stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oukwanyama
Historia > Ensimmäinen maailmansota ja sen taistelut

Ensimmäisen maailmansodan pyörteissä myös Oukwanyamassa taisteltiin. Englantilaisten voitettua omat taistelunsa saksalaisia vastaan Lounais-Afrikassa oukwanyamalaiset taistelivat portugalilaisia vastaan. Afrikkalaiset voittivat ensimmäisen yhteenoton joulukuussa 1914 Roçadasin retkikuntaa vastaan, mutta portugalilaiset lähettivät uuden retkikunnan Oukwanyamaan seuraavana vuonna kenraali Pereida de Eçan johdolla. 20. elokuuta 1915 käytiin ratkaiseva taistelu, jossa Oukwanyaman kuningas Mandume kärsi perinpohjaisen tappion. Mandume poltti Ondjivan ja pakeni etelämmäksi. Ondjivasta tehtiin nyt portugalilaisten hallinnon keskus, ja sen nimeksi tuli Vila Pereida de Eça. Vuoden 1917 puolella portugalilaiset ja englantilaiset hyökkäsivät yhdessä Mandumen kimppuun. Paljon hänen miehiään kuoli, ja hän itse teki itsemurhan taistelun kuluessa.
Vuonna 1916 kiistelty, noin kymmenen kilometrin levyinen rajavyöhyke julistettiin puolueettomaksi. Samana vuonna saksalaiset saivat häädön omilta lähetysasemiltaan Oukwanyamasta ja koko Ambomaalta. Raja vahvistettiin vasta 1926 Portugalin ja Etelä-Afrikan liittovaltion välisellä sopimuksella. Kiistanalainen alue tuli kuulumaan Portugalille, ja tuon vyöhykkeen eteläreunaan hakattiin rajaa pitkin kulkenut aukea.
Historia > Suomalaisten lähetystyö

Suomen Lähetysseuran lähetystyöntekijät tekivät Oukwanyamassa työtä vuodenvaihteesta 1871–1872 noin puoli vuotta. Tämän jälkeen he olisivat olleet tervetulleita vain kuninkaan opettajina, ei kansan, ja tämä ei suomalaisille kelvannut. Suomalaisten pysyvä työ Oukwanyamassa alkoi vuonna 1921, kun August Hänninen lähetettiin sinne. Hän perusti uuden aseman nimeltä Engela.
Alun perin suomalaiset tekivät vierailuja Omafo-nimiseen paikkaan, jonne englantilainen majuri Fairlie oli rakentanut pienen kirkon. Sinne oli Oshigambosta matkaa kuusi peninkulmaa, joka härkäkärryillä vei 12 tuntia, pysähdyksiä lukuun ottamatta. Omafon hoitaminen Ondongasta käsin oli vaikeaa, ja sen vuoksi päätettiin tuolle alueelle perustaa varsinainen lähetysasema. Lupa siihen saatiin hallitukselta 8. joulukuuta 1920, ja Hänninen oli jo tuolloin löytänyt paikaksi Engelan, joka sijaitsi pari kilometriä Omafosta länteen. Rakennustöihin lähti mukaan Eetu Järvinen, ja marraskuussa 1921 uusi asema vihittiin käyttöön. Seuraavana vuonna sinne lähetettiin sairaanhoitaja Linda Helenius Hännisen avuksi.
Historia > Suomalaisten lähetystyö > Kiista suomalaisten ja anglikaanien välillä

