stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Habbo
Suljetut hotellit

| Maa | URL | Avauspäivä | Sulkemispäivä | Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iso-Britannia | habbo.co.uk | Tammikuu 2001 | Kesäkuu 2010 | (linkittyi engl. kieliseen Habboon yhdistämisen vuoksi) |
|  Sveitsi | habbo.ch | Elokuu 2001 | Lokakuu 2010 | (linkittyi saksankieliseen Habboon yhdistämisen vuoksi) |
|  Japani | habbo.jp | Helmikuu 2003 | Huhtikuu 2009 |  |
|  Ruotsi | habbo.se | Joulukuu 2003 | Huhtikuu 2015 | Suljettu vähäisen kävijämäärän vuoksi. |
|  Kanada | habbo.ca | Kesäkuu 2004 | Toukokuu 2010 |  (linkittyi engl. kieliseen Habboon yhdistymisen vuoksi) |
|  Norja | habbo.no | Kesäkuu 2004 | Huhtikuu 2015 | Suljettu vähäisen kävijämäärän vuoksi. |
|  Australia | habbo.com.au | Marraskuu 2004 | Kesäkuu 2010 | (linkittyi engl. kieliseen Habboon yhdistämisen vuoksi) |
|  Singapore | habbo.com.sg | Joulukuu 2004 | Kesäkuu 2010 |  (linkittyi engl. kieliseen Habboon yhdistymisen vuoksi) |
|  Tanska | habbo.dk | Joulukuu 2004 | Huhtikuu 2015 | Suljettu vähäisen kävijämäärän vuoksi. |
|  Portugali | habbo.pt | Maaliskuu 2006 | Kesäkuu 2010 | (linkittyi brasiliankieliseen Habboon yhdistämisen vuoksi) |
|  Kiina | habbo.cn | Heinäkuu 2006 | Elokuu 2007 | (Suljettu/konkurssi) |
|  Venäjä | habbo.ru | Syyskuu 2007 | Helmikuu 2009 |  |
Mobiilisovellukset

Sulake on julkaissut kaksi mobiilipeliä älypuhelimille: kesällä 2011 Lost Monkey -pelin ja tammikuussa 2012 Niko-pelin. Habbo-hahmot saivat peleistä palkintoja ja etuja, joita pystyi käyttämään Habbossa. Habbo sulki vuonna 2014 Niko ja Lost Monkey -pelit. Huhtikuussa 2014 Sulake ilmoitti avaavansa Habbosta mobiiliversion iPadille. Loppuvuodesta 2014 iPhone-sovellus ilmestyi ja Android-sovellus puolestaan huhtikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2015.
Vuonna 2018 Sulake julkaisi Hotel Hideaway -mobiilipelin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Habbo
Sulake Corporation Oy
Lista Habbon kieliversioista Sulakkeen verkkosivuilla
Habbo on hyvin laaja, ja se sisälsi ennen useita julkisia tiloja, joita käyttäjät eivät voineet muokata. Kuvassa Malja Bar.
Kuvassa on Habbon vanha etusivu.
Laulaja ja näyttelijä Miley Cyrus saapui tuomaroimaan palvelussa järjestettyä muotikilpailua.
ITT Technical Institute

