stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Musa (Pori)

| Musa |
| --- | --- |
 Tommilantie Musan kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  23
Väkiluku:  1 014 (2013)
Postinumero(t):  28610
Musa (ruots. Mossa) on Porin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Länsi-Porissa. Musan naapurikaupunginosat ovat Valtatie 2:n toisella puolella Käppärä, Vähäraumantien ja Musantien toisella puolella Vähärauma ja Liikastentien toisella puolella Liinaharja, Valtatie 8:n toisella puolella on Isomäki.
Musan nimi tulee ruotsin suota tarkoittavasta sanasta måss. Aikoinaan maan kohotessa Musan alueella sijaitsi laajoja suoalueita, jotka vähitellen kuivattiin ja raivattiin viljelykselle. Musan alue on suurimmaksi osaksi asuinaluetta. Kaupunginosassa sijaitsee myös muun muassa Prisma ja Lidl.
Musaan kuuluu 1900-luvun alussa rakennettu Paviljongin asuinalue, joka muodostui silloisten kaupunginrajojen ulkopuolelle. Paviljonki liitettiin Porin kaupunkiin 1940-luvulla, ja se sulautui Musan kaupunginosaan. Paviljongin ajoista on muistuttamassa vanhojen asuintalojen lisäksi ravintola Musan Paviljonki. Toisen maailmansodan aikana Musassa oli saksalaisten parakkeja.
Jalkapalloseura Musan Salama pelaa kotiottelunsa Musan kentällä. Seura on parhaimmillaan pelannut jalkapallon Ykköstä kolmen kauden ajan, vuosina 1999, 2000 ja 2001.
Kuvia

Länsi-Porin Prisma Musan liikealueella.
Kuntokeskus Liikku Musan liikealueella.
Näkymä Haapasaarentien omakotitaloalueelta.
Aiheesta muualla

Musa Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Mushroom

| Mushroom |
| --- | --- |

Fenotyyppi
Runko::  vaalea ruskeanharmaa
Jouhet::  hiekanvaaleat tai vaaleat
Iho::  normaali
Mushroom on shetlanninponeilla harvinaisena esiintyvä sienenharmaa, toistaiseksi varmistamaton väritys. Mushroom-värinen poni on perimältään rautias eli punaruskea, mutta muistuttaa väritykseltään ruskeanharmaata hopeanmustaa. Värityksen on kuvannut skotlantilainen shetlanninponikasvattaja Beth Mead, jonka tietyistä linjoista alkoi syntyä harmaanruskeita varsoja.
Ominaisuudet

Mushroom-väriseltä ponilta puuttuu feomelaniinin punaisuus miltei kokonaan. Rungon väri on ruskeanharmaa ja jouhet ovat vaaleat. Silmät ovat hieman tavallista vaaleammat.
Periytyminen

Mead kuvaa värityksen periytyvän resessiivisesti: kaksi mushroom-ponia tuottaa yhdessä vain samanvärisiä jälkeläisiä. Meadin mushroom-ori on toistaiseksi tuottanut mustapohjaisten tammojen kanssa vain mustia ja rautiaita varsoja ja rautiaspohjaisten tammojen kanssa rautiaita varsoja. Toisaalta Mead on saanut mushroom-varsoja myös yhdistelmistä rautias-rautias ja musta-musta.
Mushroom-väritystä on tavattu vain shetlanninponeilla. Mead on koonnut kotisivuilleen mushroom-väristen ja samankaltaisia värejä jälkeläisilleen periyttäneiden ponien sukutauluja ja tutkinut niissä esiintyviä värimainintoja. Hän on havainnut monien mushroom-ponien polveutuvan hollantilaisen Houlland-siittolan eläimistä. Muita hänen havaitsemiaan yhteyksiä ovat Annandalen , Gletnessin ja South Parkin linjat.
Pieter van Musschenbroek

