stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Sofian katedraali (Kiova)
Historia

Katedraalin rakentamisen alkua kuvataan eri kronikoissa. Eri lähteiden mukaan sen rakentaminen alkoi joko vuonna 1017 tai vuonna 1037. Nestorin kronikan mukaan se aloitusvuosi on 1037, jolloin ruvettiin rakentamaan useita rakennuksia, kuten Kiovan kultaisia portteja, Pyhän Sofian katedraalia sekä Pyhän Yrjön ja Pyhän Irinan luostarit. Akateemikko Dmitri Sergevitš Lihatsovin mukaan se on suuntaa antava tieto eikä tieteellinen totuus. Hänen mukaansa se olisi voinut olla valmis vuoden 1051 jälkeen. Vanhempi Novgorodin kronikka mainitsee, että katedraalia ruvettiin rakentamaan vuonna 1017.
Nykyinen ulkoasu

1600–1700-lukujen vaihteessa hetmani Ivan Mazepa ja metropoliitta Varlaam Jasynskyi kunnostivat katedraalin ja muuttivat sen ulkoasun ukrainalaiseen barokkityyliin. Työt jatkuivat 1740-luvulle asti, jolloin katedraali sai nykyisen julkisivunsa.
Arkkitehtuuri

Alun perin katedraali oli 13-kupolinen. Kupolit olivat pyramidin muotoisia. Katedraali on tehty bysanttilaiseen tyyliin (opus mixtum) erillisistä kivi- ja tiilikerroksista, jotka oli muurattu savilaastilla. Julkisivuja ei rapattu, jolloin kerrokset jäivät näkyviin.
Pyhän Sofian katedraalin rakennuttivat bysanttilaiset arkkitehdit. Se on ainutlaatuinen, koska Bysantin valtakunnassa ei silloin rakennettu niin isoja kirkkoja. Normaalisti ne olivat kolmikupolisia. Oletettavasti Kiovaan piti rakentaa mahtava katedraali, jossa juhlallisuuksia voitiin pitää Kiovan Rusin suurimmassa kirkossa. Arkkitehdit lisäsivät kupoleita sekä niihin valoaukkoja, jotta sisälle saatiin mahdollisimman paljon luonnonvaloa.[lähde? ]
Alkuperäisessä arkkitehtuurissa oli symboliikkaa. Katedraalin korkein keskikupoli esitti Bysantin arkkitehtuurissa Jeesusta eli Kirkon päämiestä. 12 pienempää kupolia esittivät hänen apostoleitaan, joista neljä oli evankelistoja, jotka levittivät kristinuskoa ympäri maailman.[lähde? ]
Kirjallisuutta

