stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
KDM Peder Skram (1908)

| KDM Peder Skram |
| --- | --- |
 Peder Skram

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kööpenhaminan laivastontelakka
Kölinlasku:  25. huhtikuuta 1905
Laskettu vesille:  2. toukokuuta 1908
Palveluskäyttöön:  24. syyskuuta 1908
Poistui palveluskäytöstä:  29. elokuuta 1943
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 735 t (normaali) 3 785 t (kuormattu)
Pituus:  84,0 m (vesiraja) 87,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,7 m
Syväys:  5,0 m
Koneteho:  2 x VTE-höyrykonetta ja 2 Thornycroft-kattilaa, 5 400 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  257-258
Aseistus
Aseistus:  2 × 240 mm/43 tykkiä 4 × 150 mm/50 tykkiä 10 × 75 mm/55 tykkiä 2 × Hotchkiss 37 mm/38 -tykkiä 4 × 457 mm torpedoputkea
KDM Peder Skram oli Tanskan laivaston vuonna 1908 vesillelaskettu Herluf Trolle -luokan rannikkopanssarilaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1908 ja otettiin palvelukseen 24. syyskuuta.
Palvelus

Alus oli laivueessa vuodesta 1910 alkaen aina vuoteen 1913, jolloin se sijoitettiin majoitusalukseksi. Alus palasi koulutuslaivueeseen 15. huhtikuuta 1914.
Alus liittyi 1. elokuuta Tanskan liikekannallepanojoukkoihin esikuntalaivana sekä 1. että 2. laivueeseen. Vuonna 1919 alus oli poissa palveluksesta.
Aluksen kevyet tykit vaihtuivat palveluksen aikana useaan kertaan. Vuonna 1916 kaksi 75 millimetrin tykkiä korvattiin kahdella 57 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Toiset kaksi 75 millimetrin tykkiä korvattiin 1934 kahdella 8 millimetrin kaksoiskonekiväärillä ja kahdella kaksiputkisella 20 millimetrin tykillä, jotka korvattiin 1939-1940 edelleen kahdella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä.
Alus liittyi 1. syyskuuta 1939 liikekannallepanojoukkoihin Århusissa. Alus oli palveluksesta poistettuna 13. huhtikuuta 1940 - 11. kesäkuuta 1941 Housensissa ja myöhemmin Holmenilla, missä se oli edelleen palveluksesta poistettuna. Aluksen miehistö upotti aluksensa 29. elokuuta 1943 Holmenissa.
Saksalaiset nostivat aluksen ja hinasivat hylyn Kieliin. Alus varustettiin ilmatorjunta-asein ja se liitettiin Kriegsmarineen nimellä Adler. Alus ankkuroitiin Kieliin.
Alus upposi huhtikuussa 1945 Kielissä liittoutuneiden ilmapommituksessa. Syyskuussa 1945 hylky nostettiin ja hinattiin Kööpenhaminaan. Hylky myytiin 1. huhtikuuta 1949 romutettavaksi.
Jonathan Pryce

| Jonathan Pryce |
| --- | --- |
 Jonathan Pryce vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1947 (ikä 77) Holywell, Flintshire, Wales
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Kate Fahy (1974–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Merkittävät roolit:   Huominen ei koskaan kuole  Brazil – tämän hetken tuolla puolen  Game of Thrones  Pirates of the Caribbean  The Crown 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Jonathan Pryce (s. 1. kesäkuuta 1947 Holywell, Flintshire, Wales) on walesilaissyntyinen näyttelijä. Pryce, alkuperäiseltä nimeltään Jonathan Price, on esiintynyt niin musiikkikomedioissa kuin vakavissa draamoissakin.
Uran alku

Hiilikaivostyöntekijän perheeseen syntynyt Pryce aloitti taideopinnot 16-vuotiaana. Hän opiskeli näyttelemistä Lontoon kuninkaallisessa akatemiassa (RADA) ja valmistuttuaan liittyi Liverpool Everyman Theatreen. Hän esitti eri näyttämöillä muun muassa William Shakespearen tekstejä. Vuonna 1977 Pryce voitti Tony Awardin Broadway-debyytistään näytelmässä Comedians.
Näyttämöltä elokuviin

