stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martti Luther
Elämä > Lutherin ja Johannes Eckin väittely

Luther kutsuttiin Leipzigin väittelynä tunnettuun disputaatioon Johann Eckin kanssa Leipzigin yliopistoon heinäkuussa 1519. Eck syytti Lutheria hussilaisuudesta. Luther myönsi löytäneensä Jan Husin kirjoituksista kristillisiä ja evankelisia totuuksia, joita kirkko ei voi tuomita. Luther sanoi: ”Raamatun tähden meidän täytyy hyljätä paavi ja konsiilit. Minä tahdon uskoa omasta tahdosta enkä olla minkään auktoriteetin orja, oli se sitten konsiili, yliopisto tai paavi.” Hän myös puhui uskovien yleisen pappeuden puolesta. Leipzigin väittely ei virallisesti koskaan ratkennut, mutta tietyssä mielessä se oli Lutherille voitto. Lutherin kirjoituksia – ja tässä väittelyn pöytäkirjoja – voitiin kehittyneen kirjapainotekniikan avulla koota kirjoiksi, ja hänen ajatuksensa alkoivat saada kannatusta kaikkialla Euroopassa.
Seuraavana vuonna, 1520 syksyllä, Luther vastaanotti pannauhkausbullan, jota kutsutaan alkusanojen mukaan nimellä Exsurge Domine. Kun ylioppilaat polttivat kirkollisia kirjoja julkisesti, heitti Luther vihkomuotoisen bullankin tuleen. Varsinainen pannabulla Decet Romanum Pontifacem julkaistiin tammikuussa 1521.
Elämä > Luther Wormsin valtiopäivillä

Kun keisari Kaarle V avasi Wormsin valtiopäivät 10. tammikuuta 1521, Luther oli saanut käskyn tulla selittämään näkemyksiään myös siellä. Luther kysyi: ”Onko meidän aloitettava tämän kiistan selvittäminen tuomitsemalla Jumalan sana?”. Lutheria vaadittiin perumaan näkemyksiään, mutta hän jatkoi: ”Ellei minua Pyhän Raamatun todistuksilla ja selvillä järkisyillä saada vakuuttuneeksi, sillä yksinomaan paavia ja kirkolliskokoustakaan en voi uskoa. Olen sidottu omaantuntooni ja Jumalan sanaan. Sen vuoksi en voi perua mitään.” Keisari julisti Wormsin ediktin, jonka mukaan Luther oli paholainen munkinkaapuun puetun ihmisen hahmossa. Luther tuomittiin myös valtakunnankiroukseen ja kerettiläiseksi ja hänen kirjansa määrättiin poltettaviksi. Lutherin suojelija vaaliruhtinas Fredrik Viisas antoi kuitenkin luvan ”siepata” Luther ja viedä hänet turvaan Wartburgin linnaan. Siellä piileskellessään Luther omistautui kirjalliseen työhön muun maailman luullessa hänen kuolleen. Lutherin sanomaksi usein väitetty ”Tässä seison, enkä muuta voi. Jumala minua auttakoon” ei ole Lutherin sanoma lause.
Elämä > Raamatunkäännös

Lutherin saksankielinen raamatunkäännös lukeutuu kristikunnan tärkeimpiin. Myös ennen Lutheria Raamatusta oli olemassa käännöksiä saksaksi, mutta niiden kieli oli epäyhtenäistä ja osin vaikeasti ymmärrettävää.
Luther käänsi Uuden testamentin yhdessätoista viikossa vuonna 1522 ollessaan Wartburgin linnassa. Vanhan testamentin kääntämiseen häneltä kului työryhmän avustamanakin 12 vuotta. Täydellinen saksankielinen Raamattu ilmestyi vuonna 1534. Luther vältti versiossaan aiempien Raamattujen sanantarkkoja käännöksiä. Sen sijaan hän paneutui asiasisältöön sekä ajatukseen, minkä uskoi kunkin raamatunkohdan haluavan välittää. Roomalaiskirjeen lukuun 3:28 Luther lisäsi sanan ”yksin”, jota ei esiinny alkutekstissä: ”Päättelemme että ihminen vanhurskautetaan yksin uskosta”. Lutherin käännöksestä tuli myös muiden protestanttisten kansankielille käännettyjen Raamattujen esikuva. Muun muassa Ruotsissa Olaus Petri ja Suomessa Mikael Agricola käyttivät hänen käännöstään työnsä apuna.
Luther sijoitti apokryfiset kirjat omaksi ryhmäkseen muiden Vanhan testamentin kirjojen jälkeen. Vaikka ne eivät sisälly hepreankieliseen Raamattuun, on niillä hänen mukaansa oma paikkansa Raamatussa ja kirkon elämässä. Luther antoi apokryfikirjojen kokoelmalle otsikon Apokryfit. Toisin sanoen kirjat, joita ei tule pitää Pyhien Kirjoitusten vertaisina mutta jotka silti ovat hyödyllisiä ja hyviä lukea.
Elämä > Muut kristilliset kirjat

