stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Immanuel Kant
Aiheesta muualla > Muuta

Huhtanen, Jouni: Immanuel Kant ja järjen arkkitehtuuri. Agricolan kirja-arvostelut 11.7.2013. Arvostelu teoksesta Immanuel Kantin filosofia, 2013.
Korhonen, Anssi & Vilkko, Risto: Kant ja formaalinen logiikka. Niin & näin 1/1998.
Kant on the Web. (englanniksi)
Epistemology and Metaphysics. (englanniksi)
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
Estetiikka ja taidefilosofia
| --- | --- |
Aiheet:   Taidekäsitys  Estetismi  Esteettinen arvostelma  Esteettinen kontemplaatio  Esteettinen relativismi  Maku  Tyyli 
Estetiikan teoriat:   Imitaatio  Institutionaalinen taideteoria  Mimesis  Reseptioestetiikka  Symptomaattinen taideteoria 
Esteettiset kategoriat:   Kauneus  Ylevä  Pittoreski 
Sovellettu estetiikka:   Clauden lasi  Musiikkifilosofia  Myyttikritiikki  Ympäristöestetiikka  Taidepsykologia 
Taidefilosofit:   Alexander Gottlieb Baumgarten  Arthur Danto  George Dickie  Nelson Goodman  Hegel  Yrjö Hirn  Immanuel Kant  Aarne Kinnunen  Wilhelm Worringer 
Artikkeleita aiheesta:   Abjektio  Aihe  Alkuperäisyys  Appropriaatio  Arvostelu  Autenttisuus  Arvostelija  Esittävä taide  Formalismi  Kertomus  Kitsch  Korkeasta tyylistä  Motiivi  Pastissi  Pastoraali  Representaatio  Reproduktio  Samastuminen  Taidemaailma  Taidetta taiteen vuoksi 
Friedrich Heinrich Bils, Immanuel Kantin talo, 1842.
Tuntemattoman tekijän muotokuva Kantista, noin 1790.
Gottlieb Döbler, Immanuel Kant, 1791.
Immanuel Kant ja vieraita. Emil Doerstling, Kant und seine Tischgenossen 1892–93.
Kantin hauta Kaliningradissa, muistomerkki viimeistelty vuonna 1924.
Christian Daniel Rauch, Immanuel Kantin patsas, 1857. Vuoden 1991 jäljennös Kaliningradissa.
Eivind Henriksen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eivind Henriksen vuonna 2022. |  Eivind Henriksen vuonna 2022. |  Eivind Henriksen vuonna 2022. |  |
Maa:   Norja
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | moukarinheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Eugene 2022 | moukarinheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | München 2022 | moukarinheitto |  |
Eivind Henriksen (s. 14. syyskuuta 1990) on norjalainen yleisurheilija, jonka päälaji on moukarinheitto. Hän saavutti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hopeaa Norjan-ennätyksellä 81,58. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia tuloksella 80,87.. Samana vuonna hän saavutti pronssia myös Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 79,45. Hän sijoittui viidenneksi EM-kilpailuissa 2018 tuloksella 76,86 sekä MM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 2019 tuloksella 77,38 ja seitsemänneksi 2023 tuloksella 77,06.
Henriksen on voittanut Norjan-mestaruuden moukarinheitossa vuosina 2010–2022 ja kuulantyönnössä 2021. Hän ylitti moukarissa 70 metriä vuonna 2010 ja 75 metriä vuonna 2012 mutta paransi sen jälkeen ennätystään vasta vuonna 2018.
Rainbow (yhtye)