Pryce oli ensimmäisessä elokuvaroolissaan vuonna 1976, elokuvassa Voyage of the Damned. Elokuvauraa vahvempana säilyi kuitenkin hänen uransa teatterissa. Vasta vuonna 1983 näyttelijä herätti varsinaista huomiota myös valkokankaalla Ray Bradburyn kirjaan perustuvan elokuvan Something Wicked This Way Comes herra Darkina. Kaksi vuotta myöhemmin hän esitti elokuvan Brazil – tämän hetken tuolla puolen pääosan, jonka ohjaaja Terry Gilliam oli kirjoittanut nimenomaan häntä varten. Pryce on nähty sen jälkeen myös muutamissa muissa Gilliamin elokuvissa.
Vuonna 1991 Jonathan Pryce sai toisen Tony Awardin roolistaan musikaalissa Miss Saigon. Valkokankaalla hän on esiintynyt Andrew Lloyd Webberin musikaalin Evita filmatisoinnissa Juan Perónina. Vuonna 1997 Pryce esitti rikollista mediamoguli Elliot Carveria elokuvassa Huominen ei koskaan kuole.
2000–luvulla Pryce näytteli Port Royalin kuvernööriä Pirates of the Caribbean -elokuvissa ja vuosina 2015–2016 hän esiintyi myös Game of Thrones -televisiosarjassa.
Valikoitu filmografia

Voyage of the Damned (1976)
Something Wicked This Way Comes (1983)
Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985)
Paroni Münchhausenin seikkailut (1988)
Viattomuuden aika (1993)
Carrington (1995)
Evita (1996)
Huominen ei koskaan kuole (1997)
Ronin (1998)
Stigmata (1999)
Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous (2003)
Grimmin veljekset (2005)
Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006)
Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007)
G.I. Joe: The Rise of Cobra (2009)
Hysteria (2011)
G.I. Joe: Kosto (2013)
The Wife (2017)
Kaksi paavia (2019)
Muut esiintymiset

Command & Conquer: Red Alert 3 (2008)
Aiheesta muualla

Jonathan Pryce Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kellomäki (Kouvola)

Kellomäki on Kouvolassa Kaunisnurmen kaupunginosassa sijaitseva pienalue. Kellomäessä on runsaasti erilaisia elintarvike- ja logistiikka-alan yrityksiä kuten Lidl, kirpputori Centtilä ja McDonalds.
Kellomäki rajautuu lännessä junarataan ja koillisessa ja etelässä teihin 12 ja 364.
Kaavinjärvi

| Kaavinjärvi |
| --- | --- |
 Kaavinjärvi laskee Kaavinkosken kautta Rikkaveteen.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kaavi
Koordinaatit:  62°49′01″N, 28°45′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kaavinkoski
Järvinumero:  04.731.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101 m 
Rantaviiva:  126,56 km 
Pinta-ala:  21,047 km² 
Tilavuus:  0,191 km³ 
Keskisyvyys:  9,06 m 
Suurin syvyys:  41,9 m 
Valuma-alue:  946,6 km² 
Keskivirtaama:  11,5 m³/s (MQ) 
 fiKaavinjärvi 
Kaavinjärvi on keskikokoinen järvi joka sijaitsee Pohjois-Savossa Kaavilla. Sen pinta-ala on 21,047 km², syvyys 41,9 m, keskisyvyys 9,06 m, tilavuus 0,191 km³, rantaviiva 126,56 km ja korkeustaso 101 metriä.
Satamat ja laiturit

