stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Historiateos
Sisältö > Yksityiskohtia

Historiateos tarjoaa runsaasti tietoa Herodotoksen ajan maailmankuvasta ja tietämyksen tilasta, mutta hän esittää monesta asiasta myös omia arvelujaan. Herodotos mainitsee esimerkiksi, että Niilin vuotuisten tulvien selitettiin yleisesti johtuvan lumen sulamisesta joen lähteillä, kaukana etelässä, mutta hän itse väitti tätä selitystä mahdottomana, koska hänen mukaansa Afrikassa, tunnetun maailman kuumimmassa osassa, ei voinut olla lunta. Tämän vuoksi hän esittikin niille oman selityksensä, jonka mukaan ne johtuvat autiomaan tuulista ja auringon liikkeestä. Herodotos kertoo myös foinikialaisten meren­kulkijoiden purjehtineen Afrikan ympäri Egyptin faarao Neko II:n toimeksi­annosta, mutta ei uskonut väitteisiin, jonka mukaan he olisivat nähneet auringon oikealla puolellaan (siis pohjoisessa) kulkiessaan Afrikan etelä­kärjen ohi idästä länteen. Eteläiselle pallon­puoliskolle aurinko kuitenkin todella paistaa pohjois­suunnasta, minkä vuoksi juuri tätä mainintaa on pidetty todisteena siitä, että matka on todella tehty.
Herodotoksen maininnat Intiasta ovat vanhimpia ulkopuolisten kertomuksia intialaisesta kulttuurista. Herodotoksen mukaan maa on autio Intiasta itään, kunnes loppuu mereen.
1800-luvun lopulta lähtien tehdyt tutkimukset ovat vahvistaneet joitakin Herodotoksen väitteitä oikeiksi. Hänen kuvaustaan Skyytiassa sijainneesta Gelonoksen kaupungista, joka oli tuhansia kertoja Troijaa suurempi, ei pidetty uskottavana ennen kuin se löydettiin vuonna 1975. Arkeologiset tutkimukset Egyptin Herakleionissa ja Naukratiksen steelan löytyminen ovat myös vahvistaneet, että tämä kaupunki todella perustettiin Egyptin uuden valtakunnan aikana, mitä aikaisemmin ei pidetty uskottavana.
Herodotos mainitsee Egyptin 26. dynastian (672–525 eaa.) hallitsijat oikeassa aikajärjestyksessä. Sen sijaan varhaisemmista faaraoista, joita hänen mukaansa oli ollut yli 300, hän mainitsee nimeltä vain muutamia ja tekee myös karkeita kronologisia virheitä. Esimerkiksi hän sijoittaa Kheopsin pyramidin rakentamisen aivan liian myöhäiseen ajankohtaan.
Yhtenä kummallisimmista Herodotoksen kertomuksista on pidetty sitä, että Persian valtakunnan itäisimmissä osissa elää ketun kokoisia muurahaisia, joilla on turkki. Hänen mukaansa alue on hiekka-autiomaata, josta jättiläismuurahaiset löytävät usein kultahiekkaa kaivaessaan sinne käytäviä, ja alueen asukkaat keräsivät muurahaisten löytämän kullan talteen. Ranskalainen kansatieteilijä Michel Peissel on kuitenkin löytänyt nykyisin Pakistaniin kuuluvasta osasta Kashmiria eläinlajin, oravan sukuisen himalajanmurmelin (Marmota himalayana), jota Herodotos on mahdollisesti tarkoittanut. Seudun maaperässä todella on kultaa, ja Peisselin mukaan alueen asukkaat ovat vahvistaneet, että siellä todella on kerätty talteen murmelien löytämää kultaa. Peissel on lisäksi arvellut, että Herodotos olisi sekoittanut toisiinsa persian kielen murmelia ja vuoristomuurahaista tarkoittavat, äänteellisesti toisiaan muistuttavat sanat.
Kirjallisuutta > Suomennos

