stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harri Heliövaara
Ura > Paluu ammattilaiseksi (2017−2019)

Tammikuussa 2017 Heliövaara ilmoitti palaavansa ammattilaiskentille neljän vuoden tauon jälkeen. Ensin hän kertoi pelaavansa Davis Cupissa helmikuussa, ja suuntaavansa sen jälkeen ammattilaiskisoihin. Syyskuussa hän saavutti paluun jälkeen ensimmäisen nelinpelin turnausvoittonsa ITF Futures -turnauksessa. Lokakuussa hän voitti Tarton Futures-turnauksessa sekä kaksin- että nelinpelin. Marraskuussa hän voitti Tallinnan Futures-nelinpelin.
Helmi-maaliskuussa 2018 hän voitti sekä Loughboroughin että Ramat HaSharonin Futures-turnausten kaksin- että nelinpelit. Toukokuussa hän voitti Patrik Niklas-Salmisen kanssa Futures-turnauksen nelinpelit Wuhanissa ja Luanissa. Kesä-heinäkuun vaihteessa Heliövaara voitti kaksinpelissä ulkokenttien Suomen mestaruuden. Heinäkuussa Heliövaara saavutti uransa toisen Challenger-turnausvoiton, kun hän ja Sveitsin Henri Laaksonen voittivat Båstadin turnauksen. Välierissä he voittivat nelinpelin maailmanlistan sijalla 37 olleen Horacio Zeballosin ja sijalla 41 olleen Julio Peraltan. Loppuottelussa he päihittivät parin Zdeněk Kolář ja Gonçalo Oliveira. Syyskuussa Heliövaara ja Niklas-Salminen voittivat Schlierenin ITF-turnauksen nelinpelin. Lokakuussa Heliövaara ja Laaksonen etenivät loppuotteluun Fairfieldin haastajaturnauksessa. Kaksi viikkoa myöhemmin he voittivat Charlottesvillen haastajaturnauksen.
Kesäkuussa 2019 Heliövaara voitti sekä kaksinpelin että nelinpelin ulkokenttien Suomen mestaruuden. Heliövaara voitti heinäkuussa Emil Ruusuvuoren kanssa Hollannissa pelatun ATP-haastajaturnauksen nelinpelin. Syys-lokakuun vaihteessa Heliövaara voitti Illja Martšenkon kanssa Kazakstanissa pelatun haastajaturnauksen ja loka-marraskuun vaihteessa Patrik Niklas-Salmisen kanssa Australiassa pelatun haastajaturnauksen.
Ura > Uran parhaaseen nelinpelisijoitukseen (2020)

Tammi-helmikuussa 2020 Heliövaara voitti Sem Verbeekin kanssa Australian Burniessa pelatun haastajaturnauksen nelinpelin. Peleistä oli taukoa useampi kuukausi maailmanlaajuisen pandemian vuoksi. Syys-lokakuussa Heliövaara voitti Szymon Walkówin kanssa Italian Biellan haastajaturnauksen häviämättä erääkään. Seuraavalla viikolla Heliövaara eteni Barcelonan haastajaturnauksen nelinpelin loppuotteluun Alex Lawsonin kanssa ja viikkoa myöhemmin Lissabonin loppuotteluun Zdeněk Kolářin kanssa. Heliövaara nousi lokakuussa uuteen ennätysrankingiinsä, maailmanlistan sijalle 122. Aikaisempi ennätysranking 128 oli yli kahdeksan vuoden takaa. Marraskuussa Heliövaara voitti Emil Ruusuvuoren kanssa Bratislavan haastajaturnauksen nelinpelin. Joulukuussa Heliövaara eteni Lloyd Glasspoolin kanssa Maian turnauksen nelinpelin loppuotteluun. Turnauksen jälkeen Heliövaara nousi taas ennätykseensä, sijalle 113.
Ura > Ranskan avointen puolivälieriin ja uran kolmas ATP-turnausvoitto (2022)