| ITT Technical Institute |
| --- | --- |
Perustettu:  1946
Lakkautettu:  2016
Tyyppi:  pörssiyhtiö
Rahoitus:  lukukausimaksut
Sijainti:  Carmel, Indiana  Yhdysvallat
Kampus:  130 kampusta 39 osavaltiossa
ITT Technical Institute (ITT Tech) oli Yhdysvalloissa vuoteen 2016 asti toiminut yksityinen, voittoa tavoitellut teknillisten oppilaitosten ketju. Sen omisti vuosina 1969–1994 maailman suurimpana monialayrityksenä tunnettu ITT, ja sillä oli suurimmillaan toimintaa 130 kampuksella 38 osavaltiossa. Insinöörien ohella se koulutti terveydenhoidon ammattilaisia saman yhtiön omistamassa Breckinridge School -ketjussa. Kaksivuotisen alimman college-tutkinnon (associate) suorittaminen maksoi ITT:ssä noin 45 000 dollaria.
Monien väärinkäytösten vuoksi Yhdysvaltain opetusministeriö kielsi ITT Techiltä uusien opiskelijoiden rekrytoinnin vuonna 2016, mikä johti oppilaitosketjun toiminnan lopettamiseen. Omistajayhtiö ITT Educational Services Inc. oli 1990-luvulta asti hyötynyt häikäilemättömästi liittovaltion antamista opintotuista, käyttänyt epätavallisen painostavia menetelmiä kuten puhelinmyyntiä opiskelijoiden rekrytoinnissa, väärentänyt opiskelijoiden allekirjoituksia, antanut virheellistä tietoa antamiensa tutkintojen kelpoisuudesta ja hyväksiluvusta sekä heikentänyt opetuksen laatua lyhyen tähtäimen voittonsa maksimoimiseksi. Joe Bidenin presidenttikaudella 2022 liittovaltio antoi anteeksi noin 208 000:n ITT Techin opiskelijan ottamat liittovaltion opintolainat, joiden yhteissumma oli lähes neljä miljardia dollaria. Vähän aiemmin samanlainen lähes kuuden miljardin dollarin anteeksianto oli tehty vuonna 2015 toimilupansa menettäneen ja konkurssiin menneen Corinthian Colleges -yhtiön opiskelijoiden suhteen.
Käännös suomeksi
Ilpo Piirainen

| Ilpo Piirainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1941 Kiihtelysvaara
Kuollut: 26. elokuuta 2012 Steinfurt (70 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  germaanisen filologian professori ja tutkija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK/FM 1965, FL 1967, FT 1969)
Instituutti:  Mûnsterin yliopisto (WWU)
Tutkimusalue:  germaaninen filologia, muun muassa saksan kielen kirjoitusjärjestelmä ja lausuminen; Slovakian, Sleesian ja Venäjän saksalaisten kieli, lehdistösaksa, kaivossaksa
Palkinnot:  mm. Slovakian tiedeakatemian kultamitali; Trnavan yliopiston (Trnava) kunniatohtori
Ilpo Tapani Piirainen (15. marraskuuta 1941 Kiihtelysvaara, Suomi – 26. elokuuta 2012 Steinfurt, Saksa) oli suomalainen kielitieteilijä ja saksan kielen professori. Hän asui vuodesta 1970 lähtien Saksassa ja toimi erityisesti Münsterin yliopiston (Westfälische Wilhelms-Universität, Institut für Deutsche Sprache und Linguistik) tutkijana ja professorina (1980–2003). Hän tutki germaanista filologiaa, muun muassa vanhoja saksankielisiä dokumentteja ja saksan kielen käyttöä nykyisen Slovakian alueella. Hän löysi vanhoja saksankielisiä dokumentteja  ollessaan stipendiaattina Kaarlen yliopistossa Prahassa ja ne osaltaan loivat suunnan hänen elämänuralleen. Hän toimi saksan kielen professorina Trnavan yliopistossa Slovakian Trnavassa vielä vuosina 2006-2009, vaikka oli päässyt aiemmin eläkkeelle Saksassa.
Piirainen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseon lukiosta vuonna 1960. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1965, lisensiaatiksi vuonna 1967 ja tohtoriksi vuonna 1969. Piiraisen saksankielisen väitöskirjan (1968) otsikkona oli Graphematische Untersuchungen zum Frühneuhochdeutschen. Piirainen oli Jyväskylän yliopiston saksan kielen ja lingvistiikan dosentti vuodesta 1971 ja Vaasan korkeakoulun/yliopiston saksan kielen dosentti vuodesta 1972. Hän toimi Suomessa ainakin Turun yliopiston germaanisen filologian apululaisprofessorina vuosina 1973–1974.
Ilpo Tapani Piiraisen tuotanto käsitti muun muassa yli 30 kirjaa.
Piirainen oli vuodesta 1967 lähtien naimisissa saksalaisen kielitieteilijä Elisabeth Dörrien (Elisabeth Piirainen) kanssa.
Aiheesta muualla

