stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aura (maanviljely)
Historia Suomessa

Suomen maanviljely perustui pitkään poltto- eli kaskiviljelyyn, siis kyntöön ilman maata kääntävää auraa. Pellot, jotka olivat hiesu-, savi- tai hiekkamaata, poltettiin, kynnettiin aatralla eli sahralla ja joskus pelkästään äestettiin risukarhilla. Kaskiviljely antoi ihmisille hyvälaatuista maata, mutta vain muutamaksi vuodeksi, ja kun pelto tuli hedelmättömäksi, se jätettiin ahoksi. Vasta keskiajalla alettiin oikeastaan kyntää peltoja siivellisellä auralla, koska savikkojen kovuus sitä vaati. Lounais-Suomessa pääasiassa kaskeamiseen perustunut viljely siirtyi peltopainotteiseksi viimeistään merovingiajalla, mutta monin paikoin Etelä-Suomessakin suurin osa viljasadosta tuli kaskesta vielä 1700–1800-luvuilla. Runsasmetsäisillä seuduilla kaskeaminen jatkui 1900-luvulle asti
Historia Suomessa > Huhtakoukku

Vanhin ja yksinkertaisin kyntöväline oli yksikyntinen (huhta)koukku. Koukku tunnettiin 1300-luvulla myös veroterminä, mutta myöhemmin sitä nimitettiin kynneksi. Sitä käytettiin todennäköisesti 1200-luvulla, kuten löytynyt vannas todistaa. Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla, jossa peltoviljely yleistyi kaskiviljelyn tilalle, koukulla kynnettiin pisimpään tilapäiskaskilla. Tavallisesti hevonen veti auraa, mutta Keski-Uudeltamaalta länteen ja Etelä-Pohjanmaalla vetoeläimenä oli härkä.
Huhtakoukun rakenne oli yksinkertainen, eikä siinä ollut metalliosia. Se ei uponnut syvälle, vaan vain repi pellon pintaa. Yksinkertaisimmillaan koukku oli vain puun tyvi, johon oli jätetty kaksi vastakkaisiin suuntiin sojottavaa juurta tai oksaa. Toista käytettiin karana, joka tunkeutui maahan, ja toista kurkena eli ohjaimena, jota pidettiin kädessä. Karaa ja kurkea yhdistävä vaakatasossa oleva puunrunko toimi vetotankona. Huuhtakoukun runko voitiin tehdä myös kahdesta osasta, ensiksi niin että vetopuusta kohoavaa juurta käytettiin kurkena, mutta kara tehtiin eri puusta ja liitettiin rungon alapuolelle.
Historia Suomessa > Hankoaura eli atra

Toinen yksinkertainen auramalli oli hankoaura, joka tunnetaan myös alkuperäisillä nimillä atra, aatra ja sahra. Se on omaksuttu itäslaaveilta, ja se levisi 1100-luvulla Karjalankannaksen kautta karjalaisen vaikutuksen mukana Itä- ja Keski-Suomeen ja edelleen metsäsuomalaisten matkassa Keski-Skandinavian metsäseuduille asti. Hankoaurasta oli käytössä runsaasti erilaisia paikallisia malleja. Useimmilla Savon ja Karjalan paikkakunnilla eri hankoauratyypit olivat ainoita kyntövälineitä ja myös pellot kynnettiin niillä 1920–1930-luvuille saakka. Hankoaurasta tunnetaan myös erityinen kasken kyntöön kehitetty tyyppi, kaskuri, joka oli pysty, alapäästään kaksihaarainen ja rautakärjillä varustettu. Kaskuria käytettiin lehti- ja sekametsäkaskilla hevosen vetämänä. Se möyhensi maaperää ja sekoitti tuhkan maahan.
Hankoauralla pellon pinta murrettiin, möyhennettiin ja käännettiin, jolloin lanta sekoittui maahan. Vakojen avaamista eli maan kääntämistä varten peltoatrassa oli luottimeksi sanottu lastamainen lisäosa. Kaskessa luotinta ei käytetty, vaan maata raavittiin ja juuria katkottiin pelkillä atran sorkilla eli vantailla. Nurmen ja savimaiden kyntöön atra soveltui huonosti, ja heinänviljelyn yleistyttyä jouduttiin samalla hankkimaan muita auroja. Samoin kun pula hyvistä viljelysmaista pakotti siirtymään hikeviltä mailta savimaille, oli myös hankittava saville paremmin sopivia auroja.
Historia Suomessa > Kaariaura

