stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Manohar Lal Khattar

| Manohar Lal Khattar |
| --- | --- |

Haryanan pääministeri
 26. lokakuuta 2014 –  
Edeltäjä:  Bhupinder Singh Hooda
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1954 (ikä 70) Nindana, Intia
Tiedot
Puolue:  Intian kansanpuolue
Tutkinnot:  Delhin yliopisto
Aiheesta muualla
manoharlalkhattar.in
Manohar Lal Khattar (s. 5. toukokuuta 1954) on intialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2014 alkaen Haryanan osavaltion pääministerinä. Hänet valittiin toiselle kaudelleen vuonna 2019.
Intian jaon yhteydessä Khattarin perhe joutui pakenemaan Pakistanin puolelle jääneestä Punjabista Intian puolelle. Hänen isänsä ei halunnut poikansa opiskelevan vaan toivoi tämän auttavan maanviljelyksessä. Hän itse unelmoi lääkärin ammatista ja sai suoritettua peruskoulun lainaamalla rahaa äidiltään.
Khattar muutti Delhiin aikomuksenaan opiskella lääketiedettä, mutta sen sijaan hän päätyi vaatekauppiaaksi. Vuonna 1977 hän päätti liittyä hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) -vapaaehtoisjärjestöön. Kolme vuotta myöhemmin hän päätti omistautua järjestölle ja alkoi toimimaan RSS:n täyspäiväisenä vapaaehtoistyöntekijänä (pracharak). Vuonna 1994 hän siirtyi politiikkaan Intian kansanpuolueen ehdokkaana. Puolueen sisällä hän toimi pääsihteerinä Haryanan osavaltion alueella. Hänet nimitettiin vuonna 2014 kansanpuolueen ehdokkaaksi Haryanan osavaltiovaaleissa, jotka voitettuaan hänestä tuli osavaltion ensimmäinen kansanpuoluetta edustanut pääministeri.
Vuoden 2019 osavaltiovaaleissa kansanpuolue sai 40 paikkaa 90:stä, minkä vuoksi se ei pystynyt yksin muodostamaan osavaltiohallitusta. Khattarin entisen osavaltiohallituksen ministereistä vain hänet ja terveysministeri Anil Vij valittiin uudelle kaudelle. Kahdeksan muuta osavaltioministeriä ja kansanpuolueen Haryanan osavaltion paikallisosaston puheenjohtaja menettivät paikkansa osavaltioparlamentissa. Hän onnistui muodostamaan hallituksen Jannayak Janta Partyn (JJP) avustuksella tekemällä kyseisen pienpuolueen puheenjohtaja Dushyant Chautalasta osavaltion varapääministerin. JJP:n kymmenen lainsäätäjää asettautui uuden hallituksen tueksi yhdessä seitsemän sitoutumattoman kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manohar Lal Khattar Wikimedia Commonsissa
Marianne Sorsa

Hilkka Marianne Vilhelmiina Sorsa (o.s. Kaijansinkko, s. 12. elokuuta 1954 Lauritsala) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Lauritsalan Kisaa ja hänen valmentajanaan toimi Hannu Sorsa.
Kalevan kisoista Sorsa saavutti pituushypyn hopeaa vuonna 1977. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailusta hopeaa pitushypystä vuonna 1979. Ennätyksikseen Sorsa hyppäsi ulkoradoilla 602 cm (1983) ja hallissa 582 cm (1984). Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1988 jälkeen.
Luokiteltu ilmoittelu