Jarmo Korhonen (2012) Ilpo Tapani Piirainen In Memoriam, p. 399 (vain julkaisun sisällysluettelo; Uusfilologinen yhdistys, pdf)
Peter Ďurčo (2012) Nachruf auf Prof. Dr. Dr. h. c. Ilpo Tapani Piirainen (Slowakische Zeitschrift für Germanistik. Vol. 4 (2): 96-97
Mikuláš Čelko: Prof. Dr. phil., Dr. h. c. Ilpo Tapani Piirainen in memoriam. Der Geschichte des deutschen Bergbaus, Band 1, pp. 334-
Ilpo Tapani Piirainen; Jörg Meier; Arne Ziegler (2001) Deutsche Sprache in Europa : Geschichte und Gegenwart : Festschrift für Ilpo Tapani Piirainen zum 60. Geburtstag. Wien: Edition Praesens, (saksaksi)
Univ. Münster: Ilpo Piirainen (haku) (saksaksi) (uni-muenster.de)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Ilpo Tapani Piirainen
Käännös suomeksi
Indian Oil Corporation

| Indian Oil Corporation |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  BSE: 530965, NSE: IOC; ISIN: INE242A01010; osa BSE Sensex ja CNX Nifty -osakeindeksejä
Markkina-arvo:  43,7 mrd. USD (5/2015)
ISIN:  INE242A01010
Perustettu:  1958
Toimitusjohtaja:  Ashok Balasubramanian
Kotipaikka:  New Delhi, Intia
Toimiala:  öljynjalostus ja -markkinointi
Liikevaihto:   74,254 mrd. USD (2014)
Tilikauden tulos:   1,172 mrd. USD (2014)
Henkilöstö:  33 800
Kotisivu:  www.iocl.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Indian Oilin huoltoasema (Pipili, Odisha) vuonna 2013.
Indian Oil Corporation Limited (IOCL) on suuri intialainen öljyteollisuuskonserni. Se jalostaa, siirtää siirtoputkilla ja markkinoi öljynjalostustuotteita. Yhtiön kotipaikka on New Delhi.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Indian Oilin vuonna 2015 Intian kuudenneksi ja maailman 349. suurimmaksi julkiseksi osakeyhtiöksi. Teollisuuskonsernin liikevaihto oli 74,254 miljardia dollaria ja liikevoitto 1,172 miljardia dollaria (2014).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indian Oil Corporation Wikimedia Commonsissa
Hugo Schmeisser

Hugo Schmeisser (24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä.
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan.
Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:tä sodasta saatujen kokemusten pohjalta. Tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.
Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 × 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.
Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.
Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta.
Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hugo Schmeisser in der Sowjet Union Schmeisser International. Duissern Straße 7, Duisburg:  Schmeisser International GmbH. Arkistoitu 18.4.2008. Viitattu 27.12.2018. (saksaksi)
Ilpo Mikkonen

Ilpo Mikkonen (s. 12. marraskuuta 1960 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt paljon rooleja teatterissa ja toiminut dubbaajana. Hän osaa sujuvasti suomea ja englantia, sekä kohtalaisesti ruotsia ja viroa.
Filmografia > Elokuvat

Vääpeli Sadon tapaus
Filmografia > Tv-sarjat

Tohelon ja Torvelon joulukalenteri
Salatut elämät – Aarne Koskinen (2005)
Ihmetyttö (DC Comics)

Ihmetyttö (eng. Wonder Girl) on nimitys kolmelle DC Comicsin sarjakuvissa esiintyneelle hahmolle. Nimeä on käytetty myös viitattaessa nuorempaan teini-ikäiseen Ihmenaisen versioon, joka esiintyi Wonder Woman #23 tarinassa touko/kesäkuussa 1947. Myös Ihmenainen-televisiosarjassa esiintynyt Drusilla niminen nuori amatsoni tunnettiin Ihmetyttö-nimellä.
Donna Troy

