stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gottfrid Hampf

Gottfrid Hampf (ven. Готтфрид Гуугович Гампф, Gottfrid Guugovitš Gampf; 12. heinäkuuta 1904 Turku – 16. tammikuuta 1938 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen agronomi ja kirjailija.
Hampf muutti Neuvostoliittoon vuonna 1923. Hän valmistui maatalousteknikumista ja työskenteli agronomina Tunkuan piirin Lehdon kylässä. Hän kirjoitti runoja Nuori kaarti ja Rintama -lehtiin ja toimi Soihdun, Punakanteleen ja Rintaman taiteilijana. Vuonna 1931 ilmestyi Hampfin ja Einari Leinon yhteiskokoelma Radan varrelta. Hän laati myös karjanhoitoa käsitteleviä oppaita.
1930-luvun lopun suomalaisvainojen aikana Hampf pidätettiin, tuomittiin vakoilijana kuolemaan ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1959.
Teoksia

Einari Leino, Gottfrid Hampf. Radan varrelta: Runoja – lauluja. Leningrad: Kirja, 1931.
Runoja teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 259–263.
Nikolai Pavlov

Nikolai Pavlov.
Nikolai Filippovitš Pavlov (ven. Никола́й Фили́ппович Па́влов, 19. syyskuuta 1803 Moskova – 10. huhtikuuta 1864 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus

Nikolai Pavlovin isä oli maaorja tai mahdollisesti tämän isäntä. Hänen äitinsä oli tuotu Persian sotaretkeltä vuonna 1796. Pavlov sai hyvän kotikoulutuksen ja pääsi vapaaksi vuonna 1811. Hän valmistui näyttelijäksi Keisarillisesta teatterikoulusta, mutta siirtyi sitten Moskovan yliopiston kielen ja kirjallisuuden osastolle, josta hän valmistui vuonna 1825. Pavlov työskenteli virkamiehenä ja meni vuonna 1837 naimisiin runoilija Karolina Pavlovan kanssa, joka toi mukanaan suuret myötäjäiset.
Kirjallinen ura

Pavlov aloitti kirjailijanuransa kääntäjänä ja runoilijana. Vuonna 1835 ilmestyi kolmen pienoisromaanin kokoelma Tri povesti, joka herätti suurta huomiota yhteiskuntakriittisellä kuvauksellaan. Vuonna 1839 ilmestynyttä psykologissävyisempää toista kokoelmaa Novyje povesti pidettiin vähemmän onnistuneena. Pavlov vetäytyi sittemmin kirjallisuuselämästä, mutta julkaisi vuonna 1847 joukon kriittisiä kirjeitä Nikolai Gogolille.
Perheensä omaisuuden uhkapelissä menettänyt Pavlov karkotettiin appensa aloitteesta Permiin vuonna 1853. Hän pääsi pian palaamaan Moskovaan, jossa hän toimi Mihail Katkovin Russki vestnik -lehden kirjallisuuskriitikkona. Vuosina 1860–1863 Pavlov julkaisi virallista ”konservatiivis-liberaalia” linjaa edustanutta Naše vremja -sanomalehteä ja vuonna 1863 hän perusti uuden lehden Russkije vedomosti.
Pavlovin ensimmäiseen kokoelmaan sisältyvä pienoisromaani Imeniny (”Nimipäivä”) julkaistiin Suomessa ruotsinnoksena vuonna 1846. Sen aiheena on alhaisesta asemastaan Pavlovin itsensä tapaan kärsivä lahjakas maaorja. Käännöksen on nähty kuvastavan varhaista kiinnostusta venäläistä yhteiskuntakriittistä kirjallisuutta kohtaan.
Aiheesta muualla

Nikolai Pavlovin teoksia Lib.ru-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Johannes Hidman

Johannes Hidman (ven. Йоханнес Эрландович Хидман, 23. marraskuuta 1946 Kontupohja – 2015) oli venäjänsuomalainen kirjailija ja kääntäjä.
Hidman syntyi Suomesta muuttaneeseen työläisperheeseen. Keskikoulun jälkeen hän opiskeli näyttelijäksi Petroskoin suomalaisessa teatterissa ja valmistui Petroskoin yliopiston suomen kielen laitokselta vuonna 1977. Hidman työskenteli Carelia-lehden toimittajana vuodesta 1981.
Hidman julkaisi ensimmäisen kertomuksensa Punalipussa vuonna 1972. Vuonna 1989 samassa lehdessä ilmestyi pienoisromaani Sen kun vaan, jonka aiheena ovat Neuvosto-Karjalan suomalaissiirtolaisten kohtalot. Hidman on myös suomentanut useita romaaneja. Hänet hyväksyttiin Venäjän kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 2001.
Teoksia

