stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiiruna (lintu)
Ravinto

Lakialueiden asukkaana kiirunan ravinto koostuu untuvikkovaiheen jälkeen erilaisten tunturikasvien siemenistä, kukista ja lehdistä. Talvella lähes ainoita ravinnon lähteitä ovat vaivaispajun sekä tunturi- ja vaivaiskoivun versot ja urvut. Untuvikkoina poikasten ravintona ovat hyönteiset. Mikäli kesä on kylmä ja sateinen, on hyönteisravintoa niukasti ja jopa puolet kiirunan poikasista saattaa tällöin menehtyä.
Kirjallisuutta

Markus Varesvuo ja Pertti Koskimies: Metson suku – Suomen kanalinnut.  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-164-3.
Korhonen, Kyllikki 1980: Riekon Lagopus lagopus ja kiirunan Lagopus mutus lumisuojista. – Lintumies 2.1980 s. 64–67. LYL.
Pulliainen, Erkki 1970: Winter nutrition of the Rock Ptarmigan, Lagopus mutus (Montin) in northern Finland. – Ann. Zool. Fennici 7:295–302.
Pulliainen, Erkki 1980: Heart/body weight ratio in the Willow Grouse Lagopus lagopus and Rock Ptarmigan Lagopus mutus in Finnish Lapland. – Ornis Fennica 57:88–90.
Uotila, Heikki & Seppälä, Matti 1976: Havainto kiirunan pesimisestä Suomen Lapissa. – Lintumies 2.1976 s. 62–63. SLY.
Kauppinen, Juha 2003: "Kiiruna odottaa kevättä", Suomen Luonto 12/2003
Aiheesta muualla

Kiiruna (Arkistoitu – Internet Archive) Luontokuvaaja Janne Heimonen -kuvagalleriassa
Kiiruna Lintukuva-verkkopalvelussa
ITIS: Lagopus muta (englanniksi)
Kiiruna talviasussaan.
Kiirunanaaras Inarissa.
Levyke

3 ½ tuuman levykkeen peruskomponentit:
1. HD-kapasiteettia indikoiva aukko
2. Keskiö
3. Suljinläppä
4. Muovinen suojakotelo
5. Paperikiekko
6. Magneettikiekko
7. Levysektori
Levyke tai kalvolevy (arkikielessä myös ”disketti”, korppu ja lerppu) on magneettinen muistilevy, joka on kiinteässä suojakuoressa. Levykkeitä on käytetty erityisesti tietokoneiden siirrettävinä tiedontallennusvälineinä. Levykkeen kotelon sisällä on ohut rautaoksidilla pinnoitettu muovinen kiekko, joka on pakattu yleensä neliön muotoiseen suojakoteloon. 8 ja 5¼ tuuman levykkeiden (”lerppu”) kotelo on taipuisa ja 3½ tuuman levykkeiden (”korppu”) kotelo on jäykkä. Levykkeen lukemiseen ja sille tallentamiseen käytetään levykeasemaa.
Toisin kuin äänilevyllä ja CD-levyllä, tietolevykkeiden tietoa ei talleteta spiraalimuotoisesti vaan samankeskeisille renkaille, joita kutsutaan uriksi. Levykeaseman lukupää siirtyy sivusuunnassa askeleittain uralta toiselle levyn pyöriessä alla. Yksi ura on jaettu sektoreihin ja levyllä olevaan tietolohkoon viitataan sen ura- ja sektoriosoitteella. Tyypillisesti levyn alkuun (sopimuksenvarainen käsite) talletetaan käyttöjärjestelmän käyttämän tiedostojärjestelmän määrittelemällä tavalla kirjoitettu hakemisto, johon kirjataan tiedostojen nimet ja mistä sektoreista kyseessä oleva tiedosto koostuu. Tätä hakemistoa kutsutaan usein FAT-tiedostojärjestelmästä peräisin olevalla, mutta yleiskieliseksi muuttuneella nimityksellä tilanvaraustaulukko.
Nykyisin optiset levyt kuten CD-, DVD- ja Blu-ray-levyt, ulkoiset kiintolevyt sekä USB-muistit ja muistikortit ovat suurelta osin korvanneet levykkeet. Lopullisesti levykkeiden valmistus kuluttajamarkkinoille päättyi maaliskuussa 2011, kun 3½ tuuman levykkeitä viimeisenä valmistanut Sony lopetti tuotannon. Kunnostettuja kierrätyslevykkeitä myydään vielä 2020-luvullakin kuitenkin edelleen teollisuuskäyttöön. Tyypillinen käyttökohde on liikennelentokoneen kaltainen sulautettu järjestelmä.
Nykyään

