stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Van Allen

| James Van Allen |
| --- | --- |
 James Van Allen vuonna 1977.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Alfred Van Allen
Syntynyt: 7. syyskuuta 1914 Mount Pleasant, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 9. elokuuta 2006 (91 vuotta) Iowa City, Iowa, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  avaruustutkija, fyysikko
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Iowan yliopisto
Instituutti:  Carnegie-instituutti  Johns Hopkinsin yliopisto  Iowan yliopisto
Tutkimusalue:  avaruustutkimus, fysiikka
James Alfred Van Allen (7. syyskuuta 1914 – 9. elokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen avaruustutkija, joka Explorer 1 -satelliitin mittausten perusteella löysi Maan säteilyvyöhykkeet.
Van Allen syntyi juristin poikana Iowassa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1931 ja opiskeli fysiikkaa paikallisessa collegessa. Van Allen suoritti maisterin tutkinnon Iowan yliopistossa 1936 ja väitteli tohtoriksi 1939. Vuosina 1939–1942 hän oli tutkijana Carnegie-instituutissa ja Johns Hopkinsin yliopistossa. Van Allen osallistui ilmatorjuntatykkien ammusten sytyttimien (engl. proximity fuse) suunnitteluun ja hänestä tuli Yhdysvaltain laivaston tykistöupseeri. Tämäkin tehtävä koski sytyttimiä, nyt niiden testausta.
Toisen maailmansodan loputtua Van Allen palasi Johns Hopkinsin yliopistoon ja osallistui V2-ohjuksilla tehtäviin kokeisiin. Vuonna 1951 hänestä tuli professori Iowan yliopiston fysiikan ja tähtitieteen osastolle. Tässä virassa hän jatkoi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hän kuitenkin jatkoi tutkimustyötä.
1940-luvulta alkaen Van Allen osallistui useisiin retkikuntiin, jotka mittasivat avaruudesta tulevaa säteilyä esimerkiksi Etelänavalla. Hän oli ensimmäisiä Yhdysvalloissa, joka käytti ilmapalloja ja raketteja tutkimuslaitteina. Van Allen oli yli 25 avaruuslaitteen päätutkija (PI eli Principal Investigator). Hän kirjoitti noin 280 julkaisua.
Aiheesta muualla

Greene, Nick: Meet James Van Allen ThoughtCo.  18.3.2017. Viitattu 26.1.2019 (englanniksi).
Pioneering Astrophysicist James Van Allen Dies NASA.  8.10.2006. Arkistoitu 14.7.2019. Viitattu 26.1.2019 (englanniksi).
James A. Van Allen (1914-2006) NASA – History.  20.11.2006. Viitattu 26.1.2019 (englanniksi).
Tietz, Tabea: James van Allen and the Weather in Space SciHi Blog.  7.9.2018. Viitattu 26.1.2019 (englanniksi).
James van Allen  (1914-2006) – Astronomer New Netherland Institute. Viitattu 26.1.2019 (englanniksi).
Explorer 1:n luojat Pickering, Van Allen ja von Braun Nasan lehdistötilaisuudessa.
Itäoja (Sanginkylä)

| Itäoja (Sanginkylä) |
| --- | --- |
 Itäoja seututie 837:n sillalta itään
Alkulähde:  Kortesuo, Utajärvi
Laskupaikka:  Sanginjärvi
Itäoja on kymmenisen kilometriä pitkä pieni Oulujoen vesistöön kuuluva joki tai puro Utajärven kunnan Sanginkylässä.  Se lähtee Kortesuon alueelta kylän koillisosassa ja laskee seututie 837:n ali Sanginjärveen. Hieman Itälästä koilliseen, josta joki on saanut nimensä, siihen yhtyy Vaaranlammesta tuleva Vaaraoja, samoin kuin idästä Yli-Utoksen suunnasta Haaraoja. Itäojan varsi on asumatonta, mutta seututieltä on pitkospuut joen vartta Sanginjärven rannalle, jossa on kota.
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Jalmari Peltonen

