stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Semiulla Wafin
Aiheesta muualla

Wafin - Digitaaliset arkistot - Kansalliskirjasto
Mattokauppiaalla yritteliäisyys jo DNA:ssa
Zinnetullah Wafanpoika ja Möshfika Bedretdinintytär lapsiensa Semiullan ja Fatiman kanssa vuonna 1911.
Wafinin kangaskauppa Tampereella.
Wafin 1941.
Montenegron vaakuna

Montenegron vaakuna vuodesta 1993 lähtien
Montenegron vaakuna otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan Montenegron parlamentin päätöksellä vuonna 1993 ja se korvasi aiemman Montenegron sosialistisen tasavallan vaakunan. Vuodesta 2004 lähtien vaakuna on ollut myös Montenegron lipussa. Montenegron nykyinen vaakuna on lähes samanlainen kuin Montenegron vaakuna oli ennen itsenäisyyden menetystä vuonna 1918.
Vaakuna esittää kaksipäistä kotkaa, jonka esikuva on Petrovitšin palatsissa entisessä Montenegron kuninkaallisessa palatsissa. Kaksipäinen kotka on vanha bysanttilainen symboli ja alun perin se on roomalaista alkuperää. Samantyyppistä vaakunaa käytti myös Montenegron keskiaikainen edeltäjä Zetan valtio, kuten myös monet muut eurooppalaiset dynastiat. Vaakunan asettelu on kopioitu Venäjän vaakunasta. Venäjän keisariperheellä oli läheiset suhteet Montenegron hallitsijasuvun kanssa 1800-luvulla, jolloin vaakuna ensimmäisen kerran otettiin käyttöön.
Kaksipäisen kotka symbolin keskellä olevassa vaakunakilvessä on leijonahahmo, joka on piispallisen vallan merkki ja edustaa ylösnousemusta tai kristillisyyden voittoa, joskin se viittaa myös alueen aikaisempaan merimahtiin Venetsiaan. Montenegro oli ainoa maa Balkanilla, jota Ottomaanien valtakunta ei pystynyt valloittamaan ja sen alkuajan hallitsijoita olivat piispat. Ennen vuotta 1918 käytössä olleessa Montenegron vaakunassa leijonasymboli oli kotkasymbolin alapuolella ja vaakunakilven keskellä oli hallitsijan nimikirjaimet.
Historia

Vuonna 1918 Montenegro liitettiin Jugoslavian kuningaskuntaan. Tämän jälkeen säädettiin laki, mikä teki Montenegron vaakunan käytöstä rangaistavan teon. Vuosina 1945–1992 Montenegro kuului Jugoslaviaan sosialistisena tasavaltana ja tuolloin sillä oli oma sosialistinen vaakuna.
Euroopan valtioiden vaakunat
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia¹
Azerbaidžan¹
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia¹
Islanti
Irlanti
Italia
Itävalta
Kazakstan¹
Kroatia
Kreikka
Kypros¹
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki¹
Ukraina
Unkari
Yhdistynyt kuningaskunta
Valko-Venäjä
Vatikaanivaltio
Venäjä¹
Viro
¹ Myös Aasiaan kuuluvaksi tulkittava valtio
Montenegron sosialistisen tasavallan vaakuna 1945–1992
Finch (yhtye)

Finch keikalla vuonna 2014
Finch (aikaisemmin Numb) on vuonna 2000 perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye Kaliforniasta. Yhtye on tunnetuin singlestään What It Is to Burn, joka on samannimisen albumin (2002) kappale. Heidän toinen albuminsa, Say Hello to Sunshine (2005), ylsi Billboard 200 -listan 30 parhaan joukkoon. Yhtyeen sisäisten ongelmien jälkeen, se julkaisi albumin Back to Oblivion (2014).
Yhtyeen nykyinen kokoonpano:
Nate Barcalow – laulu, kosketinsoittimet
Randy Strohmeyer – soolokitara, taustalaulu
Alex Linares – rytmikitara
Kenny Finn – bassokitara
Alex Pappas – rummut, perkussiot
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Finch (American band)
Kaisa Matomäki

