stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cracker
Diskografia > Singlet & EP:t

"Teen Angst (What the World Needs Now)" (1992)
"Tucson" (1993)
"Low" (1993)
"Get Off This" (1994)
"Euro-Trash Girl" (1994)
"I Hate My Generation" (1996)
"Nothing To Believe In" (1996)
"The Good Life" (1998)
"The World Is Mine" (1998)
"Shine" (2002)
"Merry Christmas, Emily" (2002)
"Something You Ain't Got" (2006)
"Gimme One More Chance" (2006)
"Everybody Gets One For Free" (2006)
"Turn On Tune In Drop Out With Me" (2009)
"Waited My Whole Life" (2014)
"Almond Grove" (2014)
Aikajana

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Remedy Entertainment

| Remedy Entertainment Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: REMEDY
Markkina-arvo:  601 milj. euroa (2021)
Perustettu:  11. elokuuta 1995
Perustaja:  Markus Mäki
Toimitusjohtaja:  Tero Virtala
Kotipaikka:   Espoo, Suomi
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  Death Rally Max Payne Alan Wake Quantum Break Control
Liikevaihto:  41,1 milj. euroa (2020)
Liikevoitto:  10,1 milj. euroa (2020)
Henkilöstö:  133 (2014)
Kotisivu:  www.remedygames.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Remedy Entertainment Oyj on suomalainen vuonna 1995 perustettu videopelejä kehittävä yritys, joka tunnetaan Max Payne- ja Alan Wake -peleistään.
Historia > 1995: Perustaminen

Future Crew -demoryhmäläiset perustivat Remedy Entertainmentin vuonna 1995 Samuli Syvähuokon aloitteesta. Työtilana toimi aluksi Syvähuokon vanhempien autotalli, eikä palkkaa ollut varaa maksaa. Ensimmäinen peliprojekti joukkoistettiin demopiireille: sana laitettiin kiertämään, että Remedy tarjoaisi parasta ideaa pelijulkaisijoille. Kiinnostavin oli TET-demoryhmän kehittämä grafiikkarutiini, joka mahdollisti 3D-laatikoiden piirtämisen tasaiselle, liikkuvalle pinnalle. Ideaa kehitettiin pidemmälle, ja lopulta siitä syntyi Remedyn ensimmäinen peli, Highspeed. Apogee tarjoutui pelin julkaisijaksi ja halusi siihen mukaan aseita, minkä seurauksena pelin nimeksi muutettiin Death Rally. Peli julkaistiin vuonna 1996. Remedy pääsi suuren yhtiön piiriin sattumalta, sillä pian Apogee julkaisi Duke Nukem 3D:n ja muutti nimensä 3D Realmiksi. Micro Machinesistä ja Super Sprintistä vaikutteita saanut ylhäältä kuvattu räiskintäkaahailu myi yli 100 000 kappaletta.
Historia > 1996–2004: Max Payne

Menestyksen myötä Remedy aloitti kolme uutta peliprojektia, joista pian päätettiin keskittyä vain yhteen – kolmannen persoonan ammuntapeliin nimeltä Dark Justice, joka sai myöhemmin nimen Max Payne. Peli esiteltiin ensi kerran vuoden 1998 E3-messuilla, jolloin se muistutti Tomb Raideria. 3D Realms rahoitti peliä, mutta kukaan ei vielä tiennyt kuinka iso projektista tulisi. Yrityksen kunnianhimo kasvoi hankkeen edetessä ja toiminta ammattimaistui. Vuonna 1997 Remedy muutti oikeisiin toimitiloihin Espoon Niittykumpuun. Yhtiön perustajien välit olivat kiristyneet, ja Syvähuokon palattua armeijasta kesällä 2000 hallitus erotti hänet virasta.
Remedy kehitti myös tietokoneiden suorituskyvyn testaamiseen Final Reality -ohjelman, jonka kehittämiseen perustettiin myöhemmin erillinen yritys Futuremark. Ohjelman nimi oli viittaus Second Reality -demoon.
Vuonna 2001 julkaistusta Max Paynesta tuli aikakautensa suosituin suomalainen peli, ja jatko-osansa kanssa se on myynyt yhteensä noin kahdeksan miljoonaa kappaletta. Remedyllä oli pelin suhteen korkeat tavoitteet, minkä vuoksi kehitysaikataulukin venähti – 4,5-vuotisen hankkeen aikana kehittäminen piti aloittaa monta kertaa alusta, sillä tekniikka kehittyi tekemisen aikana. Peli tuli erityisesti tunnetuksi aikaa hidastavasta ”Bullet time” -efektistä, joka teki pelistä toimintaelokuvamaisen. Max Payne sai hyviä arvosteluja ja palkittiin monessa yhteydessä vuoden parhaana toimintapelinä. Vuonna 2002 Remedy myi Max Paynen oikeudet 10 miljoonalla dollarilla ja satoja tuhansia osakkeita vastaan Take-Two Interactivelle. Jatko-osa The Fall of Max Payne julkaistiin vuonna 2003. Max Paynesta tuli myös ensimmäinen suomalainen peli, josta on tehty Hollywood-elokuva. Rockstar jatkoi pelisarjan kehittämistä omillaan ja julkaisi vuonna 2012 Max Payne 3:n.
Historia > 2005–2015: Yhteistyö Microsoftin kanssa ja Quantum Break