Kaavinjärven ja Saimaan välillä on laivaväylä, joka kulkee Rikkaveden ja Juojärven kautta. Kaavinjärvellä on useita rantautumispaikkoja veneilijöille. Kaavinjärvi on Vaikkojoen vesiretkeilyreitin päätepiste.
Kaavin vierasvenesatama sijaitsee suojaisessa paikassa Kirkkoselän Lukkarinlahdessa Kaavinjärven pohjoispäässä. Etäisyys keskustan palveluihin on noin 800 metriä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Satamassa on veneluiska, telaranta, vesipiste, wc-jätepiste sekä vieraslaituri peräpoijuilla ja sivukiinnitysmahdollisuudella. Paikka soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun sekä yöpymiseen.
Mönkkössaaren rantautumispaikka sijaitsee Kaavinjärven pohjoispäässä. Saaressa on grillikatos ja puuvarasto sekä WC.
Melttusvirran retkisatama sijaitsee Kaavinjärven itäosassa pohjoiseen pistävän Ronkalanlahden pohjukassa. Tuloväylän syvyys on 1,2 metriä. Satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen. Melttusvirran silta (maantie 573 Kaavilta Outokumpuun) on sataman läheisyydessä. Melttusvirran retkisatamassa on nuotiokatos, käymälä, jätepiste, kelluva betoniponttonilaituri peräpoijuineen, veneluiska, telaranta sekä uimaranta pukukoppeineen.
Kaavinkosken retkisatama sijaitsee Kaavinkosken länsirannalla, Kaavinjärven ja Rikkaveden välissä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Kaavinkosken retkisatamassa on laiturin lisäksi mm. poijupaikkoja, veneenlaskupaikka, uimaranta, kota, jätepiste, käymälä ja pysäköintipaikka autoille. Kaavinkosken satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen.
Kalastus

Kaavinjärvi kuuluu Kaavi-Juojärven yhteislupa-alueeseen. Siihen kuuluvat myös muut alueen lähijärvet: Juojärvi, Rikkavesi sekä Pohjois-Karjalan puolella Outokummun alueen pienvedet.
Kalastusmenetelmiä Kaavinjärvellä ovat onkiminen, pilkkiminen, uistelu, heittokalastus, verkkokalastus sekä katiskakalastus.
Kaavinjärven kalalajistoon kuuluvat ahven, hauki, kirjolohi, kuha, järvitaimen, järvisiika, särki, säyne ja muikku. Myös jokirapu kuuluu vesistön lajeihin.
Täyssinän rauhan raja

Kaavinjärvi oli osa vuonna 1595 solmittua Ruotsin ja Venäjän välistä Täyssinän rauhan rajalinjaa. Täyssinän rauhan rajakivi on yhä nähtävissä Kaavinjärven pohjoispäässä Kaavin kirkonkylän länsilaidalla. Rajakivi on mannerjään paikalleen kuljettama kiillegneissilohkare. Kivellä on suuri historiallinen arvo, sillä se on ollut Suomen itärajan merkkinä vuodet 1595 - 1617.
Joseph Fouché

Joseph Fouché, Claude-Marie Dubufen maalaama muotokuva.
Joseph Fouché, Otranten herttua (21. toukokuuta 1759 (mahdollisesti) Le Pellerin, Ranska – 25. joulukuuta 1820 Trieste, Itävallan keisarikunta) oli ranskalainen vallankumousajan poliitikko, joka toimi Ranskan poliisiministerinä Napoleonin aikana vuosina 1799–1802, 1804–1810 ja 1815. Opportunistina ja juonittelijana tunnettu Fouché oli alkujaan jakobiini, mutta palveli jokaista hallintoa ensimmäisestä tasavallasta aina Bourbon-restauraatioon ja osallistui useisiin vallankaappauksiin. Fouché johti Napoleonin kukistumisen jälkeen Ranskan väliaikaista hallitusta kaksi viikkoa kesä–heinäkuussa 1815. Hänen ministerikautenaan Ranskasta kehittyi poliisivaltio.
Elämänvaiheet > Ura Napoleonin aikana

