stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ultrajuoksu
Kilpailuja

Kansainvälinen ultrajuoksuliitto järjestää maailman-, euroopan- ja aasianmestaruuskilpailuja 50 kilometrin, 100 kilometrin ja 24 tunnin juoksussa sekä alle 100 kilometrin polkujuoksussa.
Joitain tunnetuimpia tai erityisen pitkiä ultrajuoksuja:
Ultra Trail du Mont Blanc (Ranska, 170 kilometriä)
Ultra-Trail Mount Fuji (Japani, 167 kilometriä)
Comrades Marathon (Etelä-Afrikka, 90 tai 87 kilometriä)
West Highland Way Race (Skotlanti, 95 mailia)
Western States 100 (Kalifornia, Yhdysvallat, 100 mailia)
Spartathlon (Kreikka, 245 kilometriä)
Barkley Marathons (Tennessee, Yhdysvallat, 100 mailia)
Marathon des Sables (Marokko, 250 kilometriä)
Lavaredo Ultra Trail (Italia, 120 kilometriä)
Self-Transcendence (New York, Yhdysvallat, 3 100 mailia)
Iditarod Invitational (Alaska, Yhdysvallat, 1 000 mailia)
The Patagonian Expedition Race (Patagonia, Argentiina, 500 mailia)
Montane Yukon Arctic Ultra (Alaska, Yhdysvallat, 430 mailia)
6633 Arctic Ultra (Yukon, Kanada, 380 mailia)
Montane Spine Race (Englanti, 268 mailia)
Suomessa

Suomessa ultrajuoksun harrastajia on muutamia tuhansia. Merkittävimmät kotimaiset ultrajuoksutapahtumat ovat vuodesta 1972 lähtien joka vuosi järjestetty Suomi-juoksu 100 km, Wihan Kilometrit, Endurance 24h Espoossa ja Ultra Trail Tour Finland-kiertueeseen kuuluva Kolilla juostava Vaarojen maraton, jossa pisin matka on 130 kilometriä.
Viime vuosina ultrajuoksun suosiota on lisännyt polkujuoksun suosio. Uusia maastoreiteillä juostavia ultrajuoksukilpailuja on ilmestynyt runsaasti. Niissä tapahtuman luonteen vuoksi osanottajamäärää joudutaan rajaamaan.
Ultrajuoksijoita > Suomalaisia

Pekka Aalto
Asmo Ahola
Henri Ansio
Noora Honkala
Janne Kankaansyrjä
Janne Klasila
Pasi Koskinen
Satu Lipiäinen
Ari Mustala
Outi Siimes
Juuso Simpanen
Jari Tomppo
Tomi Ronkainen
Ultrajuoksijoita > Ulkomaisia

Mensen Ernst
Scott Jurek
Dean Karnazes
Yiannis Kouros
Takahiro Sunada
Aiheesta muualla

Tilastot ja ennätykset (ME, EE, PE, SE), Ultrajuoksu.fi
Ultrajuoksu.fi, suomalainen ultrajuoksuportaali
Endurance Ultrarunning Team Finland, ultrajuoksun erikoisseura
Ultrajuoksuseura Sisu
International Association of Ultrarunners (englanniksi)
Ultrarunning Magazine Online (englanniksi)
Extreme Ultrarunning (englanniksi)
Lahut

Lahut ovat etninen ryhmä, jomka asuttaa lähinnä Kiinan Yunnanin provinssia. Heitä asuu pienemmissä määrin kuitenkin myös Burman Shanista, Luoteis-Laosista, Pohjois-Thaimaasta ja Luoteis-Vietnamista. Lahun kieli kuuluu lolo-burmalaisiin kieliin. Lahuista noin 420 000 asuu Kiinassa, 150 000 Burmassa, 10 000 Laosissa, 65 000 Thaimaassa ja 5 000 Vietnamissa.
Historia

