stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aucklandinmerimetso

| Aucklandinmerimetso |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Merimetsot Phalacrocoracidae
Suku::  Merimetsot Phalacrocorax
Laji::  colensoi
Kaksiosainen nimi
 Phalacrocorax colensoi  Buller, 1888 
Katso myös
   Aucklandinmerimetso Wikispeciesissä   Aucklandinmerimetso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aucklandinmerimetso (Phalacrocorax colensoi) on Uuden-Seelannin kotoperäinen merimetso. Se elää ainoastaan Auckland Islandsin saaristossa Uuden-Seelannin eteläpuolella. Walter Buller kuvaili lajin holotyypin Auckland Islandsilta vuonna 1888.
Aucklandinmerimetson pää, kaula, selkä ja siivet ovat sinikiiltoisen mustat. Kurkku, rinta ja vatsa ovat valkoiset. Lajin elinympäristöä ovat kallioiset rannat. Aucklandinmerimetson ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet. Kantaa uhkaavat vieraslajit, esimerkiksi siat.
Atsobisisobutyronitriili

| Atsobisisobutyronitriili |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(2-syanopropan-2-yylidiatsenyyli)-2-metyylipropaaninitriili
CAS-numero:  78-67-1
PubChem CID:  6547
SMILES:  CC(C)(C#N)N=NC(C)(C)C#N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H12N4
Moolimassa:  164,216 g/mol
Sulamispiste:  107 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,1 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,3178 g/l (20 °C)
Atsobisisobutyronitriili (C8H12N4) eli AIBN on atsoyhdisteisiin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Erityisesti sitä käytetään polymeeri­teollisuudessa radikaali-initiaattorina ja vaahdottavana reagenssina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa atsobisbutyronitriili on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Kuumennettaessa tai säteilytettäessä ultraviolettivalolla atsobis­isobutyronitriiliä tai sen liuoksia se hajoaa typpikaasuksi ja syanopropyyli­radikaaleiksi. Tämä saattaa tapahtua jopa räjähdysmäisen kiivaasti.
Valmistus ja käyttö

Atsobisisobutyronitriilin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa hydratsiini ja asetonisyanohydriini kondensoituvat bisisobutyro­syano­hydratsiiniksi. Tämä yhdiste hapetetaan klooriveden ja natriumhypokloriitin avulla atsobis­isobutyro­nitriiliksi. Koska atsobis­isobutyro­nitriilistä voidaan muodostaa suhteellisen helposti radikaali, käytetään sitä radikaali-initiaattorina muun muassa polystyreenin, polyvinyyli­asetaatin ja polymetyyli­metakrylaatin valmistusprosesseissa. Yhdisteen hajoamisessa vapautuu typpikaasua, joka paisuttaa vaahtomuovit.
Elina Tiilikka

| Elina Tiilikka |
| --- | --- |
 Elina Tiilikka tatuointistudiossaan Red Imp Tattoo.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, tatuoija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Red Imp Tattoo
Esikoisteos:  Punainen mekko (2010)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elina Tiilikka (s. 12. elokuuta 1986) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Punainen mekko (2010) kertoo suomalaisesta prostituutiosta. Fiktiivinen tarina perustuu osittain omakohtaisiin kokemuksiin. Hänen toinen teoksensa Myrsky julkaistiin vuonna 2011. Se käsittelee kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
Tiilikka työskentelee Jyväskylässä tatuoijana Red Imp Tattoo -studiossaan.
Teokset

Punainen mekko.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8140-0
Myrsky.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8604-7
Aiheesta muualla

Esikoiskirjailija Elina Tiilikka, 23, on ex-prostituoitu (Arkistoitu – Internet Archive). Ilta-Sanomat 21.01.2010.
Lehtniemi, Ninni: Omalla naamalla. Ylioppilaslehti 22.1.2010.
Atiu

