stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iraklion
Historia > Osmanivallan aika

Osmanit hyökkäsivät Kreetalle lopulta vuonna 1645. Saaren muut linnoitukset antautuivat melko nopeasti, mutta venetsialaiset pitivät kiinni Candiasta. Candian piiritys alkoi vuonna 1648 ja kesti 21 vuotta, kunnes puolustus kukistui vuonna 1669. Tuolloinkin syynä oli kreetanvenetsialaisen Andrea Barozzin tekemä petos ennemmin kuin linnoitteiden pettäminen, sillä hän paljasti linnoitteiden heikot kohdat turkkilaisille vuonna 1667. Tuonkin jälkeen puolustajat kestivät vielä kaksi vuotta.
Turkkilaiset rakensivat pahoin tuhoutuneen kaupungin uudelleen, ja se jatkoi saaren keskuksena. Suurten linnoitusten vuoksi kaupungin nimeksi muodostui Megalon Kastron (Megálo Kástro, ”Suuri linna”). Venetsialaiset palatsit otettiin osmanihallinnon käyttöön ja kirkot muutettiin moskeijoiksi. Paikalliset kapinoivat turkkilaisia vastaan usein. Kaupunki alkoi nousta jälleen taloudellisesti 1700-luvulla. 1800-luvun lopulla se nimettiin uudelleen antiikin aikaiselle nimelleen, nykykreikkalaisessa nimimuodossa Irákleio, josta esiintyy useita translitteraatioita, kuten Iraklion, Heraklion ja Herakleion.
Iraklion menetti asemansa Kreetan pääkaupunkina vuonna 1851, jolloin uudeksi keskukseksi tuli Chaniá. Iraklion tuhoutui pahoin maanjäristyksessä vuonna 1856, ja rakennettiin tämän jälkeen uudelleen tyypilliseksi turkkilaiskaupungiksi. Toisaalta kaupunkiin alettiin rakentaa myös uusklassisia rakennuksia.
Historia > Myöhempi historia

Osmanivallanpitäjät vetäytyivät Iraklionista Kreetan itsenäistyttyä vuonna 1898 Kreetan valtiona. Kaupunkiin jäi kuitenkin edelleen suuri turkkilaisväestö, yli 23 000 henkeä. Kreetan valtio liitettiin Kreikkaan vuonna 1913. Turkkilainen väestö jätti Iraklionin vuonna 1923 sovitussa Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa. Samalla kaupunkiin muutti paljon kreikkalaisia evakkoja nykyisen Turkin alueelta, minkä seurauksena kaupunki kasvoi voimakkaasti ja sen ympärille syntyi nopeasti rakennettuja uusia esikaupunkeja. Kaupungin turkkilaista perintöä hävitettiin tarkoituksellisesti.
Saksalaiset pommittivat Iraklionia Kreetan valtauksen yhteydessä toisen maailmansodan aikana vuonna 1941. Kaupungista tuhoutui noin kolmasosa. Kreetalaiset vastustivat miehitystä ankarasti, ja seurauksena saksalaiset suorittivat kostotoimenpiteitä, myös Iraklionissa. Miehitys päättyi vuonna 1944.
Iraklionista tuli Kreetan alueen pääkaupunki vuonna 1971. Nykyinen Iraklionin kunta muodostui, kun Iraklion, Gorgolaḯnis, Néa Alikarnassós, Palianí ja Témenos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nähtävyydet