Herodotos: Historiateos. 1–2.  ((Historíai.) Suomentanut ja esipuheella varustanut Edvard Rein. 4. painos (1. painos 1907–1910). Laatukirjat)  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 9789510178690
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Herodotus: Historiae.  (Volume I: Books I-IV. Third Edition. Edited by K. Hude. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press, 1993.  ISBN 9780198145264
Herodotus: Historiae.  (Volume II: Books V-IX. Third Edition. Edited by K. Hude. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press, 1993.  ISBN 9780198145271
Herodotus: The Persian Wars.  (Volume I. Books 1–2. Loeb Classical Library 117)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99130-3
Herodotus: The Persian Wars.  (Volume II. Books 3–4. Loeb Classical Library 118)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99131-1
Herodotus: The Persian Wars.  (Volume III. Books 5–7. Loeb Classical Library 119)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99133-8
Herodotus: The Persian Wars.  (Volume IV. Books 8–9. Loeb Classical Library 120)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99134-6
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Baragwanath, Emily: Motivation and Narrative in Herodotus.  Oxford:  Oxford University Press, 2008.  ISBN 9780199231294
Baragwanath, Emily & de Bakker, Mathieu (toim.): Myth, Truth, and Narrative in Herodotus.  Oxford:  Oxford University Press, 2012.  9780199693979
How, W. W. & Wells, J.: A Commentary on Herodotus. With Introduction and Appendices.  (Volume I (Books I-IV))  Oxford:  Oxford University Press, 1989.  ISBN 9780198143840
How, W. W. & Wells, J.: A Commentary on Herodotus. With Introduction and Appendices.  (Volume 2 (Books V-IX))  Oxford:  Oxford University Press, 1990.  ISBN 9780198721390
Aiheesta muualla > Teos

Herodotos: Historiateos . Suomennos Edvard Rein. Project Gutenberg.
Kirjat I–II
Kirjat III–VI
Kirjat VII–IX
Herodotus: The Histories. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Herodotus: The History of Herodotus The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Herodotus: The Histories (Arkistoitu – Internet Archive) Pax Librorum. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Lendering, Jona (toim.): Herodotus' Histories: the 28 logoi (Arkistoitu – Internet Archive) Livius.org (englanniksi)
Herodotoksen Historiateoksen kansilehti vuodelta 1781.
Babylonialaiset häämarkkinat – tulkinta Historiateoksen kirjassa I kuvatuista markkinoista. Edwin Longin maalaus vuodelta 1875.
Spartan kuningas Leonidas Thermopylaissa. Jacques-Louis David, 1814.
Kreikkalainen kolmisoutu eli trieeri. Alustyyppi oli yleinen sotalaivojen tyyppi persialaissotien aikaan, 400-luvulla eaa.
Homotetiakeskus

Homotetiakeskus on yksi euklidisen geometrian peruskäsitteistä. Sitä voidaan kuvailla samankaltaisuuden tai vastaavuuden keskukseksi. Homotetiakeskus on piste, josta vähintään kaksi geometrisesti samanmuotoista kuviota voidaan nähdä suurempana tai pienempänä suhteessa toisiinsa. Termiä käytetään myös yleisesti analyyttisessa geometriassa.
Kuva 1.
Homotetiakeskuksen sijainti

Homotetiakeskus voi sijata kuvioiden ulko- tai sisäpuolella. Jos ulkopuolinen piste on sijainniltaan molempien kuvioiden ulkopuolella ja niiden koko on suhteessa homotetiakeskukseen (kuva 1).
Homotetiakeskus saattaa olla myös siis sisäpuolinen piste. Tuolloin piste sijaitsee kappaleiden välissä (kuva 2). Ympyröillä on aina sisä- sekä ulkopuolinen homotetiakeskus.
Monikulmiot yleisesti

Kun kahdella geometrisella kuviolla on yhteinen homotetiakeskus, niin ne ovat yhtenäisiä toisiinsa nähden. Toisin sanojen, kuvioilla tulee olla samat kulmat vastaavissa pisteissä ja eroja voi olla ainoastaan suhteellisessa skaalautuvuudessa. Kuviot voidaan liittää toisiinsa projektiolla homotetiakeskuksesta. Homotetiakeskus voi olla joko ulkoinen tai sisäinen. Jos keskus on sisäinen, vähintään kaksi geometristä kuviota ovat skaalautuvia peilikuvia keskenään. Tämä voidaan ajatella myös, että myötäpäiväinen kulma yhdessä kuviossa vastaa toisen kuvion vastapäiväistä kulmaa.
Jos keskus on ulkoinen, kaksi kuviota ovat suoraan samanlaisia keskenään ja ne voidaan havaita peräkkäin toistuvina (kuva 1). Tärkeää on huomioida, että kuvioiden vastaavat kulmat ovat yhtä isot kuvion toistuessa.
Ympyrä

