stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Outi Länsman

Outi Länsman (s. 1972 Angeli) on suomensaamelainen saamelaisten asioiden edistäjä ja Saamelaisalueen koulutuskeskuksen pohjoissaamen kielen lehtori.
Länsman on valmistunut Oulun yliopistosta filosofian maisteriksi ja työskennellyt Oulun yliopiston Giellagas-instituutissa pohjoissaamen kielen lehtorina 2004–2009.
Länsman valittiin vuonna 2015 ensimmäiseksi Vuoden saamelaiseksi.
Videokaappaus

EasyCAP DC60+ "software encoder" videokaappari.
Videokaappaus meneillään VHS-kasetilta.
Videokaappaus tai digitointi on analogisen videosignaalin muuntamista digitaaliseen muotoon. Kuvaa voidaan kaapata mistä tahansa analogisesta lähteestä.
Kaappaamista varten tietokoneessa tulee olla videokaappauslaite, joka on yleensä erillinen laajennuskortti, osa näytönohjainta tai USB-liitännäinen laite. Melkein aina kaappauslaitteet kaappaavat kuvan lisäksi myös äänen. Lisäksi tarvitaan tarvittavat liitännät (komposiittivideo, s-video, audioliitännät) tietokoneen ja kuvaa tai äänisignaalia antavan laitteen välille.
Kaappauslaite valitaan muun laitteiston, eli tietokoneen ja sen liitäntöjen, lähdemateriaalin ja käytettävissä olevan budjetin mukaan. Jos aikoo kaapata pakkaamatonta videota tai haluaa valita pakkauskoodeekin itse, on paras käyttää niin sanottua "software encoder" kaapparia. Tällöin laite syöttää tietokoneelle videon tyypillisesti YUV-pakattuna värinäytteistyksellä 4:2:2, ja tietokone hoitaa mahdollisen pakkauksen. Jos käytössä on heikompitehoinen tietokone, ja haluaa pakata videon kaappauksessa, kannattaa käyttää "hardware encoderia". Siinä laite sen sijaan pakkaa itse videon ja se tallennetaan kovalevylle sellaisenaan.
Tietokoneen kovalevyllä täytyy olla tarpeeksi tilaa, sillä esimerkiksi kevyesti pakattu minuutin pituinen video vie tilaa noin yhden gigatavun verran. Sen lisäksi kovalevyn ja sen väylän täytyy olla tarpeeksi nopea pystyäkseen kaappaamaan reaaliajassa hyvälaatuista videota. Kovalevylle on syytä ennen kaappausta luoda uusi, tarpeeksi iso osio kaappausta varten. Tämä parantaa kovalevyn suorituskykyä kaappauksessa suuresti.
Yleensä analogisten nauhaformaattien sekä Laserdisc-videon kaappaukseen riittää erottelukyky 720x576 (PAL) tai 720x480 (NTSC). Kaappauksessa kannattaa käyttää kaapparin käyttämää pakkausta, ja kaapata video siinä muodossa kovalevylle. DV-pakkausta kaappauksessa ei kannata käyttää, sillä siinä käytetty 4:2:0 (PAL) ja varsinkin NTSC-järjestelmän 4:1:1 värinäytteistys sotkee kuvan yksityiskohdat, ja esimerkiksi VHS-videon jo valmiiksi heikko krominanssi huononee entisestään. Pakkaus tekee myös muita virheitä kuvaan, niin sanottua "moskiittokohinaa", värien vuotamista, sekä ääriviivojen vääristymistä. Nämä siksi, koska DV:n diskreetti kosinimuunnos on suhteellinen voimakas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Videokaappaus Wikimedia Commonsissa
Petri Mäkelä

Petri Mäkelä (s. 24. maaliskuuta 1977) on entinen suomalainen salibandypelaaja. Edusti viimeksi kaudella 2017-2018 Helsingin IFK:ta (HIFK). Muita Mäkelän edustamia seuroja ovat mm. Divarijoukkueet Forssan Suupparit (Fosu) ja Pirkkalan Pirkat.
Mäkelä on pelannut myös jalkapalloa ja jääkiekkoa, molempia kakkosdivisioona tasolla. Mäkelä on toiminut myös jääkiekon Mestiksessä Forssan Palloseuran (FPS) markkinointipäällikkönä ja joukkueenjohtajana sekä jalkapallojuniorivalmentajana Tampereen Ilveksessä ja Forssan Jalkapalloklubissa (FJK).
Markku Myllykangas

