stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Remembering White Lion
Kappaleet

All the Fallen Man – 4.45
Warsong – 5.49
El Savador – 4.59
Wait – 7.00
Little Fighter – 4.55
When the Children Cry – 6.18
Fight to Survive – 6.23
Living on the Edge – 5.41
She’s Got Everything – 4.26
Lonely Nights – 4.56
Broken Home – 5.46
Til’ Death Do Us Part – 3.45
Kokoonpano

Mike Tramp – laulu
Kasper Damngaard – soolo-, rytmikitara
Dan Hemmer – syntetisaattorit
Nils Kjoyer – bassokitara
Bjorn T. Holm – rummut
Aiheesta muualla

Remembering White Lion discogs.com -sivustolla
Anthology 83–89

| Anthology 83–89 White Lion |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1983–1989
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Michael Wagener
 Levy-yhtiö: Cleopatra Records
White Lionin muut julkaisut
| Remembering White Lion 1999 | Anthology 83–89 2004 | Rocking the USA 2005 |
Anthology 83–89 on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye White Lionin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2004. Albumi sisältää demoja ja ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kappaleet

CD 1
Hungry - Demo – 3.44
Lady Of The Valley, demo – 5.08
Wait For The Blackout – 4.55
All Join Our Hands, demo – 4.05
Tell Me, demo – 4.38
Say Goodbye – 5.54
When the Children Cry, demo – 3.29
Little Fighter, demo – 5.28
If My Mind Is Evil..., demo – 5.03
Living On The Edge, demo – 4.41
Cherokee, demo – 6.24
Cry for Freedom, demo – 4.29
How Does It Feel – 4.23
The Road To Valhalla, demo – 5.08
Early Warning – 4.38
CD 2
Lights and Thunder, demo – 6.51
Back On The Streets – 4.38
Love Don't Come Easy, demo – 4.13
Out With the Boys, demo – 4.28
It's Over, demo – 5.31
You're All I Need, demo – 4.11
Broken Heart, demo – 3.46
Till Death Do Us Part, demo – 5.16
Farewell To You, demo – 4.26
Deep In Love With You – 5.22
Two People – 4.04
Rock You Tonight – 3.45
Evil Angels – 4.41
Ride Through The Storm – 4.22
We Rock All Night – 2.57
Muusikot

Mike Tramp – laulu
Vito Bratta – soolo, rytmikitara
James LoMenzo – bassokitara
Felix Robinson – bassokitara
Greg D'Angelo – rummut
Nicky Capozzi – rummut
Kappaleet

↑  Spotify: Anthology: '83–'89 open.spotify.com. Viitattu 20.6.2022.
Off the Hook

| Off the Hook Bloodpit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2007 Deerhouse Studio, Tampere; HIP Studiot, Helsinki
 Julkaistu: 18. huhtikuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Janne Joutsenniemi
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 45.31
 Levy-yhtiö: Sony BMG, Beemvees
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 17.
Bloodpitin muut julkaisut
| Mental Circus 2005 | Off the Hook 2007 | The Last Day Before the First 2009 |
Off the Hook on Bloodpitin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2007.
Off the Hook nousi Suomen virallisen listan sijalle 17, ja se oli YleX:n viikon albumi viikolla 15/2007. Albumilta on julkaistu single "Wise Men Don't Cry", johon on myös tehty musiikkivideo.
Tuotantotiedot

Albumi on nauhoitettu Deerhouse- ja Juha Heininen HIP -studioilla tammikuussa 2007. Albumin on tuottanut ja äänittänyt Janne Joutsenniemi. Levyn on miksannut Jyrki Tuovinen, paitsi kappaleen "Wise Men Don't Cry", jonka ovat miksanneet Hiili Hiilesmaa ja Juha Heininen.
Albumilla esiintyvät Bloodpitin silloiset jäsenet: Matthau Mikojan (laulu), Paavo Pekkonen (kitara), Aleksi Keränen (basso) ja Alarik Valamo (rummut). Levyllä esiintyvät vierailijoina myös Eero Pekkonen ja Janne Joutsenniemi.
Albumin kappaleet ovat Bloodpitin silloisten jäsenten säveltämiä. Kaikki kappaleet ovat Mikojanin sanoittamia ja yhtyeen sekä Joutsenniemen sovittamia.
Albumi on julkaistu Sony BMG:lle yhteistyössä Beemvees-levymerkin kanssa.
Kappaleet

