stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauslampi
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (14.984) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,9 metriä mpy. Sen länsirannasta alkaa laskupuro, joka laskee Lojulammen itärantaan.
Lillestrøm

Lillestrøm on Norjan kunta Oslon lähellä Akershusin läänissä. Se perustettiin vuonna 2020 yhdistämällä Skedsmon, Fetin ja Sørumin kunnat. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 91 515 asukasta.
Urheilu

Lillestrømissä sijaitsee Åråsen stadion, missä Norjan pääsarjassa pelaava jalkapallojoukkue Lillestrøm SK pelaa kotiottelunsa.
Media

Sanomalehti Romerikes Blad ilmestyy kuudesti viikossa.
Kuvia

Kaupungintalo
Rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lillestrøm Wikimedia Commonsissa
Pomade

Italialainen näyttelijä Rudolph Valentino teki tiukasta rasvakampauksesta suositun.
Hiusrasva eli pomade on hiusten muotoiluun käytettyä voidetta. Nykyisin hiusrasvan perusainesosa on vaseliini, mutta pomadet sisältävät tämän lisäksi erilaisia hajusteita, mineraaliöljyjä ja vahoja. Tiukimmin tarttuvien rasvojen vaha on mehiläisvahaa.
Pomade on muihin hiustenhoitotuotteisiin nähden korostuneesti miesten tuote. Se ei kuivu vaan jättää hiukset kosteiksi ja kiiltäviksi.
Historia

Aiemmin hiusten muotoiluun käytettiin hyvin moninaisia tuotteita, kuten eläinrasvoja, mutta 1800-luvun teollistuminen mahdollisti hiusrasvan sarjatuotannon. Raaka-aineiksi vakiintuivat mehiläisvaha ja vaseliini, mutta pomadea valmistettiin yhä myös ihrasta.
Rasvaiset kampaukset olivat useaan otteeseen muodissa 1900-luvulla, varsinkin vuosisadan alkupuolella. Ensimmäinen aalto nähtiin niin sanotulla kultaisella kaksikymmenluvulla, jolloin elokuvatähti Rudolph Valentino, "suuri latinorakastaja", nousi mykän elokuvan seksisymboliksi. Rasva oli noihin aikoihin suosittua Yhdysvaltain mustan väestön keskuudessa, koska se mahdollisti kiharien ja takkuistenkin hiusten kampaamisen. Afroamerikkalaisiin kohdistui tuolloin painetta peittää rotupiirteitään muun muassa suoristamalla hiuksiaan ja vaalentamalla ihoaan.
Taaksekammattu hiustyyli oli länsimaissa yleinen, lähes miesten normityyli läpi 1930- ja 1940-lukujen. Toisen maailmansodan jälkeen hiusrasva menetti suosiotaan Euroopassa, jossa siitä ja monista muista arkihyödykkeistä oli pulaa. Korvikkeena käytettiin jopa tavallista voita.
Viisikymmenluvulla pomada teki paluun rockabillyjen torttukampauksissa. Elvis Presley oli tunnettu rasvaisista kampauksistaan. Tunnetuimmiksi hiusrasvamerkeiksi muun muassa Suomessa nousivat Brylcreem ja Suave.
Hiusrasva oli pojilla uudelleen muodissa 1970-luvun lopulla, alullepanijana John Travoltan ”rasvis”-hahmo elokuvamusikaalissa Grease (suom. Rasva) ja sitä seurannut rockabilly-aalto.
Patrick Hillery

| Patrick Hillery |
| --- | --- |
 Patrick Hillery vuonna 1986.
Irlannin presidentti
 3. joulukuuta 1976 – 2. joulukuuta 1990  
Edeltäjä:  Cearbhall Ó Dálaigh
Seuraaja:  Mary Robinson
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1923 Claren kreivikunta, Irlanti
Kuollut: 12. huhtikuuta 2008 (84 vuotta) Dublin, Irlanti
Puoliso:  Maeve Hillery
Tiedot
Puolue:  Fianna Fáil
Patrick John Hillery (2. toukokuuta 1923 – 12. huhtikuuta 2008) oli irlantilainen Fianna Fáil -puolueen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1976–1990. Hän oli koulutukseltaan lääkäri.
Hillery oli Dáil Éireannin jäsenenä vuosina 1951–1973. Hän oli pitkään ministerinäkin: opetus- (1959–1965), teollisuus- ja kauppa- (1965–1966), työ- (1966–1969) sekä ulkoministerinä (1969–1973).
Hillery istui Euroopan komissiossa vuosina 1973–1976. Hän kuoli kotonaan Dublinissa lyhyen sairauden jälkeen 84-vuotiaana.
Linja D (New Yorkin metro)