Peltosen suunnittelema 1933 rakennettu Välskärinkatu 9 edustaa Suomen oloissa ainutlaatuista art deco -tyylisuuntaa.
Jalmari Kustaa Peltonen (17. elokuuta 1893 Pyhäjärvi Ul – 16. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Maanviljeljäperheeseen syntynyt Peltonen opiskeli 1915–1922 arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja teki opiskeluaikanaan stipendimatkan Italiaan. Peltonen toimi aluksi suunnittelijana Jussi Paatelan arkkitehtitoimistossa mutta ryhtyi sitten itsenäiseksi arkkitehdiksi vuodesta 1925 alkaen. Peltonen toimi vuodesta 1930 alkaen Maataloushallituksessa arkkitehtina ja myöhemmin yliarkkitehtinä.
Peltonen suunnitteli 1920-luvulla ja 1930-luvulla runsaasti liike- ja asuinrakennuksia Helsinkiin. Peltosen suunnittelemia rakennuksia on erityisesti Töölön kaupunginosassa. Näissä art deco-tyylisissä rakennuksissa Peltonen yhdisti klassistisia koristeaiheita ns. töölöläisfunkkikseen ja talojen porrashuoneiden sisustukseen kiinnitettiin erityistä huomiota.
Rakennuksia

Torkkelinmäen asuintalot, Kallio, Helsinki 1926–1928
Asunto Oy Lapinlahdenkatu 23, Helsinki 1929
Välskärinkatu 3, 5. 7. 9 – Sandelsinkatu 10, asuinkerrostalo, Taka-Töölö, Helsinki 1933
Asunto Oy Kulmalinna, Topeliuksenkatu 1 – Tykistönkatu 13 – Runeberginkatu 46, Taka-Töölö, Helsinki 1937
Etelä-Hesperiankatu 22/Apollonkatu 23, Töölö, Helsinki
Puistolan kansakoulu, Tenavatie 2, Helsinki 1930
Simonkallion koulu, Simonkalliontie 1, Vantaa 1953
Aiheesta muualla

Korttelit.fi : Jalmari Peltosen suunnittelemia rakennuksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Jaavankassia

| Jaavankassia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Caesalpinioideae
Tribus::  Cassieae
Suku::  Kassiat Cassia
Laji::  javanica
Kaksiosainen nimi
 Cassia javanica  L. 
Katso myös
   Jaavankassia Wikispeciesissä   Jaavankassia Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Jaavankassia (Cassia javanica) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, kassioiden (Cassia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta puu, jota käytetään paikallisesti lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä kasvatetaan yleisesti koristepuuna puutarhoissa tropiikissa ja subtropiikissa.
Jaavankassia on kausivihanta puu, joka kasvaa yleensä yli kymmenen metriä korkeaksi, joskus jopa 30-metriseksi. Puun runko on usein mutkainen ja voi olla paksuudeltaan suurimmillaan noin 60 cm. Puun latvus on suurikokoinen.
Jaavankassia kasvaa tavallisesti alankojen metsissä olevilla avoimilla paikoilla, mutta sitä tavataan myös sulkeutuneissa ainavihannissa metsissä, kausivihannissa monsuunimetsissä sekä lähes avoimemmista, lähes savannimaisista ympäristöistä. Lajia tavataan luontaisena Kaakkois-Aasiassa Intiasta ja Kiinasta Malesiaan, Indonesiaan ja Filippiineille ulottuvalla alueella.
Jaavankassiaa käytetään paikallisesti lääkinnällisiin tarkoituksiin. Sen kypsiä palkoja ja siemeniä on käytetty perinteisenä laksatiivina. Lisäksi puun kuorta ja siemeniä on käytetty kuumetta alentavana rohtona.
Jaavankassian sydänpuu on tuoreeltaan vaaleankeltaista, mutta muuttuu ajan myötä vaaleanoranssinruskeaksi. Sydänpuun ympärillä on noin 2–5 cm paksuinen kerros pintapuuta, joka ei aina erotu selvästi sydänpuusta. Puuaines on kestävää sisustusmateriaalina, joskaan se ei kovin kestävää termiittejä tai muita hyönteisiä vastaan. Puuainesta käytetään rakentamiseen, huonekalujen valmistukseen sekä sisustusmateriaalina. Pienempikokoisia puita käytetään puuhiilen valmistukseen sekä polttopuuna.
Jane Adams

Jane Adams (s. 1. huhtikuuta 1965 Washington, D.C.) on Tony-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt niin elokuvissa, televisiossa kuin teatterissakin.
Adams esiintyi HBO-sarjassa Hung 2009–2011.
Aiheesta muualla

