stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Danaidi (Rodinin veistos)

| Danaidi |
| --- | --- |

Nimi:  Danaidi
Tekijä:  Auguste Rodin
Valmistumisvuosi:  1889 ja 1885
Teostyyppi:  Veistos
Materiaali:  Marmori ja pronssi
Korkeus:  33  cm
Leveys:  64  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria, Musée Rodin ja Museo Soumaya (käännä suomeksi)
Auguste Rodin, Danaidi, 1885. Veistoksen Rodin-museossa oleva versio.
Danaidi on ranskalaisen kuvanveistäjän Auguste Rodinin marmorityö, korkeus 33 cm, vuodelta 1885. Ateneumin taidemuseo tallensi siitä kokoelmiinsa (Antellin kokoelmat) vuonna 1889 valmistuneen version vuonna 1893.
Danaidi valmistui osana Ranskan valtion vuonna 1880 tilaamaa Helvetin portti -teoskokoelmaa, joka ei valmistunut koskaan. Pariisissa asunut suomalainen lääkäri H. F. Antell tilasi veistosryhmän vuonna 1885 valmistuneesta Danaidit-veistoksesta marmoriin hakatun version, joka päätyi Ateneumin kokoelmiin. Ateneumilla on kaksi muutakin Helvetin portti -osaa hallussaan, nimittäin pronssivalos Je suis belle (La Beauté) ja Ovidiuksen Metamorfoosit (Volypté).
Danaidin aihe kumpuaa danaideista, antiikin tarun kuningas Danaoksen 50 tyttärestä, jotka hääyönään surmasivat Aigyptoksen 50 poikaa (yhtä lukuun ottamatta). Tämä puolestaan kosti tapahtumat surmaamalla nuo tyttäret ja Danaoksen. Manalassa tyttäret tuomittiin ammentamaan ikuisesti Hades-virran vettä ruukulla, jonka pohjassa on reikä. Veistoksessa nähdään eroottisesti kuvattu nainen ruukkunsa viereen uupuneena.
Auguste Rodinia pidetään 1800-luvun lopun merkittävimpänä kuvanveistäjänä. Hän kykeni mestarilliseen mielentilojen kuvaukseen luonnon pohjalta työskennellessään.
Aiheesta muualla

Teos Suomen kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Helvetin portti.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Danio

| Danio |
| --- | --- |
 Seeprakala (Danio rerio)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Seeprakalat Danionidae
Alaheimo::  Danioninae
Suku::  Danio  Hamilton, 1822
Katso myös
   Danio Wikispeciesissä   Danio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Danio on seeprakalojen heimoon (Danionidae) kuuluva aasialainen särkikalasuku. Sen tyyppilaji on rengasseeprakala (Danio dangila). Danio-sukuun luetaan seuraavat 26 lajia:
Danio absconditus Kullander & Britz, 2015
Danio aesculapii Kullander & Fang, 2009
Danio albolineatus (Blyth, 1860) – Hohtoseeprakala
Danio annulosus Kullander, Rahman, Norén & Mollah, 2015
Danio assamila Kullander, 2015
Danio catenatus Kullander, 2015
Danio choprae Hora, 1928 – Rubiiniseeprakala
Danio concatenatus Kullander, 2015
Danio dangila (Hamilton, 1822) – Rengasseeprakala
Danio erythromicron (Annandale, 1918)
Danio feegradei Hora, 1937 – Sinikylkiseeprakala
Danio flagrans Kullander, 2012
Danio jaintianensis (Sen, 2007)
Danio kerri Smith, 1931 – Hehkuseeprakala
Danio kyathit Fang, 1998 – Rusoseeprakala
Danio margaritatus (Roberts, 2007)
Danio meghalayensis Sen & Dey, 1985
Danio muongthanhensis Nguyen, 2001
Danio nigrofasciatus (Day, 1870) – Täpläseeprakala
Danio quagga Kullander, Liao & Fang, 2009
Danio quangbinhensis Nguyen, Le & Nguyen, 1999
Danio rerio (Hamilton, 1822) – Seeprakala
Danio roseus Fang & Kottelat, 2000 – Ruususeeprakala
Danio sysphigmatus Kullander, 2015
Danio tinwini Kullander & Fang, 2009
Danio trangi Ngo, 2003
Dantian

