stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jõelähtme

| Jõelähtme (Jõelähtme vald) |
| --- | --- |
 Jägalan vesiputous
 lippu:  vaakuna
 Jõelähtme sijaitsee Pohjois-Virossa.
 Koordinaatit: 59°27′N, 25°08′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Harjumaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  211,41 km²
Väkiluku (1.1.2018):  6 425
 – Väestötiheys:  30 as./km²
 
 www.joelahtme.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jõelähtme (saks. Jeglecht) on kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku on 6 425 (1.1.2018) ja pinta-ala 211 neliökilometriä. Kunta on perustettu vuonna 1816.
Sijainti

Jõelähtme sijaitsee Suomenlahden rannikolla parikymmentä kilometriä Tallinnasta itään. Kunnan naapurikuntia ovat Maardu, Viimsi, Tallinna, Rae, Raasiku, Anija ja Kuusalu.
Asutus > Väestö

Vuonna 2011 Jõelähtmen kunnassa oli 6 462 asukasta, joista 5 310 (82,2 %) oli virolaisia, 891 (13,8 %) venäläisiä ja 255 (3,9 %) muita kansallisuuksia.
Asutus > Kylät ja taajamat

Kunta koostuu Kostiveren ja Loon pienkauppaloista (alevik) sekä 34 kylästä: Aruaru, Haapse, Haljava, Ihasalu, Iru, Jõelähtme, Jõesuu, Jägala, Jägala-Joa, Kaberneeme, Kallavere, Koila, Koipsi, Koogi, Kostiranna, Kullamäe, Liivamäe, Loo, Maardu, Manniva, Neeme, Nehatu, Parasmäe, Rammu, Rebala, Rohusi, Ruu, Saha, Sambu, Saviranna, Uusküla, Vandjala, Võerdla ja Ülgase. Kunnan keskuspaikka on Jõelähtmen kylä.
Loossa on yli 2 000 asukasta ja Kostiveressä yli 700 asukasta.
Asutus > Saaret

Kuntaan kuuluu Suomenlahdella muutama pieni saari: Rammu (pinta-ala on 102,6 ha), Laiakari (0,2 ha), Allu (1,6 ha), Koipsi (34,3 ha), Rohusi (12,5 ha), Umblu (1,6 ha), Väike- eli Põhja-Malusi ja Suur- eli Lõuna-Malusi (3,1 ja 7,0 ha) sekä Vahekari (0,6 ha).
Liikenne

Valtatie 1 Tallinnasta Narvaan kulkee Jõelähtmen poikki.
Maan suurin tavarasatama, Muugan satama sijaitsee osittain Jõelähtmessä, Uuskülan alueella.
Sahan kylän kappeli.
Rebalan historiallinen hautausmaa.
Karstimaata Kostiveressä.
Jõelähtmen kirkko.
Muugan satamarata ylittää Tallinna–Narva-tien Irun kylässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jõelähtme Wikimedia Commonsissa
Multikopteri video pronssikauden haudoista Jõelähtmessa
Karhu (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Karhu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
karhu eli ruskeakarhu (Ursus arctos), suurpetolaji
karhut (Ursidae), petoeläinheimo biologiassa
karhut (Ursus), suku biologiassa
Karhu (L’Ours), ranskalainen elokuva
Karhu, olutmerkki
Karhu, urheiluvälinevalmistaja
Karhu, saari Iijoen suistossa Iissä
Karhu, saari Maskussa
Valmiusyksikkö Karhu, Suomen poliisin erikoisyksikkö
Karhu HT, porilainen jääkiekkojoukkue
Karhu 1, Karhu 2 ja Karhu 3, Karhumäen veljesten rakentamia lentokoneita
Kauhajoen Karhu, Kauhajoella toimiva urheiluseura
karhuaminen, maksamattoman laskun periminen
karhu, kookas ja karvainen mies sekä yhteisö homokulttuurissa
Runousyhdistys Karhu, Tanssiva karhu -palkintoa jakava yhdistys, per. 2023
Veistoksia:
Karhu, Eva Gyldénin veistos vuodelta 1913 Viipurin paraatikentällä
Karhu, Emil Wikströmin veistos vuodelta 1918 Helsingissä Kansallismuseon portailla
Karhu, Matti Visannin veistos 1920-luvulta Vaasan Koivupuistossa
Karhu tai Porin Karhu, Emil Cedercreutzin veistos vuodelta 1938 Porin raatihuoneen edustalla
Karhu, Mauno Juvosen veistos vuodelta 1956 Tampereen Tarkonpuistossa
Sukunimenä

