stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Satoshi Tajiri
Elämäkerta

Satoshi Tajiri vietti lapsuutensa Tokion Setagayassa. Hänen isänsä oli Nissanin autokauppias ja äiti kotiäiti. Tajiri rakasti hyönteisten metsästystä lammista, metsistä ja niityiltä. Hän pyrki aina löytämään uusia hyönteisiä ja keksi uusia tapoja houkutella niitä luokseen. Hyönteisinnostuksen vuoksi hänen ystävänsä tapasivat kutsua Tajiria ”ötökkätohtoriksi”.
Tajiri ei pitänyt koulusta. Hänen isänsä halusi hänestä sähkömiehen, toisin kun Tajiri itse. 1970-luvulla hänen rakastamansa niityt ja lammet peitettiin pysäköintihalleilla ja asunnoilla. Tajiri halusi antaa lapsille mahdollisuuden metsästää hyönteisiä kuten hän oli lapsena tehnyt, ja ajatus Pokémonista alkoi syntyä. Tajiri päätyi pelien pariin opiskellessaan teknisten alojen koulussa, jolloin hän käytti kaiken aikansa pelihalleissa. Paikallinen pelihalli antoikin kovalle fanille kotiin vietäväksi oman Space Invaders -kolikkopelin.
Vuonna 1981 Tajiri osallistui Segan peli-ideakilpailuun. Hänen ehdotuksensa, toimintapeli Spring Stranger, pärjäsi kilpailussa, vaikkei voittanutkaan. Tajiri oli videopeli-fanzine Game Freakin pääasiallinen toimittaja. Lehti ilmestyi vuodesta 1981 noin vuoteen 1986. Lehden kuvittaja oli Ken Sugimori, joka myöhemmin piirsi alkuperäisten Pokémon-hahmojen kuvat. Game Freak -lehdestä kehittyi videopeliyhtiö ja 1980-luvun alussa Game Freak kehitti ja julkaisi ensimmäisen pelinsä Quintyn. Vuonna 1991 Tajiri löysi Game Boyn. Nähdessään ensi kerran Game Boyn linkkikaapelit hän kuvitteli hyönteisten ryömivän niitä pitkin, ja idea Pokémonista syntyi. Peliyhtiö Creatures, Inc. tuki Tajiria pelin kehittelyssä.
Tajiri vietti seuraavat kuusi vuotta työstäen Pokémonia. Tänä aikana hän ystävystyi Shigeru Miyamoton kanssa, ja Miyamotosta tuli Tajirin opettaja. Ensimmäiset Pokémon-pelit julkaistiin Japanissa 1996 nimillä Pocket Monster aka ja midori sekä lännessä vuonna 1998 nimillä Pokémon Red ja Blue.
Time-lehdessä Tajiria on kuvailtu otakuksi, joka sulkeutuu yhteiskunnan ulkopuolelle. Hän työskentelee usein 24 tuntia yhtäjaksoisesti ja nukkuu sitten 12 tuntia.
Pelit

