stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Introgressio
Aiheesta muualla

Ötökkäakatemia: Risteytyvät muurahaiset
Helsingin yliopisto: Introgressio hylkeissä
Kuvassa on esitettynä neandertalinihmisen introgressio tapahtuma nykyihmisen populaatioon. Ensimmäisessä sukupolvessa tapahtuva lajien välinen pariutuminen tuottaa risteymään, jonka perimän suhde on noin 50/50 molemmilta lajeilta. Risteymän edelleen pariutuessa sukupolvessa 2, nykyihmisen kanssa, jälkeläisten perimän suhde on noin 75/25, eli neandertalin osuus pienenee sukupolvi toisensa jälkeen. Risteymät sulautuvat pysyvästi osaksi nykyihmisen populaatiota, jolloin niiden mukana tulleiden neandertalinihmisten geenien voidaan katsoa introgressoituneen kohdepopulaatioon.
Georges Richard

Georges Richard oli vuosina 1897–1902 valmistettu ranskalainen automerkki. Automerkin nimesi ranskalainen kilpa-ajaja Georges Richard (1863–1922). Georges Richard -autoja valmistavan autotehtaan virallinen nimi oli Société des Anciens Établissements Georges Richard ja se sijaitsi Pariisin pohjoisessa Ivry-Port'in esikaupungissa.
Kilpa-ajaja Georges Richard perusti autotehtaan vuonna 1897 veljensä Maxime Richardin kanssa. Nämä ottivat vuonna 1901 liikekumppanikseen Charles-Henri Brasier'in, mutta hänen vaikutuksestaan seuraavana vuonna 1902 automerkki nimettiin uudestaan ja nimi Georges Richard katosi automerkkinä. Jätettyään perustamansa autotehtaan, Georges Richard perusti vuonna 1906 Unic-autotehtaan, viralliselta nimeltään Société anonyme des automobiles UNIC.
Georges Richard vis-à-vis vuodelta 1898 oli nelipaikkainen auto, jossa istuttiin vastakkain. Kattoa tai ovia ei ajoneuvossa ollut. Yksisylinterisen Benz-moottorin iskutilavuus oli 1045 cm³. Georges Richard vis-à-visin pituus oli 230 cm, leveys 132 cm ja omapaino 300 kiloa. Ajoneuvon huippunopeus oli 22 km/t.
Kuvia autoista

1900 Georges Richard 3 1/2HP Two-seater
1900  Georges Richard 7HP Rear-entrance tonneau
1900  Georges Richard 7HP Rear-entrance tonneau
1900 Georges Richard 9HP Dogcart
1901 Georges Richard 3 1/2HP Tonneau
1903 Georges Richard 10HP Brougham
& (teatteri)

Revontulihalli Revontulentiellä
& (vuoteen 2023 asti Espoon kaupunginteatteri) on Espoossa toimiva ammattiteatteri. Sitä pitää yllä vuonna 1988 perustettu Espoon kaupunginteatterisäätiö.
Teatterin taiteellisena johtajana on toiminut elokuusta 2024 alkaen Jussi Sorjanen.
Teatterissa on omia tuotantoja ja joka vuosi 2–4 ulkomaista vierailua. Se tarjoaa esityksiinsä tekstityksen oman mobiilisovelluksensa kautta. Englanninkielinen käännös on saatavilla aina, osaan esityksistä on myös suomenkielinen tekstitys.
Teatterissa käy vuosittain noin 30 000 katsojaa.
Teatterilla on kaksi varsinaista esitystilaa. Ne ovat &Louhi ja &Revontuli, jotka molemmat sijaitsevat Tapiolan kaupunginosassa – &Louhi Espoon Kulttuurikeskuksessa ja &Revontuli Revontulentiellä.
Uusi nimi