Sodan jälkeen anglikaanit suunnittelivat Ambomaan uusjakoa siten, että Ondonga annettaisiin suomalaisten alueeksi, kun taas Oukwanyama anglikaaneille ja Uukwambi sekä Onganjera annettaisiin katoliselle kirkolle. Suunnitelman takana oli arkkidiakoni Nelson Fogarty, josta tehtiin tässä vaiheessa piispa, ja hänen hiippakunnakseen tuli koko Lounais-Afrikka, jota nimitettiin Damaramaan hiippakunnaksi.
Fogarty oli ollut mukana Mandumea vastaan käydyllä sotaretkellä ja iskenyt jo silloin silmänsä Oukwanyamaan. Kun Martti Rautanen oli vuonna 1919 käynyt virkistysmatkalla Hereromaalla, hän oli tavannut ohimennen Fogartyn, joka oli ilmoittanut anglikaanien ottavan Oukwanyaman itselleen, mainiten samalla vielä muitakin amboheimoja. Asiasta kirjoitettiin Kapkaupungin anglikaaniselle arkkipiispalle sekä majuri Manningille, joka oli Ambomaan korkein viranomainen. Tuloksia tästä ei tullut.
Samalla suomalaisten työ Oukwanyamassa oli laajennut. Vuonna 1923 oli kastettuja jo yli 4 000 henkeä, kouluja oli 46 ja opettajia 91. Yhdeltä asemalta tätä kaikkea oli vaikea hoitaa, ja suomalaiset kaavailivat toista asemaa Endolaan, 30 kilometriä Engelasta lounaaseen. Toista asemaa ei kuitenkaan saanut perustaa.
Heinäkuussa 1924 suomalaiset asetettiin tapahtuneen tosiasian eteen. Ambomaa oli jaettu kolmen kirkon kesken. Ei auttanut, vaikka Reinhold Rautanen vetosi Versailles’n rauhansopimukseen, jossa oli säädetty, että saksalaisten lähetysseurojen työn jatkaminen oli uskottava niitä tunnustuksellisesti mahdollisimman lähellä oleville seuroille.
Lähetysjohtaja Matti Tarkkanen suoritti tarkastusmatkan Ambomaalle vuonna 1925. Sen yhteydessä hän tapasi kahdesti sekä Lounais-Afrikan administrattorin G. R. Hofmeyerin että piispa Nelson Fogartyn sekä Etelä-Afrikan pääministerin J. B. M. Hertzogin, joka oli korkein viranhaltija Etelä-Afrikassa. Neuvottelut Fogartyn kanssa sujuivat nihkeästi, ja viimeksi mainittu esitti Tarkkaselle, että suomalaiset luopuisivat Oukwanyamasta. Englantilaiset ilmoittivat maksavansa suomalaisille kaikki kulut, joita Oukwanyaman-työ oli siihen mennessä aiheuttanut. Nyt neuvottelut ajautuivat umpikujaan, kunnes Fogarty lähetti Tarkkaselle kirjeen, jossa hän ehdotti, että aluejako poistettaisiin, ja kaikki kolme kirkkokuntaa saisivat vapauden toimia, missä halusivat. Tämä ehdotus ei miellyttänyt Tarkkasta, mutta hän ei nähnyt asiassa parempaakaan ratkaisua suomalaisten kannalta ja päätti suostua tähän ehdotukseen, jonka mandaattihallinto pani toimeen vuoden 1926 alkupuolella.
Eräs tämän kiistan tuloksista oli, että anglikaanit perustivat oman asemansa Odiboon, noin yhdeksän kilometriä Engelasta koilliseen ja vain puolentoista kilometrin päähän eräästä Engelan sivuasemasta.
Vaikka kiista saatiin sovittua, Oukwanyamaan ei voitu perustaa uusia suomalaisia lähetysasemia. Sen vuoksi kaukanakin olleita seurakuntia jouduttiin hoitamaan Engelasta käsin. Näitä olivat Endola 30 kilometrin päässä lounaaseen, jonne vihittiin vuonna 1927 kirkko, ja Edundja 19 kilometriä Engelasta itään.
Historia > Kirkon leviäminen Oukwanyamassa

