stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wäinö Mikkonen
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Mikkonen palveli edelleen 3. jääkärirykmentin 1.  konekiväärikomppaniassa nyt nuorempana upseerina. Hänen rykmentistään muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1924 rahastonhoitajaksi Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän hoiti myös useasti rykmentin talouspäällikön tehtäviä. Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 27. kesäkuuta 1928 Peräpohjolan kutsuntapiirin päälliköksi. Hän erosi armeijasta 25. syyskuuta 1930 terveydellisten syiden takia. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Helsingissä. Hänet haudattiin Multialle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 6. joulukuuta 1920  Kapteeni 16. toukokuuta 1924 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania
Astrid Swan

Astrid Swan Tavastialla 28.1.2006
Astrid Swan (oik. Astrid Joutseno, s. tammikuu 1982 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, muusikko, laulaja, tutkija ja kirjailija.
Ura muusikkona

Hänen pianovetoisista, tunnelmallisista kappaleistaan on usein löydetty yhtymäkohtia sellaisten artistien tuotantoon kuin Tori Amos, Kate Bush ja Laura Nyro. Hänen lyriikoissaan esiintyy angloamerikkalaisen kulttuurin vaikutteiden ohella myös elementtejä kirjallisuudesta. Swanin laulukieli on englanti.
Astrid Swanin instrumentteihin kuuluvat pianon ja koskettimien ohella myös kitara sekä klarinetti, jonka soittoa hän on opiskellut. Näitä instrumentteja hänen kuullaan soittavan myös debyyttialbumillaan Poverina (2005, Delphic Recordings). Paikoitellen vahvasti orkestroidun albumin jousisovitukset ovat Jimi Tenorin käsialaa.
Astrid Swan yhtyeineen esiintyi Groningenissa Hollannissa 12. tammikuuta 2006 Eurosonic-festivaaleilla Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen FIMICin sekä Yleisradion EBU-edustajana. Maaliskuussa 2006 hän esiintyi Yhdysvalloissa ja Kanadassa ruotsalaisen José Gonzálezin lämmittelijänä.
Astrid Swan tunnetaan myös vaihtoehtoista, englanninkielistä kitarapopmusiikkia soittavan Treeball-yhtyeen kosketinsoittajana ja toisena laulajana. Lisäksi Astrid Swan on tehnyt kappaleita oman soolotuotannon lisäksi myös muille esittäjille.
Maaliskuussa 2017 Swan julkaisi levyn From the Bed and Beyond, joka kertoo sairastumisesta aggressiiviseen rintasyöpään. Albumi palkittiin Teosto-palkinnolla. Vuonna 2021 ilmestyi albumi D/Other, joka käsittelee omakohtaisesti äitiyttä, unelmointia ja nukkumista.
Ura tutkijana

Swan väitteli filosofian tohtoriksi syksyllä 2021 Helsingin yliopistossa sukupuolentutkimuksen oppiaineessa. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa “Life Writing from Birth to Death: How M/others Know” tutkii äitien blogikirjoittamista. Se palkittiin Helsingin yliopiston parhaana väitöstutkimuksena vuonna 2022. Swan työskenteli 2023–2024 Helsingin yliopiston tutkijakollegiumissa ja tutki surua tieteen ja taiteen keinoin. Sen jälkeen hän on työskennellyt professori Hanna Meretojan johtamassa Suomen Akatemian Syövän vastakertomukset -tutkimushankkeessa (2023–2027).
Kirjallinen tuotanto

Swanin kaunokirjallinen esikoisteos, omaelämäkerrallinen Viimeinen kirjani: kirjoituksia elämästä ilmestyi 2019 Nemolta. Hänen toinen kaunokirjallinen teoksensa, romaani Noitarakastaja ilmestyi 2024 Kustantamo S&S:ltä.
Yksityiselämä

Swan sairastui aggressiiviseen rintasyöpään vuonna 2014. Heinäkuussa 2017 hän kertoi, että syöpä on uusiutunut ja levinnyt aivoihin, eikä sitä voi enää parantaa. Sairaus on kuitenkin hyvässä hoidossa, ja Swan jatkaa taiteellista ja tutkimustyötään.
Astrid Swanin yhtye

