stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klaus Ebner
Aiheesta muualla

Kirjailijan verkkosivu K. Ebner: www.klausebner.eu
Elämäkerta, Schreiblust-Verlag, Saksa
Elämäkerta, kirjaimellinen aikakauslehti DUM (Itävalta)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokoneista

Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokoneista
Monique Mbeka Phoba

| Monique Mbeka Phoba> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1962
Monique Mbeka Phoba (s. 1962 Bryssel, Belgia) on elokuvantekijä, jonka perhe on kotoisin Kongon demokraattisesta tasavallasta, mutta on asunut Beninissä ja Belgiassa. Hänen elokuvilleen on myönnetty useita palkintoja.
Syntymä ja koulutus

Monique Mbeka Phoba syntyi Brysselissä Kongon demokraattisen tasavallan diplomaatin tyttärenä. Hän kävi Kongon demokraattisessa tasavallassa koululomiensa aikana, mutta alkoi asumaan vakituisesti Belgiassa 16-vuotiaana isänsä eroamisen jälkeen. Hän opiskeli Saint-Louis High Business Schoolissa ja hankki tutkinnon kansainvälisestä liiketoiminnasta Brysselissä. Hänen lopputyönsä otsikko oli "Yhteistyö Euroopan ja Afrikan audiovisuaalisen teollisuuden välillä". Opiskellessaan Monique Phoba puhui afrikkalaisesta kulttuurista opiskelijoille suunnatulla radiokanavalla Radio-Campuksessa ja kirjoitti artikkeleita Brysselin ja Geneven eri sanomalehdissä, kuten Tam-Tam, Negrissimo ja Regards Noirs. Sitten hän osallistui dokumenttipajaan Ateliers Varaniin Pariisissa.
Ura

Vuonna 1991 Monique Mbeka Phoba teki elokuvan Revue en vrac (26 minuuttia) Zairen kansallisen television (OZRT) toimittajan Fred Mongun kanssa. Siinä tarkasteltiin riippumattoman ja moniarvoisen lehdistön syntyä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Seuraavaksi hän teki sarjan dokumentteja Afrikasta, muun muassa  Rentrer? (1993, 52 minuuttia), Deux petits tours et puis s'en vont (1997) Beninin presidentinvaaleista, Un rêve d'indépendance (1998, 53 minuuttia) omasta isoisästään Belgian kolonisaation alaisena ja Sorcière, la vie ( Noiduttu elämä, 2004, 52 minuuttia).
Rentrer? pohtii aivovuodon ongelmaa. Se sai Euroopan neuvoston Etelä-/pohjoispalkinnon Rencontres Media Nord / Sudissa, Genevessä vuonna 1996. Hänen lyhytelokuvansa Une voix dans le Silence vuodelta 1996 kertoo HIV-positiivisen beniniläisen Bruno Edikon taistelusta. Hänen neljäs dokumenttielokuvansa Deux petits tours et puis s'en vont… (Kaksi pientä käännöstä ja sitten mene ..) oli ohjaus yhdessä Emmanuel Kolawolen kanssa. Benin, Afrikan demokratian laboratorio, on tämän elokuvan teema, ja se voitti TV-/video-dokumenttiohjelman toisen palkinnon FESPACO:ssa maaliskuussa 1997. Vuonna 1998 elokuvassa Un rêve d'indépendance Monique Mbeka Phoba kuvaa 35 vuoden itsenäisyyttä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Tämä dokumenttielokuva sai palkinnon "Kuvia naisista" Vues d'Afrique -festivaalilla Montrealissa huhtikuussa 2000.
Vuonna 2001 julkaistiin Monique Mbeka Phoban dokumenttielokuva Anna, l'Enchantée. Se kertoo Anna Tekosta, laulajasta, joka voitti stipendin musiikin opiskelua varten Ranskassa. Huonosti valmistautunut Anna ei kestä enempää kuin kolme kuukautta. Dokumentti voitti "Kuvia naisista" -palkinnon Vues d'Afrique -festivaalilla Montrealissa huhtikuussa 2002. Hänen elokuvansa 2006 Sorcière, la vie! kuvaa vanhan miehen elämää. Hän oli lääketieteellinen avustaja Belgian siirtomaavallan aikana, lääkäri maansa itsenäisyyden jälkeen ja suostui sitten tavalliseksi tuomariksi eläkkeelle jäämisen jälkeen. Elokuva tutkii noituuteen uskomisen yleisyyttä yhteisössä vanhan miehen käsiteltäväksi saatettujen tapausten avulla.
Vuonna 2007 valmistui Monique Mbeka Phoban dokumenttielokuva Zairen jalkapallon maajoukkueesta Leopardsista, joka loisti vuoden 1974 jalkapallon maailmancupissa. Joukkue osallistui Saharan eteläpuolisen Afrikan joukkueista ensimmäisenä FIFA:n maailmancupiin. Entre la coupe et l'élection (Cupin ja vaalien välissä) oli ohjaus yhdessä Guy Kabeya Muyan kanssa.
Vuosina 1995–2007 Monique Mbeka Phoba asui Beninissä, jossa hän työskenteli afrikkalaisen elokuvan tuotannon, levityksen ja myynninedistämisen parissa. Hän loi Lagunimages-TV- ja dokumenttifestivaalin vuonna 2000. Vuodesta 2007 lähtien Monique Mbeka Phoba on asunut Belgiassa, missä hän hankki uuden tutkinnon käsikirjoittamisesta. Sitten hän tuotti ensimmäisen näytelmäelokuvansa Soeur Oyo.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Revue en vrac | Ohjaaja |  |
| 1997 | Deux petits matkat ja puis s'en vont | Ohjaaja |  |
| 1998 | Un rêve d'indépendance | Ohjaaja, käsikirjoittaja |  |
| 2001 | Anna l'enchantée | Ohjaaja |  |
| 2006 | Sorcière, la vie! | Ohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja |  |
| 2007 | Entre la coupe et l'élection | Ohjaaja, käsikirjoittaja |  |
| 2010 | Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère | Näyttelijä |  |
Aiheesta muualla