Osa edelleen käytössä olevista matkustajalentokoneista on yli 20 vuotta vanhoja ja niiden laitteistoissa käytetään edelleen levykkeitä tietojen päivittämiseen. Osa koneista on vain rahtikäytössä. Päivitykset sisältävät tietoja kiitoteistä ja navigaatioavuista, jotka päivitetään aikataulun mukaisesti 28 päivän välein globaalisti. Varsinaiset tiedot tallennetaan palvelimille lentokoneen avioniikkatilassa. Joissakin lentokoneissa käytetään PCMCIA-kortteja ja Zip-asemia, jotka myös ovat vähenemässä. Päivitys muuhun menetelmään on kallista ja vaatii lentokäyttöön hyväksynnän.
On olemassa myös lääkinnällisiä laitteita, jotka edelleen vaativat levykkeitä tietojen siirtoon. Kirjontaa varten on valmistettu tuhansia levykkeille tallentavia koneita, joita käytetään edelleen. Muun muassa CNC-laitteet käyttävät levykkeitä. Eräät laitteet ovat tehty 30-40 vuoden elinkaarelle, josta 20 vuotta on takana. Jotkut teollisuusyritykset käyttävät vieläkin levykkeille tallentavia digikameroita. Lisäksi levykkeitä kaipaavat vanhojen laitteiden harrastajat. Näihin tarkoituksiin myydään levykkeitä vanhoista varastoista. Joissakin tapauksissa levykkeet on korvattu USB-laitteita tukevalla levyke-emulaattorilla. Kierrätettyjä levyjä myyvän yrittäjän mukaan vuosina 1985–2000 levykkeiden laatu oli parhaimmillaan ja jos tuolloin valmistetut levyt vain on säilytetty oikeassa lämpötilassa, ne ovat edelleen yhtä hyvässä kunnossa kuin uusina.
Vuonna 2024 uutisoitiin Japanin hallinnon poistaneen 1 034 määräystä levykkeiden käytölle tavoitteena päivittää hallituksen käyttämää tekniikkaa. Vuoden 2024 alusta Japanin hallitus on lopettanut vaatimukset fyysisen median (muun muassa levykkeet ja CD-ROM) käytöstä useissa tapauksissa.
Saksan laivaston Brandenburg-luokan F123-frigateissa käytetään kahdeksan tuuman levykkeitä, mutta työ modernisoitiin on kesken. Yhdysvaltain ilmavoimat poistivat kahdeksan tuuman levykkeet käytöstä ohjustenlaukaisujärjestelmästä vuonna 2019.
San Franciscon liikennejärjestelmä käyttää viiden tuuman levykkeitä vielä vuoteen 2030 saakka. San Franciscon junien ohjausjärjestelmä ylitti suunnitellun elinikänsä vuonna 2023.
Levykkeen fyysinen rakenne

Levyke koostuu magneettisesti herkästä levypinnasta ja suojakotelosta. Levykkeen pyöreä tallennuspinta pyörii suorakaiteen muotoisessa suojakuoressa keskiakselinsa ympäri. Suojakuori suojaa vain kosketukselta; voimakkaita magneettikenttiä vastaan se ei suojaa.
8 ja 5¼ tuuman levykkeissä kuori on taipuisa. Taipuisuudesta johtuu levykkeen lempinimi ”lerppu” (engl. floppy disk). 3½ tuuman levykkeissä suojakuori on kova ja taipumaton, mistä johtuu tällaisen levykkeen lempinimi ”korppu”.
Levykkeiden tyyppejä