Play Your Role  –  4 .13
Rotten to the Core  –  3 .12
Blue in the Face  –  3 .44
Born a Whore  –  3 .10
Leave Me Dead  –  3 .40
Only Our Name  –  3 .37
Wise Men Don't Cry  –  3 .29
Hurts Like Hell  –  4 .06
Off the Hooks  –  3 .17
One Life  –  4 .35
Balls  –  3 .24
I Remember  –  5 .04
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
V2.fi:
Anja Hatakka

| Anja Hatakka |
| --- | --- |
 Helena Vinkka (istumassa) ja Anja Hatakka elokuvassa Tuntematon Sotilas.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anja Inkeri Geissbühler
Syntynyt: 21. helmikuuta 1938 (ikä 86) Hatakkala, Metsäpirtti, Viipurin lääni
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1955–1960
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Anja Hatakka (oik. Anja Inkeri Geissbühler, o.s. Hatakka, s. 21. helmikuuta 1938 Metsäpirtti, Viipurin lääni) on suomalainen näyttelijä ja missi.
Varhainen elämä

Anja Inkeri Hatakka syntyi Viipurin lääniin kuuluvassa Metsäpirtin kunnassa sijaitsevaan Hatakkalan kylään perheen nuorimmaiseksi tyttäreksi. Hänen vanhempansa olivat Aapro Hatakka (1894–1946) ja Susanna Läärä (1900–1973).
Ura

Anja Hatakka oli kesätöissä vedenneitona Linnanmäellä 1955, kun elokuvaohjaaja Armand Lohikoski löysi hänet sieltä elokuviin. Loppukesästä 1955 alkoivat Pekka ja Pätkä salapoliiseina -elokuvan kuvaukset Saimaalla, ja Hatakalla oli yksi päärooleista. Elokuva sai ensi-iltansa vasta kahden vuoden kuluttua, kun Tuntematon sotilas sekoitti Suomen Filmiteollisuuden julkaisuaikatauluja. Aikalaiskriitikot haukkuivat tämänkin Puupää-elokuvan, mutta yleisöä katsomoissa riitti. Isoja elokuvarooleja ei tämän jälkeen tullut pariin vuoteen, mutta pienissä osissa Hatakka vilahti elokuvissa 1918 – mies ja hänen omatuntonsa ja Vihdoinkin hääyö, jotka molemmat tulivat ensi-iltaan 1957.
Hatakka ilmoitettiin 1958 Miss Suomi -kilpailuun, ja 2. helmikuuta Helsingin Messuhallissa järjestetyissä kilpailuissa hän tuli toiseksi perintöprinsessaksi. Pirkko Mannola voitti kilpailun. Yleisö äänesti Hatakan suosikikseen, ja hän sai harteilleen Ihannetytön nauhan. Vuosi jatkui tiiviinä edustustyönä mannekiininäytöksissä ja muissa tapahtumissa. Alkusyksystä oli taas elokuvatöitä Toivo Särkän ohjaamassa rikoselokuvassa Kovaa peliä Pohjolassa, jonka pääosissa näyttelivät Tauno Palo, Hannes Häyrinen ja Teija Sopanen. Elokuvan ensi-ilta oli alkuvuodesta 1959, ja se oli kohtalainen yleisömenestys.
Kesällä 1959 Hatakka esiintyi pienessä roolissa Aarne Tarkaksen komediassa Vatsa sisään, rinta ulos, joka oli vuoden katsotuin suomalainen elokuva. Tätä seurasi päärooli Pekka ja Pätkä mestarimaalareina -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa syksyllä 1959, mutta jäi Lohikosken viimeiseksi ohjaamaksi Puupää-elokuvaksi. Saman vuoden aikana Hatakka esiintyi vielä pienissä rooleissa elokuvissa Lasisydän ja Kohtalo tekee siirron.
Tarkas ohjasi 1960 viimeiseksi jääneen Puupää-elokuvan Pekka ja Pätkä neekereinä, jossa Hatakka oli vielä suurehkossa sivuosassa. Tämän jälkeen seurasi vielä pienet roolit elokuvissa Myöhästynyt hääyö ja Minkkiturkki. Mentyään naimisiin Agfa-Gevaertin toimitusjohtajan kanssa Hatakka otti uudeksi sukunimekseen Geissbühler, muutti Sveitsiin ja katosi julkisuudesta.
Myöhempi elämä

