stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduskuntavaalit 1917

Suomen kahdeksannet eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. lokakuuta 1917. Venäjän väliaikainen hallitus oli antanut määräyksen uusien vaalien toimeenpanosta sen jälkeen, kun vuonna 1916 valittu eduskunta oli säätänyt valtalain. Uudet vaalit oli määrätty manifestissa, jolla Venäjän väliaikainen hallitus oli 31.7.1917 hajottanut edellisen eduskunnan.
Helmikuun vallankumous ja eduskunnan hajottaminen johtivat poliittisten puolueiden ryhmittymiseen aiempaa selvemmin oikeistoon ja vasemmistoon. Vaalitaistelu käytiin tilanteessa, jossa Setälän tynkäsenaatti hoiti vain juoksevia asioita. Se ei pystynyt pitämään järjestystä maassa. Lakkoilu ja omavaltaisuudet olivat vaalien ajaksi vain tilapäisesti tauonneet. Vaaleissa porvarilliset puolueet muodostivat yhdessä sosiaalidemokraatteja vastaan suunnatun rintaman, mitä ei ollut aiemmin Suomessa tapahtunut.
Sosiaalidemokraatit lähtivät vaaleihin epäselvässä tilanteessa. Puolueen johto oli ilmoittanut, että edellisen eduskunnan hajotus oli laiton, mutta silti puolue valmistautui uusiin vaaleihin. Ehdokkaiden asettelussa valinnat kohdistuivat puolueen jyrkkää siipeä edustaviin henkilöihin maltillisten kustannuksella. Vaalitulos oli pettymys sosiaalidemokraateille, koska he menettivät enemmistöasemansa porvaripuolueille.
Uusia kansanedustajia olivat mm. Maalaisliiton Kusti Arhama, Vilkku Joukahainen, Bertta Leppälä ja Albin Manner, Suomalaisen puolueen Erkki Kaila, Nuorsuomalaisten Johannes Lundson, sekä RKP:n Ragnar Furuhjelm ja Emil Hästbacka. Näissä vaaleissa valittu eduskunta hyväksyi 6. joulukuuta 1917 P. E. Svinhufvudin senaatin antaman itsenäisyysjulistuksen.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 69,2 % | +13,7 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 92 | −11 | 44,79 % | −2,5 | 444 670 | +68 640 |
|   | Suomalainen puolue | 32 | −1 | 30,17 % | –  | 299 516* | –  |
|   | Nuorsuomalainen Puolue | 24 | +1 | 30,17 % | –  | 299 516* | –  |
|   | Kansanpuolue | 5 | +5 | 30,17 % | –  | 299 516* | –  |
|   | Maalaisliitto | 26 | +7 | 12,38 % | +3,4 | 122 900* | +51 292 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 21 |  | 10,90 % | −0,9 | 108 190* | +14 635 |
|  | Kristillinen työväenliitto |  | −1 | 1,56 % | −0,3 | 15 489 | +863 |
|  | Muut |  |  | 0,20 % | +0,1 | 1 997 | +1 137 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 992 762 | +197 553 |
* Suomalainen puolue, Nuorsuomalainen puolue ja Kansanpuolue tekivät vaaliliiton kaikissa muissa paitsi Lapin vaalipiirissä. Yksittäisten puolueiden äänimääriä on vaikea selvittää, sillä (toisin kuin aiempien vaalien yhteydessä) käytettiin useissa vaalipiireissä sekalistoja, joissa oli kolmenkin puolueen ehdokkaita. Kyseisen vaaliliiton äänimäärässä on mukana myös joissain vaalipiireissä siihen kuuluneiden Maalaisliiton ja Ruotsalaisen kansanpuolueen ehdokkaiden ääniä.
Edwin Droodin arvoitus

| Edwin Droodin arvoitus> The Mystery of Edwin Drood |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charles Dickens
Kuvittaja:  Samuel Luke Fildes
Kansitaiteilija:  Charles Allston Collins
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Chapman & Hall
Julkaistu:  1870
Suomennos
Suomentaja:  Risto Lehmusoksa
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1973
Ulkoasu:  sidottu ja nidottu
Sivumäärä:  335
ISBN:  951-20-0752-5