Oukwanyamassa kirkko näyttäisi levinneen suurimmalta osin spontaanisti, joskin voidaan olettaa, että taustalla on ollut Reinin lähetyksen suorittama työ. Oukwanyamaan oli noussut runsaasti sivuasemia jo ennen kuin sinne oli rakennettu varsinaista pääasemaa. Tässä saattaa olla yksi syy siihen, miksi anglikaanit halusivat tuon alueen itselleen.
Voidaan myös panna merkille, että oukwanyamalaiset olivat innokkaita kirkonrakentajia, innokkaampia kuin ondongalaiset. Vuonna 1923, kun Omafon kirkko kahden kilometrin päässä oli pahasti ränsistynyt, seurakuntalaiset rakensivat Engelaan komean savitiilikirkon kustantaen sen suurimmaksi osaksi itse. Oukwanyamassa myös kansa sopeutui seurakuntaveroon nopeammin kuin muut heimot, vuonna 1919. Tosin läntisissä heimoissa koettu kato vaikutti asian etenemiseen siellä.
Kun Ambomaalla vihittiin ensimmäiset papit vuonna 1925 lähetysjohtaja Matti Tarkkasen vierailun aikana, oli vihittyjen joukossa myös yksi oukwanyamalainen, Simson Shituua.
1930-luvulla Lähetysseura joutui hallituksen kanssa kiistaan muutamasta Oukwanyaman kouluista. Hallituksen koulupolitiikka oli tuohon aikaan kireää.
Mykola Solskyi

| Mykola Solskyi |
| --- | --- |

Ukrainan maatalous- ja ravintoministeri
 24. maaliskuuta 2022–9. toukokuuta 2024  
Edeltäjä:  Roman Leštšenko
Kansanedustaja
 2019–2022  
Ryhmä/puolue:  Kansan palvelija
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1979 (ikä 45) Rosoh’y, Staryi Sambirin piiri, Lvivin alue, Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Ukraina
Tiedot
Puolue:  Kansan palvelija
Mykola Tarasovytš Solskyi (ukr. Микола Тарасович Сольський; s. 22. toukokuuta 1979) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan maatalous- ja ravintoministerinä vuosina 2022–2024.
Solskyi syntyi Rosoh’yn kylässä, Staryi Sambirin piirissä (nykyinen Sambirin piiri) Lvivin alueella. Hän opiskeli vuosina 1995–2000 oikeustiedettä Lvivin yliopistossa. Vuosina 2000–2003 hän työskenteli lakimiehenä. Vuosina 2003–2014 hän toimi lakiasiaintoimiston toimitusjohtajana ja vuosina 2014–2019 varatoimitusjohtajana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Solskyi valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan 125:ntenä, sitoutumattomana ehdokkaana. Maaliskuussa 2022 hänet nimitettiin maatalous- ja ravintoministeriksi, minkä myötä hän erosi kansanedustajan virasta.
Huhtikuussa 2024 Ukrainan korruptiontorjuntaan erikoistunut syyttäjä (SAPO) määräsi Solskyin pidätyksen. Häntä syytettiin valtion maiden anastamisesta. Solskyi vapautettiin pidätyksen jälkeen takuita vastaan. Solskyi jätti erohakemuksen ministerin tehtävistään, minkä Ukrainan parlamentti hyväksyi äänestyksellä 9. toukokuuta 2024.
Moreirense FC

Moreirense Futebol Clube on jalkapalloseura Moreira de Cónegosin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Portugalin korkeimmalla sarjatasolla Primeira Ligassa. Seura voitti Taça da Ligan kaudella 2016–2017.
Minerva Kustannus

| Minerva Kustannus |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  Outi Karemaa
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  kirjojen kustantaminen
Liikevaihto:  1,954 miljoonaa (2018)
Liikevoitto:  232 198 (2018)
Henkilöstö:  5 (2019)
Emoyhtiö:  WSOY
Kotisivu:  www.minervakustannus.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minerva Kustannus on WSOY:n tytäryhtiönä Helsingissä toimiva tieto-, kauno- ja lastenkirjallisuuden yleiskustantaja. Yhtiö on perustettu vuonna 1990 ja se on Suomen Kustannusyhdistyksen jäsen.
Yhtiö julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1991.
Vuonna 2018 Minervan liikevaihto oli 1,954 miljoonaa euroa ja yhtiö teki 232 198 euron liikevoiton.
Kustannus