Ensimmäinen ja alkuperäinen Ihmetyttö oli Donna Troy, joka esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa The Brave and the Bold #60 kesä/heinäkuussa 1965 ja hänet loivat Bob Haney ja Bruno Premiani. Hahmon alkuperä selviää tarinassa Teen Titans #22, jonka Mark Wolfman ja Gil Kane kirjoittivat elokuussa 1969. Donna Troy oli alunperin Ihmenaisen kerrostalon tulipalosta pelastama orpolapsi, jonka hän vei Paratiisisaarelle kasvatettavaksi. Donna sai myöhemmin varttuessaan itselleen Amazonien voimat Purple Rayn toimesta ja häntä alettiin kutsua Ihmetytöksi. Tarinan päättyessä Ihmetyttö pukeutuu uuteen asuun ja kampaukseen ja ottaa nimekseen Donna Troy ja hän liittyy Teinititaanien jäseneksi. Hän otti myöhemmin itselleen nimen Troia.
Cassandra Sandsmark

Toinen Ihmetyttö oli Cassandra "Cassie" Sandsmark joka esiintyi ensimmäisen kerran Wonder Woman (vol. 2) #105 tarinassa tammikuussa 1996 ja hänet loi John Byrne. Cassie Sandsmark on arkeologi Helena Sandsmarkin tytär ja Zeuksen pojantytär. Hänen isänsä, brittiläisen supersotilaan Lennox Sandsmarkin paljastettiin myöhemmin olleen Zeuksen poika Aluksi hän sai voimansa antiikin kreikan maagisista esineistä, jotka Artemis antoi hänelle, mutta myöhemmin Zeus paljastettuaan tälle alkuperänsä myönsi hänelle hänen todellisten voimiensa siunauksen. Cassien voimat puolijumalana ja amatsonina ovat samankaltaiset kuin Ihmenaisellakin. Hän käyttää maagista salamoita luovia lassoa, jonka Ares, sodan jumala antoi hänelle. Cassie on toiminut Teinititaanien ja Young Justicen jäsenenä. Cassie menetti voimansa Infinite Crisis-tarinassa, mutta Ares palautti hänelle tämän voimat vastineeksi siitä, että hänestä tulisi hänen mestarinsa. Myöhemmin Cassie erosi Titaaneista Teräspojan kuoleman jälkeen ja ryhtyi itsenäiseksi vartijaksi, kunnes hän palasi takaisin ryhmän jäseneksi Kyborgin paluun ja Brotherhood of Evilin kanssa käydyn taistelun jälkeen.
Ihmetyttö (Cassie Sandsmark)

| Ihmetyttö |
| --- | --- |

Luoja(t):  John Byrne
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Wonder Woman (vol. 2) nro 105 (tammikuu 1996)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Cassandra Sandsmark
Status:  aktiivinen
Pituus:  160 cm
Paino:  52 kg
Ryhmäsidokset:  Teinititaanit
Edelliset ryhmäsidokset:  Young Justice
Henkilöllisyydet:  Cassie Sandsmark Ihmetyttö II
Voimat:  Yli-inhimillisen vahva, lentäminen
Suhteet
Sukulaiset:  Helena Sandsmark (äiti)
Ihmetyttö (engl. Wonder Girl), oikealta nimeltään Cassandra "Cassie" Sandsmark, on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. John Byrnen luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1996 Wonder Woman -sarjakuvalehden toisen osan numerossa 105. Myöhemmin hahmo seikkaili Ihmetyttönä heinäkuusta 1996 lähtien Wonder Woman -sarjakuvan numeron 111 myötä.
Cassie Sandsmark on kolmas ja varsinaisesti toinen Ihmetytön nimeä kantanut hahmo. Edelliset olivat Ihmenainen ja Donna Troy, joista Ihmenaista kutsuttiin nuorempana kyseisellä nimellä. Troy aloitti varsinaisesti Ihmetytön perinnön.
Muussa mediassa

Animaatiosarjassa Young Justice Cassie Sandsmarkia ääninäyttelee Mae Whitman.
Cassie Sandsmark teki cameo-roolin animaatioelokuvassa Justice League: Throne of Atlantis.
Animaatioelokuvassa Batman and Superman: Battle of the Super Sons Cassie Sandsmarkia ääninäyttelee Myrna Velasco.
Videopeleissä

