stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kagoshima

| Kagoshima-shi (鹿児島市) |
| --- | --- |
 lippu:  Sinetti
 Kagoshiman sijainti Kagoshiman prefektuurissa.
 Koordinaatit: 31°36′N, 130°33′E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Kagoshiman prefektuuri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Hiroyuki Mori
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  547,21 km²
Väkiluku (2010):  606 528
 – Väestötiheys:  1 108 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kamferipuu
 – Kukka:  Oleanteri
 
 http://www.city.kagoshima.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kagoshima (jap. 鹿児島市, Kagoshima-shi) on Kagoshiman prefektuurin pääkaupunki Lounais-Kyūshūssa Japanissa. Kaupunkia on kutsuttu lempinimellä ”Idän Napoli”, sillä se sijaitsee lahden rannalla aivan tulivuoren läheisyydessä. Kaupungin pinta-ala on 547,21 km², väkiluku on 606 528 asukasta ja väestötiheys 1 108 asukasta neliökilometrillä.
Kagoshima kasvoi huomattavasti 1. marraskuuta 2004 kun viisi kaupunkia, Kōriyama, Matsumoto, Kiire, Sakurajima ja Yoshida, yhdistettiin siihen. Kaupunki on virallisesti perustettu vuonna 1889. Kagoshima on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Historia

Kagoshima oli aikoinaan Satsuman daimion pääkaupunki. Kaupunki tuhoutui lähes kokonaan englantilaisten pommihyökkäyksessä 1863. Se oli 1877 kukistetun Satsuman kapinan keskuspaikka. 12. tammikuuta 1914 tapahtuneessa Sakurajiman tulivuoren purkauksessa sai noin 600 Kagoshiman asukasta surmansa ja noin 30 000 taloa vahingoittui. Sen jälkeisissä maanjäristyksissä sortui viikkoa myöhemmin eräs luonnontunneli, ja yli 300 sinne paennutta ihmistä hautautui elävältä.
Kolme 1850-luvun varhaista teollisuusrakennusta Kagoshimassa on osa kokonaisuutta  Japanin Meiji-kauden teollisen vallankumouksen kohteet,  joka valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2015.
Ystävyyskaupungit

Napoli, Italia
Perth, Australia
Miami, Yhdysvallat
Changsha, Kiina
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Kagoshima Wikivoyagessa (englanniksi)
Kagoshiman kaupungin kotisivut
Kagoshima Visitor's Guide
| n k Kagoshiman prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aira  Akune  Amami  Hioki  Ibusuki  Ichiki-Kushikino  Isa  Izumi  Kagoshima (pääkaupunki)  Kanoya  Kirishima  Makurazaki  Minami-Kyūshū  Minami-Satsuma  Nishinoomote  Satsuma-Sendai  Shibushi  Soo  Tarumizu  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Airan piirikunta (Yūsui) · Izumin piirikunta (Nagashima) · Kagoshiman piirikunta (Mishima · Toshima) · Kimotsukin piirikunta (Higashi-Kushira · Kimotsuki · Kinkō · Minami-Ōsumi) · Kumagen piirikunta (Minami-Tane · Naka-Tane · Yakushima) · Ōshiman piirikunta (Amagi · China · Isen · Kikai · Setouchi · Tatsugō · Tokunoshima · Uken · Wadomari · Yamato · Yoron) · Satsuman piirikunta (Satsuma) · Soon piirikunta (Ōsaki) |  |
Aliina Salomaa