Nestorin kronikka.  ((Povest’ vremennyh let.) Dmitri Sergejevitš Lihatšovin venäjänkielisestä tulkinnasta suomentanut Marja-Leena Jaakkola. Kuvittanut Mjud Metšev)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19828-5.
Асеев Ю. С. Архитектура древнего Киева. — Киев: Будiвельник, 1982. — 160 с.
Высоцкий С. А. Светские фрески Софийского собора в Киеве. — Київ: Наукова думка, 1989. — 216 с.
Высоцкий С. А. Средневековые надписи Софии Киевской. — Київ: Наукова думка, 1976.
Комеч А. И. Построение вертикальной композиции Софийского собора в Киеве // Советская археология. М. 1968. № 3. С. 232—238.
Комеч А. И. Древнерусское зодчество конца Х — начала ХII в.: Византийское наследие и становление самостоятельной традиции. — М.: Наука, 1987. — 320 с.
Корнієнко В. В. Корпус графіті Софії Київської (ХІ — початок XVIII ст.). Частини 1, 2, 3. — Київ: Горобець, 2010—2011.
Лазарев В. Н. Мозаики Софии Киевской. — М.: Искусство, 1960. — 213 с.
Лазарев В. Н. Фрески Софии Киевской // Лазарев В. Н. Византийское и древнерусское искусство: Статьи и материалы. — М.: Наука, 1978. — С. 65-115.
Логвин Г. Н. Собор Святої Софії в Києві: Книга-альбом. — К.: Мистецтво, 2001. — 352 с.
Молдован А. М. Слово о законе и благодати Илариона. — Київ: Наукова думка, 1984. — С. 97.
Національний заповідник «Софія Київська». — Київ: Балтія-Друк, 2011. — 224 с.
Никитенко Н. Н. Русь и Византия в монументальном комплексе Софии Киевской: Историческая проблематика. — Киев: Ин-т украинской археографии и источниковедения им. М. С. Грушевского НАН Украины, 1999. — 294 с.; 2-е изд. Киев, 2004. — 416 с.
Никитенко Н. Н. Собор Святой Софии в Киеве: История, архитектура, живопись, некрополь. — М.: Северный паломник, 2008. — 272 с.
Никитенко Н. Н. Софийский собор: Путеводитель. — Киев, 2011. — 96 с.
Никитенко Н. Н., Корниенко В. В., Рясная Т. Н. Новая датировка Софии Киевской: конструктивная критика или профанация концепции? — Киев: Ин.-т украинской археографии и источниковедения НАН Украины им. М. С. Грушевского; Национальный заповедник «София Киевская», 2012. — 48 с.
Никитенко Н. Н. Софии Киевской 1000 лет. Научно-популярное издание. Киев: Национальный заповедник «София Киевская», 2011. — 36 с.
Поппэ А. Кто и когда строил каменную Софию в Киеве? //Древняя Русь. Вопросы медиевистики. 2013. № 2. С. 17-24
Раппопорт П. А. Зодчество Древней Руси. — Л.:Наука, Ленинградское отделение, 1986
Час заснування Софії Київської: Пристрасті довкола мілленіума. — Київ: Ін.-т української археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського НАН України; Національний заповідник «Софія Київська», 2010. — 128 с.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Sofian katedraali (Kiova) Wikimedia Commonsissa
Mosaiikit ja freskot Pyhän Sofian katedraalissa Kiovassa
Bysanttilainen ja muinaisvenäläinen taide, artikkeleita ja materiaalia, Nauka, 1978, s. 65-115
Pyhän Sofian katedraalissa Kiovassa, opas
Sofian kellotornin ja katedraalin korkeusvertailu
Ukrainan ja Venäjän ortodoksiset kirkot 900-1800-luvuilta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiovan Pyhän Sofian freskoja (Arkistoitu – Internet Archive)
Luonnos alkuperäisestä katedraalista.
Pyhän Sofian katedraali ukrainalaisessa 2 hryvnian setelissä.
Pyhän Sofian katedraalin kellotorni.
Katedraali kaakon suunnasta.
Toijalan satamarata

Toijalan satamarata oli Suomen rataverkkoon kuulunut vuosina 1925–1926 rakennettu noin neljän kilometrin pituinen sivurataosuus Toijalan rautatieasemalta Toijalan satamaan Vanajaveden rantaan. Satamaan rakennettiin pysäkkirakennus virkamiesasuntoineen ja tavarasuojineen. Radan ja sataman kautta kulki aluksi Valkeakoskelle menevä tavaraliikenne kunnes rataosuus Toijala–Valkeakoski valmistui vuonna 1938. Henkilöliikenne satamaradalla lopetettiin vuonna 1941.
1930-luvulla radalla oli vilkasta liikennettä kesäisin, liikenne koostui etenkin valtion halkokuljetuksista ja Vihavuoden sahan puutavarakuljetuksista ja myös Vanajaveden rantojen huvila-asukkaat käyttivät rataa. Talvisin radan käyttö hiipui lähes olemattomiin. Vuonna 1938 oli suunnitelmia valtion suuren viljavaraston rakentamisesta Mustamäelle, jonka vierestä satamarata kulki. Tämä olisi lisännyt radan liikennettä mutta lopulta viljavarasto rakennettiin Turenkiin.
Jatkosodan jälkeen rataa käytettiin tukinkuljetukseen ja halkojen kuljettamiseen Toijalan asemalle. Satamassa laskettiin myös vesille rautateitse paikalle tuodut Hopealinjan vesibussit. Sataman rautatieliikennepaikka lakkautettiin vuonna 1971. Vielä 1990-luvun lopulla satamaan ajettiin lättähatuilla suosittuja juhannusjunia. Satamarata katkaistiin puolivälistään vuonna 1999 Tampere–Helsinki-moottoritien rakennustyön yhteydessä ja rata ulottuu nykyisin vain Rautaruukki Oy:n tuotantolaitoksille. Sataman liikennepaikan rakennukset siirtyivät Toijalan kaupungin omistukseen vuonna 1999.
Ton (Italia)