Iraklionin lähellä sijaitsevat minolaisen kulttuurin muinaisen keskuksen Knossoksen rauniot. Varsinaisen Iraklionin kaupungin tärkein nähtävyys on Iraklionin arkeologinen museo, joka on merkittävin minolaista kulttuuria esittelevä museo koko maailmassa. Siellä on edustava kokoelma löytöjä myös muilta ajanjaksoilta. Kaupungissa toimivat myös Kreetan historiallinen museo ja Kreetan luonnonhistoriallinen museo.
Iraklionin satamassa sijaitsee venetsialaisaikainen Iraklionin linnoitus (myös Koúlesin linnoitus, Rocca a Mare), joka on rakennettu 1500-luvulla. Sen lähellä sijaitsevat venetsialaiset arsenaalit sekä Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko. Kaupungin ympärillä ovat suuret venetsialaiset kaupunginmuurit. Kaupungin keskustassa sijaitsee Morosinin lähdekaivo, ja sen lähellä venetsialainen loggia. Kaupungin tärkein kirkko on Pyhän Menaksen katedraali, joka on Kreetan arkkihiippakunnan katedraali ja koko Kreetan kirkon arkkipiispan piispanistuin. Toinen merkittävä kirkko on Pyhän Tituksen kirkko. Kaupungin lähellä sijaitsee kirjailija Níkos Kazantzákisin hauta.
Talous, liikenne ja koulutus