Sen kun vaan. Petroskoi: Periodika, 2008.
Ivan Lažetšnikov

Ivan Lažetšnikov. Aleksei Tyranovin maalaus vuodelta 1834.
Ivan Ivanovitš Lažetšnikov (ven. Ива́н Ива́нович Лаже́чников, 25. syyskuuta 1790 Kolomna – 8. heinäkuuta 1869 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Suku, koulutus ja virkaura

Ivan Lažetšnikov syntyi varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hän sai perusteellisen kotikoulutuksen, työskenteli virkamiehenä Moskovassa ja osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan. Lažetšnikov erosi armeijan palveluksesta vuonna 1819. Vuosina 1820–1837 hän työskenteli kansanvalistusministeriössä muun muassa Penzan, Kazanin ja  Tverin läänien koulujohtajana. Lažetšnikov oli Tverin ja Vitebskin varakuvernöörinä vuosina 1843–1853 ja sensorina Pietarissa vuosina 1856–1857. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1858 ja asettui lopullisesti Moskovaan. Näkemyksiltään Lažetšnikov oli isänmaallinen maltillinen liberaali.
Kirjallinen ura

Lažetšnikov julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1807. Hänen ensimmäinen historiallinen romaaninsa Posledni Novik, ili Zavojevanija Lifljandii v tsarstvovanije Petra Velikogo (”Viimeinen Novik eli Liivinmaan valloitus Pietari Suuren aikana”, 1831–1833) herätti paljon huomiota. Lažetšnikov oli ensimmäinen venäläinen kirjailija, jonka elävät ja yksityiskohdiltaan uskottavat romaanit perustuivat historiallisiin faktoihin. Hänen teoksistaan tunnetuin on keisarinna Annan hovin juonitteluja kuvaava romaani Ledjanoi dom (”Jäätalo”, 1834–1835). Kolmas romaani Basurman (1838) kertoo Iivana III:n ajasta ja Venäjällä toimineista ulkomaalaisista. Lažetšnikovin myöhempiä proosateoksia pidettiin vähemmän onnistuneina. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja muistelmia. Näytelmään Opritšnik (1842) perustuu Pjotr Tšaikovskin samanniminen ooppera.
Suomennettu teos

Viimeinen Novik (katkelma). Suom. M. Hoppueff. Karjalattaren nurkkanovelli 14.3.–30.5.1879. Digitoituna kansalliskirjastossa
Aiheesta muualla

Ivan Lažetšnikovin teoksia Lib.ru-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Kroeung

Kroeung on kambodžalainen mausteseos. Siihen käytetään  seitsemää perusyrttiä:   sitruunaruohoa, galangalia,  inkivääriä,  kurkumaa, ryppylimetin kuorta, valkosipulia ja  salottisipulia. Niihin voidaan lisätä yhtä tai useampia seuraavista aineista: kuivattua punaista chiliä, paistettua katkaraputahnaa tai prahok-kalatahnaa, paahdettuja maapähkinöitä tai viipaloitua paprikaa.
Vladimir Sorokin