Antropologit ja historioitsijat uskovat lahujen polveutuneen historiallisesta qiang-kansasta Tiibetin ja Qinghain ylängöllä. 200-400-luvuilla heitä alkoi muuttaa Yunnanin Dalin alueelle. Sieltä muuttoliike jatkui, mikä myös erotti lahut kolmeen eri ryhmään. Lahu nat suuntasivat länteen, lahu shit ja lahu nhat itään. Uusilla alueillaan heitä hallitsivat thaikieliset kansat, joiden valta kuitenkin siirtyi kiinalaisille Ming- ja Qing-dynastioiden aikana. 1700-lulta 1900-luvulle lahut kapinoivat useita kertoja kiinalaisia vastaan, mutta kiinalaiset onnistuivat aina kukistamaan heidät. Osa lahuista pakenikin kiinalaisvaltaa etelään Thaimaahan, Laosiin ja Vietnamiin.
Kulttuuri

Voimakkaimpia kiinalaisvaikutteita saaneilla lahualueilla Yunnanissa lahut harjoittavat lähinnä riisinviljelyä. Lisäksi kasvatetaan hedelmäpuita, teetä ja kasviksia. Etelämpänä jossa vieraammat vaikutteet eivät ole niin vahvoja harjoitetaan edelleen kaskiviljelyä. Täälläkin lahut kasvattavat riisiä, mutta sitä kasvatetaan kuivilla alueilla vesialtaiden sijaan. Lisäksi he kasvattavat porsaita ja vesipuhveleita.
Lahujen uskonto on saanut vaikutteita monilta eri tahoilta ja se onkin sekoitus perinteistä animismia, johon on tullut lisänä tapoja protestanttisesta kristinuskosta ja katolilaisista tavoista, jotka ovat tulleet lähetyssaarnaajien mukana. Lisäksi vaikutteita on tullut mahajana- ja theravada-buddhalaisuudesta. Uskontoon kuuluvien henkien kanssa yhteydessä olivat shamaanit, jotka ovat nykyisin joissain kylissä korvautuneet lähetyssaarnaajilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piirros lahuista 1900-luvun alulta.
Lahuja perinteisissä asuissa.
Ulvova mylläri (elokuva)

| Ulvova mylläri> Den Galna mjölnaren |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Jaakko Pakkasvirta
Käsikirjoittaja:  Jaakko Pakkasvirta   Arto Paasilinna
Perustuu:  Arto Paasilinnan   samannimiseen romaaniin
Tuottaja:  Jaakko Pakkasvirta
Säveltäjä:  Otto Donner
Kuvaaja:  Esa Vuorinen   Henrik Paersch  (operatööri)    Raimo Paananen    (kamera-assistentti)    Ville Mäkelä  (kamera-apulainen) 
Leikkaaja:  Jaakko Pakkasvirta
Lavastaja:  Erkki Saarainen
Pääosat:  Vesa-Matti Loiri   Eija Ahvo   Yrjö Järvinen   Harri Tirkkonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmityö Oy
Ensi-ilta:   1982-11-55. marraskuuta 1982  
Kesto:  100 min (1 h 40 min)
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  2 587 933 mk
Katsojat:  126 477
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ulvova mylläri on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Jaakko Pakkasvirta. Elokuva perustuu Arto Paasilinnan samannimiseen romaaniin vuodelta 1981. Elokuvan pääosissa nähdään Vesa-Matti Loiri, Eija Ahvo, Yrjö Järvinen ja Harri Tirkkonen.
Elokuvaa kuvattiin Mikkelin maalaiskunnassa, Vihdissä, Siuntiossa, Helsingissä, Sipoossa ja Kirkkonummella. Elokuva on esitetty televisiossa vuosina 1984, 1987, 1989, 1991, 2009, 2020, 2022, 2023 sekä kaksi kertaa vuonna 2018.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  mylläri Gunnar Huttunen   |
|  Eija Ahvo  | … |  maatalouskerhoneuvoja Sanelma Käyrämö   |
|  Yrjö Järvinen  | … |  kunnanlääkäri Ervinen   |
|  Harri Tirkkonen  | … |  nimismies Jaatila   |
|  Ahti Kuoppala  | … |  poliisi Portimo   |
|  Waldemar Pitkänen  | … |  isäntä Vittavaara   |
|  Yrjö Kallionpää  | … |  isäntä Siponen   |
|  Juha Muje  | … |  postinkantaja Piittisjärvi   |
|  Olavi Ahonen  | … |  kauppias Tervola   |
|  Topi Reinikka  | … |  pankinjohtaja   |
|  Margit Lindeman  | … |  emäntä Siponen   |
|  Martti Tschokkinen  | … |  maaherra   |
|  Aarre Karén  | … |  kamreeri   |
|  Matti Tuominen  | … |  luutnantti   |
|  Salme Paasilinna  | … |  opettajan rouva   |
|  Juhani Tuominen  | … |  renki Launola   |
|  Leo Michailov  | … |  pappi   |
|  Maija Heino  | … |  nainen kaupassa   |
|  Pirjo Räty-Sarho  | … |  pankkivirkailija   |
|  Reino Tuominen  | … |  kiinniottaja   |
|  Esko Salminen  | … |  kertoja   |
|  Kaisa Penttilä  | … |  pikkutyttö kaupassa   |
|  Ville Penttilä  | … |  poika kaupassa   |
|  Kalle Penttilä  | … |  poika kaupassa   |
|  Jaakko Pakkasvirta  | … |  Jeesuksen ääni   |
Muut tekijät