| Ton |
| --- | --- |
 Castel Thun
 vaakuna
 Ton
 Koordinaatit: 46°16′N, 11°5′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Trentino-Etelä-Tiroli
Maakunta:  Trento
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Angelo Fedrizzi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,35 km²
Korkeus:  482 m
Väkiluku (2015):  1 338
 – Väestötiheys:  50,8 as./km²
 
 www.comune.ton.tn.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ton on kunta ja kylä Italiassa, Trenton maakunnassa. Kunnassa on asukkaita noin 1 300, ja sen pinta-ala on 26,4 neliökilometriä. Trenton kaupunki on Tonista noin 20 kilometriä etelään.
Naapurikuntia/kyliä ovat

Taio
Cortaccia sulla strada del vino
Vervò
Denno
Roverè della Luna
Campodenno
Mezzocorona
Sporminore
Spormaggiore
Mezzolombardo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ton (Italia) Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (italiaksi)
Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
Torbjørn Færøvik

| Torbjørn Færøvik |
| --- | --- |
 Færøvik vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1948 (ikä 76) Leka, Norja
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  Drømmen om Asia (1997)
Palkinnot
 Brage-palkinto 1999, 2003, 2012 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Torbjørn Færøvik (s. 8. kesäkuuta 1948 Leka) on norjalainen toimittaja, historioitsija ja tietokirjailija, joka on erikoistunut Kiinan ja Intian historiaan. Hän on voittanut Brage-palkinnon kolmesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torbjørn Færøvik Wikimedia Commonsissa
Rahkonen

| Rahkonen |
| --- | --- |
 Rahkonen
 Koordinaatit: 63°36.770′N, 24°1.013′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Pohjanmaa
Kunta:  Kokkola
Entinen kunta:  Ullava
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  68390
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rahkonen on kylä Kokkolassa, Keski-Pohjanmaalla, entisen Ullavan kunnan alueella. Kylän piiriin kuuluvat Honkala, Kallinki ja Ojansuu.
Rahkonen sijaitsee kaksi kilometriä kaakkoon (Sykäräisten suuntaan) kantatie 63:sta. Kylä on Rahkosenharjun kupeessa ja Ullavanjärven rannalla. Ullavan kirkonkylään on noin 15 kilometriä, Kaustiselle noin 20 kilometriä, Toholammille noin 27 kilometriä ja Kokkolaan noin 65 kilometriä.
Rahkosessa oli 192 asukasta ja noin 70 taloutta vuonna 2003. Kylässä on 46 omakotitaloa, kaksi rivitaloa, 16 maatilaa ja 21 loma-asuntoa. Asukasmäärä kasvaa loma-asukkaista etenkin kesällä.
Kylässä sijaitseva Veikko Keski-Rahkosen talo on arviolta 1700-luvulta.
Talous

