stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annie-gaala 2010

Annie-gaala 2010 oli 37. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuisat Annie-palkinnot vuoden 2010 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 6. helmikuuta UCLA Royce Hallissa Los Angelesissa Kaliforniassa. Tilaisuuden juonsi William Shatner.
Kansainvälinen animaatioelokuvayhdistys julkisti palkintogaalan ehdokkaat 2. joulukuuta 2009. Laika Studiosin ensimmäinen elokuva Coraline ja toinen todellisuus sai yhteensä kymmenen ehdokkuutta. Myös Disneyn tuottamat elokuvat olivat eniten ehdokkaina.selvennä Ne myös voittivat eniten palkintoja; toiseksi eniten palkintoja saivat DreamWorks Animationin tuottamat elokuvat.
Ehdokkaat ja voittajat

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuva

Poutapilviä ja lihapullakuuroja
Coraline ja toinen todellisuus
Fantastic Mr. Fox
Prinsessa ja sammakko
The Secret of Kells
Up – kohti korkeuksia
Ehdokkaat ja voittajat > Paras suoraan videolle julkaistu elokuva

Utelias Vili – Apinamaista Joulua
Futurama: Vihreän ajan tuolle puolen
Green Lantern: First Flight
Karvakamut 2
SpongeBob vs. The Big One
Ehdokkaat ja voittajat > Paras lyhytanimaatio

Pups of Liberty
Robot Chicken: Star Wars 2.5
Santa, The Fascist Years
The Rooster, The Crocodile and The Night Sky
The Story of Walls
Ehdokkaat ja voittajat > Paras animaatiomainos

Goldfish: In The Dark
Idaho Lottery “Twiceland”
McDonald's Nutty Trade
Spanish Lottery “Deportees”
The Spooning
Ehdokkaat ja voittajat > Paras televisiosarja

Glenn Martin, DDS
Merry Madagascar
Prep and Landing
Simpsonit
Ehdokkaat ja voittajat > Paras lasten televisiosarja

Mikki Hiiren kerhotalo
Paavo Pesusieni
The Marvelous Misadventures of Flapjack
The Mighty B!
The Penguins of Madagascar
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaat animaatioefektit

Scott Cegielski – Möröt vastaan muukalaiset
Alexander Feigin – 9
Eric Froemling – Up – kohti korkeuksia
Tom Kluyskens – Poutapilviä ja lihapullakuuroja
James Mansfield – Prinsessa ja sammakko
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmoanimointi televisiosarjassa

Mark Donald – B.O.B.'s Big Break
Mark Mitchell – Prep and Landing
Kevan Shorey – Merry Madagascar
Tony Smeed – Prep and Landing
Phillip To – Monsters vs. Aliens: Mutant Pumpkins from Outer Space
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvan hahmoanimoinnin Annie-palkinto

Andreas Deja – Prinsessa ja sammakko
Eric Goldberg – Prinsessa ja sammakko
Travis Knight – Coraline ja toinen todellisuus
Daniel Nguyen – Up – kohti korkeuksia
Bruce Smith – Prinsessa ja sammakko
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmosuunnittelu televisiosarjassa

Bryan Arnett – The Mighty B!
Ben Balistreri – Foster's Home for Imaginary Friends
Craig Kellman – Merry Madagascar
Bill Schwab – Prep and Landing
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmosuunnittelu elokuvassa

Daniel Lopez Munoz – Up – kohti korkeuksia
Shane Prigmore – Coraline ja toinen todellisuus
Shannon Tindle – Coraline ja toinen todellisuus
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ohjaus televisiosarjassa

Pam Cooke ja Jansen Yee – American Dad!
Rob Fendler – Popzilla
John Infantino ja JG Quintel – The Marvelous Misadventures of Flapjack
Bret Haaland – The Penguins of Madagascar
Jennifer Oxley – The Wonder Pets
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvaohjaus

Wes Anderson – Fantastic Mr. Fox
Pete Docter – Up – kohti korkeuksia
Phil Lord ja Christopher Miller – Poutapilviä ja lihapullakuuroja
Hayao Miyazaki – Ponyo rantakalliolla
Henry Selick – Coraline ja toinen todellisuus
Ehdokkaat ja voittajat > Paras musiikki televisiosarjassa

Michael Giacchino – Prep and Landing
Kevin Kiner – Star Wars: The Clone Wars
Guy Moon – Fairly Odd Parents
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvamusiikki

Bruno Coulais – Coraline ja toinen todellisuus
Michael Giacchino – Up – kohti korkeuksia
Joe Hisaishi – Ponyo rantakalliolla
John Powell – Ice Age 3: Dinosaurusten aika
Ehdokkaat ja voittajat > Paras televisiosarjan tuotantosuunnittelu

Mac George – Prep and Landing
Andy Harkness – Prep and Landing
Janice Kubo – Foster's Home for Imaginary Friends
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvan tuotantosuunnittelu

Christopher Appelhans – Coraline ja toinen todellisuus
Ian Gooding – Prinsessa ja sammakko
Tadahiro Uesugi – Coraline ja toinen todellisuus
Christophe Vacher – 9
Ehdokkaat ja voittajat > Paras kuvasuunnitelma televisiosarjassa

Sunil Hall – The Mighty B!
Brandon Kruse – Fairly Odd Parents
Robert Koo – Merry Madagascar
Joe Mateo – Prep and Landing
Adam Van Wyk – Hämmästyttävä Hämähäkkimies
Ehdokkaat ja voittajat > Paras kuvasuunnitelma elokuvassa

Sharon Bridgeman – Astro Boy
Chris Butler – Coraline ja toinen todellisuus
Ronnie Del Carmen – Up – kohti korkeuksia
Tom Owens – Möröt vastaan muukalaiset
Peter Sohn – Up – kohti korkeuksia
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ääninäyttely televisiosarjassa

Danny Jacobs – Merry Madagascar
Nicky Jones – Chowder
Tom Kenny – Paavo Pesusieni
Dwight Schultz – Chowder
Willow Smith – Merry Madagascar
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ääninäyttely elokuvassa

Jen Cody – Prinsessa ja sammakko
Dawn French – Coraline ja toinen todellisuus
Hugh Laurie – Möröt vastaan muukalaiset
John Leguizamo – Ice Age 3: Dinosaurusten aika
Jenifer Lewis – Prinsessa ja sammakko
Ehdokkaat ja voittajat > Paras käsikirjoitus televisiosarjassa

Daniel Chun – Simpsonit
Kevin Deters ja Stevie Wermers-Skelton – Prep and Landing
Valentina L. Garza – Simpsonit
Billy Kimball ja Ian Maxtone-Graham – Simpsonit
Billy Lopez – The Wonder Pets
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvakäsikirjoitus

Wes Anderson ja Noah Baumbach – Fantastic Mr. Fox
Pete Docter, Bob Peterson & Tom McGrath – Up – kohti korkeuksia
Timothy Hyde Harris ja David Bowers – Astro Boy
Phil Lord ja Christopher Miller – Poutapilviä ja lihapullakuuroja
Juried palkinnot > Winsor McCay -palkinto

Tim Burton
Bruce Timm
Jeffrey Katzenberg
Juried palkinnot > June Foray -palkinto

Tom Sito
Juried palkinnot > Ub Iwerks -palkinto

William T. Reeves
Juried palkinnot > Erikoissaavutus

Martin Meunier
Brian McLean
Juried palkinnot > Sertifikaatti ansio

Myles Mikulic
Danny Young
Michael Woodside
Bankin ja Monumentin metroasemat

Bank ja Monument on Lontoon metroon kuuluva asemakompleksi, jonka kautta kulkevat Central-, Northern-, DLR-, Waterloo & City-, Circle- ja District-linjat. Bank sijaitsee Central-linjalla St. Paul’sin ja Liverpool Streetin asemien välissä ja Northern-linjalla Moorgaten ja London Bridgen asemien välissä. Lisäksi Waterloo & City liikennöi asemalta ilman välipysähdyksiä Waterloon metroasemalle. Bank toimii myös DLR-linjan läntisenä päätepysäkkinä, josta seuraava asema itään on Shadwell.  Monument sijaitsee Circle- ja District-linjoilla Cannon Streetin ja Tower Hillin asemien välissä.
Monumentin aseman sisäänkäynti.
Monumentin metroasema avattiin Eastcheap-nimisenä lokakuussa 1884, mutta sen nimi muutettiin nykyiselleen jo kuukauden kuluttua avajaisista läheisen Lontoon suuren palon muistomerkin mukaan. Bankin metroasema avattiin vuonna 1900 ja nimettiin läheisen Bank of Englandin pääkonttorin mukaan. Metroasemat yhdistettiin tunnelilla toisiinsa vuonna 1933.
Saksalaiset pudottivat Bankin asemalle pommin 11. tammikuuta 1941 toisen maailmansodan aikana. Räjähdys tuhosi lippuhallin ja eteni tunneleita ja liukuportaita pitkin asemalaitureille saakka vaatien 111 henkeä. Bankin metroasema uusittiin vuosina 2016–2023 toteutetussa rakennushankkeessa, joka tuli maksamaan 700 miljoonaa puntaa. Hankkeen myötä aseman kapasiteetti suureni 40 prosenttia ja liukuportaiden määrä kasvoi 27:een, mikä on enemmän kuin millään muulla Lontoon metron asemalla.
Coenred

