stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Interposjolok

| Interposjolok Интерпосёлок Manasteri |
| --- | --- |
 Vaasjärven luostarin Kaikkien pyhien kirkko.
 Interposjolok
 Koordinaatit: 61°20′13″N, 33°25′54″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Kunta:  Kotkatjärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  71
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Interposjolok (ven. Интерпосёлок, karjalaksi Manasteri) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Kotkatjärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vaasjärven (ven. Важозеро, Važozero) rannalla 14 kilometriä Kotkatjärveltä koilliseen. Taajamassa oli 71 asukasta vuonna 2012.
Vaasjärven rannalla on toiminut 1500-luvun alussa perustettu erämaaluostari, joka lakkautettiin vuonna 1764. Luostari asutettiin uudelleen 1800-luvun alussa, ja se sai itsenäisen statuksen vuonna 1846. Vuonna 1905 siellä oli 22 munkkia. Luostari lakkautettiin vuonna 1920, ja sen tilalle perustettiin sovhoosi. 1930-luvulla paikalle rakennettiin Interposjolokin (ven. Интернациональный посёлок, Internatsionalnyi posjolok, ’kansainvälinen taajama’) metsätyöläisasutus, jonka asukkaista suurin osa oli amerikansuomalaisia ja Suomesta tulleita rajaloikkareita.
Talvisodan aikana Interposjolokiin internoitiin suurin osa Neuvostoliiton miehitysalueelle jääneistä Suojärven ja Salmin asukkaista. Sodan jälkeen taajamassa toimi alaikäisten vankisiirtola ja mielisairaala. Luostari perustettiin uudelleen 2000-luvun alussa. Osa sen 1800-luvun lopulla pystytetyistä rakennuksista on säilynyt.
In Beat

| In Beat Topi Sorsakoski & Agents |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985-1986
 Studio : Finnvox-studiot
 Julkaistu: kevät 1986
 Formaatti: LP-levy (062 1384911)   C-kasetti (262 1384914)   CD-levy (CDP 7 462802)
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen
 Tyylilaji: rautalanka, suomirock, iskelmä
 Kesto: 36.24
 Levy-yhtiö: Oy EMI Finland Ab
 Levymerkki: Parlophone
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (2 viikkoa, huhtikuu 1986)
Topi Sorsakoski & Agentsin muut julkaisut
|   | In Beat 1986 | Besame Mucho 1987 |
Topi Sorsakosken muut julkaisut
| Hurmio 1985 | In Beat 1986 | Besame Mucho 1987 |
Agentsin muut julkaisut
| Laivat 1985 | In Beat 1986 | Besame Mucho 1987 |
Singlet albumilta In Beat
 ”Eeva / Salattu suru” Julkaistu: 1985  ”Sydänsuruja / Ajomies” Julkaistu: 1987
In Beat on Topi Sorsakosken & Agentsin studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 1986. Albumi on Topi Sorsakosken ja rautalankayhtye Agentsin yhteistyön ensimmäinen studioalbumi. Levyn hittejä ovat mm. Surujen kitara, Salattu suru, Eeva sekä Olen yksin.
Albumi kohosi listaykköseksi kahden viikon ajaksi kesäkuussa 1986. Ensimmäisen kerran albumi nousi listalle huhtikuussa 1986 ja pysyi listalla yhteensä 29 viikon ajan.
Levystä tuli suurmenestys. Albumi ylitti kultalevyrajan jo vuonna 1986, platinalevyrajan seuraavana vuonna sekä tuplaplatinarajan vuonna 1989. Albumia on myyty yhteensä 134 496 kappaletta. Se on täten Sorsakosken kolmanneksi myydyin albumi ja Suomen kaikkien aikojen 30 myydyimmän albumin joukossa sijalla 27.
Albumi julkaistiin Parlophone-levymerkillä vinyyli -ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 2007 albumista julkaistiin remasteroitu CD-painos ja vuonna 2010 uusi vinyylipainos. Vuonna 2020 Levykauppa Äx julkaisi Lipposen Levy ja Kasetti -levymerkillään albumista uuden, 350 kappaleen rajoitetun vinyylilevyn punaisella levyllä. Sama painos julkaistiin myös C-kasettina. Albumi julkaistiin jälleen uudelleenmasteroituna vuonna 2023 osana Complete – Kaikki levytykset 1984-1992 -kokoelmaa, joka kattaa kaikki yhtyeen vuosina 1984-1992 julkaisemat levytykset.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen.
Kappaleet > A-puoli