| Pieter van Musschenbroek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1692 Leiden, Alankomaat
Kuollut: 19. syyskuuta 1761 Leiden, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Leidenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Willem Jacob 's Gravesande
Instituutti:  Leidenin yliopisto
Oppilaat:  Petrus van Aken
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Kondesaattorin keksiminen
 Nimikirjoitus
Pieter (Petrus) van Musschenbroek [mʏsxənˈbɾuk] (14. maaliskuuta 1692 – 19. syyskuuta 1761) oli alankomaalainen luonnontieteilijä.
Nuorena Pieter van Musschenbroek oli Willem Jacob 's Gravesanden oppilas ja sittemmin tämän ystävä. Vuosina 1719–1723 Musschenbroek opetti Duisburgin yliopistossa matematiikkaa, filosofiaa ja lääketiedettä. Tuona aikana hän oli jatkuvassa kirjeenvaihdossa Daniel Gabriel Fahrenheitin kanssa keskustellen tämän luonnontieteellisistä tiedoista ja tutkimuksista. Vuonna 1721 hänet nimitettiin lääketieteen professoriksi.
Vuonna 1723 hän otti vastaan professuurin Leidenin yliopistossa. Fysiikan professorina hän oli Leidenissä 1739–1761 eli kuolemaansa saakka. Vuonna 1754 hän noudatti kutsua kunniaprofessuuriin keisarilliseen tiedeakatemiaan Pietariin.
Pieter van Musschenbroek teki laajoja lujuusopillisia tutkimuksia selvittäen monien eri materiaalien vahvuuksia. Kaikkein tunnetuin hän on kuitenkin sähkön tutkimuksen historiassa, sillä häntä pidetään Leidenin pullon, ensimmäisen kondensaattorin, keksijänä. Musschenbroek ja hänen oppilaansa Andreas Cunaeus kehittivät Leidenissä tämän ensimmäisen sähkön varastointiin tarkoitetun laitteen ja saivat sen toimimaan. Hän tiedotti löydöstään Réne Réaumurille tammikuussa 1746, ja kirjeen latinasta kääntänyt Jean-Antoine Nollet antoi laitteelle nimen sen syntykaupungin mukaan.
Myöhemmin ilmeni, että Ewald von Kleist oli Pommerissa koonnut samanlaisen laitteen Musschenbroekin ja tämän oppilaan työstä tietämättä jo hiukan aiemmin, muttei ollut ilmoittanut sitä julkisuuteen ajoissa. Niinpä keksintö tunnetaan Musschenbroekiin viittaavalla nimellään.
Pieter van Musschenbroek oli myös erityisen merkittävä newtonilaisten näkemysten levittäjä fysiikassa. Hänen kuuluisin kirjansa Elementa Physica ilmestyi 1726, kirja vaikutti suuresti Newtonin ajatusten leviämiseen Euroopassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leidenin pullo, Leidenin yliopisto (englanniksi)
van Musschenbroek Mathematics Genealogy Projectissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Rantamerisiili

| Rantamerisiili |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merisiilit Echinoidea
Lahko::  Diadematoidea
Heimo::  Echinidae
Suku::  Psammechinus
Laji::  miliaris
Kaksiosainen nimi
 Psammechinus miliaris  (Gmelin, 1778)  
Synonyymit
 Echinus miliaris Parechinus miliari 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantamerisiili (Psammechinus miliaris) on Diadematoidea-lahkoon kuuluva pieni, vihertävä merisiili, joka elää Koillis-Atlantin rannikoilla.
Koko ja ulkonäkö

Rantamerisiilillä on litteä, vihertävä ruumis, jonka läpimitta on enintään 5 senttimetriä. Tukirangon pinnalla on runsaasti vihertäviä kalkkipiikkejä, joiden kärki on violetti. Niiden lomassa on kahdenlaisia pihtipiikkejä eli pedikellaarioita, joista toiset ovat pyöreäpäisiä ja toiset kolmileukaisia. Pihtipiikkejä on runsaasti myös pientä suuaukkoa ympäröivissä paksuissa kalkkilevyissä.
Levinneisyys

Rantamerisiili elää Koillis-Atlantissa vyöhykkeellä, joka ulottuu pohjoisessa Islannin rannikolle ja etelässä Marokkoon ja Azoreille. Sitä ei tavata Välimeressä eikä Grönlannin tai Pohjois-Amerikan rannikolla.
Elinympäristö

Nimensä mukaisesti rantamerisiili elää rantavyöhykkeellä, mutta yksittäisiä eläimiä on löydetty aina 100 metrin syvyydestä asti.
Lisääntyminen

Rantamerisiili voi risteytyä ruokamerisiilin (Echinus esculentus) kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rantamerisiili Wikimedia Commonsissa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Psammechinus miliaris:  Wikidata: Q226135  Wikispecies: Psammechinus miliaris  BOLD: 31378  CoL: 4NBB9  EoL: 599663  EUNIS: 44319  GBIF: 2278834  iNaturalist: 210280  IRMNG: 11014793  ITIS: 157954  NBN: NHMSYS0021054260  NCBI: 7660  Observation.org: 18838  OBIS: 124319  SeaLifeBase: 50000  uBio: 7187644  WoRMS: 124319 
Echinus miliaris:  Wikidata: Q124669180  GBIF: 8185140  IRMNG: 11101314  WoRMS: 124297
Musta kieli