| Sixth Avenue Express>  |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  New Yorkin metro
Reitti:  205th Street–Coney Island
Tekniset tiedot
Asemia:  41
Varikko:  Concourse
Linjan D R68-metrojuna tulossa Ninth Avenuen asemalle
Linja D on yksi  New Yorkin metron linjoista. Se on merkitty oranssilla opasteisiin, karttoihin ja linjaopasteisiin.
Asemat

| --- | --- |
Aseman nimi: Vaihtomahdollisuudet
Norwood – 205th Street: 
Bedford Park Boulevard: B
Kingsbridge Road: B
Fordham Road: B
182nd–183rd Streets: B
Tremont Avenue: B
174th–175th Streets: B
170th Street: B
167th Street: B
161st Street – Yankee Stadium: 4, B
155th Street: B
145th Street: A, B, C
125th Street: A, B, C
59th Street – Columbus Circle: 1, 2, A, B, C
Seventh Avenue: B, E
47th–50th Streets – Rockefeller Center: B, F, M
42nd Street – Bryant Park: 7, <7>, B, F, M
34th Street – Herald Square: B, F, M, N, Q, R
West Fourth Street – Washington Square: A, B, C, E, F, M
Broadway – Lafayette Street: 4, 6, <6>, B, F, M
Grand Street: B
DeKalb Avenue: N, Q
Atlantic Avenue – Barcalys Center: 2, 3, 4, 5, B, N, R, Q
Union Street: N
Ninth Street: F, G, N
Prospect Avenue: N
25th Street: N
36th Street: N, R
Ninth Avenue: 
Fort Hamilton Parkway: 
50th Street: 
55th Street: 
62nd Street: N
71st Street: 
79th Street: 
18th Avenue: 
20th Avenue: 
Bay Parkway: 
25th Avenue: 
Bay 50th Street: 
Coney Island – Stillwell Avenue:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linja D (New Yorkin metro) Wikimedia Commonsissa
New Yorkin metro
| --- | --- |
Linjat:  ····· · ···· ····· ······
Suunnitellut metrolinjat:  
Metrojunat:  R32 • R38 • R42 • R44 • R46 • R68 • R68A • R143 • R160 • R62 • R62A • R142 • R142A
Luettelot:  Luettelo New Yorkin metron linjoista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:D (New York City Subway service)
Käännös suomeksi
Peter Agre

| Peter Agre |
| --- | --- |
 Peter Agre
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1949 (ikä 75)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Molekyylibiologia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto
Peter Agre (s. 30. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen lääkäri ja tiedemies. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Roderick MacKinnonin kanssa jaettu Nobelin kemianpalkinto ensimmäisen akvaporiinin löydöstä 1992. Hän on Johns Hopkinsin yliopiston professori ja työskentelee myös Duke Universityssä.
Agre syntyi Northfieldissä, Minnesotassa. Hän valmistui Bachelor of Arts -arvolla Augsburg Collegesta Minneapolisissa ja lopulta vuonna 1974 lääketieteen tohtoriksi Johns Hopkinsin yliopiston lääketieteellisestä Baltimoressa. Hänet valittiin Kansalliseen tiedeakatemiaan vuonna 2000 ja Yhdysvaltain taiteiden ja tieteiden akatemiaan vuonna 2003. Hänellä on ruotsalaisia ja norjalaisia sukujuuria.
Agre, partiolainen, on Eagle Scout ja voittanut Distinguished Eagle Scout Awardin. Hän kannattaa tieteen vahvempaa edustusta hallituksessa ja harkitsi itse osallistumista Yhdysvaltain senaatinvaaleihin 2008. Elokuun lopussa 2007 hän kuitenkin ilmoitti päätöksenään, ettei tule asettumaan ehdolle. Yhdysvaltain senaatissa ei ole koskaan istunut Nobel-palkittua tutkijaa.
Agre meni 29. maaliskuuta 1975 naimisiin Mary Macgillin kanssa. Parilla on lapsia; tytär Lydia kuoli joulukuussa 1983 ollessaan vasta vauvaikäinen.
Linja G (New Yorkin metro)