Cassandra Sandmarks esiintyy pelissä DC Universe Online, jossa häntä ääninäyttelee Mindy Raymond.
Cassandra Sandsmark esiintyy pelissä Young Justice: Legacy, jossa häntä ääninäyttelee Mae Whitman.
Cassandra Sandsmark esiintyy pelissä Lego Batman 3: Beyond Gotham, jossa häntä ääninäyttelee Kari Wahlgren.
Cassandra Sandsmark esiintyy pelattavana hahmona pelissä Lego DC Super-Villains.
Cassandra Sandsmark esiintyy pelattavana hahmona DC Legends -pelissä.
Hugo Sandbacka

Hugo Sandbacka (oik.) Epilän nahkatehtaan toimistossa.
Hugo Gustav Sandbacka (5. kesäkuuta 1885 Alaveteli – 12. elokuuta 1960 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja nahanvalmistuksen piirissä toiminut tehtailija.
Sandbackan vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Karl Johan Simonsbacka-Sandbacka (1858–1930) ja Maria Matilda Polo (1857–1931). Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston. Sandbacka oli Oy Vuota- ja nahkakomppanian palveluksessa 1911–1916 ja omisti Nakkilan nahkatehtaan 1916–1921. Hän perusti 1921 Viialan nahkatehtaan ja omisti sen vuoteen 1925 saakka jolloin tehdas myytiin Aaltosen Kenkätehdas Oy:lle.
Sandbacka osti tämän jälkeen 1925 vuonna 1916 Tampereen Epilänharjun kaupunginosaan perustetun Ab Krominahkatehdas Oy:n jonka uudeksi nimeksi tuli Epilän Nahkatehdas Oy. Epilän Nahkatehdas valmisti puku-, kenkä- ja käsinenahkaa ja lisäksi ainoana Suomessa kiiltonahkaa. Tehtaassa toimi sotien jälkeen myös rukkasneulomo. Sandbacka oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana 1925–1960 ja hän omisti myös useita puuteollisuuden alalla toimineita yrityksiä. Sandbacka sai kauppaneuvoksen arvon 1951.
Sandbacka oli Nakkilan kunnanvaltuuston jäsenenä 1918–1921 ja Tampereen ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä 1927–1960.
Hugo Sandbackan veli kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1953) oli 36 vuoden ajan 1917–1953 Kokkolassa toimineen vuotien ja turkisten vientiä harjoittaneen Oy Vuota- ja Nahkakomppanian toimitusjohtajana. Hän omisti myös Kokkolan Seurahuoneen.
Sandbacka oli naimisissa vuodesta 1910 Aina Johanna Savelan (1883–1965) kanssa. Heidän poikansa Lars Gustaf Sandbacka (1911–1994) oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana isänsä jälkeen. Epilän nahkatehdas lopetti toimintansa 1965.
Kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1943) oli Hugo Sandbackan veli.
Aiheesta muualla

Tuomas Möttönen: Kauppaneuvos Hugo Sandbacka (1885–1960). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ihmesarja

Ihmesarja #2: Ihmenelosten ja Hopeasurffarin ensiesiintyminen Suomessa.
Ihmesarja on Kuvajulkaisut Oy:n vuonna 1967 aloittama julkaisu Marvel-kustantamon supersankareiden, Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten edesottamuksista (vaikkakin myös muutamia Stan Leen ja Jack Kirbyn hirviötarinoita, Hulkin Namorin ja Rautamiehen seikkailuja nähtiin). Nykyään Egmont Kustannus julkaisee pokkaria, joka esikuvansa hengen mukaisesti sisältää suomeksi 1960- ja 70-luvun Marvel-sankareiden tarinoita mustavalkoisina.
Kuvajulkaisut Oy

