stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taktisches Luftwaffengeschwader 73
Historia

Jagdgeschwader 73 perustettiin 1. joulukuuta 1959 entisessä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien tukikohdassa RAF Ahlhornissa ja Oldenburgin lentotukikohdassa kalustonaan Canadair Sabret.
Vuonna 1964 hävittäjäpommittajien tehtäviin lisättiin Saksan maavoimien lähituki. Siten kalusto vaihdettiin Fiat G.91:ksi, jolloin lennoston nimeksi tuli Jagdbombergeschwader 42 (JaBoG 42). Vuonna 1967 lennoston tehtäviin lisättiin taktinen tiedustelu. Lennosto nimettiin uudelleen Leichtes Kampfgeschwader 42:ksi. Ilmavoimien ottaessa 1971 käyttöön RF-4E-koneet lennoston tiedustelutehtävä muuttui tarpeettomaksi ja lennosto nimettiin 1. huhtikuuta 1975 Jagdbombergeschwader 35:ksi.
Saksojen yhdistyttyä 1991 lennosto vastaanotti Saksan demokraattisen tasavallan ilmavoimissa käytössä olleet MiG-29-koneet. Lokakuussa MiG-29 kalustolla varustettu koelennosto perustettiin Preschenin lentotukikohtaan ja helmikuussa 1993 tehtiin päätös koelennoston ja JaBoG 35:n yhdistämisestä. Muodostettu lennosto sai nimen  Jagdgeschwader 73.
Vuonna 1994 ensimmäiset Laageen sijoitetut MiG:t olivat ilmavalvontatehtävissä. F-4-kaluston uudelleen sijoittaminen alkoi 1997, mikä tarkoitti Pferdsfeldin lentotukikohdan lakkauttamista. Syyskuussa 1997 Laagessa MiG-29 ja F-4F-koneiden yhteistoiminta käynnistyi. Saksan puolustusministeri Volker Rühe perusti 18. syyskuuta virallisesti Jagdgeschwader 73:n ja samassa yhteydessä lennoston nimeen liitettiin kunnianimi "Steinhoff".
Maaliskuussa 2000 lennoston F-4F-koneilla varustettu 2. laivue lakkautettiin. Laivue perustettiin nopeasti uudelleen Eurofighter Typhoon koulutuslaivueena. JG 73 vastaanotti ensimmäiset kuusi kaksipaikkaista Typhoonia 30. huhtikuuta 2004. Muutamaa kuukautta myöhemmin elokuussa ilmavoimien viimeiset MiG-29 koneet myytiin Puolalle, missä pääosa sijoitettiin Malborkiin 22. lentotukikohdan 41. taktiseen laivueeseen.
Kesäkuun 2019 onnettomuus

Kolme Laageen sijoitettua Eurofighter Typhoonia oli 24. kesäkuuta 2019 koulutuslennolla, jossa kaksi koneista törmäsi toisiinsa. Yksi lentäjistä käytti heittoistuinta ja laskuvarjo aukesi. Lentäjä laskeutui puihin, missä hän roikkui noin 20 minuuttia ennen pelastusta. Heittoistuimen ja laskuvarjon toimimisesta huolimatta toinen lentäjä sai surmansa. Aseistamattomista koneista toinen putosi metsään lähelle Jabelin kaupunkia ja toinen etelämmäs Nossentier Hutterin kylän rajalle. Putoamispaikkojen etäisyys on noin kymmenen kilometriä.
Komentajat

Lennoston komentajina ovat olleet:
eversti Manfred Menge 1. kesäkuuta 1993 - 30. syyskuuta 1994
eversti Klaus-Peter Stieglitz 1. lokakuuta 1994 - maaliskuu 1995
eversti Reinhard Mack maaliskuu 1995 - 1998
eversti Kurt Rutze 1999 - 2001
eversti Peter Hauser 2001 - toukokuu 2004
eversti Günter Katz toukokuu 2004 - 2007
eversti Andreas Schick 2007 - 5. elokuuta 2010
eversti Markus Krammel 5. elokuuta 2010 - 10. lokakuuta 2012
eversti Bernhard Teicke 10. lokakuuta 2012 - 28. kesäkuuta 2016
eversti Gero von Fritschen 28. kesäkuuta 2016 -
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taktisches Luftwaffengeschwader 73 Wikimedia Commonsissa
Taktisches Luftwaffengeschwader 73 "Steinhoff" (Arkistoitu – Internet Archive)
Sven Björkman

