stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korsnäsinpaita
Korsnäsinpaidan taustaa

Villapaita edustaa 1800-luvun puolenvälin jälkeistä muotiuutuutta ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta. Virkkauksen tultua tunnetuksi ja muotiin joku luova ihminen keksi soveltaa sitä villapaitoihin, joita aiemmin oli valmistettu kokonaan neulomalla. Näyttävä lopputulos miellytti ihmisiä, ja sitä alettiin kopioida ja muunnella. Korsnäsinpaitojen valmistamisen perinne on säilynyt katkeamattomana yli 150 vuoden ajan. Tuotekehitys, jossa yhdistyivät aiempi tapa tehdä villapaitoja ja muotiuutuus, onnistui. Virkatut ja neulotut paidat tunnetaan ainutlaatuisina, koristeellisina ja hauskoina. Harvemmin kiinnitetään huomiota niiden käyttöominaisuuksiin. Korsnäsinpaitaa voidaan pitää kansanomaisen neulepaidan huipentumana. Tekijältä vaaditaan taitoa ja kärsivällisyyttä.
Villapaidasta on muodostunut yksi Korsnäsin, suomenruotsalaisuuden, suomalaisuuden ja käsityöosaamisen symboli riippuen siitä mistä näkökulmasta asiaa tarkastellaan. Korsnäsinpaidasta on tullut kulttuuriperintöä paljolti myös siksi, että se on saanut julkisuutta ja paitoja on tallennettu useihin museoihin.
Korsnäsinpaidan ensimmäinen tekijä ei ole tiedossa. Kylissä toimi aiemmin mestareita, jotka tekivät paitoja tilauksesta. Paita saatettiin valmistaa kolmen naisen yhteistyönä. Näin mestari siirsi osaamista eteenpäin. Paidat olivat lähinnä miesten pyhävaatteita. Varakkaimmissa taloissa myös naisilla saattoi olla korsnäsinpaita. Paitoja tehtiin myös lapsille. Niitä annettiin lahjoiksi tärkeille henkilöille kuten papeille ja opettajille sekä sulhaslahjoiksi.
Tutkimus ja perinteen tallentaminen

Kaksi korsnäsinpaitaa ja yksi villapaita Vöyriltä tallennettiin 1800-luvulla museokokoelmiin ylioppilaskuntien kansatieteellisen esinekeruun yhteydessä. Sittemmin korsnäsinpaitoja on tallennettu ainakin Kansallismuseon, Pohjanmaan museon, Korsnäsin kotiseutumuseon, Bragen pukumuseon ja Nordiska museetin (Tukholma) kokoelmiin  sekä moniin yksityiskokoelmiin. Vuodelta 1885 on säilynyt Theodor Schvindtin kirjoittama kuvaus ruotsinkielisten pitäjien miesten edelleen käyttämän komean juhlapuvun ulkonäöstä: ”Kauniimpia ja Pohjanmaalla omituisimpia vaatekappaleita ovat lyhyet ja paksut villa- tai pumpulilangasta neulotut miesten paidat eli röijyt (stikka-tröj)”. Toisen paidan yhteydessä on teksti ”villapaita (stickatröj), ylen komeaksi, punakirjavaksi neulottu, sepaluksetta; vielä käytännössä olevaa muotoa. Korsnääsi. Huomaa naisten kuvat vyötäisillä”.
Taidemaalari Arvid Liljelund kuvasi 1880-luvun korsnäsinpaitoja ja niihin liittyviä asukokonaisuuksia kolmessa talonpoikaiselämää kuvaavassa teoksessaan. Edustamansa koulukunnan ihanteiden mukaisesti hän kuvasi myös vaatteiden yksityiskohtia tarkasti,  joten kuviot on voitu neuloa uudestaan niiden perusteella.  Korsnäsinpaidat nostettiin vahvasti esiin 1920- ja 1930-luvuilla Korsnäsiin tehtyjen kansatieteellisten tutkimusretkien pohjalta tehdyissä julkaisuissa.
Korsnäsinpaitoja on käsitelty pro gradu -tutkielmassa ja väitöskirjassa sekä useissa muissa kotimaisissa ja kansainvälisissä julkaisuissa. Teoksia ovat julkaisseet esimerkiksi kotiseutuyhdistys Korsnäs Hembygdsförening ja Österbottens hantverk sekä yksittäiset tutkijat. Korsnäsin kunta on käyttänyt korsnäsinpaita-aihetta ilmoitustensa kuvituksena. Korsnäsin Kotiseutuyhdistys Korsnäs Hembygdsförening on julkaissut Gretel Dahlbergin kirjoittaman tutkimuksen korsnäsinpaitojen tekijöistä, mestareista sekä malleista, niiden levinneisyydestä ja paitojen valmistuksesta.
Aiheesta muualla

