stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjosiipikiuru
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 19–22 cm ja paino 35–46 g. Isokokoinen kiuru, jolla on pitkät jalat ja pitkä, hieman alaspäin kaareva nokka. Alapuoli on valkoinen, selkä vaaleanruskea, ja rinnassa ja päässä on tummia ja vaaleita kuvioita. Pyrstö on musta ja siiven yläpinta mustavalkoinen. Naaras on väreiltään hiukan koirasta vaatimattomampi. Melko peloton, pakenee tavallisesti juosten. Koiraalla on huomiota herättävä laululento.
Esiintyminen

Pakistanista Pohjois-Afrikan kautta aina Kap Verdelle saakka. Lajista tunnetaan ainakin 3 alalajia. Ei pesi Euroopassa eikä sitä ole tavattu Suomessa. Paikkalintu.
Elinympäristö

Asuu aroilla, aavikoilla ja muilla kuivilla avomailla. Yleensä melko kesy ja mieluummin juoksee kuin lentää ihmistä pakoon.
Lisääntyminen

Pesä on maassa mättäässä tai ruohoston kätköissä. Munia on 2–4 yleensä 3, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 12–13 päivän ikäisinä ja oppivat lentämään muutamaa päivää myöhemmin. Perhe pysyttelee yhdessä vielä ainakin kuukauden. Pesyeitä on joskus 2 kesässä.
Ravinto

Syö pääasiassa selkärangattomia, joita se kaivelee maasta pitkällä nokallaan. Syö myös kasvien osia.
Aiheesta muualla

Kirjosiipikiuru Lintukuva-verkkopalvelussa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Alaemon alaudipes:  Wikidata: Q899345  Wikispecies: Alaemon alaudipes  ARKive: alaemon-alaudipes  Avibase: 3E4513D9B079B399  BirdLife: 22717262  BOLD: 116482  BOW: grhlar1  CoL: 66722  eBird: grhlar1  EUNIS: 101238  EURING: 9580  Fauna Europaea: 97386  Fauna Europaea (new): 8371153a-a00a-442c-bede-af6f01ddecde  GBIF: 2490659  iNaturalist: 7353  IRMNG: 10216735  ITIS: 558491  IUCN: 22717262  NCBI: 215280  Open Tree of Life: 1079834  WoRMS: 212745  Xeno-canto: Alaemon-alaudipes 
Upupa alaudipes:  Wikidata: Q109578521  GBIF: 4408984 
Alaemon alaudipes alaudipes
Guineanlahti

Guineanlahti saarineen ja sen ympärillä olevat valtiot.
Guineanlahtea São Tomén saaren eteläpuoliselta pieneltä Ilhéu das Rolasin saarelta nähtynä.
Guineanlahti on laaja Atlantin valtameren lahti Afrikan länsirannikolla Liberiassa sijaitsevan Cape Palmasin ja Gabonissa sijaitsevan Cap Lopezin välissä.
Niger-joen suisto erottaa Guineanlahden erillisiksi Bonnyn- ja Benininlahdeksi.
Rantavaltioita edellä mainittujen lisäksi lännestä etelää kohti ovat Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun ja Päiväntasaajan Guinea.
Guineanlahteen virtaavat Nigerin lisäksi Volta ja Ogooué. Suurimmat saaret, Bioko, São Tomé ja Príncipe, kuuluvat tuliperäiseen ”Kamerunin-linjaan” (engl. Cameroon Volcanic Line). Saarista viimeisinä mainitut muodostavat São Tomé ja Príncipen saarivaltion. Kamerunin-linjaan kuuluva Annobónin saari jää lahden etelärajan ulkopuolelle.
Guineanlahden pohjoisrannikko tunnetaan historiallisesti nimellä Ylä-Guinea, itärannikko nimellä Ala-Guinea. Eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat jakoivat Ylä-Guinean rannikon varhain neljään osaan, jotka saivat lännestä itään lueteltuina nimet Pippurirannikko, Norsunluurannikko, Kultarannikko ja Orjarannikko. Näistä nimistä Norsunluurannikko on nykyisinkin käytössä alueella sijaitsevan valtion nimenä. Kultarannikko tunnetaan nykyään maana nimellä Ghana.
2000-luvulla merirosvous on lisääntynyt nopeasti Guineanlahdella. Vuonna 2011 hyökkäyksiä sattui 64, kun vuosikymmen aiemmin niitä ei ollut yhtään. Merirosvous on vaikuttanut etenkin Beniniin, jonka Cotonoun sataman liikenne on laskenut 70 %.
Tärkeimmät satamat