Astrid Swan esiintyy soolona sekä taustayhtyeensä kanssa, jossa ovat esiintyneet mm.
Mikael Hakkarainen – kitara
Janne Lehtinen – basso
Michael McDonald – kitara
Heikki Tikka – rummut
sekä
Mauro Gargano – rummut
Hannu Risku – rummut
Sanna Mattila – sello
Diskografia > Albumit

Poverina (2005)
Spartan Picnic (2008)
Better Than Wages (2009)
Hits (Pavement for Girls) (2011)
Astrid 4 (2014)
From the Bed and Beyond (2017)
D/Other (2021)
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Nimi | Albumilta |
| --- | --- | --- |
| 2005 | Poverina (Promotional) | Poverina |
| 2005 | Good Girl | Poverina |
| 2008 | As Long It's Not You | Spartan Picnic |
Aiheesta muualla

Astrid Swan Myspacessa (englanniksi)
Artistisivu: Astrid Swan Desibeli.netissä
Astrid Swan performing live on The Current
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Keijo Mikola

Keijo Mikola 1960-luvulla.
Keijo Johannes Mikola, vuoteen 1936 Mikkola (21. marraskuuta 1909 Jyväskylä – 8. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtaja, rannikkotykistön eversti, yleisesikuntaeversti, filosofian kunniatohtori.
Henkilöhistoria

Keijo Mikolan vanhemmat olivat kouluneuvos Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén ja puoliso vuodesta 1934 opettaja Lahja Kaarina Toivonen. Metsätieteilija Peitsa Mikola oli hänen veljensä.  Mikola tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1928 ja suoritti rannikkotykistön kadettikurssin 1930, kapteenikurssin 1938 ja Sotakorkeakoulun 1946. Hän toimi rannikkotykistön opetusupseerina ja patterin päällikkönä 1930–1934, merivoimien esikunnan toimisto- ja osastopäällikkönä 1940–1945, Merisotakoulun opettajana 1947, sotakorkeakoulun sotahistorian ja strategian opettajana 1948–1958 sekä koulun johtajan apulaisena 1956–1958, ennen tehtäväänsä Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtajana 1958–1969. Sotaylioikeuden jäsen Mikola oli 1942–1945. Hän oli tunnettu paitsi historioitsijana, myös esitelmöitsijänä, radio- ja televisioesiintyjänä sekä monien toimikuntien jäsenenä ja asiantuntijana. Hän oli Kylkirauta-lehden päätoimittaja 1958–1960, Sotilasaikakauslehden kirjallisuusarvostelija ja Käpylän seurakunnan pitkäaikainen luottamushenkilö. Filosofian kunniatohtoriksi hänen vihittiin Helsingin yliopistossa 1973.
Teokset

K. J. Mikola ym. (toim.): Suomen rannikkotykistö 1918–1958. Helsinki: Rannikkotykistön upseeriyhdistys, 1959
Mikola, Keijo Johannes – Tervasmäki, Vilho – Salokangas, V. S. (toim.): Suomen puolustusvoimat ennen ja nyt. Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen julkaisuja, 10. Porvoo: WSOY, 1959.
Mikola, Keijo – Kiuasmaa, Kyösti – Jaatinen, Martti I. – Virkkunen, Jouko: RUK 1920–1960. Helsinki: Reserviupseerikoulun oppilaskunnan kannatusyhdistys, 1960.
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat. (Toimite.) Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen julkaisuja, 11a. Porvoo: WSOY, 1969.
Bauer, Eddy: Toinen maailmansota. 1–6. Suomalaisen laitoksen toimituskunta: Keijo Mikola, Vilho Tervasmäki ja Helge Seppälä. WSOY, 1973–1976. ISBN 951-0-05840-8
Mikola, Keijo – Lappalainen, Matti – Niska, Juhani A.: Kivilinnoista karkaistuun teräkseen: Rannikkotykistöaselajin historia ja tekninen kehitys. Rannikkotykistön joukko-osastojen historiasarja. Helsinki: Rannikkotykistön upseeriyhdistys, 1994. ISBN 952-90-5235-9
Muita julkaisuja

