stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjanmerkki

Nahkanauhasta ja hopeakorusta tehty koristeellinen kirjanmerkki.
Post-it-lappuja arkisina kirjanmerkkeinä.
Kirjanmerkki on kirjan väliin laitettava ohut esine, joka näyttää aukeaman, mistä lukemista tulee seuraavalla lukukerralla jatkaa tai mihin kirjan kohtaan pitäisi muuten kiinnittää huomiota. Esimerkiksi virsikirjan kirjanmerkkiä siirretään hartaustilaisuudessa edellisen virren lopuksi seuraavaksi laulettavan virren alkukohtaan.
Monissa näyttävästi sidotuissa kirjoissa on selän sisään valmiiksi kiinnitetty kirjanmerkkinauha, jota voi helposti siirtää haluttujen sivujen väliin. Perinteinen irrallinen kirjanmerkki voi olla kaunis nauha tai kirjottu tai muuten koristeltu nahka- tai kangasliuska. Kirjanmerkkinä voi kuitenkin toimia muukin litteä ja ohut esine, kuten paperiliitin, Post-it-lappu, kirjan osto- tai lainauskuitti tai muu paperin tai kartonginpalanen. Erillisen kirjanmerkin sijaan kirjan sivun voi myös merkitä taittamalla sivun kulman niin sanotulle koirankorvalle eli hiirenkorvalle. Jos pitää kirjan paperipäällystä kirjan päällä lukiessaan, voi myös päällyksen etu- tai takaliepeen sujauttaa oikealle aukeamalle kirjanmerkiksi.
Jotkut kirjakaupat laittavat myymiensä kirjojen väliin liikkeen logolla ja tiedoilla varustetun kirjanmerkin. Kirjanmerkit ovat myös suosittuja lasten ja aikuisten askartelutöitä.
Vanhimmat säilyneet kirjanmerkit ovat peräisin 1500-luvun lopulta, muun muassa kuningatar Elisabet I:n kirjoista. Oma erillinen esinetyyppinsä, ja samalla keräilykohde, kirjanmerkistä alkoi tulla 1800-luvun puolivälissä, jolloin eräät kutomot Englannin Coventryssä alkoivat valmistaa niitä silkkinauhoistaan.
Kankainen beduiinien perinteisellä koristelulla kirjailtu kirjanmerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjanmerkkejä Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bookmark
Käännös suomeksi
Ismaila Sané

Ismaila Sané, koko nimi Ismaila Sané Badiane, (s. 4. tammikuuta 1956 Coubalan, Casamance, Senegal), on senegalilaissyntyinen lyömäsoittaja, laulaja, afrikkalaisen baletin soolotanssija, koreografi ja pedagogi. Sané on asunut 1981–1999 Espanjassa. Vuoden 1999 jälkeen Sanén kotipaikkana on ollut Suomi. Sané tunnetaan soolouransa lisäksi myös Suomessa yhtyeistä Senfi, Buddha Surfers, Galaxy ja Piirpauke sekä Espanjassa yhtyeistä Global Perfussion, Baba Djembe ja Mbalax.
Palkinnot, tunnustukset ja tärkeimmät apurahat

Vuoden Lempo 2003, ensimmäinen emigrantti, joka on tiettävästi saanut Suomessa oman kotipaikkakuntansa tunnustuksen. Yhdessä muusikko Outi Sanén kanssa.
Kalevala korun kulttuurisäätiön tunnustuspalkinto 2005. Yhdessä Outi Sanen kanssa.
Suomen Kulttuurirahasto, Pirkanmaan maakuntarahasto 2005. Outi Sanén kanssa. Monikulttuurisen koulukiertueen rahoitus.
Suomi-palkinto 2005. Galaxy-yhtyeen rumpalina.
Georg Malmsten -säätiö 2007. Sävellystyöhön.
Pirkanmaan taidetoimikunta 2011. Työskentelyapuraha - säveltaide.
2011 Kalevala korun kulttuurisäätiö suomalaissenegalilaisen lastenlevyn säveltämistä, sovittamista ja työstämistä varten (yhdessä Outi Sanen kanssa Senfi-yhtyeelle).
2012 Suomen Kulttuurirahasto, Keskusrahasto. Työskentelyapuraha – säveltaide.
2012 EOAW tunnustuspalkinto Outi Sanén kanssa Senfin kulttuurinedistämistyöstään.
Vuoden artisti -ehdokas, Etnogaala 2017.
taiteilijaeläke 2017.
Taiteellinen johto