Max Paynen jälkeen Remedy käytti vuoden uusien peli-ideoiden kehittelyyn, mutta vasta kahden vuoden päästä sillä oli jotain esiteltävää julkaisijoille. Remedy esitteli Alan Wake -toimintapelin konseptia yhdeksälle julkaisijalle, joista se valitsi yhteistyökumppaniksi Microsoft Game Studiosin joulukuussa 2005. Alun perin pelin piti tulla markkinoille vuonna 2007, mutta kehitys viivästyi. Vista-käyttöjärjestelmän flopattua Microsoft päätti julkaista Alan Waken Xbox 360:lle. Lopulta peli julkaistiin vuonna 2010, mutta se ei myynyt odotusten mukaisesti vaikka saikin myönteisen vastaanoton kriitikoilta. Kaksi vuotta myöhemmin Remedy kehitti siitä omillaan Windows-käännöksen, ja yhteensä se on myynyt lisäosineen noin 4,5 miljoonaa kappaletta.
Toukokuussa 2013 paljastettiin, että Remedy kehittää Xbox One -pelikonsolille uutta toimintapeliä nimeltä Quantum Break. Se julkaistiin huhtikuussa 2016 Xbox Onelle ja Windows 10:lle. Peli on Suomen videopelialan historian suurin tuotanto. Erikoista Quantum Breakissa on televisiosarjan kytkentä osaksi peliä. Jokaisen pelijakson lopussa pelaaja joutuu tekemään valintoja, jotka vaikuttavat pelijakson jälkeen nähtävän televisiosarjan tapahtumiin. Televisiosarja kuvattiin Yhdysvalloissa.
Vuonna 2015 Remedystä lähtivät Oskari Häkkinen, joka perusti oman yrityksen nimeltä Futurefly, ja toimitusjohtaja Matias Myllyrinne, joka palkattiin Wargaming.net-yritykseen.
Historia > 2016−: Control, Alan Wake 2