| Vuosi | Peli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1989 | Mendel Palace | ohjaaja, pelisuunnittelija |
| 1991 | Smart Ball | ohjaaja, pelisuunnittelija, peliskenaarioiden kirjoittaja |
| 1991 | Yoshi | ohjaaja, pelisuunnittelija |
| 1992 | Magical Tarurūto-kun | tuottaja |
| 1993 | Mario & Wario | ohjaaja, pelisuunnittelija |
| 1994 | Nontan to Issho: Kuru-Kuru Puzzle | suunnittelija |
| 1994 | Pulseman | ohjaaja, pelisuunnittelija |
| 1995 | Jerry Boy 2 (julkaisematon) | päällikkö |
| 1996 | Pokémon Red, Green ja Blue | ohjaaja, pelisuunnittelija, peliskenaarioiden kirjoittaja, pelikartan suunnittelija |
| 1997 | Bushi Seiryūden: Futari no Yūsha | konsepti, pelisuunnittelija |
| 1999 | Pokémon Gold ja Silver | ohjaaja, pelisuunnittelija |
| 2000 | Pokémon Crystal | vastaava tuottaja |
| 2002 | Pokémon Ruby ja Sapphire | vastaava tuottaja |
| 2004 | Pokémon FireRed ja LeafGreen | peliskenaarioiden kirjoittaja |
| 2004 | Pokémon Emerald | vastaava ohjaaja |
| 2005 | Drill Dozer | vastaava tuottaja |
| 2006 | Pokémon Diamond ja Pearl | vastaava tuottaja |
| 2008 | Pokémon Platinum | vastaava tuottaja |
| 2009 | Pokémon HeartGold ja SoulSilver | vastaava tuottaja |
| 2010 | Pokémon Black and White | vastaava tuottaja |
| 2012 | Pokémon Black 2 ja White 2 | vastaava tuottaja |
| 2012 | HarmoKnight | vastaava tuottaja |
| 2013 | Pokémon X ja Y | vastaava tuottaja |
| 2014 | Pokémon Omega Ruby ja Alpha Sapphire | vastaava tuottaja |
| 2015 | Tembo the Badass Elephant | vastaava tuottaja |
| 2016 | Pokémon Sun ja Moon | vastaava tuottaja |
| 2017 | Giga Wrecker | vastaava tuottaja |
| 2017 | Pokémon Ultra Sun ja Ultra Moon | vastaava tuottaja |
| 2018 | Pokémon: Let's Go, Pikachu! ja Let's Go, Eevee! | vastaava tuottaja |
| 2019 | Pokémon Sword ja Shield | vastaava tuottaja |
| 2021 | Pokémon Brilliant Diamond ja Shining Pearl | vastaava tuottaja |
| 2022 | Pokémon Legends: Arceus | vastaava tuottaja |
| 2022 | Pokémon Scarlet ja Violet | vastaava tuottaja |
Chelmóksen linna

| Chelmóksen linna> Κάστρο Χελμού |
| --- | --- |
Sijainti:  Skortsinós, Megalópoli, Arkadia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°16′42″N, 22°15′26″E
Rakennustyyppi:  linna
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Chelmóksen linna (kreik. Κάστρο Χελμού) oli bysanttilaisaikainen linna Arkadiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat lähellä Megalópolin kunnan Skortsinóksen kylää.
Historia

Chelmóksen linnan paikalla oli antiikin aikana spartalaisten rajalinnoitus Athenaion, joka rakennettiin oletettavasti vuonna 229 eaa. Chelmóksen linna rakennettiin 1200-luvulla, oletettavasti bysanttilaisen Morean despotaatin aikana, jolloin seutu oli despotaatin ja frankkilaisen Akhaian ruhtinaskunnan rajaseutua. Sen tehtävänä oli yhdessä seudun muiden linnojen kanssa Evrótas-joen yläjuoksun hallinta. Linna mainitaan viimeisen kerran vuonna 1320, ja sen arvellaan menettäneen merkityksensä tämän jälkeen. Ainakaan se ei ollut käytössä enää osmanivallan aikana.
Rakennelma

Linna oli rakennettu Ágios Konstantínoksen kukkulalle noin neljä kilometriä eteläkaakkoon Skortsinóksesta. Se on noin 760 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna ja noin 180 metriä ympäristöään korkeammalla. Bysanttilainen linna oli antiikin aikaisen linnoituksen eteläosassa paikalla, jossa nykyisin on kukkulalle nimensä antanut Pyhälle Konstantinokselle (Ágios Konstantínos) omistettu kirkko. Linnan muurien ympärysmitta on noin 345 metriä, ja ne ovat sulkeneet sisäänsä noin 0,4 hehtaarin kokoisen alueen, mikä on noin kymmenesosa paljon suuremmasta antiikin aikaisesta linnoituksesta. Muureissa oli kuusi tornia.
Davián linna

| Davián linna> Κάστρο Δαβιάς |
| --- | --- |
Sijainti:  Daviá, Trípoli, Arkadia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°32′43″N, 22°16′22″E
Rakennustyyppi:  linna
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Davián linna (kreik. Κάστρο Δαβιάς, myös Tavían linna, Κάστρο Ταβίας, Kastro Tavías) on bysanttilaisaikainen linna Arkadiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat lähellä Davián kylää.
Historia