Antti Karhu (1844–1926), suomalainen kansanrunoilija
Clifton Karhu (1927–2007), yhdysvaltalais-japanilainen kuvataiteilija
Eino Karhu (1923–2008), inkeriläinen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja kääntäjä
Eila Karhu (1924–1990), suomalainen kuulantyöntäjä
Iiris Karhu (s. 1963), suomalainen maantiepyöräilijä
Ilmari Karhu (1897–1971), suomalainen kenraali ja toimitusjohtaja
Juha Karhu (ent. Pöyhönen, s. 1953), suomalainen oikeustieteen emeritusprofessori
Juha Karhu (s. 1990), suomalainen harrastajanäyttelijä ja televisiojuontaja
Kustaa Vilhelm Karhu (1858–?), suomalainen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Marika Karhu (s. 1988), suomalainen pesäpalloilija
Matti Karhu (s. 1945), suomalainen toimittaja, ulkomaankirjeenvaihtaja ja viestintäalan yrittäjä
Mika Karhu (s. 1969), suomalainen kuvataiteilija
Mika Karhu, suomalainen snookerpelaaja
Minna Karhu (s. 1971), suomalainen freestylehiihtäjä
Niko Karhu (s. 1993), suomalainen jääkiekkoilija
Saara Karhu (s. 1957), suomalainen poliitikko ja entinen televisiokuuluttaja ja -toimittaja
Salla Karhu (s. 1994), suomalainen lentopalloilija
Santtu Karhu (oik. Aleksandr Medvedev, s. 1967), aunuksenkarjalainen laulaja ja lauluntekijä
Satu Tuuli Karhu (s. 1994), suomalainen näyttelijä
Tero Karhu (s. 1979), suomalainen jalkapalloilija
Tuulikki Karhu (o.s. Kaipiainen, 1920–2014), suomalainen näyttelijä
Veli Karhu, Tampereen yliopiston kansantaloustieteen dosentti
Viljo Karhu (1912–1983), suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja, Tuulikki Karhun puoliso.
Sukunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Antti Karhu, elokuvassa Häjyt
Otso Karhu, televisiosarjassa Uusi päivä
Tomi Karhu, Otso Karhun poika televisiosarjassa Uusi päivä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Karhu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kalium-40

Kalium-40 (40K) on kaliumin luonnossa esiintyvä radio­aktiivinen isotooppi, jolla on erittäin pitkä puoliintumisaika, 1,249 · 109 vuotta. Sen ytimessä on 19 protonia ja 21 neutronia. Luonnon kaliumissa sitä on noin 0,01 prosenttia.
hajoamiskaavio
Kalium-40 on siitä harvinainen radioisotooppi, että sillä voivat esiintyä kaikki kolme beetahajoamisen tapaa. Noin 89,28 prosentissa tapauksissa se hajoaa kalsium-40:ksi (40Ca) lähettämällä beetahiukkasen (β−) eli elektronin, jonka maksimienergia on 1,33 MeV, ja antineutriinon. Noin 10,72 prosentissa tapauksissa se elektronisieppauksella argon-40:ksi lähettäen 1,460 MeV:n gammasäteilyä ja neutriinon. Pieni osa, noin 0,001 prosenttia kalium-40-ytimistä, hajoaa argon-40:ksi lähettämällä positronin (β+-hiukkasen) ja neutriinon
Kalium-argon-ajoitus