Atiu
| --- | --- |
Sijainti:  Tyynimeri Cookinsaaret, Uusi-Seelanti
Saariryhmä:  Eteläiset Cookinsaaret
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkein kohta:  73  m 
Pinta-ala:  26,9 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  383 (2021)
Kieli:  maori ja englanti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Atiu eli Enuamanu on tuliperäinen saari Cookinsaarilla. Se sijaitsee pääsaari Rarotongasta 187 kilometriä koilliseen. Atiulla oli 383 asukasta vuoden 2021 väestönlaskennassa. Saarella sijaitsee viisi kylää. Saaren pohjoisosassa on lentokenttä.
Historia > Varhainen historia

Atiun ensimmäisistä asukkaista on useita eri kertomuksia paikallisessa perimätiedossa. Saaren historiallinen nimitys Enua Manu viittaa näihin tarinoihin. Nimi tarkoittaa lintujen tai hyönteisten maata, sillä perimätiedon mukaan muita eläimiä ei saarella ollut ennen ihmisten tuloa. Eri tarinoissa ensimmäiset asukkaat tulivat joko Tahitilta, Samoalta tai Raiateasta. Atiulaisilla oli Cooksaarten hurjimpien sotureiden maine ja he tekivät usein sotaretkiä muille lähistön saarille, erityisesti Maukelle ja Mitiarolle mutta satunnaisesti myös Rarotongalle ja Mangaialle. Sotaretkien seurauksena Maukea ja Mitiaroa hallitsivat pitkään atiulaiset arikit eli päälliköt. Saaren ensimmäisenä löytänyt eurooppalainen oli James Cook, joka lähetti laivaltaan veneitä hakemaan saarelta tarvikkeita 3. huhtikuuta 1777. Miehistö tapasi atiulaisia, jotka ottivat heidät vastaan ystävällisesti. Jossakin vaiheessa tapaamista atiulaiset alkoivat lämmittää suurta uunia ja eräs laivan miehistöön kuulunut tahitilainen epäili atiulaisten aikovan syödä heidät. Atiulaiset esiintyivät järkyttyneesti syytösten johdosta, mutta heidän tiedetään syöneen maukelaisia ja mitiarolaisia vankejaan. Myöhemmin Cookin miehistö palasi turvallisesti laivaan.
Historia > Myöhemmät vaiheet

19. heinäkuuta 1823 saarelle saapui pastori John Williams, joka etsi Rarotongan saarta. Williamsin mukana oli aitutakilainen päällikkö, joka kertoi eräälle atiulaiselle päällikölle nimeltä Rongomatane Ngaka'ara Ariki Aitutakin kääntyneen kristinuskoon. Atiulainen päällikkö vei tämän jälkeen seurueen pyhälle paikalle, josta hän haastoi heidät syömään siellä kasvanutta sokeriruokoa. Kun vieraat söivät sitä eivätkä kuolleet, hän lupasi kääntyä kristinuskoon ja määräsi kaikki epäjumalankuvat poltettaviksi. Hän antoi Williamsille myös purjehdusohjeen Rarotongalle, jonne hän oli aiemmin tehnyt sotaretkiä. Williamsin lähdettyä Atiulla kävi lähetyssaarnaajia vain satunnaisesti Tahitilta käsin, mutta vuonna 1836 saarelle asettui polynesialainen käännynnäinen nimeltä Papeiha. Hän puolestaan alkoi levittää kristinuskoa tehokkaasti saarella. Saari liitettiin siirtomaana Uuteen-Seelantiin vuonna 1901. Vuonna 1965 siitä tuli osa itsehallinnollisia Cookinsaaria. Saarelle rakennettiin lentokenttä vuonna 1978 ja sen myötä sinne alkoi saapua myös turisteja. Vuonna 2002 saarella kävi noin 1 200 vierailijaa.
Maantiede

