stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hekimoğlu Ali pašša
Ura > Sota Itävaltaa vastaan

Osmanien valtakunta oli käynyt sotaa Venäjää vastaan jo vuodesta 1735. Vuonna 1737 Venäjän liittolainen Itävalta julisti sodan osmaneille. 30 000 miehen armeijan avulla Ali pašša onnistui pitämään suuremman Itävallan keisarillisen armeijan aisoissa Bosniassa kolmen vuoden ajan. Lisäksi hän onnistui päihittämään itävaltalaiset merkittävässä Banja Lukan taistelussa 4. elokuuta 1737. Hän oli myös mukana ratkaisevassa Grockan taistelussa heinäkuussa 1739.
Seuraavana vuonna hänet lähetettiin Egyptiin tukahduttamaan mamelukkien kapinaa. Vuonna 1741 hänet ylennettiin Anatolian beylerbeyiksi eli koko Anatolian suurprovinssin kenraalikuvernööriksi.
Ura > Toinen kausi suurvisiirinä

Ali nimitettiin suurvisiiriksi toisen kerran huhtikuussa 1742, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi. Erottamisen syynä oli hänen esittämänsä vaatimus päästä henkilökohtaisesti johtamaan armeijaa Persian Nadir Shahia vastaan käydyssä sodassa.lähde?
Ali siirrettiin jälleen Bosnian kuvernööriksi ja edelleen Aleppoon. Vuonna 1746 hänen toiveensa oli toteutumaisillaan. Hänet nimitettiin itäisen armeijan komentajaksi, mutta sulttaani solmi rauhan Nadir Shahin kanssa ennen kuin Ali pašša ehti saapua rintamalle. Tämän jälkeen hän palasi vanhaan virkaansa Bosniaan.lähde?
Ura > Kolmas kausi suurvisiirinä

16. helmikuuta 1755 hänet nimitettiin suurvisiiriksi kolmannen kerran. Tämä kausi jäi vain 53 päivän mittaiseksi, kun virkaa tavoitellut Silahdar Bıyıklı Ali pašša onnistui järjestämään hänen erottamisensa. Hänet siirrettiin maanpakoon Kyprokselle, ja sen jälkeen hän toimi edelleen kuvernöörin tehtävissä.lähde?
Hekimoğlu Ali pašša jäi eläkkeelle Kütahyaan 1757. Hän kuoli 14. elokuuta 1758. Hänet haudattiin Istanbuliin rakennuttamansa moskeijan viereen.lähde?
Maineeltaan häntä pidettiin oppineena, viisaana ja vapaamielisenä miehenä, joskin hänen kerrotaan olleen erittäin ankara saadessaan kiinni lahjuksia vastaanottaneita virkamiehiä.lähde?
KNM Helge Ingstad

| KNM Helge Ingstad |
| --- | --- |
 KNM Helge Ingstad

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Navantia, Ferrol, Espanja
Kölinlasku:  28. huhtikuuta 2006
Laskettu vesille:  23. marraskuuta 2007
Palveluskäyttöön:  29. syyskuuta 2009
Poistui palveluskäytöstä:  2018
Loppuvaihe:  romutettu 2022
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 290 t
Pituus:  134 m
Leveys:  16,8 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  2 x BAZAN BRAVO 12V 4,5 MW -dieselmoottoria 1 x GE LM2500 21,5 MW -kaasuturbiini
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  120
Aseistus
Aseistus:  1 x 8 siilon Mk 41 VLS, jossa 32 kpl RIM-162 ESSM -ohjusta 8 x Naval Strike Missile 4 x 324 mm torpedoputkea Sting Ray -torpedoille syvyyspommit 1 x 76 mm OTO Melara Super Rapid 4 x 12,7 mm Browning M2HB HMG Sea Protector 2 x LRAD 1 x NH90-helikopteri
KNM Helge Ingstad (runkonumero F313) oli Norjan laivaston Fridtjof Nansen -luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 23. kesäkuuta 2000 Navantian telakalta Ferrolista Espanjasta, missä köli laskettiin 28. huhtikuuta 2006. Alus laskettiin vesille 23. marraskuuta 2007 ja otettiin palvelukseen 29. syyskuuta 2009.
Alus on nimetty norjalaisen tutkimusmatkailijan ja kirjailijan Helge Ingstadin mukaan.
Palvelus