Äänitys: Johan Hake ja Seppo Anttila (apulaisäänittäjä)
Puvustaja: Leila Jäntti
Maskeeraaja: Marjatta Nissinen
Tuotantopäälikkö: Matti Penttilä
Apulaisohjaaja: Matti Penttilä
Tuotantosihteeri: Milja Mykkänen
Rakennusmiehet: Jorma Kiviniemi, Jouko Ala-Pantti, Markku Laukkonen, Kauko Ala-Pantti, Tapio Kovanen, Antti Laurikainen ja Toivo Hokkanen
Ompelija: Tuula Laine
Järjestäjä ja rekvisitööri: Eeva Pirttilä
Apulaisjärjestäjät: Matti Leminen ja Petri Pykälä ("Ilkka Remes")
Kampaaja: Aune Ollila
Kuvaussihteeri: Lilli Kaipainen
Muusikot / Otto Donnerin studio-orkesteri: Viljo Ala-Pietilä (oboe), Aaro Kurkela (harmonikka), Markku Paalanen (käyrätorvi), Juhani Aaltonen (huilu), Reino Laine (lyömäsoittaja), Timothy Ferchen (lyömäsoittimet), Pekka Sarmanto (kontrabasso), Esko Heikkinen (trumpetti), Jari Varpama, Ilkka Hanski (kontrabasso) ja Otto Donner (musiikin johto)
Värimäärittely: Pirjo Laivuori
Miksaus: Tuomo Kattilakoski (Sektio-Ääni Ky)
Valokuvat: Lena Paersch
Negatiivinleikkaus: Leena Palmu
Eläinlääkäri: Kaj Skutnabb
Logon suunnittelu: herra Kaijanen
Kuvauspaikat

"Tervolan kaupan" ulkokohtaukset kuvattiin puutalon edustalla Palojärven lähellä Vihdissä.
"Kunnanlääkärin puutarhamaja" kuvattiin Hvitträskin Luomassa Kirkkonummella.
Kuvauspaikat > Kuvauspaikat Mikkelin maalaiskunnassa (nyk. Mikkeli)

