Sammunjoki
Kosket

Sammun- ja Sammaljoen uomaa on perattu peltomaiden kuivattamiseksi, tulvien ehkäisemiseksi ja uiton jouduttamiseksi. Siksi koskien luonne on muuttunut. Joen uittosääntö vahvistettiin viimeksi vesistötoimikunnan 18. syyskuuta 1954 antaman päätöksen mukaan. Vuonna 1980 Vesihallituksen julkaisemassa Koski-inventoinnissa on tiedot yhdeksästä Sammunjoessa sijaitsevasta koskesta. Ne ovat alajuoksulta päin lueteltuna (suluissa kosken valuma-alue, pudotus, pituus ja leveys) Nanhiankoski (230 km², 3,6 m, 180 m, –), Kipahteenkoski eli Pitkäkoski (230 km², 0,8 m, 200 m, –), Saarikoski (190 km², 7,0 m, 350 m, –), Rekikoski (175 km², 2,3 m, 70 m, –), Kankaankoski (169 km², 1,8 m, 80 m, –), Kaunistonkoski (125 km², 3,3 m, 370 m, 5 m), Klupukoski (120 km², 1,5 m, –, –), Härkälänkoski (80 km², 1,0 m, 50 m, 1,5 m), ja Jokelanmylly, jonka sijaintia ei inventoinnissa määritetty. Koskien keskivirtaamaksi on inventoinnissa ilmoitettu joko 1,4 tai 1,0 kuutiometriä sekunnissa. Inventoinnista löytyy seuraavat merkinnät. Kaunistonkoskessa toimi 1933 käynnistynyt voimalaitos ja sahalaitos. Myös Nanhiankoskessa toimi sahalaitos vuosina 1930–1948. Saarikoskessa, Kankaankoskessa ja Jokelanmyllyssä on merkintä vesimyllystä, jonka rakentamisvuosi on tuntematon. Klupukosken myllyn perustamisvuosi on 1869. Patomerkintöjä esiintyy Kaunistonkoskessa, Härkälänkoskessa, Nanhiankoskessa ja Rekikoskessa.
Uittosäännössä on lueteltu uittoa varten peratut kosket: Rekikoski, Iiverinkoski, Saarikoski, Välikoski, Räikänkoski, Jonkkalankoski, Jokisen kari ja Nanhiankoski. Myös koskien väliin jääneitä pienempiä saheja ja karikkoja on perattu uiton tarpeita
varten. Perkauksia on tehty myös peltomaiden kuivattamiseksi. Viittaanniittujen kuivattaminen tehtiin perkaamalla Iiverinkoski ja sen alapuolisen uoman vuonna 1925 ja toisen kerran vuoden 1958 jälkeen. Rantarivon peltoauletta kuivattiin perkaamalla Pitkäkoski eli Kipahteenkoski ensimmäisen kerran 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa ja toisen kerran 1970-luvulla, jolloin kohteena oli myös uomaa pari kolme kilometriä koskesta ylävirtaan päin. Saarikoski, Välikoski ja Räikänkoski on perattu vuonna 1944. Joen yläjuoksua on perattu vastaavista syistä vuosina 1997–2001.
Alajuoksun koskista voidaan kertoa tarkempaa tietoa, mutta se on ristiriidassa edellä esitettyjen tietojen kanssa. Nahiankoski eli Alakoski on 260 metriä pitkä ja sen pudotus on 3,15 metriä. Koski on perkauksista huolimatta varsin kivikkoinen molemmilla puolilla sitä ylittävää siltaa. Kivet näkyvät kuivalla kaudella, mutta on veden peitossa esimerkiksi syksyisin. Kosken alaosassa on pato, jonka yläpuolelle muodostuu suvanto. Koski jatkuu padon alla kivisenä ja haarautuu lopussa kolmeksi suuhaaraksi ja päättyy suvantoon. Kipahteen- eli Pitkäkoski sijaitsee maantiesillasta alaspäin Aholan ja Jokelan talojen välisellä osuudella. Koski on perkauksissa muuttunut vuolaaksi uomaksi. Räikänmaan koskijakso on 1,2 kilometriä pitkä. Vesi virtaa siinä vuolaasti ja siitä voi havaita neljä koskimaista osuutta. Koskijaksolle sijoittuu Saarikoski, Välikoski ja Räikänkoski. Koskien välit ovat kuitenkin hävinneet perkauksissa. Uomasta voidaan kuitenkin erottaa (talojen mukaan nimeten) Ala-Räikän koski (100 metriä), Yli-Räikän alempi koski (130 metriä), Yli-Räikän ylempi koski (120–130 metriä) ja Saarikoski (pudotusta 7,04 metriä ja pituutta 450–500 metriä, sillan kohdalla). Näiden yläpuolella sijaitsevat Vääräkoski (150 metriä pitkä), perusteellisesti perattu Iiverinkoski (100–150 metriä), Rekikoski (pudotus 2,31 metriä ja pituutta 60 metriä) ja kivikkoinen Hakakoski. Iiverinkosken ylittää niskan kohdalla silta.
Vuoden 2006 kunnostusselvityksessä seuraaville koskille ehdotettiin kunnostamista: Nanhiankoski (myös kalatie), Ala-Räikän koski, Saarikoski, Vääräkoski, Rekikoski ja Hakakoski. Kunnostussuunnitelma onkin laadittu vuonna 2011 seuraaville koskille: Sammun pohjapato, Nanhiankoski, Ala-Räikän- ja Yli-Räikänkoski, Saarikoski, Vääräkoski, Rekikoski, Hakakoski, Pirttikoski ja Klupukoski.