Edeltävä:  Our Mutual Friend
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Edwin Droodin arvoitus (engl. The Mystery of Edwin Drood) on Charles Dickensin viidestoista, keskeneräiseksi jäänyt romaani, joka ilmestyi jatkokertomuksena 1870. Tekijän kuollessa tarinasta oli valmiina puolet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Mystery of Edwin Drood. David Perdue's Charles Dickens Page. (englanniksi)
EDSAC

EDSAC
EDSAC (akronyymi sanoista Electronic Delay Storage Automatic Calculator) oli varhaisia tallennetun ohjelman tietokoneita. Se oli ensimmäinen toimiva Von Neumannin arkkitehtuurin mukainen laite. Sen kehitti Maurice Vincent Wilkesin johtama työryhmä Cambridgen yliopistossa Englannissa vuosina 1946–1949.
Tietokoneen ohjelmointiin liittyviä ratkaisuja kuvattiin Wilkesin, David Wheelerin ja Stanley Gillin vuoden 1951 teoksessa Preparation of Programs for Electronic Digital Computers.
EDSAC sisälsi merkittävän ratkaisun käyttää elohopeaa sisältäviä säiliöitä tietokoneen muistin rakentamiseen.
Wilkes rakennutti elohopeasäiliön koemallin ja asetti kellotaajuudeksi 500 kHz. Muistin kooksi valittiin 32 säiliötä. Syksyllä 1948 kaikki säiliöt alkoivat olla toimintakunnossa ja myös aritmeettinen yksikkö toimi. Toukokuussa 1949 EDSAC oli valmis.
Alexander Douglas kirjoitti vuonna 1952 osana väitöskirjaansa ihmisten ja tietokoneiden vuorovaikutuksesta EDSAC:lle ristinollapelin OXO. Pelin pelaaminen tapahtui osoittamalla siirto tietokoneeseen kytketyllä numerovalintakiekolla. Tulostus tapahtui tietokoneen oskilloskooppinäytölle. Ohjelmaa pidetään maailman ensimmäisenä graafisena tietokonepelinä. Se oli myös yksi ensimmäisiä tekoälyä käyttäviä sovelluksia.
Tekniset tiedot

Muisti 512 sanaa, 36 bittiä sana.
Tankit olivat 150 cm pitkiä metallilieriöitä.
Jokainen tankki sisälsi 32 kpl 18 bitin ryhmää.
Myöhemmin Wilkes rakennutti EDSAC 2:n, joka valmistui vuonna 1958.
EDSAC 2 oli helpompi ohjelmoida kuin alkuperäinen.
Vuonna 1962 siihen asennettiin laajennettu 16000 sanan muisti.
TAC

1950-luvun lopulla Toshiba ja Tokion yliopisto rakensivat TAC (Tokyo Automatic Computer) tietokoneen, joka käytti EDSAC:in käskykantaa ja hyödynsi diodeja elektroniputkien lisäksi.
Aiheesta muualla

http://www.cs.helsinki.fi/u/kerola/tkhist/k2003/alustukset/EDSAC/edsac.doc
Charles Bashe, Lyle Johnson, John Palmer, Emerson Pugh: IBM's Early Computers.  The MIT Press, 1986.  ISBN 0-262-02225-7
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edsall-luokka

| Edsall-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1253 t (kuiva) 1590 t (kuormattu)
Pituus:  93,27 m
Leveys:  11,15 m
Syväys:  3,18 m
Koneteho:  6000 bhp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  186
Aseistus
Meritorjunta:  3 x 3"/L50-tykkiä 3 x 21" torpedoputkea 8 x syvyyspomminheitintä 1 x Hedgehog-syvyyspomminheitin 2 x kiskoa
Ilmatorjunta:  2 x 40 mm Bofors-ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisena asennuksena 8 x Oerlikon 20 mm - ilmatorjuntatykkiä
Edsall-luokka eli FMR-luokka (engl. Fairbanks-Morse Reduction-geared diesel drive) oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin 85 ja niistä tuhoutui sodan aikana viisi. Sodan jälkeen aluksia siirrettiin Yhdysvaltain rannikkovartiostolle sekä myytiin Vietnamille, Filippiineille, Tunisialle ja Meksikolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edsall-luokka Wikimedia Commonsissa
Jazvan komi