Opeko monikulttuurinen musiikkikoulutus ”Yhteinen sävel 1–3” vuosina 2004–2006. Pääkouluttaja yhdessä Outi Sanen kanssa.
Opeko monikulttuurinen koulutus ”Elävä Afrikka” vuonna 2006. Pääkouluttaja yhdessä Outi Sanen kanssa.
LempoFolk -etnomusiikkifestivaali Lempäälässä. Sanen idea. Taiteellinen johtaja yhdessä Outi Sanen ja Henna Leisiön kanssa.
Työskentely afrikkalaisen baletin soolotanssijana ja lyömäsoittajana

1974–1978 Ballets Bougarabou (Dakar, Senegal) Kiertueet: Mauritania, Marokko, Ranska (Nizza, Cannes, Oloron, Confolens)
1979–1980 Ballets Africains (Dakar, Senegal) Kiertueet: Ford de France (Antilles)
1980 Ballets Mansour Gueye (Dakar, Senegal) Kiertueet: Ranska (Dijon), Espanja (Circus Ringland ja Circus Rudy Brothers)
1981–1989 Ballets Mansour Gueye (La Cueva Romantica2, Los Realejos, Tenerife, Espanja)
1993–1995 Yhteistyössä: Ballets Mansour Gueye (La Cueva Romantica2, Los Realejos, Tenerife, Espanja)
1998 Berthelius Dance Company (La Laguna, Tenerife, Espanja)
Levytykset > Soololevyt

Ismaila Sané: Ñamandu (1999) Azel Producciones, Teneriffa, Espanja.
Ismaila Sané: Ñamandu (2002) Azel Producciones, Teneriffa, Espanja.
Levytykset > Elokuva- ja televisiomusiikki

Muros (2003)
Ohjaus: Josep M. Vilageliu. Tuotanto: Josep Vilageliu, Deimos Canarias Televisión ja Ateneo de La Laguna. Teneriffa, Espanja.
Amin kanssa -sarja, Pikku Kakkonen (Monikulttuurinen lastenleikkisarja, esitetty 2002 ja 2006)
Levytykset > Yhteistyö muilla levyillä

2017 Piirpauke: Juju (Rockadillo Records)
2012 Piirpauke: Ilo (Rockadillo Records)
2010 Piirpauke: Koli (Rockadillo Records)  No: 1  Europan "World Music" -listalla
2008 Pasi Kaunisto & Piirpauke: Oskar Merikannon lauluja (Fg-Naxos)
2006 Piirpauke: Kalabalik
2005 Piirpauke: Ikiliikkuja – perpetuum mobile – The very Best of P.
2003 Piirpauke: Laulu laineilla (Rockadillo Records)
2002 Piirpauke: Sillat (Rockadillo Records)
1998 Piirpauke: Laula sinäkin (Rockadillo Records)
1996 Piirpauke: Ave Maria (Rockadillo Records)
1994 Piirpauke: Metamorphosis (Rockadillo Records)
1993 Piirpauke: Terra Nova – Muuttolinnut (Rockadillo Records)
1991 Piirpauke: Tuku Tuku (Rockadillo Records)
2011 Kukko Sakari & Humbalax, Paratiisi (Rockadillo Records)
2011 The Capital Beat: On the midnight wire (Stupido Records)
2006 Eero Koivistoinen Music Society: X-Ray ( EK-Production)
2005 Jaakko Löytty: Murhehuone (Humble records)
2003 Galaxy: Insecurité (Global Music Center)
2003 Leningrad Cowboys: Global Balalaika show (konsertti-DVD)
2003 Jazzgangsters: Peace (Rockadillo Records)
2002 Galaxy: Sedde ja Insecurité (videot)
2000 Good People: Good People (Naxos)
1999 Al Farabi (Azel Producciones)
1998 Baba Djembe (Multitrac Records)
1998 Benito Cabrera: Notas de viajes
1998 Ghandara
1997 Antonio Hernandez: Ritual Suite (Azel Producciones)
1996 Chiqui Perez (Manzana Records)
1995 Taller Canario: Ahora que (Manzana Records)
1995 Las Ratas (Multitrac)
1994 M'balax: Kike Perdomo - M'balax (Manzana Records)
Kitunen