MInerva julkaisee vuosittain noin sata uutuusteosta. Yhtiö kustantaa sekä kotimaista että käännettyä tieto-, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Kustannettavien teosten aihepiirejä ovat tietokirjallisuudessa mm. muistelmat ja elämäkerrat, historia, harrastekirjat, urheilu ja musiikki sekä elämäntaito ja terveys. Kaunokirjallisuudessa painottuvat dekkarit, mutta yhtiö kustantaa myös muuta kaunokirjallisuutta sekä lahjakirjoja ja lastenkirjoja.
Yhtiö kustantaa kirjoja paitsi painettuna myös äänikirjoina.
Tunnettuja Minervan kirjoja ovat mm. Annukka Kiurun ja Sirkku Linnean Tonttu Toljanteri -kirjat, Peter Jamesin, Pierre Lemaitren ja Anna Ekbergin rikosromaanit, sotahistorian teokset sekä lukuisat henkilökuvat urheilun, musiikin, historian, yhteiskunnan ja kulttuurin suurnimistä.
Palkinnot

Minerva Kustannus voitti 2019 WWF:n jakaman Vuoden luontokirja -palkinnon Erkki Pulliaisen ja Lassi Rautiaisen kirjalla Suomalainen susi ja Urheilumuseon vuosittain parhaalle urheiluaiheiselle kirjalle jakaman Vuoden urheilukirja 2019 -palkinnon Harri Pirisen kirjalla HIFK - Stadin kingit: Vuoden 1969 mestarijoukkue ja Carl Brewerin perintö.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Mombasan piirikunta

| Mombasan piirikunta |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Mombasan piirikunnan sijainti Keniassa
 Koordinaatit: 4.0634°S, 39.6785°E 
Valtio:  Kenia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mombasa (915 101  as., 2009)
Pinta-ala  ():  219 km²
Väkiluku (2009)  ():  939 370
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  KE-28
 
mombasa.go.ke
Mombasan piirikunta on yksi Kenian aluehallinnon maaliskuussa 2013 perustetusta 47 piirikunnasta. Se sijaitsee Kenian kaakkoisosassa Intian valtameren rannalla.
Piirikunnan pinta-ala on 219 neliökilometriä ja väkiluku 939 370 (2009), Piirikunnan keskus on Mombasan suurkaupunki, joka oli vuoden 2009 väestönlaskennassa Kenian toiseksi suurin kaupunki (915 101 as. vuonna 2009). Se sijaitsee linnuntietä noin 440 kilometriä Nairobista kaakkoon.
Piirikunta jakautuu paikallishallinnossa kuuteen vaalipiiriin (constituences: Changamwe, Jomvu, Kisauni, Likoni, Mvita ja Nyali), jotka voidaan jakaa edelleen yhteensä 30 äänestysalueeseen (electoral ward).
Mombasan piirikunnan kartta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mombasan piirikunta Wikimedia Commonsissa
Mombasa County. County well know for Port. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kenyacounty.co.ke)
Kenian piirikunnat
Baringo
Bomet
Bungoma
Busia
Elgeyo Marakwet
Embu
Garissa
Homa Bay
Isiolo
Kajiado
Kakamega
Kericho
Kiambu
Kilifi
Kirinyaga
Kisii
Kisumu
Kitui
Kwale
Laikipia
Lamu
Länsi-Pokot
Machakos
Makueni
Mandera
Marsabit
Meru
Migori
Mombasa
Muranga
Nairobi
Nakuru
Nandi
Narok
Nyamira
Nuandarua
Nyeri
Samburu
Siaya
Taita Taveta
Tana River
Tharaka Nithi
Trans Nzoia
Turkana
Uasin Gishu
Vihiga
Wajir
Muuramen Urheilijat