Alus törmäsi maltalaiseen öljytankkeriin Sola TS:iin 8. marraskuuta 2018 noin kello neljä aamuyöllä Sturessa lähellä Bergeniä. Alus oli palaamassa Naton Trident Juncture 2018 -sotaharjoituksesta. Alukseen tuli vuoto, eivätkä pumput pystyneet pitämään vuotoa hallinnassa. Hinaajat työnsivät aluksen rantaveteen, jotta se ei voinut upota täysin. Kaksi miehistöstä joutui sairaalahoitoon. Alusta paikallaan pitäneet vaijerit katkesivat yöllä ja aamulla 13. marraskuuta. Alus vajosi pinnan alle. Onnettomuutta edeltävät VHF-tallenteet osoittivat, että alusta oli lukuisia kertoja varoitettu törmäyksestä, mutta laivan komentosillan vastaukset olivat olleet sekavia eikä laiva muuttanut kurssiaan ilmeisesti matalikon pelossa. Myös laivan AIS-paikannusjärjestelmä kytkettiin päälle vasta törmäyksen jälkeen.
Norjan valtio oli aluksi halukas korjaamaan aluksen, mutta jo alustavat arviot korjaustöistä olivat epärealistisen kalliita. Kesäkuussa 2019 Norjan valtio ilmoitti, ettei se tule korjaamaan alusta. Hinta-arvio korjaustöille oli vähintään samansuuruinen kuin mitä uuden aluksen rakentaminen maksaisi.
Norjan puolustusministeriön materiaalilaitos Forsvarsmateriell (FMA) allekirjoitti 11. tammikuuta 2022 sopimuksen aluksen myynnistä Norscrap Westille. Alus tullaan siirtämään Hanøytangenin telakalla, jossa se romutetaan vuoden 2022 loppuun mennessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KNM Helge Ingstad Wikimedia Commonsissa
Fridtjof Nansen -luokan fregatit
Heliopolites

| Heliopolites> Ἡλιοπολίτης𓈭 |
| --- | --- |
 Nomoksen sijainti.
Sijainti
 Heliopolites
Koordinaatit:  30°15′0″N, 31°15′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ala-Egypti
Numero:  13. (L13)
Pääkaupunki:  Heliopolis
Aiheesta muualla
  Heliopolites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heliopolites (m.kreik. Ἡλιοπολίτης/Ἡλιοπολείτης νομός, Hēliopolitēs/Hēliopoleitēs nomos), egyptiläisittäin Heka-andju (egypt. 𓈭, Ḥqꜣ-ꜥnḏ), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ala-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 13. nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Mahtava valtikka”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Heq-at ja Ḥeka-Redj. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella L13.
Maantiede

Heliopoliteen nomos oli yksi Ala-Egyptin kahdestakymmenestä nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 13. nomos. Nomos sijaitsi Niilin suiston kaakkoisosassa Niilin pääuoman pohjoisosan ja Niilin itäisimmän Pelusiakos-suuhaaran itäpuolella. Sen eteläpuolella sijaitsi Ylä-Egyptin Afroditopoliteen nomos (U22), länsipuolella eli joen toisella puolella Memfiteen (L01), Letopoliteen (L02) ja Athribiteen (L10) nomokset, ja pohjoispuolella Bubastiteen (L18) ja Heroopoliteen (L08) nomokset.
Nomoksen pääkaupunki (mētropolis) oli Heliopolis eli egyptiläisittäin Iunu (nyk. Matariya). Sen muihin paikkoihin lukeutui Babylon eli Kheriaha.
Historia

Heliopoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta L13, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomos on yksi Ala-Egyptin kahdeksasta vanhimmasta tunnetusta nomoksesta. Bubastiteen (L18) nomos erotettiin omaksi alueekseen Heliopoliteesta. Antiikin aikana nomos tunnetaan Ptolemaios II Filadelfoksen aikaisesta tuloverotusta käsittelevästä papyruksesta (Papyrus Revenue Laws, Rev. pap.). Antiikin ajan lähteistä nomoksen mainitsevat Strabon, Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Se tunnetaan myös nomoksen lyömistä roomalaisaikaisista rahoista.
Nomoksen pääjumala oli Ra eli Aurinko, josta myös sen pääkaupunki Heliopolis sai kreikkalaisen nimensä. Nomoksen muita jumalia olivat Hathor Heliopoliissa sekä Atum Babylonissa. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyvät Isis ja Sun Bast.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heliopolites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Alfred Braunschweiger

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uimahyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uimahyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uimahyppy. Olympialaiset  | Maa:   Saksan keisarikunta> Miesten uimahyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | St. Louis 1904 | kerroshypyt |  |
Alfred Braunschweiger (16. lokakuuta 1885 Stuttgart – 29. kesäkuuta 1952 Stuttgart) oli saksalainen uimahyppääjä.
Braunschweiger jakoi pronssimitalin kerroshypyissä St. Louisin olympialaisissa 1904 Frank Kehoen kanssa. He saivat kilpailussa saman pistemäärän ja tuomaristo määräsi heidät uusintahyppyyn kolmannesta sijasta. Braunschweiger kuitenkin kieltäytyi uusinnasta ja hänet onkin joissakin tuloksissa sijoitettu neljänneksi. Useimmissa olympiahistorioissa hänet on kuitenkin sijoitettu kolmanneksi. Myös Kansainvälisen olympiakomitean tuloksissa hänet on merkitty kolmanneksi.
Branickien palatsi

Branickien palatsin julkisivu.
Palatsi puutarhasta nähtynä.
Branickien palatsi (puol. Pałac Branickich) on palatsi Białystokissa Koillis-Puolassa. Goottilaistyylisen palatsin suunnitteli Alankomaissa syntynyt puolalainen arkkitehti Tylman van Gameren. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1691 ja palatsi valmistui vuonna 1697. Palatsin vuonna 1748 perustetussa teatterissa vieraili eurooppalaisia oopperatähtiä. Palatsi tuhoutui toisessa maailmansodassa, nykyisin uudelleen rakennetussa päärakennuksessa toimii Białystokin lääketieteellinen yliopisto. Palatsia ympäröi ranskalainen ja englantilainen puutarha.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Branickien palatsi Wikimedia Commonsissa
Raimo Brax

Raimo Brax (s. 20. lokakuuta 1949 Vaasa) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti koko uransa ajan Vaasan Sportia eri sarjatasoilla. Kun Sport pelasi juuri perustetussa SM-liigassa kaudella 1975–1976 teki Brax Vaasan jäähallissa HIFK:ta vastaan SM-liigahistorian ensimmäisen maalin.
Pelaamissaan 36 SM-liigaottelussa Brax keräsi tehopisteet 13 + 3 = 16 ja sai 22 jäähyminuuttia.
Hell Raiser

| ”Hell Raiser” The Sweet |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Burning”
 Julkaistu: 27. huhtikuuta 1973
 Tekijä(t): Chinn/Chapman
 Tuottaja(t): Phil Wainman
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, glam rock
 Kesto: 03.20
 Levy-yhtiö: RCA Records
Sweetin muut singlet
| ”Blockbuster” 1973 | ”Hell Raiser” 1973 | ”The Ballroom Blitz” 1973 |
”Hell Raiser” on brittiläisen Sweet-yhtyeen esittämä kappale, jonka ovat kirjoittaneet Nicky Chinn ja Mike Chapman. Kappale julkaistiin singlenä huhtikuussa 1973, jolloin se nousi yhtyeen kotimaassa listan toiselle sijalle.
Kappale jatkoi Sweetin siirtymistä musiikillisesti raskaampaan ilmaisuun. Heavyrock-tyylisenä raitana se oli yhtyeeltä ennenkuulumaton esitys räjähdysefekteineen. Samaa raskasta tyyliä edustaa myös B-puolen ”Burning”, joka on yhtyeen itse tekemä kappale. Sweet oli saanut enemmän ohjia omiin käsiinsä, jolloin se pyrki systemaattisesti lisäämään uskottavuuttaan raskaan rockin yhtyeenä.
Julkaisu ja vastaanotto