| Brooklyn–Queens Crosstown Local>  |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  New Yorkin metro
Reitti:  Court Square–Church Avenue
Tekniset tiedot
Asemia:  21
Varikko:  Coney Island
Linjan G R68-metrojuna Seventh Avenuen asemalla
Linja G on yksi  New Yorkin metron linjoista. Se on merkitty vihreällä opasteisiin, karttoihin ja linjaopasteisiin.
Asemat

| --- | --- |
Aseman nimi: Vaihtomahdollisuudet
Court Square: 7, <7>, E, M
21st Street: 
Greenpoint Avenue: 
Nassau Avenue: 
Metropolitan Avenue: L
Broadway: 
Flushing Avenue: 
Myrtle–Willoughby Avenues: 
Bedford–Nostrand Avenues: 
Classon Avenue: 
Clinton–Washington Avenues: 
Fulton Street: 
Hoyt–Schermerhorn Streets: A, C
Bergen Street: F
Carroll Street: F
Smith–Ninth Streets: F
Fourth Avenue: D, F, N, R
Seventh Avenue: F
15th Street – Prospect Park: F
Fort Hamilton Parkway: F
Church Avenue: F
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linja G (New Yorkin metro) Wikimedia Commonsissa
New Yorkin metro
| --- | --- |
Linjat:  ····· · ···· ····· ······
Suunnitellut metrolinjat:  
Metrojunat:  R32 • R38 • R42 • R44 • R46 • R68 • R68A • R143 • R160 • R62 • R62A • R142 • R142A
Luettelot:  Luettelo New Yorkin metron linjoista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:G (New York City Subway service)
Käännös suomeksi
Linja M (New Yorkin metro)

| Sixth Avenue Local>  |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  New Yorkin metro
Reitti:  Forest Hill – 71st Avenue, Essex Street (viikonloppuisin) tai Myrtle Avenue (myöhään illalla)–Middle Village – Metropolitan Avenue
Tekniset tiedot
Asemia:  36
Varikko:  East New York
Linjan M R160A-metrojuna Myrtle Avenuen asemalla
Linja M on yksi New Yorkin metron linjoista. Se on merkitty oranssilla opasteisiin, karttoihin ja linjaopasteisiin.
Asemat

| --- | --- |
Aseman nimi: Vaihtomahdollisuudet
Forest Hills – 71st Avenue: E, F, R
67th Avenue: R
63rd Drive – Rego Park: R
Woodhaven Boulevard: R
Grand Avenue – Newtown: R
Elmhurst Avenue: R
Jackson Heights – Roosevelt Avenue: 7, E, F, R
65th Street: R
Northern Boulevard: R
46th Street: R
Steinway Street: R
36th Street: R
Queens Plaza: E, R
Court Square – 23rd Street: 7, <7>, E, G
Lexington Avenue – 53rd Street: 6, <6>, E
Fifth Avenue / 53rd Street: E
47th–50th Streets – Rockefeller Center: B, D, F
42nd Street – Bryant Park: 7, <7>, B, D, F
34th Street – Herald Square: B, D, F, N, Q, R
23rd Street: F
14th Street: 1, 2, 3, F, L
West Fourth Street – Washington Square: A, B, C, D, E, F
Broadway – Lafayette Street: 6, <6>, B, D, F
Essex Street: F, J, Z
Marcy Avenue: J, Z
Hewes Street: J
Lorimer Street: J
Flushing Avenue: J
Myrtle Avenue: J, Z
Central Avenue: 
Knickerbocker Avenue: 
Myrtle–Wyckoff Avenues: L
Seneca Avenue: 
Forest Avenue: 
Fresh Pond Road: 
Middle Village – Metropolitan Avenue:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linja M (New Yorkin metro) Wikimedia Commonsissa
New Yorkin metro
| --- | --- |
Linjat:  ····· · ···· ····· ······
Suunnitellut metrolinjat:  
Metrojunat:  R32 • R38 • R42 • R44 • R46 • R68 • R68A • R143 • R160 • R62 • R62A • R142 • R142A
Luettelot:  Luettelo New Yorkin metron linjoista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:M (New York City Subway service)
Käännös suomeksi
Pomagagnon

