stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dallapé
Historia > Malmsténin johdossa

Vuonna 1934 Jäppilä jätti Dallapéssa soittamisen ja jättäytyi orkesterinsa taustavoimaksi, hoitamaan opistoasioita, julkaisutoimintaa ja managerin tehtäviä. Vuosina 1935–1936 kesäkiertueiden kapellimestariksi ja laulusolistiksi tuli Georg Malmstén. Talvikausina kapellimestarin tehtäviä hoiti Helge Pahlman. 13-miehisen orkesterin uusia nimiä olivat Malmsténin kaudella saksofonisti Toivo Linnavirta, rumpali Ossi Aalto, trumpetisti Tauno Kukko, pasunisti Martti Ounamo. Malmstén harjoitti orkesterin konserttivalmiiksi ja kabaree-tyylinen show sai koreografiat. Ohjelmisto sisälsi muun muassa numerot ”Vanhan kartanon kehräävä rukki”, ”Eila, tunturien tyttö”, ”Uinu pikkumies”, sekä jo aavistuksen jatsahtavat show-numerot ”Tiger Rag” ja ”Idän pikajuna” (joka myöhemmin opittiin tuntemaan paremmin ”Meksikon pikajuna” -nimisenä). Kesäkiertue oli edellisvuoden tapaan kaksiosainen, ja syksyllä orkesteri teki vierailun Ruotsiin.
Seuraavana vuonna tehtiin kesäkiertue samalla kokoonpanolla. Uutta materiaalia olivat muun muassa Allu Kososen sovittama ”St. Louis Blues” ja ”Aamulaulu”. Pienestä jatsahtavasta heräämisestä huolimatta orkesterin linja oli vieläkin varsin raskassointinen, ja Malmsténin kauden ohjelmistoon kuului muun muassa paljon operettisävelmiä, kuten ”Viktoria ja hänen husaarinsa” ja ”Bagdadin kalifi”. Näitä yhtyeen kovimmat jazzmiehet soittivat läpi melko pitkin hampain. Allu Kosonen siirtyikin pian Rytmipoikiin soittelemaan synkopoidumpaa meininkiä.
1930-luvulla ammattiuransa alkuvaiheessa oleva Toivo Kärki ei ollut varsinaisesti tekemisissä Dallapén kanssa. Kuitenkin vuonna 1937 Dallapé levytti kolme Kärjen sävellystä ja (ensi kerran) myös sovitusta: "Neiti Hymysuu" (Georg Malmstén), "Itämaan haaveita" (A. Aimo) ja "Sulle anteeks annan" (Veli Lehto), kaikki svengaavia foxtroteja.
Vuonna 1937 Malmstén lähti omille teilleen ja Dallapén otti johtoonsa ksylofonisti Eino Katajavuori. Ohjelmistoon otettiin uusia jazz-numeroita muun muassa ”Bugle Call Rag”, sekä jatsahtava sovitus Merikannon laulusta ”Soi vienosti murheeni soitto”. Tavanmukaiselle kesäkiertueelle tuli uutena miehenä mukaan pianisti Kauko Kotivalo Tekonen sekä laulusolistiksi jälleen kerran A. Aimo. Samana vuonna tehtiin toinen ruotsinvierailu, jolla Malmstén toimi orkesterinjohtajana.
Elokuussa 1937 raastuvanoikeus päätti lakkauttaa Dallapé-orkesteri ry:n toiminnan katsottuaan, että orkesterin toiminta ei vastannut yhdistykselle asetettavia aatteellisia periaatteita. Tämä tiesi Dallapé-opiston loppua. Syksyllä orkesteri siirtyi Heimolasta Mikadoon.
Historia > Bruno Laakko ja hänen orkesterinsa Lepakot