Kaisa Matomäki vuonna 2019.
Kaisa Sofia Matomäki (s. 30. huhtikuuta 1985 Nakkila) on analyyttiseen lukuteoriaan erikoistunut suomalainen matemaatikko. Syyskuusta 2015 alkaen hän on työskennellyt matematiikan ja tilastotieteen akatemiatutkijana Turun yliopistossa. Hänen tutkimuksensa käsittelee multiplikatiivisten funktioiden jakautumista lyhyillä väleillä. Hän on osoittanut, että lyhyillä väleillä Möbius-funktion arvot jakautuvat tasaisesti +1:n ja –1:n välillä. Nämä tulokset puolestaan olivat Terence Taon käyttämiä työkaluja Erdősin ristiriitatilanteen todistamiseksi.
Ura

Kaisa Matomäki on kotoisin Nakkilan Matomäen kylästä. Hänen isänsä on maanviljelijä ja äiti alakoulun luokanopettaja. Matomäen setä on vuorineuvos Tauno Matomäki. Hänen matematiikan opettajanaan kyläkoulussa oli myöhemmin tekoäly-yritys HeadAI:n perustanut Harri Ketamo. Yläasteen jälkeen Matomäki siirtyi lukioon Valkeakoskella toimivan Päivölän opiston matematiikkalinjalle. Opiskeluaikanaan hän voitti ensimmäisen palkinnon suomalaisille lukiolaisille tarkoitetussa matematiikkakilpailussa. Hän suoritti maisterintutkinnon Turun yliopistossa ja sai Ernst Lindelöf -palkinnon parhaasta lopputyöstä matematiikassa Suomessa vuonna 2005. Suoritettuaan tohtorintutkinnon Lontoon yliopiston Royal Holloway -kollegiossa professori Glyn Harmanin johdolla hän palasi Turkuun, jossa hän on akatemiatutkijana.
Matomäki tuli alan maailmanlaajuiseen tietoisuuteen vuosina 2007‒2009, jolloin hän julkaisi merkittäviä tuloksia noin kymmenessä tutkimusartikkelissa. Sittemmin Matomäki on julkaissut noin kolmekymmentä huippuluokan julkaisua, jotka käsittelevät lukuteorian keskeisiä kysymyksiä.
Palkinnot ja kunnianosoitukset

Kaisa Matomäki sai yhdessä Kanadan McGillin yliopiston Maksym Radziwillin kanssa multiplikatiivisia funktioita käsittelevästä yhteistyötutkimuksestaan SASTRA Ramanujan -palkinnon vuonna 2016. Palkinto on perustettu vuonna 2005, ja se myönnetään vuosittain nuorille matemaatikoille, joiden aihepiiriin Srinivasa Ramanujanin on vaikuttanut. Palkinnon saatesanoissa kiitetään tutkijaparin uraauurtavaa yhteistyötä ja heidän käyttämiään uusia tekniikoita.
Vuonna 2019 Kaisa Matomäki sai yhdessä Radziwillin kanssa yhden vuoden viidestä New Horizons Prize for Early-Career Achievement in Mathematics -palkinnosta, joka liittyy Breakthrough Prize in Mathematics -palkintoon. New Horizons -palkintoja jaetaan sekä matematiikan että fysiikan alalla korkeintaan kolmelle taholle vuodessa kummallakin alalla. Matematiikan alan New Horizons -palkinnon rahoittavat Mark Zuckerbergin säätiö ja Milner Foundation.
Matomäki ja Radziwill ovat tehneet yhteistyötä vuodesta 2013 lähtien. He julkaisivat vuonna 2015 yhdessä artikkelin Geometric and Functional Analysis -julkaisussa, joka puolestaan johti heidän vuonna 2016 Annals of Mathematics -julkaisussa julkaisemaansa artikkeliin. Tärkein esimerkki heidän tutkimuskohteistaan on Liouvillen funktio, jonka keskiarvot liittyvät muun muassa alkulukujen jakautumiseen ja Riemannin hypoteesiin, joka on yksi matematiikan merkittävimmistä avoimista ongelmista.
Aiheesta muualla

Kaisa Matomäen kotisivu
Suomen Akatemia: Suomen Akatemian julkaisema video Kaisa Matomäestä palkintojenjakotilaisuudessa. youtube.com.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Puola 
Tieteilijät:  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH
Pietro Valpreda

