stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna-Mari Kaskinen
Anna-Mari Kaskisen kirjoittamia virsiä

Suomen evankelis-luteriaisen kirkon virsikirja
488 Jeesus, sinä itsekin
489 Sinua, suuri Jumala
502 Jeesus, meitä kosketa nyt
503 Taivaan Isä suojan antaa
513 Jeesus, sinä huomaat
517 Herra, kädelläsi
581 Kiitos, Jumalamme, kun annoit kauniin maan
722 Isä, Luojamme taivaassa
724 Kunnia sinulle olkoon
730 Me ylistämme sinua
734 Uskon Isään Jumalaan, Luojaan
736 Pyhä olet, Jumalamme
737 Oi suuri Jumalamme
740 Jumalan Karitsa, syntien kantaja
742 Pyhä ja puhdas Vapahtaja
743 Jeesus, kutsut minutkin
744 On jouluyö ensimmäinen
745 Pääsiäiseen herätä saan
746 Keskellämme ihmeellinen
747 Ympärillä ihmisien
748 Jeesus, meidän perheestä
750 Ylistetty olkoon Herra
809 Juhla on nyt riemullinen
810 Jo ennen syntymääni
814 Kuljemme yhdessä tällä tiellä
823 Rakkauden suurta juhlaa
824 Oi rakkauden Luoja
840 Koittanut on juhlapäivä suuri
913 Minä olen Herra, Jumalasi
917 Rukouksen liekki (säk.1-4,6-10)
931 Joskus sisimpäämme kasvaa
950 Laulu kuuluu kirkkotiellä
960 Maksettu on velkani mun
978 Te autuaat, te murheelliset maan
Ruotsin kirkon virsikirja
738 Herra, kädelläsi/  Gud, i dina händer (Ruots.Per Harling 1966)
745 Taivaan Isä suojan antaa / Gud vår Fader är oss nära (Ruots. Barbro Näse 1991)
Den svenska psalmboken 1986 med tillägg
764 Länge har jag försökt (Ruots. Per Harling 1966)
769 Gud, i dina händer (Ruots. Per Harling 1966)
Guds värld Tillägg till Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
846 Kom i hår dem som i tysthet (Ruots-Anna-Mari Böckerman 2014)
899 Glädjen växer i mitt hjärta (Ruots. Karin Erlandsson&Fredrik Erlandsson 2014)
902 Länge har jag försökt (Ruots. Per Harling 1966)
914 Gud, i dina händer (Ruots.Per Harling 1966)
Cantemus Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja
137 Tule rauhan Henki
267 Vapahtaja kutsuu meitä
Hengellinen laulukirja
264 Maksettu on
566 Herra, kädelläsi
568 Tunnen suurta Jumalaa vain vähän
571 Taivaan Isä suojan antaa
Seurakunta laulaa
231 Vaikket vielä Herraa tunne
249 Maksettu on
266 Kaukaa sinua hain
277 Silloin kun en itse jaksa
282 Tahdon palvella
292 Herra, kädelläsi
294 Jeesus, sinä huomaat
396 Sinua, suuri Jumala
442 Jeesus, meitä kosketa
459 Taivaan Isä, tahtoisin
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Anna-Mari Kaskinen Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna-Mari Kaskinen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Via fornicata

Via fornicata (lat., ”Kaarellinen tie”) oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se kulki Campus Martiuksella.
Via fornicatan nimi esiintyy vain kerran Liviuksella koskien vuotta 216 eaa. Se oli todennäköisesti johdettu kaarista (fornix), jotka kulkivat kadun vierellä tai ylittivät sen. Via fornicata oli harvoja Rooman kaupunkialueen katuja (erotuksena maanteistä), joiden nimessä esiintyy via. Kyseessä saattaa olla sama katu, joka esiintyy myöhemmin nimellä Via tecta.
Ville Ahonen (maastohiihtäjä)

| Ville Ahonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1994 (ikä 30) Imatra
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Imatran Urheilijat
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Paras sijoitus:  14.
 Tietolaatikko päivitetty 3. maaliskuuta 2024 
Ville Severi Ahonen (s. 14. lokakuuta 1994 Imatra) on suomalainen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Imatran Urheilijoita.
Ura > Kansalliset kilpailut