Norsunluurannikon Abidjan
suuri kahvin, kaakaon ja puun viejä
Ghanan Sekondi-Takoradi
kaakaon ja mangaanin vientiä
Beninin Cotonou
palmuöljyn vientiä
Nigerian Lagos Ogajoen suussa olevilla saarilla
runsasta kaakaon, puuvillan, maapähkinöiden ja öljypalmutuotteiden vientiä
Kamerunin Douala
kahvin, kaakaon, banaanin ja puutavaran vientiä
Gabonin Libreville
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guineanlahti Wikimedia Commonsissa
Gunnevi

| Gunnevi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  25. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Gunvi 
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  ruotsalainen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gunnevi on ruotsalainen naisen etunimi. Se on vuonna 1912 Ruotsissa käyttöön tullut uudismuodoste, joka pohjautuu vanhoihin Gun-alkuisiin nimiin, kuten Gunhildiin ja Gunvoriin.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Gunnevi on joulukuuhun 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 360–380 naisella. Heistä suurin osa on syntynyt 1940- tai 1950-luvulla.
Gunnevilla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 25. maaliskuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Gunnevi (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Nikolai Gusevski

Nikolai Andrianovitš Gusevski (1898–1941) oli neuvostoliittolainen komentaja, joka otti osaa talvisotaan ja suureen isänmaalliseen sotaan.
Gunvor

| Gunvor |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  25. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Gunver
Nimen alkuperä:  skandinaavinen, taistelu + lupaus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gunvor on alkuperältään skandinaavinen naisen etunimi, joka saamelaisilla kuitenkin esiintyy myös miehen etunimenä.. Nimi on yhdistetty taistelua tarkoittavasta sanasta gunn ja lupausta tarkoittavasta sanasta.
Suomessa nimi Gunvor on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2500 naiselle ja alle 10 miehelle. Yli puolet Suomen Gunvoreista on 1920- ja 1930-luvuilla syntyneitä. Gunvorin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 25. maaliskuuta.
Tunnettuja Gunvoreja

Gunvor Brettschneider (s. 1933), suomalainen kunnallispoliitikko, Svenska social- och kommunalhögskolanin entinen rehtori
Gunvor Grahn (1907–1982), suomenruotsalainen runoilija
Gunvor Grönvik (1912–1955), suomalainen kuva- ja tekstiilitaiteilija
Gunvor Helander (s. 1941), suomalainen kanttori, kirkkomuusikko ja lähetystyöntekijä
Gunvor Hofmo (1921–1995), norjalainen runoilija
Gunvor Kerkkonen (1903–2002), suomalainen historiantutkija
Gunvor Kronman (s. 1963), suomenruotsalainen kulttuurivaikuttaja, Hanasaaren kulttuurikeskuksen johtaja
Gunvor Möller (1913–1988), suomalainen taidemaalari
Gunvor Olin-Grönqvist (1928–2005), suomalainen keramiikkataiteilija
Gunvor Sandkvist (1923–2014), suomalainen näyttelijä
Ilona Gusenbauer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ilona Gusenbauer |  Ilona Gusenbauer |  Ilona Gusenbauer |  |
Maa:   Itävalta
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | München 1972 | korkeushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | korkeushyppy |  |
Ilona Gusenbauer (o.s. Majdan, s. 16. syyskuuta 1947 Gummersbach, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on itävaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti. Hän oli viisiottelija Liese Prokopin jälkeen toinen Euroopan-mestaruuden voittanut itävaltalainen yleisurheilija.
Gusenbauer sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 176 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli seitsemäs tuloksella 177 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän voitti kultaa tuloksella 187 cm. Vajaa kuukausi myöhemmin, 4. syyskuuta 1971 hän hyppäsi Wienissä uuden maailmanennätyksen 192 cm ja rikkoi Iolanda Balașin yli kymmenen vuotta vanhan ennätyksen yhdellä senttimetrillä. Münchenin 1972 olympialaisissa Gusenbauer saavutti pronssia tuloksella 188 cm – kisan voittanut Ulrike Meyfarth sivusi Gusenbauerin maailmanennätystä. Kolme viikkoa olympialaisten jälkeen olympiahopeamitalisti Jordanka Blagojeva paransi maailmanennätystä kahdella senttimetrillä.
Gusenabuer voitti Itävallan mestaruuden yhteensä kymmenen kertaa vuosina 1966–1973 ja 1975–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kaikkiaan yksitoista kertaa: 171, 172 ja 174 cm vuonna 1967, 177 ja 180 cm vuonna 1968, 181 ja 184 cm vuonna 1969, 185 cm vuonna 1970, 190 ja 192 cm vuonna 1971 sekä 193 cm Wienissä 7. lokakuuta 1972.
Erkki Gustafsson

