vuoden puolustuspelaaja: David Robinson, San Antonio Spurs
Paras kuudes pelaaja: Detlef Schrempf, Indiana Pacers
Kehittynein pelaaja: Pervis Ellison, Washington Bullets
Vuoden valmentaja: Don Nelson, Golden State Warriors
Finaalien MVP: Michael Jordan, Chicago Bulls
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1991–1992 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Norman Frederick Ticehurst

Norman Frederick Ticehurst (1. heinäkuuta 1873 St. Leonards-on-Sea, Sussex – 5. joulukuuta 1969 St. Leonards-on-Sea) oli englantilainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Ticehurst opiskeli Clare Collegessa Cambridgen yliopistossa ja Guy's Hospitalissa, josta hän valmistui 1901. Seuraavana vuonna hän perusti lääkärin praktiikan Hastingsiin. 1904 hän pääsi East Sussex Hospitalin, sittemmin Royal East
Sussex Hospital, lääkärikuntaan, ja työskenteli siellä vuoteen 1938 asti. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli lääkintäupseerina Normanhurst Military Hospitalissa Battlessa. Toisen maailmansodan aikana hänet kutsuttiin uudelleen töihin sairaalaan, josta hän 1946 jäi lopullisesti eläkkeelle, ja muutti eläkepäiviksi Kentin Smallhytheen.
Työnsä ohessa Ticehurst tutki lintuja. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsitti lukuisia tieteellisiä artikkeleita, muun muassa keltavästäräkin luokittelusta. Hän oli British Ornithologists' Unionin jäsen, oli toimittamassa British Birds-lehteä, oli yksi teoksien Handbook of British Birds (1938) ja A Practical Handbook of British Birds kirjoittajista, ja julkaisi kirjan Kentin linnustosta History of the Birds of Kent (1909). Hän oli keskiaikaisten arkeologisten kyhmyjoutsenlöytöjen ja lajin tutkimuksen asiantuntija, ja julkaisi aiheesta kirjan The Mute Swan in England, its History and the Ancient Customs of Swan-Keeping (1957). Hänen veljensä Claud Buchanan Ticehurst oli myös arvostettu lintutieteilijä.
Ticehurst oli perheellinen. Hänellä oli kolme lasta, joista poika Richard on lääkäri jo neljännessä polvessa, ja työskentelee myös Royal East Sussex Hospitalissa.
Nan Martin

Nan Martin vuonna 1965.
Nan Martin (15. heinäkuuta 1927 Decatur, Illinois, Yhdysvallat – 4. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi sekä elokuvissa että televisiossa.
Martin näytteli muun muassa George Roy Hillin ohjaamassa elokuvassa Rikotut leikit (1963) ja Larry Peercen ohjaamassa elokuvassa Ikkuna taivaalle. Hän myös vieraili televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi.
Martin avioitui vuonna 1948 Broadway-säveltäjä Robert E. Dolanin kanssa, ja heille syntyi poika Casey Martin. Toisen miehensä, arkkitehti Harry Gesnerin kanssa Nan Martinilla oli vuonna 1970 syntynyt poika, näyttelijä Zen Gesner.
Aiheesta muualla

Nan Martin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
N. Ekström

Nikolai Ekström (1858 Pietari – 28. syyskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Teoksia

Kalle Pihlströms äfventyr i Ryssland.      G. E. Liljeström, Helsingfors 1895
Hjälpreda för nybörjare att enligt en enkel och lättfattlig metod kunna korrekt uttala ryska språkets bokstäver : utan några som helst överflödiga accenter : med tjugotre exempel.      Helsingfors finska bokhandels, Helsingfors 1916 (suomeksi nimellä Ohjeita vasta-alkajille : yksinkertainen ja helppotajuinen järjestelmä oppia oikein ääntämään venäläiset kirjaimet : ilman minkäänlaisia  tarpeettomia korostuksia : kolmellakolmatta esimerkillä, Helsinki 1916)
NBA-kausi 1989–1990

NBA-kausi 1989–1990 oli NBA-liigan 44. kausi. Runkosarja alkoi 3. marraskuuta 1989 ja loppui 22. huhtikuuta 1990. Detroit Pistons uusi edelliskauden mestaruutensa kaadettuaan Portland Trail Blazersin 14. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa otteluvoitoin 4–1.
Tapahtumia