Surujen kitara – 3.13 (alkup. Johnny Guitar, säv. Victor Young, alkup. san. Peggy Lee, suom. san. Orvokki Itä)
Yksi ainoa ikkuna – 2.47 (alkup. Ogonjok, säv. ja alkup. san. trad. (venäl. sävelmä), suom. san. Pauli Salonen)
Sininen huvimaja – 2.55 (alkup. Blauer Pavillon, säv. José Armandola, suom. san. Reino Helismaa)
Yön väistyessä – 3.03 (alkup. La Canzone Di Orfeo / Manhá de Carnaval, säv. Luiz Bonfá, alkup. san. Antônio Maria, suom. san. Saukki) *
Salattu suru – 3.09 (alkup. My Heart Must Do the Crying, säv. Kim Brown, Denys Gibson, Ian Mallet ja Graham Johnson, alkup. san. Kim Brown, suom. san. Kari Tuomisaari)
El Cumbanchero – 2.59 (säv. Rafael Hernández)
Kappaleet > B-puoli

Yksinäinen merimies – 2.57 (alkup. Matelot, säv. ja alkup. san. Kim Brown, Denys Gibson, Ian Mallet ja Graham Johnson, suom. san. Jukka Itkonen)
Sydänsuruja – 3.05 (alkup. Heartaches, säv. Al Hoffman, alkup. san. John Klenner, suom. san. Saukki)
Olen yksin – 3.17 (alkup. Let the Heartaches Begin, säv. ja alkup. san. Tony Macaulay ja John MacLeod, suom. san. Lehmus)
Ajomies – 3.10 (alkup. Ямщик, не гони лошадей / Jamštšik, ne goni lošadei, säv. Jakov Feldman, alkup. san. Nikolai von Ritter, suom. san. Reino Helismaa)
Eeva – 3.12 (alkup. Eva, säv. Jacques Kluger ja Benedict Silbermann, alkup. san. Jacques Vérières, suom. san. Orvokki Itä)
Kaksi ruusua – 2.37 (alkup. Cerisier rose et pommier blanc, säv. Louiguy)
Kokoonpano > Topi Sorsakoski & Agents

Topi Sorsakoski – laulu, taustalaulu (6)
Esa Pulliainen – sähkökitara (soolokitara), 6- ja 12-kieliset akustiset kitarat, taustalaulu (6)
Hans Etholén – rytmikitara (rytmikitara)
Kai Pulliainen – basso
Juha Takanen – rummut ja lyömäsoittimet
Kokoonpano > Muut muusikot

Pedro Hietanen - urut (2, 9)
Kokoonpano > Tuotanto

Esa Pulliainen - sovitukset
Risto Hemmi - äänitys ja miksaus (Finnvox-studiot)
Make Törrönen - äänitys (Finnvox-studiot)
Hannu Bask - valokuvat
Markus Heikkerö - kannen suunnittelu
Antti Heikkinen - kannen suunnittelu (Deeland)
Pedro Hietanen - tuottaja
Mika Jussila - vuoden 2007 CD-painoksen 24-bit digitaalinen re-masterointi (Finnvox-studiot, 27.11.2007)
Pauli Saastamoinen - vuoden 2023 LP-painoksen masterointi (Finnvox, toukokuu 2023)
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
| n k Agents |
| --- | --- |
 Esa Pulliainen  Kai Pulliainen  Jari Kepa Kettunen   Toni "El Blanco" Liimatta  Ville Valo  Vesa Haaja  Topi Sorsakoski  Jorma Kääriäinen  Rauli Badding Somerjoki  Pekka Rytkönen  Juho Hurskainen  Heikki Sandrén  Juha Takanen  Petri Rantala  J-P Virtanen  Hans Etholén  Eero Ojanen  Jukka Ollila 
Albumit:  Agents  Ikkunaprinsessa  Tähdet, tähdet  Laivat  In Beat  Besame Mucho  Pop  Half and Half  Agents Forever  Agents Is Back!  Agents Is More!  Laulava Sydän  Agents Is... Here!  Agents Is... Rock!  Agents Is... Tonight  Pop Show  Agents Is Allright  Renegades  Agents... Is Beat! – Instrumental 2008 Recordings  Agents Go Go  On Stage / In Studio  Sound on Sound  Blue  Ville Valo & Agents  Maustetytöt X Agents 
Kokoelmat:  Greatest Hits  In memoriam  Agents Is Best!  Surujen kitara – 32 Greatest Hits  In the Beginning – Johanna Years 1979-1984  Agents & Jorma Kääriäinen... Is Best Vol.2  Kevyesti vaan  Agents...Looking Back  Complete – Kaikki levytykset 1984-1992 
DVD:t:  Laulava sydän  Reunion – Live DVD
Infografiikka