Ympyrät ovat euklidisen geometrian mukaisesti yhdenmuotoisia ja peilikuvallisesti symmetrisiä. Tämän vuoksi millä tahansa ympyräparilla on molemmat homotetiakeskukset, eli ulkoiset ja sisäiset. Ympyröiden homotetiakeskus sijaitsee ympyröiden yhteisellä keskilinjalla.
Homotetiakeskukset löytyvät tutkimalla ja piirtämällä. Halkaisijat piirretään molempiin ympyröihin niin, että ne tekevät saman kulman yhdessä keskilinjan kanssa. Halkaisijoiden tulee olla samansuuntaiset ja kulma α  molemmissa ympyröissä sama (kuva 2). Piirretään suorat ympyröiden kaarella vastaaviin pisteisiin, niin saadaan suorat yhdistymään ulkoiseen homotetiakeskuskseen, esimerkiksi pisteet A1 ja A2 kuvassa 2.
Toisaalta jos piirretään suorat yhdestä kaaripisteestä täysin päinvastaiseen (diametriseen) kaaren pisteeseen, esimerkiksi pisteet A1 ja B2 (kuva 2), saadaan aikaiseksi kahden suoran leikkaus, jonka leikkauspisteessä sijaitsee sisäpuolinen homotetiakeskus. Nämä suorat saattavat olla myös ympyrän tangentteja, kuten suoran leikatessa pisteitä B1 ja A2 (kuva 2).
Mittakaava

Valitaan kuvion S ulkopuolelta jokin piste O, joka on siis homotetiakeskus. Olkoon k >0, eli positiivinen luku. On piirretty myös kuvio S’ (yhdenmuotoinen S kanssa) siten, että kuvioiden P ja P’ vastinpisteillä on seuraava yhteys:
 {\vec {OP'}}=k={\vec {OP}}
Tällöin saadaan kuviosta S’ homoteettinen kuvion S kanssa, jossa on käytetty mittakaavaa k. Jos esimerkiksi k >1, on kysymyksessä homoteettinen laajennus.
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  Espoo:  Otatieto, 1989.  ISBN 951-672-103-6
Kuva 2.
Kurki (Paanajärvi)