Jazvan komi on Venäjällä Permin aluepiirin koillisosassa puhuttu komin kielen muoto, jota näkökulmasta riippuen pidetään komipermjakin murteena tai yhtenä komin kolmesta päämurteesta. Jazvan komia voidaan pitää myös omana kielenään, kuten myös komipermjakkia ja komisyrjääniä.
Jazvan komit asuvat Permin aluepiirin Krasnovišerskin piirissä Jazvajoen yläjuoksulla. Vuonna 1950 heitä arvioitiin olleen 4 000 ja 1990-luvun alussa 2 000. Jazvan komi poikkeaa muista komin murteista muun muassa erityisten vokaaliensa ja sanapainon suhteen.lähde?
Vuonna 2003 julkaistiin paikallisen opettajan Anna Paršakovan laatima ensimmäinen Jazvan komin aapinen.
Jazvan komin kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Л л | М м | Н н | О о |
| Ө ө | Ӧ ӧ | П п | Р р | С с | Т т | У у | Ӱ ӱ |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы |
| Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |  |
Eeli

| Eeli |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  14. kesäkuuta, 14. heinäkuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Eli
Nimen alkuperä:  heprealainen, korkeus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eeli on miehen etunimi, joka on peräisin korkeutta tarkoittavasta heprean sanasta. Eeli on ollut käytössä myös useiden muiden nimien kuten Eliaan, Mikaelin ja Rafaelin lyhennettynä muotona. Eelin nimipäivä on 9. huhtikuuta, samoin kuin Eliaan.
Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 6 123 miestä ja noin 120 naista saanut nimen Eeli. Heistä suurin osa on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen. Vuosina 2000–2009 nimi annettiin 1 520:lle ja 2010-luvulla 2 888 pojalle.
Tunnettuja Eelejä

Eeli, israelilainen pappi Raamatun Ensimmäisessä Samuelin kirjassa
Eeli Aalto, suomalainen taidemaalari
Eeli Erkkilä, suomalainen poliitikko (Maalaisliitto)
Eeli Granit-Ilmoniemi, suomalainen sukututkija
Eeli J. Hakala, suomalainen rovasti, evankelisen herätysliikkeen vaikuttaja ja kirjailija
Eeli Halttu, suomalainen kalastaja ja kirjailija
Eeli Jaatinen, suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja pilapiirtäjä
Eeli Jokinen, suomalainen vapaakirkon saarnaaja, sisälähetystyöntekijä ja kirjailija
Eeli Juntunen, suomalainen maanviljelijä, lukkari ja valtiopäivämies
Eeli Kivinen, (1900-1990) Vimpelin Väinämöinen, suomalainen mestaripelimanni
Eeli Lepistö, suomalainen poliitikko (SDP)
Eeli Tolvanen, suomalainen jääkiekkoilija
Eeli Yli-Mattila, suomalainen runoilija
Toni Edelmann

Toni Edelmann vuonna 2003
Toni Edelmann (25. lokakuuta 1945 Hamina – 20. lokakuuta 2017 Lohja) oli suomalainen säveltäjä.
Ura