Coenredin sukulaisuussuhteet
Coenred tai Cenred (n. 675–709) oli Mercian kuningas 704–709. Cenred oli kuningas Wulfheren poika ja seurasi setäänsä Aethelredia valtaistuimella vuonna 704, kun tämä vetäytyi luostariin. Cenred on saattanut hallita Merciaa yhdessä serkkunsa Ceolredin kanssa. Vuonna 708 Cenred lahjoitti maata Worcesterista hwiccojen piispalle Ecgwinille. Cenredin kaudella walesilaiset tekivät ryöstöretkiä Merciaan, jonka vuoksi raja-alueiden suojaksi rakennettiin valli. Beda Venerabiliksen mukaan Cenred luopui kruunusta vuonna 709 ja lähti Roomaan tullakseen munkiksi. Hänellä ei tiedetä olleen vaimoa tai lapsia, mutta kronikoiden Wigstan oli hänen jälkeläisensä. Beda Venerabiliksen Historia ecclesiastica gentis Anglorum on tärkeä hänestä kertova aikalaislähde.
Bernhard Molique

Bernhard Molique
Wilhelm Bernhard Molique (7. lokakuuta 1802 Nürnberg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 10. toukokuuta 1869 Bad Cannstatt, Württemberg) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.
Koulutus

Molique opiskeli Ludwig Spohrin ja Pietro Rovellin johdolla.
Ura

Molique nimitettiin 18-vuotiaana konserttimestariksi Müncheniin ja 24-vuotiaana Stuttgartiin, jossa hän toimi 1826–1849. Münchenin aikoinaan hän ystävystyi huilisti Theobald Bohmin kanssa ja he tekivät menestyksellisiä konserttikiertueita eri puolilla Saksaa.
Menestyksellisen soolouran jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen, jossa hänet nimitettiin sävellyksen professoriksi Kuninkaalliseen akatemiaan, jona hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1866.
Tuotanto

Moliquen sävellykset kattavat kaksi messua, sinfonian, kuusi viulukonserttoa, useita konserttoja muillekin instrumenteille ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantoaan pidetään pääosin konservatiivisena. Hänen menestyksekkäimpiä sävellyksiään olivat Viulukonsertto no.5 (1841), Sellokonsertto (1853), pianotrio Opus 27, ja oratorio Abraham.
Molique tunnettiin myös liedeistään, joita pidettiin lähes Schubertin veroisina. Hän kirjoitti myös musiikkia concertinalle, muun muassa kaksi konserttoa ja lukuisia teoksia concertinalle ja pianolle sekä harpulle. Hänen musiikkinsa oli aikanaan suosittua sekä konserttitaloissa että pienemmissä tilaisuuksissa.
Coen de Koning

Coen de Koning vuonna 1914.
Coen de Koning (30. maaliskuuta 1879 – 29. heinäkuuta 1954) oli alankomaalainen pikaluistelija.
Coen de Koning osallistui urallaan vain yksiin maailmanmestaruuskilpailuihin, vuonna 1905 Groningenissa ja voitti tuolloin kultaa. De Koning oli kisoissa nopein 1 500 metrillä ajalla 2.41,0, 5 000 metrillä ajalla 9.17,6 sekä 10 000 metrillä ajalla 19.16,0. Koska hän voitti kolme matkamestaruutta, hän voitti myös kisojen mestaruuden. EM-kilpailuihin Koning otti osaa vuosina 1904 sijoittuen toiseksi ja 1906 saavuttaen pronssia. Vuonna 1906 hän oli kisojen nopein 10 000 metrillä ajalla 18.50,2. Alankomaiden mestaruuden hän voitti vuosina 1903, 1905 ja 1912.
Friisinmaan perinteikkään Elfstedentocht-kilpailun de Koning voitti vuosina 1912 ja 1917. Vuonna 1905 hän luisteli 500 ja 1 000 metrillä uudet Alankomaiden ennätykset, jotka säilyivät voimassa vuosiin 1926 ja 1929 saakka.
Coenraad Hiebendaal