Korsnäsinpaidan teko-ohjeita: Yle: Korsnäsin villapaita - tällä ohjeella onnistut
Aiheesta muualla > Taustalla olevat yhteisöt

Korsnäs Hembygdsförening. http://korsnas.hembygd.fi/suomeksi/ http://korsnas.hembygd.fi/pa_svenska/
Österbottens hantverk. http://www.loftet.fi/tietoa-meista/uusi-sivu/ (Arkistoitu – Internet Archive) http://www.loftet.fi/om-oss/uusi-sivu/ (Arkistoitu – Internet Archive) http://www.loftet.fi/front-page/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Lähteet ja linkkejä muihin tietolähteisiin

Dahl, Hjördis. 1934. ”Textilslöjd i Korsnäs”. Teoksessa Folkloristiska och etnografiska studier V. Skrifter utgivna av Svenska Litteratursällskapet i Finland, 147-172.
Dahl, Hjördis. 1987. Högsäng och klädbod. Ur svenskbygdernas textilhistoria. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland.
Dahlberg, Gretel. 1987. Korsnäströjor för och nu. Korsnäs hembygdsförening.
Heikel, Yngvar. 1934. ”Dräckskicket i Korsnäs”. Teoksessa Folkloristiska och etnografiska studier V. Skrifter utgivna av Svenska Litteratursällskapet i Finland, 15-146.
Luutonen, Marketta, 1980: Korsnäsin kuviolliset villapaidat. Österbottens hantverk rf. ISBN 951-99320-0-3.
Luutonen, M., Bäckman, A-M. & Bäckman, 2003. G. Koreaa virkkaamalla. Vaasa: Österbottens hantverk rf.
Luutonen, M. 1997. Kansanomainen tuote merkityksenkantajana. Tutkimus suomalaisesta villapaidasta. Helsinki: Akatiimi.
Raine Koskimaa

| Raine Koskimaa |
| --- | --- |
 Finnconissa 2019.
Henkilötiedot
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  kulttuurintutkija
Tunnetut työt:  Digital Literature - From Text to Hypertext and Beyond
Raine Koskimaa (s. 29. syyskuuta 1968) on filosofian tohtori, Jyväskylän yliopiston nykykulttuurin professori.
Koskimaa on väitellyt vuonna 2000 aiheenaan digitaalinen kirjallisuus Digital literature, from text to hypertext and beyond. Koskimaa edustaa uutta kirjallisuudentutkijasukupolvea: "Eskelinen ja Koskimaa edustavat sukupolvea, joka osaa suhtautua luontevasti teoreettisesti sofistikoituneisiin kirjallisuuskäsityksiin, jotka ovat hitaasti rantautuneet Suomeen."
Julkaisut