Aliina Wilhemiina Salomaa (sukunimi vuoteen 1897 Sohlman; 26. maaliskuuta 1866 Loppi – 9. huhtikuuta 1909 Tampere) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja raittiusliikkeen vaikuttaja.
Salomaan vanhemmat olivat suutari, urkujenpolkija Aleksander Viljaminpoika Sohlman ja Maria Leander. Salomaa toimi aluksi jonkin aikaa kiertokoulun opettajana Ylöjärvellä mutta kävi sitten 1885-1889 Jyväskylän seminaarin valmistuen sieltä kansakoulunopettajaksi. Hän oli opettajana Korpilahden Muuramen kansakoulussa 1889–1891, Espoon Åminnen kansakoulussa 1891–1893 ja vuodesta 1893 Tampereen Aleksanterin ylemmässä tyttökansakoulussa.
Tampereella Salomaa tutustui samassa koulussa opettajina toimineisiin Aaku Mäkeen ja Kyösti Huhtalaan jotka olivat mukana Raittiusyhdistys Liiton toiminnassa. Salomaa liittyi tähän yhdistykseen 1895 ja hänestä tuli yhdistyksen johtokunnan jäsen 1897. Salomaa johti yhdessä Mäen ja Huhtalan kanssa Raittiusyhdistys Liittoa ja Tampereen Raittiusseurain päätoimikuntaa yli kymmenen vuoden ajan. Aaku Mäki perusti Tampereelle myös Wäinämöinen-nimisen kristillisen raittiuslehden ja kirjankustannusosuuskunnan joissa molemmissa myös Salomaa oli mukana toimittajana.
Salomaa ajoi kieltolain voimaan saattamista ja hän kannatti yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta koska se oli hänen mielestään ainoa keino päästä tähän päämäärään. Kunnallisella tasolla raittiusväellä oli vähän vaikutusvaltaa koska varallisuuteen sidottu äänioikeus antoi vallan liikemiesten ja kauppiaiden edustamalle "viinapuolueelle". Salomaa oli mukana organisoimassa Tampereelle erityistä raittiuspuoluetta ja hän kampanjoi sen puolesta kunnallisvaaleissa.
Vuoden 1905 jälkeen sairastelu alkoi haitata Salomaan toimintaa. Hän oli kuitenkin mukana vielä ennen ensimmäisiä eduskuntavaaleja hankkimassa tukea raittiusmielisille ehdokkaille.
Teoksia

Vuorokeskusteluja 1.    Wäinämöinen, Tampere 1900
Mitä sinä siitä hyödyt : kolme keskustelua.    Wäinämöisen kirjakauppa, Tampere 1902
Wäinämöisen runokokoelma : edellinen osa. Sisältää 46 runoa koulujen nuorempia oppilaita y. m. lukijoita varten; toimittajat Kyösti Huhtala, Aliina Wilhelmiina Salomaa ja Minna Kunnas.    Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1903
Wäinämöisen runokokoelma : jälkimmäinen osa. Sisältää 64 runoa koulujen kehittyneempiä oppilaita y. m. lukijoita varten; toimittajat Kyösti Huhtala, Aliina Wilhelmiina Salomaa ja Minna Kunnas.    Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1903
Kaikuja elämästä : ensimmäinen osa.   Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1904
Muistoja 1884 - 1904 : juhlajulkaisu Tampereen raittiusseuran "Liitto"-yhdistyksen 20-vuotisen toiminnan muistoksi, toim. Aliina Salomaa.   Tampere 1904
Ylöspäin : hengellisiä y.m. runoja sekä elämänkerrallisia piirteitä kirjailijasta.     Tampere 1909
Suomennoksia

Charles M. Sheldon : Malkolm Kirk eli maailman voittaminen.   Tampere 1900
Manuel : kertomus nykyisen evankelisen liikkeen ajalta Espanjassa.   Tampere 1902
Frederick Wilhelm Farrar : Pakanat ja kristityt.    Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1903
Hirvi (veistos)

