stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muhammad (nimi)
Tunnettuja Muhammadeja > Hallitsijoita > Egyptin käskynhaltijoija ja kediivejä

Muhammad Ali, kediivi 1805–1849
Muhammad Said pašša, kediivi 1854–1863
Muhammad Tewfik pašša, kediivi 1879–1892
Tunnettuja Muhammadeja > Hallitsijoita > Muita hallitsijoita

Muhammad ibn Idris, keskimarokkolaisen Idrisidi-dynastian hallitsija 828–836
Muhammad I, Córdoban kalifaatin emiiri 852–886
Muhammad ibn Tughdž, Egyptin ja Etelä-Syyrian hallitsija 935–946
Muhammed ben Da'ud, Alp Arslan, seldžukkien sulttaani 1071-luvulla
Muhammad an-Nasir, Marrakeshin kalifi 1199–1213
Muhammad bin Tughluq, Delhin sulttaani 1325–1351
Muhammad Šaibani, šaibanidihallitsija 1500-luvun alussa
Mohammed Ibrahim, Intian suurmoguli vuonna 1719
Muhammad Ahmad (1844–1885), sudanilainen mahdiksi julistautunut kapinallisjohtaja, Mahdiyyan valtion perustaja
Muhammad Jaqub Khan (1849-1923), Afganistanin emiiri 1879
Mohammed Nadir Shah, Afganistanin kuningas 1929–1933
Mohammed Zahir Shah, Afganistanin viimeinen kuningas 1933–1973
Mohammad Reza Pahlavi, Iranin viimeinen šaahi 1941–1979
Muhammad ibn Rašid Al Maktum, Arabiemiirikuntien pääministeri, Dubain hallitsija
Muhammad I, Kelantanin sulttaani 1794–1839
Muhammad II, Kelantanin sulttaani 1839–1886
Muhammad III, Kelantanin sulttaani 1886–1900
Muhammad IV, Kelantanin sulttaani 1900–1920
Muhammad V, Muhammad Faris Petra, Kelantanin sulttaani, Malesian kuningas vuodesta 2016
Tunnettuja Muhammadeja > Muhammad näennäisetunimenä

Mohammed Omar (1960–2013), Taleban-liikkeen perustaja, Afganistanin korkeimman neuvoston johtaja 1996–2001
Haji Muhammed Suharto (1921–2008), Indonesian presidentti 1967–1998
Muhammad Zia ul-Haq (1924–1988), Pakistanin sotilasdiktaattori 1977–1998
K. R. Kares

| K>  R. Kares |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–28.2.1910, 5.9.1922–1.9.1927, 1.9.1933–23.3.1942  
Ryhmä/puolue:  Suomalainen puolue, kokoomus, IKL
Vaalipiiri:  Mikkelin lääni, Hämeen läänin eteläinen, Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1873 Nakkila
Kuollut: 23. maaliskuuta 1942 (68 vuotta) Lapua
Ammatti:  kirkkoherra, lääninrovasti
Puoliso:  Sigrid Leonna Koskinen
Kaarlo Rietrikki (K. R.) Kares (myös Kaarlo Reetrikki, alk. Karl Fredrik, vuoteen 1876 Präski, 14. joulukuuta 1873 Nakkila – 23. maaliskuuta 1942 Lapua) oli suomalainen lääninrovastin arvon saanut kirkkoherra, toimittaja ja Suomalaisen puolueen, kokoomuksen ja IKL:n kansanedustaja.
Rukoilevaisesta kodista lähtöisin ollut Kares oli uskonasioissa yksioikoisen jyrkkä ja herännäisyyden kannattaja. Kares oli yksi antikommunistisen ja oikeistoradikaalin Lapuan liikkeen perustajista. Kares tuki erityisesti kansallishenkeä tukevaa kirkkoa.
Kirkollinen ura

