stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaatemuoti länsimaissa 1820-luvulla

Pariisilaista muotia vuonna 1822. Naisella on päässään bahytti.
Naisella ja miehillä on kaavun päällä viitta.
Vaatemuoti länsimaissa 1820-luvulla seurasi empire-muodin päättymistä. Ajan muotia leimasi naisten vaatteiden osalta korsetin paluu takaisin käyttöön ja mekon vyötärön laskeutuminen lähemmäs naisen omaa vyötäröä, hameen leveneminen empireaikaan verrattuna, hihojen pullistuminen ja koristelujen lisääntyminen mekoissa. Toisaalta kaula-aukko tuli mekoissa peittävämmäksi ja kaulus saattoi sitä vastoin leventyä lähes hartioille asti. 1820-luvun puolivälissä myös naisten hatuista tehtiin suurempia. Miesten pukeutumisessa pitkät ja löysemmät housut vahvistivat paikkaansa, mutta housujen kireyden osalta muoti muuttui moneen kertaan 1820-luvun aikana. 1820-luvun miesten takit olivat aluksi tyköistuvia ja vyötäröä korostavia, kunnes niiden malli muuttui 1830-lukuun mennessä löysemmäksi tai niiden rinnalle tuli löysempi takkimalli mukavuuden vuoksi.
Naisten muoti

Naisten muodissa hame alkoi 1820-luvun aikana vähitellen leventyä, ja helman röyhelökoristeiden määrä lisääntyi. Myös hihat alettiin ommella entistä pulleammiksi lampaanlapahihoiksi viimeistään vuodesta 1825 lähtien. Mekkoja koristeltiin myös kirjonnalla ja reikäompeleella. Mekkoja alettiin valkoisen lisäksi tehdä jälleen myös värikkäistä kankaista. Hameen ja yläosan välinen sauma laskeutui rintojen alapuolelta lähemmäs vyötäröä, ja vyötäröä alettiin jälleen korostaa. Vyötärön korostamisen takia korsetti tuli jälleen muotiin 1820-luvulla.
Kaula-aukosta tuli aikuisten naisten muodissa aiempaa peittävämpi, ja kaulus alkoi 1820-luvun aikana levetä niin, että se lepäsi lähes hartioilla. Lasten vaatteissa kaula-aukko säilyi varsin avoimena. Pitkät hartialiinat pysyivät kuitenkin yhä muodissa. Naiset saattoivat pitää mekkojen kanssa myös vyötä. Jos mekko oli valkoinen, vyö oli tavallisesti värikäs.
Naisten kenkämuodissa kengät säilyivät matalina, mutta niiden kärjistä alettiin tehdä nelikulmaisia ja ne kiinnitettiin jalkaan nilkan ympäri sidotuilla nauhoilla. Päähineistä hilkat, bahytit eli kuomumaiset hilkat ja leveälieriset hatut olivat muodikkaita. Muodikkaista hatuista tuli vuodesta 1825 alkaen aina vain suurempia.
Muotokuva 1820-luvulta.
Tanssiaismekko Yhdysvalloista noin vuodelta 1820.
Piirros syyskuulta 1820.
Tammikuun 1828 uusinta kävelypukumuotia.
Toukokuun 1828 uusinta kävelypukumuotia.
Miesten muoti

