stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suojärvi
Aiheesta muualla

Luovutetun Karjalan linkit: Suojärvi (archive.org)
Norppa, Nestor, Lämsä, Aune, Harakka, Paavo, Norppa Aune & Ottavainen Terttu (toim.): Oma Suojärvi kuvina.  Nurmes:  Suojärven Pitäjäseura, 1986.  ISBN 951-99740-3-2
Suojärven kirkko, Suomen Kuvalehti, 16.03.1929, nro 11, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suojärvi - "vihreän kullan pitäjä", Helsingin Sanomat, 02.04.1939, nro 89, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Suomalaiset noudattivat vetäytyessään ns. poltetun maan taktiikkaa. Kuva Suojärveltä.
X

X (x) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten 24. kirjain. X-kirjaimen nimi on suomen kielessä äks (aiemmin myös eks) ja äännearvo [ks]. X-kirjaimella on kuitenkin eri kielissä useita erilaisia ääntämistapoja. Foneettisessa kirjoituksessa x-kirjaimella merkitään niin sanottua ach-äännettä.
Latinalaista X-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain khii (Χ, χ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan kyrillinen Х (х), joilla on samankaltainen ulkonäkö ja alkuperä. Ääntämykseltään ne muistuttavat h:n tai kh:n tapaisia äänteitä tai äännettä [ç]. Yhdennäköisyydestään huolimatta eri X-kirjaimet ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä. Äännearvoa [ks] vastaava kreikkalainen kirjain on ksii (Ξ, ξ).
Historiaa

X-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta khii (Χ). Khiin äännearvo itäkreikassa oli kh, mutta latinassa siitä tuli ks Etelä-Italiassa asuneiden kreikkalaisten mallin mukaisesti.
X suomen kielessä

Nykysuomessa x-kirjainta käytetään vain vierasperäisissä erisnimissä ja sitaattilainoissa. Se ääntyy tavallisesti [ks].
X-kirjain on aiemmin ollut suomen kirjakielessä yleinen ks-äänneyhtymän merkki. Mikael Agricola käytti ks:n merkkinä aina x-kirjainta. X-kirjain korvattiin ks-merkinnällä 1810–1840-lukujen kuluessa.
X muissa kielissä

X:n äännearvo on eurooppalaisissa kielissä enimmäkseen ks. Useissa eurooppalaisissa kielissä x-kirjainta käytetään vain rajoitetusti vieraskielisissä sanoissa tai sitä ei käytetä ollenkaan. Ranskassa x voi ääntyä gz, s tai z; monessa sanassa se on "mykkä".
Muita esitystapoja

Morseaakkosissa X merkitään: -..-
Radioaakkosissa X on suomalaisen standardin mukaan äksä ja NATO-standardin mukaan X-ray
Pistekirjoituksessa (Braille) X merkitään:
Tietokoneissa X koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | X | x |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 88 | 120 |
| Unicode | U+0058 | U+0078 |
X-kirjaimen merkityksiä

x merkitsee jotain tuntematonta, esimerkiksi henkilöä.
Matematiikassa:
x on (ensimmäinen) tuntematon muuttuja.
x on koordinaatiston vaaka-akselin muuttuja.
x-kirjainta käytetään joskus teknisistä syistä kertolaskun merkkinä rivinkeskisen ×-merkin korvikkeena.
X on roomalainen numero kymmenen.
X on fysiikassa reaktanssin tunnus.
X on ksenonin entinen kemiallinen merkki.
X on perinnöllisyystieteessä X-kromosomi.
X on angloarabi-hevosrodun tunnus.
X voi tarkoittaa myös yhtyettä, albumia tai musiikkikappaletta, katso X (täsmennyssivu).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta X Wikimedia Commonsissa
Matti Wuori