| Markku Myllykangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1951 Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto Kuopion yliopisto
Tutkimusalue:  kansanterveystiede
Markku Myllykangas (s. 1951 Kuopio) on suomalainen terveyssosiologian professori emeritus. Hän työskenteli Itä-Suomen yliopiston kansanterveystieteen yksikössä vuoden 2016 alkuun saakka, jolloin jäi eläkkeelle. Hän sai Tieteentekijöiden liiton Vuoden tieteentekijän palkinnon vuonna 2000. Hän on kirjoittanut muun muassa medikalisaatiosta, uskomushoidoista ja lääketieteen etiikasta.
Myllykangas valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1976 ja terveydenhuollon lisensiaatiksi Kuopion yliopistosta 1984. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1986. Vuonna 1989 Myllykangas nimitettiin terveyssosiologian dosentiksi.
Myllykangas on ollut mukana useissa oppikirjatyöryhmissä ja kirjoittanut yhdessä kansanedustaja Päivi Räsäsen kanssa keskustelukirjeisiin pohjautuvan kirjan Mitä maksaa ihmishenki? Vuonna 2009 ilmestyi Myllykankaan teos Rahan raiskaama terveydenhuolto. Myllykangas tunnetaan myös kärkkäänä kolumnistina. Hänet valittiin vuonna 2008 Helsingin Sanomien julkaisemaan 30 suomalaisen toisinajattelijan luetteloon.
Teokset

Myllykangas, Markku & Vaskilampi, Tuula: Sosiologian johdantokurssi. Avoimen korkeakoulun radiokurssin oheismoniste.  (Järjestäjät: Kuopion yliopisto, Kuopion kesäyliopisto, Itä-Suomen alueradio. Kuopion yliopiston avoimen korkeakoulun julkaisuja 15)  Kuopio:  Kuopion yliopisto: Kuopion kesäyliopisto, 1988.  ISBN 951-780-454-7
Tikkala, Heikki & Myllykangas, Markku & Tuomainen, Raimo: Sekularisoituminen vai uskonnollistuminen? Malli elämänkatsomuksista kognitiivisen dissonanssin vähentämisstrategioina.  (Kirkon tutkimuskeskus. Sarja C nro 39)  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, 1991.  ISBN 951-693-161-8
Itkonen, Hannu & Myllykangas, Markku & Pirttilä, Ilkka & Tuomainen, Raimo: Elämän normittajat. Instituutiot ja asiantuntijat oikeaa elämää etsimässä.  (Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun julkaisuja. B, Selosteita ja opetusmateriaalia 1)  Joensuu:  Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulu, 1994.  ISBN 951-604-000-4
Nissinen, Aulikki & Kauhanen, Jussi & Myllykangas, Markku: Kansanterveystiede.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19063-2
Ryynänen, Olli-Pekka & Myllykangas, Markku & Kinnunen, Juha & Isomäki, Veli-Pekka & Takala, Jorma: Terveyden ja sairauden valinnat.  Kuopio Helsinki:  Kuopion yliopisto: Suomen kuntaliitto, 1997.  ISBN 951-755-073-1
Tuomainen, Raimo & Myllykangas, Markku & Elo, Jyrki & Ryynänen, Olli-Pekka: Medikalisaatio. Aikamme sairaus.  Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-049-X
Ryynänen, Olli-Pekka & Myllykangas, Markku: Terveydenhuollon etiikka. Arvot monimutkaisuuden maailmassa.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23735-3
Myllykangas, Markku & Räsänen, Päivi: Mitä maksaa ihmishenki? Keskustelukirjeitä elämän arvosta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-401-4
Rahan raiskaama terveydenhuolto.  Helsinki:  Rasalas, 2009.  ISBN 978-952-5421-46-0
Myllykangas, Markku & Tuomainen, Tomi-Pekka: Pharmageddon. Kuinka sairausteollisuus tekee meistä kipeitä.  (Barrikadi-sarja 17)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36731-5
Aiheesta muualla

Markku Myllykangas Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Uruguayn vaakuna