Kesäkuussa 2016 Remedy ilmoitti työstävänsä kahta uutta peliä, joista kumpikaan ei liity aiempiin nimikkeisiin. Remedy jakaantui kahteen eri tiimiin, jotka kehittävät kumpikin omaa peliään. Toinen peleistä julkaistaan uuden yhteistyökumppanin kanssa. Heinäkuussa 2016 Remedy paljasti, että se on kehittämässä tarinatilaa eteläkorealaisen Smilegaten CrossFire-ammuntapelin jatko-osaan. Crossfire on ilmaiseksi pelattava ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on erityisen suosittu Kiinassa ja Etelä-Koreassa. Yksi peliprojekteista kulkee koodinimellä P7.
2016 toimitusjohtajana ollut Markus Mäki siirtyi tuotevalvonnan puolelle ja uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Tero Virtala.
E3 2018 -tapahtumassa esiteltiin yhtiön tuleva peli Control, joka ennen tunnettiin projektinimellä P7. Control julkaistiin 27. elokuuta 2019 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle.
Aiempien pelien Quantum Break ja Alan Wake julkaisuoikeudet olivat vielä Microsoftin hallussa, joista Quantum Breakin immateriaalioikeudet olivat myös Microsoftin omistuksessa.
Heinäkuussa 2019 Remedy hankki Alan Wake -pelin oikeudet takaisin Microsoftilta.
Vuonna 2020 Remedyn tuleviksi projekteiksi ilmoitettiin Vanguard ja toinen nimeämätön peli. Yhtiö kertoi myös julkaisusopimuksesta Epic Gamesin kanssa kahdelle usealle alustalle julkaistavalle pelille. Toukokuussa 2024 Remedy kuitenkin ilmoitti lopettavansa Vanguard- eli sittemmin Codename Kestrel -nimellä tunnetun pelin kehityksen.
Huhtikuussa 2022 yhtiö kertoi ensimmäisen ja toisen Max Payne -pelin uusintaversioiden teosta niiden oikeudet omistavan Rockstar Gamesin kanssa.
Alan Wake 2 on noussut Remedyn nopeimmin myyväksi peliksi, ja se oli helmikuuhun 2024 mennessä myynyt 1,3 miljoonaa kappaletta. Peli ei kuitenkaan ole vielä tuottanut voittoa. Aiempi peli Control on myynyt neljä miljoonaa kappaletta. Alan Wake 2:een on tulossa kaksi ladattavana sisältönä julkaistavaa laajennusta. Yhtiön muita projekteja ovat Condor ja Control 2. Sen lisäksi kahdesta ensimmäisestä Max Payne -pelistä tehdään uusioversio, jossa molemmat pelit yhdistetään yhdeksi peliksi.
Helmikuussa 2024 Remedy ilmoitti ostaneensa Control-sarjan oikeudet takaisin 505 Gamesiltä 17 miljoonan euron hintaan. Summa vastaa 505 Gamesin antamaa rahoitusta jatko-osaan Control 2 ja spin-off-peliin Condor. Tämän myötä Remedyllä on täysi hallinta sarjaan, mutta 505 Games jatkaa jakelijana vuoden loppuun saakka. Remedy paljasti marraskuussa 2024 työstävänsä yhteistyöpeliä nimellä FBC: Firebreak, joka sijoittuu Control-pelien maailmaan.
Pelit

| Julkaisuvuosi | Peli | Alusta(t) |
| --- | --- | --- |
| 1996 | Death Rally | MS-DOS |
| 2001 | Max Payne | Microsoft Windows, PlayStation 2, Xbox, Game Boy Advance, iOS, Android |
| 2003 | Max Payne 2: The Fall of Max Payne | Microsoft Windows, Xbox, PlayStation 2 |
| 2010 | Alan Wake | Xbox 360, Microsoft Windows (2012) |
| 2011 | Death Rally (uusversio) | iOS, Android, Microsoft Windows |
| 2012 | Alan Wake's American Nightmare | Xbox Live Arcade, Microsoft Windows |
| 2014 | Agents of Storm | iOS |
| 2016 | Quantum Break | Xbox One, Microsoft Windows |
| 2019 | Control | PlayStation 4, Windows, Xbox One |
| 2023 | Alan Wake 2 | PlayStation 5, Windows, Xbox Series |
Aiheesta muualla

Remedy Entertainmentin kotisivut (englanniksi)
Remedy MobyGames-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Magnum Opus Games: Remedy Entertainment's History of Innovation. Complex-sivuston tekemä dokumentti Remedystä  (englanniksi)
| n k Remedy Entertainment |
| --- | --- |
Videopelit:  Death Rally  Max Payne  Max Payne 2: The Fall of Max Payne  Alan Wake  Alan Wake’s American Nightmare  Quantum Break  Control  Alan Wake II 
Elokuvat:  Max Payne  Max Payne: Payne & Redemption 
| n k Suomalaiset videopeliyritykset |
| --- | --- |
15 suurinta (2022): Supercell • Small Giant Games • Rovio • Seriously • Reworks • Remedy Entertainment • Yousician • Next Games • Fingersoft • Lightheart • Housemarque • Sulake • Futureplay • Panzerdog • RedLynx 
Muita: 10tons • Almost Human • Alternative Games • Bugbear Entertainment  • Colossal Order • Everywear Games • Fingersoft • Futuremark Games Studio • Gamelion • Grand Cru • Frozenbyte • Iceflake Studios • LudoCraft • Mekiwi • Nitro Games • PlayRaven • Reborn Games • Red Stage Entertainment • Secret Exit • Star Arcade • Skydome Entertainment • Shiver Games • Small Giant Games • TicBits • Tracktwenty 
Lakkautettuja: Farmind • Fathammer • Mr. Goodliving • Ninai Games • Recoil Games • Rival Games • Sumea (Digital Chocolate) • Teknopiste • Turmoil Games • Universomo • Wargaming Helsinki 
Suurimmat yritykset mitattuna liikevaihdon mukaan, Talouselämä 2022
Daniel Burges