Iraklion on Kreetan talouden, teollisuuden ja kaupan keskus. Siellä toimii osa sekä Kreetan yliopistosta että Kreikan Välimeren yliopistosta, sekä Euroopan verkko- ja tietoturvavirasto ENISA.
Iraklionin kautta kulkee saaren päätie eli EO90-kansallistie, joka on osa Eurooppatietä 75 ja Iraklionin ohittaessaan moottoritietä (A90). Iraklionin satama on Kreetan tärkein lauttasatama, ja sieltä on yhteydet muun muassa Pireukseen Ateenan metropolialueelle sekä osalle Kykladien saarista, kuten Santorínin Thíralle. Pitkänmatkan linja-autojen (KTEL) asema sijaitsee lähellä satamaa.
Heti kaupungin itäpuolella, vain noin viiden kilometrin päässä, sijaitsee Níkos Kazantzákisin mukaan nimetty Iraklionin kansainvälinen lentoasema, joka on koko Kreikan vilkkaimpia. Noin 15 % Kreikkaan saapuvista turisteista tulee maahan sen kautta. Kenttä on tiiviin kaupunkialueen ympäröimä eikä laajennettavissa, ja siksi uudeksi lentokentäksi on rakenteilla kauempana sijaitseva Kastéllin lentoasema.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Iraklionin kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Gorgolaḯnis | Ágios Mýronas | Ágios Mýronas | 612 |
| Gorgolaḯnis | Ágios Mýronas | Xiroliá | 1 |
| Gorgolaḯnis | Áno Asítes | Áno Asítes | 425 |
| Gorgolaḯnis | Káto Asítes | Gorgolaḯniksen luostari (Moní Gorgolaḯni) | 0 |
| Gorgolaḯnis | Káto Asítes | Káto Asítes | 1 076 |
| Gorgolaḯnis | Káto Asítes | Nísi | 7 |
| Gorgolaḯnis | Pentamódi | Pentamódi | 300 |
| Gorgolaḯnis | Petrokéfalo | Petrokéfalo | 182 |
| Gorgolaḯnis | Pyrgoú | Pyrgoú | 327 |
Gorgolaḯnis: Yhteensä: 2 930
| Iraklion | Iraklion | Agía Eiríni | 91 |
| Iraklion | Iraklion | Athánatoi | 181 |
| Iraklion | Iraklion | Drakouliáris | 82 |
| Iraklion | Iraklion | Foinikiá | 824 |
| Iraklion | Iraklion | Goúrnes | 639 |
| Iraklion | Iraklion | Iraklion (Irákleio) | 140 730 |
| Iraklion | Iraklion | Knosós | 300 |
| Iraklion | Iraklion | Lofoúpoli | 572 |
| Iraklion | Iraklion | Marathítis | 809 |
| Iraklion | Iraklion | Sémeli | 142 |
| Iraklion | Iraklion | Vlychiá | 52 |
| Iraklion | Dafnés | Dafnés | 1 204 |
| Iraklion | Skaláni | Skaláni | 1 180 |
| Iraklion | Skaláni | Spília | 49 |
| Iraklion | Stavrákia | Stavrákia | 913 |
| Iraklion | Vasileíes | Ágios Vlásios | 416 |
| Iraklion | Vasileíes | Sílamos | 178 |
| Iraklion | Vasileíes | Vasileíes | 1 662 |
| Iraklion | Voútes | Giofyrákia | 618 |
| Iraklion | Voútes | Voútes | 682 |
Iraklion: Yhteensä: 151 324
| Néa Alikarnassós | Kallithéa | Kallithéa | 734 |
| Néa Alikarnassós | Kallithéa | Karterós | 459 |
| Néa Alikarnassós | Kallithéa | Prassás | 412 |
| Néa Alikarnassós | Néa Alikarnassós | Ágios Ioánnis | 105 |
| Néa Alikarnassós | Néa Alikarnassós | Néa Alikarnassós | 12 925 |
Néa Alikarnassós: Yhteensä: 14 635
| Palianí | Avgenikí | Avgenikí | 533 |
| Palianí | Avgenikí | Vlachianá | 6 |
| Palianí | Kerásia | Kerásia | 149 |
| Palianí | Kerásia | Néo Veneráto | 118 |
| Palianí | Síva | Síva | 169 |
| Palianí | Veneráto | Palianín luostari (Moní Palianís) | 21 |
| Palianí | Veneráto | Pýrgos | 8 |
| Palianí | Veneráto | Sinápi | 4 |
| Palianí | Veneráto | Veneráto | 836 |
Palianí: Yhteensä: 1 844
| Témenos | Ágios Sýllas | Ágios Sýllas | 545 |
| Témenos | Ágios Sýllas | Kámpos | 303 |
| Témenos | Ágios Sýllas | Maládes | 126 |
| Témenos | Ágios Sýllas | Tsagkaráki | 111 |
| Témenos | Ágios Sýllas | Zervoú Metóchi | 72 |
| Témenos | Kypárissos | Galéni | 26 |
| Témenos | Kypárissos | Kalós | 102 |
| Témenos | Kypárissos | Karkadiótissa | 156 |
| Témenos | Kypárissos | Kypárissos | 254 |
| Témenos | Kypárissos | Roukáni | 136 |
| Témenos | Profítis Ilías | Profítis Ilías | 1 429 |
Témenos: Yhteensä: 3 260
Yhteensä: 173 993
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iraklion Wikimedia Commonsissa
Δήμος Ηρακλείου. Iraklionin kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Iraklion. Kreeta.info.
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno 
Iraklionin satamaa ja venetsialaisaikainen Iraklionin linnoitus.
Munkki osoittaa saraseeneille, mihin Khandakas on rakennettava. Skyllitzes Matritensis, 1100-luku.
Bysanttilaiset piirittävät saraseenien Khandakasta. Skyllitzes Matritensis, 1100-luku.
Morosinin lähdekaivo vuodelta 1628.
Candian piiritys, 1669.
25is Avgoústou -katu lähellä venetsialaista satamaa.
Iraklionin linnoitus.
Pyhän Menaksen katedraali.
Pyhän Tituksen kirkko.
Iraklionin arkeologinen museo.
Kreetan alueen hallintorakennus.
Lee Eun-sil

| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Korea> Naisten pöytätennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | nelinpeli |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Kuala Lumpur 2000 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Osaka 2001 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | nelinpeli |  |
Lee Eun-sil (s. 25. joulukuuta 1976) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Hän saavutti urallaan yhden olympiahopean ja kolme MM-pronssia.
Lee saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Kuala Lumpurin MM-kilpailuissa 2000, kun Etelä-Korea sijoittui joukkuekilpailussa pronssille. Joukkue uusi pronssisijansa seuraavana vuonna Osakan MM-kilpailuissa. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 Lee saavutti pronssia naisten nelinpelissä parinaan Seok Eun-mi. Ateenan olympialaisissa 2004 Lee ja Seok saavuttivat nelinpelissä hopeaa hävittyään loppuottelussa kiinalaisparille Wang Nan / Zhang Yining. Neljä vuotta aiemmin Sydneyn olympialaisissa Lee ja Seok hävisivät puolivälierissä unkarilaisparille Csilla Bátorfi / Krisztina Tóth. Lee pelasi myös kaksinpeliä sekä Sydneyssä että Ateenassa mutta ei menestynyt.
Lee oli maailmanrankingissa parhaimmillaan sijalla 21 heinä-elokuussa 2004.
Lavea väljä takavokaali