Ahonen on edustanut koko uransa ajan Imatran Urheilijoita. SM-kilpailuissa Ahonen on saavuttanut henkilökohtaisilla matkoilla hopeaa perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa Imatralla 2025 ja pronssia perinteisen hiihtotavan 50 km kisassa Rovaniemellä 2022 sekä yhdistelmäkilpailussa Imatralla 2025. SM-viesteissä hän on yltänyt Imatran Urheilijoiden joukkueen kanssa hopealle Inarissa 2023, samoin perinteisen hiihtotavan parisprintissä Vantaalla 2024 Miro Karppasen kanssa. Viestipronssille hän on hiihtänyt Imatran joukkueessa Rovaniemellä 2022 ja Äänekoskella 2024.
Rullahiihdon SM-kilpailuissa Ahonen on hiihtänyt pronssille vapaan hiihtotavan 16 km kisassa Vuokatissa vuonna 2022.
Ura > Kansainväliset kilpailut

Ahonen teki maailmancup-debyyttinsä Lahdessa maaliskuussa 2015. Siellä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 15 km kisassa 53:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Ahonen sai kaudella 2021–2022, joka oli myös hänen varsinainen läpimurtokautensa. Kauden aikana hän sai pisteitä yhteensä neljässä maailmancupin osakilpailussa: hän oli tammikuussa Tour de Skillä Oberstdorfin perinteisen hiihtotavan sprintissä 16:s, helmikuussa Lahden perinteisen hiihtotavan 15 km kisassa 22:s, ja maaliskuussa Holmenkollenin perinteisen hiihtotavan 50 km kisassa 22:s sekä Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä 24:s.
Kaudella 2022–2023 Ahonen hiihti ensimmäistä kertaa A-maajoukkueessa. Hän avasi maailmancup-kautensa joulukuussa Beitostølenissa hiihtämällä kahdessa kisassa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui 15:nneksi. Perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa hän hiihti sijalle 55.
Ahonen osallistui Tour de Skille 2022–2023, jossa hän hiihti kolme ensimmäistä etappia, ja sairastui sitten koronavirukseen, jonka takia hän joutui keskeyttämään Tourin. Val Müstairissa hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 54:ksi ja perinteisen hiihtotavan 10 km takaa-ajokilpailussa 56:ksi. Oberstdorfissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa 58:ksi. Tammikuussa 2023 Ahonen osallistui lisäksi Les Roussesin maailmancup-osakilpailuihin. Siellä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 24:nneksi, ja perinteisen hiihtotavan 20 km yhteislähtökisassa 42:nneksi.
Ahonen teki aikuisten MM-kisadebyyttinsä Planicassa 2023. Siellä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 10:nneksi ja keskeytti 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Maailmancup-kauden 2022–2023 päättäneissä Lahden osakilpailuissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 15:nneksi, ja 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 24:nneksi.
Kaudelle 2023–2024 Ahonen valittiin toistamiseen A-maajoukkueeseen. Maailmancup-kauden avanneissa Rukan osakilpailuissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 46:nneksi ja perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa 30:nneksi. Lahden osakilpailuissa hän hiihti perinteisen hiihtotavan 20 km kisassa 14:nneksi, joka on hänen tähänastinen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa.
Kaudella 2024–2025 Ahonen jäi vaille maajoukkuepaikkaa. Ennen vuodenvaihdetta hän hiihti Rukan maailmancup-osakilpailuissa perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa sijalle 28 ja perinteisen hiihtotavan sprintissä sijalle 25, sekä Davosin maailmancup-osakilpailuissa perinteisen hiihtotavan 20 km kisassa sijalle 19. Tammikuussa 2025 Ahonen hiihti Les Roussesin maailmancup-osakilpailuissa perinteisen hiihtotavan sprintissä sijalle 19 ja perinteisen hiihtotavan 20 km yhteislähtökisassa sijalle 15. Helmikuussa 2025 hän hiihti Falunin maailmancup-osakilpailuissa perinteisen hiihtotavan 10 km kisassa sijalle 25.
Ahonen hiihti helmi-maaliskuussa 2025 Trondheimin MM-kilpailuissa. Siellä hän oli perinteisen hiihtotavan 10 km:n kilpailussa paras suomalainen sijoituttuaan 10:nneksi.
Muuta

