stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Horizon Ignited

| Horizon Ignited |
| --- | --- |
 Horizon Ignited Gdanskissa 2022
Tiedot
Toiminnassa:  2017–
Tyylilaji:  melodinen death metal, metalcore
Kotipaikka:   Kouvola, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Okko Solanterä - laulu  Vili Vottonen - kitara  Johannes Mäkinen - kitara   Miska Ek - kosketinsoittimet  Jukka Haarala - basso  Jiri Vanhatalo - rummut 
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast
Infobox OKNimi-testi OK: 
Horizon Ignited on suomalainen melodista death metallia soittava yhtye. Yhtyeen perustivat kitaristit Johannes Mäkinen ja Vili Vottonen Kouvolassa vuonna 2017. Yhtye on urallaan julkaissut kolme studioalbumia, After The Storm (2019), Towards The Dying Lands (2022) ja Tides (2025), sekä kuusi albumia edeltänyttä digitaalista singleä.
Yhtye julkaisi After The Stormin omakustanteisena albumina aluksi pelkästään suoratoistopalveluihin. Albumin ensimmäinen single, Joulukuussa 2018 julkaistu Equal In Death, oli samalla yhtyeen ensimmäinen julkinen ulostulo.
Alkuvuodesta 2022 Horizon Ignited solmi levytyssopimuksen saksalaisen Nuclear Blastin kanssa, joka julkaisi yhtyeen toisen studioalbumin Towards The Dying Landsin 1. heinäkuuta 2022. Albumista julkaistiin tavallisen CD- ja vinyylipainoksen lisäksi myös rajattu 300 kappaleen erä Gold Marble vinyylialbumeita. Albumin julkaisua seurasi kaksi Euroopankiertuetta mm. Hypocrisyn, Soilworkin, Kataklysmin ja Septicfleshin kanssa.
Jäsenet

Yhtyeen kokoonpano on pysynyt perustamisesta asti pitkälti muuttumattomana. Heinäkuussa 2021 yhtye ilmoitti alkuperäisen basistin Ville Nikanderin jättävän yhtyeen, ja nosti uudeksi basistikseen Jukka Haaralan.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Johannes Mäkinen – kitara (2017–)
Vili Vottonen – kitara (2017–)
Jiri Vanhatalo – rummut (2017–)
Miska Ek – koskettimet (2017–)
Okko Solanterä – laulu (2018–)
Jukka Haarala – basso (2021–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Ville Nikander – basso (2017–2021)
Diskografia > Tides (2025)

Beneath the Dark Waters
Ashes (feat. Jaakko Mäntymaa)
Baptism by Fire
Welcome to This House of Hate
My Grave Shall Be the Sea (Leviathan pt. II)
Prison of My Mind
Fraction of Eternity
Aurora's Dance
Tides
Fragments
Diskografia > Towards The Dying Lands (2022)

Beyond Your Reach
Servant
Towards the Dying Lands (feat. Markus Vanhala)
End of the Line
Guiding Light
Reveries
Aching Wings
Death Has Left Her Side
Fall Apart
Eventide of Abysmal Grief
Carry Me (vinyyliversion bonusraita)
Diskografia > After The Storm (2019)

Home
Equal in Death
Plague of Dreams
Burning Man
Under the Bloodmoon
Blame My Name
Fire & Glow
Flesh
Through the Dark
Fall with Me
Leviathan
Aiheesta muualla