Panssariprikaatin komentaja Sven Björkman.
Sven Krister Björkman (23. elokuuta 1898 Helsinki – 18. syyskuuta 1981) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja panssarikomentaja.
Björkman osallistui sisällissotaan Kalmin pataljoonassa Hämeen rintamalla. Björkman valmistui Kadettikoulun 4. kadettikurssilta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1929 (yleisesikuntaupseeri 1930). Hän palveli Karjalan kaartin rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1923-1925 ja adjutanttina 2. divisioonan esikunnassa 1925-1927. Toimistoupseerina yleisesikunnan operatiivisella osastolla hän oli 1929-1939. Sotamarsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi 1931-1939.
Talvisodan sytyttyä Björkman määrättiin Panssaripataljoonan komentajaksi 5.12.1939. Yksikkö laajennettiin Panssariprikaatiksi ja Björkman toimi prikaatinkomentajana kenraalimajuri Laguksen Panssaridivisioonassa 9.3.1942 alkaen joulukuuhun 1944 asti. Sodan jälkeen hän toimi jälleen panssaripataljoonan komentajana 1944-1946. Pääesikunnan komento-osaston päällikkönä hän oli 1946-1949. Kevyen prikaatin komentajana apulaisena hän palveli 1949–1951 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 1951.
Björkman toimi sotilasuransa jälkeen Mensa Oy:n palveluksessa vuosina 1951–1963.
Ylennyksiä: reservinvänrikki 1920, reservinluutnantti 1923, kapteeni 1927, majuri 1935, everstiluutnantti 29.11.1940, eversti 1943.
Swallow This Live!

| Swallow This Live! Poison |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1990 Orlando, Florida
 Julkaistu: 12. marraskuuta 1991
 Tuottaja(t): Bret Michaels
 Tyylilaji: hard rock, glam metal
 Levy-yhtiö: Capitol Records
Listasijoitukset
  51.
Poisonin muut julkaisut
| Flesh & Blood 1990 | Swallow This Live! 1991 | Native Tongue 1993 |
Swallow This Live! on Poisonin livealbumi, joka julkaistiin 12. marraskuuta 1991. Albumi äänitettiin Orlandossa, Floridassa Flesh & Blood -albumin kiertueella. Albumi sisältää kappaleita yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä albumilta.
Kappaleet

Intro – 1.19
Look What the Cat Dragged In – 3.35
Look But You Can't Touch – 4.05
Let It Play – 4.31
Good Love – 3.51
Life Goes On – 6.12
Ride The Wind – 4.11
I Want Action – 4.57
Rumpusoolo – 8.20
Something to Believe In – 6.14
Poor Boy Blues – 8.19
Unskinny Bop – 3.57
Love on the Rocks – 4.26
Kitarasoolo – 11.03
Every Rose Has Its Thorn – 4.26
Fallen Angel – 4.47
Your Mama Don't Dance – 3.12
Nothin' But a Good Time – 7.43
Talk Dirty to Me – 5.51
So Tell Me Why – 3.22
Souls on Fire – 3.18
Only Time Will Tell – 3.59
No More Lookin' Back (Poison Jazz) – 3.18
Arvostelut

AllMusic:
Sven Co-op

| Sven Co-op |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sven Co-opin kehittäjätiimi
Julkaisija:  Sven Co-opin kehittäjätiimi
Jakelija:  Sven Co-opin kehittäjätiimi
Pelimoottori:  GoldSrc
Julkaistu:  19. tammikuuta 1999.
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Internet-lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Sven Co-op (SC) on Half-Life-pelin pohjalta kehitetty modifikaatio, jossa pelaajat toimivat yhteistyössä toistensa kanssa. Pelissä taistellaan tekoälyllisiä vihollisia (NPC) vastaan ja ratkotaan tehtäviä yhdessä muiden pelaajien kanssa. Peliä voi pelata myös yksin tietokoneen kanssa.
Sven Co-opin julkaisi Daniel "Sven "Viking" Fearon 19. tammikuuta 1999, ennen Valven kehittämää Team Fortress Classic -modifikaatiota. Täten Sven Co-op on vanhin Half-Lifen modifikaatio, jota kehitetään edelleen. Kesällä 2013 Sven Co-op ilmoitti saaneensa Valvelta luvan työstää Half-Lifen GoldSrc -pelimoottorin koodia, minkä johdosta Sven Co-op tullaan tulevaisuudessamilloin? tarjoamaan Steamissa ilmaiseksi omana pelinään. Tulevaisuudessa Sven Co-opia pelatakseen ei siis tarvitse enää ostaa Half-Lifeä. Half-Lifen pelimoottorin koodiin käsiksi pääseminen mahdollistaa myös suuria muutoksia pelin sisällä, joita Sven Co-opin kehittäjät eivät ole vielämilloin? paljastaneet. Sven Co-opin kehittäjien mukaan peli ei tule ikinä siirtymään Half-Life 2:n Source-pelimoottorille.
Iso-Niska