Elokuussa 2023 teatteri ilmoitti uudeksi nimekseen &:n. Teatterinjohtaja Erik Söderblom kertoi sen olevan ”positiivinen provokaatio”, joka tuo esiin ”yhteisyyttä, yhteistoimintaa ja yhdessäoloa”. Uusi nimi on tulosta kaksivuotisesta brändityöskentelystä, johon ovat osallistuneet teatterin edustajien lisäksi mainostoimistot Open Flower, TBWA ja Great Apes. Kotimaisten kielten keskuksen kielenhuollon erityisasiantuntija Ulla Onkamo arvosteli tuoreeltaan Espoon teatterin nimenmuutosta epäselväksi ja epäkäytännölliseksi. Hänen mukaansa & ei kerro mitään kohteestaan eikä edes hahmotu nimeksi. Visuaalisen viestinnän suunnittelijoiden järjestö Grafia myönsi &-tunnukselle Vuoden huiput 2023 -gaalassa Muotoilun kultahuippu -palkinnon. Gaalassa jaettiin Kultahuippu-palkinto kaikkiaan 14 kilpailutyölle ja Hopeahuippu-palkinto 40 työlle.
Aiheesta muualla

&
| n k Perustiedot Wikidatassa: Espoon Kaupunginteatteri (Q11858785)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kaupunginteatteri
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Karakalpakstan

| Karakalpakstanin tasavalta |
| --- | --- |
 Araljärven länsiosaa Ustjurtin jyrkänteeltä.
 Lippu:  Vaakuna
 Tasavallan sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nukus
Pinta-ala:  166 590 km²
Väkiluku (2024):  2 002 700
Laivojen hautausmaa ja Araljärven pohjaa Moynaqissa.
Ustjurtin eteläosan maisema.
Amudarjan suiston rantametsiä syksyllä.
Karakalpakstan (vanhentunut nimitys Karakalpakia, karakalpakiksi Qaraqalpaqstan, uzbekiksi Qoraqalpogʻiston), virallisesti Karakalpakstanin tasavalta (Qaraqalpaqstan Respublikası, uzb. Qoraqalpog'iston Respublikasi), on itsehallintoalue Uzbekistanin länsiosassa. Se rajoittuu idässä Navoiyn ja Buharan alueisiin, etelässä Xorazmin alueeseen ja Turkmenistaniin sekä lännessä ja pohjoisessa Kazakstaniin. Tasavallan pinta-ala on 166 590 neliökilometriä ja asukasmäärä yli kaksi miljoonaa henkeä. Sen pääkaupunki on Nukus.
Maantiede, ilmasto ja luonto

Karakalpakstanin luonnonalueita ovat Kyzylkumin aavikko idässä, Ustjurtin laakio lännessä sekä keskiosassa Amudarjajoen suistoalue ja Araljärven eteläosa. Kyzylkum on 75–100 metriä korkeaa tasankoa, jota peittävät hiekkadyynit. Siellä kohoaa yksittäisiä vuoria, joista korkein on Sultan Wáyis (485 metriä). Ustjurt on enimmillään 292 metriä korkeaa ylätasankoa, jossa on muutamia syvänköjä (29–101 metriä). Se päättyy idässä korkeaan jyrkänteeseen. Ustjurtin kaakkoispuolella sijaitsee Sarygamyşin syvänkö. Amudarjan suisto on keinokasteltua maatalousaluetta, jossa on paljon sivuhaaroja ja kastelukanavia, pieniä järviä ja suoalueita. Maatalouden vedenkäytön takia Amudarja ei enää laske suoraan Araljärveen. Järven itäosa on 1960-luvulta lähtien kuivunut kokonaan ja muuttunut Aralkumin aavikoksi.
Hyötykaivannaisiin kuuluvat maakaasu, kulta, maaöljy, rautamalmi, fosforiitti, bentoniitti, kaoliini, ruokasuola ja natriumsulfaatti sekä marmori, graniitti ja muut rakennusaineet.
Alueella vallitsee mannerilmasto. Talvi on melko kylmä ja vähäluminen, kesä kuiva ja kuuma. Tammikuun keskilämpötila on etelässä –4,9 ja pohjoisessa –7,6 astetta ja heinäkuun vastaavasti 28,2 ja 26 astetta. Vuotuinen sademäärä on noin 110 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä talvella ja keväällä.
Kyzylkumin kasvillisuus koostuu heinäkasveista, pensaista ja saksaulpuista. Ustjurtissa kasvaa marunoita ja otakilokkeja. Amudarjan suistossa on rantametsiä.
Aavikon eläinkuntaan kuuluu liskoja, käärmeitä, skorpioneja, kuhertajagaselli, susi ja kettu sekä kaspianaavikkonärhen, maakotkan, isotrapin ja kiurujen kaltaisia lintulajeja. Rantametsissä elää fasaaneja, sorsia, hanhia ja merimetsoja sekä kultasakaaleja, viidakkokissoja, jäniksiä ja villisikoja.
Keinokasteltu maanviljely ja sen aiheuttama Araljärven kuivuminen ovat johtaneet vakaviin ympäristöongelmiin. Maaperän ja veden saastuminen, suolapitoisuuden kasvu ja aavikoituminen ovat hävittäneet kasvi- ja eläinlajeja, tuhonneet kalastuselinkeinon ja synnyttäneet pulaa juomavedestä. Tuulet levittävät Araljärven pohjasta nousevaa pölyä, joka sisältää suolaa, lannotteita ja torjunta-aineita. Alueen ilmasto on muuttunut ankarammaksi, ja kesän ja talven äärilämpötilat ovat voimistuneet.
Tasavallassa sijaitsevat vuonna 2020 perustettu Etelä-Ustjurtin kansallispuisto ja vuonna 2022 perustettu Aralkumin kansallispuisto. Muita luonnonsuojelualueita ovat Ala-Amudarjan biosfäärialue sekä Sayǵaqlın ja Sudochyen rauhoitusalueet.
Hallinnollinen jako ja väestö