Dantian (丹田 pinyin: dāntián; Wade-Giles: tant'ien; japani: tanden; korea: 단전 danjeon; thai: dantian ตันเถียน; kirjaimellisesti "sinooperipelto", myös "eliksiiripelto") on kiinalaisen fysiologian mukaan kolme sormenleveyttä navan alapuolella, kahden sormenleveyden syvyydessä sijaitseva alue, jota pidetään ihmisen fyysisenä painovoimakeskuksena.
Sana dan merkitsee sinooperia, josta valmistetaan elohopeaa. Kiinalaisessa alkemiassa sinooperia ja siitä valmistettua elohopeaa käytettiin alkemistisen kullan sekä kuolemattomuuspillerien valmistamiseen. Kun kullanvalmistus alettiin käsittää ihmisen oman energian jalostamisena kuolemattomuuden saavuttamiseksi, sinooperi tuli symbolisoimaan elämäneliksiiriä.  Tämän takia dan voidaan kääntää myös eliksiiriksi.
Dantian on keskeinen käsite sekä fyysisissä että meditatiivisissa harjoituksissa.
Fyysisissä harjoituksissa kuten qigong ja kamppailulajit, harjoittajan pitää kerätä energiansa (qi) dantianiin sekä suorittaa liikkeet pitäen sitä liikeratojen keskipisteenä, josta energia johdetaan liikkeen välityksellä eri ruumiinosiin tai vastustajaan.
Taolaisissa ja buddhalaisissa meditatiivisissa harjoituksissa sekä hengitysharjoituksissa kuten neidan (kiinalainen alkemia), neigong ja daoyin, qitä kierrätetään dantianista tiettyjä reittejä pitkin ympäri kehoa ja palautetaan sitten takaisin dantianiin varastoon. Dantianiin keskittyminen auttaa ajatusten ja tunteiden hallinnassa. Lopulta voidaan saavuttaa samadhi.
Myöhemmässä historian vaiheessa joidenkin oppien puitteissa alettiin puhua kolmesta dantianista: ala-, keski- ja ylädantian. Kolme dantiania ovat kolmen aarteen, jingin, qin ja shenin keskuksia.
Aladantian on varsinainen dantian navan alapuolella. Sitä kutsutaan myös kultaiseksi uuniksi. Se on fyysisen voiman keskus ja liittyy jingiin ja munuaisiin.

Keskidantian on qin keskus. Sen sijainnista on kaksi eriävää mielipidettä.  Toisen mukaan se sijaitsee sydämen seudulla ja liittyy kateenkorvaan. Toisen näkemyksen mukaan se sijaitsee sisuspunoksessa (solar plexus).

Ylädantian löytyy aivoista kulmakarvojen välin takaa. Se vastaa kolmatta silmää ja aivolisäkettä. Se on shenin, mielen ja hengen keskus.
Dantianeja käytetään energian varastointiin, luovuttamiseen, muuntamiseen ja energiavirtojen yhdistämiseen.
Japanilaisista opeista puhuttaessa alatanden sekoitetaan usein "haraan", joka todellisuudessa tarkoittaa vatsaa.  Mestaruutta kalligrafiassa, miekkailussa, teeseremoniassa, kamppailulajeissa ja muissa perinteisissä opeissa kutsutaan japanilaisittain "haran kautta toimimiseksi".
Cass Daley

| Cass Daley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Catherine Daley
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1915 Philadelphia, Pennsylvania
Kuollut: 22. maaliskuuta 1975 (59 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä, koomikko, laulaja
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Cass Daley (syntyjään Catherine Daley; 17. heinäkuuta 1915 Philadelphia, Pennsylvania – 22. maaliskuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen radio-, televisio- ja elokuvanäyttelijä, laulaja sekä koomikko. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Elämä