| Iso-Niska |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°44′05″N, 24°10′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Venehjoen valuma-alue (35.74)
Laskujoki:  oja Silmäkelammin kautta Riuttalammiin 
Järvinumero:  35.744.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  154,8 m  
Rantaviiva:  2,838 km  
Pinta-ala:  18,151 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Niska 
Iso-Niska  on Pirkanmaalla Oriveden Vitelin lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,2 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Vitelin ja Enonsivun puolivälissä. Sen rantaviiva mutkittelee johtuen järven ympäristössä sijaitsevista pienistä kallioisista mäistä. Järven pohjoisrannasta työntyy järvelle 200 metriä pitkä Pitkäniemi, jonka itä- ja länsipuolelle jää lahdet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä on neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Vitelin suunnalta.
Luontoarvoja

Iso-Niskan kaksi kalliorantaa on huomioitu Oriveden kaupungin luontoselvityksessä. Pohjoisrannan kallioranta mainitaan Pitkäniemessä kavavien vanhojen mäntyjen luoman maiseman vuoksi ja länsirannan kallio sen vanhojen kitukasvuisten mäntyjen vuoksi.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 154,8 metriä mpy. Järvestä lähtee oja Silmäkelammiin, mutta selvää laskuojan jatketta ei kartoista löydy. Alempana sijaitseva Riuttalammi laskee Riuttaojaan, joka laskee Enojärveen. Tämä on Iso-Niskan todennäköinen vesireitti, sillä vuoden 1957 peruskartassa näkyy suo-oja Silmäkelammista Riuttalampeen, joka oli silloiseen karttaan merkitty Ahvenlammeksi.
Historiaa

Vuoden 1964 peruskartassa järvi oli autio metsäjärvi, jonne tuli polkuja eri suunnilta. Järveen ei ollut johdettu metsäojiakaan. Vuoden 1973 kartassa sinne oli rakennettu kolme mökkiä ja kolme metsäojaa.
Sven Dimberg

Tarton yliopiston luento-ohjelma syksyllä 1674. Punaisella on kehystetty Sven Dimbergin luentojen aihepiirit, josta köy ilmi esimerkiksi luennointi Newtonista.
Sven Dimberg (vuodesta 1719 eli aateloimisen jälkeen Dimborg, 1661 Länsi-Götanmaa – 12. kesäkuuta 1731 Tukholma) oli ruotsalainen matemaatikko ja juristi. Hän toimi matematiikan professorina Turun akatemiassa ja Tarton yliopistossa sekä tuomarin tehtävissä Liivinmaalla (Riiassa) ja sittemmin laamannina Ruotsinmaan puolella.
Dimbergin vanhemmat olivat Synnersbergin kirkkoherra Anders Dimbodius ja Kristina Gyllbackius. Dimbergin puoliso oli vuodesta 1691 lähtien Maria Kristina Merling (noin 1672–1742); parilla ei ollut lapsia.
Dimberg tulii ylioppilaaksi sekä Uppsalassa 1676 että Turussa 1677. Hän valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1685, jonka jälkeen matkusti ulkomaille. Matkustaessaan Englannissa hän osti Isaac Newtonin vuonna 1687 julkaistun Philosophiae Naturalis Principia Mathematican. Hän oli mahdollisesti ensimmäinen, joka opetti Newtonin luonnontieteellisiä teorioita ruotsalaisissa yliopistoissa.
Turun akatemian ylimääräinen matematiikan professori Dimberg oli vuosina 1688–1690 ja 1690 hänet nimitettiin kirjastonhoitajaksi. Hän julkaisi Turussa juridis-matemaattisen väitöskirjan (1690). Dimberg toimi Tarton yliopiston matematiikan professorina 1690–1706. Seuraavaksi hän työskenteli tuolloin Ruotsiin kuuluneen Liivinmaan hovioikeuden asessorina Riiassa vuodesta 1706 lähtien, mutta venäläisten hyökättyä Liivinmaalle pakeni Tukholmaan. Hän toimi Taalainmaan laamannina 1718–1722, jona ajanjaksona vuonna 1719 aateloitiin nimellä Dimborg. Vuosina 1722–1730 Dimberg toimi vielä Ångermanlandin ja Västerbottenin laamannina.
Käännös suomeksi
Taktisches Luftwaffengeschwader 33

