stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Palo
Aiheesta muualla

Pertti Palon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022)
Borrby

| Borrby |
| --- | --- |
 Borrbyn kirkko
 Borrby
 Koordinaatit: 55°27′25″N, 14°10′49″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Simrishamn
Väkiluku (31.12.2023):  840
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borrby on taajama Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 840 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borrby Wikimedia Commonsissa
Me (persoonapronomini)

Me on persoonaprononimi, joka on monikon ensimmäinen persoona ja viittaa puhujiin.
Etenkin useissa analyyttisissä kielissä me-pronominia on käytettävä subjektin ilmaisemiseksi. Kuitenkaan useimmissa synteettisissä kielissä, kuten espanjan, italian, suomen ja venäjän kielissä, joiden kielioppi perustuu sanojen taivutukseen, me-pronominia ei yleensä tarvitse käyttää vaan puhujat käyvät ilmi suoraan verbin persoonamuodon päätteestä.
Suomen me-sanalla on murteissa erilaisia variantteja, kuten kaakkoismurteiden ja peräpohjalaismurteiden myö.lähde?
Taivutuksia

| Sijamuoto | Persoonapronomien taivutus |
| --- | --- |
ominatiivi: me
akkusatiivi: meidät
genetiivi: meidän
partitiivi: meitä
essiivi: meinä
translatiivi: meiksi
inessiivi: meissä
elatiivi: meistä
illatiivi: meihin
adessiivi: meillä
ablatiivi: meiltä
allatiivi: meille
abessiivi: meittä
Harald V

| Harald V |
| --- | --- |
 Hänen majesteettinsa Harald V, Norjan kuningas.
 Kuningas vuonna 2021.
 Norjan kuningas
Valtakausi:  17. tammikuuta 1991 –
Edeltäjä:  Olavi V
Perijä:  Haakon
Pääministeri:  Gro Harlem Brundtland Thorbjørn Jagland Kjell Magne Bondevik Jens Stoltenberg Erna Solberg Jonas Gahr Støre

Syntynyt:  21. helmikuuta 1937 (ikä 87)  Skaugum, Asker, Norja
Puoliso:  Kuningatar Sonja (vih. 1968)
Lapset:  Prinsessa Märtha Louise Kruununprinssi Haakon
Suku:  Glücksburg
Isä:  Kuningas Olavi V
Äiti:  Prinsessa Märtha
Uskonto:  Norjan kirkko
Nimikirjoitus:  
Harald V (s. 21. helmikuuta 1937) on ollut Norjan kuningas 17. tammikuuta 1991 lähtien. Kuninkaallisessa asemassaan Harald V on Norjan asevoimien ylipäällikkö. Hänellä on myös Norjan maavoimien ja ilmavoimien kenraalin sekä merivoimien amiraalin arvo.
Varhainen elämä

Harald on Olavi V:n ja Ruotsin prinsessa Märtha Sofia Lovisan poika. Harald syntyi kruununprinssi Olavin kuninkaallisessa asumuksessa Skaugumissa, Askerissa lähellä Osloa. Hän on ensimmäinen Norjassa syntynyt prinssi sitten Olavi IV:n vuonna 1370. Harald V on Britannian kuningatar Viktorian jälkeläinen ja kuningatar Elisabet II:n pikkuserkku, molempien isoisoisä on Edvard VII, kuningatar Viktorian vanhin poika.
Kuninkaallinen perhe pakeni Saksan hyökkäystä vuonna 1940. Harald, hänen äitinsä ja siskonsa asuivat Washingtonissa toisen maailmansodan aikana. Kuningas Haakon ja kruununprinssi Olavi olivat Lontoossa pakolaishallituksen johdossa. Harald palasi Norjaan sodan päätyttyä 1945.
Saatuaan koulunsa päätökseen vuonna 1955 kruununprinssi Harald kouluttautui ratsuväkiupseeriksi ja viimeisteli armeijaopintonsa Norjan sotilasakatemiassa. Hän opiskeli myös Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa yhteiskuntatieteitä, historiaa ja taloustiedettä vuosina 1960–1962.
Kuninkaana

