stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Androids
Kokoonpano

Scarlette (Tommy Eriksson), (laulu)
Ade Manninen, (kitara)
Jone Ullakko, (bassokitara, syntetisaattori, laulu).
Alex, (kosketinsoittimet, huuliharppu)
Bone Moroney, rummut
Taustahenkilöt

Jari Laasanen, tuottaja
Vesa Aitokari, muusikko
Jouni Välimaa, muusikko
Diskografia

-Flamingo Records (FIN):
Singlet:
Same As You/N.Y.C. (FGS-45, 1987)
Same As You/N.Y.C./When the Sun Turns To Rain (FGMX-12, 1988)
Let It All Out (FGMX-16, 1988)
Hard Loving Girl/ Crawl (FGS-52, 1988)
Albumit:
Let It All Out (FGLP-28, 1988)
Let It All Out (FGCASS-19, 1988)
-Hilargi Records (ESP)
Let It All Out (Hilargi-128, 1989)
CD- julkaisut:
-SunCityRecords (AUS)
Let It All Out (SunCity SR025, 2008)
Aiheesta muualla

Androidsin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Historiaa
Aleksandr Brjullov

Aleksandr Brjullov. Omakuva vuodelta 1830.
Aleksandr Pavlovitš Brjullov, vuoteen 1822 asti Brulleau (ven. Алекса́ндр Па́влович Брюлло́в); (10. joulukuuta 1798 Pietari, Venäjän keisarikunta – 21. tammikuuta 1877 Pietari) oli venäläinen arkkitehti ja taiteilija. Hän oli Keisarillisen taideakatemian akateemikko vuodesta 1831, professori vuodesta 1832; emeritusprofessori vuodesta 1854 ja salaneuvos vuonna 1864.
Kaartin joukkojen esikunta, Palatsiaukio Pietari
Suku ja koulutus

Hän syntyi Pietarissa ranskalaisten, toisten tietojen mukaan saksalaisen, hugenottitaustaisten taiteilijoiden perheeseen, joka edusti reformoitua evankelista uskontoa: isoisoisä, isoisä Georg (s. 1720), joka saapui Pietariin vuonna 1773, isä Paul Brulleau ja veli Karl Brjullov olivat taiteilijoita. Hänen ensimmäinen opettajansa oli isä Paul Brulleau, joka oli veistäjä-, kultaseppä- ja lakkausmestari, miniatyyrimaalari ja koristekuvanveistäjä, joka opetti Taideakatemiassa vuosina 1793-1799.
Hänen vanhempansa olivat Paul Ivanovits Brulleau (1760–1833) ja tämän toinen puoliso Maria-Elisabet Schröder (1778–1825), joka oli hovipuutarhurin tytär. Hän oli vanhin kuudesta lapsesta; taidemaalari Karl Brjullovin sekä Ivanin (1814 tai 1817–1834) ja Pavelin (n. 1816–1824) veli. Hänen sisarensa olivat Maria, joka avioitui senaatin sihteeri I. A. Teriajevin kanssa ja Julia (1804–1877), joka avioitui akvarellimaalari P. F. Sokolovan kanssa.
Aleksandr Brjullov opiskeli vapaaoppilaana (tai itse maksavana oppilaana) Andrei Mihailovin ja Aleksandr Mihailovin johdolla Pietarin taideakatemiassa vuosina 1810–1821, jossa hän opintojensa loppupuolella siirtyi arkkitehtuurin puolelle ja valmistui lähinnä erinomaisilla arvosanoilla (lopputyöstä hopeamitali) kaksi vuotta odotettua aikaisemmin saaden 1. tutkinnon todistuksen ja 14. luokan taiteilijan arvonimen. Vuosina 1821–1822 hän työskenteli arkkitehti Auguste de Montferrandin johtamassa Iisakinkirkon rakennuskomissiossa, jossa hänet oli listattu perustusten laskemisen avustajaksi.
Koska hän ei ollut saanut lopputyöstään kultamitalia, hän ei ollut oikeutettu Taideakatemian stipendiin. Vuodesta 1822 lähtien hän opiskeli yhdessä veljensä Karlin kanssa (joka oli saanut lopputyöstään kultamitalin) Taiteilijain kannustamisyhdistyksen stipendillä arkkitehtuuria Münchenissä vuonna 1822, Italiassa Roomassa ja Venetsiassa vuosina 1823-1824, jonne veli jäi vuoteen 1835 saakka ja vuosina 1826–1830 Sisiliassa sekä Ranskassa. Hän matkusti Englantiin ja palasi takaisin Ranskaan, matkusti Chartresiin, Dreux'hon ja Diane de Poitiers'n Château d'Anet'iin. Brjullov vietti vuoden 1827 Pariisissa, osallistui mekaniikka- ja insinöörikurssille Sorbonnen yliopistossa ja professori J.-N. Huillot'n luennoille arkkitehtuurin historiasta, opiskeli teatteritekniikkaa sekä litografiaa kaivertaja Alois Senefelderin ja Godefroy Engelmannin johdolla. Vuonna 1829 hän palasi Pietariin. Vuodesta 1831 lähtien hän toimi Pietarin taideakatemian professorina ja akateemikkona.
Arkkitehti