| Hirvi |
| --- | --- |
 Hirvi-veistos Viipurissa.
Nimi:  Hirvi
Tekijä:  Jussi Mäntynen
Valmistumisvuosi:  1928
Taiteenlaji:  veistos
Sijainti:  Torkkelinpuisto
Paikkakunta:  Viipuri
Koordinaatit:  60°42′35″N, 028°44′51″E
Hirvi on kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistos vuodelta 1923. Sen pronssivalokset on pystytetty Viipuriin vuonna 1928, Lahteen vuonna 1955, Turkuun vuonna 1969 ja Helsinkiin vuonna 1972.
Mäntynen teki Hirvi-veistoksensa, lähes nelimetrisen realistisesti kuvatun uroshirven, alkuaan kipsisenä Helsingin pohjoismaiseen metsästysnäyttelyyn vuonna 1923. Patsaan innoittajana on taiteilijan mukaan ollut Kalevalan Hiiden hirvi. Alkuperäisen kipsimallin kuvanveistäjä lahjoitti Helsingin yliopiston Eläinmuseolle. Veistoksen valosta ehdotettiin sijoitettavaksi Helsingin Kaivopuistoon, mutta tämä idea ei toteutunut. Veistoksen ensimmäinen pronssiin valettu versio paljastettiin 1928 Viipurin Torkkelinpuistossa. Se sijaitsee myöhemmin valmistuneen kirjastotalon vieressä. Viipurin Hirvi säilyi vahingoitta toisesta maailmansodasta ja on edelleen alkuperäisellä paikallaan.
Hirven alkuperäisestä kipsimallista tehty uusi pronssivalos paljastettiin vuonna 1955 Lahden Erkonpuistossa. Merkittävä osa Viipurin evakoista oli sotien jälkeen asettunut asumaan Lahteen, ja patsaan lahjoittivat 50-vuotiaalle Lahden kaupungille paikalliset karjalaisseurat. Samassa puistossa on valos myös toisesta Viipurissa olleesta veistoksesta, Emil Wikströmin veistämästä Mikael Agricolan patsaasta. Lahdessa Helsingin yliopiston ympäristöekologian laitoksen opiskelijat ja Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijat ovat vuodesta 2004 alkaen lakittaneet vappuna Erkonpuiston Hirven. Helsingin yliopiston biologian opiskelijat lakittavat perinteisesti Helsingin patsaan.
Hirven kolmas pronssivalos paljastettiin marraskuussa 1969 Turun Kupittaanpuistossa. Se oli lahjoitus kuvanveistäjä Mäntyseltä itseltään. Neljäs kappale pystytettiin vuonna 1972 Helsingin luonnontieteellisen museon eteen. Lisäksi patsaasta on tehty puisia, parinkymmenen sentin korkuisia kopioita sisustus- ja muistoesineiksi.
Hirven valokset

Viipurin Torkkelinpuistossa. Valos vuodelta 1928.
Lahden Erkonpuistossa. Valos vuodelta 1955.
Turun Kupittaanpuistossa. Valos vuodelta 1969.
Helsingin Luonnontieteellisen museon edessä. Valos vuodelta 1972.
Aiheesta muualla

Hirvi-patsaan lakitus Lahdessa 2004
Lahti
Honda Prelude

Viides sukupolvi
Prelude on Hondan urheilullinen coupé-malli, jota valmistettiin vuosina 1978–2001 viitenä eri sukupolvena. Kilpailijoista tärkein oli Toyota Celica, ja muita kilpailijoita olivat Nissan Silvia (SX), Mitsubishi FTO ja Eclipse sekä Mazda MX-6.
Ensimmäinen sukupolvi 1978–1982

Ensimmäisen sukupolven Prelude esiteltiin Amsterdamin autonäyttelyssä vuonna 1978, ja siitä tuli Hondan mallistossa kolmas päämalli Accordin ja Civicin rinnalle. Se oli muotoilultaan selvästi sukua Honda Accordille, ikään kuin sen coupé-versio, pituudeltaan 4,09 metriä ja painoltaan noin 900 kiloa. Suomeen tuoduissa malleissa moottorina oli Hondan 1,6-litrainen, 72 hevosvoimaa tuottava kolmiventtiilinen (CVCC) moottori, mutta toinen vaihtoehto oli 1,8-litrainen 90 hevosvoiman CVCC-moottori.
Helsingin Sanomien autotoimittaja Matti Jansson kirjoitti: ”Honda Prelude on ominaisuuksiltaan hyvin käteen käyvän tuntuinen, ja moottorin ominaisuudet ovat suorastaan kiitettävät aina kylmäkäynnistystä myöten. Värinättömyys ja sitkeys ovat aivan poikkeuksellisia nelosmoottorille.” Jansson ilahtui myös Preluden kojetaulun kekseliäisyydestä, kuten ”sisäkkäisistä” eli samankeskisistä käyntinopeus- ja ajonopeusmittarista.
Toinen sukupolvi 1983–1987