Heliövaara ja Glasspool aloittivat kautensa Adelaiden ATP-turnauksella, jossa he hävisivät avauskierroksen ottelunsa. Myös Sydneyssä tuli avauskierroksen tappio. Australian avoimissa he etenivät toiselle kierrokselle, jossa hävisivät Jamie Murraylle ja Bruno Soaresille. Montpellierin ATP 250 -turnauksessa Heliövaara ja Glasspool etenivät loppuotteluun, missä hävisivät Pierre-Hugues Herbertille ja Nicolas Mahutille. Myös seuraavalla viikolla pelatussa Dallasin ATP-turnauksessa he pääsivät loppuotteluun, tällä kertaa häviten Marcelo Arevalolle ja Jean-Julien Rojerille. Delray Beachissä he hävisivät avauskierroksen ottelunsa. Acapulcon ATP 500 -turnauksessa he etenivät pääsarjaan karsinnan kautta, ja pääsarjassa välieriin. Maaliskuun lopulla Heliövaara pelasi Nathaniel Lammonsin kanssa Marbellan haastajaturnauksessa, missä he hävisivät välierissä. Huhtikuussa Heliövaara ja Glasspool hävisivät sekä Marrakechin että Belgradin ATP-turnauksissa jo avauskierroksella. Münchenissä he etenivät välieriin. Toukokuussa pelatussa Rooman Masters-turnauksessa he etenivät puolivälieriin voittaen mm. ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan ykkösparin Rajeev Ram ja Joe Salisbury. Ranskan avoimissa Glasspool ja Heliövaara hävisivät puolivälierissä kolmieräisen ottelun Rohan Bopannalle ja Matwé Middelkoopille.
Queen’s Clubin ATP 500 -ruohokenttäturnauksessa Heliövaara ja Glasspool pelasivat villillä kortilla edeten loppuotteluun voittaen mm. jälleen maailmanlistan ykkösparin Ram/Salisbury. Loppuottelussa he hävisivät Nikola Mektićille ja Mate Pavićille. Hampurin turnauksessa heinäkuussa 2022 Heliövaara otti Glasspoolin kanssa ensimmäisen ATP 500 -turnausvoittonsa heidän lyötyään finaalissa Rohan Bopannan ja Matwé Middelkoopin 6–2, 6–4. Heliövaara selvisi heinäkuussa 2022 parinsa Glasspoolin kanssa Kroatian ATP250-turnauksen finaaliin. Heliövaara selvisi parinsa Glasspoolin kanssa marraskuussa 2022 Torinossa pelattavaan kauden ATP-lopputurnaukseen, johon pääsee kahdeksan parasta paria kuluneelta kaudelta.
Ura > Uran ensimmäinen grand slam -voitto (2023)

Heliövaara aloitti kautensa Glasspoolin kanssa pelaamalla Aucklandin ATP 250 -turnauksessa. He etenivät loppuotteluun, jossa voittivat parin Jamie Murray ja Michael Venus. Turnausvoiton myötä Heliövaara nousee ensimmäistä kertaa maailmanlistalla top 10:een.Yhdysvaltain avoimissa 2023 Heliövaara voitti sekanelipelissä kazakstanilaisen parinsa Anna Danilinan kanssa loppuottelussa yhdysvaltalaiset Austin Krajicekin ja Jessica Pegulan suoraan kahdessa erässä 6–3, 6–4. Tämä oli Heliövaaran uran ensimmäinen grand slam -voitto.
Ura > Menestystä uuden nelinpeliparin kanssa ja grand slam -voitto (2024)