Monique Mbeka Phoban haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive), Vues d'Afrique huhtikuussa 1997  Montreal, Quebec (englanniksi)
Beti Ellerson: A Conversation with Monique Mbeka Phoba African Women in Cinema Blog. 13 December 2009. Viitattu 18.3.2012.
Pius Ngandu Nkashama: Symboles et métaphores cosmiques dans " Yemadja " de Monique Mbeka Phoba Mondes Francophones. Viitattu 18.3.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Monique Mbeka Phoba
Käännös suomeksi
Jacksonville IceMen

| Jacksonville IceMen |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Entiset nimet:  Muskegon Fury (IHL) (1992–2008) Muskegon Lumberjacks (USHL) (2008–2010) Evansville IceMen (ECHL) (2010–2016) Jacksonville IceMen (2017–)
Kaupunki:   Jacksonville, Florida
Kotiareena:  VyStar Veterans Memorial Arena
– kapasiteetti:  8 500
Sarjataso:  ECHL
Värit:                
Puheenjohtaja:   Scott Einhorn
Päävalmentaja:   Sean Teakle
Omistaja:   Andrew Kaufmann
Yhteistyöseurat:  Buffalo Sabres (NHL) Rochester Americans (AHL)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jacksonville IceMen on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Jacksonvillestä, Floridasta. Se pelaa ECHL-liigaa. IceMenin ECHL-liigassa pelaava joukkue toimii farmijoukkueena Buffalo Sabresille ja AHL-joukkue Rochester Americansille. Seura toimi kaudet 2012–2016 Evansvillessä, Indianassa.
Joukkue kaudella 2024–2025