Nimellä K. J. Mikola:
Strategia toisessa maailmansodassa. Tiede ja ase 8/1950
Strateginen defensiivi Suomen sodassa 1941-1945. Tiede ja ase 11/1953
Suomen Sotatieteellisen seuran 25-vuotistaival. Tiede ja ase 12/1954
Misty Mops

Misty Mops oli espoolainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1964–1966. Misty Mops tunnettiin erityisesti repertuaarissa olleista The Beatlesin kappaleista, jotka laulettiin alkuperäiskielellä englanniksi. Parhaimmillaan niitä oli ohjelmistossa yli 60 kappaletta.
Misty Mops voitti Helsingin yhtyemestaruuden vuonna 1966 ja oli myös Suosikki-lehden kannessa saman vuoden elokuussa. Samana vuonna se lopetti toimintansa. Yhtyeellä ei ole levytyksiä.
Sydänsimpukkakeramiikka
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita

Sydänsimpukkakeramiikka ehkä levisi Syyrian-Palestiinan-Kilikian rannikkoalueelta. Sitä on löydetty Ras Shamrasta noin ajalta 6500 eaa. Noin 6000 eaa. keramiikka levisi muun muassa Itä-Italiaan..
Starcevon kulttuurin tyyppinen keramiikka levisi ennen 6000 eaa. Italiaan ja Albaniaan. Tavolieren tasangolla Kaakkois-Italiassa oli noin 6200 eaa. suuri 50x70 km:n alue, jolla oli 500 vallihaudoitettua asuinpaikkaa, joista kukin saattoi olla jopa 30 hehtaarin laajuinen. Joissakin oli ulkoisia, mutkikkaita vallihautoja sekä sisärakenteita. Talot tehtiin puusta. Mesoliittinen kulttuuri ei jatkunut täällä, mutta uutta kulttuuria ei voi kytkeä Kreikkaan eikä Levanttiinkaan.
Italiasta sydänsimpukkakeramiikka levisi noin 5800–5400 eaa. laivojen avulla Etelä-Ranskaan, Iberiaan, Maltalle ja Pohjois-Afrikan rannikolle. Luultavasti asutus keskittyi seuduille, joilla oli vain vähän mesoliittista asutusta. Portugalissa mesoliittinen väestö ja sydänsimpukkakeramiikkaa käyttänyt neoliittinen maanviljelijäväestö elivät rinnan jopa 1000 vuotta.
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita > Etelä-Ranskan varhaisen sydänsimpukkakeramiikan vaiheet

selvennä
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita > Etelä-Ranskan varhaisen sydänsimpukkakeramiikan vaiheet > Ensimmäinen jakso

Impressa: – ohuita nauhamaisia koristeluja
Geometric impressa: Geometrisia koristeluja
Geometric cardial: U:n muotoisia sisäkkäisiä koristeluja
Classical cardial: vaakasuoria leveitä nauhoja
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita > Etelä-Ranskan varhaisen sydänsimpukkakeramiikan vaiheet > Toinen jakso

Itäinen keskinen ja eteläinen Italia sekä Sisilia
Korsika, Etelä-Ranska
Espanja ja Portugali
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita > Etelä-Ranskan varhaisen sydänsimpukkakeramiikan vaiheet > Kolmas jakso

Keskinen Impressa idässä Italia Ligureian rannikolle asti
Läntinen Cardial Provencesta Atlantin Portugaliin
Myöhemmin varhaisneoliittisia, alueittaisia epi-Cardial-kulttuureja
Sydänsimpukkakeramiikan vaiheita ja alueita > Etelä-Ranskan varhaisen sydänsimpukkakeramiikan vaiheet > Neljäs jakso