Heliövaara aloitti kauden 2024 John Peersin parina. He hävisivät avausottelunsa Brisbanessa. Adelaidessa Heliövaara pelasi Andrew Harrisin kanssa voittaen ensimmäisen kierroksen ottelun, mutta häviten toisella kierroksella maailmanlistan kärkiparille Dodig/Krajicek ottelutiebreakissa. Australian avoimissa Heliövaara ja Peers etenivät toiselle kierroksella, missä hävisivät parille Koolhof/Mektić. Helmikuussa he saavuttivat Acapulcossa välieräpaikan, mutta yhteistyö Peersin kanssa päättyi Miamin Masters-turnauksen ensimmäisen kierroksen tappioon. Huhtikuussa Heliövaara aloitti pelaamaan Henry Pattenin parina. He voittivat heti Marrakechin ATP 250 -turnauksen sekä seuraavalla viikolla Madridin haastajaturnauksen. Bukarestin ATP 250 -turnauksessa saavutuksena oli loppuottelupaikka. Rooman Masters-turnauksessa he hävisivät avauskierroksella. Toukokuussa tuli voitto Torinon haastajaturnauksessa sekä Lyonin ATP 250 -turnauksessa. Ranskan avoimissa Heliövaara ja Patten etenivät kolmannelle kierrokselle, mutta he joutuivat vetäytymään Heliövaaran loukattua itseään lämmittelyssä. Eastbournen ATP 250 -turnauksessa he hävisivät välierissä tiukan kolmieräisen ottelun Ebdeniä ja Peersiä vastaan. Wimbledonissa Heliövaara ylsi Pattenin kanssa ensimmäisenä suomalaisena tennispelaajana turnauksen miesten nelipelin loppuotteluun ja voitti tämän erin 6–7, 7–6, 7–6 (11–9). Heliövaara palkittiin Wimbledonin voitostaan 325 000 punnan, eli noin 378 000 euron rahasummalla. Ennen Wimbledonia Heliövaara oli ansainnut urallaan yhteensä 1,4 miljoonaa dollaria, eli noin 1,29 miljoonaa euroa.
Ura > Australian avointen mestaruus (2025)

Heliövaara voitti Henry Pattenin kanssa Australian avointen nelinpelin. Loppuottelussa he päihittivät italialaisparin Simone Bolelli/Andrea Vavassori kolmieräisessä ottelussa, joka kesti yli kolme tuntia.
Pelityyli ja valmentajat

Oikeakätinen Heliövaara pelaa kahden käden rystyllä. Hänen fysiikkavalmentajanaan toimii Erik Piispa. Heliövaaran lajivalmentajana toimi vuodenvaihteesta 2011 heinäkuuhun 2012 Johan Landsberg. Aikaisemmin häntä valmensivat HVS-Tenniksen Olli Leppänen ja Saku Siivonen. Syksystä 2012 lähtien Heliövaaraa valmensi saksalaisen tennisakatemian, Break Point Basen, valmentaja Burghard Riehemann. Joulukuusta 2018 Heliövaaraa on valmentanut venäläissyntyinen Boris Tšernov.
Yksityiselämä

Harri Heliövaaran isä Kari on metsätieteen professori ja äiti Arja hammaslääketieteen tohtori. Heliövaara on naimisissa Sinin kanssa. Keväällä 2021 Heliövaaran perheeseen syntyi tytär, ja kesällä 2023 poika.
Heliövaara ilmoitti huhtikuussa 2013 keskittyvänsä diplomi-insinööriopintoihin Aalto-yliopiston tuotantotalouden ohjelmassa. Hän valmistui tuotantotalouden diplomi-insinööriksi vuonna 2018. Heliövaara valittiin Suomen Tennisliiton hallintokoordinaattoriksi lokakuusta 2013 alkaen. Heliövaara valittiin Suomen Tennisliiton hallitukseen vuodeksi 2016.
Tilastot > Turnausvoitot nelinpelissä (7)

