stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevala
Sisältö > Lönnrotin vaikutus

Elias Lönnrotin vaikutus Kalevalan sisältöön on huomattava. Kun Lönnrot julkaisi Kalevalan viisi eri versiota yksi kerrallaan, hänen oma osuutensa kasvoi kerta kerralta. Hän ei lopulta enää tyytynyt vanhojen runojen palauttamiseen alkuperäisiksi, vaan hän näki itsensä runonlaulajana, jolla oli oikeus yhdistellä runoja ja niiden aiheita oman näkemyksensä mukaisesti.
Lönnrot halusi eepoksesta temaattisesti yhtenäisen, joten hän yhdisti päähenkilöiden nimiin suomalaisten kansanrunojen muunnimisten sankarien seikkailuja. Lisäksi hän laati päähenkilöille itse uusia yhteyksiä. Lönnrot järjesti runot kokonaisuudeksi, joka oli hänen oman kertomansa mukaan mahdollisesti niiden oikea ja alkuperäinen järjestys, mutta kuitenkin vain yksi mahdollisuus monien joukosta. Uudessa Kalevalassa Lönnrot muun muassa siirsi Väinämöisen ja Joukahaisen kilpalaulannan sekä Aino-runon ja Vellamon neidon onginnan runoelman lopusta sen alkuosaan. Hän vaihtoi luomisrunossa Väinämöisen tilalle ilman immen, joka synnyttää Väinämöisen. Hän täydensi Sampsa Pellervoisen runoa ja sijoitti sen Väinämöisen syntymän jatkoksi. Kullervo-jaksoon Lönnrot yhdisti jaksoja muista runoista, niin että jakso piteni nelinkertaiseksi alkuperäisestä. Hän sommitteli ensimmäiseen Lemminkäis-episodiin uuden alun Ahdin ja Kyllikin runosta ja täydensi runoa muista runoista. Hän pyrki myös lisäämään eepoksen symmetriaa sijoittamalla samoihin aiheisiin ja henkilöihin liittyviä jaksoja sekä alkuun että loppuun.
Lönnrotin työtä on kahden kansan, Kalevalan ja Pohjolan väen, erillisyys ja vastakkainasettelu, joka antaa eepokselle sen draamallisen jännitteen ja eettisen johtoaatteen. Lönnrot sijoitti eepoksen sankarit Kalevalaan ja heidän vastustajansa Pohjolaan, ja hän myös yhdisti kansanrunojen tapahtumia Kalevalan ja Pohjolan suhteisiin kuuluviksi. Tässä Lönnrot myötäili Gabriel Reinin näkemystä siitä, että Väinämöisestä kertovissa kansanrunoissa olisi ollut kysymys suomalaisten taistelusta lappalaisia vastaan, ja että Pohjola oli lappalaisten pakopaikka.
Lönnrot otti Kalevalaan useita piirteitä Homeroksen Iliaasta. Kalevan ja Pohjan kansojen suhde vastaa kreikkalaisten ja troijalaisten suhdetta, ja Lönnrot myös nimesi eepoksensa Iliaan mallin mukaan. Lönnrot sijoitti myös väliepisodeja yhtenäisen kertomuksen sisään sekä käytti samankaltaisia toistuvia stereotyyppisiä ilmauksia ja viittaustekniikkaa kuin Homeros.
Lönnrot uskoi, että runot olivat säilyneet pakanuuden ajoilta sisällykseltään samanlaisina ja muuttuneet vain muodoltaan. Sen vuoksi hän karsi runoista kristillisiä ja muita myöhäisperäisiksi katsomiaan piirteitä, jotta runot saisivat alkuperäistä ”muinaissuomalaista” leimaa. Kalevalan viimeiseksi runoksi kristityn maailmankatsomuksen omannut Lönnrot sijoitti kuvauksen, jossa pakanallisuus väistyy kristinuskon tieltä.
Kansallinen ja poliittinen merkitys > Suomessa