selvennä
Tyrrhenian kulttuureissa (alalajit Basi, Filiestru, Pieza) oli geometrinen koristelu. Sitä ennen keramiikassa Ranskan ja Italian rajalla sijaitsevalla Pandimounin kallionjyrkänteellä oli Adrianmeren ja Balkanin vaikutteita noin 6220/6000–5660 eaa. Varhainen cardial oli Pandimounissa 5960–5000 eaa. Geometrinen cardial 6000–5600 tuli Pandimoumin Impressan jälkeen oli Toscanassa, Korsikassa ja Sardiniassa, ja levitti joitain vaikutteitaan Sisiliaan, Latiumiin ja Elban lähelle. VyöhykeCardial, vaakasuora koristelu 5750–5500 eaa. Sydänsimpukkakeramiikan reuna-alueille levisi tämän vaikutteita. Koristelematon Peri-Cardial-keramiikka ilmaantui Dourgneen 5560–5250 eaa. Sydänsimpukkakeramiikan jälkeinen post-Cardial 5490–5350 eaa. Peri-Cardial-paikkoja olivat myös Montclus 5–7 ja Jean-Cros Auden laaksossa.
Läntisen Välimeren sydänsimpukkakeramiikka

Sydänsimpukkakeramiikka levisi Italian Liguriaan noin 6000 eaa. Kulttuurissa oli sen aikaisia Adrianmeren ja Balkanin vaikutteita. Tätä keramiikkaa tehtiin pian laajalla alueella Tyrrhenanmerellä 6000–5600 eaa. Tästä syntyi niin sanottu klassinen sydänsimpukkakeramiikka, joka levisi 5750–5500 eaa. Provenceen, Languedociin ja Rhône-joen laaksoon, joilla seuduilla vallitsi mesoliittinen Castelnovan kulttuuri.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Early Neolithic - Impresso culture (Arkistoitu – Internet Archive)
Konispolin luola, AlbaniaA (Arkistoitu – Internet Archive)
Canew mainitsee laimakeramiikan (impresso) (Arkistoitu – Internet Archive)
ajoituksia espanja, portugali (Arkistoitu – Internet Archive)
Radiocarbon evidence for maritime pioneer colonization at the origins of farming in west Mediterranean Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
Danuta Mirka

Danuta Mirka on puolalainen musiikintutkija ja musiikkiteoreetikko. Hän on väitellyt tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Hänellä on professorin virka Northwestern University School of Music -yliopistossa.
Mirka on tutkinut erityisesti rytmiä ja metriikkaa 1700-luvun loppupuolen taidemusiikissa. Hän on myös tutkinut laajasti musiikinteorian historiaa. Hän pyrkii tutkimuksissaan löytämään yhtymäkohtia historiallisesta ja nykyaikaisesti musiikinteoriasta ja kognitiivisesta musikologiasta.
Society for Music Theory myönsi Wallace Berry Award -palkinnon Danuta Mirkalle kirjasta Metric Manipulations in Haydn and Mozart vuonna 2011.
Teoksia

Metric Manipulations in Haydn and Mozart: Chamber Music for Strings, 1787–1791 (2009) New York: Oxford University Press. ISBN 9780195384925
The Sonoristic Structuralism of Krzysztof Penderecki. (1997) Katowice: Akademia Muzyczna. ISBN 8385679359
Mir (Valko-Venäjä)

| Mir (Мір, Мир) |
| --- | --- |
 Näkymä Mirin taajamaan Mirin linnasta päin saavuttaessa
 vaakuna
 Mir
 Koordinaatit: 53°27′16″N, 26°28′00″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Perustettu:  1395 (maininta)
Korkeus:  noin 155–185 m
Väkiluku:  2 310
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 korelichi.grodno.by/htdocs/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mir (valkoven. Мір, ven. Мир; liett. Myrius; puol. Mir) on pieni kaupunkimainen taajama Karelitšyn hallintopiirissä Hrodnan maakunnan itälaidalla Valko-Venäjällä. Taajama on suosittu turistikohde vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon päässeestä Mirin linnasta johtuen. Lokakuun 2009 väestönlaskennan mukaan Mirin pikkukaupunkimaisessa taajamassa asui pysyvästi 2 310 henkeä.
Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva Mirin linna on Valko-Venäjän suosituimpia matkailukohteita.
Katolinen Pyhän Nikolaus -piispan mukaan nimetty kirkko Mirissä (1600-luvulta).
Ortodoksikirkko (1500-luvun puolivälistä) Mirin taajaman keskusaukion laidalla.
Mirin linnan yhteyteen liittyy myös läheisessä puistossa sijaitseva kirkko
Taajama sijaitsee maanteitse noin 100 kilometriä Minskin lounaispuolella ja 24 kilometriä Karelitšyn kaupunkikeskuksen kaakkoispuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mir Wikimedia Commonsissa
Korelichi region - Lyhyt hallintopiirin kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa alueesta (venäjäksi)
Heraldics of the region & towns[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Mirin linnan historiaa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Valokuvia taajaman rakennuksista ja linnasta (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia Mirin taajamasta (englanniksi) (Radzima.org)
Valokuvia Mirin taajamasta ja linnasta (venäjäksi) (korelichi.narod.ru)
Minun Kiinani