Erkki Gustafsson (31. joulukuuta 1912 Helsinki – 13. tammikuuta 1966, Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Gustafsson edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi kolme A-maaottelua ja neljä B-maaottelua vuosina 1932–1939. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Tovereita.
Gurjevsk (Kemerovon alue)

| Gurjevsk (Гу́рьевск) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Gurjevsk
 Koordinaatit: 54°17′N, 85°56′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kemerovon alue
Aikavyöhyke:  UTC+7 (MSK+4)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gurjevsk (ven. Гу́рьевск) on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Salairin laakion reunalla 195 kilometriä Kemerovosta kaakkoon. Kaupunki on Gurjevskin piirin keskus. Siellä on Jurgan ja Artyštan väliseltä rautatieltä Belovossa haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 25 800 henkeä (vuonna 2008).
Gurjevsk on saanut alkunsa vuonna 1815 perustusta hopeasulattamosta, joka vuonna 1820 muutettiin rautatehtaaksi. Vuonna 1938 tehtaan asuintaajamasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä metalliteollisuutta.
Aiheesta muualla

Gurjevskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Gurjevskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Nikolai Guljajev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nikolai Guljajev |  Nikolai Guljajev |  Nikolai Guljajev |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | 1 000 metriä |  |
Nikolai Aleksejevitš Guljajev (s. 1. tammikuuta 1966 Vologda) on venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut pikaluistelija. Hänen uransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1980-luvun loppupuolelle, jolloin hän lukeutui maailman parhaimpiin yleisluistelijoihin ja saavutti sekä MM-, EM-, että olympiakultaa.
Ura

Nikolai Guljajev, jonka isä Aleksei oli niin ikään menestynyt pikaluistelija, aloitti pikaluistelun vuonna 1976. Hänen valmentajanaan toimi Juri Osadkin. Vuonna 1983 hän muutti Vologdasta Moskovan yliopistoon opiskelemaan liikuntatieteitä ja sai kutsun maajoukkueeseen. Ensimmäisissä kansainvälisissä arvokisoissaan 1986 EM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi.
Vuonna 1987 Guljajev voitti sekä yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden Heerenveenissä, missä hän luisteli uudet ME-ajat sekä 1 500 metrillä että kokonaiskilpailussa, että Euroopan-mestaruuden Trondheimissa. Seuraavana vuonna Calgaryn olympialaisissa hän voitti kultamitalin 1 000 metrin matkalla ajalla 1.13,03. Kaksi kuukautta ennen olympialaisia hän jäi kiinni anabolisia steroideja sisältävän paketin toimittamisesta norjalaiselle luistelijalle. Guljajev väitti saaneensa paketin neuvostoliittolaiselta valmentajalta ja olevansa tietämätön paketin sisällöstä. Varmojen todisteiden puuttuessa Guljajev vapautettiin syytöksistä kaksi päivää ennen olympialaisten avajaisia.
Guljajev piti aikavälillä 15. helmikuuta 1987 – 13. helmikuuta 1988 pikaluistelun aateliskalenterin ykkössijaa ja hänet palkittiin vuonna 1988 Oscar Mathisen -palkinnolla.
Guljajev joutui lopettamaan uransa selkävaivoihin. Hän luisteli vielä vuonna 1992 Albertvillen olympialaisissa 1 000 metrillä kahdeksanneksi ajalla 1.15,46 ja Oslossa sprintterien MM-kilpailuissa seitsemänneksi.
Sittemmin Guljajev on toiminut Venäjän maajoukkueessa valmennustehtävissä.
Ennätykset