Vladimir Sorokin
Vladimir Georgijevitš Sorokin (ven. Владимир Георгиевич Сорокин, s. 7. elokuuta 1955 Bykovo, Moskovan oblast) on postmoderni venäläinen kirjailija ja dramaturgi.
Sorokin opiskeli Gubkin öljy- ja kaasuteollisuuden instituutissa Moskovassa ja valmistui vuonna 1977 insinööriksi. Hän julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1972 öljyteollisuuden lehdessä. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoden Smena-lehdessä, mutta joutui jättämään sen, kun ei suostunut Komsomolin jäseneksi.
Sorokin tunnetaan tulevaisuudendystopioista, jotka siirtävät historian (mm. Iivana Julman opritšnikit) nykypäivään ja armottomasta historiallisten henkilöiden pilkasta.
Sorokin tuli kuuluisaksi vuonna 2002, kun nuorisoliike Idushije Vmeste valitsi hänet yhtenä kolmesta kirjailijasta moraalisen rappion syntipukiksi. Syynä oli Sorokinin teos Goluboje salo (suom. Sininen rasva) ja sen rohkeat seksikohtaukset ”Josef Stalinin” ja ”kreivi Nikita Hruštševin” välillä. Sorokinin kirjat heitettiin julkisesti Punaiselle torille pystytettyyn vessanpönttöön, joka myöhemmin räjäytettiin. Kirja poiki myös oikeusjutun. Samalla sen myynti viisinkertaistui.
Teoksia

Jono.  SN-kirjat, 1990.  ISBN 951-615-736-X
Marinan kolmaskymmenes rakkaus.  (Тридцатая любовь Марины)  Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki:  Orient Express, 1992.  ISBN 951-615-805-6
Pyhän Venäjän palveluksessa: 2027.  ((Den’ opričnika, 2008.) Suomentanut Arvi Perttu)  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0150-3
Telluuria.  (Tеллурия, 2013)  Suomentanut Anna Taitto. Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1255-4
Elokuvakäsikirjoituksia

Москва (Moskova), Alexander Zeldovitšin ohjaus vuodelta 2001 sai ensimmäisen palkinnon Bonnin elokuvafestivaaleilla vuonna 2001. Elokuva palkittiin myös Venäjän Federaation elokuvaklubissa vuoden 2001 parhaana elokuvana.
4, Ilja Hržanovskin ohjaus vuodelta 2004 sai Rotterdamin elokuvafestivaaleilla Theo van Goghille nimetyn Kultainen kaktus -palkinnon vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Timo Hämäläinen: Vladimir Sorokinin kohukirja on perinteellistä rienausta Venäjän ryhtiliike suuttui teoksesta, joka tuntee kirjallisuuden, historian ja kirjallisuushistorian. Helsingin sanomat 15.8.2002.
Sininen rasva räjähti Venäjällä. Helsingin sanomat 30.9.2002.
Ville Ropponen: on suomentanut Goluboje salon seksikohtaukset, jotka on julkaistu Kulttuurivihkoissa 2/3 2003, s. 58–59. PDF
Jani Saxell: ”Goida-goida!”. Kiiltomato.net 3.10.2008.
Kohtauksia eräästä kirjasodasta, Salla Räsänen, Idäntutkimus, 2006 (PDF)
Ville Ropposen artikkeli Sorokin romaanista Den' opritšnika ("Opritšnikin päivä", suom. myös Pyhän Venäjän palveluksessa) on julkaistu Särö-lehdessä 1/2008 sekä täällä:
Ville Ropponen ja Natalia Deviatkina ovat suomentaneet katkelman Sorokinin romaanista Den' opritšnika ("Opritšnikin päivä"), julkaistu Särö-lehdessä 1/2008 sekä täällä:
Kristiina Rotkirch: Iivana Julman koirat repivät Venäjää. Helsingin sanomat 4.2.2007.
Pekka Pesonen: Venäjän menneisyys on myös sen tulevaisuus. Helsingin sanomat 30.11.2008.
Erkki Kanerva: Pahoinvointiyhteiskunnan muotovaliot[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 29.12.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Matti Husu

Matti Husu (ven. Матвей Андреевич Хусу, kirjailijanimeltään myös Matti Pursi; 1903 Markkovan seurakunnan Hantrovan kylä – 13. marraskuuta 1938 Leningrad) oli inkerinsuomalainen opettaja, joka harrasti kirjallisuutta ja musiikkia.
Husu pääsi vuonna 1920 Hatsinan opettajaopistoon, josta hän valmistui varojen puutteen takia vasta vuonna 1927. Opiskeluvuosinaan hän harrasti musiikkia. Husu muutti valmistuttuaan Petroskoihin, jossa hän työskenteli opettajana. Vuonna 1935 hän siirtyi opiskelemaan Leningradin konservatorioon. Husu palveli puna-armeijassa vuosina 1928–1930 ja oli NKP(b):n ehdokasjäsen vuosina 1928–1935.
Husu julkaisi 1920-luvulta lähtien lehdistössä ja tilapäisjulkaisuissa runoja, kertomuksia ja lauluja sekä toimi kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hän liittyi Karjalan proletaarikirjailijoiden yhdistykseen vuonna 1931.
Husu pidätettiin kesäkuussa 1938 ja sai lokakuussa kuolemantuomion vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hän kuoli tuberkuloosiin ennen tuomion täytäntöönpanoa.
Teoksia