| Kurki Кургиево, Kurgijevo |
| --- | --- |
 Kurki
 Koordinaatit: 65°13′11″N, 32°50′30″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kemin piiri
Kunta:  Vääräkoski
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurki (myös Kurenkylä, ven. Кургиево, Kurgijevo) on entinen kylä Karjalan tasavallan Kemin piirin Vääräkosken kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Sompajoen (ven. Šomba) muodostaman pienen järven rannalla 45 kilometriä Vääräkoskelta linnuntietä luoteeseen.
Paanajärven pogostaan kuulunut Kurki mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopun verokirjoissa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se muodosti lähikylineen Paanajärven volostin Kuren kyläkunnan, johon kuuluivat myös Kuorilahden, Sompajärven (Šombozero) ja Suolapohjan (Šolopovo) kylät sekä Patrikanvaaran eli Ylivaaran (Padrikanvaraka), Triihvonvaaran (Trifon Varaka) ja Voleinvaaran eli Alavaaran (Valenvaraka) uudiskylät. Vuonna 1905 niissä oli lähes 600 asukasta. Kuren kylässä oli 26 taloa ja 182 asukasta.
Seudun asukkaat olivat karjalaisia, jotka harjoittivat heikosti kannattanutta maataloutta, kalastusta, metsästystä, puutavaran hankintaa ja -uittoa sekä kävivät muualla ansiotöissä. Kurenkylän kautta kulki reitti Kemijoelta Tuoppajärven rannalle Suolapohjaan. Kylässä oli kirkko, mutta ei vakituista pappia.
Neuvostoaikana perustettiin Kuren kyläneuvosto, joka kuului aluksi Kemijoen ja sittemmin Uhtuan piiriin. Kuren kyläryhmän lisäksi kyläneuvostoon kuului myös Suolapohjan kylä. Vuonna 1933 niissä oli 300 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Kuressa, johon kuuluivat myös Alavaaran, Kurenvaaran, Triihvonvaaran ja Ylivaaran uudiskylät, asukkaita oli 246. Maatalouden kollektivisoinnin yhteydessä Kurenkylään perustettiin kolhoosi. Kylässä oli kauppa, posti, kirjasto, kirkosta tehty kerhotalo sekä alkeiskoulu, jossa opetettiin ensin venäjäksi, sitten suomeksi ja lopulta karjalaksi. Seudun uudiskylät hävisivät ennen toista maailmansotaa Voleinvaaraa lukuun ottamatta.
Talvisodan alettua kylän miehet kutsuttiin armeijaan. Vaikka sotatoimet eivät ulottuneet Kurkeen saakka, kylän naiset, lapset ja vanhukset evakuoitiin Suikuun ja Arkangelin alueelle, jossa monet kuolivat nälkään. Yli neljästäkymmenestä sotaan lähteneestä miehestä vain puolet palasi kotiin.
Sodan jälkeen Kurenkylän nuoriso alkoi hakeutua palkkatöihin metsätyömaille. Kylän kolhoosi muutettiin sovhoosin työryhmäksi ja sittemmin metsäteollisuuspiirin aputaloudeksi. Kuren kyläneuvosto liitettiin Somman kyläneuvostoon. Palvelut katosivat asukkaiden vähentyessä ja lopulta koko kylä lakkautettiin ”perspektiivittömänä”. Talot jäivät kalastajien majapaikoiksi ja vähitellen ne sahatiin polttopuiksi.
Anna-Liisa Kurki

Anna-Liisa Kurki (myöh. Silenius, 11. syyskuuta 1926 Viipurin maalaiskunta – 12. helmikuuta 2005 Lahti) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Lahden Kalevaa. Kurki voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1949 (2.29,0) ja 1950 (2.19,8).
Kurki juoksi 800 metrin Suomen ennätyksen 2.24,8 30. heinäkuuta 1950 Mäntässä, mutta Anita Aittala juoksi vielä samana päivänä Mynämäessä 2.23,0. Kurki paransi ennätykseksi 2.19,8 Valkeakosken SM-kisoissa 13. elokuuta 1950. Hän juoksi vielä 10. syyskuuta 1950 Romanian Bukarestissa SE:n 2.17,2, joka säilyi voimassa elokuuhun 1954. Lempimatkallaan hän voitti myös TUL:n mestaruuden vuosina 1949–1951.
Kurki kuului kahdeksan vuotta Lahden Kalevan johtokuntaan ja toimi neljä vuotta seuran sihteerinä. Kurki harrasti kuntourheilua ja kalastusta.
Kupanitsa

| Kupanitsa Губаницы, Gubanitsy |
| --- | --- |
 lippu
 Kupanitsa
 Koordinaatit: 59°29′20″N, 29°32′17″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Volossovan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  147,02 km²
Väkiluku (2011):  3 600
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kupanitsan kylää vuonna 1911.
Kupanitsan kirkko.
Kupanitsa (ven. Губани́цы, Gubanitsy) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä kolme kilometriä Volossovasta koilliseen. Kylässä on 250 ja kunnassa 3 600 asukasta (vuonna 2011). Kupanitsa on myös Inkerin kirkon seurakunta.
Maantiede ja asutus