Musta kieli (engl. Black Speech) on kuvitteellinen kieli, joka esiintyy J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanissa Taru sormusten herrasta. Quenyan ja sindarin haltiakielistä poiketen Tolkien ei kehittänyt mustaa kieltä todellisena taidekielenä juurikaan.
Tarussa sormusten herrasta musta kieli esiintyy lähinnä Valtasormukseen kaiverrettuna uhkaavana runokatkelmana: Ash nazg durbatulûk, ash nazg gimbatul, ash nazg thrakatulûk agh burzum-ishi krimpatul. Se tarkoittaa: "Yksi sormus löytää heidät, se yksi heitä hallitsee, se yksi heidät yöhön syöksee ja pimeyteen kahlitsee."
Tarun sormusten herrasta jälkiliitteissä kerrotaan, että musta ruhtinas Sauron kehitti mustan kielen pyrkimyksenään luoda yhteiskieli, jota kaikki hänen palvelijansa voisivat puhua keskenään. Sauronin suunnitelmat eivät kuitenkaan onnistuneet ja mustan kielen puhujien joukko jäi vähäiseksi, vaikka jotkin yksittäiset sanat päätyivätkin laajalti käyttöön örkkien muuten hyvin vaihtelevissa puheenparsissa. Esimerkkinä tästä Tolkien mainitsee sanan ghâsh, joka merkitsee tulta. Varsinaista mustaa kieltä puhuivat nazgûl eli sormusaaveet ja muut Sauronin alaiset päälliköt Mordorissa, sekä Sauronin kehittämä peikkorotu olog-hai.
Norjalainen black metal -muusikko Varg Vikernes lainasi Burzum-yhtyeensä nimen Tolkienilta: sormusrunossa esiintyvä burzum tarkoittaa mustalla kielellä pimeyttä.
Aiheesta muualla

Orkish and the Black Speech Helge Fauskangerin Ardalambion-sivustolla
Rantsila

| Rantsila> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Siikalatva |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  64°30′20″N, 025°39′00″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Siikalatvan seutukunta
Kuntanumero:  682
Hallinnollinen keskus:  Rantsilan kirkonkylä
Perustettu:  1867
Kuntaliitokset:  osa Temmestä (2001)
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Kestilä Piippola Pulkkila Rantsila
– syntynyt kunta:  Siikalatva
Pinta-ala:  746,64 km²  (1.1.2008)
– maa:  732,23 km²
– sisävesi:  14,41 km²
Väkiluku:  2 001   (31.12.2008)
– väestötiheys:  2,73 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  20,4 %
– 15–64-v.:  56,7 %
– yli 64-v.:  22,9 %
Rantsila (vanh. ruots. Frantsila) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kaakkoisosassa, Oulun läänissä. Itsenäisessä kunnassa asui 2 001 ihmistä ja sen pinta-ala oli 746,64 km2, josta 14,41 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 2,73 asukasta/km2.
Rantsilan naapurikunnat olivat Kestilä, Liminka, Pulkkila, Ruukki ja Vihanti.
Rantsilan kirkko ja kellotapuli
Vuoden 2009 alussa Rantsilasta tuli yhdessä Kestilän, Piippolan ja Pulkkilan kanssa osa kuntaliitoksessa muodostettua Siikalatvan kuntaa.
Kunnan pinta-alasta suota oli yli 70 %, ja kunta olikin tuolloin Suomen soisin. Soista huomattava osa on otettu ojituksen kautta metsätalouden, turvetuotannon ja maatalouden käyttöön, mutta myös luonnontilaisia alueita on huomattavasti. Taajaman läpi kulkee valtatie 4 (E75).
Merkittävin rantsilalainen kautta aikain on Christfried Ganander, joka toimi Rantsilan kappalaisena 1775–1790. Rantsilalaisista käytetään murteellista nimitystä ranttinen.
Kyliä

Kerälä, Kirkonkylä, Kärsämä, Mankila, Savaloja, Sipola
Nähtävyyksiä

Rantsilan kirkko
Ruokakulttuuri

Rantsilan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla rössypotut ja ohrarieska.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rantsila Wikimedia Commonsissa
Rantsilan kulttuuripolku (Arkistoitu – Internet Archive)
Punkeri, Elsa (toim.): Rantsila. Kotiseutumme.  Rantsila-seura, 1958.  192 s.
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Rapautuminen