Catherine Daley syntyi Philadelphiassa 1915 ja eli nuoruudessaan Philadelphian lisäksi Camdenissa, New Jerseyssä. Hän joutui 14-vuotiaana jättämään koulun kesken auttaakseen vanhempiaan. Hän saikin töitä paikallisista tehtaista. Daley aloitti teini-ikäisenä koomisten lauluesitysten esittäjänä klubeilla. Hän tapasi 1930-luvulla tulevan miehensä Frank Kinsellan, josta tuli myös hänen manageri. He pärjäsivät lama-ajasta huolimatta taloudellisesti hyvin Daleyn esityksillä. Hän pääsi esiintymään Broadwayn Ziegfeld Follies of 1936 -revyyhyn, kun hän korvasi esityksen jättäneen Judy Canovan.
Daley siirtyi 1940-luvulla elokuviin, ja hänen tunnetuimmat elokuvansa olivat Laivasto kuhertelee ja Crazy House. Vuonna 1945 Daley aloitti suositussa radio-ohjelmassa The Fitch Bandwagon. Viisi vuotta myöhemmin hän sai oman radio-ohjelmansa, The Cass Daley Show’n. Radion suosio oli kuitenkin laskusuunnassa, ja Daley päätti vetäytyä Newport Beachiin kasvattamaan lastaan.
Daley oli sivussa viihdemaailmasta noin 15 vuotta, kunnes yritti paluuta 1970-luvulla. Hän oli eronnut miehestään ja tarvitsi rahaa. Daley ei kuitenkaan onnistunut elvyttämään uraansa, ja hän sai lähinnä pieniä rooleja televisiosta ja elokuvista sekä pääsi muutamiin lava- ja yökerhoesiintymisiin. Daley kuoli verenhukkaan maaliskuussa 1975, kun hän kaatui kotonaan lasipöydän päälle, ja yksi sirpale lävisti hänen kaulavaltimonsa.
Aiheesta muualla

Cass Daley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC
Dankov

Dankov (ven. Данко́в) on kaupunki Lipetskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin yläjuoksulla 86 kilometriä Lipetskistä luoteeseen. Kaupunki on Dankovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Ranenburgin ja Volovon välinen rautatie (Dankovin asema). Asukkaita on 22 300 henkeä (vuonna 2008).
Danikovin vaakuna (vuodelta 1862)
Donkovin kauppalaituri sijaitsi alun perin Donin vasemmalla rannalla 34 kilometrin päässä nykyisestä kaupungista. Vuonna 1563 se siirrettiin uudelle paikalle Donin oikealle rannalla. 1600-luvun puoliväliin saakka siellä oli Venäjän etelärajaa suojannut linnoitus. Vuonna 1778 Dankovista tuli Rjazanin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Vuosina 1796–1804 ja 1924–1959 sillä ei ollut kaupungin statusta. Nykyään kaupungissa on mm. kemian tehdas, teräsbetonirakennetehdas sekä elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Dankovin piiri Lipetskin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Cthulhun kutsu (roolipeli)

| Cthulhun kutsu (roolipeli) |
| --- | --- |
 Pelin ensimmäisen, englanninkielisen laitoksen laatikon kansi. Kuvitus Gene Day
Suunnittelija:  Sandy Petersen
Julkaisija:  Chaosium
Julkaisuvuosi:  1981 (1. laitos)
Tyylilaji:  kauhu, Cthulhu-mytologia
Pelijärjestelmä:  Basic Role-Playing
Cthulhun kutsu (englanniksi Call of Cthulhu, lyhennettynä usein CoC) on Sandy Petersenin kehittämä ja Chaosiumin julkaisema kauhuroolipeli. Se perustuu kirjailija H. P. Lovecraftin ja hänen seuraajiensa tuotannossa esiintyvään Cthulhu-mytologiaan. Nimensä se on ottanut Lovecraftin samannimisestä novellista.
Pelin maailmassa universumia hallitsevat pahat, muinaiset jumalat, joilla on palvojia maan päällä. Maailmankaikkeuden todellisen luonteen ymmärtäminen on tavalliselle ihmiselle niin järkyttävää, että voi johtaa hulluuteen. Cthulhun kutsussa pelaajat eläytyvät näiden epäonnisten ihmisten rooleihin.
Historiaa