Jane Adams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Höyrystin

Höyrystin on lämmönsiirrin, jossa kuumennettava neste muutetaan kaasumaiseen olomuotoon. Tavallisesti höyrystintä käytetään keittämään vettä höyryksi voimalaitoksissa. Voimalaitoksessa korkeapaineinen syöttövesi höyrystetään kylläiseksi höyryksi energialähteestä vapautetulla lämpöenergialla, jonka jälkeen se useimmissa voimalaitoksissa vielä tulistetaan erillisissä tulistimissa. Sitten höyry johdetaan turpiiniin, joka muuttaa höyryn energiaa mekaaniseksi energiaksi. Lämmityshöyrynä sen sijaan käytetään kylläistä höyryä, koska se luovuttaa runsaasti energiaa tiivistyessään. Muita höyrystimen sisältäviä laitteita ovat esimerkiksi kompressorikylmäkoneet, kuten jääkaappi.
Höyrykattiloiden höyrystimet

Höyrykattiloissa höyrystin- tai toiselta nimeltään keittoputkisto koostuu tulipesän seinämän muodostavista yhteen hitsatuista pystyputkista. Luonnonkierto- ja pakkokiertokattilan yläosassa on lieriö, jonka alaosasta putket alkavat ja jonne kuumennut kylläisen veden ja höyryn seos palaa kierrettyään putkissa. Lieriön yläosassa on höyryä ja alaosassa kylläistä vettä. Kylläinen vesi joutuu yhä uudelleen höyrystinputkiin ja vain höyryksi muuttunut osa ohjataan lieriön yläosasta tulistimille. Uutta vettä lieriöön syötetään syöttöveden esilämmittimestä. Lieriö ja höyrystinputket muodostavat tällaisissa voimalaitoksissa höyrystimen. Läpivirtauskattiloissa höyrystin on epämääräisempi, koska lieriötä ei ole vaan kaikki syöttöveden esilämmittimestä tullut vesi pumpataan höyrystinputkiin. Vesi kuumenee, höyrystyy ja jatkaa suoraan tulistimille. Höyrystyminen tapahtuu suurimmaksi osaksi kuitenkin samassa osassa kattilaa kuin muissakin kattilatyypeissä.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet

Ydinvoimalaitoksissa höyrystimiä käytetään siirtämään primääripiirin lämpöenergiaa sekundääripiiriin, jossa olevaa nestettä höyrystetään. Maailman yleisin reaktorityyppi, painevesireaktori, sisältää aina höyrystimet. Laitos sisältää myös aina höyrystimet, jos reaktorin jäähdyte on muuta kuin vettä turpiinin kuitenkin toimiessa höyryllä. Kiehutusvesireaktoreissa erillisiä höyrystimiä ei tarvita, koska reaktori voi tuottaa höyryä suoraan. Vanhoissa kiehutuslaitoksissa saattoi olla erilliset höyrystimet.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet > Vesi-vesi höyrystimet

Reaktorin jäähdytteenä oleva vesi pidetään korkeassa paineessa ja vesi ei kiehu, joten sitä ei voida käyttää turbiinin pyörittämiseen. Primääripuolella oleva lämpötila on enimmillään noin 330 °C paine 120–155 baaria laitoksesta riippuen. Muita rajoituksia suunnittelulle asettaa se, ettei lämpötilaero voi olla oikeastaan 30 °C pienempi, jotta massavirta ei kasva liian suureksi. Tästä seuraa edelleen se, ettei höyrynpaine ole kovin korkea (45–70 bar) ja voimalaitoksen hyötysuhde jää heikoksi. Höyrystimien putkien määrät ovat ylimitoitettuja, jotta putkia ei tarvitse vaihtaa vaan tarkastuksessa havaitun vian sattuessa ne tulpataan umpeen. Putkien tarkastus on tärkeää, koska primääripuolella kiertävä radioaktiivinen vesi ei saa sekoittua sekundääripuolen puhtaaseen veteen. Höyrystimiä on laitoksesta riippuen tyypillisesti 2–6 kappaletta.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet > Vesi-vesi höyrystimet > Pystyhöyrystimet > U-putki höyrystimet

U-putki höyrystimissä reaktorissa kuumentunut vesi tuodaan alaosan puolikkaasta sisään ja se kiertää ylösalaisin olevan U:n muotoisen putkiston kautta takaisin alaosan toiseen puoliskoon. Syöttövesi tuodaan yläosaan, josta se vaippaa pitkin tulee alas ja pääsee kosketuksiin U-putkiston kanssa alkaen kuumeta ja kiehua. U-putkien yläpuolella on kosteudenerottimet ja höyrynkuivaimet, joilla tuorehöyryn vesipitoisuus saadaan pieneksi. U-putkihöyrystin ei ole toiminnaltaan optimaalinen, koska se ei toimi täysin vastavirtaperiaatteella.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet > Vesi-vesi höyrystimet > Pystyhöyrystimet > Once-Through-höyrystimet