Kitunen voi tarkoittaa seuraavia:
Kitunen, lampi Rautalammella
Eemeli Kitunen (1887–1955), kasvipatologi, Valtion siementarkastuslaitoksen johtaja
Ella Kitunen (1890–1988), ravitsemustieteilijä ja opettaja, Eemeli Kitusen puoliso
Kari Kitunen (s. 1948), Korkeimman oikeuden jäsen
Martti Kitunen, myös Mårten Henrikinpoika (1747–1833), metsästäjä ja karhunkaataja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kitunen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kotimaa.fi

| Kotimaa> fi |
| --- | --- |
Verkkosivusto:  kotimaa.fi
Tyyppi:  Uutissivusto
Kielet:  suomi
Omistaja:  Sacrum-Kotimaa
Avattu:  19. elokuuta 2009
Nykyinen tila:  Aktiivinen
Kotimaa24.fi on suomalainen uutis- ja blogisivusto. Jouluukuusta 2020 lähtien sivuston nimi on ollut Kotimaa.fi.
Sivuston uutistoiminnan taustalla olivat alun perin Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaa, suuret luterilaiset seurakunnat ja seurakuntayhtymät sekä Kirkon tiedotuskeskus. Uutistoimitus oli itsenäinen ja journalistisin periaattein toimiva yksikkö. Uutiset käsittelevät luterilaista kirkkoa ja seurakuntia, kristillisiä kirkkoja sekä muita uskontoja Suomessa ja maailmalla.
Palvelu aloitti 19. elokuuta 2009 sosiaalisen median ominaisuuksia hyödyntävänä blogisivustona. Kustannus-Oy Kotimaan ylläpitämä sivusto sai nopeasti merkittävän aseman kirkollisissa verkkokeskusteluissa. Blogeista ja kommenteista syntyi kirkollinen verkkoyhteisö.
Kotimaa24.fi:n uutistuotantoa edelsi kolmen vuoden ajan Kotimaan verkkolehti, jonka toiminta lopetettiin taloudellista syistä kesäkuun alussa 2009. Sen ”raunioille” syntyi Kotimaa24-blogisivusto, ”blogimetsäksi” kutsuttu ”sähköinen kirkonmäki” ja keskustelufoorumi. Kirkkoa koskevien journalistisesti tehtyjen verkkouutisten tarve kuitenkin johti uutistuotannon aloittamiseen uudelleen 1. syyskuuta 2010. Uutiset liitettiin osaksi jo toimivaa ja kirkon piirissä tunnettua www-osoitetta.
Kotimaa.fi on Kotimaa-lehden verkkojulkaisu, jossa on vapaasti luettavissa uutisia ja lukijablogeja sekä jonkin verran maksullista siältöä. Kotimaa.fi:n päätoimittaja on Mari Teinilä.
Aiheesta muualla