Pietro Valpreda
Pietro Valpreda (29. elokuuta 1932 Milano – 6. heinäkuuta 2002 Milano), oli italialainen anarkisti, tanssija ja teatterialan sekatyöläinen. Viranomaiset nimesivät hänet joulukuussa 1969 julkisesti syylliseksi Piazza Fontanan pommi-iskuun, syistä joita ei ole koskaan täysin selvitetty. Valpredaa pidettiin todisteiden puutteesta huolimatta vangittuna kolme vuotta, kunnes Italian parlamentti puuttui asiaan säätämällä lain ad personam (ns. ”Legge Valpreda”) joka mahdollisti Valpredan laskemisen vapaalle jalalle odottamaan oikeuden lopullista vapauttavaa tuomiota.
Nuoruusvuodet

Valpreda syntyi työläisperheeseen Milanon San Siron kaupunginosassa, jossa joutui jo nuorena vaikeuksiin viranomaisten kanssa. Hänet tuomittiin 1956 aseellisesta ryöstöstä neljäksi vuodeksi vankeuteen. Vapauduttuaan Valpreda hakeutui teatterialalle, opiskellen modernia tanssia ja samanaikaisesti teoreettisemmalla saralla anarkismin historiaa. Viimeksi mainutut opinnot veivät hänet usean anarkistiyhdistyksen kokouksiin. Yksi näistä oli Circolo ponte della Ghisolfa, jossa vaikutti johtohahmona sittemmin poliisin kuulustelujen yhteydessä kuollut Giuseppe Pinelli. Vuoden 1969 alussa Valpreda muutti Roomaan, perustaen siellä oman anarkistiyhdistyksen, Circolo 22 marzo.
Pidätys ja ”todisteet”

Valpreda saapui Milanoon aamulla 12. joulukuuta 1969, samana päivänä kun Piazza Fontanan pommi räjähti. Syy Valpredan Milanon matkaan oli kutsu tutkintatuomari Antonio Amatin kuulusteltavaksi 15. joulukuuta. Amati tutki Milanossa aikaisemmin samana vuonna tapahtuneita pommiräjäytyksiä. Välittömästi tämän kuulustelun jälkeen Valpreda pidätettiin Amatin toimiston ulkopuolella, epäiltynä osallisuudesta Piazza Fontanan pommi-iskuun. Pidätyksen takana oli vain noin puoli vuotta aikaisemmin uusfasistista, oman vakuuttelunsa mukaan, vakaumukselliseksi anarkistiksi kääntynyt Circolo 22 marzon jäsen Mario Merlino, joka kuulusteluissa oli vihjaillut poliisille että Valpredalla saattaisi olla jotain tekemistä pommi-iskun kanssa. Merlino ei todistettavasti, kääntymyksestään huolimatta, ollut katkaissut yhteyksiään Stefano Delle Chiaien johtamaan uusfasistiseen Avanguardia Nazionale-järjestöön. Merlinon oma alibi pommi-iskun ajankohtana oli monen mielestä hätkähdyttävä, nimittäin tapaaminen juuri fasistijohtaja Delle Chiaien kanssa. Merlino ei kuitenkaan ollut ainoa tavanomaisesta poikkeava jäsen Valpredan anarkistiryhmässä. Vakinaisten kokouksissa läsnäolijoiden joukossa oli myös ”toveri Andrea”, oikealta nimeltään Salvatore Ippolito ja ammatiltaan poliisi, jonka tehtävänä oli tarkkailla Circolo 22 marzon toimintaa sisältäpäin.
Merlinon antamat tiedot eivät kuitenkaan olisi vangitsemiseen riittäneet. Asiaa edisti nopeasti samana päivänä kun Valpreda pidätettiin poliisille ilmoittautunut tärkeä todistaja, 47-vuotias taksinkuljettaja Cornelio Rolandi. Rolandi tunnisti Valpredan valokuvasta henkilöksi jonka oli iltapäivällä 12. joulukuuta päästänyt pankkikonttorin edustalla kyydistä, ja joka oli pyytänyt häntä odottamaan. Tällöin tällä henkilöllä oli Rolandin mukaan ollut kädessään salkku. Kun hän palasi taksiin, hänellä ei enää ollut salkkua. Rolandin lausunto kuitenkin kyseenalaistettiin eri syistä, esimerkiksi sen takia että ensimmäinen tunnistaminen 15. joulukuuta ei tapahtunut normaalilla tavalla. Hänelle näytettiin ainoastaan Valpredan valokuva ja kysyttiin oliko edessä oikea henkilö. Vasta seuraavana päivänä järjestettiin virallinen tunnistaminen Roomassa, kuvasta jossa oli Valpredan lisäksi neljä muuta, keskenään aika samannäköistä, mutta Valpredasta ulkonäöltään selvästi poikkeavaa miestä. Tällöin Rolandi oli siis jo nähnyt Valpredan valokuvan. Rolandi myönsi itse asiassa jo ennen virallista tunnistamista nähneensä Valpredan valokuvassa. Sen olivat hänelle näyttäneet poliisit Milanossa, sanoen samalla suunnilleen että tämän täytyi olla se mies jonka hänen odotettiin tunnistavan. Hänelle oli näytetty muidenkin kuvia mutta ilman vastaavaa kommenttia. Merkillisenä pidettiin myös sitä lausuntoa jonka Rolandi antoi nähdessään ensimmäisen kerran Valpredan kasvotusten: ”Se on hän. Ja jos se ei ole hän, niin hän ei ole täällä” (”È lui. E se non è lui qui non c'è”). Valpreda ja hänen asianajajansa Guido Calvi vaativat välittömästi tämän lauseen mukaan ottamista kuulustelupöytäkirjaan mitä ei kuitenkaan tapahtunut, ja pöytäkirjaan merkittiin ainoastaan että Rolandi oli tunnistanut Valpredan.
Vankeus ja vapautus erikoislailla

