Mihail Kuzmin
Kirjallinen ura

Mihail Kuzminin ensimmäinen nuottikokoelma ilmestyi vuonna 1898 ja ensimmäinen runojulkaisu Zeljoni sbornik stikhov i prozi vuonna 1905. Asetuttuaan Pietariin Kuzmin läheni ystävänsä Georgi Tšitšerin avulla Mir iskusstva -ryhmän kanssa. Hänen ensimmäiset julkaisunsa ja herättivät Valeri Brjusovin huomion, joka kutsui hänet kirjoittamaan vaikutusvaltaiseen kirjallisuuslehteensä Vesy (Vaaka). Suurta huomiota herätti Vesy-lehdessä vuonna 1906 julkaistu runokokoelma Aleksandrijskije pesni (ven. Александрийские песни, "Aleksandrian lauluja”),  homoseksuaalisen pohjavireen sisältäviä vapaamittaisia rakkauslauluja, joissa ylistetään miehistä kauneutta, esikuvanaan antiikki, joka oli tärkeä muullekin Kuzminin runoudelle.
Aleksandrijskije pesni runokokoelman ilmestymisen jälkeen Kuzminista tuli pietarilaisten kirjailija- ja taiteilijapiirien keskeinen jäsen. Homoseksuaalisia aiheita avoimesti ja myönteisessä valossa sisältävästä, osittain omaelämäkerrallisesta pienoisromaanista Siivet (ven. Крылья, Krylja, 1906, suom. 1993 kokoelmassa Miesten kesken), joka julkaistiin useassa osassa Vesy-lehdessä, tuli suuri kirjallinen skandaali. Koska kriitikot ylistivät teosta sen loistavista kirjallisista ansioista, tsaarin sensuuri ei enää kyennyt puuttumaan teoksen julkaisemiseen romaanina vuonna 1908. Teoksen keskeinen teema on vanhauskoisuus eroottisuuden ohella. Teos kuvaa teini-ikäisen pojan seksuaalista heräämistä, oman seksuaalisuutensa löytämistä ja hyväksymistä sekä suhdetta häntä vanhempaan aikuiseen mieheen. Nyky-Venäjän homoseksuaaleille Siivet-romaani on erittäin merkittävä teos ja ensimmäinen laatuaan Venäjällä, sekä ensimmäisiä modernismin aikaisia gay-kuvauksia Euroopassa.
Ensimmäinen runokokoelma Seti (ven. Сети, 'Verkkoja') ilmestyi symbolistien käyttämässä, Valeri Bjrusovin perustamassa Skorpion-kustantamossa vuonna 1908. Kuzminin rakkausrunoistakin monet ovat homoeroottisia ja ne ovat usein vapaamittaisia. Siivet-romaanin alkumenestystä seuraavien kymmenen vuoden aikana Kuzmin kirjoitti joukon kirjallisia ja teatteriteoksia, kuten näytelmät Opasnaja predostorožnost (ven. Опасная предосторожность, 'Vaarallinen varotoimenpide', 1907), joka käsittelee sukupuolisen suuntautumisen muutosta ja homoseksuaalisen rakkauden vahvistumista sekä Venetsianski bezumtsi (ven. 'Венецианские безумцы, Venetsialaiset hullut', 1915), joka monien Kuzminin teosten tapaan kuvaa naista, joka puuttuu kahden miehen väliseen kiintymyssuhteeseen.
Kuzmin sävelsi musiikin Vsevolod Meyerholdin kuuluisaan vuoden 1906 tuotantoon Aleksandr Blokin näytelmästä Pieni markkinateatteri, ja hänen laulunsa olivat suosittuja Pietarin eliitin keskuudessa: "Hän lauloi säestäen itseään pianolla, ensin eri salongeissa, kuten Vjatšeslav Ivanovin "Tornissa", ja sitten Kulkukoiran kellarissa. Kuzmin sanoi itse työstään, että "se on vain vähän musiikkia, mutta siinä on myrkkynsä."
Vuonna 1910 Kuzmin julkaisi runokokoelman Kuranti ljubvin (ven. Куранты любви, 'Rakkauden kellot', 1910), joka oli kirjoitettu 1700-luvun pastoraalien tyyliin ja jonka Kuzmin itse on säveltänyt. Kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi Osennije ozera (ven. Осенние озёра, 'Syksyiset järvet', 1912), mahdollisesti eniten homoseksuaalisuutta idealisoiva teos hänen tuotannossaan.