Isänsä kuoltua tammikuussa 1991 Harald nousi Norjan uudeksi kuninkaaksi. Maan perustuslaki ei vaadi kruunajaisten pitämistä, minkä sijaan Harald antoi hallitsijanvakuutuksen suurkäräjille 21. tammikuuta. Hänet, ja uusi kuningatar Sonia, siunattiin kuningaspariksi Nidarosin tuomiokirkossa 23. kesäkuuta.
Vuonna 2003 kuninkaan ilmoitettiin sairastavan virtsarakon syöpää, joka leikattiin. Toipumisen ajan kruununprinssi Haakon toimi valtionhoitajana. Myöhemmin Haakon sijaisti kuningasta tämän toipuessa sydänleikkauksesta.
Vuonna 2012 Norjan perustuslakia muutettiin siten, että kuningas ei ole enää Norjan evankelis-luterilaisen kirkon nimellinen johtaja, jonka tehtävä on mm. suojella kirkkoa. Kuninkaan tulee kuitenkin edelleen kuulua kyseiseen kirkkoon. Samana vuonna evankelis-luterilainen kirkko menetti myös asemansa kuningaskunnan virallisena kirkkona.
Vuonna 2018 voimaan tulleen perustuslain muutoksen nojalla kuningas ei ole enää pyhä. Hänellä on kuitenkin edelleen syytesuoja.
Perhe

Harald nai 29. elokuuta 1968 aatelittoman Sonja Haraldsenin (s. 1937). Avioliitto herätti paljon vastustusta. He olivat seurustelleet yhdeksän vuotta salassa Sonjan aatelittomuuden vuoksi. Lopulta kruununprinssi Harald uhkasi hylätä oikeutensa kruunuun, jollei pari saisi mennä naimisiin. Heillä on kaksi lasta, prinsessa Märtha Louise (s. 1971) ja kruununprinssi Haakon Magnus (s. 1973).
Galleria

Harald V:n kuninkaallinen monogrammi.
Harald vuonna 1937.
Harald (vas.) palaa perheensä kanssa Norjaan kesäkuussa 1945.
Harald vuonna 1955.
Harald ja Sonja vuonna 1968.
Kunnianosoituksia

