stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Susi lammasten vaatteissa

| Susi lammasten vaatteissa> The Pilgrim |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Roland Totheroh
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Tuotantosuunnittelija:  Charles D. Hall
Pääosat:  Charles Chaplin Edna Purviance Kitty Bradbury Syd Chaplin Mack Swain
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  First National, Charles Chaplin Productions
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:  26. helmikuuta 1923
Kesto:  59 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Susi lammasten vaatteissa tai Pyhiinvaeltaja (The Pilgrim) on Charles Chaplinin ohjaama vuoden 1923 yhdysvaltalainen mykkäelokuva.
Susi lammasten vaatteissa oli viimeinen elokuva, jonka Chaplin teki First Nationalille. Se oli myös hänen viimeinen lyhytelokuvansa, vaikkakin elokuva olikin teknisesti liian pitkä lyhytelokuvaksi. Chaplin ajautui elokuvan levittämisestä erimielisyyksiin First Nationalin kanssa. Chaplin muun muassa raivostui First Nationalin väitteestä, joka esitettiin Susi lammasten vaatteissa elokuvan leikkausvaiheessa, ettei hän olisi täyttänyt sopimustaan Chaplinin pojan kohdalla.
Elokuva on kevyt satiiri, jossa käsitellään pienen kaupungin uskovaisten tapoja ja tekopyhyyttä. Aiheensa vuoksi se joutuikin joillain paikkakunnilla vaikeuksiin sensoreiden ja kirkollisten viranomaisten kanssa. Atlantassa evankelisten pastoreiden yhdistys vaati sen kieltämistä, koska se loukkasi evankeliumia. Lisäksi Etelä-Carolinassa Ku Klux Klan protestoi elokuvaa, koska se pilkkasi protestanttista papistoa, ja Pennsylvaniassa sensuurilautakunta poisti siitä useita kohtauksia. Pääosin kuitenkin sekä kirkonmiehet että maallikot olivat sitä mieltä, että elokuvan satiiri ei ole kohdennettu papistoa vastaan.
Aiheesta muualla

Susi lammasten vaatteissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Susi lammasten vaatteissa Elonet.
Susi lammasten vaatteissa AllMoviessa. (englanniksi)
Suomuannoona

| Suomuannoona |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Magnoliales
Heimo::  Annoonakasvit Annonaceae
Alaheimo::  Annonoideae
Tribus::  Annoneae
Suku::  Annoonat Annona
Laji::  cherimola
Kaksiosainen nimi
 Annona cherimola  Mill. 
Katso myös
   Suomuannoona Wikispeciesissä   Suomuannoona Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suomuannoona eli kirimoija tai annoona (Annona cherimola) on eteläamerikkalainen hedelmäkasvi.
Puu

Suomuannoonapuu kasvaa pystysuoraksi ja 5–9 metriä korkeaksi. Oksat ovat rönsyileviä ja kasvavat matalalla. Lehdet ovat 7–15 senttimetriä pitkiä, 4–9 senttimetriä leveitä, ja kasvavat kahdessa rivissä. Nuoret oksat ovat ruskeakarvaisia. Myös lehtiä peittää päälypuolelta harvahko karva, alapinnalta samettimainen nukka.
Tuoksuvat kukat kasvavat yksin tai 2–3 kukan ryhmissä. Terälehdet ovat 3 senttimetriä pitkät.
Hedelmä