Luokiteltu ilmoittelu (myös rivi-ilmoittelu, tekstinjälkeinen ilmoittelu  tai pikkuilmoitukset) on perinteisesti tarkoittanut sanomalehdessä, paikallislehdessä tai muussa säännöllisesti ilmestyvässä julkaisussa tapahtuvaa maksullista  ilmoittelua, joka on luokiteltu omiin osastoihinsa kuten ostetaan, myydään, vuokrataan ja työpaikkoja haettavana. Myös yksityishenkilöiden perhetapahtumista kertovat  maksulliset pikkuilmoitukset, kuten kuolinilmoitukset, vihkimisilmoitukset, onnittelut ja kiitokset ovat luokiteltua ilmoittelua.
2000-luvulla luokiteltu ilmoittelu on monin tavoin muuttunut ja levinnyt lehdistä myös muihin viestimiin, aluksi tekstitelevisioon ja tv-kanavien yöaikaan ja sen jälkeen verkkoon. Perinteisen painetun ja maksetun luokitellun ilmoittelun on nähty vähentyneen jopa 70 prosenttia vuosina 2002–2012. Luokitellut ilmoitukset olivat ensimmäinen verkkoon merkittävästi siirtynyt mainonnan muoto, sillä verkko tarjoaa paperijulkaisuihin nähden ylivoimaiset tavat hakea nopeasti tietoa runsaasta ilmoitustarjonnasta.
Maksullisuuden rinnalle alkoi 1900-luvun lopulla syntyä viestimiä, joissa ilmoituksia saattoi julkaista ilmaiseksi. Syntyi irtonumeroina myytäviä lehtiä kuten Keltainen Pörssi (ilmestyi 1986–2012) sekä verkkopalveluja kuten Tori.fi tai Craigslist. Viestintäyhtiöt pyrkivät myös paketoimaan painettujen lehtiensä ja verkkopalvelujensa luokiteltua ilmoittelua toisiaan tukeviksi kokonaisuuksiksi, kuten useiden suomalaisten sanomalehtien asunto-, työpaikka-, koulutus- ja autoilmoittelua yhdistävät Oikotie.fi ja Arena.fi. Myös perinteisille sanomalehtien kuolinilmoituksille pyritään kehittämään vaihtoehtoja internet-palveluna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pikkuilmoitus.
Malyševin tehdas

| Malyševin tehdas |
| --- | --- |

Perustettu:  1895
Kotipaikka:   Harkova, Ukraina
Tuotteet:  panssarivaunut, veturit, laivojen osat
Henkilöstö:  3 000 (2014)
Emoyhtiö:  Ukroboronprom
Omistaja:  Ukrainan valtio
Kotisivu:  www.malyshevplant.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malyševin tehdas (ukr. Харківський завод транспортного машинобудування ім. В. О. Малишева) on Harkovassa sijaitseva Ukrainan valtion omistama puolustus- ja rautatiekaluston valmistaja. Tehdas perustettiin vuonna 1895 nimellä Harkovan veturitehdas (ven. Харьковский паровозостроительный завод). Vuosina 1928–1936 sen nimi oli Harkovan Kominternin veturitehdas Kominternin mukaan, jonka jälkeen vain tehdas nro. 183.
Tehtaalle perustettiin 1927 panssarivaunujen suunnitteluosasto, joka myöhemmin tunnetaan nimillä HKBM (ХКБМ), OKB-520, KB-60 tai Morozovin suunnittelutoimisto (KMDB). Osastolla työskentelivät mm. Aleksandr Morozov ja Mihail Koškin.
Tehtaan kalusto evakuoitiin toisen maailmansodan aikana Nižni Tagiliin ja yhdistettiin Uralvagonzavodin kanssa, jolloin perustettiin V. I. Stalinin mukaan nimetty tehdas nro. 183, josta tuli maailman suurin panssarivaunujen valmistaja. Sodan jälkeen osa tuotannosta palautettiin Harkovaan, jossa perustettiin Harkovan dieseltehdas nro. 75. Vuonna 1957 se nimettiin toisen maailmansodan aikaan panssarivaunujen valmistuksesta vastanneen kansankomissaari Vjatšeslav Malyševin mukaan.
Tehdas valmisti Neuvostoliiton vuoden 1959 Etelämanner-retkeä varten nimen Harkovtšanki (ven. Харьковчанки) saaneita telaketjullisia erikoisajoneuvoja lumella ja jäätiköllä kulkemiseen.
Nyttemmin tehdas on osa Ukrainan valtion aseteollisuuskonserni Ukroboronpromia.
Aiheesta muualla