Raamatunkäännöksen lisäksi Lutherin merkittävimpiä tuotoksia ovat katekismukset Iso katekismus sekä Vähä katekismus. Iso katekismus oli tarkoitettu papeille, Vähä eli pieni perheenisille avuksi kristillisen uskon oppimiseen ja opettamiseen.
Elämä > Jumalanpalvelusuudistus

Vuonna 1522 Luther vaihtoi saksan latinan tilalle jumalanpalveluskieleksi. Hän arvosteli paavin ja kirkkoruhtinaiden vallankäyttöä ja piti Raamattua kirkon ylimpänä auktoriteettina.
Lutherin liturgisista julkaisuista merkittävimpiä ovat latinankielinen messun järjestys Formula Missae vuodelta 1523, kaupunkiseurakuntia varten ja vuonna 1526 ilmestynyt Deutsche Messe maaseurakunnille. Samalla kansankielinen jumalanpalvelus synnytti myös kansankielisen virrenlaulun. Luther myös kirjoitti ja sävelsi virsiä. Lutherin tunnetuimmat virret ovat jouluvirsi Enkeli taivaan ja Jumala ompi linnamme.
Elämä > Erasmus-keskustelu

Vuosina 1524 ja 1525 Luther väitteli tunnetun humanistin Erasmus Rotterdamilaisen kanssa, tämä kun korosti tahdon vapautta ja sen merkitystä ihmisen pelastukselle.
Elämä > Suhtautuminen talonpoikaiskapinaan

Vuonna 1524 Saksassa nousi talonpoikaiskapina, jossa vedottiin Lutherin ajatuksiin kristityn vapaudesta. Pari vuotta aiemmin Luther oli antanut ”herrojen” kuulla kunniansa muun muassa näiden talonpojille sälyttämien kovien verojen vuoksi.lähde? Luther yritti rakentaa sovintoa osapuolten kesken, mutta epäonnistuttuaan kehotti aatelistoa kukistamaan kapinan. Kapinan tukahduttamisen yhteydessä vuonna 1525 kuoli muun muassa kapinallisjohtajiin kuulunut teologi Thomas Müntzer. Kantansa vuoksi Luther menetti kansansuosiotaan.
Elämä > Marburgin uskontokeskustelu

Katolisten mukaan ehtoollisessa leipä muuttuu Jeesuksen ruumiiksi ja viini vereksi. Lutherin mukaan ehtoollisaineet eivät muutu, mutta silti Jeesuksen ruumis on fyysisesti leivässä ja veri viinissä. Monet muut reformistit, kuten Ulrich Zwingli, ajattelivat, että Jeesus ei ole ruumiillisesti läsnä ehtoollisessa, vain henkisesti, ja ”tämä on minun ruumiini” tarkoittaa ruumiin symbolista eikä fyysistä läsnäoloa leivässä (”’Est’ vai ’significat’?”).
Tästä syystä Luther alun perin sanoi, ettei Zwingli seuraajineen ole kristittyjä. Marburgin uskontokeskustelussa vuonna 1529 kaksikko onnistui sopimaan 14 viidestätoista teologisesta erimielisyydestään, mutta ehtoollisen osalta yksimielisyyteen ei päästy. Siksi Sveitsin reformisteista tuli protestanttisuuden erillinen suuntaus.
Elämä > Augsburgin valtiopäivät vuonna 1530