Kalevalasta tuli 1800-luvulla Suomen autonomiselle suuriruhtinaskunnalle kansakunnan menneisyyden, kansallisuuden, kielen ja kulttuurin tunnuskuva. Sen varaan alettiin rakentaa suomalaista identiteettiä, joka oli tuolloin vielä heiveröisellä pohjalla. Teos nosti Suomen pienen ja tuntemattoman kansan muiden eurooppalaisten tietoisuuteen. Nationalistisen merkityksensä Kalevala säilytti pitkälle 1900-luvulle saakka.
Kalevalaa on käytetty poliittisiin, ideologisiin ja kulttuurisin tarkoitusperiin jo sen ilmestymisestä lähtien, ja teos on valjastettu eri aikoina ja eri suhdanteista riippuen palvelemaan erilaisia aatteita. Kalevalasta on käyty hegemonista kamppailua siitä, kenelle se ja kalevalainen kulttuuriperintö kuuluvat, ja kuka tai mikä ryhmä sen oikeimmin tulkitsee. 1900-luvun alussa Kalevala pyrittiin sisällyttämään kiinteäksi osaksi työväestön kulttuuritoimintaa. 1930-luvulla eri poliittiset rintamat vahvistivat ideologisia tulkintojaan eepoksesta. Toisen maailmansodan jälkeen alkaneessa poliittisessa kamppailussa suomalaisen kansallisen kulttuurin perinnöstä oli Kalevalan tulkinnoilla keskeinen asema. Kalevalalla on ollut myös osansa Suomen ja Neuvostoliiton yhteistyössä elokuvan muodossa. Aluepoliittisesti kalevalaisen maailman perintö on toisinaan nivelletty alueisiin, niiden identiteetin rakennukseen ja elinkeinoelämään.
Kalevalalla on perusteltu niin sotaisuutta (esimerkiksi Jääkärimarssi: Ja me nousemme kostona Kullervon) kuin rauhanaatettakin (esimerkiksi Ihmisyyden tunnustajat).
Yhteiskunnalliseen toimintaan Kalevala on vaikuttanut myös aatteellisen järjestäytymisen kautta. Kalevalan pohjalta on Suomessa perustettu useita aatteellisia yhdistyksiä. Jo vuonna 1831 perustetun Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran yksi keskeisistä perustamissyistä oli Lönnrotin runonkeruumatkojen rahoittaminen. Myöhemmin on perustettu muun muassa Kalevalaseura ja Kalevalaisten naisten liitto sekä joitain tutkimusinstituutteja, kuten Kalevala-instituutti ja Lönnrot-instituutti. Kalevalan yhteiskunta- ja kulttuuripoliittista arvoa ylläpidetään myös erilaisissa kotiseutu- ja maakuntayhdistyksissä, karjalaisseuroissa sekä joissakin uskonnollisissa ja poliittisissa yhdistyksissä. Suomen itsenäistymisen jälkeen Kalevalaan kytkeytynyt yhdistys- ja järjestystoiminta liittyi uuteen suomalaisuusliikkeeseen, heimoaatteeseen ja kielitaisteluun.
Kalevala on myös inspiroinut uuspakanoita, erityisesti 1900-luvun alun kansallisromantiikan inspiroimia Ukon uskon tapaisia ryhmiä. Nykyajan uuspakanat suhtautuvat kuitenkin Kalevalaan kriittisemmin, ja tutkivat mieluummin sen taustalla olevia aitoja kansanrunoja.
Kalevalan päivä 28. helmikuuta on Suomessa virallinen liputuspäivä. Vanhan ja uuden Kalevalan 100-vuotisjuhlat vuosina 1935 ja 1949 olivat suurimuotoisia tapahtumia, joihin osallistuivat laajat kansalaispiirit sekä Suomen valtiojohto. Kalevalan 150-vuotisjuhlavuoteen 1985 kuului Suomessa noin 500 tapahtumaa ja ulkomailla 250. Myös Uuden Kalevalan 150-vuotisjuhlavuotta 1999 juhlistettiin laajasti.
Kansallinen ja poliittinen merkitys > Venäjällä