| Taktisches Luftwaffengeschwader 33 (TaktLwG 33) |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1. heinäkuuta 1958 -
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  hävittäjätorjunta maajoukkojen tukeminen
Osa joukkoa:  Luftwaffentruppenkommando
Koko:  noin 1 900 henkeä
Tukikohta:  Büchelin lentotukikohta
Kalusto:  Panavia Tornado IDS
Komentajat
Nykyinen komentaja:  everstiluutnantti Thomas Schneider
Taktisches Luftwaffengeschwader 33 (TaktLwG 33), joka aiemmin tunnettiin nimellä Jagdbombergeschwader 33 (JaBoG 33), on Saksan ilmavoimien hävittäjäpommittajalennosto, joka on sijoitettu Büchelin lentotukikohtaan ja sen tehtävänä on Air interdiction, Offensive Counter Air ja maajoukkojen lähituki. Kalustona lennostolla on Panavia Tornado IDS:t.
Historia

Saksan ilmavoimat perusti 13. marraskuuta 1956 ensimmäisen ilmasotakoulunsa Fürstenfeldbruckin lentotukikohtaan, minkä johtajana oli majuri Walter Krupinski. Koulu sai nimen Waffenschule der Luftwaffe 30 ja sen kalustona olivat Republic F-84F Thunderstreak -hävittäjät. Lokakuun lopussa 1957 alkoi koulun siirto Büchelin lentotukikohtaan, missä siitä muodostettiin 1. heinäkuuta 1958 Jagdbombergeschwader 33. [lähde? ]
Toukokuussa 1959 lennosto siirrettiin kuukauden mittaiseen harjoitukseen Bandirman lentotukikohtaan Turkkiin. Vuoden 1960 lopusta alkaen lennosto vieraili säännöllisesti Decimomannun lentotukikohdassa Sardiniassa osallistuakseen Naton Dissimilar Air Combat Training -harjoituksiin. Elokuun alussa 1962 lennosto aloitti Lockheed F-104 Starfighter -kaluston vastaanoton. 30. toukokuuta 1985 lennosto sai päätökseen Panavia Tornado IDS -kalustoon siirtymisen. [lähde? ]
Saksan ilmavoimat päätti pitää 46 Panavia Tornado IDS:ää palveluksessa JaBoG 33:ssa ainakin vuoteen 2025 taatakseen mahdollisuuden Naton ydinaseiden käyttöön. [lähde? ]
Ydinaseiden käyttö

JaBoG 33 on ainoa jäljellä oleva Saksan ilmavoimien lennosto, joka kykenee toimittamaan ydinaseita kohteeseen. Büchelin lentotukikohdan Yhdysvaltain ilmavoimien hallinnoimiin bunkkereihin voidaan varastoida jopa 44 kappaletta B61-ydinpommia Saksan ilmavoimien käyttöön. Varastoitujen pommien lukumäärä on salainen, mutta oletettavasti niitä on varastoituna 10-20 kappaletta. Pommeja huoltaa, vartioi ja sodan aikana aktivoi Yhdysvaltain ilmavoimien 52. hävittäjälennoston 52. taisteluvälineryhmän 702. taisteluvälinelaivue. [lähde? ]
Büchelin lentotukikohdan erityisluonteen vuoksi lennosto on Saksan ilmavoimien lennostoista ainoa, mihin on liitetty suojauslaivue Luftwaffensicherungsstaffel "S". Laivueeseen kuuluu 429 sotilasta ja se on siten miesmäärältään ilmavoimien suurin laivue. Se jaettiin 1. huhtikuuta 2013 kahteen lentueeseen. [lähde? ]
Komentajat