(Tilanne 27. helmikuuta 2025)
| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Matt Vernon | L | 2025 | San José, Kalifornia, Yhdysvallat |  |
| 35 |  | Justen Close | L | 2025 | Kindersley, Saskatchewan, Kanada |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Carter Allen | L | 2025 | Lambton Shores, Ontario, Kanada |  |
| 3 |  | Lord-Anthony Grissom | L | 2025 | Detroit, Michigan, Yhdysvallat |  |
| 4 |  | Noah Laaouan | R | 2025 | Halifax, Nova Scotia, Kanada |  |
| 7 |  | Connor Russell | R | 2025 | Guelph, Ontario, Kanada |  |
| 8 |  | Peter Tischke | L | 2025 | Hinsdale, Illinois, Yhdysvallat |  |
| 23 |  | Brayden Hislop | L | 2025 | St. Clements, Ontario, Kanada |  |
| 24 |  | Cameron Supryka | L | 2025 | Belleville, Ontario, Kanada |  |
| 25 |  | Dante Fantauzzi | L | Laina | Woodbridge, Ontario, Kanada |  |
| 28 |  | Ivan Chukarov | L | 2025 | Des Plaines, Illinois, Yhdysvallat |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 9 |  | Logan Cockerill | L | LH | 2025 | Brighton, Michigan, Yhdysvallat |
| 10 |  | Christopher Brown (C) | R | KH | 2025 | Bloomfield Hills, Michigan, Yhdysvallat |
| 11 |  | Chase Lang | R | KH / OLH | 2025 | Nanaimo, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 12 |  | Liam Coughlin | L | KH / VLH | 2025 | South Boston, Massachusetts, Yhdysvallat |
| 13 |  | Chris Grando | L | VLH | 2025 | Islip, New York, Yhdysvallat |
| 16 |  | Derek Lodermeier | L | VLH | 2025 | Brooklyn Center, Minnesota, Yhdysvallat |
| 17 |  | Ty Cheveldayoff | L | VLH | 2025 | Stony Plain, Alberta, Kanada |
| 21 |  | Bennett MacArthur | L | VLH | 2025 | Summerside, Prinssi Edwardin saari, Kanada |
| 22 |  | Justin McRae | R | H | 2025 | Peterborough, Ontario, Kanada |
| 26 |  | Brody Crane | L | VLH | 2025 | Union, Ontario, Kanada |
| 39 |  | Davis Koch | L | KH / OLH | 2025 | Surrey, Newfoundland ja Labrador, Kanada |
| 51 |  | Garrett Van Wyhe | L | KH | 2025 | Seattle, Washington, Yhdysvallat |
| 68 |  | Olivier Nadeau | R | OLH / KH | 2026 | Lac-Etchemin, Québec, Kanada |
| 83 |  | Brendan Harris | L | KH | 2025 | Port Jefferson, New York, Yhdysvallat |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Sean Teakle
Apu- & Videovalmentaja: Garret Cockerill
Maalivahtivalmentaja: Charles Williams
Fysiikkavalmentaja: Patrick Murphy
Huoltopäällikkö: Matt Conti
Puheenjohtaja: Scott Einhorn
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Jacksonville IceMenin verkkosivut (englanniksi)
Minna Salami

| Minna Salami> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 46–47) Suomi
Kansalaisuus:  Nigeria, Suomi
Ammatti:  toimittaja, esseisti
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Sensuous Knowledge: A Black Feminist Approach for Everyone (suom. Aistien viisaus. Mustan feminismin näkökulma kaikille )
Aiheesta muualla
Kotisivu
Minna Salami (s. 1978) on  afrofeminismiin erikoistunut toimittaja, esseisti ja luennoitsija.
Koulutus ja kulttuurinen tausta

Salami valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi ruotsalaisesta Lundin yliopistosta ja jatkoi sen jälkeen maisteriksi Lontoon yliopistossa sukupuolentutkimus pääaineenaan.
Salami puhuu sujuvasti viittä eri kieltä ja on asunut myös Espanjassa ja Yhdysvalloissa. Suomalais-nigerialaisesta avioliitosta syntynyt Salami vietti lapsuutensa Nigeriassa ja nuoruutensa Ruotsissa ja asuu nykyisin Englannissa.
Ura

Salami on julkaissut afrofeminististä aatesuuntausta edustavaa MsAfropolitan-blogia vuodesta 2010. Kyseinen blogi on voittanut useita palkintoja. Salamin kirjoituksia on julkaistu myös esimerkiksi The Guardianissa ja uutissivusto Al Jazeerassa.
Salami on luennoinut esimerkiksi feminismistä, dekolonisaatiosta ja Afrikan kulttuureista muun muassa Euroopan parlamentissa ja YK:n järjestöissä.
Salamin kirjoittama esseekokoelma Sensuous Knowledge ilmestyi vuonna 2020 Harper Collinsin kustantamana. Schildts & Söderströms julkaisi kirjan suomennoksen samana vuonna.
Teokset