Nakkilalaisen maanviljelijän poikana syntynyt Kares valmistui ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1892, sai teologian erotutkinnon 1896 ja vihittiin papiksi 1897. Hän toimi useassa eri kirkollisessa virassa: pappina, kirkkoherrana, lääninrovastina ja kirkolliskokouksen jäsenenä.
Aluksi hän oli Raumalla kirkkoherran apulaisena 1897. Samana vuonna hän oli Raippaluodon virkaa tekevänä kirkkoherrana. Vuosina 1897–1908 hän oli Joroisissa ja Mikkelin Maalaiskunnan Otavassa Keski-Savon kansanopiston johtajana ja toimi Joroisten papiston apulaisena 1897–1901. Vuodesta 1901 vuoteen 1908 hän oli Mikkelin seurakuntien papiston apulaisena. Vuonna 1908 hän toimi Mikkelin maaseurakunnan ylimmäisenä pappina. 1908–1918 hän oli Turun lähetysyhdistyksen johtaja ja Lähetyskirkon Betel-kirkon saarnaaja.
Kares valittiin vuonna 1916 Asikkalan seurakunnan kirkkoherraksi, mutta valitusten vuoksi hän pääsi aloittamaan tehtävässä vasta 1918. Hän oli Asikkalan kirkkoherrana vuoteen 1924 ja sen jälkeen Lapuan kirkkoherrana 1924–1942. Lääninrovastina hän oli 1919–1924 Hollolan rovastikunnassa ja 1932–1942 Lapuan rovastikunnassa. Tuomiorovastina hän ei voinut olla, sillä Lapuan hiippakunta perustettiin vasta 1956. Kares oli asessorina Porvoon tuomiokapitulissa 1922–1924 ja Turun arkkihiippakunnassa 1927–1933.
Poliitikko

Kares oli jo ensimmäisessä eduskunnassa Suomalaisesta puolueesta 1907–1909. Seuraavan kerran hän oli eduskunnassa 1922–1927 Kansallisen Kokoomuspuolueen edustajana. Kuitenkin vasta Lapuan liikkeen nousu kesällä 1930 toi rovasti Kareksen yleiseen tietoisuuteen, kun hän piti kiihkeän puheen talonpoikaismarssin yhteydessä. Liikkeen jyrkkää siipeä edustanut Kares sai mainetta julistaessaan Vihtori Kosolan olevan Jumalan valitsema johtaja Suomen kansalle. Hän pysyi liikkeen kannattajana sen loppuun asti ja siirtyi sen jälkeen uuteen Isänmaalliseen kansanliikkeeseen. Hänet valittiin kolmannen kerran eduskuntaan IKL:n listoilta vuonna 1933. Eduskunnassa Kares tuli tunnetuksi ryhmänsä johtavana ja värikkäimpänä esiintyjänä. Muidenkin IKL:n pappien tavoin hän yhdisti tiiviisti uskonnon ja politiikan puhuen politiikkaa saarnastuolissa ja saarnaten eduskunnan puhujakorokkeelta.
Fanaattinen kristillisyys ja äärioikeistolaisuus olivat Karekselle yhtä, joskaan hän ei ollut aivan yhtä kiihkeä kuin esimerkiksi nuorempi puoluetoverinsa Elias Simojoki. Talvisodan syttymispäivänä Kares luki eduskunnan täysistunnossa isänmaallisen Kustaa Adolfin taisteluvirren sanoja. Kares jatkoi yhtäjaksoisesti eduskunnassa kuolemaansa saakka. Kuolemaa edesauttoi hänen periaatteellinen kieltäytymisensä mustan pörssin tuotteiden hankkimisesta ja tyytyminen niukkoihin korttiannoksiin. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli Reino Cederberg.
Kares toimi myös kunnallispolitiikassa. Hän oli Joroisten esimiehenä, Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja Asikkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Opettaja ja toimittaja

Vuosina 1908–1918 Kares toimi Turun suomalaisen yhteiskoulun uskonnon opettajana. Herättäjä-lehden toimittajana hän oli 1908–1942 ja Lakeus-lehden päätoimittajana 1935–1936.
Näkemyksiä

Eino Murtorinteen mukaan K. R. Kares jakoi kritiikittömästi kansallissosialistien kirkollisen peitejärjestön Saksalaisten kristittyjen uskonliikkeen näkemyksiä. Murtorinteen mukaan Kares suhtautui Saksan kirkkoon ideologisesti. Kares tukeutui muun muassa Emanuel Hirschin näkemykseen kansallishenkeä tukevasta kirkosta. Kareksen mukaan kansallisia arvoja tukeva kirkko vastaisi paremmin ihanteitaan kuin ekumeenista ja ylikansallista luonnetta korostavat kirkot.
Yksityiselämä