Karakalpakstanissa oli arviolta 2 002 700 asukasta vuonna 2024. Se jakautuu hallinnollisesti pääkaupunki Nukusin (karakalpakiksi Nókis)  kaupunkialueeseen sekä 16 piirikuntaan, jotka ovat Amudarja (karakalpakiksi Ámiwdárya, uzbekiksi Amudaryo), Beruniy, Bozataw (uzb. Boʻzatov), Ellikqala (Ellikqal’a), Kegeyli, Moynaq (Moʻynoq), Nukus, Qanlıkól (Qonlikoʻl), Qaraózek (Qoraoʻzak), Qońırat (Qoʻngʻirot), Shımbay (Chimboy), Shomanay (Shumanay), Taqıyatas (Taxiatosh), Taxtakópir (Taxtakoʻpir), Tórtkúl (Toʻrtkoʻl) ja Xojeli (Xoʻjayli).
Nukusissa oli 339 200 asukasta vuonna 2024. Muut kaupungit ovat suuruusjärjestyksessä Xojeli, Tórtkúl, Beruniy, Shımbay, Taqıyatas, Qońırat, Mańǵıt (Mangʻit), Xalqabad (Xalqobod), Bostan (Boʻston), Shomanay ja Moynaq. Kaupunkiväestön osuus oli 49 prosenttia vuonna 2024. Taajamia on 26, maaseudun itsehallintoalueita 146 ja maaseutuasutuksia 1 126.
Asukkaat ovat etupäässä uzbekkeja (40 %) ja karakalpakkeja (37 %). Lisäksi on muun muassa kazakkeja (15 %), turkmeeneja (5 %) ja venäläisiä (1 %). Karakalpakit asuvat pääosin tasavallan pohjoisosassa ja Amudarjan suistoalueella ja muodostavat etelässä vähemmistön. Karakalpakstanissa on myös noin 6 000 hengen korealaisvähemmistö, joka koostuu Venäjän Kaukoidästä 1930-luvulla karkotettujen jälkeläisistä. Vallitseva uskonto on sunnalainen islam.
Historia