Pomagagnon
Pomagagnonin eteläpuolta Cortina d'Ampezzon lähellä.
| --- | --- |
Sijainti:  Italia
Vuoristo:  Dolomiitit
Korkeus merenpinnasta:  2 450 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pomagagnon on Italian Dolomiiteilla sijaitseva 2 450 metriä korkea vuori. Se on läntinen jatke Cristallon vuoriryhmälle lähellä Cortina d'Ampezzoa.
Aiheesta muualla

SummitPost.org
Liocarcinus holsatus

| Liocarcinus holsatus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Osalahko::  Taskuravut Brachyura
Heimo::  Sinitaskuravut Portunidae
Alaheimo::  Polybiinae
Suku::  Liocarcinus
Laji::  holsatus
Kaksiosainen nimi
 Liocarcinus holsatus  (Fabricius 1798)  
Katso myös
   Liocarcinus holsatus Wikispeciesissä   Liocarcinus holsatus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liocarcinus holsatus on pieni taskurapulaji, jota tavataan Koillis-Atlantissa.
Ulkonäkö

L. holsatuksen leveää ja litteää ruumista peittää lähes soikeanmuotoinen selkäkilpi, joka on edestä sahalaitainen ja enintään 4 senttimetriä leveä. Sillä on jykevät ja keskenään samankokoiset sakset sekä neljä paria kapeita kävelyraajoja. Takimmaisten raajojen päät ovat levinneet litteiksi levyiksi. Sekä raajat että selkäkilpi ovat väriltään vihertävänruskeat. Selkää koristaa usein jono valkoisia täpliä.
Levinneisyys

L. holsatusta tavataan Koillis-Atlantissa, varsinkin Britteinsaarten rannikolla sekä Pohjanmeressä.
Elinympäristö

L. holsatus elää vuorovesilammikoissa sekä hiekkaisessa ja kivikkoisessa merenpohjassa noin 70 metrin syvyyteen saakka.
Lisääntyminen

L. holsatus munii huhtikuusta heinäkuuhun ja sen poikaset syntyvät keväällä tai kesällä.
Ravinto

L. holsatus on kaikkiruokainen opportunisti, joka syö pääasiassa katkaravun- ja kalanpoikasia sekä simpukoita. Se saalistaa yleensä vuorovesivirtausten aikaan.
Linja E (New Yorkin metro)

| Eighth Avenue Local>  |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  New Yorkin metro
Reitti:  World Trade Center–Jamaica Center tai Jamaica – 179th Street (joitakin ruuhka-ajan vuoroja)
Tekniset tiedot
Asemia:  34
Varikko:  Jamaica
Linjan E R160A-metrojuna 42nd Street – Port Authority Bus Terminalin asemalla
Linja E on yksi  New Yorkin metron linjoista. Se on merkitty sinisellä opasteisiin, karttoihin ja linjaopasteisiin.
Asemat

| --- | --- |
Aseman nimi: Vaihtomahdollisuudet
World Trade Center: 2, 3, A, C
Canal Street: A, C
Spring Street: A, C
West Fourth Street – Washington Square: A, B, C, D, F, M
14th Street: A, C, L
23rd Street: A, C
34th Street – Penn Station: A, C
42nd Street – Port Authority Bus Terminal: 1, 2, 3, 7, <7>, A, C, N, Q, R, S
50th Street: A, C
Seventh Avenue: B, D
Fifth Avenue / 53rd Street: M
Lexington Avenue – 53rd Street: 4, 6, <6>, M
Court Square – 23rd Street: 7, <7>, G, M
Queens Plaza: M, R
36th Street: 
Steinway Street: 
46th Street: 
Northern Boulevard: 
65th Street: 
Jackson Heights – Roosevelt Avenue: 7, F, M, R
Elmhurst Avenue: 
Grand Avenue – Newtown: 
Woodhaven Boulevard: 
63rd Drive – Rego Park: 
67th Avenue: 
Forest Hills – 71st Avenue: F, M, R
75th Avenue: F
Kew Gardens – Union Turnpike: F
Briarwood – Van Wyck Boulevard: F
Normaali reitti
Jamaica – Van Wyck: 
Sutphin Boulevard – Archer Avenue – JFK Airport: J, Z
Jamaica Center – Parsons / Archer: J, Z
Ruuhka-ajan reitti
Parsons Boulevard: F
Jamaica – 179th Street: F
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linja E (New Yorkin metro) Wikimedia Commonsissa
New Yorkin metro
| --- | --- |
Linjat:  ····· · ···· ····· ······
Suunnitellut metrolinjat:  
Metrojunat:  R32 • R38 • R42 • R44 • R46 • R68 • R68A • R143 • R160 • R62 • R62A • R142 • R142A
Luettelot:  Luettelo New Yorkin metron linjoista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:E (New York City Subway service)
Käännös suomeksi
Limipihlajat