http://malyshevplant.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Mantle

Mantle on AMD:n kehittämä grafiikkarajapinta reaaliaikaisen 3D-grafiikan renderöintiin. Rajapinta julkaistiin vuonna 2013.
Mantlen tavoitteena on parantaa tehokkuutta ja joustavuutta eri käyttötarpeisiin mm. yksityiskohtaisella muistin ja synkronoinnin käsittelyllä.
AMD on ilmoittanut että rajapinnan kehitys ei jatku.
AMD:n mukaan on suositeltavaa siirtyä joko Direct3D- tai Vulkan-rajapintaan, jonka kehityksessä myös AMD on ollut mukana.
Aiheesta muualla

AMD:n Mantle-sivut
Luolavuoren vesitorni

| Luolavuoren vesitorni |
| --- | --- |
 Luolavuoren vesitorni kesäkuussa 2013.
Sijainti:  Luolavuori, Turku
Koordinaatit:  60°25′45″N, 022°16′43″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  1968
Suunnittelija:  P. Salminen, rakennesuunnittelija Ins.tsto Erkki Juva
Omistaja:  Turun kaupunki
Käyttäjä:  Turun kaupungin vesilaitos
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  betoni, alumiinilevy
Korkeus:  22 m
 Vesitilavuus 12 500 m³ 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luolavuoren vesitorni on Turun suurin vesitorni ja se sijaitsee Luolavuoren kaupunginosassa. Torni on valmistunut vuonna 1968 ja on vesitilavuudeltaan 12 500 kuutiometriä. Se on rakennettu kaupungin omana työnä.
Sienen muotoisen tornin yläosa on 55 metriä leveä ja torni on 22 metriä korkea – torni on lähes varreton ja se kohoaa hädin tuskin puiden latvojen yläpuolelle. Mittasuhteiltaan vastaava on Tampereen Tesoman vesitorni, joka tosin on tilavuudeltaan alle puolet Turun tornista. Teräsbetonirakenteisen Luolavuoren vesitornin korkeus merenpinnasta on 61 metriä.
Tulipalo

Illalla 3. huhtikuuta 2003 Luolavuoren vesitornin ulkovuoraus oli tuhoutua kokonaan tulipalossa. Tuli riehui tornin verhouksena olleen alumiinilevyn alla olleessa villa- ja laudoituskerroksessa ja kiipesi aina tornin huipulle saakka. Palon sammuttaminen oli päivystävän palomestarin mukaan kartiosäiliön korkeudesta johtuen äärimmäisen vaikeaa. Itse vesitornille ei kuitenkaan tullut vakavia vaurioita. Heti palon jälkeen arvio tornin verhouksen korjauskustannuksista päätyi yli miljoonaan euroon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luolavuoren vesitorni Wikimedia Commonsissa
Polymorfismi

Polymorfismi on olio-ohjelmoinnissa esiintyvä käsite, jonka mukaan aliluokat voivat määrittää oman yksilöllisen toimintansa ja silti jakaa saman toiminnallisuuden yläluokan kanssa.
Virtuaalimetodi on jäsenfunktio, joka voidaan määritellä uudelleen perityssä luokassa. Bjarne Stroustrupin mukaan polymorfismi tarjoaa yhden rajapinnan eri tyyppisiin entiteetteihin. Polymorfismin käsite pohjautuu biologian periaatteeseen, että yhdellä eliöllä voi olla monia eri muotoja tai vaiheita.
Perinteisesti tyypitetyt kielet, jotka perustuvat funktioille ja proseduureille, tukevat vain uniikkeja tyyppejä operandeilla.
Tämäntyyppiset kielet ovat monomorfisia: esimerkiksi Pascal on monomorfinen kieli. Pascal ja Ada sisältävät keinoja tiukan monomorfisuuden helpottamiseen erikoistapauksissa, josta johtuen niitä voidaan sanoa enimmäkseen monomorfisiksi.
Historia