Metal Archives (englanniksi)
Leevi Kääriäinen

| Leevi Kääriäinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1935 Kouvola (ikä 89)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  aiempi tutkimusjohtaja, emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1961, LKT 1965)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Leevi Joel Kääriäinen (s. 19. huhtikuuta 1935 Kouvola) on suomalainen lääkäri, virologi, Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutin aiempi tutkimusjohtaja ja emeritusprofessori.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1954. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1961  ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1965. Hänen englanninkielinen väitöskirjatyönsä (1965) liittyi virusten kasvuun ja metaboliikkaan vaikuttaviin tekijöihin; työn otsikkona oli Factors affecting the growth and metabolic inhibition test of louping ill virus in cell cultures. Hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin vuosina 1966–1967, ja oli vierailevana tutkijana New Yorkissa Sloan–Kettering-instituutissa vuosina 1976–1977.
Kääriäisen tieteellinen tuotanto käsittää yli 200 artikkelia tai kirjoitusta virologian, bakteriologian ja lääketieteen piiristä. Professori Kääriäinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1985. Hänet on palkittu usein tunnustuksin, muun muassa A. I. Virtanen -palkinnolla (1985), Matti Äyräpään palkinnolla (1991) ja Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnolla (1998).
Kääriäisen vanhemmat olivat talousneuvos Arvo Kääriäinen ja Irja Karoliina Taxell. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1960 oli kuvaamataidon opettaja Kaarina Ester Pakkala, arkkitehti Erkki Pakkalan tytär. Kääriäisen toinen puoliso on professori Marja Makarow.
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku: Leevi Kääriäinen (englanniksi) (scholar.google.com)
Leevi Kääriäinen (vainotannerinsaatio.fi)
Kääriäinen, Leevi  (ruotsiksi) (uppslagsverket.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Al-Qari’a

Al-Qari’a (arab. سورة القارعة‎, suom. Jysähdyksen suura tai Vyöryvän tuhon suura) on Koraanin 101. suura. Se sisältää 11 jaetta. Jaakko Hämeen-Anttilan mielestä se kuuluu suuran 99 ohella kirjallisesti parhaisiin Koraanissa.
Teksti

Ahsen-Bören islamilaisessa suomennoksessa vuodelta 1942 suura on käännetty seuraavasti:
"Vyöryvä tuho!
Miten hirveä on vyöryvä tuho!
Ymmärrätkö, kuinka kauhea on vyöryvä tuho?
Päivä, jolloin ihmiset ovat kuin hajoitettu sääksien parvi,
ja vuoret kuin keritty villa.
Sen osana, jonka hyvien tekojen mitta on suuri,
on elämä täynnä tyydytystä,
mutta toisin käy sen, jonka hyvät teot vaa'assa keveiksi havaitaan,
hänen asumuksensa on oleva horna.
Tiedätkö, mikä horna on?
Se on polttava tuli."
Sisältö

Suura kertoo Tuomiopäivästä ja siitä, miten Viimeisellä tuomiolla ihmisten teot punnitaan käyttämällä vaakaa, minkä jälkeen toiset tuomitaan Helvettiin, toiset pääsevät Paratiisiin. Ajatus aritmeettisesta vaakatuomiosta, jossa hyvät teot punnitaan pahoja vastaan, on peräisin Persian zarathustralaisuudesta. Tuomiopäivän vaakatuomio tunnettiin myös jo muinaisessa Egyptissä. Günter Lüling on tulkinnut suuraa kristillisenä hymninä.
Carl Bengts