Once-through-höyrystimissä primääripiirin putket kulkevat suoraan ylhäältä alas ja sekundääripiirin vesi kulkee alaosasta ylöspäin. Tämän höyrystintyypin etuja ovat tehokkuus, koska päätylevyihin tulee puolet vähemmän putkia U-putkihöyrystimeen verrattuna. Lisäksi höyryä saadaan hieman tulistettua, joka taas eliminoi kosteudenerottimien ja höyrynkuivaimen tarpeen, sekä auttaa turpiinin suunnittelussa. Heikkoutena on pieni veden määrä höyrystimessä, joka aiheuttaa syöttöveden menetyksen yhteydessä nopean kuivaksi kiehumisen.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet > Vesi-vesi höyrystimet > Vaakahöyrystimet

VVER-laitosten höyrystimissä lämmönvaihdinputket kulkevat vaakasuorassa kiertäen kuumalta kokoajalta kylmälle. Höyrystimet ovat vaakasuorassa olevan lieriön muotoisia. Höyry kuivaa yläosan höyrytilassa painovoiman vaikutuksesta ja sitä lisäkuivataan kosteudenerottimien avulla. Höyry menee viiden yhteen kautta yläpuolella olevaan höyrykollektoriin, josta se johdetaan turpiinille.
Ydinvoimalaitosten höyrystimet > Natrium-vesi höyrystimet

Natriumjäähdytetyissä reaktoreissa joudutaan käyttämään erityisen luotettavia höyrystimiä johtuen natriumin kemiallisesta reaktiosta veden kanssa. Kaikki natrium-jäähdytettyjen reaktorien höyrystinratkaisut ovat olleet erilaisia ja mitään selkeitä tiettyjä rakenneratkaisuja ei ole syntynyt.
Kylmälaitteiden höyrystimet

Jääkaapin höyrystimessä korkeapaineinen kylmäaine johdetaan paisuntaventtiilin läpi matalampipaineiseen höyrystimeen, jossa kylmäaine ottaa höyrystymisenergiansa jääkaapin sisältä, siten jäähdyttäen sitä. Jääkaapin höyrystin on jääkaapin sisällä näkyvä huurretta keräävä osa.
Luettelo Mosellen kunnista

Mosellen sijainti
Tämä on luettelo Mosellen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 730 kuntaa.
(CAF) Communauté d'agglomération de Forbach, luotu vuonna 2003.
(CAM) Communauté d'agglomération de Metz Métropole, luotu vuonna 2002.
(CAS) Communauté d'agglomération de Sarreguemines Confluences, luotu vuonna 2002, osin myös Bas-Rhin'n departementissa.
(CAT) Communauté d'agglomération Portes de France-Thionville, luotu vuonna 2004.
(CAH) Communauté d'agglomération du Val de Fensch, luotu vuonna 2000.
Itsepalvelupesula

24Pesula Kauppakeskus Ristikossa Helsingissä.
Itsepalvelupesula (vanh. kolikkopesula) on pesula, jossa asiakas pesee itse likaisen pyykkinsä maksua vastaan käyttämillään koneilla. Jokaisessa itsepalvelupesulan pesukoneessa, lingossa ja rumpukuivaimessa voi olla erillinen kolikoilla, luottokortilla tai puhelimella toimiva rahastin, tai sitten vain pesukoneiden käyttö on maksullista ja muiden laitteiden käyttö sisältyy tuohon hintaan.
Itsepalvelupesulaan ei yleensä tarvitse tehdä varausta, vaan koneita voi käyttää kun sellainen on vapaana. Pesuohjelmat kestävät noin puoli tuntia, ja usein myös pesuaine sisältyy hintaan koneen annostelemana. Rumpukuivaukseen kuluu aikaa 30–60 minuuttia..
Itsepalvelupesulassa voi olla myös henkilökuntaa, jolle voi jättää pyykkinsä ja hakea myöhemmin puhtaana. Myös pyykin haku kotoa ja palautus sinne voi kuulua palveluvalikoimaan. Pesu on silloin itsepalvelua kalliimpaa, perinteisen palvelupesulan hintaluokkaa.
Itsepalvelupesulat Suomessa