Keisari Kaarle V kutsui koolle valtiopäivät ja kaikkien oli esitettävä uskontunnustuksensa. Philipp Melanchthonin laatima ja luterilaisten allekirjoittama tunnustus erotti heidät lopullisesti katolisesta kirkosta. Luther ei voinut osallistua valtiopäiville, koska hän joutui valtakunnankirouksen vuoksi pelkäämään henkensä puolesta.
Elämä > Luther ja paavin nuntius Vergerio

Paavi Paavali III kutsui koolle Trenton kirkolliskokouksen ja paavi lähetti nuntius Vergerion Lutherin luokse marraskuussa 1535. Luther lupasi saapua kokoukseen, ja jos paavi halusi tulla Wittenbergiin, niin hän olisi tervetullut.
Elämä > Lutherin kuolema

Luther kuoli 18. helmikuuta 1546 syntymäkaupungissaan. Hänet haudattiin Wittenbergin linnankirkkoon.
Perhe

Vuonna 1525 Luther nai entisen nunnan Katharina von Boran. Naimattomuuslupauksen rikkominen oli jatkoa katolisten käytäntöjen arvostelulle. He saivat kuusi lasta. Lasten nimet olivat Hans, Elisabeth, Magdalena, Martti nuorempi, Paul ja Margaretha.
Luther ja islam

Marburgin kokouksen aikaan osmaniarmeija piiritti Wieniä. Luther ei ollut hyväksynyt turkkilaisten vastustamista vuoden 1518 95 teesin selitysteoksessaan. Hän piti turkkilaisia Jumalan kristityille lähettämänä rangaistuksena, raamatullisen maailmanlopun lähetteinä. Nämä tuhoaisivat antikristuksen, jonka Luther uskoi olevan paavi. Hän vastusti ajatusta Pyhästä sodasta ”ikään kuin kansamme olisi kristittyjen armeija turkkilaisia vastaan, jotka olivat Kristuksen vihollisia. Tämä on täysin ristiriidassa Kristuksen opetuksia ja nimeä vastaan.” Toisaalta Kahden regimentin opissaan Luther tuki ei-uskonnollista sotaa turkkilaisia vastaan. Vuonna 1526 Luther kirjoitti teoksessa Voivatko sotilaatkin kuulua autuaalliseen säätyyn?, että kansakunnan puolustaminen käy syyksi oikeutettuun sotaan. Vuonna 1529 Vom Kriege wider die Türken -teoksessaan Luther kehotti toistuvasti keisari Kaarle V:tä ja saksalaisia taistelemaan turkkilaisia vastaan.
Vuonna 1542 Luther luki Koraanin latinankielisen käännöksen. Hän tuotti sittemmin useita jyrkästi arvostelevia kirjoituksia islamista. Hän kirjoitti muslimien uskosta kiihkottomammin kuin juutalaisuudesta. Vaikka Luther piti muslimien uskoa paholaisen aseena sekä nimitti profeetta Muhammedia ”piruksi ja Saatanan esikoislapseksi”, hän ei ollut saarnaamassa ristiretkeä turkkilaisia vastaan: ”Annettakoon turkkilaisen uskoa ja elää kuten tahtoo, aivan kuten paaviuden ja valekristittyjen annetaan elää.” Luther vastusti Koraanin julkaisukieltoa, sillä hän halusi sen olevan saatavilla kriittistä tutkimusta varten.
Luther ja yhteiskunta

Köyhäinhoidon uudistus oli keskeinen osa Martti Lutherin aloittamaa kirkollista vallankumousta. Luther ja hänen kannattajansa uskoivat sanomansa ratkaisevan myös köyhyyden aiheuttamat ongelmat. Tämä edisti luterilaisuuden leviämistä.
Lutherin suosio