| Rainbow |
| --- | --- |

 Rainbow esiintymässä Oslossa vuonna 1977.
Tiedot
Toiminnassa:  1975–1984   1993–1997   2015–
Tyylilaji:  hard rock heavy metal progressiivinen rock AOR
Kotipaikka:  Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ritchie Blackmore  
Entiset jäsenet:  Ronnie James Dio   Graham Bonnet   Joe Lynn Turner   Doogie White   Craig Gruber   Jimmy Bain   Mark Clarke   Bob Daisley   Roger Glover   Greg Smith   Mickey Lee Soule   Tony Carey   David Stone   Don Airey   David Rosenthal   Paul Morris   Gary Driscoll   Cozy Powell   Bobby Rondinelli   Chuck Burgi   John O'Reilly   John Miceli  
Levy-yhtiö:  Polydor   BMG  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rainbow (tunnettu myös nimellä Ritchie Blackmore’s Rainbow) on kitaristi Ritchie Blackmoren vuonna 1975 perustama hard rock -yhtye, joka oli suosionsa huipulla 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Blackmore toimi yhtyeen kiistattomana keulahahmona koko sen uran ajan. Kukaan muu Rainbow'n jäsen ei ole pysynyt yhtyeessä viittä vuotta pitempään. Blackmore vaihtoi soittajia useaan kertaan ja näin ollen jokaisella studioalbumilla soittaa eri kokoonpano. Yhtyeen alkuperäisenä musiikkisuuntana oli neoklassinen metalli/hard rock fantasia- ja mystiikka-aiheisine sanoituksineen ja myöhemmin kaupallisempi, AOR-vaikutteinen hard rock. Vaikka yhtye saikin kaupallista menestystä varsinkin 1980-luvun alussa, laulaja Ronnie James Dion aikaisia vuosia (1975–1978) pidetään yleisesti musiikillisesti yhtyeen parhaina.
»Jos muusikot tulevat ajan oloon mukavuudenhaluisiksi eivätkä keskity työhönsä, syntyy konflikteja kanssani. Tällaiset tyypit keskittyvät lähinnä rahan tekemiseen ja limusiineilla ajelemiseen. Silloin soittaminen on toissijaista – ja sitähän minä en siedä! Niinpä yhtyeitteni kokoonpanot ovat vaihdelleet, esimerkiksi Rainbow’ssa äijät vaihtuvat päntiönään.» 
(Ritchie Blackmore)
Historia > Alkuajat (1974–1975)

Vuoden 1974 syksyllä, kun Deep Purple alkoi levyttää tulevaa Stormbringer -albumia, kitaristi Ritchie Blackmore ehdotti, että Purple levyttäisi cover-version Quatermass-yhtyeen kappaleesta ”Black Sheep of the Family”. Muut jäsenet hylkäsivät ehdotuksen, koska heidän mielestään Deep Purplen ei tulisi levyttää toisten kappaleita. Blackmore ei kuitenkaan tästä lannistunut, vaan päätti levyttää kappaleen omikseen ja julkaista sen soolosinglenä. Hän päätti käyttää levytyksessä apunaan yhdysvaltalaista Elf-yhtyettä, joka oli ollut lämmittelijänä Deep Purplen kiertueilla ja jonka levyjä Purplen jäsenet olivat tuottaneet. Etenkin laulaja Ronnie James Dion vahva ääni vaikutti Blackmoreen.
Joulukuussa 1974 Blackmore nauhoitti kyseisen ”Black Sheep of the Family” -kappaleen sekä ”Sixteenth Century Greensleevesin”. Tuolloin mukana olivat laulaja Dion lisäksi Elfin rumpali Gary Driscoll, Procol Harumin kosketinsoittaja Matthew Fisher ja ELO:n sellisti Hugh McDowell. Blackmoren huomattua, kuinka hienosti homma toimi, hän päätti tehdä kokonaisen sooloalbumin. Helmikuussa 1975 Elf-yhtye (ilman kitaristiaan) ja Blackmore kokoontuivat Musicland-studioille Müncheniin, Länsi-Saksaan levyttämään albumia. Samana vuonna julkaistulla Ritchie Blackmore's Rainbow -albumilla soittavat Blackmoren, Dion ja Driscollin lisäksi basisti Craig Gruber ja kosketinsoittaja Mickey Lee Soule. Albumilla yhdistyivät Blackmoren suosimat keskiaikaiset teemat ja Dion fantasia-aiheiset sanoitukset. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Man on the Silver Mountain” ja balladi ”Catch The Rainbow”. Tuottajana oli Deep Purpleakin tuottanut Martin Birch.
Historia > Rainbow’n paluu ja hajoaminen (1993–1997)