Davián linnan kukkula oletetaan paikaksi, joka antiikin aikana toimi Dipaian kaupungin akropoliina eli linnoitettuna yläkaupunkikukkulana. Davián linna rakennettiin myöhäisellä bysanttilaisella kaudella joskus 1100–1300-luvulla. Paikka oli oikeastaan ennemmin keskiaikainen linnoituskaupunki kuin varsinainen vahva linna. Sen keskiaikainen nimi oli Tavia. Paikka esiintyy vain harvoin historiassa. Vuonna 1423 sitä asuttivat arvaniitit, jotka kärsivät tappion alueen vallanneille osmaneille. Viimeisen kerran se mainitaan historiassa vuonna 1718.
Rakennus

Linna oli rakennettu kukkulalle, joka sijaitsee lähellä Elissónas-jokea. Sen korkeus on 850 metriä merenpinnasta laskettuna ja 50 metriä ympäristöstään laskettuna. Linnan pohjakaava on kolmiomainen ja sen muurien sisäpuolelle on jäänyt noin neljän hehtaarin kokoinen alue. Linnan muurit oli suureksi osaksi tehty antiikin aikaisten muurien perustukselle, ja muureissa on näkyvillä paljon antiikin aikaista rakennusvaihetta. Muurit oli varustettu torneilla. Linnan pääportti oli itäsivulla. Muurien sisäpuolella on useiden rakennusten ja muun muassa vesisäiliön jäänteet.
Juha Koponen

Juha Koponen (s. 27. kesäkuuta 1966 Turku) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi vuodesta 2020 kesäkuuhun 2024 Lähi-Tapiolan pääjohtajana. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri.
Ura

Koponen on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Åbo Akademista vuonna 1990 pääaineenaan yritystalous. Koulu- ja opiskeluaikanaan Koponen toimi Turun oppilaskunnat ry:n puheenjohtajana ja Suomen lukiolaisten liiton varapuheenjohtajana.
Vuosina 1990–2002 hän toimi eri yrityksissä johtotehtävissä Suomessa, Britanniassa ja Belgiassa.
Vuonna 2002 Koponen siirtyi Tamroon, jossa hän toimi aluksi konsernin talousjohtajana ja johtoryhmän jäsenenä. Hän aloitti Tamro Suomen toimitusjohtajana vuonna 2006 ja Tamro-konsernin konsernijohtajana elokuussa 2009.
Tamron jälkeen hän toimi Veikkauksen toimitusjohtajana vuodet 2012–2016 siihen saakka, kun Veikkaus, Raha-automaattiyhdistys ja Finntoto yhdistyivät. Tammikuussa 2017 hän ryhtyi yrittäjäksi ja osti isänsä vuonna 1990 perustaman Build Care Oy:n, jonka Elaproof-tuote on vesipohjainen, myrkytön ja hengittävä vesieriste.
Koponen toimi myös Lähi-Tapiolan Pääkaupunkiseudun yhtiön hallituksessa.
Huhtikuussa 2019 hänet valittiin Lähi-Tapiolan pääjohtajaksi, jossa tehtävässä hänen piti aloittaa alkuvuonna 2020. Finanssivalvonnan (Fiva) mukaan Koposella ei kuitenkaan ollut riittävästi tehtävässä vaadittua osaamista vakuutusalalta, ja hänen virallinen aloituksensa lykkääntyi. Lähi-Tapiola hankki hänelle räätälöityjä opintoja muun muassa Tampereen yliopistosta. Fiva hyväksyi Koposen pääjohtajuuden kesäkuussa 2020. Fivan vaatima lisäkokemus oli kerätty muun muassa Lähi-Tapiolan vahinko- ja henkiyhtiöiden hallitusten puheenjohtajana. Juha Koponen kertoi luopuvansa Lähi-Tapiola-ryhmän pääjohtajuudesta toukokuussa 2024.
Luottamustehtäviä

Koposen entisiä tai nykyisiä luottamustehtäviä:
Finanssiala ry:n hallituksen puheenjohtaja (2022–2023)
Keskuskauppakamarin valtuuskunnan jäsen (2012–)
Åbo Akademin säätiön valtuuskunnan jäsen (2013–2017),
SPR:n veripalvelun hallituksen jäsen (2014–2017) ja
Suomen Urheilugaala ry:n puheenjohtaja (2014–2016).
Yksityiselämä

