stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sisällissota Etelä-Pohjanmaalla
Vankileirit ja terrori > Punaisten teloitukset

Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan Etelä-Pohjanmaalla teloitettiin sodan aikana 67 punaista. Tunnetuin teloituspaikka on Nurmossa sijaitseva Paukanevan suo, jossa ammuttiin maalis–huhtikuussa kymmeniä lähimaakunnissa vangittuja punakaartilaisia. Seinäjoelle siirretyt vangit kuljetettiin rautatieasemalta noin kolmen kilometrin päähän Paukanevalle, jossa heidät ammuttiin ja haudattiin joukkohautaan. Suurin yksittäinen teloitus tapahtui 6. huhtikuuta, jolloin suolla ammuttiin 14 Kokkolasta tuotua punakaartilaista. Paukanevan teloitusten uhreja oli ainakin 27, joiden ruumiit on myöhemmin siirretty joukkohaudasta muualle. Joidenkin tietojen mukaan jo heti sisällissodan jälkeen siirrettiin 20 vainajaa, joten teloitettujen todellinen määrä saattaa olla lähes 40.
Ähtärissä teloitettiin sodan aikana 14–22 punaista tai sellaiseksi laskettua, joista kaikki eivät kuitenkaan kuuluneet punakaartiin. Heistä kymmenen oli Tuomarniemen metsäoppilaitoksella vangittuna ollutta miestä, jotka teloitettiin 16. toukokuuta niin sanotussa Juurikkakankaan verilöylyssä. Syynä oli todennäköisesti kosto punaisten Heinolassa surmaamasta Ähtärin kirkkoherran Theodor von Pfalerin kahdesta pojasta. Ähtärin punaisilla ei kuitenkaan ollut tapauksen kanssa mitään tekemistä. Lisäksi Teuvalla teloitettiin 14. huhtikuuta kolme ähtäriläistä, joista yksi ei tiettävästi kuulunut punakaartiin. Kurikan ja Ähtärin suojeluskuntalaiset olivat hakeneet miehet Närpiön vankileiriltä ja ampuivat heidät Perälän asemalla. Kaikkiaan sodan aikana teloitettiin yli 30 ähtäriläistä. Yksittäisiä punaisten teloituksia Etelä-Pohjanmaalla oli ainakin Alajärvellä, Kauhajoella ja Kurikassa.
Vankileirit ja terrori > Muita veritekoja

Jääkärit tekivät Etelä-Pohjanmaalla ainakin kaksi murhaa jo ennen sisällissodan alkua. 16. marraskuuta 1917 Reino Vuolle tunkeutui toisen jääkärin kanssa Alahärmän syyskäräjien istuntosaliin ja ampui santarmien yhteysmiehenä toimineen kauppiaan Nikolai Syynimaan. Toinen murha tapahtui Petolahdessa 7. tammikuuta, jolloin entinen poliisimestari ja Venäjän armeijan luutnantti Karl David Vilenius ammuttiin hänen ollessaan vierailulla kirkkoherrana toimineen isänsä luona paikkakunnan pappilassa. Murhan järjesti vaasalainen jääkäri Oskar Peltokangas, mutta tekijästä ei ole varmuutta. Vilenius kuului myös itse suojeluskuntaan.
Sisällissodan aikana Vaasassa teloitettiin kaksi entistä poliisia, jotka eivät kuuluneet punaisiin. Kyse oli ilmeisesti kostosta, sillä he olivat virkatehtävissään etsineet Saksaan pyrkiviä jääkäreitä. Toinen teloitetuista oli vaasalainen poliisi Johan Viktor Vainio, jonka surman takana olivat jääkärit Ilmari Relander, Juho Heiskanen, Antti Isotalo ja Aarne Sihvo. Vainio oli toisen vaasalaisen etsivän kanssa pidättänyt heidät Jyväskylässä syyskuussa 1916. Hänen ruumiinsa löydettiin merestä köytettynä rautalangalla yhteen kahden venäläisen merisotilaan kanssa.
Muistomerkit