Erottuaan Deep Purplesta jälleen, nyt lopullisesti, vuonna 1993, Blackmore perusti Rainbow’n uudelleen. Hän kokosi bändin nuorista, tuntemattomista muusikoista. Laulajaksi tuli skottilainen Doogie White, basistina oli Greg Smith, kosketinsoittajana Paul Morris ja rummuissa John O’Reilly. Yhtye julkaisi varsinkin Euroopassa hyvin menestyneen Stranger in Us All -albumin vuonna 1995. Kokoonpano teki kiertueita aina vuoteen 1997 asti, vaihtaen rumpalia pariin otteeseen. Ensin rumpuihin palasi jo vanhasta Rainbowsta tuttu Chuck Burgi ja hänen jälkeensä John Miceli. Blackmore hajotti yhtyeen vuonna 1997 ja on sen jälkeen soittanut akustista, keskiaikaista renessanssimusiikkia vaimonsa Candice Nightin kanssa Blackmore’s Night -nimen alla.
Historia > Uudelleenkokoontumishuhut (1997–2010)

Yhtyeen ja varsinkin sen klassisimman, Rising-albumin tehneen kokoonpanon paluusta huhuttiin 1990-luvulla moneen otteeseen. Tiettävästi Blackmore, Powell, Dio ja basisti Bob Daisley olivat jo keskustelleet uudelleenkokoontumisesta, mutta Cozy Powellin kuolema auto-onnettomuudessa vuonna 1998 päätti nämä spekulaatiot. Myös Dion ja Blackmoren yhteisprojektista huhuttiin säännölisesti, mutta molemmat kiistivät tämän mahdollisuuden, ja Dion kuoleminen vatsasyöpään vuonna 2010 lopetti lopullisesti huhut miesten mahdollisesta yhteistyöstä.
Historia > Over The Rainbow (2008–2011)

Rainbow’n entiset jäsenet, kosketinsoittaja Tony Carey, laulaja Joe Lynn Turner, rumpali Bobby Rondinelli ja basisti Greg Smith kiersivät vuosina 2009–2010 nimikkeellä Over The Rainbow, soittaen kappaleita yhtyeen eri aikakausilta. Kitaristina yhtyeessä toimii Jürgen Blackmore, Ritchie Blackmoren poika. Tony Carey joutui jättämään yhtyeen sairastumisen vuoksi ja hänen tilalleen tuli vuosien 1993–1997 kosketinsoittaja Paul Morris. Alkuperäisen Rainbow’n johtohahmo Ritchie Blackmore on kertonut antaneensa suostumuksen ja ”siunauksensa” yhtyeelle, mutta olisi toivonut eri nimeä kokoonpanolle. Over the Rainbow on esiintynyt pariin otteeseen myös Suomessa. Myös mahdollisen studioalbumin teosta on ollut huhuja, mutta vuoden 2011 jälkeen yhtyeen toiminta on ollut tauolla sen jäsenten muiden projektien vuoksi.
Historia > Ritchie Blackmore’s Rainbow (2015–)