Yhtyeen kotimaassa Britanniassa kappale Hell Raiser oli 11 listaviikon aikana parhaimmillaan toisella sijalla. Kappale nousi listykköseksi Länsi-Saksassa (2 viikkoa) ja Tanskassa (3 viikkoa).
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Länsi-Saksa | 1. |  | 1973 |  |
|  Tanska | 1. | 7 | viikko 21/1973 |  |
|  Britannia | 2. | 11 | 5.5.1973 |  |
|  Irlanti | 2. | 6 | 10.5.1973 |  |
|  Belgia (Flanderi) | 3. | 10 | 19.5.1973 |  |
|  Sveitsi | 3. | 14 | 22.5.1973 |  |
|  Alankomaat | 4. | 7 | 12.5.1973 |  |
|  Itävalta | 4. | 4 | 15.7.1973 |  |
|  Suomi | 4. |  | huhtikuu 1973 |  |
|  Norja | 5. | 7 | viikko 24/1973 |  |
Aiheesta muualla

Televisioesitys yhtyeen virallisella YouTube-kanavalla
Karl Brandt

Karl Brandt
Karl Brandt (8. tammikuuta 1904 – 2. kesäkuuta 1948) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen lääkäri elokuusta 1944 ja yksi Aktion T4 -eutanasiaohjelman johtajista vuodesta 1939. Valtakunnan terveys- ja saniteettikomission kenraalimajurina hän osallistui rikolliseen ihmiskokeiden järjestämiseen yhdessä Werner Heyden ja muiden natsilääkärien kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin rikoksista ihmisyyttä vastaan ja teloitettiin hirttämällä.
Brandt syntyi Mülhausenissa Saksan Elsass-Lothringenissa (nykyisin Ranskan Mulhouse) 1904. Hänen isänsä oli poliisi. Brandt valmistui lääketieteen tohtoriksi 1928. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen tammikuussa 1932, hänestä tuli SA:n jäsen 1933, SS:n jäsen heinäkuussa 1934 ja hänet nimitettiin Untersturmführeriksi. Vuonna 1933 natsijohto pyysi häntä tekemään psykologisen arvion Theodor Eickestä, jonka Brandt totesi tervejärkiseksi eikä epäillysti psykopaatiksi. Kesästä 1934 hän oli Hitlerin ”avustava lääkäri”. 1. syyskuuta 1939 Hitler nimitti hänet varajohtajaksi Aktion T4 -eutanasiaohjelmaan Philipp Bouhlerin kanssa. Hän yleni normaaliin tapaan SS:ssä; tammikuussa 1943 hän oli kenraalimajuri. 16. huhtikuuta 1945 sodan lähestyessä loppuaan Gestapo pidätti hänet, sillä hän oli siirtänyt perheensä pois Berliinistä, jotta he voisivat antautua yhdysvaltalaisille. Berliiniläinen oikeus tuomitsi hänet kuolemaan, mutta Karl Dönitz vapautti hänet 2. toukokuuta. Hän jäi brittien pidättämäksi 23. toukokuuta 1945.
Karl Brandt lääkärien oikeudenkäynnissä
Brandt joutui oikeuteen 22 muun natsitohtorin kanssa  Nürnbergin oikeudenkäynnissä. Oikeudenkäynti, viralliselta nimeltään Yhdysvallat vs. Karl Brandt et al., tunnetaan yleisemmin lääkärioikeudenkäyntinä. Se alkoi 9. joulukuuta 1946. Brandtia syytettiin erikoisesti vastuulliseksi osallistumisestaan vankien jäädytyskokeisiin, malaria- ja kaasukokeisiin ja moniin muihin. Häntä syytettiin myös Aktion T4 -eutanasiaohjelmaan ja SS:ään kuulumisesta. Brandt tuomittiin kuolemaan ja hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa kesäkuussa 1948.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Brandt Wikimedia Commonsissa
http://www.shoah.dk/doctors/brandt.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/biography/Brandt.html
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Attilio Bravi