Noin ajanlaskun alusta (0–200 jaa.) suomen kieleen tuli skandinaaveilta tärkeitä lainasanoja, kuten aura, vannas ja pelto. Se osoittaa, että aura alkoi kehittyä. Kaariaura tehtiin kahdesta kappaleesta siten, että vetopuun kärkiosa yhdistettiin tappiliitoksella kara- eli peräpuuhun. Tappiliitos teki kaariauran voimakkaammaksi, ja se sai vielä tukevoitukseen poikkiorren, joka oli kaareva. Tämän mukaan syntyi nimitys kaariaura. Näin siemenet joutuivat järjestelmällisesti kynnettyjen vakojen rivikylvöön. Kaariaurassa ei ollut vielä vannasta, joka opittiin tuntemaan vasta viikinkiajalla, mutta Lounais-Suomessa vannasaura oli käytössä keskiajan alussa. Koska koukku ja kuokka olivat käytössä samaan aikaan, Vergilius mainitsi todennäköisesti kaariauran Georgicassa. 1900-luvun taitteessa kaariauroja löydettiin vielä relikteinä Vakka-Suomesta ja Etelä-Pohjanmaalta Korsholman ja Kaarlelan väliltä.
Historia Suomessa > Kehäaura

Seuraava auratyyppi oli kehäaura, jota käytettiin keskiajalla Keski-Euroopan kosteilla savikkomailla. Kehäauran kehän etummaisessa laudassa, ns. miekkalaudassa, oli tapitus, jonka avulla vantaan ja vetopuun eli ojaksen välistä kulmaa voitiin säätää. Peräpuun ja miekkalauden kärkien välillä oli kurkiorsi. Kehäauran vieressä voitiin kävellä, ja sen vetämiseen tarvittiin vain yksi hevonen. Kehäaura tuli Ruotsista Länsi-Suomeen 1400-luvulla koukkuauran rinnalle. Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa sitä nimitettiin kosseliksi, Etelä-Pohjanmalla se oli arra. Tästä voidaan päätellä, että kehäaura oli levinnyt siinä määrin, että siitä kehittyi kolme auratyyppiä. Ensimmäinen levisi Merenkurkun yli Etelä-Pohjanmaalle, toinen Ahvenanmaan kautta Lounais-Suomeen ja kolmas vain Ahvenanmaalle. Parannus tehtiin 1500-luvulla, kun saatiin vantaan taakse liitettiin siipilaite, joka siirsi maata tehokkaasti auran sivulle.
1700- ja 1800-luvuilla eri keksijät kehittivät kehäauran uusia tyyppejä. Ensimmäinen oli Ephraim Carenius, joka keksi Huittisten auran vuonna 1759. Hänen parannuksensa oli, että kehäauraan lisättiin kaksi symmetrisesti maata auraavaa siipeä. Tyyppi tunnettiin myös Ala-Satakunnassa. Seuraavan kuuluisan kehitelmän teki maatalouskirjailija Jacob Tengström, ja sitä nimitettiin kiekka-auraksi. Se levisi Loimijokilaaksoon. Kiekka-auran tunnusmerkki oli lautasiipi, joka voitiin kääntää pultin varassa rungon puolelta toiselle ja joka työnsi maan sivulle. Myöhemmin kehäaura varustettiin viilillä eli viuhkalla, joka oli peräisin keskiajalta.
Historia Suomessa > Kääntöaura eli vältti