Cthulhun kutsun ensimmäisen laitoksen kirjoitti Sandy Petersen. Hänet muistetaan nykyään työstään Doom ja Quake -tietokoneräiskintöjen kehitystyössä, jotka nekin sisälsivät – paljolti Petersenin vaikutuksesta – Lovecraftilaisia elementtejä. Alun perin hänen tarkoituksenaan oli kirjoittaa Chaosiumin fantasiapeliin RuneQuestiin laajennos, joka sijoittuisi Lovecraftin Unimaailma-nimiseen fantasiamaailmaan. Greg Staffordilta hän kuitenkin kuuli, että yhtiössä työskenneltiin jo kokonaisen Lovecraft-pelin parissa. Suurena Lovecraftin ihailijana Petersen tarjoutui auttamaan pelin suunnittelussa ja päätyi lopulta tekemään sen kokonaan. Peliään varten Petersen yksinkertaisti RuneQuestin sääntömekaniikkaa huomattavasti. Call of Cthulhun ensimmäinen versio julkaistiin 1981.
Petersenin jätettyä Chaosiumin peliä on kehittänyt Lynn Willis. Petersen itse katsoo Willisin työn eroavan omastaan sikäli, että Willis on kauhun suhteen toiveikkaampi ja antaa pelaajille paremmat mahdollisuudet vihollisiaan vastaan. Pelin uusin versio on seitsemäs, vaikka säännöt eivät olekaan juuri muuttuneet vuosien myötä.
Pelistä on julkaistu Dungeons & Dragonsin mekaniikkaan pohjautuva versio d20 Call of Cthulhu, sekä GUMSHOE-pohjainen Trail of Cthulhu, joka tarjoaa kaksi pelimuotoa: Indiana Jonesin ja Robert E. Howardin jalanjäljillä kulkevan vauhdikkaamman pulpin sekä hienovaraisemman, kauhupainotteisen puristin. Cthulhun kutsusta on olemassa myös suomenkielinen versio, jonka painos on ollut lopussa jo vuosia.
Historiaa > Englanninkieliset laitokset

Call of Cthulhu, 1st Edition (1981)
Call of Cthulhu Designer's Edition (1982)
Call of Cthulhu, 2nd Edition (1983)
Call of Cthulhu, 3rd Edition (1986)
Call of Cthulhu, 4th Edition (1989)
Call of Cthulhu, 5th Edition (1992)
Call of Cthulhu 5.5 (1998)
Call of Cthulhu 5.6 (2000)
Call of Cthulhu 20th anniversary edition (2001)
Call of Cthulhu Miskatonic University edition (2001)
Call of Cthulhu, 6th Edition (2004)
Call of Cthulhu 25th anniversary edition (2006)
Call of Cthulhu, 7th Edition (2014)
Kuvaus pelistä

Alkuperäisessä Cthulhun kutsussa on kolme pääasiallista peliympäristöä: yleisin on klassinen pelimuoto, joka sijoittuu 1920-luvulle ja usein Uuteen Englantiin – aikakauteen ja ympäristöön jota Lovecraftin novellit yleensä kuvasivat. Kaksi muuta ovat Sherlock Holmes -henkinen 1890-luvun Britannia sekä nykyaika. Peliä voi kuitenkin pelata missä tahansa aikakaudessa, ja sille on julkaistu skenaarioita ja lähdekirjoja jotka sijoittuvat mm. antiikin Roomaan, Stalinin ajan Neuvostoliittoon ja tulevaisuuteen. Pelin yliluonnolliset- ja scifi-elementit mahdollistavat myös matkat fantasiamaailmoihin, vieraisiin universumin kolkkiin ja jopa toisiin ulottuvuuksiin.
Pelaajat omaksuvat yleensä tavallisen ihmisen roolin. Tyypillinen peli alkaa normaaleista olosuhteista, eikä hahmoilla ole aavistustakaan yliluonnollisen olemassaolosta. Sattuman oikusta sankarit päätyvät tutkimaan mysteeriä, joka johdattaa heidät arkisen kokemuspiirin ulkopuolelle, yleensä kulttien tai yliluonnollisten olentojen tielle. Hahmoja kutsutaan tutkijoiksi (investigators), koska heidän päätehtävänsä on etsiä ja tulkita johtolankoja. Tämä tapahtuu esimerkiksi rikospaikkoja tutkimalla, ihmisiä haastattelemalla ja kirjastoissa aikaa viettämällä. Toisin kuin toimintapainotteisemmissa peleissä, tutkijoilla ei ole juurikaan toivoa avoimessa taistelussa voimakkaita hirviöitä vastaan. He myös menettävät mielenterveyttä traumaattisten tapahtumien (väkivalta, yliluonnollinen) myötä, mikä heikentää pelaajien toimintakykyä. Cthulhun kutsulle on tyypillistä, että monet hahmoista joko kuolevat tai tulevat hulluiksi kesken seikkailun.
Pitkälle edenneet hahmot voivat oppia taikuutta tai saada selville salaisuuksia, jotka paljastavat maailmankaikkeuden todellisen luonteen. Mitä enemmän kiellettyä tietoa hahmo on oppinut, sen hatarampi hänen mielenterveytensä on. Pelin taikuus on voimakasta, mutta monesti myös äärimmäisen vaarallista käyttää.
Säännöt

