stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hamiltonin piirikunta (New York)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamiltonin piirikunta (New York) Wikimedia Commonsissa
Hart (kirjailijaryhmä)

Hart oli työläiskirjailijoiden seura, joka perustettiin Ukrainassa Harkovassa tammikuussa 1923. Sen perustaja oli Vasyl Blakytnyi. Ohjelmansa mukaan se pyrki ”taistelemaan porvarillista taidetta vastaan” ja ”houkuttelemaan työläismassoja kirjalliseen luovuuden pariin”. Seuralla oli alaosastoja eri puolilla Ukrainaa. Se julkaisi kaksi kirjallista kalenteria Hart (Harkovassa 1924) Kiova-Hart (Kiovassa 1925).
Virallisen suunnan kannattajien ja Mykola H’vylovyin väliset erimielisyydet aiheuttivat seuran hajoamisen joulukuussa 1925. Hvylovyi ajoi yhdistyksen toiminnassa taiteellisia tavoitteita (Urbino-ryhmä) ja perusti kannattajiensa kanssa kirjailijaryhmän Vaplite. Suurin osa muista jäsenistä liittyi Ukrainan työläiskirjailijoiden yhdistykseen.
Yhdistyksen jäseniä

| --- | --- |
 Vasyl Blakytnyi  Ivan Dniprovskyi  Dmytro Falkivskyi  Kost O. Hordijenko  Mykola H’vylovyi  Maik Johansen  Hryhori Koljada  Oleksander Kopylenko  Volodymyr Korjak :  Hordi Kotsjuba  Mykola Kuliš  Ivan Kulyk  Valerijan Polištšuk  Jakiv Savtšenko  Ivan Sentšenko  Volodymyr Sosjura  Pavlo Tytšyna
Haapjärvi

| Haapjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Uusimaa
Kunnat:  Lohja
Koordinaatit:  60°16′53″N, 23°43′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö (24)
Järveen tulevat joet:  Sakkolanpuro Vähäpuolenpuro
Laskujoki:  Haapjoki
Järvinumero:  24.032.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  52,7 m 
Rantaviiva:  5,67 km 
Pinta-ala:  0,47 km² 
Suurin syvyys:  9,5 m 
Saaria:  1
 fiHaapjärvi 
Haapjärvi on keskirehevä humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 46,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä länteen.
Maantiede

Haapjärven ilmeeseen vaikuttaa itärannan luoteeseen suuntaava Katlaanniemi, joka erottaa järven suorantaisen eteläosan pohjoisosasta. Etäisyys järven lounaisrannalta koillisrannalle on 1,3 kilometriä. Järven pohjoinen osa on noin puoli kilometriä leveä. Haapjärven rannat ovat suurelta osin metsää, länsirannalla on myös peltoalueita. Itärannan Laukkumäen kohdalla on jyrkänne, Laukkumäen laki on noin 95 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 40 metriä järven pintaa ylempänä. Haapjärven eteläosassa sijaitsee pieni saari.
Haapjärveen virtaa Sakkolanpuro ja Vähäpuolenpuro sekä erinäisiä nimettömiä laskuojia. Haapjärven lounaiskulmasta alkaa Haapjoki, joka laskee noin 700 metrin päässä lounaassa sijaitsevaan Vähäjärveen (50,3 metriä mpy).
Haapjärvi on luokiteltu fosforimäärien perusteella keskireheväksi eli mesotrofiseksi.
Haapjärvi (24.032.1.015) kuuluu Kurkelanjärven alueeseen (24.032), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kurkelanjoen alue (24.03). Haapjärvi on kolmanneksi laajin Kurkelanjärven alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedesta. Sitä edeltää Nummijärvi ja Kurkelanjärvi.
HMS Bicester (L34)

| HMS Bicester |
| --- | --- |
 HMS Bicester

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  29. toukokuuta 1940
Laskettu vesille:  5. syyskuuta 1941
Palveluskäyttöön:  9. toukokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  tammikuu 1950
Loppuvaihe:  romutettu 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
HMS Bicester (viirinumero L34) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 työnumerolla J4210 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastlesta, missä köli laskettiin 29. toukokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta 1941 ja valmistui 18. kesäkuuta 1942.
Palvelus