Hatakka palasi takaisin Suomeen ja asuu palvelutalossa Espoon Kauklahdessa. Hatakka on nykyään viimeinen elossa oleva alkuperäisen Tuntematon Sotilas -elokuvan entisistä näyttelijöistä
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1955 | Tuntematon sotilas | Nina |
| 1957 | 1918 – mies ja hänen omatuntonsa | avustaja tai sivuosa |
| 1957 | Pekka ja Pätkä salapoliiseina | Maija Kulo |
| 1957 | Vihdoinkin hääyö | alusvaatteiden esittelijä |
| 1959 | Kovaa peliä Pohjolassa | sisäkkö |
| 1959 | Vatsa sisään, rinta ulos! | tyttökoululainen |
| 1959 | Pekka ja Pätkä mestarimaalareina | neiti Kaihokielo |
| 1959 | Lasisydän | maalaistyttö |
| 1959 | Kohtalo tekee siirron | laulusolisti |
| 1960 | Pekka ja Pätkä neekereinä | Sirpa Lahtinen |
| 1960 | Myöhästynyt hääyö | katua ylittävä nainen |
| 1961 | Minkkiturkki | keskuksen hoitaja |
Virvatuli

Virvatulia kerrotaan nähdyn myös veden pinnalla. Virvatuli voisi ehkä näyttää tältä.
Virvatulet (myös aarnivalkeat, aarretulet tai aarreliekit) ovat tulia tai valonlähteitä, joita havaitaan yleensä pimeässä asumattomilla alueilla lähellä maan- tai vedenpintaa tai aivan pinnassa. Virvatuli on muodoltaan joko liekin kaltainen, valopallo tai hahmoton. Virvatulien väri vaihtelee. Kertomusten mukaan jotkin virvatulet hyppelehtivät, vaappuvat tai huojuvat, ja ne jopa liikkuvat paikasta toiseen. Kerrotaan että virvatulet usein katoavat tai etääntyvät kauemmas, kun niitä lähestyy.
Virvatulia esiintyy yleensä samoilla paikoilla tai alueilla toistuvasti; joillakin paikoilla niistä on pitkä kansanperinne. Virvatulet ovat yleensä hiljaisia, ja niitä nähdään hiljaisilla seuduilla. Virvatuli saattaa jopa kadota, kun on pidetty kovaa ääntä. Toisaalta perimätiedon mukaan aarnihautoihin voi liittyä paikalta kuuluvat oudot äänet.
Sana virva tarkoittaa jotakuinkin väreilyä, häilymistä ja lepattamista. Virvatulet vaikuttavat monista luonnottomilta tai yliluonnollisilta; niihin liittyykin paljon kansantarinoita ja myyttejä. Tutkijat ovat tarjonneet virvatulille erilaisia selityksiä.
Virvatulet kansanperinteessä

Virvatulia esiintyy lähes kaikkien kulttuurien uskomuksissa, ja usein virvatuliin liittyvät tarut ovat hyvin vanhoja. Suomessa ja muuallakin Euroopassa on voitu ajatella, että virvatulet ovat henkiolentoja tai niiden valoja. Valon avulla henkiolento houkuttee ihmistä, jotta tämä eksyisi tai vahingoittuisi. Vaappuvia virvatulia on voitu pitää lyhtyinä, joita joku olento kantaa pimeässä.
Suomessa uskottiin, että aarnivalkean alla saattoi olla aarre. Valohavainto liittyi siihen, että aarteen haltija kiillotti tai puhdisti liekillä arvometalleja. Aarnihauta oli aarrekätkö, jota vartioi Aarniksi kutsuttu haltia. Virvatulien uskottiin palavan aarnihaudoilla etenkin juhannusöisin: virvatulet ilmoittivat aarteen sijaintipaikan.
Virvatuli on usein liitetty kummitteluun. Vanhan perinteen mukaan varsinkin hautausmailla tai surma- ja onnettomuuspaikoilla nähtyjä virvatulia pidetään ihmisten sieluina. Eräiden liekkiä muistuttavien virvatulien nimitys on ollut liekkiö. Liekkiötä arveltiin aavelinnuksi tai lapsen sieluksi. Joskus uskottiin, että kun hautausmaalta nousee tulta, siellä on kakkiainen.
Euroopassa ja Yhdysvalloissa joihinkin virvatulien perinteisiin havaintopaikkoihin liittyy samantapainen kulkutarina: Sen mukaan paikalla on sattunut onnettomuus, esimerkiksi junaturma, ja paikalla nähty vaappuva valo on päätään etsivän onnettomuuden uhrin lyhty.
Entisaikaan metalliesiintymiä on etsitty paikoilta, joissa on näkynyt valoilmiöitä. Kerrotaan että Outokummun mineraaliesiintymän päällä on palanut aarnivalkeita.
Runoissa ja lauluissa virvatulet nähdään maailman houkutusten vertauskuvana, ne ovat samalla tavalla pettäviä ja katoavia. Eino Leinon runossa ”Nocturne” elämänsä taistelut jo läpikäynyt sanoo: ”En ma enää aja virvatulta”. Tällä hän tarkoittaa sitä, että on lakannut jahtaamasta häilyviä haaveita ja onnen lupauksia ja tyytyy siihen, mitä on jo saanut.
Tieteelliset selitykset