| Limipihlajat |
| --- | --- |
 Pyreneittenpihlaja (Hedlundia mougeotii, syn. Sorbus mougeotii).
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Limipihlajat Hedlundia  Sennikov & Kurtto
Katso myös
   Limipihlajat Wikispeciesissä   Limipihlajat Commonsissa 
  Taksonominen luokittelu: APG 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Limipihlajat (Hedlundia) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Limipihlajalajit ovat aiemmin kuuluneet paripihlajien sukuun (pihlajat laajassa merkityksessä), joista ne on erotettu vuonna 2017 julkaistussa taksonomiassa. Ne ovat alkuperältään kahden suvun, lapapihlajien (Aria) ja paripihlajien (Sorbus) välisiä risteymiä. Suku Hedlundia on nimetty ruotsalaisen kasvitieteilijän Johan Teodor Hedlundin (1861–1953) mukaan.
Limipihlajat ovat pieniä puita ja pensaita. Yhtä lajia lukuun ottamatta ne ovat apomiktisesti lisääntyviä ja yleensä pienellä alueella esiintyviä.
Lajeja

Limipihlajien suku sisältää 42 tai 48 lajia ja risteymälajia.
Hedlundia abscondita (Kovanda) Sennikov & Kurtto
Hedlundia anglica (Hedl.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia arranensis (Hedl.) Sennikov & Kurtto
itävallanpihlaja (Hedlundia austriaca (Beck) Sennikov & Kurtto)
Hedlundia borbasii (Jáv.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia bosniaca (Hajrud., Frajman, Schönsw. & Bogunic) Sennikov & Kurtto
Hedlundia buekkensis (Soó) Sennikov & Kurtto
Hedlundia cuneifolia (T.C.G.Rich) Sennikov & Kurtto
Hedlundia gauckleri (N.Mey.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia harziana (N.Mey.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia hazslinszkyana (Soó) Sennikov & Kurtto
Hedlundia hohenesteri (N.Mey.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia hornadensis (Mikolá) Sennikov & Kurtto
suomenpihlaja (Hedlundia hybrida (L.) Sennikov & Kurtto)
kaitalehtipihlaja (Hedlundia lancifolia (Hedl.) Sennikov & Kurtto)
Hedlundia legrei (Cornier) Sennikov & Kurtto
Hedlundia leyana (Wilmott) Sennikov & Kurtto
Hedlundia lonetalensis (S.Hammel & Haynold) Sennikov & Kurtto
kaunopihlaja (Hedlundia meinichii (Lindeb. ex Hartm.) Sennikov & Kurtto)
Hedlundia minima (Ley) Sennikov & Kurtto
Hedlundia × motleyi (T.C.G.Rich) Sennikov & Kurtto
pyreneittenpihlaja (Hedlundia mougeotii (Soy.-Will. & Godr.) Sennikov & Kurtto)
nordlanninpihlaja (Hedlundia neglecta (Hedl.) Sennikov & Kurtto)
Hedlundia neopinnatifida (P.D.Sell) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pauca (M.Lepí & P.Lepí) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pekarovae (Májovský & Bernátová) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pseudofennica (E.F.Warb.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pseudomeinichii (Ashley Robertson) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pseudothuringiaca (Düll) Sennikov & Kurtto
Hedlundia pulchra (N.Mey.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia roopiana (Bordz.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia scannelliana (T.C.G.Rich) Sennikov & Kurtto
Hedlundia scepusiensis (Kovanda) Sennikov & Kurtto
Hedlundia schwarziana (N.Mey.) Sennikov & Kurtto
Hedlundia semipinnata (Borbás) Sennikov & Kurtto
Hedlundia sognensis (Hedl. ex Sennikov, Hjertson & Salvesen) Sennikov & Kurtto
ketopihlaja (Hedlundia subarranensis (Hyl. ex Sennikov, Hjertson & Salvesen) Sennikov & Kurtto)
grenmarinpihlaja (Hedlundia subpinnata (Hedl.) Sennikov & Kurtto)
vuonopihlaja (Hedlundia subsimilis (Hedl.) Sennikov & Kurtto)
teodorinpihlaja (Hedlundia teodori (Liljef.) Sennikov & Kurtto)
taatanpihlaja (Hedlundia × thuringiaca (Nyman) Sennikov & Kurtto)
Hedlundia velebitica (Kárpáti) Sennikov & Kurtto
Levinneisyys