Pinta-alaltaan Atiu on 26,9 km². Poikkeuksena muista Cooksaarista Atiun maaperässä on erityislaatuista punaista savea. Toinen erityinen piirre on makatea-nimellä tunnettu terävä ja murskautunut kalkkikivivyöhyke, joka on suurelta osin peittynyt kasvillisuuteen. Vyöhyke on jäänne aikoinaan saarta ympäröineestä koralliriutasta, joka on sittemmin jäänyt kuivalle maalle maan kohoamisen seurauksena noin 100 000 vuotta sitten. Maa kohoaa edelleen vuosittain noin 0,2 millimetriä. Saaren kylät Areora, Ngatiarua, Te'enui, Mapumai ja Tengatangi sijaitsevat sen sisämaan ylätasangolla ja saaren rannikko on puolestaan alavaa ja tasaista maata. Saarella on lisäksi useita luolia ja kastivajoamia. Saarella tavataan harvinaista tubuainlurikkia ja saarelle on lisäksi istutettu Rarotongalta Pomarea dimidiata eli kakeori sen suojelemiseksi. Atiun kotoperäisiä lintulajeja ovat muun muassa saaren luolissa pesivä Collocalia sawtelli ja kuningaskalastajiin kuuluva Todiramphus tutus. Atiu on ainoa Cookinsaarten eteläisistä suurista saarista, jossa ei tavata muualla tuhoa aiheuttavaa mustarottaa.
Kulttuuri

Atiulainen kulttuuri on säilynyt alkuperäisempänä kuin esimerkiksi Rarotongalla. Edelleen tavallisia tapahtumia ovat esimerkiksi tutuaka ja tumunu oluenjuontijuhla. Taaroa viljellään edelleen yleisesti. Historiallisesti saarella on ollut kolme päällikköä, joiden tittelit olivat Rongomatane, Ngamaru ja Parua. Atiun lisäksi atiulaisia elää saaren ulkopuolella esimerkiksi Rarotongassa, Uudessa-Seelannissa ja enenevissä määrin myös Australiassa. Kaiken kaikkiaan saaren ulkopuolella asuu noin 12 000 atiulaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atiu Wikimedia Commonsissa
Cookinsaaret
Aitutaki
Atiu
Mangaia
Manihiki
Manuae
Mauke
Mitiaro
Nassau
Palmerston
Pukapuka
Rakahanga
Rarotonga
Suwarrow
Takutea
Tongareva
Cookin rantautumispaikka Atiulla.
Tirotojärvi Atiulla.
Juha Jyrkäs

| Juha Jyrkäs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. helmikuuta 1981 (ikä 43) Rauma, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, muusikko
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  2013–
Tyylilajit:  fantasia, kauhu, toiminta
Esikoisteos:  Ouramoinen (2014)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
| Juha Jyrkäs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. helmikuuta 1981 (ikä 43)
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Soittimet:  bassokantele, sähkökantele
Yhtyeet:  Juha Jyrkäs, Tevana3, Poropetra, Armas Jatuli, VMMA
Levy-yhtiöt:  Earth And Sky Productions, SoundAge Productions, Kuoriaiskirjat, Aavetaajuus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juha Jyrkäs (s. 1981 Rauma) on Helsingissä asuva kirjailija-muusikko. Hän soittaa pakanallista heavy metalia sähkö- ja bassokanteleella. Kirjailijana ja runoilijana Jyrkäs ammentaa suomalais-ugrilaisista myyteistä, suomalaisesta kansanrunoudesta, šamanismista, toimintaelokuvista, erotiikasta, kauhusta ja fantasiakirjallisuudesta.
Jyrkäs on kirjoittanut kalevalamittaisia runoelmia, jotka muodostavat Kultala-trilogian. Jyrkäs myös opettaa kalevalamittaa. Tämän lisäksi hän on kirjoittanut sankarifantasiaa, toimintaa ja eroottista runoutta. Jyrkäs on myös julkaissut useita novelleja spekulatiivista fiktiota alan antologioissa, lehdissä ja penlehdissä. Hänen kirjoissaan on paljon mustaa huumoria ja seksiä.Jyrkkään kustantamoja ovat Salakirjat, Nysalor-kustannus, Kuoriaiskirjat, Osuuskumma, Aavetaajuus ja Kustantamo Helmivyö.
Juha Jyrkäs soittaa omaa nimeään kantavassa sooloprojektissa ja etnorock-yhtyeessä Armas Jatuli. Jyrkkään aikaisempia yhtyeitä ovat olleet muun muassa VMMA, Poropetra ja Tevana3. Näiden lisäksi hän on kirjoittanut sanoituksia Korpiklaanille ja Auringon Haudalle. Korpiklaanille kirjoittamiensa sanoitusten osalta hän oli luomassa ja kehittämässä folk metal -tyylisuuntausta. Syksyllä 2019 Jyrkäs julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Sydämeni kuusipuulle". Sen julkaisi uudelleen maailmanlaajuiseen levitykseen 12. helmikuuta 2021 italialainen levy-yhtiö Earth And Sky Productions. Jyrkäs yhtyeineen on ensimmäisenä maailmassa julkaissut metallilevyt, joissa sähkökitarat ja bassot on korvattu sähkö- ja bassokanteleilla.
Jyrkäs harrastaa sukututkimusta ja vastustaa englannin kielen ylivaltaa. Hänen isänsä oli raumalainen basisti Poka Jyrkäs.
Levyt > Sooloalbumit