Pian osoittautui että Rolandi oli syyttäjäpuolen ainoa todistaja joka edes mahdollisesti saattoi kytkeä Valpredan pommi-iskuun. Kun Rolandi kuoli keuhkokuumeeseen heinäkuussa 1971, tutkimukset olivat kuitenkin jo kääntyneet toiseen suuntaan, ja Valpreda alkoi asteittain muuttua epäillystä päätekijästä isoksi ongelmaksi, koska hän oli istunut pitkään vangittuna vaikka todisteita hänen osallisuudestaan ei löytynyt. Tästä kiusallisesta ongelmasta päästiin lopulta säätämällä joulukuussa 1972 uusi laki ad personam, siis varta vasten Valpredan tapausta ajatellen. Tämä laki, joka tunnetaan nimellä "legge Valpreda" (virallisesti Legge n. 773 del 15 dicembre 1972), mahdollisti Valpredan väliaikaisen vapauttamisen odottamaan oikeuden lopullista vapauttavaa päätöstä, jonka kassaatiotuomioistuin vahvisti vasta 27. tammikuuta 1987.
Myöhempi toiminta

Valpreda oli vankilassa ollessaan jatkanut poliittista toimintaa ja asettunut vuoden 1972 vaaleissa pienen kommunistisen Il Manifesto -puolueen ehdokkaaksi. Hänestä tuli puolueen suurin ääniharava, mutta hänen saamansa 11 605 ääntä eivät kuitenkaan riittäneet parlamenttiin asti, koska Il Manifesto ei saanut yhteensä tarpeeksi ääniä ylittääkseen vaaditun kynnyksen. Valpreda on myös julkaissut useita, enemmän tai vähemmän omaelämäkertaisia, kirjoja, esimerkiksi vankilapäiväkirjansa nimellä È lui. Diario dalla galera 1969-1972 (1974) ja useita poliisiromaaneja yhdessä Piero Colapricon kanssa. Valpreda kuoli syöpään vuonna 2002.lähde?
Pljevlja