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | perämiehellinen nelikko-B |  |
Coenraad Christiaan Hiebendaal (10. huhtikuuta 1879 Gorinchem – 3. kesäkuuta 1921 Amsterdam) oli alankomaalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai perämiehellisessä nelikossa hopeaa osana Minerva-joukkuetta.
Hiebendaal opiskeli Amsterdamin yliopistossa, josta hän valmistui lääkäriksi.
Computer Control Company

| Computer Control Company |
| --- | --- |
Perustettu:  1953
Perustaja:  Louis Fein
Lakkautettu:  1966
Omistaja:  Honeywell
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Computer Control Company (lyhyesti 3C) yhdysvaltalainen tietokoneiden valmistaja, jonka perusti Louis Fein vuonna 1953.
Vuonna 1966 yritys myytiin Honeywellille, joka jatkoi yrityksen tietokoneiden valmistusta vuoteen 1970 saakka.
Yritys valmisti 16- ja 24-bittisiä minitietokoneita:
DDP-116
DDP-516
DDP-24
DDP-224
DDP-124
Honeywellin omistuksessa yritys julkaisi vielä DDP-416, H316 ja H716 -tietokoneet kunnes osasto lakkautettiin.
Aiheesta muualla

The 3C Legacy Project (englanniksi)
Computer Control Company Reunion Website (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Aryylihiilivetyreseptori

Ah-reseptori (Aryylihiilivetyreseptori, AhR, AHR) on useissa eläinkunnan lahkoissa ilmenevä reseptori, joka tunnistaa erityisesti tasomaisia, aromaattisia yhdisteitä. Ah-reseptorilla on laaja biologinen merkitys nisäkkäissä. Sillä on merkitystä yksilönkehitykseen, solujen erilaistumiseen ja solusyklin säätelemiseen, hormoonitasapainoon, solujen stressivasteeseen (mukaan lukien tulehdus ja apoptoosi), immuunivasteeseen, ikääntymiseen ja syövän esiintymiseen.  Tämän lisäksi AhR suojaa elimistöä muun muassa polyaromaattisten hiilivetyjen (PAH) myrkyllisiltä vaikutuksilta aiheuttamalla niiden biotransformaation haitattomaan ja eritettävään muotoon..
Tietyissä tilanteissa AhR:stä on haittaa yksilölle, sillä se on vastuussa joidenkin yhdisteiden myrkyllisistä vaikutuksista. Erityisesti mielenkiinnon kohteena on ollut 2,3,7,8-tetrakloori-p-dioksiini (2,3,7,8-TCDD, TCDD tai usein pelkästään dioksiini) ja muut halogenoidut aromaattiset hiilivedyt (HAH). TCDD:n ja muiden aineiden myrkyllinen vaikutus on ymmärrettävissä virheellisenä reaktiona. Koska elimistön biotransformoivat entsyymit eivät pysty hajottamaan TCDD:tä, Ah-reseptorin signalointiteitä aktivoivaa painiketta ikään kuin painetaan liian kovaa ja liian kauan, mikä aiheuttaa elimistön myrkytysreaktion.
AhR:n toiminta > Kulkeutuminen solulimasta tumaan