Cultural activities in five European countries : report on a study among high school students and middle-class adults, 1993–1995, University of Jyväskylä, 1996. 152 s. Sarja: Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja, ISSN 0782-8632; 50 ISBN 951-34-0870-1
Seksiä, suhteita ja murha : saksalaisia ja suomalaisia tulkintoja Rosa Liksomin kertomuksesta, Jyväskylän yliopisto, 1998, 215 s., Sarja: 	Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja, ISSN 0782-8632; 52 ISBN 951-39-0099-1 (alkujaan lisensiaattitutkimus)
Digital literature, from text to hypertext and beyond, University of Jyväskylä, 2000. ISBN 951-39-0734-1 (väitöskirja)
Markku Eskelinen, Raine Koskimaa, Haavikko 2001, WSOY, 2001. 286 s. ISBN 951-0-25732-X
Raine Koskimaa ym., Computer Games & Digital Textualities. A collection of Papers, Conference Proceedings, IT-Universityof Copenhagen, 2001
Koskimaa, R. (2015). Playing with Time in Digital Fiction. International Journal of Transmedia Literacy, 1 (1), 19-33
Koskimaa, R., & Fenyvesi, K. (2015). A Mission Impossible? Learning the Logic of Space with Impossible Figures in Experience-Based Mathematics Education. Opus et Educatio, 2 (1), 70-84.
Koskimaa, R. (2016). World as Numbers : Living in an Algorithmic Culture. In E. Torrence, B. Torrence, C. H. Séquin, D. McKenna, K. Fenyvesi, & R. Sarhangi (Eds.), Proceedings of Bridges 2016 : Mathematics, Music, Art, Architecture, Education, Culture. Bridges Finland (pp. 9-14).
Lämsä, J., Hämäläinen, R., Aro, M., Koskimaa, R., & Äyrämö, S.-M. (2018). Games for enhancing basic reading and maths skills : A systematic review of educational game design in supporting learning by people with learning disabilities. British Journal of Educational Technology, 49 (4), 596-607.
Julkaisut > Toimittajana

Kirja 2010, kirja-alan kehitystrendit, toim. Lauri Saarinen, Juri Joensuu & Raine Koskimaa. Jyväskylän yliopisto, 2001, 259 s. Sarja: Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja,  ISSN 1457-6899; 70, ISBN 951-39-1047-4
Cybertext yearbook 2002-2003, toim. Markku Eskelinen & Raine Koskimaa ; with a special section on ergodic poetry guest edited by Loss Pequeño Glazier & John Cayley. University of Jyväskylä, 2003, 283 s. Sarja: Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 1457-6899; 77, ISBN 951-39-1608-1
Cybertext yearbook 2001, toim. Markku Eskelinen & Raine Koskimaa. University of Jyväskylä, 2002, 199 s. Sarja: Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 1457-6899; 72, ISBN 951-39-1173-X
Cybertext yearbook 2000, toim. Markku Eskelinen & Raine Koskimaa. Jyväskylän yliopisto, 2001, 202 s., Sarja: Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 1457-6899; 68 ISBN 951-39-0905-0
Aiheesta muualla

Raine Koskimaa, cv, 2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Kirjakerho: Digitaalisen kirjallisuuden vaiettu historia ja melskattu tulevaisuus 1/2 – haastateltavana Raine Koskimaa
Ylen Kirjakerho: Digitaalisen kirjallisuuden vaiettu historia ja melskattu tulevaisuus 2/2 – haastateltavana Raine Koskimaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  ELMCIP  IdRef
Hannu Koskinen (professori)

| Hannu Koskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. tammikuuta 1954 Keuruu (ikä 71)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  avaruusfysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1979, FL 1983), Uppsalan yliopisto (FT 1985)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Ilmatieteen laitos
Tutkimusalue:  avaruustutkimus, auringon aktiivisuuden vaikutus Maan lähiympäristössä, avaruussää, planeettojen plasmaympäristöt
Palkinnot:  Vuoden luennoitsija (2001, Helsingin yliopisto, Fysik. tieteiden laitos), 2010 Professori Theodor Homénin palkinto (Suomen Tiedeseura), Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki (2015), Palmén-mitali (2022)
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/315a1e8e-95b7-4e06-bc68-24bbba99afe2
Hannu Erkki Juhani Koskinen (s. 7. tammikuuta 1954 Keuruu) on suomalainen Helsingin yliopiston avaruusfysiikan professori (1997–).
Koskinen kirjoitti ylioppilaaksi Keuruun yhteiskoulusta vuonna 1973. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1979 ja lisensiaatiksi 1983 pääaineenaan teoreettinen fysiikka (lisensiaattityö On wave modes in a plasma near the lower hybrid frequency). Hän oli tutkijana ja teki täydentäviä jatko-opintoja vuosina 1981–1985 (Ruotsin avaruusfysiikan instituutin toimipisteessä Uppsalassa sekä MIT:ssä, Cambridge, Yhdysvallat 1984–1985) ja valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian tohtoriksi 1985 ionosfäärin ja magnetosfäärin fysikaalisia prosesseja kuvaavalla väitöskirjalla (1985) Lower hybrid parametric processes in the ionosphere and magnetosphere: theory and applications. Hän on ollut Helsingin yliopiston avaruusfysiikan dosentti vuodesta 1989.
Koskinen toimi tutkijana Ruotsin avaruusfysiikan instituutissa Uppsalassa vuosina 1981–1987. Tämän jälkeen hän oli Ilmatieteen laitoksella erikoistutkija (1987–1991), Avaruusfysiikan toimiston päällikkönä (1991–1996), avaruusfysiikan tutkimuspäällikkönä (1996–1997) sekä myöhemmin tutkimusprofessorina (2005–2006).
Koskisen tieteellinen tuotanto sisälsi vuonna 2007 noin 150 tieteellistä artikkelia lähinnä avaruusplasmafysiikasta; julkaisut käsittelevät erityisesti Maan ja Marsin magnetosfäärejä.
Koskinen on Kansainvälisen astronautiikka-akatemian (IAA, 2009–) kirjeenvaihtajajäsen, Suomen Tiedeseuran jäsen (2005–) ja puheenjohtaja (2021–), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2006–), ja Academia Europæan jäsen (2017–).
Monografiat