| Daniel Burges> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1873 Bloomsbury, Lontoo, Englanti
Kuollut: 24. lokakuuta 1946 (73 vuotta) Bristol
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1893–1923
Taistelut ja sodat:  toinen buurisota ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:   everstiluutnantti
Kunniamerkit:  Distinguished Service Order Viktorian risti  Croix de Guerre (palmunlehvällä)  Sotaristi (II luokka)
Ylennykset:  vänrikki (1893) luutnantti (1897) kapteeni (1903) majuri (1915) vt. everstiluutnantti (1917)
Daniel Burges (1. heinäkuuta 1873 – 24. lokakuuta 1946) oli brittiläinen upseeri. Hän osallistui sotilasuransa aikana toiseen buurisotaan ja ensimmäiseen maailmansotaan. Hänelle myönnettiin sotilasuransa aikana Distinguished Service Order- sekä Viktorian risti -ansiomitalit toimistaan Balkanin rintamalla vuonna 1918. Korkein hänen saavuttamansa sotilasarvo oli everstiluutnantti.
Elämäkerta

Daniel Burges syntyi Bristolissa 1. heinäkuuta 1873. Hänen isänsä Daniel Travers Burges oli Bristolin kaupungin virkamies ja äitinsä Alice Sarah kapmaalaisen Benjamin Traversin vanhin tytär. Perheeseen syntyi kolme nuorempaa poikaa, joista yksi oli Edward Travers Burges.
Burges opiskeli Winchesterin yliopistossa ja pyrki sitten sotilasuralle. Hän valmistui Sandhurstin kuninkaallisesta sotakorkeakoulusta vänrikiksi 21. lokakuuta 1893. Hän sai ylennyksen luutnantiksi 8. heinäkuuta 1897.
Toisessa buurisodassa Burges toimi ensin armeijan päämajan ratsuviestinviejäkomppanian päällikkönä. Tämän jälkeen hän toimi useiden upseerien viestiupseerina, joista viimeisenä Walter Kitchenerin palveluksessa sodan loppuun asti. Hän ansaitsi useita mitaleja sodan aikana, ja hänet ylennettiin kapteeniksi 25. lokakuuta 1903.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Burges komensi Englannissa Gloucestershire Regiment -rykmentin 3. pataljoonaa Bristolissa. Hän toimi myöhemmin 2. pataljoonassa komppanianpäällikkönä, kunnes haavoittui Ypresin 2. taistelussa 9. toukokuuta 1915. Hän sai 1. syyskuuta 1915 ylennyksen majuriksi.
Vuosina 1915–1916 Burges toimi East Yorkshire Regiment -rykmentin 10. pataljoonan komentajana sekä Egyptissä että länsirintamalla. Loppuvuodesta 1916 maaliskuuhun 1917 hän oli kouluttajana vanhemmille upseereille Aldershotissa, minkä jälkeen hänet siirrettiin Balkanin rintamalle. 18. syyskuuta 1917 hän sai virkaatekevän everstiluutnantin arvon ja walesilaisen pataljoonan komentajuuden Dojranjärven läheisyydessä. Hän pysyi pataljoonan komentajana täsmälleen vuoden ajan, minkä aikana hänelle myönnettiin Distinguished Service Order -ansiomitali.
18. syyskuuta 1918 Burgesin walesilaispataljoona onnistui siirtymään kokoontumispisteeseen ilman tappioita, mutta sitä vastaan hyökättiin sen jälkeen voimakkaalla konekivääritulituksella. Burges haavoittui taistelussa, mutta jatkoi silti johtamistaan aina siihen asti kunnes häneen osui kahdesti ja hän menetti tajuntansa. Taistelussa voittoisat Bulgarian armeijan sotilaat nostivat hänet paareille ja aikoivat ottaa hänet sotavangiksi, mutta jättivät hänet lopulta juoksuhautaan vetäytymisensä jälkeen toinen jalka murtuneena. Kuningas Yrjö V luovutti Burgesille teosta Viktorian ristin 21. joulukuuta 1918. Burges pääsi kärsimiensä vammojen takia sairaalahoidosta vasta helmikuussa 1919 – hänen murtunutta jalkaansa ei oltu kyetty pelastamaan. Hän jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta vuonna 1923.
Elämäkerta > Sotilasuran jälkeen