Bengtsin maalaus Äijälänjoen silta rakennusvaiheessa vuodelta 1930.
Carl Johan Bengts (2. huhtikuuta 1876 Närpiö – 10. lokakuuta 1934 Jyväskylä) oli suomalainen varhaismodernistinen taiteilija.
Bengtsin vanhemmat olivat maanviljelijä, kestikievarin pitäjä Erik Anders Bengts ja Anna Kristina Stor-Nix. Hän lähti Helsinkiin opiskelemaan koristemaalariksi Karl Hellstenin johdolla. Hän jatkoi sitten taideopintoja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1895–1896 sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1897–1898. Hän oli Turussa jonkin aikaa Victor Westerholmin oppilaana.
Bengts oli Akseli Gallen-Kallelan oppilaana syksystä 1899 alkaen ja avusti Gallen-Kallelaa, kun tämä valmisti Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyn Suomen paviljongin freskoja. Maalausten ja piirrosten lisäksi Bengts teki taidegrafiikkaa ja suunnitteli huonekaluja, ryijyjä, kirjankansia ja rakennuksia. Bengtsin taiteelle olivat ominaista kansanomaiset maalaiselämän aiheet, puhtaat värit ja taidokas valon kuvaus. Ruotsinkielisestä taustastaan huolimatta Bengts oli innokas suomalaisuusaatteen kannattaja ja suomalaisen kansankulttuurin ihailija.
Bengtsin maalaus Rössin kuva.
Carl Bengts oli 1900-luvun alussa mukana aktivistien toiminnassa ja hän oli järjestämässä aseiden ja sensuurin kieltämän kirjallisuuden salakuljetusta Suomeen Ruotsista. Bengts hankki Sommarön tilan Tammisaaresta, ja hänen oli tarkoitus viljellä tilaa Oscar-veljensä kanssa mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen pakotti Bengtsin luopumaan tilasta.
Vuonna 1912 Bengts teki maalausmatkan Keski-Suomeen ja otti maalaustensa aiheeksi erityisesti savupirtit. Hän muutti vaimonsa kanssa Jyväskylään 1914 ja maalasi siellä kaupunkimaisemia sekä sisäkuvia. Bengts asui välillä Kristiinankaupungissa mutta palasi Jyväskylään ostaen Kumpulan huvilan Kuokkalasta. 1930-luvun laman ja huolettoman rahankäytön seurauksena Bengtsit tekivät 1934 vararikon ja muuttivat 1934 Kumpulasta Ilmarisenkadulle kahden huoneen asuntoon. Samana vuonna Carl Bengts sairastui parantumattomaan syöpään. Carl Bengts kuoli lokakuussa 1934.
Maalauksia

Myrsky I, 1904
Omakuva, 1911
Ujo, 1911
Maisema Päijänteeltä, 1912
Oscar nojaa lapioon Sommarössä, 1914
Parturi Heikki Ollikaisen piha Vapaudenkatu 57, 1915, guassi
Lehmiä laitumella, 1921
Kivijärven kirkon alttaritaulu, 1931
Rakennuksia

Soukan pirtti ja Palanderin pystyhirsiaitta, Kulju, Lempäälä 1900-luvun alku (Bengts suunnitteli useita kansallisromanttisia pyöröhirsirakennuksia Kuljuun).
Villa Helkavuori, Kauniainen 1907 (Alpo Sailon jugend-tyylinen taiteilijahuvila, jonka hän suunnitteli yhdessä Bengtsin kanssa).
Suksitehtailija Julius Uusituvan asuintalo, Salmiranta, Jyväskylä 1929.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Bengts Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla

Carl Bengtsin elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen)
Kelohongista ja aarniokuusista (Kuljun Nikkilän tilan rakennukset), Suomen Kuvalehti, 11.04.1931, nro 15, s. 37, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Elsa Heporauta : Carl Bengts eläessään ja elämästä lähtiessään, Suomen Kuvalehti, 19.01.1935, nro 3, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
E. Aaltonen : Kaksi itsenäisyysmiestä ja taiteilijaa. Gallén-Kallelan ja hänen tulisieluisen aseenkantajansa Carl Bengtsin ajatuksia ja töitä, Hakkapeliitta, 28.03.1935, nro 13-14, s. 67, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gallen-Kallela Kovalan aitassa (Bengts asui loppukesällä 1928 kuukauden ajan Akseli Gallen-Kallelan kanssa Korpilahdella Heinosniemen Kovalan yksinäistalossa), Suomen Kuvalehti, 25.02.1939, nro 8, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Svante Lehtonen