Suomuannoonan hedelmä on kartiomainen tai sydämenmuotoinen, 10–20 senttimetriä pitkä ja 10 senttimetriä leveä. Se painaa keskimäärin 150–500 grammaa, joskus jopa yli 2,5 kilogrammaa. Hedelmän kuori voi olla ohut tai paksu, sileä tai pienten juomujen kuvioima, ja siinä voi olla pullistumia. Hedelmä on helppo avata. Hedemäliha on valkoista ja mehukasta, ja tuoksuu hyvältä. Hedelmän sokeripitoisuus on 14–18 prosenttia, ja se maistuu lievästi hapokkaalle. Siemeniä on runsaasti, ja ne ovat noin 1,5 senttimetriä pitkiä ja tummia.
Täysikasvuinen hedelmä on kiinteä ja pehmenee huomattavasti kypsytyksessä, samalla kun sen väri muuttuu tumman vihreästä vaalean vihreäksi tai kellanvihreäksi. Hedelmät korjataan täysikasvuisina ja kypsytetään kaupassa.
Eri lajikkeet tuottavat huomattavan erilaisia hedelmiä. Yhdessäkään lajikkeessa eivät yhdisty kaikki halutut ominaisuudet.
Hedelmää syödään usein jälkiruokana, joskus lusikalla. Sitä käytetään myös muun muassa hedelmäsalaateissa, sorbeteissa, kiisselissä ja piiraissa. Hedelmällä on korkea kalori- ja kuitupitoisuus, ja se sisältää runsaasti niasiinia ja C-vitamiinia. Siemenet ovat myrkyllisiä.
Hedelmälihan ravintoarvot / 100 g:
energiaa 404 kJ / 97 kcal
proteiinia 1,3 g
hiilihydraatteja 21,6 g
rasvaa 0,4 g
Historia ja viljely

Suomuannoonan uskotaan olevan kotoisin Andeilta Perun ja Ecuadorin välisistä ylänkölaaksoista 1500–2000 metrin korkeudesta. Sieltä se on levinnyt Keski-Amerikan ja Meksikon viileille ylängöille jo kauan sitten. Myöhemmin espanjalaiset veivät kasvia Karibialle, Afrikan rannikoille ja Välimeren seudulle.
Suomuannoonan hedelmää pidetään annoonien suvun parhaana hedelmänä. Sitä viljellään subtropiikissa ja tropiikin ylängöillä usein omavaraisviljelykasvina. Kaupallisesti kasvia viljellään Espanjassa, Boliviassa, Chilessä, Perussa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomuannoona kasvaa monenlaisessa maaperässä hiekkaisesta saviseen. Parhaan sadon se antaa tasaisesti kosteassa, vettä läpäisevässä hiekkamaassa, koska silloin se ei kärsi juuritaudeista. Sato paranee, jos kasvi saa kukintakaudella paljon sadetta ja ilmankosteutta. Halla tappaa puun taimet, mutta vanhemmat puut voivat selviytyä. Puun viljelylämpötila on 21–30 celsiusastetta. Puu vaatii viileän jakson ja hyötyy kuivasta kaudesta. Se kärsii korkeista lämpötiloista eikä menesty alangoilla. Kuumassa ja kuivassa säässä puu ei pölytä.
Puu pölytetään usein käsin, jotta hedelmistä saadaan samanmuotoisia. Kasvia lisätään yleisimmin siemenistä. Siemen itää 30 vuorokauden kuluessa. Taimi kasvatetaan usein 90 senttimetrin korkuiseksi ennen kuin siihen aletaan lisätä oksia 15–25 senttimetrin välein. Maahan asti taipuvat ja toisiaan koskettavat oksat karsitaan.
Puuaines on pehmeää, joten puu kärsii kovista tuulista ja oksien katkeilusta. Myös hedelmän kuori on herkkä vaurioitumaan ja kuivumaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suomuannoona (Annona cherimola)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Suomuannoona eli kirimoija (Annona cherimola)
Annoona (Annona cherimoia) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt: Taxonomy - Annona cherimola (englanniksi)
Flora of China: Annona cherimolia (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Annona cherimola, (cherimoya) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Annona cherimola (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158986  Wikispecies: Annona cherimola  BioLib: 195471  Calflora: 12214  CoL: 5V52F  Ecocrop: 2194  EoL: 1054913  EPPO: ANUCH  FNA: 242412183  GBIF: 5407147  GRIN: 3479  iNaturalist: 126236  IPNI: 927235-1  IRMNG: 10206291  ISC: 5806  ITIS: 506198  IUCN: 143324599  NCBI: 49314  NZOR: 186b20a4-9be6-496d-9df4-225286dd32b9  NZPCN: 2473  Observation.org: 206051  Open Tree of Life: 227737  PFI: 8396  Plant List: kew-2640812  PLANTS: ANCH9  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:927235-1  Tropicos: 1600780  uBio: 8277769  WFO: wfo-0000537707 
Avaamattomia hedelmiä.
Avattuja hedelmiä.
Suulajärvi (Lentiera)