| Attilio Bravi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. syyskuuta 1936 Bra, Italia
Kuollut: 27. marraskuuta 2013 (77 vuotta)
Uran tiedot
Pituus:  170 cm
Laji:  pituushyppy
 Tietolaatikko päivitetty 11/2013 
Attilio Bravi (9. syyskuuta 1936 Bra – 27. marraskuuta 2013) oli italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Bravi sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi Bernin EM-kilpailuissa 1954 tuloksella 725 cm. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 751 cm; pronssimitalisti Henryk Grabowski sai saman tuloksen.
Bravi paransi Arturo Maffein lähes 20 vuotta vanhaa Italian pituushyppyennätystä hyppäämällä Torinossa 27. heinäkuuta 1958 tuloksen 766 cm. Italian mestaruuden hän voitti vuosina 1952, 1954–1955 sekä 1957–1960. Vain Maffei on voittanut Italian mestaruuden miesten pituushypyssä useammin.
Brea (Traakia)

| Brea> Βρέα |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Keski-Makedonia(?)
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 445/425 eaa. –
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brea (m.kreik. Βρέα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Ateenan ekklesian päätös (IG I3 46) Brean siirtokunnan perustamisesta, n. 445–425 eaa. Epigrafinen museo.
Brean olemassaolo tiedetään vain siitä, että eräs Ateenan poliksen tekemä piirtokirjoituksena säilynyt päätös (IG I3 46) koskee sen perustamista Ateenan siirtokunnaksi. Kirjoitus ajoitetaan noin vuodelle 445–425 eaa. Siirtokuntalaisten johtajaksi päätös mainitsee Demokleideen. Lisäksi Theopompoksen tekemästä maininnasta voidaan päätellä, että kaupunki todella myös perustettiin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Breaios (Βρεαῖος).
Brean sijainniksi on ehdotettu sekä nykyisin Chalkidikína tunnettua niemimaata että Bisaltiaa niemimaan pohjoispuolella. Erään ehdotuksen mukaan kaupunki olisi sijainnut Thermainlahden itärannalla, ja hylätty, kun Amfipolis perustettiin parempaan paikkaan.
Helkajuhla

Kansallispukuiset naiset tanssivat Ritvalan helkajuhlassa 13. heinäkuuta 1945.
Helkajuhla on muinainen suomalainen helatorstain ja helluntain tienoilla vietetty kevätjuhla. Juhlaan kuuluivat helavalkeat sekä helavalkealla laulettavat laulut.
Sääksmäen Ritvalan helkajuhla