Levykkeet luokiteltiin usein nelikirjaimisella merkinnällä, esimerkiksi DSDD. Merkinnän kaksi ensimmäistä kirjainta kertovat, onko levy tarkoitettu yksi- (SS, single side) vai kaksipuoliseen (DS, double side) tallennukseen. Kaksi viimeistä kirjainta kertovat tallennustiheyden: yksinkertainen (SD, single density), korkea (HD, high density), nelinkertainen (QD, quad density) tai ekstra (ED, extra density).
Myöhemmin kaikki levykkeet olivat kaksipuolisia. Levykkeissä luki DS-merkinnän sijaan usein esimerkiksi MFHD (micro floppy high density).
Levykkeiden tyyppejä > 8 ja 5¼ tuuman levykkeet

Lerpun eli 8″:n tai 5¼″:n levykkeen pehmeässä kuoressa on aukko, joka paljastaa levyn pinnan lukupäätä varten.
Kuoressa on myös pieni reikä levyn indeksointia varten, ja levykkeessä vastaavasti reikä (tai useampia). Levyasema voi käyttää tätä reikää kohdistamaan lukemisen tiettyyn kohtaan levyä. Kaikki järjestelmät eivät käyttäneet tätä ominaisuutta, vaan lukivat dataa levyltä kunnes synkronoituivat bittivirtaan (pehmeä sektorointi).
Kuoren reunassa on kolo, joka toimii kirjoittamisen sallivana merkkinä. Levykkeen pystyy kirjoitussuojaamaan peittämällä tämän kolon teipinpalalla. Tyypillisesti levykepakkauksessa on otsikointitarrojen lisäksi kirjoitussuojateippejä. Johtuen valmistusprosessista myös yksipuolisina myydyissä levykkeissä on yleensä magneettinen media molemmilla puolilla. Leikkaamalla levyyn kirjoituskolo myös toiselle puolelle voidaan levykkeen kääntöpuoli hyödyntää yksipuolisessa pehmeää sektorointia käyttävässä levykeasemassa. Tämä oli yleistä 1980-luvulla.
Alla mainitut kapasiteetit ovat levykkeen vapaa tallennustila formatoinnin jälkeen.
Levykkeiden tyyppejä > 8 tuuman levyke (1971)

Kirjoitussuojalovi levykkeen alareunassa
Erillinen paperinen suojatasku
Käytössä monissa CP/M-käyttöjärjestelmällä varustetuissa tietokoneissa
Kapasiteetti:
SSSD: 256 kt
SSDD: 500 kt
DSDD: 1,2 Mt [lähde? ]
Levykkeiden tyyppejä > 5¼ tuuman levyke (1976)

Markkinoitiin yleensä nimellä Mini Floppy Disc
Teknisesti ja ulkonäöltään 8 tuuman levykkeen kaltainen, kirjoitussuojalovi levykkeen oikeassa reunassa
Erillinen paperinen suojatasku
Kapasiteetti:
SSSD: 160 kt
SSDD: 180 kt
DSDD: 360 kt (40 uraa, 9 sektoria/ura)
DSQD (DSHD): 1200 kt (80 uraa, 15 sektoria/ura)
Commodore 64/128-tietokoneissa 170 kt (35 uraa) ja 340 kt (70 uraa)
Levykkeiden tyyppejä > 3½ tuuman levyke (1984)