| Suulajärvi Сула, Sula |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Paikkakunta:  Lentiera
Koordinaatit:  63°30′46″N, 31°11′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö
Järveen tulevat joet:  Kivi, Marja, Suulajoki
Laskujoki:  Lieksanjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167 m
Pituus:  9,5 km
Leveys:  5,4 km
Rantaviiva:  39 km
Pinta-ala:  27,1 km²
Tilavuus:  0,166 km³
Keskisyvyys:  6,1 m
Suurin syvyys:  18 m
Valuma-alue:  3 970 km²
 fiSuulajärvi 
Suulajärvi (ven. Су́ла, Sula) on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 27,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 3 970 neliökilometriä, keskisyvyys 6,1 metriä ja suurin syvyys 18,0 metriä.
Suulajärveen virtaavat Kivi-, Marja- ja Suulajoet sekä kymmenen puroa. Se laskee Lieksanjoen kautta Lentieranjärveen. Järvessä on 12 saarta, joiden yhteispinta-ala on 8,2 neliökilometriä. Kalalajeja ovat taimen, siika, muikku, harjus, hauki, särki, salakka, säyne, seipi, made, ahven, kiiski ja kivisimppu.
Järven keskellä olevassa saaressa on sijainnut Šuuloansaaren kylä.
Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2002

Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2002 järjestettiin 23.–30. syyskuuta Unkarin Sümegissä. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Sveitsi voitti kolme kultamitalia, Ruotsi kaksi sekä Norja, Suomi ja Venäjä yhden.
Suspense

Suspense oli yhdysvaltalainen rikossarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa vuosina 1942–1962. Radiosarjan pohjalta tehtiin myös televisioversio, jota CBS esitti vuosina 1949–1954 ja vielä lyhyen aikaa vuonna 1964.
Sarjan pilottijakso, Marie Belloc Lowndesin teokseen pohjautuva ”The Lodger”, oli esitetty jo vuonna 1942 radiosarjassa Forecast. Jakson pääosassa esiintyi Herbert Marshall ja sen ohjasi Alfred Hitchcock, joka oli vuonna 1926 ohjannut samaan teokseen pohjautuvan elokuvan Vuokralainen. Ensimmäinen varsinainen jakso esitettiin 17. heinäkuuta 1942, ja tällöin esitettiin John Dickson Carrin kirjaan The Burning Court perustuva samanniminen kuunnelma. Myös useat muut sarjan alkuaikojen kuunnelmista olivat Carrin muiden kirjailijoiden teoksista sovittamia tai hänen alkuperäiskäsikirjoituksiaan.
Tunnetuimpiin jaksoihin kuuluu Lucille Fletcherin käsikirjoittama ”Sorry, Wrong Number”, jonka pääroolissa esiintyi Agnes Moorehead. Se esitettiin ensimmäisen kerran 25. toukokuuta 1943, ja se esitettiin myöhemmin uudestaan seitsemän kertaa. Sen pohjalta tehtiin 1948 samanniminen elokuva (suom. Valitan, väärä numero!), jonka pääosassa oli Barbara Stanwyck. Radioteatteri teki Markus Raution ohjaamana kuunnelman suomeksi vuonna 1949. Tässä versiossa pääroolin esitti Emma Väänänen.
Suspensessa esiintyi usein tunnettuja Hollywood-elokuvien tähtinäyttelijöitä, kuten Orson Welles, Olivia de Havilland, Gene Kelly, Cary Grant, Bela Lugosi ja Peter Lorre. He joutuivat usein esiintymään itselleen epätyypillisissä rooleissa, ja esimerkiksi Vincent Price sai roolin ensirakastajana.
Kaikkiaan sarjaa tehtiin 945 jaksoa, joista runsaat 900 on säilynyt. Viimeinen jakso lähetettiin 30. syyskuuta 1962. Suspense ja samana päivänä päättynyt Yours Truly, Johnny Dollar olivat tuolloin Yhdysvaltojen ainoat valtakunnallisesti lähetetyt draamasarjat radiossa.
Aiheesta muualla