Eri aikoina ja eri maissa on Lutheriin suhtauduttu monin eri tavoin. 1800-luvulla nousevan kansallistunteen Saksassa hänestä tehtiin eräänlainen isänmaan sankari. Esimerkiksi uskonpuhdistajaa esittävät kuvat olivat usein ylistäviä ja kertoivat tämän sankaruudesta.
Natsi-Saksan aikana Lutherille annettiin oikeaoppisen uskonpuhdistajan rooli. Juutalaisvastaisten mielipiteidensä takia Luther oli arvostettu mies Adolf Hitlerin johtamassa Saksassa. Luther kuvattiin useaan otteeseen juutalaisvihaajaksi: seikka jolle tämän omat tekstit toki antoivat pohjaa. Natsimieliset protestanttipapit vetosivat Lutheriin oikeuttaakseen kristalliyön terrorin.
Sosialistinen Saksan demokraattinen tasavalta leimasi Martti Lutherin jahkailijaksi ja aikaansaamattomaksi henkilöksi. Viralliselle Saksan demokraattiselle tasavallalle tämä oli tosin hyvällä asialla, mutta ei päässyt monestikaan puheitaan pitemmälle asioiden edistämiseksi. Kuitenkin Saksan demokraattinen tasavalta järjesti suuret Luther-juhlat 1983 uskonpuhdistajan 500-vuotissyntymäpäivien yhteydessä.
Katolisille Luther on ollut perinteisesti yhteisen kirkon hajottaja. Katolinen Luther-tutkimus on muuttunut objektiivisempaan suuntaan Joseph Lortzin koulukunnasta alkaen.
Evankelis-luterilaiset pitivät Lutheria pitkään sankarina. Historiantutkimuksen huomiot uskonpuhdistajan juutalaisasenteista ja suhtautumisesta talonpoikaiskapinallisiin ovat sittemmin monipuolistaneet Lutherin kuvaa.
Elokuvia

1953: Martin Luther, Niall MacGinns Lutherina
1973: Luther, Stacy Keach Lutherina
1983: Martin Luther Heretic
1992: Missä Luther käveli
2001: Avoin ovi Lutherille
2002: Martin Luther, historiallinen elokuva
2003: Luther, Joseph Fiennes Lutherina
Kirjallisuutta

Arffman, Kaarlo: Mitä oli luterilaisuus? Johdatus kadonneeseen eurooppalaiseen kristinuskon tulkintaan.  2. korjattu painos. Helsinki:  Yliopistopaino, 2004.  ISBN 951-570-597-5
Jonsson, Per: Småborgerlig reaktionär eller progressiv revolutionär? Martin Luther i marxistisk historieskrivning.  Landskrona:  Reformatio, 1983.  ISBN 91-85454-21-4  Teoksen verkkoversio. (ruotsiksi)
Kolb, Robert & Dingel, Irene & Batka, Ľubomír (toim.): The Oxford Handbook of Martin Luther’s Theology.  Oxford:  Oxford University Press, 2014.  ISBN 978-0-19-960470-8  (englanniksi)
Laine, Tuija (toim.): Luther, reformaatio ja kirja.  (Liittyy näyttelyyn 7.6.–20.10.2012, Kansalliskirjasto)  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura: Suomen teologinen kirjallisuusseura, 2012.  ISBN 978-952-5031-68-3
Luther CD-ROM (Sley-kirjat)
Manns, Peter: Martti Luther.  Suomentanut Helinä Kuusiola. Helsinki:  SLEY-kirjat, 1983.  ISBN 951-617-545-7
Marty, Martin: Martti Luther.  Suomentanut Sari-Anne Ahvonen. Helsingissä:  Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7106-1
Pirinen, Kauko: Seitsenpäinen Luther. Martti Lutherin kuva eri aikoina.  Helsinki:  SLEY-kirjat, 1984.  ISBN 951-617-617-8
Pinomaa, Lennart: Kuka Luther todella oli.  Saarijärvi:  Ari-kustannus, 1976.  ISBN 951-786-035-8
Reston, James Jr.: Lutherin linnake – Uskonpuhdistus uhan alla Suomentaja Risto Mikkonen. Scanria, 2015. 978-952-5182-43-9
Schilling, Heinz: Martin Luther – Rebell in einer Zeit des Umbruchs. Eine Biographie.  München:  C. H. Beck, 2012.  ISBN 978-3-406-63741-4  (saksaksi)
Turunen, Ari: Mulkerot. Patsaalle korotettujen suurmiesten elämäkertoja.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 978-952-351053-1
Vainio, Olli-Pekka: Luther.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-031-918-5
Aiheesta muualla