Miesten housut olivat nilkkapituiset, ja niiden muodikas malli vaihteli muutaman vuoden välein: 1820-luvun alussa housut olivat kireät polvista ja alaspäin levenevät. Vuoden 1825 aikaan housut alettiin taas ommella kireiksi koko pituudeltaan, ja 1820-luvun lopussa ne olivat reisistä löysemmät, ja kiristyivät vähitellen kunnes ne olivat nilkoissa ihonmyötäiset. Housut saattoivat olla ylhäältä niin väljät, että kantajan lantio näytti leveämmältä. Housujen lahkeissa saattoi olla jalkapohjan ali kulkevat hihnat. Muodissa säilyi myös ratsastusasu, joka koostui hännystakista, saappaista ja kireistä housuista.
Miesten takit olivat tyköistuvia, mikä korosti vyötäröä. 1820-luvun alussa takkien liepeistä tuli neliskulmaisia ja entistä leveämpiä. 1830-lukuun mennessä myös vähemmän tyköistuvia takkeja alettiin ommella siksi, koska tiukasti istuvat takit saattoivat olla päällä epämukavia ja rajoittaa liikettä.
Läpi 1820-luvun miesten muodissa suosittua oli pitää ulkona pitkää kaapua ja sen päällä 2–4 viittaa päällekkäin niin, että alin viitta oli kaikista suurin ja päällimmäiset viitat paljastivat alla olevat kerrokset. Viitat sidottiin etupuolelta kangasnauhalla ja niitä oli tavallista koristella turkiksella. Viittojen kerrostaminen ei ollut 1820-luvulle ainutlaatuista, vaan se oli alkanut jo 1800-luvun alussa. 1820-luvun aikana kerrostettujen viittojen määrä väheni ja alimmainen viitta piteni niin, että se ulottui lopulta ranteisiin asti. Päällimmäisestä viitasta tuli puolestaan aiempaa leveämpi.
Miesten muodissa tapana oli pitää erillistä pellavakaulusta, joka tärkättiin hyvin kovaksi niin, että se osoitti ylös leukaa kohden. 1820-luvun aikana kauluksen korkeus kasvoi niin paljon, että se ulottui lopulta leukaan asti. Kaulassa oli läpi 1820-luvun muodikasta pitää kauluksen päällä huivia, joka sidottiin etupuolelta rusetille ja kovetettiin sivuilta villisian harjaksilla tai "valaanluulla". Muita yleisiä asusteita olivat kävelykepit ja pinssit.
Miesten päähinemuodissa hyvin suosittuja olivat olleet jo 1800-luvun alusta silinterihatut. 1820-luvulla miehet saattoivat pitää matkustaessaan tai metsästäessään myös baretin kaltaisia lipallisia lakkeja, koska ne olivat silinterihattua mukavammat ja helpommat pitää päässä.
Huivi.
Oikeassa alakulmassa olevat kaksi lasta pitävät päässään lipallisia lakkeja.
Piirros 1820-luvun alusta.
Miehiä vuonna 1820. Piirros vuodelta 1898.
Mies ja poikalapsi vuonna 1825.
Miesten muotia vuonna 1826.
Mari Vaattovaara

| Mari Vaattovaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1967 (ikä 58) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Arvonimi: kaupunkimaantieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto, Wisconsin-Madisonin yliopisto
Tutkimusalue:  kaupunkimaantiede
Palkinnot:  J. V. Snellman -palkinto, 2013  Kultainen Helsinki-mitali, 2015
Mari Kaarina Vaattovaara (o.s. Lahtinen, s. 19. tammikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kaupunkitutkija ja kaupunkimaantieteen professori Helsingin yliopistossa. Hän johtaa myös Kaupunkitutkimusinstituuttia.
Vaattovaara valmistui filosofian maisteriksi suunnittelumaantieteestä Oulun yliopistosta 1991. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Wisconsin-Madisonin yliopistossa, josta hän valmistui maisema-arkkitehdiksi (M.Sc 1993). Hän valmistui lisensiaatiksi 1994 ja väitteli tohtoriksi 1998 aiheenaan pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen.
Vaattovaara on toiminut vuodesta 2014 alkaen matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaanina.lähde? Vuonna 2013 Vaattovaaralle myönnettiin Helsingin yliopiston J. V. Snellman -palkinto ansiokkaasta toiminnasta tieteellisen tiedon välittäjänä. Vaattovaara valittiin vuonna 2007 kansainvälisen asunto- ja yhdyskuntasuunnittelun kattojärjestön IFHP:n hallitukseen. Vuonna 2015 Helsingin kaupunginhallitus myönsi Vaattovaaralle kultaisen Helsinki-mitalin tunnustuksena toiminnasta kaupungin hyväksi.
Vaattovaaran puoliso on vuodesta 1994 tekniikan tohtori Matti Vaattovaara. Heillä on kolme lasta.
Julkaisut

Pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen: ympäristö ja alueellisuus, Helsingin kaupungin tietokeskus, 1998 (Väitöskirja)
Pääkaupunkiseudun sosiaalinen erilaistuminen : ympäristö ja alueellisuus. Helsingin kaupungin tietokeskus, 1998 - (Tutkimuksia / Helsingin kaupungin tietokeskus, ISSN 1455-724X; 1998, 7). ISBN 951-718-175-2.
Vesa Keskinen, Martti Tuominen, Mari Vaattovaara (toim.), Helsinki - pohjoinen metropoli : 16 ajankohtaisnäkökulmaa Helsingistä suurkaupunkina, Helsingin kaupungin tietokeskus, 2002 ISBN 951-718-994-X.
Mari Vaattovaara, Matti Kortteinen & Rami Ratvio (toim.). Miten kehittää lähiötä? Tapaustutkimus Riihimäen Peltosaaresta, metropolin laidalta, Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus, 2010. - (Suomen ympäristö, ISSN 1238-7312 ; 46/2009.). ISBN 978-952-11-3669-6.
Jaana Keränen, Mari Vaattovaara, Matti Kortteinen, Rami Ratvio, Hannu Koski & Tuija Rantala (toim.). Turvalliset kaupunkiympäristöt : rakenteelliset taustat, asukkaiden kokemukset ja arjen turvallisuusratkaisu, VTT, 2013 - (VTT technology, ISSN 2242-1211 ; 88.). ISBN 978-951-38-7972-3.
Laaksonen, S., Kemppainen, T., Stjernberg, M., Kortteinen, M., Vaattovaara, M. & Lönnqvist, H.: Tackling city-regional dynamics in a survey using grid sampling.  13 huhtikuuta 2015. Survey Research Methods. 9, 1, s. 45-55
Aiheesta muualla

Mari Vaattovaara Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Keskinen, Vesa: Uutiset: Professori Mari Vaattovaaralle Helsingin yliopiston tiedonjulkistamispalkinto Kvartti – Kaupunkitiedon lehti. 17.4.2013. Arkistoitu 7.9.2020.
Cavada, Silja Lanas: Ulos hellahuoneista Suomen Kuvalehti. 16.11.2018.
Sirkiä, Jarkko: Kaupunkimaantieteen professori Mari Vaattovaara tarpoo korkkareissa vaikka läpi lumihangen, mutta iloitsee epämukavuudesta huolimatta hiekkatiestä Maaseudun Tulevaisuus. 30.3.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID 
Muut:  IdRef
Vahakurpitsa

| Vahakurpitsa |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae
Suku::  Vahakurpitsat Benincasa
Laji::  hispida
Kaksiosainen nimi
 Benincasa hispida  (Thunb.) Cogn. 
Katso myös
   Vahakurpitsa Wikispeciesissä   Vahakurpitsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahakurpitsa eli vahakurkku (Benincasa hispida) on kurkkukasveihin (heimo Cucurbitaceae) kuuluva köynnöslaji, jota käytetään ravintokasvina.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vahakurpitsa (Benincasa hispida)
ITIS: Benincasa hispida (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Benincasa hispida (englanniksi)
Flora of China: Benincasa hispida (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Benincasa hispida (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Benincasa hispida:  Wikidata: Q652206  Wikispecies: Benincasa pruriens var. hispida  APA: 5593  APDB: 26273  APNI: 114089  CoL: 5WJ57  Ecocrop: 513  EoL: 484058  EPPO: BNCHI  FNA: 200022603  FoAO2: Benincasa hispida  FoC: 200022603  GBIF: 2874524  GRIN: 6746  iNaturalist: 283076  IPNI: 291515-1  IRMNG: 10939882  ITIS: 505894  MoBotPF: 279560  NCBI: 102211  NZOR: a8170f88-9fdc-4602-8739-c991ce6c0c4b  Observation.org: 314735  Open Tree of Life: 719753  PalDat: Benincasa_hispida  PfaF: Benincasa hispida  Plant List: kew-2673135  PLANTS: BEHI3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:163640-3  Tropicos: 9200418  WFO: wfo-0000562558 
Cucurbita hispida:  Wikidata: Q38644335  APNI: 199631  CoL: 329YQ  GBIF: 3623229  GRIN: 12591  IPNI: 292379-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:927482-1  Tropicos: 50303355  WFO: wfo-0000629079
Vakiosopimus