Vuonna 1830 hänet nimitettiin keisari Nikolai I:n hoviarkkitehdiksi. Brjullovin suunnittelemia rakennuksia ovat uusklassiset Mihailovski-teatteri ja Kaartin joukkojen esikunta Palatsiaukiolla (1837–1843) Pietarissa sekä Pulkkalan observatorio (1843–1839) ja Aleksandrovskajan naisten tuberkuloosi saattokoti/sairaala Pietarissa (1844–1850, purettu). Uusgotiikkaa edustavat Parkalan kirkko (1831) ja uusrenessanssia kreivitär Julia Pavlovna Samoilovan huvila sekä teatteri Grafskaja Slavianka lähellä Pavlovskia (1832–1834, restauroitu 2017); romaanista tyyliä Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkko Nevski-prospektilla sekä maurilaista tyyliä Orenburgissa sijaitseva baškiirien karavaaniseralji rakennuskompleksin majatalo ja moskeija (1842−1844).
Arkkitehti osallistui vuosina 1836–1842 arkkitehti Vasili Stasovin ja Aleksandr Staubertin kanssa Talvipalatsin jälleenrakentamiseen ja sisustamiseen vuoden 1837 tulipalon jälkeen. Hänen suunnittelemiaan ovat Aleksanterin sali, Pompeji (pieni) ruokasali, keisarinna Aleksandra Fjodorovnan maurilais-aiheinen kylpyhuone, Suuri eli arabialainen ruokasali, Malakiittihuone, Valkoinen sali eli Aleksandran sali, Kreikkalainen makuuhuone, Goottilainen ja Kultainen salonki, Vadelmanpunainen kabinetti, Valkoinen salonki sekä Rotunda. Hänen työryhmäänsä kuuluivat kaivertaja V. I. Zaharov, huonekalupuusepät Gambsin veljekset, pronssinvalajat Schreibersit, valuri F. ​​Chopin sekä muut käsityöläiset.
Hän sisusti myös Marmoripalatsia Pietarissa vuosina 1843–1851 ja suunnitteli siihen erillisen taloussiipirakennuksen vuosina 1844–1849.
Akvarellisti