Johan Svante Lehtonen (16. toukokuuta 1878 Kokemäki – 5. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja toimittaja. Kokemäen Pitkäjärvenmaasta kotoisin ollut Lehtonen oli varsinaiselta ammatiltaan maalari, joka toimi Helsingin maalariammattiyhdistyksessä yleisluottamusmiehenä vuosina 1910–1917 ja Suomen maalarityöntekijäin liitossa liittotoimikunnan jäsenenä vuosina 1904–1921 ja sihteerinä vuosina 1903–1917. Lisäksi hän toimi liiton julkaiseman Maalarien viestin päätoimittajana. Hän oli mukana myös sosialidemokraattisessa puolueessa ja toimittajana Työmies-lehdessä. Suomen Ammattijärjestön sihteerinä Lehtonen oli vuodet 1919–1920.
Vuonna 1910 Lehtonen julkaisi maalausoppaan, josta myöhemmin otettiin kuusi uusintapainosta 1920- ja 1930-lukujen aikana. Sitä pidetään edelleen yhtenä restaurointialan suomalaisena perusteoksena. Eläkkeelle siirryttyään hän tallensi kotiseutunsa kansanperinnettä sekä kirjoitti kotiseutuaiheisia tarinoita muun muassa Kokemäen Pitkäjärvenmaan kulmakunnasta sanomalehti Lalliin. Lehtosen kirjoituksia on talletettu myös Satakunnan Museon Satakunta-arkistoon ja Suomen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkistoon. Lehtosen kirjoituksia on käytetty lähteenä Hannu Vaajalan vuonna 2015 julkaistussa teoksessa Maa armas isäimme. Myös historiantutkija Tuomas Hoppu on hyödyntänyt Svante Lehtosen kirjoituksia Kokemäen historiaa vuosilta 1870–2010 käsittelevässä teoksessa Joki ja sen väki II (2011).
Teoksia

Maalaus: Työt kotitarpeiksi, Kansanvalistusseura, Helsinki, 1910.
Suomen ammattijärjestö: silmäys sen toimintaan kansalaissodan jälkeen, artikkeli teoksessa Työväen kalenteri 1920, Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, Helsinki, 1919.
Katsaus Suomen maalarintyöntekijäin liiton toimintaan ja vaiheisiin vv. 1899-1924, Uno Nurmisen kanssa, Suomen maalarintyöntekijäin liitto, Helsinki, 1924.
Maalaus: Työohjeita kotien ja ammattiopetuksen tarpeeksi, 5. uud. painos, Otava, Helsinki, 1931.
Al-Muddaththir

Suura Al-Muddaththir
Al-Muddaththir (arab. ٱلْمُدَّثِّر‎, Al-Muddadththir, suom. Kietoutuneen suura) on Koraanin 74. suura. Nöldeken luokituksessa se on "mekkalainen" Suurassa on 56 jaetta,  joista yksi (jae 30) on myöhempi lisäys. Nimensä suura on saanut ensimmäisessä jakeessa olevasta sanasta.
Suura kertoo viimeisestä tuomiosta ja kertoo siitä, miten siitä tulee vaikea päivä uskottomille, jotka tullaan paistamaan Helvetissä.
Sisältö