Brumairen vallankaappauksen jälkeen Fouché sai organisoida Ranskan uuden salaisen poliisin. Hän loi kotimaassa ja ulkomailla toimineen urkkijaverkoston, kokosi käyttöönsä henkilökortiston ja sai alaisuutensa aiemmin sotaministeriön alaisuudessa olleet santarmijoukot. Fouché nujersi Napoleonin vastaisen salahankkeen toisensa perään. Hän muun muassa osoitti, että vuoden 1800 Napoleonin murhayrityksen takana oli rojalistien salaliitto, kun Napoleon oli syyttänyt tasavaltalaisia. Fouché yritti estää senaattia nimittämästä Napoleonia elinikäiseksi ensimmäiseksi konsuliksi, joten Napoleon erotti hänet poliisiministerin tehtävästä 15. syyskuuta 1802 ja lakkautti samalla koko ministeriön. Fouché oli seuraavat kaksi vuotta senaatin jäsenenä. Tuettuaan Napoleonin julistamista keisariksi hän pääsi takaisin suosioon ja sai nimityksen uudelleen perustettuun poliisiministerin toimeen 18. heinäkuuta 1804. Fouché onnistui tukahduttamaan Napoleonin vastaisen opposition, mikä teki hänestä yhden Napoleonin despoottisen hallinnon vihatuimmista henkilöistä. Vaikka Fouchén katsottiin pettäneen aatteensa entisenä tasavaltalaisena, hän pyrki suojelemaan vanhoja tovereitaan perättömiltä syytöksiltä ja kohtuuttomilta rangaistuksilta.
Fouché sai vuonna 1808 kreivin ja elokuussa 1809 Otranten herttuan arvon Italiassa sijaitsevan Otranton mukaan. Kesäkuusta 1809 alkaen hän oli myös sisäministerinä. Napoleonin sotien pitkittyminen sai Fouchén kääntymään Napoleonia vastaan. Vuodesta 1807 alkaen hän alkoi pitää salaa yhteyttä rojalisteihin ja Englantiin. Napoleonin ollessa sotaretkellä hän määräsi heinäkuussa 1809 omavaltaisesti kansalliskaartin liikekannallepanon, jolloin Pariisin kaartin johtoon valittiin Napoleonin vastustajia. Napoleon suuttui ja erotti Fouchén sisäministerin tehtävistä 12. lokakuuta 1809. Fouché nimitettiin vielä Rooman kenraalikuvernööriksi, mutta ennen tehtävässä aloittamista hänen juonittelunsa englantilaisten kanssa tulivat ilmi, joten 3. kesäkuuta 1810 hänet erotettiin myös poliisiministerin tehtävästä. Seuraavat kolme vuotta Fouché vietti hiljaiseloa maatilallaan Aix-en-Provencessa.
Napoleon nimitti Fouchén heinäkuussa 1813 Illyrian provinssien kenraalikuvernööriksi. Itävallan miehitettyä koko alueen Fouché määrättiin marraskuussa 1813 diplomaattiselle komennukselle Napoliin. Hän ilmeisesti yritti suostutella Napolin kuninkaan Joachim Murat’n kääntymään Napoleonia vastaan. Napoleonin kukistuttua Fouché palasi huhtikuussa 1814 Pariisiin, jossa hän tarjosi turhaan palveluksiaan Ludvig XVIII:lle, mutta jäi huomiotta ja kääntyi pian tätä vastaan. Fouché tuki Napoleonin paluuta valtaan ja toimi uudelleen poliisiministerinä satapäiväisen keisarikunnan aikana maaliskuusta kesäkuuhun 1815. Napoleon antoi hänelle päärin arvon. Fouché piti kuitenkin salaa yhteyttä Napoleonin vihollisiin, Ludvig XVIII:een, Itävaltaan ja Wellingtonin herttuaan.
Elämänvaiheet > Napoleonin jälkeen