Kiinnostus polymorfisen tyyppisiä järjestelmiä kohtaan kasvoi 1990-luvulla merkittävästi, ja käytännön toteutukset alkoivat ilmaantua saman vuosikymmenen lopulla. Ad hoc -polymorfismi ja parametrinen polymorfismi kuvattiin alun perin Christopher Stracheyn julkaisussa Fundamental Concepts in Programming Languages , jossa ne on lueteltu polymorfismin "kahdeksi pääluokaksi". Ad hoc -polymorfismi oli Algol 68:n ominaisuus, kun taas parametrinen polymorfismi oli ML-kielen tyyppijärjestelmän ydinominaisuus.
Peter Wegner ja Luca Cardelli esittelivät vuoden 1985 artikkelissa inkluusiopolymorfismi-termin alatyyppien ja periytymisen mallintamiseen , ja katsoivat Simulan olevan ensimmäinen ohjelmointikieli, joka toteuttaa sen.
Luokittelu

Luca Cardellin ja Peter Wegnerin luokittelussa polymorfiset kielet voidaan jakaa seuraavasti:
universaali
parametrinen
liittävä
ad-hoc
ylikuormittava
pakottava
Universaali polymorfismi toimii äärettömällä määrällä tyyppejä ja suorittaa samaa ohjelmakoodia kaikille tyypeille.
Ad-hoc polymorfismi toimii rajatulla määrällä tyyppejä ja voidaan toteuttaa joukolla monomorfisia funktioita, jolloin eri tyypeille käytetään eri ohjelmakoodia.
Christopher Strachey erotteli epämuodollisesti kaksi polymorfismin päätyyppiä luentomuistiossa vuonna 1967. Luennot pidettiin aluksi muistiinpanoista ja artikkeli Fundamental Concepts in Programming Languages kirjoitettiin kurssin lopuksi. Stracheyn luokittelun parametrinen polymorfismi saadaan kun funktio toimii joukolla tyyppejä, joissa normaalisti on jokin sama yhteinen rakenne. Ad-hoc polymorfismi saadaan kun funktio toimii tai näyttää toimivan usealla eri tyypillä (joissa ei välttämättä ole yhteistä rakennetta) ja voi toimia toisistaan riippumattomilla tavoilla eri tyypeillä.
Cardellin ja Wegnerin luokittelu lisää uuden tyypin liittävä polymorfismi alatyypeille ja perinnälle. Liittävä polymorfismi on parametrisen polymorfismin kanssa toinen merkittävä alakategoria universaalille polymorfismille. Varhaisin esimerkki liittävästä polymorfismista on Simula 67. Ad-hoc polymorfismille on myös kaksi kategoriaa. Ylikuormittavassa polymorfismissa samaa muuttujanimeä käytetään osoittamaan eri funktioita ja kontekstista päätellään mitä funktiota osoitetaan nimen instanssilla. Pakottava polymorfismi on semanttinen operaatio, jota tarvitaan muuttamaan argumentti funktion odottamalle tyypille. Algol 68 on tunnettu tyypin pakottamisesta.
Ralf Lämmel ja Joost Visser esittävät artikkelissa Type Combinators for Generic Traversal polytyyppisen ohjelmoinnin käsitteen.
Myös rivipolymorfismia on kuvattu.
Lisäksi on myös Rank-polymorfismi, jota käytetään taulukko-ohjelmointikielissä ja se on jopa niiden määrittävä piirre.
Toteutustavat > Staattinen ja dynaaminen polymorfismi