Koponen on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Hän harrastaa shakkia ja on toiminut Lounais-Suomen shakkiliiton puheenjohtajana 1990-luvulla.
Aiheesta muualla

Koposen Twitter-tili
Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

Mestaruuspokaali
Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan jalkapalloliiton Uefan järjestämä mestaruusturnaus alle 21-vuotiaista pelaajista koostuville maajoukkueille.
Yleistä

Lopputurnaus pelataan kahden vuoden välein. Siihen osallistui kahdeksan joukkuetta vuoteen 2015 saakka, 12 joukkuetta vuosina 2017 ja 2019 sekä 16 joukkuetta vuodesta 2021 alkaen. Kilpailut järjestettiin nykymuodossaan ensimmäisen kerran vuonna 1978. Ne toimivat myös karsintoina olympiaturnaukseen.
Kilpailujen edeltäjänä voidaan pitää vuosina 1967–1970 pelattua alle 23-vuotiaiden haasteturnausta. Vuosina 1972–1976 pelattiin alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruudesta.
Kilpailut pelattiin aiemmin parillisina vuosina eli päällekkäin miesten maailmanmestaruuskilpailujen ja Euroopan-mestaruuskilpailujen kanssa. Vuodesta 2007 lähtien lopputurnaus on pelattu parittomina vuosina. Aiemmin lopputurnauksen isäntänä toimi joku pitkälle selvinneistä joukkueista. Nykyisin isäntämaa valitaan etukäteen isäntäjoukkueen päästessä suoraan lopputurnaukseen.
Kilpailuihin osallistuvien pelaajien on oltava korkeintaan 21-vuotiaita karsintojen alkaessa kaksi vuotta ennen varsinaista lopputurnausta. Itse lopputurnauksessa pelaajat voivat siis olla 23-vuotiaita.
Eniten mestaruuksia ovat voittaneet Espanja ja Italia, molemmat viisi kappaletta.
Turnaushistoria

| Vuosi | Isäntämaa | Ensimmäinen | Toinen | Kolmas tai semifinaalien häviäjät |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Lopputurnausta ei pelattu |  Jugoslavia |  DDR | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1980 | Lopputurnausta ei pelattu |  Neuvostoliitto |  DDR | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1982 | Lopputurnausta ei pelattu |  Englanti |  Saksa | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1984 | Lopputurnausta ei pelattu |  Englanti |  Espanja | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1986 | Lopputurnausta ei pelattu |  Espanja |  Italia | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1988 | Lopputurnausta ei pelattu |  Ranska |  Kreikka | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1990 | Lopputurnausta ei pelattu |  Neuvostoliitto |  Jugoslavia | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1992 | Lopputurnausta ei pelattu |  Italia |  Ruotsi | Pronssiottelua ei pelattu |
| 1994 |  Ranska |  Italia |  Portugali |  Espanja |
| 1996 |  Espanja |  Italia |  Espanja |  Ranska |
| 1998 |  Romania |  Espanja |  Kreikka |  Norja |
| 2000 |  Slovakia |  Italia |  Tšekki |  Espanja |
| 2002 |  Sveitsi |  Tšekki |  Ranska | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2004 |  Saksa |  Italia |  Serbia ja Montenegro |  Portugali |
| 2006 |  Portugali |  Alankomaat |  Ukraina | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2007 |  Alankomaat |  Alankomaat |  Serbia | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2009 |  Ruotsi |  Saksa |  Englanti | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2011 |  Tanska |  Espanja |  Sveitsi |  Valko-Venäjä |
| 2013 |  Israel |  Espanja |  Italia | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2015 |  Tšekki |  Ruotsi |  Portugali | Pronssiottelua ei pelattu |
| 2017 |  Puola |  Saksa |  Espanja | Pronssiottelua ei pelattu: Englanti ja Italia |
| 2019 |  Italia   San Marino |  Espanja |  Saksa | Pronssiottelua ei pelattu: Ranska ja Romania |
| 2021 |  Unkari   Slovenia |  Saksa |  Portugali | Pronssiottelua ei pelattu: Alankomaat ja Espanja |
| 2023 |  Georgia   Romania |  Englanti |  Espanja | Pronssiottelua ei pelattu: Israel ja Ukraina |
| 2025 |  Slovakia |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kilpailut Uefan sivustolla (englanniksi)
Kilpailujen historia Uefan sivustolla (englanniksi)
| n k UEFA:n kilpailut |
| --- | --- |
Maajoukkueet:  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut U21  U19  U17  Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut U19  U17  Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut 
Seurat:  Mestarien liiga  Eurooppa-liiga  Konferenssiliiga  Super Cup  Youth League  Naisten mestarien liiga  Futsal Cup 
Vuoden 2007 loppuottelu
Angelókastro (Korfu)