Suomessa itsepalvelupesulatoiminta yritti läpimurtoa 1960-luvulla etenkin Helsingissä, jossa Lindström perusti sellaisen uuteen Pihlajamäen lähiöön, jonka taloihin ei rakennettu lainkaan talopesuloita. Muita olivat Pohjolan Pesula sekä Suomen Pesu Porvoonkatu 3:ssa, jossa saattoi odottaessaan katsella televisiota ja pesettää henkilökunnan avustuksella nopeasti myös kemiallisen pesun vaativia vaatteita. Itsepalvelupesuloita tuli jonkin verran lisää, kunnes kotitalouksiin hankittavat automaattiset pesukoneet alkoivat viedä itsepalvelupesuloiden markkinoita. Talopesuloidenkin rakentaminen uusiin taloihin jatkui, ja neljäntenä kilpailukykyisenä vaihtoehtona oli pyykin pesettäminen palvelupesulassa. 1980-luvun alussa pääkaupunkiseudulla toimi Suomen Pesun lisäksi vielä puolen tusinaa itsepalvelupesulaa.
Vielä vuonna 2016 Suomessa toimi muutamia yksittäisiä itsepalvelupesuloita, lähinnä Helsingissä. Niiden lisäksi on yksi maanlaajuinen ketju, 24 Pesula Oy.
Luettelo vuonna 1803 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1803 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

15. tammikuuta – Lars Lefrén, ruotsalais-suomalainen teologi ja professori (s. 1722)
29. tammikuuta – La Clairon (oik. Clair Josèphe Hippolyte Leris), ranskalainen näyttelijä (s. 1723)
Helmikuu

1. helmikuuta – Anders Chydenius, suomalainen valistusajattelija, pappi ja poliitikko (s. 1729)
5. helmikuuta – Giovanni Battista Casti, italialainen kirjailija (s. 1721)
9. helmikuuta – Jean François de Saint-Lambert, ranskalainen markiisi, runoilija ja filosofi (s. 1716)
11. helmikuuta – Jean-François de La Harpe, ranskalainen kriitikko ja runoilija (s. 1739)
15. helmikuuta – Carl Gustaf Weman, suomalainen pappi, kielentutkija ja runoilija (s. 1740)
17. helmikuuta – Louis de Rohan, ranskalainen hoviherra ja kardinaali (s. 1734)
18. helmikuuta – Johann Wilhelm Ludwig Gleim, saksalainen runoilija (s. 1719)
Maaliskuu

6. maaliskuuta – Carl Fredrik Fredenheim, suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi (s. 1748)
14. maaliskuuta – Friedrich Gottlieb Klopstock, saksalainen runoilija (s. 1724)
19. maaliskuuta – Magnus Friedrich Roos, saksalainen teologi (s. 1727)
29. maaliskuuta – Gottfried van Swieten, alankomaalainen paroni, diplomaatti, impressaari ja säveltäjä (s. 1733)
Huhtikuu

4. huhtikuuta – Erik Prosperin, ruotsalainen tähtitieteilijä ja professori (s. 1739)
6. huhtikuuta – William Hamilton, brittiläinen diplomaatti, arkeologi, geologi, upseeri ja Royal Societyn jäsen (s. 1730)
7. huhtikuuta – Toussaint L’Ouverture, Haitin vallankumouksen aikana vaikuttanut kapinoineiden orjien johtaja (s. 1739 ja 1746 välillä)
9. huhtikuuta – Samuel von Brukenthal, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan paroni ja Transilvanian kuvernööri 1774–1787 (s. 1721)
24. huhtikuuta – Adélaïde Labille-Guiard, ranskalainen taidemaalari (s. 1749)
Toukokuu

5. toukokuuta – Jakob Johan von Bilang, suomalainen upseeri ja norsunluun leikkaaja (s. 1739)
Kesäkuu

12. kesäkuuta – Erik Palmstedt, ruotsalainen arkkitehti ja professori (s. 1741)
22. kesäkuuta – Wilhelm Heinse, saksalainen kirjailija (s. 1746)
Heinäkuu

27. kesäkuuta – Uno von Troil, Uppsalan arkkipiispa 1786–1803 (s. 1746)
Elokuu

18. elokuuta – James Beattie, skotlantilainen kirjailija (s. 1735)
24. elokuuta – James Napper Tandy, irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen (s. 1737)
29. elokuuta – Joseph Galloway, yhdysvaltalainen poliitikko ja lojalisti (s. 1731)
Syyskuu