Piispa Olavi Kares oli K. R. Kareksen poika.
Teoksia

Matti Paavola : esitelmäksi muodosteltu. Tampere 1895
Nuorisoseurat maalaisnuorison itsekasvatusseuroina. Suur-Savon N. S:n kirjasia 1. Valo, Mikkeli 1903
Varjele sydäntäsi : mietelmiä sukupuolisiveydestä : kansan luettavaksi. Mikkeli 1904, 2. painos Raittiuden ystävät, Helsinki 1905, 3. painos 1908
Mietteitä savolaisesta loiselämästä ; esitelmä, pitänyt K. R. Kares. Mikkeli 1905
Esikartanoissa : hiljaisien hetkien ajatuksia. WSOY 1911
Kristukselle ja seurakunnalle : seurakunnallisesta nuorisotyöstä kansankirkossamme. Betelin seurakunnallinen nuorisopiiri Turussa, Turku 1913
Mestarin käskystä : hetkiä Betelissä. WSOY 1913
Vanhan Testamentin opetuksia ihmisen suhteesta lähimmäiseen. Tekijä, Turku 1914
Niinkuin Kristuskin ... Ef. 5, 2 : raamatun tutkisteluja 13 kristillisessä ylioppilaskokouksessa Jyväskylässä v. 1915. Suomen lähetysseura, Helsinki 1915
Päivä on lähellä : sunnuntaihetkiä kirkkovuoden juhlattoman osan viikkoina. WSOY 1915
Herran salatut tiet : kolme puhetta. Turun lähetysyhdistys, Turku 1917
Pyhimmän ympärillä : kolme hiljaisen viikon tutkistelua. Loimaan lähetysyhdistys, Turku 1917
Viimeiset menot : muutamia piirteitä kristillisyyden toivosta : synodaalikirjoitus Turun arkkihiippakunnan synodaalikokoukseen v. 1922. Tekijä, Turku 1922
Herran tuleminen koska ja kuinka? : raamatullinen tutkielma. Suomen lähetysseura, Helsinki 1923
Pyhäinpäivänä : vapauteen!. Tekij, Helsinki 1923
Jumalan salaisuus : (Kol. 2: 2) : Lapuan kirkossa pidettyjä saarnoja. Otava 1940
Kristinoppi : ehdotus kirkkomme kristinopin oppikirjan korjaustyön pohjaksi. Tekijä, Turku 1941
Salatut tiet. Herättäjä, Lapua 1959
Toimitustöitä

Kymmenen vuotta Keski-Savon kansanopistossa ; kymmenvuotisjuhlaan toim. K. R. Kares. Keski-Savon kansanopisto, Mikkeli 1902
Kymmenen vuotta Betelissä : Turun lähetysyhdistyksen juhlajulkaisu 1.VII.1916 ; toimitti K. R. Kares. Turku 1916
Suomen evankelisluterilaisen kirkon virsikirja : hyväksytty kahdennessatoista yleisessä kirkolliskokouksessa v. 1938 ; toim. Aleksi Lehtonen, K. R. Kares. Otava 1940
Kolmisatavuotias suomalainen raamattu : verraton aarre ; Suomen krkon julkaisema, toimituskunta Aleksi Lehtonen, K. R. Kares ja Yrjö Karilas. WSOY 1942
Suomennoksia

J. Ziegler : Vanhempien, opettajien ja pappien vaikutus nuorison sivellisyyteen. Raittiuden ystävien kirjasia. II sarja n:o 37. Helsinki 1905
Robert Hermanson : Kansan oikeustajunta ja kristillisyys : esitelmiä. WSOY 1922
Póthia