Vakiosopimus on sopimus, jonka ehdot on laadittu sellaisiksi, että ne soveltuvat käytettäviksi monien eri sopimuskumppanien kanssa. Vakiosopimuksissa käytetään vakioehtoja eli yleisiä sopimusehtoja, jotka on usein painettu sopimuslomakkeeseen. Nykytekniikka mahdollistaa vakioehtojen säilyttämisen myös tietokoneen muistissa, josta ne voidaan liittää mukaan yksittäiseen sopimukseen. Yksipuolisesti laaditut vakioehdot on tehnyt sopimussuhteen toinen osapuoli tai hänen järjestönsä, kun taas yhteisesti laaditut vakioehdot ovat esimerkiksi myyjäpuolen ja ostajapuolen järjestöjen sopimia.
Kansainvälisessä kaupassa käytettävät Kansainvälisen kauppakamarin laatimat Incoterm-ehdot muodostavat lähes kauppatavan. Suomenkin elinkeinotoiminnassa vakioehdoilla on lähes säädöksen asema. Tällaisia ovat esimerkiksi Rakennustietosäätiö RTS:n rakennusurakan yleiset sopimusehdot. Myös yritysten ja kuluttajien välisissä sopimuksissa käytetään yleisesti vakioehtoja. Vakioehdot eivät sido sellaisinaan, vaan niiden on jollakin tavoin oltava osa sopimusta. Sopimuksessa voi olla vaikkapa viittaus vakioehtoihin. Jos sopijapuolten välillä vallitsee kiinteä liikesuhde, jossa on käytetty vakioehtoja, vakioehdot voivat olla sitovia ilman sopimuksessa olevaa asiaa koskevaa tahdonilmaisua.
Vakioehtojen tulkinnassa noudatetaan epäselvyyssääntöä eli sopimusehtoja tulkitaan laatijansa vahingoksi. Näin on toimittu oikeuskäytännössäkin (KKO 1978 II 126), jossa tulkinnanvaraisuus jäi ehdot laatineen sähköyhtiön vahingoksi. Oikeustoimilain (228/1929, 36 §) yleistä sovittelusääntöä voidaan soveltaa myös vakiosopimuksiin.
M/S Baltic Princess