5. syyskuuta – Pierre Choderlos de Laclos, ranskalainen upseeri, liikemies, diplomaatti ja kirjailija (s. 1741)
17. syyskuuta – Franz Xaver Süssmayr, itävaltalainen säveltäjä (s. 1766)
20. syyskuuta – Robert Emmet, irlantilainen vallankumouksellinen nationalisti (s. 1778)
24. syyskuuta – Jelena Pavlovna Romanova, venäläinen suuriruhtinatar, keisari Paavali I:n ja keisarinna Maria Fjodorovnan tytär (s. 1784)
Lokakuu

2. lokakuuta – Samuel Adams, yksi Yhdysvaltain perustajaisistä ja Massachusettsin kuvernööri 1794–1797 ja varakuvernööri 1789–1794 (s. 1722)
8. lokakuuta – Vittorio Alfieri, italialainen näytelmäkirjailija, runoilija, esseisti ja näyttelijä (s. 1749)
13. lokakuuta – Louis-Claude de Saint-Martin, ranskalainen filosofi ja mystikko (s. 1743)
27. lokakuuta – Johan Lilius, suomalainen hovioikeudenneuvos ja yksi Aurora-seuran perustajista (s. 1724)
Joulukuu

12. joulukuuta – Fredrik Adolf, Ruotsin prinssi (s. 1750)
18. joulukuuta – Johann Gottfried von Herder, saksalainen kirjailija ja filosofi (s. 1744)
Tuntematon päivämäärä

Maria Augustin, suomalainen kauppias ja laivanvarustaja (s. 1749)
Gustaf Johan Ehrensvärd, ruotsalainen kamariherra, diplomaatti, kirjailija ja teatterinjohtaja (s. 1746)
Gotthard Flensborg, Viaporin linnoitusarkkitehti ja Porvoon kaupungin kaupunginarkkitehti (s. 1723)
Margaretha Zetterberg, suomalainen kehruumestari ja kehruun opettaja (s. 1733)
Johan Abraham Stjernschantz

Johan Abraham Stjernschantz (1787–1864) oli suomalainen maaherra ja sotilas. Hän osallistui vuosien 1808–1809 sotaan ja myöhemmin Ruotsin joukoissa Napoleonia vastaan. Hän sai vuonna 1822 everstin arvoisena erin Ruotsin armeijasta, jolloin hän siirtyi Suomeen. Hänestä tuli 1826 Oulun ja Kajaanin läänin varamaaherra ja vuosina 1829–1834 hän oli läänin maaherra. Hän teki aloitteen Oulun läänin talousseuran perustamiseksi ja oli sen ensimmäinen esimies.
Johan Adolf Bergenheim

Johan Adof Bergenheim (31. tammikuuta 1822 Pori – 6. lokakuuta 1893 Muolaa) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan kenraalimajuri, joka palveli useissa eri insinöörijoukoissa.
Johan Adolf Bergenheimin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden pronotaari, asessori Salomon Bergenheim ja Charlotta Gustafva Gripenberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1860 oli Maria Gustafva Frögd (k. 1903).
Bergenheim tuli Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin valmistuttuaan armeijan kenttäinsinöörijoukkoihin. Sotilasinsinööriopinnot hän suoritti Pietarissa 1843–1844. Palveltuaan insinöörijoukoissa Bobruiskissa Valko-Venäjällä hän siirtyi Tbilisiin Georgiaan 1847, osallistuen vuosien 1848 ja 1857 välisenä aikana sotatoimiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan. Aliluutnantiksi ja luutnantiksi Bergenheim ylennettiin 1850, alikapteeniksi 1857, kapteeniksi 1859, everstiluutnantiksi 1866 ja everstiksi 1869. Viaporissa hän palveli vuodesta 1857, mutta määrättiin palvelukseen Itä-Siperiaan vuonna 1860. Sieltä hän palasi Pietariin Venäjän armeijan insinöörijoukkojen hallintotehtäviin vuonna 1870. Sotapalveluksesta Bergenheim sai eron kenraalimajurina vuonna 1882. Bergenheim on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.
Tilanomistaja, valtiopäivämies Edvard Bergenheim oli Johan Adolf Bergenheimin ja Maria Gustafva Frögdin poika.