Uruguayn vaakuna
Uruguayn vaakuna on Uruguayn tunnus yhdessä lipun ja hymnin kanssa. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 19. maaliskuuta 1829.
Vaakuna on ellipsin muotoinen ja se on jaettu neljään kenttään. Ylemmässä vasemmassa kentässä on tasa-arvon ja oikeuden symboli vaaka. Ylemmässä oikeassa kentässä on vahvuutta symboloiva Montevideo-kukkula päällään linnoitus. Alemmassa vasemmassa kentässä on laukkaava hevonen symboloimassa vapautta ja oikeassa kentässä alhaalla on härkä symboloiden runsautta. Vaakunan yllä on "Toukokuun aurinko", Uruguayn kansan nousun symboli ja vaakunan ympärillä on oliivipuun ja laakeripuun oksat.
Käännös suomeksi
Ryhmävalinta

Ryhmävalinta ei näe yksittäistä muurahaista, vaan muurahaisista muodostuvat ryhmät ja toimii niiden välillä.
Ryhmävalinta on luonnonvalintaa, joka toimii ryhmän tasolla yksilön sijasta. Tällainen valinta tuottaa yksilön sijasta ryhmän etua edistäviä muutoksia. Alun perin Charles Darwinin evoluutioteoria perustui yksilön tasolla toimivaan valintaan.
Ryhmävalinnan ajatus esiteltiin selittämään etenkin altruismin olemassaolo luonnossa. Teorian suurin kehittäjä oli Vero Copner Wynne-Edwards, joka nosti sen kuuluisaksi. Teoria oli alun alkaen kyseenalainen ja aina 1960-luvun puolivälistä aina 1980-luvulle asti ryhmävalintaa pidettiin malliesimerkkinä virheellisestä evoluutioajattelusta. Myöhemmin teoria otettiin huomioon luonnonvalinnassa yhtenä tekijänä.
Ajatuksen historia > Alku

Charles Darwin huomioi altruismin luonteen biologiassa jo teoksessaan The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex. Hän selitti ihmisten altruismin evolutiivisesti ryhmän tasolla tapahtuvan valinnan avulla. Hän huomioi samassa teoksessa myös sen, että jalosti toimivat yksilöt eivät jättäisi usein jälkeläisiä, koska saattoivat esimerkiksi uhrautua muiden puolesta. Darwin ehdotti sellaisten mekanismien kuin vastavuoroisuuden ja rankaisemisen selittävän altruismin esiintymisen. Altruismi olisi tällöin hyödyllistä yksilölle. Darwinin näkemys oli siten ennemmin yksilön kuin ryhmän tasolla toimiva. Darwin teki selväksi, että hänen mukaansa ryhmien välinen valinta oli vallitseva ihmisen moraalin synnyssä.
»Sosiaalisen ryhmäluonteen tapauksessa vanhemmat jättävät jälkikasvulleen mekanismin, jonka mukaan jokainen yksilö toimii yhteisön, ei yksilön, intressien mukaisesti – jokaisessa sosiaalisessa tilanteessa.» 
(V. C. Wynne-Edwards)
Ensimmäisenä ajatuksen varsinaisesta ryhmävalinnasta esitti Alfred Russel Wallace. Hänen mukaansa loppujen lopuksi luonnonvalinta toimi ryhmien välillä. Wallace puhui kuitenkin vain ihmisryhmistä, joissa sellaiset tekijät kuten altruismi, uhrautuminen ja lojaalius olisivat ylivertaisen ryhmän ominaisuuksia.
Ajatuksen historia > Ryhmävalinnan nousu

Ryhmävalinnan ajatuksen eläimille esitti brittiläinen biologi Vero Copner Wynne-Edwards artikkelissaan Animal Dispersion in Relation to Social Behavior. Ajatusta popularisoi edelleen Robert Ardrey kirjassaan The Social Contract. Wynne-Edwards alkoi ajatella ryhmävalintaa 1920-luvulla ja julkaisi teoriansa vuonna 1955 Baselissa konferenssissa. Vuonna 1962 hän julkaisi artikkelinsa ryhmävalinnasta. Wynne-Edwards argumentoi yksilön tasolla tapahtuvan valinnan olevan riittämätön selittämään luonnossa esiintyviä sosiaalisia ja altruistisia piirteitä, jotka eivät lisää yksilön kelpoisuutta. Wynne-Edwardsin mukaan eläimet rajoittavat lisääntymistään, jotteivät kuluttaisi paikallista ruokavarastoa kokonaan. Hänen mukaansa, jos kaikki ryhmän yksilöt lisääntyisivät suurimmalla mahdollisella tahdilla, ryhmä kuluttaisi nopeasti ravinnon loppuun ja kuolisi sukupuuttoon. Tämä taas voitaisiin estää yhteisellä lisääntymisen rajoittamisella.
Ardrey esitti, että valinta toimii kyllä jokapäiväisissä tilanteissa yksilön tasolla, mutta sen lisäksi myös yhteisön tasolla suosien yhteisön selviytymistä suosivia piirteitä. Hän antoi esimerkiksi paviaanin, joka on hyökkäyksen kohteena ja jota ryhmän johtaja silti puolustaa oman henkensä uhalla. Toisena esimerkkinä hän mainitsi ylivoimaistakin armeijaa vastaan käyvät nuoret miehet sodassa. Ardrey piti merkittävänä juuri sitä, että ryhmävalinta voisi selittää eläinten lisääntymisen itsesääntelyn.
Ajatuksen historia > Ryhmävalinta poikkeaa tieteen valtavirrasta

