Karjalan historia
Itsenäisen Karjalan historia

Karjalaiset pohjautuvat Kannaksen, Saimaan ja Laatokan seutujen varhaismetallikautiseen väestöön, joka sittemmin sai vaikutteita Varsinais-Suomesta, Hämeestä ja Suomenlahden eteläpuolelta. Laatokan luoteisrannikolle syntyneen "alku-Karjalan" arkeologiset löydöt osoittavat selviä yhteyksiä Hämeeseen ja läntiseen kulttuuripiiriin 600–800-luvuilla. Muinais-Karjala nousi kukoistukseen ristiretkiajalla ja samalla alueella voimistui Novgorodin kulttuurinen ja poliittinen vaikutus.
Asutuksen uskotaan muodostuneen Laatokan alueen alkuperäisväestöstä, jonka keskuuteen oli 700-luvulta lähtien ehkä siirtynyt länsisuomalaista uudisasutusta. Kielitieteilijöiden mukaan Laatokan alueella puhuttiin näihin aikoihin eli rautakaudella itäkantasuomea eli varhais- ja muinaiskarjalaa, josta sekä karjalan kielen että suomen kielen kaakkois- ja itämurteiden katsotaan kehittyneen.
Karjalaiset asuivat Karjalankannaksella, Viipurinlahden ympäristössä sekä Laatokan länsi- ja pohjoisrannalla. Näillä alueilla muotoutui niin sanottu muinaiskarjalan kieli, jonka puhujia siirtyi rautakauden loppuvaiheessa ja keskiajalla myös Savoon, Vienan rannoille ja jopa Pohjois-Pohjanmaalle.
Jakamattoman Karjalan taloudellisen nousukauden alku oli 900-luvulla, jolloin karjalaiset kauppiaat myivät arvoturkiksia Olhavanjoen alajuoksulla olevan Laatokanlinnan kautta Novgorodiin, Kiovaan ja Bysanttiin, Volgan kautta myös Mesopotamiaan ja Lähi-itään. Viipurin kautta Suomeen ja Ruotsiin.
Karjalaisten vanhimpia kauppapaikkoja olivat Viipuri, Käkisalmi ja Aunus. Karjalaiset kauppamiehet matkustivat Pohjanlahdelle meritse Suomenlahdelta, sekä Saimaan vesistön halki Pyhäjoen ja Oulujoen suistoihin. Vienanlahdelta Kemijoen kautta, ylittäen Maanselän, päätyen Peräpohjolan ja Kainuun vesistöjen kautta Kemin ja Oulun rannikoille.
Keskiaikaisia kauppapaikkoja olivat Suvannon Taipale, Sortavala Laatokan rannalla, Poventsa ja Suoju Äänisjärven rannalla sekä  Suma ja Vienan Kemi Vienanmeren rannikolla.
Karjalaisen asutuksen keskusalueita olivat Viipurinlahden ympäristö, Laatokan pohjoisrannikko, Karjalankannas, Äänisjärven ympäristö sekä Aunuksen seutu. Karjalaisia uudisasukkaita oli Savossa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Vienan rannikoilla.
Novgrod alisti Aunuksen ja Syvärin seudut arkkipiispalliseen hallintoon 1100-luvun alkupuolella, Aunus maksoi kirkollisveroa Novgorodin piispalle 1137. Laatokanlinnaan rakennettiin Pyhän Yrjön kirkko 1100-luvun loppupuolella. Valamon luostari syntyi 1100-luvun puolenvälin jälkeen.
Jälkiä 1100-ja 1200-lukujen karjalaisasutuksesta on löytynyt myös Hämeestä, muun muassa Nastolasta. Lisäksi keskiajalla idässä Karjalaan laskettiin kuuluvan Kauko-Karjala, johon kuuluivat muun muassa Äänisen takaiset Puudosin ja Kargopolin alueet. Nautinta-alueina karjalaisilla olivat vielä 1200- ja 1300-luvuilla Pohjois-Pohjanmaan joet Torniosta Pyhäjokeen sekä Kuolasta Kantalahti ja Välijärvi.
Novgrodin ruhtinas Jaroslav lähetti pappeja kastamaan karjalaisia kesällä 1227, pyrkimyksenään saada Karjala Novgorodin yhteyteen. Karjalaiset olivat Novgorodin liittolaisia ja osallistuivat Novgorodin liittolaisina hyökkäyksiin hämäläisiä, ruotsalaisia ja Baltian alueella olevia saksalaisia vastaan.
Karjalaiset kantoivat Lapinveroa Ruijasta Kuolan niemimaalle saakka.
Karjalaiset olivat itsenäisiä vielä vuonna 1269. Karjalaiset osallistuivat Novgorodin liittolaisina Venäjän sisäisiin kiistoihin, kapinaan ruhtinas Dmitriä vastaan. Ruhtinas Dmitri miehitti 1278 Karjalan, rangaistukseksi karjalaisten osallisuudesta kapinaan. Tuolloin Karjalankannas ja Laatokan Karjala alistettiin Novgorodin vallan alaisuuteen.
Karjala joutui Novgorodin valtaan ilmeisesti 1280-luvulla, jolloin se muodosti Käkisalmesta (Korelasta) käsin hallitun alueen.