stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1578
Syntyneitä

9. helmikuuta – Giovan Battista Andreini, italialainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija (k. 1654)
1. huhtikuuta – William Harvey, brittiläinen lääkäri, verenkierron keksijä (k. 1657)
14. huhtikuuta – Filip III, Espanjan kuningas (k. 1621)
27. toukokuuta – Juan Pereda Gudiel, espanjalainen katolinen piispa (k. 1632)
9. heinäkuuta – Ferdinand II, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari, Sisä-Itävallan arkkiherttua, Böömin ja Unkarin kuningas (k. 1637)
2. syyskuuta – Olaus Bureus, ruotsalainen lääkäri, lakimies ja pormestari (k. 1655)
2. syyskuuta – Henrik Kaarlenpoika Horn, suomalais-ruotsalainenvaltiomies ja diplomaatti (k. 1618)
Johan Fleming, suomalainen aatelismies, Klaus Flemingin poika (k. 1599)
Hieronymus Francken II, alankomaalainen taidemaalari (k. 1623)
Fede Galizia, italialainen taidemaalari (k. 1630)
Benedetto Landi, italialainen katolinen piispa (k. 1638)
Ottavio Leoni, italialainen taidemaalari (k. 1630)
Antonio Provana, italialainen katolinen arkkipiispa (k. 1640)
François Ravaillac, Ranskan kuningas Henrik IV:n murhaaja (k. 1610)
Francisco de Santiago, portugalilainen säveltäjä (k. 1644)
Kuolleita

12. helmikuuta – Katariina Itävaltalainen, Kastilian prinsessa, Itävallan arkkiherttuatar ja Portugalin kuningatar, kuningas Juhana III:n puoliso (s. 1507)
4. huhtikuuta – James Hepburn (Bothwellin jaarli), Bothwellin jaarli, Skotlannin kuningatar Maria Stuartin lyhytaikainen aviomies 1567 (s. 1535)
19. huhtikuuta – Uesugi Kenshin, japanilainen daimio (s. 1530)
20. huhtikuuta – Lady Mary Grey, Jane Greyn nuorempi sisar ja Henrik VII:n tyttärentyttärentytär (s. 1545)
4. elokuuta – Sebastian I, Portugalin ja Algarven kuningas (s. 1554)
10. syyskuuta – Pierre Lescot, ranskalainen arkkitehti (s. 1510)
1. lokakuuta – Juan de Austria, espanjalainen amiraali, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Kaarle V:n avioton poika (s. 1547)
13. lokakuuta – Jean Bullant, ranskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä (s. 1515)
Filippa Fleming, suomalainen aatelisnainen ja maanomistaja
Eerik Härkäpää, Viipurin piispa
Savukvartsi

Savukvartsi
Savukvartsi on väriltään ruskeasta mustaan vaihteleva kvartsin muunnos. Se syntyy ilmeisesti alumiinipitoisen vuorikiteen luonnollisesta (tai keinotekoisesta) säteilytyksestä.[lähde? ] Mustista savukvartseista käytetään nimitystä morion.
Kuten muutkin kvartsijalokivet, savukvartsi on piidioksidikide (SiO2), jonka vähäiset rautaepäpuhtaudet antavat sille sen värin. Väri vaihtelee savunruskeasta tummanruskeaan. Savukvartsia on myös kutsuttu virheellisesti savutopaasiksi. Savukvartsista voi valon avulla nähdä osittain läpi.
Aiheesta muualla

Mindat: Smoky Quartz (englanniksi)
Savukotinga

| Savukotinga |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kotingat Cotingidae
Suku::  Savukotingat Lipaugus
Laji::  fuscocinereus
Kaksiosainen nimi
 Lipaugus fuscocinereus  (Lafresnaye, 1843) 
Katso myös
   Savukotinga Wikispeciesissä   Savukotinga Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savukotinga (Lipaugus fuscocinereus) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Savukotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sidney Matthew Metzger