On wave modes in a plasma near the lower hybrid frequency, Kiruna geophysical institute, Uppsala  1983 (Lisensiaattityö Helsingin yliopisto, Teoreettisen fysiikan laitos/ julkaistu sarjassa Uppsala ionospheric observatory of the Kiruna geophysical institute, ISSN 0349-2699; 0349-2699)
Lower hybrid parametric processes in the ionosphere and magnetosphere: theory and applications, Uppsala University, Uppsala 1985 Scientific report, Uppsala Ionospheric Observatory, ISSN 0349-2699; 1985, 4.
Johdatus plasmafysiikkaan ja sen avaruussovellutuksiin, 1. painos 2001; 2. uudistettu painos Limes 2011 ISBN 978-951-745-224-3
Klassinen mekaniikka Hannu Koskinen ja Rami Vainio. Limes, 2010 ISBN 978-951-745-221-2
Physics of space storms: from the solar surface the Earth Springer, 2011 ISBN 978-3-642-00310-3 ISBN 9783642003196 e-kirja
Elektrodynamiikka (Limes ry, 2017) ISBN 978-951-745-227-4
Introduction to plasma physics (Emilia Kilpua ja Hannu Koskinen; Limes, 2017) ISBN 978-951-745-228-1
Aiheesta muualla

Helsingin yliopiston Tuhat-tutkimustietokannassa[vanhentunut linkki] (tuhat.helsinki.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  ResearcherID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Kotikantele

Kotikantele -nimeä käytetään kanteleesta, jonka Paul Salminen (1887–1949) kehitti. Nimen alkuperästä ei ole muuta tietoa kuin että Paul Salminen käytti kanteleistaan nimityksiä koti- ja konserttikantele. Nimet eivät sinällään kerro paikasta tai tilaisuudesta, missä niillä soitetaan. Alun perin on ollut ajatus, että kotikanteleella voidaan soittotaitoa kehittää tiettyyn pisteeseen saakka ja taidon karttuessa sitten siirrytään konserttikanteleen soittoon. Tämä pätee myös nykyään ja ajatusmalli on edelleen käytössä. Nimet kuvaavat niiden pohjimmaista käyttötarkoitusta mutta konserttitilaisuuksia järjestetään myös kotikanteleilla.
Ero koti- ja konserttikanteleen välillä on siinä, että kotikanteleesta puuttuu sävelvaihtokoneisto, joka puolestaan on konserttikanteleessa. Kotikanteleessa on kolme kielikohtaista sävelvaihtajaa, mikä lisää jonkin verran sen soittamisen mahdollisuuksia. Kotikanteleeseen on mahdollisuus lisätä sävelvaihtajia tämänkin jälkeen, mutta koskaan sillä ei päästä konserttikanteleen tasolle. Koti- ja konserttikanteleen muoto ja koko ovat kutakuinkin samat.
Juha Kotilainen