Minnesota Timberwolves ja Orlando Magic liittyvät liigaan sen 26. ja 27. joukkueina.
Tähdistöottelu pelattiin Miamissa ja idän joukkue voitti sen 130–113. Los Angeles Lakersin Magic Johnson palkittiin ottelun parhaana pelaajana.
NBA otti käyttöön FIBAn käyttämän säännön, jonka mukaan pelikellossa tulee näkyä myös sekunnin kymmenykset erien viimeisen minuutin aikana.
Kaikki Texasin joukkueet pääsivät pudotuspeleihin. Tämä tapahtui seuraavan kerran vuonna 2004.
Tämä kausi oli viimeinen yhdeksästä peräkkäisestä, joina Los Angeles Lakers oli runkosarjassa läntisen konferenssin ykkönen. Lakers palasi ykköspaikalle vuonna 2000.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Michael Jordan | Chicago Bulls | 33.6 |
| Levypalloja per ottelu | Hakeem Olajuwon | Houston Rockets | 14.0 |
| Syöttöjä per ottelu | John Stockton | Utah Jazz | 14.5 |
| Riistoja per ottelu | Michael Jordan | Chicago Bulls | 2.8 |
| Torjuntoja per ottelu | Hakeem Olajuwon | Houston Rockets | 4.6 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Mark West | Phoenix Suns | 62.5% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Larry Bird | Boston Celtics | 93.0% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Steve Kerr | Cleveland Cavaliers | 50.7% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Magic Johnson, Los Angeles Lakers
Vuoden tulokas: David Robinson, San Antonio Spurs
Vuoden puolustuspelaaja: Dennis Rodman, Detroit Pistons
Paras kuudes pelaaja: Ricky Pierce, Milwaukee Bucks
Kehittynein pelaaja: Rony Seikaly, Miami Heat
Vuoden valmentaja: Pat Riley, Los Angeles Lakers
Finaalien MVP: Isiah Thomas, Detroit Pistons
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1989–1990 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Native

| Native OneRepublic |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2012–2013
 Julkaistu: 22. maaliskuuta 2013
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: pop rock, alternative
 Kesto: 46.44
 Levy-yhtiö: Mosley, Interscope
OneRepublicin muut studioalbumit
| Waking Up 2009 | Native 2013 | Oh My My 2016 |
Singlet albumilta Native
 ”Feel Again” Julkaistu: 27. elokuuta 2012  ”If I Lose Myself” Julkaistu: 8. tammikuuta 2013  ”Counting Stars” Julkaistu: 14. kesäkuuta 2013  ”Something I Need” Julkaistu: 25. elokuuta 2013  ”Love Runs Out” Julkaistu: 14. huhtikuuta 2014  ”I Lived” Julkaistu: 23. syyskuuta 2014
Native on yhdysvaltalaisen yhtyeen OneRepublicin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 2013. Albumin oli ensin määrä tulla julkaistuksi vuoden 2012 lopussa, jolloin "Feel Again" olisi ollut sen pääsingle. Levy ei kuitenkaan ollut vielä valmis, joten julkaisua lykättiin vuoden 2013 puolelle, ja "If I Lose Myself" oli pääsingle.
Kolmas single, "Counting Stars", menestyi ympäri maailmaa hyvin. Se oli yhtyeen parhaiten Yhdysvalloissa sijoittunut kappale sitten vuoden 2007, jolloin "Apologize" sijoittui myös singelistan toiselle sijalle. Kappale sijoittui listan kärkeen Britannian singlelistalla, ja kymmenen parhaan joukkoon yhteensä yhdeksässä maassa. Maaliskuuhun 2014 mennessä Native on myynyt Yhdysvalloissa 541 000 kappaletta.
Taustaa

Helmikuussa 2012 yhtye twiittasi, että uusi albumi julkaistaan syksyllä, ja että singleä voi odottaa kevään aikana. Twiitissä kuitenkin sanottiin myös, etteivät he aio kiirehtiä albumin kanssa, koska "sen täytyy olla paras mitä olemme ikinä tehneet". Lopulta albumi julkaistiinkin vuoden 2013 keväällä.
Idea albumin kuvitukseen tuli siitä, kuinka erilaisia yhtyeen jäsenet ovat, ja kuinka jokainen heistä on kuin eri eläin. Kannessa esiintyy kettu, pöllö, gaselli, biisoni ja leijona. Albumin nimen keksi Brent Kutzle. Hänen mukaansa se kuvaa jotain alkuperäistä ja sitä kuinka erilaisia jokainen jäsenistä on.
Vastaanotto

Native sai pääosin myönteisiä arvioita. AllMusicin kriitikko Matt Collar kirjoitti yhtyeen musiikin olevan "uskomattoman mukaansatempaavaa". Melodic-lehden arvostelussa huomattiin OneRepublicin musiikin olevan uudella tasolla "Coldplay-tyyppisten eeppisten melodioiden" avulla. Rolling Stonen toimittajan mielestä Ryan Tedderin laulu oli tylsää ja persoonatonta. Elysa Gardner USA Todaysta kirjoitti: "Ryan Tedder ei yllätä eikä petä, tarjoten jämäkkää ja tunnelmallista poppia."
Vastaanotto > Arvostelut