Kuninkaana Harald toimii norjalaisten ritarikuntien suurmestarina. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat ulkomaalaiset kunniamerkit:
Vapauttaja kenraali San Martínin ritarikunta (Argentiina)
Leopoldin ritarikunta (Belgia)
Etelän ristin ritarikunta (Brasilia)
Stara planinan ritarikunta (Bulgaria)
Chilen ansioritarikunta (Chile)
Elefanttiritarikunta (Tanska)
Dannebrogin ritarikunta (Tanska)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro)
Valkoisen tähden ritarikunta (Viro)
Valkoisen ruusun ritarikunta (Suomi)
Kunnialegioona (Ranska)
Vapahtajan ritarikunta (Kreikka)
Olympic Order (KOK)
Islannin haukan ritarikunta (Islanti)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia)
Krysanteemiritarikunta (Japani)
Al-Hussein bin Alin ritarikunta (Jordania)
Jugoslavian tähden ritarikunta (Jugoslavia)
Kuningas Tonislavin ritarikunta (Kroatia)
Kolmen tähden ritarikunta (Latvia)
Vesthardus-ritarikunta (Latvia)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunta (Luxemburg)
Aadolf Nassaulaisen ritarikunta (Luxemburg)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
Alankomaiden kruunun ritarikunta (Alankomaat)
Kultaisen arkin ritarikunta (Alankomaat)
Valkoisen kotkan ritarikunta (Puola)
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali)
Avizin sotilaallinen ritarikunta (Portugali)
Mugunghwa-ritarikunta (Etelä-Korea)
Romanian tähden ritarikunta (Romania)
Valkoisen kaksoisristin ritarikunta (Slovakia)
Poikkeuksellisten meriittien ritarikunta (Slovenia)
Kultaisen taljan ritarikunta (Espanja)
Kaarle III:n ritarikunta (Espanja)
Sukkanauharitarikunta (Yhdistynyt kuningaskunta)
Royal Victorian Order (Yhdistynyt kuningaskunta)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Hyväntoivonniemen ritarikunta (Etelä-Afrikka)
Chula Chom Klaon ritarikunta (Thaimaa)
Turkin tasavallan valtion ritarikunta (Turkki)
Bundesverdienstkreuz (Saksa)
Unkarin ansioritarikunta (Unkari)
Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harald V Wikimedia Commonsissa
Norjan kuningashuoneen sivusto (norjaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Olavi V | Norjan kuningas 1991– | Seuraaja: (nykyinen) |
| n k Norjan hallitsijat ja valtionpäämiehet |
| --- | --- |
Kaunotukan suku:  Harald Kaunotukka ~(872—933)  Eerik Verikirves ~(933–935)  Haakon Hyvä ~(935–960)  Harald Harmaaturkki ~(960—970) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Harald Sinihammas (970—985 tai 986)  Haakon Sigurdinpoika (970—995)  Sven Haaraparta (985 tai 986 —995) 
Kaunotukan suku:  Olavi Tryggvenpoika (995–1000) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Eerik Haakoninpoika (1000–1012)  Sven Haakoninpoika (1000–1015)  Sven Haaraparta (1000–1014)  Håkon Eriksson (1012–1015)  Harald II (1014–1015) 
Kaunotukan suku:  Pyhä Olavi (1015–1028) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Knuut Suuri (1028–1035)  Håkon Eriksson (1028–1029)  Sven Aelgifunpoika (1030–1035) 
Kaunotukan suku:  Maunu Hyvä (1035–1047)  Harald Ankara (1045–1066)  Maunu Haraldinpoika (1066–1069)  Olav Kyrre (1067–1093)  Haakon Maununpoika (1093–1095)  Maunu Paljassääri (1093–1103)  Olavi Maununpoika (1103–1115)  Östen Maununpoika (1103–1123)  Sigurd I Jerusaleminkävijä (1103–1130)  Maunu Sokea (1130–1135)  Harald Gille (1130–1136)  Sigurd II Munn (1136–1155)  Inge Koukkuselkä (1136–1161)  Maunu Sokea (1137–1139)  Östen II Haraldsson (1142–1157)  Haakon Harteikas (1157–1162)  Maunu Erlinginpoika (1161–1184)  Sverre Sigurdinpoika (1184–1202)  Haakon III Sverrenpoika (1202–1204)  Guttorm Sigurdsson (1204)  Inge II Bårdinpoika (1204–1217)  Filippus Simonsson (1207—1217)  Haakon IV Haakoninpoika (1217–1263)  Haakon Nuori (1240–1257)  Maunu VI Lainparantaja (1263–1280)  Eerik II Maununpoika (1280–1299)  Haakon V Maununpoika (1299–1319) 
Bjälbo-suku:  Maunu Eerikinpoika (1319–1355)  Haakon VI Maununpoika (1343–1380)  Olavi Haakoninpoika (1380–1387) 
Kalmarin unioni:  Margareeta I (1380–1412)  Eerik XIII Pommerilainen (1389–1442)  Sigurd Jonsson (1439–1442)  Kristoffer Baijerilainen (1440–1448)  Sigurd Jonsson (1448–1449)  Kaarle I (1449–1450)  Sigurd Jonsson (1450–1452)  Kristian I (1450–1481)  Jon Svalesson Smör (1482-1483)  Hannu I (1483–1513)  Kristian II (1513–1523) 
Oldenburgin suku:  Fredrik I (1523–1533)  Kristian III (1534–1559)  Fredrik II (1559–1588)  Kristian IV (1588–1648)  Fredrik III (1648–1670)  Kristian V (1670-1699)  Fredrik IV (1699–1730)  Kristian VI (1730-1746)  Fredrik V (1746-1766)  Kristian VII (1766–1808)  Fredrik VI (1808–1814)  Kristian VIII (1814) 
Holstein-Gottorp-suku:  Kaarle XIII (1814–1818) 
Bernadotte-suku:  Kaarle XIV Juhana (1818–1844)  Oskar I (1844–1859)  Kaarle XV (1859–1872)  Oskar II (1872–1905) 
Glücksburg-suku:  Haakon VII (1905–1957)  Olavi V (1957–1991)  Harald V (1991–) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  IdRef
Ilomantsi