Etelä-Pohjanmaalla on lukuisia sisällissodan muistomerkkejä, joista suurin osa on valkoisille pystytettyjä. Tunnetuin on Vaasassa vuonna 1938 paljastettu Suomen Vapaudenpatsas, jonka ovat suunnitelleet kuvanveistäjät Yrjö Liipola ja Jussi Mäntynen. 
Muita valkoisten vapaussotamonumentteja on lähes joka paikkakunnalla. Eteläpohjalaisille omistettuja muistomerkkejä on runsaasti myös maakunnan ulkopuolella sisällissodan taistelupaikoilla. Esimerkiksi Jämsässä on maaliskuussa käydyssä Länkipohjan taistelussa kaatuneiden Matti ja Ilmari Laurilan muistomerkki.
Punaisten toverihautoja tai teloituspaikkojen muistomerkkejä on myös usealla paikkakunnalla eri puolilla Etelä-Pohjanmaata.
Kirjallisuutta

Kivijärvi, Erkki: Suomen vapaussota 1918. II osa. Kansannousu Pohjanmaalla. Kustannusosakeyhtiö Ahjo, 1919.
Suojeluskuntalaisia kadulla Vaasan valtauksen jälkeen.
Jääkärien paraati Vaasan kauppatorilla 26. helmikuuta.
Kristiinankaupungin taistelun jälkeen vangittuja punakaartilaisia.
Miami International Autodrome

| Miami International Autodrome |
| --- | --- |

Sijainti:   Miami Gardens, Florida, Yhdysvallat
Aikavyöhyke:  UTC-5
Valmistumisvuosi:  2022
Suunnittelija:  Apex Circuit Design
Katsojakapasiteetti:  65 000
FIA-luokitus:  1
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  5,412 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.29,708 ( Max Verstappen, Red Bull Racing, 2023)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1, W Series
Formula 1
Kilpailun pituus:  57 kierrosta 308,326 km
Ensimmäinen GP:  2022
Grand Prix’itä ajettu:  3
Eniten voittoja:   Max Verstappen (2)
Miami International Autodrome on katurata Hard Rock Stadiumin ympäristössä Miami Gardensissa Floridassa Yhdysvalloissa.
Radalla ajettiin ensimmäistä kertaa Formula 1 -kaudella 2022. Radan päällysteenä käytettiin asfaltin ohella paikallista kalkkikiveä ja graniittia erityispitoa varten. Kaudella 2023 tallien oleskelutilat siirtyivät Hard Rock Stadiumin sisälle.
Voittajat > Formula 1

| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-RBPT | Raportti |
| 2023 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda RBPT | Raportti |
| 2024 |  Lando Norris | McLaren-Mercedes | Raportti |
Voittajat > W Series

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Kilpailu 1 |  Jamie Chadwick | Jenner Racing | Raportti |
| 2022 | Kilpailu 2 |  Jamie Chadwick | Jenner Racing | Raportti |
Voittajat > F1 Academy

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Kilpailu 1 |  Abbi Pulling | Rodin Motorsport | Raportti |
| 2024 | Kilpailu 2 |  Abbi Pulling | Rodin Motorsport | Raportti |
Dalibor Dvorský

| Dalibor Dvorský> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. kesäkuuta 2005 (ikä 19) Zvolen, Slovakia
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Dali
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura (P):  St. Louis Blues
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Springfield Thunderbirds (AHL)
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  HC Banská Bystrica (SloEL) AIK (Allsv.) IK Oskarshamn (SHL)
NHL-varaus:  10. varaus, 2023 St. Louis Blues
Dalibor Dvorský (s. 15. kesäkuuta 2005 Zvolen, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa AHL:ssä Springfield Thunderbirdsissä. Dvorský on St. Louis Bluesin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2023. Dvorskýa on yleisesti pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.Hlinka Gretzky Cup  | Maa:   Slovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Piešťany 2021 | jääkiekko |  |
Dvorský pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021, jolloin hän voitti hopeaa. Dvorský onnistui tekemään kypärätempun turnauksen kahdessa ensimmäisessä ottelussa; sekä avausottelussa Yhdysvaltoja vastaan että seuraavassa ottelussa Saksaa vastaan, jolloin Dvorský teki jopa tehot 3+4=7, kun Slovakia voitti ottelun murskalukemin 12–2. Hän teki turnauksessa lopulta viidessä ottelussa tehot 8+4=12. Dvorský ja Venäjän Matvei Mitškov sivusivat turnauksen kaikkien aikojen maaliennätystä, joka oli Venäjän Vasili Podkolzinin (2018) ja Kanadan Cole Perfettin (2019) hallussa. Dvorský sivusi myös Perfettin hallussa ollutta piste-ennätystä, mutta samassa turnauksessa Venäjän Matvei Mitškov (8+5=13) kuitenkin rikkoi sen.
Dvorský edusti Slovakiaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023 ja vuotta aiemmin 2022 1. divisioonan MM-kilpailuissa. Nuorten MM-kilpailuissa Dvorský pelasi neljä kertaa vuosina 2022, 2023, 2024 ja 2025.
Yhteensä Dvorský on pelannut 55 nuorten maaottelua.
Muuta