Kalium-40:llä on suuri merkitys radio­aktiivisen iän­määrityksen kannalta, sillä siihen perustuu kalium-argon-ajoitus. Sen yhtenä hajoamis­tuotteena syntyvä argon on jalokaasu, joka ei muodosta kemiallisia yhdisteitä muiden alkuaineiden kanssa. Tämän vuoksi kun jokin mineraali muodostuu sulan laavan jähmettyessä tai veteen liuenneiden aineiden kiteytyessä, se ei alun perin sisällä lainkaan argonia, vaikka sitä olisikin ollut siinä nesteessä, josta se muodostui. Jos mineraali kuitenkin sisältää kaliumia, siinä olevan kalium-40:n hajotessa syntyy vähitellen argonia, joka jää mineraalin sisään. Koska tiedetään, millä nopeudella tämä tapahtuu, mittaamalla mineraalin 40K- ja 40Ar-pitoisuuksien suhde on mahdollista laskea, kuinka pitkä aika sen muodostumisesta on kulunut.
Maan ilmakehän argonista on 99,6 % isotooppia 40Ar. Sitä vastoin Auringossa, ja kaikesta päätellen aikoinaan myös siinä aineessa, josta planeetat muodostuivat, suurin osa argonista on isotooppia 36Ar ja vain noin 15 % isotooppia 40Ar. Tämä osoittaa, että suurin osa ilma­kehän argonista on syntynyt kalium-40:stä, joka on vähitellen hajonnut argon-40:ksi ja tämä paennut ilmakehään.
Kalium-40:n osuus luonnollisessa radioaktiivisuudessa

Kalium-40 on suurin luonnollisen radio­aktiivisuuden lähde eläimissä ja ihmisissä. Aikuisen ihmisen kehossa on noin 160 grammaa kaliumia, josta 0,01 prosenttia eli 0,016 grammaa on isotooppia 40K. Tämän kaliummäärän aktiivisuus on noin 4 200 becquereliä, eli sekunnissa ihmisen kehossa hajoaa noin 4 200 kalium-40-ydintä.
Radioaktiivisen kaliumin on väitetty olevan tärkein kasveilla ja eläimillä esiintyvien luonnollisten geneettisten mutaatioiden aiheuttaja.
Aiheesta muualla

kalium 40 Human Health Fact Sheet in Argonne National Laboratory Environmental Science Division, Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas
Käännös suomeksi
Pietro Marubi

Pietro Marubi
Pietro eli Pjetër Marubi (1834–1904) oli italialaissyntyinen taidemaalari ja valokuvaaja.
Marubi oli Giuseppe Garibaldin kannattaja ja muutti poliittisista syistä pois Italiasta vuoden 1850 tienoilla. Marubi kuvasi Albanian poliittisia tapahtumia. Hän sai mainetta kuvillaan, ja näin syntyi Marubi-studio. Häntä pidetään Albanian valokuvauksen perustajana.
Marubi-studion näyttely järjestettiin Helsingin Tennispalatsin Kulttuurien museossa syksyllä 2010.
Piritta (ravintola)

Kahvila Piritta heinäkuussa 2010.
Cafe Piritta on Helsingin Tokoinrannassa sijaitseva kahvila, joka aloitti vuonna 1977 kesäkahvilana. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Irmeli ja Markus Visanti. Suuri osa asiakaspaikoista oli avoterassilla, jota reunusti kaksi lähes erillistä rakennusta, toisessa oli keittiötilat ja toisessa kahvilatilaa.
Vuosien kuluessa rakennus rapistui, kun suunnitellut korjaukset lykkääntyivät, ja ravintola oli kiinni 2005–2010. Käyttämättömä ollut rakennus kärsi ilkivallasta, ja vuonna 2007 kahvila vallattiin kahteen otteeseen. Korjaussuunnitelmat olivat kuitenkin valmistuneet ja rakennuslupa oli myönnetty elokuussa 2008. Omistajan tarkoitus oli aloittaa remontti vielä samana syksynä ja avata uudistettu Piritta vappuna 2009. Toisin kuitenkin kävi: syyskuussa 2009 Pirittassa syttyi tulipalo ja rakennus kärsi pahoja vaurioita. Vanhoja rakenteita jäi jäljelle sen verran vähän, että kahvila jouduttiin rakentamaan käytännössä kokonaan uudelleen ja korjausaikataulu venyi.
Uusi Piritta avattiin huhtikuussa 2010. Sen on suunnitellut arkkitehti Veli-Markku Kukkanen Arkkitehtitoimisto CJN:stä. Sisustus on Kaisa Blomstedtin ja Eva Koberin käsialaa. Kahvila on auki ympäri vuoden ja siinä on sisätiloissa 100 asiakaspaikkaa ja terassilla 150.
Pirittan rakennutti ja sitä hoiti vuoden 2013 heinäkuun loppuun asti Oy Ursula, joka omistaa myös Kaivopuiston Café Ursulan. Ursulan omistajat olivat voittoa tavoittelemattomia yhteisöjä: yhdistykset Helsingin ensikoti, Kesäkoti Kallioniemi, Käpyrinne, Lomakoti Kotoranta ja Pienperheyhdistys sekä säätiö Kansan Sivistysrahasto. Liiketoiminnan tuotto jaettiin näiden yhteisöjen kesken. Elokuun 2013 alussa Piritta siirtyi uudelle omistajalle, Rami’s Coffee Oy:lle.
Piritta Lumous