Ritchie Blackmore yllätti keväällä 2015 ilmoittamalla soittavansa neljä ”täysin rock-konserttia” kesällä 2016 Saksassa ja Britanniassa. 70-vuotias kitaristi totesi nostalgian olevan yksi syy konserttien järjestämiseen ja kertoi myös ikääntymisen myötä tulleiden esteiden, kuten niveltulehduksen, vielä toistaiseksi mahdollistavan konsertit. Alun perin laulajana ilmoitettiin olevan Joe Lynn Turnerin, mutta tämä ei kuitenkaan toteutunut. Marraskuussa 2015 Blackmore julkisti keikkojen kokoonpanon, jossa soittavat Stratovarius-yhtyeestä tuttu kosketinsoittaja Jens Johansson, Blackmore's Night -yhtyeen rumpali David Keith ja basisti Bob Nouveau ja Lords of Black -yhtyeen vokalisti Ronnie Romero. Blackmore kertoi Romeron olevan ”Dion ja Freddie Mercuryn risteytys” ja ennustaa tämän ”tulevan kuuluisaksi äänensä ansiosta”. Kokoonpano tulee soittamaan Rainbow’n ja Deep Purplen kappaleita.
Rainbow’n musiikki yhtyeen ulkopuolella

Ronnie James Dio, kuten myös Joe Lynn Turner ja Graham Bonnet, ovat vuosien varrella soolourillaan esittäneet oman aikansa Rainbow-klassikoita livekonserteissaan. Myös kosketinsoittaja Don Airey on soolokeikoillaan esittänyt Rainbow’n kappaleita ja Doogie Whiten White Noise-projekti perustui suurelta osin hänen aikansa Rainbow-materiaaliin. Turner ja Bonnet olivat mukana elokuussa 2007 Helsingissä järjestetyssä Rainbow-tribuutti-illassa, jossa he esittivät vuosien 1979–1983 kappaleita. Myös Turnerin ja Glenn Hughesin Hughes Turner Project esitti Rainbow’n kappaleita konserteissaan. Yhtyeen johtohahmon Ritchie Blackmoren Blackmore's Night esittää myös yleensä pari Rainbow’n laulua konserteissa.
Rainbow Suomessa

Rainbow on vieraillut muutamaan otteeseen Suomessa. 1980-luvulla yhtye kävi vuosina 1981, 1982 ja 1983 sekä 1990-luvulla vuonna 1995. Vuonna 1977 yhtyeen oli tarkoitus aloittaa Euroopan-kiertue Helsingistä, mutta tulliongelmat estivät konsertin. Lisäksi Over The Rainbow esiintyi Suomessa vuoden 2009 kiertueellaan ja elokuussa 2010 Kotkan meripäivillä sekä 30. lokakuuta 2010 Oulussa.
Yhtyeessä ovat esiintyneet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kitaristit Ritchie Blackmore (perustajajäsen) Laulajat Ronnie James Dio (1975–1978)  Graham Bonnet (1978–1980)  Joe Lynn Turner (1980–1984)  Doogie White (1994–1997)  Ronnie Romero (2015–)  |  Rumpalit Gary Driscoll (1975)  Cozy Powell (1975–1980)  Bobby Rondinelli (1980–1982)  Chuck Burgi (1983–1984, 1995–1996)  John O’Reilly (1994–1995)  John Miceli (1996–1997)  David Keith (2015-)  |  Basistit Craig Gruber (1975)  Jimmy Bain (1975–1977)  Mark Clarke (1977)  Bob Daisley (1977–1978)  Roger Glover (1978–1984)  Greg Smith (1994–1997)  Bob Nouveau (2015–)  |  Kosketinsoittajat Mickey Lee Soule (1975)  Tony Carey (1975–1977)  David Stone (1977–1978)  Don Airey (1979–1981)  David Rosenthal (1981–1984)  Paul Morris (1994–1997)  Jens Johansson (2015–)  |
Diskografia > Studioalbumit