Kehäauraa ei käytetty pitkään, koska 1700-luvulla Etelä-Pohjanmaalle ilmestyi kääntöaura eli närpiöläinen, joka levisi Taalainmaalta. Se ei vaatinut kyntäjän apua. Ensin puusiipi oli pellitetty, mutta myöhemmin se tehtiin kokonaan raudasta. Muita kääntöauran pohjalaisia alatyyppejä olivat Lapväärtin ja Ilmajoen aurat.
Kääntöaura, jossa oli rautasiipi, tuli yleiseksi Länsi- ja osittain Itä-Suomessakin. Itä-Suomeen se tuli Venäjältä, joten sen nimi oli Etelä-Karjalassa luukka, ja Ruotsista tullutta kääntöauraa nimitettiin veltiksi. Myöhemmin kääntöauraan lisättiin myös nurmea viiltävä veitsi.
1760-luvulla valmistettiin valurantaisella kääntösiivellä varustettuja kaksikurkisia auroja sekä skotlantilaisen suunnittelija James Smallin tehtaassa että Carl Georgin tehtaassa Ängetolftassa. Kolmas tyyppi oli ultunalainen kääntöaura, joka sai palkinnon Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1855. Vuodesta 1850 lähtien Mustialan maatalousoppilaitoksessa tehtiin Smallin kehittämän auramallin mukaan suunniteltuja puurunkoisia yhden hevosen vedettäviä kääntöauroja. Vuonna 1858 Fiskarsin takomanufaktuuri otti auran mallistoonsa.
Vuonna 1864 Moskovan näyttelyssä voitiin nähdä 30 suomalaista auraa. Helsingin maatalousmuseossa on rautarunkoinen veitsellä varustettu Högforsin kääntöaura vuodelta 1883. Koska rautaa sisältävät aurat olivat kalliita, niitä voitiin vuokrata maanviljelysseuroilta.
Kääntöauralla oli suuri merkitys. Kynnettäessä aura irrotti maan viiluksi ja käänsi sen, jolloin viilut murtuivat. Niiden väliin jäi rakoja, ja huokoinen maa päästi kasvien juuret etenemään helpommin kuin tiivis, kyntämätön maa. Huokoset saattoivat myös varastoida vettä. Kun maasta tuli kuohkeampaa, se vilkastutti pieneliötoimintaa, josta syntyi kasveille käyttökelpoisia ravinteita. Kyntämällä saatiin mullatuksi myös kasvinjätteet ja karjanlanta. Kasvinjätteet nostivat muokkauskerroksen humuspitoisuutta, ja karjanlannan multaaminen hidasti typen haihtumista.
Historia Suomessa > Modernit aurat