| Póthia Πόθια |
| --- | --- |
 Póthian kaupunki.
 Póthia
 Koordinaatit: 36°57′08″N, 26°58′52″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kálymnos
Kunta:  Kálymnos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  6101000001
Väkiluku (2011):  12 324
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Póthia (kreik. Πόθια) eli Kálymnos (Κάλυμνος) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kálymnoksen saarella ja kuuluu Kálymnoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kaupungin väkiluku on 12 324 (vuonna 2011). Póthia on Kálymnoksen saaren pääkaupunki sekä Kálymnoksen kunnan kuntakeskus.
Póthian keskusaukiolla sijaitseva Vapahtajan kirkastumisen katedraali (Metamorfósi tou Sotíros).
Póthia sijaitsee lahdenpohjukassa Kálymnoksen etelärannikolla. Kaupunki on saaren pääsatama. Se on rakennettu puolikaaren muotoon lahden rannoille ja vuorenrinteille ja osittain myös saaren poikki kulkevaan laaksoon keskustan luoteispuolelle. Kaupungin perinteisesti merkittävin elinkeino on ollut merisienten kalastus. Nykyisin merkittävin elinkeino on turismi.
Póthiassa sijaitsee Léroksen, Kálymnoksen ja Astypálaian hiippakunnan katedraali Vapahtajan kirkastumisen katedraali (Metamorfósi tou Sotíros). Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu myös Kálymnoksen arkeologinen museo.
Nykyisin Póthia on kasvanut kiinni saaren vanhaan pääkylään Chorióon eli Chóraan, joka sijaitsee saaren sisäosissa. Kálymnoksen lentoasema sijaitsee vuorella noin seitsemän kilometriä Póthiasta luoteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Póthia Wikimedia Commonsissa
Syvä joki

| Syvä joki> Deliverance |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  John Boorman
Käsikirjoittaja:  James Dickey John Boorman
Tuottaja:  John Boorman
Säveltäjä:  Eric Weissberg
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Tom Priestley
Pääosat:  Jon Voight Burt Reynolds Ned Beatty Ronny Cox
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   30. heinäkuuta 1972  28. syyskuuta 1972  13. lokakuuta 1972
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syvä joki (engl. Deliverance) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut John Boormanin ohjaama draama- ja jännityselokuva. Elokuvan pääosissa ovat Jon Voight, Burt Reynolds, Ronny Cox ja Ned Beatty, jolle rooli elokuvassa oli uransa ensimmäinen. Syvä joki oli myös Reynoldsin läpimurtoelokuva.
Elokuva perustuu kirjailija James Dickeyn samannimiseen kirjaan, joka ilmestyi 1970. Dickeyllä on elokuvassa pieni rooli sheriffinä. Elokuva oli ehdolla kolmeen Oscar-palkintoon, muun muassa parhaaksi elokuvaksi.
Juoni

Neljä atlantalaismiestä lähtee viikonlopuksi melomaan syrjäiselle fiktiiviselle Cahulawasseejoelle. Joen alajuoksulle on rakenteilla pato, ja mahtavat kanjonimaisemat ovat hukkumassa kuluvan vuoden aikana veden alle. On siis aivan viimeinen hetki käydä katsomassa niitä ja samalla metsästämässä ja kalastamassa. Kaksi retkeilijöistä ottaa mukaansa voimakkaan käsijousen, joka soveltuu myös kalastukseen.
Kaksi paikallista miestä suostuu korvausta vastaan viemään autot patotyömaan luona olevaan kylään, jonne melontamatkan on määrä päättyä. Kanootit ja varusteet laitetaan kuntoon, ja Drew, jolla on kitara mukanaan, keksii soittaa lyhyen kilpasoiton paikallisen banjoa soittavan, hiukan yksinkertaiselta vaikuttavan pojan kanssa, joka kuitenkin soittaa mainiosti.
Matka muuttuu pian julmaksi selviytymistaisteluksi. Ed ja Bobby rantautuvat maihin kaksin, sillä Lewis ja Drew ovat jääneet jälkeen ja tulevat perässä. Metsässä he näkevät liikettä, ja sieltä saapuu niin sanottuja ”vuorten miehiä” eli eristyksissä eläviä hillbillyjä. Ed yrittää ensitöikseen keskustella heidän kanssaan, mutta hänet sidotaan puuhun kiinni. Puuhun kiinni sidottuna hän joutuu katsomaan vierestä, kun Bobby raiskataan. Tämän jälkeen Ediä odottaa sama käsittely, mutta Lewis ja Drew saapuvat oikeaan aikaan paikalle ja tappavat Bobbyn raiskaajan. Ruumis haudataan metsikköön, mutta toinen väijyjä pääsee pakoon.
Tästä alkaa selviytymistaistelu vaativissa olosuhteissa. Drew kuolee kalliolta ammutusta luodista, ja Lewis loukkaa jalkansa. Ed kiipeää kalliolle ja onnistuu vaikeuksien jälkeen surmaamaan väijyjän. Retkeilijät kokivat ankaran henkisen kriisin kätkiessään surmattujen jäännökset, ja kovin vähissä hengin he olivat lopulta pois päästessään.
Perillä jo loppuaan odottavassa kylässä tulikin vaikeuksia. Apulaissheriffi, jonka lanko oli toinen ahdistelijoista, epäili pelastuneiden kertomusta. Sheriffi ei kuitenkaan voinut tehdä mitään, koska muusta ei ollut todisteita kuin, mitä miehet olivat kertoneet. Etsittyjä ei löytynyt, ja muutamien kuukausien päästä hautapaikat olivat jo kymmenien metrien syvyydessä patoaltaan pohjalla.
Kirjailija James Dickey, jonka romaaniin elokuva perustuu, esitti paikallista sheriffi J. T. Bullardia. Hänen viimeinen repliikkinsä on vaisulla äänellä lausuttu yksinkertainen toivomus: ”Saisinpa saattaa tämän kaupungin rauhassa hautaansa.”
Paljon myöhemmin tapahtumien jälkeen Ed Gentry herää keskellä yötä painajaisiin, joissa jonkun matkalla surmansa saaneen käsi kohoaa syvästä vedestä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jon Voight  | … |  Ed Gentry   |
|  Burt Reynolds  | … |  Lewis Medlock   |
|  Ned Beatty  | … |  Bobby Trippe   |
|  Ronny Cox  | … |  Drew Ballinger   |
|  Bill McKinney  | … |  hillbilly   |
|  Herbert Coward  | … |  hampaaton hillbilly   |
|  James Dickey  | … |  sheriffi Bullard   |
Tuotanto

