stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen talous
Historia > Ruotsin vallan aika

Ruotsin vallan aikana Suomeen perustettiin ja kehittyi kaupunkeja, kuten Turku ja Viipuri, joista muodostui myös paikallisia kaupan keskuksia. Maa- ja metsätalous olivat silti pääelinkeinoja.
1600-luvulla oli monia katovuosia ja maataloudella oli vaikeaa. Maanviljelyn ohella tuloja saatiin etelässä raudasta, muualla tervasta ja Länsi-Suomessa tervan lisäksi sahatavarasta. Tervalla oli kysyntää suurvaltojen kasvavissa laivastoissa, mutta sen tuottaminen oli kannattavaa vain hyvien kulkuyhteyksien varrella. Rannikoilla kalastettiin silakkaa, jokivarsilla lohta. Porotalous nousi merkittäväksi elinkeinoksi Lapissa vasta 1700-luvulla.
Historia > Autonomian aika

Venäjän vallan aikana Suomen teollistuminen alkoi 1860-luvulla sahateollisuudesta, mutta vielä vuonna 1900 sai 73 prosenttia kansasta elantonsa maanviljelystä. Kun puun ja voin kysyntä kasvoivat ja viljan tuonti vapautui, kaskiviljely loppui ja painopiste siirtyi viljanviljelystä karjatalouteen. Suomi siirtyi vaihdantataloudesta rahatalouteen. Vuonna 1860 Suomi sai oman rahan, markan.
1800-luvun puolivälissä Suomi oli yksi Euroopan köyhimmistä maista. Sen talouskasvua vuosina 1860-2010 on tutkittu laajassa tutkimushankkeessa, jonka tulosten mukaan tuolla jaksolla talous kasvoi 24-kertaiseksi ja itsenäisyyden aikana 15-kertaiseksi. Kasvuvauhti on ollut Japanin jälkeen maailman toiseksi nopein.
Ensimmäisen maailmansodan syttyminen vaikeutti Suomen ulkomaankauppaa, kun rintamalinjat katkaisivat viennille ja tuonnille tärkeitä länsiyhteyksiä. Sodan pitkittyessä metalliteollisuus hyötyi kasvaneesta kysynnästä. Vuonna 1916 Venäjän valtion teettämät työt keskeytettiin ja sotatarviketuotanto pieneni, mikä johti työttömyyteen.
Historia > Itsenäinen Suomi

Sisällissodan jälkeisinä vuosina Suomi sai Yhdysvalloista lainaa nälänhädän estämiseen vuonna 1919. 1930-luvulla talouskasvu jatkui ja bruttokansantuote henkeä kohti lähestyi länsieurooppalaista tasoa.
Toisen maailmansodan jälkeen talous oli kriisissä. Sotakorvaukset veivät suuren osan vientipotentiaalista, mutta toisaalta vauhdittavat teollistumista. Niihin pohjautuen 1950-luvulla metalliteollisuuden vienti Neuvostoliittoon jatkui kuitenkin lähes ilman kilpailua muista länsimaista. Vienti länteen, etenkin Länsi-Saksaan ja Britanniaan, alkoi kasvaa 1960-luvulla. Neuvostoliitosta muodostui Suomelle merkittävä kauppakumppani, ja Neuvostoliitto kävi bilateraalikauppaa sosialistisen valtioiden lisäksi vain Suomen ja Intian kanssa. Suomi oli ajoittain Neuvostoliiton toiseksi suurin länsimainen kauppakumppani bilateraalikaupan ansiosta Saksan liittotasavallan ollessa kaikkein suurin. Neuvostoliitosta bilateraalikaupassa vastineeksi saatua öljyä Suomi jalosti Neste Oy:n öljynjalostamoilla ja vei öljyjalosteita länsimaihin. Finn-Stroi oli suomalaisten rakentajien Neuvostoliittoon suuntautuvia rakennushankkeita varten perustama yhteenliittymä.
Suomi liittyi OECDhen vuonna 1969.
Kekkosen johtama Maalaisliitto oli 1950-luvulla valmis tinkimään valtionyhtiöiden liiketaloudellisista tavoitteista yhteiskunnallisten päämäärien edistämiseksi. Koko asuttuna pitämisen takia Pohjois-Suomen teollistuminen oli tärkeää. Tähän tarvittiin Kekkosen mukaan julkisen sektorin väliintuloa, metsäteollisuutta, liikenneolojen parantamista, kaivostoimintaa ja energiantuotantoa.
1980-luvulla Suomessa vapautettiin rahamarkkinoita ja vallitsi voimakas taloudellinen nousukausi, joka kesti koko vuosikymmenen. Termi kasinotalous kuvasi lainarahalla ja sijoittamisella rikastumista.lähde tarkemmin? Luottokuplan puhkeamisesta seurasi pankkikriisi, joka myllersi täydellisesti Suomen rahoitusjärjestelmän perinteiset rakenteet ja leirit ja ajoi kansantalouden maan taloushistorian syvimpään lamaan.
Laman syihin kuuluivat myös markan spekulointi valuuttamarkkinoilla ja siitä seurannut rahapolitiikan kiristyminen sekä Neuvostoliiton kanssa käydyn clearing-kaupan loppuminen vuosikymmenen vaihtuessa. Laman merkit näkyivät vielä 2000-luvullakin, vaikka Suomen talouden voitiinkin sanoa olevan jo hyvässä kunnossa.
Erityisesti 1970-luvulla Suomen tuloerot supistuivat rajusti ja olivat OECD-maiden pienimpiä 1990-luvun alussa.
Historia > Suomi EU:n jäsenenä