Kotimaa.fi
Kitáb-i-Aqdas

| Kitáb-i-aqdas: Kaikkein pyhin kirja> Kitáb-i-aqdas.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Baha’ullah
Kieli:  Arabian kieli
Genre:  Uskonto
Kustantaja:  Bahá’í-maailmankeskus
Julkaistu:  1873
Suomennos
Kustantaja:  Suomen bahá’íden kansallinen henkinen neuvosto
Julkaistu:  2000
Sivumäärä:  291
ISBN:  952-9584-49-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Keskeiset henkilöt
Bab
Baha’ullah
Abdulbaha’
Shoghi Effendi
Kirjoitukset
Kaikkein pyhin kirja
Varmuuden kirja
Kätketyt sanat
Seitsemän laaksoa
Bahai-uskon kirjoitukset
Hallinto ja tapakulttuuri
Bahain maailmankeskus
Oikeusneuvosto
Bahai-kalenteri
Historia
Historia
Aikajana
Šaikhilaisuus
Baabilaisuus
Bahai-uskon vainot
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Kitáb-i-Aqdas: Kaikkein pyhin kirja (arab. الكتاب الأقدس‎, al-Kitāb al-’Aqdas, pers. ‏کتاب اقدس‎, Ketāb-e Aqdas; myös suomennettu Kaikkein pyhin laki) on bahai-uskon yksi keskeisimpiä kirjoja. Sen kirjoitti uskon perustajaprofeetta Baha’ullah vuonna 1873. Kirja kirjoitettiin alun perin arabiaksi. Se käsittelee laajamittaisesti teemoja ihmisen henkilökohtaisen elämän ohjeista maailman uudelleen järjestelyyn.
Korechika Anami

Korechika Anami.
Korechika Anami (jap. 阿南惟幾, 21. helmikuuta 1887 Ōitan prefektuuri – 15. elokuuta 1945 Tokio) oli japanilainen kenraali, joka toimi Japanin sotaministerinä toisen maailmansodan loppuvaiheessa huhtikuusta elokuuhun 1945. Hän vastusti Japanin antautumista ja teki itsemurhan sodan lopussa.
Elämä

Anami valmistui Japanin keisarillisesta sotilasakatemiasta vuonna 1905. Hän toimi keisari Hirohiton henkilökohtaisena adjutanttina vuosina 1926–1932, keisarillisen kaartinrykmentin komentajana vuosina 1933–1934 ja sotilaskoulun johtajana Tokiossa vuosina 1934–1936. Anami ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1935 ja kenraaliluutnantiksi vuonna 1938. Hän työskenteli sotaministeriössä vuosina 1936–1938 ja oli sen jälkeen divisioonankomentajana. Anami toimi Fumimaro Konoen hallituksen apulaissotaministerinä vuosina 1939–1941 ja sen jälkeen 11. armeijan komentajana Kiinassa huhtikuusta 1941 heinäkuuhun 1942. Hän yritti vallata strategisesti tärkeän Changshan kaupungin ensin syksyllä ja uudelleen joulukuussa 1941, mutta joutui kummallakin kerralla lopuksi perääntymään. Hän ehdotti myös hyökkäystä Chongqingiin, mutta operaatio hylättiin.
Anami oli mukana nostamassa Hideki Tōjōa pääministeriksi lokakuussa 1941. Heinäkuusta 1942 joulukuuhun 1944 Anami oli 2. aluearmeijan komentajana, aluksi Mantšukuossa ja marraskuusta 1943 alkaen Uudessa-Guineassa, jossa hän johti Japanin operaatioita. Hän sai vuonna 1943 täyden kenraalin arvon. Joulukuussa 1944 hän siirtyi armeijan lentojoukkojen ylitarkastajaksi.
Anami nimitettiin Kantarō Suzukin hallituksen sotaministeriksi huhtikuussa 1945. Vielä Hiroshiman atomipommin ja Neuvostoliiton sodanjulistuksen jälkeisessä epätoivoisessa tilanteessakin hän neuvoi keisaria jatkamaan sotaa, sillä hän uskoi Japanin voivan neuvotella edullisemmat rauhanehdot, mikäli taistelujen siirtyminen Japanin pääsaarille tuottaisi liittoutuneille suuria tappioita. Kun Hirohito lopulta päätti hyväksyä Potsdamin julistuksen mukaisen antautumisen, Anami ja eräät muut suunnittelivat estävänsä sen sotilasvallankaappauksella. Vallankaappaushanke epäonnistui Anamin päätettyä olla tukematta sitä.
Anami teki itsemurhan toimistossaan Tokiossa aamulla 15. elokuuta muutamaa tuntia ennen kuin antautumisesta ilmoitettiin Japanin kansalle Hirohiton äänitetyssä radiopuheessa. Anami suoritti seppuku-rituaali-itsemurhan huonosti, joten hänen ollessaan elossa vielä kolme ja puoli tuntia myöhemmin eräs esikuntaupseeri määräsi päättämään hänen kärsimyksensä tappavalla ruiskeella. Monitulkintaisessa itsemurhaviestissään Anami sanoi pyytävänsä keisarilta anteeksi ”suurta rikosta”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korechika Anami Wikimedia Commonsissa
Keltaisten liivien liike
Taustaa