Muuramen Urheilijat (MuurU) on Muuramessa, Keski-Suomessa toimiva, vuonna 1947 perustettu urheiluseura, jonka lajeina ovat ammunta, hiihto, yleisurheilu, soutu ja koripallo.
Paul Healey

| Paul Healey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1975 (ikä 49) Edmonton, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Vienna Capitals
Sarja:  EBEL
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–
Aik. seurat:  Hershey Bears (AHL),   Philadelphia Flyers (NHL),   Philadelphia Phantoms (AHL),   Milwaukee Admirals (IHL),   Hamilton Bulldogs (AHL),   Toronto Maple Leafs (NHL),   St. John's Maple Leafs (AHL),   New York Rangers (NHL),   Hartford Wolf Pack (AHL),   San Antonio Rampage (AHL),   Edmonton Roadrunners (AHL),   Colorado Avalanche (NHL),   Lowell Lock Monsters (AHL),   Linköpings HC (Elitserien,   Ässät (SM-liiga),   HK Acroni Jesenice (EBEL)
NHL-varaus:  192. varaus, 1993 Philadelphia Flyers
Paul Healey (s. 20. maaliskuuta 1975 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on oikea laitahyökkääjä.
Ura > Juniorisarjoissa

Healey pelasi viimeiset juniorikautensa Prince Albert Raidersissa WHL:ssä. Hänet valittiin keväällä 1995 liigan kakkostähdistökentälliseen. Hän teki 93 pistettä 71 pelissä. Philadelphia Flyers oli varannut Healeyn NHL:ään jo kesällä 1993.
Ura > Pohjois-Amerikassa

Healey siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 1995–1996. Hän pelasi kauden AHL-liigan Hershey Bearsissa. Seuraavalla kaudella Healey teki NHL-debyyttinsä Philadelphiassa, kun hän pelasi kaksi ottelua Flyersin riveissä. Healey pelasi Flyersin organisaatiossa kevääseen 1999 saakka, mutta edusti pääasiassa AHL:n Philadelphia Phantomsia. Hän oli keväällä 1998 voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia.
Healey kaupattiin syyskuussa 1999 Nashville Predatorsiin vaihdossa Matt Hendersoniin. Tämän jälkeen Healey vaihtoi seuraa lähes kerran vuodessa. Nashvillessä hän pelasi vain IHL:n Milwaukee Admiralsissa. Kesällä 2000 Healey teki sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa, ja pelasi jälleen koko kauden farmisarjassa AHL:n Hamilton Bulldogsissa.
Toronto Maple Leafsissa Healey pelasi kaudet 2001–2003. Hän pääsi pelaamaan NHL:ssä yhteensä 65 ottelua. Toisella Toronton kaudellaan hän pelasi useammassa NHL-ottelussa kuin farmipelissä (St. John's Maple Leafs) ensimmäisen kerran urallaan. Kesällä 2003 Healey teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Hänet kaupattiin kuitenkin kesken kauden Florida Panthersiin vaihdossa Jeff Pauliin. Healey pelasi kauden 2003–2004 aikana neljä NHL-ottelua Rangersissa ja farmissa Hartford Wolf Packin ja San Antonio Rampagen riveissä. NHL:n työsulkukauden Healey aloitti San Antonio, mutta hänet vuokrattiin maaliskuussa 2005 loppukaudeksi Edmonton Roadrunnersiin. Kauden 2005–2006 Healey pelasi Colorado Avalanchen organisaatiossa. Pääosa kaudesta meni AHL-liigan Lowell Lock Monstersissa, mutta Healey pelasi myös muutaman NHL-ottelun.
Ura > Siirtyminen Eurooppaan