Sidney Matthew Metzger (11. heinäkuuta 1902 – 12. huhtikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. huhtikuuta 1926 ja nimitettiin Santa Fen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Birthan titulaaripiispaksi 5. tammikuuta 1940. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Arthur Jerome Drossaerts, jota avustivat Rudolph Aloysius Gerken ja Mariano Simon Garriga.
Metzger sai 26. joulukuuta 1941 nimityksen El Pason koadjuuttoripiispaksi, ja 29. marraskuuta 1942 hänestä tuli sen piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 17. maaliskuuta 1978.
WSP Global

| WSP Global Inc |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  Toronton pörssi; WSP
ISIN:  GB0009323741
Perustettu:  1959
Toimitusjohtaja:  Alexandre L'Heureux
Kotipaikka:  Toronto, Kanada
Toimiala:  rakennuttaminen, insinöörikonsultointi
Henkilöstö:  49 500
Kotisivu:  wsp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
WSP Global Inc on kanadalainen osakeyhtiö, jonka toimialaan kuuluvat rakennuttaminen ja konsultointi rakentamisessa. Yhtiö on kirjattu Toronton pörssiin. Suomen tytäryhtiö WSP Finland Oy on myös rakennusalalla toimiva suunnittelu- ja konsulttiyritys  .
Historia > Kanadalainen Genivar (1959–2012)

Yhtiön juuret ovat Kanadassa, jossa perustettiin vuonna 1959 kaksi quebeciläistä insinööritoimistoa, G.B.G.M. Ltd ja Les Consultants Dupuis Côté, Inc. Ne yhdistyivät vuonna 1987, jolloin syntyi Groupe-Conseil Solivar Inc. Yritysostot jatkuivat 1990-luvulla ja vuonna 1993 konsernin nimeksi tuli Genivar. Vuoteen 2012 mennessä yritysostoja oli tehty noin sata ja Toronton pörssissä noteeratusta Genivar Incista oli tullut alansa suurimpia yrityksiä Kanadassa. Genivar osti WSP Groupin vuonna 2012.
Historia > Brittiläinen WSP (1969–2012)

Brittiläisen WSP-yhtiön oli perustanut Chris Cole kolmen muun yhteistyökumppanin kanssa vuonna 1969 nimellä William Sale Partnership. Yhtiö listattiin Lontoon pörssiin vuonna 1987. WSP Group laajensi toimintansa muihin maihin 1990-luvulla. Vuonna 1995 muodostettiin Aasiassa toimiva tytäryhtiö WSP Asia. WSP Groupin tekemiä yritysostoja ovat olleet muun muassa ruotsalaisen Jacobson & Widmarkin ostaminen vuonna 2001, suomalaisten LT Consultants OYn ja EMP Projects OYn ostaminen vuonna 2003 ja arabiemiirikuntalaisen PHB Groupin osto vuonna 2005. Vuonna 2007 WSP Group osti australialaisen rakentamiseen erikoistuneen yhtiön Lincolne Scottin, eteläafrikkalaisen LC Consultingin, britannialaisen CEL Internationalin ja saksalaisen CBP Consulting Engineers. Vuonna 2012 WSP Group PLC työllisti 15 000 työntekijää ja sillä oli 300 toimistoa ympäri maailman. Se osti ruotsalaisen Natlikanin, joka oli erikoistunut ympäristökonsultoinnin verkkopohjaisiin ratkaisuihin.
Historia > WSP Globalin syntyminen (2012–2014)

Kun Genivar osti WSP Groupin vuonna 2012 yhtiöiden yhteenlaskettu liikevaihto oli noin 1,4 miljardia euroa ja niillä oli yhteensä 14 500 työntekijää 30 maassa. Yhdistynyt yritys oli maailman 18. suurin suunnitteluyritys. Tammikuussa 2014 koko konserni alkoi käyttää WSP:n brändiä, ja sen uudeksi nimeksi tuli WSP Global Inc.
Historia > WSP Global (2015–)