Juha Kotilainen (s. 21. toukokuuta 1955 Raahe)  on suomalainen oopperalaulaja, baritoni, bassobaritoni. Kotilainen opiskeli kirkkomusiikkia Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa vuosina 1978–1982 Olavi Hautsalon johdolla ja Sibelius-Akatemiassa vuosina 1982–1985 Matti Tuloiselan johdolla. Lauludiplomin hän suoritti vuonna 1985..
Kotilainen on esiintynyt suurten kirkkomusiikkiteosten solistina sekä Suomen Kansallisoopperan ja muiden suomalaisten oopperoiden lavoilla. Kansallisoopperassa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1986 ja on sen jälkeen ollut vakituinen vierailija siellä. Hänen ensimmäinen roolinsa siellä oli Tuhkimon Dandini. Vuosina 1992–1997 hän oli kiinnitettynä Essenin Aalto-teatteriin. Hän on vieraillut säännöllisesti Saksan, Belgian ja Ranskan oopperataloissa.
Kotilainen laulaa myös liediä. Pianistina hänellä on usein ollut Tuula Hällström, Ilmo Ranta tai Gustav Djupsjöbacka.
Kesällä 2010 Kotilainen lauloi pääroolin (Yrjö Jylhän roolin) Ilmajoen Musiikkijuhlilla kantaesitetyssä Ilkka Kuusiston oopperassa "Taipaleenjoki".
Juha Kotilaisen soololevy, kansanlaulusovituksia sisältävä "Apilankukka" (FC Records) julkaistiin vuonna 2012.
Pentti Kossila

Pentti Kossila (4. toukokuuta 1927 Kurikka – 26. maaliskuuta 1993 Kaarina) oli agronomi ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi luontaislääkinnän ja lisäravinteiden kuten vitamiinien puolestapuhujana eri sairauksien hoidossa.
Pentti Kossila tuli ylioppilaaksi Kauhajoen yhteislyseosta 1954. Omien sairauksiensa myötä Kossila kiinnostui luontaistuotteista ja itsehoidosta 1970-luvun alussa. Hän oli vuosia kärsinyt munuais- ja eturauhastulehduksesta. Lisäksi hänellä oli kiusaa sekä astmasta että reumasta. Selkävaivat osoittautuivat skolioosiksi ja mahahaavakin puhkesi. Kossila jätti apteekkilääkkeet kokonaan pois ja ryhtyi itse nauttimaan luontaislääkkeitä ja väitti niiden tehoavan. Kossila toimi myös lisäravinteiden maahantuojana ja kansanparantajana.
Kossilan perusväitteitä oli, että huono verenkierto on kaikkien sairauksien syy. Hän jakoi ihmiset kahteen luokkaan, ykkösiin ja kakkosiin sen mukaan, oliko heillä hyvä vai huono verenkierto. Kossila käsitteli paljon reumaa, jonka hän katsoi aiheutuvan hapen puutteesta elimistössä.
Pentti Kossila julkaisi kolme kirjaa. Kirjoissaan hän käsitteli erilaisia sairauksia ja niiden hoitoa. Kossila hyökkäsi voimakkaasti lääkärikuntaa ja etenkin heidän koulutustaan vastaan kirjoissaan.
Kossilan mukaan ihmisen terveyden perustana on tarkka ruokavalio, jota pitää täydentää monilla luontaistuotteilla ja lisäravinteilla kuten mineraaleilla, hivenaineilla ja vitamiineilla.
Kossila kuoli 65-vuotiaana.
Teokset

Miksi sairastumme, miten parannumme. ISBN 951-0-11479-0. WSOY 1982, Uusia painoksia 1982, 1982, 1982, 1988.
Vihdoinkin ratkaisu reumasairauksiin. ISBN 951-0-13808-8. WSOY 1986, Uusia painoksia 1986, 1987, 1989
Todelliset avaimet terveyteen. Vain sairas ihminen on tuottava – lääkärille. ISBN 951-9364-34-X. Tekninen kustannusliike 1990
Kimmo Koskenvuo

| Kimmo Koskenvuo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1936 Kangaslampi
Kuollut: 2. toukokuuta 2012 (75 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  puolustusvoimien ylilääkäri
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  lääkintäkenraaliluutnantti
Kimmo Armas Ylermi Koskenvuo (22. toukokuuta 1936 Kangaslampi – 2. toukokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja erikoisupseeri, joka työskenteli puolustusvoimien ylilääkärinä 24. kesäkuuta 1978 – 30. toukokuuta 1996 välisen ajan. Koskenvuo palveli tehtävässä lähes 18 vuotta eli merkittävästi pidempään kuin kukaan edeltäjistään. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1996.
Koskenvuo valmistui lääkäriksi vuonna 1962. Puolustusvoimien ohella hän oli lääkärinä Suomen Syöpärekisterissä, HYKSin sisätautiklinikalla ja assistenttina Helsingin yliopistossa. Hän hoiti kansanterveystieteen professorin virkaa Turun yliopistossa vuonna 1973.
Hän käsitteli väitöskirjassaan varusmiesten äkkikuolemia.
Sotilasura