»Sillä aikaa mallilla, jonka uskomme edustavan monia oikeita metapopulaatioita luonnossa, olemme voineet osoittaa, kuinka yllättävän tiukat ehdot ryhmävalinta vaatii toimiakseen tehokkaasti voittaakseen mendeelisen valinnan.» 
(Scott Doorman & Paul Levitt artikkelissaan, johon myötävaikutti myös E. O. Wilson)
Ryhmävalinta joutui nopeasti myös kovan kritiikin alaiseksi. Merkittäviä sen kritisoijia olivat muun muassa David Lack, John Maynard Smith ja George C. Williams. 1970-luvulla geenikeskeinen evoluutionäkemys, sukulaisvalinta, Richard Dawkinsin Geenin itsekkyys (1976) ja Edward O. Wilsonin Sociobiology (1975) näyttivät ratkaisseen altruismin ongelman ryhmävalinnan tappioksi ja selittävän mekanismit ilman tarvetta käyttää ryhmän tasolla toimivaa valintaa. Etenkin Williamsin kirja Adaptation and Natural Selection (1966) asetti evoluutiobiologian keskittymään geenin tasolle. 1960-luvun puolivälistä aina 1980-luvulle asti ryhmävalintaa pidettiin malliesimerkkinä virheellisestä evoluutioajattelusta.
Ajatuksen historia > Uusi nousu ja nykyinen näkökulma

Sekä Itsekkäästä geenistä että Sociobiologysta tuli nopeasti bestsellereitä, mutta kaikki eivät olleet silti vakuuttuneita. 1980-luvulla ryhmävalinnan ajatus lähti uudestaan nousuun. Yksi merkittävimmistä vaikuttajista oli David Sloan Wilson, joka näytti, että vaikka altruisti menettäisi kelpoisuuttaan ryhmän egoisteihin nähden, ryhmien välisen kelpoisuuden vaihtelu voi olla merkittävämpi tekijä luonnonvalinnassa. Tällöin ryhmävalinta ajaisi yksilön tasolla toimivan valinnan yli. Cohen ja Eshel (1976) sekä Matessi ja Jayakar (1976) näyttivät mallit, jotka esittivät selvästi, kuinka ryhmävalintaa voi tapahtua luonnossa ja että se ei välttämättä edes ole kovinkaan harvinaista. He vaihtoivat altruismin alkuperäisen määritelmän kelpoisuuden absoluuttisesta heikkenemisestä ryhmän sisällä tapahtuvaan suhteelliseen heikkenemiseen. Lisäksi Michael J. Wade (1976, 1980) teki laboratoriokokeita, jotka todensivat vahvan kausaliteetin ryhmävalinnalla annetussa populaatiossa. Vuonna 1986 Wynne-Edwards julkaisi vielä toisen ryhmävalinnan teoriaa käsittelevän kirjansa Evolution Trough Group Selection, joka otettiin hiljaisuudessa vastaan. Kirjassa hän muokkasi alkuperäistä teoriaansa vielä yhteensopivammaksi Wilsonin ja Waden tutkimusten kanssa.
1980-luvun alun jälkeen biologifilosofit liittyivät ryhmävalinnan ympärillä liikkuvaan väittelyyn. Asteittain ryhmävalinnasta tuli vallitseva näkemys tieteen filosofiassa. Evoluutiobiologiassa asia oli taas aivan päinvastoin: geenikeskeinen näkymä oli yhä dominoiva näkemys. E. O. Wilson on piti alun perin sukulaisuutta ainoana tekijänä altruismin synnyssä, mutta on sittemmin tarkentanut näkemyksiään ryhmävalintaa suosivammaksi. Kiista yhteistyön synnystä ryhmävalinnan seurauksena on yhä hyvinkin voimakkaasti elossa biologiassa ja filosofiassa. Vaikka osa biologeista pitää yhä kiinni äärinäkemyksistään, yhä suurempi osa on  niin sanotun monitasovalinnan kannalla. Tässä teoriassa tiedostetaan niin geenin, yksilön kuin ryhmänkin tasolla toimivan valinnan merkitys.
Mekanismit > Mitä ryhmävalinta tuottaa?

