stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmailu (lehti)

| Ilmailu |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
ISSN:  ISSN 0019-252X
Perustettu:  1937
Päätoimittaja:  Kirsi Seppälä
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ilmailu-lehti on Suomen Ilmailuliiton jäsenlehti eli ilmailua harrastavien lehti. Se on perustettu vuonna 1937. Kustantaja oli alussa Suomen Ilmapuolustusliitto, joka muuttui Suomen Ilmailuliitoksi Liittoutuneiden valvontakomission määräyksestä. 1930-luvulla Ilmapuolustusliitto koki olevansa alakynnessä laivaston puolestapuhujien suhteen. Siksi kustantaja hakeutui yhteistyöhön Ilmavoimien läheisten tahojen julkaiseman Aero-lehden kanssa. 1937 lehdet yhdistettiin, jolloin syntyi Ilmailu.
Lehti ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Kevään numero oli vuoteen 2012 asti perinteisesti nk. koulutusnumero, jossa esiteltiin ilmailua laajemmin harrastuksena ja ammattina. Koulutusnumeron painos oli yli 20 000 kappaletta. Lehden päätoimittaja on Olli Borg. Lehteä tekee tällä hetkellä asiakaslehtitalona tunnettu MCI-Press, joka toimittaa lehden sisällön kokonaisuudessaan. Kustantajalla, Suomen Ilmailuliitolla, ei ole enää yhtään ihmistä palkkalistoillaan tekemässä lehteä. Suurin osa lehden pitkän linjan avustajista lopetti työnsä vastalauseena MCI-Pressin palkkiopolitiikalle.[lähde? ]
Ilmailu määrittelee olevansa alansa yleisaikakauslehti eli se on ilmailua koko sen aihealueella seuraava julkaisu. SIL:n lajit lennokeista laskuvarjourheilun kautta moottorilentoon ovat kaikki mukana. Suuntautumista harrastepuolelle on vauhdittanut sotilasilmailun seuraamiseen alun perin perustetun Siivet-lehden aikaansaama kilpailu. Silti liikenne- ja sotilasilmailu kuuluvat edelleen Ilmailu-lehdenkin aiheisiin samalla tavalla kuin lehden koko historian ajan. Ultrakevytlentäminen on nykyään lehden artikkeleissa hyvin edustettuna, sillä kyseessä on nopeimmin kasvava harrasteilmailun laji. Viimeksi lehden ulkoasu ja sisältörakenne uusittiin päätoimittajavaihdoksen jälkeen 2007. Etenkin ilmailun henkilöistä kertovia artikkeleita nähdään Ilmailun sivuilla aiempaa enemmän.
SIL:n julkaiseman Lennokki-lehden lopettamisen jälkeen lennokkiharrastajat suosivat nykyisin lennokit.net -sivustoa. 1970-luvulla merkittävässä roolissa ollut pienoismalliartikkelisarja Pienoista Mallipuhetta alkoi ilmestyä liki neljännesvuosisadan tauon jälkeen 2007. Syynä tähän oli se, että pienoismalliharrastus alkoi elää uutta kukoistustaan ja lukijat toivoivat palstaa takaisin. Palstan vetäjiksi ja asiantuntijoiksi tuli henkilöitä, jotka ovat kirjoittaneet myös pienoismallialan lehtiin. Vuonna 2007 Ilmailu alkoi julkaista uudelleen yhä enenevässä määrin lennokkiaiheisia artikkeleita.
Päätoimittajat

Ilmailun päätoimittajat kautta aikojen (järjestys tuoreimmasta vanhimpaan):
Kirsi Seppälä (2019–)
Nina Broström (2018)
Olli Borg (oto, 2013–2017)
Pekka Virolainen 2012–2013
Mikko Sokero 2007–2012
Tero Tuominen 1989–2006
Mimma Lehtovaara (vt.)
Anna-Liisa Mikkonen (vt.)
Arja Vartia
Jyri Raivio
Seppo T. Raivisto
Esko Hatakka
Terho Savolainen
Pärttyli Virkki
Emil J. Helle
Aeron päätoimittajana toimi 1920-luvulla K. W. Chanson.
Aiheesta muualla