Ritchie Blackmore’s Rainbow (1975)
Rising (1976)
Long Live Rock ’n’ Roll (1978)
Down to Earth (1979)
Difficult to Cure (1981)
Straight Between the Eyes (1982)
Bent Out of Shape (1983)
Stranger in Us All (1995)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rainbown fan clubin sivusto
Rainbow
| --- | --- |
Studioalbumit:  Ritchie Blackmore's Rainbow ·  Rising ·  Long Live Rock 'n' Roll ·  Down to Earth ·  Difficult to Cure ·  Straight Between the Eyes ·   Bent Out of Shape ·  Stranger in Us All
EP:t:  Jealous Lover
Livealbumit:  On Stage ·  Finyl Vinyl ·  Live in Germany 1976 ·  Live in Munich 1977 ·  Live Kölner Sporthalle 25.9.1976 ·   Live Düsseldorf Philipshalle 27.9.76 ·  Live Nürnberg Messezentrum 28.9.1976
Kokoelmat:  The Best of Rainbow ·  The Very Best of Rainbow ·  20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Rainbow ·   Classic Rainbow ·  Pot of Gold ·  All Night Long: An Introduction ·  Catch the Rainbow: The Anthology ·   Winning Combinations: Deep Purple and Rainbow ·  Colour Collection ·  The Collection
Videot ja DVD:t:  Live Between the Eyes/The Final Cut ·  Live in Munich 1977
Eric Gandelin