AH-reseptori esiintyy inaktiivisessa muodossaan solulimassa, jossa se kohtaa ligandit, jotka aiheuttavat reseptorin kulkeutumisen solun tumaan. Sytosolissa AH-reseptori ei esiinny vapaana vaan osana useamman proteiinin kompleksia, joka kykenee sitomaan ligandeja, mutta ei DNA:ta. Kompleksin muita osia ovat lämpösokkiproteiini Hsp90:n muodostama dimeeri, X-assiosioitunut proteiini 2 (XAP2, myös nimet ARA9 ja AIP ovat käytössä) ja co-saperoni p23.
Ligandin liittyminen AH-reseptoriin paljastaa proteiinin tumaanohjaussignaalin (NLS, nuclear localization signal), minkä jälkeen AHR kulkeutuu tumaan, jossa Ah-reseptori yhdistyy Arnt-proteiiniin. (Vaikka Arnt tulee sanoista Ah receptor nuclear translocator, se ei kuljeta Ah-reseptoria tumaan.) AhR-Arnt-kompleksin muodostuminen johtaa muiden proteiinien irtoamiseen Ah-reseptorista. AhR-Arnt-kompleksi sitoutuu geenien tiettyihin tehostajasekvensseihin, jotka tunnetaan DRE:nä (dioxin responsive element, myös XRE eli xenobiotic response element). Tämä saa aikaan Ah-reseptorin säätelemien geenien ilmentymisen.
Ah-reseptori säätelee ensimmäisen ja toisen vaiheen biotransformontiin osallistuvien entsyymien geenejä sekä solukasvua ja erilaistumista sääteleviä geenejä. Biotransformointi tarkoittaa yhdisteiden muuttamista haitattomaan ja eritettävään muotoon aineenvaihdunnassa. Biotransformoiviin geeneihin/proteiineihin kuuluvat mm. sytokromi P450 (CYP1A1, CYP1A2, CYP1B1) ja UDP-glukuronosyylitransferaasi (UGT1A1, UGT1A6). AhR kiihdyttää myös Nrf2:n (NF-E2-related factor-2) tuotantoa, mikä avustaa biotransformaatiota, koska Nrf2 säätelee antioksidatiivisia entsyymejä.
Ah-reseptorin säätelemät geenit tuhoavat siis tasomaisia aromaattisia yhdisteitä, jotka ovat myös Ah-reseptorin ligandeja. AhR on hyvin epäspesifinen reseptori, mistä voi olla hyötyä organismille, sillä yksi reseptori saa aikaan useiden spesifisten detoksifikaatioentsyymeiden ilmenemisen, ja nämä entsyymit voivat neutralisoida samankin molekyylin eri kohtia.
Solukasvuun ja solujen erilaistumiseen liittyviä liittyviä Ah-reseptorin säätelemiä geenejä on löydetty myös useita.
AhR:n toiminta > Aktiivisuuden säätely

Koska Ah-reseptorin merkitys on suuri, on tärkeää, että Ah-reseptorin määrää ja Ah-reseptorin aktiivisuutta säädellään. Ah-reseptorin aktiivisuuteen vaikuttavia tekijöitä on tunnistettu monia. Ligandien lisäksi aktiivisuuteen vaikuttavat muun muassa AhR-kompleksin muut proteiinit, solun tilan muutokset, koaktivaattorit ja korepressorit. Yhtenäistä mallia Ah-reseptorin vaikutuksista ei kuitenkaan ole nykytiedolla mahdollista tehdä. Ympäristömyrkkyjen ja muiden eksogeenisten ligandien sekä endogeenisten ligandien vaikutus riippuu eläinlajista, solutyypistä sekä yksilön kantamasta alleelista.
Ah-reseptorin määrää säädellään myös proteolyysillä eli hajottamalla. Proteolyysistä vastaa 26S-proteasomi, jonka toiminta edellyttää, että hajotettava proteeini on merkitty ubikitiini-proteiineilla. Ah-reseptorin hajotusta edeltää kuitenkin aina reseptorin kulkeutuminen tumaan, josta ubikitinoitu AhR kuljetetaan sytosoliin hajotettavaksi.
Ah-reseptorin säätely proteolyysillä on voimakasta, kun ligandina on TCDD. Aluksi Ah-reseptorin määrä vähenee nopeasti solulimassa ja lisääntyy tumassa translokaation seurauksena, mutta sen jälkeen Ah-reseptori alkaa kadota myös tumasta. TCDD-indusoinnin jälkeen Ah-reseptorin pitoisuus solussa laskee jopa yli 90 prosenttia. Ah-reseptorin säätelemien geenien aktiivisuus noudattaa samaa ensin nousevaa sitten laskevaa linjaa kuin tuman AhR-pitoisuus. Pitkällä aikavälillä tai pienillä TCDD-annoksilla Ah-reseptorin määrä palautuu kuitenkin normaalille tasolle tai jopa yli perustason. Richard Pollenz on arvellut, että Ah-reseptorin määrän rajoittaminen voi olla tärkeää siksi, ettei AhR sitoisi liikaa Arnt-proteiinia, jolla on osuutta myös muiden geenien säätelyssä.
TCDD:n aiheuttamaa reaktiota ei voida kuitenkaan yleistää edes kaikkiin vahvoivin ligandeihin. Joidenkin elimistössä hajoavien PAH-yhdisteiden aiheuttama vaikutus voi tietyissä soluissa olla päinvastainen. 7,12-demityylibenz[a]anthraseenin on todettu aiheuttavan Ah-reseptorin pitoisuuden nousemisen 25-kertaiseksi rotan maksasoluissa.
AhR-repressori (AhRR) on Ah-reseptorin sukulaismolekyyli (katso alla AhR:n evoluutio). Se sitoo Arnt:tä, mutta AhRR-Arnt-kompleksi ei aktivoi geenien ekspressiota, mihin perustuu AhRR:n kyky estää Ah-reseptorin toiminta. AhRR ei kuitenkaan ole kovin tehokas repressori.
Rakenne