Suomen Ilmailuliiton kotisivut
Human Error: Ways to Selfdestruction

| Human Error: Ways to Selfdestruction Crionics |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 12.–23. elokuuta 2002 Hertz Studio
 Julkaistu: 23. elokuuta 2002
 Tuottaja(t): Sławomir Wiesławscy Wojciech Wiesławscy
 Tyylilaji: blackened death metal
 Kesto: 44.42
 Levy-yhtiö:  Empire Records  Candlelight Records
Crionicsin muut julkaisut
| Beyond the Blazing Horizon 2000 | Human Error: Ways to Selfdestruction 2002 | Armageddon’s Evolution 2004 |
Human Error: Ways to Selfdestruction on puolalaisen blackened death metal-yhtye Crionicsin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2002.
Kappaleet

Satanic Syndrome 666 – 3.51
Waterfalls of Darkness – 3.43
Lunatic Gate – 5.38
Hallowed Whores – 4.13
Crionics – 3.47
Episode of the Falling Star – 5.04
Matrix of Piety – 4.08
Precipice Gaped – 4.21
Sacrosanct Strength – 3.44
Indoctrination Procedure – 6.13
Kokoonpano

Waran – laulu, kitara
Vac-V – syntetisaattori
Marcotic – bassokitara
Darkside – rummut
Aiheesta muualla

Human Error: Ways to Selfdestruction Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Human Error: Ways to Selfdestruction Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
J. Arthur Rank

Rankin muistolaatta Lontoon Mayfairin South Streetillä.
Joseph Arthur Rank (22. joulukuuta 1888 Hull, Yorkshire – 1972) oli brittiläinen teollisuusyrittäjä ja elokuvatuottaja. Hän loi 1940-luvulla suuryrityksen Rank Organisation, jonka päätoimiala oli elokuvatuotanto ja -levitys. Siihen kuului suurimmillaan muun muassa 150 elokuva-alan yritystä eri maissa. Rank-yhtiöt valmistivat ja markkinoivat myös televisio- ja radiovastaanottimia sekä vuodesta 1956 kopiokoneita yhteistyönä amerikkalaisen Xerox-yhtiön kanssa (Rank Xerox). Rank Organisationin jatkaja The Rank Group plc on keskittynyt kasinoliiketoimintaan.
J. Arthur Rank oli vaikuttamassa brittiläisen elokuvan nousuun. Hän oli perustamassa maineikkaita Pinewoodin studioita. Rankin omistukseen kuuluivat myös Islingtonin ja Denhamin elokuvastudiot.
Elämä ja ura