| Matti Wuori |
| --- | --- |
 Matti Wuori kesällä 2003 Oikeuspoliittinen yhdistys Demla ry:n kesäseminaarissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1945 Helsinki
Kuollut: 15. lokakuuta 2005 (60 vuotta) Kirkkonummi
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  Euroopan parlamentin jäsen
Kotipaikka:  Helsinki
Matti Ossian Wuori (15. heinäkuuta 1945 Helsinki – 15. lokakuuta 2005 Kirkkonummi) oli suomalainen asianajaja, joka tunnettiin etenkin ihmisoikeus- ja ympäristökysymyksiin liittyvistä tapauksista. Hän oli yksi Suomen tunnetuimpia ja arvostetuimpia juristeja. Asianajajan työn ohella Wuori toimi muun muassa vihreiden sitoutumattomana edustajana Euroopan parlamentissa, Greenpeacen ja sen Suomen toimiston puheenjohtajana sekä Etelä-Afrikan totuus- ja sovintokomission neuvonantajana.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Matti Wuoren vanhemmat olivat Toini Anastasia Wuori ja Ossi Valdemar Wuori, joka kuoli vuonna 1949 poikansa ollessa nelivuotias. Eero A. Wuori oli hänen setänsä. Wuorella oli myös vanhempi veli Seppo, joka muutti nuorena Ruotsiin opiskelemaan oikeustiedettä. Hän toimi Ruotsin poliisissa hallituksen ylijohtajana.
Wuori opiskeli Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa, josta hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964, ja vietti myös vuoden vaihto-opiskelijana Yhdysvalloissa. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1979 valmistumisen viivästyttyä 12 vuodella. Opiskeluaikanaan Wuori toimi 1968 ylioppilaskunnan hallituksessa yleisvaliokunnan puheenjohtajana ja solmi suhteita 1960-luvun opiskelijaradikaaleihin.
Wuori suoritti vuosina 1969–1970 varusmiespalveluksen, josta hän kotiutui alikersanttina jouduttuaan poistetuksi reserviupseerikurssilta sopimattoman käytöksen johdosta. Hän osallistui Varusmiesliiton perustamiseen vuonna 1970.
Elämä ja ura > Asianajajaura

Wuori aloitti vuonna 1967 oikeusavustajan uransa Erhard Gallen toimistossa Keravalla, mutta ryhtyi pian hoitamaan juttuja omissa nimissään. Wuori toimi useissa suurta julkisuutta saaneissa jutuissa. Hän edusti muun muassa kuvataitelija Harro Koskista Sikamessias-oikeudenkäynnissä, yllytysoikeudenkäyntien syytettyjä, Iranin šaahin Mohammad Reza Pahlavin vuoden 1970 valtiovierailua vastustaneita mielenosoittajia, Mikkelin panttivankidraamassa kuolleen panttivangin omaisia, yhtä Jumalan teatterin esiintyjistä, Kessin hakkuita vuonna 1991 vastustaneita mielenosoittajia ja tasavallan presidentin neuvonantajaa Martti Mannista Irak-skandaalissa. Asianajajana Wuori ei pyrkinyt pelkästään puolustamaan päämiestensä etuja vaan myös vaikuttamaan oikeudenkäyntien kautta julkiseen keskusteluun. Wuorelle olivat läheisiä varsinkin perus- ja ihmisoikeudet sekä ympäristönsuojelu, ja hän oli ensimmäisiä ihmisoikeudet vakavasti ottaneita asianajajia Suomessa.
Elämä ja ura > Muu yhteiskunnallinen toiminta