Sydämeni kuusipuulle (2019, Kuoriaiskirjat)
Sydämeni kuusipuulle -uudelleenjulkaisu (2021, Earth And Sky Productions)
Väinämöinen (2024, Earth And Sky Productions)
Levyt > Tevana3 -albumit

Mieron tiellä (2011, omakustanne)
Peräpohjolan takana (2016, Aavetaajuus)
Mieron tiellä -uudelleenjulkaisu (2017, SoundAge Productions)
Peräpohjolan takana -uudelleenjulkaisu (2017, SoundAge Productions)
Levyt > Poropetra -albumit

Sinihirwi (2007, omakustanne)
Vahvaa verta (Mouraisut 2003-2013) (2021, Earth And Sky Productions)
Sanoitukset muille yhtyeille > Korpiklaani

Tales Along This Road (2006,  Napalm Records)
Tervaskanto (2007,  Napalm Records)
Korven Kuningas (2008,  Nuclear Blast)
Karkelo (2009,  Nuclear Blast)
Ukon Wacka (2011,  Nuclear Blast)
Manala (2012,  Nuclear Blast)
Sanoitukset muille yhtyeille > Auringon Hauta

Muinaisia muisteloita, noita syntyjä syviä (2010, CCP Records)
Teokset > Tietokirja

Jyrkäs, Juha (toim.): Länsi-Suomen lemmenloitsut.  Helsinki:  Salakirjat, 2024.  ISBN 978-952-7204-49-8
Teokset > Runoteokset

Ouramoinen, eli sankarirunoelma ajalta ennen ajan alkua.  (Kuvittanut Ari Tukiainen)  Helsinki:  Salakirjat, 2014.  ISBN 978-952-5774-69-6
Uniaika, eli kertomus jumalista, käärmeistä ja ihmisistä.  (Kuvittanut Ari Tukiainen)  Helsinki:  Salakirjat, 2015.  ISBN 978-952-5774-87-0
Rutaimo, eli tarina hyvän ja pahan välisestä taistelusta.  (Kuvittanut Ari Tukiainen)  Helsinki:  Salakirjat, 2016.  ISBN 978-952-7204-04-7
Yön tytti, hämärän neiti.  (Kuvittanut Jenni Nisula)  Turku:  Kustantamo Helmivyö, 2019.  ISBN 978-952-7211-48-9
Teokset > Romaanit

Oivas Repänen - Kainoan musta linna.  (Kuvittanut Jenni Nisula)  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2017.  ISBN 978-952-7021-74-3
Tuliaika.  (Kuvittanut Jenni Nisula)  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2019.  ISBN 978-952-7325-00-1
Tiikerin silmät.  (Kuvittanut Petri Hiltunen)  Helsinki:  Nysalor-kustannus, 2021.  ISBN 978-952-7275-64-1
Teokset > Novellikokoelmat