| Nro | Pvm | Turnaus | Paikka | Kenttä | Pari | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 14. maaliskuuta 2021 | Open 13 | Marseille, Ranska | Kova (s) |  Lloyd Glasspool |  Sander Arends  David Pel | 7–5, 7–6(4) |
| 2. | 24. lokakuuta 2021 | Kremlin Cup | Moskova, Venäjä | Kova (s) |  Matwé Middelkoop |  Tomislav Brkić  Nikola Ćaćić | 7–5, 4–6, [11-9] |
| 3. | 24. heinäkuuta 2022 | Hampurin tennisturnaus | Hampuri, Saksa | Massa |  Lloyd Glasspool |  Rohan Bopanna  Matwé Middelkoop | 6–2, 6–4 |
Tilastot > Turnausvoitot sekanelinpelissä (1)

| Nro | Pvm | Turnaus | Paikka | Kenttä | Pari | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 9. syyskuuta 2023 |  Yhdysvaltain avoimet 2023 | New York, Yhdysvallat | Kova (s) |  Anna Danilina |  Jessica Pegula  Austin Krajicek | 6–3, 6–4 |
Jukka Haavisto

| Jukka Haavisto |
| --- | --- |
 Jukka Haavisto marraskuussa 2014 Tavastia-klubilla poikiensa Fifty-Sixty –konsertissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1930
Kuollut: 24. marraskuuta 2023 (93 vuotta)
Ammatti:  muusikko, mainosalan yrittäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jukka Haavisto
Aktiivisena:  1959–2020
Tyylilajit:  jazz, swing, kevyt musiikki
Soittimet:  harmonikka, vibrafoni
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juhani ”Jukka” Haavisto (5. kesäkuuta 1930 Alajärvi – 24. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen muusikko ja musiikkineuvos ja mainosalan yrittäjä. Hän toimi lauluntekijänä ja vaikutti useissa kokoonpanoissa vibrafonisti-hanuristina. Muusikonuransa lisäksi Haavisto toimi mainosalalla vuodesta 1959 aina 1990-luvulle, jolloin jäi eläkkeelle.
Elämänvaiheita

Jukka Haavisto suoritti ylioppilastutkinnon Kauhavalla 1948 ja valmistui opettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta 1956. Hän työskenteli mainostoimisto SEKissä 1959–1968, viimeksi yhteysjohtajana, sitten Artifex-mainostoimistossa varatoimitusjohtajana vuoteen 1978. Oman mainostoimistonsa PRAXin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1975 vuoteen 1990.
Muusikon ura

Haavisto esiintyi muusikkona ensi kerran julkisesti noin kymmenvuotiaana, soittamalla Yleisradion lähetyksessä ystävänsä kanssa huuliharppua. He soittivat kaksi suomalaista laulua. Huuliharpun Haavisto oli saanut edellisenä jouluna joululahjaksi, samana päivänä, jolloin hänen luutnantti-isänsä kuoli talvisodassa Taipaleenjoella. Haaviston omimmaksi musiikinlajiksi tuli swing, jota hän soitti haitarilla ja vibrafonilla:
»Se swingin rytmiikka tuntui heti ensikuulemalta omalta ja sytytti kiinnostuksen, joka ei ole hiipunut. […] Minä olen sydämeltäni vain tällainen jazzia rakastava pelimanni.»
Haaviston keskeisimpiä yhtyeitä olivat Happy Swing Band, Jukka Haavisto Band ja Haavisto Swingers.
Haavisto esiintyi viimeisen kerran muusikkona 27.2.2020. Hän kärsi borrelioosista, jonka vuoksi kädet eivät enää kunnolla totelleet aivoista tulevia käskyjä. Hän oli jo aikaisemmin tehnyt lopetuspäätöksen, mutta kuunnellessaan Happy Swing Bandin konserttia hänen oli taas pakko päästä ystäviensä joukkoon. Hän soitti vibrafonisoolon, joka meni “olosuhteisiin suhteutettuna kohtuullisesti. Mutta lupaus kohtuullisuudesta ei riitä uuteen alkuun. […] Päättelin, että ehkä on parempi lopettaa vapaaehtoisesti ajoissa kuin myöhään vasta pakon edessä, yleisön pyynnöstä.”
Haavistoa ilahdutti suomalaisen jazzin uusien sukupolvien kyvyt: “Minua ilahduttavat paljon nämä uudet polvet, jotka ovat nostaneet jazzin aivan toiselle kansalliselle ja kansainväliselle tasolle. Suomalainen jazz ei perustu enää matkimiseen, ei edes esikuvien jäljittelyyn.”
Yhteiskunnallinen toiminta