Wuori valittiin vuonna 1999 vihreiden listoilta noin 27 000 äänellä Euroopan parlamenttiin, jossa hän toimi ulkoasioita, ihmisoikeuksia sekä yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan jäsenenä ja laati vuonna 2001 mietinnön Ihmisoikeudet maailmassa vuonna 2001 ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikka. Häntä ei valittu uudelleen vuonna 2004.
Wuori johti vuonna 1994 puhetta YK:n yleiskokouksen maailman kehitystä käsittelevässä erityiskokouksessa. Hän osallistui ainoana ulkopuolisena Etelä-Afrikan totuus- ja sovintokomissioon Suomen ulkoasiainministeriön nimitettyä hänet vuonna 1996 avustamaan komissiota asiantuntijana.
Wuori osallistui aktiivisesti Greenpeacen toimintaan avustettuaan järjestöä ensi kertaa vuonna 1988 Suomen kautta tapahtuneen valaanlihan salakuljetukseen puuttuneen iskun yhteydessä. Hän oli vuonna 1989 perustamassa Greenpeacen Suomen toimistoa, jonka puheenjohtajana hän toimi sen lakkauttamiseen asti vuonna 1998. Hän oli myös Greenpeace Internationalin hallituksen puheenjohtaja vuosina 1991–1993. Wuori toimi Ihmisoikeusjuristit ry:n puheenjohtajana vuodesta 1995 kuolemaansa asti sekä Asianajajaliiton oikeussuojavaliokunnassa ja oikeuspoliittisessa valiokunnassa. Hän toimi myös useissa muissa kansalaisjärjestöissä, kuten Kamarimusiikkiyhdistys Avantissa ja kehitysmaiden lasten oloista huolehtivassa Plan Suomi -säätiössä.
Wuori osallistui näkyvästi julkiseen keskusteluun ja kirjoitti lukuisia kolumneja sekä kaksi teosta, Titanicin kansituolit (1993), joka palkittiin Koskenkorva-palkinnolla, ja Faustin uni (1995), joka oli Tieto-Finlandia-palkinnon ehdokas. Varsinkin jälkimmäisessä teoksessa Wuori käsitteli kriittisesti suomalaisen yhteiskunnan ja koko maailman tilaa. Hänen kriitikkinsä kohteena oli etenkin suomalainen valtiousko, ja hän korosti valtion sijasta kansalaisyhteiskunnan merkitystä. Hän myös puolusti kansalaistottelemattomuutta ja sananvapautta.
Wuorella oli pienet cameoroolit Aki Kaurismäen elokuvassa Mies vailla menneisyyttä (2002), Ville Mäkelän elokuvassa Lain ulkopuolella (1987), Sakari Rimmisen elokuvassa Pilvilinna (1970) ja Pekka Mandartin elokuvassa Going to Kansas City (1998).
Yksityiselämä

Wuori ei ollut naimisissa.
Wuori oli lapsuudestaan lähtien ahkera lukemaan ja kertoi esimerkiksi lukeneensa 16-vuotiaana kaikki René Descartesin pääteokset. Hän osasi ainakin suomea, ruotsia, saksaa, englantia ja ranskaa ja väitti puhuvansa kaikkiaan 13 eri kieltä. Hänet tunnettiin myös huolitellusta pukeutumisesta ja omistamiensa solmioiden suuresta määrästä.
Wuori kärsi alkoholin ongelmakäytöstä nuoruudestaan 1980-luvun puoliväliin asti, ja hän joutui kahdesti sairaalaan maksan verenvuodon johdosta ja sairastui suusyöpään vuonna 1984. Wuori kuoli syövän takia vuonna 2005, ja hänen tuhkansa siroteltiin mereen Harmajan edustalle.
Teokset

Wuori, Matti & Saksa, Markku: Titanicin kansituolit.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19141-8
Faustin uni.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20833-7
Häirikkö lintukodossa: Suomen Greenpeace 1989–1998.  (Vastuullinen julkaisija: Matti Wuori)  Helsinki:  Suomen Greenpeace, 1998.  ISBN 951-97079-3-X
Kaikki on totta: Kirjoituksia kahdelta vuosituhannelta.  (Julkaistu pääosin aiemmin eri lehdissä vuosina 1999–2005)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20500-5
Aiheesta muualla