Healey jätti Pohjois-Amerikan kaukalot kauden 2005–2006 jälkeen. Hän siirtyi Ruotsin Elitserienin Linköpingiin. Healey epäonnistui Ruotsissa ja vaihtoi kesken kauden SM-liigaan ja Ässiin. Kauden jälkeen Healey siirtyi slovenialaiseen Acroni Jeseniceen, joka pelasi Itävallan pääsarjassa. Healey oli Jesenicen toiseksi tehokkain pelaaja. Kaudesta 2008–2009 hän teki sopimuksen itävaltalaiseen Vienna Capitalsiin.
Muuralan pappila

| Muuralan pappila |
| --- | --- |
Sijainti:  Espoo, Suomi
Koordinaatit:  60°12′32″N 24°38′55″E﻿ / ﻿60.208936°N 24.6485423°E﻿ / 60.208936; 24.6485423
Rakennustyyppi:  Pappila
Suunnittelija:  Jean Wik
Valmistumisvuosi:  1853
 fiMuuralan pappila 
  
Muuralan pappila ja Pitäjäntupa sijaitsevat Espoon kirkonmäellä Espoon tuomiokirkon lähellä samassa pihapiirissä. Pappilan päärakennus on empiretyylinen ja rakennettu vanhemman pappilan kivijalalle. Pihapiiriin kuuluu siipirakennuksia 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta.
Pappila on valmistunut 1853, ja sen on suunnitellut arkkitehti Jean Wiik. Rakennus on korjattu vuonna 2006. Siinä oli vuoteen 2017 asti Espoon ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherran virka-asunto jossa hänellä oli asumisvelvollisuus. Vuodesta 2021 lähtien Muuralan pappila on toiminut Espoon hiippakunnan piispalana.
Pitäjäntupa on alkuaan ollut kouluna Backbyn tilan mailla. Se lahjoitettiin pitäjäntuvaksi 1887 ja siirrettiin 1889–1890 kirkon lähelle pappilan rakennusten luokse. 1900-luvun alussa siinä toimi suomenkielinen kansakoulu. Seurakunta sai sen omistukseensa 1933, ja silloin kokoussalia laajennettiin seurakuntasaliksi.
Pappilan päärakennus.
Pitäjäntupa.
Monssveen

| Monssveen |
| --- | --- |
 Monssveen
 Koordinaatit: 60°49′25″N, 10°39′55″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Innlandet
Kunta:  Gjøvik
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,23 km²
Väkiluku (2023):  365
 – Väestötiheys:  1 587 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monssveen on taajama Gjøvikin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,23 neliökilometriä ja asukasluku 365 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monssveen Wikimedia Commonsissa
Milan I

Milan I.
Milan I (serbokroaatiksi Milan Obrenović; 22. elokuuta (J: 10. elokuuta) 1854 Mărăşeşti, Moldavia – 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1901 Wien, Itävalta-Unkari) oli Serbian ruhtinas vuosina 1868–1882 (nimellä Milan Obrenović IV) ja Serbian kuningaskunnan ensimmäinen kuningas vuosina 1882–1889. Hän oli epäsuosittu Itävalta-Unkariin nojanneen ulkopolitiikkansa vuoksi ja luopui vuonna 1889 kruunusta poikansa Aleksanterin hyväksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milan I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mikael III | Serbian ruhtinas 1868–1882 | Seuraaja: – |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: – | Serbian kuningas 1882–1889 | Seuraaja: Aleksanteri I |
Musta hevonen

Musta hevonen (engl. dark horse) on kielikuva, jolla tarkoitetaan esimerkiksi vaaleissa ennakolta arvaamatonta voittajaa. Sanonta on jo tuttu 1800-luvulta ja se mainitaan kirjailija Benjamin Disraelin teoksessa The Young Duke (1831).
Suomen presidentinvaaleissa