Nykyisin käytetään nostolaite- ja puolihinattavien lisäksi vankkuriauroja ja etunostolaiteauroja. Vankkuriaura on periaatteessa samanlainen kuin puolihinattava tai hinattava aura, mutta siinä on vielä tukipyörien jälkeen siipiä. Nämä ovat tyypillisesti erittäin suurille vetokoneille soveltuvia laitteita.
Pakkeri on jyrämäinen lisälaite, joka musertaa kokkareita ja tasaa viiluja, saaden aikaan hyvissä olosuhteissa jopa kylvövalmiin työjäljen. Sitä käytetään yleensä keskikokoisissa nostolaite- ja puolihinattavissa auroissa. Pakkeria varten aurassa täytyy olla 'käsivarsi', jolla pakkeri jätetään kyydistä tultaessa päisteeseen ja otetaan taas mukaan lähdettäessä työstämään toiseen suuntaan.
Sänkikyntö eli 'on-land' kyntö on kehitetty kyntövaon pohjan tiivistymisen ehkäisemisen ja koneen vetopidon parantamisen vuoksi. Siinä auran kiinnityspiste sallii ensimmäisen viilun tekemisen kyntötraktorin pyörän tai telan ulkopuolelle, kun taas tavanomaisella auralla pyörä on edellisen vedon kyntövaossa. Kun pyörän on oltava vaossa, sen leveys rajoittuu kyntövaon leveyden mukaan. Peltomaan tiivistymisen ehkäisemiseksi ja vetopidon maksimoimiseksi olisi toivottavaa käyttää aina mahdollisimman leveitä pyöriä. Sänkikynnössä ei ole mitään esteitä jopa paripyörien käyttämiselle.
Joillakin maalajeilla on tarpeen syväkyntö. Se suoritetaan nykyäänkin valtavilla, jopa vain yksisiipisillä auroilla, joita vedetään useidenkin traktorien yhdistelmillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Videoita kyntötyöstä
Pakkeri auran lisälaitteena
Syväkyntö
Sänkikyntö
Vankkuriaura ja etunostolaiteaura
Auravalmistajia
Dowdeswell (Arkistoitu – Internet Archive)
Gregoire Besson
Kuhn (Arkistoitu – Internet Archive)
Kverneland
Lemken
Pöttinger
Överum (Arkistoitu – Internet Archive)
Sahra eli hankoaura Kemijärven Räisälässä 1926.
Kehäaura "peruna-aarra" Kuortaneen Ala-Kuljusta 1901.
Höyrytraktorilla vedettävä aura vuodelta 1921. Valmistaja Kemna.
Tyypillinen moderni Kuhn-merkkinen kääntöaura Werktuigendagen tapahtumassa 2007.
Timo Salo (kirjailija)

Timo Salo (s. 4. huhtikuuta 1973, Vimpeli) on helsinkiläinen runoilija ja aforistikko. Salon esikoiskokoelma Epätietokirja ilmestyi vuonna 2009. Hän on tutkinut taiteiden rajapintoja liittämällä runo- ja aforismiesityksiinsä improvisoitua sokkopiirtämistä (hiilellä paperille) siten, että vain yleisö näkee prosessin ja tuloksen.
Timo Salo on opiskellut Teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtuuria ja Helsingin yliopistossa teoreettista filosofiaa. Hän vastaa kirjojen graafisesta suunnittelusta mm. Suomen aforismiyhdistyksen Pilke-sarjassa.
Salon tuotantoa on julkaistu myös Nuoressa voimassa, Tuli & Savussa, Parnassossa ja Nokturno.org:ssa.
Teokset

Epätietokirja.  Helsinki:  ntamo, 2009.  ISBN 978-952-215-079-0
Eroosio.  Helsinki:  ntamo, 2014.  ISBN 978-952-215-516-0
Esiintymä.  Helsinki:  ntamo, 2014.  ISBN 978-952-215-522-1
Mutta ennen muuta.  Helsinki:  Poesia, 2017.  ISBN 978-952-305-079-2
Teokset > Runoja kokoomateoksissa

Juri Joensuu, Marko Niemi, Harry Salmenniemi (toim.): Vastakaanon. Suomalainen kokeellinen runous 2000–2010.  Poesia, 2011.  ISBN 978-952-5954-07-4
Satu Grünthal (toim.): Säkeilyvaara.  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41607-5
Aiheesta muualla

Timo Salon aforistinen piirrosesitys (video)
Marjut Aikio

| Marjut Aikio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1947 
Ammatti:  tutkija, professori, kirjailija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  FT Oulun yliopisto (1988)
Tutkimusalue:  sosiolingvistiikka, saamelainen kulttuuri
Marjut Aikio on suomalainen eläkkeellä oleva professori.
Aikio on työskennellyt Tromssan, Oulun ja Lapin yliopistoissa sekä Pohjoismaisessa saamelaisinstituutissa (Sámi instituhtta) Koutokeinossa. Hän aloitti opiskelunsa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa 1988. Väitöskirjan aiheena oli viiden saamelaiskylän kielenvaihto. Hän on kirjoittanut yli 70 tieteellistä artikkelia, joista useimmat ovat käsitelleet saamelaiskulttuuria ja saamen kielen asemaa.
Aikio on kirjoittanut kirjat Kirjeitä Saamenmaasta (2003) ja Särestö – taiteilijan koti (2005), jonka valokuvat otti hänen poikansa Matti Aikio. Englannin- ja pohjoissaamenkielinen Nils-Aslak Valkeapää / Áillohaš (2020) sisältää Aikion kirjoittaman artikkelin Valkeapäästä. Aikion laatimaa Nils-Aslak Valkeapään elämäkertaa ei toistaiseksi ole julkaistu.
Julkaisut