Kansanperinteestä tuttujen virvatulien taustalla on oletettavasti useita erityyppisiä ilmiöitä, ja niiden luonnontieteelliset selitykset vaihtelevat tapauskohtaisesti. Yhden teorian mukaan suolla havaittu sininen tai vihertävä liekki aiheutuu suosta nousevasta metaanista, joka jostain syystä syttyy itsestään palamaan – esimerkiksi siksi, että se joutuu kosketuksiin hapen kanssa. Metaania syntyy kun eloperäinen aine lahoaa, käy tai mätänee. Monet yksityiskohdat tässä selitysmallissa ovat kuitenkin ongelmallisia; metaani esimerkiksi palaa nopeasti ja räjähdysmäisesti. Ilmeisesti jotkut virvatulet palavat vain hetkellisesti, toiset taas voivat palaa vakaasti pitkiäkin aikoja. Vakaa palaminen edellyttää kaasun tasaista virtausta suon pinnalle. Metaani palaa keltaisella liekillä, kun taas virvatulia kuvaillaan yleensä sinertäviksi. Metaani myös palaa kuumalla liekillä, mutta virvatulien ei ole kerrottu sytyttäneen mitään tuleen.
Bioluminesenssi eli eliöiden biologisesti tuottama valo selittää joitakin tapauksia. Luonnossa pimeässä heikosti valaiseva ja paikallaan pysyvä valonlähde voi olla esimerkiksi bioluminoivaa levää tai sientä. Mahdollisesti myös kiiltomatoja on voitu luulla virvatuliksi.
Toisinaan virvatulet muistuttavat pallosalamaa sen mukaan, miltä ne näyttävät ja kuinka ne käyttäytyvät. Onkin ehdotettu, että valopallomaiset tai liikkuvat virvatulet aiheutuisivat luonnossa esiintyvistä sähköisistä ilmiöistä.[lähde? ] Ukkosella korkeisiin rakennuksiin tai puiden latvoihin syntyvää hohdetta kutsutaan ukonvirvaksi, joka on sähköinen ilmiö.
Liikkuvien virvatulien selitykseksi on ehdotettu bioluminoivaa levää, hometta tai bakteereita turkissaan kantavia eläimiä. On olemassa joitakin havaintoja hohtavista linnuista. Väitetään että Venäjällä on ammuttu jokunen hohtava sorsa – valo on hiipunut vähän eläimen kuoleman jälkeen. Mahdollisesti myös joidenkin pöllöjen rintapuoli hohtaisi pimeässä. Yhdessä tapauksessa pimeässä havaitut valoilmiöt ovat osoittautuneet tornipöllöiksi.
Muun muassa Yhdysvalloissa ja Israelissa virvatulia on nähty aavikoilla. Teorian mukaan ne ovat eräänlaisia kangastuksia kaupunkien tai teiden valoista, jotka ilmakehä heijastaa jostain toisesta paikasta.[lähde? ]
Yksi selitys virvatulille on se, että ne johtuisivat maan alta purkautuvasta energiasta, jota vapautuu tektonisten ilmiöiden yhteydessä. Tarkemmin ottaen kyseessä olisivat hyvin dokumentoidut maanjäristysvalot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virvatuli – Ilmatieteenlaitos, Ilmakehä-ABC
Valoilmiöt
biologinen valontuotanto
Elmon tuli
maanjäristysvalot
maavalo
pallosalama
peikonkulta
revontulet
ukonvirva
vesisäihky
virvatulet
Arnold Böcklin, Virvatuli, 1882.
Smash into Pieces