Suomessa nimitystä on käytetty ennen kaikkea presidentinvaalien yhteydessä. Sillä tarkoitettiin henkilöä, jota ei ennen vaaleja ollut asetettu presidenttiehdokkaaksi, mutta joka kuitenkin sai ääniä valitsijamiesten toimittamassa presidentinvaalissa.
Vuoden 1919 hallitusmuodon mukaan vaalin toimitti 300 yleisillä vaaleilla valittua valitsijamiestä. Alkujaan perustuslaissa ei ollut säädöksiä siitä, keitä valitsijamiehet saivat äänestää presidentiksi, ja niinpä joskus he saattoivatkin äänestää myös ”mustaa hevosta”, toisin sanoen muuta henkilöä kuin ennen vaaleja asetettuja presidenttiehdokkaita. Vuonna 1925 valitsijamiehet valitsivatkin Lauri Kristian Relanderin presidentiksi, vaikka häntä ei ollut ennen valitsijamiesvaaleja asetettu ehdokkaaksi. Vuonna 1956 siihenastinen presidentti Juho Kusti Paasikivi pyydettiin ehdokkaaksi toiselle äänestyskierrokselle, vaikka hän ei enää ollut ehdolla vaaleissa. Paasikivi ei kuitenkaan päässyt kolmanteen äänestykseen.
Vuoden 1982 presidentinvaalien edellä Keskustapuolueen johto kannatti puolueen presidenttiehdokkaaksi Ahti Karjalaista, mutta puoluekokous valitsi ehdokkaaksi Johannes Virolaisen. Tällöin julkisuudessa esiintyi arveluja, että puoluekokouksen päätöksestä huolimatta Keskustapuolueen valitsijamiehet saattaisivat kuitenkin äänestää Karjalaisen ”mustana hevosena” presidentiksi. Kaikki valitsijamiesehdokkaat kuitenkin kiistivät aikovansa näin tehdä, eikä Karjalainen saanut enää presidentinvaaleissa yhtään ääntä.
Vuonna 1987 hallitusmuotoa muutettiin niin, että valitsijamiehet saivat äänestää presidentiksi ainoastaan ennen valitsijamiesvaaleja asetettuja ehdokkaita. Täten mustan hevosen mahdollisuus poistui.
Mullan alta

| Mullan alta |
| --- | --- |
Tyyli:  musiikkiviihde
Kestoaika:  52 minuuttia
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2, Yle Areena
Esitetty:  7. tammikuuta 2019 –  11. helmikuuta 2019
Jaksoja:  6
Tuotanto
Tuottaja(t):  Mepa Karjalainen (ITV) Sami Hahtala (Yle)
Vastaava(t) tuottaja(t):  Pete Paavolainen (ITV)
Ohjaaja(t):  Pirja Lund
Käsikirjoittaja(t):  Pirja Lund
Leikkaaja(t):  Salla Tikkanen
Tuotantoyhtiö(t):  ITV Studios Finland
Aiheesta muualla
IMDb 
Mullan alta on suomalainen musiikkiohjelma, jossa 12 suomalaisartistia teki edesmenneiden runoilijoiden teoksista uusia musiikkikappaleita. Jaksoissa paneuduttiin myös runoilijoiden elämänvaiheisiin. Ohjelmaa juonsi Tommi Manninen.
Jaksot

| Jakso | Runoilija | Artistit | Julkaisu Yle Areenassa | Ensiesitys Yle TV2:lla |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arto Melleri | Mira Luoti Tiisu | 7. tammikuuta 2019 | 7. tammikuuta 2019 |
| 2 | Helvi Juvonen | Paleface Milla Rumi | 7. tammikuuta 2019 | 14. tammikuuta 2019 |
| 3 | Uuno Kailas | Shiraz Lane Vilma Alina | 7. tammikuuta 2019 | 21. helmikuuta 2019 |
| 4 | L. Onerva | Janna Kevin Tandu | 7. tammikuuta 2019 | 28. tammikuuta 2019 |
| 5 | Saima Harmaja | Nelli Milan Litku Klemetti | 7. tammikuuta 2019 | 4. helmikuuta 2019 |
| 6 | Lauri Viita | Heikki Kuula Yona | 7. tammikuuta 2019 | 11. helmikuuta 2019 |
Aiheesta muualla

Mullan alta Yle Areenassa
Tommi Manninen, Yona ja Vilma Alina kertomassa ohjelmasta Ylen aamu-tv:ssä
Mulkvist