Hänet tunnetaan myös hienostuneena akvarellimaalarina. Aleksandr Brjullov oli erinomainen akvarellimaalari. Hän maalasi muotokuvia Molempain Sisiliain kuningas Ferdinand I:n perheenjäsenistä Napolissa vuonna 1824 ja teki kuninkaan luvalla restaurointitöitä Pompejissa, jossa hän työskenteli taiteilija A. N. Lvovin kanssa tehden myös luonnoksia ja maalauksia. Hän piirsi kuvan Rooman Colosseumista keisarinna Maria Fjodorovnalle. Aleksandr ehdotti veljelleen Karlille aihetta tämän kuuluisaan maalaukseen "Pompejin viimeinen päivä" (1833). Aleksandr Brjullovin Pompejissa vuoteen 1826 mennessä tekemä restaurointidokumentaatio painettiin albumiin "Thermes de Pompéi", joka julkaistiin Sandin grafiikalla kuvitettuna vuonna 1829 Pariisissa, mikä vaikutti siihen että hänet nimitettiin keisari Nikolai I:n hoviarkkitehdiksi. Hänestä tuli myös Ranskan instituutin kirjeenvaihtajajäsen, Englannin kuninkaallisen arkkitehti-instituutin (Institute of British Architects in London) jäsen ja Milanon taideakatemian jäsen.
Vuosina 1831–1832 hän maalasi runoilija Aleksandr Puškinin vaimon Natalia Gontšarova Puškinan kuuluisan akvarellimuotokuvan. Se on yksi hänen parhaista muotokuvistaan ​​ja yksi parhaista vesiväritöistä venäläisen taiteen historiassa. Vuonna 1837 Brjullov maalasi muotokuvan kirjailija Walter Scottista Pariisissa ruhtinatar Golitsinan talossa ja teki piirustuksesta litografian. Vuonna 1830 Brjullov maalasi akvarellimuotokuvan ruhtinas Lopuhinista, vuotta myöhemmin hän maalasi akvarellimuotokuvan tsarevitš Aleksandrista (tuleva Aleksanteri II), jota ympäröivät Kaartin kadetit.
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui vuonna 1831 paronitar Aleksandra Aleksandrovna von Rahlin (1810–1885) kanssa, joka oli hovipankkiiri, paroni Aleksandr Aleksandrovits von Rahlin (1756–1833) ja Jelisaveta Nikolajevna Molvon (1768–1843) nuorin tytär, joka oli saanut hyvän koulutuksen. Heille syntyi yhdeksän lasta, joista viisi eli aikuisiksi asti.
Pavel (1840–1914), matematiikan kandidaatti, arkkitehtuurin 3. asteen luokan taiteilija, taidemaalari, akvarellimaalari, kaivertaja, Taideakatemian täysjäsen, viiden vieraan kielen taito antoi hänelle mahdollisuuden toimia ammattikääntäjänä, Venäläisen taiteen museon taideosaston intendentti. Avioitui Margarita Grigorjevna (Likhonina) kanssa. – Heidän poikansa Boris Pavlovits Brjullov (1882–1937) oli taidehistorioitsija, paikallishistorioitsija ja opettaja. Vuosina 1918–1919 tutkijana ja vuonna 1919  osastopäällikkönä Venäläisen taiteen museossa. Petrogradin Akateemisen keskuksen tieteellisten ja tieteellis-taiteellisten laitosten hallinnon museo-osasto RSFSR:n koulutuksen kansankomissaariaatti; työskenteli myös Valtion taidehistoriallisessa instituutissa (1919–1926), Excursion Institutessa (1921–1924), Esittävien taiteiden teknillisessä korkeakoulussa (1924–1925) ja Koulutyöläisten keskustalossa (1922–1930).
Vladimir (1844–1919), muusikko ja kansatieteilijä, Venäläisen taiteen museon virkailija
Sofia (1848–1901), avioitui arkkitehti, kreivi Pavel Juljevitš Suzorin (1844-1919) kanssa
Julia (1850–1878), avioitui oikeuslääketieteen tutkija A. I. Spitzin (1843-1881) kanssa
Anna (1852–1920), avioitui arkkitehti P. N. Volkovin (1842-1922) kanssa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aleksandr Brjullov Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Thermes de Pompéi, A. Firman Didot, Paris, 1829 - arachne.uni-koeln.de
Aleksandr Brjullovin elämäkerta Suuri Venäläinen Tietosanakirja, 2023 (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA 
Muut:  Europeana  IdRef 
Marmoripalatsi (vas.) ja sen taloussiipirakennus 1844-1849
Julia Pavlovna Samoilovan huvila Grafskaja Slavianka, Pavlovsk, restauroitu 2017
Talvipalatsin Pompeji ruokasali, Konstantin Uhtomskin maalaus 1874, huoneen koristelu ei ole säilynyt. Vuoden 1895 jälkeen huone muutettiin Nikolai II:n ja Aleksandra Fjodorovnan uusrokoootyyliseksi Pieneksi valkoiseksi ruokasaliksi, huonekalut siirrettin muualle ja parkettilattia purettiin sekä siirrettiin Nikolai II:n biljardihuoneeseen. Huoneessa pidätettiin Venäjän väliaikainen hallitus 7. marraskuuta [J: 25. lokakuuta] 1917.
Natalia Gontšarova Puškina, Aleksandr Brjullov 1831-1832
Puoliso Aleksandra von Rahl, Aleksandr Brjullov 1830-luvun alku
Aleksandr Brjullovin huvila Pavlovskissa
Älykäs suunnittelija