| Pljevlja Пљевља |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna

 fiPljevlja 
 43°21′25″N, 19°21′00″E 
Valtio:  Montenegro
 www.pljevlja.me 
Pljevlja on  Montenegron pohjoisin kaupunki ja kunta. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 35 806 asukasta. Sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 21 337. Niinpä Plevlja oli Montenegron kolmanneksi suurin kaupunki Podgorican ja Nikšićin jälkeen.  Kunnan asukkaista 59 % oli tuolloin etnisiä serbejä.
Plevjan voimalaitos
Pljevlja on Montenegron vuoristoista pohjoisosaa. Kaupunkikeskus on 770 metrin korkeudessa, ja kunnan korkein piste on Ljubišnja-vuori 2238 metriä merenpinnan yläpuolella. Pljevljassa on Montenegron ainoa hiilikaivos, ja ruskohiiltä polttava lämpövoimala tuottaa 45 % maan sähköenergiasta. Kunnan alueelta Šuplja stijenasta louhitaan myös sinkkiä ja lyijyä. Metsäteollisuus ja maanviljelys ovat myös merkittäviä työllistäjiä.
Pljevaljski sir on Montenegron tunnetuin perinteinen juusto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pljevlja Wikimedia Commonsissa
Montenegron kunnat
Andrijevica
Bar
Berane
Bijelo Polje
Budva
Cetinje
Danilovgrad
Gusinje
Herceg Novi
Kolašin
Kotor
Mojkovac
Nikšić
Petnjica
Plav
Pljevlja
Plužine
Podgorica
Rožaje
Šavnik
Tivat
Tuzi
Ulcinj
Žabljak
Zeta
Palmunäädät

| Palmunäädät |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Sivettieläimet Viverridae
Alaheimo::  Paradoxurinae  Gray, 1865
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palmunäädät (Paradoxurinae) eli palmusivetit on sivettieläimiin kuuluva alaheimo. Nämä eläimet elävät puissa ja niiden jalat ovat sopeutuneet puissa kiipeämiseen siten, että niillä on terävät kynnet, paljaat anturat ja kolmas ja neljäs varvas ovat osittain kasvaneet yhteen. Ne syövät enimmäkseen hedelmiä. Afrikanpalmusivettiä esiintyy itäisessä Afrikassa ja eteläisessä Aasiassa elää seitsemän palmunäätälajia.
Sukuja:
Binturongit (Arctictis)
Juovapalmusivetit (Arctogalidia)
Sulawesinpalmusivetit (Macrogalidia)
Naamiopalmusivetit (Paguma)
Musankit (Paradoxurus)
Sniper Elite V2

| Sniper Elite V2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rebellion Developments
Julkaisija:  Rebellion Developments
Jakelija:  Steam, Humble Store, Nintendo eShop, PlayStation Now ja PlayStation Store
Säveltäjä:  Mark Rutherford
Pelisarja:  Sniper Elite
Julkaistu:  2012
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 16 
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 3, Microsoft Windows ja Wii U
Jakelumuoto:  DVD, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Sniper Elite V2 on Rebellion Developmentsin kehittämä ja julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna 2012 PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle.
Peli on tarinaltaan sama kuin vuoden 2005 Sniper Elite, mutta muuten kyseessä on eri peli. Peli sisältää tarkka-ampumisenelementtejä.
Tarina

Peli sijoittuu vuoden 1945 Berliiniin, toisen maailmansodan loppuvaiheisiin. Päähenkilö, tiedustelupalvelu OSS:n luutnantti Karl Fairburne, on lähetetty Berliinin raunioihin eliminoimaan korkea-arvoisia natseja ja estämään V2-rakettien ja niitä suunnitelleiden tiedemiesten päätyminen neuvostoliittolaisten käsiin. Fairburne joutuu liikkumaan linjojen välissä, taistelemaan sekä neuvostoliittolaisia että saksalaisia joukkoja vastaan ja suorittamaan tiedonkeruuta, salamurhia ja sabotaasia.
Vastaanotto

Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8/10. Pelissä voi säätää tarkka-ampumisen realismia, joka vaikeuttaa vaikeustasoon. Muun muassa etäisyys, tuulen nopeus ja hengittäminen vaikuttavat tarkkuuteen. Täydellinen onnistuminen osumassa on palkitsevaa, mutta lähitaistelu ei ole niin viimeisteltyä kuin tavallisissa ammuntapeleissä.
Aiheesta muualla