500 metriä: 36,84
1 000 metriä: 1.13,03
1 500 metriä: 1.52,70
3 000 metriä: 4.11,20
5 000 metriä: 6.51,28
10 000 metriä: 14.28,45
Kirjalansalmen silta

| Kirjalansalmen silta |
| --- | --- |
 Kirjalansalmen silta kuvattuna Kirjalansaaresta.
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Kirjalansalmi
Sijainti:  Kaarina, Parainen
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Siltatyyppi:  Riippusilta
Pisin jänneväli:  220 m
Pituus:  287 m
Leveys:  14 m
Alituskorkeus:  11 m
Liikenne päivässä:  10 700 (2015)
Avattu liikenteelle:  1963
Koordinaatit:  60°21′57.2″N, 022°21′30.5″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kirjalansalmen silta rakenteilla vuonna 1963.
Kirjalansalmen silta (ruots. Rävsundsbron) on vuonna 1963 valmistunut riippusilta Kaarinan ja Paraisten välillä. Sen alituskorkeus on 11 metriä ja pääjännevälin pituus on 220 metriä, joten se on Suomen pisin riippusilta. Kirjalansalmen silta oli jänneväliltään Suomen pisin silta vuoteen 1997 asti, jolloin Raippaluodon silta valmistui.
Siltaa pitkin kulkee seututie 180, joka on osa Saariston rengastietä.
Käyttöikänsä päähän tullut Kirjalansalmen silta uusitaan. Uuden sillan on tarkoitus valmistua vuonna 2025.
Tekniset tiedot

Kirjalansalmen silta on teräksinen, betonikantinen kolmeaukkoinen riippusilta, jonka pääjänne on 220 metriä ja molemmat reunajänteet 25 metriä. Sillan hyödyllinen leveys on 10 metriä, kevyen liikenteen väylineen 14 metriä. Pylonit on hitsattu teräslevyistä ja muototeräksistä. Tässä sillassa on vielä työmaalla tehtyjä niittiliitoksia.
Kirjalansalmen sillan suunnitteli tanskalainen insinööritoimisto Chr. Ostenfeld & W. Jønson.
Korjaukset ja liikenteen rasitus

Siltaa korjattiin vuosina 1999 ja 2000, jolloin sen päällyste uusittiin ja kannen yläpuoliset osat maalattiin. Siltaan tehtiin suuri peruskorjaus myös vuosina 2004–2005, jolloin korjattiin muun muassa sillan betonikantta, liikuntasaumoja ja uusittiin sillan kaiteet. Korjaus maksoi sillan kannen odotettua huonomman kunnon takia liki 40 % yli ennalta arvioidun summan. Korjauksen lopuksi sillan kantavuus testattiin. Silta sai myös erikoisvalaistuksen. Kaksi vuotta kestäneiden korjausten loppusumma oli kaikkiaan noin 2,5 miljoonaa euroa.
Vuonna 2010 vaihdettiin sillan kannen alapuolella olevat niin sanotut pendelilaakerit (pendelisauvat). Vaihtotyöstä aiheutui paino- ja nopeusrajoituksia sekä toisen ajokaistan sulkemisia vilkkaan kesäliikenteen aikana.
Korjaukset ja liikenteen rasitus > Liikenne

Saaristotien liikenne on vilkasta, kesäaikana jopa 15 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Ely-keskuksen, Paraisten ja Kaarinan kaupunkien ja alueen teollisuusyritysten muodostama työryhmä pohtii koko reitin liikenteenohjauksen uudistamista. Kova liikenne rasittaa Kirjalansalmen siltaa: sen yli kulkee yli 200 raskasta ajoneuvoa vuorokaudessa ja niiden aiheuttama aaltomainen liike rapauttaa teräksisen riippusillan kuntoa nopeasti. Sillan nopeusrajoitusta halutaan alentaa, jotta sillan kantokyky säilyisi mahdollisimman pitkään.
Ennen siltaa