| Eric Gandelin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1977 (ikä 47) Bourg-la-Reine, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Eric Gandelin (s. 12. maaliskuuta 1977 Bourg-la-Reine) on ranskalainen Sauberin Formula 1 -tallin pääsuunnittelija. Gandelin on työskennellyt Sauberilla vuodesta 2002 lähtien. Heinäkuusta 2013 lähtien hän on toiminut tallin pääsuunnittelijana korvaten tehtävässään Matt Morrisin. Aiemmin Gandelin on työskennellyt Prostilla vuosina 1999–2001.
Etiopia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. | 35 | 38 | 31 | 104 |
Etiopia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 104 mitalia, joista 35 on kultaisia. Se on Afrikan toiseksi menestynein maa Kenian jälkeen ja saavuttanut kaikki MM-mitalinsa vähintään 800 metrin pituisilta juoksumatkoilta. Mitaleitta Etiopia on jäänyt vain yksissä kisoissa, Roomassa 1987.
Yksittäisten lajien mitalitilastoissa Etiopia on MM-kisojen menestynein maa miesten 10 000 metrin sekä naisten 5 000:n ja 10 000 metrin juoksussa. Miesten 10 000 metrillä se on voittanut yhdeksän kultaa kahdeksastatoista mahdollisesta. Matkan kaikkien aikojen menestynein juoksija on Haile Gebrselassie, joka voitti maailmanmestaruuden vuosina 1993, 1995, 1997 ja 1999 sekä lisäksi yhden hopean ja yhden pronssin. Kenenisa Bekele voitti kymppitonnin vuosina 2003, 2005, 2007 ja 2009. Ibrahim Jeilan voitti lajin vuonna 2011 ja saavutti kaksi vuotta myöhemmin hopeaa. Bekele on voittanut kultaa myös 5 000 metrin juoksussa. Etiopian menestynein naisjuoksija on Tirunesh Dibaba, joka voitti 5 000 metrin kultaa vuosina 2003 ja 2005 sekä 10 000 metrin kultaa vuosina 2005, 2007 ja 2011 ja hopeaa vuonna 2017. Kaksinkertaisia maailmanmestareita ovat Meseret Defar, Almaz Ayana, Muktar Edris ja Gudaf Tsegay.
Helsingissä 2005 Etiopia ylti 5 000 metrillä Tirunesh Dibaban johdolla neloisvoittoon, mihin ei MM-kisojen historiassa ole Etiopian lisäksi pystynyt kuin Yhdysvallat samojen kisojen miesten 200 metrin juoksussa sekä Kenia naisten 10 000 metrillä Daegussa 2011 ja miesten 3 000 metrin estejuoksussa Pekingissä 2015. Tämän lisäksi Etiopia on saavuttanut viisi kolmoisvoittoa, kolme naisten 10 000 metrillä sekä yhden naisten 5 000 metrillä ja miesten kymppitonnilla.
Etiopian MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 15. |
| 1987 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1991 Tokio | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 21. |
| 1993 Stuttgart | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 3 | 12. |
| 1995 Göteborg | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | 16. |
| 1997 Ateena | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 22. |
| 1999 Sevilla | 1 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | 2 | 0 | 3 | 5 | 9. |
| 2001 Edmonton | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 3 | 3 | 8 | 7. |
| 2003 Pariisi | 1 | 1 | 2 | 2 | 1 | 0 | 3 | 2 | 2 | 7 | 4. |
| 2005 Helsinki | 1 | 2 | 0 | 2 | 2 | 2 | 3 | 4 | 2 | 9 | 3. |
| 2007 Osaka | 1 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 3 | 1 | 0 | 4 | 4. |
| 2009 Berliini | 2 | 1 | 1 | 0 | 1 | 3 | 2 | 2 | 4 | 8 | 6. |
| 2011 Daegu | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 4 | 5 | 10. |
| 2013 Moskova | 1 | 3 | 1 | 2 | 0 | 3 | 3 | 3 | 4 | 10 | 5. |
| 2015 Peking | 0 | 1 | 1 | 3 | 2 | 1 | 3 | 3 | 2 | 8 | 5. |
| 2017 Lontoo | 1 | 1 | 0 | 1 | 2 | 0 | 2 | 3 | 0 | 5 | 7. |
| 2019 Doha | 2 | 4 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 5 | 1 | 8 | 5. |
| 2022 Eugene | 1 | 2 | 0 | 3 | 2 | 2 | 4 | 4 | 2 | 10 | 2. |
| 2023 Budapest | 0 | 1 | 2 | 2 | 3 | 1 | 2 | 4 | 3 | 9 | 6. |
| Yhteensä | 16 | 22 | 13 | 19 | 16 | 18 | 35 | 38 | 31 | 104 | 6. |
Etiopian MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tirunesh Dibaba | 5 | 1 | 0 | 6 | 2003–2017 |
| Kenenisa Bekele | 5 | 0 | 1 | 6 | 2003–2009 |
| Haile Gebrselassie | 4 | 2 | 1 | 7 | 1993–2003 |
| Meseret Defar | 2 | 1 | 2 | 5 | 2005–2013 |
| Almaz Ayana | 2 | 1 | 1 | 4 | 2013–2017 |
| Gudaf Tsegay | 2 | 1 | 1 | 4 | 2019–2023 |
| Muktar Edris | 2 | 0 | 0 | 2 | 2017–2019 |
| Berhane Adere | 1 | 2 | 0 | 3 | 2001–2005 |
| Letesenbet Gidey | 1 | 2 | 0 | 3 | 2019–2023 |
| Derartu Tulu | 1 | 1 | 0 | 2 | 1995–2001 |
| Ibrahim Jeilan | 1 | 1 | 0 | 2 | 2011–2013 |
| Lelisa Desisa | 1 | 1 | 0 | 2 | 2013–2019 |
| Tamirat Tola | 1 | 1 | 0 | 2 | 2017–2022 |
| Gotytom Gebreslase | 1 | 1 | 0 | 2 | 2022–2023 |
| Gete Wami | 1 | 0 | 1 | 2 | 1999–2001 |
| Genzebe Dibaba | 1 | 0 | 1 | 2 | 2015 |
| Gezahegne Abera | 1 | 0 | 0 | 1 | 2001 |
| Mohammed Aman | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Mare Dibaba | 1 | 0 | 0 | 1 | 2015 |
| Amane Beriso Shankule | 1 | 0 | 0 | 1 | 2023 |
| Sileshi Sihine | 0 | 3 | 1 | 4 | 2003–2007 |
| Lamecha Girma | 0 | 3 | 0 | 3 | 2019–2023 |
| Mosinet Geremew | 0 | 2 | 0 | 2 | 2019–2022 |
| Fita Bayisa | 0 | 1 | 1 | 2 | 1991–1993 |
| Assefa Mezgebu | 0 | 1 | 1 | 2 | 1999–2001 |
| Hagos Gebrhiwet | 0 | 1 | 1 | 2 | 2013–2015 |
| Kebede Balcha | 0 | 1 | 0 | 1 | 1983 |
| Millon Wolde | 0 | 1 | 0 | 1 | 2001 |
| Werknesh Kidane | 0 | 1 | 0 | 1 | 2003 |
| Deresse Mekonnen | 0 | 1 | 0 | 1 | 2009 |
| Meselech Melkamu | 0 | 1 | 0 | 1 | 2009 |
| Gelete Burka | 0 | 1 | 0 | 1 | 2015 |
| Senbere Teferi | 0 | 1 | 0 | 1 | 2015 |
| Yemane Tsegay | 0 | 1 | 0 | 1 | 2015 |
| Selemon Barega | 0 | 1 | 1 | 2 | 2019–2023 |
| Yomif Kejelcha | 0 | 1 | 0 | 1 | 2019 |
| Werkuha Getachew | 0 | 1 | 0 | 1 | 2022 |
| Diribe Welteji | 0 | 1 | 0 | 1 | 2023 |
| Ayelech Worku | 0 | 0 | 2 | 2 | 1999–2001 |
| Ejegayehu Dibaba | 0 | 0 | 2 | 2 | 2005 |
| Kutre Dulecha | 0 | 0 | 1 | 1 | 1999 |
| Wude Ayalew | 0 | 0 | 1 | 1 | 2009 |
| Tsegay Kebede | 0 | 0 | 1 | 1 | 2009 |
| Aselefech Mergia | 0 | 0 | 1 | 1 | 2009 |
| Dejen Gebremeskel | 0 | 0 | 1 | 1 | 2011 |
| Feyisa Lilesa | 0 | 0 | 1 | 1 | 2011 |
| Imane Merga | 0 | 0 | 1 | 1 | 2011 |
| Sofia Assefa | 0 | 0 | 1 | 1 | 2013 |
| Belaynesh Oljira | 0 | 0 | 1 | 1 | 2013 |
| Tadese Tola | 0 | 0 | 1 | 1 | 2013 |
| Mekides Abebe | 0 | 0 | 1 | 1 | 2022 |
| Dawit Seyaum | 0 | 0 | 1 | 1 | 2022 |
| Ejgayehu Taye | 0 | 0 | 1 | 1 | 2023 |
| Leul Gebresilase | 0 | 0 | 1 | 1 | 2023 |
Antero Niittymäki