Piritta Lumous (oik. Piritta Vartola), syntynyt 1974, on tamperelainen rock-laulaja, sanoittaja, ohjaaja ja kirjailija. Hän on laulanut muun muassa yhtyeissä Mellow, Not Guilty, Lumous ja Manzana ja julkaissut kuusi levyä (Universal, Playground, DAR, Tuupa-Records). Lisäksi hän on tehnyt 13 Euroopan kiertuetta, ulkomaisia festivaaleja sekä kiertueita Kiinassa Manzana- yhtyeensä kanssa (2016, 2017, 2019). Hän sanoittaa myös muille artisteille, muun muassa Villieläin-yhtyeelle, Agnes Pihlavalle sekä on laulanut taustoja muun muassa Diablon, Uniklubin, Palefacen, Ezkimon ja Lord Estin levyillä. Manzanan kuudes levy ilmestyi 1.8. 2022. Manzana vetäytyi määrittelemättömän pituiselle tauolle huhtikuussa 2023.
Lumous laulaa Manzanan lisäksi MuteSwans -yhtyeessä yhdessä Capri Selon (Amberian Dawn), Päivi Lepistön (Movetron) ja Noora Louhimon(Battle Beast) kanssa. Lumous laulaa myös Kalevala-teemaisessa heavy rock- yhtye Louhis Heartissa. Louhis Heartin ensimmäinen single "Mystery in the frozen land" julkaistiin toukokuussa 2018 Etelä-Amerikassa ja Japanissa.
Lumous julkaisi Manzana-yhtyeen Euroopankiertueille sijoittuvan esikoisromaaninsa Roadkill - Levottomuuden anatomia huhtikuussa 2012 (Nordbooks). Kirja on vahvasti elämäkerrallinen romaani taiteilijuudesta, äitiydestä ja kiertue-elämästä. Kirjan ensimmäinen painos myytiin loppuun kolmessa viikossa.
Lumous ohjaa myös lasten ja nuorten teatteria, sekä esiintyy useissa rooleissa musiikkiteattereissa. Hän esiintyy myös 1920-lukuisen katujazz -yhtyeen Roaming Street Band -solistina.
Lumous on valmistunut Turun Taideakatemiasta Teatteri-ilmaisun ohjaajaksi 2004 ja kirjoitti kirjallisuuden dekadentteja naiskuvia käsittelevää Pro gradu -työnsä Tampereen yliopistolle 2017. Lumous on feministi ja eläinoikeuksien puolustaja ja on puhunut julkisuudessa muun muassa naiseudesta rock-maailmassa sekä autistisesta lapsestaan.
Piritta Lumous on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa. Hän työskentelee teatterin ja kirjallisuuden opettajana lukiossa Pirkanmaalla.
Pietarsaaren rautatieasema