Edelmann aloitti vuonna 1968 kirkkomusiikin opinnot Sibelius-Akatemiassa, mutta vaihtoi koulumusiikkilinjalle ja valmistui vuonna 1972. Valmistuttuaan hän sai musiikin lehtorin viran Teatterikorkeakoulusta. Opetustoimensa ohella hän toimi 1970–1980 Koiton Laulun kuoronjohtajana. Vuosina 1977–1978 Edelmann opiskeli sävellystä Siegfried Matthusin johdolla Itä-Berliinin Akademie der Künste -taideakatemiassa ja työskenteli samalla ohjaaja Manfred Kargen assistenttina Volksbühne-teatterissa. Opiskeluaikanaan Edelmann kiinnostui vasemmistoradikalismista ja sitä edustaneesta laululiikkeestä.
Ensimmäisen levytyksensä Edelmann teki vuonna 1973 kokoelmaan Marja-Leena Mikkolan lauluja (Love Records). Kansainvälistä huomiota tuli kun hänen säveltämänsä kolme laulua Pablo Nerudan runoihin palkittiin toisella palkinnolla kansainvälisessä Pablo Neruda -sävellyskilpailussa vuonna 1974. Varsinainen Edelmannin läpimurto teatterimusiikin säveltäjänä oli Antti Einari Halosen ja Jukka Kajavan ohjaama suurproduktio Gilgamesh (1975) Helsingin kaupunginteatterissa.
1980-luvun alussa Edelmann kiinnostui myös baletista ja modernista tanssista, ja produktioita syntyi tällä saralla muun muassa Ulla Koiviston kanssa. Esimerkiksi vuonna 1981 Tukholman oopperassa esitetty Marita tanssii pianistille, laulajalle ja tanssijalle sekä vuonna 1982 Kööpenhaminassa esitetty Red Song kahdelle tanssijalle ja yhdeksän hengen orkesterille. Ohjaaja Arto af Hällström on niin ikään kuulunut alusta asti työtovereihin. Tuotteliaan kaksikon yhteisiä projekteja ovat olleet muun muassa Herra Langen rikos, Othello, Pete Q, Taru sormusten herrasta, Myrsky ja Antiikin tarinoita. 1990-luvun alussa Edelmann teki myös yhteistyötä Jacques Brelin säveltäjän ja luottosovittajan François Rauberin ja pianisti Gérard Jouannestin kanssa. Yhteistyön tuloksena syntyi mm. levy "Lasimaalaus", jolla Eija Ahvo toimi solistina. Levy koostui Edelmannin lauluista, joita Rauber ja Jouannest olivat sovittaneet. Yhteistyö jatkui Samuli Edelmannin levyllä Vaiheet, joka koostui Toni Edelmannin sävellyksistä, joihin Rauber ja Jouannest teki osin sovitukset.
Sävellystuotantoa on syntynyt myös kamarioopperalle, kuoroille, televisiolle, radiokuunnelmiin ja elokuviin. TV-töistä ovat sävellysmielessä tärkeimpiä Kukkivat roudan maat, Kauhea murhamies Lalli, Hobitit ja Korpirastas. Wienin Burgtheaterin tilaamana syntyivät Sieben Lieder nach Gedichten von Nikolaus Lenau ja Hermann Hessen teksteihin sävelletty Stufen. Teatterimusiikkia Edelmann on tehnyt Suomen rajojen ulkopuolella; erityisesti Saksassa, mutta myös Itävallassa, Italiassa ja Englannissa.
Edelmann palasi vuonna 1995 Teatterikorkeakoulun musiikinlehtoriksi. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän aloitti yhteistyön myös berliiniläisen Ernst Busch -teatterikorkeakoulun kanssa opettajana ja eri projektien säveltäjänä. Tällöin syntyivät muun muassa teokset Der Dunkle ja Brotladen.
Edelmannin ensimmäinen puoliso oli näyttelijä Marja-Leena Kouki. Heidän poikansa on näyttelijä-laulaja Samuli Edelmann. Edelmannin toinen puoliso oli ohjaaja-käsikirjoittaja Kiti Luostarinen. Toni Edelmannin isä oli urkuri, kanttori ja säveltäjä Johan Casimir Edelmann.
Valikoitu diskografia (albumit)

Lauluja (1975, cd-painos 1994)
Näytelmämusiikkia (1978)
Tanssiaisten jälkeen (1979)
Maisema-Landscape (1982)
Lasinen vuori (1984)
Ecce Puer (1986)
Vera Telenius laulaa Toni Edelmannin lauluja (1987, cd-painos 2010)
Korpimaan lauluja (2002-2003). Sävellyksiä Einari Vuorelan runoihin, Klemetti-Opiston Kamarikuoro, Matti Hyökki, Philomela-kuoro, Marjukka Riihimäki, Rajaton, Toni Edelmann, Essi Wuorela, Sauli Tiilikainen
Kirjat

Lauluja.  Helsinki:  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06034-1
Lumottu maa: Mennyt minussa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-952-247-088-1
Aiheesta muualla

Toni Edelmann. Teeman Elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Eemi

| Eemi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Eemeli
Vastineita eri kielissä:  Emil, Émile, Emilio
Nimen alkuperä:  Emil
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eemi on miehen etunimi, Emil-nimen muunnelma. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 850 henkilölle.
Vuodesta 2015 lähtien Eemin nimipäivä on 30. elokuuta, joka ennestäänkin on Eemelin ja Eemilin nimipäivä.
Tunnettuja Eemejä

Eemi Tervaportti (s. 1989), lentopalloilija
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1950

Vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa. Toisen maailmansodan takia MM-turnausta ei ollut järjestetty sitten vuoden 1938. Sodan seurauksena Eurooppa oli raunioina, eikä sieltä löytynyt maata, jossa kisat olisi voitu järjestää, niinpä kisat pidettiin Etelä-Amerikassa. Ongelmia riitti myös siinä, mitkä maat saataisiin mukaan MM-turnaukseen. Euroopan mailla ei ollut tarjota sodan jälkeen tarjota parasta osaamistaan. Lisäksi Neuvostoliitto boikotoi kisoja ja neuvostohallinto kielsi myös muita Euroopan sosialistisia maita osallistumasta. Näin ulkopuolelle jäi myös Unkari, joka oli yksi maailman parhaista jalkapallomaista ja olisi hyvin saattanut voittaa turnauksen.
Mestaruus ratkaistiin uudella kilpailuformaatilla. Aikaisempien cup-muotoisten turnausten sijasta joukkueet jaettiin alkulohkoihin, joiden voittajat etenivät jatkosarjaan. Loppuottelua ei pelattu, vaan jatkosarjan voittaja oli maailmanmestari. Poisjääntien vuoksi turnaukseen otti osaa lopulta kolmetoista joukkuetta, jolloin alkulohkoihin ei saatu tasamäärää joukkueita. Neljässä alkulohkossa oli joukkueita kahdesta neljään. Mestaruus ratkesi turnausta varten rakennetulla Maracana-stadionilla, jatkosarjan viimeisessä, Maracanaçoksi kutsutussa ottelussa Brasilian ja Uruguayn välillä. Ottelu ei ollut kilpailuformaatista johtuen varsinainen loppuottelu, mutta se on noussut jalkapallomaailmassa suurten klassikko-otteluiden joukkoon.
Järjestelyt

Toisen maailmansodan viimeiset sotatoimet Euroopassa käytiin vuonna 1945. Kisasyklin mukainen vuosi maailmanmestaruuskilpailujen järjestämiselle oli 1946, mutta tämä tuli kuitenkin liian pian sodan päättymisen jälkeen. Eurooppa oli raunioina ja FIFA oli pahoissa talousvaikeuksissa. MM-kilpailujen tulevaisuus näytti epävarmalta. Mikään eurooppalainen maa ei ilmaissut halukkuuttaan järjestää vuoden 1950 MM-turnaus, joten FIFA päätti vuonna 1946 Luxemburgissa pidetyssä kokouksessa myöntää kisat Brasilialle.
Etelä-Amerikka oli säästynyt toisen maailmansodan kauheuksilta Eurooppaa paremmin. Maassa oli myös alkamassa uusi aikakausi Getúlio Vargasin sotilasdiktatuurin kaaduttua ja jalkapallolla oli keskeinen rooli maan kansallistunnetta vahvistamassa. Turnauksen päänäyttämöksi rakennettiin Rio de Janeiroon maailman suurin stadion, Estádio do Maracanã. Se ei ehtinyt valmistua MM-turnausta varten kokonaisuudessaan, mutta pelikuntoiseksi se saatiin.
Karsinnat