Keltaisten liivien liike sai alkunsa, kun pariisilainen Priscillia Ludosky, jolla on verkossa toimiva kosmetiikkaliike, käynnisti internetissä vetoomuksen, jossa pyydettiin laskemaan polttoaineen hintoja. Hän eritteli hinnanmuodostuksen ja huomasi, että polttoaineen hinnasta Ranskassa yli puolet on veroja. Lyijyttömän bensiinin hinta Ranskassa oli tuolloin 1,41 euroa. Vetoomus jäi lähes ilman huomiota lokakuuhun asti, jolloin Pariisissa asuva kuorma-autonkuljettaja Éric Drouet huomasi vetoomuksen ja alkoi kierrättää sitä Facebookissa ystäviensä keskuudessa. Sanomalehdet alkoivat kirjoittaa vetoomuksesta, ja allekirjoitusten määrä lisääntyi nopeasti 700:sta 200 000:een. Joulukuun 2018 alussa vetoomuksessa oli yli 1,15 miljoonaa allekirjoitusta.
Mielenosoitukset alkoivat, kun vetoomuksen tueksi järjestettiin mielenosoituspäivä 17. marraskuuta 2018, jolloin ”kaikki tiet tukittaisiin” polttoaineverojen vastustamiseksi.
Protestoijat ovat usein pukeutuneet keltaisiin turvaliiveihin, jollaiset on Ranskassa oltava kaikissa autoissa.
Osallistujat käyttävät viestinnässä sosiaalista mediaa, eikä liikettä johda mikään muodollinen, organisoitu poliittinen puolue, ammattiyhdistys tai muu ryhmä. Raporttien mukaan protestoijat edustavat koko poliittista kirjoa ja heitä on kaikkialla Ranskassa, myös asumalähiöissä ja maaseudulla. Ihmiset ovat kyllästyneitä nouseviin hintoihin ja paikallaan polkeviin palkkoihin.
Protestoijia tukivat alun perin Ranskan pikkukaupungeissa ja maaseudulla asuvat ihmiset, jotka liikkuvat paljon autolla. Analyytikkojen mukaan keltaisten liivien riveihin liittyvät ovat alemman keskiluokan tulotason työläisiä, jotka sanovat, että he tulevat tuskin toimeen. He sanovat myös saavansa niukasti julkisia palveluita maksamiensa verojen vastineeksi, vaikka asuvat yhdessä Euroopan korkeimmin verotetuista maista.
Keltaisten liivien mielenosoitusten ohessa tyytymättömyys levisi myöhemmin ambulanssinkuljettajien keskuuteen ja joihinkin lukioihin, joissa oppilaat vastustivat koulutusuudistuksia.
Taustaa > Tyytymättömyyttä kouluissa