Wikipedia-aiheinen infografiikka
Infografiikka on kuvallinen esitys, jonka tarkoitus on yleensä välittää tietoa, vakuuttaa tai viihdyttää. Infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointia kuten diagrammeja sekä kuvitusta ja tekstiä. Tyypillisessä infografiikassa on johdanto, pääosio sekä joskus loppupäätelmä, jossa lukijaa kehotetaan johonkin toimenpiteisiin.
Infografiikan käyttö on yleistynyt internetin ansiosta erityisesti 2010-luvulla.
Määrittely ja muoto

Termi infografiikka on lyhenne yhdyssanasta informaatiografiikka eli tietografiikka. Käsite on melko uusi ja vakiintumaton, ja sillä on joskus tarkoitettu esimerkiksi samaa kuin tiedon visualisoinnilla. Randy Krumin (2013) mukaan infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointikaavioiden lisäksi kuitenkin myös kuvitusta ja tekstiä, jotka yhdessä luovat kokonaisen kertomuksen. Laajimmillaan infografiikat muistuttavatkin enemmän artikkeleita tai puheita kuin pelkkiä kaavioita.
Tietokirjailijat Noah Iliinsky ja Julie Steele ovat määritelleet neljä kriteeriä, joilla tiedon visualisointi ja infografiikka voidaan erottaa toisistaan:
tekotapa: infografiikassa on useita sitä varten tehtyjä kuvia, joilla tietoa selitetään; tiedon visualisoinnissa käytetään sen sijaan paljon numeroita
tiedon määrä: tiedon visualisoinnissa on yleensä enemmän erilaista tietoa kuin infografiikassa, jossa puolestaan esitetään enemmän johtopäätöksiä
tyylittely: infografiikka on yleensä visuaalisesti huolellisesti suunniteltua; tiedon visualisointi keskittyy itse tietoon
interaktiivisuus ja staattisuus: tiedon visualisoinnissa tiedot usein päivittyvät; infografiikka on staattista
Suurin osa infografiikoista on staattisia kuvia. Internetissä julkaistava infografiikka voi olla myös dynaamista, jos siinä on mahdollisuus tarkentaa sen osia suuremmaksi tai klikata sitä lisätiedon saamiseksi, tai jos siinä on mukana havainnollista animaatiota, videota tai interaktiivisuutta.
Tyypillinen www-infografiikka on 800 pikseliä leveä ja niin korkea kuin on tarpeen tarinan kertomiseksi.
Tarkoitus

Infografiikan tarkoitus on antaa tietoa, viihdyttää tai vakuuttaa lukija jostain. Se esittelee asiansa johdannolla, jolla se myös pyrkii kiinnittämään lukijansa huomion. Se esittää pääasian grafiikan keskiosassa, joka on samalla grafiikan näyttävin osa. Se päättyy loppupäätelmään, joka usein kehottaa lukijaa tekemään jotain saamansa tiedon pohjalta. Kehotus voi olla esimerkiksi omien elämäntapojen parannus, jonkin vetoomuksen allekirjoittaminen, tai vierailu jollain verkkosivustolla.
Teho

