Vanessa Paradis
Ura ja elämä > Siirtyminen elokuviin

Näyttelemisen Paradis aloitti Jean-Claude Brisseaun ohjaamassa elokuvassa Noce blanche (1989), ja voitti roolistaan ranskalaisen César-elokuvapalkinnon. Paradis näytteli elokuvassa ongelmaista tyttöä, jolla on suhde itseään vanhempaan opettajaan. Elokuva muutti ihmisten suhtautumista Paradisiin, jota oli aikaisemmin pidetty jopa typeränä ”yhden hitin ihmeenä”. Noce blanche sai osakseen paljon positiivista julkisuutta, ja myös Paradis'n roolisuoritusta arvostettiin.
Vuonna 1990 Paradis julkaisi uuden albumin Variations sur le même t’aime. Albumi oli muusikkolegenda Serge Gainsbourgin kirjoittama, ja sävellyksistä huolehti jälleen Franck Langolff. Myös albumin nimi, sanaleikki, oli Gainsbourgin käsialaa – Variations sur le même t’aime voi tarkoittaa joko Variaatioita samasta teemasta tai Variaatioita samasta ”Minä rakastan sinua”. Levy jäi myös yhdeksi vuonna 1991 kuolleen Gainsbourgin viimeisistä töistä.
Albumia pidettiin Paradis'n esikoislevyä huomattavasti kypsempänä. Se oli ranskankielinen lukuun ottamatta cover-kappaletta Lou Reedin ”Walk on the Wild Sidesta”. Albumin suurimmat hitit olivat balladi ”Dis-lui toi que je t’aime” ja nopeatempoisempi ”Tandem”. Paradis palkittiin albumistaan ranskalaisella Victoires de la Musique -palkinnolla parhaan naispuolisen tulkitsijan sarjassa. Lisäksi albumi myi tuplaplatinaa.
Seuraavaksi Paradis esiintyi vuonna 1991 Chanelin muotitalon Coco-parfyymin maailmanlaajuisessa mainoskampanjassa. Kampanjan, jossa Paradis kuvattiin kultaisessa häkissä olevana lintuna, kuvasi taiteilija Jean-Paul Goude.
Paradis muutti hetkeksi Yhdysvaltoihin, jossa valmisti kolmannen studioalbuminsa Vanessa Paradis (1992) muusikko Lenny Kravitzin ja Henry Hirschin tuottamana, säveltämänä ja kirjoittamana. Albumi oli täysin englanninkielinen, ja sen suurin hitti lienee ”Be My Baby”. Levy sisälsi myös cover-version Lou Reedin kappaleesta ”I'm Waiting For The Man”. Vaikka Paradis ei ole ollut kotimaansa ulkopuolella erityisen suosittu sitten 1980-luvun, kolmas studioalbumi sai jonkin verran huomiota ja listasijoituksia esimerkiksi Isossa-Britanniassa. Se julkaistiin myös Yhdysvalloissa, ollen Paradis'n ainoa siellä julkaistu albumi. Albumi saavutti myynnillään timanttilevyrajan. Studioalbumia seurasi Paradis'n ensimmäinen varsinainen kiertue, nimeltään Natural High, alkaen maaliskuusta 1993. Se kiersi Ranskan lisäksi myös Kanadan Québecissä, Isossa-Britanniassa ja Monacossa, ja oli loppuunmyyty. Kiertue kuitenkin keskeytettiin viiden kuukauden kuluttua heinäkuussa. Syyksi ilmoitettiin Paradis'n väsymys, jonka takia hän oli pyörtynyt aikaisemmassa konsertissaan toukokuussa. Kiertueen konsertista Pariisin Olympia-areenalla julkaistiin myöhemmin konserttialbumi Live ja siitä single Les Cactus. Samalla julkaistiin myös kirja Natural High Tour Book, joka sisälsi valokuvaaja Claude Gassianin kuvia kiertueelta.
Paradis alkoi näihin aikoihin osallistua aktiivisesti kotimaansa hyväntekeväisyystyöhön. Vuonna 1993 hän esiintyi ensimmäistä kertaa Les Enfoirés -hyväntekeväisyyskonsertissa ja jatkoi jokavuotista konsertissa esiintymistä aina vuoteen 1999 asti. Konsertista ja siitä äänitetystä materiaalista saadut tulot menevät Restos du Cœur -hyväntekeväisyysjärjestölle. Vuonna 1994 Paradis ryhtyi Rêves-hyväntekeväisyyssäätiön ”kummitädiksi”, ja on siitä lähtien toiminut tässä roolissa. Järjestö auttaa vakavasti sairaita lapsia toteuttamalla yhden heidän unelmistaan.
Kolmannen albuminsa jälkeen Paradis siirtyi muutamiksi vuosiksi elokuvanäyttelemisen pariin. 1990-luvun lopulla hän esiintyi neljässä elokuvassa. Näistä ensimmäinen oli Jean Beckerin elokuva Elisa, jossa Paradisin vastanäyttelijä oli Gérard Depardieu. Elokuva tuli ensi-iltaan vuonna 1995 eikä saanut kriitikkoja puolelleen. Tästä huolimatta elokuva menestyi teattereissa hyvin.
Paradis esitti kappaleen ”La Tourbillon de la Vie” elokuvasta Jules ja Jim Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1995. Esitys oli tarkoitettu näyttelijä Jeanne Moreaun, joka oli tuona vuonna festivaalin tuomaristossa, kunniaksi. Seuraavaksi Paradis näyttelikin Moreaun ja Jean Renon kanssa René Manzorin fantasiaelokuvassa Un amour de sorcière. Sitä seurasi Paradis'n ensimmäinen rooli Patrice Leconten elokuvassa. Kyseessä oli toimintaelokuva Une chance sur deux, missä Paradis pääsi näyttelemään näyttelijälegendoina pidettyjen Alain Delonin ja Jean-Paul Belmondon kanssa. Molemmat elokuvat olivat kuitenkin kaupallisesti sekä kriitikkojen silmissä floppeja.
Paradis'n viides elokuva oli jälleen Patrice Leconten ohjaama, tällä kertaa mustavalkoinen draama Tyttö sillalla. Toisin kuin Paradis'n viimeiset kolme elokuvaa, se oli kuitenkin menestyksekäs niin kriitikkojen kuin katsojien mielestä. Se on myös Paradis'n arvostetuin elokuva. Paradis näyttelee epäonnista Adèlea, joka yrittää itsemurhaa. Juonenkäänteen kautta hän kuitenkin päätyy työskentelemään veitsenheittäjän (Daniel Auteuil) maalitauluna. Paradis sai roolistaan César-palkintoehdokkuuden, ja elokuva huomattiin myös ulkomailla: se sai muun muassa Bafta- ja Golden Globe -palkintoehdokkuudet. Samana vuonna 1999 Paradis myös esiintyi Iggy Popin kanssa Pariisissa laulaen dueton kappaleesta Nightclubbing. Varsinaisen paluun musiikin pariin hän kuitenkin teki vasta seuraavan vuosituhannen alussa.