Oppilaiden mielenosoitus Pariisista länteen olevan Mantes-la-Jolien koulun ulkopuolella päättyi yhteenottoihin poliisin kanssa ja yli 140 henkilön pidätykseen. Oppilaat vastustivat tutkinnonuudistussuunnitelmia, joiden he sanoivat rajoittavan mahdollisuuksia ja ruokkivan epätasa-arvoa. Poliisi sanoi, että koulussa pidätettyjä epäillään osallistumisesta ”aseistettuun kokoontumiseen” ja että poliisi halusi puuttua tilanteeseen, joka oli karkaamassa käsistä. Sosiaalisessa mediassa herättivät raivoa kuvat ja videot, joissa Ranskan mellakkapoliisi pakotti koulun oppilaita polvistumaan kädet pään takana.
Protestien syy

Polttoaineveron korotuksen tarkoitus oli ilmastonmuutoksen hillintä, johon pyritään vähentämällä perinteisten polttoaineiden kulutusta. Korotuksen seurauksena polttoaineiden hinnat ja elinkustannukset nousivat ja keskiluokan ja työväestön käytettävissä olevat varat pienenivät. Macronin hallitus leikkasi myös eläkkeitä. Samalla väitettiinkenen mukaan? veropolitiikan suosivan rikkaita. Lisäksi Ranska on presidenttivaltainen maa, jossa moni on kokenut jäävänsä poliittisen päätäntävallan ulkopuolelle.
Protestien syy > Keltaliivien vaatimukset

Keltaliiveillä ei ole virallista organisaatiota, mutta hallituksen peruttua polttoaineveron korotuksen sosiaaliseen mediaan ilmestyi silti ”keltaliivien” nimissä lista lisävaatimuksista, kuten eläkkeiden ja vähimmäispalkan 40 prosentin korotus, eroaminen EU:sta, epätoivotun siirtolaisuuden estäminen ja valtion työntekijämäärän valtava lisääminen sekä kaikkea mahdollista kansan vallasta alkaen. Nopeudenvalvontakameroiden määrää haluttiin vähentää ja muovipullot ja muuntogeeninen ruoka kieltää. Yksi tärkeä työkalu, jonka käyttöönottoa keltaliivit ovat vaatineet, on kansalaisaloite eli RIC ("Le référendum d’initiative citoyenne").[lähde? ]
”Keltaisten liivien” protestit > 2018