Salami, Minna: Aistien viisaus: Mustan feminismin näkökulma kaikille.  ((Sensuous Knowledge: A Black Feminist Approach for Everyone)  Suomentanut Linteri, Sini. Helsinki:  S&S, 2020.  ISBN 978-951-525-122-0
Aiheesta muualla

MsAfropolitan
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB
Joakim Håkans

Joakim Håkans (s. 6. kesäkuuta 1971 Helsinki) on suomalainen liikemies ja Alfons Håkans -laivaliikenneyhtiön entinen toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on merikapteeni.
Ura

Joakim Håkans aloitti uransa perheyritys Alfons Håkansissa 16-vuotiaana työskennellen matruusina Fart-hinaajalla 1980-luvun lopulla. Ylioppilaaksi valmistuttuaan Håkans valitsi jatkaa opintojaan Åbo Navigationsinstitutin perämiesluokilla, vastoin isänsä Stefan Håkansin toiveita kauppatieteellisistä korkeakouluopinnoista. Merikapteenin opintoja varten hän keräsi tarvittavaa merikokemusta työskennellen ESL:n, Rederi Ab Engship ja Langh Ship- varustamoiden aluksilla Pohjanmeren liikenteessä.
Valmistuttuaan vahtiperämieheksi vuonna 1992 hän suoritti varusmiespalveluksensa Suomen merivoimissa Naantalin Kultarannassa, toimien tasavallan presidentti Mauno Koiviston veneenkuljettajana. Varusmiespalveluksen jälkeen hän työskenteli vuoden ajan perämiehenä erilaisissa tehtävissä hinaajilla ja roro-alus Bordenilla.
Saatuaan riittävästi käytännön kokemusta Håkans jatkoi opintojaan merikapteeniksi merenkulkuoppilaitoksessa, jossa hän työskenteli myös opintojensa ohessa. Hän valmistui merikapteeniksi vuonna 1996 ja sai pian sen jälkeen päällystötodistuksensa. Håkans jatkoi uraansa merillä toimien useiden Alfons Håkansin laivaston hinaajien päällikkönä. Stefan Håkansin vakava sairastuminen vuonna 1998 pakotti Joakim Håkansin siirtymään kokopäiväisesti toimistotehtäviin, toimittuaan sitä ennen Alfons Håkansin laivaston suurimman aluksen, AHT/jäänmurtaja Zeuksen, päällikkönä. Yhtiö on Suomen suurin hinaajavarustamo.
Ura > Veropetostuomio

Joakim Håkans jätti paikkansa Alfons Håkans -yhtiön hallituksessa sekä toimitusjohtajana joulukuussa 2023. Samalla viikolla Varsinais-Suomen käräjäoikeus käsitteli kahta törkeää veropetosta, joista tämä oli syytettynä. Syytteet koskivat Joakim Håkansin omistuksessa olevan, Alfons Håkans-konsernista ulkopuolisen jerseyläisen yhtiön verojen maksua 2000–2010-luvuilla. Håkans oli ottanut yhteyttä syyttäjään jo rikostutkinnan varhaisessa vaiheessa ja ehdottanut niin sanottua tunnustusoikeudenkäyntiä, jossa hän tunnusti rikokset ja auttoi poliiseja niiden selvittelytyössä. Hänet tuomittiin kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja yhdyskuntapalveluun sekä maksamaan valtiolle 1,5 miljoonaa euroa viivästyskorkoineen. Hän suoritti vahingonkorvauksen kokonaisuudessaan jo käsittelypäivänä.  Joulukuussa 2023 Alfons Håkansin uutena toimitusjohtajana aloitti Jussi Keveri.
Luottamustoimet