Kupanitsan kunnan pinta-ala on 147,02 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Volossovan piirin Kikkerin, etelässä Volossovan, lännessä Terpitsan ja pohjoisessa Lopitsan ja Seltsan sekä koillisessa Hatsinan piirin Sääskelän ja idässä Jelisavettinan kuntiin. Pinta-alasta 48,5 % on metsää, 45,6 % maatalousmaata ja 5,3 % asuinaluetta.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa. Siellä esiintyy paljon karsti-ilmiöitä. Ainoa vesistö on pieni Hylkysinjärvi (ven. Hjulgjuzi).
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Suminan (ven. Sumino) taajama ja 12 kylää: Korkka (Gorki), Korkkylä eli Korpikylä (Kurgolovo), Kottina I (Kotino), Kottina II (Ožogino), Muratta (Muratovo), Putina (Budino), Rževka, Seropitsa (Krasnyje Tšerepovitsy), Sokolovka, Torossova (Torosovo), Vesikkola (Vezikovo) ja Volkova (Volgovo). Suurimmat asutuskeskukset ovat noin puolentoista tuhannen asukkaan Sumina ja Torossova.
Historia

Novgorodin Vatjan viidenneksen Kaprion kihlakunnan Osertsan pogostaan kuulunut Kupanitsan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1500 verokirjassa. Ruotsalaisaikana 1600-luvun puolessävälissä siitä tuli luterilaisen seurakunnan keskus. Kupanitsan ja sen vieressä sijainneen ”Pienen-Kupanitsan” eli Röllän asukkaat olivat inkerinsuomalaisia savakoita. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kylä toimi volostin ja neuvostoaikana kyläneuvoston keskuspaikkana.
Liikenne, talous ja palvelut

Kupanitsan kautta kulkevat Kemppaalan (ven. Kempolovo) ja Hattulan (Šapki) sekä Sääpinän (Žabino), Volossovan, Repolan (Repolka) ja Verestin väliset maantiet, joilta on yhteys Pietarin ja Tallinnan väliselle valtatielle. Kunnan eteläpuolella kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen rautatie. Kylistä on linja-autoyhteydet Volossovaan ja Pietariin.
Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon ja vihannesten viljelyyn keskittynyt maatalous. Kunnassa toimivat Suminan ja Torossovan maatalousyritykset sekä parikymmentä yksityistilaa. Merkittäviä työllistäjiä ovat myös sosiaali- ja terveyspalvelut sekä koulutus. Yli kaksi kolmasosaa työvoimasta käy töissä Pietarissa, Volossovassa tai naapurikunnissa.
Palvelut ovat keskittyneet Suminaan ja Torossovaan. Niihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, pieni poliklinikka ja lääkintäasema sekä kirjastot, kulttuuritalot, postit ja pankki.
Nähtävyydet

Kunnan alueelta on löydetty useita keskiaikaisia kurgaani- ja kivikehyshautoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1861 pystytetty Kupanitsan luterilainen kirkko sekä Volkovan, Torossovan ja Suminan kartanoalueet.
Aiheesta muualla

Kupanitsan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuormalava

Vakiomittainen EUR-lava eli ”eurolava”
Muovinen kertalava
Kuormalava on tavarankuljetuksessa ja varastoinnissa käytettävä määräkokoinen, tavallisesti puinen matala lava. Vakiomuotoisten kuormalavojen käyttö nopeuttaa kuorman lastausta ja purkua niin maantie- kuin rautatieliikenteessä ja mahdollistaa tavaran tehokkaan käsittelyn varastoissa. Kuormalavat ovat joko standardin mukaisia vaihtolavoja tai kertalavoja.
Rakenne

Kuormalavan pääosat ovat kansi, välituet ja pohja. Puisessa lavassa välituet (tai yksi pitkä välituki) ja alin pohjalauta muodostavat pitkulaisen jalan. Jalkoja on lavassa useimmiten kolme, pienissä kertalavoissa kaksi. Kannen ylin osa koostuu yleensä yhdensuuntaisten lautojen rivistä, jossa on tyypillisesti 5–9 lautaa, suurissa kertalavoissa enemmänkin. Standardilavoissa kansilautojen välissä on reilut raot, mutta myös umpikantisia lavoja valmistetaan.
Pohjarakenteeltaan kuormalava voi olla jalkalava tai kehälava. Jalkalavan alle voi kahdelta suunnalta ajaa esteettä myös lavansiirtovaunulla, kuten haarukkavaunulla. Kehälavassa taas kaikilla sivuilla on pohjalauta, mikä parantaa lavan kantavuutta.
Jos lavan jokaisella sivulla on käsittelyaukot trukin sarvia varten, puhutaan nelitielavasta. Jos jalan välituet ovat koko mitaltaan umpinaiset eli aukottomat, on kyseessä kaksitielava.
Mitat