Heinäkuussa 1942 koulutuksen päätyttyä alus liittyi Londonderryn erityissaattajayksikköön (engl. Londonderry Special Escort Force). Alus liittyi 16. heinäkuuta Clydessä saattueeseen WS21 HMS Bramhamin, HMS Wiltonin, HMS Keppelin ja HMS Salisburyn kanssa luoteisen reitin alueen paikallissuojaksi. Alus määrättiin elokuussa suojaamaan Maltalle matkannutta saattuetta.
Alus erkani 4. elokuuta saattueesta WS21 liittyen saattueeseen WS21S, joka lähti 2. elokuuta Clydestä Gibraltarille (operaatio Pedestal). HMS Bicester muodosti 11. elokuuta Gibraltarin salmen saattueen mukana läpäistyään Force X:n yhdessä risteilijöiden HMS Cairon, HMS Manchesterin, HMS Kenyan ja HMS Nigerian sekä niiden suojana olevien hävittäjien HMS Ashantin, HMS Furyn, HMS Intrepidin, HMS Icaruksen, HMS Pathfinderin, HMS Pennin, HMS Derwentin, HMS Ledburyn, Wiltonin ja Bramhamin kanssa. Osaston tehtävänä oli suojata saattuetta Sisilian kapeikossa. Seuraavana päivänä saattue joutui Italian laivaston sukellusveneiden maaliksi, jolloin osastosta upposi Cairo ja Nigeria vaurioitui. Bicester, Derwent ja Wilton määrättiin suojaamaan vaurioitunutta risteilijää paluumatkalla Gibraltarille. Alus vapautui 18. elokuuta operaatiosta palaten Londonderryyn.
Alus liittyi 28. elokuuta Clydessä saattueeseen WS22 HMS Bulldogin, Keppelin, HMS Zetlandin, HMS Beverleyn, HMS Chesterfieldin sekä Puolan merivoimien ORP Błyskawican kanssa paikallissaattueeksi. Alus erkani 1. syyskuuta saattueesta  palaten Londonderryyn.
Alus liittyi 4. lokakuuta Clydessä saattueeseen WS23 HMS Beaglen, HMS Wrestlerin, Zetlandin, HMS Puckeridgen ja Kreikan laivaston Kanariksen kanssa suojaamaan saattuetta luoteisen reitin alueella. Alus erkani 8. lokakuuta saattueesta palaten Clydeen ja edelleen Londonderryyn. Alus määrättiin suojaamaan Pohjois-Afrikkaan matkaavia maihinnoususaattueita.
Marraskuussa alus aloitti uudessa sijoituspaikassaan Gibraltarilla. Alus liittyi itäiseen osastoon tukemaan Oranin maihinnousua. Se vapautettiin operaatiosta, minkä jälkeen alus liitettiin Algeriin sijoitettuun 58. hävittäjäviirikköön saattueiden suojaksi.
Palvelus > 1943

Vuoden 1943 alussa alus jatkoi saattueiden suojaamista Alger tukikohtanaan. Alus osallistui 17. helmikuuta Italian laivaston sukellusveneen Asterian paikallistamiseen ja 20. helmikuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-443 etsintään yhdessä HMS Lamertonin ja HMS Wheatlandin kanssa. Sukellusvene upotettiin kolme päivää jatkuneen etsinnän jälkeen syvyyspommein (36°55′N, 02°25′E).
Alus osallistui toukokuussa saksalaisten evakuoinnin häirintään Tunisian ja Italian välillä (operaatio Retribution). Operaation aikana alus joutui 9. toukokuuta oman Supermarine Spitfiren hyökkäyksen kohteeksi, jolloin se kärsi vakavia vaurioita. Alus hinattiin tilapäiskorjauksia varten Maltalle, josta se siirrettiin heinäkuussa kotimaahan varsinaisia korjauksia varten.
Lokakuussa palvelukseen palattuaan alus liitettiin Maltalle sijoitettuun 59. hävittäjäviirikköön, jonne se siirtyi marraskuussa koeajojen sekä koulutuksen jälkeen. Se palveli viirikön mukana Adrianmerellä sekä keskisellä Välimerellä saattuepalveluksessa, kunnes se vaurioitui 2. joulukuuta Barissa ilmahyökkäyksessä. Aluksen vauriot johtuivat räjähtäneestä ammuksia kuljettaneesta rahtialuksesta. Zetland hinasi vaurioituneen aluksen Tarantoon korjattavaksi.
Palvelus > 1944