Jukka Haavisto toimi Suomen Jazz-arkiston ja Suomen Jazz & Pop Arkiston (nykyinen Musiikkiarkisto) johtajana vuosina 1991–1997. Hän sanoi olevansa “yllytyshullu, sellainen haasteiden etsijä, joka on helppo suostutella uusiin hankkeisiin”.
Haavisto perusti Suomen Kevyen Musiikin Museon Kannatusyhdistyksen vuonna 1994. Hän toimi museon toiminnanjohtajana vuoteen 2004 saakka. Museo avasi verkkomuseon nimeltä Populaarimusiikin museo internetiin joulukuussa 2004.
Haavisto toimi myös kirjailijana. Hänen teoksensä Puuvillapelloilta kaskimaille (1991) on edelleen tuorein yleisesitys suomalaisesta jazzista. Hän ihmetteli, että kukaan ei ole kirjoittanut jatkoa tälle teokselle. Hänen teoksensa on nelisataasivuinen, soittajia siinä mainitaan puolitoista tuhatta kappaletta.
Palkinnot

Jukka Haavistolle myönnettiin ansioistaan suomalaisen jazzin ja kevyen musiikin hyväksi seuraavat palkinnot:
1995 Suomen Jazzliiton Andania-palkinto
1995 Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinto
2000 Elvis ry:n Prix ELVIS
2007 musiikkineuvoksen arvonimi
2010 Vuoden arkistoteko -palkinto uraauurtavasta toiminnasta jazz- ja populaarimusiikin kulttuuriperinnön hyväksi
Perhe

Haaviston pojat Janne (muun muassa yhtyeissä J. Karjalainen ja Mustat Lasit ja Laika & The Cosmonauts) ja Olli (muun muassa J. Karjalainen, Mikko Kuustonen, Freud, Marx, Engels & Jung ja Tuomari Nurmio) ovat kumpikin menestyneitä muusikoita. Tytär Susanna Haavisto on näyttelijä-laulaja.
Yhtyeet

Carmen (1945–1949)
JH-kvintetti (1950–1951)
Martti Nummen sekstetti (1952)
Pihlajamaan Pelimannit (1952–1953)
LL-kvintetti (1954–1955)
Jorma Weneskosken orkesteri (1956–1962)
Happy Swing Band (1978–)
Jukka Haavisto Band
Haavisto Swingers (1990–)
Western Swingers (1998–)
Teoksia

Jukka Haavisto: Puuvillapelloilta kaskimaille: Jatsin ja jazzin vaiheita Suomessa.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11419-0  Ladattava epub-tiedosto, Musiikkiarkisto 2017.
Aiheesta muualla

Jukka Haavisto Pomuksen tietokannassa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Samettivallankumous

Samettivallankumous (tšekiksi ja slovakiksi sametová revoluce, slovakiksi useimmiten nežná revolúcia, lempeä vallankumous) oli Tšekkoslovakiassa syksyllä 1989 tapahtunut väkivallaton vallankumous, joka johti kommunistipuolueen yksinvallan päättymiseen.
Verettömän vallanvaihdon alkuna pidetään 17. marraskuuta 1989, kun poliisi hajotti rauhallisen opiskelijamielenosoituksen Prahassa. Seuraavan kuukauden aikana miljoonat tšekkoslovakialaiset osallistuivat hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin ympäri tasavaltaa. Tämä johti lopulta rauhanomaiseen vallanvaihtoon, kun Václav Havel valittiin maan presidentiksi 31. joulukuuta 1989.
Samettivallankumous oli osa itäistä Keski- ja Etelä-Eurooppaa sekä Neuvostoliittoa vuosina 1989–1991 ravistellutta muutosta, jossa toisen maailmansodan jälkeen muodostuneet ja kylmän sodan aikana vakiintuneet yksipuoluejärjestelmät kaatuivat.
Tausta

Tšekkoslovakian kommunistinen puolue oli hallinnut Tšekkoslovakiaa vuoden 1948 vallankaappauksesta saakka. Prahan keväänä tunnetun liberalisoimisliikkeen kukistuttua Varsovan liiton hyökkäykseen ja Tšekkoslovakian miehitykseen, maan hallitus oli yksi itä-blokin konservatiivisimmista. Tšekkoslovakiaa johdettiin keskusjohtoisesti ja sen talous oli suunnitelmatalous.
Maan oppositioliike keskittyi erityisesti Peruskirja 77:n allekirjoittaneiden kansalaisaktiivien ympärille. Myös katolinen kirkko sekä erilaiset ympäristöliikkeet alkoivat toimia yhä aktiivisemmin kommunistien hallintoa vastaan mitä lähemmäs vuotta 1989 tultiin. Samaan aikaan hallitus itse helpotti toisenajattelijoiden toimintaa muun muassa lopettamalla Radio Free Europen lähetysten estämisen, sekä vaatimalla kansalaisiaan tuomitsemaan opposition ohjelmapaperit, kertomatta kuitenkaan mitä ne sisälsivät. Tilanne sai ennen passiiviset tšekkoslovakialaiset kiinnostumaan oppositioliikkeiden sanomasta enemmän kuin aikaisemmilla vuosikymmenillä.
Neuvostoliiton johtama Itä-Eurooppa alkoi 1980-luvun kuluessa ajautua yhä suurempiin vaikeuksiin niin poliittisesti kuin taloudellisestikin. Vuosikymmenen puolivälissä alkaneet Perestroika- ja Glasnost-uudistusohjelmat epäonnistuivat ja saivat Neuvostoliiton näyttämään heikolta. Vuosien 1988 ja 1989 kuluessa rauhallisia vallankumouksia oli tapahtunut jo Puolassa, Unkarissa sekä Itä-Saksassa.
Tausta > Tšekkoslovakia vuonna 1989

Kesäkuussa 1989 tšekkoslovakialaiset toisinajattelijat julkaisivat Muutama lause nimisen vetoomuksen, jossa he vaativat muun muassa poliittisten vankien vapauttamista, kokoontumisvapautta sekä julkista keskustelua siitä, mitä maassa oli kommunistivallan aikana tapahtunut. Vetoomus sai nopeasti yli 47 000 allekirjoittajaa.
14. päivä marraskuuta Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa pidettiin oikeudenkäynti Bratislavan viisikkona tunnettua ryhmää vastaan. Vaikka kolme syytetyistä vapautettiin, sai prosessi sadat ihmisen osoittamaan mieltään oikeudenkäyntitalon edustalla. Kaksi päivää myöhemmin bratislavalaiset ylioppilaat pitivät oman mielenosoituksensa hallitusta vastaan. Tämä sujui kuitenkin vielä rauhallisesti.
Tapahtumat

17. marraskuuta noin 15 000 opiskelijaa kokoontuivat pitämään oman rauhanomaisen mielenosoituksensa kansainvälisenä ylioppilaidenpäivänä. Tämän mielenosoituksen poliisi tukahdutti kuitenkin väkivaltaisesti, mikä synnytti laajan lakkoliikkeen koko maassa. Prahalaiset teatterit menivät lakkoon jo 18. päivä ja yliopisto-opiskelijat kaksi päivää tämän jälkeen. Hallituksen vastaiset aktivistit aloittivat kokoontumisensa usein teattereissa, mutta 19. päivänä he valtasivat Prahan keskustan. Venceslauksen aukiosta tuli liikkeen tärkein keskus. Seuraavina päivinä ja viikkoina sadat tuhannet prahalaiset ja miljoonat tšekkoslovakialaiset osoittivat mieltänsä ympäri tasavaltaa.
Liikkeen poliittinen toiminta keskittyi nopeasti Kansalaisfoorumin (OF) ympärille Tšekissä sekä Kansalaiset väkivaltaa vastaan-järjestön (VPN) ympärille Slovakiassa. Keski-Euroopan kuuluisin toisinajattelija Václav Havel valittiin Kansalaisfoormunin johtajaksi, kun VPN:n johtohenkilöitä olivat erityisesti ympäristöaktivisi Ján Budaj sekä näyttelijä Milan Kňažko. Kumpikin liike asetti tavoitteekseen maan totalitaarisen järjestelmän demokratisoimisen hallituksen kanssa yhteistyötä tekemällä.
Päivittäisten mielenosoitusten sekä marraskuun 27. päivänä alkaneen yleislakon jälkeen hallitus muutti aiemmin ehdotonta kantaansa protestoijia kohtaan. Pääministeri Ladislav Adamec aloitti neuvottelut OF:n ja VPN:n kanssa, mikä johti pian liberalisoiviin askeliin. Mielipidevankeja armahdettiin ja se Tšekkoslovakian perustuslain osa, jossa kommunistipuolueen johtava asema yhteiskunnassa taattiin, kumottiin. Myös oppositioliikkeet laillistettiin ja heille annettiin mahdollisuus mediassa esiintymiseen.
3. joulukuuta pääministeri Adamec julisti uuden hallituskokoonpanon. Kolme neljäsosaa sen jäsenistä oli kuitenkin yhä kommunisteja. Kaduilla olevat mielenosoittajat suhtautuivat tähän jyrkän kielteisesti, mikä sai Kansalaisfoorumin suostumaan hallitusvastuuseen kommunistien kanssa. Adamec erosi ja hänen seuraajansa Marián Čalfa antoi Kansalaisfoorumille usean merkittävän ministeriön uudessa hallituksessaan. Tästä huolimatta VPN jätettiin täysin ilman edustusta, mikä myöhemmin osaltaan heikensi tšekkien ja slovakkien välisiä suhteita.
Tapahtumat > Presidenttipeli

Tšekkoslovakiaa vuodesta 1975 presidenttinä hallinnut Gustáv Husák erosi tehtävästään 10. joulukuuta. Sekä OF että VPN ilmoittivat tukevansa Havelia hänen seuraajakseen. Tämä kuitenkin kohtasi vastustusta paitsi Tšekkoslovakian liittokokoukselta, jolle presidentin valinta perustuslain mukaan kuului, sekä suurimmalta osalta Slovakiaa, jossa Prahan kevään johtaja Alexander Dubček oli suositumpi. Joulukuun kahtena ensimmäisenä viikkona OF ja VPN pyrkivät saamaan tarpeeksi ääniä Havelille kommunistien täysin hallitsemalta liittokokoukselta siinä kuitenkaan onnistumatta. Kommunistit pyrkivät vielä tässäkin vaiheessa saamaan oman ehdokkaansa, entisen pääministeri Adamecin maan presidentiksi ja näin pitämään tulevat tapahtumat paremmin hallinnassaan.
Lopulta Havelin ja Čalfan yhteistyösopimus Havelin valinnan puolesta joulukuun 15. päivänä johti ulos pattitilanteesta. Virkaatekevän pääministerin suostuttelu ja mielenosoittajien jatkuva painostus saivat lopulta liittokokouksen äänestämään Havelin presidentiksi 28. joulukuuta. Edellisenä päivänä Dubček oli valittu liittokokouksen puhemieheksi pitkien neuvotteluiden jälkeen.
Seuraukset