Standardikokoisista lavoista Suomessa on käytössä FIN- ja EUR-lavoja sekä myymälälavoja. FIN-lava on kooltaan 1000 mm × 1200 mm ja EUR-lava 800 mm × 1200 mm. 
Nämä standardilavat tunnistaa FIN- tai EUR-leimasta lavan sivussa. Myymälälavan (puhekielessä ”teholavan” tai ”puolilavan”) koko on 800 mm × 600 mm.
FIN-lavan koko perustuu VR:n käyttämään lavatyyppiin eli VR-lavaan. Suomalaisen standardin EUR-lavaa suurempi leveys selittyy Suomen rataverkon suuremmalla raideleveydellä, jonka vuoksi suomalaisen tavaravaunun pohja on leveämpi kuin Länsi-Euroopan junissa.lähde?
EUR-lavan standardoitu korkeus on 144 mm; tyypillisesti lavojen korkeus on 100–200 mm.
Puisen FIN-lavan tyypillinen massa on noin 25 kg, EUR-lava painaa vastaavasti 20–22 kg. Kuormalavan paino voi vaihdella useita kiloja käytetyn puulajin ja lavan kosteuden mukaan.
Käyttö

Standardilavan hinta on toistakymmentä euroa, joten lavojen liikkeitä eli lavavelkoja yritysten välillä seurataan kuormalavakuitein. Usein kuormantoimituksen yhteydessä täydet lavat vaihdetaan tyhjiin vastaaviin lavoihin. Myös rikkoontuneiden lavojen korjaus- ja kierrätystoimintaa harjoitetaan laajalti. Kuormalavojen korjauskin on standardoitu. 
Standardilavan käyttöikä voi olla huomattavan pitkä, kovassakin käytössä useita vuosia. Kertalavojen heikon kestävyyden ja alhaisen vaihtoarvon vuoksi niistä käytetään myös nimitystä roskalava.
Vakiokokoisiin kuormalavoihin on saatavana lavakauluksia (nurkistaan saranoitu matala puinen ”seinä”) ja häkkikehyksiä (tavallisesti korkeahko metalliverkkoseinä). Kuorman tai lavojen pinoamisen mahdollistavia määrämittaisia välilevyjä, nurkkatolppia ja kansikehikoita on myös saatavilla.
Kuormalava voidaan varustaa RFID-tunnisteella, joka toimii eräänlaisena lavan rekisterinumerona. Tällaisia tunnistelavoja käytetään lähinnä suljetussa kierrossa, esimerkiksi tehtaan sisäisessä tavaraliikenteessä.
Kuormalavoja saatetaan joskus käyttää sisustuksessa esimerkiksi sängynrunkona. Turvallisuus- ja kemikaaliviraston mukaan niitä ei kuitenkaan tulisi tuoda sisään käsittelemättöminä, sillä niitä voi olla käsitelty kemikaaleilla, jotta niiden käyttöikä ulkoilmassa olisi pidempi. Ne kannattaa aina pinnoittaa joko maalaamalla tai lakkaamalla.
Valmistusmateriaalit