Harjukosken mylly, Pullialan kylä (Huttusen mylly)
puutalo, Pulliala (Siposten talo)
metsä, Pulliala (Huttunen teltassa, hulluuskohtaus)
metsätie, Pulliala (Huttusta etsitään)
Abel Lappalaisen talo, Pulliala (Sanelma lukee kirjettä)
Kuvauspaikat > Kuvauspaikat Siuntiossa

pelto, Kahvimaa (Sanelma ajaa polkupyörällä)
kylänäkymä (kylä)
tie, Kahvimaa (Huttunen kaataa puhelinpylväät)
metsäalue, Palojärven eteläpää (Huttunen kiikaroi tienristeystä, Huttusen ensimmäinen piilopaikka, virkavalta keskustelee Huttusen ampumisesta, sivuvaunumoottoripyörä, ammutut koirat putoavat kalliolta, Huttusen kolmas piilopaikka, talvikuvat metsässä)
Palokoski (Huttunen ottaa vettä ämpäriinsä), Palojoki (Sanelma pesee pyykkiä, Huttunen kalastaa)
Kuvauspaikat > Kuvauspaikat Helsingissä

talo, Hopeasalmentie (kunnanlääkärin talo)
Marian sairaala, Lapinlahdenkatu 16 (mielisairaala)
Fennada-Filmi Oy, Kulosaaren studiot, Kulosaarentie 37 (kauppa, Huttusen asunto, Siposten asunto, kunnanlääkärin asunto, pankki, paperien poltto kirkossa, selli)
Kuvauspaikat > Kuvauspaikat Sipoossa

Östersundomin kappeli (kirkko) ja hautausmaa (Huttunen pumppukaivolla, Huttunen sidotaan, hautajaiset)
hiekkatie, Östersundom (Huttunen sidottuna vaunuissa)
Lampisuo (pontikankeittäjä tapaa Huttusen, Huttusen toinen piilopaikka, sotilaat etsivät Huttusta)
talo, Östersundom (nimismiehen talo)
Taustaa

Ulvova mylläri on neljäs Arto Paasilinnan tekstien pohjalta tehty elokuva. Tätä elokuvaa ennen Paasilinnan tekstien pohjalta tehtyjä elokuvia oli ohjannut Risto Jarva (Jäniksen vuosi) vuonna 1977, Hannu Kahakorpi (Onnellinen mies) vuonna 1979 sekä Matti Kassila (Natalia) vuonna 1979. Ulvovan myllärin jälkeen romaaneja ovat filmanneet Jouko Suikkari (Hirtettyjen kettujen metsä) vuonna 1986 sekä Ere Kokkonen (Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä vuonna 1996 ja Hurmaava joukkoitsemurha vuonna 2000). Elokuva sijoittuu pukujen ja setelien perusteella 1950-luvun puoleenväliin. Vesa-Matti Loiri palkittiin parhaan miespääosan / parhaan näyttelijän Jussi-palkinnolla laajasta näyttelysuorituksesta vuoden elokuvissa.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo Ulvovaa mylläriä pahasti ylinäytellyksi ja rautalangasta väännetyksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Televisioesitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 6.6.1984 | TV1 | 1 052 000 |
| 3.2.1987 | TV1 | 219 000 |
| 28.1.1989 | TV1 | 754 000 |
| 4.4.1991 | TV2 | 666 000 |
| 24.12.2009 | Yle TV2 |  |
| 20.11.2014 | Yle Teema |  |
| 1.4.2018 | Yle TV1 |  |
| 28.10.2018 | Yle TV1 |  |
| 7.1.2020 | Yle Teema & Fem | 310 000 |
| 16.4.2022 | Yle TV2 |  |
| 16.7.2023 | Yle TV1 |  |
Aiheesta muualla

Ulvova mylläri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ulvova mylläri (elokuva) Elonet., katsottavissa kokonaan.
Mikko Uola

