stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pusula (Somero)
Aiheesta muualla

Forsell, Lars: Somero, Pusula, vanhempi tiluskartta ja selitys. Hämeen lääni, Somero, H72: 8/1.  (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, maakirjakartat) Kansallisarkisto, 1692.  Kartan verkkoversio Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 20.6.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
Putkikuonot

| Putkikuonot |
| --- | --- |
 Putkikuono (Aulorhynchus flavidus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Piikkikalat Gasterosteiformes
Heimo::  Putkikuonot  Aulorhynchidae  Gill, 1861
Suvut
 Aulichthys  Aulorhynchus 
Katso myös
   Putkikuonot Wikispeciesissä   Putkikuonot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Putkikuonot (Aulorhynchidae) on piikkikaloihin kuuluva heimo.
Lajit ja anatomia

Putkikuonojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 laji, putkikuono (Aulorhynchus flavidus). Kooltaan se on pienehkö ja voi saavuttaa 17 cm:n pituuden. Putkikuonolla on pitkulainen ruumis, melko takana sijaitseva selkäevä, jota edeltää noin 25 yksittäistä piikkiä, myös vatsaevissä on piikki. Suu on pienikokoinen ja pitkän putkimaisen kuonon päässä.
Hyvin saman näköisen japaninputkikuonon (Aulichthys japonicus)  on joskus katsottu kuuluvan samaan heimoon, mutta nykyään se luetaan hietakaloihin (Hypoptychidae). Japaninputkikuono on aasialainen kala, jota tavataan lähellä Japanin ja Korean niemimaan rannikkoa.
Levinneisyys

Putkikuonoa tavataan Tyynenmeren pohjoisosien rannikkoseuduilta alueelta, joka ulottuu Alaskasta Kaliforniaan. Heimon kalojen ravintoa on plankton.
Punarinta

| Punarinta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Erithacus
Laji::  rubecula
Kaksiosainen nimi
 Erithacus rubecula  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Punarinta Wikispeciesissä   Punarinta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Punarinta (Erithacus rubecula) on Euroopassa yleinen pieni varpuslintu, joka luokiteltiin ennen rastaisiin, mutta nyttemmin on siirretty sieppojen heimoon. Punarinta varoittaa tikitystä muistuttavalla äänellä ”tik-tik-tik…”. Punarinnan laulu on kaunista, vienoa helinää, ja sitä voi kuulla erityisesti hämärän aikoihin.
Tuntomerkit

Punarinta on 12,5–15 cm pitkä. Aikuisella punarinnalla on ruosteenpunainen naama ja rinta. Päälaki ja selkäpuoli ovat ruskeat. Päälaen ja punaisen naaman välissä on sinertävä juova, joka yltää posken taakse ja rinnan sivulle. Siivellä on kapea, keltainen siipijuova. Nokka ja silmät ovat mustat. Jalat ovat pitkät ja ohuet. Nuori punarinta on väriltään ruskea ja sen koko puku on hienopilkkuinen.
Esiintyminen

Punarintoja tavataan koko Euroopassa ja keskisessä Aasiassa Siperiaan saakka, sekä Pohjois-Afrikassa. Euroopassa pesii 43–83 miljoonaa paria. Suomessa punarinta pesii lähes koko Suomessa, mutta Metsä- ja Tunturi-Lapissa levinneisyys ei ole yhtenäinen. Suomessa arvioidaan nykyään pesivän 1,9–2,2 miljoonaa paria.
Muutto

Punarinta on muuttolintu pohjoisessa ja idässä. Suomeen punarinnat saapuvat huhti-toukokuussa ja syysmuutto tapahtuu syys-lokakuussa. Suomessa pesivät punarinnat talvehtivat lähinnä Euroopan eteläosissa. Jotkin yksilöt yrittävät talvehtimista Suomessakin.
Elinympäristö

Punarinta pesii erilaisissa metsissä, erityisesti rehevissä kuusimetsissä, joissa on lehtipuita, mutta myös lehtimetsissä, joissa on kuusia tai tiheitä pensaikkoja. Keski-Euroopassa punarinta pesii yleisesti myös ihmisasutuksen lähellä puutarhoissa ja puistoissa. Paikoin punarinta on alkanut pesiä pihapiireissä Suomessakin.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti maassa kolossa tai kiven alla, kannon tai mättään kupeella, matalalla pensaassa tai risukasassa. Se voi olla myös rakennuksessa tai matalalla olevassa linnunpöntössä. Muninta alkaa toukokuussa. Munia 4–6, valkoisia ja ruskehtavapilkkuisia. Naaras hautoo 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä kaksiviikkoisina. Pesii tavallisesti kaksi kertaa kesässä, toinen pesue on juhannuksen tienoilla.
Ravinto