Alus palasi 15. tammikuuta 1944 palvelukseen aloittaen saattueiden suojaksi. Alus palveli Adrianmerellä ja keskisellä Välimerellä. Se tulitti 5. toukokuuta Ardeaa tukiessaan maajoukkojen operaatiota.
Alus siirtyi elokuussa Napoliin liittyäkseen Yhdysvaltain laivaston yksiköihin suojaamaan maihinnousuosastoja (operaatio Zipper). Se suojasi 12. elokuuta saattue SM1 (CAMEL), jonka mukana alus lähti Napolista yhdessä troolarien HMT Crowlinin, HMT Mewstonen, HMT Ailsa Craigin sekä kuuden Yhdysvaltain laivaston aluksen kanssa. Alus erkani kolme päivää myöhemmin saattueesta sen saavuttua sillanpäähän. Alus vapautui syyskuussa operaatio Dragoonista, jonka jälkeen se palasi Välimeren laivaston alaisuuteen Adrianmerelle tukemaan operaatioita.
Alus tuki lokakuusta alkaen Egeanmeren saarten takaisinvaltausta saattueiden suojaamisen ohessa, kunnes se joulukuussa sijoitettiin Pireukseen.
Palvelus > 1945

Pireuksessa alus palveli, kunnes se tammikuussa 1945 siirrettiin Maltalle. Alus määrättiin huollettavaksi Aleksandriaan, jonne se siirtyi helmikuussa. Huhtikuussa alus määrättiin Itäisen laivaston 18. hävittäjälaivueeseen, minkä seurauksena se siirtyi toukokuussa ensin kotimaahan. Alus siirrettiin kesäkuussa telakalle, jotta sen kykyä palvella lämpimässä ilmanalassa parannettiin. Aluksen palattua heinäkuussa palvelukseen se aloitti matkansa Intian valtamerelle.
Elokuussa alus saapui Trincomaleehen ennen Japanin antautumista aloittaen palveluksensa uudessa laivueessa. Alus lähti 28. elokuuta Trincomaleesta suojaten maihinnoususaattuetta JMA2BS Port Dicksoniin (operaatio Zipper). Alus viipyi Itäisessä laivastossa, jossa se siirrettiin Bombayhin 29. hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Se lähti marraskuussa paluumatkalle kotimaahan ja se saapui 23. joulukuuta Sheernessiin. Alus sijoitettiin Noren paikallislaivueeseen, jonka johtoalukseksi alus määrättiin 1947.
Bicester poistettiin tammikuussa 1950 palveluksesta, jolloin se sijoitettiin Chathamin reserviin. Alus oli 1953 mukana kruunajaisiin liittyneessä katselmuksessa, mutta se ei palannut palvelukseen ennen poistolistalle siirtämistään 1955. Alus myytiin 1956 T. W. Wardille romutettavaksi ja se saapui 23. elokuuta romuttamolle Grayhin, Essexiin.
Hamiltonin piirikunta (Florida)

Hamiltonin piirikunta (engl. Hamilton County) on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 14 428 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Jasperin kaupunki. Piirikunta perustettiin 26. joulukuuta 1827.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamiltonin piirikunta (Florida) Wikimedia Commonsissa
HaKehila

HaKehila ("seurakunta") on Helsingin juutalaisen seurakunnan lehti. Lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja julkaistaan myös verkossa, jossa sitä voi lukea rekisteröidyttyään.
Lehti on Suomen juutalaisen yhteisön tärkeä keskustelufoorumi. Se leviää myös yhteisön ulkopuolelle. Sen edeltäjä oli 1900-luvun vaihteessa Judisk Kronika, joka käsitteli myös juutalaisten kansalaisoikeuskysymystä.
Heikki Juslin

Heikki Juhani Juslin (s. 1946) on suomalainen metsätieteilijä. Hän on ollut Helsingin yliopiston puumarkkinatieteen professori vuodesta 1990. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kuluttajakäyttäytyminen ja metsäkauppa.
Guy Carleton