AhR on noin 100 kilodaltonin kokoinen monomeerinen proteiini. Proteiinien välillä on merkittäviä kokoeroja lajien sisällä ja lajien välillä (95–124 kD), mikä johtuu geenin lopetuskodonin sijainnista eikä esimerkiksi silmukoinnista tai translaation jälkeisestä muokkauksesta.
AhR kuuluu bHLH-PAS-proteiineihin. Kierre-käännös-kierre -motiivi (helix-loop-helix) esiintyy hyvin monissa transkriptiofaktoreissa, jollaisen AhR yhdessä Arnt:n kanssa muodostaa. PAS-domeeneja esiintyy enimmäkseen proteiineissa, jotka liittyvät suoraan tai epäsuorasti signaalinvälitykseen ja PAS-domeenien tunnetut tehtävät liittyvät proteiinien väliseen vuorovaikutukseen tai ligandien tai kofaktorien sitomiseen.
Ah-reseptorissa on kaksi PAS-domeenia, PAS-A ja PAS-B. Hiiren Ah-reseptorin (mAhR) ligandin sitoutumiskohta on paikallistettu jälkimmäiseen PAS-domeeniin eli PAS-B:hen. Ensimmäisen PAS-domeenin poistaminen vähentää ligandin sitoutumista 30 prosenttia, mutta PAS-B:n poistaminen estää ligandin sitoutumisen täysin.
| --- | --- |
: Alaniini
: Valiini
Ah-reseptorin PAS-domeenin rakenne on selvitetty muiden proteiinien PAS-domeenien avulla. Domeenissa on viiden juosteen vastakkaissuuntainen β-laskosrakenne, jonka yhdellä puolella on alfaheliksejä. Ah-reseptorin aktiivinen kohta muodostuu hydrofobisista tähteistä. Tärkeä proteiinitähde on numero 375. Hiirten mAhrb1-alleelissa tässä kohtaa on pienikokoinen alaniini, kun taas mAhrd-alleelissa on hieman suurempi valiini. Tähteen suurempi koko mAhrd-muodossa aiheuttaa sen, että proteiini sitoo TCDD:tä kymmenen kertaa heikommin. Ihmisellä on vastaavassa kohdassa (381) valiini, ja ihmisenkin Ah-reseptori (hAhr) sitoo TCDD:tä kymmenen kertaa heikommin kuin mAhrb1. hAhr sitoo toisaalta TCDD:stä poikkeavia ligandeja kuten indirubiinia ja kversitiiniä voimakkaammin kuin mAhr, eikä valiinin korvaaminen alaniinilla paranna ligandin sitoutumista. Ihmisen Ah-reseptorista ei tiedetä luonnossa esiintyviä alleeleita, joissa valiini-381:n tilalla olisi jokin muu aminohappo
On esitetty, että TCDD saa aikaan Ah-respetorin konformaation muutoksen ja tumaanohjaussignaalin paljastumisen, kun asemassa 333 oleva arginiini osallistuu vuorovaikutukseen TCDD:n klooriatomin kanssa ja vetysidos glutamiinihappo-339:n kanssa katkeaa. Asemassa 345 olevan fenyylialaniinin aromaattinen rengas vuorovaikuttaa ligandien aromaattisten renkaiden kanssa.
AhR:n aktiivisuuteen vaikuttavat ligandit