Tappiollisen Waterloon taistelun jälkeen Fouché taivutteli Napoleonia luopumaan uudelleen kruunusta 22. kesäkuuta 1815. Parlamentin molemmat kamarit valitsivat Fouchén johtaman väliaikaisen hallituksen (commission éxécutive provisoire), joka aloitti seuraavana päivänä toimintansa Pariisissa. Fouché yritti saada Napoleonin alaikäisen pojan Napoleon II:n tunnustetuksi lailliseksi hallitsijaksi, mutta taipui hyväksymään Ludvig XVIII:n valtaanpaluun ja luovutti valtansa tälle 7. heinäkuuta. Kaksi päivää myöhemmin Ludvig XVIII nimitti hänet takaisin poliisiministeriksi. Fouché valittiin myös edustajainkamarin jäseneksi. Vaikutusvaltaiset ultrarojalistit painostivat kuitenkin kuninkaan syrjäyttämään Fouchén jo syyskuussa 1815, koska tämä oli ollut osallisena vallankumousterrorissa. Fouché nimitettiin Ranskan lähettilääksi Dresdeniin Saksiin. Tammikuussa 1816 hänet määrättiin karkotettavaksi Ranskasta ”kuninkaanmurhaajana”, koska hän oli äänestänyt Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta.
Fouché asui maanpaossa aluksi Prahassa. Saatuaan vuonna 1818 Itävallan alamaisuuden hän muutti Linziin ja sittemmin Triesteen, jossa kuoli vuonna 1820. Häneltä jäi perinnöksi 14 miljoonan frangin omaisuus. Fouchén nimissä julkaistiin vuosina 1822–1824 epäluotettavat muistelmat, jotka lienevät todellisuudessa jonkun muun laatimia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Fouché Wikimedia Commonsissa
John Patrick (näytelmäkirjailija)

John Patrick (alkujaan John Patrick Goggin, 7. marraskuuta 1905 Louisville, Kentucky – 17. toukokuuta 1995 Delray Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija, jonka pääteoksena pidetään vuonna 1953 kantaesitettyä näytelmää Elokuun teehuone (The Teahouse of the August Moon). Hänelle myönnettiin siitä Pulitzer-palkinto vuonna 1954.
Patrick kirjoitti nelisenkymmentä näytelmää ja vielä useampia käsikirjoituksia elokuviksi, joista Suomessa tunnetaan ehkä parhaiten teokset Kolme kolikkoa lähteessä ja Päivien kimallus. Hän toimi toisena käsikirjoittajana myös George Cukorin ohjaamassa elokuvassa Tytöt, jonka yhdessä pääosassa näytteli suomalainen Taina Elg. Patrickin näytelmistä on Suomessa esitetty Elokuun teehuoneen ohella etenkin Opaali-sarjan komedioita sekä komediaa Hyväsydämiset hupsut.
Elämä ja ura

Kentuckyn Louisvillessa syntynyt, vanhempiensa hylkäämä John Patrick Goggin vietti levottoman lapsuuden sijaiskodeissa ja koulukodeissa. 19-vuotiaana Patrick pääsi työhön KPO-radioasemalle San Franciscossa ja avioitui 1925 Mildred Legayen kanssa. Hän kirjoitti toistatuhatta jaksoa radiohupailuun nimeltä Cecil and Sally, jonka ainoat näyttelijät olivat Patrick itse sekä Helen Troy. Vuonna 1937 Patrick kirjoitti radiosovituksia NBC:n sarjaan Streamlined Shakespeare.
Patrickin ensimmäinen teatterinäytelmä oli pienellä budjetilla toteutettu ja lyhyen aikaa Broadwayllä esitetty Hell Freezes Over, jonka ohjasi Joshua Logan. Sen ansiosta Patrick alkoi saada käsikirjoittajan tehtäviä Hollywoodista.
Vuonna 1942 sai kantaesityksensä Patrickin toinen näytelmä The Willow and I, jonka pääosia näyttelivät Martha Scott ja Gregory Peck. Patrick itse oli ensi-illan aikaan Euroopassa American Field Service -järjestön vapaaehtoistehtävissä auttamassa Britannian armeijaa sen lääkintähuollossa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana myös Montgomeryn johtamassa 8. armeijassa Egyptissä ja sitten Intiassa ja Burmassa, jossa sai aiheen seuraavaan näytelmäänsä The Hasty Heart. Hän kirjoitti näytelmän laivamatkalla takaisin Yhdysvaltoihin. Siitä tuli suuri menestys ja se sovitettiin 1949 myös elokuvaksi, jonka pääosaa näytteli Ronald Reagan.
Patrickin kaksi seuraavaa näytelmää The Curious Savage (1950, suom. Hyväsydämiset hupsut) ja Lo and Behold (1951) eivät menestyneet yhtä hyvin, mutta hänen vuonna 1953 tekemänsä näytelmäsovitus Elokuun teehuone Vern J. Sneiderin romaanista The Teahouse of the August Moon muodostui suurmenestykseksi ja sai sekä Pulitzer- että Tony-palkinnon. Hän teki näytelmästään elokuvakäsikirjoituksen 1956 ja musikaaliversion Lovely Ladies, Kind Gentlemen vuonna 1970. Vuonna 1955 hän sovitti  Han Suyinin tunnetun omaelämäkerrallisen teoksen menestyselokuvaksi Päivien kimallus.
Marraskuussa 1995 yhdeksänkymmentävuotias Patrick löydettiin muovipussiin tukehtuneena asunnostaan. Kuolema tulkittiin itsemurhaksi. John Patrickin kirjallista jäämistöä – käsikirjoituksia, kirjeitä ja kirjastoa – säilytetään Bostonin yliopiston harvinaisten kirjojen osastolla.
Teoksia > Näytelmiä