Infografiikan teho perustuu muun muassa siihen, että ihminen hahmottaa asioita visuaalisten mallien kautta. Sen vuoksi kaavion muotoon visualisoitu tieto on usein huomattavasti selkeämpää hahmottaa kuin lukuina esitetty tieto. Infografiikassa asiat esitetään myös suhteessa toisiinsa, mikä auttaa niiden ymmärtämistä. Ihminen pystyy tutkimusten mukaan myös muistamaan kuvat paremmin kuin sanat, ja aiheeseen kuuluvien kuvien yhdistäminen sanoihin infografiikan tapaan voi moninkertaistaa tiedon säilymisen lukijan muistissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Infografiikka Wikimedia Commonsissa
Infografiikka.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Infographics Archive
Cool Infographics, Randy Krum
Pinterestin infografiikkagalleria
Ingeborg

| Ingeborg |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  27. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Ing-jumalan suojaama
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingeborg on alkujaan skandinaavinen naisen etunimi, joka on yleinen myös Saksassa.
  Nimi on yhdistetty Ing-jumalan nimestä ja suojaa tai turva­paikkaa tarkoittavasta sanasta borg ja merkitsee siten Ingin suojaamaa.
Suomessakin nimi Inge­borg on ollut käytössä jo 1400-luvulla. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 9 784 nais­puoliselle henkilölle. Inge­borgin nimi­päivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 27. toukokuuta.
Tunnettuja Ingeborgeja > Kuningattaria ja prinsessoja

Ingeborg (1175–1236), Ranskan kuningatar, Tanskan kuningas Valdemar I:n  tytär, Ranskan kuningas Filip II Augustin puoliso
Ingeborg (1878–1958), Tanskan ja Ruotsin prinsessa
Ingeborg Eriksdotter (1210/1216–1254), ruotsalainen prinsessa, Birger-jaarlin puoliso
Ingeborg Norjalainen, Ingeborg Haakonintytär (1301–1361?), Norjan prinsessa, Norjan holhoojahallinnon johtaja 1319–1323
Tunnettuja Ingeborgeja > Muita

Ingeborg von Alfthan (1868–1946), suomenruotsalainen runoilija
Ingeborg Bachmann (1926–1973), itävaltalainen kirjailija
Ingeborg von Bronsart, oik. Ingeborg Bronsart von Schellendorf (1840–1913), ruotsalais-saksalainen säveltäjä ja pianisti
Ingeborg Gyldenär (1600-luvulla), laamanni Arvid Hornin serkku ja puoliso
Ingeborg Hagen (1895–1989), norjalainen kirjailija
Ingeborg Helten (s. 1950), saksalainen pikajuoksija
Ingeborg Hovland (s. 1969), norjalainen jalkapallomaalivahti
Ingeborg Hunzinger (1915–2009), saksalainen kuvanveistäjä
Ingeborg Hymander (1865–1938), suomalainen pianopedagogi
Ingeborg Kullberg (1911–2005), suomenruotsalainen kirjailija
Ingeborg Leire, aik. Lagercrantz (1913–1969), suomalainen kirkkomusiikin tutkija
Ingeborg Levin (1953–2024), saksalainen fyysikko
Ingeborg Lievonen, Inge Löök (s. 1951), suomalainen kuvittaja ja puutarhuri
Ingeborg Liljeblad-Funtek (1887–1942), suomalainen oopperalaulaja ja laulunopettaja
Ingeborg Malmström (1831–1919), suomenruotsalainen runoilija
Ingeborg Mello (1919–2009), argentiinalainen yleisurheilija
Ingeborg Norell (s. 1727), suomalainen hengenpelastaja
Ingeborg Rapoport (1912–2017), saksalainen lääkäri ja professori
Ingeborg Marie Sick (1869–1951), tanskalainen kirjailija
Ingeborg Sjöqvist (1912–2015), ruotsalainen uimahyppääjä
Ingeborg Åkentytär Tott (n. 1440–1507), Ruotsin valtionhoitaja 1470–1497, Sten Sture vanhemman puoliso
Muita Ingeborgeja

Ingeborg, Ruotsin saaristolaivaston saaristofregatti, joka upposi 1790 Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa Kotkansaaren edustalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingeborg Wikimedia Commonsissa
Inosiinimonofosfaatti

| Inosiinimonofosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(2R,3S,4R,5R)-3,4-dihydroksi-5-(6-okso-3H-purin-9-yyli)oksolan-2-yyli]metyylidivetyfosfaatti
CAS-numero:  131-99-7
PubChem CID:  797 ja 135402036
SMILES:  C1=NC(=O)C2=C(N1)N(C=N2)C3C(C(C(O3)COP(=O)(O)O)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H13N4O8P
Moolimassa:  348,214 g/mol
Inosiinimonofosfaatti eli inosiinihappo (C10H13N4O8P) on ribonukleotidi. Inosiinimonofosfaatti muodostuu inosiinista, johon on esteröitynyt fosforihappo.
Biosynteesi ja biologinen rooli