Korpun eli 3½ tuuman levykkeen kovassa suojakuoressa on metallinen tai muovinen kirjoituspinnan suoja. Suoja siirtyy sivuun, kun levyke asetetaan levykeasemaan. Suojaan kiinnitetty pieni jousi palauttaa suojan takaisin paikoilleen, kun levyke poistetaan asemasta.
Levykkeen suojakuoren etikettipuolelta katsoen oikeassa yläkulmassa on aukko, jossa on pieni liikkuva muovinpala. Kun aukko on peitetty muovinpalalla, levykkeelle voi kirjoittaa. Kirjoitussuoja otetaan käyttöön avaamalla aukko. Myös vasemmassa yläkulmassa voi olla vastaava aukko, jossa ei kuitenkaan ole liikkuvaa muovinpalaa. Aukko merkitsee, että levyke on suuritiheyksinen (HD, High Density) ja siten kapasiteetiltaan suurempi. Puuttuva aukko merkitsee normaalitiheyksistä (DD, Double Density) levyä.
Markkinoitiin yleensä nimellä Micro Floppy Disc
Levy koostuu sylintereistä. Yhdellä sylinterillä on yksi ura kumpaakin levyn puolta kohden. Tavallisesti levyt ovat kaksipuolisia, mutta yksipuolisiakin voitaisiin käyttää. Uralla on tietty määrä sektoreita, joka riippuu levyn tallennustiheydestä. Sektori on 512 tavua. Tämän perusteella kaksipuolisen levyn tallennuskapasiteetiksi saadaan 2 × C × S × 512 tavua, missä C on sylintereiden määrä ja S on sektoreiden määrä uraa kohden.
Kapasiteetti:
SSDD: 360 kt
DSDD: 720 kt (160 uraa, 9 sektoria/ura)
Apple Macintoshissa ja Acorn Archimedeksessä 800 kt
Amiga-tietokoneissa 880 kt (160 uraa, 11 sektoria/ura)
DSHD: 1440 kt (160 uraa, 18 sektoria/ura)
DSED: 2880 kt
Muut levyketyypit

Edellä mainituista kolmesta merkittävimmästä koosta on myös olemassa paranneltuja versioita. Lisäksi on ollut käytössä erikoisempia levykekokoja, kuten Oricissa ja Amstrad CPC:ssä käytetyt 3 tuuman levykkeet.
Mitsumin Quick Disk -formaatti oli käytössä useissa MIDI-yhteensopivissa laitteissa sekä Nintendon Famicom Disk System -laajennuksessa. Formaatti oli muokattavissa ja sitä oli eri kokoja niin fyysisesti kuin tallennuskapasiteetiltaan.
Muut levyketyypit > Suurikapasiteettiset levykejärjestelmät

Iomegan suuremman tallennuskapasiteetin levykkeet Zip 100 ja 250 olivat jossain määrin menestyksekkäitä 1990-luvun lopulla. Samoihin aikoihin esitelty kilpaileva tuote, Imationin LS-120 -levykejärjestelmä (”Superdisk”) ei koskaan yleistynyt siitäkään huolimatta, että sen lukuasema oli alaspäin yhteensopiva 3½-tuumaisten 1,44 Mt:n levykkeiden kanssa.
Sony kehitti MiniDisc-levyistä tietokonekäyttöön soveltuvan MD Data -levyn (kapasiteetti 140 Mt), joita on käytetty tietokoneissa siirrettävinä tallennusvälineinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Levyke Wikimedia Commonsissa
Kahdeksan tuuman levyke osittain työnnettynä asemaan. Vertailuna kolmen tuuman levyke.
8 tuuman, 5,25 tuuman ja 3,5 tuuman levykkeet
8 tuuman levyke.
5¼ tuuman levyke (”lerppu”).
3½ tuuman levyke (”korppu”).
Levyaseman sisällä levyn metallinen suojus liukuu syrjään ja paljastaa levyn lukupäälle.
Famicom Disk Systemin käyttämä Quick Disk -levyke.
Kuparioksidi

Kupari(I)oksidia
Kuparioksidia on yleensä kahdenlaista:
kupari(I)oksidi (Cu2O) on punaista
kupari(II)oksidi (CuO) taas on mustaa.
Näistä kupari(I)oksidilla on tieteen ja tekniikan alalla enemmän käyttöä. Kuparioksidin käyttökohteita ovat mm. väriaineet sekä erittäin nopeasti palava termiitti.
Lisäksi tunnetaan harvinaisemmat oksidit:
kupariperoksidi (CuO2)
kupari(III)oksidi (Cu2O3).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuparioksidi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kuparisaari