Turvapaikka ja muita häiriintyneitä tarinoita.  (Kuvittanut Noora Puolamäki)  Helsinki:  Nysalor-kustannus, 2023.  ISBN 978-952-7275-97-9
Tuonelan aurinko ja muita kertomuksia Maaemästä.  (Kuvittanut Petri Hiltunen)  Helsinki:  Nysalor-kustannus, 2024.  ISBN 978-952-7564-19-6
Teokset > Toimitustyöt

Jyrkäs, Juha & Saloranta, Tuomas (toim.): Ja hän huutaa - splatterpunk-antologia.  Helsinki:  Tajunta Media, 2014.  ISBN 978-952-6657-35-6
Jyrkäs, Juha & Suntila, Shimo (toim.): Hei, rillumapunk!.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2015.  ISBN 978-952-7021-38-5
Haavisto, Maija & Jyrkäs, Juha (toim.): Marraskesi: tarinoita iholta ja ihon alta.  Tampere:  Osuuskumma, 2016.  ISBN 978-952-6642-59-8
Aiheesta muualla

Juha Jyrkkään haastattelu Helsingin Sanomissa.
Juha Jyrkkään haastattelu Metalliluolassa.
Juha Jyrkkään haastattelu Kymen Sanomissa.
Atsodikarbonamidi

| Atsodikarbonamidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Karbamyyli-iminourea
CAS-numero:  123-77-3
PubChem CID:  31269
SMILES:  C(=O)(N)N=NC(=O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4N4O2
Moolimassa:  116,092 g/mol
Sulamispiste:  225 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  0,033 g/l (20 °C)
Atsodikarbonamidi (C2H4N4O2) on atsoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään kumien ja muovien valmistuksissa ja eräissä maissa jauhonparanteena.
Ominaisuudet

Atsodikarbonamidi on huoneenlämpötilassa keltaisia tai punaoransseja kiteitä. Yhdiste liukenee pieniä määriä kuumaan veteen, mutta on kylmään veteen liukenematon. Yhdiste ei liukene etanoliin eikä useisiin muihinkaan orgaanisiin liuottimiin. Atsodikarbonamidi hajoaa kuumennettaessa sulamispisteeseensä 225 °C:n lämpötilaan.
Valmistus ja käyttö

Atsodikarbonamidia valmistetaan urean ja hydratsiinin välisellä reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu biureaa eli hydratsodikarbonamidia. Biurea hapetetaan tämän jälkeen atsodikarbonamidiksi. Tavanomaisin hapetin on kloori, mutta myös kloraatteja tai vetyperoksidia voidaan käyttää.
Atsodikarbonamidin tärkein käyttökohde on vaahtokumien ja vaahtomuovien valmistuksessa vaahdotusaineena käyttäminen. Tähän tarkoitukseen käytetyistä kemikaaleista se on yleisin. Atsodikarbonamidi hajoaa kuumennettaessa myrkylliseksi ja karsinogeeniseksi semikarbatsidiksi. Tämän vuoksi sellaisten muovien ja kumien, joiden valmistamiseen on käytetty atsodikarbonamidia ei ole saanut käyttää Euroopan unionin alueella elintarvikepakkauksissa elokuusta 2005 alkaen. Aineen käyttö tähän tarkoitukseen on kielletty Euroopan komission antaman direktiivin perusteella. Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Brasiliassa atsodikarbonamidia voidaan käyttää jauhonparanteena. Yhdiste toimii hapettimena, joka valkaisee jauhoja. Suurin sallittu pitoisuus on 45 mg/kg. EU:n alueella atsodikarbonamidia ei saa käyttää tähänkään tarkoitukseen.
Carl von Diederichs