Mikko Uola vuonna 2013.
Mikko Juha Uola (s. 26. elokuuta 1943 Eurajoki) on toimittaja, valtiotieteen tohtori ja vuodesta 1997 alkaen Turun yliopiston poliittisen historian dosentti. Uola valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1969 ja lisensiaatiksi vuonna 1972. Hän toimi vuosina 1974–1980 Tampereen kaupunginarkistonhoitajana ja vuodesta 1980 vuoteen 1992 Raumalla ilmestyneen Länsi-Suomi-lehden päätoimittajana. Vuonna 1995 Uola väitteli valtiotieteen tohtoriksi. Sanomalehtiuransa jälkeen hän toimi pitkään päätoimisena tietokirjailijana sekä toimi Vapaussodan Perinneliiton julkaiseman Vapaussoturi-lehden päätoimittajana 1992-2007.
Uola on julkaissut monia tutkimuksia erityisesti 1930-luvulla Suomessa toimineista oikeistoliikkeistä, vuosien 1917-1918 poliittisesta väkivallasta, suojeluskuntajärjestöstä sekä yrityshistorioita.
Unkarin kansalliskirjasto

| Unkarin kansalliskirjasto> Országos Széchényi Könyvtár |
| --- | --- |
 Unkarin kansalliskirjasto.
Sijainti:  Budapest, Unkari
Koordinaatit:  47°29′42″N, 19°2′21″E
Tyyppi:  kansalliskirjasto
Perustettu:  1802
Kokoelman koko:  8 miljoonaa nimekettä (2,5 miljoonaa kirjaa)
Vapaakappaleoikeus:  kyllä
Kotisivut
Unkarin kansalliskirjasto tai Széchényi-kansalliskirjasto (unk. Országos Széchényi Könyvtár) on Unkarin suurin kirjasto. Se sijaitsee Budapestissä Budan linnan F-siivessä ja on toinen Unkarin kansalliskirjastoista; toinen on Debrecenin yliopiston kirjasto. Kirjastolla on vapaakappaleoikeus, ja sen tehtävänä on kerätä kaikki Unkaria koskeva kirjallisuus. Kirjasto perustettiin 1802 Ferenc Széchényin lahjoittaman kirjakokoelman ympärille. Sen kokoelmissa on muun muassa 2,5 miljoonaa kirjaa ja monia harvinaisuuksia, kuten Unkarin alueen vanhin kartta, Tabula Hungariae.
Toiminta ja tehtävät

Kansalliskirjaston tehtävät määriteltiin käytännössä heti perustamisen yhteydessä, eivätkä ne ole sen jälkeen oikeastaan muuttuneet. Sen tehtävänä on kerätä kaikki Unkarissa julkaistut kirjalliset teokset. Lisäksi se kerää kaikki unkariksi kirjoitetut teokset, kaikki unkarilaisten kirjoittamat tai avustamat ulkomailla julkaistut teokset ja kaikki ulkomailla kirjoitetut teokset, jotka käsittelevät Unkaria. Kirjastolla on vapaakappaleoikeus Unkarissa julkaistuihin teoksiin.
Kirjasto on lisäksi Unkarin keskuskirjasto, ja se muun muassa hallinnoi kirjastojen välisiä lainauksia, toimii keskusvarastona ja ylläpitää kirjastorekisteriä. Sen tehtäviin kuuluu lisäksi hallinoida ISBN- ja ISSN-numeroita sekä tarjota muille Unkarin kirjastoille ammatillista apua. Kansalliskirjasto julkaisee lisäksi Unkarin kansallisbibliografiaa, jota on julkaistu vuodesta 1961.
Historia

Kansalliskirjaston perustaja oli kreivi Ferenc Széchényi, joka etsi 1700-luvun lopulla unkarilaisia kirjoja Unkarista ja muualta maailmasta. Hän keräsi kirjat yhteen kokoelmaan, jonka lahjoitti Unkarin kansakunnalle 1802. Kaikkiaan Széchényin lahjoitukset käsittivät 15 000 kirjaa ja 2 000 käsikirjoitusta. Kansalliskirjasto avattiin Pestissä seuraavana vuonna. Uusi kirjasto herätti kansan isänmaallisuuden, ja se saikin seuraavina vuosina paljon yksityisiä lahjoituksia. Parlamentti päätti vuonna 1808 perustaa Unkarin kansallismuseon, johon myös kansalliskirjasto liitettiin.
Kirjasto erotettiin kansallismuseosta 1949. Siitä tuli jälleen oma organisaationsa, ja se nimettiin perustajansa Ferenc Széchényin mukaan. Kirjasto muutti 1985 Budan linnan vuosina 1890–1902 valmistuneeseen F-siipeen, jonka olivat suunnitelleet Alajos Hauszmann ja Miklós Ybl.
Kokoelmat

Kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluu 8 miljoonaa kohdetta. Niihin kuuluvat 2,5 miljoonaa kirjaa, 385 000 osaa sarjajulkaisuja, 270 000 musiikkidokumenttia ja -äänitettä sekä yli miljoona käsikirjoitusta. Lisäksi kokoelmissa on 200 000 karttaa, 320 000 kuvaa ja kaiverrusta, lähes 3 miljoonaa julistetta ja vihkosta sekä 272 000 mikrofilmiä.
Vanhojen kirjojen kokoelma on Unkarin laajin. Siihen kuuluu 8 600 ennen vuotta 1711 painettua teosta. Siihen kuuluu muun muassa vanhin Unkarissa painettu kirja, Chronica Hungarorum. Kirjaston kokoelmissa on kaksi kohdetta, jotka ovat päässeet Unescon maailmanmuistoluetteloon, Bibliotheca Corviniana ja Tabula Hungariae. Bibliotheca Corviniana oli kuningas Matias Corvinuksen 1400-luvun toisella puoliskolla keräämä kirjasto, jonka kokoelma hajosi Unkarin jouduttua turkkilaisvaltaan. Osa kokoelmasta on kansalliskirjastossa. Tabula Hungariae on puolestaan vanha Unkaria ja sen lähialueita esittävä kartta.
Kirjastossa on myös monien kuuluisien unkarilaiskirjailijoiden painoskokoelmia. Siellä on lähes 600 erilaista painosta Sándor Petőfin ja yli 3 000 erilaista painosta Mór Jókain töistä. Käsikirjoituksissa on muun muassa Ferenc Kölcseyn käsinkirjoittama Unkarin kansallislaulu ja useita Petőfin, Lajos Kossuthin ja Endre Adyn käsikirjoituksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
Kirjaston kotisivut (unkariksi)
Kotisivujen englanninkielinen osuus (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Kroatia  Puola  Portugali 2  3  4  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  ISIL HU-BpOSK 
Muut:  RISM  IdRef 
Tabula Hungariae
Jänisten laskenta

| Jänisten laskenta> Преброяване на дивите зайци |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edvard Zahariev
Käsikirjoittaja:  Georgi Mišev
Säveltäjä:  Kiril Dontšev
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Bulgarian kansantasavalta
Tuotantoyhtiö:  Boyana Film
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  69 minuuttia
Alkuperäiskieli:  bulgaria
Aiheesta muualla
IMDb
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jänisten laskenta (Преброяване на дивите зайци, Prebrojavane na divite zaitsi) on Edvard Zaharievin ohjaama bulgarialainen komediaelokuva vuodelta 1973. Sen pääosissa näyttelevät Isaac Fintsi, Todor Kolev, Nikola Todev ja Filip Trifonov.
Virkaintoinen paikallisvirkamies antaa määräyksen, että alueen jänisten lukumäärä on saatava selville. Kaikkien kynnelle kykenevien miesten on ryhdyttävä toimeen, mutta kukaan ei todellisuudessa halua jättäytyä oikeista töistään pois mokoman asian takia. Rangaistuksen uhalla kaikki saadaan kuitenkin hankkeeseen mukaan, ja kylän muu elämä pysähtyy kun miehet harhailevat metsässä. Yhtään jänistä ei saada kiinni, mutta hankkeen päättymistä on syytä juhlia rankasti.
Elokuva esitettiin Suomen televisiossa keväällä 1975. Helsingin Sanomien Rauno Harjun mielestä Jänisten laskenta on sympaattinen pikkufilmi, jollaisen parissa istuu ihan mielikseen. ”Se ei pyri korkeuksiin eikä vilkuile sivuilleen vaan tarpoo tasaisesti omaa sarkaansa.”
Bélapaïs