Koskenvuo suoritti varusmiespalveluksensa Satakunnan tykistörykmentissä tulenjohtokoulutuksen saaneena vänrikkinä. Toisen luokan sotilaslääkärin virkaan hänet nimitettiin 1. toukokuuta 1963. Koskenvuo palveli sotilaslääkärin tehtävissä silloisella Helsingin Laivastoasemalla, Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentissä, Autopataljoonassa sekä Pääesikunnan lääkintäosastolla.
Puolustusvoimien ylilääkäriksi Koskenvuo määrättiin 24. toukokuuta 1978 ja hänet ylennettiin lääkintäkenraalimajuriksi 6. joulukuuta 1978. Lääkintäkenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 4. kesäkuuta 1995. Koskenvuo siirtyi reserviin täyden sotilaslääkärin uran palvelleena 1. kesäkuuta 1996 lukien.
Koskenvuon ylilääkärikaudella uudistettiin merkittävästi jatkosodan jälkeisinä vuosikymmeninä epätyydyttävälle tasolle jääneitä sodan ajan kenttälääkinnän menetelmiä ja otettiin käyttöön uusia ratkaisuja muun muassa sokkipotilaan etupainotteisesta hoidosta jo komppaniatasolla. Myös kenttäsairaalajärjestelmä uudistettiin sekä toiminnallisesti että teknisesti. Rauhan ajan sotilasterveydenhuollossa tehtiin ratkaisevia uudistuksia muun muassa sotilaiden kuulonsuojaukseen, mielenterveystyöhön ja erikoissairaanhoitoon. Koskenvuo vaati myös tutkimus- ja kehittämistoiminnan sekä alan kansainvälisen seurannan sisällyttämisen Puolustusvoimien lääkärien, hammaslääkärien ja proviisorien tehtäviin, mikä mahdollisti em. kehittämistoiminnan. Niin ikään sotilaslääkäreiden reserviupseerikoulutus ja kaikkien varusmiesten lääkintä- ja ensiapukoulutus uudistettiin Koskenvuon aikana.
Tehtäviä siviilissä

Koskenvuo valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1962 Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa Varusmiesten äkkikuolemat Suomessa hyväksyttiin Helsingin yliopistossa vuonna 1974.
Sotilaslääkärin tehtävien ohessa ja välillä virkavapaalla Koskenvuo toimi lääkärinä ja tutkijana Suomen Syöpärekisterissä, Helsingin kaupungin terveysvirastossa, Helsingin yliopistollisen keskussairaalan I sisätautien klinikalla, Hesperian sairaalan myrkytysosastolla, Turun yliopiston kansanterveystieteen professorina ja useissa tehtävissä Suomen Punaisen Ristin johdossa, Lääkintöhallituksen asiantuntijana sekä Maanpuolustuksen Tieteellisen Neuvottelukunnan jäsenenä.
Koskenvuon vaikutus oli ratkaiseva tuotaessa elvytystaidot Suomen yleiseen opetukseen. Tämän ansiosta Suomi nousi 1960-luvulla ensimmäisten joukossa ja nopeasti yhdeksi maailman johtavista maista kansalaisten elvytystaidoissa.
Aika reservissä

Reserviin siirryttyään Koskenvuo toimitti kaksi päivitystä johdollaan laadituista terveydenhuollon perusteoksista Kenttälääkintä - Ensihoidon perusteet ja Sotilasterveydenhuolto.
Vuonna 2011 Koskenvuo julkaisi lähes 400 tekstisivua ja yli 200 valokuvaa sisältäneen omaelämäkertansa teräväpiirtoyhteensopivana dvd-tallenteena.
Koskenvuo aloitti aktiivisen valokuvausharrastuksen 12-vuotiaana vuonna 1948. Hän osallistui vuonna 1953 neljällä valokuvalla Swedish Master Competition -näyttelyyn. Valokuvaus jäi työkiireiden vuoksi useiksi vuosiksi taka-alalle, mutta vuonna 2012 Koskenvuo julkaisi valokuvakirjan Jäätyneet visiot, jossa on kymmeniä hänen vuosina 1975–2000 ottamiaan talvikuvia Helsingistä ja Espoosta.
Koskenvuon veli oli professori Markku Koskenvuo,
Julkaisut