Älykäs suunnittelija on älykkään suunnittelun teorian käsite, joka viittaa tietoiseen toimijaan, jonka katsotaan olevan vastuussa luonnossa havaittavasta monimutkaisuudesta ja järjestelmällisyydestä. Vaikka älykkään suunnittelun teorian kannattajat pitävät mahdollisena, että tämä suunnittelija on yliluonnollinen toimija, sitä ei määritellä tarkemmin esimerkiksi Jumalaksi, mikä erottaa älykkään suunnittelun perinteisestä kreationismista. Tällä tavalla se pyritään esittämään tieteellisesti neutraalina hypoteesina. Kyse on kuitenkin uskonnollisesta, ei tieteellisestä käsitteestä.
Älykkään suunnittelijan käytön perustelua

Älykkään suunnittelijan (engl. Intelligent Design) hypoteesi on saanut huomiota tieteen ja filosofian aloilla, erityisesti keskusteluissa evoluution mekanismeista ja luonnollisten prosessien rajoista. William Dembski on esittänyt mallin, jota hän kutsuu "suunnittelusuodattimeksi" (engl. design filter), määrittämään, milloin luonnossa havaitut rakenteet voivat olla älykkään suunnittelun tuotoksia. Dembskin menetelmä perustuu "monimutkaisen määritellyn informaation" (engl. Complex Specified Information) käsitteeseen. Hänen mukaansa älykkään suunnittelun tunnistaminen edellyttää, että jokin rakenne täyttää seuraavat ehdot:
Rakenteen synty ei ole selitettävissä luonnonlakien säännöllisyyksillä.
Se voidaan kuvata erikseen määritellyllä mallilla, joka erottaa sen satunnaisista tapahtumista.
Tällaisen rakenteen syntyminen sattumalta on äärimmäisen epätodennäköistä.
Dembski esittää, että jos nämä ehdot täyttyvät, voidaan päätellä, että rakenne on suunniteltu. Hän myös esittää uuden informaation säilymisen lain, jonka mukaan monimutkainen informaatio ei voi syntyä luonnollisesti, vaan se edellyttää ulkoista suunnittelua.
Älykkään suunnittelijan käytön perustelua > Perustelujen arvostelua

Kriitikot ovat huomauttaneet ongelmista Dembskin näkemyksissä. Sean Devinen mukaan älykkään suunnittelijan hypoteesi on liian epämääräinen ollakseen toimiva, ja Dembski hylkää virheellisesti luonnolliset selitykset, kuten evoluutioteorian ja luonnonvalinnan, vaikka ne riittäisivät selittämään biologisten rakenteiden monimutkaisuuden. Devine esittää seuraavat kolme argumenttia:
Luonnollisten selitysten hylkääminen liian varhain: Dembskin malli eliminoi luonnolliset prosessit ennen kuin kaikki mahdollisuudet on tutkittu. Tämä voi johtaa ennenaikaisiin päätelmiin suunnittelusta.
Epäselvä määritelmä satunnaisuudelle ja informaatiolle: Dembskin määritelmät "monimutkaiselle määritellylle informaatiolle" ja "satunnaisuudelle" ovat epäselviä ja ristiriitaisia.
Vaihtoehtoinen menetelmä: Martin Löfin universaalia satunnaisuustestiä on ehdotettu korvaamaan Dembskin menetelmä, koska se on matemaattisesti tarkempi ja tarjoaa paremman tavan arvioida, onko jokin rakenne satunnainen tai järjestynyt.
Oletus älykkäästä suunnittelijasta

Teoria älykkäästä suunnittelusta lähtee siitä, että eliöiden tiettyjen monimutkaisten rakenteiden synty on paremmin selitettävissä älyllisin syin (suunnittelu) kuin sattumalla luonnonlailla (mutaatiot ja luonnonvalinta). Teoria ei tutki itse suunnittelijaa eikä tee oletusta suunnittelijan persoonasta. Sen keskeisimmät työkalut palautumaton monimutkaisuus ja täsmennetty monimutkaisuus tarkastelevat suunnitelluiksi oletettuja kohteita, eivät itse suunnittelijaa.
Älykkään suunnittelun keskeisimmät edustajat, kuten Michael Behe ja William Dembski, jotka kaikki ovat yhteydessä yhdysvaltalaiseen Discovery Instituteen, uskovat suunnittelijan olevan kristinuskon Jumala. He eivät kuitenkaan päättele tätä uskoa älykkään suunnittelun argumentin perusteella, vaan erillisillä teologisilla ja filosofisilla syillä. Esimerkiksi William Dembski on tuonut esille uskonsa, että suunnittelija on kristinuskon Jumala, mutta hän erottaa tämän näkemyksen älykkään suunnittelun argumentin tieteellisistä perusteluista. Erkki Vesa Rope Kojosen mukaan sekä Behe että Dembski nojaavat näkemykseensä suunnittelijan identiteetistä argumentin ulkopuolisiin perusteisiin, korostaen, että älykkään suunnittelun argumentit itsessään eivät ota kantaa suunnittelijan tarkempaan olemukseen.
Alasin (järvi Joutsassa)