Luther.de.
Martti Lutherin suomennetut teokset.
Martti Lutherin teoksia. Christian Classics Etereal Library. (englanniksi)
Martti Lutherin teoksia. IntraText Digital Library. (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Lutherin partituureja. Mutopia Project. (englanniksi)
Lutherin saarnoja vanhimmista suomalaisista postilloista teksti- ja äänitiedostoina. Paimenkirje Böömin veljille 1523 tekstinä ja puheena.
Lutherin kirkkopostilla ja Galatalaiskirjeen selitys.
Lutherin teoksia ladattavina e-kirjoina Projekti Lönnrotilta.
Renessanssifilosofia
Francesco Petrarca
Georgios Gemistos Plethon
Leonardo Bruni
Georgios Trapezuntios
Nicolaus Cusanus
Johannes Bessarion
Lorenzo Valla
Johannes Argyropulos
Marsilio Ficino
Pietro Pomponazzi
Giovanni Pico della Mirandola
Gianfrancesco Pico della Mirandola
Erasmus Rotterdamilainen
Niccolò Machiavelli
Thomas Cajetanus
Nikolaus Kopernikus
Thomas More
Martti Luther
Juan Luis Vives
Paracelsus
Agostino Steuco
Bernardino Telesio
Petrus Ramus
Francesco Patrizi da Cherso
Jacopo Zabarella
Michel de Montaigne
Hieronymus Fabricius
Justus Lipsius
Giordano Bruno
Francisco Suárez
Francisco Sánchez
Cesare Cremonini
Francis Bacon
Galileo Galilei
Tommaso Campanella
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  Prado  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Anton von Werner, Luther Wormsin valtiopäivillä, 1877.
Lutherin työhuone Wartburgin linnassa.
Lutherin Raamattu vuodelta 1534.
Christian Karl August Noack, Marburgin uskontokeskustelu, 1867.
Martti Luther: Juutalaisista ja heidän valheistaan (1543).
Luther-monumentti Wittenbergissä.
Jakten

| Jakten |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Yngve Gamlin
Perustuu:  Per Olof Sundmanin novelliin Jägarna II
Pääosat:  Halvar Björk Leif Hedberg Lars Passgård
Valmistustiedot
Ensi-ilta:   19. huhtikuuta 1965
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
   
Jakten on ruotsalainen vuonna 1965 ensi-iltaan tullut Yngve Gamlinin ohjaama mustavalkoelokuva. Se perustuu Per Olof Sundmanin novelliin Jägarna II. Kuvauspaikkoina toimivat Europa Studio Tukholmassa sekä Gäddeden ja Bågeden kylät Strömsundissa.
Juoni

Poliisimies Karl Olofsson (Halvar Björk) ja kansakouluopettaja Olle Stensson (Leif Hedberg) osallistuvat noin 30 hengen seurueessa metsästysretkelle Jämtlannissa. Heidän ollessaan kaksistaan vahdissa metsässä suon laidalla Olofsson havaitsee liikettä ja ampuu varoituslaukauksen, minkä jälkeen hän tähtää hahmoon. Kyseessä osoittauttuu olevan nuori mies (Lars Passgård), jota luoti on osunut pohkeeseen. Olofsson ja Stensson ovat aiemmilla retkillä löytäneet metsästä ruumiita ja Olofsson uskoo miehen olevan murhaaja. He vievät tämän läheiseen mökkiin ja aloittavat kuulustelun. Opettaja Stensson käyttäytyy aggressiivisesti ja väkivaltaisesti, kun taas Olofsson kohtelee epäiltyä inhimillisesti. Seuraavana aamuna epäilty kieltäytyy lähtemästä miesten mukana ja yrittää taltuttaa heidät rautakangella. Olofsson ja Stensson jättävät miehen mökkiin, mutta ottavat häneltä pois kengät ja lämpimät vaatteet, jotta hän ei voisi paeta ennen apuvoimien saapumista.
Sijaishallitsijoiden aika