Kuparisaari Pohjois-Michiganin kartalla.
Kuparisaari (aiemmin myös Vaskisaari, engl. Copper Island) on amerikansuomalaisten käyttämä nimitys Yläjärveen työntyvän Keweenaw’n niemimaan pohjoisosasta Yhdysvaltojen Michiganissa. Se on saanut nimensä seudun kuparikaivoksista. Portagejärvi erottaa Kuparisaaren niemimaan eteläosasta, mutta myös järven eteläpuolen kylissä asuneet suomalaiset ovat pitäneet itseään kuparisaarelaisina. Hallinnollisesti alue kuuluu Keweenaw’n ja Houghtonin piirikuntiin.
Ensimmäiset suomalaissiirtolaiset saapuivat Kuparisaaren kaivoksille Pohjois-Norjasta 1860-luvun puolivälissä. Heistä suurin osa oli kotoisin Ruijasta, Ruotsin Länsipohjasta ja Pohjois-Suomesta. Siirtolaisuus kasvoi erityisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Suurimmat suomalaiskeskukset olivat Hancock ja Calumet. Kuparisaaren suomalaisilla oli vilkasta kirkollista ja järjestötoimintaa. Vuonna 1876 Hancockiin perustettiin Amerikan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti, vuonna 1890 suomalainen luterilainen kirkkokunta ja vuonna 1896 sen ylläpitämä Suomi-Opisto. Hancockissa ilmestyivät muun muassa Suomi-Synodin julkaisema Amerikan Suometar ja vuoteen 1914 saakka sosialistinen Työmies. Suomalaisasutuksen taantuminen alkoi vuosien 1913–1914 kaivoslakon jälkeen.
Libanon olympialaisissa

Libanon osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sankt Moritzin 1948 talviolympialaisissa. Maa on saavuttanut yhteensä neljä olympiamitalia, Helsingin 1952 olympialaisissa hopeaa sai painija Zakaria Chihab ja pronssia painija Khalil Taha. Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa saavutti painonnostaja Mohamed Tarabulsi. Moskovan 1980 olympialaisissa pronssille ylsi painija Hassan Bechara.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Paini | 0 | 1 | 2 | 3 | 48 |
|  Painonnosto | 0 | 1 | 0 | 1 | 58 |
| Yhteensä | 0 | 2 | 2 | 4 | 118 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1948  1948 Lontoo: 0
| 1952  1952 Helsinki | 0 | 1 | 1 | 2 | 32 |
1960  1960 Rooma: 0
1964  1964 Tokio: 0
1968  1968 Mexico City: 0
| 1972  1972 München | 0 | 1 | 0 | 1 | 33 |
1976  1976 Montreal: 0
| 1980  1980 Moskova | 0 | 0 | 1 | 1 | 35 |
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
2008  2008 Peking: 0
2012  2012 Lontoo: 0
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 0 | 2 | 2 | 4 | 118 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 Hopeaa | Zakaria Chihab | 1952  1952 Helsinki |  Paini | Kreikkalais-roomalaisen painin 57 kg |
| 3 Pronssia | Khalil Taha | 1952  1952 Helsinki |  Paini | Kreikkalais-roomalaisen painin 73 kg |
| 2 Hopeaa | Mohamed Tarabulsi | 1972  1972 München |  Painonnosto | Miesten 75 kg |
| 3 Pronssia | Hassan Bechara | 1980  1980 Moskova |  Paini | Kreikkalais-roomalaisen painin yli 100 kg |
Lähteet:
Kuparismaragdikolibri

| Kuparismaragdikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  russatus
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon russatus  (Salvin & Godman, 1881) 
Katso myös
   Kuparismaragdikolibri Wikispeciesissä   Kuparismaragdikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuparismaragdikolibri (Chlorostilbon russatus) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää Kolumbian koillisosan ja Venezuelan luoteisosan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Osbert Salvin ja Frederick DuCane Godman kuvailivat lajin holotyypin Kolumbian Santa Martan Manauresta vuonna 1881.
Lagan (Ruotsi)