| Bélapaïs Μπέλαπαϊς Beylerbeyi |
| --- | --- |
 Bélapaïsin kylää.
 Bélapaïs
 Koordinaatit: 35°17′49″N, 33°21′15″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Kyrenia
Hallintovallan käyttäjä (de facto):   Pohjois-Kypros
Alue:  Girne
Väkiluku (2011):  918
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bélapaïs (kreik. Μπέλαπαϊς, turk. Beylerbeyi) on kylä Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Kylän väkiluku on 918 (2011).
Bélapaïsin luostaria.
Bélapaïs sijaitsee Pentadáktylos-vuoriston pohjoisrinteessä lähellä Kyrenian kaupunkia. Kylän nimi on peräisin Bélapaïsin luostarista, jonka nimi puolestaan on peräisin ranskankielisestä nimestä ”Rauhan luostari” (Abbaye de la Paix). Kylän nimi esiintyy translitteroituna kreikaksi useissa muodoissa, paitsi Bélapaïs (Μπέλαπαϊς) myös Béllapaïs (Μπέλλαπαϊς), Belapáis (Μπελαπάις), Bellapáis (Μπελλαπάις), Béla-Páis (Μπέλα-Πάις), Bélla-Páis (Μπέλλα-Πάις), Pélapaïs (Πέλαπαϊς) ja Péllapaïs (Πέλλαπαϊς).
Bélapaïsin goottilaistyylinen luostari, jonka vanhimmat osat ovat 1200-luvulta, on suosittu nähtävyys. Sen kirkkosalissa järjestetään konsertteja. Bélapaïsin kylän kuuluisin asukas on ollut englantilainen kirjailija Lawrence Durrell, joka asui siellä vuosina 1953–1956. Aikaa kuvaa hänen omaelämäkerrallinen teoksensa Bitter Lemons.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bélapaïs Wikimedia Commonsissa
Kyrenian alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Karavás · Kyrenia (Kerýneia) · Lápithos
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Eiríni · Ágios Amvrósios · Ágios Epíktitos · Ágios Ermólaos · Ágios Geórgios · Agridáki · Agýrta · Asómatos · Bélapaïs · Chártzia · Diórios · Eliá Karavá · Fótta · Ftérycha · Kalograía · Kampylí · Karákoumi · Kármi · Karpásia · Káto Díkomo · Kazáfani · Kiomourtzioú · Klepíni · Konteménos · Kormakítis · Koutsovéntis · Kriní · Lárnakas tis Lapíthou · Liverá · Mótides · Mýrtou · Órka · Palaiósofos · Pánagra · Páno Díkomo · Pyléri · Syncharí · Sýsklipos · Témplos · Thérmia · Trápeza · Trimíththi · Vasíleia · Vounó
Wat (kansa)

Wat ovat etninen ryhmä Burmassa, Kiinassa ja Thaimaassa. Asuinseutuaan he kutsuvat nimellä A Wa Shan. Wan kieli kuuluu mon-khmer-kieliin. Waita asuu Burmassa noin 600 000 ja Kiinassa 350 000
Historia