Polymorfismi voidaan erottaa siitä, milloin toteutus valitaan: staattisesti (käännösaikana) vai dynaamisesti (ajon aikana, tyypillisesti virtuaalisen funktion kautta). Tämä tunnetaan vastaavasti staattisena lähetyksenä ja dynaamisena lähetyksenä, ja vastaavia polymorfismin muotoja kutsutaan vastaavasti staattiseksi polymorfismiksi ja dynaamiseksi polymorfismiksi.
Staattinen polymorfismi suoritetaan nopeammin, koska dynaamista lähetystä ei ole, mutta se vaatii lisäkääntäjätukea. Lisäksi staattinen polymorfismi mahdollistaa suuremman staattisen analyysin kääntäjien (erityisesti optimointia varten), lähdekoodin analysointityökalujen ja ihmislukijoiden (ohjelmoijien) toimesta. Dynaaminen polymorfismi on joustavampaa, mutta hitaampaa – esimerkiksi dynaaminen polymorfismi mahdollistaa ankkakirjoituksen, ja dynaamisesti linkitetty kirjasto voi toimia objekteissa tietämättä niiden täyttä tyyppiä.
Staattista polymorfismia esiintyy tyypillisesti ad hoc -polymorfismissa ja parametrisissa polymorfismissa, kun taas dynaaminen polymorfismi on tavallista alatyyppipolymorfismissa. On kuitenkin mahdollista saavuttaa staattista polymorfismia alatyypeillä käyttämällä metaohjelmointia.
Aiheesta muualla

Polymorphic variants (englanniksi)
Mari Sunna

Mari Sunna (s. 5. maaliskuuta 1972 Espoo) on suomalainen taidemaalari. Sunna opiskeli Lahden taideteollisessa instituutissa ja Vapaassa taidekoulussa. Jatko-opinnot hän suoritti Lontoon Chelsea College of Art and Designissa ja valmistui vuonna 2000. Sunnan maalauksia on ollut esillä näyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla.
Sunna muutti Lontoosta takaisin Suomeen vuonna 2005. Samana vuonna hän oli Ars Fennica -ehdokkaana. Sunnan ensimmäinen taidemuseossa pidetty yksityisnäyttely oli Espoon modernin taiteen museossa vuonna 2007. Mari Sunna sai Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon 2007.
Sunnan maalausten hahmot ovat usein naisia. Ne ovat fragmentaarisia tai ääriviivoin hahmoteltuja, kasvottomia tai kasvonsa poispäin kääntäviä, kuin alati itseään etsivä arvoitus. Mari Sunna liikkuu hämärän rajamailla. Hänen naisensa eivät ole päivänvalon eläjiä, vaan olentoja, jotka nousevat esiin suurkaupungin utuisesta ihmisvirrasta, muistoista ja mielentiloista, usein myös taiteen historiasta.
Mantilon rautatieasema

Mantilon rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka suljetulla Haapamäki–Pori-radalla Virroilla.
Mantilon laiturivaihde perustettiin pari kilometriä Mantilon kyläkeskuksen eteläpuolelle Uuraselän rannalle. Se avattiin liikenteelle 15. marraskuuta 1938. Linjavaihde sai Thure Hellströmin suunnitteleman ison pysäkkirakennuksen, ja lisäksi aseman läheisyyteen rakennettiin vesitorni.
Mantilo muutettiin miehittämättömäksi 1. kesäkuuta 1963. 25. toukokuuta 1968 se alennettiin seisakevaihteeksi tavaraliikenteen loppuessa. Liikennepaikka lakkautettiin henkilöliikenteen loppuessa radalla 31. toukokuuta 1981. Museoliikenteen junat pysähtyivät asemalla vuosina 1992–1995. Asemarakennus ja vesitorni ovat edelleen olemassa, mutta sivuraiteet on purettu.
MOO