Joakim Håkans on Djiboutin Suomen kunniapääkonsuli . Hän on toiminut konsulttina kansainvälisille yrityksille, jotka tarjoavat turvallisuuspalveluita Adeninlahdella merirosvouden torjuntaan. Lisäksi hän oli mukana järjestämässä hanketta merivartioston käytöstä poistettujen Kiiski-luokan partioveneiden lahjoittamiseksi Djiboutin ja Somalian rannikoille merirosvouden vastaiseen työhön.
Alfons Håkans Oy:n toimitusjohtajana Joakim Håkansia on pyydetty säännöllisesti antamaan asiantuntijalausuntoja merenkulkuun liittyvissä kysymyksissä.
Håkans on Suomen 6m-purjehdusluokan lajiliiton hallituksen jäsen.
Håkans on toiminut aktiivisesti isänsä Stefanin perustaman jalkapalloseura FC Interin taustalla, erityisesti seuran junioripuolella.
Tunnustuksia

Vuonna 2020 Turun Ruissalon telakka sai hyvän rakentamisen palkinnon Turun kaupunkityöryhmältä. Telakka-alueen uudistamisesta vastasivat Håkans-perheen ohella Forum Marinum, Turun kaupunki, Arkkitehtitoimi Leino ja Sigge Arkkitehdit.
Vuonna 2022 Håkans-perhe palkittiin Ruissalon historiallisen telakka-alueen monipuolisesta kehittämisestä ja alueen avaamisesta yleisölle Visit Turun vuosittain jaettavalla Matkailun Oskarilla.
Yksityiselämä

Joakim Håkans asuu Kapkaupungissa yhdessä vaimonsa Mari Håkansin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Julius ja Nikolas Håkans. Joakim Håkans on aktiivinen kilpapurjehtija ja on osallistunut kilpailuihin useissa eri veneluokissa.
Novosti

| Novosti |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  politiikka
Kustantaja:  Kroatian serbien kansallinen neuvosto
ISSN:  ISSN 1845-8955 ja 1849-8957
Kokonaislevikki:  4 000 (2015)
Perustettu:  1999
Kotikunta:  Zagreb
Kotimaa:  Kroatia
Ilmestymistiheys:  torstaisin
Kieli:  kroatia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Novosti (serb. Новости) on kroatialainen viikkolehti, jota julkaisee Kroatian serbien kansallinen neuvosto. Se on perustettu vuonna 1999 ja on toimitukselliselta linjaltaan selkeästi vasemmistolainen. Lehdessä käytetään rinnakkain latinalaisia ja kyrillisiä aakkosia.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (serbiaksi)
Carl Paivio

| Carl Paivio |
| --- | --- |
 Carl Paivion pidätyskuva vuodelta 1919.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1893 Töysä
Kuollut: 14. huhtikuuta 1952 (58 vuotta) New York
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  ay-aktiivi ja toimittaja
Siviilisääty:  naimaton
Muut tiedot
Järjestö:  Industrial Workers of the World   International Workers Order
Carl Paivio (oik. Karl Einar Päiviö, 23. marraskuuta 1893 Töysä – 14. huhtikuuta 1952 New York) oli amerikansuomalainen työväenliikkeen aktiivi ja toimittaja. Paivio tuli tunnetuksi vuonna 1919, jolloin hänet yhdessä Gust Alosen kanssa tuomittiin yli neljän vuoden vankeusrangaistukseen ”rikollista anarkiaa” sisältäneen lehden toimittamisesta ja levittämisestä. Heidän tuomioidensa on usein katsottu olleen ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain kanssa. Carl Paivio oli poliitisen aktivisminsa alkuvaiheessa anarkisti, mutta vankilatuomionsa jälkeen hän kuitenkin siirtyi kohti kommunismia.
Elämäkerta

Carl Paivion vanhemmat olivat Juho Matinpoika ja Vilhelmiina Kaapontytär Annala. Hänen veljensä oli taidemaalari Matti Annala.
Elämäkerta > Muutto Yhdysvaltoihin

Töysässä syntyneen Paivion varhaisista vuosista Suomessa ei ole tietoa, mutta vuoden 1919 oikeudenkäynnissä kertomansa mukaan hän oli saapunut Yhdysvaltojen Seattleen laittomana siirtolaisena vuonna 1915. Paivio tuli maahan suomalaisen purjealuksen miehistön jäsenenä Australiasta, jonne hän oli purjehtinut nelimastoparkki Fennialla. Australiaan Paivio oli saapunut ilmeisesti jo toukokuussa 1912. Oikeuden pöytäkirjojen mukaan hänellä ei ollut Yhdysvaltoihin tullessaan matkustusasiakirjoja eikä passia. Seattlesta Paivio jatkoi matkaansa Oregonin osavaltion Astoriaan, jossa tuohon aikaan asui suuri määrä suomalaisia siirtolaisia. New Yorkiin hän saapui joulukuussa 1917.
Elämäkerta > Anarkistinen toiminta