Dvorský on maininnut esikuvakseen hänen kiekkokouluaan pitäneen Marián Gáboríkin, mutta kertonut ihailleensa varhain juniorina myös Sidney Crosbya. Dvorský on kertonut myöhemmin seuranneensa Nicklas Bäckströmin pelaamista.
Tom (nimi)

| Tom |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  21. joulukuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Tommy, Tuomas, Tomi
Vastineita eri kielissä:  Thomas
Nimen alkuperä:  aramealainen Thoma, ’kaksonen’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tom on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Se on lyhentymä nimestä Thomas, joka johtuu aramean kielen ’kaksosta’ tarkoittavasta sanasta. Näin ollen se on samaa alkuperää kuin suomalainen nimi Tuomas. Toisaalta nimen syntyyn on saattanut vaikuttaa myös ’rehellistä’ tarkoittava heprean sana tom.
Suomessa nimi Tom on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 5 294 miehelle sekä muutamalle naiselle. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Tomin nimipäivä on 21. joulukuuta, apostoli Tuomaan perinteisenä muistopäivänä eli tuomaanpäivänä.
Tom taiteilijanimenä

Tom of Finland, oik. Touko Laaksonen, suomalainen kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä
Tom Jobim, oik. Antônio Carlos Jobim, brasilialainen säveltäjä, sovittaja, laulaja ja pianisti
Kuvitteellisia Tomeja

Tom, kissa Tom ja Jerry -sarjakuvissa
Tom, animaatiosarjassa Puu Fu Tom
Tom Bombadil, hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta
Tom Friendly, hahmo televisiosarjassa Lost
Tom Hagen, asianajaja Mario Puzon romaanissa Kummisetä ja siihen perustuvissa elokuvissa
Tom Jones, päähenkilö elokuvassa Tom Jones – hulivilihurmuri
Tom King, hahmo televisiosarjassa Emmerdale
Tom Ripley, rikollinen Patricia Highsmithin romaaneissa
Tom Sawyer, päähenkilö Mark Twainin nuortenromaanissa Tom Sawyerin seikkailut
Tom Scavo, hahmo televisiosarjassa Täydelliset naiset
Tom Lomen Valedro, Lordi Voldemort, velho J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
Tom Veil, hahmo televisiosarjassa Mennyt elämä
Markku Saarinen

Markku Juhani Saarinen (8. syyskuuta 1951 – 13. elokuuta 2002) oli suomalainen kääntäjä, toimittaja ja bibliofiili. Hän suomensi muun muassa Nietzschen Epäjumalten hämärän ja avusti muissa Nietzschen teosten käännöksissä, mistä hän sai lempinimen ”Nietzsche”.
Varsinaisen leipätyönsä Saarinen teki Aku Ankan toimituksessa suomentaen sarjakuvia. Saarisen käännöksistä ovat jääneet elämään monet Aku Ankasta lähteneet lentävät lauseet.
Saarisen kuollessa hänen kirjastossaan oli miltei 12 000 nidettä.
Käännöksiä