Nuori Joseph Arthur Rank peri isänsä jauhomyllyteollisuuden, muttei kyennyt jatkamaan sitä kannattavasti vaan siirtyi muille toimialoille, lopulta lähes 40-vuotiaana elokuva-alalle. Siitä hän oli kiinnostunut toimiessaan 1920-luvulla metodistikirkon pyhäkoulunopettajana ja omistaessaan The Methodist Times -sanomalehden. Tyytymättömänä uskonnollisiin tarkoituksiin suunnattujen elokuvien laatuun Rank perusti yhdistyksen nimeltä Religious Film Society. Pian hän kiinnostui myös kaupallisista elokuvista ja perusti British National -elokuvayhtiön toisen idealistimiljonäärin, Lady Yulen kanssa. Heidän tuottamansa The Turn of the Tide, tarina yorkshirelaisesta kalastajaperheestä, sai kolmannen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla, mutta teatterilevitykseen sitä ei tahdottu ottaa.
Vuonna 1937 J. Arthur Rank hankki omistukseensa vastavalmistuneet Pinewoodin elokuvastudiot, Woolfs-jakeluyhtiön ja Odeon-elokuvateatteriketjun, jolloin hänen käsissään oli ”vertikaalisti integroitu” elokuvien tuotanto- ja jakelujärjestelmä. Vuonna 1941 hän osti vielä Gaumont British Picture Corporationin, ja vuoteen 1943 mennessä Rank hallitsi noin kahta kolmasosaa brittiläisestä elokuvateollisuudesta, mukaan lukien uutiskatsausten tuotantoa, optisten laitteiden markkinointia sekä filmilaboratoriotoimintaa. Vuonna 1945 Rankin suurimmat tuotantoyhtiöt olivat Two Cities, Gainsborough ja Independent Producers, joka antoi suuret vapaudet The Archersina tunnetuille elokuvantekijöille Michael Powell ja Emeric Pressburger. Rankin talliin kuului myös muun muassa David Leanin perustama Cineguild Productions.
Rank alkoi viedä Hollywood-elokuviin verrattuna usein varsin epäkaupallisia brittielokuviaan myös Yhdysvaltojen markkinoille. Vaikeudet alkoivat kasautua, kun Rank perusti Kanadaan 200 Odeon-teatterin ketjun samaan aikaan, kun sekalainen yhtiöryväs Britanniassa alkoi hajoilla avainhenkilöiden kuoltua tai lähdettyä muualle. Britannian hallituksen poukkoileva politiikka ensin rajoitti Hollywood-elokuvien tuontia ja sitten taas vapautti sitä. Tällä välin Rank oli panostanut lisää brittiläiseen elokuvatuotantoon tarjontaa varmistaakseen.
1940-luvun lopulla J. Arthur Rankin The Rank Organisation omisti viisi elokuvastudioyhtiötä (Pinewood Studios, Denham Film Studios, Ealing Studios, Lime Grove Studios ja Islington Studios), 650 elokuvateatteria ympäri Britanniaa (Odeon-, Gaumont- ja Paramount-ketjut), tytäryhtiöt Kanadassa ja Alankomaissa, elokuvien levitysyhtiöitä, elokuvamainontayhtiön Rank Screen Advertising, filmilaboratorioyhtiön Rank Film Laboratories.
Rank-yhtiöiden elokuvatoimintaa alettiin ajaa alas ja Rank suuntautui uusille aloille, kuten valokopiokoneiden valmistukseen ja markkinointiin vuonna 1956 yhdysvaltalaisen Xerox-yhtiön kanssa perustetun Rank Xerox -yhteisyrityksen kautta. 1960-luvulla Rank Organisationiin kuului muun muassa tv- ja radiovalmistaja Murphy, jonka tuotteita Suomessa myi Asko.
Iowa-luokka

| Iowa-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus USS Iowa ampuu.
Tekniset tiedot
Uppouma:  45 000 t (standardi) 52 000 (keskimäärin II MS) 57 000 (max ennen 1980-lukua) 58 000 t (1980-luvun jälkeen)
Pituus:  270 m (kokonaispituus)
Leveys:  33 m
Syväys:  11 m (max)
Koneteho:  212 000 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  ennen 1980-lukua: 2 700 1980-luvun jälkeen: 1 800
Panssarointi:  Panssarivyö: 310 mm Panssarilaipiot: 290 mm Barbetit: 295–439 mm Kolmoistornit: 500 mm (max.) Tulenjohtotorni: 440 mm Panssarikansi (2. kansi): 190 mm
Aseistus
Meritorjunta:  Valmistuessa: 9 x 16"/50 caliber Mk7 (406 mm) -tykkiä kolmoistykkitorneissa 20 x 5"/38 caliber Mk 12 (127 mm) -tykkiä 3 x Vought OS2U Kingfisher tai Curtiss SC Seahawk-vesitasoja myöhemmin 3 x helikopteria Modernisoituna: 9 x 16"/50 caliber Mk 7 (406 mm) -tykkiä kolmoistykkitorneissa 12 x 5"/38 caliber Mk 12 (127 mm) -tykkiä 32 x BGM-109 Tomahawk-risteilyohjusta 16 x RGM-84 Harpoon-meritorjuntaohjusta 8 x RQ-2 Pioneer-tiedustelulennokkia
Ilmatorjunta:  Valmistuessa: 80 x 40 mm/56 ilmatorjuntatykki 49 x 20 mm/70 ilmatorjuntatykkiä Modernisoituna: 4 x 20 mm Phalanx CIWS-ohjustentorjuntatykkijärjestelmää
Iowa-luokka on viimeinen toteutunut Yhdysvaltain laivaston taistelulaivaluokka. Suurempaa Montana-luokkaa suunniteltiin, mutta tämä peruttiin.
Neljä alusta valmistui toisen maailmansodan aikana. Alukset ehdittiin jo siirtää reserviin, mutta ne otettiin uudelleen käyttöön 1980 ja poistettiin jälleen käytöstä 1990. Kokonaan ne poistettiin laivaston alusrekisteristä vuonna 2006. Valmistuneiden alusten lisäksi kaksi alusta oli rakenteilla, mutta työt keskeytettiin, ja puolivalmiit rungot romutettiin. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain laivaston painopiste siirtyi raskaista taistelulaivoista lentotukialuksiin.
Luokan alukset