Ryhmävalinnan perusteena on se, että ne populaatiot, joiden yksilöillä on ryhmää hyödyttäviä alleeleja, pärjäävät ympäristössään muita populaatioita paremmin. On esimerkiksi esitetty, että ne populaatiot, joissa on ryhmän puolesta uhrautuvia yksilöitä, eivät olisi niin herkkiä kuolemaan sukupuuttoon.
Ryhmävalinnalla koetetaan selittää etenkin eri eläinlajeilla esiintyvää altruismia, eli sitä, miksi eri eläimet näyttävät toimivan altruistisesti edistääkseen ryhmän etua. Toinen piirre, jota ryhmävalintaa käytetään selittämään, on ryhmien muodostaminen ja sosiaalisuus.
Kulttuurista ryhmävalintaa pidetään yhtenä syynä siihen, että ihmiset harrastavat yhteistyötä niin suuressa mittakaavassa ja että yhteistyön toiminta on niin erilaista kuin muilla hyvin sosiaalisilla eläimillä. Ihmisten yhteiskunnat perustuvat yhteistyölle muiden kuin sukulaisten kesken, kun taas sukulaisuus on perimmäisenä syynä sellaisilla eläimillä kuten aitososiaaliset hyönteiset.
Mekanismit > Vaatimukset

Ryhmävalinnan toimiminen edellyttää, että ryhmä on oikea entiteetti eikä vain keinotekoinen joukko yksilöitä. Sukulaisvalinnan tapauksessa on helppoa selvittää mikä on "ryhmä", mutta yleisemmän ryhmävalinnan tapauksessa tilanne ei ole sama. Ryhmien pitäisi olla toisistaan eristäytyneitä lisääntymisjoukkoja. Tämä on ainoa tapa säilyttää tarpeeksi suuri geneettinen varianssi ryhmien välillä, jotta valinta toimisi suuremmin ryhmän kuin yksilön tasolla. Ihmisillä tämä vaatimus ei täyty kovinkaan hyvin.
Paikallisten ryhmien täytyy erota toisistaan globaalisti valittavan piirteen suhteen. Jos kaikkien ryhmien koostumus jonkin piirteen suhteen on sama, ei ryhmien välille voi muodostua eroja sen seurauksena. Ryhmien täytyy olla myös lyhytaikaisia. Tämä ehto ei tosin välttämättä ole kaikkein tärkein. Jokaisen ryhmän tuottavuuden pitää olla positiivinen funktio siitä osasta yksilöitä, jotka kantavat globaalista valittavaa piirrettä.
Jotta ryhmävalinta voittaisi yksilövalinnan, täytyy ryhmän jäsenien koostua sukulaisista ainakin jossain määrin. Muuten on hyvin epätodennäköistä, että ryhmä eroaisi toisesta tarpeeksi. Tämä sekoittaa ryhmävalinnan sukulaisvalintaan. On kuitenkin mahdollista, että ryhmävalinta voi olla tehokasta ilman, että ryhmän jäsenillä on yhteisiä esivanhempia. On kuitenkin epätodennäköistä, että mikään tällainen prosessi olisi tarpeeksi tehokas tuottamaan mitään merkittävää luonnossa esiintyvää.
Mekanismit > Ongelmat