Koskenvuo on kirjoittanut tai toimittanut useita oppikirjoja ja oppaita sekä sotilas- että siviiliterveydenhuollon henkilöstölle. Näitä ovat muun muassa seuraavat:
Kunto, työkyky ja terveys 1972
Terveyden- ja sairaanhoito poikkeusoloissa (toim.) 1981
Ensiapu 1986 tark. painos 1987; 1994
Varusmiesten terveys 1988
Sotilasterveydenhuolto (päätoimittaja) Pääesikunnan lääkintäosasto, 1989
Kenttälääkintä - Ensihoidon perusteet (päätoimittaja) 1993
Lääkinnällinen pelastustoimi ja kenttälääkintä (päätoimittaja) 1993
Ensihoitajan kenttälääkintä (päätoimittaja) 1995
Mielenterveys: opas perusyksikön esimiehille ja puolustusvoimien muulle vastuuhenkilöstölle, (toim.) 1996
Sairauksien ehkäisy (toim.) 1998 uud. p. 2003
Lääkärintyö ja laki (toim.) 2000
Muita julkaisuja:
omaelämäkerta Piti tulla lastenlääkäri ...mutta - kilometripylväitä tien varrelta ISBN 978-952-92-9623-1, 2011.
valokuvateos Jäätyneet visiot 2012.
Aiheesta muualla

Kimmo Koskenvuon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kotkankallion muistomerkki

Kotkankallion muistomerkki.
Kotkankallion muistomerkki on veistos Tampereella Finlaysonin tehdasalueella Wilhelm von Nottbeckin puistossa. Keisari Aleksanteri I:n vuonna 1819 tapahtuneen vierailun kunniaksi 1830-luvulla pystytetty veistos on todennäköisesti Tampereen vanhin. Veistoksen tekijäksi on mainittu Chopin-niminen venäläinen kuvanveistäjä, mutta tietokirjailija Jari Niemelän mukaan tämä on väärinkäsitys, sillä veistos ainoastaan valmistettiin pietarilaisessa Chopinin pronssivalimossa, mutta kuvanveistäjää ei tunneta. Veistos ei sijainnut alkujaan julkisella paikalla, sillä ympäröivä puisto avattiin yleisölle vasta 1980-luvulla.
Veistos esittää siipensä levittänyttä kotkaa. Suurikokoisen linnun siipienväli on 420 cm. Veistoksen jalustassa on kaksi latinankielistä muistolaattaa, jotka kertovat Aleksanteri I:n ja Aleksanteri II:n vierailuista Tampereella vuosina 1819 ja 1856. Nykyiset laatat ovat kopioita, sillä toinen alkuperäisistä varastettiin vuonna 1997 ja toinen siirrettiin turvaan Tampereen museoiden kokoelmiin.
Ensio Kosta

| Sten Ducander |
| --- | --- |
 Yleisradion musiikkitoimittajia vuonna 1964. Vasemmalta Ylermi Kosonen, Raimo Henriksson, Sten Ducander, Jarmo Korhonen, Oki Pikkarainen ja Erkki Melakoski.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sten Carl Ducander
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1923 Helsinki
Kuollut: 4. lokakuuta 1986 (63 vuotta) Helsinki
Ammatti:  säveltäjä, radiotoimittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ensio Kosta, Viima, Wiima
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ensio Kosta (oik. Sten Carl Ducander; 2. maaliskuuta 1923 Helsinki – 4. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja Sävelradion pitkäaikainen toimittaja. Radiotoimittajana hänet tunnettiin oikealla nimellään, säveltäjänä ja sovittajana taiteilijanimellä. Kostan suppean sävellystuotannon merkittävin osuus ovat hänen uusklassistiset orkesteriteoksensa.