Mulkvist on vuonna 2011 perustettu huumoriorkesteri.
Jäsenet

Mato Valtonen
Sakari Kuosmanen
Upi Heikkinen
Marzi Nyman
Jussi Lampi
Jamppa Kääriäinen
Diskografia

Mulkvistin pelko on viisauden alku (2011,  AXR)
Levy äänitettiin Kujalandiassa Lahdessa ja sen tuotti levy-yhtiö AXR ja Ilkka Vainio.
Mr. Breathless

Mr. Breathless (oik. Marko Julkunen) on espoolainen rock and roll -laulaja ja pianisti. Hän aloitti julkiset esiintymiset vuonna 1989 esittämällä kappaleita englanniksi ja suomeksi. Mr. Breathless kruunattiin Rockkuninkaaksi vuonna 1994. Hänen levyillään on vieraillut monia kuuluisia suomalaismuusikoita, kuten Esa Pulliainen, Jorma Kääriäinen, Vesa Anttila ja Topi Sorsakoski. Mr. Breathless on myös keikkaillut paljon mm. Agents-yhtyeen kanssa. Mr. Breathless keikkailee nykyisin soolona ja Esa Pulliainen C-Combon kanssa.
Tuottajana ja kitaristina Mr. Breathlessin levytyksissä toimii Esa Pulliainen. Vuonna 2008 Mr. Breathless äänitti levyllisen yhden nuoruutensa esikuvan Crazy Cavan and the Rythm Rockers -yhtyeen materiaalia. Levyn nimeksi tuli Mr. Breathless plays Crazy Cavan (Goofin records 6153). Alkuvuodesta 2010 Mr. Breathless piti 20-vuotisjuhlakonsertin Helsingissä. Vuoden 2010 alussa julkaistiin myös uudelleen masteroituina Mr. Breathlessin kaksi jo loppuunmyytyä levyä Face It ja Time To Rock samalla levyllä (Goofin Records 6162). Kesällä 2010 julkaistiin uusin Mr. Breathlessin albumi Dirty Dirty Feeling (2Saints Records 2SR001)
Vuonna 2011 Mr. Breathless ja Varjokuva-yhtye aloittivat yhteisesiintymiset, joiden myötä vuonna 2012 julkaistiin Mr. Breathless&Varjokuva Live At Parola (AXR Music AXF147), joka on mielenkiintoinen dokumentti kokoonpanon keikalta huhtikuisena iltana Parolan Satulinna huvikeskuksessa. Vuonna 2015 Mr. Breathless ja Esa Pulliainen C Combo julkaisivat uuden Keep On Rockin levyn (Turenki Records). Tämä julkaistiin myös LP-painoksena, joka on Mr. Breathlessin ensimmäinen vinyylilevy.
Vuonna 2016 julkaistiin Mr. Breathless Trio EP I Like It Like That. Can't Stop Rockin -levy ilmestyi 2017. Vuonna 2019 julkaistiin Mr. Breathlessin Ultimate Collection -kokoelma juhlistaen 30-vuotista uraa.
Vuonna 2020 julkaistiin Mr. Breathless & Esa Pulliainen Happy Rokkenroll vol.1 10" -vinyyli. Mr. Breathless & Vesa Kääpä Garage Tapes -levy ilmastyi 2021. Vuonna 2023 Julkaistiin Mr. Breathlessin Early Recordings 10" -vinyyli ja -CD. Samana vuonna julkaistiin myös Esa Pullianen & Mr. Breathless Happy Rokkenroll vol.2 10" -vinyyli.
Vuonna 2024 Mr Breathless viettää 35-taiteilijajuhlavuotta.
Kokoonpanot

Mr. Breathless (Marko Julkunen) - laulu ja piano
Mr. Breathless & Esa Pulliainen C-Combo: Mr. Breathless (piano, laulu), Esa Pulliainen (kitara), Kai Pulliainen (basso) ja Toni Liimatta (rummut)