Ryhmävalinnan suurin ongelma on yksilöiden hyväntahtoisuuden hyväksikäyttö. Voidaan kuvitella ryhmä, jossa kaikki yksilöt ovat hyväntahtoisia ja ajattelevat vain ryhmän etua. Näin homogeeninen ryhmä voi menestyä ja pysyä hyväntahtoisena. Jos kuitenkin ryhmään tulee yksikin yksilö, joka on itsekäs ja kieltäytyy uhrautumasta ryhmän puolesta, tämä selviää muita ryhmän yksilöitä paremmin. Tämän takia luonnonvalinta suosii tämän yksilön geenejä ja lopulta itsekkäät yksilöt valtaavat altruistisen ryhmän.
Wynne-Edwards piti yhtenä ryhmävalinnan perusteena sitä, että eläimet hillitsevät lisääntymistään ja saattavat pitää reviirinsä suurena, vaikka pärjäisivät pienemmälläkin. George C. Williams piti tällaista toimintaa kuitenkin vain oman kelpoisuutensa ja mahdollisesti myös sukulaistensa kelpoisuuden pitkäaikaisena maksimointina. Yksilölle voi esimerkiksi olla edullista pitää oma lisääntymismääränsä käänteisenä populaation tiheyteen nähden. Voi olla myös parempi puolustaa yhteisölle kuuluvia alueita, joita ne eivät itse tarvitse tavallisina vuosina, sillä juuri nämä alueet voivat olla elintärkeitä huonoina vuosina.
Useissa tapauksissa on osoitettu, että jokin altruistinen tai yhteistyömäinen piirre on voinut syntyä ryhmävalinnan seurauksena. Monessa tapauksessa on kuitenkin jälkeenpäin todettu, että sama piirre on  selitettävissä sukulaisvalinnalla tai muutoin.
Ihanne

Biologi Richard Dawkinsin mukaan ryhmävalinnalla on suuri vetovoima sen ideaalisuuden takia: se vetoaa ihmisten moraalisiin ja poliittisiin tavoitteisiin, sillä vaikka ihmiset toimivat usein itsekkäästi, he kuitenkin ihailevat ihmisiä, jotka toimivat altruistisesti asettaen yhteisön edun omansa edelle.
Peliteoria

Evoluutiobiologit, peliteoristit ja antropologit ovat käyttäneet usean pelaajan vangin dilemmaa välineenä tutkia yksilövalinnan ja ryhmävalinnan suhdetta. Usean pelaajan vangin dilemmassa yksilöt voivat toimia tavoilla, jotka ovat J.B.S. Haldanen sanoin "sosiaalisesti arvokkaita, mutta yksilön kannalta epäedullisia". Vangin dilemmassa jokainen pelaaja voi "auttaa" tai "pettää". N:n pelaajan vangin dilemmassa pätee aina kaksi sääntöä: kaikki pelaajat pärjäävät paremmin jos kaikki auttavat kun jos kaikki pettävät sekä yksilölle on aina edullisempaa pettää kuin auttaa riippumatta toisten teoista. Yhden kierroksen peleissä kannattavin vaihtoehto on pettää aina, mutta monissa sosiaalisissa tilanteissa yksilön parhaaksi koituva teko riippuu toisten yksilöiden toimista.
Populaatiobiologit kuten Haldane ja Sewall Wright esittivät, että yhteistyö kehittyy todennäköisimmin sellaisissa populaatioissa, joissa sosiaalinen kanssakäyminen tapahtuu suhteellisesti pienissä alapopulaatioissa. Alapopulaatioissa pitää olla satunnaista, mutta suhteellisesti pientä migraatiota keskenään. Tämän ehdotuksen tutkimista varten kehitettiin luokka dynaamisia malleja, joita kutsutaan heinäpaalimalleiksi. Heinäpaalimalleissa satunnainen ryhmä muodostaa sisäisiä ryhmiä, joissa toisissa on enemmän yhteistyöhalukkaita kuin toisissa. Vaikka kaikki yhteistyöhalukkaat saavat vähemmän jälkeläisiä kuin ryhmänsä pettäjät, kaikki yhteistyöhalukkaimman ryhmän jäsenet lisääntyvät muita ryhmiä nopeammin. Tällaisilla malleilla voidaan tutkia ehtoja, joilla yhteistyön etu ryhmälle voi voittaa itsekkyyden edun yksilölle. Yhteistyön etua voi lisätä myös se seikka, että tulevaisuudessa yhteistyöhaluisella voi olla suurempi todennäköisyys päästä pelaamaan kaltaisensa kanssa.
Aiheesta muualla