Ennen siltaa yli puoli kilometriä leveä salmi ylitettiin lossilla. Vuonna 1915 Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiö teki aloitteen pengertien rakentamisesta Sälstenin luodolle. Tie toteutui vuonna 1926 ja lossimatka lyheni puoleen. Liikennöintiä helpotti myös se, että samaan aikaan lossiksi vaihtui konevoimalla käyvä ponttoonilossi, joka vaihtui isompaan vuonna 1932. Ensimmäinen silta salmen yli toteutui 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, jolloin Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiö hankki lossin rinnalle ensin yksikaistaisen ponttoonisillan, joka laajennettiin myöhemmin kaksikaistaiseksi. Lossi jäi pois käytöstä 1950-luvulla. Riippusillan rakentamisen yhteydessä vanha pengetie muutettiin sillan tulotieksi.
Muut 1960-luvun riippusillat

1960-luvulla rakennettiin Suomeen kuusi isoa betonikantista riippusiltaa. Riippusiltojen rakentaminen tyrehtyi palkkisiltojen rakentamistekniikan kehityttyä 1960- ja 1970 luvuilla sekä vinoköysisiltojen tultua kilpailukykyisemmiksi 1980-luvulla. Sillat ovat:
| Silta | Valmistumis- vuosi | Pääjänne m | Kunta | Tie nro | Sillan tila |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hännilänsalmen silta | 1962 | 125 | Viitasaari | 4 | Purettu 2010. |
| Sääksmäen silta | 1963 | 155 | Valkeakoski | 130 | Peruskorjaus 2003–2005. |
| Kirjalansalmen silta | 1963 | 220 | Kaarina Parainen | 180 | Peruskorjaus 1999–2010. |
| Virran silta | 1964 | 114 | Iitti | 362 |  |
| Kirkonvarkauden silta | 1967 | 139,2 | Mikkeli | 62 | Peruskorjaus 2008–2010. |
| Karisalmen silta | 1969 | 125 | Asikkala | 314 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjalansalmen silta Wikimedia Commonsissa
Kirjalansalmen silta Structuraessa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kirjalansalmen silta (Q5401424)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: maantiesilta, riippusilta
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kaarina, Parainen
koordinaatit: 60°21′57″N 22°21′30″E﻿ / ﻿60.36589°N 22.35847°E﻿ / 60.36589; 22.35847
Kirosana

Usein sarjakuvissa kirosanat kuvataan symboleilla.
Kirosana eli voimasana, tekomuodossa kiroilu, on ilmaisua tehostava, karkeana pidettävä sana.
Kirosanoina käytetään tabusanoja, mutta ei niiden kirjaimellisessa merkityksessä. Useimmat kiroiluilmaukset ovat kaavamaisia, sillä niillä on selkeät sanastolliset, lausekkeelliset ja lauseopilliset rajoitukset. Kiroileminen on tunteikasta kieltä, jonka päätarkoitus on heijastaa tai olla heijastavinaan puhujan tunteita ja asenteita.
Kiroilua pidetään yleisesti paheksuttavana tuntemattomien ihmisten seurassa, ainakin muodollisissa yhteyksissä. Kiroilu saa voimansa kulttuurillisista tabuista, joita se rikkoo.
Luokittelu