Lindgren, Tommy: Vain yksi Wuori. (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 10/2005.
Lahdenperä, Johan: Maailman viha ja kiihko. (Kirja-arvostelu.) Helsingin Sanomat 26.11.2005.
Tanni, Katri: Individualismin puolustuspuheita. (Kirja-arvostelu.) Agricola 11.11.2005.
Matti Wuori Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Wuori, Matti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (1999–2004) |
| --- | --- |
EPP–ED:  Kauppi  Korhola  Matikainen-Kallström  Suominen  Vatanen 
ELDR:  Pesälä  Pohjamo  Thors  Virrankoski  Väyrynen 
PES:  Iivari  Myller  Paasilinna 
G-EFA:  Aaltonen (2003–2004)  Hautala (1999–2004)  Wuori 
EUL/NGL:  Seppänen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  MEP-hakemisto  Uppslagsverket Finland
Wrightin veljekset

Wilbur Wright
Orville Wright
Wrightin veljekset Wilbur (16. huhtikuuta 1867 Millville, Indiana – 30. toukokuuta 1912 Dayton, Ohio) ja Orville (19. elokuuta 1871 Dayton, Ohio – 30. tammikuuta 1948 Dayton, Ohio) olivat yhdysvaltalaisia ilmailun pioneereja. Heitä pidetään ilmailun perustajina, koska he tekivät vuonna 1903 historian ensimmäisen miehitetyn ja ohjatun motorisoidun lennon suunnittelemallaan ja rakentamallaan lentokoneella.
Nuoruus

Wilbur ja Orville Wright kasvoivat Yhdysvaltain keskilännessä kahden veljensä sekä siskonsa Katharinen kanssa. Isä Milton Wright oli Evangelical United Brethren Church in Christ -kirkon pastori, joka omisti laajan kokoelman tieteeseen ja mekaniikkaan liittyviä kirjoja. Äiti Susan Catherine Koerner oli käynyt collegen ja keksinyt joukon kotitalousvälineitä.
Wilbur ja Orville alkoivat valmistaa ja myydä leluja ja myöhemmin työkaluja, kuten sorveja ja painokoneita, jolla he painoivat vuosien 1889–1894 aikana pientä paikallislehteään. Koulunsa he kävivät Iowassa, Indianassa ja Ohiossa. Wilbur ja Orville olivat sisaruksista ainoat, jotka eivät käyneet collegea.
Polkupyöräliike

Veljekset avasivat vuonna 1892 oman polkupyörien myynti- ja korjausliikkeen Wright Cycle Company. Kolme vuotta myöhemmin he laajensivat polkupyörätoimintaansa pyörien valmistukseen ja myivät pois painokoneensa.
Teknisesti lahjakkaat veljekset työskentelivät tiiviinä työparina. Wilburia on kuvattu kaksikosta käytännöllisemmäksi ja liikemiesmäisemmäksi, kun Orville oli luovempi ja pikkutarkempi.
Ilmailu > Aerodynaamiset kokeilut

1890-luvun puolivälissä veljekset kiinnostuivat lentokoneiden suunnittelusta seurattuaan saksalaisen Otto Lilienthalin kokeiluja liitokoneilla. He alkoivat vapaa-ajallaan lennättää leijoja ja liitokoneita oppiakseen aerodynamiikkaa. He omistautuivat lentoharrastukselleen täysipainoisesti. Veljekset tulivat siihen tulokseen, että lentokoneesta täytyi ensin tehdä ohjattava pelkällä tuulivoimalla ennen kuin siihen voitiin yhdistää mekaaninen voima. Orvillen mukaan avain oli sivusuuntainen tasapaino, jonka lentäjä saavuttaisi säätämällä ilmanpainetta siivenkärjissä eri kulmissa tuuleen nähden. Wilbur kehitti tämän saavuttamiseksi menetelmän taivuttaa siipiä. Leijamaisella liitokoneella tehdyissä kokeissa vuonna 1899 veljesten teoria osoittautui toimivaksi. He havaitsivat myös, että konetta täytyi pystyä ohjaamaan ylös- ja alaspäin sekä kääntymään oikealle ja vasemmalle.
Veljekset jatkoivat koneensa aerodynamiikan suunnittelua edelleen ilman voimanlähteen käyttöä. He valmistivat ja testasivat vuosien 1899–1903 aikana useita kaksitasoisia liitokoneita, joissa he ratkaisivat kolmen akselin hallinnan ongelman. Kääntymisen he ratkaisivat takasiivekkeellä. Orville rakensi kaksi tuulitunnelia laskeakseen tarvittavat siipien pinta-alat.
Ilmailu > Ensimmäinen lento