Peli käyttää Basic Role-Playing -roolipelijärjestelmää. Hahmoilla on muutama ominaisuus, jotka kertovat millainen hän on (esimerkiksi fyysinen koko ja voima sekä älykkyys), sekä erilaisia taitoja kuvaavat taitoprosentit, jotka kertovat suoraan hahmon mahdollisuuden onnistua kyseistä taitoa vaativassa toiminnassa. Taitoheittoja käytetään vain, jos tilanne on vaativa tai vaarallinen: normaalioloissa hahmot onnistuvat automaattisesti arkisissa toimissaan. Pelissä ei ole hahmoluokkia tai tasoja, vaan hahmot oppivat eri taidoissa paremmiksi käyttämällä niitä. Taikuutta on mukana pelissä, mutta se on epäluotettavaa, käyttäjälleen vaarallista ja mielenterveydelle haitallista.
Pelin omaperäisin sääntö on mielenterveyspisteet (Sanity Points), jotka kuvaavat hahmon henkistä tilaa. Traumaattisten tapahtumien myötä ne vähenevät, ja hahmon toimintakyky heikkenee. Kun hahmo kohtaa jotain mielenterveydelle vaarallista, hän testaa, kestääkö hänen mielenterveytensä tapahtuman. Tämä on sitä todennäköisempää, mitä enemmän mielenterveyspisteitä on jäljellä. Testissä epäonnistuessa mielenterveyttä menettää huomattavasti enemmän kuin siinä onnistuessa. Näin mielenterveyden heikkeneminen johtaa nopeasti sen horjumiseen entistä enemmän. Pelissä on myös tarkemmat säännöt erilaisille psyykkisille oireille ja sairauksille, ym. haitoille joita mielenterveyden nopea putoaminen aiheuttaa. Kun mielenterveyspisteet putoavat nollaan, pelaaja ei yleisesti ottaen enää voi hallita hahmoaan.
Kriitikkojen vastaanotto