Epätasaisesta rapautumisesta syntynyt holvikaareksi kutsuttu kivimuodostuma Jordaniassa.
Rapautuminen on kallion tai muun kiven murenemista. Rapautumisen prosessi voi olla mekaaninen, kemiallinen tai biologinen. Pitkien aikojen, jopa vuosimiljoonien kuluessa rapautuminen voi johtaa kallion ja kivien hajoamiseen.
Tapaan, jolla paljaat kallioalueet reagoivat ilmakehän, veden ja eliöiden kanssa, vaikuttaa niiden rakenne ja koostumus. Rapautumisen nopeuteen vaikuttavat ilmasto-olot niin, että kuumassa ja kosteassa kiviaines rapautuu yleensä nopeammin kuin kuivassa tai kylmässä.
Mekaaninen rapautuminen

Mekaanisessa rapautumisessa kiviaines hajoaa ilman, että sen rakenteessa tapahtuu merkittävää kemiallista muutosta. Mekaaninen rapautuminen aiheutuu yleensä paineolojen tai lämpötilojen muutoksesta. Kun eroosio ja kiviaineksen kohoaminen maankuoressa muuttavat paine- ja lämpöolosuhteita, kivet jäähtyvät, supistuvat ja lopulta halkeavat. Halkeamiin kulkeutunut vesi jäätyy ja aiheuttaa laajetessaan voimakkaan paineen, joka laajentaa halkeamia. Kallio hajoaa, kun siihen on kohdistunut riittävän monta jäätymis–sulamissykliä. Tällaiselle pakkasrapautumiselle erityisen alttiita ovat vuorten paljaat kallioseinämät. Pakkasrapautumisen synnyttämiä rakkakivikoita tavataan esimerkiksi Pohjois-Suomessa ja Lapissa.
Aavikoilla kiviä rikkoutuu laajenemis–supistumissyklien seurauksena, koska kivien pintalämpötila voi vuorokauden sisällä vaihdella +60 asteesta alle nollan.
Kemiallinen rapautuminen

Kemiallinen rapautuminen voi olla seurausta mekaanisesta rapautumisesta, joka paljastaa kallioalueita. Kemiallisessa rapautumisessa kallion sisällä olevia mineraaleja voi hajota ja uusia mineraaleja syntyä. Kemiallinen rapautuminen tapahtuu lämpimässä ja kosteassa ilmastossa paljon nopeammin kuin kuivassa. Rapautumisprosessia edistää sadeveden happamuus, joka johtuu ilmakehän hiilidioksidin liukenemisesta veteen. Sadevesi liuottaa kemiallisessa reaktiossa maaperästä tiettyjä mineraaleja, kuten kalsiumkarbonaattia. Kalkkikiven liuetessa happamaan veteen kallioperään voi syntyä maanalaisia onkaloita. Kemiallinen rapautuminen synnyttää kalkkikivialueille omaleimaisen karstimaiseman, johon kuuluu myös tippukiviä ja kalkkikivikerrostumia.
Pohjavesi ja merivesi voivat reagoida etenkin oliviinin kanssa. Maanpinnan tuntumassa veden kanssa voivat myös reagoida kiilteet, maasälvät ja eräät amfiboliitit, mistä syntyy savimineraaleja kuten koaliniittia. Koska savimineraalit ovat olennainen osa maapallon maaperää ja sedimenttejä, kemiallinen rapautuminen on erityisen merkittävä geologinen prosessi. Lisäksi rautapitoiset mineraalit muodostavat rapautuessaan ruosteenruskeaa rautaoksidia.
Teollinen vallankumous voimisti kemiallista rapautumista etenkin pahiten saastuneilla alueilla. Fossiilisten polttoaineiden poltosta ja ajoneuvoista ilmakehään päässeet typen oksidit ja rikkidioksidi aiheuttavat happosateita reagoidessaan ilmakehässä veden kanssa.
Biologinen rapautuminen