Nykyään helkajuhlaa vietetään erityisesti helluntaina Valkeakoskella sijaitsevan Sääksmäen Ritvalassa kalevalamittaisia helkavirsiä laulamalla. Ritvalan kylässä on jo 1100–1200-luvulta alkaen vietetty erityistä helkajuhlaa. Ajatus perustuu kristinuskoa edeltäneisiin, monilla kansoilla esiintyviin kevät- ja hedelmällisyysriitteihin, jotka sittemmin vaihtuivat peltojen kevätsiunaukseksi. Uskottiin, että mikäli helkajuhlia lakattaisiin pitämästä, loppuisi viljan kasvu.
Helkajuhlassa neidot kulkivat rituaalisen reitin Helkavuorelle, laulaen helkavirsiä. Kaksi eri suunnista tulevaa kulkuetta yhdistyi ja suuntasi sitten Helkavuorelle. Vuorella neidot asettuvat piiriin, jonka on arveltu symboloivan aurinkoa. Piirin lähettyvillä tai keskellä on myös voitu polttaa helavalkeita, isoja tulia.
Neitojen laulamat helkavirret alkoivat alkuvirrellä. Alkuvirressä on kuvaus Turun renessanssin ajan musiikista ja soittimista. Alkuvirren lopuksi neidot laulavat tekevänsä ”sinestä sillan” ja ”punasta portaan”, mennäkseen niitä pitkin ”jumaloihin puhtahisin”.
Helkavirsien keskeinen osa on kolme balladia. Mataleenan virsi on kuvitelma syntisestä Maria Magdaleenasta, jolle vastaantulija osoittaa olevansa Kristus kertomalla tämän pahat synnit. Inkerin virressä uskollisten rakastavaisten tarina päättyy poikkeuksellisesti hyvin. Annikaisen virsi on muunnelma Hansa-aikaisesta asetelmasta, jossa Turun neito joutuu ulkomaisen kauppiaan pettämäksi. Kaikissa kolmessa balladissa on vahva keskiaikainen väritys.
Balladien jälkeen seuraa Tuomen synty - lyhyt laulu siitä, miten hirvi, ilmeisesti ”hiiden hirvi”, kuolaa, ja miten kuolasta syntyy maailmanpuu.
Loppulaulussa neidot hyvästelevät Jeesuksen ja Äiti Marian, ja sanovat palaavansa (ensi vuonna). Matti Kuusi esitti tämän olevan muistuman seudulla toimineiden dominikaanimunkkien kantoalttareista ja niitten alustoista.
Ritvalan helkajuhla alkaa helluntaisin kello 14 Ritvalan Raittinristiltä neitojen kulkueella. Neitojen kulkueessa laulamien helkavirsien kattaus on nykyään supistunut sisältämään alkuvirren, Inkerin virren, Tuomen synnyn sekä lopputoivotuksen. Kulkue päätyy Seurantalonmäelle ja nykyaikaiseen helkajuhlaan on 1900-luvun alusta lähtien kuulunut neitojen kulkueen jälkeinen ulkoilmajuhla tanhuineen, puheineen ja musiikkiesityksineen.
Vuodesta 1910 helkajuhlan järjestelyistä on vastannut Ritvalan Nuorisoseura.
Ritvalan helkajuhla kuuluu Suomen aineettoman kulttuuriperinnön kansalliseen luetteloon.
Kirjallisuutta

Enäjärvi-Haavio, Elsa: Ritvalan helkajuhla.  (Jälkeenjääneen käsikirjoituksen täydentänyt ja painoon toimittanut Martti Haavio)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1953.
Heikkilä, Timo: Aurinkolaiva. Lemminkäisen myytti ja Ritvalan kultti.  Helsinki:  Basam Books, 2004.  ISBN 952-9842-99-6
Lounema, Risto: Suomen kansan pyhät paikat.  Helsinki:  Yhtyneet kuvalehdet, 2003.  ISBN 952-5257-57-6
Valkeapää, Leena: Kauniissa joukos. Sata vuotta nykymuotoista Ritvalan helkajuhlaa.  Ritvala:  Ritvalan nuorisoseura, 2005.  ISBN 952-91-8660-6
Vilkuna, Kustaa: Vuotuinen ajantieto. Helatorstai.  Otava, 1983.  ISBN 951-1-01041-7
Aiheesta muualla

Helkajuhla – maamme vanhin kansanperinnejuhla. Ylen Elävä arkisto.
Ritvalan Nuorisoseura.
Kari Rydman: Ritvalan helkajuhla (Arkistoitu – Internet Archive). Sääksmäki-seura.
Helkajuhlat (Arkistoitu – Internet Archive). Valkeakosken kaupunki.
Ritvalan Helga, Suomen Kuvalehti, 03.06.1922, nro 22, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karoline Dyhre Breivang

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Karoline Dyhre Breivang vuonna 2014. |  Karoline Dyhre Breivang vuonna 2014. |  Karoline Dyhre Breivang vuonna 2014. |  |
Maa:   Norja
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 |  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2011 |  |  |
|  Hopeaa | Ranska 2007 |  |  |
|  Pronssia | Kiina 2009 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Unkari 2004 |  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2006 |  |  |
|  Kultaa | Makedonia 2008 |  |  |
|  Kultaa | Tanska/Norja 2010 |  |  |
|  Kultaa | Unkari/Kroatia 2014 |  |  |
|  Hopeaa | Serbia 2012 |  |  |
Karoline Dyhre Breivang (s. 10. toukokuuta 1980 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on voittanut Norjan maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Hän voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006, Makedoniassa 2008, Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010 sekä Unkarin ja Kroatian kisoissa 2014. Seuratasolla hän on edustanut pitkään Larvik HK:ta.