Punarinta käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja maanpinnan pikkueläimiä sekä marjoja ja hedelmiä. Talvisin punarinta käy myös ruokintapaikoilla, joilla se syö maapähkinämursketta.
Nimi

Tieteellinen sukunimi Erithacus tulee kreikan sanasta erithakos, joka viittasi tuntemattomaksi jääneeseen pikkulintuun. Lajinimi rubecula viittaa latinan sanaan rubeus eli "punainen" tai "punertava".
Aiheesta muualla

Saurola, Pertti 1983: Miksi syyskuun ja lokakuun punarinnat talvehtivat eri alueilla? – Lintumies 3.1983 s. 108–115. LYL.
LuontoPortti: Punarinta (Erithacus rubecula)
Kuuntele: Punarinnalla on kevätillan kaunein liverrys (Suomen Luonto)
ITIS: Erithacus rubecula (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25334  Wikispecies: Erithacus rubecula  ADW: Erithacus_rubecula  Avibase: C809B2B90399A43D  BioLib: 8864  BirdLife: 22709675  BOLD: 68509  BOW: eurrob1  BTO: bob10990  CoL: 6H2XM  eBird: eurrob1  EPPO: ERTHRU  EUNIS: 1029  EURING: 10990  Fauna Europaea: 97170  Fauna Europaea (new): dafbddf1-7408-4984-9617-f198ce360aaa  GBIF: 2492462  IBC: european-robin-erithacus-rubecula  iNaturalist: 13094  IRMNG: 10597755  ITIS: 559964  IUCN: 22709675  NBN: NHMSYS0000530739  NCBI: 37610  Observation.org: 168  Open Tree of Life: 507122  Paleobiology Database: 369339  Paleobiology Database: 369339  TSA: 6670  WoRMS: 558552  Xeno-canto: Erithacus-rubecula  ZooBank: 2002AE12-F041-4821-B73E-0D8FDAF236EB  Laji.fi: MX.32801 
Erithacus rubecula
Pussieläimet

| Pussieläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Synnyttävät nisäkkäät Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria  Huxley, 1880 
Synonyymit
 Marsupialia Illiger, 1811  
 Pussieläinten nykyinen levinneisyys: luontainen sinisellä ja siirtoistutuksista aiheutunut vihreällä.
Lahkot 
 Pussipedot (Dasyuromorphia)  Pussirotat eli opossumit (Didelphimorphia)  Harvaetuhampaiset (Diprotodontia)  Silkkipussirotat (Microbiotheria)  Pussikontiaiset (Notoryctemorphia)  Pussipäästäiset (Paucituberculata)  Pussimäyrät (Peramelemorphia) 
Katso myös
   Pussieläimet Wikispeciesissä   Pussieläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pussieläimet (Metatheria, aiemmin Marsupialia) ovat nisäkkäitä, joiden naarailla on sikiön kasvattamista ja poikasen kantamista varten erityinen pussi vatsan seudulla. Pussieläinten naarailla on kaksi emätintä ja uroksilla puolestaan kaksihaarainen siitin.
Pussieläinten sikiöt syntyvät pian hedelmöityksen jälkeen hyvin kehittymättöminä, mutta kuitenkin kykenevinä liikkumaan niin, että ne voivat siirtyä emän vatsaa pitkin ryömien pussiin. Pussissa ne tarrautuvat nisään ja pysyvät kiinni siinä tiiviisti seuraavat viikot.
Luokittelu