Vanhan Kalevalan vastaanottoon Venäjällä vaikutti 1830-luvulta alkaen erityisesti venäjänruotsalaisen filologin ja professorin Jakov Grotin näkemys, jonka mukaan Kalevala on suomalaisten eepos, ja että Venäjän karjalaiset kuuluvat suomalaisiin. Venäjän hallinnon alaisessa, vuonna 1900 perustetussa sanomalehdessä Finljandskaja gazetassa korostettiin usein Kalevalaa Lönnrotin luomuksena sekä suomalaisten kansanrunojen säilymistä juuri Venäjän vallan alla olleilla alueilla eikä Ruotsin vallan alla olleilla. Lehti julkaisi toisaalta myös mielipidekirjoituksia, joissa Kalevalan runoja pidettiin Venäjän karjalaisten omaisuutena.
Neuvostoliiton aikana venäjänkielisissä keskusteluissa Kalevala alettiin nähdä "karjalais-suomalaisena", ja nykyisin Venäjällä Kalevalaa nimitetään karjalais-suomalaiseksi kansaneepokseksi. Petroskoissa syntyneen Helsingin yliopiston tutkijan Eila Stepanovan mukaan Kalevala on Venäjän Karjalassa osa identiteettiä ja kulttuuria ja tärkeä myös kirjallisuuden kannalta. Sen merkitys on kasvanut, kun venäjänkarjalaiset yrittävät tehdä kieltään ja kulttuuriaan näkyväksi.
Vuonna 2017 julkaistun kirjansa Sampo. Pohjolan runot esipuheessa veljekset Dmitri ja Aleksei Bakulin esittävät syytöksen, että suomalaiset olisivat "omineet" Kalevalan. He haluavat ennallistaa Kalevalan ja väittävät, että Lönnrotilla oli keräystyössään poliittisia ja ideologisia motiiveja. Folkloristiikan professori Lotte Tarkka toteaa, että mitään alkuperäistä Kalevalaa ei ole ollut olemassa, joten sellaista on mahdoton ennallistaa. Jo Otto Wille Kuusinen esitti aikoinaan, että Lönnrotin motiivit olivat porvarillisia, uskonnollisia ja ideologisia, ja näitä motiiveja Lönnrot olisi ilmentänyt Kalevalassa. Eila Stepanova näkee Bakulinin veljesten väitteiden taustalla Kuusisen näkemyksiä, vaikka he eivät tätä mainitse.
Kulttuurivaikutus

Kalevalalla on ollut suuri vaikutus suomalaiseen taiteeseen erityisesti 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa. Se on innostanut niin kirjallisuutta, musiikkia kuin kuva- ja veistotaidettakin. Kalevalasta ovat saaneet vaikutteita muun muassa Aleksis Kivi, Eino Leino, Juhani Aho, Robert Kajanus, Jean Sibelius, Oskar Merikanto, Erkki Melartin, Leevi Madetoja, Uuno Klami ja ennen kaikkea Akseli Gallen-Kallela.  Kalevala on innoittanut monia kirjailijoita myös Suomen ulkopuolella, muun muassa Henry Wadsworth Longfellow’ta ja J. R. R. Tolkienia.
Kulttuurivaikutus > Kuvataide

Moni varhaisista Kalevala-aiheisista taidemaalareista ja kuvanveistäjistä oli ulkomaalainen, sillä suomalaisia kuvataiteilijoita oli vielä tuolloin vähän. Ruotsalainen C. E. Sjöstrand ja Ruotsissa opiskellut R. W. Ekman loivat 1850-luvulla perustan myöhemmälle Kalevala-taiteelle. Kalevala-taiteen ensimmäinen suosion kausi kesti 1860-luvun alkuun, ja uutta Kalevala-taidetta alettiin tehdä neljännesvuosisadan tauon jälkeen jälleen 1880-luvun lopulla.
Merkittävimpiä Kalevala-aiheisia kuvanveistäjiä oli Sjöstrandin jälkeen Emil Wikström, joka toteutti Kalevala-aiheita erityisesti suihkukaivoissa. 1900-luvun alussa Alpo Sailo veisti paljon Kalevala-romantiikkaa, runonlaulajamuotokuvia ja -patsaita.
Huomattavin Kalevala-aiheita maalannut taiteilija oli Akseli Gallen-Kallela, joka voitti Savokarjalaisen osakunnan vuonna 1891 järjestämän Kalevalan kuvituskilpailun. Gallen-Kallela maalasi 1920-luvulle saakka useita Kalevala-aiheisia töitä, jotka ovat suuresti vaikuttaneet suomalaisten mielikuvaan Kalevalan henkilöistä. Gallen-Kallelan kuvitushanke Suur-Kalevala jäi kesken taiteilijan kuollessa. Jorma Gallen-Kallela avusti isäänsä Suur-Kalevalan kuvittamisessa sekä suunnitteli Kalevala-aiheisia postimerkkejä.
Kalevalan merkitys maalaustaiteen innoittajana väheni 1900-luvun alkupuolella, mutta Kalevala-aiheista maalaustaidetta tehdään edelleen.
Kulttuurivaikutus > Musiikki