MOO (MUD, Object Oriented) on MUD-lajityyppi, joka käyttää oliopohjaisia ratkaisuja objektitietokantansa hallintaan. MOO:n käyttäjät, tai pelaajat, voivat laajentaa ja muuttaa palvelinohjelman toimintaa hyvin joustavasti. Tätä varten on erillinen MOO-ohjelmointikieli. MOO on perinteisistä MUD-tyypeistä ehkä se, joka on herättänyt eniten vakavaa kiinnostusta myös akateemisessa maailmassa, tutkimuksen piirissä.
Ensimmäisen MOO:n kehitti Stephen White vuonna 1990. Hänen työtään on jatkanut muun muassa Pavel Curtis, jonka kehittämä LambdaMOO-palvelin edustaa nykyään virallisesti MOO-ohjelmistoa.
Aiheesta muualla

LambdaMOO-palvelimen sivu (englanniksi)
Marcel Domingo

Domingo vaimonsa kanssa vuonna 1971.
Marcel Domingo (15. tammikuuta 1924 – 10. joulukuuta 2010) oli ranskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli aktiivisen peliuransa aikana (1944–1958) pelipaikaltaan maalivahti.
Domingo vietti osan urastaan Espanjassa, ja hän olikin kausilla 1948–1949 ja 1952–1953 Espanjan pääsarjan paras maalivahti (Zamora) päästettyjen maalien keskiarvossa mitattuna.
Seurat > Ammattilaispelaajana

OGC Nice (1944–1945)
Stade Français FC (1945–1948)
Espanyol de Barcelona (1948–1949)
Atlético de Madrid (1949–1951)
OG Nice (1951–1952)
Espanyol Barcelona (1952–1956)
Olympique de Marseille (1956–1958)
Seurat > Valmentajana

Córdoba CF (1967–1968)
Granada CF (1968)
Atlético de Madrid (1969–1972)
CD Malaga (1972–1975)
Burgos CF (1975–1977)
Valencia CF (1977–1979)
Atlético de Madrid (1980)
OGC Nice (1981–1982)
RCD Mallorca (1983–1984)
Nîmes Olympique (1984–1986)
Mari Tampere-Bezrodny

Mari Tampere-Bezrodny (s. 22. huhtikuuta 1951 Tallinna) on virolainen viulisti ja viulupedagogi.
Tampere-Bezrodnyn isoäiti oli laulaja Jenny Siimon ja äiti urkuri, pianisti Aime Tampere. Tampere-Bezrodny aloitti viulunsoiton opiskelun Tallinnan lasten musiikkikoulussa Kaari Kadakin johdolla ja valmistui vuonna 1970 Tallinnan musiikkilukiosta opettajanaan Ivi Tivik. Vuonna 1975 hän valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa oli opiskellut Igor Bezrodnyin johdolla. Hän jatkoi tämän johdolla täydentäviä opintoja vielä vuoteen 1977. Tampere-Bezrodny meni naimisiin Bezrodnyin kanssa ja sai tämän kanssa Anna-Liisa-tyttären, josta tuli vanhempiensa tavoin viulisti. Igor Bezrodnyi kuoli vuonna 1997.
Tampere-Bezrodny on opettanut Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Vuonna 1991 hänestä tuli siellä dosentti ja vuonna 1996 professori. Hänen opiskelijoidensa joukossa ovat olleet Eva Punder, Aet Ratassepp, Andrus ja Ruth Haav, Juhan Tralla, Kristina Kriit, Lasse Joamets, Leena Laas, Sigrid Kuulmann-Martin ja Ivi Ots. Tampere-Bezrodny on tehnyt opetustyötä myös Moskovan konservatoriossa ja vuodesta 1990 Sibelius-Akatemiassa. Hän on pitänyt mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja toiminut useiden kansainvälisten kilpailujen tuomaristojen jäsenenä. Tampere-Bezrodny on pitänyt sooloresitaaleja ja soittanut orkesterien solistina muiden muassa Igor Bezrodnyin, Peeter Liljen, Eri Klasin, Roman Matsovin, Leonid Grinin, Eduard Serovin ja Aleksandr Lazarevin johdolla. Kansainvälisiin festivaaleihin Tampere-Bezrodny on osallistunut muiden muassa Igor Bezrodnyin, Mstislav Rostropovitšin, Dmitri Sitkovetskin, Erkki Raution, Liana Isakadzen ja Mihail Homitzerin kanssa. Hänen kamarimusiikillisiin yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet myös Bruno Lukk, Riina Gerretz, Ivari Ilja, Risto Lauriala, Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa ja Peeter Paemurru.
Tampere-Bezrodny on kantaesittänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Jaan Räätsiltä, René Eespereltä, Lepo Sumeralta ja Nikolai Rakovilta. Hän on esiintynyt myös pianistina ja cembalistina sekä johtanut kamari- ja sinfoniaorkestereita. Tampere-Bezrodnylle myönnettiin vuonna 2012 Eesti Kultuurkapital -vuosipalkinto.
Manohar Parrikar

