Gavriil Konstantinovitš Romanov
Maanpako

Maanpaossa ruhtinas Gavriil tuki suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovia tämän kruununtavoittelussa. Kirill taas salli vuonna 1926 puoliso Antoninan käyttää arvonimeä ruhtinatar Romanovskaja-Strelninskaja. Kirillin poika Vladimir antoi toukokuussa 1939 Gavriilille oikeuden käyttää suuriruhtinaan arvonimeä.
Vuonna 1920 ruhtinas Gavriil ja hänen vaimonsa Antonina asettuivat asumaan Pariisiin monien Venäjän aateliston jäsenten tavoin. Pariskunta ei menettänyt kiinnostusta yhteiskuntaan maanpaossakaan. He osallistuivat jatkuvasti moniin venäläisten järjestämiin juhliin, viettivät usein iltoja venäläisissä yökerhoissa ja pitivät yllä ystävyyttä muiden maanpaossa olevien Romanovien kanssa. Heidän piiriinsä kuului tunnettu puolalainen taiteilija Tamara de Lempicka, joka maalasi muotokuvan Gavriil Konstantinovitšista vuonna 1927.
Vuoteen 1924 mennessä ruhtinas Gavriilin taloudellinen tilanne oli erittäin vaikea.[13] Vaimo Antonina hylkäsi ajatuksen balettikoulun perustamisesta, mutta siirtyi sen sijaan couture-maailmaan ja perusti oman muotitalon vuonna 1925.[14][13] House of Berryksi kastettu liike avattiin pieneen rakennukseen. Viisi vuotta myöhemmin saavutettuaan jonkin verran menestystä, Antonina pystyi siirtämään liikkeen muodikkaampaan osoitteeseen.[13] Kun Antonina sai tärkeitä tai varakkaita asiakkaita, varsinkin amerikkalaisia ​​miljonäärejä, heidät ohjattiin nopeasti salonkiin, jossa keisarillisen Venäjän esineiden ympäröimänä itse Gavriil Konstantinovitš viihdytti heitä, ja näytti nauttivan kokemuksesta.[14] Vierailijat muistelivat myöhemmin, että ruhtinas vietti usein tunteja heidän kanssaan, usein luennoi heille suuren perheensä jäsenistä ja käytti omia valokuviaan ja maalauksiaan visuaalisina apuvälineinä kadonneesta aikakaudesta.[14][13] Gavriil ja hänen vaimonsa elivät menestyksekkään couture-liiketoiminnan tuotoilla mukavaa, ellei jopa ylellistä elämää.[15]
Heidän huoneistonsa koko käytävä oli täynnä perhevalokuvia. He elivät onnellisina ja pitivät usein teekutsuja. Pariisissa he olivat kanssakäymisissä usein muiden venäläisten emigranttien, kuten ruhtinas Feliks Jusupovin ja tämän vaimon prinsessa Irina Aleksandrovnan sekä suuriruhtinas Andrej Vladimirovitšin kanssa, joka oli tuolloin naimisissa Mathilde Krzhesinskan kanssa.
Suuri lamakausi 1930-luvulla merkitsi lopulta jyrkkää käännettä heidän muotiliiketoimintansa menestykselle, ja heidän piti sulkea liike vuonna 1936. Pariskunta asui erittäin vaatimattomasti Pariisin esikaupunkialueella, jossa ruhtinas Gavriil kirjoitti muistelmansa. Ansaitakseen rahaa hän järjesti bridge-pelejä ja hänen vaimonsa piti toisinaan balettitunteja. Osa ruhtinas Gavriilin muistelmista julkaistiin myöhemmin nimellä In the Marble Palace, kirja ilmestyi ensimmäisen kerran sekä venäjäksi että ranskaksi. Vuosien varrella on ilmestynyt useita venäjänkielisiä painoksia, viimeisin vuonna 2001. Muistelmien julkaiseminen englanniksi kesti kuitenkin kauan, koska ensimmäisen englanninkielisen käännöksen väitettiin kadonneen. Gavriil Konstantinovitš Romanovin muistelmat tarjoavat yksityiskohtaisen kuvauksen Romanov-suvun jäsenten yksityisestä jokapäiväisestä elämästä, ja niihin on viitattu useissa Venäjän keisarillista perhettä koskevissa elämäkerroissa.