Inosiinimonofosfaatti on ensimmäinen puriinisynteesillä muodostuvista nukleotideista. Inosiinimonofosfaattia muodostuu fosforibosyylipyrofosfaatista 11-vaiheisella synteesillä. Entsyymit muokkaavat inosiinimonofosfaatista adenosiinimonofosfaattia ja guanosiinimonofosfaattia ja päinvastoin.
Käyttö

Inosiinimonofosfaattia käytetään elintarviketoellisuudessa lisäaineena. Yhdiste on arominvahvenne, jonka E-koodi on E 630. Myös inosiinimonofosfaatin suoloja, kuten dinatriuminosinaattia käytetään arominvahventimina elintarvikkeissa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Inosinic acid (englanniksi)
KEGG: Inosine monophosphate (englanniksi)
Intuitionvastaisuus

Intuitionvastaisuus on kognitiivisen uskontotieteen termi, joka määritellään mielen ontologisten kategorioiden loukkaamiseksi. Intuitionvastainen ajattelu on yksi automaattisen ajattelun muoto, jossa ontologioita loukataan joko niin sanotusti päätelmällisellä repeämällä tai sopimattomilla päättelyn periaatteilla. Intuitionvastaiset representaatiot rikkovat ihmismielen tiedostamattomia oletuksia ominaispiirteistä, jotka liitetään tietyn olion ontologiseen kategoriaan.
Laivakronometri

Laivakronometri on erikoisvalmisteinen, hyvin tarkkakäyntinen kello, jota käytetään laivoissa astro­nomiseen navigointiin pituusasteen määrittämiseksi merellä. Kun sellainen 1700-luvulla saatiin kehitetyksi, se oli suuri tekninen saavutus, sillä pitkillä meri­matkoilla ajan tarkka mittaus oli navigoinnin vuoksi välttämätöntä. Ensimmäinen todellinen krono­metri oli yhden keksijän, John Harrisonin elämäntyö, jota hän kehitteli 31 vuotta tehden kokeita. Kun hän lopulta sai sen käyttö­kelpoiseksi ja hyväksytyksi, se mullisti merenkulun ja vauhditti osaltaan tutkimus­matkoja sekä myös siirto­maiden valloituksia.
Nimitys kronometri on muodostettu kreikan kielen aikaa tarkoittavasta sanasta khronos (χρονος) sekä mittaamista tarkoittavasta sanasta metros (μέτρος). Tiettävästi ensimmäisenä sitä käytti saksalainen professori Matthias Wassmut vuonna 1684 eräässä teoreettisessa tutkielmassaan. Nykyään kronometrilla tarkoitetaan testattua ja sertifioitua kelloa, joka täyttää säädetyt tarkkuus­vaatimukset. Sveitsissä voimassa olevien säädösten mukaan sana chronometer saa olla merkittynä Sveitsin virallisen kronometrien testaus­instituutin (COCS) sertifioimiin kelloihin.
Historia