Runoja teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 171–185.
Runoja teoksessa Jos linnulta siivet saisin: inkeriläisten runoja kadotetusta kotimaasta. Petroskoi: Petroskoin yliopiston kustantamo, 2000, s. 133–135.
Holvipato

Morrow Pointin pato Coloradossa USA:ssa on kuperan muotoinen holvipato.
El Atazarin pato sijaitsee Espanjan Madridin lähellä.
Altan vesivoimalaitoksella on holvipato.
Vargforsin vesivoimalaitoksella Ruotsin Länsipohjalla Skelleftejoella on holvipato. Vielä suurempi holvipato on Krokströmmensissä.
Holvipato on kiinteä betoninen pato, joka on muotoiltu kaarevaksi varastoaltaaseen päin ja sieltä tulevaa vedenpainetta kohti. Holvipadot rakennetaan mielellään kapeisiin ja jyrkkäseinäisiin kalliolaaksoihin. Sen lisäksi, että pato vastustaa veden painetta omalla painollaan, mahdollistaa sen kaareva muoto lisätuen saamisen alustastaan ja sivuiltaan laakson kalliopintoihin nojaten ja sen holvimainen rakenne veden tasaisesta paineesta syntyvää jäykkyyttä. Sisäiset jännitteet otetaan vastaan esijännitetyillä vaijereilla tai teräspalkeilla. Holvipadot ovat gravitaatiopatoihin verrattuina ohuita ja yleensä niitä edullisempia rakentaa. Suomessa ei yleensä ole käytössä holvipatoja. Kuitenkin esimerkiksi Helsingin Vanhankaupunginkosken pato on holvipato.
Toimintaperiaate

Holvipato toimii maalaisjärjelle käännettynä kuin keskiaikaiset holvirakennukset. Niissä painovoima, suuntautuessaan alaspäin, vetää samalla mukaansa rakennuksen kivimateriaalin. Holvi muodostetaan vinoiksi hakatuista kivistä niin, että ne muodostavat yhdessä kaaren, jossa kukin kivi nojaa turvallisesti naapurikiviinsä. Kivien väliset kiinnitykset estävät niitä luistamasta sivuun toisistaansa ja samalla naapurikivien keskinäiset vastavoimat ylläpitävät kaaren muotoa itsekseen. Tämä edellyttää oikeanlaista kaarta, joka on painovoiman tapauksessa esimerkiksi ympyrä tai paraabeli. Holvipato kokee padon takana olevan vesimassan sivuttaisena voimana, joten holvipato tulee kaareutua sivuttain niin, että sen kaari työntyy varastoaltaan vesimassoja päin. Samalla on padolla myös oma paino kannateltavana, joten myös painovoiman pystysuuntainen voima on tuettava toisella kaarevalla korjauksella.lähde?
Holvipatoja rakennetaan yleensä kapeisiin V-laaksoihin, joiden perusta ja sivuilla jyrkästi putoavat rinteet ovat kalliota. Vain kallion vahva perusta tarjoaa riittävän tukevan ja vakaan perustan niille voimille, jotka holvimainen rakenne kohdistaa niihin. Varastoaltaan veden paine pyrkii työntämään patoa edellään alas laaksoon, veden noste, joka on altaan alaosassa vahvimmillaan, pyrkii kohottamaan patoa perustukseltaan, sekä veden paine, joka pyrkii oikaisemaan padon kaarevaa muotoa tasaisemmaksi. Holvipato suunnitellaan vastustamaan ainakin näitä kolmea ilmiötä.
Holvipadon suunnittelu on mutkikas prosessi, jossa aloitetaan hahmottamalla padon summittainen kaari alan perusperiaatteiden pohjalta, ja jatkossa edetään vaiheittain korjailemalla kaaren muotoa rasituslaskelmien antamisen tulosten ohjailemana. Tarkennusta on tehty riittävä määrä silloin, kun padon muodon rasituslaskemien tunnusluvut alittavat kaikki ennalta asetetut raja-arvot. Vaikka suunnittelu vie aikaa, on rakentamisessa se etu, että vastaavanlaisen gravitaatiopadon rakentaminen tarvitsee enemmän materiaalia. Holvipato on mahdollinen rakentaa siinä tapauksessa, että sen leveys suhteessa korkeuteen on 10:1. Holvipato on todennäköisesti edullisempi kuin gravitaatiopato, jos leveys suhteessa korkeuteen on 5:1.
Holvipato valetaan yhdeksi kaarevaksi betonipinnaksi, jonka perusta ja sivusta tulee kestää suurta rasitusta. Perustaksi kelpaavat ehjät kalliopinnat, jonka kivimateriaali on kovaa. Rakennuspaikan ahtaus voi kääntyä holvipatoa vastaan, sillä ohijuoksutusaukot tulee voida järjestää turvallisesti. Samoin suuret lämpötilamuutokset aiheuttavat jännityksiä yhtenäiselle ja ohuelle betonipinnalle. Pato suunnittelussa  voidaan joutua kasvattamaan kaaren paksuutta tai siihen voidaan joutua lisäämään lämpöeristystä, mikäli tällaisia ongelmia on näköpiirissä. Toisaalta, gravitaatiopatoon verrattuna, holvipato ei ole herkkä vesimassojen aiheuttamalla nosteelle.
Ratkaisumalleja