Limipihlajia esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa, Turkissa, Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa. Lajeista yhdeksän esiintyy Pohjoismaissa luonnonvaraisena, niistä useimmat kasvavat Norjan länsirannikolla. Suomessa esiintyy suomenpihlajaa alkuperäisenä ja pyreneittenpihlajaa joskus viljelykarkulaisena.
Patrick Ivuti

Patrick Ivuti (oikealla)
Patrick Ivuti (s. 30. kesäkuuta 1978) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän voitti vuonna 2007 Chicagon maratonin ajalla 2.11.11 tiukan Jaouad Gharibia vastaan käydyn loppukirikamppailun jälkeen, minkä seurauksena voittaja jouduttiin määrittämään maalikamerakuvan perusteella. Vuonna 2006 Ivuti sijoittui Chicagon maratonilla viidenneksi. Keväällä 2007 hän oli viides Rotterdamin maratonilla ja vuonna 2006 Amsterdamin maratonilla hänen sijoituksensa oli yhdestoista.
Maastojuoksussa Ivuti on saavuttanut hopeaa pitkältä matkalta 1999 Belfastin MM-kisoista ja 2003 Lausannesta. Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hän oli 10 000 metrillä neljäs.
Loistelamppu

Loistevalaisimen osat:
A: Loisteputki
B: Virtalähde
C: Sytytin
D: Bimetallinen termostaatti
E: Kondensaattori
F: Elektrodit
G: Kuristin
Loistelamppu tai loisteputki on matalapaineinen purkauslamppu. Loistevalaisin koostuu loistelampusta, sytyttimestä ja kuristimesta.
Loisteputkessa on elohopeaa, joka kaasuuntuu sähköpurkauksen vaikutuksesta. Kun nyt joko sähkökentän tai elektronien törmäilyn virittämät Hg-atomit palaavat perustasolle, ne lähettävät (emittoivat) UV-säteilyä.
Loisteputki toimii tasa- ja vaihtovirralla. Yleisin käyttötapa on 50 tai 60 hertsin taajuudella. Nykyään ns. elektroniset liitäntälaitteet ovat uusissa valaisimissa lähes kokonaan syrjäyttäneet magneettiset kuristimet.[lähde? ] Elektronisissa liitäntälaitteissa loisteputken läpi kulkevan virran taajuus on 20–100 kHz. Loistelamppu on täytetty kaasulla, esimerkiksi argonilla tai kryptonilla. Kaasua tarvitaan helpottamaan syttymistä ja pitämään sähköpurkaukset kurissa.
Putken päissä olevat kuumennus (hehku) -vastukset erittävät elektroneja. Näin sytytyspurkaus voi tapahtua pienemmällä jännitteellä.
Loisteputken sisäpinta on päällystetty fluoresoivalla materiaalilla, joka muuttaa elohopeahöyryn synnyttämän UV-säteilyn (luminesenssin) näkyväksi valoksi. Loisteputken valon laatu ja sävy vaihtelevat putken sisäpinnassa olevan loisteaineen koostumuksen mukaan. Loistelamppujen värisävyvalikoima on laaja ulottuen hehkulampun kellertävästä taivaan sinertävään. Yleisimmät värilämpötilat Suomessa ovat 3 000 ja 4 000 K. Myös värillisiä ja erikoissävyisiä lamppuja on saatavana.
Loistelamppujen perinteisten magneettisten kuristinten aiheuttama näkymätön 100 Hz välkyntä saattaa lisätä virheitä keskittymistä vaativassa työssä sekä aiheuttaa päänsärkyä tai silmien rasittumista. Käytettäessä elektronisilla liitäntälaitteilla – hakkureilla – varustettuja valaisimia tätä ongelmaa ei ole.
Toimimaton loisteputki on sisältämänsä elohopean takia vaarallista jätettä ja se tulee palauttaa palautuspisteeseen, joita on suurempien kauppojen yhteydessä.
Historia