Pussieläinten asema nisäkkäiden tieteellisessä luokittelussa on muuttunut useaan kertaan. Aluksi pussieläimet (Marsupialia) oli vain yksi nisäkkäiden lahkoista muun muassa jyrsijöiden ja sorkkaeläinten rinnalla. Pian kuitenkin pussieläinten anatomian ja lisääntymistapojen havaittiin poikkeavan huomattavasti muista lahkoista, jolloin ne erotettiin istukkanisäkkäistä erilliseen istukattomien nisäkkäiden (Metatheria) osaluokkaan, sen ainoaksi lahkoksi. Nykyisin vallitsevassa luokituksessa ”Marsupialia”-nimeä pidetään vain Metatheria-osaluokan vanhentuneena synonyymina, ja elossa olevien pussieläinlajien katsotaan jakautuvan kaikkiaan seitsemään eri lahkoon.
Lahkoista pussirotat eli opossumit, pussipäästäiset ja silkkipussirottien ainoa laji chilenpussirotta elävät Amerikan mantereella, muut neljä lahkoa puolestaan Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Aikaisemmin vallinneen luokittelun mukaan lahkot oli jaettu kahden ylälahkon, Ameridelphian ja Australidelphian kesken. Ensin mainittuun luettiin pussirotat ja pussipäästäiset, jälkimmäiseen kaikki muut pussieläimet, myös amerikkalainen chilenpussirotta.
Evoluutio ja levinneisyys

Fossiiliaineiston todisteet, jotka ensimmäisenä julkaisi tutkija M. J. Spechtt, eivät tue enää ennen yleistä käsitystä pussieläimistä istukallisten nisäkkäiden primitiivisinä edeltäjinä. Molemmat nisäkkäiden tärkeimmät osaluokat (kolmas ryhmä on nokkaeläimet) näyttävät kehittyneen samoihin aikoihin mesotsooisella maailmankaudella ja ne ovat olleet kilpailijoita siitä lähtien.
Useimmilla mantereilla istukalliset nisäkkäät olivat paljon menestyksekkäämpiä ja pussieläimet katosivat. Etelä-Amerikassa opossumit saivat kuitenkin vankan jalansijan ja tertiäärikaudella pussieläimistä kehittyi myös saalistajia, kuten esimerkiksi sapelihampainen Thylacosmilus. Australiassa istukalliset nisäkkäät eivät menestyneet, vaan pussieläimet ja nokkaeläimet hallitsivat tertiäärikauden ajan. Australian istukalliset nisäkkäät ovat muuttaneet mantereelle myöhemmin.
Viime vuosisatojen aikana ihmisen toiminta on vaikuttanut monien pussieläinlajien levinneisyyteen. Useat lajit ovat uhanalaistuneet ja muutamat, kuten pussihukka, aavikkopussimäyrä ja leveäotsapäästäiskenguru, ovat kuolleet sukupuuttoon. Ihminen on kuitenkin myös tarkoituksellisesti siirtoistuttanut joitain pussieläimiä niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle. Esimerkiksi virginianopossumeja on viety Pohjois-Amerikan länsiosiin ja Uuteen-Seelantiin, punakaulakenguruita Britanniaan sekä parmavallebeja, damavallabeja ja kettukusuja Uuteen-Seelantiin.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web: Marsupial mammals (Metatheria) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25336  Wikispecies: Marsupialia  AFD: Marsupialia  EoL: 42415193  iNaturalist: 848319  ITIS: 179918  Paleobiology Database: 327562  Paleobiology Database: 309399 
Erilaisia pussieläimiä vuonna 1902 julkaistussa piirroksessa. Vasemmalla ylhäällä virginianopossumi ja sen alla pussihukka, oikeassa yläkulmassa koala ja sen alapuolella isojättikenguru.
Purokinnassammal

| Purokinnassammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Alalahko::  Cephaloziineae
Heimo::  Kinnassammalet Scapaniaceae
Suku::  Kinnassammalet Scapania
Laji::  undulata
Kaksiosainen nimi
 Scapania undulata  (L.) Dumort. 
Katso myös
   Purokinnassammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Purokinnassammal (Scapania undulata) on elinvoimainen maksasammallaji.
Ulkonäkö

Purokinnassammal on isohko (2 - 8 cm), alustanmyötäinen tai koheneva. Sen lehdet ovat tiheässä ja ne ovat kuivina aaltopoimuiset. Vatsaliuska on johteinen ja selkäliuska on selvästi vatsaliuskaa pienempi. Sillä ei ole vatsalehtiä ja kylkilehtien liuskat ovat ehytlaitaiset. Itujyväset ovat vaaleanvihreät.
Levinneisyys

Purokinnassammalta tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Se on yleinen koko Suomessa.
Elinympäristö