Karakalpakstanin alue on ollut asuttu neoliittikaudelta lähtien. Toisen vuosituhannen lopussa ennen ajanlaskun alkua siellä alettiin harjoittaa keinokasteluviljelyä. Amudarjan alajuoksu ja suisto kuuluivat historialliseen Horezmin alueeseen. Siellä on monia linnoitusten, palatsien ja palvontapaikkojen raunioita kuten Aqshaxan qala, Qoyqırılǵan qala ja Topıraq qala. Seudun asukkaat puhuivat iranilaista horezmin kieltä, mutta he turkkilaistuivat keskiajalla.
Karakalpakkien esivanhempia ovat iranilaiset sakat ja massageetit, hunnit sekä alueelle 500–700-luvuilla saapuneet turkkilaiset heimot. Kansan muodostumiseen osallistuivat 700–900-luvuilla petšenegit ja oguusit, myöhemmin kiptšakit ja 1300–1400-luvuilla nogait. Nimitys karakalpakki esiintyy historiallisissa lähteissä 1500-luvun lopusta lähtien.
Karakalpakit asuivat 1600-luvulla ja 1700-luvun alussa puolipaimentolaisina etupäässä Syrdarjan keski- ja alajuoksulla harjoittaen karjanhoitoa, maanviljelyä ja kalastusta. Kazakkien ahdistamina he siirtyivät 1700-luvun lopulla pääosin Syrdarjan Araljärveen laskeneen sivuhaaran Jañadarian varrelle. Hivan kaanikunta alisti karakalpakit vuonna 1811, ja heidät siirrettiin Amudarjan suistoalueelle.
Venäjän kukistettua Hivan kaanikunnan vuonna 1873 Amudarjan oikeanpuoleinen ranta liitettiin Amudarjan departementtina Turkestanin kenraalikuvernementin Syrdarjan alueeseen. Sen hallinnollinen keskus oli Petroaleksandrovsk (nykyinen Tórtkúl). Amudarjan vasen ranta jäi Hivan vasallivaltion alaisuuteen.
Vuonna 1918 bolševikit liittivät Amudarjan oikeanpuoleisen rannan Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan. Alueella kapinoitiin bolševikkeja vastaan, ja vuonna 1920 Hivan kaanikunnasta muodostettiin Horezmin kansan neuvostotasavalta.
Karakalpakkien asuinalueet yhdistettiin autonomiseksi alueeksi vuosina 1924–1925. Se kuului aluksi Kazakkien autonomiseen neuvostotasavaltaan ja vuodesta 1930 lähtien suoraan Venäjän federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Autonominen alue muutettiin vuonna 1932 Karakalpakian autonomiseksi neuvostotasavallaksi, joka liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan vuonna 1936. Alueen pääkaupunkina toimi vuoteen 1932 saakka Tórtkúl.
Tasavallan päätehtävänä oli neuvostoaikana puuvillan viljely, ja sinne perustettiin puuvilla-, elintarvike-, rakennustarvike- ja metalliteollisuutta. Araljärven ympäristökatastrofi aiheutti vakavia taloudellisia ja yhteiskunnallisia ongelmia, ja se herätti 1980-luvun puolivälistä lähtien suurta kansainvälistäkin huomiota.
Karakalpakstan antoi muiden neuvostotasavaltojen tavoin suvereniteettijulistuksen joulukuussa 1990. Neuvostoliton hajoamisen jälkeen keskusteltiin jonkin aikaa alueen itsenäisyydestä, mutta 1990-luvun alussa sen statukseksi vakiintui Uzbekistaniin kuuluva itsehallintoalue. Tasavallassa on esiintynyt merkkejä separatismista, mutta sen johto on pysynyt lojaalina Uzbekistanin hallinnolle. Yritys Karakalpakstanin erityisoikeuksien poistamiseksi laukaisi kesällä 2022 väkivaltaisia protesteja, joissa kuoli ainakin 18 ihmistä. Mielenosoitusten jälkeen Uzbekistanin presidentti Shavkat Mirziyoyev ilmoitti luopuvansa muutoksista maan perustuslakiin.
Politiikka

Karakalpakstanin ja Uzbekistanin perustuslakien mukaan Karakalpakstan on ”suvereeni tasavalta”, jolla on oikeus erota Uzbekistanista kansanäänestyksen perusteella. Karakalpakstanin perustuslaki ei voi olla ristiriidassa Uzbekistanin perustuslain kanssa, ja Uzbekistanin lait ovat voimassa myös Karakalpakstanissa. Tasavallalla on edustus Uzbekistanin valtionelimissä, ja sen kansalaisia ovat Karakalpakstanin alueella asuvat Uzbekistanin kansalaiset.
Tasavallan ylin kansanedustuslaitos on lainsäädäntövaltaa käyttävä korkein neuvosto Joqarǵı Keńesi. Sen puheenjohtaja toimii tasavallan johtajana ja korkeimpana viranhaltijana. Joqarǵı Keńesi nimittää toimeenpanovaltaa käyttävän ministerineuvoston. Ylintä tuomiovaltaa käyttävät Karakalpakstanin tasavallan tuomioistuin ja hallinto-oikeus.
Tasavallan viralliset kielet ovat karakalpakki ja uzbekki. Sillä on oma lippu, vaakuna ja kansallislaulu.
Talous ja liikenne