Suspensen jaksoja archive.orgissa MP3-muodossa (englanniksi)
Martin Grams Jr.: Suspense: Twenty Years of Thrills and Chills.  Morris Publishing, 1998.  ISBN 1575026759  (englanniksi)
Matti Sutinen

Matti Sutinen (31. tammikuuta 1930 Viipuri – 15. huhtikuuta 2024 Riihimäki) oli suomalainen seiväshyppääjä.
Sutinen osallistui kaksiin olympialaisiin ja yksiin EM-kisoihin. Melbournen olympialaisissa 1956 hän jäi ilman tulosta, Tukholman EM-kisoissa 1958 hän sijoittui 19:nneksi ja Rooman olympialaisissa 1960 hän sijoittui kuudenneksi.
Maaotteluissa Sutinen kilpaili 19 kertaa vuosina 1954–1961. Kalevan kisoissa hän saavutti mitalin kahdeksana peräkkäisenä vuonna mutta ei kertaakaan kultaa. Hänen ennätyksensä oli 450 cm, jonka hän hyppäsi Rooman 1960 olympialaisissa.
Uransa Sutinen aloitti Viipurin Urheilijoissa, jota hän edusti vuoteen 1957. Sen jälkeen hän siirtyi Karkkilan Poikiin, jota hän edusti 1958–1962. Sen jälkeen hän siirtyi Riihimäen Kiskoon.
Nuorempana Matti Sutinen kilpaili menestyksekkäästi myös voimistelijana, ja Melbournen 1956 olympialaisiin hän osallistui paitsi seiväshyppääjänä myös voimistelun arvostelutuomarina. Hänen serkkunsa oli Suomen merivoimien komentaja ja uimari Juha Tikka.
Saavutukset

Olympialaisissa 6. sija 1960
EM-kisoissa 19. sija 1958
SM-hopea: 1957, 1958, 1959, 1960
SM-pronssi: 1954, 1955, 1956, 1961
Timo Sutinen

Timo Sutinen pelaa HIFK:ta vastaan vuonna 1971.
Timo Sutinen (s. 3. huhtikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Sutinen aloitti uransa KooVeessä, jossa voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Suomen mestaruuden keväällä 1968. Kahden KooVeen kauden jälkeen Sutinen siirtyi kuudeksi vuodeksi Jokereihin, jossa voitti uransa toisen Suomen mestaruuden. Jokereista hän lähti vuonna 1975 liigaan nousseeseen FoPS:aan, jossa pelasi seuraavat kolme vuotta. Viimeinen kausista meni I-divisioonassa. Seuraavat kolme vuotta meni Saksassa. Suomeen hän palasi vielä FoPS:aan I-divisioonaan. Suomen pääsarjassa Sutinen pelasi yhteensä 251 ottelua tehoin 152+180.
A-maajoukkueessa Sutinen pelasi tasan 100 ottelua. Näissä kertyi saldo 20+22. MM-kisaedustuksia hänelle tuli neljä. Sutinen on Jorma Valtosen ohella ainoa pelaaja, joka on valittu forssalaisseurasta arvoturnaukseen.
Toukokuussa 2008 Forssan Lehdelle antamassaan haastattelussa Sutinen kertoi Berliinin vuosinaan käyttäneensä efedriiniä. Sutisen mukaan sen käyttö oli yleistä.
Saavutukset ja palkinnot

2 Suomen mestaruutta (1968, 1973)
1 SM-hopea
SM-sarjan paras pistemies (1974, 1975)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1973, 1974)
Valinta SM-sarjan All Stars -joukkueeseen (1973)
Suomen Jääkiekkoleijona #81
Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2012

Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2012 järjestettiin 14.–20. toukokuuta Ruotsin Falunissa ja Morassa. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Sveitsi voitti neljä kultamitalia, Norja kaksi sekä Ruotsi ja Venäjä yhden.
Suopuikkija

| Suopuikkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Puikkijat Cephalophinae
Suku::  Cephalophus
Laji::  nigrifrons
Kaksiosainen nimi
 Cephalophus nigrifrons  Gray, 1871 
Alalajit
 C. n. nigrifrons  C. n. fosteri  C. n. hooki  C. n. hypoxanthus  C. n. kivuensis  C. n. rubidus 
Katso myös
   Suopuikkija Wikispeciesissä   Suopuikkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suopuikkija eli mustanaamasukeltaja-antilooppi (Cephalophus nigrifrons) on Afrikan keskiosissa elävä puikkijoiden alaheimoon kuuluva antilooppilaji. Sitä tavataan Nigeriasta ja Kamerunista Itä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Se suosii soisia metsiä ja elää sekä alankomaan sademetsissä että vuoristometsissä. Suopuikkija painaa korkeintaan 18 kiloa ja on 80–170 sentin mittainen. Turkki on lähinnä kastanjanruskea. Muista alaheimon lajeista lajin erottaa otsasta nenään ulottuvasta mustasta juovasta.
Suopuikkijasta erotetaan kuusi alalajia, joista C. n. rubidus -alalajia pidetään joskus omana lajinaan. Suopuikkijaa on myös pidetty ruskopuikkijan muotona, mutta nykyään se luokitellaan erilliseksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö

Suopuikkija on puikkijaksi keskikokoinen. Sen pituus on 80–170 senttiä ja paino 14–18 kiloa. Hännän pituus on 7,5–15 senttiä. Säkäkorkeus on noin 80 senttiä, korvien pituus 6,5–9,7 ja sarvien pituus 7–12 senttiä. Jalat ovat melko pitkät. Turkki on karkea ja kiiltävä. Jalkojen alaosat ovat tummat, miltei mustat, muu ruumis punaisen, kastanjanruskean ja tummanpunaruskean värinen. Vatsapuoli on aavistuksen verran muuta ruumista vaaleampi. Otsasta nenään kulkeva musta juova erottaa lajin kaikista muista puikkijalajeista. Naamajuova korostuu selvästi kulmakarvojen luona olevista vaaleista laikuista ja punertavista pään sivuista. Päässä on myös selvä karvatupsu, jonka karvat ovat enimmäkseen mustia, mutta joukossa on myös punertavia karvoja. Häntätupsu on valkoista hännänpäätä lukuun ottamatta musta. Suopuikkijalla ei ole selkäjuovaa. Ruwenzorivuorilla elävä C. n. rubidus eroaa muista alalajeista siinä, että sen vatsa on valkoinen ja karvoitus tiheämpi kuin muilla alalajeilla.
Suopuikkijan sorkat ovat pitkät ja kapeat. Sorkkien yläpuolella olevat kannukset ovat suuret. Eläimen sorkat ja kannukset ovat hyvin mukautuneet liikkumiseen lajin usein soisessa ja pehmeässä elinympäristössä. Sarvet ovat taaksepäin kaartuvat, uurteiset, suipot ja lyhyet. Naaraiden sarvet ovat pienemmät kuin koirailla, mutta sukupuolet ovat muutoin samannäköiset. Eräiden alueiden suopuikkijoilla on nivusissaan hajurauhaset, mutta toisten alueiden eläimiltä ne puuttuvat. Suopuikkija muistuttaa suuresti ruskopuikkijaa, mutta sen kallo on kapeampi, kuono hoikempi, turkki tiheämpi ja karkeampi, erityisesti säkän kohdalta. Lisäksi yläleuanluun etuosassa on syvempi painanne. Ruskopuikkijalla ei myöskään ole eräillä suopuikkijoilla tyypillisiä nivusten hajurauhasia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Suopuikkijaa tavataan keskisessä Afrikassa. Se elää sademetsävyöhykkeellä, joka kattaa Etelä-Kamerunin, Keski-Afrikan tasavallan lounaisosan, osia Gabonista ja Kongon tasavallasta, Río Munin, Pohjois-Angolan sekä Kongon demokraattisen tasavallan itään aina Virungavuorille saakka. Erillinen kanta on myös Nigerjoen suistossa Nigeriassa. Lajia tavataan myös Itä-Afrikan hautavajoaman länsihaaran ylänkömetsissä Kongon demokraattisessa tasavallassa, Lounais-Ugandassa, Länsi-Ruandassa ja Burundin luoteisosissa. Erillisiä vuoristokantoja on myös Mount Elgonilla, Keniavuorella ja Aberdarevuoristossa. C. n. rubidus elää vain Ruwenzorivuorilla, jossa sitä on tavattu toistaiseksi vain Ugandan puolella. Ruwenzorivuorten alarinteillä tavataan myös C. n. kivuensis -alalajia.
Suopuikkijan elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät. Se suosii erityisesti soisia metsäalueita, mutta elää myös sekä alankometsissä että vuoristometsissä. Mount Elgonilla lajia tavataan 2 400–3 500 metrin ja Keniavuorella yli 2 500 metrin korkeudessa. Molemmilla vuorilla se on bambua kasvavalla vyöhykkeellä. Aberdarevuoristossa, Elgonilla ja Keniavuorella suopuikkija on sopeutunut elämään myös subalpiinisella kasvillisuusvyöhykkeellä sekä nummilla. Sitä tapaa usein myös purojen ja jokien varsilta sekä tulvametsistä.
Suopuikkijoiden määräksi arvioidaan noin 300 000 yksilöä. Kanta on todennäköisesti laskussa. Muiden puikkijoiden tavoin sitä vaivaavat elinympäristöjen tuhoutuminen ja metsästys ruoaksi. Sen lukumäärä ja levinneisyys on supistunut alueilla, joilla on tiheää asutusta ja voimakasta bushmeat-metsästystä, mutta on edelleen runsas siellä missä ihmisen toiminta on vähäistä. Suopuikkija ei ole toistaiseksi lajina uhanalainen, mutta mikäli nykyinen kehitys jatkuu, lajin levinneisyys tulee supistumaan ja lopulta sirpaloitumaan eristyneisiin suojeltuihin metsäsaarekkeisiin, joista se saisi suojaa metsästykseltä ja leviävältä ihmisasutukselta. Lajia tavataan useissa kansallispuistoissa ja muilla luonnonsuojelualueilla.
Elintavat