1960-luvulla Suomessa oli vallalla Batman-kuume ja supersankareista oli kysyntää lehtipisteissä. Niinpä Kuvajulkaisut otti julkaisuohjelmaansa aloittelevan Marvel-kustantamon sarjoja. Ihmesarja aloitti vuonna 1967, jolloin lehteä ilmestyi 24 numeroa. Pääasiallisesti julkaisujärjestys vuorotteli Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten seikkailujen välillä. Vuosina 1968-1969 ilmestyi kunakin vuonna 11 numeroa, kunnes vuonna 1970 vain 4 numeroa. Sarja lopetettiin numeron 53 jälkeen. Numeron 42 jälkeen Ihmenelosten seikkailuja ei enää julkaistu, vaan lehti keskitti painopisteensä Hämähäkkimiehen seikkailuihin. Ihmesarjan kaikki julkaisut olivat mustavalkoisia ja ohuemmat numerot (1-22) olivat niitattuja, paksummat (23-53) liimaselkäisiä. Kuvajulkaisut Oy:n vastaava toimittaja oli M. Valjakka.
Egmont-kustannus

Nykyään Egmont-kustannus julkaisee muutaman kerran vuodessa ilmestyvää kokoelmaa Marvelin sarjakuvista mustavalkoisina. Ei ole tiedossa onko nimi kunnianosoitus edelliselle Ihmesarjalle. Tähän mennessä niitä on ilmestynyt Suomessa 18 osaa:
Ihmesarja 1: Hämähäkkimies (304 sivua, julkaistu 2002)
Ihmesarja 2: Ryhmä-X (304 sivua)
Ihmesarja 3: Daredevil (304 sivua)
Ihmesarja 4: Hämähäkkimies (333 sivua)
Ihmesarja 5: Ryhmä-X (301 sivua)
Ihmesarja 6: Ihmeneloset (304 sivua)
Ihmesarja 7: Hämähäkkimies (320 sivua)
Ihmesarja 8: Ryhmä-X (304 sivua)
Ihmesarja 9: Hämähäkkinainen (296 sivua)
Ihmesarja 10: Hämähäkkimies (316 sivua)
Ihmesarja 11: Hämähäkkimies (325 sivua + 10 sivua alkuperäiskansia)
Ihmesarja 12: Ihmeneloset (336 sivua)
Ihmesarja 13: Rautamies (319 sivua)
Ihmesarja 14: Hämähäkkimies (320 sivua)
Ihmesarja 15: Wolverine (290 + 13 sivua alkuperäiskansia)
Ihmesarja 16: Hämähäkkimies (2009)
Ihmesarja 17: Ryhmä-X (2010)
Ihmesarja 18: Hämähäkkimies
Aiheesta muualla

Kattava tietokanta 60-luvun Ihmesarjojen sisällöstä.
Iranin rial

| Iranin rial |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  IRR
Keskuspankki:  Iranin keskuspankki
Symboli:  ﷼
Käyttäjät:   Iran
Jaettava yksikkö:  dinaari
Iranin rial (pers. ‏ریال‎) on Iranin rahayksikkö. Se jakaantuu 100 dinariin. Iranissa on käytössä 250, 500 ja 1 000 rialin kolikot ja 100, 200, 500, 1 000, 2 000, 5 000, 10 000, 20 000, 50 000 ja 100 000 rialin setelit. Sen valuuttakoodi on IRR. Liikkeeseen on laskettu myös 2000 ja 5000 rialin arvoisia erikoisrahoja. Lisäksi suurempia summia vaativissa tilanteissa käytetään usein keskuspankin liikkeelle laskemia Iran-shekkejä, arvoltaan 500 000 ja 1 000 000 rialia.
I Want You (She’s So Heavy)

”I Want You (She’s So Heavy)” on The Beatlesin kappale vuodelta 1969. Se julkaistiin ensi kertaa yhtyeen albumilla Abbey Road. Kappaleen on säveltänyt John Lennon, ja se on kirjoitettu hänen vaimolleen, Yoko Onolle. Kappale on yli seitsemän minuuttia pitkä, ja se on yksi The Beatlesin pisimmistä kappaleista. Uncut-musiikkilehden mukaan kappale on esimerkki siitä, millaista The Beatlesin musiikki olisi ollut, jos yhtye olisi selviytynyt 1970-luvulle. Tätä ei kuitenkaan tapahtunut, sillä The Beatles hajosi vuonna 1969 ja virallisesti 1970.
Kappaleen kitarasooloa on käytetty George Martinin ja hänen poikansa miksaamalla Love-levyllä kappaleessa ”Being for the Benefit of Mr. Kite!/I Want You (She’s So Heavy)/Helter Skelter”.
Indian Idol