Sniper Elite V2 MobyGamesissa (englanniksi)
Pirttijärvi (Rauma)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Kunnat:  Rauma
Koordinaatit:  61°08′14″N, 21°39′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Lapinjoen vesistö (33)
Valuma-alue:  Lapinjoen keskiosan alue (33.002)
Laskuoja:  Leppäjärvenoja 
Järvinumero:  33.002.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  18,3 m 
Rantaviiva:  0,674 km 
Pinta-ala:  2,979 ha  
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi on Satakunnassa Raumalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede

Lähes umpeen kasvaneen suojärven pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 6 kilometriä pitkä Lapinjokeen hieman Hautjärven yläpuolelle laskeva Leppäjärvenoja. Järven rantaviiva on 680 metriä pitkä ja ranta on pääosin avosuota.
Luonto

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Helsinki Retro & Vintage Design Expo

Helsinki Retro & Vintage Design Expo on Helsingissä Kaapelitehtaalla vuodesta 2014 lähtien järjestetty design- ja vintagetapahtuma. Tapahtumassa myydään pääasiassa pohjoismaista muotoilua 1920–1980-luvuilta.
Messuilla on ollut näytteilleasettajia ainakin Suomesta, Ruotsista ja Virosta. Myynnissä oleviin tuotteisiin on kuulunut muun muassa huonekaluja, valaisimia, lasia, keramiikkaa, kirjoja, leluja, koruja ja vaatteita. Erityisen suosittuja keräilykohteita 2020-luvulla ovat olleet 1950- ja 1960-lukujen kotimainen design, kuten kalusteet, valaisimet ja lasiesineet.
Bella-Veneet

| Bella-veneet Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1981 
Lakkautettu:  2024 
Toimitusjohtaja:  Juha Väyrynen 
Kotipaikka:  Kuopio	 
Liikevaihto:  38.9M € (2021) 
Liikevoitto:  2.9M € (2021) 
Henkilöstö:  312 (2021) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bella-Veneet Oy – Bella Boats on kuopiolainen moottorivenevalmistaja. Yritys on Pohjoismaiden suurin lasikuitumoottoriveneiden valmistaja. Veneitä valmistetaan neljässä tehtaassa, joissa on yhteensä 150 työntekijää. Tehtaista kolme on Kuopiossa Pohjois-Savossa ja yksi Luodossa Pohjanmaalla. Bellan perustaja Raimo Sonninen valittiin Suomen parhaaksi kasvuyrittäjäksi vuoden 2006 Entrepreneur of the Year -kilpailussa. Yritys siirtyi syksyllä 2018 ruotsalaisen Nimbus Boatsin omistukseen. Syyskuun 2024 tietojen mukaan Nimbuksen Suomen-tehtaat lopetetaan menekkivaikeuksien vuoksi.
Yhtiö myi tuotteistaan noin 75 prosenttia vientiin ja toimii yhteistyössä Brunswick Corporationin ja sen tytäryhtiöiden Mercury Marinen ja Marine Power Europe Inc:in kanssa (moottorimerkit Mercury, MerCruiser ja Mariner). Bellan tuotemerkit ovat Bella, Flipper, Aquador ja MV-Marin.
Bella työllisti vuonna 2012 noin 235 työntekijää. Maakunnan venealan työpaikoista noin kolme neljäsosaa liittyy Bella-veneiden valmistamiseen.
Historia

Raimo Sonninen aloitti veneiden rakennuksen vuonna 1970 omassa autotallissaan rakentamalla 24 tuulilasivenettä. Hän sai kimmokkeen veneen rakennukseen kilpaveneilyharrastuksestaan. Sonninen myi itsevalmistamansa katamaran-tyyppisen vaneriveneen eteläsuomalaiselle veneenvalmistajalle ja sai maksuksi tuulilasiveneen muottisarjan. Ensimmäinen vene onnistui heti niin hyvin, että naapuri halusi ostaa sen. Siitä alkoi Bella-veneiden valmistus myyntiin. Yrityksen toiminta alkoi Iisalmessa, ja vuodesta 1972 eteenpäin toiminta jatkui Kuopiossa.
1977 valmistuivat ensimmäiset veneet vientiin. Vuosikymmenen lopulla tuotiin markkinoille Bella 660 -matkavene. Venemalli oli suosittu ja johti läpimurtoon kotimaan markkinoilla.
Historia > 1980-luku