| Ilomantsi Ilomančči/Il'manči (karjala),  Ilomants (ruotsi) |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°40′20″N, 030°55′50″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Joensuun seutukunta
Kuntanumero:  146
Hallinnollinen keskus:  Ilomantsin kirkonkylä
Perustettu:  1875
Kokonaispinta-ala:  3 172,68 km² 23:nneksi suurin 2022 
– maa:  2 763,38 km²
– sisävesi:  409,30 km²
Väkiluku:  4 381 182:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  1,59 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  8,9 %
– 15–64-v.:  50,1 %
– yli 64-v.:  41,0 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  4,4 %
Kunnallisvero:  8,6 % 195:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Marjut Ahokas
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • Vas.   • KD:   10 6 3 1 1
www.ilomantsi.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Petkeljärven kansallispuisto Ilomantsissa
Pyhän profeetta Elian kirkko
Ilomantsi (karjalaksi Il'manči tai Ilomančči; ruots. Ilomants) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Karjalassa. Ilomantsi on Suomen ja Euroopan unionin manneralueen itäisin kunta. Kunnan asukasluku on 4 381 henkeä, ja sen naapurikunnat ovat Joensuu ja Lieksa.
Ilomantsi-nimi pohjautuu kantasaamen ylimmäistä tarkoittavaan sanaan, ja nimen taustalla on kirkonkylässä sijaitseva Ilomantsinjärvi, jonka on katsottu olevan vesistönsä ylimmäinen järvi.
Ilomantsin asukkaista 17,4 prosenttia kuuluu ortodoksiseen kirkkoon. Ilomantsi on Suomen ortodoksisin kunta.
Kunnanjohtajana on toiminut vuoden 2017 joulukuusta Marjut Ahokas.
Maantiede

Ilomantsin pinta-ala on 3 172,68 km², josta 409,30 km² on vesistöjä. Talvisodan 1940 päättäneen Moskovan rauhan myötä Ilomantsin pinta-alasta 1 489 km² kuului Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Väestötiheys on 2,2 asukasta/km². Ilomantsissa sijaitsee Euroopan unionin manneralueen itäisin piste Virmajärvi. Kunnan alueella sijaitsee Koitere, joka on pinta-alaltaan Suomen 26. suurin järvi.
Ilomantsissa sijaitsevia luonnonsuojelualueita ovat muun muassa Petkeljärven kansallispuisto, Patvinsuon kansallispuisto ja Koivusuon luonnonpuisto.
Maantiede > Kylät

Ahvenjärvi, Hattuvaara, Haukivaara, Huhmarisvaara, Huhus, Iknonvaara, Ilaja, Ilomantsi, Issakka, Kakkaravaara, Kakonaho, Kirvesvaara, Kivilahti, Kivilampi, Kokkokangas, Kontiovaara, Korentovaara, Kuolismaa, Kuuksenvaara, Käenkoski, Köpönvaara, Lapinniemi, Lapiovaara, Lehtovaara, Liusvaara, Lokanlahti, Longonvaara, Lutikkavaara, Maukkula, Marjovaara, Mekrijärvi, Melanselkä, Mutalahti, Möhkö, Naarvansalo, Nehvonniemi, Nuorajärvi, Ontronvaara, Ostronsaari, Paavonvaara, Pallosenvaara, Patrikka, Pihlajavaara, Piilovaara, Putkela, Ryökkylä, Siitarinvaara, Sonkaja, Tokrajärvi, Tykkylänvaara, Tyrjänsaari, Viitavaara, Vuottoniemi (osa kylistä luovutettiin Neuvostoliitolle 1944) ja Mäkikylät, joka on Maukkulan, Issakan ja Paavonvaaran yhteistoiminta-alue.
Maantiede > Pogosta

Ilomantsin kirkonkylä tunnetaan Pogostana. Siitä on tullut myös koko Ilomantsin synonyymi.
Pogosta-sana elää muun muassa paikallislehti Pogostan Sanomien ja maan suurimpiin laturetkiin kuuluvan Pogostan hiihdon nimessä. Pogostantauti on ihmiseen hyttysistä leviävä virus, joka löydettiin Ilomantsista.
Historia