| M/S Baltic Princess |
| --- | --- |
 M/S Baltic Princess Tukholman saaristossa 2018.
Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Nykyinen reitti:  Turku – Långnäs / Maarianhamina – Tukholma
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Maarianhamina
IMO-numero:  9354284
MMSI-numero:  230639000
Tunnuskirjaimet:  OJQF
Omistaja:  Tallink Silja Oy
Rakennustelakka:  Helsingin telakka
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  12
Pituus:  212,1 m
Leveys:  29 m
Syväys:  6,42 m
Bruttovetoisuus (GT):  48 915
Koneisto:  4 × Wärtsilä 16V32 -dieselmoottoria
Koneteho:  32 000 kW
Nopeus:  45,37 km/h
Nopeus:  24,5 kn
Hyttipaikkoja:  2 242 henkilölle
Hyttejä:  796
Lastikapasiteetti:  1 130 m
Sisaralukset:  M/S Baltic Queen M/S Galaxy
Lähteet:  
M/S Baltic Princess rakenteilla Helsingin telakalla.
M/S Baltic Princess Tallinkin liikenteessä Helsingin Länsisatamassa kesällä 2010.
M/S Baltic Princess on suomalaisen Tallink Silja Oy:n omistama matkustaja-autolautta, joka valmistui vuonna 2008 Aker Finnyardsin telakalta. Princess liikennöi Turku-Ahvenanmaa-Tukholma linjalla Silja Line -brändin alla. Alus on liputettu Suomeen, ja sen kotisatama on Maarianhamina. Princessin sisaraluksia ovat M/S Galaxy I ja M/S Baltic Queen.
Baltic Princess tekee ympärivuotisesti 23 tunnin risteilyitä Turusta Tukholmaan, sekä 16.9.2024 alkaen Päivä Tukholmassa- risteilyitä Turusta Tukholmaan. Menomatkalla Turusta Tukholmaan alus pysähtyy yöllä Långnäsissa, ja paluumatkalla Tukholmasta Turkuun päivällä Maarianhaminassa.
Käyttöhistoria

19. joulukuuta 2005 silloinen Aker Finnyards ja Tallink sopivat uuden aluksen rakentamisesta. Alus kuului samaan luokkaan, josta oli valmistumassa ensimmäinen alus Galaxy muutaman kuukauden kuluessa. Alus rakennettiin Helsingin telakalla, vaikka Galaxy sekä myöhempi sisar Baltic Queen rakennettiin Rauman telakalla. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 2008, jolloin se sai nimen Baltic Princess. Aluksen kummina toimi virolainen Eva Hanschmidt, joka on Tallinkin johtoon kuuluvan Ain Hanschmidtin tytär.
10. heinäkuuta 2008 Aker Yards luovutti aluksen Tallinkille. 15. heinäkuuta 2008 kello 18.30 alkoi aluksen säännöllinen 22 tunnin risteilyliikenne Helsingistä Tallinnaan. Tuolloin myös M/S Galaxy lopetti liikennöinnin kyseisellä linjalla ja siirtyi piakkoin liikennöimään Silja Line -brändin alaisena Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma-reittiä.
21. tammikuuta 2013 alus lopetti liikennöinnin Helsingistä Tallinnaan, ja se siirtyi Naantaliin Luonnonmaan telakalle korjaukseen. Siellä alus uudistettiin Silja Line -brändin mukaiseksi. Se aloitti liikennöinnin 1. helmikuuta 2013 reitillä Turku–Tukholma.
13. syyskuuta 2022 alkaen Baltic Princess aloitti uuden linjan Turku-Långnäs-Kapellskär välillä. Aikataulu Turusta muuttuu, ja lähtö on Turusta jatkossa kello 18:30, ja paluu seuraavana päivänä 16:00. Syynä on linjapari Galaxyn vuokraus Hollantiin, jonka vuoksi Baltic Princess ei myöskään jatka liikennöintiä Tukholmaan. Uusi linja, ja aikataulu päättyi kesäkuussa 2024.
22. toukokuuta 2023 alkaen Baltic Princess siirtyi takaisin reitille Turku-Tukholma. Princess palasi Turku-Kappelskär linjalle 22. elokuuta 2023.
Baltic Princess siirtyi 2. kesäkuuta 2024 takaisin Turku-Tukholma linjalle.
Tallink ilmoitti 18. kesäkuuta 2024, ettei se aio enää palauttaa Baltic Princessiä Turku-Kappelskär linjalle, vaan alus jatkaa normaalilla Turku-Ahvenanmaa-Tukholma linjalla 23 tunnin risteilyitä ympärivuotisesti. Samalla yhtiö kertoi aloittavansa syyskuussa 2024 uudet Päivä Tukholmassa- risteilyt Turusta, ja niitä järjestetään joka viikon maanataisin aina kesäkuuhun 2025 saakka.
Vikaluettelo