| Angelókastro> Αγγελόκαστρο |
| --- | --- |
 Angelókastron linna.
Sijainti:  Kríni, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret, Korfu, Jooniansaaret, Kreikka
Koordinaatit:  39°40′42″N, 19°41′14″E
Rakennustyyppi:  linna
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Angelókastro (kreik. Αγγελόκαστρο) on keskiaikainen linna Korfun saarella Kreikassa. Se on maan vanhimpia ja tärkeimpiä bysanttilaisia linnoja.
Historia

Angelókastron linna, suomeksi ”Enkelilinna”, on rakennettu alun perin varhaisella bysanttilaisella kaudella ennen 600-lukua. Bysanttilaiset linnoittivat paikkaa erityisesti vuoden 1071 jälkeen, kun menettivät Etelä-Italian normanneille, minkä myötä Angelókastrosta tuli valtakunnan läntisin linnoitus. Linnan nimen alkuperää ei tunneta varmuudella, mutta sanotaan, että Mikael II Komnenos Dukas olisi nimennyt sen 1200-luvulla isänsä, Korfun valloittaneen Mikael I Komnenos Dukaksen mukaan; Mikael I tunnettiin myös nimellä ”Mikael Angelos”.
Normanneihin lukeutuvat angeviinit saivat Angelókastron linnan ja koko Korfun haltuunsa vuonna 1272. Heidän valtansa aikana linna tunnettiin nimellä Castrum Sancti Angeli. Elokuussa 1386 linnan valtasivat venetsialaiset. Seurannut venetsialaisaika, jota jatkui vuoteen 1797, oli linnan huippukautta ja se sai tuolloin nykyaikaan säilyneen muotonsa. Tuona aikana se tunnettiin nimellä Santangelo. Linna toimi koko saaren hallintokeskuksena 1500-luvulle saakka. Linnalla oli oma osansa osmanien piirityksen torjumisessa vuosina 1537, 1571 ja 1716.
Myöhemmin Angelókastron linna menetti merkitystään Korfun kaupunkiin rakennetuille Vanhalle linnoitukselle ja Uudelle linnoitukselle. Brittivallan aikana 1800-luvulla linna jäi kokonaan käyttämättömäksi ja raunioitui ajan kuluessa. Paikalla suoritettiin arkeologiset kaivaukset vuonna 1997. Tämän jälkeen linna kunnostettiin vuonna 1999.
Rakennelma

Angelókastron linna sijaitsee saaren luoteisosassa lähellä Krínin kylää, linnuntietä noin kaksi kilometriä länteen Palaiokastrítsan kylästä. Se on rakennettu jyrkkärinteiselle, noin 305 metriä korkealle kukkulalle. Nousu kukkulan juurelta linnalle kestää noin 20 minuuttia. Sijainnistaan linna suojasi Korfun länsirannikkoa, ja hyvällä säällä sieltä on näkymä koko saarelle.
Linnan sisäänkäynti oli kaariportista pohjoissivulta. Sisäänkäyntiä suojasi pyöreä torni. Toinen sisäänkäynti oli eteläsivulla. Muurit ympäröivät kukkulan huipun kaikilta muilta paitsi länsisivulta, jossa luonnonrinne on lähes pystysuora. Muureja suojasi ulkovarustus, joka toimi myös rinteen tukimuurina.
Muurien sisäpuolella oli varuskuntarakennuksia ja kolme suurta vesisäiliötä. Kukkulan huipulla on arkkienkeli Mikaelille (Archángelos Michaíl) omistettu kirkko, jonka paikalla on ollut varhaisempi kolmilaivainen kirkko. Linnan itälaidalla on luolamainen Pyhälle Kyriakelle (Agía Kyriakí) omistettu kirkko. Myös sen paikalla on ollut varhaisempi kirkko, mahdollisesti varhaisbysanttilainen basilikakirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angelókastro Wikimedia Commonsissa
Angelókastron raunioita.
Linnan pohjakaava: 1. Pääportti. 2. Varuskuntarakennuksia. 3. Arkkienkeli Mikaelin (Archángelos Michaíl) kirkko. 4. Pyhän Kyriaken (Agía Kyriakí) kirkko.
Ystävän laulu