Carl Gustaf Adolf Johannes von Diederichs (16. lokakuuta 1879 Hämeenlinna – 26. heinäkuuta 1952 Pori) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Carl von Diederichsin vanhemmat olivat postiekspeditööri Johan Fredrik Diederichs ja Maria Wilhelmina Grönroos. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja opiskeli kaksi vuotta farmasiaa.
Diederichs työskenteli Fredrikshamns Tidningin toimittajana ja päätoimittajana vuosina 1903–1905, Wiborgs Nyheterin toimittajana vuonna 1905, Östra Finlandin päätoimittajana vuonna 1906 ja Wasa-Postenin päätoimittajana vuonna 1907. Vuodesta 1907 aina kuolemaansa saakka hän oli porilaisen Björneborgs Tidningin päätoimittaja. Työnsä ohella Diederichs toimi Porin Vanhan Säästöpankin tarkastajana ja prokuristina vuosina 1913–1943.
Diederichs osallistui aktiivisesti Porin yhdistys- ja kulttuurielämään. Hän oli muun muassa Ruotsalaisen kansanpuolueen paikallisosaston puheenjohtaja sekä Porin kaupunginkirjaston, Porin Näyttämön sekä Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistyksen johtokuntien jäsen. Diederichs kuului Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallitukseen vuosina 1921–1923.
Diederichs oli tunnettu juhla- ja tilapäisrunoilija. Hänen nimimerkkejään olivat Gallus ja Göran Svenske. Diederichs julkaisi yhden runokirjan ja muutamia historiikkeja.
Teoksia

Ur spalterna: dikter. Helsingfors: Söderström, 1921.
Björneborgs gamla sparbank 1873-1933. Björneborg: Björneborgs gamla sparbank, 1933.
Porin vanha säästöpankki 1873-1933: katsaus pankin tähänastiseen toimintaan. Pori: Porin vanha säästöpankki, 1933.
Björneborgs sångarbröder: minnesskrift, 5 :1931-1946. Björneborg, 1946.
Audacious-luokka (taistelulaiva)

| Audacious-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  Audacious ja Invincible: 6 106 t Iron Duke ja Vanguard: 6 034 t
Pituus:  Audacious ja Invincible: 85 m Iron Duke ja Vanguard: 104,01 m
Leveys:  16 m
Syväys:  Audacious ja Invincible: 6,88 m Iron Duke ja Vanguard: 7,06 m
Nopeus:  Audacious ja Invincible: 13,5 solmua Iron Duke ja Vanguard: 13 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Meritorjunta:  Audacious ja Invincible: 10 × 9" (12 ton) MLR -tykkiä 4 × 64 naulan 71 cwt MLR -tykkiä Iron Duke ja Vanguard: 10 × 9" tykkiä 4 × 6" tykkiä 6 × 20 naulan tykkiä
Audacious-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuoden 1867 laivasto-ohjelmaan kuuluneen neljän ironclad-taistelulaivan muodostama alusluokka Viktoriaanisella ajalla. Amiraliteetin esityksestä luokan suunnitteli Sir Edward Reed, jonka tehtävänä oli suunnitella 2. luokan taistelulaivat kaukaisille laivastoasemille.
Taustana oli Ranskan suunnitelmat kasvattaa siirtomaihin sijoitettujen alustensa kokoa. HMS Monarch oli rakenteilla ja HMS Captain oli hankintalistalla. Kumpikin aluksista oli tykkitornein varustettuja aluksia, joten tykkitornien käyttöön oli paineita myös uudessa alusluokassa. Amiraliteetti kuitenkin määräsi tykit sijoitettavaksi alusten laidoille perinteisten linjalaivojen tapaan ja ainoastaan rannikoilla toimiviin aluksiin asennettaisiin tornit, joiden avulla voitiin pienentää alusten uppoumaa.
HMS Iron Duken 9 tuuman tykki
Alusten suunniteltujen palveluspaikkojen etäisyyden ja aikakauden höyrykoneiden tehottomuuden vuoksi aluksiin tuli asentaa täystakila. Takila muutettiin myöhemmin prikitakilaksi, jolloin ei tarvittu yhtä paljon miehistöä purjeiden hoitamiseen.
Sinikka Svärd