Kalevala on kiinnostanut säveltäjiä heti ilmestymisensä jälkeen, ja sen vaikutus on säilynyt tasaisena vuosikymmenten ajan. Vuonna 2008 Kalevala-aiheisia sävellyksiä oli jo noin 500.
Ensimmäinen merkittävä Kalevala-aiheinen sävellys oli Filip von Schantzin Kullervo-alkusoitto, jonka kantaesitys oli vuonna 1860 Helsingissä. Ensimmäinen suomenkielinen Kalevala-ooppera ja samalla ensimmäinen suomenkielinen ooppera oli Oskar Merikannon Pohjan neiti (1898), johon pyrittiin saamaan mukaan kaikki Kalevalan keskeisimmät tapahtumat.
Jean Sibelius hyödynsi Kalevalaa monipuolisesti. Hänen teoksiaan ovat Kullervo (1892), Lemminkäinen-sarja, Pohjolan tytär, Tapiola ja Luonnotar.
Uuno Klamin Kalevala-sarja sai kantaesityksensä joulukuussa 1933. Huomattavin 1940-luvulla tehty teemaan liittynyt teos oli Yrjö Kilpisen Kanteletar-laulusarja. Seuraavan vuosikymmenen tunnetuimpiin Kalevala-sävellyksiin lukeutuvat Ahti Sonnisen laulusarja Taivahan takoja ja Jouko Tolosen Notku nuori neitsykäinen. Einojuhani Rautavaara loi vuosina 1975–1985 kolme merkittävää Kalevala-teosta. Aulis Sallinen muun muassa sävelsi Aleksis Kiven Kullervo-näytelmän inspiroimana samannimisen oopperan, josta tuli jopa kansainvälinen menestys.
Suomalaisessa populaarimusiikissa Kalevala-aiheet ovat siirtyneet erityisesti metallimusiikkiin, tunnetuimpana esimerkkinä Amorphis-yhtye. Folk metal -yhtyeet Korpiklaani ja Ensiferum ovat hyödyntäneet sanoituksissaan kalevalaisia aiheita sekä kahdeksantavuista kalevalamittaa. Edellä mainittujen yhtyeiden lisäksi Kalevala-vivahteita on myös muun muassa Hiidenhaudan, Morningstarin ja Auringon Haudan tuotannossa.
Kulttuurivaikutus > Kirjallisuus

Kalevalan aiheita alkoi ilmaantua suomalaiseen kirjallisuuteen 1860-luvulla. Aleksis Kiven Kullervo oli ensimmäinen Kalevalaan pohjautunut näytelmä. 1890-luvulla J. H. Erkko ja Juhani Aho alkoivat käsitellä Kalevalan aiheita teoksissaan, kuten Aho romaanissaan Panu (1897). Eino Leino nousi uuden kirjailijasukupolven johtavaksi kareliaaniksi. Hän otti paljon runoaiheita Kalevalasta ja käytti usein kalevalamittaa. Nykykirjailijoista Timo Parvela on käyttänyt kalevalaista mytologiaa fantasiasarjassaan Sammon vartijat.
Ulkomaisista kirjailijoista Kalevalasta ovat inspiraatiota saaneet esimerkiksi J. R. R. Tolkien, L. Sprague de Camp, Fletcher Pratt, Ian Watson ja Emil Petaja.
Kulttuurivaikutus > Televisio ja elokuvat

Ensimmäinen vakava hanke Kalevala-aiheisesta elokuvasta syntyi vuonna 1919, mutta Suomen Filmitaiteen suunnitelmat jäivät kuitenkin toteutamatta. Ensimmäiset filmatisoinnit Häidenvietto Karjalan runomailla (1921) ja Kalevalan mailta (1935) olivat kansatieteellisiä dokumenttielokuvia, joiden aineisto on peräisin kalevalaisesta perinteestä. Häidenviettoa Karjalan runomailla pidetään yleensä ensimmäisenä suomalaisena läpisävellettynä elokuvana. Se herätti myös huomiota ja oli jopa kohtuullinen yleisömenestys. Vaikka se herättikin myönteistä julkisuutta, se ei saanut seuraajia ja se jäi Kalevalaseuran ainoaksi elokuvaksi. Häidenvietto Karjalan runomailla keskittyy yhteen aiheeseen, mutta Kalevan mailta on puolestaan läpileikkaus Karjalassa elävien kalevalaisten tavoista.
Ensimmäinen varsinainen Kalevala-filmatisointi oli suomalais-neuvostoliittolainen yhteistyöelokuva Sampo (1959). Tunnetuimpia animaatioversioita ovat Reino Niinirannan Kalevala (1975) ja Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin kuusiosainen Sammon tarina (1971–1974).
Paavo Haavikon TV-sarjanakin tunnettu teos Rauta-aika perustui löyhästi Kalevalaan,  kuten teki myös Jari Halosen Kalevala – Väinämöisen uusi laulu vuodelta 2015.
Nurmeksessa kuvattava, Antti J. Jokisen ohjaama ja yhdessä Jorma Tommilan kanssa käsikirjoittama Kalevala: Kullervon tarina saa ensi-iltansa alkuvuonna 2026.
Kulttuurivaikutus > Teatteri