Nietzsche, Friedrich: Epäjumalten hämärä, eli, Miten vasaralla filosofoidaan.  ((Götzen-Dämmerung, 1888.) Suomentanut Markku Saarinen)  Helsinki:  Unio mystica, 1995.  ISBN 952-9586-35-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Rx (ravintolavaunu)

| Rx |
| --- | --- |
 Rx-vaunu Tampereella vuonna 2019.
Perustiedot
Tyyppi:  yksikerroksinen ravintolavaunu
Liikennöitsijä:  VR-Yhtymä
Valmistaja:  VR Pasilan konepaja
Lukumäärä:  12
Numerointi:  26701–26712
Istumapaikkoja:  53
Raideleveys:  1 524 mm
Rx on Valtionrautateiden ja sittemmin VR-Yhtymän antama sarjatunnus matkustajavaunulle. Rx on yksikerroksinen InterCity-kaluston ravintolavaunu, jota kutsutaan nimellä ”Bistro”. Vaunussa on 53 paikkaa ja ravintolan lisäksi konduktöörin työpiste. Kalustosarjatunnuksessa R tarkoittaa ravintolaa ja x tarkoittaa yksikerroksista vaunua.
Rx-vaunut uudistettiin 2010-luvun alussa asiakaspalautteen perusteella. Vuosina 2018–2019 vaunut uudistettiin uudelleen vastaamaan ERd-vaunujen sisustusta. Rx-vaunuja käytetään pääosin Helsinki–Rovaniemi/Kemijärvi/Kolari-reittien junissa.
SA-4 (Apollo)

SA-4 oli Nasan Apollo-avaruusohjelman Saturn I -kantoraketin ensimmäisen vaiheen neljäs miehittämätön koelento. Se laukaistiin 28. maaliskuuta 1963 Floridassa Cape Canaveral Space Force Stationin Launch Complex 34:stä. Raketti laukaistiin suborbitaaliselle 352 kilometrin radalle. Huippunopeus oli 5 906 km/h.
Lennolla testattiin Saturn I:n rakettimoottorin sammutuskykyä; 100 sekuntia laukaisusta yksi rakettimoottoreista sammutettiin ja polttoaine moottorista ohjautui onnistuneesti raketin muihin moottoreihin. Koe tehtiin siltä varalta, jos jokin rakettimoottoreista sammuisi polttoaine pystyttäisiin ohjaamaan muihin moottoreihin, joka mahdollistaisi sen, että polttoainetta ei kuluisi hukkaan.
Galleria

Ilmakuva SA-4:stä Launch Complex 34:ssä.
Saturn I:n rakettimoottorit valmisteilla SA-4 -lentoa varten.
Laivanvarustaja

Varustamot käyttävät konttialuksia rahdin kuljettamiseen
Laivanvarustaja on henkilö, joka omistaa kauppalaivoja ja/tai osuuksia niistä. Yhtiö, joka omistaa kauppalaivoja, on varustamo. Suomalaisia varustamoita ovat muun muassa Viking Line ja Eckerö Line.
Historia

Keskiajalla venetsialaiset hankkivat itselleen suuren laivaston kilpaillakseen kreikkalaisten kanssa merenkulusta Adrianmerellä. Kaleerilaivoja rakennettiin Venetsian laivaveistämöillä. Ensimmäisen ristiretken jälkeen kaupungin laivanvarustajat vastasivat pyhiinvaeltajien kuljettamisesta Palestiinaan. Yhteen laivaan voitiin ottaa jopa pari tuhatta matkustajaa. Liiketoimintana pyhiinvaeltajien kuljettaminen oli hyvin kannattavaa. Vuoden 1104 jälkeen kaleerit valmistettiin Venetsian tasavallan omistamalla Arsenalen telakalla.
Suomessa laivanvarustajat olivat yleensä satamakaupunkien porvareita. Jotkut, kuten ahvenanmaalainen Gustaf Erikson, olivat urallaan menestyneitä merikapteeneja.
Seututie 146

Pohjois-Paippisten kyläkirkko sijaitsee seututien 146 varressa.
Seututie 146 on Keski-Uudellamaalla kulkeva seututie. Se on noin 10 kilometriä pitkä, ja alkaa Järvenpään itäpuolelta Seututie 140:n risteyksestä ja vie Pornaisten Kirveskoskelle.
Aasiankatkerokala