Ilomantsi on alueensa vanhin pitäjä. Sitä verotettiin Novgorodista jo 1400-luvulla. Se oli levotonta rajaseutua. Alueella harjoitettiin kaskitaloutta, kunnes 1800-luvun suurten kuolonvuosien jälkeen siirryttiin peltoviljelyyn ja karjanhoitoon. Möhkön ruukki toi vaurautta 1800-luvun loppupuoliskolla. Sen jälkeen alkoivat savotat ja raaka-aineen hankinta Enso-Gutzeitille.
Toinen maailmansota koetteli Ilomantsia kovasti, lähes viisisataa ilomantsilaista sai surmansa. Ilomantsin alueella käytiin taisteluita sekä talvisodassa että jatkosodassa, ja kunnan alueella on useita näihin taisteluihin liittyviä muistomerkkejä. Jatkosodan aikana kunnan itäosien väestö evakuoitiin Savoon. Sadat menettivät jatkosodan takia kotinsa.
Osassa kunnan itäosia, jotka luovutettiin Neuvostoliitolle, puhuttiin perinteisesti karjalan kielen varsinaiskarjalaa, tarkemmin eteläkarjalaa.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Ilomantsin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 753 | 8 753 |
| 1985 | 1985 |    | 8 469 | 8 469 |
| 1990 | 1990 |    | 8 054 | 8 054 |
| 1995 | 1995 |    | 7 832 | 7 832 |
| 2000 | 2000 |    | 7 129 | 7 129 |
| 2005 | 2005 |    | 6 422 | 6 422 |
| 2010 | 2010 |    | 5 883 | 5 883 |
| 2015 | 2015 |    | 5 336 | 5 336 |
| 2020 | 2020 |    | 4 856 | 4 856 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Ilomantsissa oli 5 128 asukasta, joista 2 758 asui taajamassa, 2 324 haja-asutusalueilla ja 46:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Ilomantsin taajama-aste on 54,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Ilomantsin kirkonkylä.
Palvelut > Koulutus

Ilomantsissa esi- ja perusopetus keskitetään lukuvuodesta 2020–2021 alkaen Pogostan kouluun (luokka-asteiden 0–9 yhtenäiskoulu), ja kunta sulkee kolme viimeistä kyläkouluansa (Hatun, Iknonvaaran ja Lylykosken koulut) elokuuhun 2020 mennessä. Toisen asteen yleissivistävää koulutusta annetaan Ilomantsin lukiossa.
Palvelut > Kulttuuri

Kirjastopalveluja tarjotaan muun muassa Ilomantsin pääkirjaston, kirjastoauton sekä Vaara-kirjastojen verkkopalvelujen ja muiden toimipisteiden välityksellä.
Palvelut > Terveysasema

Ilomantsin terveysasema tarjoaa arkipäivisin perusterveydenhoidon palveluja. Terveysasema on osa Siun soten tarjontaa.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Ilomantsissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Ilomantsin seurakunta
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Ilomantsissa toimii Ilomantsin helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Ilomantsin alueella toimii Joensuun ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva Ilomantsin kappeliseurakunta.
Kaivannaisteollisuus

Hattuvaaran Pampalossa on kultaesiintymä, jonka omistaa ruotsalaisen Endomines AB:n tytäryhtiö Endomines Oy. Yhtiö käynnisti vuonna 2007 tutkimuskairaukset. Pampalon kultakaivoksen tuotanto alkoi helmikuussa 2011. Lisäksi Ilomantsissa louhitaan mustakiveä lähinnä hautakiviksi.
Ilomantsin liikenne

Ilomantsiin johtaa Joensuusta kantatie 74. Rajan pinnassa kulkee Runon ja Rajan tie.
Joensuu–Ilomantsi-rata valmistui kokonaisuudessaan vuonna 1967. Henkilöliikenne rataosalla lakkautettiin vuonna 1969. Nykyisin rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä.
Nähtävyydet

Ilomantsin ortodoksinen kirkko
Luterilainen ”kuvakirkko”
Katri Vala Kulttuurikeskus
Kivilahden rajaseutukirkko
Mekrijärven tutkimusasema
Möhkö
Naarvan asesepän paja
Naarvan rajaseutukirkko
Parppeinvaaran runokylä ja Runonlaulajan Pirtti
Patvinsuon kansallispuisto
Petkeljärven kansallispuisto ja sodanaikaiset taistelupaikat
Taistelijan talo
Ruokakulttuuri

Ilomantsin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla vatruskat, sienisalaatti, tsupukat eli ohukaiset, kiesa (kaura- tai ruisjauhosta valmistettu suuruste) ja lakat.
Muuta

Kunnassa sijaitsee Rajavartiolaitoksen Hiienvaaran harjoitus- ja ampuma-alue Koitereen lähistöllä sekä Itä-Suomen Huoltorykmentin alainen varastoalue.
Tunnettuja ilomantsilaisia