| --- | --- |
IPA:  ɑ
  
Lavea väljä takavokaali on vokaaliäänne, joka esiintyy tiettävästi kaikissa maailman kielissä. Sitä merkitään latinalaisia aakkosia käyttävässä oikeinkirjoituksessa tavallisimmin kirjaimella A/a. Kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa sen merkki on niin sanottu latinalainen alfa [ɑ]. Äänteen etuvokaalinen vastine on [a] tai [æ], jota vastaa suomen kielessä kirjain Ä/ä.
Ääntäminen

Vokaalia [ɑ] määrittävät seuraavat foneettiset piirteet:
Vokaali on takainen, koska kielen massa on suuontelossa suhteellisen takana.
Vokaali on väljä, koska kielen korkein kohta on alhaalla.
Vokaali on lavea, koska huulten asento on soikea, ei pyöreä.
Kirjoittaminen

Lavea väljä takavokaali [ɑ] kirjoitetaan
suomessa ja useimmissa latinalaista kirjaimistoa käyttävissä kielissä A/a-kirjaimella
kyrillisiä kirjaimia käyttävissä kielissä samannäköisellä kirjaimella А/а.
Leerdammer

Leerdammer-juustoa
Leerdammer on alankomaalainen lehmänmaidosta valmistettava puolikova juustotuotemerkki. Alun perin tämän juustotyypin kehittivät Leerdammer-merkin perustajat, ja kun se tuotiin markkinoille 1978, uudentyyppiselle juustolle keksittiin yleisnimeksi maasdamer. Leerdammer on siis maasdamer- eli maasdamjuustoa, ja sen makua kuvaillaan pähkinäisen miedoksi, goudan ja emmentalin ominaisuuksia yhdistäväksi. Pitempään kypsytettyä voimakkaamman makuista juustoa myydään nimellä Leerdammer Caractère.
Leerdammer-kiekko on pyöreä ja painaa 6–14 kilogrammaa. Juustossa on suuria koloja ja ohut, keltainen vahakuori. Leerdammeria kypsytetään viisi viikkoa.
Leerdammerin rasvapitoisuus on 45 % kuiva-aineesta. Sen maku on raikas, mieto ja pähkinäinen. Leerdammeria nautitaan usein voileivän päällä, ja se sopii yhteen viinirypäleiden, tomaatin, pikkelssin ja oluen kanssa.
Lee Young-pyo

Lee Young-Pyo.jpg
Lee Young-Pyo (hangul 이영표, hanja 李榮杓, kirjoitetaan myös Lee Yeong-Pyo; s. 23. huhtikuuta 1977, Hongchun Etelä-Korea) on eteläkorealainen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan muun muassa alankomaalaisessa PSV Eindhovenissa, Englannin Valioliigan Tottenhamissa ja Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundissa. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
176-senttinen Lee kävi Konkukin yliopistoa Soulissa ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 Korean liigan FC Seoul- joukkueessa. Samoihin aikoihin hän nousi Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueeseen ja oli tärkeä tekijä, kun Etelä-Korea selvitti tiensä 2002 MM-kisojen neljänneksi. Turnauksen jälkeen hän lähti valmentaja Guus Hiddinkin mukaan Alankomaihin PSV Eindhoveniin. Eindhovenissa Lee nousi pian koko Eredivisien johtavien puolustajien joukkoon. Vuonna 2003 seura voitti maansa mestaruuden ja vuonna 2005 se voitti sarjamestaruuden lisäksi myös cup-mestaruuden ja nousi Mestarien liigan välieriin, joissa kuitenkin putosi AC Milanille. Lee siirtyi elokuussa 2005 Tottenham Hotspuriin Eindhovenin estelyistä huolimatta kahden miljoonan punnan siirtosummalla.
Lee nimettiin maajoukkueeseen Saksan MM-kisoihin 2006 ja hän pelasi siellä avauskokoonpanossa Etelä-Korean jokaisessa kolmessa ottelussa.
Elokuussa 2008 Lee siirtyi Borussia Dortmundiin.
Lee pelasi kaikkiaan 127 maaottelua ja teki niissä viisi maalia vuosina 1999–2001.
Austen Henry Layard