| Aasiankatkerokala |
| --- | --- |
 Aasiankatkerokala ylinnä
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Katkerokalat Acheilognathidae
Suku::  Acheilognathus
Laji::  asmussii
Kaksiosainen nimi
 Acheilognathus asmussii  (Dybowski, 1872) 
Katso myös
   Aasiankatkerokala Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aasiankatkerokala (Acheilognathus asmussii) on itäaasialainen särkikalojen alalahkoon kuuluva makean veden kalalaji. Laji elää alkuperäisenä ja runsaana Amurjoen vesistöalueen alemmissa osissa Venäjällä ja Kiinassa. 2010-luvulla levinneisyys näyttää laajentuneen Amurin yläjuoksun sivujokiin.
Aasiankatkerokala on pieni kala, yleensä noin viisisenttinen, ja korkeintaan 16 senttimetriä pitkä. Se muistuttaa ulkonäöltään eurooppalaista katkerokalaa. Suomut ovat hopeanväriset, evät ja pyrstö punertavat. Kaikkien katkerokalojen lisääntyminen on riippuvainen makean veden simpukoista, joiden sisään ne kutevat.
Teemu Haaja

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. lokakuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Junioriseurat
1984–1989: Haka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1995 | Haukila SV |  |  |
| 1996–2003 | FC Hämeenlinna | 163 | (26) |
| 2003 | → FJK (laina) | 3 | (1) |
| 2004 | FJK | 21 | (4) |
| 2005 | MaPS | 1 | (0) |
| 2005–2007 | SoVo | 51 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 239 | (39) |
Teemu Haaja (s. 28. lokakuuta 1972 Valkeakoski) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Haaja on Hakan kasvatti, joka lopetti jalkapallon B-juniori-ikäisenä. Tämän jälkeen hän pelasi Nelosessa ja Vitosessa valkeakoskelaisessa Haukila Sportvereinissä, josta siirtyi kaudeksi 1996 Ykköseen ja FC Hämeenlinnaan. Haaja edusti FC Hämeenlinnaa Veikkausliigassa kausina 2002 ja 2003 yhteensä 24 ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. Ensimmäisen liigaottelunsa Haaja pelasi 28. huhtikuuta 2002, kun FC Hämeenlinna hävisi vieraissa 1–2 Allianssille. Hän teki ottelunsa myös joukkueensa maalin. Ottelu ja maali olivat FC Hämeenlinnan ensimmäiset pääsarjatasolla.
Afrikankermesmarja

| Afrikankermesmarja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kermesmarjakasvit
Suku::  Kermesmarjat Phytolacca
Laji::  dodecandra
Kaksiosainen nimi
 Phytolacca dodecandra  L'Hér. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afrikankermesmarja (Phytolacca dodecandra) on Afrikassa kasvava kermesmarjoihin kuuluva kasvilaji. Se on köynnösvartinen pensas, joka kasvaa neljä metriä korkeaksi, mutta pisimmät versot voivat olla yli 15-metrisiä. Kasvi on puoliksi sukkulentti ja kaksikotinen. Kukinnot ovat tähkän muotoisia taajakukkaisia terttuja. Emikukinnoista kehittyy punaiseksi kypsyviä marjoja. Afrikankermesmarjaa esiintyy Afrikassa Saharan eteläpuolelta Etelä-Afrikkaan ja Madagaskarissa.
Sergei Saltykov

Sergei Vasiljevitš Saltykov, miniatyyrimuotokuva. Eremitaašin taidemuseo, Pietari.
Sergei Vasiljevitš Saltykov (ven. Серге́й Васи́льевич Салтыко́в), (1726 – 24. syyskuuta 1784 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi, kenraaliluutnantti, kamariherra ja diplomaatti. Saltykovin suku kuului Venäjän vanhimpiin ja hänen isänsä toimi keisarinna Elisabetin adjutanttina.
Parhaiten Sergei Saltykov tunnettiin Katariina II Suuren ensimmäisenä rakastajana, ja keisarinnan omien muistelmien mukaan Saltykov oli Paavali I:n isä. Paavali muistutti kuitenkin suuresti virallista isäänsä Pietari III:ta, sekä luonteeltaan että ulkonäöltään. Lyhyen ja pönäkän Pavelin ja pitkän, komean Sergei Saltykovin välillä oli hyvin vähän yhteistä. Muistelmissaan Katariina II kuitenkin pani merkille Saltykovin velipuolen Pjotrin "rumuuden".
Avioliitto ja vaimon suku