Indian Idol on intialainen versio Idolsista. Indian Idolia esittää Sony Entertainment Television -kanava.
Koelauluja järjestetään Delhissä, Kolkatassa, Lucknowissa ja Mumbaissa.
Voittajat

Abhijeet Sawant (2004–2005)
Sandeep Acharya (2005–2006)
Prashant Tamang (2007)
Sourabhee Debbarma (2008–2009)
Sreeram Chandra (2010)
Vipul Mehta (2012)
Aiheesta muualla

Indian Idolin virallinen sivusto (englanniksi)
Ilari Näckel

Ilari Näckel (s. 12. elokuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Näckel toimii tällä hetkellä Espoo Bluesin maalivahtivalmentajana sekä joukkueenjohtajana.
Ura

Näckel pelasi JYPin junioreissa B-junioriksi asti, mutta pelaajauran jatkon näyttäessä epävarmalta hän päätti keskittyä koulunkäyntiin ja siirtyi valmennuksen puolelle. Näckel aloitti JYPin junioreissa valmentamisen vuonna 1988. Hän valmensi JYPin eri junioreita vuoteen 2000 asti, saavuttaen yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin eri ikäluokissa. Kaudelle 2000–2001 Näckel siirtyi maalivahtivalmentajaksi JYPin liigajoukkueeseen, jossa valmensi kauteen 2004–2005 asti. Kaudelle 2005–2006 Näckel siirtyi Tapparaan. Viimeisellä kaudellaan Tapparassa 2007–2008 hän saavutti SM-pronssia. Kaudelle 2008–2009 Näckel lähti Venäjän KHL-liigaan Lokomotiv Jaroslavlin maalivahtivalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti KHL:n hopeaa ja hänen valmentamansa Georgi Gelašvili valittiin KHL:n parhaaksi maalivahdiksi. Näckel valmensi vielä kauden 2009–2010 Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaudelle 2010–2011 Näckel palasi Suomeen Jokereiden maalivahtivalmentajaksi. Hän kuitenkin lähti joukkueesta kesken kauden. Kaudeksi 2011–2012 Näckel palasi KHL:aan Salavat Julajev Ufan maalivahtivalmentajaksi. Syyskuussa 2013 hän aloitti Espoo Bluesissa maalivahtivalmentajan sekä joukkueenjohtajan tehtävät loppukauden mittaisella sopimuksella.
Muuta

Näckel valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden maisteriksi vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Ilari Näckel EliteProspects-sivustolla
ITO – Seitti – Kilvoittelijan päiväkirja

| ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja |
| --- | --- |
 Elokuvan dvd-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Pirjo Honkasalo
Käsikirjoittaja:  Pirjo Honkasalo Miika Pölkki
Tuottaja:  Kristiina Pervilä
Kuvaaja:  Pirjo Honkasalo Marita Hällfors
Leikkaaja:  Pirjo Honkasalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Millennium Film Baabeli
Ensi-ilta:  12. marraskuuta, 2010
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja (myös ITO - kilvoittelijan päiväkirja) on Pirjo Honkasalon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2010. Elokuva on henkilödokumentti  Yoshinobu Fujiokasta, joka toimii pappina Mahajana-buddhalaisuuden puhtaan maan buddhalaisuus -koulukunnassa.
Elokuva käsittelee temaattisesti kuoleman läheisyyttä elämässä. Sen päähenkilö Fujioka on entinen nyrkkeilijä, joka pitää baaria Tokiossa. Elokuvassa seurataan Fujiokan käymiä keskusteluja eri ihmisten kanssa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva oli Parhaan dokumentin Jussi -palkintoehdokkaana vuonna 2011.
Joonas Jyrälä, Miia Nevalainen ja Panu Riikonen olivat elokuvasta Parhaan äänisuunnittelun Jussi -palkintoehdokkaina vuonna 2011.