Lennoston komentajina ovat olleet:
eversti Walter Krupinski 1. lokakuuta 1958 - 31. joulukuuta 1962
eversti Georg Wroblewski 1. tammikuuta 1963 - 30. marraskuuta 1966
eversti Kurt Stöcker 1. joulukuuta 1966 - 30. syyskuuta 1970
eversti Günter Lutz 1. lokakuuta 1970 - 30. syyskuuta 1974
eversti Hans-Peter Schulzen 1. lokakuuta 1974 - 30. syyskuuta 1978
eversti Dieter Stephan 1. lokakuuta 1978 - 31. joulukuuta 1980
eversti Johannes Glowka 1. tammikuuta 1981 - 30. syyskuuta 1984
eversti Helmut Borchers 1. lokakuuta 1984 - 30. syyskuuta 1989
eversti Detlef Schulte-Bisping 1. lokakuuta 1989 - 16. maaliskuuta 1992
eversti Wolfgang Kuhlen 17. maaliskuuta 1992 - 31. maaliskuuta 1994
eversti Ulrich Rapreger 1. huhtikuuta 1994 - 30. syyskuuta 1995
eversti Lothar Schmidt 1. lokakuuta 1995 - 31. maaliskuuta 1998
eversti Harry Schnell 1. huhtikuuta 1998 - 31. joulukuuta 1999
eversti Helmut Schütz 1. tammikuuta 2000 - 18. maaliskuuta 2002
eversti Martin Schelleis 19. maaliskuuta 2002 - 30. marraskuuta 2003
eversti Olaf Roeder 1. joulukuuta 2003 - 22. toukokuuta 2006
eversti Christoph Pliet 23. toukokuuta 2006 - 21. elokuuta 2008
everstiluutnantti Jan Kuebart 22. elokuuta 2008 - 2011
eversti Andreas Korb 2011 - 19. marraskuuta 2015
eversti Holger Radmann 20. marraskuuta 2015 -
eversti Thomas Schneider 3. heinäkuuta 2018 -
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taktisches Luftwaffengeschwader 33 Wikimedia Commonsissa
Taktisches Luftwaffengeschwader 33 (Arkistoitu – Internet Archive)
Irja Kilpeläinen

Irja Kilpeläinen
Irja Inkeri Kilpeläinen (17. kesäkuuta 1911 Perniö – 23. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen teologi, kirjailija ja nimimerkkiä Naapurin Liisa käyttänyt pakinoitsija.
Ura

Kilpeläinen oli aloittamassa 1930-luvun lopulla Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nais- ja nuorisotyötä. Hän oli tällöin evankelis-luterilaisessa kirkossa ensimmäinen työntekijä, joka painotti naisten ja tyttöjen huomioon ottamista seurakuntatyössä. Hän oli käynnistämässä 1940-luvulla maakunnallisia kristillisiä teinikokouksia ja leiririppikoulujen pitoa. Myöhemmin Kilpeläinen kehitti kirkon sairaalasielunhoitoa ja työnohjausta.
Kilpeläinen opiskeli 1950-luvulla Yhdysvalloissa ja aloitti sen pohjalta lähimmäislähtöisen sielunhoitotyön. Hän toimi Hesperian sairaalassa sairaalateologina, ja kehitti siellä Suomeen sopivaa potilaskeskeistä sielunhoitoa. Kehittämäänsä menetelmää hän esitteli monissa teoksissaan, esimerkiksi kirjassa Osaammeko kuunnella ja auttaa.. Hän oli tuottelias ja luettu kirjailija, ja levitti kirjojensa kautta työmenetelmiään. Eläkevuosinaan hän siirsi kirjojensa painopisteen kuoleman kohtaamiseen, mutta kirjoitti myös elämäkerrallisia ja muistitietoon pohjautuvia teoksia.
Teoksia