Isän suhteet hoviin ja Sergei henkilökohtaiset ominaisuudet olivat syynä siihen, että vuonna 1752, kaksi vuotta sen jälkeen kun hän avioitui keisarinnan hovinaisen Matrjona Pavlovna Balk-Polevoin (n. 1730–1813) kanssa, Sergei Saltykovilla oli merkittävä asema hovielämässä. Suuriruhtinas Pjotr ​​Fjodorovitšin (Pietari III) kamariherrana, iloisesta ja seurallisesta komeasta miehestä tuli välittömästi "pikku hovin" sielu ja lähin henkilö sekä suuriruhtinaalle että suuriruhtinatar Jekaterina Aleksejevnalle (Katariina II). Sergeille ja Matrjonalle syntyi tytär Maria (1750 – 10. huhtikuuta 1752), joka kuoli 2-vuotiaana.
Saltykovin vaimon Matrjona Pavlovna Balk-Polevoin vanhemmat olivat todellinen kamariherra Pavel Fjodorovitš Balk-Polevoi (1689–1743) ja Maria Fjodorovna Polevoi. Hän sai nimensä isoäitinsä Modesta Monsin, Anna Monsin (Pietari I:n rakastajatar) ja Willem Monsin sisaren mukaan. Modesta (Matrjona), naimisissa Stepan Vasilievitš Lopuhinin kanssa, oli ruoskittu julkisesti vuonna 1718 ja karkotettu Siperiaan, kun Pietari I Suuri oli saanut tietää hänen veljensä Willemin suhteesta vaimonsa Katariinan kanssa.
Jevdokija Lopuhinan jälkeläisen Pietari II:n noustessa valtaistuimelle suvun asema parani huomattavasti. Vuonna 1727 annetulla asetuksella heidät palautettiin maanpaosta Pietariin. Keisari hyväksyi Lopuhinit hoviin ja nosti Stepan Vasiljevitšin kamariherraksi. Seuraavien hallitsijoiden alaisuudessa, joihin Lopuhina oli nojautunut Mecklenburgin herttuakunnan matkastaan ​​lähtien, hän ja hänen miehensä onnistuivat saamaan arvostetun aseman. Stepan Lopuhin sai merivoimien Kriegskommissaronin viran vara-amiraalin arvolla ja oikeudella olla läsnä Amiraliteetti lautakunnassa. Vuonna 1741 hänelle annettiin maatila Glumovskaja volostista Suzdalin alueella ja hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Matrjonan tytärtä Natalia Fjodorovna Lopuhina os. Balkia (1699–1763) syytettiin salaliitosta ulkomaisten lähettiläitten kanssa, jotka vuonna 1743 olivat kertoman mukaan palauttamassa syrjäytettyä lapsihallitsija Iivana VI:tta valtaistuimelle. Koska kyseessä oli rikos hallitsijaa eli keisarinna Elisabetia vastaan, hänet olisi voitu kiduttaa kuoliaaksi teilipyörässä. Keisarinna oli valtaannoustuaan vuonna 1741 luvannut olla allekirjoittamatta kuolemantuomioita, siispä Natalia Lopuhina piiskattiin ja ruoskittiin, kieli leikattiin irti sekä omaisuus takavarikoitiin ja tyttäret Nastasia, Anna ja Praskovja karkotettiin kaukaisiin kyliin. Hänet karkotettiin miehensä ja poikansa kanssa yli 6 000 kilometrin päähän Mongolian rajalle Siperiaan, Burjatiaan Selenginskiin 20 vuodeksi, jossa he kuolivat. Natalia Lopuhina palasi Pietariin heti Elisabetin kuoltua ja Katariina II:n  noustua valtaistuimelle tammikuussa 1762 ja pystyi puhumaan, mutta erittäin vaikeasti.
Kamariherra

"Hän oli kaunis kuin päivä ja tietysti kukaan ei voinut verrata häntä kehenkään toiseen edes suuressa hovissa (keisarinna Elisabetin), puhumattakaan meidän pikku hovissa. Hän oli varsin nokkela ja hänellä oli viehättävät sekä sulavat käytöstavat, joita hankkii elämällä ylhäisessä seurassa, varsinkin hovissa. Vuonna 1752 hän oli 26-vuotias. Yleisesti ottaen hän oli sekä syntymältään että monien muiden ominaisuuksiensa perusteella erinomainen persoona. Hänellä oli puutteita, mutta hän tiesi kuinka piilottaa ne; hänen suurimmat puutteensa olivat hänen taipumuksensa juonitteluun ja tiukkojen sääntöjen puute, mutta tämä kaikki oli minulle tuntematonta."  