| Minun Kiinani> Une vie chinoise |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Li Kunwu
Genre:  sarjakuva, muistelma
Suomennos
Suomentaja:  Saara Pääkkönen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2011–2013
Ulkoasu:  nidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Minun Kiinani (ransk. Une vie chinoise) on kiinalaisen Li Kunwun kolmiosainen omaelämäkerrallinen sarjakuvateos.
Suomeksi

Li, Kunwu & Ôtié, P.: Minun Kiinani 1: Isän aika.  ((Une vie chinoise 1: Le temps du père, 2009.) Suomentanut Saara Pääkkönen)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37437-5
Minun Kiinani. 2, Puolueen aika (Une vie chinoise : Le temps du parti), suomentanut Saara Pääkkönen. Helsinki : WSOY 2012 ISBN 978-951-0-38602-6 piirrokset ja käsikirjoitus Li Kunwu; käsikirjoitus P. Ôtié
Li Kunwu, P. Ôtié: Minun Kiinani. 3, Rahan aika (Une vie chinoise. Le temps de l'argent), suomentanut Saara Pääkkönen. Helsinki : WSOY 2013 ISBN 978-951-0-38601-9
Aiheesta muualla

Katariina Norontaus: Minä ja Mao[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 8.3.2011.
Tero Mielonen: Suuren ruorimiehen rakkaus[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 9.3.2011.
Heikki Jokinen: Lapsuus Maon varjossa. Helsingin Sanomat 3.4.2011.
Minardi M198

Shinji Nakanon Minardi M198 Espanjan Grand Prix’ssa 1998.
Minardi M198 oli Gustav Brunnerin suunnittelema auto, jolla Minardi-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat Prostilta siirtynyt Shinji Nakano ja tulokas Esteban Tuero.
Autossa oli Fordin V10-moottori, joten hevosvoimia oli enemmän kuin V8-moottoreissa, joita talli käytti usean vuoden ajan. Auton rungon osien suunnittelua ei juurikaan ollut muutettu edellsien vuoden autoista, mikä mahdollisti suunnittelija Brunnerin keskittymisen kauden 1999 M199-autoon. M198:n ongelmista huolimatta talli pystyi kamppailemaan Tyrrelliä vastaan voittaen tämän satunnaisesti.
Talli ei saanut sijoitusta valmistajien MM-sarjassa, sillä se ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä.
Teknisiä tietoja

moottori: Ford Zetec-R 72° V10
vaihdelaatikko: Minardi 6-vaihteinen, puoliautomaattivaihdelaatikko
polttoaine: Elf
renkaat: Bridgestone
Saavutukset

kilpailuja: 16
voittoja: 0
paalupaikkoja: 0
nopeimpia kierroksia: 0
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Minardi | Ford V10 | B |  | AUS | BRA | ARG | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | AUT | GER | HUN | BEL | ITA | LUX | JPN | 0 | - |
| 1998 | Minardi | Ford V10 | B | Shinji Nakano | Kesk. | Kesk. | 13 | Kesk. | 14 | 9 | 7 | 17 | 8 | 11 | Kesk. | 15 | 8 | Kesk. | 15 | Kesk. | 0 | - |
| 1998 | Minardi | Ford V10 | B | Esteban Tuero | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 8 | 15 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 16 | Kesk. | Kesk. | 11 | Kesk. | Kesk. | 0 | - |
Suurhyökkäys Syväriltä 1944