Suura sisältää seuraavia osia:
Jakeet 1–7 sisältää kehotuksia "viittaan kietoutuneelle", joka islamilaisen perimätiedon mukaan  on profeetta Muhammed. Kolme ensimmäistä jaetta kuuluvat: "1. Sinä viittaan kietoutunut, 2. nouse ja varoita, 3. Herraasi ylistä,"
Jakeet 8–30 kuvailevat tuomiopäivää ja kertovat henkilöstä, joka on silloin ymmällään. Jumala ilmoittaa paistavansa hänet saqarissa, joka korventaa nahan. Jakeen 30 mukaan sitä vartioi (tai sen yllä on) yhdeksäntoista.
Jae 31 kertoo, että "yhdeksäntoista" tarkoittaa tulta vartioivia enkeleitä, ja niiden lukumäärä on valittu sekoittamaan uskottomien mielet, jotta nämä pohtisivat, mitä ihmettä sillä tarkoitetaan. Carl W. Ernst toteaa, että jae on pitkä teksti, joka tyyliltään poikkeaa aiemmista lyhyistä jakeista. Ernstin mukaan se näyttää myöhemmin lisätyltä kommentaarilta selittämään, mitä "yhdeksäntoista" tarkoittaa. Jakeen käyttämä kieli tuo mieleen joukon myöhempiä suuria. Jakeen päättää muuallakin Koraanissa toistuva lause "Tämä on vain muistutus kuolevaisille", mutta "muistutus" ei ole luonteva ilmaisu tässä tilanteessa, jossa ilmoitukset ovat upouusi asia.
Jakeissa 32–37 kertoo varoituksen merkistä ihmisille.
Jakeissa 38–48 Paratiisissa istuvat kysyvät syntisiltä, mikä vei heidät saqariin. Nämä vastaavat, etteivät rukoilleet eivätkä ruokkineet köyhiä.
Jakeet 49–56 kertovat varoituksesta, jota kaikki eivät ota vastaan. Suura päättyy anteeksiannon toivoon, joka on Karl-Heinz Ohligin mukaan Koraanissa esiintyvä kristillinen teema.
Suuran tulkintoja

Ibn Hisham kertoo seuraavan tarinan suuran 74 alkuperästä:
Eräs oppinut perimätiedon välittäjä kertoi minulle, että pahin kohtelu, jonka profeetta koki Quraishin taholta, tapahtui eräänä päivänä, kun hän meni ulos, ja jokainen, jonka hän kohtasi – vapaa tai orja – kutsui häntä valehtelijaksi ja herjasi häntä. Hän palasi kotiinsa ja kietoutui vaatteeseensa järkytyksen voimakkuuden vuoksi. Silloin Jumala ilmoitti hänelle: "Oi sinä, joka olet kietoutunut vaatteeseesi, nouse ja varoita." (Suura 74).
Arabisti Hans Jansen toteaa, että Muhammedin kokema vastarinta ei tämän tarinan perusteella ollut yhtä vakavaa kuin monen muun profeetan kohtaama. Perimätieto on myös kertonut, että suura on Muhammedin ensimmäinen ilmestys sen jälkeen, kun ilmoitukset olivat ensin olleet tauolla. Theodor Nöldeken luettelossa suura on järjestyksessä toinen Muhammedin saamista ilmoituksista.
Günter Lüling on tulkinnut suuraa kristillisenä hymninä.
Suura 74 resitaationa
Enkeli Israfel puhaltaa pasuunaan viimeisen tuomion merkiksi (suura 74:8).
Kitchener Rangers

| Kitchener Rangers |
| --- | --- |

Perustettu:  1947
Entiset nimet:  Guelph Biltmore Mad Hatters (1947–1960) Guelph Royals (1960–1963) Kitchener Rangers (1963–) 
Kaupunki:   Kitchener, Ontario
Kotiareena:  Kitchener Memorial Auditorium Complex
Sarjataso:  OHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Keskilänsi
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Mike McKenzie
Päävalmentaja:   Jussi Ahokas
Yhteistyöseurat:  Ayr Centennials (GOJHL)
Mestaruudet:  Memorial Cup (1982, 2003) OHL (1981, 1982, 2003, 2008)
Hopeaa:  1 1990
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kitchener Rangers on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisessä konferenssissa. Seura on nimensä mukaan kotoisin Ontariosta Kitcheneristä, ja se on perustettu vuonna 1963. Junioritasolla joukkueessa ovat pelanneet muun muassa Mike Richards, Derek Roy, Jeff Skinner sekä NHL:n varaustilaisuudessa 2011 toisena varattu Gabriel Landeskog.
Historia