| Smash into Pieces |
| --- | --- |
 Smash into Pieces vuonna 2024
Tiedot
Toiminnassa:  2008—
Tyylilaji:  Alternative rock, alternative metal, electronic rock, pop-rock
Kotipaikka:   Örebro, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Chris Sörbye   Benjamin Jennebo   Per Bergquis   The Apocalypse DJ  
Levy-yhtiö:  Sony Music)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Smash into Pieces on ruotsalainen rockyhtye, joka on perustettu Örebrossa vuonna 2008. Yhtye on julkaissut seitsemän studioalbumia ja edustanut Ruotsin Melodifestivaaleissa kahdesti hakien euroviisupaikkaa. Melodifestivalen 2023 tapahtumassa yhtye pääsi finaaliin ja sijoittui kolmanneksi kappaleella "Six feet Under". Seuraavana vuonna yhtye haki jälleen euroviisupaikkaa Melodifestivalen 2024 laulukilpaulussa. "Heroes Are Calling" kappaleella yhtye pääsi jälleen kolmanneksi finaalissa ja euroviisupaikka jäi haaveeksi.
Jäsenet > Nykyiset

Chris Adam Hedman Sörbye – laulu (2008–)
Benjamin Jennebo – kitara (2008–)
The Apocalypse DJ – rummut (2015–)
Per Bergquist – kitara (2008–)
Jäsenet > Entiset

Isak Snow – rummut (2008–2015)
Viktor Vidlund – basso (2008–2017)
Diskografia > Studioalbumit

Unbreakable (2013)
The Apocalypse DJ (2015)
Rise and Shine (2017)
Evolver (2018)
Arcadia (2020)
A New Horizon (2021)
Disconnect (2022)
Ghost Code (2024)
Diskografia > Ep:t

VR (2021)
Throne (2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Smash into Pieces  AllMusicissa (englanniksi)
Mane Attraction

| Mane Attraction White Lion |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: heinäkuu 1991
 Tuottaja(t): Richie Zito
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
White Lionin muut julkaisut
| Big Game 1989 | Mane Attraction 1991 | The Best of White Lion 1992 |
Mane Attraction on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye White Lionin neljäs studioalbumi, ja se julkaistiin heinäkuussa 1991. Se ei saanut omaa kiertuetta. Albumin tuottajana toimi Richie Zito.
Mane Attraction jäi White Lionin viimeiseksi albumiksi ennen yhtyeen hajoamista vielä samana vuonna. Kahdeksan vuotta myöhemmin yhtye teki paluun pääosin uudella jäsenistöllä ja julkaisi uuden albumin Remembering White Lion (1999), joka sisältää monia Mane Attractionin kappaleita uudelleenäänitettyinä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mike Tramp & Vito Bratta.
Lights and Thunder – 8.08
Broken Heart – 4.07  (live)
Leave Me Alone – 4.25
Love Don’t Come Easy – 4.09
You’re All I Need – 4.25
It’s Over – 5.15
Warsong – 6.54
She’s Got Everything – 6.00
Till Dead Do Us Part – 5.26
Out of the Boys – 4.32
Blue Monday – 4.19
Farewell to You – 4.22
Kokoonpano

Mike Tramp – laulu
Vito Bratta – soolo-, rytmikitara
James LoMenzo – bassokitara
Greg D'Angelo – rummut
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Mane Attraction Discogs.com-sivustolla (englanniksi)
Saudi-Arabian Valioliiga