Syvän joen jokikohtauksia kuvattiin Tallulah-joen rotkossa Claytonissa, Georgiassa ja Chattooga-joella Georgian ja Etelä-Carolinan rajalla. Kohtauksia kuvattiin myös Etelä-Carolinan Salemissa ja Pohjois-Carolinan Sylvassa. Hautausmaakohtaus kuvattiin Mount Carmelin baptistikirkon hautausmaalla, joka on nykyään sata metriä Jocassee-tekojärven pinnan alla Etelä-Carolinassa.
Banjo-kohtaus

Elokuva on tunnettu kohtauksesta jossa yksi päähahmoista (Ronny Cox) soittaa kitaraa kilpaa vastakkain banjoa soittavan nuoren pojan kanssa. Todellisuudessa nuorta poikaa näytellyt Billy Redden ei osannut soittaa banjoa, vaan musiikki tuli taustanauhoitettuna ja hänen vasemman käden soittoliikkeet suoritti ammattimuusikko, joka ei näkynyt kameraan.
Kohtauksessa soitettu kappale oli Arthur Smithin vuonna 1954 säveltämä kappale ”Feudin’ Banjos”. Elokuvaversion kappaleesta nimeltä ”Dueling Banjos” tekivät Eric Weissberg ja Steve Mandell. Kappaletta käytettiin elokuvassa ilman Smithin lupaa, jonka seurauksena Smith ryhtyi oikeudenkäyntiin Warner Brothersia vastaan ja voitti lopulta kappaleen tekijänoikeudet ja rojaltit itselleen.
Vastaanotto

The New York Times valitsi Syvän joen yhdeksi 1 000 parhaasta elokuvasta.lähde? Brittiläinen televisiokanava Channel 4 taas teki sadasta parhaasta elokuvasta luettelon, jossa Syvä joki oli sijalla 45.lähde?
Suomessa Syvä joki oli vuoden 1972 viidenneksi katsotuin elokuva lähes 290 000 katsojallaan.
Aiheesta muualla

Syvä joki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Chóra (Pátmos)