Kitchener Rangersin juuret ulottuvat vuoteen 1947, jolloin se sai edustusoikeuden silloisella nimellään Guelph Biltmore Mad Hatters. Vuonna 1960 joukkueen nimeksi vaihtui Guelph Royals. Kauden 1962–1963 lopussa paikallinen yrittäjä Eugene George siirsi New York Rangersin Kitchenerin kaupunkiin toiveenaan rakentaa vakaampi tulevaisuus kaupungin nuorille pelaajille, ja siten joukkue sai nimen Kitchener Rangers.
Peter DeBoer oli Kitchenerin päävalmentajana seitsemän kautta 2000-luvulla, ja johdatti sen OHL:n mestariksi kahdesti, ja lisäksi Memorial Cupin mestaruuteen kerran. Yhteensä joukkue on voittanut OHL:n mestaruuden neljä kertaa ja Memorial Cupin kaksi kertaa.
Kaiken kaikkiaan sekä Rangersissa että NHL:ssä pelanneita pelaajia on 136. Heistä Hall of Fameen ovat päässeet Scott Stevens, Bill Barber, Paul Coffey, Larry Robinson ja Al MacInnis.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Syntymävuosi | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 32 |  | Jackson Parsons | L | 2004 | Embrun, Ontario, Kanada |  |
| 39 |  | Jason Schaubel | L | 2008 | Ancaster, Ontario, Kanada |  |
|   |  | Tristan Malboeuf | R | 2004 | Oakville, Ontario, Kanada |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Syntymävuosi | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 |  | Matthew Andonovski | L | 2005 | Markham, Ontario, Kanada |  |
| 18 |  | Cameron Reid | L | 2007 | Aylmer, Ontario, Kanada |  |
| 21 |  | Kaden Schneider | L | 2007 | Calgary, Alberta, Kanada |  |
|   |  | Carson Campbell | R | 2006 | Campbelford, Ontario, Kanada |  |
|   |  | Jakub Chromiak | R | 2005 | Ilava, Slovakia |  |
|   |  | Gabriel Runco | R | 2005 | Ancaster, Ontario, Kanada |  |
|   |  | Olivier Savard | R | 2005 | Etobicoke, Ontario, Kanada |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Syntymävuosi | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10 |  | Adrian Misaljevic | L | KH | 2004 | Woodbridge, Ontario, Kanada |
| 13 |  | Haeden Ellis | R | KH | 2007 | Buffalo, New York, Yhdysvallat |
| 14 |  | Cameron Mercer | R | KH | 2005 | Barrie, Ontario, Kanada |
| 24 |  | Jack Pridham | R | OLH | 2005 | Stouffville, Ontario, Kanada |
| 27 |  | Andrew Vermeulen | L | OLH | 2006 | Selkirk, Ontario, Kanada |
| 44 |  | Antonino Pugliese | R | VLH | 2004 | Hamilton, Ontario, Kanada |
| 57 |  | Trent Swick | L | VLH | 2004 | Thorold, Ontario, Kanada |
| 85 |  | Chris Grisolia | L | KH | 2005 | Vaughan, Ontario, Kanada |
|   |  | Matthew Hlacar | L | VLH | 2006 | Binbrook, Ontario, Kanada |
|   |  | Christian Humphreys | R | OLH / KH | 2006 | Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat |
|   |  | Eduard Šalé | L | OLH | 2005 | Brno, Tšekki |
|   |  | Matheas Stark | L | KH | 2007 | Toronto, Ontario, Kanada |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jussi Ahokas
Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Jeff Kyrzakos
Apuvalmentaja: Brennan Menard
Apuvalmentaja: Dennis Wideman
Maalivahtivalmentaja: Jordan DeKort
Videovalmentaja: Hendrix Hanes
Fysiikkavalmentaja: Brandon Merli
Huoltopäällikkö: Dan Lebold
Toimitusjohtaja: Mike McKenzie
Apulaistoimitusjohtaja: Michael Zsolt
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Kitchener Rangersin kotisivu (englanniksi)
Kitchener Rangersin EliteProspects sivut
OHL:n kotisivu (englanniksi)
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | Keskilänsi | Läntinen |
| Belleville Bulls | Barrie Colts | Erie Otters | Flint Firebirds |
| Kingston Frontenacs | North Bay Battalion | Guelph Storm | Saginaw Spirit |
| Oshawa Generals | Mississauga Steelheads | Kitchener Rangers | Sarnia Sting |
| Ottawa 67's | Niagara IceDogs | London Knights | Sault Ste. Marie Greyhounds |
| Peterborough Petes | Sudbury Wolves | Owen Sound Attack | Windsor Spitfires |
Pella (Venäjä)