Purokinnassammal viihtyy virtaavien vesien kivillä upoksissa ja ajoittain kuivuvilla paikoilla. Sitä tavataan myös rannoilla.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Purokinnassammal (Scapania undulata)[vanhentunut linkki]
Luopioisten kasvisto: Purokinnassammal (Scapania undulata)
ITIS: Scapania undulata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Scapania undulata (englanniksi)
Scapania undulata (englanniksi) (pdf)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Scapania undulata:  Wikidata: Q798052  Wikispecies: Scapania undulata  BioLib: 61313  BOLD: 438331  CoL: 6XRZS  EoL: 608677  EPPO: SKAUN  FNA: 200000258  GBIF: 2689218  iNaturalist: 123973  IRMNG: 11093869  ITIS: 15131  NatureServe: 2.124342  NBN: NHMSYS0000310587  NCBI: 215256  NZOR: f7b1b00f-0691-4ad6-98c2-283a01991aae  Observation.org: 17803  Open Tree of Life: 812077  Plant List: tro-35186050  PLANTS: SCUN6  Tropicos: 35186050  WFO: wfo-0001196823  Laji.fi: MX.44227 
Jungermannia undulata:  Wikidata: Q17290409  GBIF: 8116755  iNaturalist: 402897  NZOR: a0f84580-7954-4eb2-b4ca-60cd0461c9fa  Plant List: tro-35190119  Tropicos: 35190119  WFO: wfo-0001199587
Punnus (Käkisalmen piiri)

| Punnus Красноозёрное, Krasnoozjornoje |
| --- | --- |
 Punnus
 Koordinaatit: 60°34′58″N, 29°39′14″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Käkisalmen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  245,87 km²
Väkiluku (2009):  1 100
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä Svetlojen radioteleskoopista Vasiljevon laskettelurinteille.
Punnuksen kunta Käkisalmen piirin kartalla.
Punnus eli Krasnoozjornoje (ven. Красноозёрное) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Ennen talvi- ja jatkosotaa Muolaan kuntaan kuulunut kylä sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa Punnusjärven rannalla 89 kilometriä Käkisalmesta lounaaseen. Kylässä on 900 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Punnuksen kunnan pinta-ala on 245,87 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Käkisalmen piirin Kuninkaanristin (Romaški), koillisessa Petäjärven (Petrovskoje), idässä Mäkrälän (Razdolje) ja Valkjärven (Mitšurinskoje) kuntiin sekä etelässä Leningradin alueen Viipurin piirin Kivennavan (Pervomaiskoje) ja Raivolan (Roštšino), lännessä Kyyrölän (Krasnoselskoje) ja luoteessa Kähärin (Gontšarovo) kuntiin. Pinta-alasta 74,3 % on metsää ja 15,0 % maatalousmaata.
Kunnan pohjoisosa kuuluu Vuoksen alankoon ja muu osa Karjalankannaksen kumpuilevaan keskiylänköön. Järviä ovat Vuoksen suvantojärvi, Raakolanjärvi (ven. Žuravljovskoje) ja Punnusjärvi, jokia Äyräpäänjoki (Bulatnaja), Härkäjoki eli Vuotjoki (Volotšajevka), Punnusjoki (Krasnaja), Kannilanjoki (Ptšelinka) ja Suontaanjoki (Strannitsa). Seudulla on lukuisia soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja turve. Luonnonsuojelualueita ovat Punnusjärven luonnonmuistomerkki ja Väärämäenselän rauhoitusalue. Ympäristön tila on hyvä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu neljä kylää: Silino (entiset Muolaan Telkkälä ja Passila), Svetloje (ent. Valkjärven Valkiamatka eli Valkkola), Tšetverjakovo (ent. Valkjärven Lahdenpohja) ja Vasiljevo (ent. Valkjärven Suontaka). Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Svetloje. Kunnan alueella sijaitsevilla puutarha- ja huvila-alueilla on yli 900 palstaa, minkä perusteella loma-asukkaiden määrä voidaan arvioida noin 1 150 hengeksi.
Historia

Kunta sijaitsee Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamien Muolaan ja Valkjärven kuntien alueilla. Vuonna 1945 sinne alkoi muuttaa kolhoositalonpoikia Kirovin, Jaroslavlin ja Kalininin alueilta. Vuonna 1947 perustettiin leningradilaisen tehtaan ja sotilasakatemian aputaloudet. Seudun haja-asutus säilyi 1950-luvun alkuun saakka, jolloin aputaloudet muutettiin kolhooseiksi. Keskuskylä sai nimen Krasnoozjornaja vuonna 1949.
Liikenne ja talous