Cthulhun kutsu on eräs roolipelien suurimmista klassikoista ja lajissaan hyvin arvostettu. Roolipelisivusto RPGGeekin ylläpitämässä luettelossa nykyinen versio on sivuston käyttäjien antamien äänien perusteella listattu kaikkien aikojen parhaaksi roolipeliksi; sen äänikeskiarvo on vajaat 8,2 pistettä kymmenestä. Se on ainoa peli, jonka sivuston vakiokäyttäjiltä saamien äänien keskiarvo nousee yli kahdeksan (8,002). Myös Trail of Cthulhu on saanut sivustolla suosiota (reilut kahdeksan pistettä, kolmas sija), kun taas D20-versio on siellä arvioitu keskinkertaisesti (vajaat 6 pistettä, 437. sija).
Roolipelit.netin arvostelija Teppo Holmqvist kutsuu peliä yhdeksi "parhaista kauhuroolipeleistä niin systeemiltään kuin tunnelmaltaankin. Sen hyviin puoliin voidaan laskea se että se o­n tyylillisesti geneerinen sääntöjensä sekä olentojensa suhteen, ja tästä johtuen Cthulhu mythoksen voi dumpata helposti roskikseen jollei se miellytä." Hän kehuu myös lukuisia peliin julkaistuja valmisseikkailuja ja lähdeteoksia eräiksi "parhaimmista mitä on koskaan tehty". Sääntöjen yksinkertaisuudesta hänellä on kahtalainen mielipide: ne ovat kevyet, toimivat ja helpot oppia, mutta tämän vuoksi myös hieman epärealistiset. Varsinkin mielenterveyssääntöjen satunnaisuus saattaa johtaa absurdeihin tilanteisiin, kun "7-vuotias tyttölapsi ei säikähdä edessään olevaa veristä raatoa, mutta vieressä oleva Vietnamin sodan veteraani säikähtää niin pahasti että sekoaa."
Aiheesta muualla

Quick Start Cthulhu, aloittelijoille ja pelistä kiinnostuneille suunnattu ilmainen lyhennetty versio (värillinen versio) (englanniksi)
Yog-Sothoth[vanhentunut linkki], Cthulhun kutsulle ja sen hengenheimolaisille omistettu sivusto ja foorumi (englanniksi)
Dareion

| Dareion> Δαρεῖον |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Myysia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dareion (m.kreik. Δαρεῖον) eli Darieion (Δαρίειον, lat. Darieium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Myysiassa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Dareionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi siksi, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa. Tässä yhteydessä kaupunki mainitaan Myysian kaupunkina. Stefanos Byzantionlainen puolestaan kutsuu sitä Fryygian kaupungiksi.
Mélodie Daoust

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Daoust vuonna 2011. |  Daoust vuonna 2011. |  Daoust vuonna 2011. |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 |  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2019 |  |  |
Mélodie Daoust (s. 7. tammikuuta 1992 Valleyfield, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut Kanadan maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa yhden kullan ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Montréal Canadiennesiä.
Daoust voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pyeongchangin kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistökentällisen jäseneksi; hän oli myös turnauksen paras aloittaja voitettuaan aloituksistaan 77,42 %. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti uransa toisen olympiakullan. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia. MM-kotikisoissa 2021 hän voitti kultaa. Hän oli turnauksen pistepörssin ykkönen tehtyään kuusi maalia ja saatuaan kuusi maalisyöttöä, ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Daoust saavutti hopeaa vuonna 2009 ja voitti kultaa vuonna 2010.
Daoust pelasi CWHL:ää jo kaudella 2010–2011 Montréal Starsin riveissä kahden ottelun verran. Vuodet 2011–2017 hän edusti McGill-yliopistoa. Vuonna 2017 hän siirtyi Montréal Canadiennesiin.
Senja Rummukainen

Senja Rummukainen (s. 1994) on suomalainen sellisti.
Opinnot

Rummukainen aloitti soittamisen 6-vuotiaana ja valitsi instrumentikseen sellon viulun sijaan, sillä ei lapsena pitänyt jälkimmäisen korkeasta äänestä.
Rummukainen aloitti vuonna 2017 maisteriopintojen suorittamisen Berliinin taideyliopistossa pääasiallisena opettajanaan Jens Peter Maintz. Hän on lisäksi ollut Marko Ylösen sekä Young-chang Chon ohjauksessa ja saanut vaihto-opiskelijana opetusta Truls Mørkiltä Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Lisäopetusta Rummukaiselle ovat antaneet muiden muassa David Geringas, Reinhard Latzko ja Wolfgang Boettcher.
Ura