| Saudi-Arabian valioliiga |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Saudi-Arabia
Perustettu:  1975
Joukkueita:  16
Hallitseva mestari:  Al-Hilal
Eniten mestaruuksia:  Al-Hilal (19)
Saudi-Arabian valioliiga on Saudi-Arabian jalkapallon pääsarja. Sarjaa on pelattu vuodesta 1976 lähtien.
Mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1975/1976: al-Nassr  1976/1977: al-Hilal  1977/1978: al-Ahli  1978/1979: al-Hilal  1979/1980: al-Nassr  1980/1981: al-Nassr  1981/1982: al-Ittihad  1982/1983: al-Ittifaq  1983/1984: al-Ahli  1984/1985: al-Hilal  1985/1986: al-Hilal  1986/1987: al-Ittifaq  1987/1988: al-Hilal  1988/1989: al-Nassr  1989/1990: al-Hilal  1990/1991: ash-Shabab  1991/1992: ash-Shabab  1992/1993: ash-Shabab  1993/1994: al-Nassr  1994/1995: al-Nassr  |  1995/1996: al-Hilal  1996/1997: al-Ittihad  1997/1998: al-Hilal  1998/1999: al-Ittihad  1999/2000: al-Ittihad  2000/2001: al-Ittihad  2001/2002: al-Hilal  2002/2003: al-Ittihad  2003/2004: ash-Shabab  2004/2005: al-Hilal  2005/2006: ash-Shabab  2006/2007: al-Ittihad  2007/2008: al-Hilal  2008/2009: al-Ittihad  2009/2010: al-Hilal  2010/2011: al-Hilal  2011/2012: ash-Shabab  2012/2013: al-Fateh  2013/2014: al-Nassr  |  2014/2015: al-Nassr  2015/2016: al-Ahli  2016/2017: al-Hilal  2017/2018: al-Hilal  2018/2019: al-Nassr  2019/2020: al-Hilal  2020/2021: al-Hilal  2021/2022: al-Hilal  2022/2023: al-Ittihad  2023/2024: al-Hilal  |
OBike

| oBike Asia Pte Ltd |
| --- | --- |

Perustettu:  Tammikuu 2017 (2017-01)
Kotipaikka:  Singapore
Toiminta-alue:  Singapore  Taiwan  Alankomaat  Sveitsi  Iso-Britannia
Toimiala:  liikenne 
Tuotteet:  yhteisölliset kaupunkipyöräjärjestelmät
Kotisivu:  https://www.o.bike/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
oBike on singaporelaislähtöinen yhteisöllisiä polkupyöräjärjestelmiä tarjoava yritys. Pyörissä on älylukko, jonka käyttäjä voi avata puhelimeen ladattavalla sovelluksella. Kaupunkipyörät ovat asemattomia, joten ne voidaan pysäköidä mille vain julkiselle pyörien pysäköintiin tarkoitetulle alueelle. Yhtiö käynnisti toimintansa tammikuussa 2017 ja on sittemmin laajentunut Taiwaniin, Malesiaan, Australiaan, Thaimaahan, Alankomaihin, Britanniaan ja Sveitsiin.
oBike, Putney Bridge Approach, Lontoo, heinäkuu 2017
Järjestelmä

oBikea käytetään älypuhelimeen ladattavan sovelluksen kautta. Käyttäjän tulee aluksi rekisteröityä käyttäjäksi ja maksaa pyörän panttimaksu. Sovelluksen avulla käyttäjä voi ottaa haluamansa pyörän käyttöön ja palauttaa sen matkan lopussa. Käyttäjää veloitetaan matka-ajan mukaan. Pyörä otetaan käyttöön skannaamalla pyörässä oleva QR-koodi tai syöttämällä pyörän numero sovellukseen. Käytön jälkeen käyttäjän tulee palauttaa pyörä julkiselle pyörien pysäköintiin tarkoitetulle paikalle. Pyörien väärinkäyttö (esim. väärinpysäköinti) johtaa korkeampiin matkahintoihin ja käyttäjä voidaan estää.
Toiminta-alueet > Aasia > Singapore

oBike aloitti toimintansa Singaporessa 1000 polkupyörällä.  Kuukausi myöhemmin, yhteistyössä Singapore Land Transport Authorityn yhtiö järjesti pyörille tarkoitettuja pysäköintipaikkoja ympäri kaupunkia ja oBike julkaisi toimintansa koko laajuudessaan Singaporessa Huhtikuussa 2017.
Toiminta-alueet > Aasia > Taiwan

Taiwanissa oBike aloitti toimintansa huhtikuussa 2017. Kesäkuuhun 2017 mennessä toiminta on laajentanut kaupunkeihin Keelung, Uusi Taipei, Taipei, Hsinchu, Tainan ja Kaohsiung sekä maakuntiin Nantou city, Yilan, Hualien ja Taitung.
Toiminta-alueet > Eurooppa > Alankomaat