11. syyskuuta 2013 konevika esti aluksen lähdön Turusta. Päivää ennen konevikaa aluksella oli suoritettu huoltotöitä. Laiva palasi liikenteeseen 12. syyskuuta.
9. marraskuuta 2013 laivaan tuli potkurivika, jonka seurauksena se saapui Turkuun kolme tuntia myöhässä ja seuraava lähtö peruttiin. Laiva palasi liikenteeseen 10. marraskuuta.
23. heinäkuuta 2014 laivassa ollut tekninen vika pakotti laivan menemään Långnäsin satamaan Maarianhaminan sijasta.
25. helmikuuta 2016 laivaan tuli Turusta lähdettäessä vaihteistovika, ja alus otettiin pois käytöstä korjaustöiden ajaksi. Se palasi liikenteeseen 3. maaliskuuta 2016.
11. maaliskuuta 2018 laivaan tuli Turusta lähdettäessä vaihteistovika, alus vietiin Naantalin telakalle korjattavaksi. Se palasi liikenteeseen 18. maaliskuuta 2018.
24. huhtikuuta 2019 alukseen tuli isohko sähkövika pääsähkötauluun matkalla takaisin Turkuun, jonka aikana muun muassa ilmastointi ja suurin osa laivan käymälöistä lakkasivat toimimasta. Kaksi päämoottoria olivat poissa käytöstä, mikä johti toisen potkurin sekä keulan ohjailupotkurien puuttumisen vuoksi aluksen rajoitettuun ohjailukykyyn. Alus saapui takaisin Turkuun aikataulustaan myöhässä kahden hinaajan avustamana samana iltana.
19. maaliskuuta 2023 automaatiojärjestelmän päivityksessä ilmeni vikaa, kun laiva palasi telakalta. Teknisen vian vuoksi laivan lähdöt jouduttiin perumaan 19.3., 20.3. ja 21.3. Tekninen vika saatiin korjattua ja laiva kävi läpi tarvittavat meritestit. Laiva palasi liikenteeseen 22. maaliskuuta 2023.
Vikaluettelo > Muuta

23. helmikuuta 2020 laivalla tapahtui laiton uhkaus, jonka takia Turun satamaan järjestettiin poliisioperaatio.
Vikaluettelo > Telakoinnit

22. tammikuuta – 1. helmikuuta 2013: Naantali (Turun korjaustelakka)
26. tammikuuta – 5. helmikuuta 2015: Naantali (Turun korjaustelakka)
22. syyskuuta – 7. lokakuuta 2015: Naantali (Turun korjaustelakka)
10. tammikuuta – 7. maaliskuuta 2018: Gdansk (Remontowa Shipyard S.A)
12.–17. maaliskuuta 2018: Naantali (Turun korjaustelakka)
26. helmikuuta – 19. maaliskuuta 2025: Naantali (Turun korjaustelakka)
Tekniset tiedot

Alus on 212,10 metriä pitkä ja 29 metriä leveä. Pääkoneina on neljä Wärtsilän dieselmoottoria, joiden teho on noin 32 000 kilowattia. Huippunopeus on 24,5 solmua. Baltic Princess varusteltiin jonkin verran tehokkaammilla koneilla kuin edeltäjänsä Galaxy.
Varsinaisia eroja Galaxyn ja Baltic Princessin välillä ei tilojen eri nimien ja sisustuksessa käytettyjen värien lisäksi juuri ole. Vanhat Baltic Pub, Buffet Tallink, Martini Bar, Gourmet Baltic Princess ja Sun Disco ovat muuttuneet brändin vaihtamisen yhteydessä Pubiksi, Grande Buffetiksi, Piano Bariksi, Happy Lobsteriksi ja Klubiksi.
Kansikuvaus