Saamelaiset kielenvaihdon kierteessä. Kielisosiologinen tutkimus viiden saamelaiskylän kielenvaihdosta 1910–1980.  (Väitöskirja)  Rovaniemi:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1988.  ISBN 951-717-476-4
Kirjeitä Saamenmaasta.  Jyväskylä:  Kopijyvä, 2003.  ISBN 9525478149
Särestö. Taiteilijan koti.  Oulu:  Minerva Kustannus, 2005.  ISBN 951-42-6943-8
Asuntomessut

Vuoden 2006 asuntomessujen aluetta Espoon Kauklahdessa.
Asuntomessut on asuntorakentamiseen ja -sisustamiseen keskittyvä vuosittainen tapahtuma, jonka järjestää Osuuskunta Suomen Asuntomessut vaihtuvan isäntäkunnan kanssa. Asuntomessujen tavoitteena on parantaa asumisen laatua ja asumistietoutta Suomessa. Asuntomessut pidetään eri vuosina eri puolilla Suomea. 2000-luvulla on järjestetty myös loma-asuntomessuja.
Suomen Asuntomessut vastaa markkinoinnista ja yleisöpalveluista, isäntäkunta kaavoituksesta ja kunnallistekniikasta ja rakennuttajat kohteiden toteutuksesta, rahoituksesta ja esittelystä.
Historia

Asuntomessujen idea tuli lakimies Kalevi Sassilta, joka esitti Suomen Asuntoliitolle asuntomessujen järjestämistä. Osuuskunta Suomen Asuntomessut perustettiin vuonna 1966 ja ensimmäiset asuntomessut järjestettiin Tuusulassa vuonna 1970.
Historia > Espoon asuntomessut 2006

Vuoden 2006 asuntomessut järjestettiin Espoon Kauklahden kaupunginosassa 14. heinäkuuta – 13. elokuuta 2006. Esillä oli omakotitaloja, pari- ja rivitaloja, pienkerrostaloja, omistus- ja vuokra-asuntoja. Kaikkiaan näytteillä oli 58 asuntoa. Espoon asuntomessuilla kävi noin 174 000 maksanutta kävijää.
Vielä vuosi talojen valmistumisen jälkeen osa Kauklahden asunnoista oli myymättä. Asuntomessualueiden asunnot tekevät hitaammin kauppaa muuhun uudisrakentamiseen verrattuna. Syitä ovat yhdellä kerralla valmistuvien asuntojen suuri määrä, korkea hinta sekä syrjäinen sijainti.
Historia > Hämeenlinnan asuntomessut 2007

Vuoden 2007 Asuntomessut järjestettiin Hämeenlinnan Mäskälän kaupunginosan Harvoilanmäellä. Messualueella oli esillä yhteensä 54 esittelytaloa. Asuntoja oli yhteensä 112 kpl.
Hämeenlinnan asuntomessut keskittyi tavallisten ihmisten asuntoihin. Syynä oli aikaisempien messujen saama kritiikki valtavan kokoisista ja erikoisista asunnoista. Messujen erikoisuutena olivat 1960-luvulta tutut L-muotoiset atriumtalot. Ne on rakennettu katuun kiinni, mutta muoto suojaa sisäpihan katseilta. Edellisen vuoden asuntomessujen rakennusyhtiö Skanska ja rakennettuja VVO jäivät pois vuoden 2007 messuilta. Toisaalta tilalle saatiin talopakettien rakennuttajia.
Pohjaratkaisujen lisäksi asuntomessuilla oli nähtävillä myös rekka-autoilla erikoiskuljetuksena siirrettävä talo, joka voidaan tuoda rakennuttajan hiekkapedille koosta riippuen yhtenä tai kahtena kuljetuksena.
Historia > Vaasan asuntomessut 2008