| Alasin |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°50′20″N, 26°01′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  metsäoja Vääräjärveen 
Järvinumero:  14.838.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,9 m  
Pituus:  510 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,344 km  
Pinta-ala:  7,077 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlasin 
Alasin  on Keski-Suomessa Joutsassa  Nakkerpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 510 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Kostamonjoen valuma-alueeseen (14.838) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,9 metriä mpy.
Dave Lindholm

| Dave Lindholm |
| --- | --- |
 Dave Lindholm 1980-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ralf Henrik Lindholm
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1952 (ikä 72) Helsinki
Muusikko
Tyylilajit:  rock bluesrock
Soittimet:  kitara 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dave ”Isokynä” Lindholm (oikealta nimeltään Ralf Henrik Lindholm; s. 31. maaliskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Lindholm on levyttänyt suuren määrän sekä suomeksi että englanniksi. Lindholmin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Pieni ja hento ote”, ”Jazzikansa tulee”, ”Sitähän se kaikki on”, ”Kaikki menee seinään”, ”Joo, joo, mä rakastan sua”, "Sataa & 22" ja ”Annan kitaran laulaa vaan”.
Pen Lee Kaivopuistossa 1976.
Vaiheet

Dave Lindholmin ensimmäinen levyttänyt yhtye oli Ferris, joka julkaisi ainoaksi jääneen albuminsa 1971 (Love Records). Dave Lindholm vei laulujaan talvella 1971–1972 Love Recordsiin nimellä ”Great Pen Lee”. Levy-yhtiö taivutteli hänet muuttamaan taiteilijanimensä Isokynäksi, joka on pysynyt muusikon liikanimenä näihin päiviin asti. Ensimmäisistä albumeista, Iso "Kynä" Lindholm (1972) ja Sirkus (1973), varsinkin jälkimmäistä pidetään suomirockin klassikkona. Vuonna 1975 Lindholm perusti yhtyeen Rock'n'Roll Band, jossa hän lauloi englanniksi. Tämä kokoonpano jäi lyhytaikaiseksi.  Vuonna 1979 Lindholm julkaisi sooloalbuminsa Vanha & uusi romanssi. Vielä samana vuonna hän perusti Ari Vaahteran kanssa Bluesounds-kokoonpanon, joka levytti klassikkolevynä pidetynkenen mukaan? englanninkielisen rockalbumin Black (1980). Like julkaisi vuonna 2001 kirjan Dave Lindholm – levytyksiä 30 vuotta, jossa käydään läpi Lindholmin siihenastinen levytysura hänen ja muitten kertomana. Kirjan teki Lamppu Laamanen.
Lindholm muutti Helsingistä Tampereelle vuonna 1983.
Kesän 2006 aikana Lindholm kasasi kokoonpanon, johon kuuluivat Dave Lindholm, laulu ja kitarat, Maria Hänninen, laulu ja basso, Sir Lampard, kitara, Anssi Nykänen, rummut. Kokoonpano esitti keikoillaan Lindholmin uran tunnetuimpia englanninkielisiä lauluja, esimerkiksi ”I'm Gonna Roll” ja ”T.H.E. World”. Kiertueelta äänitettiin livealbumi, joka ilmestyi marraskuussa 2006. Albumin äänitykset ovat Tavastialta (28.6.2006) ja Kesäkaivarin konsertista (17.7.2006). Albumin nimi on Dave Lindholm in English.
Vuonna 2006 Lindholm sai säveltaiteen valtionpalkinnon pitkästä ja tinkimättömästä urastaan. Tällöin tuli kuluneeksi 35 vuotta Lindholmin ensilevytyksestä. Vuonna 2009 hän sai Juha Vainio -palkinnon. Vuoden 2011 Emma-gaalassa Lindholm sai "Erikois-Emman". Häntä luonnehdittiin näin: "Aito bluesmies, suomalaisen bluesin ja rockin peruskallio".
Vuonna 2012 Lindholm julkaisi kolme levyä: kaksi Dave L. B. Inventive -yhtyeen kanssa ja yhden veljensä Calle Lindholmin kanssa. 2013 hän julkaisi suomenkielisen levyn neljän vuoden tauon jälkeen: Ken elää, ken näkee. Ken B. Vuonna 2015 Dave L. B. Inventive julkaisi kolmannen levynsä Behind Shades ja Lindholm jälleen suomenkielisen soololevyn Ajaton on ajoissa.
Diskografia > Studioalbumit