Protestoijat pysäyttivät liikenteen yli tuhannessa mielenosoituksessa 17. marraskuuta 2018. He sulkivat myös polttoainevarastoille vieviä teitä. Yksi protestoija kuoli, kun mielenosoittajien saartama nainen joutui paniikkiin ja ajoi väkijoukkoon. Kaikkiaan protestoijia oli yli 50 000.
24. marraskuuta 106 000 ”keltaliiviä” protestoi eri puolilla Ranskaa. Pariisissa mielenosoittajia oli 8 000, ja siellä protesti muuttui väkivaltaiseksi. Ääriainekset sytyttivät kohteita kaduilla tuleen ja tekivät katusulkuja. Poliisi vastasi vesitykein ja kyynelkaasulla. Viranomaiset sallivat rauhanomaisen protestin, mutta pyrkivät hajottamaan laittomat mellakat.[lähde? ]
1.–2. joulukuuta Macronin eroa vaativissa protesteissa tapahtuneissa onnettomuuksissa kuoli kaksi ihmistä. Jotkut varastivat poliisiautosta rynnäkkökiväärin. Mellakoijat myös sytyttivät erään rakennuksen tuleen. Jotkut tunkeutuivat liikkeisiin ryöstelemään. Protestoijat polttivat joulukuun 2. päivänä 200 autoa.[lähde? ] Pariisissa loukkaantui 133 henkilöä, joista ainakin yksi vakavasti. Hallitus piti hätäkokouksen. Poliisi pidätti 410 ihmistä. Pariisin noin 5 500 mielenosoittajasta noin 1 500:n uskottiin olevan laittomuuksiin ”yllyttäjiä”.[lähde? ]
Joulukuun alussa Ranskan sisäministeriön virkailija kertoi uutistoimisto AFP:lle, että viranomaisia oli vahvistettu ”merkittävän väkivallan” takia, kun sekä oikeiston että vasemmiston aktivistit olivat suunnitelleet yhtymistä mielenosoituksiin lauantaina.
8. joulukuuta mielenosoituksia järjestettiin muun muassa Lyonissa, Bordeaux’ssa, Toulousessa, Marseillessa ja Grenoblessa. Arvioiden mukaan mielenosoituksiin osallistui noin 125 000 henkilöä, joista Pariisissa noin 10 000. Mielenosoitusten valvontaan osallistui lähes 90 000 poliisia. Heistä 8 000 oli Pariisissa, jossa käytettiin myös 12:a panssaroitua ajoneuvoa. Mielenosoittajat polttivat autoja ja rikkoivat ikkunoita. Lauantaina 8. joulukuuta yli 130 ihmistä loukkaantui, heistä 20 oli poliiseja. Talousministeri piti mellakoita katastrofina maan taloudelle.
9. joulukuuta mielenosoittajia oli 136 000, ja heistä pidätettiin 1 700. Mellakat aiheuttivat suuret taloudelliset vahingot.
15. joulukuuta Pariisissa oli vajaat 3 000 mielenosoittajaa, joista iltapäivään mennessä otettiin kiinni lähes sata. Ranskan sisäministeriön mukaan koko maassa oli keskipäivällä liikkeellä noin 35 000 mielenosoittajaa. Sisäministeriö oli määrännyt eri puolille maata järjestystä valvomaan lähes 70 000 poliisia.
22. joulukuuta Pariisissa osoitti mieltään noin 800–1 000 ihmistä. Poliisi otti kiinni erään mielenosoituksen järjestäjän, jonka väitettiin kehottaneen protestoijia tunkeutumaan presidentinlinnaan. Eräs sivullinen kuoli ajettuaan päin rekkaa, joka oli asetettu tiesuluksi. Poliisi varautui mahdollisiin isompiin mielenosoituksiin välipäivinä muun muassa metroasemia sulkemalla.
”Keltaisten liivien” protestit > 2019

Loppiaisaattona 5. tammikuuta 2019 Ranskassa osoitti mieltään yhteensä 30 000 keltaliiviä. Keltaliivejä tuki nyt noin 55 prosenttia ranskalaisista. Pariisissa protestoijia oli 3 500. Rauhanomainen mielenosoitus muuttui yhteenotoiksi poliisien kanssa Seinen silloilla. Sunnuntaina 6. tammikuuta 2019 mieltään osoitti noin 50 000 ihmistä, joista osa mellakoi. Protestoijat sytyttivät tuleen ajoneuvoja, ravintolalaivan ja rakentamiaan katuesteitä. Poliisi vastasi kumiluodein, kyynelkaasulla ja vesitykein. Jotkut mielenosoittajat tunkeutuivat ministeriön sisäpihalle rikkomalla portin työkoneella. Ranskan hallituksen tiedottaja Benjamin Griveaux pakeni rakennuksesta.
Seuraavana lauantaina 12. tammikuuta 2019 liikkeellä oli 84 000 protestoijaa, joista poliisi otti kiinni 244. Protestia oli tukahduttamassa yhteensä 80 000 poliisia. Protesti oli yleisesti ottaen melko rauhallinen, vaikka Riemukaarella olikin yhteenotto mellakoijien ja poliisin välillä. Mellakoita oli myös muutamassa muussa kaupungissa.
28. tammikuuta pidettiin myös keltaliivien harjoittamaa väkivaltaa vastustaneiden punahuivien protesti.
2. helmikuuta pidettiin keltaliivien protesti, jossa vastustettiin muun muassa poliisin kumiluotien käyttöä.[lähde? ]
9. helmikuuta Pariisissa mielenosoituksiin osallistui muutama tuhat ihmistä. Koko maassa mielenosoittajia oli 54 000. Äärioikeisto ja -vasemmisto protestoivat toisiaan vastaan. Äärioikeisto pyrki yllyttämään keltaliivejä protestoimaan.
Syyskuussa ensin ilmastoliike, sitten keltaliivit osittivat mieltään Pariisissa.  Radikaalit ”mustan blokin” anarkistit pyrkivät yhteenottoihin poliisien kanssa.
2. maaliskuuta noin 40 000 protestoi.
9. maaliskuuta keltaliivejä oli Pariisissa noin 30 000, joka oli 1/10 huippukaudesta.
16. maaliskuuta protestien kovien vastatoimien takia poliisipäällikkö vaihdettiin.
14. heinäkuuta muutama sata protestoi itsenäisyyspäivänä.
16. marraskuuta mielenosoituksia järjestettiin parisataa eri puolilla Ranskaa. Pariisin mielenosoituksissa oli enää muutamia satoja. Tarkkailijoiden mukaan liike ei ollut silti vieläkään merkityksetön.
”Keltaisten liivien” protestit > 2020