Ahonen on vahvimmillaan perinteisellä hiihtotavalla. Hän hiihtää Atomic-merkkisillä suksilla, ja käyttää Leki-merkkisiä sauvoja.
Ahosta on valmentanut koko hänen uransa ajan hänen isänsä Kari Ahonen. Myös Ahosen veli Olli Ahonen on maastohiihtäjä.
Ahonen opiskelee Aalto-yliopistossa energiatekniikkaa.
Globus (lehti)

| Globus |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  politiikka
Kustantaja:  Hanza Media
Kokonaislevikki:  11 000 (2015)
Perustettu:  1990
Kotikunta:  Zagreb
Kotimaa:  Kroatia
Ilmestymistiheys:  torstaisin
Kieli:  kroatia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Globus on kroatialainen viikkolehti, joka keskittyy politiikkaan. Se ilmestyy torstaisin ja kuuluu samaan Hanza Media -konserniin kuin Jutarnji list.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (kroatiaksi)
Heikki Sorko

Heikki Sorko ent. Siren (21. toukokuuta 1890 Kurikka – 23. kesäkuuta 1969) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianvääpelinä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Myöhempiin Suomen sotiin hän osallistui muun muassa esikuntatehtävissä.
Perhe ja opinnot

Sorkon vanhemmat olivat kivenhioja Heikki Siren ja Maria Katarina Punkero-Astren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Edit Elisabet Hirsimäen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen Pietarsaaren alemman ja ylemmän käsityöläiskoulun vuonna 1907 sekä Vaasan kauppakoulun vuonna 1913. Hän suoritti vielä yksityisesti pääosan keskikoulukurssia Lahden yhteiskoulussa vuonna 1935. Sotilaskoulutusta hän sai Sotilaspedagogisella kurssilla vuonna 1925 ja Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssilla vuonna 1929.
Jääkärikausi

Sorko toimi kultasepänliikkeen johtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 20. elokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Sorko saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi koulutusaliupseeriksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet komennettiin 25. maaliskuuta 1918 viemään sotamiehiä I Täydennyspataljoonaan Vaasaan ja määrättiin siellä 3. komppanian vääpeliksi. Hänet siirrettiin myöhemmin 5. jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian vääpelinä. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa sekä etenemiseen Ollilan kautta Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sorko palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Rykmentissä hän toimi komppanian- ja esikuntavääpelinä vuosina 1918–1919 ja adjutanttina vuosina 1919-1920 sekä taloudenhoitajana vuosina 1920–1922. Nuorempana upseerina hän toimi vuosina 1922 ja 1926–1928 sekä 1937–1939. Lähettiupseerin tehtäviä hän hoiti vuosina 1922–1923 ja oli väliaikaisena komppanianpäällikkönä vuosina 1923–1926 ja 1928–1933 sekä oli koulutusaliupseerina Reservin aliupseerikoulussa (RAUK) vuosina 1933–1937. Lisäksi hän hoiti Lahden varuskunnan komendantin tehtäviä vuonna 1928.
Talvi- ja jatkosota

Sorko osallistui talvisotaan 3. divisioonan esikunnassa, josta hänet siirrettiin myöhemmin jakoelimen johtoon II armeijakunnan esikuntaan. Esikuntatehtävistä hänet komennettiin myöhemmin Erillinen pataljoona 42:n komentajaksi. Välirauhan aikana Sorko toimi pataljoonan komentajana Pp. Koulutuskeskus 1:ssä, josta hänet siirrettiin komentajaksi 11. divisioonan Kenttätäydennyspataljoonaan. Täydennysjoukoista hänet siirrettiin seuraavaksi komppanianpäälliköksi 12. prikaatiin, josta edelleen vastaanotto- ja jakoelimen päälliköksi Hanhikosken varuskuntaa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 16:een ja edelleen komentajan apulaiseksi Jalkaväkirykmentti 60:een. Rintamajoukoista hänet palautettiin takaisin koulutustehtäviin ja nyt pataljoonankomentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 9:ään. Vuonna 1942 hänet siirrettiin päällikön apulaiseksi Sotavankileiri 10:een, josta hän sai siirron vuonna 1943 esikuntatehtäviin Aunuksen Ryhmän esikuntaan. Viimeisenä sotavuonna Sorko toimi vankien tarkastajana Sotavankien järjestysleiri 2:ssa ja I:ssä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945. Hänet on haudattu Lahteen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 14. huhtikuuta 1918  Vääpeli 29. heinäkuuta 1918  Vänrikki 5. tammikuuta 1919  Luutnantti 6. joulukuuta 1920  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania
Mjällby

| Mjällby |
| --- | --- |

 Mjällby
 Koordinaatit: 56°02′52″N, 14°41′02″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Sölvesborg
Väkiluku (31.12.2023):  1 379
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mjällby on taajama Sölvesborgin kunnassa Blekingen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 379 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tunnettuja henkilöitä