- Katariina II:n muistelmat
Suuriruhtinas Pjotr ​​Fjodorovitš kiintyi myös kamariherraansa, jota ilman hän ei voinut tulla toimeen. Kun Saltykovia vastaan ​​nousi hovissa erilaisia ​​juoruja ja juoruja, Pjotr ​​Fjodorovitš esiintyi hänen kiihkeänä puolustajana keisarinnan edessä. Vuoden 1752 lopulla nämä juorut pakottivat Sergei Vasiljevitšin kuitenkin lomailemaan sukulaistensa kanssa ja siten vetäytymään hetkeksi hovista. Hovi vietti koko vuoden 1753 Moskovassa. Saman vuoden helmikuussa Saltykov ilmestyy uudelleen hoviin, eikä ollut enää erossa suuriruhtinaasta Pietarissa vuosina 1753 ja 1754. Näihin aikoihin suuriruhtinatar Jekaterina oli lähestynyt kansleri Aleksei Bestužev-Rjuminia, joka valitsi Saltykovin suhteeseen suuriruhtinattaren kanssa.
Diplomaatti

Syyskuun 20. päivänä 1754 syntyi suuriruhtinas Pavel Petrovitš ja 7. lokakuuta ilmoitettiin virallisesti iloisesta tapahtumasta, jota oli odotettu yhdeksän vuotta. Sergei Saltykov lähetettiin Ruotsin hoviin. Vuonna 1755, laskiaisen lopulla, Saltykov joutui palaamaan Ruotsista. Hänen poissaolonsa aikana kansleri Bestužev-Rjumin lähetti suuriruhtinatar Jekaterinalle kaikki häneltä saamansa uutiset sekä Venäjän silloisen Ruotsin-lähettilään Nikita Paninin lähetykset. Samalta Bestuževiltä suuriruhtinatar sai pian tietää, että Sergei Saltykov oli päätetty lähettää Hampuriin Venäjän edustajaksi.
Diplomaatti > Lähettiläänä Hampurissa

Keväällä 1755 Saltykovin piti mennä Pohjois-Saksaan. Matkalla hänet otettiin vastaan ​​puolalaisessa hovissa poikkeuksellisilla kohteliaisuuksilla, joka ylitti kaikki hänen odotuksensa, ja Anhalt-Zerbstissä, jonne suuriruhtinatar Jekaterina toimitti omalle synnyinseudulleen hänelle kirjeen ja suositteli häntä yhdeksi lähimmistä ja omistautuneimmista ihmisistään, häntä odotettiin lämpimästi tervetulleeksi. Saltykov saapui Hampuriin 2. heinäkuuta 1755. Täysin ilman ystäviä jäänyt suuriruhtinatar, hänen rakas hovineitonsa, Sergein sisar Anna Saltykova oli äskettäin avioitunut ruhtinas Gagarinin kanssa, piti yllä kirjeenvaihtoa Hampurin lähettilääseen kansleri Bestuževin avulla. Iloisena siitä ettei hänen tarvinnut jatkaa salattua suhdetta keisarinnaan, Saltykov jatkoi diplomaatin uraa ja vietti elämänsä seuraavat vuodet Euroopan eri hoveissa.
Tämän jälkeen hänen ei koskaan tarvinnut olla lähellä keisarillista hovia. Kaikesta huolettomuudestaan ja kevytmielisyydestään huolimatta hän oli pitkään vilpittömän omistautunut suuriruhtinatar Jekaterinaa kohtaan. Hänen kauttaan Katariinan äiti, Anhalt-Zerbstin ruhtinatar Johanna Elisabeth von Holstein-Gottorp oli kirjeenvaihdossa tyttärensä ja kanslerin kanssa vuoteen 1758 asti. Saltykov oli vilpittömästi huolestunut, kun kansleri Bestuževin pidätys ja huhut tästä kirjeenvaihdosta uhkasivat suuriruhtinattaren asemaa.