Vaikka Kuzmin oli läheinen Vjatšeslav Ivanoville ja tämän piirille ja hän jopa asui vuosina 1910-1912 tämän asunnossa eli "Tornissa", häntä ei voi yksiselitteisesti luokitella symbolistirunoilijaksi. Häntä voidaan pikemminkin luonnehtia seuraavan kirjallisen suuntauksen airueksi. Symbolismin alkaessa kuihtua uuden suuntauksen, akmeismin, tieltä Kuzmin oli tärkeä välittäjähahmo. Vuonna 1910 hän julkaisi kehittämänsä ”klarismin” ohjelmanjulistuksen O prekrasnoi jasnosti (ven. О прекрасной ясности, 'Kauniista selkeydestä'), jonka voidaan katsoa hyödyttäneen myöhemmin akmeismia.
Hänen ystäviään olivat taiteilijat Konstantin Somov ja lavastustaiteilija Sergei Sudeikin, baletti-impressaari ja taidekriitikko Sergei Djagilev, teatteriohjaaja Vsevolod Meyerhold sekä runoilijat Aleksandr Blok ja Vjatšeslav Ivanov. Kuzmin sai tehtäväkseen kirjoittaa musiikkia näyttelijä ja tuottaja Vera Komissarževskajan (1864-1910) teatteriesityksiin, kuten Blokin maineikkaaseen Pieni markkinateatteri (ven. Балаганчик, Balagantšik) näytelmän tuotantoon vuonna 1907. Arvostetuimmat lehdet ja kustantajat kilpailivat Kuzminin kirjoituksista. Hänet tunteville Kuzminista tuli Venäjän taiteellisen elämän tunnus 1900-luvun alussa.
1910-luvun alussa Kuzminin taiteellisista harrastuksista tuli hänelle tärkeä tulonlähde. Hän alkoi julkaista suosituissa aikakauslehdissä ja kirjoittaa kevyitä säkeitä ja musiikkia. Hänen operetistaan ​​Zabava dev (ven. Забава дев, 'Neitojen huvitus', 1911) tuli suosittu hitti. Vasta vuodesta 1916 lähtien hänen runoutensa sai takaisin sisäisen monimutkaisuuden ja ulkoisen yksinkertaisuuden yhdistelmän, joka oli tehnyt hänestä kuuluisan uransa alussa. Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen Kuzmin kirjoitti runsaasti – runoutta, proosaa ja kriittisiä esseitä – mutta pian kävi selväksi, että Neuvostoliitossa niitä ei arvostettu. Kuzminille se oli kuitenkin kasvun aikaa, jolloin hänen kirjoittamisensa sai uutta vakavuutta ja filosofista syvyyttä, kuten hänen runokokoelmissaan Nezdešnije vetšera (ven. Нездешние вечера, 'Toisen maailman illat', 1921) ja Paraboli (ven. Параболы, 'Parabolit', 1923), hänen näytelmässään Smert Nerona (ven. 'Смерть Нерона, Neron kuolema', 1929) ja keskeneräisessä romaanissaan Rimskije tšudesa (ven. Римские чудеса, 'Rooman ihmeitä'). Hänen lukijakuntansa alkoi pienentyä.
Lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen Kuzmin jäi Pietariin, mutta pysytteli kaukana politiikasta.1920-luvun aikana hän julkaisi vielä muutamia runokirjoja. Niistä viimeiseksi jäi Forel razbivajet ljod (ven. Форель разбивает лёд, ”Taimen murtaa jään”) vuonna 1929. Teosta eivät noteeranneet neuvosto- eikä emigranttikriitikot, mutta koko Pietarin homoyhteisö osallistui innolla ja joukolla pienimuotoiseksi ajateltuun julkistamistilaisuuteen. 1930-luvulla Kuzmin jatkoi kirjoittamista, mutta onnistui julkaisemaan vain tekemiään käännöksiä muun muassa Shakespearen, Boccaccion, Apuleiuksen, Homeroksen ja Bertolt Brechtin tuotannosta.