Rummukainen voitti ensipalkinnon Turun sellokilpailussa vuonna 2014, eteni kahden muun osallistujan kanssa finaaliin Portugalin Guilhermina Suggia -palkintokilpailussa 2015 ja osallistui kansainväliseen Paulon sellokilpailuun 2018. Kesäkuussa 2019 Rummukainen sijoittui kuudenneksi kansainvälisessä Tšaikovski-sellokilpailussa.
Vuonna 2017 Rummukainen sai Helsingin kaupunginorkesterin toisen soolosellistin paikan. Hän on soittanut solistina useiden muidenkin suomalaisten ja ulkomaisten orkesterien kanssa sekä toiminut kamarimuusikkona muun muassa Borea-kvartetissa. Vuonna 2017 hän voitti Norjan valtiollisen musiikkikorkeakoulun kamarimusiikkikilpailun jousitrion jäsenenä. Hän on esiintynyt monissa musiikkitapahtumissa, kuten Kuhmon Kamarimusiikissa ja Grieg in Bergen -festivaalissa.
Rummukainen toimi Kamarikesä-festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 2017-2021.
Muuta

Rummukaisen instrumentti on Jorma Panulan lainaama Stefano Scarampella -sello vuodelta 1897.
Daigo-ji

| Daigo-ji |
| --- | --- |
 Daigo-jin viisikerroksinen pagodi
Maailmanperintökohde
Sijainti:   Japani  34°57′05″N, 135°49′15″E
Tyyppi:  Kulttuurikohde
Kriteerit:  II, IV
Tunnusnumero:  688
Valintahistoria
Valintavuosi:  1994
Daigo-ji (jap. 醍醐寺) on buddhalainen temppeli Kioton kaupungissa Japanissa. Se sijaitsee Daigon kaupunginosassa Fushimin suuralueella. Temppelin perusti munkki Shōbō vuonna 874 ja vuonna 907 siitä tuli keisarillinen temppeli (chokugan-ji). Keisari Daigo otti nimensä temppeliltä ja laajensi sitä. Temppelissä on Kioton vanhin rakennus, vuonna 951 rakennettu pagodi, joka on myös yksi vanhimmista lajissaan koko Japanissa.
Daigo-ji vahingoittui pahasti Ōnin-sodan aikana 1400-luvun puolivälin jälkeen. 1500-luvun lopussa Toyotomi Hideyoshi kuitenkin aloitti temppelin kunnostuksen, ja hänen kädenjälkensä on näkyvissä erityisesti Sanbō-inin alatemppelissä.
Daigo-ji on otettu yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Kioton historialliset monumentit” vuonna 1994.
Temppeli

Daigo-ji jakautuu alempaan (shimo) ja ylempään (kamo) temppeliin sekä Sanbō-iniin. Alempi ja suurempi alue sijaitsee yhdessä Sanbō-inin kanssa vuoren juurella ja ylempi, pienempi alue viereisellä huipulla.
Alemman temppelin päähalli (Kondō) on Kamakura-kaudelta, ja se on siirretty paikalle Hideyoshia vastaan kapinoineesta Negoro-deran temppelistä Kiistä. Näkyvin rakennus alemmalla alueella on kuitenkin viisikerroksinen pagodi 900-luvulta.
Sanbō-in on perustettu vuonna 1158, mutta sen nykyinen muoto on peräisin Hideyoshin vuonna 1598 tekemästä uudelleenrakennuksesta. Se jakautuu useaan eri rakennukseen puutarhan ympärille. Koska Hideyoshi suunnitteli Sanbō-inin maallisia harrastuksia kuten teeseremoniaa ja hanamia varten, muun temppelin ilmapiiri on sitä uskonnollisempi.
Ylemmälle temppelille on alle tunnin kävelymatka. Siellä on muun muassa vuonna 1434 rakennettu šintolainen pyhäkkö Seiryū gongen-gū, Kannonin halli Junteidō, joka kuuluu Kansain alueen 33 temppelin pyhiinvaellukseen, ja vuonna 1121 rakennettu Yakushidō. Temppelin korkeimmalla sijaitsevat rakennukset ovat neljänsadan metrin korkeudessa kohoavat ja vuonna 1608 uudelleen rakennetut Nyoirindō ja Kaisandō.
Kuvia

Saidaimon-portti
Daigo-jin päähalli
Bentendōn šintolainen pyhäkkö
Sanbō-inin temppeli
Sanbō-inin Karamon-portti
Nyoirindō
Daigo-jin kirsikankukkia
Ruska Daigo-jillä