| Chóra Χώρα |
| --- | --- |
 Chóran kylä.
 Chóra
 Koordinaatit: 37°18′34″N, 26°32′47″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kálymnos
Kunta:  Pátmos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6106000001
Väkiluku (2011):  541
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chóra (kreik. Χώρα) eli Pátmos (kreik. Πάτμος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pátmoksen saarella ja kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 541 (vuonna 2011). Chóra on Pátmoksen saaren pääkylä ja Pátmoksen kunnan kuntakeskus.
Chóran kylä sijaitsee Pátmoksen eteläisen osan keskellä sijaitsevalla kukkulalla noin kolme kilometriä saaren satamakylästä Skálasta etelään. Kylän tunnetuin nähtävyys on Johannes Teologin luostari. Kylä on syntynyt linnoitusmaisen luostarin ympärille 1100-luvulta alkaen. Kylän rakennuskanta on hyvin perinteinen ja kylässä on pääluostarin lisäksi lukuisia pienempiä luostareita ja kirkkoja. 1500- ja 1600-luvuilla kylään rakennettiin useita rikkaiden sukujen kartanoita. Pátmoksen Chóraa on usein sanottu Kreikan saarten pääkylien eli chórien kauneimmaksi.
Chóran kylää, kauempana oikealla Skálan kylä. Näkymä Johannes Teologin luostarista.
Kylä on vuodesta 1999 osa Unescon maailmanperintökohdetta nimeltä Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola. Kylän ja luostarin lisäksi siihen kuuluu myös alempana sijaitseva Ilmestyskirjaluola. Skálan kylästä johtaa ylös Chóraan autotien lisäksi vanha kivetty aasipolku.
Kylän nähtävyyksiin lukeutuu myös arkeologisena museona toimiva Nikolaḯdisin kartano.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chóra Wikimedia Commonsissa
Rita Moreno

| Rita Moreno |
| --- | --- |
 Moreno marraskuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1931 (ikä 92) Humacao, Puerto Rico
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Leonard Gordon (1965-2010)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1950–
Merkittävät roolit:  Anita (West Side Story)
Palkinnot
 Parhaan naissivuosan Oscar  1961 West Side Story  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Rita Moreno (s. 11. joulukuuta 1931 Puerto Rico) on puertoricolaissyntyinen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiossa, ja hän on voittanut Oscarin, Golden Globen, Emmyn, Grammyn ja Tonyn.
Elämä ja ura

Rita Moreno, alkuperäiseltä nimeltään Rosa Dolores Alverío, syntyi Puerto Ricossa maanviljelijäperheeseen. Viisivuotiaana hän muutti äitinsä mukana New Yorkiin. Hän sai ensimmäisen Broadway-roolinsa 13-vuotiaana näytelmässä Skydrift ja muutti jo seuraavana vuonna Hollywoodiin.
Morenon ensimmäinen elokuva oli So Young, So Bad (1950). Sen jälkeen hän teki MGM:n kanssa seitsemän vuoden sopimuksen ja otti taiteilijanimekseen Rita Moreno. Hänen ensimmäiset roolinsa olivat musikaaleissa, kuten Zelda Zandersin rooli elokuvassa Laulavat sadepisarat ja Tuptimin rooli elokuvassa Kuningas ja minä. Hän näytteli 1950-luvulla myös joissain pukudraamoissa, seikkailuelokuvissa ja lännenelokuvissa. Moreno sai usein rooleja, jotka korostivat hänen eksoottisuuttaan.
Morenon läpimurtorooli oli Anitan rooli musikaalissa West Side Story (1961), josta hän sai sivuosa-Oscarin ja Golden Globe -palkinnon. Sen jälkeen Moreno palasi näyttelemään teatteriin ja vähensi elokuvaesiintymisiään. 1970-luvulla hän näytteli lasten televisiosarjassa The Electric Company, jonka soundtrackista hän sai Grammy-palkinnon. Emmy-palkinnot Moreno voitti esiintymisistään The Rockford Filesissa ja The Muppet Show’ssa.
1980-luvulla Moreno näytteli television tilannekomediasarjassa 9 to 5, salapoliisisarjassa B.L. Stryker sekä monessa televisioelokuvassa. 1990-luvulla hän toimi ääninäyttelijänä ja palasi elokuvien sivurooleihin. Vuodesta 1997 hän näytteli vankilasarjassa Kylmä rinki.
Moreno on toiminut 2000-luvulla osteoporoosijärjestön puhenaisena. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa Ruma Betty, Cane ja Happily Divorced.
Moreno näytteli Steven Spielbergin ohjaamassa West Side Storyn uudelleenfilmatisoinnissa vuodelta 2021. Sen jälkeen hän on näytellyt vuonna 2023 julkaistuissa elokuvissa 80 for Brady ja Fast & Furious X. Hän näytteli myös marraskuussa 2023 ilmestyneessä jouluelokuvassa Perhehämminki.
Moreno meni vuonna 1965 naimisiin sisätautilääkäri Leonard Gordonin kanssa. He saivat yhden lapsen ja olivat naimisissa Gordonin kuolemaan 2010 saakka.
BBC valitsi Morenon vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen 100 Women -listalleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rita Moreno Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef
Kanavanippu B