Alun perin Brasilian MM-turnauksen karsintoihin ilmoittautui Euroopasta 17 maata, Etelä-Amerikasta 8, Pohjois-Amerikasta 3 ja Aasiasta 4. Useat maat kuitenkin vetäytyivät pelaamatta otteluakaan ja monet jättivät karsinnat kesken. Euroopassa Neuvostoliittoa ei kiinnostanut osallistua karsintoihin, eikä Neuvostoliitto sallinut myöskään itäblokin maiden osallistumista. Euroopan sosialistisista maista ainoastaan välirikkoon Neuvostoliiton kanssa joutunut Jugoslavia salli maajoukkueensa osallistua karsintoihin. Jugoslavia myös selviytyi MM-turnaukseen voittamalla karsinnoissa Ranskan. Isossa-Britanniassa mielenkiinto turnausta kohtaan oli sentään kasvanut, ja maan neljä maajoukkuetta osallistuivat karsintoihin. Saarivaltion oma, Englannin, Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin kesken pelattava home championship, toimi samalla MM-karsintalohkona. Lohkosta selviytyi MM-kilpailuihin voittajana Englanti. Myös toiseksi sijoittunut Skotlanti olisi selviytynyt MM-turnaukseen, mutta se ei ottanut paikkaa vastaan. Muut MM-kilpailuihin selviytyneet Euroopan maat olivat Sveitsi, Ruotsi ja Espanja. Italia selviytyi mukaan hallitsevana maailmanmestarina, ilman karsintoja.
Etelä-Amerikassa ei lopulta pelattu karsinnoissa otteluakaan, kun luopumiset seurasivat toisiaan. Merkittävin kisoista vetäytynyt maa oli Argentiina, jossa maan liitto ja pelaajayhdistys olivat ajautuneet riitoihin, minkä vuoksi maan liitto päätti olla osallistumatta karsintoihin. Kisaisäntä Brasilia pääsi kisoihin suoraan ja muut eteläamerikkalaiset maat, jotka eivät luopuneet karsinnoista ja selviytyivät näin kisohin, olivat Chile, Uruguay, Bolivia ja Paraguay.
Myöskään Aasiassa ei pelattu otteluakaan. Intia oli maanosan ainoa jäljelle jäänyt joukkue ja olisi näin ollut oikeutettu MM-paikkaan, mutta FIFA kielsi pelaamasta ilman kenkiä ja maalta haluttiin myös jonkinasteinen tasonmittaus, jolloin Intia päätti olla osallistumatta kisoihin. Myös Turkki luopui paikastaan talousongelmien vuoksi. Koska turnauksen joukkuemäärä alkoi jäädä vajaaksi kisapaikkaa tarjottiin Ranskalle, mutta se ei ollut enää halukas matkustamaan Brasiliaan. Pohjois-Amerikassa sentään pelattiin kolmen joukkueen karsinnat. Lopputurnaukseen selviytyivät Meksiko ja Yhdysvallat, Kuuban jäädessä ulkopuolelle.
Joukkueet

Brasilian MM-turnaukseen oli määrä osallistua 16 joukkuetta, mutta Turkin, Skotlannin ja Intian poisjääntien vuoksi turnaus pelattiin kolmentoista maan kesken. Luopuneiden maiden lisäksi poissa oli vahvoja jalkapallomaita, kuten tuon ajan mahtimaa Unkari, joka olisi hyvin voinut voittaa koko turnauksen, sekä Tšekkoslovakia, mutta Neuvostoliitto kielsi maata osallistumasta. Saksa hyväksyttiin FIFA:n jäseneksi vasta kisojen jälkeen syyskuussa 1950. Italiaa taas heikensi edellisenä vuonna tapahtunut Supergan lento-onnettomuus, minkä vuoksi se joutui rakentamaan koko maajoukkueensa uudelleen.
Lukuisten poisjääntien vuoksi turnaukseen lähti yhtenä ennakkosuosikkina isäntämaa Brasilia. Se oli jo noussut Etelä-Amerikan mahtimaiden Uruguayn ja Argentiinan tasolle, ja se voitti Etelä-Amerikan mestaruuden vuoden 1949 mestaruusturnauksessa. Ison-Britannian jalkapalloa pidettiin maailmassa suuressa arvossa, ja nyt Englanti osallistui ensimmäistä kertaa MM-turnaukseen. Ennen turnauksen alkua odotukset sitä kohtaan olivat korkealla, etenkin Englannissa.
Poisjääntien vuoksi kisoihin osallistui 13 joukkuetta:
| --- | --- |
  Bolivia   Brasilia     Chile   Englanti   Italia     Meksiko       Paraguay     :       Espanja   Ruotsi   Sveitsi       Yhdysvallat         Uruguay     Jugoslavia
Stadionit

Otteluita pelattiin kuudella eri stadionilla. Loppuottelun pelipaikkana oli kisoja varten Rio de Janeiroon rakennettu uusi Maracanã-stadion, jolle mahtui 200 000 katsojaa.
| Rio de Janeiro | São Paulo | Belo Horizonte |
| --- | --- | --- |
| Estádio do Maracanã | Estádio do Pacaembu | Estádio Independência |
| Kapasiteetti: 200 000 | Kapasiteetti: 60 000 | Kapasiteetti: 30 000 |

 Rio de Janeiro São Paulo Belo Horizonte     Curitiba  Porto Alegre Recife
| Porto Alegre | Recife | Curitiba |
| Estádio dos Eucaliptos | Estádio Ilha do Retiro | Estádio Vila Capanema |
| Kapasiteetti: 20 000 | Kapasiteetti: 20 000 | Kapasiteetti: 10 000 |
Ottelut > Alkulohkot > A-lohko

