Marit
Neuvostoliiton jälkeinen aika ja ihmisoikeustilanne

Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua Marin ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen 22. joulukuuta 1990, mutta jäi kuitenkin Venäjän federaation yhteyteen. Presidentin virka perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1992 otettiin käyttöön nimi Mari Elin tasavalta (El = maa).lähde?
Vuoden 2000 marraskuussa tasavallan päämieheksi valittiin Leonid Markelov, joka edusti Vladimir Žirinovskin liberaalidemokraattista puoluetta. Hän alkoi heti käyttää monin tavoin laajoja valtuuksiaan mareja vastaan. Vuoden 2001 aikana Marin Kirjailijaliitto häädettiin tiloistaan. Marin valtiollinen kirjakustantamo jätettiin ilman valtion tukea, minkä seurauksena marilaisen kirjallisuuden julkaiseminen muuttui käytännössä mahdottomaksi. Marinkieliset sanomalehdet Marij El ja Kugarnja ajettiin konkurssin partaalle, jotta niiden toimitukset kirjoittaisivat vain hallinnolle mieluisia juttuja. Marin tasavallan opetusministeriön kansallinen osasto lakkautettiin. Marin kieli muutettiin valinnaiseksi oppiaineeksi, millä viranomaiset osoittivat pitävänsä kieltä arvottomana. Marin tasavallassa ilmestynyttä suomalais-ugrilaisten kansojen asioista kirjoittanutta Kudo+Kodu -sanomalehteä uhkailtiin häädöllä tiloistaan ja lehden painaminen hallituksen kirjapainossa kiellettiin. Niinpä lehteä alettiin painaa kaukana Mordoviassa. Muut hallituksesta riippumattomat lehdet oli lakkautettu jo ennen Markelovin hallitusta. Markelov jopa syrjäytti marinkielisen lastenlehden toimituksen vaalitoimistollaan kolme vuotta ennen tasavallan päämiehen vaaleja. Marin tasavalta on Venäjän sananvapaustilastoissa viimeisten joukossa.
Marien ihmisoikeustilannetta on sanottu huonoksi. Asia ei ole juurikaan esillä tiedotusvälineissä, koska mareilla ei ole käytättävissään samanlaisia kanavia yhteiskunnalliseen keskusteluun kuin monilla muilla eurooppalaisilla kansoilla. Asia kuitenkin nousi lyhyesti julkiseen keskusteluun Suomessakin 2000-luvun ensi vuosina. Tuolloin marien ongelmat, jotka jatkuvat edelleen, nousivat keskusteluun myös Euroopan parlamentissa Strasbourgissa. Aiheesta kävivät kevällä 2005 keskustelua muun muassa heidän sukukansojensa edustajat, eli Unkarin (Gyula Hegyi ja István Szent-Iványi päätöslauselman laatijat; sekä György Schöpflin), Suomen ja Viron europarlamentaaritkot. Käsitellyn lauselman nimi oli Ihmisoikeuksien ja demokratian loukkaukset Venäjän federaatioon kuuluvassa Marin tasavallassa. Suomalaisedustajista puheenvuoron käytti Esko Seppänen, joka oli myös laatimassa lauselmaa ja virolaisista Tunne Kelam (myös laatijana) sekä Marianne Mikko.
Yliopisto-opettaja Annika Pasanen totesi vuonna 2001, että monet marilaisissa opiskelijajärjestöissä toimineet ja vapaaehtoistyötä oman kulttuurinsa eteen tehneet nuoret ovat alkaneet pelätä, ei vain poliittisia päätöksiä, vaan myös poliisia. Poliisi on antanut omilla toimillaan ymmärtää, että marilaisnuorten on parempi pysyä poissa poliittisesta toiminnasta oman uransa ja oman ja läheistensä turvallisuuden vuoksi.
Merkittävimpiin marien oikeuksien ajajiin lukeutunut Valeri Alikov kuoli vuonna 2016.
Vaatimaton elämäntapa on saanut monet marinuoret muuttamaan suuriin kaupunkeihin. Heikon ihmisoikeustilanteen kanssa tämä on aiheuttanut huolta marien kansan säilymisestä, mutta pienemmänkin mariheimon, vuorimarien joukossa oman kulttuurin ja kielen arvostus on erittäin korkealla.