Irinja Arhipoff eli Iro Arhipo, runonlaulaja ja itkuvirsien taitaja
Immo Eronen, jalkapalloilija
Hannu Hoskonen, kansanedustaja
Jari Jolkkonen, piispa
Johannes Karhapää (Johannes Sonkajanrantalainen), kansanvalistaja
Stepan Karhapää, runonlaulaja
Martta Kuikka, kalevalaisten itkuvirsien laulaja
Mateli Kuivalatar (oik. Magdaleena Ikonen), runonlaulaja
Pietari Kurvinen, lähetyssaarnaaja
Hilkka Kuusela, Pogostan Hilkka, Pogostan Sanomien päätoimittaja
Maj-Lis Könönen, iskelmämuusikko ja lauluntekijä
Konsta Laakso, näyttelijä
Liisa Matveinen, kansanmuusikko
Onni Määttänen, Mannerheim-ristin ritari
Erkki Niemi, kauppaneuvos
Heimo Rautava, eräkirjailija
Henrik Renqvist, rukoilevaisliikkeen perustaja
G. A. Serlachius, puunjalostusteollisuuden pioneeri, Gösta Serlachiuksen isä
Simana Sissonen, runonlaulaja
Katri Vala, runoilija
Kaisa Varis, hiihtäjä
Kirjallisuutta

Seppo Knuuttila; Helmi Järviluoma; Anne Logrén; Risto Turunen (toim.): Syrjäseudun idea. Kulttuurianalyysejä Ilomantsista. SKS, 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilomantsi Wikimedia Commonsissa
Ilomantsin kunnan kotisivu
Ilomantsin sotahistoria
Suomen ortodoksinen kirkko – Ilomantsin seurakunnan alueella olevat kirkot ja pyhäköt (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto – Metsien kätköissä Pogostalla 1964
Runolaulajan Pirtti Parppeinvaaran Runokylässä (Arkistoitu – Internet Archive)
Mäkikylät (Arkistoitu – Internet Archive)
Räisänen, Alpo: Pielisen Karjalan saamelaisperäisiä paikannimiä (PDF) (s. 319–324) Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia 253. 2007. Helsinki. Viitattu 15.6.2013. (selostus mm. Ilomantsi-nimen merkityksestä)
Tilastokeskus – Ilomantsin avainluvut
| n k Pohjois-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Heinävesi  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa  Liperi  Nurmes  Outokumpu  Polvijärvi  Rääkkylä  Tohmajärvi 
Entiset kunnat:  Eno  Kesälahti  Kiihtelysvaara  Nurmeksen maalaiskunta  Pielisensuu  Pielisjärvi  Pyhäselkä  Tuupovaara  Valtimo  Värtsilä 
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Saksa  Israel 2  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 2 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Iknonvaaran koulu kuului viimeisiin Ilomantsin kyläkouluihin. Se lakkautettiin vuonna 2020.
Rooman alueluettelot

| Curiosum urbis Romae regionum XIV & Notitia urbis Romae |
| --- | --- |
Kieli:  latina
Genre:  Rooman alueiden luetteloita
Julkaistu:  300-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rooman alueluettelot (englanninkielisessä tutkimuksessa Regionary Catalogues tai Regionaries) viittaa kahteen 300-luvulla kirjoitettuun ja toisiinsa läheisesti liittyvään luetteloon, jotka kuvaavat antiikin Rooman kaupungin maantiedettä ja rakennuksia kaupungin neljäntoista alueen (regio) mukaisesti. Luettelot ovat:
Notitia urbis Romae (tutkimuksessa usein Notitia)
Curiosum urbis Romae regionum XIV (tutkimuksessa usein Curiosum)
Historia

Sekä Notitia että Curiosum ajoitetaan myöhäisantiikin ajalle suunnilleen 300-luvun jälkimmäiselle puoliskolle, vaikkakin joskus ne on ajoitettu jo noin vuoteen 312. Yleensä Notitia ajoitetaan noin vuoteen 350 ja Curiosum noin vuoteen 375. Luetteloiden on joskus ajateltu olleen virallisia asiakirjoja, joiden alkuperä olisi Rooman kaupunginprefektin käyttämissä luetteloissa, mutta nykyisin katsotaan, että ne ovat populaarimpia tekstejä ja lähes matkaopasmaisia luetteloita. Luettelot ovat merkittävä lähde Rooman kaupungin arkeologian, topografian ja väestön tutkimukselle.