| Antero Niittymäki |
| --- | --- |
 Antero Niittymäki NHL-seura Philadelphia Flyersin paidassa ottelussa Calgary Flamesia vastaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1980 (ikä 44) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nitty
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  87 kg
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2013
Seurat:  TPS (SML) Philadelphia Phantoms (AHL) Philadelphia Flyers (NHL) Tampa Bay Lightning (NHL) San Jose Sharks (NHL)
NHL-varaus:  168. varaus, 1998 Philadelphia Flyers
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Niittymäki entisessä seurassaan Tampa Bay Lightningissa. |  Niittymäki entisessä seurassaan Tampa Bay Lightningissa. |  Niittymäki entisessä seurassaan Tampa Bay Lightningissa. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Latvia 2006 | jääkiekko |  |
Antero Pertti Elias Niittymäki (s. 18. kesäkuuta 1980 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi aikuisten sarjoissa SM-liigassa, AHL:ssä ja NHL:ssä. Hän on 185 cm pitkä ja painaa 88 kg. Niittymäki on TPS:n kasvatti. Philadelphia Flyers varasi Niittymäen NHL:ään vuonna 1998 kuudennella kierroksella varausnumerolla 168. Niittymäki voitti AHL:n mestaruuden keväällä 2005.
Niittymäki valittiin mukaan Suomen olympiajoukkueeseen vuonna 2006 vasta alkuperäisten kolmen nimetyn maalivahdin listan ulkopuolelta, kun ykkösvahdiksi kaavailtu Miikka Kiprusoff loukkaantui. Myös Kari Lehtonen loukkaantui, jolloin Niittymäestä tuli  ykkösvahti. Hän kesti paineet hyvin ja Leijonat selvisi aina loppuotteluun asti, jossa Suomi hävisi Ruotsille 3–2. Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF valitsi Niittymäen olympiaturnauksen parhaaksi maalivahdiksi ja arvokkaimmaksi pelaajaksi, minkä lisäksi hän pääsi myös lehdistön valitsemaan tähtikentälliseen. Niittymäki pelasi olympialaisissa kuusi ottelua torjuntaprosentilla 95,12.
Niittymäki valittiin Suomen ykkösmaalivahdiksi myös Latvian MM-kisoihin, mutta joutui jättämään pelit kesken sisäreiden lähentäjälihaksesta löytyneen pienen repeämän takia. Hänen paikkansa otti Fredrik Norrena, joka johdatti Suomen pronssille. Niittymäki oli Suomen joukkueen kolmas maalivahti Vancouverin talviolympialaisissa 2010 mutta ei päässyt pelaamaan.
Niittymäki oli ensimmäinen Pohjois-Amerikan jääkiekon ammattilaissarjoissa jatkoajalla maalin tehnyt maalivahti (11. huhtikuuta 2004).
Anterolla ja hänen vaimollaan Miinalla on kolme vuosina 2005–2009 syntynyttä lasta.
Jatkuvat lonkkavaivat pakottivat Niittymäen lopettamaan uransa vain 32-vuotiaana.
Tilastot > Maajoukkueura