| Sijaishallitsijoiden aika |
| --- | --- |
v. 1811 - 1820
Lawrencen prinssi Yrjö (s. 1814)
Edeltää: Yrjöjen aikakausi
Jota seuraa: Viktoriaaninen aikakausi
Johtaja(t): Yrjö, Prinssi Regent Pääministerit Spencer Perceval  Lordi Liverpool  George Canning  Lordi Goderich  Wellingtonin herttua  Lordi Grey  Lordi Melbourne  Sir Robert Peel 
Sijaishallitsijoiden aika oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneessä kuningaskunnassa Yrjöjen ajan lopulla ollut ajanjakso, 1811–1820, jolloin kuningas Yrjö III:n katsottiin sairautensa vuoksi olevan kykenemätön hallitsemaan, ja hänen poikansa hallitsi sijaishallitsijana (engl. Prince regent). Yrjö III:n kuoltua vuonna 1820 sijaishallitsijasta tuli kuningas Yrjö IV. Nimitystä sijaishallitsijoiden aika käytetään toisinaan pidemmästäkin ajanjaksosta, jopa koko aikavälistä 1795–1837, johon sisältyvät Yrjö III:n hallitsijakauden loppupuoli ja hänen poikiensa Yrjö IV:n ja Vilhelm IV:n hallituskaudet. Koko tälle aikakaudelle ominaisia ovat eräät Britannian arkkitehtuurissa, kirjallisuudessa, muodissa, politiikassa ja kulttuurissa esiintyneet suuntaukset.
Merkittäviä henkilöitä

Rudolph Ackermann
Arthur Aikin
Henry Addington Sidmouth
William Arden Alvanley
Elizabeth Armistead
Jane Austen
Charles Babbage
Joseph Banks
Richard Barry Barrymore
William Blake
Beau Brummell
Mary Brunton
Lord Frederick Beauclerk
Henrietta Ponsonby Bessborough
Marguerite Gardiner Blessington
Bow Street Runners
Caroline of Brunswick
Frances Burney
James Burton
Decimus Burton
Lord Byron
George Campbell Argyll
Robert Stewart  Londonderry
George Canning
George Cayley
Georgiana Cavendish
Charlotte Augusta
John Clare
William Cobbett
Samuel Taylor Coleridge
Patrick Colquhoun
John Constable
Elizabeth Conyngham Conyngham
Tom Cribb
George Cruikshank
John Dalton
Humphry Davy
John Disney
David Douglas
Maria Edgeworth
Pierce Egan
Thomas Bruce  Elgin
Grace Elliott
Maria Fitzherbert
Elizabeth Fry
David Garrick
Yrjö IV
James Gillray
Frederick Robinson Goderich
William Grenville
Charles Grey
Emma Hamilton
William Harcourt
William Hazlitt
William Hedley
James Henry Leigh Hunt
Isabella Ingram-Seymour-Conway
John Jackson
Edward Jenner
Sarah Villiers
Edmund Kean
John Keats
Lady Caroline Lamb
Charles Lamb
Emily Lamb
Thomas Lawrence
Dorothea Lieven
Mary Linwood
Robert Jenkinson
Ada Byron Lovelace
John Loudon McAdam
Lord Melbourne
Hannah More
John Nash
Horatio Nelson
George Ormerod
Henry Paget Anglesey
Thomas Paine
John Palmer, Royal Mail
Robert Peel
Spencer Perceval
William Pitt
Jane Porter
Hermann von Pückler-Muskau
Thomas De Quincey
Thomas Raikes
Humphry Repton
Samuel Rogers
Thomas Rowlandson
James Sadler
Walter Scott
Richard Sharp
Martin Archer Shee
Percy Bysshe Shelley
Mary Shelley
Richard Brinsley Sheridan
Sarah Siddons
John Soane
Adam Sedgwick
Robert Stewart Castlereagh
John Wedgwood
Arthur Wellesley Wellington
Amelia Stewart
Benjamin Thompson, Count Rumford
Joseph Mallord William Turner
Henry Vassall-Fox
Benjamin West
William Wilberforce
William Hyde Wollaston
Mary Wollstonecraft
William Wordsworth
Jeffry Wyattville
Thomas Young
Sanomalehdet, esitteet ja julkaisut