Hell Freezes Over(1935)
The Willow and I (1942)
The Hasty Heart (1945)
suom. Kuusi toverusta tai Maltiton sydän
The Story of Mary Surratt (1947)
The Curious Savage (1950)
suom. Kummallinen rouva Savage, Kultaiset hullut, Oudot vieraat tai Hyväsydämiset hupsut (suom. Arja Kantele)
Lo and Behold! (1951)
Elokuun teehuone (1953)
Good as Gold (1957)
Juniper and the Pagans (1959)
Everybody Loves Opal (1961)
suom. Rakas murhakopla eli Kaikki rakastavat Opaalia
It's Been Wonderful (1966)
Scandal Point (1967)
Everybody's Girl (1968)
Love Is a Time of Day (1969)
A Barrel Full of Pennies (1970)
Lovely Ladies, Kind Gentlemen (1970)
Opal Is a Diamond (1971)
suom. Opaali on timantti)
The Savage Dilemma (1972)
The Dancing Mice (1972)
suom. Tanssivat hiiret
Macbeth Did It' (1972)
The Enigma (1973)
Opal's Baby (1973)
Roman Conquest (1973)
A Bad Year for Tomatoes (1974)
Divorce, Anyone? (1975)
Opal's Husband (1975)
Noah's Animals (1975)
Suicide, Anyone? (1976)
People! (1976)
Opal's Million Dollar Duck (1976)
Girls of the Garden Club (1979)
That's Not My Father (1979)
suom. Kolme isää
Teoksia > Elokuvakäsikirjoituksia

Charlie Chan ratsastuskilpailussa (1936)
Shanghain pommitus (1938)
Kilpakosijat (1938)
Kolme kolikkoa lähteessä (1954)
Skandaalihäät (1956)
Elokuun teehuone (1956)
Tytöt (1957)
Yli kaiken ymmärryksen (1958)
Suzie Wongin maailma (1960)
Unohtumaton kesä (1961)
Gigot – lumppuri (1962)
Punainen kitara (1963)
Kalastajan kengät (1968)
Aiheesta muualla

John Patrick Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elokuun teehuone -romaanille, -näytelmälle ja -elokuvalle omistettu sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Patrick (dramatist)
Käännös suomeksi
Karbakoliini