Keväällä 1938 Kauko Käyhkö lauloi Dallapén levysessiossa ja liittyi orkesteriin kesäkiertueen alkaessa, hoitaen laulamisen ohessa myös kitaristin tehtäviä. Kesällä tehtiin taas tavanmukainen kaksiosainen Suomi-kierros. Loppukesästä Kemin Teatteritalolla orkesterin harjoituksiin ilmestyi amerikansuomalainen Bruno Laakko, joka kyseli soittajanpaikkaa. Koesoittoon hän ilmestyi kullatun saksofonin, hienon kalliin klarinetin ja tuskin koskaan Suomessa nähdyn bassoklarinetin kera. Jo ensisävelien jälkeen kaikki tajusivat, että kyseessä oli ensiluokkainen muusikko ja todellinen swing-mies. Laakko otettiin välittömästi orkesterinjohtajaksi. Laakon myötä orkesteri siirtyi enemmän synkopoidun swingin pariin, Laakon esikuvan Benny Goodmanin tyyliin. Hän toi orkesteriin myös vapaan improvisoinnin. Soittotaitojensa lisäksi Laakko oli erinomainen sovittaja. Pian Dallapén ohjelmistossa olikin hänen versionsa monista amerikkalaisista menestysiskelmistä, kuten ”Alexander’s Ragtime Band”, ”Jeepers Creepers” ja ”Dinah”.
Syksyllä 1938 orkesteri kävi kolmen viikon kierroksella Ruotsissa, ja talvella Ravintola Mikado vaihtui Kaisaniemenkadun Lepakko-ravintolaan. Dallapéstä lähtivät pois ensin Kukko ja Ounamo, sitten Katajavuori ja Vesterinen jotka perustivat oman orkesterinsa. Tämän jälkeen orkesterin kokoonpano oli viimeisenä rauhanvuonna: Pahlman, Raivonen ja Linnavirta saksofoneissa, Impivaara ja Armas Miettinen trumpeteissa, Ahti Pilvi pasuunassa, Lindroos bassossa, Käyhkö kitarassa, Onni Laihanen pianossa ja Aalto rummuissa, Laakon soittaessa saksofonia ja klarinetteja. Tässä vaiheessa haitarit olivat jääneet jo taka-alalle ja puhaltimet vallanneet orkesterin. Hanuristeina toimi tarvittaessa Onni Laihanen ja Paavo Raivonen.
Kesän 1939 lopulla orkesteri levytti Käpylän työväentalolla salanimellä ”Bruno Laakko ja Lepakot” Columbia-levymerkille. Salanimen avulla vältyttiin sopimusrikkomukselta PSO:n Odeonin kanssa. Sessiossa levytettiin nelisenkymmentä kappaletta, joista 34:n laulajana oli Olavi Virta. Laakko itse lauloi kappaleet ”Aleksanterin rytmiorkesteri” (Alexander’s Ragtime Band) ja ”Kissa vieköön” (Jeepers Creepers), johon suomenkielisen sanoituksen teki Kauko Käyhkö. Virran kappalevalikoima koostuu lähinnä tangoista ja jenkoista, mutta on mukana pari erinomaista swing-numeroakin, ”Ruusuhuone” ja ”Teetä kahdelle”, joissa voi kuulla Laakon hienosti improvisoidut klarinetti- ja saksofonisoolot.
Talvisotaan päättyi Dallapén loistokas swing-kausi Bruno Laakon johdolla, miesten jouduttua rintamalle yksi kerrallaan. Välirauhan aikana orkesteri keikkali satunnaisesti Helge Pahlmanin johdolla, miehistön koostuessa vaihtuvista soittajista, Kullervo Linnan soittaessa rumpuja ja Kauko Käyhkön toimiessa laulajana. Jatkosodan syttyminen kesällä 1941 keskeytti orkesterin toiminnan kolmeksi vuodeksi.
Dallapé 2000-luvulla