Kansi 12: helikopterikansi
Kansi 11: aurinkokansi
Kansi 10: aurinkokansi, disco, miehistön tiloja ja komentosilta
Kansi 9: E-, B-, A-, Deluxe-, Suite- ja Executive Suite -luokkien hyttejä
Kansi 8: E-, B-, A-, Deluxe- ja Suite -luokkien hyttejä
Kansi 7: Starlight Palace (yläkerta), Fashion Street, Pub, Piano Bar, Grill House, Tavolata, Happy Lobster ja Grande Buffet
Kansi 6: Starlight Palace (alakerta), tax-free-myymälä, Gifts & Toys, kosmetiikkamyymälä, Tobacco Shop, Fast Lane, Iskelmä-baari, neuvonta ja ulkokansi.
Kansi 5: konferenssitiloja, PlayStation Lounge, Silja Land, B- ja A-luokkien hyttejä, maihin- ja laivaannousu
Kansi 4: autokansi (nostettava henkilöautokansi)
Kansi 3: autokansi
Kansi 2: sauna- ja uima-allasosasto, laivan putkaosasto, konehuone, teknisiä tiloja
Kansi 1: konehuone ja teknisiä tiloja
Hytit

Kaikissa hyteissä on oma WC ja suihku.
E-hytti – sisähyttejä 2–4 hengelle aluksen perällä; sama varustelu kuin B- tai A-hyteissä, mutta ne sijaitsevat yökerhon yläpuolella, joten niihin voi kantautua melua.
B-hytti – sisähyttejä 2–4 hengelle.
A-hytti – ikkunahyttejä 2–4 hengelle.
Harri Hylje -perhehytti – 2 väliovellista A-luokan hyttiä Harri Hylje -teemalla 4–8 hengen lapsiperheille (vähintään 2 lasta). Hytti on sisustettu Harri Hylje -teemalla.
A-Premium – parivuoteellinen A-hytti.
Deluxe – tasokkaampia hyttejä kahdelle hengelle isommalla ikkunalla, parivuoteella, sohvalla, erikoisaamiaisella ja jääkaapilla virvokkeineen.
Suite – ylellisiä hyttejä aluksen keulassa kahdelle hengelle parivuoteella, sohvaryhmällä, jääkaapilla virvokkeineen ja erikoisaamiaisella.
Executive Suite – luksushyttejä aluksen perällä: varustelu sama kuin Suite-hytissä mutta parvekkeella.
Kuvagalleria

M/S Baltic Princessin kansi.
M/S Baltic Princess nähtynä toisen laivan ikkunasta.
M/S Baltic Princess Kobbaklintarin kohdalla.
M/S Baltic Princess Tukholman saaristossa.
A Premium -luokan hytti.
B-luokan hytti elokuussa 2008.
Kannen 6 porraskäytävä elokuussa 2014. Children’s Shopin tilalla on nykyään Tobacco Shop.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S Baltic Princess Wikimedia Commonsissa
Tallink Silja
| --- | --- |
Nykyiset alukset:  Baltic Princess  Baltic Queen  Galaxy  Megastar  MyStar  Regal Star  Romantika  Sailor  Silja Europa  Silja Serenade  Silja Symphony  Star  Victoria I 
Entiset alukset:  Isabelle  Sea Wind  Superstar 
Muuta:  Harri Hylje  Tallink Hotels
Vakaaja

Vakain eli vakaaja (myös stabilisaattori), on laivoissa merenkäynnistä johtuvia laivan liikkeitä vaimentava laitteisto. Laitteistoon kuuluu esimerkiksi vaimennustankit tai laivan sivuille voidaan sijoittaa liikuteltavia eväjärjestelmiä.
Maria Vaara