Lars Hörmander (1931–2012), matemaatikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mjällby Wikimedia Commonsissa
Via nova (Caracalla)

Via nova (lat., ”Uusi tie”) oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se kulki Via Appian eteläpuolella rinnakkaisena sen kanssa, ja johti Circus maximuksen itäpäästä Caracallan kylpylälle.
Via novan rakennutti keisari Caracalla liittyen hänen rakennuttamaansa kylpylään. Se oli harvoja Rooman kaupunkialueen katuja (erotuksena maanteistä), joiden nimessä esiintyy via. Via nova esiintyy Forma urbis Romaessa (3) noin 30 metrin levyisenä, kun Via Appia on tästä tuskin kolmasosaa. Katu mainitaan myös yhdessä kristillisessä piirtokirjoituksessa.
Caracallan Via novaa ei tule sekoittaa Rooman keskustassa kulkeneeseen vanhempaan Nova viaan.
Via tecta

Via tecta (lat., ”Katettu tie”) oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se kulki Campus Martiuksella, ja se vaikuttaa yhdistäneen Via Flaminian ja Forumin alueen Campus Martiuksen länsiosan Tarentumiin.
Via tecta mainitaan kolmesti ensimmäisen vuosisadan lähteissä. Se sai nimensä siitä, että sitä suojasi jonkinlainen pylväikkö. Joskus sen nimi esiintyy virheellisenä lukutapana Via recta. Via tecta oli harvoja Rooman kaupunkialueen katuja (erotuksena maanteistä), joiden nimessä esiintyy via.
Via tectaksi arvellun kadun kiveystä on löydetty muun muassa nykyisten Via di Santa Maria del Pianto, Via dei Giubbonari ja Via dei Cappellari -katujen alta. Katu on kulkenut samassa linjassa Porticus Maximaen kanssa.
Tournai

| Tournai Doornik |
| --- | --- |
 Tournain Grand Place
 lippu:  vaakuna
 Tournai
 Koordinaatit: 50°36′00″N, 03°23′00″E 
Valtio:  Belgia
Alue:  Vallonia
Provinssi:  Hainaut
Arrondissementti:  Tournai
Perustettu:  ensimmäisellä vuosisadalla
Hallinto:  
 – Pormestari:  Rudy Demotte
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  213,8 km²
Väkiluku (2016):  69 471
 – Väestötiheys:  324,9 as./km²
 
 www.tournai.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tournain keskustaa kuvattuna Beffroista.
Tournai (holl. Doornik, saks. Dornick, lat. Turris Nervorium (roomalaisajalla) ja lat. Tornacum (keskiajalla), on kaupunki Belgian länsiosassa Vallonian alueella. Se on Hainaut’n provinssin pääkaupunki. Tournaissa on arviolta 69 471 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 213,8 neliökilometriä.
Maantiede

Useiden alueliitosten jälkeen Tournai on pinta-alaltaan Belgian suurin kunta. Nykyään kaupungin pinta-alasta onkin maatalouden käytössä noin kaksi kolmannesta. Kaupunki kuuluu Vallonian alueeseen, jonka kansantulo asukasta kohden oli vuonna 2000 vain 78,2 prosenttia viidentoista EU-maan keskimääräisestä kansantulosta.
Historia