Vuonna 1982 esitelty toisen sukupolven Prelude oli paljon matalampi, leveämpi ja urheilullisempi kuin edeltäjänsä. Maahantuoja Veho lanseerasi luukkuetuvaloilla varustetun Preluden kokosivun sanomalehtimainoksessa otsikolla ”Itse asiassa tämä uusi Honda pitäisi esitellä urheilusivulla”. Mainos palkittiin Vuoden huiput -kilpailussa hopeahuipulla.
Toisen sukupolven Prelude oli varustettu 1,8 litran kaksoiskaasutinmoottorilla, jossa oli 12 venttiiliä (joka sylinterissä kaksi imuventtiiliä ja yksi pakoventtiili) ja kannen yläpuolinen nokka-akseli. Se tarjosi käsivaihteistolla 106 ja automaattivaihteistolla 102 hevosvoimaa käyntinopeudella 5 500 kierrosta minuutissa. Huippunopeudeksi luvattiin 180 ja 170 km/h. Kalleinkin malli oli hinnoiteltu hieman alle sadan tuhannen markan..
Auton etuakselirakenne kaksine poikittaisine tukivarsineen molemmin puolin oli täysin uudistettu ensimmäisestä sukupolvesta. Jousitus oli entistä kovempi, mikä yhdessä matalan painopisteen, tarkan hammastanko-ohjauksen ja lähes 1,5 metrin raideleveyden kanssa toi ajoon vakautta. EX-malliin oli saatavissa lisävarusteena lukkiutumattomat jarrut.
Kolmas sukupolvi 1987–1992

Kolmannen sukupolven Prelude muistutti toisen sukupolven Preludea mutta mukaan tuli esimerkiksi nelipyöräohjaus jossain malleissa.
Mallia oli saatavilla kahdella eri moottorilla; 110 hevosvoimainen ja 155 Nm vääntöä tuottava 2,0 12-venttiilinen SOHC tuplakaasutinmoottori sekä 2.0i-16V DOHC moottori PGM-FI ruiskutuksella joka tuotti tehoa lähes 150 hv ja 176 Nm väännön. Moottori kuului Hondan B-sarjaan. Tehtaan arvojen mukaan tämä 16 venttiilinen versio kipusi 0-100 km/h peräti 8 sekunnissa, ja huippunopeudeuksi luvattiin 210 km/h. Moottorista tehtiin myös USA:n markkinoille sopiva 2.1l moottori mikä oli lähes sama tekniikaltaan kuin edeltävä 2,0i - 16V.
Auto muistutti ulkoisesti huomattavan paljon toisen sukupolven Preludea, mutta oli linjakkaampi ja Preludessa oli myös sen ajan etuvetoisista autoista matalin konepeltikorkeus koko maailmassa, millä saatiin aerodynamiikkaa paremmaksi. Myös näkyvyys parani konepeltikorkeuden ja kuuden kattopilarin takia. Näkyvyys oli 326°. 
Autoa uudistettiin hieman vuonna 1990, näkyvimmin takavalojen osalta. tätä facelift-mallia tehtiin vuosina 1990–1992.
Malli voitti Road & Track -lehden tekemän urheiluautojen pujottelukokeen, jossa olivat mukana myös Ferrari, Lamborghini, Porsche yms. Preludella ajettiin testin slalomrata 65,5 mailin eli noin 105 kilometrin tuntinopeudella.
Prelude oli australialaisen Wheels-lehden vuoden auto vuonna 1987.
Neljäs sukupolvi 1992–1996

Vuonna 1992 Honda esitteli neljännen sukupolven Preluden, entistä pyöreämmin ja futuristisemmin muotoillun. Esiin nousevista ajovaloista luovuttiin. Autossa oli laaja, kaareva mittaritaulu, joka toi Helsingin Sanomien Olli Hakkaraisen mieleen avaruusaluksen. Myös moottorit uusiutuivat: vaihtoehdoiksi tulivat ensin kahden litran ja 133 hevosvoiman moottori, jossa on yläpuolinen nokka-akseli, sekä 2,3 litran, 160 hevosvoiman ja kahden nokka-akselin moottori, johon oli saatavilla elektroninen nelipyöräohjaus (4WS). Vuonna 1993 myyntiin tuli myös 2,2-litrainen, Euroopassa 185-hevosvoimainen moottoriversio, jossa nelipyöräohjaus oli vakiona. Kaikkia Prelude-malleja sai sekä viisivaihteisella käsivaihteistolla että neliportaisella automaatilla.lähde?
Vuodeksi 1995 malliin tehtiin pieni päivitys, jolloin muun muassa keula ja sisusta muuttuivat lievästi (mm. keskikonsoli, takakyynärnoja, sähköpeilien ja muutamien muiden kytkinten sijainti, osa mittaristoa, etuvalot ja niiden yhteydessä olevien ilmanottoaukkojen muoto).lähde?
Viides sukupolvi 1997–2001

Vuonna 1997 Honda julkaisi viimeisimmän Prelude-mallin. Viidennen sukupolven Prelude sai osakseen paljon kritiikkiä omaperäisten lamppujensa takia.lähde?
Auton moottorina Suomen markkinoilla oli jo edelliseen sukupolveen tullut 8000 rpm kiertävä 2,2-litrainen H22A Vti VTEC, joka tuotti 185 hevosvoimaa ja 206 nm vääntöä, sekä 2,0-litrainen 133 hv/179 Nm kone.lähde?
Uutta mallia oli saatavana myös muun muassa vielä urheilullisempana Type-S -versiona Japanissa. Moottori oli sama H22A kuin Suomessakin, mutta se oli paranneltu tuottamaan 220 hevosvoimaa (@ 7200 rpm) ja 221 newtonmetriä vääntöä (@ 6500 rpm). Lisäksi H22A:ta oli saatavilla myös Euroopassa (Suomessakin muutama yksilö) ATTS (Active Torque Transfer System) -aktiivilukolla, joka jakoi voimaa renkaiden välillä saavuttaen näin paremman pidon ja vähentäen muun muassa aliohjautuvuutta. Kyseessä on planeettapyörästönä toteutettu vaihteisto joka on sijoittettu lukottomaan etuakseliin. Elektroniikka ohjaa yksikön toimintaa. Keksintö oli ensimmäinen laatuaan siviiliautossa.lähde?
Prelude poistui Hondan mallistosta vuonna 2001, koska Japanissa uusi (vuosimallin 2001) Integra oli valmistajan mielestä Preludea vastaava.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honda Prelude Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven Prelude
Toisen sukupolven Prelude
Kolmannen sukupolven Prelude
Neljäs sukupolvi
Preluden myyntimäärät Yhdysvalloissa eri vuosina osoittavat, että mallin toinen sukupolvi (1983–1987) oli menestyksekkäin.
CCM

| CCM Hockey |
| --- | --- |

Perustettu:  1899
Toimitusjohtaja:  Rick Blackshaw
Omistaja:  Birch Hill Equity Partners
Kotisivu:  ccmhockey.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
CCM (aiemmin Canada Cycle & Motor Co. Ltd) on jääkiekkovarusteita valmistava yritys, joka perustettiin vuonna 1899. CCM-merkillä valmistetaan myös polkupyöriä. CCM oli NHL-liigan virallinen sponsori ja jääkiekkovarusteiden toimittaja vuoteen 2014 saakka.
Historia