Maria Vaara (ent. Maija Haataja) (29. joulukuuta 1931 Kuhmo – 23. kesäkuuta 1992 Oulu) oli suomalainen kirjailija. Vaara julkaisi teoksensa vuosina 1973–1982 ja hänen tuotantoonsa kuuluu omaelämäkerrallisia ja fiktiivisiä romaaneja, runoja, kuunnelmia ja nuorten saturomaani. Vaara sai Gummeruksen Kaarlen päivän palkinnon vuonna 1976. Hänen teoksensa käsittelevät usein omakohtaisesti koettua suhdetta skitsofreniaan ja psykiatrisiin hoitomenetelmiin ja niissä kuvataan erityisesti psykoottisia kokemuksia yksilön näkökulmasta.
Vaaran omaelämäkerralliseen romaanisarjaan voidaan lukea viisi teosta: Likaiset legendat (1974), Kuuntele Johannes (1975), Toinen hengitys (1976), Myrkkyseitikki (1980) ja Tulilintu (1982). Sarja kuvaa päähenkilön elämää, sairautta ja elpymistä.
Maria Vaara valmistui ylioppilaaksi Helsingin Käpylän yhteiskoulusta 1953. Hän toimi kirjastonhoitajana ja opettajana Kainuussa 1953–1970. Oulussa hän asui vuodesta 1977 lähtien. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.Vaara kuoli kuusikymmentävuotiaana ja hänet haudattiin Oulun hautausmaalle.
Teokset > Runoja

Kissanmintun iltatee.  Oulu:  Pohjoinen, 1973.  ISBN 951-9099-02-6
Miten herätessä pitää puhua.  Jyväskylä:  Gummerus, 1977.  ISBN 951-20-1446-7
Katson käsiäni.  Jyväskylä:  Gummerus, 1979.  ISBN 951-20-1786-5
Teokset > Proosaa

Likaiset legendat.  Jyväskylä:  Gummerus, 1974.  ISBN 951-20-0924-2
Kuuntele Johannes.  Jyväskylä:  Gummerus, 1975.  ISBN 951-20-1126-3
Toinen hengitys.  Jyväskylä:  Gummerus, 1976.  ISBN 951-20-1302-9
Annansilmät.  Jyväskylä:  Gummerus, 1977.  ISBN 951-20-1361-4
Haluan löytää.  Jyväskylä:  Gummerus, 1978.  ISBN 951-20-1600-1
Vihreä matka.  Jyväskylä:  Gummerus, 1979.  ISBN 951-20-1707-5
Myrkkyseitikki.  Jyväskylä:  Gummerus, 1980.  ISBN 951-20-2008-4
Tulilintu.  Jyväskylä:  Gummerus, 1982.  ISBN 951-20-2369-5
Palkinnot

Gummeruksen Kaarlen päivän palkinto 1976
Kirjallisuutta

Laine, Heidi: "Mariasta on minäksi: Kerrottu minuus ja mielen sairaus Maria Vaaran omaelämäkerrallisissa teoksissa". Tampereen yliopisto 2005. (pro gradu -tutkielma)
Ovaska, Anna: "Toisia todellisuuksia, murtumia kielessä ja subjektissa. Mielen sairaus ja kirjoittaminen terapiana Maria Vaaran omaelämäkerrallisessa tuotannossa". Helsingin yliopisto 2011. (pro gradu -tutkielma)
Ovaska, Anna: Fictions of Madness: Shattering Minds and Worlds in Modernist Finnish Literature. Helsingin yliopisto, 2020. ISBN 978-951-51-5743-0.
Suomen kirjailijat 1945–1980. SKS.
Sain roolin johon en mahdu. SKS 1989.
Vaara, Sarianna: Huomenkellotyttö. Like 2013. (romaani)
Aiheesta muualla

[ http://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/kauno%253Aperson_123175918082176#.Vua3kUYYO3Y Kirjasampo.fi: Maria Vaara]
Maria Vaaran elämä tai hänen kirjansa (Arkistoitu – Internet Archive)
Annansilmät[vanhentunut linkki]
Kajaanin Kaupunki. Kainuu-aiheiset kirjat: Maria Vaara (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat