stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranta
Sukunimenä

Aatos Ranta (1920–2006), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Anselm Rannan poika
Aleksi Ranta (s. 1980), kitaristi ja säveltäjä
Anitta Ranta (s. 1957), oopperalaulaja
Anneli Ranta (s. 1955), laulaja, näyttelijä ja vuorovaikutuskouluttaja
Anselm Ranta (1885–1980), sahanomistaja, rakentaja ja kauppaneuvos
Artturi Ranta (1897–1975), maaherra
Aulis Ranta-Muotio (s. 1946), poliitikko
Elli Ranta (1900–1954), laulaja, laulunopettaja
Esko Ranta, radiotoimittaja
Esko Ranta (s. 1947), jalkapalloilija
Heikki Ranta (s. 1986), näyttelijä
Helena Ranta (s. 1946), oikeushammaslääkäri
Ilkka Ranta (s. 1938), kenraaliluutnantti
Ilmo Ranta (s. 1956), pianisti
Ilona Punkkinen, o.s. Ranta (s. 1982), pika- ja aitajuoksija
Jaakko Ranta (s. 1997), ampumahiihtäjä
Joonas Ranta (s. 1984), suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja
Joppe Ranta, retkeilytoimittaja ja tuottaja
Juha-Matti Ranta (s. 1982), pesäpalloilija
Juho Ranta (1867–1953), kanttori, säveltäjä
Jussi Ranta (s. 1947), SDP:n kansanedustaja 1983­–1995 ja 1999–2003
Jukka Ranta, professori
Jukka Ranta (s. 1968), matemaatikko, Ruokaviraston tutkimusprofessori
Kaisa Ranta (s. 1980), laulaja
Kosti Ranta (1918–2003), metsäneuvos, Valtion polttoainetoimiston toimitusjohtaja 1960–1981
Kristian Ranta (s. 1981), kitaristi
Kukka Ranta (s. 1982), toimittaja, tietokirjailija ja väitöskirjatutkija
Lauri Ranta (s. 1955), tietokilpailija
Maarit Feldt-Ranta (1968–2019), poliitikko ja kansanedustaja (SDP)
Maiju Ranta (1882–1917), näyttelijä
Marja Ranta (s. 1914), lastenkirjailija
Matti Ranta (1932–2024), fyysikko, professori
Niina Ranta (s. 1993), pianisti
Niina Ranta-Bagdasar (s. 1962), korkeushyppääjä
Pena Ranta (s. 1981), koripalloilija ja valmentaja
Pentti Ranta (s. 1954), kuulantyöntäjä
Raimo Ranta (s. 1943), jääkiekkoilija
Rauni Ranta (1928–2019), radio-ohjaaja
Rauno Ranta (s. 1945), poliisineuvos, Keskusrikospoliisin ent. päällikkö
Reetta Ranta (s. 1975), tietokirjailija, televisiojuontaja, mytologi ja toiminnanjohtaja
Roope Ranta (s. 1988), jääkiekkoilija
Sami Ranta (s. 1965), jääkiekkoilija ja valmentaja
Sampo Ranta (s. 2000), jääkiekkoilija
Sulho Ranta (1901–1960), säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija
Tarja Ranta, oik. Silvennoinen (s. 1946), balettitanssija
Tauno Ranta (1920–2004), taloustieteilijä ja tutkimusjohtaja
Tiina Ranta (s. 1969), moukarinheittäjä
Toni Ranta, pesäpalloilija
Tony Ranta (s. 1991), keilaaja
Tuula Ranta (s. 1946), kirjailija, äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori
Velimatti Ranta (s. 1963), tanssija, koreografi ja näyttelijä
Vesa Ranta (s. 1973), muusikko ja valokuvaaja
Viljo Ranta-Nirva (1911–1976), näytelmäkirjailija
Ville Ranta (s. 1978), sarjakuvataiteilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ranta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista

Tämä on luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista. Suomen Punainen Risti (SPR) perustettiin vuonna 1877 nimellä Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten. Nimi muuttui nykyiseen muotoonsa vuonna 1919, kun järjestön säännöt uudistettiin silloisen puheenjohtajan Richard Faltinin johdolla. Koska tuolloin vanha yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten muodollisesti lakkautettiin ja sen toimintaa jatkoi nykyinen järjestö, on tässä luettelossa eritelty johtokunnan puheenjohtajat ennen vuotta 1919 ja Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen puheenjohtajat tämän jälkeen.
Tasavallan Presidentin asetuksen 827/2017 mukaan Suomen Punaisen Ristin puheenjohtaja valitaan nykyisin virkaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan kolmen vuoden välein kokoontuvassa järjestön yleiskokouksessa. Yleiskokouksessa valitaan keskushallitukseen puheenjohtajan lisäksi kolme varapuheenjohtajaa ja kuusi muuta hallituksen jäsentä. Kaikkien hallitusten jäsenten peräkkäisten toimikausien määrä on rajattu kahteen. Puheenjohtajuus on luottamustoimi, kun taas järjestön käytännön toimintaa johtaa palkattu pääsihteeri.
Viimeisen sadan vuoden aikana Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajina on toiminut pääasiassa korkean profiilin yhteiskunnan merkkihenkilöitä. Järjestön pitkäaikaisimpana puheenjohtajana toimi marsalkka Mannerheim vuosina 1921–1951. Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana toimii Elli Aaltonen ja varapuheenjohtajina Riitta Nieminen, Max Lindholm  ja Dan Sundqvist.
Sissipataljoona 2

| Sissipataljoona 2 (jatkosota) |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941–1942
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Vilho Roininen
Sissipataljoona 2 (SissiP 2) oli Jatkosodan erikoisyksikkö, joka koottiin kesäkuussa 1941 Kiuruvedellä. Sieltä pataljoona siirtyi 19. kesäkuuta 1941 alkaen junakuljetuksella Iisalmen ja Kontiomäen kautta Sotkamoon ja muutaman päivän odottelun jälkeen edelleen  Hammaslahden asemalle, josta matkaa jatkettiin pyörillä etulinjaa kohti.
Pataljoona ei kuulunut pysyvästi mihinkään divisioonaan tai prikaatiin, vaan se alistettiin näille kulloistenkin tarpeiden mukaan. Se osallistui taisteluihin ensin VII AK:n 7. D:n joukko-osastona Laatokan Karjalassa muun muassaRytyssä, Tohmajoella ja Helylässä ja oli sitten Laatokan rannalla Vitelessä, Koirinojalla ja Salmissa  I AK:n järjestämän meripuolustuksen varmistustehtävässä. 23. syyskuuta 1941 pataljoona siirtyi Uuksun asemalta junakuljetuksella Suojoelle, jonne saavuttiin seuraavana päivänä. Se osallistui sitten eri kokoonpanoille alistettuna taisteluihin muun muassa Kostamuksessa, Porajärvellä, Jänkäjärvellä, Soutjärvellä ja lopuksiMaaselän kannaksella ja Krivissä.
Sissipataljoona 2 lakkautettiin helmikuussa 1942. Jatkosodan hyökkäysvaiheen tuolloin päätyttyä pataljoonan vanhimmat ikäluokat kotiutettiin ja muut siirrettiin eri yksiköihin, kuten Jääkäripataljoona 1:een Päiväkäskyn 4/42 mukaisesti.
Lähetyshiippakunta

| Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  luterilaisuus
Johtaja:  piispa Juhana Pohjola
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Suomi
Perustettu:  2013
Seurakuntia:  42 (2023)
Jäseniä:  2 601 (2023)
Aiheesta muualla
Lähetyshiippakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta, lyhyesti Lähetyshiippakunta, (ruots. Evangelisk-lutherska missionsstiftet i Finland, englanniksi The Evangelical Lutheran Mission Diocese of Finland) on Luther-säätiön ja eräiden muiden hengellisten yhteisöjen perustama itsenäinen luterilainen kirkko. Sen toimintaa ohjaa oma hiippakuntajärjestys ja hallintoasioita toteuttaa hiippakuntaneuvosto. Lähetyshiippakunta ei perustamisasiakirjansa mukaan ole rekisteröitynyt uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, jotta myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jäsenet voivat kuulua siihen.
Lähetyshiippakunta on vuodesta 2024 alkaen ollut kirkollisessa yhteydessä Seurakuntaliiton kanssa. Lähetyshiippakunnalla on myös kirkollinen yhteys useaan ulkomaiseen luterilaiseen kirkkoon ja se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.
Historia

Lähetyshiippakunta perustettiin 16. maaliskuuta 2013. Sen perustivat Suomen Luther-säätiön yhteydessä toimineet 22 seurakuntaa sekä itsenäiset Laitilan Aamoksen seurakunta, Rauman Pyhän Marian seurakunta sekä Sodankylän Elian luterilainen seurakunta. Hiippakunnan piispaksi valittiin rovasti Risto Soramies, joka vihittiin tehtävään 4. toukokuuta 2013. Soramies sai ääniä 63, kun vastaehdokas Sakari Korpinen sai 19 ääntä. Vaaliin osallistuivat seurakuntien edustajat sekä pastorit.
Tampereen hiippakunnan tuomiokapituli pidätti Soramiehen pappisvirasta elokuussa 2013 ensin tutkinnan ajaksi ja erotti hänet 9.10.2013 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirasta, perusteena Soramiehen toimiminen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkolain vastaisesti ryhtyessään Lähetyshiippakunnan piispaksi ja käyttäessään oikeudettomasti piispanviran ulkoisia tunnusmerkkejä ilman kirkkolain suomaa oikeutusta, hiippakuntaa ja virkaa. Oulun hiippakunnan tuomiokapituli erotti Lähetyshiippakunnan hiippakuntadekaani Juhana Pohjolan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirasta 5.8.2014, perusteena piispainkokouksen maaliskuussa 2013 laatiman paimenkirjeen ohjeistus, jonka mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon "papin toimiminen lähetyshiippakunnan tehtävissä on ilmeisessä ristiriidassa papilta odotettavan lojaalisuuden ja pappislupauksen kanssa" ja "Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi ei voi kuulua lähetyshiippakunnan papistoon." Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli erotti 8. huhtikuuta 2015 pappisvirasta viisi Lähetyshiippakunnassa palvellutta evankelis-luterilaisen kirkon pastoria. Perusteluna erottamisille oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisviran velvollisuuksia ja pappislupausta vastaan toimiminen työskentelemällä toisessa kirkossa, jonka kanssa evankelis-luterilaisella kirkolla ei ole ekumeenista sopimusta.
Lähetyshiippakunta ei kuulu Ruotsissa toimivan Missionsprovinsenin eikä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alaisuuteen, vaan se on itsenäinen luterilainen kirkko. Lähetyshiippakunnan jäsenmäärä oli vuoden 2019 lopussa 2 214 henkeä, jotka kuuluivat 36 järjestäytyneeseen seurakuntaan. Lisäksi jumalanpalveluksia järjestettiin muutamilla muillakin paikkakunnilla, joissa ei ollut järjestäytynyttä Lähetyshiippakunnan seurakuntaa.
Lähetyshiippakunnan tiedotuslehti on Pyhäkön Lamppu, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Vuonna 2015 Lähetyshiippakunta julkaisi virsi- ja rukouskirjan Luterilaisia virsiä hiippakunnan seurakuntien jumalanpalveluksia varten.
Lokakuussa 2016 Lähetyshiippakunta avasi luterilaisen uskonpuhdistuksen juhlavuoden julkaisemalla luterilainen.net -verkkosivuston, joka on tarkoitettu tunnustuksellisen luterilaisuuden näyteikkunaksi Suomessa. Vuonna 2020 Lähetyshiippakunta perusti kristillisen YouTube-kanavan.
Lähetyshiippakunnan piispat

Risto Soramies 2013–2021
Juhana Pohjola 2021–
Oppi

Lähetyshiippakunta ilmoittaa noudattavansa sitä uskoa ja oppia, joka perustuu Vanhan ja Uuden testamentin profeetallisiin ja apostolisiin kirjoituksiin ja joka on julkilausuttu luterilaisissa tunnustuskirjoissa. Lähetyshiippakunnan mukaan sen korkeimpana ohjeena toimii periaate, jonka mukaan "kaikki oppi, käytäntö ja elämä tulee koetella, toteuttaa ja ohjata Jumalan sanan perusteella." Hiippakunnan perustamisasiakirjan mukaan se kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jatkumoon ja "jatkaa sitä luterilaista uskoa ja seurakunnallista elämää, joka Suomessa on vaikuttanut". Samalla Lähetyshiippakunta toimii "täysin itsenäisesti kirkkona".
Lähetyshiippakunta katsoo tehtäväkseen toteuttaa Jumalalta saatua lähetystehtävää tukemalla seurakuntiaan, niiden pastoreita sekä jäseniään oikean uskon levittämisessä, säilymisessä ja uudistumisessa, kristillisen elämän elpymisessä ja vahvistumisessa ja kristillisen rakkaudenpalvelun ja diakonian toteuttamisessa. Tämän tehtävän toteuttamiseksi Lähetyshiippakunta tarjoaa hallinnolliset puitteet, joitten sisällä sen seurakunnat pastoreineen ja vastuunkantajineen toimivat, minkä lisäksi Lähetyshiippakunta johtaa seurakuntien yhteistä sisä- ja ulkolähetystyötä.
Lähetyshiippakunta perustelee tarvetta perustamiselleen sillä, että sen mukaan Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kirkon virallinen tunnustus ja oppi ovat muuttuneet monin osin asemaltaan muodolliseksi ja näennäiseksi, samalla kun kirkon rakenteita on alettu käyttää niitä vastaan, jotka haluavat pitäytyä tunnustuksessa. Lähetyshiippakunnan mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon päätökset eivät enää kaikilta osiltaan pohjaudu Raamatun sanaan, vaan voivat olla sen kanssa jopa ristiriidassa. Lisäksi kirkon ei katsota riittävästi edellyttävän papistoltaan pappislupausten noudattamista.
Tämän vuoksi Lähetyshiippakunta katsoo Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa vallitsevan tilanteen, jossa se voi kirkollisen hätätilaoikeuden perusteella rakentaa rinnakkaisen rakenteen turvaamaan kirkollisen jatkuvuuden ja kirkon tuntomerkkien mukaisen elämän. Lähetyshiippakunta ei halua ainakaan toistaiseksi järjestäytyä rekisteröidyksi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, sillä se haluaa mahdollistaa seurakuntayhteyden sisällään sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tunnustukseen pitäytyville jäsenille että muille luterilaiseen tunnustukseen pitäytyville kristityille. Järjestäytymismuotoa voidaan arvioida uudelleen joko siinä tapauksessa, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko palaa keskeisissä tunnustus- ja järjestymiskysymyksissä Lähetyshiippakunnan noudattamiin näkemyksiin tai silloin, mikäli näissä kysymyksissä yhteisymmärryksen saavuttaminen todetaan mahdottomaksi.
Organisaatio

Lähetyshiippakunta on sen jäseninä toimivien seurakuntien muodostama itsenäinen luterilainen kirkko. Hiippakuntaa johtaa piispa, jonka valitsevat seurakuntien edustajat ja papisto. Piispan ohella päätöksentekoon osallistuvat hiippakunnan toimielimet. Näiden toimintaa ohjaa hiippakuntakokouksen vahvistama hiippakuntajärjestys. Hiippakuntakokouksen muodostavat seurakuntien pastorit sekä seurakuntalaisten parista valitut edustajat. Hiippakunnan seurakuntien taloudenhoidosta sekä niiden pastorien työnantajavastuusta huolehtivat taustayhteisö, jotka ovat myös Lähetyshiippakunnan tukijäseniä. Näitä taustayhteisöjä ovat Suomen Luther-säätiö ja Vakka-Suomen luterilainen jumalanpalvelusyhdistys.
Aiemmin Lähetyshiippakunnan seurakunnat olivat järjestäytyneet kolmeen alueeseen sekä kuuteen piiriin. 17.3.2015 tuli käyttöön uusi Lähetyshiippakunnan rovastikuntajako. Tällöin seurakunnat jakautuivat kolmeen alueeseen ja seitsemään lähetyshiippakuntarovastikuntaan. Alueiden esimiehinä toimivat aluerovastit. Jaon tarkoituksena oli jäsentää seurakuntien yhteistyötä toiminnallisesti ja hallinnollisesti. Lähetyshiippakunnan rovastikunnista tuli alueellisen toiminnan perusyksikköjä. Niistä tehtiin seurakuntamäärältään pieniä, jotta niiden olisi helpompi tarvittaessa kasvaa. Niille ei myöskään nimitetty omia rovasteja, vaan aluerovastit vastaavat useasta Lähetyshiippakunnan rovastikunnasta.
Lähetyshiippakunnan talous perustuu vapaaehtoiseen kannatukseen, eikä se saa taloudellista tukea valtiolta tai Suomen evankelis-luterilaiselta kirkolta. Seurakuntien työn rahoittaminen toteutetaan niiden taustayhteisöjen kautta kolehdein ja vapaaehtoisin maksuin. Hiippakunnalla ei ole omaa taloudenpitoa, vaan sen tukemisesta ja kulujen kattamisesta vastaa Suomen Luther-säätiö.
Seurakunnat