Alankomaat oli ensimmäinen Euroopan maa, johon oBike laajeni. Rotterdam oli Hollannin kaupungeista ensimmäinen, johon yhtiö vei pyöränsä. Kaksi viikkoa myöhemmin palvelu julkaistiin Amsterdamissa.
Toiminta-alueet > Eurooppa > Sveitsi

oBike aloitti Sveitsin toimintansa Zürichissä 5 heinäkuuta 2017 tuomalla 350 polkupyörää kaupunkiin. Yhtiön Sveitsin tytäryhtiö on nimeltään oBike Swiss Ltd.
Toiminta-alueet > Eurooppa > Iso-Britannia

Lontoossa oBike aloitti toimintansa 12. heinäkuuta 2017. Yhtiö aikoo tuoda lähitulevaisuudessa pyöriänsä myös muihin Britannian kaupunkeihin.
Aiheesta muualla

https://www.o.bike/
oBiken aurinkoenergialla toimiva älylukko.
oBike-pyöriä, Taitung city, Taiwan
Cody Gakpo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Cody Mathès Gakpo
Syntymäaika: 7. toukokuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Eindhoven, Alankomaat
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 193 cm
Seura
Seura: Liverpool
Pelinumero: 18
Junioriseurat
2007–2018: PSV Eindhoven
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2019 | Jong PSV Eindhoven | 25 | (17) |
| 2018–2022 | PSV Eindhoven | 106 | (36) |
| 2023– | Liverpool | 63 | (15) |
Maajoukkue
| 2016–2017 | Alankomaat U18 | 3 | (0) |
| 2018 | Alankomaat U19 | 3 | (0) |
| 2018 | Alankomaat U20 | 5 | (4) |
| 2019–2021 | Alankomaat U21 | 13 | (7) |
| 2021– | Alankomaat | 34 | (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. lokakuuta 2024.
Cody Mathès Gakpo (s. 7. toukokuuta 1999 Eindhoven) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa vuodesta 2021. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen.
Seurajoukkueura

Gakpo pelasi pitkään PSV Eindhovenin junioreissa ja pääsi edustusjoukkueessa kentälle ensimmäisen kerran Eredivisie-ottelussa Feyenoordia vastaan helmikuussa 2018. Seuraavalla kaudella hän pelasi 16 Eredivisie-ottelua ja teki ensimmäisen liigamaalinsa helmikuussa 2019 Fortuna Sittardia vastaan. Jo syyskuussa 2018 hän teki maalin Alankomaiden cupin ottelussa Excelsior Maassluisia vastaan. Lokakuussa 2018 hän pääsi vaihdosta kentälle Mestarien liigan ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan.
Kaudella 2019–2020 Gakpo pelasi 25 Eredivisien ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki ensimmäisen aikuisten kansainvälisten otteluiden maalinsa elokuussa 2019 Eurooppa-liigan karsinnassa Apollon Limassolia vastaan. Kaudella 2020–2021 Gakpo pelasi Eredivisiessa 23 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ottelua ja teki yhden maalin PAOK:ia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Eredivisiessa 27 ottelua ja teki niissä 12 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Alankomaiden cupissa hän teki maalin puolivälierässä NAC Bredaa vastaan ja 2–1-voittomaalin loppuottelussa Ajaxia vastaan. Hän teki kuudessa Mestarien liigan karsintaottelussa kaksi maalia, neljässä Eurooppa-liigan ottelussa kaksi maalia ja viidessä Konferenssiliigan ottelussa kolme maalia. Hän voitti Alankomaiden supercupin 2021 ja 2022. Kauden 2022–2023 alkupuoliskolla Gakpo pelasi PSV:ssä 14 Eredivisie-ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, ja viisi Eurooppa-liigan ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Gakpo siirtyi tammikuun 2023 alussa englantilaisseura Liverpooliin. Hän teki loppukauden aikana 21 valioliigaottelussa seitsemän maalia. Hän teki kaksi maalia, kun maaliskuussa Liverpool voitti Manchester Unitedin maalein 7–0. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 35 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Liverpoolin voittamassa liigacupissa Gakpo pelasi kuusi ottelua ja teki neljä maalia, jotka kaikki eri otteluissa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua ja teki sekä alkulohko-ottelussa itävaltalaista LASK Linziä että toisessa neljännesvälieräottelussa tšekkiläistä Sparta Prahaa vastaan kaksi maalia.