Pietarsaaren rautatieasema (lyh. Pts, ruots. Jakobstads järnvägsstation) on rautatieasema Pietarsaaren kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Alholma–Pännäinen. Liikennepaikka sijaitsee noin neljäntoista kilometrin päässä Pännäisten rautatieasemalta, jossa rataosuudesta Seinäjoki–Oulu haarautuu sivurata Pietarsaareen ja edelleen paperitehtaille. Nykyisin asemalla on vain tavaraliikennettä. Museovirasto on luokitellut Pietarsaaren asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Asema avattiin 1. marraskuuta 1887, mutta ensimmäinen juna kulki jo saman vuoden kesäkuussa. Pietarsaareen rakennettiin Oulun radan IV luokan tyyppipiirustuksen nro 2 mukainen asemarakennus, joka valmistui 1887. Rakennusta laajennettiin 1928. Pietarsaareen rakennettiin myös puinen kaksipaikkainen veturitalli, jota on myöhemmin laajennettu tiilisellä yksipaikkaisella osalla. Asemalta johti raide Strengbergin tupakkatehtaalle.
Henkilöliikenne Pietarsaareen lakkautettiin varsinaisesti vuonna 1956, mutta sinne oli makuuvaunuyhteys Pohjanmaan radan yöjunasta aina vuoteen 1974 saakka. Uudempi asemarakennus laajempine tavaratiloineen valmistui vanhan eteläpuolelle vuonna 1960. Osa uudesta rakennuksesta purettiin vuonna 2005 uuden linja-autoaseman tieltä. Pietarsaaren ratapihaan kuuluu pääraiteen lisäksi yksi kohtausraide ja yksi pistoraide.
Aiheesta muualla

vaunut.org: Kuva vanhemmasta asemarakennuksesta
Keijo Ahti

Keijo Aatos Ahti (2. toukokuuta 1935 Kaarina – 5. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja kustannusjohtaja.
Ahti valmistui filosofian lisensiaatiksi 1962 ja väitteli 1967 filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli kirjailija Toivo Pekkanen.
Ahti oli WSOY:n palveluksessa tieto- ja oppikirjaosaston toimittajana 1961–1966, oppikirjaosaston päällikkönä 1966–1970,  kouluosaston ja tietokirjaosaston johtajana 1970–1987, yhtiön hallituksen jäsenenä vuodesta 1970 ja varatoimitusjohtajana 1987–1992. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Ahti vastasi muun muassa 1980-luvulla J. K. Paasikiven päiväkirjojen julkaisemisesta. Hän oli 1960- ja 1970-luvuilla mukana tekemässä useita oppikirjoja.
Kirjallista tuotantoa

Turun yliopiston promootio 1960 ; toimitustyön suorittanut Keijo Ahti. Turun yliopiston promootiotoimikunta, Turku 1961
Keskikoulun lukukirja : oppikoulun I-IV luokan lukemisto 1 ; toim. Maunu Niinistö, Aulis Ojajärvi, Aimo Turunen ; avustajakunta Keijo Ahti, Pentti Huovinen, Kauko Kare ym. ; kuv. Seppo Polameri, Maarit Ylinen. WSOY 1962
Keskikoulun lukukirja : oppikoulun I-IV luokan lukemisto 2 ; toim. Maunu Niinistö, Aulis Ojajärvi, Aimo Turunen ; avustajakunta Keijo Ahti, Pentti Huovinen, Kauko Kare ym. ; kuv. Antero Aho, Seppo Polameri. WSOY 1962
Keskikoulun lukukirja : oppikoulun I-IV luokan lukemisto 3 ; toim. Maunu Niinistö, Aulis Ojajärvi, Aimo Turunen ; avustajakunta Keijo Ahti, Pentti Huovinen, Kauko Kare ym. ; kuv. Henrik Tikkanen. WSOY 1963
Keskikoulun lukukirja : oppikoulun I-IV luokan lukemisto 4 ; toim. Maunu Niinistö, Aulis Ojajärvi, Aimo Turunen ; avustajakunta Keijo Ahti, Pentti Huovinen, Kauko Kare ym. ; kuv. Antero Aho, Kimmo Kaivanto. WSOY 1963
Toivo Pekkasen kirjailijantie. 1, Kehitys vuoteen 1941, väitöskirja. Turku 1967
Aikamme lukukirja. 6a, Kuudetta kouluvuotta varten ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1973
Teemana tänään 1, Uutta kohti ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1974
Teemana tänään 2, Oi rakkaus ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1974
Teemana tänään 3, Jännitys ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1974
Teemana tänään 4, Lehtijutut ; laat. Juha Tanttu, Keijo Ahti. WSOY 1975
Teemana tänään 5, Meidän joukko ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1975
Aikamme lukemisto 5 ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo ; piirrokset Erkki Alanen, Veikko Savolainen ja Sauli Rantamäki sekä alkuperäiskirjojen taiteilijat. WSOY 1976
Aikamme lukukirja. 6b, Kuudetta kouluvuotta varten ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1976
Teemana tänään 6, Meidän tarinat ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1977
Aikamme lukemisto 6 ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo ; piirrokset Erkki Alanen ja Ulla Vaajakallio sekä alkuperäiskirjojen taiteilijat. WSOY 1978
Teemana tänään 7, Meidän uudet tarinat ; laat. Pirjo Viksten, Keijo Ahti, Petri Arpo. WSOY 1979
Suomennoksia