| Manohar Parrikar |
| --- | --- |

Goan pääministeri
 14. maaliskuuta 2017 – 17. maaliskuuta 2019  
Edeltäjä:  Laxmikant Parsekar
Seuraaja:  Pramod Sawant
 9. maaliskuuta 2012 – 8. marraskuuta 2014  
Edeltäjä:  Digambar Kamat
Seuraaja:  Laxmikant Parsekar
 24. lokakuuta 2000 – 2. helmikuuta 2005  
Edeltäjä:  Francisco Sardinha
Seuraaja:  Pratapsingh Rane
Intian puolustusministeri
 9. marraskuuta 2014 – 13. maaliskuuta 2017  
Edeltäjä:  Arun Jaitley
Seuraaja:  Arun Jaitley
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1955 Mapusa, Goa, Portugalin Intia
Kuollut: 17. maaliskuuta 2019 (63 vuotta) Panaji, Goa, Intia
Tiedot
Puolue:  Intian kansanpuolue
Koulutus:  metallurgia
Tutkinnot:  IIT Bombay
Manohar Parrikar (13. joulukuuta 1955 – 17. maaliskuuta 2019) oli intialainen poliitikko, joka toimi Goan osavaltion pääministerinä neljästi. Modin ensimmäisessä hallituksessa hän toimi puolustusministerinä vuosina 2014–2017, kunnes palasi takaisin Goan pääministeriksi ja hoiti tehtävää kuolemaansa asti.
Parrikar aloitti yhteiskunnallisen vaikuttamisen toimimalla hindunationalistisen Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestön täyspäiväisenä vapaaehtoistyöntekijä (pracharak). Hän jatkoi järjestössä aktiivisesti valmistuttuaan Bombayn teknillisestä korkeakoulusta metallurgian alalta. Hän oli ehdolla vuoden 1991 parlamenttivaaleissa, mutta hävisi.
Hänet äänestettiin vuonna 1994 Goan lainsäätäjäksi ensimmäistä kertaa Intian kansanpuolueen riveistä. Vuonna 1999 hän toimi oppositiojohtajana, kunnes seuraavana vuonna yleni ensi kertaa Goan pääministeriksi. Hän toimi virassa helmikuuhun 2002, kunnes tuli saman vuoden kesäkuussa uudelleen valituksi tehtävään. Tämä Parrikarin toinen hallitus kaatui vuonna 2005. Kolmas pääministerikausi alkoi vuonna 2012, jolloin kansanpuolue sai historiallisen suuren voiton Goassa. Marraskuussa 2014 hän sai pääministeri Narendra Modilta kutsun puolustusministeriksi ja jätti tehtävänsä Goan pääministerinä. Puolustusministerinä hänet muistetaan vuonna 2016 Jammun ja Kashmirin osavaltiossa, intialaissotilaita vastaan, tapahtuneen terrori-iskun kostamisesta Pakistanin alueella sijaitsevia terroristeja vastaan. Hän panosti puolustusministerinä maansa asevoimien varusteiden modernisointiin ja houkutteli yksityisyrityksiä mukaan parantelemaan armeijan puolustuskykyä. Parrikar lopetti uransa puolustusministerinä vuonna 2017. Itsensä mukaan hän lopetti, koska tunsi liikaa painetta muun muassa Kashmirin kriisin takia.
Puolustusministerikautensa jälkeen Parrikar palasi takaisin Goan osavaltioon, jossa Intian kansanpuolueen liittolaiset eivät suostuneet hyväksymään pääministeriksi ketään muuta kuin Parrikarin.
Sairaus ja kuolema