Roomalainen kaupunki Tornacum syntyi todennäköisesti muiden vastaavien kaupunkien tavoin sotilasleirin ympärille ensimmäisen vuosisadan aikana. Vuonna 1954 löydettiin kaivauksissa roomalaiselle sotilasleirille tyypillisen vallikaivannon jääneitä. Paikka oli myös maanteiden ja vesireittien risteyksessä ja lähellä valtakunnan pohjoista rajaa. Escautjoki oli erinomaisen keskeinen liikenneväylä jo varhaisina vuosisatoina kaupungin historiassa. Joen varrelta löytyneet muinaisjäännökset kertovat sen merkityksestä koko roomalaisvallan ajan.
Saalilaiset frankit tekivät kaupungista 400-luvun aikana pienen valtakuntansa pääkaupungin. Jo 1600-luvulla kaivauksissa löydettiin frankkikuningas Klodvigin isän, kuningas Kilderik I:n, arvokkain esinein varustettu hauta, joka sijaitsee Escautjoen pohjoisrannalla. Seuraava suuri muutos kaupungin historiassa tapahtui 800-luvulla, kun se erotettiin maallisen vallan hallinnasta ja siitä tuli suoraan frankkien kuninkaiden alaisuudessa toimiva piispallinen hallintolääni. Piispat säilyttivät hallinnassaan joen pohjoisen puolen ja 1000-luvulla Flanderin kreivit ottivat haltuunsa joen etelärannan ja tekivät siitä herruusalueensa.
Kaupungin porvarit rakensivat ensimmäisen kaupunginmuurin 1100-luvun puolivälissä. Samalla piispa joutui luopumaan tuomiovallastaan. Asia sinetöitiin lopullisesti, kun Ranskan kuningas Filip II Augustus määräyksessään asetti kaupungin suoraan kuninkaan vallan alaisuuteen. Lukuisten taistelujen ja erilaisten miehitysten jälkeen vuonna 1341 kaupunki sai hallintoonsa koko sille kuuluvan alueen ja tämä alue yhteisesti kaupungille kuuluvat oikeudet. Tämänkin jälkeen kaupunki menetti useaan otteeseen oikeutensa, saaden ne kuitenkin aina takaisin. Osasyynä tähän jatkuvaan muutoksen oli myös ylimmän lääninherran vaihtuminen muun muassa satavuotisen sodan seurauksena.
Suuri ja pitkäaikainen muutos kaupungin asemassa tapahtui, kun keisari Kaarle V toukokuussa 1522 peruutti kaupungin kaikki erityisoikeudet ja ammattikuntien poliittiset oikeudet. Kaupunki palautui Ranskan hallintaan ja alueeseen 24. kesäkuuta 1667. Kuitenkin jo vuonna 1709 Espanjan perimyssodan myötä englantilais-hollantilaiset joukot valtasivat kaupungin. Vuosien 1713 ja 1714 rauhoissa siitä tehtiin Itävallan Alankomaihin kuuluva kaupunki. Tässä asemassa kaupunki oli aina Ranskan vallankumoukseen saakka. Belgian itsenäistyttyä siitä tuli osa Belgian kuningaskuntaa 1831.
Kaupunki oli 1900-luvun aikana kahdesti saksalaisten miehittämä. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa kaupungista muodostui taistelutanner ja lähtiessään saksalaiset räjäyttivät muun muassa lähes kaikki kaupungin sillat. Kaupungin talous joutui vahinkojen takia vaikeuksiin useiksi vuosiksi. Toisessa maailmansodassa saksalaiset pommittivat kaupunkia 16.–20. toukokuuta 1940 ja saivat aikaan merkittävää tuhoa sekä ihmishenkien että aineellisten arvojen suhteen.
Talous