Vuonna 2019 WSP osti hollantilaisen ympäristösunnittelutoimisto Lievensen.
Huhtikuussa 2021 WSP kertoi ostaneensa globaalisti toimivan Golderin. 7000 ihmistä työllistänyt Golder oli erikoistunut geo- ja ympäristökonsultointiin. Kaupan jälkeen WSP:n työntekijämäärä oli 54 tuhatta.
Tunnettuja projekteja > Keskeneräisiä projekteja

| --- | --- |
 Two World Trade Center (200 Greenwich Street), New York, Yhdysvallat  Three World Trade Center (175 Greenwich Street), New York, Yhdysvallat  Berlin Brandenburg International, Berliini, Saksa :  City of Arabia, Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat  Shard London Bridge, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta  Masdar City, Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Tunnettuja projekteja > Valmistuneita projekteja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  One World Trade Center, New York, Yhdysvallat  Morgan Stanley Building, New York, Yhdysvallat  277 Park Avenue, New York, Yhdysvallat  383 Madison Avenue, New York, Yhdysvallat  60 Wall Street, New York, Yhdysvallat  7 World Trade Center, New York, Yhdysvallat  Arthur Ashe -stadion, New York, Yhdysvallat  Beekman Tower, New York, Yhdysvallat  |  Beetham Tower, Manchester, Yhdistynyt kuningaskunta  Bull Ring, Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta  Condé Nast Building, New York, Yhdysvallat  Council House 2, Melbourne, Australia  Hearst Tower, New York, Yhdysvallat  Lipstick Building, New York, Yhdysvallat  BNY Mellon Center, Philadelphia, Yhdysvallat  New York Times Building, New York, Yhdysvallat  |  The Orion, New York, Yhdysvallat  Petronas Towers, Kuala Lumpur, Malesia  Suvarnabhumin kansainvälinen lentoasema, Bangkok, Thaimaa  Time Warner Center, New York, Yhdysvallat  Trump International Hotel and Tower, New York, Yhdysvallat  Trump Tower, New York, Yhdysvallat  Trump World Tower, New York, Yhdysvallat  |
WSP Suomessa

Yrityksellä on Suomessa 700 työntekijää ja sen pääkonttori sijaitsee Helsingissä Pasilan Triplassa. WSP Finlandilla on vahvaa osaamista muun muassa vinoköysisilloista.
Tunnustuksia

Vuonna 2010 WSP Group voitti Vuoden insinööritoimisto -palkinnon Isossa-Britanniassa Annual Building Awards -kilpailussa.
Vuonna 2015 WSP Finland sai Vuoden kuntatekniikan saavutus 2015 -palkinnon tekemästään Helsingin yleiskaavan kaupunkibulevardien asiantuntija-arvioinnista.
Aiheesta muualla

Yhtiön virallinen sivusto (englanniksi) ja suomeksi
Sidney Marquez Boquiren

Sidney Marquez Boquiren (s. 1970 Manila) on filippiiniläinen, vuodesta 1990 Yhdysvalloissa asunut säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Michael Schellen johdolla Butlerin yliopistossa Indianapolisissa, josta hän valmistui musiikin kandidaatiksi vuonna 1992. Hän jatkoi sävellysopintojaan Stephen Jaffen ja Scott Lindrothin johdolla Duken yliopistossa (Durhamissa, Pohjois-Carolina), josta hän sai taiteiden maisterin (1994) ja filosofian tohtorin (1999) arvot.
Boquiren on säveltänyt varsinkin kamariteoksia erilaisille kokoonpanoille sekä vokaalimusiikkia, jonka joukossa on muun muassa lukuisia hengellisiä teoksia. Boquirenin tuotantoon kuuluu myös pianoteoksia ja Sala'am cembalolle (1993). Hänen sävellyksiään on esitetty Belgiassa, Ranskassa, Kreikassa, Italiassa, Japanissa, Alankomaissa, Filippiineillä ja Yhdysvalloissa. Hän on muun muassa ollut teoksillaan kahdesti edustettuna Alankomaiden Internationale Gaudeamus Muziekweekillä (2000–01).
Boquiren on myös laulanut bassobaritonina ja toiminut kuoronjohtajana. Vuonna 1998 hänellä oli Durham School of the Artsin säveltäjäresidenssi. Vuodesta 1999 lähtien hän on työskennellyt nykymusiikkikokoonpano Pulsoptionalin kanssa. Hän on lisäksi toiminut opetustehtävissä Duken yliopistossa, Pennsylvanian yliopiston Penn Humanities Forumissa ja Adelphin yliopistossa.
Sidney Preston Osborn