Austen Henry Layard
Austen Henry Layard (5. maaliskuuta 1817 Pariisi – 5. heinäkuuta 1894 Lontoo) oli brittiläinen arkeologi, diplomaatti ja poliitikko. Layard suoritti kaivauksia Nimrudin raunioilla ja Ninivessä  vuosina 1845–1851 ja löysi merkittäviä rakennelmia kuten Sanheribin palatsin ja Ashurbanipalin kirjaston. Layard toimi alahuoneen jäsenenä ja William Ewart Gladstonen hallituksessa. Layard työskenteli suurlähettiläänä muun muassa Konstantinopolissa.
Layardit olivat hugenotteja. Henry Layard vietti lapsuutensa Italiassa ja kävi koulua myös Englannissa, Ranskassa ja Sveitsissä. Layard oli matkoilla Aasiassa 1839–1841. Hänet nimitettiin lähettilääksi Konstantinopoliin vuonna 1842. Vuonna 1845 Layard lähti Konstantinopolista tehdäkseen kaivauksia Assyrian raunioilla lähellä Mosulia, Tigrisissä. Layard suoritti kaivauksia Kuynjukissa ja Nimrudissa vuoteen 1847 asti. Hän palasi Englantiin vuonna 1848 ja sai arvonimen Oxfordin yliopistolta, hän kuitenkin palasi attaseaksi Britannian lähetystöön Konstantinopoliin. Layard lähti toiselle matkalleen Babylonian ja eteläisen Mesopotamian kaivauksille vuonna 1849. Layard löysi Assurnasirpal II:n kirjaston ja Kalhun palatsin tällä matkalla. Layard palasi Englantiin, jossa hän muodosti suuren osa assyrialaisista löytökokoelmista British Museumissa.
Layard esitti parlamentin alahuoneelle vuonna 1855 joukon edistyksellisiä aloitteita, jotka kuitenkin kaatuivat alahuoneen äänestyksessä äänin 46 puolesta ja 359 vastaan.
Teoksia

Illustrations of the Monuments of Niniveh (1849)
Second Series of the Monuments of Nineveh (1853)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Austen Henry Layard Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Leda