19. tammikuuta Pariisissa järjestettiin hallituksen vastaisia mielenosoituksia joissa poliisi joutui turvautumaan kyynelkaasuun. Mielenosoitusta lietsoi erityisesti mielenosoittajien kohtaama poliisiväkivalta ja sosiaalisessa mediassa levinnyt video jolla mellakkapoliisi hakkaa mielenosoittajaa.
23. tammikuuta mielenosoituksia järjestettiin useissa eri Ranskan kaupungeissa. Sosiaalisessa mediassa levisi videoita mielenosoituskulkueesta ainakin Lyonissa.
28. tammikuuta poliisit ottivat yhteen mieltään osoittaneiden palomiesten kanssa.
”Keltaisten liivien” protestit > 2022

11. helmikuuta joitakin Keltaisten liivien liikkeen jäseniä osallistui Pariisissa järjestettyyn Freedom Convoy 2022 mielenosoitukseen.
Seuraukset

Ranskan hallitus on suostunut lykkäämään polttoaineveron korotusta puoleksi vuodeksi, mutta sillä ei ole ollut vaikutusta mellakoihin, jotka ovat jatkuneet muista syistä. Helena Petäistön mielestä mellakat ovat pahimmat sitten vuoden 1934. Hallitus on pohtinut lisämyönnytyksiä olemalla avoin matalapalkkaisten auttamiselle.
Mielenosoitukset ovat kasvaneet laajemmaksi presidentti Macronin ja hänen linjansa vastustukseksi. Macronin on vaikeaa tukahduttaa mellakoita, sillä niillä ei ole johtajaa eikä asialistaa. Marine Le Pen ja Jean-Luc Mélenchon ovat vaatineet kansalliskokouksen hajottamista ja uusia vaaleja järjestettäväksi.
10. joulukuuta presidentti Macron esiintyi kansan edessä ja lupasi myönnytyksiä. Macron lupasi, että pienimpiä palkkoja nostetaan 100 eurolla kuukaudessa, mikä vastaa seitsemän prosentin korotusta. Tuon palkankorotuksen maksaa valtio eivätkä työnantajat. Lisäksi eläkkeiden veronkiristyksen ulkopuolelle rajataan alle 2 000 euron kuukausieläkkeet. Myönnytykset tarkoittavat sitä, että Macronin pyrkimys kuroa budjettivajetta umpeen ei onnistu ja Ranskan valtion budjettialijäämä kasvaa 2,8 prosentista 3,5 prosenttiin.