| --- | --- |

Karbakoliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-[(aminokarbonyyli)oksyyli]-N,N,N-trimetyylietanaminium kloridi
Tunnisteet
CAS-numero: 51-83-2
ATC-koodi: N07AB01
PubChem CID: 5831
DrugBank: APRD00845
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H15N2ClO2 
Moolimassa: 182,696 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, silmätippa
Karbakoliini (markkinointinimiä Doryl, Isopto Carbachol) on parasympatomimeetti, joka stimuloi voimakkaasti sekä nikotiini- että muskariinireseptoreita. Karbakoliini on rakenteeltaan koliinin esteri, kuten asetyylikoliinikin. Koliiniesteraasi ei hajota karbakoliinia.
Karbakoliinia käytetään suolisto- ja virtsarakkolaman poistoon lantio- ja vatsaonteloleikkausten jälkeen, sekä silmätippoina glaukooman hoidossa. Karbakoliinin käytön esteitä ovat astma, hypertyreoosi, mahahaava ja sydämen vajaatoiminta. Jos suoliston tai virtsanerityselimistön alueella on orgaaninen este, karbakoliinia ei tule käyttää.
Aiheesta muualla

IUPHAR ligand (298) (Arkistoitu – Internet Archive)
ChemSpider: Carbachol (5626) (Arkistoitu – Internet Archive)
UNII: Carbachol (8Y164V895Y) (Arkistoitu – Internet Archive)
KEGG: Carbachol (D00524)
ChEMBL: Carbachol (CHEMBL14)
Karbala (maakunta)

| Karbalan maakunta كربلاء, Karbalā |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Irak
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Karbala (32.607°N, 44.026°E)
Pinta-ala  ():  5 034 km²
Väkiluku (2013)  ():  1 012 356
HDI (2012):  0,680
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  IQ-KA
Karbala (arab. كربلاء‎, Karbalāʾ, joskus muodossa Kerbala) on Irakin keskiosassa, Bagdadin lounaispuolella sijaitseva maakunta. Se kattaa 5 034 neliökilometriä, mikä on noin prosentti Irakin pinta-alasta.
Maakunnan väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 594 235. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 1,012 miljoonaa. Väestöstä 66,5 prosenttia asui kaupungeissa ja 33,5 prosenttia maaseudulla.
Väestön keskimääräinen vuotuinen bruttokansantulo vuonna 2012 oli 11 230 USD henkeä kohden (PPP). Samaa vuotta kuvaava inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,680. Vuonna 2011 kaikkiaan 11,4 prosenttia väestöstä eli  kansallista köyhyysrajaa (2,5 Yhdysvaltain dollaria päivässä) vaatimattomammin. Tämä oli Irakin keskimääräistasoa (keskimäärin 11,5 % väestöstä eli köyhyysrajaa vähemmällä).
Maakunnan elinkeinoista mainittakoon ovat turismi, maatalous, öljynjalostus ja säilyketeollisuus. Seudulla kasvatetaan taatelipalmuja ja sitrushedelmiä.
Maakunta jakautuu kolmeen piirikuntaan:
Ain al-Tamur (2 % väestöstä),
al-Hindiyya (al-Hindiya, 22 %) ja
Karbala (76 %).
Maakunnan pääkaupunki on Karbalan kaupunki, joka sijaitsee linnuntietä 85 kilometriä Bagdadista etelälounaaseen. Karbala on eräs šiiamuslimien pyhimmistä kaupungeista. Siellä käy miljoonia pyhiinvaeltajia vuosittain. Esimerkiksi vuonna 2013 raportoitiin 15 miljoonasta pyhiinvaeltajasta imaami Hussainin muistoksi järjestettynä pyhiinvaellusajankohtana.
Uskovaisia imaami Hussainin, profeetta Muhammadin lapsenlapsen muistoksi pidettävässä juhlakulkueessa Karbalassa.
Imaami Hussainin moskeija Karbalassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karbala (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Governorate of Holy Kerbala (2013) (englanniksi) (gov.iq)
Kerbala Governorate Profile (2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ncciraq.org)
The Iraqi Red Crescent cadres provide support for patients displaced people in Karbala Governorate (30.8.2015) (englanniksi) (reliefweb.int)
Irakin maakunnat
Anbar
Babil
Bagdad
Basra
Dahuk
Dhi Qar
Diyala
Erbil
Halabja
Karbala
Kirkuk
Maysan
Muthanna
Najaf
Ninawa
Qadisiyya
Salah al-Din
Sulaimaniyya
Wasit