Aggressiivista golfia ; kirj. Greg Norman yhdessä George Peperin kanssa ; suomentanut Keijo Ahti. WSOY 1994
Jääkuikka

| Jääkuikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kuikkalinnut Gaviiformes
Heimo::  Kuikat Gaviidae
Suku::  Kuikat Gavia
Laji::  adamsii
Kaksiosainen nimi
 Gavia adamsii  (Gray, 1859) 
 Jääkuikan levinneisyys. Keltainen lisääntymisalue, oranssi talvehtimisalue.
Katso myös
   Jääkuikka Wikispeciesissä   Jääkuikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jääkuikka (Gavia adamsii) on kuikista suurin.
Koko ja ulkonäkö

Jääkuikan väritys on musta-valkokirjava: pää on musta, vatsapuoli valkea ja vartalo mustan ja valkean kuvioima. Nokka on banaaninkeltainen. Lajin pituus on noin 77–90 cm, siipien kärkiväli 135–150 cm ja paino 5,8 kiloa.
Levinneisyys

Jääkuikka pesii Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa ja talvehtii Norjan rannikolla, Japanin ja Kamtshatkan välisellä merialueella sekä Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Venäjän Euroopan puoleisessa osassa pesii 50-100 paria. Suomessa jääkuikka on keväisin ja syksyisin erittäin vähälukuinen läpimuuttaja ja talvella hyvin harvinainen vieras. Vuosittain Suomessa tavataan joitain kymmeniä jääkuikkia, pääosin Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoilla huhti-toukokuussa.
Pohjois-Amerikan populaatio on kooltaan noin 16 000 yksilöä.
Elinympäristö

Puuton tundra; sekä merenrannikoilla, isoilla järvillä että jokien suistoissa.
Lisääntyminen

Pesä on maassa. Molemmat emot hautovat kahta munaa 4 viikkoa. Poikaset viipyvät pesässä 3 päivää, minkä jälkeen ne lähtevät emojen mukana uimaan. Emot ruokkivat poikasia 1½ kuukautta. Sukukypsä 4–5-vuotiaana.
Ravinto

Jääkuikka syö kalaa.
Aiheesta muualla

Pettay, Timo 1982: Kuikan ja jääkuikan sukellusten kestoajoista Jäämerellä. - Ornis Fennica 59:38-39.
Peter Weir (jalkapalloilija)

Peter Weir (s. 18. tammikuuta 1958 Johnstone, Skotlanti) on skotlantilainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Weir edusti urallaan St. Mirreniä, Aberdeeniä, Leicester Cityä ja Ayr Unitedia. Hän ansaitsi kaikki merkittävät saavutuksensa Aberdeenissä, joihin lukeutuvat UEFA Super Cupin voitto kaudella 1983–1984, Skotlannin mestaruussarjan voitto kausilla 1983–1984 ja 1984–1985, Skotlannin cupin voitto kausilla 1982–1983, 1983–1984 ja 1985–1986 sekä Cup-voittajien cupin voitto kaudella 1982–1983. Weir pelasi urallaan yhteensä 37 liigaottelua ja teki niissä 6 maalia.ʶ
Weir pelasi yhden ottelun Skotlannin maajoukkueessa.ʶ
Pavel Černý

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. lokakuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Nové Město nad Metují, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  Tšekki
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 181 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983-1989 1990-1992 1992-1994 1995-2002 | Hradec Králové Sparta Praga Sanfrecce Hiroshima Hradec Králové |  |
Maajoukkue
| 1989-1991 | Tšekkoslovakia | 4 (0) |
Pavel Černý (s. 11. lokakuuta 1962 Nové Město nad Metují) on tšekkiläinen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Černý debytoi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1989. Hän on pelannut neljä maaottelua.
Kansainvälinen koripalloliitto

| Kansainvälinen koripalloliitto> Fédération Internationale de Basketball |
| --- | --- |