Sinikka Soili Svärd (s. 19. maaliskuuta 1960 Turku) on suomalainen sanoittaja, joka sanoittajajuransa alkuvuosina toimi erityisesti säveltäjä Esa Niemisen työparina. Svärdin tekstejä ovat sittemmin säveltäneet muun muassa Tomi Aholainen, Petri Laaksonen ja Lauri Tähkä. Svärd työskenteli aiemmin kehitysvammahoitajana, mutta on vuodesta 2004 lähtien toiminut yhtenä Suomen harvoista päätoimisista sanoittajista. Vaikka valtaosa hänen sanoittamistaan lauluista ovatkin iskelmiä, on Svärd tehnyt tekstejä myös kuoroille sekä Äidin maa -musikaaliin, jota on esitetty sekä Espoon että Kuopion kaupunginteatterissa.
Tunnettuja teoksia

”Vie minut” − Katri Helena (säv. Esa Nieminen)
”Kun katsoit minuun” − Anna Eriksson (säv. Esa Nieminen)
”Kaikista kasvoista” – Anna Eriksson (säv. Esa Nieminen)
”Sitä saa mitä tilaa” – Yölintu (säv. Esa Nieminen)
”En tekisi toisin” − Jukka Hallikainen (säv. Petri Laaksonen)
”Marmoritaivas” − Johanna Kurkela (säv. Tomi Aholainen)
”Oikeesti” – Finlanders (säv. Kaisa Ranta)
”Tahdon tanssia kanssasi” – Tomi Metsäketo ja Johanna Kurkela (säv. Tomi Aholainen)
”Polte” – Lauri Tähkä (säv. Lauri Tähkä)
”Olisitpa sylissäni” – Antti Ketonen (säv. Lauri Tähkä, Matti Mikkola)
”Yö on minussa” – Yö (säv. Tomi Aholainen)
Runokokoelmat

Ruusu sinulle.  (Kuvitus Kristiina Turtonen)  Helsinki:  Kirjastudio, 2006.  ISBN 978-952-4-82035-6
Iloa, onnea, uskallusta.  (Kuvitus Minna L. Immonen)  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-4-92012-4
Kerron sinulle ystävyydestä.  (Kuvitus Sinikka Hautamäki)  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2009.  ISBN 978-952-4-92247-0
Kun suru on suurin. Lohdutuksen sanoja.  (Kuvitus Sinikka Hautamäki)  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-547-1
Palkinnot ja tunnustukset

Pro Iskelmä -tunnustuspalkinto 2006
Juha Vainio -palkinto 2008
Aiheesta muualla

Artikkeli Elvis Ry:n julkaisemassa SELVIS-lehdessä 2002
Sinikka Svärdin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuusi kuvaa sanoittaja Sinikka Svärdin elämästä, Yle Radio 1, 7.5.2023
Audemars Piguet

Teräksinen Royal Oak -malli maksaa noin 10 000 euroa.
Audemars Piguet (​[odmaʁ piɡɛ], AP) on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yritys. Yrityksen perustivat kellosepät Jules Louis Audemars ja Edward Auguste Piguet vuonna 1875. Audemars Piguet on yksi kolmesta arvostetuimmasta kellovalmistajasta Patek Philippen ja Vacheron Constantinin kanssa. Tiffany & Co., Cartier ja Bulgari ostavat yritykseltä kelloja ja myyvät niitä oman nimensä alla. Toisin kuin useat muut kellovalmistajat, Audemars Piguet on vieläkin itsenäinen perheyritys.
Yhtiön tunnetuimpia kellomalleja ovat Royal Oak, Royal Oak Offshore, Jules Audemars, Edward Piguet ja Millenary. Esimerkiksi Royal Oakien hinnat ulottuvat 10 000 eurosta aina 700 000 euron valkokultaiseen malliin.
Jalmari Sauli

Jalmari Sauli vuonna 1929.
Jalmari Verneri Sauli (vuoteen 1908 Saxelin) (17. elokuuta 1889 Hämeenlinna – 22. huhtikuuta 1957 Tampere) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja olympiaurheilija.