Tukholman yliopiston tutkijan Magnus Ljungin (2011) mukaan kiroilu voidaan jakaa funktionsa eli tehtävänsä mukaan kahteen pääluokkaan: irrallisiin kirosanoihin ja täydentäviin kirosanoihin. Kolmannen luokan muodostavat korvaavat kirosanat.
Irrallisia kirosanoja käytetään yksinään. Jotkin niistä ovat puheakteja, kuten valat (kuten Jumalaan tai Saatanaan vetoaminen), kiroukset ja epäystävälliset toivotukset (kuten ”painu vittuun”). Jotkin ovat suuttumusta, yllätystä, kipua tai muuta vastaavaa tunnetta ilmaisevia huudahduksia. Jotkin ovat kiistämisiä (kuten ”paskat!”) tai myöntämisiä, rituaalisia loukkauksia (kuten kohteen äitiin liittyviä) tai nimittelyä (kuten kohteen älyyn tai etnisyyteen liittyviä kirosanoja).
Täydentäviä kirosanoja käytetään pitempien lauseiden ohessa. Ne voivat olla adjektiivisia (”saatanan tyhmä”), painottavia (”mitä helvettiä?”), adverbiaalisia (”en hitossa”) tai epiteettisiä (”kerro sille paskiaiselle...”).
Korvaavia kirosanoja ovat tabusanat, joilla korvataan monenlaisia tavallisia sanoja. Tällainen kiroilu on yleistä esimerkiksi venäjän kielessä, missä tällä tavoin monikäyttöinen kirosana on esimerkiksi ‘mulkkua’ tarkoittava hui.
Kognitiotieteilijä Steven Pinkerin (2007) mukaan ihmiset käyttävät kirosanoja ainakin viidellä eri tavalla:
Kuvailevasti (”sain vittua”)
Idiomaattisesti (”meni vituiksi”)
Solvaavasti (”haista vittu”)
Painottavasti (”vitun hieno”)
Katarttisesti (”voi vittu!”)
Kiroilun teemat ovat niitä tabuja, joihin kirosanat pohjautuvat. Yleisiä teemoja monien kielten kirosanastossa ovat uskonto/yliluonnollinen, ulostaminen, sukupuolielimet, seksi sekä kohteen äiti tai muu perhe. Joissakin kielissä yleisiä teemoja voivat olla myös esimerkiksi esivanhemmat, eläimet, prostituutio, sairaudet ja kuolema.
Kirosanasto vaihtelee kulttuureittain. Moni suomen kielen suosituimmista kirosanoista liittyy kristinuskoon ja sukuelimiin. Saksassa kirosanat pyörivät pitkälti peräaukon ympärillä. Espanjankielisissä maissa puolestaan kiroilu kohdistuu usein kohteen äitiin.
Kulttuurin vaikutus

On väitetty, että suomalaiset ovat skottien, irlantilaisten ja venäläisten kanssa Euroopan ahkerimpia kiroilijoita.
Fysiologinen vaikutus

Tutkimuksessa on huomattu, että kiroilu vähentää koetun kivun määrää. Latautuneen kirosanan käyttäminen voi aktivoida kehossa akuutin stressivasteen eli "taistele tai pakene" -reaktion. Kiroilu lisää tällöin tilapäisesti elimistön suorituskykyä: sydän alkaa sykkiä nopeammin, hengitys tihenee, lihaksiin virtaa enemmän verta ja suoliston toiminta hidastuu.
Kirjallisuutta

Moore, Kate & Tuominen, Tiina: Fucktionary: Englannin kielletyt sanat.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-7598-0
Nevalainen, Terttu & Rissanen, Matti & Taavitsainen, Irma (toim.): Englannin aika: Elävän kielen kartoitusta.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28855-1
Tammi, Jari: Suuri kirosanakirja.  (3. laitos. Kuvittanut Juho Juntunen)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32572-8
Tammi, Jari: Suuri solvaussanakirja: Haukkumasanat.  Turku: Helsingissä:  Pikku-idis: Kuippana, 2003.  ISBN 952-9589-34-4
Vanderplank, Robert: Ruma kuin apinan kainalo: Maailman mehevimmät solvaukset.  ((Uglier than a monkey’s armpit: Untranslatable insults, put-downs and curses from around the world, 2007.) Suomentanut Joel Kontro. Sivujen 124–131 tekstin ovat tehneet Marja ja Vesa Heikkinen)  Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-21230-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lipasti, Roope: Suomessa vain yksi alkuperäinen kirosana. Turun Sanomat 13.9.2008.
Sirén, Juhani: Perkele! – Cityn kirosanakirja Suomesta. City 11/2003.
Lyydia Huotari: Havainnointitutkimus Jyväskylän toisen asteen oppilaiden kiroilusta. Kandidaatintutkielma. Kielten laitos, Jyväskylän yliopisto. 2016. http://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-201605122509
Kirjallisuuden henkilöhahmo