 FIBA:n pääkonttori Miesissä.
Laji:  koripallo
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  FIBA
Perustettu:  18. kesäkuuta 1932
Sijainti:   Mies, Sveitsi
Presidentti:  Saud Ali Al Thani
Sihteeri:  Andreas Zagklis
Avainhenkilöt:   Borislav Stanković  George Vassilakopoulous  Manfred Ströher 
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Jäsenet:  212 kansallista koripalloliittoa
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansainvälinen koripalloliitto (lyh. FIBA, ransk. Fédération internationale de basket-ball association) on kansainvälinen koripalloliitto.
FIBA laatii kansainvälisesti noudatettavat koripallosäännöt, määrittää varusteet ja tarvittavat toimitilat, säätelee pelaajien siirtymisiä, kontrolloi kansainvälistä tuomarointia sekä järjestää koripallon maailmanmestaruuskilpailut. Liittoon kuuluu nykyään yli 200 jäsenvaltiota ja ne on vuodesta 1989 järjestty viiteen maantieteelliseen alueeseen.
Liitto tunnettiin alkujaan nimellä Fédération Internationale de Basketball Amateur, mutta vuonna 1989 se pudotti sanan 'Amateur' ("amatööri") pois nimestään.
Historia

Kansainvälinen koripalloliitto perustettiin Genevessä vuonna 1932. Tuolloin kahdeksan valtiota olivat mukana perustamassa FIBAa: Argentiina, Tšekkoslovakia, Kreikka, Italia, Latvia, Portugali, Romania sekä Sveitsi. Ensimmäistä kertaa laji oli mukana kesäolympialaisten ohjelmistossa vuoden 1936 olympialaisissa. Kisojen aikana koripallon keksijä James Naismith nimettiin liiton kunniapresidentiksi.
FIBA on järjestänyt miesten maailmanmestaruuskilpailuja vuodesta 1950 ja naisten vuodesta 1953.
Vuonna 1989 FIBA salli ammattilaispelaajien osallistumisen olympialaisiin.
FIBA avasi oman Hall of Fame -museonsa vuonna 2007 Espanjan Alcobendasissa ja liiton uusi päämaja avattiin sveitsiläisessä Miesissä vuonna 2013. Uutta päämajaa alettiin kutsua nimellä House of Basketball.
Presidentit

| Ajankohta | Presidentti | Maa |
| --- | --- | --- |
| 1932–1948 | Leon Bouffard |  Sveitsi |
| 1948–1960 | Willard Greim |  Yhdysvallat |
| 1960–1968 | Antonio dos Reis Carneiro |  Brasilia |
| 1968–1976 | Abdel Moneim Wahby |  Egypti |
| 1976–1984 | Gonzalo Puyat II |  Filippiinit |
| 1984–1990 | Robert Busnel |  Ranska |
| 1990–1998 | George E. Killian |  Yhdysvallat |
| 1998–2006 | Abdoulaye Seye Moreau |  Senegal |
| 2006–2010 | Bob Elphinston |  Australia |
| 2010–2014 | Yvan Mainini |  Ranska |
| 2014– | Horacio Muratore |  |
Komissiot

FIBA Africa
FIBA Americas
FIBA Asia
FIBA Europe
FIBA Oceania
Aiheesta muualla

FIBA:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansainvälinen koripallo
FIBA | Olympialaiset | Maailmanmestaruuskilpailut | Alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut | Alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut | Naisten maailmanmestaruuskilpailut

 Jäsenliitot
FIBA Aasia (Aasia) • Aasian-mestaruuskilpailut
FIBA Americas (Amerikka) • Amerikan-mestaruuskilpailut
FIBA Africa (Afrikka) • Afrikan-mestaruuskilpailut
FIBA Europe (Eurooppa) • Euroopan-mestaruuskilpailut
FIBA Oceania (Oseania) • Oseanian-mestaruuskilpailut
Maapallo on jaettu viiteen komissioon, jotka johtavat oman alueensa turnaukset.