Burges toimi sotilasuransa jälkeen vuosina 1923–1933 Lontoon Towerin Major of the Tower -tehtävässä ja myös asui Towerissa. 1920-luvulla hän oli Rotha Lintorn-Ormanin johtaman äärioikeistolaisen British Fascists -puolueen jäsen, ja häntä paheksuttiin siitä, että hän piti puolueen jäsenmerkkiä virantoimituksessaan Towerissa. Burges vastasi tähän, ettei brittiläisellä fasismilla ollut ”mitään tekemistä politiikan kanssa”.
Jätettyään tehtävänsä Towerissa Burges muutti takaisin Bristoliin. Vuonna 1936 hänestä tuli Gloucestershiren Punaisen ristin johtaja.
Burges kuoli 73-vuotiaana 24. lokakuuta 1946 kotonaan Bristolissa. Arnos Vale Crematorium tuhkasi hänen ruumiinsa viisi päivää myöhemmin. Joitakin hänen henkilökohtaisia tavaroitaan on näytteillä Bristolin Soldiers of Gloucestershire Museumissa.
Perhe

Burges avioitui Katherine Blanche Fortesquen kanssa Southseassa 5. lokakuuta 1905. Fortesquen isä oli kivääriprikaatin kapteeni Edmund Fortescue. Avioliitosta ei syntynyt lapsia, ja se päättyi vuonna 1931 vaimon kuolemaan. Burges avioitui 1. tammikuuta 1932 Florence Wray Taylorin kanssa, jolla oli ennestään yksi poika.
Burgesin nuorempi veli Edward Travers Burges palveli samoin toisessa buurisodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa, joista edellisessä hän ansaitsi Distinguished Conduct Medal -ansiomitalin. Hän kuoli 18. heinäkuuta 1916 Sommen taistelussa 38-vuotiaana, kun saksalainen tykinkranaatti osui häneen.
Lost Society

| Lost Society |
| --- | --- |

 Lost Society South Park -festivaaleilla vuonna 2018.
Tiedot
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  thrash metal, heavy metal, metalcore
Kotipaikka:   Jyväskylä, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Samy Elbanna, laulu, kitara   Arttu Lesonen, kitara, taustalaulu   Mirko Lehtinen, basso, taustalaulu   Tapani Fagerström, rummut  
Entiset jäsenet:  Ossi Paananen, rummut (2010–2020)
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast   Lost Society  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lost Society vuonna 2016
Lost Society on Samy Elbannan vuonna 2010 perustama nelihenkinen metalliyhtye Jyväskylästä. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia, joista "Braindead" ja "If the Sky Came Down" ovat yltäneet parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 3. Yhtye tunnettiin alkuaikoina nopeaa ja energistä thrash metalia soittavana yhtyeenä, mutta yhtyeen musiikkiin on myöhemmin hiipinyt myös vaikutteita mm. groove metalista ja metalcoresta.
Jäsenet

Samy Elbanna – laulu, kitara
Arttu Lesonen – kitara, taustalaulu
Mirko Lehtinen – basso, taustalaulu
Tapani "Taz" Fagerström – rummut (2020–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Ossi Paananen – rummut (2010–2020)
Diskografia > Studioalbumit

Fast Loud Death (2013,  Nuclear Blast)
Terror Hungry (2014,  Nuclear Blast)
Braindead (2016,  Nuclear Blast)
No Absolution (2020,  Lost Society)
If the Sky Came Down (2022,  Nuclear Blast)
Diskografia > Singlet