Suomi liittyi 1995 Euroopan unioniin. Ennen sitä Suomi oli mukana tammikuun 1. päivästä 1994 Euroopan talousalueessa (ETA). Vuonna 2002 käyttöön tuli yhteinen valuutta euro, yhteinen tullipolitiikka sekä tavaroiden ja pääomien vapaa liikkuminen. Liittyminen Euroopan talous- ja rahaliittoon poisti Suomelta mahdollisuuden itsenäiseen rahapolitiikkaan, ja Suomen Pankille jäi tehtäväksi ensisijaisesti hintavakauden ylläpitäminen. Koska monista muista asioista oli sovittu jo ETA-neuvotteluissa, EU-liittymisneuvottelujen keskeinen osa oli maatalouden asema. Ennen EU-jäsenyyttä suomalaisten viljelijöiden elintaso pyrittiin turvaamaan kansallisen hinta- ja tukipolitiikan avulla. Viljelijöiden saamat tuottajahinnat olivat lähes kaksinkertaiset EU:ssa maksettuihin tuottajahintoihin verrattuna. Kotimaisten tuotteiden kysyntä turvattiin tuontirajoituksilla ja mahdollinen ylituotanto vietiin vientitukien turvin ulkomaille. Jäsenyysneuvotteluissa Suomi vaati koko maata pohjoisen tuen sekä epäsuotuisten alueiden tuen (LFA) piiriin. Tämä hyväksyttiin vain maan pohjoisosan osalta, lisäksi Suomi sai luvan maksaa sopeutumista helpottavaa siirtymäkauden tukea viiden vuoden ajan. Jäsenyyden myötä maataloustuotteiden markkinahinnat laskivat. Maataloustuotanto ei silti romahtanut. Siirtymäkauden jälkeen viljelijät saavat suoraa tulotukea, jota ei ole sidottu korkeisiin tuottajahintoihin.
EU:n jäsenenä Suomesta tuli myös WTO:n jäsen.
Ensimmäisen kymmenen EU-jäsenyysvuoden aikana ulkomaalaiset investoinnit kasvoivat Suomessa selvästi. Yritysten näkökulmasta EU-jäsenyyteen liittyvä vapaa liikkuvuus ja yhteismarkkinat ovat auttaneet kansainvälistymisessä. Myös tukia on saatavana. Toisaalta byrokratian koetaan lisääntyneen, viranomaistehtävien siirtyneen yrittäjille itselleen ja lakiasioiden, kuten arvonlisäverotuksen muuttuneen vaikeammiksi.
Vuosituhannen vaihteen osakemarkkinahuumassa monia IT-yityksiä listautui pörssiin ja ne kasvoivat kuplaksi asti. Vuonna 2007 Yhdysvaltojen asuntomarkkinoista alkanut kriisi eteni Eurooppaan vuonna 2008.
Länsimaiden Venäjälle asettamat Ukrainan kriisistä johtuvat talouspakotteet huhtikuusta 2014 ja heinäkuusta 2015 alkaen vaikeuttivat Suomen taloustilannetta ulkomaalaisten yritysten investointien vähenemisen ja maatalouden tulonmenetysten takia.
Suomen talous rysähti vuonna 2009, jolloin bruttokansantuotteen volyymin vuosimuutos oli –8,3 %. Talous kääntyi kasvuun 2010-luvulle tultaessa, mutta supistui jälleen vuosina 2012–2014. Vuosikymmenen puolessavälissä talous alkoi hiljalleen piristyä. Reaalipalkat eivät ole Suomessa nousseet vuosina 2009–2018.
Kirjallisuutta