USS Iowa (BB-61): kölinlasku 27. kesäkuuta 1940, luovutus 22. helmikuuta 1943
USS New Jersey (BB-62): kölinlasku  16. syyskuuta 1940, luovutus 23. toukokuuta 1943.
USS Missouri (BB-63): kölinlasku 6. tammikuuta 1941, luovutus 11. kesäkuuta 1944.
USS Wisconsin (BB-64): kölinlasku 25. tammikuuta 1941, luovutus 16. huhtikuuta 1944.
USS Illinois (BB-65): peruttiin kun aluksesta oli valmiina 22 % 11. elokuuta 1945.
USS Kentucky (BB-66): kölinlasku  6. joulukuuta 1944; rakentaminen keskeytyi 17. helmikuuta 1947. Alus poistettiin telakalta  20. tammikuuta 1950, koska USS Missouri oli tulossa telakalle korjaukseen. Myytiin romuksi 31. lokakuuta 1958. Aluksen keula siirrettiin vaurioituneeseen USS Wisconsiniin 1956.
Historia

Iowa-alukset rakennettiin aiemman South Dakota -luokan pohjalta. Edeltäjiinsä verrattuna alukset olivat 60 metriä pidempiä, ja ne oli varustettu suuremmilla tykeillä ja tehokkaimmilla koneilla.
Iowa-luokan alukset olivat tulivoimaisia ja varsin nopeita. Laivaston tavoitteena oli luoda nopealiikkeinen taistelulaiva, joka voisi toimia lentotukialusten saattajana. Niiden toimintamatka oli 25 solmun nopeudella 15 000 kilometriä ja 15 solmun nopeudella 27 000 kilometriä. Laivan kokoa rajaava tekijä oli, että sen haluttiin sopivan kulkemaan Panaman kanavan läpi.
Pääaseistus oli jaettu Yhdysvaltain laivastolle tyypilliseen tapaan: kaksi tykkitornia kansirakenteiden etupuolelle ja yksi taakse. Toissijainen aseistus, kuten ilmatorjunta-aseet, oli sijoitettu kansirakenteiden sivuille.
USS New Jerseyn 1980-luvun modernisoinnin yhteydessä asennettuja uusia asejärjestelmiä: 20 mm Phalanx CIWS-ohjustentorjuntatykki tutkakupuineen (vasemmalla ylhäällä), RGM-84 Harpoon-meritorjuntaohjusjärjestelmän (vasemmalla) ja BGM-109 Tomahawk-risteilyohjusjärjestelmän ohjussäiliöitä laveteillaan (etualalla).
Iowa-luokan 16" kolmoistykkitorni
Iso Myllylampi

| Iso Myllylampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vihti
Koordinaatit:  60°18′43″N, 24°13′50″E
Järvinumero:  23.035.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  70,8 m 
Rantaviiva:  2,7 km 
Pinta-ala:  0,22 km² 
Suurin syvyys:  6 m 
 fiIso Myllylampi 
Iso Myllylampi on 22 hehtaarin laajuinen järvi Vihdin lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee Nummelan lounaispuolella. Etäisyys Helsingin keskustasta on 42 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede

Ison Myllylammen pituus kaakosta luoteeseen on noin kilometrin. Järven luoteisosassa sijaitsee noin 30 aarin laajuinen Hopeasaari. Rannoilla on runsaasti pientaloja, järven eteläpuolitse kulkee valtatie 25 ja itäpuolitse seututie 110. Ison Myllylammen kaakkoisrannalta lähtee noin 300 metrin pituinen laskuoja Vähään Myllylampeen, joka sijaitsee itäpuolella. Vähän Myllylammen korkeustaso on noin seitsemän metriä Isoa Myllylampea alempi. Isoa Myllylampea kuormittavat asutuksen jätevedet, ilmalaskeumat ja metsänhoidolliset toimet.
Iso Myllylampi (23.035.1.004) kuuluu Heinälammen valuma-alueeseen (23.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Heinälammen valuma-alueen vakavesistä yli hehtaarin laajuisia  ovat Iso Myllylampi, Vähä Myllylampi, Ahvenlampi ja Lauklampi.
Humboldt (Kanada)

| Humboldt |
| --- | --- |
 Humboldtin keskuskatu.
 Logo
 Humboldt
 Koordinaatit: 52°12′7″N, 105°7′23″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Saskatchewan
Perustettu:  1875
Kyläksi:  1907
Kaupungiksi:  2000
Hallinto:  
 – Pormestari:  Malcolm Eaton
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,72 km²
Korkeus:  549 m
Väkiluku (2006):  4 998
 – Väestötiheys:  426,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
Suuntanumero(t):  306
Lempinimi::  Boldt
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Humboldt on kaupunki Kanadassa, Saskatchewanin provinssissa. Kaupunki sijaitsee noin 113 kilometriä itään Saskatoonin kaupungista. Humboldtin väkiluku on 4 998 (2006) asukasta.
Historia

Kaupunki muodostui Fort Garrystä (nykyinen Winnipeg) läntiseen Kanadaan johtavan Carlton Trail -vankkurireitin varrelle, ja se nimettiin vuonna 1875 saksalaisen tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan. Kolme vuotta myöhemmin kaupungin kautta rakennettiin mantereen ylittävä lennätinlinja, ja kaupungin lounaispuolella sijaitsi linjamiesten huoltotukikohta. Perustamisensa aikaan alue kuului Luoteisterritorioihin, kunnes vuonna 1905 Saskatchewanin provinssi lohkottiin territoriosta. Ensimmäiset asukkaat olivat lennätinoperaattoreja, -huoltomiehiä ja ratsupoliiseja.
Vuonna 1885 tapahtuneen Saskatchewanin kapinan aikana Humboldt oli tärkeässä asemassa. Kaupunki sijaitsi ainoastaan 100 kilometriä luoteeseen kapinan keskuksena toimineesta Batochen kylästä. Humboldtin länsipuolella kapinoitsijat katkoivat lennätinlinjoja, joten kaupunki oli Kanadan hallituksen joukkojen viimeinen luotettava kommunikointipaikka lännessä. Samana vuonna kenraali Frederick Middleton johti itäisestä Kanadasta 950 miehen vahvuisen joukko-osaston Humboldtiin ja perusti sinne tukikohdan. 1. toukokuuta samana vuonna everstiluutnantti G.T. Denison vahvisti kaupungin puolustusta 460 miehen vahvuisella sotilasosastolla, rakennutti useita puolustuslinjoja ja linnoitti kaupungin. Sotilasosasto poistui kaupungista kapinan päätyttyä, heinäkuussa 1885.
Vuonna 1903 katolilaiset juuret omaava German American Land Company -yhtiö hankki omistukseensa 405 km² maa-alueen Humboldtin rautatieaseman läheisyydestä. Yhtiö markkinoi maata etenkin yhdysvalloissa asuville saksalaisille. Alueesta oli tarkoitus muodostaa saksalainen yhteisö. Rautatie valmistui syyskuussa 1904, ja ensimmäinen matkustajuna saapui asemalle toukokuussa 1905. Rautatie oli tärkein liikenneväline Humboldtin perustamisvaiheessa. Vuonna 1907 Humboldt virallistettiin kyläksi, ja marraskuussa 2000 siitä tuli Saskatchewanin kolmastoista kaupunki.
1900-luvun alusta alkaen maanjäristyksiä on mitattu läntisessä Kanadassa ja tiettävästi ainoa Humboldtin lähettyvillä sattunut järistys tapahtui 15. toukokuuta 1976, jolloin kaupungin luoteispuolella havaittiin 2,30 magnitudin järistys (52.45°N, 105.44°W).
Väestö