Karakalpakstanin tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous (27,4 % työssäkäyvistä vuonna 2019), koulutus (10,8 %), kauppa (10,6 %), rakentaminen (9,4 %) ja teollisuus (9,0 %). Teollisuus tuotti 39,4 prosenttia alueen bruttokansantuotteesta vuonna 2019, palvelut 33,3 ja maatalous 27,3 prosenttia.
Maatalous on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan ja puuvillan tuotantoon. Vuonna 2019 viljelty pinta-ala oli 263 700 hehtaaria, josta yli 40 prosenttia tuotti viljaa (lähinnä vehnää ja riisiä) ja kolmasosa puuvillaa. Lisäksi viljellään vihanneksia, perunaa, hedelmiä ja rehua. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja, hevoset ja kamelit.
Tasavallassa on kemian, elintarvike-, tekstiili-, energia- ja rakennustarviketeollisuutta. Tärkein yritys on Ustjurtin kaasukemiallinen kompleksi. Maakaasun tuotanto alkoi vuonna 1996. Taqıyatasin lämpövoimala tuottaa sähköä Karakalpakstanille ja lähialueille.
Karakalpakstanista on maantie- ja rautatieyhteydet Urganchiin, Buharaan, Navoiyiin, Turkmenistaniin ja Kazakstanin länsiosan kautta Euroopan-puoleiselle Venäjälle. Nukusissa on kansainvälinen lentoasema.
Kulttuuri

Karakalpakkien perinteisiä asumuksia ovat jurtta ja savitiilinen talo. Kaupungit ja taajamat ovat syntyneet neuvostoaikana. Karakalpakkien kansantaide ilmenee varsinkin jurtan koristelussa ja sisustuksessa. Perinteisiä käsitöitä ovat puuleikkaukset, nahkaesineet, matot, kankaat, kirjontatyöt ja korut. Geometrisen ja kasviornamentin ohella suosittu koristeaihe ovat lampaan sarvet (múyiz).
Kansanrunous sisältää lyyrisiä ja eeppisiä lauluja, joita runonlaulajat ja tarinankertojat esittivät dutar-luutun ja kobyz-jousisoittimen säestyksellä. Kansanperinteen lajeja ovat sankarieepos sekä satuaiheita ja taruja muokkaava dastan. Suomalainen Tiedeakatemia on julkaissut Jumabay Bazarovin esittämän sankarirunoelma Edigen englanninnoksen CD-levyineen. Seitsensäveliseen diatoniseen asteikkoon perustuvassa, rytmiikaltaan vaihtelevassa kansanmusiikissa on paljon yhteistä naapurikansojen kanssa. Soittimiin kuuluvat myös nai-huilu, puupuhallin zurna ja tamburiini.
Karakalpakinkielisen kirjoitetun kirjallisuuden ensimmäinen tunnettu edustaja on 1700-luvulla elänyt Jiyen jıraw, joka kertoo runoissaan kansansa muutosta Jañadarian varrelle. Ájiniyazin ja Berdaqin kaltaiset 1800-luvun runoilijat noudattivat kansanrunouden ja klassisen itämaisen kirjallisuuden perinteitä, mutta kuvasivat realistisesti karakalpakkien elämää.
Karakalpakin kirjakieli, koululaitos, proosa- ja näytelmäkirjallisuus, ammattiteatteri ja kuvataide ovat syntyneet neuvostoaikana. Karakalpakinkielisen neuvostokirjallisuuden alullepanijoina mainitaan Ayapbergen Musaev, Abbaz Dabılov ja Sadıq Nurımbetov ja myöhempinä edustajina Nájim Dáwqaraev, Jolmurza Aymurzaev ja Tólepbergen Qayıpbergenov. Nykykirjailijoita ovat runoilija Ibrayım Yusupov ja naisprosaisti Gúlaysha Esemuratova.
Tasavallassa toimivat yliopisto, opettajakorkeakoulu, Taškentin pediatrisen korkeakoulun ja maatalousyliopiston osastot sekä Uzbekistanin tiedeakatemian osasto. Kulttuurilaitoksia ovat kirjakustantamo, musiikki- ja draamateatteri, nuorisoteatteri ja nukketeatteri, sinfoniaorkesteri, filharmonia, radion ja television kansansoitinorkesteri, kotiseutumuseo ja taidemuseo.
Lehdistöön kuuluvat sanomalehti Erkin Qaraqalpaqstan, nuorisolehti Qaraqalpaqstan jasları, kirjallisuus- ja kulttuurilehti Ámiwdárya sekä joukko paikallislehtiä ja muita julkaisuja. Radiolähetykset alkoivat vuonna 1932 ja televisiolähetykset vuonna 1964.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karakalpakstanin korkeimman neuvoston sivusto
Karakalpakstanin matkailusivusto
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Yksi Ayaz qalan muinaisista linnoituksista.
Karakalpakstanin ensimmäisen puoluejohtajan Allayar Dosnazarovin patsas Nukusissa.
Nukusin keskustaa.
Karakalpakkilainen jurtta.
Karakalpakstanin musiikkiteatterin ohjelmistoa.
Ammattilakki