Samalla, kun pato vastustaa veden vaakasuuntaista painetta, tulee sen kannatella myös omaa painoaan. Siksi sen alaosa rakennetaan paksummaksi kuin sen yläosa. Holvipato on ohutta mallia (engl. thin arch dam), jos padon alaosan paksuus on ohuempi kuin 20 % padon korkeudesta. Paksusta mallista (engl. thik arch dam) puhutaan, kun alaosan paksuus on yli 30 % padon korkeudesta (myös 40 % ). Näiden välimuotoa (engl. medium arch dam) esiintyy myös. Paksuin holvipadon muoto (engl. arch-gravity dam) saadaan, kun alaosan pohja on yli puolet padon korkeudesta (myös yli 65 % ). Tällaiset holvipadot luetaan toisinaan kuuluvaksi myös gravitaatiopatoihin, sillä jo niiden oma paino riittää pitämään ne paikoillaan veden paineesta huolimatta.
Edellisestä luokittelusta huolimatta on holvipatojen suunnittelijoilla pyrkimys tehdä padoista niin ohuita kuin mahdollista. Holvipadoissa on ainakin alkuaikoina ollut pyrkimyksenä käyttää ympyräkaaria suunnittelun pohjana. Tämä siitäkin huolimatta, että yleisestä rakennustekniikasta tiedetään muidenkin kartioleikkauksien kelpaavan. Ympyrän sijastä on myös käytetty ellipsiä, hyperbelia, paraabelia, logaritmista spiraalia ja ketjukäyrää. Holvipadon geometrialle on useita erilaisia ratkaisuja, josta alla muutama yleisin.
Ratkaisumalleja > Lieriömäinen holvipato

Lieriömäinen holvipato  eli vakiosäteinen holvipato on esimerkiksi kuin ympyräpohjainen lieriö, joka halkaistaan pituussuunnassa. Tätä muotoa käytettiin aikoinaan ja sitä saatetaan edelleen käyttää, jos padon leveys on huomattavasti suurempi kuin sen korkeus. Padon märkä puoli seisoo pystyssä, mutta kuivalla puolella pato on paksumpi alhaalta kuin ylhäältä. Joen virtaussuunnassa padon halkaisijan profiiliksi saadaan kolmiominen kuvio. Tämä malli tarvitsee enemmän rakennusmateriaalia kuin kolme seuraavaa mallia. Esimerkiksi Warm Springin pato  on tällaista mallia.
Seuraavat patomallit ovat muuttuvasäteisiä holvipatoja.
Ratkaisumalleja > Vakiokulmainen holvipato