Suurimmalla osalla Humboldtin väestöstä on eurooppalaiset juuret, eikä kaupungissa ole mainittavaa vähemmistöryhmää. Vuonna 2001 kaupungin väkiluku oli 5 161 asukasta. Vuoteen 2006 mennessä väkiluku oli pudonnut 3,3%, 4 998 asukkaaseen. Arvioiden mukaan 2009 väkiluku on jälleen noussut 5 940 asukkaaseen. Kaupungin talousalueella 50 kilometrin säteellä on 9 391 asukasta, ja 15 046 asukasta 80 kilometrin säteellä kaupungista.
Talous

Alueen tärken työllistäjä on maatalous ja sen palvelut. Muita suuriä työllistäjiä ovat yritys- ja teollisuuden palvelut, vähittäiskauppa, terveydenhuolto ja teollisuustuotanto. Kaivosyhtiö BHP Billitonin on tarkoitus avata potaskakaivos kaupungin kaakkoispuolelle. Kaivoksen rakennustyöt on määrä aloittaa vuoden 2011 puolivälissä. Kaivostoiminta on tarkoitus aloittaa 2015 ja suunnitelmien mukaan täysmittainen tuotanto vuonna 2026. Kaivoksen rakennustyöt työllistävät noin 1 350 henkilöä. Toiminnan alkaessa se työllistää noin 950 henkilöä ja sen suunniteltu toiminta-aika on noin 50 vuotta.
Ilmasto

Humboldt sijaitsee lämminkesäisellä mannerilmastovyöhykkeellä (Köppenin ilmastoluokitus Dfb). Talvet ovat yleensä kylmiä ja kuivia ja kesät puolestaan lyhyitä, lämpimiä ja keskimääräistä kosteampia.
Aiheesta muualla

Humboldt History City of Humboldt. Viitattu 22.5.2011. (englanniksi)
History of Humboldt (PDF) Humboldt and District Museum and Gallery Inc. Arkistoitu 6.7.2011. Viitattu 22.5.2011. (englanniksi)
A Line Through the Wilderness Virtualmuseum. Viitattu 22.5.2011. (englanniksi)
Isolohisieni

| Isolohisieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hydnangiaceae
Suku::  Lohisienet Laccaria
Laji::  proxima
Kaksiosainen nimi
 Laccaria proxima  (Boud.) Pat. 
Katso myös
   Isolohisieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isolohisieni (Laccaria proxima) on kupera tai laakealakkinen vanhemmiten navallinen lohisienilaji. Lakki on väriltään punaruskea tai oranssinruskea. Heltat ovat roosanväriset. Jalka on nuorena lihanpunainen ja vanhemmiten muuttuu tummasäikeiseksi. Isolohisieni kasvaa havumetsien kosteikoissa ja soissa rahkasammalen seassa koko Suomessa.
Isabel Moctezuma

| Isabel Moctezuma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1509 Tenochtitlán, Asteekkivaltakunta
Kuollut: 9. joulukuuta 1550 México, Uusi Espanja
Vanhemmat:  Montezuma II Miahuaxochitl
Puoliso:  Cuitláhuac Cuauhtémoc Alonso de Grado Pedro Gallego de Andrade Juan Cano de Saavedra
Isabel Moctezuma (22. heinäkuuta 1509 – 9. joulukuuta 1550) oli Asteekivaltakunnan hallitisija Montezuma II:n tytär. Hernán Cortésin johtamien espanjalaisten valloitettua valtakunnan Isabel sopeutui Uuden Espanjan yhteiskuntaan. Hänen jälkeläisiään nousi Uuden Espanjan, mutta myös Espanjan mannermaan yläluokan joukkoon.
Elämäkerta