Vuonna 1903 veljekset olivat selvittäneet tarvittavan voiman kaksitasoliiturinsa nostamiseksi ilmaan. He rakensivat nelisylinterisen moottorin, joka tuotti noin neljä hevosvoimaa sekä potkurit, joita moottori pyöritti. Moottorin ja potkurin he yhdistivät polkupyörän ketjuilla. Koneensa pohjaan he asensivat jalakset laskeutumista varten. Kone singottiin ilmaan katapultilla.
Veljekset suorittivat koelentojaan Kitty Hawkin rantojen tuulisilla hiekkadyyneillä ja Kill Devil Hillissä Pohjois-Carolinassa. Wrightien ensimmäinen lentokone Wright Flyer teki ensilentonsa Kill Devil Hillissä 17. joulukuuta 1903. Orville Wright lensi konetta 120 jalkaa eli 36 metriä kahdentoista sekunnin ajan. Myöhemmin samana päivänä Wilbur teki 852 jalan eli 259 metrin mittaisen lennon. Tapahtumaa todisti viisi paikallista asukasta, eikä se herättänyt lainkaan huomiota mediassa. Tämä oli Wrightien tarkoituskin, sillä he odottivat vielä patenttihakemustensa hyväksyntää.
Ilmailu > Ensilennon jälkeen

Wrightit jatkoivat käyttökelpoisen lentokoneen suunnittelua Daytonissa ja yrittivät turhaan myydä sitä Yhdysvalloille tai muille valtioille. Vasta vuonna 1908 Orville onnistui herättämään Yhdysvaltain armeijan kiinnostuksen Fort Myerissä, ja Wilbur teki saman Ranskassa, minkä jälkeen veljekset alkoivat myydä koneitaan molemmille.
Myöhemmät vaiheet

Wilburista tuli vuonna 1909 perustetun Wright Company -yhtiön puheenjohtaja. Orville jättäytyi varapuheenjohtajaksi ja keskittyi lentämisen opettamiseen ja lentokoneiden suunnitteluun. Yhtiö menestyi hyvin, vaikka kilpailijat alkoivatkin ottaa käyttöön heidän patentoimiaan tekniikoita. Saadakseen keksintöjensä hyödyntämisestä oman osuutensa Wrightit nostivat useita kanteita, mikä hidasti ilmailun kehittymistä sen alkuvuosina.
Wilbur Wright kuoli vuonna 1912 lavantautiin. Orville jatkoi perheyhtiön toimintaa mutta myi osuutensa pois vuonna 1915 ja jatkoi yhtiössä konsultoivana insinöörinä. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli ilmavoimien majurina lähinnä teknillisenä neuvonantajana Daytonissa. Hän lopetti lentämisen vuonna 1918 ja käytti loppuelämänsä ilmailuvälineiden, lelujen ja muiden laitteiden suunnitteluun. Hän oli myös kansallisen ilmailuneuvoston (NACA) jäsen. Hän kuoli vuonna 1948.
Jotkut henkilöt ja valtiot ovat alusta lähtien kyseenalaistaneet sen, olivatko Wrightin veljekset ensimmäisiä lentokoneen keksijöitä. Esimerkiksi Brasilian hallituksen kanta on, että brasilialainen Alberto Santos-Dumont olisi ollut lentokoneen keksijä.
Kuvagalleria