Suopuikkija on toimelias, mutta arka eläin, joka liikkuu sekä yöllä että päivällä. Laji on reviiritietoinen. Se elää yksin tai pareittain ja pitää hallussaan reviiriä, jonka olemassaolon eläin merkitsee naaman hajurauhasten eritteillä. Nukkumapaikkansa ja ruokailualueiden välillä suopuikkijat liikkuvat säännöllisesti käyttämiään polkuja pitkin. Suopuikkijan ravinto koostuu erilaisista hedelmistä ja mehikasveista. Lajin elämänrytmi tunnetaan huonosti, mutta se voi elää vankeudessa lähes 20 vuoden ikäiseksi
Suomen urheilu 1986

Suomen urheilu 1986 käsittelee vuoden 1986 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjo Matikainen | Hiihto |
| 2. | Matti Nykänen | Mäkihyppy |
| 3. | Arto Bryggare | Yleisurheilu |
| 4. | Pertti Karppinen | Soutu |
| 5. | Markku Alén | Autourheilu |
| 6. | Juha Kankkunen | Autourheilu |
| 7. | Jari Kurri | Jääkiekko |
| 8. | Tapio Sipilä | Paini |
| 9. | Tomi Poikolainen | Jousiammunta |
| 10. | Carita Jussila | Jousiammunta |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjo Matikainen | Hiihto |
| 2. | Carita Jussila | Jousiammunta |
| 3. | Ritva Varelius | Karate |
| 4. | Sari Kauria | Karate |
| 5. | Annika ja Bettina Lemström | Purjehdus |
| 6. | Sinikka Keskitalo | Yleisurheilu |
Lähde: 
Äänestys käytiin marras-joulukuussa, jolloin rallin MM-sarja oli vielä kesken.
Ammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa suomalaiset voittivat kaksi kultaa joukkuekilpailuissa. Skövdessä, Ruotsissa 28.8.–1.9. ammuttiin 300 metrin matkan kiväärilajit, ja Suomen standardikiväärijoukkue Mauri Röppänen, Ralf Westerlund ja Kalle Leskinen voitti kultaa maailmanennätystuloksella 1729. Lisäksi suomalaiset saivat Skövden kisoista kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Suhlissa, Itä-Saksassa 6.–14.9. kilpailtiin muut lajit ja siellä Suomi saavutti yhden mitalin kutakin väriä. Kultaa voitti naisten ilmakiväärijoukkue Leena Melartin-Thune, Pirjo Peltola ja Sirpa Ylönen.
Autourheilu