Loisteputken periaate keksittiin jo 1840-luvulla. Loisteputket tulivat toimistojen ja teollisuuden valaistukseen 1940-luvulla. Kotien valaistuksessa loisteputket yleistyivät 1960–1980-luvuilla.
Loisteputkilamppujen valmistus ja maahantuonti kiellettiin Suomessa 24. helmikuuta 2023 alkaen. Kielto koskee aluksi pistokanta- ja pienoisloistelamppuja ja rengasmuotoisia loisteputkia ja 24. elokuuta 2023 lähtien myös isompia T8- ja T5-loisteputkia. Loistelampuista luopuminen johtuu Euroopan unionin RoHS-direktiivistä, jonka seurauksena elohopeaa sisältävät loistelamput poistuvat markkinoilta vaiheittain.
Toiminta

Kun magneettisella kuristimella varustettuun valaisimeen kytketään jännite, sytyttimen sisällä olevat kaksoismetallikärjet ovat aluksi auki ja niiden välille syntyy 230 V jännite. Sytyttimen sisällä olevassa kaasussa tapahtuu sähköpurkaus, joka lämmittää kaksoismetallia ja kärjet sulkeutuvat. Kärkien sulkeuduttua virta pääsee kulkemaan kuristimen ja loisteputken molemmissa päissä olevien lämmitysvastuksien kautta, jolloin ne lämpeävät.
Lämpeneminen höyrystää putkessa olevan elohopean. Koska virta kulkee myös kuristimen kautta, sen rautasydämeen muodostuu magneettikenttä. Jonkin ajan kuluttua kaksoismetallikärjet jäähtyvät ja avautuvat. Tällöin kuristimen magneettikenttä purkautuu muodostaen kuristimeen korkean jännitteen (ks. kuristimen/kelan toimintaperiaate), joka aiheuttaa sähköpurkauksen loisteputkessa, ja lamppu syttyy. Loisteputken sisällä elohopea kaasuuntuu ja virtapiiri kulkee tämän jälkeen loisteputken läpi. Nyt kuristimen tehtävänä on rajoittaa virran kulku sopivaksi.
Loisteputken toimintajännite on n. 60–120 V, eli alhaisempi kuin syttymisjännite (400–600 V).
Elektroniset liitäntälaitteet muuttavat syöttöjännitteen loisteputkelle sopiviksi jännitteiksi. Pääsääntöisesti ne syöttävät hehkuille omat ja putkelle oman jännitteensä. Hehkujännitteet ovat ennen putken syttymistä 6–12 V suuruisia, putkijännite 400–600 V suuruinen. Putken syttymisen jälkeen jännitteet ovat alhaisempia. Jännitteet ovat riippuvaisia putken tehosta ja halkaisijasta (sisällä olevasta kaasusta).
Elektronisten liitäntälaitteiden etuina magneettisiin kuristimiin verrattuna ovat korkea hyötysuhde, parempi loisteputken valotehokkuus, värinätön valo, sinimuotoinen ottovirta, vilkkumaton syttyminen ja lamppujen pidempi elinikä.
Energiansäästölamppu

Energiansäästölamput ovat pieniä loisteputkivalaisimia, joissa on integroituna elektroninen kuristin. Elektroninen kuristin toimii siten, että se muuttaa verkkosähkön taajuuden 50 hertsistä 20 kilohertsiin. Suurella taajuudella saavutetaan n. 20 % korkeampi valohyötysuhde ja värinätön valo.