Ensimmäisen Kalevalan näyttämösovituksen teki ja ohjasi unkarilainen Karoly Kazimir Budapestin Thalia-teatteriin Kalevalan juhlavuonna 1969. Esitys vieraili myös Helsingin kaupunginteatterissa 1970. Oulun kaupunginteatterin johtajana toiminut Paavo Liski ohjasi tämän unkarilaispohjaisen Kalevalan uuden teatteritalon avajaisnäytelmäksi syksyksi 1972. Liski ohjasi Kalevalan sittemmin myös Tallinnan Draamateatteriin 1980 ja Bomban talolle Nurmekseen 1985.
Kurt Nuotio ohjasi Kalevalan Neuvostoliiton Petroskoissa 1974, Reijo Paukku ohjasi ”pop-version” Kotkaan 1974. Kalle Holmbergin ohjaama Kullervo nähtiin Kom-teatterin tulkintana Helsingin Suvilahden voimalassa 1981, vuotta ennen Holmbergin ohjaamaa tv-minisarjaa Rauta-aika. Vuonna 1996 Antti Einari Halonen ohjasi Kalevalan Suomen Kansallisteatterissa.
Kulttuurivaikutus > Armeija

Heinrich Himmler nimitti 41. Waffen SS Divisioonan krenatööridivisioona "Kalevalaksi".
Mukaelmia ja sovituksia

Kalevalasta on julkaistu kymmeniä erilaisia lyhennelmiä ja mukaelmia. Useat näistä lyhennelmistä on tarkoitettu nuorisolle ja kouluopetukseen. Ensimmäisen runomuotoisen lyhennelmän toimitti August Ahlqvist vuonna 1853, ja seuraavan toimitti Lönnrot itse vuonna 1862. Sen jälkeen seuraava kokonaan runomuotoinen lyhennelmä julkaistiin vuonna 1925. Koululaisille tarkoitettuja suorasanaisia lyhennelmiä ja mukaelmia julkaistiin paljon etenkin 1910-luvulla. Kalevalan sisältöä on koululaisille tarkoitetuissa lyhennelmissä tiivistetty jättämällä pois kertosäkeitä, toistoja, sivukertomuksia, loitsuja, häärunoja ja joskus kokonaisia runoja. Kirjoissa on joskus mukana sana- ja asiaselityksiä tai kuvitusta, ja joskus runoihin on lisätty väliotsikoita.
Ensimmäinen lapsille tarkoitettu Kalevalan lyhennelmä oli Eva Moltesenin Kalevalan tarinat vuodelta 1910. Sen jälkeen on julkaistu useita muitakin lapsille tarkoitettuja lyhennelmiä. Kirsti Mäkisen Suomen lasten Kalevala on enimmäkseen suorasanainen mukaelma mutta mukana on myös alkuperäistä runomuotoa.
Antti Jalavan toimittama mukaelma vuodelta 1867 oli ensimmäinen koko kansalle tarkoitettu Kalevalan tiivistelmä. Zachris Topeliuksen paljon luetussa Maamme kirjassa (1876) on laajahko selostus Kalevalan sisällöstä. Myös 1900-luvulla julkaistiin useita tiivistelmiä, joissa oli usein tietoa Kalevalan syntyhistoriasta ja merkityksestä.
Kai Nieminen kirjoitti teoksen Kalevala 1999 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999) Uuden Kalevalan 150-vuotisjuhlan kunniaksi. Teos on kirjoittajan mukaan yritys avata vanhahtavan kielen ja murteellisen ilmaisun lukkoja niin, että nykylukija pääsee teokseen sisälle turvautumatta selityksiin.
Risto Pottosen Kalevala suomeksi on lyhentämätön nykykielinen käännös Kalevalasta, joka ilmestyi vuonna 2009 Kalevalan 160-vuotisjuhlavuonna. Teksti ei ole kalevalamittaista, vaan nykykielistä rytmistä tekstiä.
Kristian Huitulan sarjakuvasovitus Kalevala (2000) sisältää kaikki Kalevalan 50 runoa alkuperäisellä runomitalla. Sami Makkosen tekemä toinen sarjakuvasovitus ilmestyi vuonna 2019.
Käännökset