| Lagan |
| --- | --- |

Maat:  Ruotsi
Läänit:  Jönköpingin lääni, Kronobergin lääni, Hallandin lääni
Maakunnat:  Småland, Halland
Kunnat:  Jönköping, Vaggeryd, Värnamo, Ljungby, Markaryd, Laholm
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Laganin vesistö
Pinta-ala:  6 440 km²
Pääuoman pituus:  232 km
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tahesjön, Jönköpingin kunta,
 :  57.6674°N, 14.1121°E
Laskupaikka:  Mellbystrand, Laholm 
 :  56.5495°N, 12.9465°E
Läpivirtausjärvet:  Vidöstern (d)
Sivu-uomat:  Bolmån (en), Smedjeån (d), Q130360265, Q10671078, Härån (d), Q10549407
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  223 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m
Pituus:  232 km
Keskiylivirtaama:  213 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  87,3 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  31,3 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Lagan on Etelä-Ruotsin pisin joki. Sen pituus on 244 kilometriä ja valuma-alue 6 440 neliökilometriä. Virtaama on 82 kuutiometriä sekunnissa. Lagan saa alkunsa Tahesjönistä Tabergin läheltä[lähde? ] Jönköpingin kunnasta noin 220 metrin korkeudesta. Se virtaa Vaggerydin, Värnamon sekä Ljungbyn läpi ja päättyy Mellbystrandissa Laholmin kunnassa Kattegatiin kuuluvaan Laholmsbukteniin.
Lagan on suosittu kalajoki.
Vesivoimaa

Laganin pääuomassa on 17 vesivoimalaitosta: Laholm, Karsefors, Skogaby, Knäred nedre, Knäred övre, Bassalt, Majenfors, Ängabäck, Timsfors, Kvarnaholm, Traryd, Ljungby, Bro, Karlsfors, Hörle, Fågelfors ja Götafors. Voimaloiden yhteisteho on 123,0 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 495,8 gigawattituntia.
Kuhmoisten ase- ja varusmuseo

| Kuhmoisten ase- ja varusmuseo |
| --- | --- |
 Kuhmoisten ase- ja varusmuseon julkisivu valtatie 24:lle päin.
Tyyppi:  Sotahistoriallinen museo 
Osoite:  Toritie 60, 17800 Kuhmoinen  
Sijainti:  Kuhmoinen 
Perustettu:  2000  
Kotisivut:  asemuseo.com 
Koordinaatit:  61°34′01″N, 25°10′52″E
 fiKuhmoisten ase- ja varusmuseo 
  
Kuhmoisten ase- ja varusmuseo on yksityinen museo valtatie 24:n varrella Kuhmoisten keskustassa. Valtatiellä liikkuja tunnistaa museon helposti rakennuksen pihalla olevista tykeistä sekä rakennuksen katolla olevasta toisen maailmansodan aikaisen hävittäjän pienoismallista. Museossa on runsaasti erilaisia kiväärikaliberisia aseita 1800-luvun lopulta toisen maailmansodan aikoihin saakka.
Heinäkuussa 2024 museoon murtauduttiin ja sieltä varastettiin 34 asetta.
Aiheesta muualla

https://www.asemuseo.com/
Kopytovka (joki)

| Kopytovka Копытовка |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Bežanitsyn piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Kopytovkan valuma-alue
Pääuoman osuudet:  Kopytovka–Spotno
Yhtyy:  Alolja (10 km suistosta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ostrovito
 :  56.702493°N, 29.437479°E
Laskupaikka:  Bardovo
 :  56.6863°N, 29.3704°E
Läpivirtausjärvet:  Vodovoje, Ostrovitosta
Sivu-uomat:  Kamenka, Pryski
Taajamat:  Poretše
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 200 m  mpy. 
Laskukorkeus:  174,9 m mpy. 
Korkeusero:  25 m  
Pituus:  10 km +16 km 
Kaltevuus:  2,5 m/km  
Muuta
Kopytovka (ven. Копытовка) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Aloljan sivujoki.
Joen kulku