Kisaisäntä Brasilian lisäksi A-lohkossa pelasivat Meksiko, Jugoslavia ja Sveitsi. Turnauksen avausottelussa Brasilia kohtasi Maracanã-stadionilla Meksikon. Ennen ottelua Brasilian presidentti Eurico Gaspar Dutra piti avajaispuheen. Itse ottelussa Brasilia oli selvästi parempi numeroin 4–0. Toisessa ottelussaan Sveitsiä vastaan Brasilia joutui tiukoille. Sveitsi oli hävinnyt oman avausottelunsa Jugoslavialle maalein 3–0, ja myös Brasilialle Sveitsin piti olla helppo vastus. Sveitsi oli kuitenkin vaikea vastustaja, eikä Brasilia löytänyt keinoa Sveitsin puolustuksen murtamiseen. Brasilia meni kahdesti johtoon, mutta Sveitsi tuli tasoihin. Sveitsin toinen maali tuli ottelun 88. minuutilla. São Paulon yleisö oli raivoissaan tuloksesta ja Brasilian joukkue tarvitsi poliisisaattuetta päästäkseen lähtemään stadionilta.
Tasapeli Sveitsiä vastaan tarkoitti sitä, että jatkoon päästäkseen Brasilian oli pakko voittaa Jugoslavia lohkon viimeisessä ottelussaan. Jugoslavia oli edellisten olympialaisten hopeamitalisti, joten sitä ei ollut varaa aliarvioida. Se oli voittanut omassa ottelussaan Meksikon 4–1 ja sille riittäisi näin ollen Brasiliaa vastaan tasapeli jatkoon päästäkseen. Ottelussa Brasilia meni johtoon jo alussa ja se hallitsi kenttätapahtumia. Lopullinen vapauttava maali tuli ottelun toisella puoliajalla ja Brasilia vei ottelun nimiinsä maalein 2–0 ja eteni jatkolohkoon.
Ottelut > Alkulohkot > B-lohko

Turnauksen B-lohkossa pelasivat Espanja, Englanti, Yhdysvallat ja Chile. Ennakkoon katseet kohdistuivat Englantiin, jota pidettiin yhtenä kisojen vahvimmista joukkueista. Englanti ei kuitenkaan ollut vielä koskaan todistanut tasoaan MM-turnauksessa. Englantilaiset olivat niin varmoja omasta erinomaisuudestaan, että yksi maan avainpelaajista, Stanley Matthews ei ollut vielä edes saapunut Brasiliaan. Englanti voittikin omassa avausottelussaan Chilen maalein 2-0. Seuraavassakaan ottelussa Yhdysvaltoja vastaan Matthews ei pelannut, sillä voittavaa joukkuetta ei katsottu aiheelliseksi muuttaa. Toisessa lohkon avausottelussa Yhdysvallat oli lähellä yllätystä Espanjaa vastaan. Yhdysvallat johti ottelua vielä 80. peliminuutilla, mutta Espanja käänsi ottelun itselleen viimeisellä kymmenminuuttisella ja voitti ottelun 3-1.
Yhdysvalloilla ei pitänyt olla mahdollisuuksia Englantia vastaan. Englanti hallitsikin ottelun kenttätapahtumia selvästi, mutta laukaukset suuntautuivat aina ohi maalin tai Yhdysvaltain maalivahti Frank Borghi torjui ne. Ottelun 38. minuutilla Yhdysvaltain Joe Gaetjens sai päänsä Walter Bahrin kaukolaukauksen eteen ja pallo upposi Englannin maaliin. Maali jäi ottelun ainoaksi ja Yhdysvallat onnistui yllättämään Englannin 1-0.
Koska ennakkoon Englannin pahin vastustaja lohkossa Espanja, voitti Chilen maalein 2-0, oli Englannin voitettava Espanja viimeisessä ottelussa kolmella maalilla. Englanti ei kuitenkaan onnistunut tekemään Espanjaakaan vastaan ainoatakaan maalia. Ottelun ainoan maalin viimeisteli Espanjan Telmo Zarra ja Espanja eteni 1-0 voitolla jatkolohkoon.