Kanavanippu B on pääosin Yleisradio Oy:n käyttöön varattu kanavanippu, mutta siinä välitetään myös toimiluvalla toimivia kanavia. Kanavanippu B kattaa 99,9 % Suomen väestöstä. Kanavanipun välittää Digita, käyttäen DVB-T2-teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Kanavanipun kanavat

Televisiokanavat
Yle TV1 HD
Yle TV2 HD
MTV3 HD
Nelonen HD
Yle Teema & Fem HD
OnniTV HD
Kanavanipun kanavat > Entiset kanavat

Jim
Nelonen Plus
MTV3+
MTV3+ Extra
AdultTV.fi
URHOtv
MTV Komedia
TV5 HD
Estradi HD
Aigain monikeskinen museo

| Aigain monikeskinen museo Πολυκεντρικό Μουσείο Αιγών |
| --- | --- |
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Vergína, Véroia, Imathía, Keski-Makedonia, Kreikka
Perustettu:  2022
Koordinaatit:  40°29′36″N, 22°18′23″E
   
  [ ohje ]  
Aigain monikeskinen museo (kreik. Πολυκεντρικό Μουσείο Αιγών, Polykentrikó Mouseío Aigón) on arkeologinen museo Véroian kunnassa Kreikassa lähellä Vergínan kylää. Se esittelee antiikin ajan Aigain kaupunkiin liittyvää muinaisesineistöä.
Historia ja rakennus

Museon rakentaminen alkoi vuonna 2010 ja rakennus valmistui vuonna 2016. Museo avattiin yleisölle 19. joulukuuta 2022. Museon keskusrakennus sijaitsee Vergínan kylän luoteispuolella. Museo pyrkii toteuttamaan uudenlaista hajautettua museokonseptia, mihin sen nimikin viittaa, ja sen alaisuuteen kuuluvat myös muun muassa Vergínan kuningashaudat ja antiikin Aigain rauniot, mukaan lukien kuninkaallinen palatsi ja teatteri. Keskusrakennus nähdään ikäänkuin sisäänkäyntinä koko kokonaisuuteen. Museoon kuuluu sekä sisä- että ulkotiloja, mukaan lukien näyttelytiloja, teatteri sekä arkeologisten löydösten konservointi- ja säilytystilat.
Kokoelmat

Museossa on esillä muun muassa Aigain rakennusten koristeosia, ja sinne on ennallistettu 30 metrin pituinen osuus Aigain palatsin julkisivua. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa veistoksia, keramiikkaa, metalliesineitä, koruja ja rahoja. Museossa on myös digitaalinen näyttely Aleksanteri Suuresta. Museorakennuksessa on esillä nykytaidetta.
Missionaalinen liike

Missionaalinen liike (myös missionaalinen seurakuntaliike tai missionaalinen seurakunta) on vuonna 1998 syntynyt kristillinen seurakunnallinen liike, jonka ytimessä on seurakuntien jäsenten aktivointi ja evankeliumin heijastaminen yhteisössä. Missionaalinen liike syntyi kuuden protestanttisen teologin vastauksena kirkkojen taantumiseen sekä seurakuntien kasvustrategioihin, joiden tarkoituksena on houkutella kirkkoon kuulumattomia jäseniä. Missionaalisen liikkeen perusajatuksena on seurakunnan ja kristittyjen osallistuminen Jumalan toimintaan maailmassa (Missio Dei).
Historia

Missionaalisen liikkeen taustalla on kristinuskon Pohjois-Amerikassa kokema syrjäytyminen vallitsevan kulttuurin piirissä muun muassa pienentyneen jäsenmäärän seurauksena. Liikkeen taustalla on erityisesti vahvasta uskonnollisuudesta huolimatta koettu vaikeus ilmaista uskoa kuulumalla kristilliseen kirkkoon. Siirtymä kohti jälkikristillistä, uuspakanallista ja pluralistista lähetyskenttää on vaikuttanut missionaalisen teologian paluuseen kohti peruskysymyksiä ja seurakuntakäsityksen päivittämistä nykymaailmaan. Missionaalisen kirkkokeskustelun piirissä erityisen vaikuttava keskustelija on ollut missiologi Lesslie Newbigin.