Kopio Michelangelon maalauksesta Leda vuodelta 1530.
Auguste Clésingerin veistos Leda ja joutsen vuodelta 1864. Musée de Picardie à Amiens.
Leda (m.kreik. Λήδα, Lēda, myös Λήδη, Lēdē) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aitolian kuninkaan Thestioksen tytär ja Spartan kuninkaan Tyndareuksen puoliso.
Ylijumala Zeus rakastui Ledaan ja vietteli tämän joutseneksi tekeytyen. Paeten häntä takaa ajavaa kotkaa Zeus teeskenteli etsivänsä turvaa Ledan sylistä. Tämä kiintyi joutseneen, ja heidän suhteensa, jonka kerrotaan tapahtuneen samana yönä kuin jona Leda makasi miehensä kanssa, tuloksena oli kaksi munaa, joista kuoriutuivat Helena, Klytaimestra, Kastor ja Polydeukes. On hieman epäselvää, ketkä lapsista olivat kuolevaisen kuninkaan ja ketkä kuolemattoman jumalan jälkeläisiä.
Homeroksen Iliaassa kerrotaan, kuinka Helena katsoo alas Troijan muureilta ja ihmettelee, miksei hän näe veljiään akhaijien joukossa. Kertoja huomauttaa, että he molemmat ovat jo kuolleita, mikä viittaisi siihen, että ainakin varhaisimpien perinteiden mukaan molemmat olisivat olleet kuolevaisia. Yleensä kuitenkin Helena ja Polydeukes on luettu kuolemattoman Zeuksen jälkeläisiksi, kun taas Kastor ja Klytaimestra olisivat Tyndareuksen lapsia.
Ledalla oli myös muita tyttäriä Tyndareuksen kanssa: Timandra, Foibe ja Filonoia.
Toinen versio myytistä kertoo, että Helenan äiti olisikin Nemesis, joka myös olisi tullut raskaaksi joutsenhahmoiselle Zeukselle. Paimen löysi munan ja antoi sen Ledalle, joka huolellisesti säilytti sitä arkussa kunnes se kuoriutui. Munasta syntyneen Helenan Leda adoptoi omaksi tyttärekseen. Myös Zeus juhlisti Helenan syntymää luomalla Joutsenen tähdistön taivaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leda Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Leenu, Liinu ja Tiinu

| Leenu, Liinu ja Tiinu Ankka |
| --- | --- |
 Don Rosan piirtämä kuva Leenusta (ylh. vas.), Liinusta (ylh. oik.) ja Tiinusta (alh.).
Luoja(t):  Carl Barks
Ensi- esiintyminen:  helmikuussa 1953 Carl Barksin tarinassa Kruuna vai klaava, Suomessa AA 6/1954
Kustantaja:  Disney (useilla kustantajilla lisenssi)
Henkilötiedot
Status:  koululaisia
Asuinpaikka:  Ankkalinna
Suhteet
Muut sukulaiset:  Iines Ankka, täti
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leenu, Liinu ja Tiinu (engl. April, May and June) ovat Iines Ankan sisarentyttäriä. Tyttöjen muita sukulaisuussuhteita ei tunneta.
Iineksen sisarentyttäret ovat alun perin Carl Barksin Disneyn eläinmaailmaan luomia hahmoja. He esiintyivät ensimmäisen kerran vuonna 1953 julkaistussa tarinassa Kruuna vai klaava, jossa Aku Ankka kokeilee höpsismiä. Tässä tarinassa tytöt esiintyvät vasta sen viimeisellä sivulla, eikä heidän nimiään vielä mainita.
Nykyään tytöt esiintyvät useimmiten Mau Heymansin piirtämissä Aku Ankka -sarjakuvissa. Välillä he seikkailevat sarjakuvissa keskenään, välillä taas haasteena ovat Aku Ankan sisarenpojat Tupu, Hupu ja Lupu, joille tytöt kyllä osaavat pitää puolensa. Iines-lehdessä julkaistuissa sarjakuvissa tyttökolmikko näyttää nykyaikaisemmalta: enää heitä ei erota toisistaan paidan värin perusteella, vaan kaikilla on erilaiset vaatteet ja kampaukset. Leenu, Liinu ja Tiinu kuuluvat Peukaloiset-nimiseen partioon, joka kilpailee usein Tupun, Hupun ja Lupun partion Sudenpentujen kanssa.
Hahmojen englanninkieliset nimet April, May ja June tulevat kuukausien nimistä (April = huhtikuu; May = toukokuu; June = kesäkuu). Suomennoksissa heitä on kutsuttu aiemmin nimillä Tiinu, Liinu ja Viinu.lähde?
Rion olympialaisten aikoihin virolaisten maratoonareiden Leila, Liina ja Lily Luikin yhtäläisyydet sarjakuvahahmoihin todettiin mediassa.
Leenu, Liinu ja Tiinu esiintyvät DuckTales-televisiosarjan lopussa. Sarjassa Liinu ja Tiinu ovat Tepan klooneja. Myöhemmin paljastuu, että Tepa itsekin on klooni ja että hänen nimensä on oikeasti Leenu. Paljastuu, että he ovat Roope Ankan klooneja.
Islamin suuntaukset