”Trash All Over You” (2013)
”I Am the Antidote” (2015)
”Braindead” (2016)
”No Absolution” (2019)
”Deliver Me” (2019)
”Into Eternity,” mukana Apocalyptica (2019)
”Artificial” (2020)
”112” (2022)
”Stitches” (2022)
”What Have I Done” (2022)
"Awake" (2022)
Diskografia > Demot

”Lost Society” (2011)
”Trash All Over You” (2012)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Metal-archives.com -sivuston tietokortti.
Verenluovutus

Verenluovutus käynnissä
Verenluovutus on toimenpide, jossa terveestä nisäkkäästä kerätään verta. Tärkeimpiä verivalmisteita, joita luovutetusta verestä valmistetaan, ovat punasolu-, verihiutale- ja veriplasmavalmisteet. Verta tarvitaan myös annettavaksi esimerkiksi onnettomuuksien uhreille, syöpäpotilaille ja tukihoitona leikkauksissa. Suomessa ylläpidetään veripankkeja ihmisen, hevosen, koiran ja kissan  verelle.
Suomessa ihmisten verenluovutuksia järjestää ja verta käsittelee SPR:n Veripalvelu. Veripalvelukeskus sijaitsee Vantaan Vehkalassa. Suomessa on Vehkalassa sijaitsevan Veripalvelun päätoimipisteen lisäksi 10 kiinteää toimipistettä, jotka sijaitsevat Helsingissä, Vantaalla, Espoossa, Tampereella, Turussa, Oulussa, Kuopiossa, Lahdessa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Lisäksi Veripalvelu järjestää noin 1500 verenluovutustilaisuutta vuosittain eri puolilla Suomea. Veripalvelu perustettiin vuonna 1948. Uranuurtajatyön laitoksen kehityksessä teki professori Harri Nevanlinna.
Eläinten verenluovutuksia järjestää Helsingin yliopiston Yliopistollinen eläinsairaala.
Historiaa

Alun perin verenluovutustoiminnan Suomessa aloittivat partiolaiset vuonna 1935. Helsinkiläisen Töölön Siniset -lippukunnan lippukunnanjohtaja toimi ensimmäisenä verenluovuttajana. Tämän johdosta hän sai ajatuksen perustaa erityinen yhteisö hankkimaan verenluovuttajia. Yhteisö sai nimen Veriliitto ja sitä hoitivat partiolaiset vuoteen 1939, jolloin sen tehtävät siirtyivät armeijan lääkintäjoukoille sotatoimien alkamisen johdosta.
Naistenklinikka luovutti Veriliitolle toimitilan kellaristaan. Sinne perustettiin Veriliiton toimisto. Toimisto käsitti työpöydän, puhelimen ja arkistokaapin, johon kerättiin tietoja mahdollisista verenluovuttajista. Kun verta tarvittiin, Veriliiton päivystäjä soitti luovuttajalle, ja tämä saapui kulloinkin tarvittuun sairaalaan antamaan verta. Luovutus tehtiin vielä tuolloin niin sanotulla suorasiirrolla, jonka toteutti anestesialääkäri. Vasta sotavuosina alettiin verta kerätä hyytymisen ehkäisyaineella varustettuihin pulloihin, koska suorasiirto oli liian riskialtis toimitettavaksi etulinjan joukkosidontapaikoilla ja kenttäsairaaloissa. Viimeiset suorat verensiirrot tehtiin 1950-luvulla, joskin muutamassa keskussairaalassa anestesiaylilääkärit vaativat taidon säilyttämistä ja suorasiirtovälineistön pitämistä kaiken varalta valmiina. Lopullisesti menetelmä museoitiin vasta 1980-luvulla. Ainakin yksi alkuperäispakkauksessa oleva välineistö on säilynyt ja on näytteillä lasikaapissa Helsingin Veripalvelutoimistossa.
Sodan päätyttyä perustettiin nykyinen Veripalvelu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Veripalvelu
Eläinten veripankki Yliopistollisen Eläinsairaalan Ystävät. Arkistoitu 19.4.2007. Viitattu 28.4.2007.
Veripalvelun historia
WSV Sterzing/Vipiteno Broncos

| WSV Sterzing/Vipiteno Broncos |
| --- | --- |

Perustettu:  1948
Entiset nimet:  SV Ritten
Kaupunki:   Italia Sterzing
Kotiareena:  Weihenstephan-Arena
– kapasiteetti:  1500
Sarjataso:  AlpsHL  Serie A 
Värit:           
Puheenjohtaja:   Simone Bressan
Päävalmentaja:   Dustin Whitecotton
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
WSV Broncos Sterzing Vipiteno on italialainen jääkiekkojoukkue Sterzingin kaupungista Italiasta. Joukkue on perustettu vuonna 1948 ja se pelaa Italian, Itävallan ja Slovenian yhteisessä Alps Hockey League-liigassa.
Joukkue