Alla käytetyistä lähteistä ei selviä, mistä joki saa alkunsa. Ilmoitettu pituus on vain 10 kilometriä, joten se alkaa todennäköisesti joko Vodovojeesta (ven. Водовое) tai Ostrovitosta. Järvet sijaitsevat yli 600 metrin päässä toisistaan, joten tässä artikkelissa on valittu Ostrovito. Toisaalta, Ostrovitoon laskee idästä tuleva pitkä sivujoeksi luettava Stopno (ven. Стοпно ), jonka alajuoksun alkupaikasta ei ole vastaavasti tarkkaa tietoa. Stopno kuitenkin alkaa siitä, mihin Kopytovka loppuu . Voidaankin ajatella, että Kopytovka ja Stopno muodostavat valuma-alueensa pääuoman, joka kerää pinta-alojensa perusteella suurimman virtaaman ja joka sitten virtaa usean järven läpi.
Stopnon lähdejärvi jää myös epäselväksi, koska autioituneeseen kylään Sutokiin (ven. Сутοκи) tulee kaksi uomaa. Pohjoisesta tulee Gatšinosta (ven. Гачино) alkava oja ja idästä Sosonetsista (ven. Сосонец) lyhyempi oja. Stopno virtaa ensin Dolgojeen läpi, sitten Puharkinin (ven. Пухарки), Lubenitsan (ven. Лубеница), Filevon (ven. Филево) ja lopuksi Ostroviton kautta Kopytovkaan.
Valuma-alue ja sivujoet

Kopytovka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi  Itämerellä Suomenlahteen.
Kopytovka on Velikajan sivujoen Aloljan sivujoki ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella. Vaikka artikkeli nimi onkin Kopytovka, on seuraavaan taulukkoon lueteltu myös Stopno ja se sivuojat (merkitty tädellä).
| yhtyy Tsipiljankaan  (km suusta) | nimi | nimi (ven>  ) | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kamenka | Каменка |  |  | 1 |
|  | nimetön | - |  |  | 1 |
| 10 | Vasjuhin oja | - |  |  | 1 |
| 10 | nimetön | - |  |  | 1 |
| 10 | Stopno | Стοпно | 16 |  | 2 |
|  | nimetön* | - |  |  | 1 |
|  | nimetön* | - |  |  | 1 |
|  | Pryski* | Πрыски |  |  | 1 |
|  | nimetön* | - |  |  | 1 |
|  | Teminskojen oja* | - |  |  | 1 |
|  | Gatšinon oja* | - |  |  | 1 |
|  | Sosonetsin oja* | - |  |  | 1 |

Lähteet: 1 =  2 =
Joen valuma-alueella on joitakin järviä. Stopnon latvoilla Sosonetsin yläjuoksulla on vielä viisi muutakin järveä: viereinen Gavriltsevo (ven. Гаврильцево), Ratkovskoje (ven. Ратьковское) ja kaksi pikkulampea ja Deminets (ven. Деминец). Pieni Teminskoje (ven. Теминское) virtaa omaa laskuojaansa myöten ja se yhtyy Stopnoon ennen Dolgojeeta. Dolgojeehen tulee etelästä yksi nimetön oja, mutta ennen Lubenitsaa Stponoohon yhtyy suurempi sivuoja Pryski. Sen valuma-alueella sijaitsevat Isajevo, Ploskoje ja Gorbovskoje (ven. Горбовское). Sekä Lubenitsalla että Filevolla on omat järvettömät sivuojansa, mutta Ostroviton kahdella sivuojalla on kaksi lampea ja Vasjuhin järvi (ven. Васюхи).
Kamenkan sivujoen valuma-alueella on kahden suuren järvensä Kamennojen ja Velikaja Vodan lisäksi monia muita järviä, kuten esimerkiksi kaksi Velikaja Vodaan laskevaa lampea, Kamennojeen laskeva Terehovo (ven. Терехово) ja Sivtsevskoje (ven. Сивцевское).
Hallintoalue

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027734 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Huomautuksia

1 2 3  Summittainen arvio Kopytovkan osuuden korkeuserosta, jonka avulla voidaan myös arvioida joen putousta ja kaltevyytta karkeasti. Arvo tulee korvata tarkemmalla, kun siihen tulee tilaisuus!
↑  Tieto vedenpinnan korkeudesta on luettu artikkelista Bardovo.
1 2 3 4 5 6 7  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.