Biologista rapautumista aiheuttavat mikrobit ja muut eliöt. Jäkälien tuottamat hapot liuottavat kallioperän mineraaleja ja rikkovat kalliota irtaimeksi maaksi. Tämä oli elämän alkuvaiheissa tärkeä vaihe maakasveille soveltuvan aineksen synnyssä. Mikrobeilla on tärkeä asema kiviä muodostavien mineraalien rapautumisessa. Puiden ja muiden suurten kasvien orgaaniset hapot hajottavat kiviainesta ja aiheuttavat juurtensa ja siementensä avulla myös mekaanista rapautumista. Ihmisen vaikutus rapautumiseen on myös hyvin merkittävä erilaisten maanmuokkaustoimintojen kuten maanviljelyn ja rakentamisen kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rapautuminen Wikimedia Commonsissa
Kivi halkeilee lämmönvaihtelun tai jäätyneen veden laajenemisen johdosta.
Kemiallisen rapautumisen aiheuttama luolamaisema.
Jäkälä rapauttamassa basalttia.
Rantakanat

| Rantakanat |
| --- | --- |
 Nokikana (Fulica atra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae  Vigors, 1825
Sukuja
 Amaurolimnas pikkumangrovekana  Suokanat Amaurornis  Mangrovekanat Aramides  Aramidopsis celebesinluhtakana  Atlantisia erakkoluhtakana  Cabalus luolaluhtakana  Canirallus  Rääkkiäiset Coturnicops  Rääkät Crex  Cyanolimnas kuubanluhtakana  Metsähuitit Dryolimnas  Eulabeornis trumpettimangrovekana  Nokikanat Fulica  Gallicrex kukkorääkkä  Liejukanat Gallinula  Vekaluhtakanat Gallirallus  Papuanmangrovekanat Gymnocrex  Habroptila nokiluhtakana  Hapalocrex keltarintahuitti  Himantornis kurkirääkkä  Oseanianluhtakanat Hypotaenidia  Amerikanrääkät Laterallus  Australaasianluhtakanat Lewinia  Megacrex isosuokana  Micropygia sihinärääkkiäinen  Mundia elpenor  Punajalkahuitit Neocrex  Tummaluhtakanat Pardirallus  Salomoninliejukanat Pareudiastes  Sulttaanikanat Porphyrio  Huitit Porzana  Papuanräikät Rallicula  Räikät Rallina  Luhtakanat Rallus  Rougetius etiopianluhtakana  Kukkujarääkät Rufirallus  Australianliejukanat Tribonyx  Pikkuhuitit Zapornia 
Katso myös
   Rantakanat Wikispeciesissä   Rantakanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantakanat (Rallidae) on kurkilintujen heimo, johon kuuluu BirdLife Suomen mukaan 138 kosteikoissa elävää lajia.
Tuntomerkit

Rantakanat ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia. Muodoltaan ne ovat pyyleviä ja useiden lajien vartalo on sivuilta litistynyt. Niiden siivet ovat pyöreäpäiset.
Elintavat

Useimmat lajit ovat äänekkäitä lintuja, mutta ääntelevät lähinnä öisin ja ovat muutenkin tavoiltaan piileskeleviä.
Ne käyttävät ravinnokseen kasvinosia ja pikkueläimiä. Rantakanojen pesä on yleensä kosteikon keskellä, tiheän kasvillisuuden suojissa.
Suomessa pesiviä rantakanoja

Luhtakana
Liejukana
Luhtahuitti
Nokikana
Ruisrääkkä
Muut Suomessa tavatut rantakanat

Pikkuhuitti
Kääpiöhuitti
Kurnuliejukana
Aiheesta muualla

ITIS: Rallidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26623  Wikispecies: Rallidae  AFD: Rallidae  BOLD: 1450  CoL: FJ9  EoL: 7581  EPPO: 1RALLF  Fauna Europaea: 10767  Fauna Europaea (new): 99ffda06-d1f0-4dda-bebb-00a3f6b9e5c8  GBIF: 9342  iNaturalist: 154  IRMNG: 105005  ITIS: 176205  NBN: NBNSYS0000160870  NCBI: 9119  NZOR: 817745b3-ec2c-4890-974d-57b73dab7122  Open Tree of Life: 414340  Paleobiology Database: 39513  Paleobiology Database: 39513  Plazi: 90521459-8557-FFAA-FE8C-2D741630F9E1  WoRMS: 159003
Musiikkivideo

Kylie Minogue musiikkivideolla Spinning Around.
Michael Jacksonin Scream on yksi maailman kalleimmista musiikkivideoista. Sen tekemiseen käytettiin noin seitsemän miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Musiikkivideo on populaarimusiikkiteoksesta sen markkinoimiseksi tehty filmi. Musiikkivideota voidaan pitää myös postmodernina taidemuotona.
Kirjallisuutta