| --- | --- |
 Iso "Kynä" Lindholm (1972)  Sirkus (1973)  Isokynä & Orfeus: Musiikkia (1974)  Fandjango (1975)  Vanha & uusi romanssi (1979)  Aino (1982)  Huoneet 6 & 14 (1983)  Kuutamolla (1983)  Moderni hiljainen musiikki (1985)  Sissi (1987)  Jose Blues (1988)  Dave Lindholm & White Midnight: Creampistols (1989)  Sillalla (1990)  Sisar (1991)  Kissatanssit (1992)  LLL (1993)  Just (1998)  Punainen + (1998)  Valkoinen & (1999) :  Dave Lindholm & Pitkät kiinalaiset: Dave Lindholm & Pitkät kiinalaiset (2000)  Luuttujengi tulee (2001)  Dave Lindholm & Jake's Blues Band: Blue Moon Cars (2004)  D & D (2006)  Dave Lindholm & Jarmo Saitajoki: Nuo mainiot miehet soivine koneineen (2007)  Lahti (2009)  Dave Lindholm & Otto Donner: More than 123 (2010)  Calle and Dave Lindholm: The Blue CD (2012)  Ken elää, ken näkee. Ken B. (2013)  Ajaton on ajoissa (2015)  V. (2. joulukuuta 2016)  Simo Frangén & Dave Lindholm: Tana! Hitit ihanat! (2017)  Go (2017)  Dave Lindholm esittää: Kynä & Kumppanit (2018)  Dave Lindholm (2020)  Dave Lindholm Lights: Dave Lindholm Lights (2021)  Dave Lindholm Lights: Honolulu + 1 Hour (2021)  Antero Jakoila & Dave Lindholm: Vol. II (2022)  Tivoli (2023)
Diskografia > EP:t ja minialbumit

Dave Lindholm & Antero Jakoila: Crazy Moon (1980)
Dave Lindholm & Pepe Ahlqvist: Stunning Episodes (2000) (Rytmi-lehden kustantama CD)
Diskografia > DVD:t

Dave Lindholm & Otto Donner: Pieni ja hento ote (2008)
Diskografia > Livealbumit

Isokynä & Orfeus: Lillan (1974)
Kerran (1992)
Dave Lindholm in English (2006)
Juice Leskinen, Remu Aaltonen ja Dave Lindholm: JuiceRemuDave – Live! (2008)
Dave Lindholm esittää: Kynä & Kumppanit - Live (2019)
Laulu & kitara (2022)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Kenen laulu (1977)
Valmista kamaa (1996)
Lähes 50 (2002)
Yhtyeitä

Dave Lindholmilla on ollut useita omia yhtyeitä, ja hän on soittanut monissa merkittävissä suomalaisyhtyeissä, muun muassa:
Ferris (1969–1971)
Isokynä & Orfeus (1973–1974)
Rock'n'Roll Band (1975)
Pen Lee (1977–1979) ja Pen Lee & Co. (1975–1976)
Bluesounds (1979–1981)
Sleepy Sleepers
Pelle Miljoona (vuonna 1983 sekä joulukuussa 1997 kokoonpanolla Andy/Pelle/Dave)
The Run Runs (1983–1985)
Dave's 12 Bar (1985–1987)
Dave Lindholm & White Midnight (1989–1990)
Leningrad Cowboys
Dave Lindholm & Canpaza Gypsys (1994–1997)
Dave Lindholm & Pitkät kiinalaiset (2000)
SF-Blues (2002, 2012-)
Redclouds (2003) (tunnetaan myös nimellä Lindholm Eve Takala)
Dave Lindholm & Jakes Blues Band (2004)
Messengers (2008–)
Dave L. B. Inventive (2012–)
Dave Lindholm Lights (2020–)
Kirjallisuutta