Ammattilakki on ammatillisen tutkinnon suorittaneelle tarkoitettu ylioppilaslakkia vastaava lakki.
Ammattilakkeja on saatavilla kohdennetusti jokaiselle ammattitutkinnolle (perus-, ammatti-, erikoisammatti-, AMK-, YAMK-tutkinnoille) sekä yleisenä ammattilakkina. Tutkintokohtainen valmistujaislakki on nimetty opetushallituksen ammattitutkintonimikkeiden mukaan. Lakin nauhavärit ja kokardit vaihtelevat tutkinnon mukaisesti. Yleisen ammattilakin päällisessä on kolmea eriväristä samettia: keskikappale mustaa, välissä violettia, reunimmaisena tummansinistä. Ammattilakin kokardi on kullattu tammenlehvillä ympäröity A-kirjain tai ruotsinkielisille tarkoitettu Y-kirjain. Yleisestä ammattilakista on olemassa myös tupsullinen esimieslakki, joka on erikoisammattitutkintolakki.
Ammattilakkeja hankitaan Suomessa vuosittain noin 10 000 kappaletta ylioppilaslakkien hankintamäärän ollessa 30 000–40 000 välillä.
Maavoimien esikunta

| Maavoimien esikunta |
| --- | --- |

Toiminnassa:  2008–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  puolustushaara
Tukikohta:  Mikkeli
Marssi:  Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa 
Vuosipäivät:  16.3. 
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kenraalimajuri Jukka Jokinen
Maavoimien esikunta (lyhenne MAAVE) on vuoden 2008 alussa perustettu Suomen maavoimien komentajan johtamistoimintaa tukeva esikunta, joka jatkaa entiseen Pääesikunnan maavoimaesikuntaan liittyviä toimintoja Mikkelin Karkialammella. Se on ilmavoimien ja merivoimien esikuntien tapaan itsenäinen puolustushaaraesikunta. Maavoimien esikunnan henkilövahvuudeksi määriteltiin perustettaessa 242 henkilöä. Vuonna 2013 esikunnan vahvuus on noin 270 henkilöä. Maavoimien esikunnan yhteyteen on ilmoitettu tulevan Suomen Nato-esikunta.
Puolustusvoimien organisaatiouudistus

Maavoimien esikunnan perustaminen Mikkeliin oli osa valtionhallinnon hajasijoitusohjelmaan. Muita mahdollisia sijoituspaikkoja olivat Oulu tai Hämeenlinna. Oulussa ei kuitenkaan olisi ollut maavoimien esikunnalle valmiina riittävän suojattua infrastruktuuria, toisin kuin Hämeenlinnassa ja Mikkelissä, jossa vuoden 2006 loppuun toimi Savon Prikaati. Puolustusvoimien organisaatiouudistukseen saakka Karkialammilla oli myös Itäisen maanpuolustusalueen esikunta.
Itäisen maanpuolustusalueen esikuntaan perustettiin vuoden 2006 alussa uudeksi osastoksi Maavoimien esikunnan runko, jonka tehtävänä oli uuden Maavoimien esikunnan perustaminen. Uuden osaston päällikkönä oli prikaatikenraali Mika Peltonen.
Organisaatio > Esikuntapäälliköt