Lähetyshiippakuntaan kuului vuoden 2023 lopussa 42 seurakuntaa, jotka on jaettu seitsemään lähetyshiippakunnan rovastikuntaan. Lisäksi messuja vietettiin sellaisillakin paikkakunnilla, joilla ei ole järjestäytynyttä seurakuntaa.
Hämeenlinna: Pyhän Matteuksen luterilainen seurakunta
Hyvinkää: Ruutin luterilainen seurakunta
Lahti: Samuelin luterilainen seurakunta
Tampere: Pyhän Johanneksen luterilainen seurakunta
Iisalmi: Danielin luterilainen seurakunta
Joensuu: Pyhän Nehemian luterilainen seurakunta
Jyväskylä: Jesajan luterilainen seurakunta
Kuopio: Pyhän Pietarin luterilainen seurakunta
Lieksa
Mikkeli: Tiituksen luterilainen seurakunta
Nurmes
Pieksämäki
Riistavesi
Savonlinna: Pyhän Jaakobin luterilainen seurakunta
Imatra: Joosuan seurakunta
Kotka: Luterilainen Siilas-seurakunta
Kouvola: Pauluksen seurakunta
Lappeenranta: Joonan luterilainen seurakunta
Parikkala: Pyhän Ristin luterilainen seurakunta
Forssa: Pyhän Sanan luterilainen seurakunta
Kankaanpää: Pyhän Simeonin seurakunta
Laitila: Aamoksen seurakunta
Loimaa: Hyvän Paimenen luterilainen seurakunta
Pori: Sakkeuksen seurakunta
Rauma: Pyhän Marian seurakunta
Salo: Apostoli Johanneksen luterilainen seurakunta
Turku: Pyhän Paavalin luterilainen seurakunta
Turku: Sankt Gabriels församling (ruotsinkielinen)
Alajärvi: Pyhän Ristin luterilainen seurakunta
Kokkola: Andreaksen luterilainen seurakunta
Oulainen: Simeonin seurakunta
Pietarsaari: Sankt Jakobs församling (ruotsinkielinen)
Seinäjoki: Luukkaan luterilainen seurakunta
Vaasa: Mikaelin seurakunta
Vaasa: Sankt Immanuels lutherska församling (ruotsinkielinen)
Kajaani: Filippuksen luterilainen seurakunta
Kemijärvi
Meri-Lappi (Keminmaa): Vapahtajan luterilainen seurakunta
Oulu: Timoteuksen luterilainen seurakunta
Raahe
Rovaniemi: Stefanoksen luterilainen seurakunta
Sodankylä: Elian luterilainen seurakunta
Utsjoki: Joosefin luterilainen seurakunta (suomenkielinen, osa jumalanpalveluksesta pohjoissaameksi)
Espoo: Pyhän Tuomaksen seurakunta
Helsinki: Pyhän Markuksen luterilainen seurakunta
Helsinki: Koinonia
Lohja: Pyhän Ristin luterilainen seurakunta
Porvoo: Hyvän Paimenen luterilainen seurakunta
Vantaa: Pyhän Kolminaisuuden luterilainen seurakunta
Lähetyshiippakunnan jäsenmäärä vuosittain

| Vuosi | Järjestäytyneet seurakunnat | Jäsenmäärä yhteensä |
| --- | --- | --- |
| 2013 | 25 | 1 473 |
| 2014 | 28 | 1 668 |
| 2015 | 30 | 1 792 |
| 2016 | 32 | 1 842 |
| 2017 | 32 | 1 952 |
| 2018 | 34 | 2 099 |
| 2019 | 36 | 2 214 |
| 2020 | 38 | 2 313 |
| 2021 | 39 | 2 360 |
| 2022 | 40 | 2 447 |
| 2023 | 42 | 2 601 |
Kansainväliset yhteydet