Vuonna 2005 avattiin Helsingin Vallilaan Dallapénpuisto Aleksis Kiven kadun ja Teollisuuskadun väliin. Puiston avajaisissa soitti orkesteri itse.
Vuonna 2010 orkesterin johtajaksi tuli Juha Hostikka. Dallapé-orkesteri alkoi jälleen soittaa suurella kokoonpanolla. Dallapé julkaisi 2010 uuden levyn Jälleen soittaa Dallapé, jossa solisteina olivat Juha Hostikka ja Sami Saari sekä vierailevana solistina Topi Sorsakoski. Vuonna 2011 julkaistulla Soittajan sussu -albumilla esiintyi vierailevana solistina Maria Ylipää. Albumilla Dallapé palasi vuosikymmenien jälkeen myös Toivo Kärjen tuotannon pariin, sillä mukana oli kaksi Kärjen 1930-luvun ennenesittämätöntä sävellystä, "Iltayö" ja "Tuulikki", joille Vexi Salmi oli keksinyt nimet ja kirjoittanut sanat.   Vuonna 2013 Juha Hostikka ja Dallapé-orkesteri jatkoivat esiintymisiään. Yhtye julkaisi 15. marraskuuta 2013 albumin Matkalla Timbuktuun, jolla vierailevana solistina on lauluyhtye Rajaton.
Dallapé juhli 90-vuotista taivaltaan palaamalla synnyinjuurilleen Helsingin Kivinokkaan, jossa yhtye esiintyi juhannusaattona 19. kesäkuuta 2015.
Kokoonpano > Alkuperäinen kokoonpano

Ville Alanko
Mauno Jonsson
Martti Jäppilä
Kokoonpano > Nykyinen kokoonpano

Juha Hostikka, laulu
Anssi Nykänen – rummut
Harri Rantanen – kontrabasso
Tomi ’Varre’ Vartiainen – kitara
Niko Kumpuvaara – harmonikka
Mauri Saarikoski – viulu
Arttu Takalo – ksylofoni
Petri ’Pope’ Puolitaival – alttosaksofoni
Heikki ’Hessu’ Pohto – tenorisaksofoni
Tero Lindberg – trumpetti
Antti Rissanen – pasuuna & tuuba
Osittainen diskografia

Dallapé-orkesteri (Kalevi Korpi ja Johnny Forsell) (1971) PSO
Konkaritanssit 2 (Kalevi Korpi ja Martti Suuntala sekä Dallapé-orkesteri) (1972) PSO
Konkaritanssit 5 (Kalevi Korpi, Johnny Forsell ja Berit sekä Dallapé-orkesteri) (1974) PSO
Dallapé 50 (1975) PSO
Dallapé-orkesteri (Viljo Lehtinen) PSO
Dallapé-orkesteri (eri esiintyjiä) (2-LP, 1982) Finnlevy
Suomen Joutsen (1989)
Tuplajättipotti (1995)
Juhlalevy (2000) Poptori
20 suosikkia – Levytyksiä vuosilta 1930–1940 (2000) Warner Music Finland
Levytyksiä vuodelta 1929 (2006) Artie Music
Levytyksiä vuosilta 1930–1933 (2006) Artie Music
Ja vuodet vierivät... – Kosti Seppälä ja Dallapé (2007) Poptori
Levytyksiä vuosilta 1934–1936 (2007) Artie Music
Levytyksiä vuosilta 1937–1938 (2008) Artie Music
Levytyksiä vuodelta 1939 (2009) Artie Music
Jälleen soittaa Dallapé (2010) Blue Note Records
Levytyksiä vuosilta 1940–1942 (2011) Artie Music
Soittajan sussu (2011) Blue Note Records
Tähtisarja – 30 suosikkia (2012,  Warner Music)
Matti Jurva Orkesteri: Jurva jyrää! (2013,  Suomen Musiikki, tribuuttialbumi, solistina Jukka Poika, mukana myös Dallapén kanssa levytettyä biisimateriaalia)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dallapé Wikimedia Commonsissa
Dallapén kotisivut
Dallapé Pomuksen tietokannassa
Dallapé-orkesterin keikkabussi vuosina 1931–33. Northern Models.
Historiikki tanssiorkesteri Dallapéstä – suomijatsin legendasta 1925–2010. Kirjastokaista-video.
Dallapé hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Kivinokassa sijaitsevan muistokiven teksti: ”Suomen tunnetuin tanssiorkesteri Dallapé perustettiin tällä paikalla olleella tanssilavalla 1920-luvulla.”
Harjoituksissa vuonna 1962.
Dallapé keikalla vuonna 2014. Kuvassa: Mikko Hassinen (rummut), Jarmo Nikku (kitara), Timo Tolonen (basso), Niko Kumpuvaara (harmonikka), Antti Ohenoja (ksylofoni ja vibrafoni), Mauri Saarikoski (viulu), Roope Löflund (tenorisaksofoni), Teemu Takanen (alttosaksofoni), Janne Toivonen (trumpetti) ja Juha Kortehisto (pasuuna).
George Hearn (piispa)