Laamanen, Lamppu: Dave Lindholm – Levytyksiä 30 vuotta.  Like, 2001.  ISBN 951-578-845-5
Laamanen, Lamppu: Dave Lindholm – tietenkin.  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40321-1
Lindholm, Dave: Sanat – Sitähän se kaikki on.  Johnny Kniga, 2017.  ISBN 978-951-0-42768-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dave Lindholm Rockdatassa
Ylen Elävä arkisto: Dave Lindholm & Orfeus
Q-klubi: Q.Stone-yhtyeen ja Mikko Kuustosen vieraana Dave Lindholm (13.4.1991) Yle Areena
Yle Arkivet: Dave Lindholmin haastattelu (ruotsiksi)
Dave Lindholm PomusWikissä (Archive.org)
Lindholm, Dave hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Dave Lindholm |
| --- | --- |
Studiolbumit:  Iso "Kynä" Lindholm  Sirkus  Isokynä & Orfeus: Musiikkia  Fandjango  Vanha & uusi romanssi  Aino  Huoneet 6 & 14  Kuutamolla  Moderni hiljainen musiikki  Sissi  Jose Blues  Dave Lindholm & White Midnight: Creampistols  Sillalla  Sisar  Kissatanssit  LLL  Just  Punainen +  Valkoinen &  Dave Lindholm & Pitkät kiinalaiset: Dave Lindholm & Pitkät kiinalaiset  Luuttujengi tulee  Dave Lindholm & Jake's Blues Band: Blue Moon Cars  D & D  Dave Lindholm & Jarmo Saitajoki: Nuo mainiot miehet soivine koneineen  Lahti  Dave Lindholm & Otto Donner: More than 123  Calle and Dave Lindholm: The Blue CD  Ken elää, ken näkee. Ken B.  Ajaton on ajoissa  V.  Simo Frangén & Dave Lindholm: Tana! Hitit ihanat!  Go  Dave Lindholm esittää: Kynä & Kumppanit  Dave Lindholm  Dave Lindholm Lights: Dave Lindholm Lights  Dave Lindholm Lights: Honolulu + 1 Hour  Antero Jakoila & Dave Lindholm: Vol. II 
EP:t:  Dave Lindholm & Antero Jakoila: Crazy Moon  Dave Lindholm & Pepe Ahlqvist: Stunning Episodes 
DVD:t:  Dave Lindholm & Otto Donner: Pieni ja hento ote 
Livealbumit:  Isokynä & Orfeus: Lillan  Kerran  Dave Lindholm in English  Juice Leskinen, Remu Aaltonen ja Dave Lindholm: JuiceRemuDave – Live!  Dave Lindholm esittää: Kynä & Kumppanit - Live  Laulu & kitara 
Kokoelma-albumit:  Kenen laulu  Valmista kamaa  Lähes 50 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana 
Dave Lindholm Flow-festivaaleilla 2015.
The Backrooms

Ensimmäinen 4chaniin ladattu valokuva josta Backrooms myytti sai alkunsa
The Backrooms (suom. takahuoneet) on creepypasta, joka sai alkunsa vuonna 2019 4chan-kuvafoorumilta levinneen kuvan myötä. Käsite viittaa kuvitteellisiin tyhjiin toimistomaisiin tiloihin, joihin voi väitetysti tahtomattaan päätyä ja jotka on jaettu eri tasoihin. Jokainen näistä tasoista sisältää omanlaisiaan petoja, hirviöitä tai muita olentoja.
Historia

Toukokuussa 2019 4chan-kuvafoorumilla järjestettiin viestiketju, jossa osallistujia toivottiin lisäämään ketjuun ärsyttäviä tai omituisia kuvia. Eräs näistä kuvista oli keltainen huone jossa oli loistelamput. Kuva sai nopeasti suosiota ensin viestiketjun osallistujien keskuudessa, mutta myöhemmin se levisi laajemmalle internetiin. Kuvaa levitettiin sanomalla sen olevan peräisin takahuoneista, eli tilasta, jonne voi päästä "noclippaamalla" eli poistumalla todellisuudesta.
Toukokuussa 2024 selvisi, että alkuperäinen kuva otettiin vuonna 2002 kaupassa, joka sijaitsee Oshkoshin kaupungissa Wisconsinin osavaltiossa Yhdysvalloissa.