Kylän pääelinkeino oli maatalous vuonna 2003.
Palvelut

Rahkosessa on monitoimitalo, kampaamopalvelut ja sivukirjasto. Lähimmät pankki- ja terveydenhuoltopalvelut ovat Ullavan kirkonkylällä. Kyläläiset käyttävät myös lähikuntien palveluita, muun muassa kauppaa ja apteekkia.
Rahkosen monitoimitalossa sijaitsee muun muassa peruskoulun ala-aste, liikuntasali, kuntosali ja kahvila, ja siellä toimii muun muassa kansalaisopiston piirejä. Rahkosessa on päiväkoti Päivänpaiste, esikoulu (seitsemän oppilasta) ja ala-aste (60 oppilasta vuonna 2003), jossa oli kolme opettajaa vuonna 2003. Läheisellä Toholammilla sijaitsee lähin yläaste ja lukio. Toholammin lukion lisäksi muita kylässä suosittuja toisen asteen oppilaitoksia ovat Kaustisen musiikkilukio, Kannuksen maaseutuoppilaitos ja Kokkolan ammattioppilaitos.
Kylässä kulkee taksit ja linja-autot. Lähin rautatieasema on Kannuksen rautatieasema ja lentoasema Kruunupyyn lentoasema. Lähin linja-autoasema on Kaustisella.
Rahkosessa on valaistut hiihtoladut.
Aiheesta muualla

Rahkonen Kaustisen seutukunta. Arkistoitu 26.8.2005. Viitattu 31.3.2007.
Rahkonen Google Maps.
The Score – An Epic Journey

| The Score – An Epic Journey Epica |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 8. syyskuuta 2005
 Tyylilaji: elokuvamusiikki
 Kesto: 63.25
 Levy-yhtiö: Transmission
Epican muut julkaisut
| Consign to Oblivion 2005 | The Score – An Epic Journey 2007 | The Divine Conspiracy 2007 |
The Score – An Epic Journey on sinfonista metallia soittavan Epica-yhtyeen vuonna 2005 ilmestynyt soundtrack-albumi alankomaalaiseen independent-elokuvaan Joyride.
Kappaleet

Vengeance Is Mine – 1.54
Unholy Trinity – 3.09
The Valley – 2.09
Caught in a Web – 4.27
Insomnia – 2.08
Under the Aegis – 2.49
Trois Vierges – 4.42 (Solo Version)
Mystica – 2.48
Valley of Sins – 5.41
Empty Gaze – 2.10
The Alleged Paradigm – 2.26
Supremacy – 3.22
Beyond the Depth – 1.58
Epitome – 1.19
Inevitable Embrace – 3.52
Angel of Death – 3.30
The Ultimate Return – 4.50
Trois Vierges – 2.07 (Reprise)
Solitary Ground – 4.08 (Single Version)
Quietus – 6.27 (Single Version)
Aiheesta muualla

Joyride Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Score – An Epic Journey Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Score – An Epic Journey Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tiedemuseo

Lontoon Science Museum
Tiedemuseo on tieteen tai luonnonilmiöiden havainnollistamiseen erikoistunut vuorovaikutteinen museo. Tiedemuseo voi olla erikoistunut esimerkiksi tähtitieteeseen tai avaruustutkimukseen, meriin, elämänmuotoihin tai keksintöihin, mutta useimmissa museoissa näyttely kattaa aiheita laajemminkin.
Historia

Tiedemuseon ja tiedekeskuksen ero on hämärtynyt, kun museot ovat yhä toiminnallisempia. Monissa määritelmissä kaikki tiedekeskukset luetaan myös tiedemuseoiksi. Ilmeisesti ensimmäinen vuorovaikutteinen tiedemuseo on vuonna 1904 perustettu Deutsches Museum Münchenissä Saksassa. Tiedemuseoita on perustettu 1980-luvulta lähtien lähes kaikkiin Euroopan maihin, Pohjois-Amerikkaan, Aasiaan ja Australiaan.
Tiedenaiset

