Mao Zedongin elämäkerta
Elämäkerta > Kuomintangin jäsenenä (1924–1927)

Alkuvuodesta 1924 Mao muutti perheineen Shanghaihin, missä hän toimi Kuomintangin toimeenpanevan toimiston päämiehenä. Vuodenvaihteessa hän palasi lepäämään kotikyläänsä Shaoshaniin, missä paikalliset osoittivat mieltä länsimaisten poliisien ammuttua Shanghaissa kymmeniä kiinalaisia. Tapahtumien todistaminen sai Maon oivaltamaan maaseudun köyhälistön merkityksen onnistuneelle vallankumoukselle. Hän pyrkikin jatkossa kanavoimaan maalaisväestön spontaanit mielenilmaukset järjestäytyneeksi, kommunistien alaisuudessa tapahtuvaksi poliittiseksi toiminnaksi.
Hunanin sotilasjohdon epäsuosioon joutunut Mao pakeni Kuomintangin tukialueille Kantoniin, missä hänestä tuli puolueen propagandaosaston päällikkö ja Poliittisen viikkolehden toimittaja. Vaikka Mao asui ja toimi kaupungissa, hänen poliittinen mielenkiintonsa keskittyi maaseudun väestöön. Mao esimerkiksi antoi poliittista opetusta pienviljelijöille. Koulutukseen kuului myös sotilaallisia harjoituksia, joiden avulla kommunisteille rakennettiin kaaderikuntaa. Kuomintangille Maon koulutustoiminnasta tuskin oli merkittävää hyötyä. Tästä huolimatta monet KKP:n jäsenet syyttivät Maoa liiallisesta Kuomintangin myötäilystä. Riitojen aiheuttaman stressin myötä Mao alkoi kärsiä unettomuudesta ja muista psykosomaattisista oireista. Ahdistusta hoidettiin rauhoittavilla lääkkeillä, joista Mao tuli myöhemmin riippuvaiseksi.
Vuonna 1925 kuolleen Sun Yat-Senin seuraajaksi tuli Tšiang Kai-šek. Tämä oli muodollisesti sitoutunut maailmanvallankumoukseen ja riippuvainen Neuvostoliiton sotilaallisesta avusta, mutta pyrki samalla varmistamaan Kiinan riippumattomuuden ulkovalloista. Toukokuussa 1926 Tšiang erotti useimmat kommunistit Kuomintangin päättävistä elimistä. Poikkeuksellisesti Mao sai jatkaa tehtävässään lokakuuhun 1926 asti, ja hänen värväämänsä maalaiset jatkoivat kommunistien etujen ajamista. Maaliskuussa 1927 Mao osallistui KMT:n toimeenpanevan keskuskomitean yleiskokoukseen Wuhanissa. Hän ajoi maalaisköyhälistön asiaa aktiivisesti ja kannatti elinkautista vankeutta tai kuolemantuomiota kaikille vastavallankumoukselliseen toimintaan syyllistyneille. Huhtikuussa Mao nimitettiin KMT:n viisijäseniseen ”keskusmaakomiteaan”. Hän kehotti vuokraviljelijöitä lopettamaan vuokranmaksun ja esitti maan takavarikoimista ”häiriköiltä, huonoilta maanomistajilta, korruptoituneilta virkamiehiltä, militaristeilta ja vastavallankumouksellisilta”. Kaikki yli 4,5 eekkeriä eli noin 11 hehtaaria maata omistavat eli 13 prosenttia Kiinan väestöstä katsottiin automaattisesti vastavallankumouksellisiksi. Suurin osa komitean jäsenistä piti Maon vaatimuksia liian ankarina, muut kommunistit liian lempeinä, eikä niitä pantu sellaisenaan toimeen.
Kesällä 1926 Tšiang aloitti niin kutsutun pohjoisen sotaretken, jonka päämääränä oli syrjäyttää Pekingin konservatiivinen hallitus ja yhdistää sotaherrojen hallitsema hajanainen Kiina. Mao palasi marraskuussa Hunaniin ja alkoi tutustua maalaisväestön poliittiseen liikehdintään. Alkuvuodesta 1927 hän ennusti maaseudun köyhälistön laajamittaisen kapinan olevan aivan käsillä ja johtavan nopeaan vallanvaihtoon. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Sotaretken myötä Tšiang nousi Kiinan johtajaksi ja Kuomintangin ja kommunistien yhteistyö päättyi. Shanghaissa kommunistien johtamat ammattiliitot ottivat kaupungin valtaansa ennen Tšiangin armeijoiden saapumista. Tšiang alkoi vainota kommunisteja, ja huhtikuussa 1927 hän murhautti heitä suurin määrin. Nanjingiin perustamaansa hallitukseen Tšiang ei ottanut yhtään kommunistia. Puhdistuksien seurauksena KKP käytännössä katosi kaupungeista ja myös maaseudulla sen valta heikkeni.