Isabel Moctezuma syntyi 22. heinäkuuta 1509 Asteekkivaltakunnan pääkaupunki Tenochtitlánissa. Hänen isänsä oli valtakunnan hallitsija Montezuma II ja äiti Miahuaxochitl. Espanjalaiset konkistadorit saapuivat alueelle vuonna 1519. Montezuma II otti vastaan Hernán Cortésin johtamat espanjalaiset pääkaupungissaan, ilmeisesti virittääkseen heille ansan. Cortésin espanjalaiset tajusivat juonen ja päätyivät ottamaan hänet vangikseen. Espanjalaiset uskoivat, että asteekit pidättäytyisivät hyökkäämästä hallitsijan ollessa heidän käsissään. Kuitenkin kun Montezuma yritti pitää puhetta alaimaisilleen, espanjalaisten kertomuksen mukaan väkijoukko surmasi hänet jousin ja kivin. Ennen kuolemansa Montezuman sanottiin antaneen lapsiensa huoltajuuden espanjalaisille. Kun espanjalaiset ajettiin kaupungista Montezuman kuoltua Isabel oli jälleen asteekkien käsissä. 11-vuotias Isabel naitettiin sedälleen Cuitláhuacille, joka kuitenkin kuoli vain 60 päivää liiton jälkeen isorokkoon. Cuitláhuacin kuolemaa seurasi avioliitto Isabelin serkun ja viimeisen asteekkihallitsija Cuauhtémocin kanssa. Cuauhtémoc teloitettiin espanjalaisten valloittaessa valtakunnan vuonna 1526.
Nyt suurta osaa Meksikota hallitseva Cortés läännitti kesäkuussa 1526 Isabel Moctezumalle perintönä Tacuban kaupungin. Läännitys oli suurin alueelle perustetuista encomiendoista. Vuonna 1528 Cortés järjesti Isabelin avioliiton Alonso de Gradon kanssa. Grado oli yksi Cortésin mukana olleista konkistadoreista, mutta hän kuoli jo samana vuonna. Nyt 19-vuotias Isabel oli jälleen leski. Cortés otti hänet yhdeksi jalkavaimoistaan. Hieman myöhemmin Isabel oli tullut raskaaksi. Koska Cortés ei voinut ottaa virallisesti useita vaimoja, hän järjesti Isabelille uuden avioliiton Pedro Gallego de Andraden kanssa. Isabelin ja Cortésin tytär Leonor Cortés Moctezuma syntyi viisi kuukautta myöhemmin. Tytär otettiin äidiltään ja hänet kasvatettiin espanjalaisten parissa. Isabelin uusin avioliitto päättyi jälleen aviomiehen kuolemaan ja Isabelin leskiytymiseen.
Cortés järjesti jälleen uuden ja tällä kertaa viimeisen Isabelin avioliiton Juan Cano de Saavedran kanssa. Ilmeisesti ainakin tällä kertaa Isabel myös rakasti aviomiestään. Pari oli naimisissa 21 vuotta ja sai viisi lasta. Kolmen pojan nimet olivat Gonzalo, Pedro ja Juan. Kaksi tytärtä olivat Isabel ja Catalina. Kaikkien sukunimi oli Cano Moctezuma. Vuonna 1550 Isabel sairastui vakavasti. Hän laati testamentin, jolla hän jätti korunsa ja vaatteensa tyttärilleen. Testamentissa hän myös vapautti intiaaniorjansa. Isabel Moctezuma kuoli Méxicossa 9. joulukuuta 1550.
Jälkimaine

Isabel Moctezuman lapsista tuli nunniksi ryhtyneitä Isabelia ja Catalinaa lukuun ottamatta osa Uuden Espanjan yläluokkaa. Hänen jälkeläisistään tuli sittemmin esimerkiksi Miravillen kreivejä Espanjassa. Poika Juan Cano rakennutti Toledo-Moctezuman palatsin Cáceresissa. Espanjalaisille Isabel oli symboli asteekkikulttuurin sulautumiselle Uuteen Espanjaan. Ehkä erikoisesti Moctezuman jälkeläisistä tuli espanjalaista lakijärjestelmää hyödyntäen jopa varsinaisten konkistadorien jälkeläisiiä menestyneempiä.