Tiedenaiset on kesäkuussa 2019 Instagramiin perustettu suomalainen tiedeyhteisö. Yhteisön tavoitteena on tuottaa luotettavaa ja tutkimustietoon perustuvaa terveysviestintää helposti ymmärrettävässä muodossa. Yhteisön perustajajäseniin kuuluu kahdeksan suomalaista akateemisesti koulutettua naista eri tieteenalojen parista. Yhteisön perustajat jakavat sisältöä pääosin sosiaalisen median alustoilla, kuten Instagramissa, mutta ovat olleet esillä myös perinteisessä mediassa. Vuoden 2019 lopussa yhteisön Instagram-tilillä oli yli 20 000 seuraajaa ja se on tällä hetkellä Instagramin suurin suomalainen tiedeyhteisö. Tiedenaiset on saanut rahallista tukea Tieteentiedotus ry:ltä.
Perustajat ovat ilmaisseet huolensa siitä, kuinka paljon virheellisiä terveysväittämiä sosiaalisessa mediassa liikkuu ja kuinka tutkittu tieto monesti puuttuu juuri nuorten suosimilta alustoilta. Yhteisön tavoitteena onkin tavoittaa etenkin nuoria. Tiedenaisten seuraajista 94 prosenttia on naisia ja suurin osa iältään 18–34-vuotiaita.
Tiedenaiset-yhteisön perustajiin kuuluvat
Jenni Puoliväli, lääketiede
Anni Saukkola, lääketiede
Sanni Sadetuuli Saarinen, kasvatustiede
Minni Nevalainen, teologia
Jemiina Kemppainen, fysioterapia
Anniina Halonen, ravitsemustiede
Jasmiina Pöntinen, ravitsemustiede
Heidi Kinnunen, ravitsemustiede
Tiedenaiset-yhteisön esikoiskirja To do: terveys julkaistaan toukokuussa 2021.
Aiheesta muualla

Tiedenaisten tili Instagramissa
Tiedenaisten verkkosivut
Thomas Brassey

| Thomas Brassey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1805 Buerton, Chester, Cheshire, Englanti
Kuollut: 8. joulukuuta 1870 (65 vuotta) Hastings, Englanti
Thomas Brassey (7. marraskuuta 1805 Buerton, Chester, Cheshire, Englanti – 8. joulukuuta 1870 Hastings, Englanti) oli englantilainen rautatieurakoitsija, joka rakensi rautateitä ympäri maailmaa. On arvioitu, että kuollessaan 1870 Brassey oli osallistunut maailman joka 20. rautatiemailin rakentamiseen.
Elämä ja ura