Wrightin liitokone vuodelta 1902 lennolla.
Alkuperäinen Wrightin lentokone vuodelta 1903 sivusta katsottuna.
Wilbur vaurioituneessa Wright Flyer I koneessa 14. joulukuuta 1903 Kitty Hawkissa.
Orwille Wrightin sähke ensimmäisistä onnistuneista moottorilennoista.
Thomas Selfridgen kuolemaan johtanut lento Fort Myerissä vuonna 1908.
Frank Lahm ja Orville Wright testaavat Yhdysvaltain armeijan 1. lentokoneen lentokelpoisuutta Fort Myerissa 27. heinäkuuta 1909.
Wrightin veljesten tuulitunnelin malli.
Wrightin lentokoneen lentäjän ja matkustajan istuimet.
Wrightin veljesten lentokone vuodelta 1910.
Wrightin veljesten moottori nro 17 n. vuodelta 1910.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Air Force Magazine: The First Military Airplane (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  SNAC 2 
Wrightin veljesten liitokoneita vuodelta 1901 (vas.) ja 1902.
Orville Wright ensimmäisellä ohjatulla motorisoidulla lennolla 17. joulukuuta 1903.
Yellowstonejärvi

| Yellowstonejärvi |
| --- | --- |
 Yellowstonejärvi satelliittikuvassa.
Valtiot:  Yhdysvallat
Paikkakunta:  Yellowstonen kansallispuisto
Koordinaatit:  44°28′00″N, 110°22′00″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Yellowstonejoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  2 357 m
Pituus:  32  km
Leveys:  23  km 
Rantaviiva:  177 km
Pinta-ala:  352 km²
Keskisyvyys:  42 m
Suurin syvyys:  120 m
 fiYellowstonejärvi 
Yellowstonejärvi on Yellowstonen kansallispuiston suurin ja maailman suurimpia vuoristojärviä. Se on 352 neliökilometrin laajuinen ja muodostunut Yellowstonen kalderan painanteeseen. Sen pohjassa on monia vulkaanisia muodostelmia, kuten geysireitä. Järvi on kylmä, ja se on jäässä joulukuulta toukokuulle. Järven vesissä elää suuri punakurkkulohipopulaatio, jota uhkaa kuitenkin harmaanieriän leviäminen alueelle.
Maantiede

Yellowstonejärvi on noin 30 kilometriä pitkä ja 20 kilometriä leveä, ja sillä on noin 177 kilometriä rantaviivaa. Sen pinta-ala on 352 neliökilometriä, ja se on maailman toiseksi suurin järvi, joka sijaitsee yli 7 000 jalassa (noin 2 134 metriä).
Yellowstonejärvi muodostui vajoamaan, joka syntyi Yellowstonen kalderan romahduksesta ja jota sen jälkeen ovat muovannut mannerjäätiköiden aiheuttama eroosio. Se on historiansa aikana laskenut Tyyneenmereen, Pohjoiseen jäämereen ja Meksikonlahden kautta Atlantiin, johon se laskee nykyään Yellowstonejoen kautta. Järvessä on sattunut geologisia muutoksia aivan viime aikoinakin, sillä Yellowstonen kalderan eli kattilalaakson maaperä kohosi noin metrin 1923–1984 ja sen jälkeen alkoi vajota. Tämä on aiheuttanut pohjoisrannan nousemisen ja tulvimisen järven etelärannalla. Järven pohjassa on samoja vulkaanisia muodostelmia kuin muuallakin puiston alueella. Vedenalaiset kamerat ovat löytäneet pohjasta muun muassa geysireitä, kuumia lähteitä ja kraattereita.
Yellowstonejärvi on hyvin kylmä järvi. Se jäätyy joulukuussa ja vapautuu jääpeitteestä vasta toukokuun lopulla. Pohjan lämpötila pysyy ympäri vuoden noin neljässä asteessa. Järven lämpimimmät kohdat ovat Mary Bay -lahdella ja Stevensoninsaaren länsipuolella merenpohjan kanjonissa. Niitä lämmittävät useat kuumat lähteet. Kesällä pintaveden lämpötila on noin 4–10 astetta. Järvellä esiintyy myös paljon myrskyjä, ja lähes päivittäin syntyy 1,2–1,5 metriä korkeita aallokoita. Yleensä tuuli puhaltaa lounaasta.
Luonto