Kunnan läpi kulkevat Raudun ja Podgornojen (entinen Kivennavan Seppälä) sekä Jagodnojen (ent. Valkjärven Vaalimo) ja Ptšolinon (ent. Muolaan Ylä-Kuusaa ja Määttälä) väliset päällystetyt maantiet, joista haarautuu päällystetty paikallistie Punnukseen. Keskuskylästä on linja-autoyhteydet Pietarin Devjatkinon metroasemalle sekä Rautuun. Svetlojen kautta kulkevat Raudun, Korobitsynon (ent. Valkjärven Ilmola, Pentsilä, Päivilä ja Sakastila) ja Viipurin välillä liikennöivät linja-autot. Parnasin ja Ozerkin metroasemilta on linja-autoyhteys Vasiljevon laskettelukeskuksiin. Lähin rautatieasema on Raudussa.
Seudun pääelinkeinot ovat matkailu ja maatalous. Lihan ja maidon tuotantoa harjoittava maatalousyritys Krasnoozjornoje työllistää noin 200 henkilöä. Svetlojen kylässä sijaitsee Venäjän tiedeakatemian radioastronominen observatorio 32-metrisine radioteleskooppeineen, joka on yksi alansa parhaista havaintovälineistä koko maailmassa. Arviolta viidesosa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Kyläkuva ja palvelut

Punnuksen kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista matalista kerrostaloista. Sen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet ja matkailu

Silinon lähellä on arkeologisia löytöpaikkoja. Kunnan alueella sijaitsee neljä talvisodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishautaa.
Vasiljevon kylässä on Snežnyi ja Zolotaja dolina -nimiset laskettelukeskukset ja Svetlojessa matkailukeskus Krasnoje ozero, jotka työllistävät talvisaikaan lähes 300 henkeä. Kunnan alueella toimii myös viisi lomakylää sekä kalastus- ja metsästysmaja.
Aiheesta muualla

Punnuksen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Punnuksen kunta Käkisalmen piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Puolan maantiede

| Puolan maantiede |
| --- | --- |
 Puolan topografia
Maanosa:  Eurooppa
Naapurimaat:  Saksa, Tšekki, Slovakia, Ukraina, Valko-Venäjä, Liettua, Venäjä
Tilastot
Pinta-ala:  312 685 km²
Rantaviiva:  491 km
Rajan pituus:  2 888 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Rysy, 2 499 m
Matalin kohta:  Raczki Elbląskie, -1,8 m
Pisin joki:  Veiksel, 1 047 km
Suurin järvi:  Śniardwy, 113,2 km²
Ilmasto
Ilmasto:  väli-ilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  kivihiili, rikki, kupari, maakaasu, hopea, lyijy
Puolan maantiede kattaa itäisen Keski-Euroopan suurimman valtion, vaikkakin Puola on selvästi pienempi kuin itänaapurinsa Ukraina ja Venäjä. Puolan väkiluku on 38,1 miljoonaa ja pinta-ala 312 685 neliökilometriä. Pääkaupunki on Varsova, ja muita suuria kaupunkeja ovat Krakova, Łódź, Wrocław, Poznań, Gdańsk, Szczecin, Bydgoszcz, Lublin, Katowice ja Białystok.
Topografia ja vesistöt

Puola sijaitsee lähes kokonaisuudessaan pohjoisen Euroopan tasangolla, jonka muodot ovat jääkausien jäätiköiden muovaamia. Maan keskimääräinen korkeus merenpinnasta on vain 173 metriä, mutta maan etelärajalla kohoavat Sudeettien ja Karpaattien vuoret. Karpaattien Tatravuoristossa on Puolan korkein huippu, 2 499 metriä korkea Rysy.
Tasankoa halkovat monet suuret joet, kuten Veiksel  (puolaksi Wisła), Oder (puolaksi Odra), sen sivujoki Warta ja Veikselin sivujoki Bug. Tasaisessa maassa on myös yli 9 300 järveä, etupäässä maan pohjoisosissa. Masuria on suurin järvialue ja suosittu matkailukohde.
Błędówin aavikko Sleesian ylängöllä on Euroopan suurin sisämaan hiekka-alue, 33 neliökilometriä. Hiekka kertyi sinne  jääkauden jälkeen jäätikön sulaessa. Se oli metsän peitossa, kunnes 1100-luvulla alue raivattiin kaivosteollisuuden tarpeiden vuoksi. Sitä on käytetty armeijan harjoitusalueena, hiekan ottoon ja autokilpailuihin.
Słowińskin kansallispuiston hiekkadyynit taas syntyivät meren rannalla. Korkein dyyni kohoaa 42 metriä merenpinnan tasosta.
Topografia ja vesistöt > Ilmasto