Seuraavina kuukausina Tšekkoslovakiassa otettiin käyttöön monia mielenosoittajien vaatimia uudistuksia. Kommunistisen puolueen valta-asema oli heikentynyt ratkaisevasti jo joulukuussa 1989, mutta tammi- helmikuussa 1990 merkittävä osa puolueen edustajista erosi sekä Tšekkoslovakian liittokokouksesta, että Tšekin ja Slovakian kansallisista parlamenteista. Vapaaksi jääneet paikat täytettiin pääasiassa OF:n, VPN:n sekä sitoutumattomien edustajilla. Tästä huolimatta puolue pysyi lähes määräävässä asemassa monissa valtion keskeisissä elimissä aina seuraavan kesän vapaisiin vaaleihin asti.
Valtionyhtiöiden yksityistäminen ja maan markkinoiden avaaminen ulkomaiselle kilpailulle johti nopeasti vakaviin talousongelmiin. Työttömyys kasvoi monikymmenkertaiseksi. Erityisesti tämä koetteli Slovakiaa, joka oli Tšekkiä huomattavasti riippuvaisempi raskaasta teollisuudesta ja Neuvostoliiton kanssa käydystä kaupasta.
Ulkopoliittisesti Tšekkoslovakia alkoi nopeasti lähentyä länttä. Maa asetti tavoitteekseen liittyä sekä Euroopan yhteisöön että Natoon. Presidentti Havel vieraili Yhdysvalloissa 19. – 23. helmikuuta 1990 ja sai raikuvat aplodit maan senaatissa. Viimeiset neuvostojoukot lähtivät tasavallasta kesäkuussa 1991.
Seuraukset > Slovakian asema

Vaikka samettivallankumouksen jälkeen sekä pääministeri, että liittokokouksen puhemies olivat slovakkeja, moni uskoi Slovakian jäävän tulevassa uudessa järjestelmässä taas Tšekille alisteiseksi. Kovimmat kiistat koskivat erityisesti Slovakian autonomiaa liittovaltiossa, sen vaikeampaa taloudellista tilannetta, yksityistämisen toteutustahtia sekä geopoliittisia kiistoja Unkarin kanssa.
Lopulta Tšekki ja Slovakia sopivat Tšekkoslovakian hajoittamisesta vuoden 1992 kuluessa. Niin kutsuttu Samettiero astui voimaan 31. joulukuuta 1992. Kumpikin uusista valtioista sai laillisen aseman Tšekkoslovakian seuraajana.
Merkitys

Samettivallankumousta on käsitelty lukuisissa kirjoissa, elokuvissa sekä teatteriesityksissä. Vuonna 2020 julkaistu Václav Havelista kertova Havel-elokuva huipentuu juuri Havelin nousuun maan presidentiksi.
Merkitys > Merkitys nykypäivänä

Slovakian julkisten asioiden instituutin vuonna 2019 julkaisemassa tutkimuksessa 56% slovakeista ja 66% tšekeistä suhtautuivat samettivallankumoukseen myönteisesti. Samassa julkaisussa 32% slovakeista ja 41% tšekeistä sanoivat heidän kaltaistensa ihmisten elämän olevan parempaa kuin ennen vuotta 1989. 16% ja 11% vastanneista taas sanoivat elämän olleen parempaa ennen vallankumousta.
Nykyään Tšekissä vietetään 17. marraskuuta Vapauden ja demokratian päivää. Slovakiassa sama juhla kulkee nimellä Taistelu vapauden ja demokratian puolesta -päivä. Kummassakin maassa se on yleinen vapaapäivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samettivallankumous Wikimedia Commonsissa
Tšekkoslovakian näkyvin toisinajattelija Václav Havel vuonna 1989.
Pyhän Adalbertin patsas johon on ripustettu mielenosoittajien iskulauseita.
Tuleva presidentti Havel sekä tuleva liittopäivien puhemies Dubček.
Yksityiskohta opiskelijamielenosoituksen muistomerkistä Prahassa.