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islam on suuri maailmanuskonto, jota vuonna 2021 tunnusti 1,9 miljardia muslimia eri puolilla maailmaa. Laajuudestaan  huolimatta islam on hyvin yhtenäinen kultti. Tärkein jakolinja on islamin jakautuminen sunnalaisuuteen ja šiialaisuuteen. Sunnalaisuus kattaa kuitenkin yksinään noin 87–90 % kaikista muslimeista ja šiialaisuus vain 10–13 %. Näiden suuntausten yhtäläisyydet ovat eroja suuremmat, mutta ne eivät silti osallistu esimerkiksi päivittäisiin rukouksiin yhdessä. Muille suuntauksille jää vain murusia muslimien kokonaismäärästä.
Suuria eroja ei ole sunnalaisuuden sisälläkään. Sunnalaisuus jakautuu šarian tulkinnassa neljään suureen lakikoulukuntaan. Niillä on omat maantieteelliset alueensa, mutta koulukunnat ovat opillisesti lähellä toisiaan. Sunnalaisessa teologiassa on vain yksi hallitseva koulukunta, aš'ariitit.
Islamin yhtenäisyys ilmenee myös kansanuskon tasolla, missä islamin perusopinkappaleet ja šarian tärkeimmät velvoitteet saavat laajan kannatuksen kaikkialla muslimimaailmassa. Islamiin sisältyy voimakas ihanne yhteisen uskon jakavasta muslimien yhteisöstä (umma). Vaikka länsimaissa usein korostetaan islamin monimuotoisuutta, melkein kaikissa muslimimaissa yli puolet katsoo, että on vain yksi oikea tapa tulkita islamia.
Suurena ja laajalle levinneenä maailmanuskontona islamissa on silti muitakin eroja uskonnonharjoituksessa kuin sunnien ja šiiojen vastakkaisuus. Esimerkiksi afrikkalaisesta islamista löytyy Afrikan perinneuskontojen aineksia ja suufilaisuudesta pyhimysten kunnioitusta. On myös pieniä suuntauksia, kuten ahmadiyya Intiassa, joita kaikki muslimit eivät enää pidä islamilaisina.
Pääsuuntaukset > Sunnalaisuus

Kaikista muslimeista noin 90 % on sunneja. Sunnalaisuudesta ja šiialaisuudesta voidaan varmuudella puhua 800-luvulta alkaen, mutta islamilaisessa perinteessä niiden erot on ulotettu jopa 660-luvulle.
Sunnalaisuuden sisällä on useita lainopillisia (fiqh) ja teologisia (kalam) suuntauksia. Klassisen sunnilaisen islamin neljä suurinta lainopillista koulukuntaa ovat maliki, hanafi, shafi'i ja hanbali. Niiden säädöksistä noin 75 % on kaikille yhteisiä.
Teologisista koulukunnista mu'taziliitit olivat hetken vallitsevia 800-luvulla kalifien suosiessa tätä suuntausta, joka pyrki rationaaliseen uskonnolliseen ajatteluun. 800-luvun puolivälissä sen syrjäyttivät aš'ariitit, joiden näkemyksistä muodostui siitä pitäen hallitseva teologia. Ašariittien mukaan ihminen ei voi käsittää järjellä Jumalaa vaan ainoastaan totella ja alistua Jumalan tahdolle, jolla ei ole mitään rajoittavia esteitä.
Ašariittien linjaa seuraavia teologisia koulukuntia ovat myös maturidit ja atharit, ja niiden poliittisia jatkeita konservatiiviset wahhabit ja salafistit. Liberaalit ja ijtihadia eli itsenäistä järjen käyttöä puolustavat suuntaukset ovat jääneet näiden liikkeiden varjoon