Sidney Preston Osborn
Sidney Preston Osborn (17. toukokuuta 1884 Phoenix, Arizona – 25. toukokuuta 1948) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi Arizonan kuvernöörinä tammikuusta 1941 kuolemaansa saakka.
Osborn kärsi elämänsä loppuvaiheissa ALS-taudista ja oli lähes täysin kommunikaatiokyvytön. Osborn kuoli kesken kauden toukokuussa 1948, ja hänen kautensa loppuun saakka kuvernöörinä toimi osavaltion Secretary of State -virassa ollut Dan Edward Garvey.
Sidney Moncrief

| Sidney Moncrief |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Sidney Alvin Moncrief
Syntynyt: 21. syyskuuta 1957 (ikä 67) Little Rock, Arkansas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä/Heittävä takamies
Pituus:  193 cm
NBA-varaus:  5. varaus, 1979 Milwaukee Bucks
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1975–1979:   Arkansas'n yliopisto
Seurajoukkueet
1979–1989 1990–1991:   Milwaukee Bucks  Atlanta Hawks
Sidney Alvin Moncrief (s. 21. syyskuuta 1957 Little Rock, Arkansas) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaiskoripalloilija, joka pelasi  pelintekijänä sekä heittävänä takamiehenä.
Milwaukee Bucks varasi Moncriefin NBA:han vuorolla viisi varaustilaisuuden 1979 ensimmäisellä kierroksella. Hän edusti Bucksia kymmenen kautta ja valittiin tänä aikana kahdesti vuoden puolustuspelaajaksi (kausina 1982–1983 ja 1983–1984), viidesti tähdistöjoukkueisiin (kerran ykköstähdistöön ja neljästi kakkostähdistöön) sekä viidesti puolustustähdistöjoukkueisiin (neljästi ykköstähdistöön ja kerran kakkostähdistöön). Hän myös pelasi viidesti tähdistöottelussa. Moncrief ehti jo ilmoittaa uransa päättymisestä lokakuussa 1989 ja Bucks jäädytti hänen pelinumeronsa (numeron 4) tammikuussa 1990, mutta teki paluun ja pelasi vielä kauden 1990–1991 Atlanta Hawksissa.
Moncrief pelasi yksitoistavuotisella NBA-urallaan yhteensä 767 runkosarja- ja 93 pudotuspeliottelua. Hän on Milwaukee Bucksin seurahistorian kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja Kareem Abdul-Jabbarin ja Glenn Robinsonin jälkeen, toiseksi eniten otteluita pelannut pelaaja Junior Bridgemanin jälkeen sekä toiseksi eniten korisyöttöjä antanut pelaaja Paul Presseyn jälkeen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa apuvalmentajana NBA-joukkueissa Dallas Mavericks (vuosina 2000–2003), Golden State Warriors (vuosina 2007–2009) ja Milwaukee Bucks (vuosina 2011–2013) sekä päävalmentajana NBA Development League -joukkue Fort Worth Flyersissa (vuosina 2006–2007).
Serbia ja Montenegro

Serbia ja Montenegro (serb. Србија и Црна Гора, Srbija i Crna Gora) oli valtio Balkanilla 1992–2006. Vuosina 1992–2003 se oli vielä liittotasavalta nimeltään Jugoslavian liittotasavalta (serb. Савезна Република Југославија, Savezna Republika Jugoslavija), joka muodostui Jugoslavian hajotessa ja jota nimitettiin ”Tynkä-Jugoslaviaksi”. Se muutettiin Serbian ja Montenegron valtioliitoksi vuonna 2003. Valtioliitto hajosi kesäkuussa 2006 Montenegron julistauduttua itsenäiseksi, ja Serbiasta tuli sen juridinen seuraaja.
Historia

Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan hajotessa sen osaksi jääneet Montenegro ja Serbia muodostivat uuden, järjestyksessään kolmannen Jugoslavian eli Jugoslavian liittotasavallan huhtikuussa 1992. Se oli Yhdistyneiden kansakuntien (YK) mukaan vain yksi Jugoslavian viidestä seuraajasta eikä näin ollen voinut periä Jugoslavian paikkaa YK:ssa.
Entisen Jugoslavian omaisuuden ja velkojen jaon estivät Jugoslavian hajoamissodat, joiden vuoksi Jugoslavian liittotasavalta oli kauppa- ja merisaarrossa vuoteen 1995. Tällöin neuvoteltiin Kroatian sekä Bosnia ja Hertsegovinan sisällissodat päättänyt Daytonin rauhansopimus Jugoslavian, Kroatian ja Bosnia-Hertsegovinan kesken.
Paljolti Serbian johtamassa Jugoslaviassa hallitsi Serbian presidentti Slobodan Milošević vuoteen 1997, jonka jälkeen hän toimi valtaoikeuksiltaan vahvistettuna koko Jugoslavian presidenttinä. Milošević syrjäytettiin opposition mielenosoituksissa syksyllä 2000. Hänet pidätettiin ja luovutettiin Jugoslavia-tuomioistuimelle vuonna 2001.
Jugoslavia hyväksyttiin YK:n jäseneksi vuonna 2000. Vuonna 2003 Jugoslavian parlamentti hyväksyi valtioliiton nimeltään Serbia ja Montenegro. Liitosta tehtiin löyhä koskien vain joitain aloja, kuten puolustus. Jäseninä olleilla kahdella tasavallalla oli oma talouspolitiikkansa ja valuuttansa, eikä niillä ollut yhteistä pääkaupunkia, vaan valtion instituutioista korkein oikeus toimi Montenegron Podgoricassa. Tasavaltojen tuli pysytellä liitossa vähintään kolme vuotta. Sen jälkeen toinen voisi halutessaan erota, mutta menettäisi tällöin oikeuden Serbia-Montenegron kansainväliseen asemaan, joka periytyisi kokonaisuudessaan toiselle osapuolelle.
Vuonna 2006 Montenegrossa järjestettiin kansanäänestys, jossa 55,4 % äänestäneistä (äänestysprosentti 86,3) kannatti Montenegron itsenäistymistä. Itsenäistymiseen vaadittu osuus äänistä oli 55 %, ja täten Montenegro itsenäistyi. Serbia ja Montenegro lakkasi olemasta Serbian julistauduttua valtioliiton juridiseksi seuraajaksi ja itsenäiseksi toimijaksi kesäkuussa 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serbia ja Montenegro Wikimedia Commonsissa
Simone Collio

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Collio (vasemmalla) ja Emanuele Di Gregorio vuoden 2010 EM-kilpailuissa Barcelonassa. |  Collio (vasemmalla) ja Emanuele Di Gregorio vuoden 2010 EM-kilpailuissa Barcelonassa. |  Collio (vasemmalla) ja Emanuele Di Gregorio vuoden 2010 EM-kilpailuissa Barcelonassa. |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2010 | 4×100 m viesti |  |
Simone Collio (s. 27. joulukuuta 1979 Cernusco sul Naviglio, Milano) on italialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 100 metrin juoksu.
Ateenan olympialaisissa 2004 Collio selviytyi puolivälieriin 100 metrin juoksussa. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 Collio oli 60 metrin finaalissa seitsemäs ajalla 6,60 sekuntia. Seuraavana vuonna hän oli samalla matkalla sisäratojen EM-kilpailujen finaalissa viides ajalla 6,66. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 sekä Osakan MM-kilpailuissa 2007 Collio jäi puolivälieriin 100 metrillä. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 Collio selviytyi välieriin 60 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 Collio jäi 100 metrin juoksussa puolivälieriin. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 hän jäi 60 metrillä alkueriin. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Collio jäi alkueriin 100 metrillä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Collio selviytyi 100 metrin finaaliin, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Samoissa kisoissa Collio otti hopeaa Italian 4×100 metrin viestijoukkueessa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui välierissä 60 metrillä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Collio selviytyi 100 metrin finaaliin, jossa hänet hylättiin vilppilähdön vuoksi.
Collio avioitui syyskuussa 2013 bulgarialaisen pikajuoksijan Ivet Lalovan kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metrin juoksu: 6,55 (2008)
100 metrin juoksu: 10,06 (2009)
200 metrin juoksu: 20,84 (2009)
Sinitarra