CCM on vuonna 1899 perustettu yhtiö, joka valmisti polkupyöriä ja lyhyen ajan myös autoja. Vuonna 1905 yritys alkoi valmistaa myös jääkiekkoluistimia ja myöhemmin erilaisia jääkiekkovarusteita. Vuosien varrella CCM osti muita jääkiekkovarusteiden valmistajia (kuten suomalaisen Karhun) ja tuli tunnetuksi ”The Hockey Company” -nimellä.
Vuonna 2004 Reebok osti The Hockey Companyn CCM-brändeineen. Reebok puolestaan on osa kansainvälistä Adidas Group -konsernia. Vuonna 2017 Adidas myi CCM:n 110 miljoonalla dollarilla sijoitusyhtiö Birch Hill Equity Partnersille.
Käyttö Suomessa

Suomessa Hämeenlinnan Pallokerho, Tampereen Ilves, Pelicans, Saimaan Pallo, Oulun Kärpät ja Helsingin IFK lähde? käyttävät CCM:n varusteita. Myös Jokereiden päävarustekumppani on CCM.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CCM Hockeyn kotisivut
CCM:n entinen logo
Hervannan toimintakeskus

| Hervannan toimintakeskus |
| --- | --- |
 Näkymä elokuvateatterin nurkalta kirjaston suuntaan.
Osoite:  Insinöörinkatu 38 Lindforsinkatu 1–3
Sijainti:  Hervanta, Tampere
Koordinaatit:  61°27′01.1″N, 23°50′54.4″E
Rakennustyyppi:   kokoontumisrakennus  hoitoalan rakennus  liikerakennus 
Valmistumisvuosi:  1989
Suunnittelija:  Raili ja Reima Pietilä
Rakennuttaja:  Tampereen kaupunki
Omistaja:  eQ Yhteiskuntakiinteistöt 
Käyttäjä:   Hervannan kirjasto  Hervannan nuorisokeskus  Hervannan terveysasema  Hervannan apteekki 
Julkisivumateriaali:  punatiili
Kerrosluku:  3 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hervannan toimintakeskus on arkkitehtipari Raili ja Reima Pietilän suunnittelema, vuonna 1989 valmistunut rakennuskokonaisuus, joka sijaitsee Tampereen Hervannassa. Toimintakeskus on osa niin sanottua Hervannan keskusakselia, jonka Pietilät suunnittelivat 1970-luvulla. Tampereen kaupunki tilasi heiltä näyttäviä julkisia rakennuksia elävöittämään Hervannan betonista kerrostalolähiötä. Keskusakseliin kuuluu toimintakeskuksen lisäksi seurakunta- ja vapaa-aikakeskus sekä liikekeskus, jotka valmistuivat vuonna 1979.
Toimintakeskuksen rakentaminen aloitettiin keväällä 1985, ja tilat saatiin käyttöön neljä vuotta myöhemmin. Vihkiäisiä juhlittiin 26. toukokuuta 1989.
Toimintakeskuksen rakennukset

Toimintakeskuksessa on kolme rakennusta – elokuvateatteri, kirjastorakennus ja terveysasema – jotka suunniteltiin ja rakennettiin samaan aikaan. Niiden väliin jää kapeahko kävelykatu ja pieni keskusaukio. Ulkoarkkitehtuurin kaarevat punatiilipinnat ja toisissaan kiinni olevat katokset liittävät rakennukset yhdeksi kokonaisuudeksi. Toimintakeskus yhdistyy kiinteästi myös viereiseen Käärmekallioon ja Runoilijanpuistoon.
Moni-ilmeisimmän osan toimintakeskuksesta muodostaa kirjastorakennus, johon sijoitettiin alun perin paitsi Hervannan kirjasto myös palo- ja poliisiasemat, nuorisotilat sekä ravintola- ja liiketiloja. Elokuvateatteriin tehtiin 100- ja 200-paikkaiset salit, ja terveysasemarakennukseen valmistui puolestaan tilat
terveysasemalle, sosiaalitoimistolle ja apteekille. Paloasema, poliisin palvelupiste ja sosiaalitoimisto eivät enää nykyään sijaitse toimintakeskuksessa. Myös säännöllinen elokuvateatteritoiminta on päättynyt, mutta teatterirakennuksen salit ovat edelleen kulttuurikäytössä sekä tapahtuma- ja kokoontumistiloina.
Arkkitehtuuri