Vuoden 2008 asuntomessut järjestettiin Vaasan Suvilahdessa 11. heinäkuuta – 10. elokuuta 2008. Messuihin tutustui kuukauden aikana 140 675 kävijää. Julkisuudessa asuntomessut huomioitiin matalalämpöverkon ja onnistuneen täydennysrakentamisen ansioista.
Messualue rakennettiin rantavyöhykkeelle osana lähiön uudistushanketta. Yleistavoitteena oli rakentaa mittakaavaltaan ja rakennusmuodoiltaan monipuolinen asuinalue, joka sovitetaan yhteen osaksi Suvilahden 30 vuotta vanhaa lähiötä kolmen kilometrin päässä Vaasan keskustasta.
15 hehtaarin kokoiselle asuntomessualueelle rakennettiin noin 130 asuntoa lähes 500 asukkaalle. Alueelle tehtiin 20 omakotitaloa, 28 yhtiömuotoista pientaloa kuudelle tontille ja 3 kerrostaloa. Kahdessa kerrostalossa on niin omistus- kuin vuokra-asuntojakin.
Historia > Valkeakosken asuntomessut 2009

Vuoden 2009 Asuntomessut järjestettiin Valkeakosken Lintulassa. Asuntomessualueelle rakennettiin 36 omakotitaloa ja kaksi rivitaloa. Talovalikoimaan kuului muun muassa laajennettava ja yksilöllinen ensiomakotitalo, TV-talo, avara lapsiperheen yksitasotalo ja passiivitalo. Mukana oli perinteisiä ja moderneja talomalleja, kahden ja yhden tason ratkaisuja, kivi- ja puutaloja. Lintulassa esiteltiin runsaasti kohtuukokoisia, -hintaisia ja nopeasti rakentuvia vaihtoehtoja. Pientalojen koot vaihtelivat alle sadan neliön puutaloista 400 neliön kivitaloihin.
Historia > Kuopion asuntomessut 2010

Vuoden 2010 Asuntomessut järjestettiin Kuopion Saaristokaupungin asuinalueella, jota kutsutaan Lehtoniemen Helmeksi. Lehtoniemen Helmen messualueelle rakentui 34 omakotitaloa, yksi paritalo ja kaksi rivitaloa. Kaikki messutalot sijoittuvat aivan Saimaan vesistöön kuuluvan Kallaveden rantaan tai rannan välittömään läheisyyteen. Lähes kaikista messutaloista on järvinäkymä.
Historia > Kokkolan asuntomessut 2011

Vuoden 2011 Asuntomessut järjestettiin Kokkolassa. Messualueella on 30 omakotitaloa, joista kahdeksan omarantaista. Lisäksi alueella sijaitsee kaksi rivitaloa ja kolme kerrostaloa. Asuntojen kokonaismäärä alueella on yli 100, joista 40 kohdetta esiteltiin Asuntomessujen aikana.
Alue on muodoltaan pyöreä ja sen keskustaan muodostuu torialue, jonka ympärille sijoittuu korkeampi rakentaminen. Alue liittyy kiinteästi Suntinsuun vapaa-aika-alueeseen. Messualueella sijaitsee oma pienvenesatama.
Messualue sijaitsee meren rannalla noin kahden kilometrin päässä Kokkolan kaupungin ydinkeskustasta, Vanhansatamanlahden pohjukassa.
Historia > Tampereen asuntomessut 2012