Kalevala oli käännetty vuoteen 2025 mennessä jo 62 kielelle. Ensimmäisten joukossa se käännettiin  ruotsiksi (1841, Uusi Kalevala 1864–1868), ranskaksi (1845/1867), venäjäksi (1847/1889), saksaksi (1852), unkariksi (1871), englanniksi (1868) ja viroksi (1891–1898). Vaikka Kalevalan taustalla olevien alkuperäisrunojen kieli on pääasiassa karjalaa, varsinainen karjalankielinen käännös teoksesta saatiin vasta vuonna 2009, kun Karjalan Kielen Seura julkaisi Zinaida Dubininan tekemän käännöksen aunuksenkarjalaksi. Kalevalan runojen sanasto sisältää länsisuomalaista sanastoa, kuten hämäläiseen ja varsinaissuomalaiseen hiisi-kulttiin liittyviä nimipesueita, joten myös alkuperäisiä karjalankielisiä runoja voi osittain pitää länsimurteisesta aineksesta käännökseksi muovautuneita.
Mystikoiden keskuudessa

Kalevala sisältää arvokasta tietoa suomalaisten ja karjalaisten vanhoista uskomuksista ja myyteistä. Tätä tietoa voivat hyödyntää niin tutkijat kuin maallikotkin. Kalevalan pohjalta on myös kehitetty pitkälle vietyjä olettamuksia ja ajatusleikkejä, esimerkiksi Timo Heikkilän tutkimukset. Kalevalaa ainakin sivuaa myös Ior Bockin teos Bockin perheen saaga, jossa esiintyy Kalevalasta tuttuja nimiä, vaikka itse tarina ei Kalevalan kanssa yhtenevä olekaan.
Pekka Ervast julkaisi vuonna 1916 kirjan Kalevalan avain. Kirjassa Kalevalaa käsitellään pyhänä kirjana, joka sulkee itseensä suurien tietäjien ja viisasten tietoa ja kokemusta. Kalevalan avain tulkitsee Kalevalaa muun muassa mysteeriotiedon, sisäisen siveysopin ja magian näkökulmista. Ervastin tulkinnan mukaan Kalevalassa luovan jumaluuden pyhästä kolminaisuudesta käytetään nimiä Ilmarinen, Lemminkäinen ja Väinämöinen.
Kirjallisuutta > Kalevalan painoksia

Kalevala.  (Kuvittanut ja painatustyön suunnitellut Akseli Gallen-Kallela. 22. painos (1. painos 1922))  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-24270-4
Kalevala.  (Esi- ja selkänimeke: Juhla-Kalevala ja Akseli Gallen-Kallelan Kalevalataide. Koonnut ja eepokseksi luonut Elias Lönnrot. Kuvat ja teoksen somistus: Akseli Gallen-Kallela. Kuvaesseet ja teoksen toimitus: Aivi Gallen-Kallela. Teoksen ulkoasu perustuu vuonna 1922 julkaistuun Akseli Gallen-Kallelan somistamaan Koru-Kalevalaan. 2. painos)  Helsinki:  WSOY, 1982 (5. painos 1994).  ISBN 951-0-11253-4
Kalevala.  (Koonnut ja eepokseksi luonut Elias Lönnrot. Kuvittanut Hannu Väisänen)  Helsingissä:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16061-3
Kalevala.  (Koonnut Elias Lönnrot. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 14 (31. painos))  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-669-2
Kuva-Kalevala. Elias Lönnrot. Kuvittaneet Aarno Karimo ja Hugo Otava. Helsinki: Pellervo-seura, 1953.
Kirjallisuutta > Mukaelmia