Formula 1:n MM-sarjassa Keke Rosberg ajoi viimeisen kautensa ja sijoittui McLarenilla yhteispisteissä kuudenneksi.
Rallin maailmanmestaruussarjassa Juha Kankkunen voitti maailmanmestaruuden 14 pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Markku Aléniin ja 55 pisteen erolla kolmanneksi sijoittuneeseen Timo Saloseen. Kauden 12 osakilpailusta Kankkunen voitti Ruotsin rallin, Akropolis-rallin ja Uuden-Seelannin rallin, Alén Olympus-rallin, Salonen Jyväskylän suurajot ja RAC-rallin sekä Henri Toivonen Monte Carlon rallin. Toivonen kuoli 2.5. ajettuaan Korsikan rallissa tieltä rotkoon. Alén ehti kymmenen päivää juhlia maailmanmestaruutta, sillä vasta 18.12. Kansainvälinen autourheiluliitto (FISA) käsitteli Peugeotin lokakuisesta San Remon rallista tekemän protestin. Peugeotin autot, joista yhtä ajoi Kankkunen, oli San Remossa hylätty sääntöjen vastaisten pohjapanssarien vuoksi, mutta lopullisessa päätöksessään FISA hylkäsi San Remon rallin tulokset kokonaan, jolloin Alén menetti voitosta saamansa pisteet ja putosi MM-sarjan lopputuloksissa toiseksi.
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi 14 maaottelua, joista kolme oli A-maajoukkueesta osittain erillisen olympiajoukkueen pelejä. A-maajoukkuetta valmensi Martti Kuusela ja olympiajoukkuetta Jukka Vakkila. A-maajoukkue leireili alkuvuonna ulkomailla ja pelasi vieraskentillä Portugalia, Bahrainia ja Saudi-Arabiaa sekä huhtikuussa Brasiliaa vastaan. Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnat Suomi aloitti syyskuussa Helsingin olympiastadionilla pelaamalla Walesin kanssa tasapelin 1–1 ja jatkoi häviämällä vieraskentällä Tšekkoslovakialle 3–0 ja Tanskalle 1–0. Olympiakarsinnoissa Suomi hävisi Tampereella Belgialle 0–2. A-maajoukkueen koko vuoden saldo oli kolme voittoa, neljä tasapeliä ja neljä tappiota, ja olympiajoukkue voitti yhden ottelun ja hävisi kaksi. Ari Hjelm teki vuoden maaotteluissa kolme maalia.
Suomen naisten maajoukkue pelasi neljä maaottelua. Kaj Österbergin valmentama Suomi hävisi heinäkuussa Lahdessa Tšekkoslovakialle 0–2 ja pelasi kaksi päivää myöhemmin Helsingin pallokentällä saman vastustajan kanssa tasan 1–1, voitti elokuussa Knokkessa Belgian 0–5 sekä hävisi lokakuussa Oslossa viimeisessä vuoden 1987 Euroopan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussaan Norjalle 2–0. Helena Vanhanen teki vuoden maaotteluissa yhteensä kolme maalia.
Euroopan cupissa lahtelaisseura Kuusysi pelasi puolivälierissä romanialaista Steaua Bukarestia vastaan. Ensimmäinen osaottelu 5.3. Bukarestissa päättyi maalittomaan tasapeliin. Toinen osaottelu pelattiin 19.3. Helsingin olympiastadionilla ennätyksellisen 32 522 katsojan edessä ja Kuusysi hävisi cup-mestaruuden lopulta voittaneelle romanialaiseuralle 0–1.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti lahtelainen Kuusysi, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai helsinkiläinen Kaunis Nainen Futis ja pronssille sijoittui Turun Pyrkivä.
Jousiammunta

Maastoammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 28.–30.8. Radstadissa, Itävallassa Carita Jussila voitti kultaa merkkiluokassa.
Tauluammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 27.–29.6. İzmirissä, Turkissa Tomi Poikolainen voitti henkilökohtaisen mestaruuden. Joukkuekilpailussa Poikolainen, Mika Savola ja Kyösti Laasonen saavuttivat hopeaa.