Ystävän laulu (Песня о друге, Pesnja o druge) on neuvostoliittolaisen Vladimir Vysotskin tunnetuimpiin kuuluva laulu, jonka hän sävelsi ja sanoitti elokuvaan Vertikal (1967).
Kappaleesta on julkaistu ainakin kolme suomennosta samalla nimellä. Juha Vainion versio alkaa sanoilla ”Mistä tunnet sä ystävän?”. Sen levytti ensimmäisenä Arja Saijonmaa vuonna 1983. Laulun alkuperäiset sanat käsittelevät nimenomaan vuorikiipeilyä, mutta Vainion sanoituksissa ollaan myös merillä. Turkka Malin suomennoksen (alkaa ”Miten ystävyys punnitaan?...”) ovat levyttäneet Mika ja Turkka Malin lisäksi ainakin Viktor Klimenko ja helsinkiläinen lauluryhmä Uusi Kukka. Kolmas ”Ystävän laulu” -suomennos on Arto Rintamäen tekemä. Sitä käytettiin ainakin Rintamäen ja Dick Holmströmin albumilla Katkennut laulu (1994) ja Yleisradion televisio-ohjelmassa Vysotskij – katkennut laulu (1996).
Juha Vainion version ovat levyttäneet Saijonmaan lisäksi ainakin Eero Aven, Petri Hohenthal, Lasse Hoikka ja Souvarit, Erkki Junkkarinen (samannimiselle albumilleen), Vesa-Matti Loiri, Tapani Perttu ja Sylvi Salonen.lähde?
Laulun synty

”Ystävän laulu” syntyi Vysotskin näytellessä vuorikiipeilyaiheisessa Odessan elokuvastudion elokuvassa Vertikal (1967, ohj. Boris Durov ja Stanislav Govoruhin), jossa hänen tehtävänsä oli myös elokuvan laulujen säveltäminen. Vysotski kuuli kuvaustauoilla vuorikiipeilyasiantuntijoiden tarinoita joukkueena toimimisesta vaarallisissa tilanteissa ja tarinan mukaan valvoi seuraavan yön kirjoittaen laulua.
Aiheesta muualla

Johanna Iivanaisen versio laulusta tv-ohjelmassa SuomiLove 2015, video 3 min, Yle Areena
Valkogaselli

| Valkogaselli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Gazella
Laji::  leptoceros
Kaksiosainen nimi
 Gazella leptoceros  (F. Cuvier, 1842) 
Alalajit 
 G. l. leptoceros  G. l. loderi 
Katso myös
   Valkogaselli Wikispeciesissä   Valkogaselli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkogaselli eli saharangaselli (Gazella leptoceros) on gasellien sukuun kuuluva onttosarvinen. Se elää Saharan aavikolla Afrikassa. Valkogaselli oli aikaisemmin Saharan yleisin gasellilaji, mutta metsästyksen takia se on harvinaistunut ja sen levinneisyys on muuttunut hyvin laikuttaiseksi. Laji onkin erittäin uhanalainen.
Valkogaselli on sopeutunut elämään hiekka-aavikoilla. Sen turkin väri sulautuu hyvin ympäristöön ja leventyneet sorkat parantavat kantakykyä hiekassa. Pieninä ryhminä liikkuvat valkogasellit voivat vaeltaa pitkiäkin matkoja etsiessään ruokaa. Niiden ravinto koostuu muun muassa pensaista, lehdistä, mehikasveista ja ruohoista. Naaras synnyttää noin 5 kuukauden kantoajan jälkeen yleensä yhden vasan.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi oli "saharangaselli", jota Suomen Lajitietokeskus suosittelee käyttämään.
Koko ja ulkonäkö