| Pella Отра́дное |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Pella
 Koordinaatit: 59°46′26″N, 30°47′41″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Kirovskin kunnallispiiri
Väkiluku (2010):  23 874
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 81362
 
 http://www.otradnoe-na-neve.ru/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pella (ven. Отра́дное, Otradnoje) on kaupunki Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nevan etelärannalla Tusinajoen suussa 40 kilometriä Pietarista kaakkoon. Asukkaita on 23 874 (vuonna 2010).
1700-luvun alussa seudulla sijaitsi Ivanovskajan kylä, josta Katariina II osti vuonna 1784 maatilan. Sinne rakennettu Pellan kartano oli keisarinnan suosima vapaa-ajanviettopaikka. Vuonna 1785 ryhdyttiin rakentamaan arkkitehti Ivan Starovin suunnittelemaa palatsia, jonka Paavali I määräsi hajottavaksi Katariinan kuoltua vuonna 1796. Alkuperäisistä rakennuksista ovat säilyneet vain postiasema ja talli, joissa nykyään toimii Pellan laivanrakennustehtaan konttori.lähde?
1800-luvun puolivälissä Pellaan rakennettiin kuparitehdas. Ivanovskajasta tuli suosittu huvila-alue, joka sai nimen Otradnoje. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin rajuja taisteluja. Pellan kaupunki on perustettu vuonna 1970, jolloin Otradnojeen yhdistettiin Ivanovskojen ja Tusinansuun asutukset. lähde?
Kaupungissa on laivanrakennus-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pellan sivusto (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Syntipukki (vuoden 1935 elokuva)

| Syntipukki |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Erkki Karu
Käsikirjoittaja:  Agapetus
Perustuu:  Agapetuksen näytelmään Syntipukki Helsinki: Otava, 1930. (näytelmän kantaesitys: Suomen Kansallisteatteri 29.4.1930)
Tuottaja:  Erkki Karu
Säveltäjä:  Georg Malmstén
Kuvaaja:  Eino Kari
Leikkaaja:  Eino Kari
Lavastaja:  Carl Fager W. Wahlroos
Koreografi:  Alexander Saxelin
Pääosat:  Kaarlo Kartio Ester Toivonen Jaakko Korhonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  7. huhtikuuta 1935
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  382 011 (vuoteen 1945 mennessä)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syntipukki on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1935. Elokuva perustuu Agapetuksen näytelmään Syntipukki (1930).
Elokuva kertoo omasta maitokaupasta haaveilevan Koikkalaisen eli Mussun edesottamuksista suuressa tavaratalossa valitusten vastaanottajana, syntipukkina. Rakkautta väreilee tavaratalon kauniin myyjän Irjan ja pääjohtajan Vaaran välillä. Miss Euroopalla Ester Toivosella on tässä elokuvassa ensimmäinen pääroolinsa.
Elokuva on kuvattu Helsingin tavaratalo Stockmannilla. Elokuvan toteutusta on luonnehdittu kankeaksi. Se oli kuitenkin yleisömenestys. Samasta näytelmästä on Matti Kassila ohjannut vuonna 1957 valmistuneen elokuvan Syntipukki (1957).