Vakiokulmainen holvipato  on eräs jäljellä olevasta edullisemmasta patomallista. Sen pinta voidaan ajatella syntyvän vaakasuuntaisista kaarista, joiden säde muuttuu pienemmiksi siirryttäessä ylhäältä alas kohti padon juurta. Kaikki kaaret syntyvät kuvitelluista sektoreista, joiden keskuskulma on valittu kiinteäksi. Eräs paljon käytetty keskuskulman arvo on 133,34°. Tämä patomalli on näistä kahdesta ylimmäisestä mallista edullisin, vaikka myös se vaatii vakaan perustuksen.
Ratkaisumalleja > Muuttuvakulmainen holvipato

Muuttuvakulmainen holvipato  on myös edullinen patomalli. Tämän patomallin rakennetta voidaan tarkastella kerroksittain. Ylhäällä on padolla suurin kaarevuussäde, joka pienenee tultaessa ylhäältä päin alas kohti padon perustusta. Se siis syntyy samalla periaatteella kuin vakiokulmainen patomalli. Ero edelliseen syntyy, kun kaaren sektorin keskuskulma sallitaan  pienentyä samalla kun säde lyhenee. Näin padolle saadaan edullisempi muoto V-laaksossa, kun laakson pohjalla tulee seinämien välissä ahdasta. Sen rakenne on vakiokulmaista patoa edullisempi rakentaa.
Ratkaisumalleja > Kupera holvipato

Kupera holvipato  on silmämääräisesti kaareva sekä vaakasuoria linjoja tarkasteltaessa että pystysuoria linjoja tarkasteltaessa. Vaikutelmaksi saadaan pallomainen muoto. Pato on siis kaareva kaikissa tarkastelusuunnissa ja sitä kutsutaankin sen vuoksi monilla eri nimillä (engl. double curvature dam, engl. dome dam ja engl. cupola dam). Uudet holvipadot ovat tätä muotoa.
Ratkaisumalleja > Moniholvinen pato

Moniholvinen pato  rakentuu elementeistä, jotka asetetaan toisiinsa nähden joko suoraan tai kaarevaan muotoon. Elementit nojaavat toisiinsa ja elementtien kaareva holvirakenne työntävät näitä toisiaan vasten tiivistäen padon rakennetta sitä enemmän, mitä suuremmalla paineella varastoaltaan vesi niitä työntää.lähde?
Historiaa

Vaikka gravitaatiopatoja on rakennettu jo yli 5 000 vuotta sitten, on holvipato varsin uusi keksintö. Roomalaiset rakensivat holvipatoja vesihuollon tarpeisiin. Niitä on tavattu lähinnä roomalaisajan Espanjasta ja Ranskasta. Vaikka niistä ei ole säilynyt montakaan, voidaan mainita esimerkkinä roomalaisten Etelä-Ranskaan juuri ennen ajanlaskun alkua rakentama Glanumin pato. Espanjan alueelle rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Esparragalejon pato, joka oli moniholvinen pato. Kummatkin padot ovat harvinaisuuksia, sillä roomalaisten tiedetään rakentaneen mieluummin gravitaatiopatoja.
Keskiaikainen esimerkki on muinaisen kaupungin Quamin (nykyinen Iran) lähelle rakennettu Kebarin pato, jonka mongolivalloittajat rakensivat noin 1280 jaa. Sen kaari rakennettiin kalkkikivestä. Padosta tuli noin 26 metriä korkea, kun sitä korotettiin 1600-luvulla, mutta muut alkuperäiset mitat olivat pituus, joka oli noin 60 metriä, ja paksuus, joka oli noin viisi metriä. Kaaren säteeksi on arvioitu 37,5 metriä.
Uuden ajan alussa 1600-luvulla rakennettiin Espanjassa sekä gravitaatio- että holvipatoja. Vuonna 1736 julkaisi Don Pedro Bernardo Villarreal de Berriz kirjansa, jossa hän ohjeisti kuinka pato tulee suunnitella. Hän myös ehdottaa ensimmäisenä moniholvisen padon rakentamista. 1800-luvun alussa rakennettiin neljä merkittävää holvipatoa: Meer Allumin pato Intiaan, Jones Fallsin pato Kanadaan, Zolan pato Ranskaan ja Parramattan pato Australiaan. Meer Allum valmistui 1804 ja se on moniholvinen pato. Vuosina 1837–1832 rakensi kanadalainen John By useita kivirakenteisia holvipatoja Kanadaan. Ranskalainen Fraçois Zola suunnitteli vuonna 1832 kaksi holvipatoa Ranskan Provenceen. Australialainen pato valmistui vuonna 1856. Kaikki nämä padot olivat lieriömäisiä holvipatoja, jotka rakennettiin kivestä muuraamalla. Osa näistä on edelleen käytössä.
Kupera holvipato Ithacan pato rakennettiin vuonna 1903 New Yorkin osavaltioon. Toinen kupera holvipato Osigliettan pato kohosi vuonna 1939 Italiaan.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Holvipatojen nimitykset ovat joko englannin- tai saksankielestä vapaasti käännettyjä nimityksiä tai ne ovat kuvailevia nimityksiä.
Mauvoisinin pato sijaitsee Valais’n kantonissa Sveitsissä. Se on muuttuvasäteinen holvipato.
Katseen pato Lesothossa sijaitseva Afrikassa toiseksi suurin kupera holvipato.
Buchananin pato sijaitsee Teksasissa ja on hyvä esimerkki moniholvisesta padosta.
Eräs 1300-luvulla rakennettu Kuritin pato sijaitsee Iranissa.
Britit (kelttiläinen kansa)