Pietilät valitsivat Hervannan keskusakselin julkisivumateriaaliksi punaisen tiilen, joka erottui ympäröivästä betoniarkkitehtuurista. Tiilipinnat loivat lisäksi ajatuksellisen yhteyden Tampereen vanhoihin tehdasrakennuksiin. Nuori lähiö haluttiin näin kytkeä kaupungin menneisyyteen.
Toimintakeskuksen arkkitehtuurissa on historiallisia viittauksia myös eurooppalaisten kaupunkien arkadeihin ja jopa Lähi-idän rakennusperintöön. Esimerkiksi toimintakeskuksen pitkät, kaartuvat räystäät ovat saaneet vaikutteita irakilaisesta Basran kaupungista, jossa Reima Pietilä kävi luonnostelemassa katettuja basaarikatuja.
Hervannan toimintakeskukseen on siirretty entisen Branderin kahvilan sisustus, jonka Pietilät suunnittelivat vuonna 1963. Kahvila toimi Kalevan kirkon sisätilojen kokeiluprototyyppinä. Branderin liiketila sijaitsi Tampereen Kauppakadun ja Hämeenpuiston kulmassa vuoteen 1984 asti. Kun Brander luopui paikasta, Tampereen kaupunki hankki omistukseensa kahvilan kalusteet sekä puiset seinä- ja kattorakennelmat.
Suojelu ja merkittävyys

Toimintakeskus on suojeltu asemakaavalla vuonna 2002. Sen mukaan kyseessä on ”rakennustaiteellisesti arvokas ja kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus”, jota ei saa purkaa. Korjaus- ja muutostyöt tulee tehdä niin, että kohteen merkittävä kaupunkikuvallinen luonne ja arkkitehtoninen arvo säilyy.
Museovirasto on luokitellut toimintakeskuksen ja muut keskusakselin rakennukset valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon. Hervannan työt ovat Pietilöiden laajin rakennuskokonaisuus Suomessa. Heidän tyylinsä poikkeaa modernin arkkitehtuurin valtavirrasta.
Kuvia

Rakennusten räystäät kaartuvat näyttävästi ylös- ja ulospäin.
Terveysaseman julkisivussa on pilareita ja kapeita ikkunoita.
Kirjastorakennusta ja terveysasemaa yhdistää mutkitteleva silta.
Kirjaston sisäänkäynti sijoittuu kävelykadulle katoksen alle.
Kaarevat muodot toistuvat ovien yksityiskohdissa.
Kirjastorakennuksen vieressä sijaitsee Runoilijanpuisto.
Rakennus sulautuu maastoon. Puistossa on Laila Pullisen taidetta.
Aiheesta muualla

VirtualTampere: Virtuaalivierailu Hervannan elokuvateatteriin
Steve Beeks

Stephen John "Steve" Beeks (s. 10. huhtikuuta 1971 Ashford, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa A lygan pelaavaa Gintra.
Hän valmensi Åland Unitedia jo aiemmin kaudet 2011 ja 2012. Syyskuussa 2012 hänen ilmoitettiin siirtyvän IFK Marianhaminan nuorisovalmennuspäälliköksi.  Beeks palasi Åland Unitedin päävalmentajaksi kaudeksi 2021.
Beeks aloitti valmentajana jo alle 20-vuotiaana ja hän omaa UEFA:n A-lisenssin.  Beeks on valmentanut englantilaisia aladivisioonajoukkueita muun muassa Southern League-sarjassa sekä toiminut pelaajatarkkailijana AFC Wimbledonille.  Hänellä on Englannissa oma jalkapallokoulu, jonka joukkueet ovat käyneet pelaamassa useissa junioriturnauksissa Suomessa. Pelaajaurallaan Beeks on edustanut muun muassa Aldershot Townia.
Aiheesta muualla