George Arthur Hearn (s. 17. marraskuuta 1935) on australialainen anglikaanikirkon piispa. Hän toimi Rockhamptonin hiippakunnan yhdeksäntenä piispana vuosina 1981–1996. Hän opiskeli La Troben yliopistossa ja sai pappisvihkimyksensä vuonna 1964. Hiippakuntansa johdossa häntä edelsi John Grindrod ja seurasi Ron Stone.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:George Hearn (bishop)
Vaanijahämähäkit

| Vaanijahämähäkit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Heimo::  Vaanijahämähäkit Miturgidae  Simon, 1886
Katso myös
   Vaanijahämähäkit Wikispeciesissä   Vaanijahämähäkit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaanijahämähäkit  (Miturgidae) on hämähäkkien heimo.
Useimmat vaanijahämähäkit ovat aktiivisia öiseen aikaan. Ne liikkuvat maan pinnalla ja piilottavat muunansa pussimaiseen pesään kivien tai karikkeen alle. Vuonna 2010 vaanijahämähäkkejä tunnettiin maailmassa 400 lajia, jotka jaettiin 30 sukuun. Niiden luokittelua on muuutettu vuosien varrella.
Suomessa tavattuja lajeja

Suomessa on tavattu kuusi lajia.
luhtaodakki Zora armillata
lehto-odakki Zora nemoralis
lapinodakki Zora palmgreni
letto-odakki Zora parallela
metsäodakki Zora silvestris
kangasodakki Zora spinimana
Valioliiga (täsmennyssivu)

Valioliiga (engl. Premier League) viittaa yleensä jalkapallon Englannin valioliigaan. Se voi tarkoittaa myös seuraavia jalkapallosarjoja:
Bosnia ja Hertsegovinan valioliiga
Kuwaitin valioliiga
Maltan Valioliiga
Pohjois-Irlannin valioliiga
Saudi-Arabian valioliiga
Skotlannin valioliiga
Ukrainan valioliiga
Venäjän valioliiga
Walesin valioliiga
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valioliiga”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Per Erik Wahlund

| Per Erik Wahlund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1923 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 30. tammikuuta 2009 (85 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuudentutkija, kriitikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Per Erik Wahlund (24. heinäkuuta 1923 Tukholma, Ruotsi– 30. tammikuuta 2009) oli ruotsalainen prosaisti, runoilija, kirjallisuudentutkija ja kriitikko. Hän toimi myös teatteriohjaajana ja Ruotsin radion radioteatterin johtajana.
Wahlund kirjoitti tanka-runoja ja käänsi japanilaisia tankoja ruotsiksi sekä kirjoitti Japanista esseeteoksia.
Kourulammi

| Kourulammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Kunnat:  Rauma
Koordinaatit:  61°08′30″N, 21°49′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Lapinjoen vesistö (33)
Valuma-alue:  Lapinjoen keskiosan alue (33.002)
Laskuoja:  Kourulamminoja 
Järvinumero:  33.002.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  28,4 m 
Rantaviiva:  1,528 km 
Pinta-ala:  11,656 ha  
 fiKourulammi 
Kourulammi on Satakunnassa Raumalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 11,7 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 250 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 4,9 kilometriä pitkä Kourulamminoja, johon yhtyy alempana Satlamminoja. Alajuoksulla ojan nimi muuttuu Pappilanojaksi.
Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin avosuota keskellä ojitettua Isosuota. Järvelle pääsee Lapin keskustasta tulevaa tietä pitkin.
Luonto