| Jatkosodan taistelut |
| --- | --- |
Jatkosodan hyökkäysvaihe (1941) Operaatio Hopeakettu • Pohjois-Suomi • Itä-Karjala • Karjalankannas • Laatokka • merisotatoimet • ilmasotatoimet: 
Asemasotavaihe (1941–1944) Itä-Karjalan partisaanitaistelut 1942: 
Sodan loppuvaihe (1944) Kannaksen suurhyökkäys • Tali-Ihantala • Suurhyökkäys Syväriltä • Suurhyökkäys Maaselästä • Ilomantsin taistelu : 
Linnoitustöitä Syvärillä kolme päivää ennen Neuvostoliiton suurhyökkäystä.
Suurhyökkäys Syväriltä 1944 oli puna-armeijan suorittama suurhyökkäys Syväriltä U-asemaan jatkosodassa kesällä 1944. Suurhyökkäys alkoi varhain aamulla 21. kesäkuuta Lotinanpellossa. Stavkan eli Josif Stalinin oman pääesikunnan käskyn mukaan kenraalimajuri Kustaa Tapolan 5. divisioona oli tuhottava ensimmäisenä. Puna-armeijan rintaman johto määräsi tulivalmistelun pituudeksi 3 tuntia 32 minuuttia, joka oli Neuvostoliiton pisin tulivalmisteluaika koko toisessa maailmansodassa.
Taustaa

9. kesäkuuta Karjalankannaksella alkaneen Leningradin rintaman suurhyökkäyksen murtaessa hajalle suomalaisten puolustuksen Valkeasaaressa, käytiin Aunuksenkannaksella vielä asemasotaa. Kenraaliluutnantti K.L.Oeschin komentama Aunuksen Ryhmä armeijakuntineen oli idempänä kuin yksikään saksalainen divisioona. Suur-Suomi eli vain paperilla. Suomen poliittinen johto ei enää uskonut rajoja piirrettävän Syvärille. Eräät sen jäsenet, etupäässä Mannerheim, uskoivat miehitetyn Itä-Karjalan avulla neuvottelevansa neuvostoliittolaisilta paremmat rauhanehdot kuin Moskovan rauhansopimuksessa 1940.
Asemasota Aunuksenkannaksella kesti 33 kuukautta. Vaikka optimismi jarrutti varustelutöitä, uhrattiin Aunuksen- ja Maaselänkannasten linnoittamiseen työvoimaa – Karjalankannaksen kustannuksella. Vielä helmikuussa 1944 yli 2/3 linnoitusjoukoista oli Itä-Karjalassa. Pääaseman takana, Syväristä noin 25 kilometriä pohjoiseen oli kesällä 1944 alettu rakentaa taempaa linjaa, joka kulki Pisi–Saarimäki–Sammatus-välillä. Tämä PSS-linja edusti esteineen, taisteluhautoineen, tuliasemineen ja korsuineen kevätkesällä 1944 jo melkoista taisteluvalmiutta. Itä-Karjalan kohtaloa eivät kuitenkaan ratkaisseet linnoituslaitteet vaan niiden puolustamiseen tarvittavat divisioonat. Karjalankannaksen nopeasti mureneva puolustus pakotti Päämajan siirtämään sinne lisää joukkoja. Vajaan viikon kuluessa koko Itä-Karjalan puolustusta oli heikennettävä yhdellä armeijakunnan esikunnalla, neljällä divisioonalla ja yhdellä prikaatilla. Syvärin alueen puolustaminen muuttui jo alun perinkin vaikeasta mahdottomaksi. Esimerkiksi pataljoonan puolustusalueen keskimääräinen leveys oli Syvärillä 11 kilometriä, kun se Karjalankannaksella oli vain kolme kilometriä. Suomalaisille ei jäänyt muuta mahdollisuutta kuin vetäytyä. Marsalkka Mannerheim allekirjoitti 16. kesäkuuta toimenpidettä koskevan käskyn.
Seuraavana päivänä kirjoitettiin Karjalan Rintaman esikunnassa käsky tuhota suomalainen Aunuksen Ryhmä. Puna-armeijan tärkeimpinä tehtävinä oli vapauttaa Kirovin rautatie.
Talvelan vetäytymissuunnitelma