Parrikarilla todettiin vuonna 2018 haimasyöpä. Hän jatkoi siitä huolimatta tehtäväänsä Goan pääministerinä. Hänen terveytensä herätti keskustelua mediassa ja eri puolueiden keskuudessa. Intian kansanpuolueen Goan-yksikkö vastasi maaliskuussa 2018, että pääministerin terveydentilasta ei tule esittää arvailuja. Parrikar jatkoi tehtäviään sairaalassa ja kotona. Goan oppositiopuolueet vaativat hallituksen hajottamista ja esittivät Bombayn korkeimmalle oikeudelle pyynnön hänen terveydentilansa selvittämiseksi. Korkein oikeus vastasi, että kyseessä on Parrikarin yksityisasia eikä sairaus estä virkatehtävien hoitamista. Opposition lisäksi Intian kansanpuoluetta arvosteli silloinen liittolaispuolue Shiv Sena, joka kommentoi tapausta äänenkannattajassaan Saamanassa. Shiv Senan mukaan Parrikarin pitäminen virassa sairaudesta huolimatta oli epäinhimillistä ja julmaa politiikkaa, josta ilmenee, että kansanpuolue pelkäsi enemmän Goan menettämistä kuin Parrikarin terveyden heikkenemistä.
Parrikarin kuoltua 17. maaliskuuta 2019 kansanpuolueella oli vaikeuksia löytää hänelle seuraajaa. Intian kansanpuolueen liittolaisista muun muassa Sudin Dhavalikar vaati itselleen Goan pääministerin virkaa. Lopulta tehtävään valikoitui Intian kansanpuolueen Pramod Sawant, joka joutui kompromissina tekemään kahden liittolaispuolueen puheenjohtajista varapääministereitä saadakseen näiden tuen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manohar Parrikar Wikimedia Commonsissa
Mandala

Tiibetinbuddhalainen thangka-mandala
Kupariin taottu hindulainen mandala
Hiekasta tehty mandala
Mandala (मण्डल, sanskritia: ’ympyrä’, ’kiekkomainen esine’) on hindulaisuudessa ja tantrisessa buddhalaisuudessa eli Vajrayana-buddhalaisuudessa symbolinen kuvio, jota käytetään pyhissä rituaaleissa ja meditoimisen apuvälineenä. Mandaloita käytetään myös jainalaisuudessa. Tiibetinbuddhalaisuudessa ja joissain muissakin perinteissä mandaloiden asema on niin merkittävä, että niitä voidaan käyttää jopa kokonaisten temppelien pohjapiirustuksena.
Tekeminen

Mandala voidaan maalata paperille tai kankaalle, se voidaan piirtää maahan valkoisilla ja värillisillä riisijauhoviivoilla, tai se voidaan tehdä pronssista tai kivestä. Mandalat voivat perustua useisiin erilaisiin geometrisiin muotoihin, jotka käyttävät erilaisista symboleista kummunneita kuvioita. Mandaloiden luomisessa käytetyt menetelmät ovat hyvin tarkkoja ja yhdistetty rituaaleihin kuten pyhien kaavojen veisaamiseen.