Paikan määrittämiseksi maan pinnalla on välttämätöntä ja riittävää tuntea leveysaste, pituus­aste ja korkeus meren­pinnasta. Viimeksi mainittuun ei kuitenkaan meren pinnalla kulkevissa aluksissa tarvitse kiinnittää huomiota. Aina 1750-luvulle saakka tarkka navigointi merellä, kun maata ei ollut näkyvissä, oli pituus­asteen määrittämiseen liittyvien vaikeuksien vuoksi ratkaisematon ongelma. Meren­kulkijat pystyivät kyllä määrittämään leveys­asteen mittaamalla Auringon korkeus­kulman keski­päivällä, toisin sanoen sen ollessaan korkeimmillaan taivaalla eli sen kulminoidessa. Pohjoisella pallon­puoliskolla se oli helposti määritettävissä myös yöllä tai käytännössä hämärän aikana mittaamalla Pohjan­tähden korkeus­kulma horisontista. Pituus­asteen määrittäminen sen sijaan edellytti ajan mittaamista tavalla, joka toimii myös merellä. Tähti­taivaan säännöllisten ilmiöiden tarkkailu, esimerkiksi Galilein ehdottama menetelmä Jupiterin kuiden pimennysten ja niistä laadittujen taulukoiden käyttämiseksi pituus­asteen määrittämiseen ei laivan liikkeen vuoksi yleensä ollut merellä mahdollista. Vuonna 1514 Johannes Werner esitti Kuun ja jonkin muun taivaan­kappaleen välisen kulma­etäisyyden mittaamiseen perustuvan ratkaisu­ehdotuksen, jota myöhemmin paranneltiin vielä samoihin aikoihin kuin kronometri kehitettiin. Tarpeeksi tarkan kellon käyttöä pituus­asteen määrittämiseen ehdotti ensimmäisenä hollanti­lainen tiedemies Gemma Frisius vuonna 1530, mutta kesti vielä kauan, ennen kuin ehdotus voitiin käytännössä toteuttaa.
Jotta kronometria voidaan käyttää pituus­asteen määrittämiseen, se on asetettava näyttämään jonkin tunnetun paikka­kunnan paikallista keskiaurinkoaikaa, tavallisimmin Greenwichin aikaa (GMT). Tästä seuraa, että kun laivan sijainti­paikalla on keskipäivä, toisin sanoen kun aurinko on sieltä katsottuna korkeimmillaan, kronometrin näyttämä aika osoittaa tämän sijaintipaikan ja Greenwichin meridiaanin välisen aikaeron, ja sen avulla voidaan laskea paikan pituu­saste Greenwichin meridiaaniin nähden. Kun laivalla on kronometrin lisäksi on käytössä merenkulun almanakka ja trigonometriset taulukot, meren­kulkijat voivat määrittää sijaintinsa, paitsi Auringon, myös Kuun, näkyvien planeetojen tai tähtien avulla milloin tahansa horisontin ollessa näkyvissä. Tarkoitukseen on valittu 57 kirkasta, nauttisen hämärän aikanakin näkyvää tähteä, joiden kulloisetkin sijainnit on ilmoitettu merenkulun almanakassa.
Sellaisen kellon rakentaminen, joka toimii luotettavasti merellä, oli vaikeaa. Vielä 1700-luvulla kellot olivat niin epätarkkoja, että ne saattoivat vuorokaudessa poiketa oikeasta ajasta jo useita minuutteja, ja laivoissa kuukausien merimatkojen jälkeen useita tuntejakin. Pituusasteen riittävän tarkka määrittäminen edellytti kuitenkin, että kellon oli näytettävä minuutin tarkkuudella oikeaa aikaa. Tarkempia olivat 1900-luvulle saakka heilurikellot. Tavallinen pelkkään paino­voimaan perustuva heilurikello ei kuitenkaan merenkulkijoiden tarpeisiin kelvannut, sillä sen käyntiä häiritsi toisaalta laivan keinuminen aallokossa, toisaalta se, että painovoima vaihtelee suuruudeltaan noin 0,2 % eri puolilla maapalloa.
Mekaaniset kronometrit