Kunnas, Mauri & Kunnas, Tarja: Koirien Kalevala.  Helsingissä:  Otava, 1992 (15. painos 2007).  ISBN 951-1-12244-4
Mäkinen, Kirsti: Suomen lasten Kalevala.  (Kertonut Kirsti Mäkinen. Kuvittanut Pirkko-Liisa Surojegin)  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17468-1
Nieminen, Kai: Kalevala. Nyt.  (Elias Lönnrotin 1849 ilmestyneen Kalevalan pohjalta kirjoittanut Kai Nieminen. 2. uudistettu painos. Uudistettu laitos teoksesta Kalevala 1999. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1326)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-295-4
Pottonen, Risto: Kalevala suomeksi.  Helsinki:  Books on Demand, 2009.  ISBN 978-952-498-748-6
Rintala, Aulis: Kalevala nykysuomeksi.  (Muokannut Aulis Rintala)  Tampere:  Pilot-kustannus, 2006.  ISBN 952-464-408-8
Tolkien, J. R. R. (toim. Fliegler, Verlyn): Kullervon tarina.  (The Story of Kullervo, 2015, kirjoitettu 1912–1914.)  Suomentanut Juva, Kersti, Kankaanpää, Jaakko & Martin, Alice. Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41845-1
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Heikkinen, Reijo: Kalevalaista luontoa.  (Kuvat Hannu Hautala)  Arcticmedia, 2009.  ISBN 978-951-98612-5-8
Hämäläinen, Niina: “Do Not, Folk of the Future, Bring up a Child Crookedly!” Moral Intervention and Other Textual Practices by Elias Lönnrot. (Eds. Karina Lukin, Frog & Sakari Katajamäki.) Limited Sources, Boundless Possibilities: Textual Scholarship and the Challenges of Oral and Written Texts. A special issue of RMN Newsletter, 2013, nro 7, s. 43–56.  Saatavissa pdf-muodossa.
Jussila, Raimo: Kalevalan sanakirja.  Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23222-3
Kalevala ja opas sen lukemiseen.  (Kaaviot, toimitustyö: Liisa Kaski)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2015.  ISBN 978-952-222-579-5
Ojanperä, Riitta (toim.): Kalevala kuvissa.  (Ateneumin julkaisut, 55)  Helsinki:  Valtion taidemuseo, Ateneumin taidemuseo, 2009.  ISBN 978-951-53-3154-0
Pentikäinen, Juha: Kalevalan mytologia.  Helsinki:  Gaudeamus, 1987.  ISBN 951-662-403-0
Piela, Ulla & Knuuttila, Seppo & Kupiainen, Tarja (toim.): Kalevalan hyvät ja hävyttömät.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 746)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-089-9
Siikala, Anna-Leena: Itämerensuomalaisten mytologia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISBN 978-952-222-393-7
Turunen, Aimo: Kalevalan sanakirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1949.
Jenni Piirainen, Kalevala-värityskirja, Juminkeko 2010 ISBN 978-952-5385-52-6
Mjöbäck

| Mjöbäck |
| --- | --- |
 Mjöbäckin kirkko
 Mjöbäck
 Koordinaatit: 57°18′43″N, 12°52′41″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Svenljunga
Väkiluku (31.12.2023):  296
Mjöbäck on taajama Svenljungan kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 296 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mjöbäck Wikimedia Commonsissa
Tähti (Tarot)

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Tähti
Tähti on tarot-pakan ison arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakassa kuvataan alaston nainen polvistumassa pienen lammen eteen. Naisella on toinen jalka maassa, mikä edustaa hänen käytännön taitojaan ja tervettä järkeään, ja toinen jalka vedessä, mikä edustaa hänen intuitiotaan, sisäisiä voimavarojaan ja sisäisen äänensä kuuntelemista. Hän on alasti, mikä edustaa hänen haavoittuvuuttaan ja puhtauttaan tähtitaivaan alla. Hänen takanaan loistaa yksi suuri tähti, joka edustaa hänen ydinolemuksiaan, ja seitsemän pienempää tähteä, jotka edustavat chakroja.
Holsljunga

| Holsljunga |
| --- | --- |
 Holsljungan kirkko
 Holsljunga
 Koordinaatit: 57°24′47″N, 12°58′28″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Svenljunga
Väkiluku (31.12.2023):  215
Holsljunga on taajama Svenljungan kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 215 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holsljunga Wikimedia Commonsissa