Lewis Carrollin Liisa Ihmemaassa -teoksen Liisa John Tennielin piirroksena.
Kirjallisuuden henkilöhahmon rooli on muuttunut kirjallisuuden ja yhteiskunnan kehittyessä. Realismin kirjallisuudessa keskeiseksi noussutta henkilöhahmoa on sittemmin modernin ja postmodernin henkilönkuvauksessa pyritty hälventämään ja jopa kokonaan kumoamaan. Henkilöhahmojen luokittelusta on myös käyty kiivasta keskustelua kirjallisuuden tutkimuksessa, eikä henkilönkuvauksen muuttuminen ole voinut olla vaikuttamatta luokittelun kriteereihin.
Henkilöhahmojen jaottelu

Henkilöhahmoja arvioidaan usein sanoilla pinnallinen, kaavamainen, syvällinen tai uskottava. Tällainen luonnehdinta ja niiden keskinäinen jännite kertoo paljon henkilöhahmoon liittyvistä arvoista ja odotuksista. Syvällisyys koetaan pinnallisuutta arvokkaammaksi, koska se ei ole tekstin pinnalta suoraan nähtävää vaan pintaelementeistä pääteltävää. Kaavamaiseksi kuvaillaan henkilöhahmoa, joka toistaa teoillaan ja olemuksellaan tiettyä kaavaa ja on siten ennalta arvattava. Henkilöhahmo on siis jakautunut kahteen osaan, ulko- ja sisäpuoleen, joista sisäpuoli koetaan arvokkaammaksi. Sisäpuoli on siis se tekijä, joka määrittelee henkilökuvauksen uskottavuuden.
Henkilöhahmojen jaottelu > Klassinen jako

Henkilöhahmon klassinen jako erottaa kaksi henkilöhahmotyyppiä juuri niiden pinnallisuuden ja syvällisyyden perusteella. Pinnalliset yksiulotteiset hahmot ovat E. M. Forsterin kuuluisan jaottelun mukaan litteitä (flat) ja syvälliset moniulotteiset pyöreitä (round).
Litteät hahmot ovat muodostuneet yhden ainoan idean tai ominaisuuden ympärille ja ovat siten lukijalle helppoja huomata ja muistaa. Litteät hahmot eivät kehity vaan ovat staattisia. Litteät hahmot ovat siis karikatyyrimäisiä, pelkistettyjä ja persoonattomia.
Pyöreät hahmot voidaan määritellä litteiden vastakohtaisuuden avulla moniulotteisiksi, monia ominaisuuksia ilmentäviksi ja kehittyviksi. Tällaiset hahmot mielletään usein persoonallisiksi, kuten Leo Tolstoin Anna Karenina (Anna Karenina, 1875–1877). Pyöreät hahmot ovat aina enemmän kuin tekojensa ja ulkoisten piirteidensä summa. Forsterin mukaan henkilöhahmo on pyöreä, mikäli se kykenee olemaan uskottavalla tavalla yllättävä. Mikäli henkilöhahmo ei yllätä, se on litteä. Mikäli henkilöhahmon yllättävyys ei ole uskottavaa, on henkilö litteä vaikka yrittääkin teeskennellä olevansa pyöreä.
Henkilöhahmojen jaottelu > Klassisen jaon kritiikki

Shlomith Rimmon-Kenan on arvostellut Forsterin jakoa sen jyrkkyyden vuoksi. Rimmon-Kenanin mielestä jako litteisiin ja pyöreisiin henkilöhahmoihin jättää huomiotta kaikki vivahteet henkilöhahmojen välillä. Henkilöhahmot voivat olla sekä kehittyviä että yksipiirteisiä tai monipiirteisiä ja muuttumattomia. Rimmon-Kenan ehdottaakin henkilöhahmojen tarkastelussa käytettäväksi luokittelun sijaan kompleksisuuden, kehittymisen ja tietoisuuden kuvauksen asteiden tunnusmerkkejä. Tämä toisi henkilöiden tarkasteluun aste-erojen arvioimisen tiukkojen luokkien sijaan.