Sinitarraa
Sinitarra eli liimatahna on monikertakäyttöinen liima-aine. Sitä voidaan käyttää muun muassa julisteen kiinnittämiseen seinään. Alkuperäinen väri on sininen, mutta nykyisin on markkinoilla myös muita värejä. Sinitarra on paineherkkää silomaista massaa, joka sisältää muun muassa öljyä, kumia, polymeereja ja elottomia täyteaineita.
Nimen sinitarra alkuperä on Sini-tarra, "Blu Tack", joka on Bostik-yrityksen tuotenimi. Muita samanlaisia tuotteita eri valmistajilta ovat esimerkiksi "Buddies", "Pritt-Tack" ja "Tac 'N Stick".
Aiheesta muualla

Blu-Tack (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sirpalepommi

Sirpalepommit ovat räjähdysaineella ladattuja pommeja, joiden vaikutus perustuu sirpale- ja painevaikutukseen. Vapaasti putoavia sirpalepommeja nimitetään joskus myös rautapommeiksi. Sirpalepommin tuhovaikutus perustuu sirpaleisiin, jotka voivat olla esimerkiksi pommin kuori tai pommiin liitetyt materiaalit, kuten rautanaulat tai kuulalaakerit.
Serbia ja Montenegron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Serbia ja Montenegron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edusti Serbia ja Montenegroa alle 20-vuotiaiden kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue osallistui alle 20-vuotiaiden 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin, viimeisen kerran vuonna 2006. Tuolloin joukkue sijoittui 4. sijalle.
Sijoitukset

2004, 2. divisioona – 4.
2005, 2. divisioona  – 5.
2006, 2. divisioona  – 4.
Valmentajat

Kaudella 2003–2004; päävalmentaja Nenad Milinkovic, apuvalmentaja Dusan Rudan
Kaudella 2004–2005; päävalmentaja Dusan Rudan
Kaudella 2005–2006; päävalmentaja Rasid Semsedinovic, apuvalmentaja Nikola Bera
William Randolph Hearst

| William Randolph Hearst |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1863 San Francisco, Kalifornia
Kuollut: 14. elokuuta 1951 (ikä 88) Beverly Hills, Kalifornia
Ammatti:  kustantaja
Puoliso:  Millicent Hearst o.s. Willson Marion Davies
Lapset:  5
Muut tiedot
Koulutus: Harvardin yliopisto (dropout)
 Nimikirjoitus
William Randolph Hearst.
William Randolph Hearst (29. huhtikuuta 1863, San Francisco, Kalifornia – 14. elokuuta 1951, Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kustantaja ja sanomalehtimiljonääri. Hearst kuuluu nykyaikaisen sanomalehdistön tärkeimpiin teknisiin kehittäjiin, mutta samalla häntä pidetään yhtenä keltaisen lehdistön ja sensaatiojournalismin isistä.
Nuoruus ja uran alku