Maavoimien esikunnan esikuntapäällikötlähde?:
kenraalimajuri Jukka Jokinen 1.1.2023 –
kenraalimajuri Kim Mattsson 1.8.2021–31.12.2022
kenraalimajuri Markku Myllykangas 1.8.2017–31.7.2021
kenraalimajuri Petri Hulkko 1.1.2017–31.7.2017lähde?
kenraalimajuri Jorma Ala-Sankila 1.1.2015–31.12.2016
prikaatikenraali Petri Hulkko 1.9.2014–31.12.2014 (oto)
kenraalimajuri Juha-Pekka Liikola 1.2.2011–31.8.2014
kenraalimajuri Juha Kilpiä 1.8.2009–31.1.2011lähde?
kenraalimajuri Arto Räty 1.7.2008–31.7.2009lähde?
kenraalimajuri Mika Peltonen 1.1.2008–30.6.2008lähde?
Esikuntapäällikön alaisuudessa toimivat henkilöstö-, operaatio- ja huoltopäällikkö, jotka ovat esikunnan kuuden osaston osastopäälliköiden esimiehiä.
Organisaatio > Osastot

henkilöstöosasto
operatiivinen osasto
suunnitteluosasto
johtamisjärjestelmäosasto
huolto-osasto
materiaaliosasto ja
kanslia
Näistä henkilöstöosasto on henkilöstöpäällikön, operatiivinen, suunnittelu- ja johtamisjärjestelmäosasto operaatiopäällikön sekä huolto- ja materiaaliosasto huoltopäällikön alainen. Kanslia toimii suoraan esikuntapäällikön alaisuudessa. Myös maavoimien ilmailutoiminnan päällikkö (1.3.2016 alkaen everstiluutnantti Jaro Kesänen) palvelee Maavoimien esikunnassa.lähde?
Organisaatio > Aselajitarkastajat

Maavoimien esikunnassa palvelevat seuraavat aselajitarkastajat:
Ilmatorjunnan tarkastaja, eversti Mikko Mäntynen
Jalkaväen tarkastaja, eversti Juhana Skyttä
Tykistön tarkastaja (aik. kenttätykistön tarkastaja) eversti Pertti Holma
Pioneeritarkastaja, eversti Jukka Aihtia
Viestitarkastaja eversti Antti Tunkkari
Huollon tarkastaja eversti Vesa Happonen
Aiheesta muualla

Maavoimien esikunta Puolustusvoimien sivuilla
| n k Suomen maavoimien joukko-osastot |
| --- | --- | --- |
|  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  |
Luettelo Suomen maavoimien kalustosta
Maavoimien esikunta käyttää lippunaan kielekkeistä valtiolippua.
Samsung Galaxy A54

| Samsung Galaxy A54 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Samsung
Julkaistu:  2023
Edeltäjä:  Samsung Galaxy A53
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G ja 5G
Mitat:  158,2 × 76,7 × 8,2 mm
Paino:  202 g
Näyttö:  Super AMOLED, 6,4", 120 Hz
Näytön kuvatarkkuus:  1 080 × 2 340 px
Suoritin:  Exynos 1380 -kahdeksanydin­prosessori
Grafiikkapiiri:  Mali-G68
Muisti:  128 tai 256 Gt
Keskusmuisti:  4, 6 tai 8 Gt
Takakamera:  50 Mpx + 12 Mpx (ultralaajakulma) + 5 Mpx (makro)
Etukamera:  32 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  Android 13
Akku:  5 000 mAh
Liitännät:  USB-C
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 1 Tt:n microSD-kortteja
Muuta:  sormenjälkitunnistin, IP67
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samsung Galaxy A54 on Samsungin 15. maaliskuuta 2023 julkistama älypuhelin.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,4 tuuman näyttö, joka tukee 120 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on valittavana 128 tai 256 gigatavua ja keskusmuistia neljä, kuusi tai kahdeksan gigatavua. Suomessa myyntiin tuli versiot, joissa on kahdeksan gigatavua keskusmuistia ja 128 tai 256 gigatavua tallennustilaa. Tallennustila on laajennettavissa enintään yhden teratavun microSD-kortilla.
Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä, ultralaajakulmakameran 12 megapikseliä ja makrokameran viisi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 000 milliampeerituntia, ja se tukee 25 watin latausta. Puhelimen IP-luokitus on 67, ja se on pölyn- ja vedenkestävä. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu näytön alle. Käyttöjärjestelmänä on Android 13 ja käyttöliittymänä One UI 5. Puhelimelle on luvattu neljä Android-versiopäivitystä ja viisi vuotta tietoturvapäivityksiä.