H. de Dirckinck Holmfeldtin muotokuva Guy Carletonista.
Guy Carleton, paroni Dorchester, (3. syyskuuta 1724 Strabane, Irlannin kuningaskunta – 10. marraskuuta 1808 Maidenhead, Englanti) oli brittiläinen kenraali. Hän toimi Quebecin provinssin kenraalikuvernööri vuosina 1768–1778 ja 1785–1795 sekä varakuvernöörinä 1766–1768. Hän oli myös brittijoukkojen ylipäällikkönä Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa 1782–1783. Hän oli taitava strategikko, mutta taktiikassa huomattavasti heikompi.
Kenraali Carleton torjui amerikkalaisten hyökkäyksen Quebeciin vuonna 1775. Hän ajoi siirtomaiden joukot Trois-Rivièresin kaupungin taakse ja komensi brittilaivastoa Valcourin saaren taistelussa vuonna 1776, jossa amerikkalaisten laivat tuhottiin.
Yorktownin piirityksen päätyttyä brittikenraali Cornwallisin antautumiseen Carleton nimitettiin brittiarmeijan ylipäälliköksi Henry Clintonin tilalle vuonna 1782. Carletonin tehtäväksi jäi lähinnä brittijoukkojen evakuoiminen Britannian päätettyä tehdä rauhan ja tunnustaa Yhdysvallat. Sen jälkeen ylipäälliköksi tuli vuonna 1783 John Campbell.
Carleton jäi eläkkeelle vuonna 1796 ja muutti tällöin Britanniaan.
Aiheesta muualla

Dictionary of Canadian Biography Online: Carleton, Guy, 1st Baron DORCHESTER (englanniksi) – (ladattu 02.12.2006)
Ha (jumala)

| Ha> Kulttikeskus |
| --- | --- |
 Läntinen aavikko 
Roolit
 Aavikon suojelija 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ha oli muinaisessa Egyptissä verraten vähäinen jumaluus, jota palvottiin erityisesti Egyptin läntisellä aavikolla ja keitailla. Ha nähtiin aavikon suojelijana, joka toi turvaa aavikon nomadeja ja libyalaisia heimoja vastaan. Ha mainitaan jo 3. dynastian aikaan ja hänellä on ollut oma papisto, mutta enempää jumalan kultista ei tiedetä. Ha kuvattiin miehenä, jonka pään päällä oli aavikkoa tarkoittava kolmea kumpua kuvaava hieroglyfi. Kädessä hänellä saattoi olla jousi tai veitsi kuvaamassa jumalan suojelevaa luontoa.
Dinosaurus Hagryphus ("Han griippi") on nimetty Ha-jumalan mukaan. Dinosaurus löytyi Utahista Yhdysvalloista, ja nimen taustalla on Egyptin läntisen aavikon ajatus.
Haaksirikkoiset

| Haaksirikkoiset |
| --- | --- |

Nimi:  Haaksirikkoiset
Tekijä:  Robert Stigell
Valmistumisvuosi:  1898
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Sijainti:  Ullanlinna, Tähtitorninvuoren
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°09.71′N, 24°57.32′E
Videokuvaus
Haaksirikkoiset on pronssiveistos Helsingin Tähtitorninmäellä, Ullanlinnan kaupunginosassa. Vuonna 1898 paljastetun teoksen suunnitteli kuvanveistäjä Robert Stigell. Työ valettiin Pariisissa, jossa Stigell myös viimeisteli veistoksensa. Teos on korkeudeltaan 4,5 metriä, mutta graniittijalustan kanssa korkeus kohoaa kuuteen metriin. Jalusta valmistettiin Hangossa.
Teoksen aihe on haaksirikkoon joutunut perhe. Ylimmäisenä isä huutaa apua pieni lapsi sylissään. Hänen katseensa on suunnattu lähestyviin pelastajiin. Pojan hahmo tarrautuu laivan jäännöksiin. Äiti on vaipunut lautalle.
Vaikutteita ja vaiheita