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 |  | Fabian Klammer | L | 2024 | Vipiteno, Italia |  |
| 32 |  | Alex Leoni | L | 2025 | Vipiteno, Italia |  |
| 35 |  | Jakob Rabanser | L | 2025 | Bressanone, Italia |  |
|   |  | Dominik Groh | L | 2025 | Vrchlabí, Tšekki |  |
|   |  | Philipp Joseph Oberhammer | L | Laina | Bolzano, Italia |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 |  | Johannes Gschnitzer | L | 2025 | Bressanone, Italia |  |
| 17 |  | Fabian Hackhofer (C) | L | 2024 | Vipiteno, Italia |  |
| 21 |  | Daniel Soraruf | L | 2025 | Vipiteno, Italia |  |
| 42 |  | Alessio Niccolai | L | 2025 | Vipiteno, Italia |  |
| 91 |  | Alexander Brunner | L | 2025 | Vipiteno, Italia |  |
| 98 |  | Liam Nardon | L | 2025 | Vipiteno, Italia |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 |  | René Deluca | L | H | 2025 | Vipiteno, Italia |
| 12 |  | James Livingston | R | OLH / KH | 2025 | Halifax, Nova Scotia, Kanada |
| 19 |  | Paul Eisendle | L | H | 2025 | Vipiteno, Italia |
| 22 |  | Luciano Zandegiacomo Mistrotione | L | H | 2025 | Pieve di Cadore, Italia |
| 29 |  | Adam Capannelli | L | KH / VLH | 2025 | Montreal, Québec, Kanada |
| 34 |  | Alex Planatscher | L | H | 2025 | Vipiteno, Italia |
| 74 |  | Jonas Kerschbaumer | L | H | 2024 | Vipiteno, Italia |
| 80 |  | Alex Zecchetto | L | H | Laina | Bruneck, Italia |
| 86 |  | Paul Mantinger | R | H | 2025 | Vipiteno, Italia |
| 88 |  | Connor Sanvido | R | OLH / KH | 2025 | Maple Ridge, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 90 |  | Bryson Cianfrone | L | KH | 2025 | Stoney Creek, Ontario, Kanada |
|   |  | Nick Campoli | L | KH | 2025 | Toronto, Ontario, Kanada |
|   |  | Noah Polig | L | H | 2024 | Vipiteno, Italia |
Joukkue > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Dustin Whitecotton
Maalivahtivalmentaja: Thomas Tragust
Puheenjohtaja: Simone Bressan
Urheilutoimenjohtaja: Egon Gschnitzer
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Alan Wake 2

| Alan Wake 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Remedy Entertainment
Julkaisija:  Epic Games
Jakelija:  PlayStation Store, Microsoft Store, Epic Games Store ja Humble Store
Ohjaaja:  Sami Järvi
Pelisarja:  Alan Wake
Pelimoottori:  Northlight
Julkaistu:   27. lokakuuta 2023
Lajityyppi:  selviytymiskauhupeli ja kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: Z (alkaen 18 vuotta)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 16, USK 16 ja USK 16 
Alusta:  PlayStation 5, Xbox Series X ja Series S ja Microsoft Windows
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Alan Wake 2 on Remedy Entertainmentin kehittämä ja Epic Gamesin julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli julkaistiin 27. lokakuuta 2023 PlayStation 5-, Windows- ja Xbox Series -alustoille.
Pelaaminen

Peli on yksinpeli. Päähenkilö on ensimmäisen osan tapaan Alan Wake, mutta pelissä on myös toinen pelattava hahmo Saga Anderson. Anderson on FBI:n agentti, joka saapuu Bright Fallsiin tutkimaan murhia. Alan Wake on viettänyt 13 vuotta Pimeässä Paikassa ennen paluuta todelliseen maailmaan.