Punakurkkulohen alalaji Oncorhynchus clarkii bouvieri elää Yellowstonejärvessä vain pienellä alueella, ja järvessä on alalajin suurin luonnollinen populaatio. Järvessä eli alkujaan punakurkkulohen lisäksi vain särkiin kuuluva Rhinichthys cataractae. Niiden lisäksi järveen on levinnyt imukarppi, särkiin kuuluvat Couesius plumbeus ja Richardsonius balteatus sekä harmaanieriä. Näistä osa kuuluu puistoalueen alkuperäiseen lajistoon.
Harmaanieriän leviäminen uhkaa punakurkkulohikantaa. Harmaanieriä on huomattavasti punakurkkulohta suurempi petokala, ja järvessä aikuisen yksilön ruokavalio koostuu pääasiassa punakurkkulohista. Lohikanta voi romahtaa seuraavien sadan vuoden aikana 70 prosenttia.
Järven rantamilla elelee monia lintuja, muun muassa sääksiä, valkopäämerikotkia, amerikanpelikaaneja ja amerikanmerimetsoja. Rannoilla vaeltelee myös esimerkiksi hirviä ja harmaakarhuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yellowstonejärvi Wikimedia Commonsissa
Mount Sheridan Yellowstonejärven West Thumb -lahdelta.
Geysirin purkautuminen Yellowstonejärven rannalla.
Kaksi Yellowstonejärvestä kalastettua harmaanieriää.
Suomalaisen kulttuurifilosofian vuosisata

| Suomalaisen kulttuurifilosofian vuosisata |
| --- | --- |

Kirjailija:  Mikko Salmela
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1998
ISBN:  951-1-15356-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomalaisen kulttuurifilosofian vuosisata on Mikko Salmelan väitöskirja vuodelta 1998. Salmela tarkastelee kuuden 1900-luvun suomalaisen filosofin ajattelua. Filosofit ovat Edvard Westermarck, Eino Kaila, J. E. Salomaa, Erik Ahlman, Sven Krohn ja Georg Henrik von Wright.
Aiheesta muualla

Niiniluoto, Ilkka: Suomalaisen arvofilosofian perinne (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 4/1998.
Pihlström, Sami: Suomalaista arvo- ja kulttuurifilosofiaa (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 2/1998.
Ruoho, Pekka: Mikko Salmelan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 2/1998.
Yari (keihäs)

Kaksisirppinen jūmonjiyari, keihäänkärki, jonka kärjen kaikki haarat ovat kaksiteräisiä eli molemmilta puolilta leikkaavia.
Yari  (jap. 槍) on japanilainen keihäs. Yarin päätyyppi on suorakärkinen suyari, joka voi olla joko pitkäteräinen nagamiyari tai lyhytteräinen tanpoyari. Yari-keihäät olivat joko kaksi- tai kolmiteräisiä ja usein varustettuja punaisiksi maalatuilla veriurilla, jotka tekivät ne uhkaavan näköisiksi. Japanilaisissa taistelulajeissa keihäänkäyttötaitoa kutsutaan sōjutsuksi. Sōjutsu kuului samurai-klaanien ”miestentaitoihin”, dangyōhon. Nämä olivat taitoja, joita samurain oli opiskeltava ja hallittava, jotta hän olisi hyödyksi isännälleen.