Haaksirikkoisissa voi nähdä vaikutteita Théodore Géricault'n maalauksesta Medusan lautta (1818–1819). Samankaltaisuutta on myös nimissä, olihan Géricault nimennyt maalauksensa epämääräisesti Haaksirikoksi, (Scène de Naufrage) tarjotessaan maalaustaan Pariisin salonkiin, koska Médusen tapaus oli silloin yhä poliittisesti arkaluontoinen asia. Kummankin teoksen kuvaama ylin henkilöhahmo viittilöi repaleisella kankaalla. Stigellin veistos ei kuitenkaan viittaa tiettyyn tapahtumaan tai haaksirikkoon.
Haaksirikkoisissa on nähty yhteyksiä myös hellenistiseen Laokoon -veistokseen. Ihmishahmojen voimakkaissa muodoissa ja veistoksen linjojen kierteisyydessä on Stigellille tyypillistä dynaamisuutta. Ranskalaisen kuvanveistäjän Jean-Baptiste Carpeaux'n "moderniksi laokooniksi" kutsuttu veistos Ugolino ja hänen poikansa (1857–60), joka palkittiin Pariisin salongissa 1863 vetosi Stigelliin, joka aikalaisveistäjien tapaan haki herooisten ja dynaamisten kompositioiden lähtökohtia hellenistisestä kuvanveistosta.
Stigell kehitti jo 1870-luvulla Roomassa ideoita monihenkisen ryhmän veistoksesta hellenistisen taiteen, barokin ja uusklassismin innostamana. Sommitelma toteutui 1880-luvulla Pariisissa. Vuonna 1891 valmistunut kolme metriä korkea kipsiversio sai kunniamaininnan Pariisin salongissa, sekä huomiota kansainvälisessä lehdistössä. Ranskan valtio ei kuitenkaan ostanut teosta ja se oli esillä Stigellin yksityisnäyttelyssä Helsingin Säätytalossa syksyllä 1891 ja samana vuonna Suomen taiteilijain näyttelyssä. Tämä teoksen versio Haaksirikkoiset I on Kansallisgallerian kokoelmassa.
Suomen Taideyhdistys myönsi Stigellille matka-apurahan Pariisiin teoksen viimeistelyyn. Seuraavana keväänä Stigell sai luonnoksestaan valtionpalkinnon ja keväällä 1895 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti hankkia teoksen. Stigell suurensi luonnoksen Pariisissa ja se lähetettiin Tukholmaan vuoden 1897 Taide- ja teollisuusnäyttelyyn. Teos oli ennen pronssiin valamista esillä vielä Pariisin salongissa keväällä 1898. Stigell palkittiin kolmannen luokan kultamitalilla, joka oli korkein ulkomaalaiselle taiteilijalle myönnettävä huomionosoitus. Tällöin teoksesta valmistettiin myös pienoisvaloksia kipsiin.
Maaliskuussa 1898 Stigell kutsui ystäviään ja suosijoitaan katsomaan valettua teosta Pariisin Gruet´n valimolle. Myöhemmin  Haaksirikkoiset palkittiin Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä kultamitalilla.
Haaksirikkoiset jätti jälkensä myös eurooppalaiseen kuvanveistoon. Irlantilaissyntyinen kuvanveistäjä John Cassidy (1860–1939) teki teoksesta muunnelman nimellä Adrift, joka on sijoitettu Manchesterin keskustaan.
Tulkintoja ja merkityksiä

Haaksirikkoiset herätti varhaisina vuosinaan paljon isänmaallisia tulkintoja. Veistos kurkottelee kohti länttä, mikä oli omiaan nostattamaan isänmaallisia ajatuksia sen pystytysajankohdan Suomessa, joka oli idässä sijaitsevan Venäjän keisarikunnan hallinnassa.
Veistos fokusoi käsityksiä suomalaisesta kansakunnasta vahvistamalla käsitystä yhteisestä ulkoisesta uhkasta. Teos, joka paljastettiin 18. marraskuuta 1898 sinetöi muutamaa kuukautta myöhemmin patrioottiset merkitykset helmikuun manifestin yhteydessä. Merkkejä Suomen venäläistämiseksi oli annettu jo pitkään, mutta kevään 1899 tapahtumat on nähty sortovuodet aloittaneina Suomen kohtalonhetkinä.
Haaksirikkoiset oli osa kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimineen Leo Mechelinin näyttävää pääkaupunkia koskevaa kuvataideohjelmaa. Senaattorina ja Suomen Taideyhdistyksen puheenjohtajana Mechelin ymmärsi kuvataiteen arvon autonomiseen elämään oikeutetun, kulttuurisesti kypsän kansakunnan kuvaa luotaessa. Taidepolitiikalla pyrittiin vaikuttamaan varsinkin Ranskaan silloisen taidemaailman maailmanvaltana, joka oli myös Venäjän liittolainen.
Veistoksen on myös painotettu olevan ensi sijassa Helsingin ensimmäinen moderni, ”vapaa” julkinen taideteos. Suomeen alettiin suunnitella 1800-luvun jälkipuolella kaupunkipuistoja ja koristelemaan niitä suihkulähtein tai taideteoksin. Haaksirikkoiset on kooltaan kunnianhimoinen veistos, jossa kansallinen merkittävyys ilmaistaan koon kautta.
Kuvia teoksesta

Valokuva Haaksirikkoisten ensimmäisestä kipsiversiosta, joka oli vuonna 1894 julkaistussa Leo Mechelinin toimittamassa kirjassa Finland in the Nineteenth Century by Finnish authors.
Haaksirikkoiset.
Haaksirikkoiset, yksityiskohta.
Haaksirikkoiset, yksityiskohta.
Haaksirikkoiset, yksityiskohta.
Kuvia teemasta