Laivakronometrin kehittämisessä suurin ongelma oli sellaisen resonaattorin keksiminen, johon vaihtelevat olosuhteet laivalla eivät vaikuttaneet. Kellonjouseen kiinnitetty liipotin ratkaisi useimmat laivan liikkeestä johtuneet ongelmat. Useimpien liipottimeksi muutoin kelpaavien materiaalien jousivakio kuitenkin riippuu lämpötilasta. Jotta kello kävisi tarkasti riippumatta jousen alinomaa vaihtelevasta jäykkyydestä, liipottimet tehtiin yleensä kahdesta eri metallista koostuvista liuskoista, jolloin osa niiden painosta siirtyi vuoroin kohti värähtelyjen keskusta, vuoroin siitä poispäin muuttaen siten heilahdusaikaa samassa tahdissa jousen voiman kanssa. Tämän ongelman ratkaisi lopuolta elinvar -niminen nikkeliterässeos, jonka jousivakio pysyy normaaleissa lämpötiloissa muuttumattomana. Sen keksi Charles Édouard Guillaume, joka vuonna 1920 sai metallurgisista tutkimuksistaan Nobelin fysiikanpalkinnon.
Jokaisen mekaanisen kellon heikoin kohta on johtorattaan voitelu. Kun öljy ohenee ajan mittaan, lämpötilan tai kosteuksen vaikutuksesta tai höyrystymällä, liipottimen liike voi suuremman kitkan vuoksi hidastua paljonkin.
Kronometreihin on usein yhdistetty muita keksintöjä niiden tehokkuuden ja tarkkuuden parantamiseksi. Kovia kiviä kuten rubiinia tai safiiria on usein käytetty kivilaakereina kitkan ja kulumisen pienentämiseksi. Timanttia käytettiin usein alemman liipottimen tapin kansikivenä, jottei se kuluisi, kun raskas liipotin monien vuosien ajan pyörii pienen tapin päällä. Siihen saakka kunnes mekaaniset kronometrit 1900-luvun kolmannella neljänneksellä menettivät entisen merkityksensä, niiden valmistajat jatkuvasti kokeilivat uusia parannuksia kuten pallolaakereita tai kromilla päällystettyjä tappeja.
Laivakronometreiin kuuluu aina voimanlähde, joka pitää sen käynnissä silloinkin kun sitä parhaillaan vedetään, sekä laite, joka osoittaa, kuinka kauan se vielä pysyy käynnissä ennen kuin se on seuraavan kerran vedettävä. Laivakronometrit ovat tarkimpia koskaan valmistettuja mekaanisia kelloja, ja niillä on saavutettu tarkkuus 0,1 sekuntia vuorokaudessa tai alle minuutti vuodessa. Tämä riittää laivan sijainnin määrittämiseen noin 2–3 kilometrin tarkkuudella kuukauden merimatkan jälkeen.
Kronometrin arviointi

Puhtaasti horologisessa mielessä kronometrin "arviointi" merkitsee sitä, että ennen kuin laite otetaan käyttöön, tehdään havaintoja siitä, minkä verran se keskimäärin edistää tai jätättää vuorokaudessa, ja asiasta laaditaan arviointisertifikaatti, joka seuraa laitetta. Saatua tulosta voidaan käyttää hyväksi laitteen näyttämän ajan korjaamiseksi, jotta saadaan oikea aika. Parhaissakin kronometreissa, joissa on hienoin lämpötilakompensaatio, esiintyy kahdenlaisia käynnin poikkeamia, satunnaisia ja jatkuvia. Laitteen suunnittelun ja valmistuksen laatu pitää satunnaiset virheet pieninä. Periaatteessa jatkuvat virheet voitaisiin poistaa säätämällä käyntiä, mutta käytännössä säätöä ei voi tehdä niin tarkasti, että virhe saataisiin kokonaan poistetuksi, ja niinpä käytetään arviointitekniikkaa. Käynti muuttuu myös kronometrin ollessa käytössä, esimerkiksi öljyn ohenemisen vuoksi, ja sen vuoksi pitkillä matkoilla sen käynti tarkistetaan aika ajoin tähtitieteellisten havaintojen perusteella saadun oikean ajan avulla.
Nykyaikana

Nykyisin laivojen navigoinnissa käytetään yleensä elektronisia apuvälineitä, varsinkin satelliittipaikannusta. Kuitenkin monissa tehtävissä ja eräiden merenkulkijoille myönnettävien kansainvälisten sertifikaattien kuten saamiseksi edellytetään yhä tähtitieteellisen navigoinnin taitoa, jossa on käytettävä tarkkaa kronometria., ja pitkillä matkoilla myös yksityisillä risteilyaluksilla on oltava alan tutkinnon suorittanut henkilö.
Nykyaikaiset laivakronometrit perustuvat usein kvartsikelloihin, jotka säännöllisin väliajoin tarkistetaan GPS-signaalien tai radion antamien aikamerkkien avulla. Nämä kvartsikronometrit eivät aina ole kaikkein tarkimpia kvartsikelloja, kun tällaista signaalia ei ole saatu, ja signaalit saattavat hävitä. On kuitenkin olemassa kvartsikelloja, jopa rannekelloja kuten Omega Marine Chronometer, joiden tarkkuus on noin 5–20 sekuntia vuodessa. On myös kehitetty kvartsikronometri, jossa on useita kvartsikiteitä, joiden osoittamat ajat korjataan tietokoneen avulla lasketun keskiarvon avulla GPS:n aikamerkkien avulla tehtyjen korjausten lisäksi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marine chronometer