1985 Bella-Veneet Oy ostaa Scantic-venemuotit ja avaa uuden tehtaan osoitteeseen Leväsentie 1, Kuopio. Leväsentie 1 vuokrattiin kaupungilta jo 1974, ja veneiden valmistus alkoi. Vuonna 1985 samaan osoitteeseen valmistunut uudenaikainen venetehdas maksoi itsensä takaisin kahdessa vuodessa.
1986 italialainen kilpa-ajaja ja veneenrakentaja Renato Molinari myy Falcon day cruiser -muotit Bellalle ja Bella kehittää kabiiniversion. Samana vuonna Sonninen sai Kuopion kaupungin yrittäjäpalkinnon.
Suunnitteluyhteistyötä tehtiin Molinarin kanssa, ja samalla vahvistettiin yhteistyötä suomalaisten huippusuunnittelijoiden Tor Hindersin ja Sven Lindkvistin kanssa. 1987 julkistettiin ensimmäinen daycruiser Falcon 26 Molinari ja aloitettiin kabiiniversion suunnittelu. Vene tuli sarjatuotantoon vuonna 1988.
1989 uusi tehdas Väliköntie 10 valmistuu. Tehtaassa on neljä tuotantolinjaa ja parhaimmillaan jokaiselta linjalta valmistuu vene päivässä. Uuden tehtaan myötä työntekijöiden määrä nousi 35:stä 75–80:een, ja Bella-Veneet Oy päätyi kouluttamaan uudet työntekijät yhdessä Kuopion työvoimatoimiston kanssa suuren ja nopean tarpeen vuoksi. Kahden vuoden aikana tultaisiin järjestämään yhteensä neljä puolivuotista veneenrakentajan kurssia.
1980-luvulla Bella-Veneet Oy kehittyi tasaisesti kasvaen. Vuosikymmenen lopulla Belloja tehtiin peräti kahdeksassa tehtaassa, joista kaksi oli omia ja kuusi alihankkijoita. Liikevaihto on parhaimpina vuosina yltänyt yli 70 miljoonaan markkaan. Vuosina 1987–1990 keskimääräinen myynnin kasvu oli 39 %. Pahin kilpailija kotimaan markkinoilla olikin tuolloin vanhat, käytettyinä myytävät Bellat.
Vuosikymmenen loppupuolen kovat kasvun vuodet lisäsivät venealalla kautta linjan veneiden valmistusta ja maahantuontia erittäin voimakkaasti. Bellallakin nähtiin kovan kysynnän vaikutukset; veneitä ei tarvinnut myydä, riitti kun vastasi puhelimeen ja kirjoitti orderit. Yrityksessä päätettiin tuolloin panostaa vientiin.  Ruotsi oli menestys, joten seuraavaksi suunnattiin Keski-Eurooppaan.
1989 keskimoottoriveneiden menekki lähes kaksinkertaistui, ja Bella-Veneet Oy valmisti kyseisten veneiden markkinajohtajana lähes puolet Suomessa myytävistä keskimoottoriveneistä. Vuonna 1988 Bella-Veneet Oy valmisti 155 keskimoottorivenettä, ja tämän tuotantotason saavuttamiseen oli kulunut kymmenen vuotta. Vuonna 1989 valmistuneen uuden tehtaan ansiosta tuotanto kuitenkin kaksinkertaistui vuodessa runsaaseen 300:aan.
Lippulaivana jatkoi Molinarin suunnittelema Falcon. Vuoden 1989 Oslon venenäyttelyssä Bella 640 HT valittiin hard top -luokan voittajaksi. 1990-luvun alussa markkinoille lippulaivaksi tullut Bella Falcon 35 oli jatkumoa edelliseltä vuosikymmeneltä alkaneelle linjalle tuoda uusia tuulia suomalaiseen venemaailmaan. Kallis jahti ei kuitenkaan löytänyt kohdeyleisöään keskellä syvintä lamaa, ja sitä valmistettiin vain neljä yksilöä. Falcon 26 taas osoittautui Falcon-sarjan menestykseksi; sitä valmistettiin yli tuhat yksilöä vuodesta 1988 lähtien 2010-luvulle saakka.