Kun kenraaliluutnantti Oesch siirrettiin Karjalankannaksen joukkojen komentajaksi, määrättiin Aunuksen Ryhmän uudeksi komentajaksi kenraaliluutnantti Paavo Talvela. Jo kesän 1919 Aunuksen retkeen osallistuneelle veteraanille vetäytymiskäsky oli karvas niellä. Sieluni itkee syvästi, mutta minulla ei ole varaa hermojärkytykseen, oli hän todennut. Aunuksen ryhmällä oli käytettävissään VI armeijakunta, jota komensi kenraalimajuri Aarne Leopold Blick. Armeijakuntaan kuuluivat kenraalimajuri Selim Isaksonin 7. divisioona, kenraalimajuri Antti Kääriäisen 8. divisioona, kenraalimajuri Kustaa Tapolan 5. divisioona ja eversti Kuistion 15. prikaati. Talvelan viivytyssuunnitelmassa PSS-asema oli eräänlainen kääntösarana, kun vetäytyminen Syväriltä alkaisi. Puna-armeijan lyhin tie Suomeen kulki yli läntisen Aunuksen, jonka lakeudet tarjosivat panssareille erinomaiset etenemisurat. Näin ollen etenemistä tuli jarruttaa nimenomaan Laatokan rantakaistalla.
Ensimmäiseksi oli määrä tyhjentää Syvärin eteläpuolella ollut laaja sillanpää, minkä jälkeen siirryttäisiin PSS-asemaan. Saranan varassa kääntyen luovuttaisiin Itä-Aunuksesta Äänislinna mukaan lukien. Maaselänkannaksella puolustautuva kenraalimajuri Einar Mäkinen komentama II armeijakunta oli saanut käskyn vetäytyä Porajärvelle, lähelle Suomen rajaa. Talvelan tehtäväksi jäi yhtenäistää II armeijakunnan ja Aunuksen Ryhmän vetäytymistiet. Syvärin eteläpuolella sijainnut sillanpää tyhjennettiinkin 17. kesäkuuta. Se onnistui niin hyvin, että neuvostojoukot huomasivat tapahtuneen vasta kahta päivää myöhemmin.
Neuvostojoukot

Valmistellessaan hyökkäystä Syvärillä puna-armeijan ylijohto irrotti armeijankenraali Kirill Meretskovin alaiselle Karjalan Rintamalle suuria voimia. Syvärin 225 kilometrin levyisestä rintamasta vastasi kenraaliluutnantti A. Krutikovin 7. armeija, johon kuuluivat:
IV armeijakunta (2 divisioonaa ja merijalkaväkiprikaati)
CXXVII kevyt armeijakunta (3 prikaatia)
XXXVII kaartin armeijakunta (3 divisioonaa ja prikaati)
XCIX armeijakunta (3 divisioonaa ja merijalkaväkiprikaati)
150. linnoitusalue (2 divisioonaa)
Ryhmittymän tehtävänä oli tuhota Aunuksen Ryhmä ja edetä Karjalankannaksella olevien suomalaisjoukkojen selustaan. Raskain isku kohdistuisi suomalaisten voimakkainta, mutta samalla arinta kohtaa vastaan pitkin Laatokan rantaa.
Kenraaliluutnantti Krutikov valmisteli Syvärin ylitystä huolellisesti. Tykistövalmisteluun oli käytettävissä noin 1 500 tykkiä ja kranaatinheitintä, jolloin keskimääräinen asetiheys rintamakilometrillä oli 130 tykkiä tai heitintä. Maavoimia tuki noin 600 lentokonetta. Pioneerijoukkojen oli Syvärin ylimenon turvaamisen lisäksi taattava joukkojen eteneminen myös metsien, soiden ja järvien peittämillä alueilla. Koska suomalaisten puolustusasemassa oli runsaasti linnoituslaitteita, määrättiin tykistökeskityksen pituudeksi 3 tuntia 32 minuuttia. Keskitys olikin Karjalan Rintaman mittavin ja samalla myös Neuvostoliiton pisin tykistökeskitys.