Brasseyn isä viljeli omaa maata Buertonissa ja lisäksi Westminsterin markiisin omistamaa viereistä tilaa. Brassey kävi koulua Chesterissä, ja pääsi 16-vuotiaana paikallisen maanmittarin oppipojaksi. Hänet otettiin osakkaaksi ja noin vuonna 1826 uuden yrityksen johtoon Birkenheadissa. Brasseyn ensimmäinen toimeksianto rautatieurakoitsijana oli vuonna 1835, kun hän ryhtyi toteuttamaan osaa Grand Junctionin rautatiestä insinööri Joseph Locken kutsusta. Locke antoi pian sen jälkeen hänelle tehtäväksi Lontoon ja Southamptonin rautatien loppuunsaattamisen. Brasseyn työmailla työskenteli nyt noin 3 000 miestä. Samaan aikaan hän työskenteli useiden muiden ratojen osilla Pohjois-Englannissa ja Skotlannissa. Yhdessä liikekumppaninsa kanssa Brassey ryhtyi vuonna 1840 rakentamaan Pariisista Roueniin johtavaa rautatietä, jonka insinöörinä Locke toimi. Myöhemmin hän toteutti saman radan laajennuksen. Muutamaa vuotta myöhemmin hän työskenteli kumppaninsa kanssa viidellä muulla ranskalaisella radalla ja omasta puolestaan yhtä monella radalla Englannissa, Walesissa ja Skotlannissa. Brasseyn alaisuudessa työskenteli nyt 75 000 miestä. Vuonna 1851 hän ryhtyi muihin töihin Englannissa ja Skotlannissa, ja seuraavana vuonna hän ryhtyi rakentamaan rautateitä Hollantiin, Preussiin, Espanjaan ja Italiaan. Yksi hänen suurimmista hankkeistaan oli Kanadan Grand Trunk -rautatie, jossa oli silta Saint Lawrence -joen yli. Seuraavina vuosina hänen urakointiosastoja oli lähes kaikissa Euroopan maissa, Intiassa, Australiassa ja Etelä-Amerikassa. Varsinaisten rautatietyömaiden lisäksi hän perusti ja ylläpiti suurta määrää niiden apuoimipaikkoja, hiili- ja rautatehtaita, telakoita ja niin edelleen.  Brassey rakensi myös Krimin rautatien vuonna 1854 Krimin sodan aikana Sevastopolin piiritystä varten. Vuonna 1866 Brassey sai tarmokkaasti valmiiksi Itävallan radan huolimatta silloin käydystä Preussin–Itävallan sodasta.
Brasseyn taloudelliset voitot olivat valtavat, mutta hän koki joskus myös raskaita tappioita. Hänen suurimpia taloudellisia katastrofejaan oli Rouenin ja Le Havren rautatien suuren Barentinin maasillan sortuminen. Brassey oli ensimmäisiä, jotka pyrkivät parantamaan insinöörien ja urakoitsijoiden välisiä suhteita vastustamalla yleisiä korruptiokäytäntöjä. Hänen työmaansa olivat hyvin kansainvälisiä; niissä työskenteli sekaisin miehiä eri kansallisuuksista. Brasseylle myönnettiin Ranskan Kunnialegioonan risti, Italian Pyhien Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunnan risti, ja Itävallan keisarilta hän sai Rautakruunun ritarikunnan kunniamerkin, jota ei tiettävästi ollut aiemmin annettu ulkomaalaiselle. Hänen vanhin poikansa, liberaalipoliitikko Thomas Brassey, lyötiin ritariksi ja myöhemmin paroni Brasseyksi. Hän toimi Victorian kuvernöörinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Brassey Wikimedia Commonsissa
Torbjørn Røe Isaksen

| Torbjørn Røe Isaksen |
| --- | --- |
 Isaksen vuonna 2017.
Norjan työ- ja sosiaaliministeri
 Solbergin hallitus 24. tammikuuta 2020 – 14. lokakuuta 2021  
Edeltäjä:  Anniken Hauglie
Seuraaja:  Hadia Tajik
Norjan elinkeinoministeri
 Solbergin hallitus 17. tammikuuta 2018 – 24. tammikuuta 2020  
Edeltäjä:  Monica Mæland
Seuraaja:  Iselin Nybø
Norjan opetusministeri
 Solbergin hallitus 26. marraskuuta 2017 – 17. tammikuuta 2018  
Edeltäjä:  Henrik Asheim
Seuraaja:  Jan Tore Sanner
 16. lokakuuta 2013 – 15. syyskuuta 2017  
Edeltäjä:  Kristin Halvorsen
Seuraaja:  Henrik Asheim
Suurkäräjäedustaja
 Telemarkin vaalipiiri 2009–2017  
Unge Høyren puheenjohtaja
 2004–2008  
Edeltäjä:  Ine Marie Eriksen
Seuraaja:  Henrik Asheim
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Ålesund, Norja
Ammatti:  toimittaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  oikeistopuolue
Tutkinnot:  Oslon yliopisto (valtiotieteiden maisteri, 2008)
Torbjørn Røe Isaksen (s. 28. heinäkuuta 1978 Ålesund) on norjalainen toimittaja ja entinen oikeistopuolueen poliitikko. Hän toimi Solbergin hallituksessa ensin opetusministerinä (2013–18) ja sen jälkeen elinkeinoministerinä (2018–20) sekä työministerinä (2021–21). Hän istui suurkäräjillä vuosina 2009–17. Vuosina 2004–08 hän johti oikeistopuolueen nuorisojärjestöä Unge Høyreä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torbjørn Røe Isaksen Wikimedia Commonsissa
Torbjørn Røe Isaksen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Tim Mikkelson