LERN Annual Debate 2009 aiheenaan "Onko luonnonvalinta ryhmän tasolla merkittävä evolutiivinen voima? Videot väittelystä ja kysymys-kommenttiosuudesta Vimeossa: (englanniksi)
1. Group selection debate - Herbert Gintis
2. Group selection debate - Mark Pagel
3. Group selection debate - Samir Okasha
4. Group selection debate - Stuart West
5. Group selection debate - Q&A and discussion
How important is group selection? Jerry A. Coynen blogikirjoitus ryhmävalinnasta(englanniksi)
Truth and Reconciliation for Group Selection I: Why it is Needed (Arkistoitu – Internet Archive) David Sloan Wilsonin 19-osainen blogikirjoitus ryhmävalinnasta
Richard Dawkins kritisoi ryhmänvalintaa kirjassaan Geenin itsekkyys.
Metsästäjät hankkivat ravintoa koko yhteisölle. Tällainen toiminta hyödyttää yhteisöä, mutta riskeeraa yksilön.
Viinintuotanto Moldovassa

Viinitarhoja Ialovenin alueella Moldovassa
Viinikellari Mileştii Mici
Viinintuotanto Moldovassa on Euroopan maatalousvaltaisimmalle maalle luontainen osa elinkeinorakennetta. Moldova ilmasto on viiniköynnökselle sopivaa. Maa sijaitsee suunnilleen samalla leveyspiirillä Ranskan Burgundin ja muiden merkittävien viininviljelyalueiden kanssa. Neuvostoliiton aikoina Moldavian neuvostotasavalta oli Gruusian eli nykyisen Georgian sekä Krimin ohella suurvallan viinintuotannon keskeisimpiä alueita.
Modovan viinintuotannon juuret ulottuvat noin 2 300 vuoden taakse, jolloin kreikkalaiset kauppiaat toivat viiniköynnöksen maahan. Viininviljelyä ei häirinnyt ratkaisevasti goottien eivätkä hunnien vaellukset, mutta 1500-luvulta alkaen kaksisataa vuotta asiaa haittasi islamilainen invaasio. Neuvostoliitto järjesti maan viinintuotannon rationaalisesti, ja sinä aikana havaittiin Cricovan tunnelien oivallisuus viinien säilöntään sopivassa lämpötilassa. Pääkaupunki Chisinaun eteläpuolella on Guinnesin ennätysten kirjan mukaan maailman laajin viinikellari, joka kuuluu valtionomisteiselle Mileştii Mici Winerylle. Maa tuottaa suuressa määrin Bordeaux'n ja Bourgognen punaviinejä kuten Merlot, Cabernet Sauvignon, Pinot Noir ja Chardonnay. Moldovan kotoperäiset sekä puna- että valkoviinit ovat Feteasca-tyyppisiä kuten Romaniassakin.
Surtsey

Surtsey vuonna 1999
| --- | --- |
Sijainti:  Atlantti, Vestmannaeyjabær Suðurland Islanti
Vesialue:  Atlantin valtameri 
Korkein kohta:  Austurbunki, 155 mlähde?
Pinta-ala:  1,4 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Surtsey 30.11.1963, 16 päivää purkauksen alkamisesta
Surtseyn topografinen kartta
Surtsey on tuliperäinen saari Islannin etelärannikolla. Saari kehittyi 130 metriä merenpinnan alapuolella sijainneen tulivuoren purkauksista, jotka saavuttivat merenpinnan 14. marraskuuta 1963. Surtsey oli kookkaimmillaan kesäkuussa 1967, jolloin pinta-alaksi mitattiin 2,7 km². Nykyinen (2005) pinta-ala on tuulen ja aaltojen aiheuttaman eroosion jäljiltä 1,4 km².
Saari sai islanninkielisen nimensä skandinaaviseen mytologiaan kuuluneen tulijättiläisen Surtin mukaan.
Surtsey tieteellisenä tutkimuskohteena

Saari on rauhoitettu tieteellistä tutkimusta varten, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä. Siellä tutkitaan, kuinka kauan kestää, ennen kuin muualta tullut kasvillisuus ja eläimistö leviää äskettäin merestä nousseelle saarelle. Tutkimustuloksista arvellaan saatavan tietoa, jolla on merkitystä myös sen selvittämisessä, kuinka kauan Pohjois-Euroopassa kesti jääkauden jälkeen, ennen kuin eri lajit levisivät jään alta vapautuneille alueille.
Tämän vuoksi Surtseyn saari onkin valittu vuonna 2008 Unescon maailmanperintöluetteloon.