Kirkkopolkuja kivimuurien keskellä. WSOY 1944.
Kisulan lapset. Kuvitus Asmo Alho. Kirjapaja 1945. (2. uud. painos 1986, 5. painos 2008.)
Kun se parasta on ollut...: Kuvia arkisen matkan varrelta. Kirjapaja 1945.
Oli kerran satumaassa... Satukokoelma. Kirjoittaneet Irja Kilpeläinen ja Yrjö Korhonen. Kuvittanut Rauha Nuolivaara-Manninen. Kirjapaja 1945.
Raamatun lapsia. Kuvittanut Alf Danning. Kirjapaja 1946.
Ilman omaa elämää: Kirje yksinäiselle naiselle. Suomen kirkon sisälähetysseura, Helsinki 1951.
Ilon ja varjon maa: Nuotiotarinoita. Kirjapaja 1952. (2. laaj. painos 1960, 3. uud. painos 1978.)
Hän kulkee edellä. Kirjapaja 1954.
Tule siksi, mikä olet! Suomen neitosille. Agricola-seuran kinkeritraktaattisarja 9. Agricola-seura, Helsinki 1954.
He lähtivät kauas: Piirteitä eräiden Ambomaan raivaajien elämästä. Suomen Lähetysseura, Helsinki 1958.
Tervetuloa elämään. Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliitto, Pieksämäki 1959, 6. painos 1972.
Arkielämän fariseuksia ja publikaaneja: Naapurin Liisan pakinoita. Kuvitus Doris Bengtström. Kirjapaja 1963.
Oleminen sallittu: Naapurin Liisan pakinoita. Kuvitus Kirsti Kiisla. Kirjapaja 1965.
Osaammeko kuunnella ja auttaa: Lähimmäiskeskeisen sielunhoitomenetelmän opas. WSOY 1969.
Rippikoulun opettajan käsikirja. Kirjoittaneet Irja Kilpeläinen ym. Toimittanut Jarkko Seppälä. Kirjapaja 1972.
Sairaalassa. Kirjapaja 1975.
Aika luopua – aika löytää. Kirjapaja 1978.
Samalle portille: miten ihminen kokee lähestyvän poismenonsa? WSOY 1978, 6. painos 1980.
Ajatuksia yksinäisyydestä. Kirjapaja 1980.
Tuuli käy hänen ylitseen. WSOY 1981.
Elämäni ikkunasta. Kirjapaja 1982.
Sinun kanssasi surussa. Kirjapaja 1982.
Täällä on kotini. WSOY 1983.
Sinun kanssasi arjessa: Vastaan kirjeeseesi. Kirjapaja 1984.
Äidiltä tuli kirje. Kirjapaja 1985.
Sininen ilta: Ajatuksia vanhenemisesta. Kirjapaja 1986.
Vanhenemme yhdessä. Keskustelut Irja Kilpeläinen ja Leena Ormio, johdannot Katariina Kivimäki. Kirjapaja 1987.
Ja tuli aamu. WSOY 1988.
Naapurin Liisa. Kirjapaja 1988.
Tule hakemaan kirjeesi. WSOY 1989.
Irja Kilpeläinen kertoo ja muistelee. Toimittanut Simo Repo. Kirjapaja 1989-
Sinun kanssasi illassa. Kirjapaja 1990. (4. painos 1996, ilmestynyt aik. nimellä Aika luopua, aika löytää.)
Täyttyvät aamut. Kirjapaja 1992.
Vielä tänään. Kirjapaja 1995.
Kahdeksas kammari. Kirjapaja 1996.
Viisaat vuodet: Luopumisen ja löytämisen aika. Toimittanut Margit Laininen. Kirjapaja 1999.
Kiitos tästä päivästä: Irja Kilpeläisen mietteitä. Toimittanut Margit Laininen. Kirjapaja 2001.
Toimitteita

Äidin kirja. Kirjapaja 1955.
Kävimme luonasi. Toimittaneet Irja Kilpeläinen ja Helena Pihko. Kirjapaja 1985.
Suomennoksia

Mia Hallesby: Lasten hartaus 1. Norjan kielestä suomentaneet Aune Krohn ja Irja Kilpeläinen. Kirjapaja 1950
Mia Hallesby: Lasten hartaus 2. Norjan kielestä suomentaneet Aune Krohn ja Irja Kilpeläinen. Kirjapaja 1952
Palkintoja

Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1979
Kirkon tiedonvälityspalkinto 1980
WSOY:n tiedonjulkistamispalkinto 1980
Suomen kulttuurirahaston palkinto 1988
Kirjallisuutta

Karvonen, Keijo: Julistajasta kuuntelijaksi: Irja Kilpeläinen suomalaisen sairaalasielunhoidon uudistajana 1960–1969.  (Diss)  Helsingin yliopisto, 2021.  ISBN 978-952-67348-4-2.  Teoksen verkkoversio.
Koskenvesa, Esko: ”Kilpeläinen, Irja (1911–1999)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 147–148.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0.  / Teoksen verkkoversio.
Iso-Naakkima

| Iso-Naakkima |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki, Mikkeli
Koordinaatit:  62°11′03″N, 27°09′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Sahinjoki Niskajärveen
Järvinumero:  14.937.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,2 m  
Pituus:  5,074 km  
Leveys:  3,401 km  
Rantaviiva:  31,583 km  
Pinta-ala:  11,2121 km²  
Tilavuus:  0,052175 km³  
Keskisyvyys:  4,65 m  
Suurin syvyys:  16,66 m  
Saaria:  30 
 fiIso-Naakkima 
Iso-Naakkiman ranta lähellä kivikauden asuinaluetta.
Iso-Naakkima  on Etelä-Savossa Pieksämäellä ja Mikkelissä sijaitseva järvi. Järven pohjoisosassa on todistettu olleen meteoriitin iskeymästä syntynyt kraatteri.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 100 hehtaaria eli 11 km². Se on 5,0 kilometriä pitkä ja 3,5 kilometriä leveä. Sen muoto on pyöreä ja sen järvenselkä on täysin avoin. Sen erottaa Pieni-Naakkimasta 100–550 metriä leveä ja 2,5 kilometriä pitkä Ketvelen kannas. Kannaksen ylittää 750 metriä pitkä Välijoki, joka on Pieni-Naakkiman laskupuro.
Järvessä on laskettu olevan 30 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 30 hehtaaria, mikä on noin 2,6 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Salonsaari, Mähönsaari, Kimarinsaari ja Isosaari ovat yli hehtaarin suuruisia, 22 muuta saarta ovat yli aarin ja loput kolme ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Saaret sijaitsevat rannan tuntumassa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 52 miljoonaa m³ eli 0,052 km³. Järven keskisyvyys on 4,7 metriä ja suurin syvyys on 16,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee järvenselän keskellä.
Järven rantaviivan pituus on 32 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 9 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, josta kohtalaisen suuri osa on soistunutta ja ojitettua. Rasimaisenlammen kohdalla on peltoalue ja Etelälahdella toinen. Järven asutus on haja-asutusta, mutta Haapaniemessä ja Etelälahdella on useita taloja. Myös vapaa-ajan asutusta on jonkin verran. Niille johtaa tiet yhdystieltä 15269, 15271 ja Ketveleen kautta kulkevalta tieltä. Pieksämäen ja Mikkelin välinen osuus Savon radasta ohittaa järven kaakkoispään Multilahden 300 metrin etäisyydeltä. Mikkelin ja Pieksämäen välinen raja ylittää järven Etelälahdesta järven luoteispäähän niin, että Pieksämäelle kuuluu suurempi osa järveä.
Törmäyskraatteri

Törmäyskraatteri sijaitsee järven luoteispäässä lähellä rantaa (koordinaatit viitteenä ). Sen halkaisija on ollut noin kolme kilometriä ja se syntyi noin 900–1200 miljoonaa vuotta sitten. Kraatterin alkuperäiset muodot ovat eroosion vaikutuksesta kuluneet tasaisiksi ja alueen kallioperä on viimeisen jääkauden päättymisen aikana jäänyt kasautuneiden maakerrosten alle.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Iso-Naakkiman valuma-alueeseen (14.937) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestänsä omalta valuma-alueeltaan, koska se on Mäntyharjun reitin latvavesiä. Järven laskujoki on Sahinjoki eli toiselta nimeltään Maurunjoki. Se yhtyy Naarajokeen, joka laskee kahdeksan kilometrin päässä Niskajärveen.
Iso-Naakkiman valuma-alueella on 13 muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista yhdeksän laskee suoraan tai välillisesti Iso-Naakkimaan. Niistä huomattavimpia ovat Pieni-Naakkima (331 ha), joka laskee Välijokea myöten, Säytjärvi (107 ha), joka laskee Pieni-Naakkiman kautta, Iso-Valkeinen (47 ha) ja Pieni-Valkeinen (9 ha), joiden yhteinen laskuoja laskee järven luoteisrantaan, ja lopuksi on Rasimaisenlampi (13 ha), joka laskee järven länsirantaan.