| Vuosi | Kisa | O | V | H | T | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Nuorten EM | 1 |  ? |  ? |  ? | 60 | 4 | 0 | 4.00 |  ? |
| 2000 | Nuorten MM | 5 |  ? |  ? |  ? | 245 | 10 | 0 | 2.45 |  ? |
| 2006 | OK | 6 | 5 | 1 | 0 | 359 | 8 | 3 | 1.34 | 95,1 |
| 2006 | MM | 4 | 2 | 1 | 1 | 212 | 6 | 2 | 1.70 | 92,7 |

| 2010 | OK | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
|  | MM YHTEENSÄ | 4 | 2 | 1 | 1 | 212 | 6 | 2 | 1.70 | 92,7 |
O = Ottelut; V = Voitot; H = Häviöt; T = Tasapelit; MIN = Minuutit; PM = Päästetyt maalit; NP = Nollapelit; PMK = Päästetyiden maalien keskiarvo; TP% = Torjuntaprosentti
Saavutukset

Olympiakisojen arvokkain pelaaja 2006
Olympiakisojen paras maalivahti 2006
Olympiakisojen ykköstähdistössä 2006
Olympiakisojen paras torjuntaprosentti ja päästettyjen maalien keskiarvo 2006
Jarmo Wasaman muistopalkinto vuonna 2000
Suomen mestaruus vuosina 2000 ja 2001
Calder Cup vuonna 2005
Jack A. Butterfield Trophy vuonna 2005
AHL:n ykköstähdistössä vuonna 2005
Olympiahopeaa 2006
Olympiapronssia 2010
MM-pronssia 2006
Joukkueet

1995–2002  TPS
2002–2005  Philadelphia Phantoms
2005–2009  Philadelphia Flyers
2009–2010  Tampa Bay Lightning
2010–2012  San Jose Sharks
2012–2013  TPS