Viktor Šklovski
Kirjallinen ura

Šklovski perusti vuonna 1916 Opojaz-yhdistyksen (ven. Obshchestvo izucheniya POeticheskogo YAZyka) eli Runokielen tutkimusyhdistyksen, toisen niistä kahdesta Moskovan lingvistipiirin kanssa perustamastaan ryhmästä, jotka kehittivät venäläisen formalismin kriittisiä teorioita ja tekniikoita.
Laurence Sternen, Maksim Gorkin, Leo Tolstoin ja Vladimir Majakovskin kirjallisuuskritiikin ja elämäkertojen lisäksi Šklovski kirjoitti useita fiktioiksi naamioituja puolittain omaelämäkerrallisia teoksia, jotka toimivat myös kokeiluina hänen kirjallisuusteorioidensa kehittämisessä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kirjallisuudentutkimuksessa käsitteen ostranenie tai defamiliarization ("vieraantuminen") kehittäjänä. Hän selitti käsitteen vuonna 1917 tärkeässä esseessään Iskusstvo kak prijom (Искусство как приём), joka sisältää hänen vuonna 1925 alun perin julkaistun tärkeän proosateoriansa (О теории прозы) ensimmäisen luvun. Hän perusteli tarvetta muuttaa jonkin - joka on tullut liian tutuksi, kuten klisee kirjallisessa kaanonissa - joksikin elvytetyksi:
[seuraava on vapaa käännös englannista, tätä voi parantaa]
Ja jotta voimme palauttaa tunnon raajoihimme, saada itsemme tuntemaan esineitä, saamaan kiven tuntumaan kiviseltä, ​​ihmiselle on annettu taiteen työkalu. Taiteen tarkoitus on siis johdattaa meidät tuntemaan jokin asia näköelimen kautta tunnistamisen sijaan. "Vieraannuttamalla" esineitä ja monimutkaistamalla muotoa taide välineenä tekee havainnosta pitkän ja "työlään". Havaintoprosessilla on taiteessa aivan oma tarkoituksensa, ja sitä tulisi laajentaa täysimääräiseksi. Taide on keino kokea luovuuden prosessi. Itse esine on melko merkityksetön.   

— Šklovski, Viktor: Proosateoria. [Kääntänyt venäjästä Benjamin Sher (Dalkey Archive Press, 1990) s. 6]
Kun Velimir Hlebnikov ja Aleksei Krutšonyh kehittelivät järjentakaisia runokokeilujaan, Viktor Šklovski kirjoitti heistä kirjallisuuden teoriaa. Tutkielma Runoudesta ja järjentakaisesta kielestä (O poezii i zaumnom jazyke, suom. 2009) ilmestyi jo vuonna 1913 välittömänä reaktiona Hlebnikovin ja Krutšonyhin manifestiin Slovo kak takovoje (Sana sellaisenaan, 1913).
Šklovski myös esitti vuonna 1917 futuristikollegojensa innoittamana teorian taiteen peruskysymyksestä eli siitä, kuinka taiteen tehtävänä oli tehdä todellisuus lukijalle omituiseksi. Tämä liittyi futuristien yrityksiin hankaloittaa parhaansa mukaan lukemista. Šklovskin teorian mukaan todellisuuden kokeminen ja vastaanotto on automatisoitunutta. Taiteen tehtävä on luoda uusia keinoja ja niiden avulla saada lukijat luopumaan kaikesta vakiintuneesta, rutinoituneesta kokemuksesta.
Šklovski loi käsitteen ostrannenije (’oudoksi tekeminen’, venäjän kielen sanasta strannyi, ’outo’). Se on suomennettu usein vieraannuttamiseksi. Käsitteellä Šklovski painotti taiteen kykyä kuvata maailmaa outona, omituisena ja ikään kuin lapsen silmin nähtynä, ensi kertaa koettuna. Tällä tavoin ymmärrettynä ostrannenije tulee hyvin lähelle zaumin käsitettä, josta Šklovski lienee sen kehitellytkin. Aikalaisrunoilijoiden tuotannossa, kuten juuri Hlebnikovin ja Krutšonyhin teksteistä, hän löysi esimerkkejä teoreettisten ideoittensa vahvistukseksi.
Šklovski osallistui myös juoni/tarina erotteluun (sjužet/fabula), joka erottaa tapahtumasarjan, johon teos liittyy (tarina) sarjasta, jossa tapahtumat esitetään teoksessa (juoni). Šklovskin työ työntää venäläistä formalismia kohti kirjallisen toiminnan ymmärtämistä olennaisina osana yhteiskunnallista käytäntöä, ajatus, jota tulee tärkeäksi Mihail Bahtinin sekä venäläisen ja Prahan koulukunnan semiotiikan tutkijoiden työssä. Šklovskin ajatukset vaikuttivat myös länsimaisiin ajattelijoihin, johtuen osittain Tzvetan Todorovin tekemistä käännöksistä venäläisten formalistien teoksista 1960- ja 1970-luvuilla, mukaan lukien Tzvetan Todorov itse, Gérard Genette ja Hans Robert Jauss (1921–1997).
Šklovski oli yksi varhaisimmista kriittisesti elokuvasta kirjoittaneista. Kokoelma hänen elokuvasta kirjoitettuja esseitään ja artikkeleitaan julkaistiin vuonna 1923 (julkaistu englanniksi Literature and Cinematography, 2008). Hän oli ohjaaja Sergei Eisensteinin läheinen ystävä ja julkaisi laajan kriittisen arvion tämän elämästä ja teoksista ​​vuonna 1976. 1920-luvulta alkaen ja pitkälle 1970-luvulle asti Šklovski työskenteli käsikirjoittajana useissa neuvostoliittolaisissa elokuvissa, mikä osa hänen elämäntyöstään on toistaiseksi saanut hyvin vähän huomiota. Kirjassaan Tretja fabrika (ven. Третья Фабрика, 'Kolmas tehdas' 1926) Šklovski pohtii työtään elokuvan parissa ja kirjoittaa: "Ensinnäkin minulla on työpaikka Goskinon kolmannessa tehtaassa. Toiseksi nimeä ei ole vaikea selittää. Ensimmäinen tehdas oli perheeni ja koulu. Toinen oli OPOJAZ. Ja kolmas käsittelee minua juuri tällä hetkellä."