New Yorkissa Paivio liittyi mukaan anarkosyndikalistisen Industrial Workers of the World -ammatiliiton toimintaan. Hän kuului Gust Alosen ohella IWW:n suomalaiseen Bronxin osastoon, joka muodosti liiton sisälle oman radikaalin ryhmittymänsä. Se vastusti kaikkea vallan keskittämistä ja ammattiliiton keskushallintoa sekä vaati lakkojen ja mielenosoitusten sijaan suoraa toimintaa, kuten esimerkiksi sabotaaseja. Vuonna 1919 Bronxin osasto perusti suomenkielisen Luokkataistelu-nimisen lehden, jonka päätoimittajana oli Paivio ja apulaispäätoimittajana Alonen.
Venäjällä pari vuotta aikaisemmin tapahtuneen lokakuun vallankumouksen johdosta viranomaiset olivat alkaneet pelätä radikalismin kasvua myös Yhdysvalloissa. Tämän niin sanotun ”punaisen uhan” torjumiseksi maan hallitus aloitti työväenliikkeen toimintaa rajoittavia toimenpiteitä, joita suunnattiin erityisesti anarkisteja ja kommunisteja vastaan. Niitä oli organisoimassa J. Edgar Hoover, kohteeksi joutuivat myös Luokkataistelua toimittaneet Paivio ja Alonen sekä muun muassa Minnesotan Duluthissa toiminut amerikansuomalainen Työväen Opisto henkilökuntineen.
Elämäkerta > Oikeudenkäynti ja tuomio

Kesäkuun 21. päivänä 1919 Luskin komiteaksi kutsuttu vallankumouksellista toimintaa valvonut valtion viranomainen teki ratsian Manhattanilla sijainneeseen IWW:n New Yorkin toimistoon. Sen yhteydessä takavarikoitiin muun muassa Luokkataistelu-lehden numeroita. Komitean huomion herätti maaliskuun 1919 numerossa julkaistu artikkeli, jossa kyseenalaistettiin rauhanomainen vallankumous ja kehotettiin lakkoilevia työläisia järjestäytymään mielenosoitusten sijaan ”hallitsevaa luokkaa” vastaan suunnattuun mellakointiin. Kirjoituksessa puhuttiin myös sabotaasista. Lehdet eivät sisältäneet mitään tietoa sen toimittajista, mutta viranomaiset pääsivät lopulta Paivion ja Alosen jäljille New Yorkissa kirjapainoa pitäneen Emil Kaarnan tunnistettua heidät. Alonen pidätettiin kotikaupungissaan elokuun alussa ja Detroitiin matkustanut Paivio viikkoa myöhemmin.
Oikeudenkäynti alkoi 6. lokakuuta, ja sen aikana molemmat kieltäytyivät kertomasta mitään, mikä johtaisi IWW:n Bronxin osaston muiden jäsenten paljastumiseen. Tuomiot langetettiin lopulta kolme viikkoa myöhemmin. Paivio ja Alonen saivat kummatkin 4–8 vuoden vankeusrangaistuksen ”rikollisesta anarkiasta”, jota lakitekstin mukaan oli ”mikä tahansa doktriini, jonka mukaan hallitus pyritään syrjäyttämään väkivalloin tai murhaamalla johtavassa asemassa olevia henkilöitä”. Lakipykälää sovellettiin nyt ensimmäistä kertaa New Yorkin osavaltion alueella, vaikka se oli astunut voimaan jo vuonna 1902 anarkisti Leon Czolgoszin murhattua presidentti William McKinleyn. Oikeuden lausunnon mukaan Paivio ja Alonen olivat vallankumoukseen yllyttävien kirjoitustensa johdosta yhtä syyllisiä maanpetokseen, kuin jos he olisivat organisoineet aseellista vallankaappausta, nyt oli ehditty ottamaan ainoastaan "ensimmäinen askel". Tuomari Bartow S. Weeksin mukaan oikea tuomio maanpetoksesta olisi ollut kuolemanrangaistus, mutta laki mahdollisti kuitenkin vain vankilatuomiot. Molemmat määrättiin myös karkotettavaksi Yhdysvalloista tuomionsa kärsimisen jälkeen, mutta karkotuksia ei lopulta toimeenpantu.
Paivio ja Alonen eivät olleet ainoita ”rikollisen anarkian” vuoksi vangittuja, vaan lain nojalla syytettiin myöhemmin jopa satoja työväenliikkeen aktiiveja. Tuomioita annettiin kuitenkin vain muutamia. Heidän avustamisekseen yhdysvaltalainen vasemmisto perusti vuonna 1920 National Defense Committee -nimisen järjestön, joka keräsi varoja vangittujen aktivistien ja heidän perheidensa tukemiseksi. Järjestö painatti muun muassa ”New Yorkin luokkasodan vankeja” kuvaavan julisteen, jossa oli Paivion ja Alosen kuvat. National Defense Committeesta muodostettiin myöhemmin International Labor Defense, joka oli Kominterniin kuuluneen Kansainvälisen punaisen avun Yhdysvaltain osasto.
Elämäkerta > Vankilavuosien jälkeen