William Randolph Hearst syntyi kalifornialaiseen miljonääriperheeseen. Hänen isänsä George Hearst (1820–1891) oli vaurastunut Kalifornian kultaryntäyksessä 1850-luvulla ja rakentanut menestyvän liikeimperiumin. Demokraattipuolueeseen kuulunut isä Hearst myös istui kahteen otteeseen senaattorina ja pyrki Kalifornian kuvernööriksi. William Randolph sai kalliin yläluokkaisen kasvatuksen ja aloitti opinnot Harvardin yliopistossa, mutta erotettiin sieltä 1885 sopimattoman käytöksen takia.
23-vuotias W. R. Hearst ryhtyi 1887 isänsä omistuksiin kuuluneen San Francisco Examiner -sanomalehden johtajaksi. Hän hankki lehteen parhaat saatavilla olleet toimittajat ja ryhtyi ajamaan rohkean populistista linjaa, julkaisi artikkeleita julkisen vallan ja yrityselämän korruptiosta ja hyökkäili jopa isänsä yrityksiä vastaan. Parissa vuodessa lehti kasvoi alueensa suurimmaksi. Vuonna 1895 Hearst osti perheensä rahallisella tuella New York Morning Journal -lehden, johon hän sovelsi San Franciscon oppejaan: lehden hinta pudotettiin yhteen senttiin ja sitä markkinoitiin sensaatiojutuilla. Yhdysvaltain-Espanjan-sodan alla Hearst ja New York Worldin julkaisija Joseph Pulitzer kävivät kiivasta taistelua levikistä: molempien lehdet julkaisivat kuvia ja kohureportaaseja espanjalaisten julmuuksista Kuubassa, ja molemmat myivät parhaimmillaan miljoona numeroa päivässä.
Hearstin ja Pulitzerin kilpailun aikana ryhdyttiin sensaatiolehdistöä kutsumaan keltaiseksi lehdistöksi". Nimitys tulee Richard F. Outcaultin piirtämästä sarjakuvasta The Yellow Kid, jota kutsutaan usein maailman ensimmäiseksi sarjakuvaksi. Sarja ilmestyi aluksi Pulitzerin New York Worldissa, mutta Hearst osti 1897 Outcaultin ja hänen sarjakuvansa omaan lehteensä.
Huipulla

1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Hearst laajensi lehtitaloaan voimakkaasti ja perusti uusia julkaisuja. 1920-luvun puolivälissä hän omisti kaikkiaan 28 sanomalehteä, San Franciscon ja New Yorkin lisäksi muun muassa Washingtonissa, Bostonissa, Atlantassa, Chicagossa, Detroitissa, Los Angelesissa ja Seattlessa. New Yorkissa Hearst julkaisi Morning Journalinsa lisäksi sensaatiolehti New York Daily Mirroria ja aikakauslehti Cosmopolitania. Hearst omisti myös lehtiään varten perustamansa kansainvälisen uutistoimiston International News Servicen, elokuvayhtiö Cosmopolitan Productionsin ja sarjakuvasyndikaatti King Features Syndicaten. Lisäksi hänen omistuksiinsa kuului perintönä isä George Hearstilta tuhansia hehtaareja maata, tukkimetsiä ja kaivoksia Kaliforniassa ja Meksikossa.
Hearstin populistinen tyyli ja sensaationmetsästys toivat hänelle valtavaa menestystä, mutta saivat myös osakseen kitkerää kritiikkiä niiltä, jotka katsoivat edustavansa vakavaa journalismia. Upton Sinclair syytti vuonna 1919, että Hearstin lehdissä ”lietsotaan tietoisesti häpeällisiä valheita” valtioiden ajamiseksi sotaan keskenään (viittaus Yhdysvaltain-Espanjan sotaan). Sinclair väitti myös, että Hearstin ”uutistoimistossa” vain kirjoitetaan uudestaan muiden lehtien uutisia ja pannaan ne olemattomien ulkomaankirjeenvaihtajien nimiin.
William Randolph Hearst jätti pysyviä jälkiä lehdistöhistorian lisäksi myös sarjakuvan historiaan. Jo New York Daily Newsin aikana hänen näkyvimpiä tekojaan oli The Yellow Kid -sarjakuvan anastaminen kilpailevalta lehdeltä. Vuonna 1915 Hearst perusti sarjakuvasyndikaatti King Features Syndicaten, jonka parissa hän työskenteli kuolemaansa asti. Hän myös tuki sarjakuvia, jotka eivät menestyneet taloudellisesti. Kuuluisin esimerkki tästä on George Herrimanin surrealistinen sarjakuva Krazy Kat, joka menestyi huonosti mutta pysyi Hearstin lehdissä, koska tämä itse piti siitä.
Uransa nousevina vuosina Hearst oli aktiivinen ja kunnianhimoinen demokraattipoliitikko. Hän istui kaksi kautta (1903–1907) Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja yritti moneen otteeseen päästä korkeisiin virkoihin: vuosina 1905 ja 1909 New Yorkin kaupungin pormestariksi, 1906 New Yorkin osavaltion kuvernööriksi.