| Tim Mikkelson |
| --- | --- |
 Mikkelson vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1986 (ikä 38) Matamata, Uusi-Seelanti
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Uran tiedot
Pituus:  191 cm
Laji:  rugby-7 rugby union
Seura:  Waikato (2008–2013) Chiefs (2008–2010) Uuden-Seelannin maajoukkue (2008–)
 Tietolaatikko päivitetty 28. toukokuuta 2016 
Tim Mikkelson (s. 13. elokuuta 1986 Matamata, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen ammattilaisrugbypelaaja. Mikkelson on pelannut Uuden-Seelannin rugby-7-maajoukkueessa vuodesta 2008.
Ura > Seurat

Mikkelson on edustanut Waikatoa vuosina 2008–2013. Lisäksi hän on pelannut Super Rugby-joukkueessa Chiefs vuosina 2008–2010.
Ura > Maajoukkue

Mikkelson on pelannut Uuden-Seelannin rugby-7-maajoukkueessa vuodesta 2008. Vuonna 2016 hänet valittiin joukkueen kapteeniksi.
Ura > Palkinnot ja saavutukset

Mikkelson valittiin Rugby World Cup Sevensin turnauksen parhaaksi pelaajaksi vuonna 2013 ja samana vuonna IRB:n vuoden parhaaksi rugby-7-pelaajaksi.
Aiheesta muualla

AllBlacks.com: Pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Tricholomataceae

| Tricholomataceae |
| --- | --- |
 Suopavalmuska (Tricholoma saponaceum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Alalahko::  Tricholomatineae
Heimo::  Tricholomataceae  R. Heim ex Pouzar
Suvut
 Albomagister  Corneriella  Dennisiomyces  Jyväslakit Dermoloma  Valmukat Leucopaxillus  Porpoloma  Karikat Pseudobaeospora  Pseudoporpoloma  Valhakat Pseudotricholoma  Valmuskat Tricholoma 
Katso myös
   Tricholomataceae Wikispeciesissä   Tricholomataceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tricholomataceae on helttasienten heimo, johon kuuluvat muun muassa valmuskat (Tricholoma). Kun sienten molekyylibiologiaa on tutkittu tarkemmin, sukuja on siirretty tähän heimoon ja siitä pois.
Tiera (romaani)

| Tiera |
| --- | --- |

Kirjailija:  Timo Parvela
Kansitaiteilija:  Jussi Kaakinen
Kieli:  suomi
Genre:  fantasiakirjallisuus nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  syyskuu 2008
Ulkoasu:  kovakantinen sidottu
Sivumäärä:  271
ISBN:  978-951-31-4316-9
Sarja: Sammon vartijat
Edeltävä:  Tuliterä
Seuraava:  Louhi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tiera on Timo Parvelan kirjoittama romaani. Teoksen kustansi Tammi vuonna 2008. Kirja on toinen Sammon vartijat -sarjan kirja.
Vastaanotto

Kirja otettiin vastaan hyvin ja sitä onkin kuvailtu sanoin:
»Kalevala ja nykyhetki kohtaavat tarkoituksellisesti, eivätkä yhteydet jää pelkiksi koristeiksi. Ajatuksiltaan polttavan ajankohtainen teos on jännittävää nuorten fantasiaa, poikkeuksellisen osuvasti sommiteltua ja mieltä kiihdyttävää.» 
(Lapsen Maailma)
Sekä:
»Tuliterä on täysverinen fantasiaseikkailu, joka tuo kansallisen mytologiamme nykyaikaan, raikastaa sen nuoruuden energialla, maagisilla olioilla ja esineillä, vauhdikkailla yllätyksillä ja raikkaalla huumorilla.» 
(Opettaja)
Aiheesta muualla

Kirjasampo