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Rúben Amorim

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Rúben Filipe Marques Amorim
Syntymäaika: 27. tammikuuta 1985 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: Sporting CP
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1998–2000: Clube Atlético Cultural
2000–2002: Benfica
2002–2003: Belenenses
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2008 | Belenenses | 96 | (4) |
| 2008–2017 | Benfica | 95 | (5) |
| 2012–2013 | → Braga (laina) | 30 | (4) |
| 2015–2016 | → Al-Wakrah (laina) | 14 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 237 | (15) |
Maajoukkue
| 2010–2014 | Portugali | 14 | (0) |
Valmennusura
2018–2019: Casa Pia
2019: Braga B
2019–2020: Braga
2020–2024: Sporting CP
2024-: Manchester United
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rúben Filipe Marques Amorim (s. 27. tammikuuta 1985 Lissabon, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän toimi portugalilaisseura Sporting Clube de Portugalin päävalmentajana, josta hän siirtyi englantilaisseura Manchester Unitedin päävalmentajaksi.
Amorim oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi keskikentän keskustassa puolustavassa sekä hyökkäävässä roolissa.
Ura > Seurajoukkue

Amorim on Belenensesin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 14. joulukuuta 2003 ottelussa Alvercaa vastaan. Kaudella 2005–2006 hän nousi edustusjoukkueen kulmakiveksi pelattuaan 25 ottelua, joissa syntyi kolme maalia.
Vuonna 2007 hän oli Portugalin maajoukkueen mukana alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa, jotka järjestettiin Alankomaissa. Kilpailuiden aikana useat eurooppalaisseurat kiinnostuivat hänestä, mutta hän päätti kuitenkin jäädä niistä huolimatta kasvattajaseuraansa. Belenses hylkäsi ostotarjoukset muun muassa Benficalta, Sporting Bragalta, Portolta, Schalkelta, Tottenhamilta ja Toulouselta.
Huhtikuussa 2008 Amorim teki nelivuotisen sopimuksen Benfican kanssa, kun hänen sopimuksensa Belenensesissä umpeutui. Hän kuului jo ensimmäisellä kaudellaan lissabonilaisseuran avauskokoonpanoon. Ensimmäisen maalinsa hän teki joukkueessa 23. marraskuuta 2008 ottelussa Académica de Coimbraa vastaan.
Uusien hankintojen Javi Garcían ja Ramiresin tulon myötä hänen peliaikansa laski hieman seuraavalla kaudella 2009–2010. Kauden aikana otteluita kertyi kuitenkin lopulta 24, joista kymmenessä hän oli avauskokoonpanossa. Kausi päättyi joukkueen osalta juhliin, kun se voitti pääsarjamestaruuden ensimmäisen kerran neljään vuoteen.
Ura > Maajoukkue

Hän ei kuulunut Portugalin päävalmentaja Carlos Queirozin valitsemaan 23-henkiseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin osallistuvaan ryhmään, mutta oli yksi kuudesta varamiehestä, joiden oli tarkoitus paikata mahdollisten loukkaantumisien sattuessa ennen MM-kilpailuita. Loukkaantuneita pelaajia voi korvata varamiehillä aina 24 tuntia ennen oman ensimmäisen ottelun alkua asti.
8. kesäkuuta 2010 Amorim otti loukkaantuneen Nanin paikan joukkueessa, joka joutui jättämään kilpailut väliin solisluuvamman vuoksi. Amorim teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 15. kesäkuuta 2010 MM-kilpailuijen ensimmäisessä lohkovaiheen ottelussa Norsunluurannikkoa vastaan.
Saavutukset

Benfica :
Pääsarjamestaruus: 2009–2010
Taça da Liga: 2008–2009, 2009–2010
Aiheesta muualla

Esittely ja tilastot Zerozero -sivustolla (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Ferreira |
4 Rolando |
5 Duda |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Mendes |
9 Liédson |
10 Danny |
11 Simão |
12 Beto |
13 Miguel |
14 Veloso |
15 Pepe |
16 Meireles |
17 Amorim |
18 Almeida |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Costa |
22 Fernandes |
23 Coentrão |
Valmentaja Queiroz
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 H. Almeida |
10 Vieirinha |
11 Éder |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Neto |
15 Silva |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 A. Almeida |
20 Amorim |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
Energia Itävallassa

Energia Itävallassa käsittelee Itävallan energiantuotantoa, -kulutusta ja -politiikkaa.
Energian kulutus

Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 123,11 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 33:nneksi suurinta.
Vuonna 2022 loppukäyttäjistä suurimmat ryhmät olivat liikenne ja  teollisuus, kumpaankin meni noin 29% kulutetusta energiasta.  Kolmantena oli kotitalouksien energiankäyttö, 24%. Kaupan ja julkisen sektorin osuus oli 9 %, maa- ja metsätalous käytti pari prosenttia.
Energian tuotanto

Itävalta tuo 64% energiastaan ulkomailta. Kotimaisen energiantuotannon tärkein elementti on biopolttoaineet ja jätteet.
Koillis-Itävallan öljy- ja maakaasuesiintymiä hyödynnetään, mutta öljyä ja kaasua on tuotava teollisuuden ja kuluttajien tarpeisiin. Schwechatin suuri öljynjalostamo käsittelee sekä Itävallasta peräisin olevaa raakaöljyä että Wienin ja Adrianmeren välistä putkea pitkin Italian Triesten satamasta pumpattua öljyä. Lisää maakaasua toimitetaan putkijohdolla Ukrainasta. Pieniä määriä hiiltä löytyy pääasiassa Oberösterreichistä ja Steiermarkista.
Kaikkiaan Itävallan energiankulutus vuonna 2023 jakaantui eri lähteiden kesken seuraavasti:
öljy: 35 %
biopolttoaineet ja jätteet: 22 %
maakaasu: 19 %
vesivoima: 11  %
hiili: 8 %
maalämpö, aurinko ja tuuli: alle 5  %
Energian tuotanto > Sähköntuotanto

Maan sähköntarve katetaan hiili-, öljy-, maakaasu- ja vesivoimaloilla. Tiheän jokiverkostonsa ja vuoristoisen maastonsa ansiosta Itävalta tuotaa vesivoimaa myös vientiin.  Ydinvoimalan rakentamista suunniteltiin 1970-luvulla, mutta sitä vastustettiin jyrkästi, ja ydinvoima on nyt lailla kiellettyä. Hallitus on edistänyt voimakkaasti uusiutuvan energian käyttöä.
Itävallan sähköntuotanto jakautui vuonna 2022 eri lähteiden kesken seuraavasti:
vesivoima: 51,2 %
fossiiliset polttoaineet: 25 % kokonaiskapasiteetista
tuulivoima: 11,7  %
biomassan ja jätteiden poltto: 7,5 %
aurinkoenergia: 4,5 %
Aiheesta muualla

http://yle.fi/uutiset/itavallan_energiapolitiikka_on_taysin_vastakkainen_suomelle/6099384
Triestestä öljyä tuova Transalpiininen putkilinja (sininen) yhdistyy Kaspianmereltä tulevaan Paneurooppalaiseen putkilinjaan (punainen).
Tapahtuma (todennäköisyys)

Tapahtuma A ja sen vastatapahtuma CA.
Tapahtuma (engl. event) eli joskus vain tapaus  on todennäköisyyslaskennassa peruskäsite, joka tarkoittaa sellaista satunnaisilmiön alkeistapauksien joukkoa, jolle voidaan määrittää todennäköisyys. Satunnaisilmiön kaikki alkeistapaukset muodostavat joukon, jota kutsutaan perusjoukoksi tai otosavaruudeksi. Tapahtuma on siten aina perusjoukon osajoukko.
Esimerkiksi kortinnostossa 52 pelikortin korttipakassa jokainen nostettu kortti on alkeistapaus. Alkeistapauksella tarkoitetaan satunnaisilmiön (kortin nosto pakasta) tulosta, joka on yksikäsitteisenä olemassa (jokainen kortti on eriarvoinen). Korttipakka on siis arvontaväline, jolla arvotaan tuloksia eli alkeistapauksia. Kaikki 52 korttia muodostavat perusjoukon. Alkeistapaukset voivat muodostaa erilaisia perusjoukkoa pienempiä joukkoja, kuten hertta-kortit tai ässät. Näitä joukkoja, jotka ovat perusjoukon osajoukkoja, kutsutaan todennäköisyyslaskennassa tapahtumiksi.
Jos perusjoukko on ylinumeroituva, yleensä sen kaikille osajoukoille ei voida määrittää toden­näköisyyttä, koska ne eivät kaikki ole mitallisia. Tällaisissa tapauksissa tapahtumiksi sanotaan vain sellaisia perus­joukon osa­joukkoja, joille toden­näköisyys voidaan määrittää. Tällaiset joukot muodostavat perus­joukon sigma-algebran.
Esimerkkejä tapahtumista > Diskreetit tapaukset