AhR:n ligandit ovat hyvin monipuolisia. Niille on usein yhteistä se, että ne ovat aromaattisia ja tasomaisia. Löysäpiirteinen ligandintunnistus on hyödyllistä, sillä yhden reseptorin avulla solu pystyy aktivoimaan useita biotransformoivia geenejä laajaa myrkyllisten molekyylien joukkoa vastaan. Jotkin luonnossa esiintyvistä aineista, erityisesti flavonoidit, ovat Ah-reseptorin antagonisteja ja ne voivat vaimentaa TCDD:n vaikutusta.
Tarkimmin tutkitut ja ensimmäiset havaitut AH-reseptorin ligandit ovat halogenoituja aromaattisia hiilivetyjä (HAH) ja polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä (PAH). Dioksiinia on käytetty paljon eksogeenisten ligandien vaikutusten selvittämiseksi. AH-reseptorille on todettu kuitenkin monia muitakin ligandeja, joita esiintyy luonnontuotteissa ja joita syntyy jopa elimistön omassa metaboliassa. Ah-reseptorin ligandit voidaan jaotella esimerkiksi kolmella tavalla:
Eksogeeniset ja endogeeniset ligandit eli ympäristössä ja elimistössä syntyneet ligandit. Suurin osa eksogeenisistä Ah-reseptorin ligandeista saadaan ravinnon kautta;
Luonnolliset ja synteettiset ligandit. Osa synteettisistä ligandeista on valmistettu teolliseen käyttöön ja osa on teollisten prosessien sivutuotteita;
Agonistit ja antagonistit. In vitro -kokeiden mukaan antagonistiset ligandit inhiboivat Ah-reseptorin toimintaa ja suojaavat dioksiinien myrkyllisiltä vaikutuksilta.
Kaiken kaikkiaan AhR:n ligandeina toimivat molekyylit ovat hyvin monimuotoisia. Voimakkaimmat ligandit ovat dibentso-p-dioksiineja, joissa on kolme tai neljä kloori- tai bromiatomeja, jotka kiinnittyvät hiiliin 2, 3, 7 ja 8. AhR:n ligandin sitoutumiskohta pystyy sitomaan tehokkaimmin tasomaisia molekyylejä, jotka ovat kooltaan korkeintaan 1,4 × 1,2 × 0,5 nm. Monet luonnolliset ligandit eivät mahdu tähän muottiin, mutta ne ovat toisaalta heikompia ligandeja.
AhR:n aktiivisuuteen vaikuttavat ligandit > Eksogeeniset, synteettiset ligandit

Eksogeenisista ja antropogeenisista ligandeista tunnetaan parhaiten HAH- ja PAH-yhdisteet. Nämä yhdisteet ovat tunnettuja myrkkyjä, jotka aiheuttavat riutumista (engl. wasting), imusuoniston surkastumista, hepatotoksisuutta, klooriaknea, ruoansulatuskanavan leesioita ja virtsaputken liikakasvua. Yhdisteiden myrkylliset vaikutukset perustuvat nimenomaan niiden kykyyn aktivoida Ah-reseptori.
HAH-yhdisteet, kuten dioksiini, ovat metabolisesti pysyvämpiä kuin PAH-yhdisteet. Tämän vuoksi niiden vaikutus geenitoimintaan on pidempiaikaista ja ne ovat huomattavasti myrkyllisempiä.
PAH- ja HAH-yhdisteiden vaikutukset ihmiseen on opittu tietämään pitkälti erilaisten onnettomuuksien ja työperäisten altistumisien kautta. Esimerkiksi Vietnamin sodassa dioksiineja sisältävälle Agent Orange -kasvimyrkylle altistuneet sotilaat saivat myöhemmin poikkeavan paljon epämuodostuneita lapsia. Dioksiinien uskotaan aiheuttavan kehittyville lapsille suun ja kasvojen halkioita, kehityksen viivästymistä ja neuromotorisia ongelmia. Suuren dioksiinialtistuksen oireena ilmenee klooriakne, jonka sai esimerkiksi Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko myrkytysyrityksen seurauksena vuonna 2004. Suomessa työturvallisuuslainsäädäntö määrittää kaikki PAH-yhdisteet ja TCDD:n syöpävaarallisiksi aineiksi.