Kuormalavoja valmistetaan myös muista materiaaleista kuin sahatavarasta tai vanereista. Näitä ovat ainakin aaltopahvi ja kartonki sekä muovi. Puulavaa kevyempi vaihtoehto säästää rahtikustannuksia etenkin ilmakuljetuksissa. Myymälälavasta on standardoitu myös muovinen versio. Erikoistarkoituksiin lavoja tehdään myös muista aineista, kuten teräksestä tai alumiinista.
Käsittelemättömästä sahatavarasta valmistettujen lavojen mukana voi levitä esimerkiksi tuholaishyönteisiä, jotka vierasperäisinä tuholaisina voivat aiheuttaa suurta tuhoa esimerkiksi puustolle. Standardin ISPM 15 mukaan kaikkiin maihin ei saa viedä käsittelemätöntä puuta, ja usein tulee halvemmaksi käyttää esimerkiksi kuitulavaa kuin erikoiskäsiteltyä puulavaa.
Suomalainen Eltete TPM Oy on kehittänyt sekä erilaisia kartonkilavaratkaisuja että automaattisia lavanvalmistustekniikoita. Heidän kartonkilavansa voitti vuonna 2024 ScanStar -palkinnon. Suomen Kuitulava Oy on valmistanut kuormalavoja kartongista ja aaltopahvista vuodesta 1995 lähtien. Suomen Kuitulava voitti kehittämällään kuitulavalla ja sen automatisoidulla valmistusmenetelmällä INNOSUOMI-palkinnon vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SFS-tuoteryhmä 55.180.20 SFS ry, verkkokauppa: Kuormalavastandardit
Lavaratkaisut - APPA Kartonkilava (Arkistoitu – Internet Archive) Eltete TPM Ltd
Kuitulavat - kierrätyskelpoiset kuormalavat (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kuitulava Oy
Puupakkausten Kierrätys PPK Oy (Arkistoitu – Internet Archive) Puupakkausten tuottajayhteisö
Puisen pakkausmateriaalin ISPM 15 -vaatimukset kansainvälisessä kaupassa – Ruokavirasto
EUR-lava ja sen mitat
Palonkestävä lava sinkitystä teräksestä
Ville Kurki

Ville Kalle Kurki (24. maaliskuuta 1968 Kerava – 12. heinäkuuta 2022) oli suomalainen purjehtija.
Kurki sijoittui olympialaisten Star-luokassa 20:nneksi Richard Grönblomin gastina Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui 20:nneksi vuonna 1995 ja 25:nneksi vuonna 1996. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli parhaimmillaan kymmenes vuonna 1994 ja 15:s vuonna 1993.
Seuratasolla Kurki edusti Naantalin Purjehdusseuraa ja Nyländska Jaktklubbenia.
Hopeakylkikalat

| Hopeakylkikalat |
| --- | --- |
 Neonjuovakylki (Labidesthes sicculus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes  Rosen, 1966
Heimot
 Hopeakyljet Atherinidae  Okahopeakyljet Atherionidae  Amerikanhopeakyljet Atherinopsidae  Revontulikalat Bedotiidae  Hammassädekalat Dentatherinidae  Tyrskykalat Isonidae  Sateenkaarikalat Melanotaeniidae  Tyrskyhopeakyljet Notocheiridae  Sarsat Phallostethidae  Sinisilmät Pseudomugilidae  Sädekalat Telmatherinidae 
Katso myös
   Hopeakylkikalat Wikispeciesissä   Hopeakylkikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopeakylkikalat (Atheriniformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Lajeja tunnetaan yhteensä lähes 400, näistä kaksi kolmasosaa on sisävesikaloja, muut merissä ja murtovesissä eläviä. Lahko jaetaan nykyisin 11 heimoon.
Useimmat lajit ovat hopeanvärisiä, melko suurisuomuisia. Sateenkaarikalojen koiraissa on muitakin värisävyjä.
Hopeakylkikaloihin kuuluu joitakin ruokakaloja. Monia lajeja on pidetty akvaariokaloina.
Lajeja

grunion Leuresthes tenuis
suomuhopeakylki Atherina boyeri
Akvaariokalat
kultapyrstösateenkaarikala Melanotaenia boesemani
neonsateenkaarikala Melanotaenia praecox
sinisateenkaarikala Melanotaenia lacustris
viirikirjokala (viirisädekala) Iriatherina werneri
purppurasateenkaarikala Glossolepis incisus
revontulikala Bedotia madagascariensis (Bedotia geayi)
kultasinisilmä eli kultasädekala Pseudomugil furcatus
perhosinisilmä (perhosädekala) Pseudomugil signifer
sädekala Marosatherina (=Telmatherina) ladigesi
Hopeanitriitti

| Hopeanitriitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7783-99-5
PubChem CID:  160904
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AgNO2
Moolimassa:  153,88
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  140 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,453 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4,15 g/l (25 °C)
    
Hopeanitriitti (AgNO2) on hopea- ja nitriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.