Brittien asuinalue punaisella Ison-Britannian kartassa 400-luvulla ennen anglosaksien maahantuloa.
Brittisotureita esittävä piirros vuodelta 1574. Toinen miehistä on tatuoitu, toisen iho on maalattu värimorsingolla.
Britit (myös britannialaiset tai britannit) olivat Isoa-Britanniaa varhaiskeskiajalle saakka asuttanut kelttiläinen kansa. Saari ja sen nykyiset asukkaat britit ovat saaneet nimensä tältä kelttikansalta.
Kelttien saapuminen Britteinsaarille on edelleen hämärän peitossa, sillä saarten vanhat arkeologiset löydöt eivät kerro ajanlaskun alkua edeltäneiden vuosisatojen asukkaiden etnisyydestä tai kielestä. Koska Britteinsaarten asutushistoria on kuitenkin katkeamaton aina pronssikaudesta lähtien, on oletettu että roomalaisaikaa juuri edeltäneen ajan asukkaat olivat mantereelta saapuneita kelttejä, jotka olivat aiemmin syrjäyttäneet paikalliset asukkaat. Näiden kielellä oli kuitenkin vaikutusta Britteinsaarten kelttiläiskieliin, jotka eroavat joiltain osin mannerkelttiläisistä kielistä. Viimeisimpien käsitysten mukaan uskotaan kuitenkin, etteivät britit polveutuneet mantereen kelteistä, vaan olivat Britteinsaarten alkuperäisiä asukkaita, jotka kävivät kauppaa manner-Euroopassa asuvien kansojen kanssa ja olivat muutoinkin tiiviissä yhteyksissä heidän kanssaan.
Roomalaiset valloittivat saaren vuoden 43 jaa. jälkeen ja alistivat britit valtaansa. Valloituksen seurauksena brittiläiset heimot alkoivat roomalaistua, vaikka paikallishallinto perustuikin pääasiassa vanhaan heimojakoon. Roomalaiset poistuivat lopullisesti vuonna 407, ja britit joutuivat jälleen huolehtimaan omasta turvallisuudestaan piktien ja saksimerirosvojen hyökkäyksiä vastaan. Näihin aikoihin brittien johtaja oli Vortigern. 400-luvun puolivälissä britit joutuivat vetäytymään saaren pohjois- ja länsiosiin, kun anglit, saksit, juutit, friisit ja frankit saapuivat saarelle ja muodostivat anglosaksien kansan. 500-luvun lopussa britit hallitsivat enää Cornwallin niemimaata, Walesia ja Etelä-Skotlantia. Wessexin kuningaskunnan vallattua Cornwallin suuri joukko brittejä siirtyi Englannin kanaalin yli Bretagneen, samalla antaen niemimaalle nimensä. Myöhempien valloitusten seurauksena 900-lukuun mennessä suurin osa briteistä sulautui anglosakseihin, Walesia lukuun ottamatta. Brittien kielistä korni kuoli uudella ajalla. Edelleen eläviä kieliä ovat kymri ja bretoni.