Medusan lautta, yksityiskohta.
Medusan lautta, yksityiskohta.
Medusan lautan tutkielma, tussipiirustus.
Laokoon ryhmä Vatikaanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haaksirikkoiset Wikimedia Commonsissa
Jean-Baptiste Carpeaux, Ugolino ja hänen poikansa, 1857–60. Tämä veistoksen versio on Metropolitan museossa.
John Cassidy, Adrift, 1907. Teos oli esillä Lontoon New Galleryssä, jonka jälkeen se oli eri paikoissa Manchesterin keskustassa. Nykyisin (2015) se on Manchesterin St Peters Squarella.
Heikki Jussila

Heikki Jussila -nimisiä henkilöitä ovat:
Heikki Jussila (1863–1955), kansakoulunopettaja ja vanhoillislestadiolainen maallikkosaarnaaja
Heikki Jussila (1887–1941), jääkärimajuri
Heikki Jussila (s. 1989), lukkopainija ja brasilialaisen jujutsun harjoittaja
Oskari Heikki Jussila (1888–1955), vanhoillislestadiolainen rovasti, kirkkoherra, toimittaja ja Kokoomuksen kansanedustaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Heikki Jussila”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ha Seok-ju

Ha Seok-ju (s. 20. helmikuuta 1968 Hamyang) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Ha edusti seuratasolla kotimaassaan Pusan Daewoo Royalsia ja Pohang Steelersiä sekä Japanissa Cerezo Osakaa ja Vissel Kobea.
Etelä-Korean maajoukkueessa Ha pelasi 95 ottelua ja teki niissä 23 maalia vuosina 1991–2001. Hän pelasi kaksi ottelua sekä vuoden 1994 että vuoden 1998 MM-kilpailuissa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän teki maalin Meksikoa vastaan. MM-karsinnoissa hän teki kaikkiaan kymmenen maalia.
Gregory Bateson

Gregory Bateson (9. toukokuuta 1904 Grantchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 4. heinäkuuta 1980 San Francisco, Yhdysvallat) oli brittiläinen monialainen tutkija. Hän oli muun muassa kulttuuriantropologi, psykologi, sosiologi, tietoteoreetikko, kyberneetikko, kielentutkija ja oppimistutkija. Hänen kuuluisimmat teoksensa olivat Steps to an Ecology of Mind (1972) ja Mind and Nature (1980). Vuonna 1956 Batesonista tuli Yhdysvaltain kansalainen. Bateson on erityisen kuuluisa kehittämästään kaksoissidonnaisuusteoriasta (skitsofrenia). Hänen muita keskeisiä tutkimusteemojaan olivat muun muassa sosiaalinen vuorovaikutus, oppiminen ja kommunikaatio sekä ryhmien väliset suhteet ja -kulttuurierot. Bateson edusti tutkimuksessaan relationistista lähestymistapaa. Gregory Bateson oli tunnetun geneetikon William Batesonin (1861–1926) poika ja kulttuuriantropologi Margaret Meadin puoliso.
Batesonin toiminta

Gregory Bateson valmistui antropologiksi, mutta hänen tuotantonsa sisältää myös biologisia ja etologisia kirjoituksia. Bateson työskenteli useissa eri yliopistoissa uransa aikana, mutta kaihtoi sitoutumista koulukuntiin ja vakiintuneisiin tutkimusohjelmiin. Hänen otteensa työhön oli monitieteinen ja hän pyrki monitasoiseen ja -näkökulmaiseen kuvaamiseen.
Batesonin nimi tulee usein esiin holismin, systeemin ja kybernetiikan käsitteiden yhteydessä. Akateemisissa piireissä Bateson oli muotihahmo, jonka viehätyksen sanotaan perustuneen paljolti tuntemattomuuteen ja epätavanomaisuuteen. Bateson ei kirjoittanut kovin tieteellisesti. Hänen kirjoituksensa ovat useimmiten enemmänkin esseitä kuin tieteellisiä artikkeleita. Hän käytti paljon vertauksia ja kirjoitti hyvin käsitteellisesti. Joidenkin mielestä hänen työnsä sisältävät paljon omaperäistä ajattelua ja palkitsevat huolellisen lukemisen. Bateson on ollut tärkeä innoituksen lähde perheterapialle.
Batesonin tuotantoa kytkee yhteen hänen mielenkiintonsa niin sanottuun systeemiteoriaan ja kybernetiikkaan. Bateson keskittyi näiden alojen tietoteoriaan.