Vuoden 2012 Asuntomessut järjestettiin Tampereen Vuoreksessa. Asuntomessuilla esiteltiin modernia arkkitehtuuria, ekotehokkuutta, uusia teknologisia ratkaisuja sekä monimuotoista asumista luonnon ja palvelujen lähellä.
Tapahtumassa oli näytteillä 27 omakotitaloa sekä rivi-, pari- ja kerrostaloasuntoja. Edustettuina olivat niin omistus-, vuokra- kuin asumisoikeusasuminen. Lisäksi tapahtumassa esiteltiin kehitysvammaisten palvelukodin toimintaa. Kaikkiaan kohteita oli 39. Messualueella on sekä valmistaloja uusine malleineen että yksilöllisiä omakotitaloja.
Historia > Hyvinkään asuntomessut 2013

Vuoden 2013 Asuntomessut järjestettiin Hyvinkään Kravunharjussa 12. heinäkuuta – 11. elokuuta 2013. Messualueelle rakennettiin 30 omakotitaloa.
Metsäkaltevan messualue sijaitsee 3,5 kilometrin päässä Hyvinkään keskustasta etelään, valtatie 25:n varrella. Alue sijoittuu loivasti laskevaan, auringonvalossa kylpevään rinteeseen. Metsäkaltevassa hiihtoladut ja metsäraitit alkavat kotikynnykseltä. Alueen maasto on hyvin vaihtelevaa, ja korkeuserojen ansiosta rinnepihoilta avautuu näyttäviä näköaloja luontoon.
Historia > Jyväskylän asuntomessut 2014

Vuoden 2014 asuntomessut pidettiin Jyväskylän Äijälänrannassa 11. heinäkuuta – 10. elokuuta 2014. Messujen teemat nousivat alueen pitkästä puutarhaperinteestä ja Alvar Aallon tavasta yhdistää vanhaa ja uutta. Teema kiteytyi tunnukseen Kasvimaa ja kaupungin valot – Northern gardens & City lights.
Messuilla vieraili runsaat 114 000 ihmistä.
Historia > Asuntomessut Vantaalla 2015

Vuonna 2015 Asuntomessut järjestettiin Vantaalla. Messualue sijaitsi vasta-avatun Kehäradan, Hämeenlinnanväylän ja Kehä III:n solmukohdassa Vantaan Kivistössä. Messuilla vieraili heinä-elokuussa lähes 140 000 vierasta. Tapahtumaa kiiteltiin monipuoliseksi, sillä esillä oli monia uudenlaisia asumisratkaisuja, kuten puukerrostalo ja minikokoiset omakotitalot. Muutamat Loft-asunnot taas oli toteutettu niin, että huonejärjestystä on helppo muuttaa.
Historia > Asuntomessut Seinäjoella 2016

Seinäjoella järjestettiin valtakunnalliset Asuntomessut 8. heinäkuuta – 7. elokuuta 2016. Messualue on rakennettu Kyrkösjärven itärannan ja Törnävän vanhan sairaala-alueen väliselle Pruukinranta-nimiselle alueelle. Messualueella on 35 pientaloa, joista yksi on paritalo ja yksi rivitalo. Lisäksi alueella on yksi puurakenteinen kerrostalo. Asukkaita näihin kaikkiin mahtuu noin 250.
Historia > Asuntomessut Mikkelissä 2017

Vuoden 2017 Asuntomessut pidettiin Mikkelissä 14. heinäkuuta – 13. elokuuta. Messualue sijaitsi Saimaan rannalla noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta etelään.
Historia > Asuntomessut Porissa 2018

Vuoden 2018 Asuntomessut pidettiin Porissa Karjarannan alueella 6. heinäkuuta – 5. elokuuta.
Historia > Asuntomessut Kouvolassa 2019

Kouvolan asuntomessut järjestettiin Korian taajamassa Pioneeripuiston historiallisessa kasarmi-miljöössä, Kymen Pioneeripataljoonan entisellä varuskunta-alueella.
Historia > Asuntomessut Tuusulassa 2020

Vuoden 2020 asuntomessut järjestettiin Tuusulan Rykmentinpuistossa.
Historia > Asuntomessut Lohjalla 2021