Kaupungin taloudellisen vaurauden perusta varhaisina vaiheina oli kaupungin alla oleva hiekkakiviesiintymä. Kiveä on voitu käyttää sekä rakennuskivenä, että laastin raaka-aineena. Ensimmäiset kalkkikiven louhinnat ovat todistettavasti ensimmäisen vuosisadan ajalta, ja ovat olleet nykyisen katedraalin paikalla. Kaivauslöydöissä on noussut esille merkittävä määrän kiven louhimiseen ja sen käsittelyyn liittyvä aineistoa. Kivilouhoksia hyödynnettiin tehokkaasti aina 1000-luvulle asti ja uudelleen pienen tauon jälkeen 1100-luvulta 1300-luvulle.
Keskiajan jälkipuolisko merkitsi kaupungille myös vahvan käsiteollisuuden syntyä, kuten niin monille muillekin nykyisen Belgian alueen keskiaikaisille kaupungeille. Tournain markkinat vetivät puoleensa väkeä jopa Saksasta, Englannista ja tietenkin lähialueelta. Syynä tähän oli erittäin lempeä verokohtelu niin myyjille kuin ostajillekin. Kaupunki liittyi myös osaksi Hansa-kauppayhteisön Lontoon konttoria.
Kuitenkin 1300-luvun lopulla satavuotisen sodan vaikutukset aiheuttivat taloudellisen taantuman ja suuria taloudellisia ongelmia. Kun tähän liittyi vielä vaatimuksia demokraattisemmasta kaupungin hallinnosta, voimakkaasti mustan surman ja nälän seurauksena vähentynyt väestö, Bryggen kaupungin sataman rappeutuminen ja verkateollisuuden suuret ongelmat, selvisi kaupunki tulevaisuuteen vain vaivoin. Kuitenkin 1400-luvulla seinävaatteiden kudonta kohensi kaupungin taloudellista tilaa.
Vasta Ranskan Ludvig XIV:n aikana rakennustoiminta kaupungissa elpyi. Kuningas oli päättänyt tehdä siitä valtakuntansa pohjoisen osan suurimman kaupungin. Hän rakennutti uuden linnoituksen, uudenaikaisti kaupungin muurit linnoitusarkkitehti Vaubanin johdolla sekä kanavoi ja ruoppasi Escaut-joen. Tämä taloudellinen kehitys kuitenkin pysähtyi, kun kaupunki 1700-luvulla siirtyi osaksi Itävallan-Alankomaita. Joskin vuosisadan loppupuolella taloutta yritettiin uudelleen herätellä toimimaan perustamalla uutta teollisuutta. Tämän seurauksena uuden vuosisadan, 1800-luvun lähestyessä kaupungin monipuolinen tekstiiliteollisuus työllisti noin 3 000 henkilöä. Lisäksi kaupungissa toimivat 11 kalkinpolttouunia antoivat työtä noin 600 työntekijälle.
1800-luvun teollinen rakennemuutos vaikutti voimakkaasti myös Tournain kaupunkiin, sillä koko uudesta Belgiasta tuli Euroopan mantereen teollistunein valtio. Uudet teollisuusalat antoivat voimaa kaupungin nopealle kasvulle.
Tournain kaupunki elää tietenkin paljon pitkästä ja monipuolisesta historiastaan, mutta matkailu ei voi ylläpitää nykyaikaista palvelutasoa ja siksi kaupunki yrittää jälleen kerran selvitä suuresta rakennemuutoksesta ja kehittyä nykyaikaiseksi palvelujen ja uudenlaisen teollisuuden keskukseksi keskellä Eurooppaa.
Väestö

Vuoden 2016 alussa kaupungissa oli lähes 70 000 asukasta.
Nähtävyydet > Notre-Damen katedraali

Tournain Notre-Damen katedraali on useiden asiantuntijoiden mukaan yksi kristillisen kirkon kauneimpia rakennustaiteellisia saavutuksia. Sen paikalla on ollut lukuisa edeltäjiä, joista ensimmäinen pystytettiin heti kristinuskon tultua alueelle.
Nykyinen kirkkorakennus koostuu 1100-luvulla rakennetuista romaanisen tyylin mukaisista laivasta ja poikkilaivasta, ja goottilaiseen tyyliin 1200-luvulla rakennetusta kirkon kuorista. Kirkon keskiosaa korostaa viisi ylhäistä kellotornia. Pääsisäänkäynti julkisivulla on rakennettu 1300-luvulla ja koristeltu eri aikakausien kuvapatsailla. Siinä olevat Profeettain patsaat tekivät alueen kivenhakkaajat 1300-luvulla. Kahden oven väliin on sijoitettu kirkon suojelijan Neitsyt Marian patsas. Kirkossa kunnioitetaan Mariaa erityisesti sairaiden Mariana.
Kirkossa olevat lasimaalaukset 1500-luvulta kertovat muun muassa Sigesbert (525–575)  ja Chilperic (523–584) -veljeskuninkaiden elämästä sekä keskinäisestä valtataistelusta (hyvin yleistä merovingihallitsijoiden keskuudessa), sekä Tournain ja Noyonin hiippakuntien erosta vuonna 1146.
Kirkon kuori, joka siis rakennettiin 1200-luvulla, on samalla paikalla kuin aiemmin paikalla ollut roomalainen temppeli, joka kuitenkin tuhottiin melko pian valmistumisensa jälkeen. Sekä kirkon kuori, että sitä ympäröivät kappelit on koristeltu eri aikojen veistoksilla ja maalauksilla. Katedraalin taidekokoelmiin kuuluukin lukuisia merkittäviä taideteoksia, kuin myös erilaisia esineitä pyhäinjäännösten säilyttämiseksi.
Kaupungin erästä vaurauden perustaa kuvataan lasimaalauksessa, joka esittää kaupungin erityistä oikeutta kerätä vero kaikilta Escaut-joen ylittäjiltä.
Katedraali on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2000.