Ackermannin arkisto
The Gentleman's Magazine
Brittiläiset toimittajat 1750–1820
Sanomalehdet sijaishallitsijoiden aikakaudella
The Times
The Observer
Weekly Political Register, William Cobbett
La Belle Assemblée
"Neckclothitania", 1818
Astleyn amfiteatteri, 1808-1811
Brightonin paviljonki, 1826
Carlton House, Pall Mall Lontoo.
Vauxhall Gardens, 1808-1811
All Souls -kirkko, arkkitehti John Nash, 1823
Regent's Canal, Limehouse, 1823
Frost Fair, Thames River, 1814
Piccadillyn sisäänkäynti Burlington Arcadeen, 1819
Walesin prinsessa Charlotte Augusta ja Saxe-Coburg-Saalfeldin prinssi Leopold, 1817
Aamupuku, Ackermann, 1820
Vesi Wentworthissa, Humphry Reptonissa, 1752–1818
Hanover Square, Horwoodin kartta, 1819
Beau Brummell, 1805
Waterloon taistelu, 1815
Almackin kokoushuone, 1805–1825
Drury Lane -sisustus. 1808
Ilmapallon nousu, James Sadler, 1811
Anatomi, Thomas Rowlandson, 1811
Regent's Park, Schmollingerin kartta, 1833
100 Pall Mall, entinen kansallisgalleria, 1824–1834
Cognocenti, Gillray Cartoon, 1801
Tullitoimisto, London Docks, 1811-1843
Custom and Excise, London Docks, 1820
Postivalmentaja, 1827
Spencer Percevalin salamurha, 1812
Pilleri Charing Crossissa, Ackermannin mikrokosmos Lontoossa, 1808–11
Covent Garden Theatre, 1827–28
Aiheesta muualla

Greenwoodin Lontoon kartta, 1827
Horwoodin Lontoon kartta, 1792-1799
Lontoon vuosien 1801 ja 1811 väestönlaskennan tulokset, The European Magazine and London Review, 1818, s. 50
Bluestocking-arkisto
Aikakauden loppu: 1815–1830
New Yorkin julkinen kirjasto, Englanti – Regency Style
Regency Style -huonekalut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Regency era
Wellington Waterloon taistelussa
Muutos Bond Streetillä, James Gillray
Arthur Wellesley, Wellingtonin ensimmäinen herttua, muotokuva Sir Thomas Lawrence, 1814
Lordi Byron
Edward Jenner
Joseph Banks
John Nash
Horatio Nelson
Walter Scott
Käännös suomeksi
NMT (alkaloidi)

| N-metyylitryptamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(1H-Indoli-3-yyli)-N-metyylietan-1-amiini
CAS-numero:  61-49-4
PubChem CID:  6088
SMILES:  CNCCc1c[nH]c2ccccc12
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H14N2
Moolimassa:  174,247 g/mol
Sulamispiste:  87–89 C
N-metyylitryptamiini eli NMT (joskus myös monometyylitryptamiini) on tryptamiinin johdannaisyhdiste ja alkaloidi, jota löytyy monesta eri kasvisuvusta: Mimosa, Acacia ja Virola. NMT mainitaan Alexander Shulginin kirjassa TiHKAL.
Kemia

NMT on dimetyylitryptamiinin ja N-etyylitryptamiinin johdannaisyhdiste.
NMT muodostaa noin kaksi kolmasosaa Acacia obtusifolia -lajin alkaloideista.
Farmakologia

NMT on biologisesti aktiivinen oraalisesti vain MAO-estäjän kanssa.
NMT on 5HT2A-reseptorin vahva täysagonisti (EC50=50,7 nM, Emax=96 %) sekä muun muassa serotoniininvapautusaine eli SRA (EC50=22,4 nM).