Alanen, Antti & Pohjola, Ilppo: Sähköiset unet: Musiikkivideot – Miten taiteesta tuli pop.  Helsinki:  VAPK-kustannus, 1992.  ISBN 951-37-0837-3
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Music video
Käännös suomeksi
Muoti + Kauneus

Muoti + Kauneus oli suomalainen muotiin ja kauneudenhoitoon erikoistunut aikakauslehti. Sitä julkaisi Yhtyneet Kuvalehdet vuodesta 1973 vuoteen 1997, jonka jälkeen ilmestyi vielä muutaman vuoden sen jatkaja, pelkästään pukeutumiseen keskittynyt Muoti Plus.
Lehden historia juontaa 1920-luvulla aloitettuun Kotilieden ompelukaavalehti Sorjaan, vuonna 1944 perustettuun Muotikuvaan, vuosina 1952–1960 julkaistuun Kodin Pukimiin ja vuonna 1954 aloitettuun Sorjat Pukimet -lehteen, josta tuli sittemmin Muotisorja ja vuodesta 1973 Muoti + Kauneus. Kolmen viimemainitun lehden päätoimittaja 1954–1987 oli Sirkka Vesa-Kantele. Muodin + Kauneuden lyhytikäiseksi jääneen seuraajan Muoti Plus -lehden päätoimittaja oli Heidi Kärkkäinen.
Muoti + Kauneus järjesti 1970- ja 1980-luvuilla suuria vuosittaisia muotinäytöksiä, joissa suomalaisten vaatevalmistajien tuotannon lisäksi esiteltiin ranskalaista ja muuta kansainvälistä muotia suomalaisyleisölle. Esimerkiksi vuonna 1981 Finlandia-talossa pidetyssä tapahtumassa kävijöitä oli 22 000.
Päätoimittajia > Sorja

Linda Eerikäinen 1951–1954
Sirkka Vesa-Kantele 1955–1960
Päätoimittajia > Sorja-Muotikausi

Linda Eerikäinen 1945–1949
Päätoimittajia > Muotikuva

Linda Eerikäinen 1944–1951
Päätoimittajia > Kodin Pukimet

Linda Eerikäinen 1952
Aili Siimes 1953
Eila Koponen 1953–1960
Päätoimittajia > Sorjat Pukimet

Sirkka Vesa-Kantele 1961–1965
Päätoimittajia > Muotisorja

Sirkka Vesa-Kantele 1965–1973
Päätoimittajia > Muoti + Kauneus

Sirkka Vesa-Kantele 1973–1987
Marja Mäkelä-Juvakka 1987–1989
Riitta Kivilahti 1989–1991
Arja-Liisa Lehtinen-Hämäläinen 1991–1995
Anja Schone 1995–
Päätoimittajia > Muoti Plus

Heidi Kärkkäinen
Musonius Rufus

Gaius Musonius Rufus (s. noin 20–30 – k. ennen 98) oli ensimmäisellä vuosisadalla vaikuttanut roomalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä

Musonius oli kotoisin Volsiniista, Etruriasta. Roomassa hän joutui eettisten opetustensa vuoksi keisari Neron asettamaan pannaan, ja hänet karkotettiin Gyaruksen saarelle. Tekaistun syytteen mukaan hän oli osallistunut Pison salaliittoon Neroa vastaan. Hän palasi Roomaan keisari Galban aikana.
Musonius oli Vitelliuksen ja Vespasianuksen ystävä. Hän rohkeni esittää syytteet Publius Egnatius Celeriä, toista stoalaista filosofia, vastaan. Tämän todistuksen perusteella Nero oli tuominnut kuolemaan hänen suojelijansa ja oppilaansa Barea Soranuksen. Musonius teki myös kaikkensa saarnatessaan rauhaa ja hyvää tahtoa Vespasianuksen sotilaille. Häntä kunnioitettiin niin paljon, että Vespasianus teki hänen kohdallaan poikkeuksen karkottaessaan kaikki muut filosofit Roomasta.
Nero surmautti Musoniuksen oppilaista Barea Soranuksen lisäksi Rubellius Plautuksen ja Thrasea Paetuksen. Heidät tunnetaan kolmena ”stoalaisena marttyyrinä”.
Musoniuksen kuoleman tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Tiedetään vain, että hän ei elänyt enää keisari Trajanuksen aikana.