Valkogaselli on gaselliksi keskikokoinen. Sen ruumiinpituus on 100–110 senttiä, säkäkorkeus 65–72 senttiä ja paino 14–30 kiloa. Hännän pituus on 15–20 senttiä. Valkogaselli on väritykseltään gaselleista vaalein. Lajin turkki sulautuu hyvin ympäristöön. Sen turkki on vaaleankeltainen ja lähes valkoinen. Kylkijuovat ovat muuta ruumista hieman tummemmat, mutta silti heikosti erottuvat. Vatsapuoli on täysin valkoinen. Musta häntä korostuu valkoista takapuolta vasten. Naaman juovat ovat melko heiveröiset. Silmästä kuonoon kulkee tumma viiru, ja myös silmien välissä on kuonoon asti ulottuva punaruskea juova. Korvat ovat isot ja kapeat. Sekä koirailla että naarailla on sarvet, jotka sijaitsevat korvien edessä. Ne ovat pitkät, kapeat, miltei suorat ja rengasharjanteiset. Harjanteita on sarvessa 20–25. Koiraiden sarvet ovat pidemmät, paksummat ja enemmän S:än muotoiset kuin naarailla. Koirailla sarvien pituus on 30–41 senttiä, kun taas naarailla yleensä 20-38 sentin pituiset. Naaraiden sarvet ovat myös sileämmät kuin koiraiden. Valkogasellin pitkät sorkat ovat leventyneet siten, että niiden kantokyky hiekassa paranee.
Valkogaselli muistuttaa dorkasgasellia, mutta sen väritys on tummempi ja sarvet paksummat. Se on myös dorcasgallia hieman suurempi. Vuorigaselli eroaa valkogasellista siinä, että sen sarvet paljon lyhyemmät ja pölkkymäisemmät. Sen väritys on myös tummempi ja naamajuovat paremmin erottuvat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Valkogaselleja elää ympäri Saharaa Niilin länsipuolella. Sen elinpaikat osuvat Saharan suurille hiekka-aavikoille, joskin se on harvinainen tai puuttuu kokonaan alueen kaakkoisosista ja lännen dyynialueelta. Marokosta on vain yksi varmistamaton havainto. Keskeisimmät elinpaikat ovat Itäisen ison ergin ja Läntisen ison ergin hiekka-aavikot, jotka ulottuvat Algerian Hamada de Tinrhertistä Libyan Fezzaniin. Se elää myös Keski-Saharassa sijaitsevien Ahaggarin ja Tassili n'Ajjerin vuoristojen ympäristön hiekka-aavikoilla.
Valkogasellin levinneisyys on ollut viime aikoihin asti ilmeisesti hyvin laaja ja lajia on tavattu ainakin Algeriassa, Malissa, Nigerissä, Tšadissa, Tunisiassa, Libyassa, Egyptissä ja Sudanissa, mutta esiintyminen Saharan eteläosien valtioissa on ollut epävarmaa jo 1990-luvulla. Viime vuosina valkogaselleja on löydetty vain Algeriasta, Tunisiasta, Libyasta ja Länsi-Egyptistä.
Valkogasellin kaksi alalajia elävät selvästi erillään. Nimialalaji G. l. leptoceros elää Libyan aavikon Egyptin puoleisessa osassa ja Koillis-Libyassa. G. l. loderi-alalajin levinneisyys sijoittuu Saharan länsi- ja keskiosiin.
Valkogasellien elinympäristöä ovat hiekkaiset ja kiviset aavikot, joissa on akaasiametsiköitä ja vähäkasvisia hiekkapainanteita. Useimmat tunnetut kannat elävät hiekka-aavikoilla. G. l. loderi-alalaji näyttää elävän vain hiekka-aavikoilla, mutta nimialalaji elää Acacia raddiana-akaasian metsiköissä, keitaiden hiekkaisilla reunamilla, joilla kasvaa Nitraria retusa-pensasta sekä dyynien välisissä vajoamissa, joissa kasvaa Cornulaca monacantha-kasvia.