Carl Paivio pääsi vankilasta vuonna 1923, jonka jälkeen hän jatkoi toimintaansa työväenliikkeessä. Paiviosta tuli 1930–1940-luvuilla yhdysvaltalaisen vasemmiston johtavia organisaattoreita, joka kiersi eri puolilla maata pitämässä puheita ja kurssitilaisuuksia. Amerikkalaisen feministin ja kommunistijohtajan Elizabeth Gurley Flynnin muistelmateoksen mukaan Paivio kuitenkin siirtyi anarkismista kommunismiin; väitettä vahvistaa hänen myöhempi aktivisminsa. Toisen maailmansodan aikana Paivio työskenteli International Workers Order -järjestössä, joka oli Yhdysvaltain kommunistisen puolueen alainen organisaatio. Se tarjosi jäsenilleen muun muassa edullisia sairausvakuutuksia sekä tuki siirtolaisten sivistys- ja kulttuuriharrastuksia. Paivio toimi myös IWO:n jäsenjärjestöihin lukeutuneen amerikansuomalaisen Finnish America Mutual Aid Societyn sekä Finnish Workers Federationin pääsihteerinä.
Paivio joutui 1950-luvun alussa senaattori Joseph McCarthy kommunistivainojen kohteeksi. Hänet otettiin kiinni maastakarkotusta varten ja pidettiin useiden kuukausien ajan siirtolaisten vastaanottokeskuksessa Ellis Islandilla. Paivio kuitenkin kuoli ennen kuin häntä ehdittiin karkottaa.
Aiheesta muualla

Carl Paivio Geni.com-sivustolla
New Yorkissa tuomittuja työväenliikkeen aktiiveja, Carl Paivio alarivin keskellä.
Kristillisen mietiskelyn aspekteista

Kirje katolisen kirkon piispoille joistakin kristillisen mietiskelyn aspekteista (lat. Orationis formas) on katolisen kirkon Uskonopin kongregaation julkaisema asiakirja vuodelta 1989.
Asiakirja julkaistiin Joseph Ratzingerin johdolla, joka oli Uskonopin kongregaation johtaja. Se vastaa opillisten ja pastoraalisten kriteerien tarpeeseen koskien ei-kristillisten uskontojen meditaatiomenetelmiä suhteessa kristillisen mietiskelyn perinteeseen.
Asiakirjan sisällys on seuraava:
I. Johdanto (1-3)
II. Kristillinen rukous ilmoituksen valossa (4-7)
III. Erheelliset tavat rukoilla (8-12)
IV. Kristillinen tie yhdistymiseen (unioon) Jumalan kanssa (13-15)
V. Menetelmäkysymyksiä (16-25)
VI. Psykologis-ruumiilliset menetelmät (26-28)
VII. "Minä olen tie" (29-31)
Aiheesta muualla

Letter to the Bishops of the Catholic Church on some aspects of Christian meditation (englanniksi)