Waiden historiassa on yhtäläisyyksiä heidän naapuriensa de'angien ja bulangien kanssa. Kiinalaisten vaikutusvalta alkoi ulottua waiden maille jo kaksi tuhatta vuotta sitten. Erillinen etninen identiteetti heille alkoi muodostua Tang-dynastian aikana 600-luvulta 700-luvulle. Tang-dynastian aikana he kuuluivat ensin Nanzhaon kuningaskunnan ja sittemmin Song-dynastian aikana Dalin kuningaskunnan vaikutusvallan alaisuuteen. 1300-luvulta 1700-luvulle waiden elinkeino muuttui metsästys-keräilystä maanviljelykseen. Tähän vaikutti heidän alueilleen tulleet kiinalaiset ja thaikieliset kansat. Maanviljelyksen omaksuneet wat tulivat tunnetuiksi "kesyinä waina" ja metsästys-keräilyä jatkaneet "villeinä waina".
1800-luvulla waiden vastarinta esti osaltaan Isoa-Britanniaa ulottamasta vaikutusvaltaansa Intiasta ja Burmasta syvemmälle Kiinaan. Vastarinta yhdensi waiden yhteiskuntarakennetta, joka oli pitkään koostunut yksittäisistä heimoista. Vielä tuolloin monet wat viljelivät oopiumia myyntiin. Tälle tuli loppu vasta Kiinan kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan ja heidän kiellettyään oopiumin vuonna 1950. Sittemmin Kiinan puolelle perustettiin waiden autonomisia kuntia. Burman puolella wat aloittivat aseellisen kapinan hallintoa vastaan monien maan muiden vähemmistöjen tavoin. Waiden asejoukkoihin kuuluu noin 30 000 miestä ja he hallitsevat alueita Itä-Burmassa. Waiden ja Burman hallinnon välillä solmittiin aselepo vuonna 2013.
Kulttuuri

Wat jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, jotka puhuvat omia murteitaan. Jotkut kielitieteilijät pitävät näitä murteita pikemminkin omina kielinään. Kieli on läheistä sukua de'angille ja bulangille. Wat asuvat vuoristokylissä, joissa asuu sadasta neljäänsataan perhettä. Talot rakennetaan bambusta. Osa waista käyttää edelleen kaskiviljelyä kun taas osa on siirtynyt nykyaikaisempiin menetelmiin. Wat jakautuvat isälinjaisiin klaaneihin. Jokaisen pojan sukunimi muodostuu hänen annetusta nimestään ja hänen isänsä nimestä, joka puolestaan muodostuu samalla kaavalla. Klaanien jäsenet avioituvat miltei aina eksogamisesti.
Wat harjoittavat edelleen perinteistä uskoaan. Heidän luomiskertomuksensa mukaan he ilmestyivät luolasta A Wan vuorelta ja heitä luolasta seurasivat muut kansat, kuten de'angit, han-kiinalaiset ja dait. Wat uskovat myös erilaisiin henkiin, jotka liittyvät asioihin kuten eläimiin, kasveihin, säähän tai maantieteellisiin paikkoihin. Näiden henkien uskotaan pystyvän vaikuttamaan ihmisten elämään. Kuolleiden esi-isien hengiltä voidaan pyytää erilaisia siunauksia. Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana uskon eri ilmentymiä kiellettiin ja tätä kautta osa siihen liittyneistä tavoista hävisi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wat (kansa) Wikimedia Commonsissa
Waita burmalaisessa piirroksessa 1900-luvun alulta.
Waita perinteisissä asuissa.
Celestiaalit

Yksi Muiden Yllä, celestiaalien johtaja.
Celestiaalit (esiintyneet myös nimellä Taivaalliset) ovat Marvel-kustantamon luoma, erittäin voimakas kosminen jumalarotu, joka suorittaa geneettisiä kokeita eri planeettojen asukkailla. Celestiaalit loi Jack Kirby The Eternals-lehden numeroon 1 (heinäkuu 1976).
Celestiaalit ovat vaikuttaneet myös ihmiskunnan historiaan syistä joita ei ole vielä selvitetty. Ihmiskunnan suuret geneettiset muutokset ovat kuitenkin heidän toimiensa tulosta. Ikuisten ja deviaanien rodut esimerkiksi ovat celestiaalien luomuksia. Myös mutantit ovat celestiaalien geneettisen muokkauksen tulosta. Tuntemattomista syistä celestiaalit ovat myös auttaneet muinaisia sivilisaatioita nousemaan kukoistukseensa (kuten asteekit).
Jack Kirby on oletettavasti ammentanut celestiaaleihin vaikutteita Erich von Dänikenin teoksesta Chariots of the Gods (1968).