Puolan ilmasto on väli-ilmasto leudomman Länsi-Euroopan meri-ilmaston ja ankaramman Itä-Euroopan mannerilmaston välillä. Lunta on koko maassa, pohjoisessa noin 40 päivän ajan, idässä ja etelässä 60 päivän ajan ja Karpaateilla sadan päivän ajan. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten kesällä. Vuoden sademäärä on 500-625 mm.
Topografia ja vesistöt > Kasvillisuus ja eläimistö

Puolassa oli ennen paljon tiheää metsikköä, mutta nykyään suurin osa maasta on viljeltyä. Puola kuuluu lauhkeaan lehtimetsävyöhykkeeseen. Tyypillisiä puulajeja alavilla seudulla ovat koivut, lepät, tammi, vaahtera, tuomi, pähkinäpensas, jalavat, lehmukset, pyökki ja haapa. Tatravuoristossa on havumetsiä, joissa kasvaa kuusen ja männyn lisäksi myös lehtikuusta. Tunnetuin aarniometsä on Białowieza, jossa elää luonnonvaraisia visenttejä ja puolalaisia villihevosia.
Topografia ja vesistöt > Luonnonsuojelu

Puolassa on kaikkiaan 23 kansallispuistoa, joista yhdeksän keskittyy vuoristoluonnon, kaksi muiden ylänköalueiden, kymmenen sisävesien ja kosteikkojen ja kaksi Itämeren rannikon suojeluun.
Vuoristossa ovat
Babia Góran kansallispuisto
Bieszczadyn kansallispuisto
Gorcen kansallispuisto
Góry Stołowen kansallispuisto
Karkonoszen kansallispuisto
Maguran kansallispuisto
Pieninyn kansallispuisto
Świętokrzyskin kansallispuisto
Tatran kansallispuisto
Ylänköalueilla
Ojcówin kansallispuisto
Roztoczen kansallispuisto
Alankoalueet, metsät, sisävedet ja kosteikot
Białowiezan kansallispuisto
Biebrzan kansallispuisto
Bory Tucholskien kansallispuisto
Drawan kansallispuisto
Kampinosin kansallispuisto
Narewin kansallispuisto
Polesien kansallispuisto
Ujście Wartyn kansallispuisto
Wielkopolskan kansallispuisto
Wigryn kansallispuisto
Itämeren rannikko
Słowińskin kansallispuisto
Wolinin kansallispuisto
Merkittävimmät nähtävyydet

Auschwitzin keskitysleiri Etelä-Puolassa Krakovan liepeillä
Malborkin linna Pohjois-Puolassa
Wawelin linna Krakovassa
Toruńin vanhakaupunki
Sukiennice eli vanha verkahalli Krakovan pääaukiolla (Rynek Główny)
Mariankirkko Gdańskissa
Kazimierz, Krakovan juutalaiskaupunginosa
Przemyśl vanhakaupunki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolan maantiede Wikimedia Commonsissa
Euroopan suurten jokien valuma-alueet. Puolan alueen vedet laskevat valtaosin Itämereen.
Varsovan ilmasto.
Purple Haze (kappale)

| ”Purple Haze” Jimi Hendrix Experience |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Are You Experienced
 Julkaistu: 17. maaliskuuta 1967
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: hard rock, psykedeelinen rock, blues rock
 Kesto: 02.50
 Levy-yhtiö: Track
Jimi Hendrix Experiencen muut singlet
| ”Hey Joe” 1966 | ”Purple Haze” 1967 | ”Wind Cries Mary” 1967 |
Purple Haze on Jimi Hendrixin kirjoittama ja säveltämä kappale ja The Jimi Hendrix Experiencen toinen single, joka julkaistiin keväällä 1967 Hey Joen jälkeen. Single oli The Whon managerien Chris Stampin ja Kit Lambertin perustaman Track Recordsin ensimmäinen julkaisu, ja sen taustapuolella oli "51st Anniversary".
"Purple Haze" oli mukana yhdysvaltalaisen Reprisen julkaisemalla versiolla yhtyeen debyyttialbumista  Are You Experienced, mutta alkuperäisessä Trackin brittiversiossa sitä ei ollut. Nykyisin kappale sisältyy albumin cd-laitokseen.