Noppapeleissä arpakuution kaikki alkeistapaukset eli silmäluvut ovat perusjoukoksi kirjoitettuina   \Omega =\{1,2,3,4,5,6\}. Pelin aikana voi esimerkiksi sattua tilanne, jossa pelin voittamiseksi tarvitaan vähintään nelonen. Silloin voittoon oikeuttavat alkeistapaukset muodostavat tapahtuman  A=\{4,5,6\}. Tapahtuma  A on perusjoukon osajoukko, eli joukko-opin merkinnöillä  A\subset \Omega .
Esimerkkejä tapahtumista > Jatkuvat tapaukset

Tikanheitossa tikan osumakohta voidaan ilmaista xy-koordinaatistossa koordinaattiparilla (x,y). Jos koordinaatiston origo sijaitsee tikkataulun napakympissä, voidaan osumakohdat tulkita alkeistapauksiksi. Kaikkien alkeistapauksien perusjoukko  \Omega  sisältää koko xy-koordinaattitason kaikki pisteet eli  \Omega =\mathbb {R} ^{2}. Tikkatalun osumat, jotka sijaitsevat viiden senttimetrin säteellä napakympistä muodostavat tapahtuman  A, joka voidaan määritellä  A=\{(x,y)|{\sqrt {x^{2}+y^{2}}}<5\}.
Tapahtumien joukot

Todennäköisyyslaskennan ajatukset on matematiikassa puettu joukko-opin käsitteisiin. Tapahtumat ja perusjoukko muodostuvat alkeistapauksista. Joukko-opin triviaali merkintä tälle olisi  A:=\{\omega \in A\}. Koska perusjoukko kattaa kaikki alkeistapaukset ja tapahtumissa on usein vähemmän alkeistapauksia, ovat tapahtumat perusjoukon osajoukkoja. Tämä merkitään yksinkertaisesti  A\subset \Omega .
Jos tapahtuma on määritelty siten, ettei sitä toteuta mikään alkeistapaus, on tapahtuma tyhjä joukko eli  A:=\emptyset . Esimerkki tyhjästä joukosta on tapahtuma "kuusisivuista noppaa heitettäessä saadaan silmäluku seitsemän".Toinen erikoinen tilanne syntyy siitä, että tapahtuman toteuttaa yksittäinen alkeistapaus. Tällöin tapahtuma on kyseinen alkeistapaus yksinään. Mikäli kaikki alkeistapaukset toteuttavat tapahtuman, on tapahtuma satunnaisilmiön perusjoukko eli  A:=\Omega .
Tapahtumien joukot > Vastatapahtuma

Tapahtuman  A osajoukko jakaa perusjoukon alkeistapaukset niihin, jotka kuuluvat tapahtumaan, ja niihin, jotka eivät kuulu tapahtumaan. Todennäköisyyslaskennassa puhutaankin vastatapahtumasta. Nämä joukot ovat toisilleen komplementit joukot. Joukon  A komplementtijoukko   A^{c} määritellään  A^{c}:=\{\omega \in \Omega ;\omega \notin A\}. Jos tapahtuma on tyhjä joukko, on sen vastatapahtuma perusjoukko, ja päinvastoin:  \Omega ^{c}=\emptyset  ja vastaavasti  \emptyset ^{c}=\Omega . Edellisessä esimerkissä diskreettisessä tilanteessa tapahtuma "vähintään nelonen" vastatapahtuma olisi "korkeintaan kolmonen" eli  \{1,2,3\}. Tapahtuma ja vastatapahtuma muodostavatkin yhdessä perusjoukon:  \{1,2,3\}\cup \{4,5,6\}=\{1,2,3,4,5,6\}.