Steve Beeks Soccer School (Arkistoitu – Internet Archive)
Åland United (Arkistoitu – Internet Archive)
Akun tehdas (rakennus)

Aku Syrjä Akun tehtaalla Ylöjärvellä 2003.
Akun tehdas on Eppu Normaali Oy:n omistuksessa oleva Ylöjärvellä, Tampereen kupeessa toimiva monialainen av-talo. Akun tehtaalla toimii yli kymmenen itsenäistä yrittäjää yhteistyössä. Akun tehtaalta löytyy niin äänitysstudioita, äänentoisto- ja valoyhtiöitä, roudauslaatikon rakentaja kuin kuvaus- ja screeniyrityskinselvennä. Akun tehtaan sivutoimipiste ja myyntikonttori avattiin Turkuun kulttuurikeskus Logomoon lokakuussa 2016.
Juha Torvinen piti Creedence Clearwater Revivalista, joten rakennuksen (kuten myös Eppu Normaalin albumin ja kappaleen vuodelta 1980) nimi sai innoitusta CCR:n levyn nimestä Cosmo's Factory.
Akun tehtaalla on äänitetty muun muassa Eppu Normaalin levy Sadan vuoden päästäkin ja pidetty suurien suomalaisten yritysten juhlia. Akun tehdas hoitaa myös äänentoisto- ja valotekniikkaa muun muassa Himos-festivaalille, Tammerfestiin, Kukkaisrockiin ja Helsingissä järjestettyihin Eurovision laulukilpailuihin 2007.
Aiheesta muualla

Akun tehtaan kotisivut
Offa

Offa kuvattuna 1200-luvun kronikassa
Offa oli Mercian kuningas vuodesta 757 kuolemaansa asti vuonna 796. Hän tuli valtaan Ethelbaldin salamurhaa seuranneen sisällissodan jälkeen. Hän onnistui suostuttelemaan paavi Hadrianus I:n jakamaan Canterburyn hiippakunnan kahtia, jolloin luotiin toinen arkkihiippakunta Lichfieldiin. Valtakautensa lopussa koko Humberin eteläpuolinen Englanti kuului hänen valtakuntaansa. Hän rakennutti Walesin rajalle ”Offa’s Dyke” -nimellä tunnetun suojavallin, joka ulottui ”merestä mereen”. Offa kuoli vuonna 796, jonka jälkeen hänen poikansa Ecgfrith hallitsi noin viiden kuukauden ajan ennen kuin Coenwulfista tuli kuningas.
Täytyy ottaa huomioon, ettei Offa ollut Englannin ensimmäinen kuningas. 500-luvulta lähtien Mercia oli yksi Englannin kuningaskuntaa edeltäneistä anglosaksien kuningaskunnista. Mercian naapureita olivat Northumbria, Powys, eteläisen Walesin kuningaskunnat, Wessex, Essex ja Itä-Anglia, joilla Mercian tavoin oli useasti omat hallitsijansa. 800-luvulla Wessexin kuningas Egbert yhdisti suurimman osan Englannin silloisista eri kuningaskunnista. Koska on kuitenkin epäselvää, käyttikö hän arvonimeä ”Englannin kuningas”,  Englannin monarkian voidaan katsoa alkavan aikaisintaan Alfred Suuren tai seuraavan kuninkaan Edvard Vanhemman jälkeen.
Offan aikana lyötiin myös kultakolikoita, joihin on todennäköisesti puutteellisten arabian kielen taitojen takia lyöty muslimien uskontunnustus. Offan nimissä lyödyissä kolikoissa on kuitenkin jonkin verran kirjoitusvirheitä ja kolikot on oletettavasti lyöty Abbasidien kalifin lyömien kolikoiden innoittamana.