AllMusic:
Cross Rhythms:
Knoxville News Sentinel:
Melodic:
musicOMH:
Rolling Stone:
The New York Times: myönteinen
USA Today:
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Tuottaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Counting Stars | Ryan Tedder | Tedder, Noel Zancanella | 4.17 |  |  |  |  |  |
| 2. | If I Lose Myself | Tedder, Brent Kutzle, Benny Blanco, Zach Filkins | Tedder, Blanco, Kutzle | 4.01 |  |  |  |  |  |
| 3. | Feel Again | Tedder, Kutzle, Drew Brown, Zancanella | Tedder, Kutzle, Brown, Zancanella | 3.05 |  |  |  |  |  |
| 4. | What You Wanted | Tedder, Kutzle | Tedder, Kutzle | 4.10 |  |  |  |  |  |
| 5. | I Lived | Tedder, Zancanella | Tedder, Zancanella | 3.56 |  |  |  |  |  |
| 6. | Light It Up | Tedder, Kutzle | Tedder, Kutzle | 4.10 |  |  |  |  |  |
| 7. | Can't Stop | Tedder, Jeff Bhasker, Tyler Sam Johnson | Tedder, Emile Haynie, Bhasker, Johnson | 4.09 |  |  |  |  |  |
| 8. | Au Revoir | Tedder, Kutzle | Kutzle | 4.50 |  |  |  |  |  |
| 9. | Burning Bridges | Tedder, Kutzle | Tedder, Kutzle, Zancanella, Cassius | 4.17 |  |  |  |  |  |
| 10. | Something I Need | Tedder, Blanco | Tedder, Kutzle | 4.01 |  |  |  |  |  |
| 11. | Preacher | Tedder, Kutzle | Tedder, Kutzle | 4.08 |  |  |  |  |  |
| 12. | Don't Look Down | Tedder, Kutzle | Kutzle | 1.39 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 46.44 |  |  |  |  |  |
| Deluxe-version bonusraidat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Something's Gotta Give | 3.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Life in Color | 3.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | If I Lose Myself (Akustinen versio) | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | What You Wanted (Akustinen versio) | 3.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Burning Bridges (Akustinen versio) | 4.35 |  |  |  |  |  |  |  |
Nopeudensäädin

Nopeudensäädin on laite, joka on tarkoitettu sähkömoottorin tehon ja pyörimissuunnan säätelyyn. Nopeudensäätimiä käytetään muun muassa radio-ohjatuissa pienoismalleissa.
Toiminta > Elektroninen nopeudensäädin

Elektroninen nopeudensäädin (engl. electronic speed controller) eli ESC kytkee moottorille menevän sähkövirran nopeasti päälle ja pois useita tuhansia kertoja sekunnissa. Katkomistaajuus on tyypillisesti 1–20 kHz. Moottorille menevän sähkötehon määrä riippuu päällä- ja poisoloaikojen suhteesta, joten nopeudensäädin käyttää pulssinleveysmodulaatiota (PWM). Toimintaperiaate on likimain sama kuin D-luokan vahvistimissa, paitsi että nopeudensäätimessä kytkentätaajuuden poissuodattamiseen ei välttämättä tarvita alipäästösuodinta. Radiotaajuisia häiriöitä suodattava kondensaattori on kuitenkin usein tarpeen.
Toiminta > Mekaaninen nopeudensäädin

Elektronisen nopeudensäätimen vaihtoehto on mekaaninen nopeudensäädin, joka säätelee moottorin tehoa vastuksien avulla. Käytännössä mekaaninen nopeudensäädin on usein potentiometri, jota käännetään servon avulla. Mekaanisen säätimen vastuksissa kuitenkin muodostuu tehohäviöitä, jotka heikentävät säätimen hyötysuhdetta ja hukkaavat osan laitteessa käytettävien akkujen energiasta lämpönä. Vastuksessa hukkaantuva teho voidaan laskea kaavalla  P=R\cdot I^{2}. Elektronisessa nopeudensäätimessä hyötysuhde on parempi, koska kytkinkomponentin resistanssi on suurimman osan ajasta lähes nolla tai ääretön, jolloin virta kulkee esteettömästi tai ei ollenkaan.
Toiminta > Harjattoman moottorin nopeudensäädin

Harjattomat moottorit vaativat monimutkaisempaa ohjauselektroniikkaa, sillä niissä ei ole mekaanista kommutaattoria eli virrankäännintä, joka kääntäisi magneettikentän suunnan sopivaksi. Mekaanista nopeudensäädintä ei voi käyttää, sillä harjattomalle moottorille täytyy syöttää useimmiten kolmivaihevirtaa. Toimintaperiaate muistuttaa taajuusmuuttajan käyttöä oikosulkumoottorin ohjauksessa, paitsi pienoismallien moottorit ovat usein valmiiksi magnetoituja. Oikosulkumoottorissa pyörivä osa roottori tulee magneettiseksi vasta, kun staattorin magneettikenttä pyörii eri nopeudella kuin roottori.
NBA-kausi 1986–1987

NBA-kausi 1986–1987 oli NBA-liigan 41. kausi. Runkosarja käynnistyi 31. lokakuuta 1986 ja loppui 19. huhtikuuta 1987. Pudotuspelien päätteeksi, 14. kesäkuuta Los Angeles Lakers voitti jo vuosikymmenen neljännen mestaruutensa kaadettuaan Boston Celticsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.