Lähetyshiippakunnalla on kansainvälistä yhteistyötä useiden eri luterilaisten kirkkojen ja liikkeiden kanssa. Näihin yhteistyötahoihin kuuluvat Lähetyshiippakunnan sisarkirkot Ruotsin Missionsprovinsen ja Norjan Det evangelisk-lutherske stift i Norge. Vuonna 2015 Lähetyshiippakunta solmi sopimuksen kirkollisesta yhteydestä edellä mainittujen pohjoismaisten luterilaisten hiippakuntien kanssa. Vuonna 2017 kirkko solmi viralliset yhteydet kanadalaiseen Luterilainen kirkko - Kanadaan.
20. tammikuuta 2016 Lähetyshiippakunta neuvotteli yhdessä pohjoismaisten sisarhiippakuntiensa kanssa Kansainvälisen luterilaisen neuvoston (ILC) johtokunnan kanssa yhteistyömahdollisuuksista. Hiippakunnat päätyivät pyrkimään ILC:n jäseniksi. ILC on tunnustuksellisten luterilaisten kirkkojen kansainvälinen järjestö, jonka jäsenkirkkoihin kuuluu noin 3,5 miljoonaa jäsentä, joista suurin on yhdysvaltalainen Missouri-synodi 2,1 miljoonalla jäsenellään. Lähetyshiippakunta on vuodesta 2018 ollut kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen. Lähetyshiippakunann piispa Juhana Pohjola valittiin vuoden 2022 maailmankonferenssissa ILC:n puheenjohtajaksi
Huhtikuussa 2016 Lähetyshiippakunta yhdessä pohjoismaisten sisarhiippakuntien kanssa kävi kirkolliseen yhteyteen tähtäävät oppineuvottelut saksalaisen Itsenäisen evankelisluterilaisen kirkon ja Englannin evankelis-luterilaisen kirkon kanssa. Lähetyshiippakunta on kirkollisessa yhteydessä suomalaisen Suomen evankelisluterilaisen seurakuntaliiton kanssa.
Amerikkalainen Lutheran Heritage Foundation tukee Lähetyshiippakunnan ja Suomen Luther-säätiön tekemää julkaisutyötä. Lähetyshiippakunta tukee Lutheran Heritage Foundation -järjestön kautta tehtävää lähetystyötä Afrikassa.
Joulukuussa 2014 Lähetyshiippakunnan piispa Risto Soramies vihki Sambiassa piispaksi Robert Kaumban paikalliseen Afrikan evankelis-luterilaisen kirkon Sambian hiippakuntaan.
Joulukuussa 2016 piispa Soramies vihki Etiopiassa pastoriksi Mohamed Gurhanin palvelemaan vasta perustettua Etiopian luterilaista somalikirkkoa, joka on yksi Lähetyshiippakunnan ulkolähetyskohteista.
Elokuussa 2023 Missouri-synodi vahvisti virallisesti kirkollisen yhteyden Lähetyshiippakunnan kanssa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon reaktiot

Pian hiippakunnan perustamisen jälkeen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispat ilmoittivat papeille, etteivät Lähetyshiippakunnassa vihityt papit ole kirkon pappeja eivätkä heidän toimittamansa toimitukset kirkon toimituksia. Samassa kirjeessä piispat totesivat, ettei liikkeen toimintaan tulisi luovuttaa seurakunnan tiloja eikä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi voi kuulua Lähetyshiippakunnan papistoon. Kirkon tiedotuspäällikköselvennä kertoi, ettei piispojen kirjettä pidä ottaa uhkauksena vaan toiveena ja vetoomuksena pappien omaantuntoon.
Viideltä Lähetyshiippakunnan papilta poistettiin huhtikuussa 2015 pappisoikeudet Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli katsoo, että miehet ovat rikkoneet pappislupaustaan. Arkkihiippakunnan näkemyksen mukaan Lähetyshiippakunta muodostaa oman kirkkonsa. Jo tätä ennen oli kolme Lähetyshiippakunnan pappia menettänyt pappisoikeutensa Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Tuomiokapitulin reaktiosta huolimatta papit jatkavat Lähetyshiippakunnan seurakuntien palveluksessa.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkko on todennut, ettei evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisoikeutensa menettäneen lähetyshiippakunnan papin toimittamat kasteet liitä automaattisesti lapsia kirkon jäseneksi. Lapset voidaan kuitenkin kirkkoherran päätöksellä hyväksyä seurakunnan jäseniksi kunhan kaste muutoin täyttää kristillisen kasteen tunnusmerkit.
Aiheesta muualla

Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta
Luthersäätiö: Suomeen lähetyshiippakunta ja uusi piispa. (Arkistoitu – Internet Archive) TS 26.11.2012
Kirkko selvittää 15 pappinsa yhteyttä Lähetyshiippakuntaan Kotimaa24
Viittä pappia uhkaa pappisviran menetys (Arkistoitu – Internet Archive) Seurakuntalainen
Tampereen Johanneksen seurakunnan käyttämä Tampereen Adventtikirkko.
Imatran Joosuan seurakunnan käyttämä Teppanalan rukoushuone. Kuva on vuodelta 2011 ennen lähetyshiippakunnan perustamista.
Oulun Timoteuksen seurakunnan käyttämä Oulun adventtikirkko.
Marionettien elämästä

| Marionettien elämästä> Aus dem Leben der Marionetten (Ur marionetternas liv) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ingmar Bergman
Käsikirjoittaja:  Ingmar Bergman
Tuottaja:  Horst Wendlandt Ingmar Bergman
Säveltäjä:  Rolf A. Wilhelm
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:  Petra von Oelffen
Lavastaja:  Herbert Strabel
Pääosat:  Robert Atzorn Christine Buchegger Martin Benrath
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksan liittotasavalta
Tuotantoyhtiö:  Personafilm GmbH Bayerische Staatsschauspiel
Ensi-ilta:   13. heinäkuuta 1980  3. marraskuuta 1980 (TV)  13. maaliskuuta 1980
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marionettien elämästä (saks. Aus dem Leben der Marionetten) on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1980. Elokuva on tehty Länsi-Saksassa aikana, jolloin Bergman asui siellä veropakolaisena. Elokuva on mustavalkoinen lukuun ottamatta jaksoja alussa ja lopussa. Kertojana toimii psykiatrihahmo, ja elokuva jakaantuu tekstiplanssien aloittamiin episodeihin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Atzorn  | … |  Peter Egermann, liikemies   |
|  Christine Buchegger  | … |  Katarina Egermann, Egermanin vaimo   |
|  Martin Benrath  | … |  Mogens Jensen, psykiatrian professori    |
|  Rita Russek  | … |  Katarina "Ka" Krafft, prostituoitu   |
|  Lola Müthel  | … |  Cordelia Egermann, Peterin äiti, entinen näyttelijä   |
|  Walter Schmidinger  | … |  Tim, oik.  Tomas Isidor Mandelbaum, Katarina Egermannin kollega   |
|  Heinz Bennent  | … |  Arthur Brenner   |
|  Ruth Olafs  | … |  hoitaja   |
|  Karl-Heinz Pelser  | … |  kuulustelun johtaja   |
|  Gaby Dohm  | … |  Frau Anders, Peterin sihteeri   |
|  Toni Berger  | … |  pornoklubin vahtimestari    |
|  Erwin Faber  | … |     |
|  Doris Jensen  | … |     |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti sanoo elokuvan muistuttavan Bergmanin vuosikymmen aiemmin tekemää Kohtauksia eräästä avioliitosta, varsinkin kun päähahmoina ovat jo siinä esitellyt Peter ja Katarina uusien näyttelijöiden tulkitsemina. Hänestä elokuva on ”shokki, sukellus ihmismielen syvyyksiin, tajunnan tuntemattomille alueille. Mutta se näyttää myös miten pitkälle vieraantuminen on maailmassa edennyt, miten elämää koko ajan tuhotaan, aivan kuin riistetään elämältä, tuolta hetkien ainutlaatuiselta jatkumolta oikeutuksensa.” Iltalehden Heikki Eteläpään mielestä elokuva on Bergmanin mielenkiintoinen tyylikokeilu, kuulustelumainen selvitys siitä, mikä johtaa miehen näin järjettömään tekoon, prostituoidun naisen murhaan. Hän kehui myös Sven Nykvistin mustavalkoisia lähikuvia ja saksalaisnäyttelijöiden vahvoja roolitöitä.