Vuoden 2021 Asuntomessut järjestettiin Lohjalla Hiidensalmen alueella Lohjanjärven rannalla 1,5 kilometriä kaupungin keskustasta.
Historia > Asuntomessut Naantalissa 2022

Vuoden 2022 Asuntomessut järjestettiin Naantalissa Luonnonmaan saarella noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta.
Historia > Asuntomessut Loviisassa 2023

Vuoden 2023 Asuntomessut järjestettiin Loviisan Kuningattarenrannassa 7. heinäkuuta – 6. elokuuta. Asuinalue on uusi ja sijaitsee vain kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Alueella on parikymmentä omakotitaloa, kaksi paritaloa, rivitalo sekä puurakenteinen kerrostalo. Monella tontilla on oma ranta, ja lähes kaikilla on merinäköala. Messualueen pohjoisosassa on ekologinen viheralue, jonka viereisessä kaislikossa kulkee pitkospuureitti keskiosaan. Uusi jalankulkusilta yhdistää messualueen vastakkaiseen rantaan ja vanhaankaupunkiin. Osana messuja järjestettiin kelluva venenäyttely, ja viralliset oheiskohteet olivat Strömforsin ruukki Ruotsinpyhtäällä sekä Loviisan keskustassa sijaitseva Sibeliustalo.
Seuraavat Asuntomessut > Asuntomessut Oulussa 2025

Vuoden 2025 Asuntomessut järjestetään Oulun Hartaanselällä. Messualueesta rakennetaan kestävän kehityksen mukainen kaupunkiympäristö, joka edistää yhteisöllisyyden syntymistä.
Asuntomessualueet > Loma-asuntomessut

| Vuosi | Paikka | Kävijoitä | Asuntoja | Näyttelykohteita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Ähtäri (Moksunniemi) | 57 000 | 26 | 26 |
| 2001 | Jämsä (Himos) | 32 000 | 59 | 34 |
| 2002 | Savonlinna (Pihlajaniemi) | 38 123 | 29 | 29 |
| 2003 | Kuru (Paappasenniemi) | 63 175 | – | 20 |
| 2004 | Hartola | 55 302 | – | 30 |
| 2005 | Parainen (Sandviken) | 55 012 | 23+19 | 42 |
| 2006 | Lieksa (Koli) | 38 021 | 23 | 24 |
| 2008 | Pori (Reposaari) | 65 363 | – | 30 |
| 2011 | Mäntyharju (Pyhäkoski) | 53 698 | 30 | 22 |
| 2012 | Lappeenranta (Rauha) | 30 402 | – | 19 |
| 2014 | Kalajoki (Hiekkasärkät) | 40 561 | – | 28 |
Lähde: Suomen Asuntomessujen virallinen verkkosivusto
Muut asuntonäyttelyt

Vuosina 2006 ja 2008 järjestettiin Töysän Tuurissa Koti Sinulle -pientalonäyttely teemalla "tavallisia asuntoja tavallisille ihmisille". Ensimmäisenä vuonna näyttelyssä vieraili 30 000 kävijää. Asuntomessuja suunniteltiin järjestettäväksi Tuurissa myös vuonna 2009, mutta tuo hanke ei lopulta toteutunut. Näyttelyt eivät olleet Osuuskunta Suomen Asuntomessujen järjestämiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Asuntomessut
Ylen Elävä arkisto – Asuntomessuja vuosien varrelta
Koti Sinulle -asuntonäyttely (Arkistoitu – Internet Archive)
Asuntomessut toipui koronasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Messututkimus Lohjan kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden 2006 asuntomessujen erikoisuus, Kotilo-talo.
Kreivi-Talo Merilinna Kokkolan Asuntomessuilla kesäkuussa 2011.
Jyväskylän asuntomessualue rakenteilla kesäkuussa 2014 Äijälänrannassa. Vasemmalla messukohde, 13-kerroksinen tornitalo Maailmanpylväs.
Kuningattarenrannan eteläosaa toukokuussa 2023
Turun asuntomessujen 1988 yleisöä.