Hautala, Heikki: Suomen talouselämän rakenne ja kehitys.  (Kuvitus: Eila Sinivuori)  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28450-5
Chaker, A.N.: The Finnish Miracle: Ihanuuksien ihmemaa.  Suomentanut Liisa Poikolainen. Helsinki:  Talentum, 2011.  ISBN 952-141-677-7
Yrjö Koivulehto

Yrjö Veikko Koivulehto (8. helmikuuta 1925 Viipuri – 28. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Koivulehdon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Reino Veikko Koivulehto, aiemmin Björklund, ja Elvi Edith Eriksson ja puoliso vuodesta 1950 Leila Kyllikki Järvinen. Kauppaneuvos Eero Koivulehto oli hänen veljensä. Yrjö Koivulehto tuli ylioppilaaksi Vaasanrinteen yksityislyseosta Helsingissä 1942, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1950 ja suoritti Ford Motor Companyn johtajakurssin Detroitissa 1950–1951 sekä useita muita liiketoiminnan kursseja. Hän oli Suomen Auto Oy:n osakas vuodesta 1945, korjauspäällikkö 1950–1953, myyntipäällikkö 1953–1955, johtokunnan jäsen vuodesta 1953, apulaisjohtaja 1955–1961, toimitusjohtaja 1961–1983, johtokunnan puheenjohtaja 1979–1983 ja päätoiminen johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1984. Viipurin Autola Oy:n osakas ja johtokunnan jäsen Koivulehto oli vuodesta 1953, Rauta- ja Konetarvike Oy:n, vuodesta 1978 Rauta ja Konetarve Oy, osakas ja johtokunnan jäsen vuodesta 1954 ja Suomen Auto ja Osa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1980. Hän omisti Vehkataipaleen tilan Taipalsaaressa. Koivulehdolla oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Kauppaneuvoksen arvon Koivulehto sai 1986.
Kauko Salminen

Kauko Olavi Salminen (23. heinäkuuta 1925 Tampere – 2. elokuuta 1999 Kauniainen) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1982.
Salmisen vanhemmat olivat vaatturi Eino Vilhelm Salminen ja Hilma Dagmar Järvinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli diplomi-insinööri Mirja Jämes. Salminen kirjoitti ylioppilaaksi 1943 ja valmistui Teknillisen korkeakoulun kemian linjalta diplomi-insinööriksi 1949. Hän työskenteli Wärtsilä-Yhtymä Oy:n palveluksessa muun muassa teknillisen johtajan apulaisena, ja 1959 aloitti työskentelyn Vuorikemia Oy:n teknisenä johtajana. Salminen ansioitui sittemmin erityisesti titaanidioksidin tuotannonhaaran kehittäjänä. Vuorikemia Oy siirtyi Rikkihappo Oy:n omistukseen tytäryhtiönä, joka liitettiin pääyhtiöön 1968. Vuonna 1971 yhtiön nimeksi muutettiin Kemira Oy. Salminen siirtyi 1976 Kemiran kuituteollisuuteen keskittyneen Ryhmä Säterin johtajaksi, jonka Säterin tehtaalla Valkeakoskella työskenteli 1980-luvun alussa noin 1 200 henkilöä. Eläkkeelle Salminen jäi eläkkeelle 1982.
Kaukasen tuulivoimapuisto

| Kaukasen tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kannus
Koordinaatit:  63°57′04″N, 24°07′12″E
Rakentaminen alkoi:  syyskuu 2021 
Sähköverkkoon:  alkutalvi 2023 
Valmistunut:  lokakuu 2022 
Kustannus:  yli 50 miljoonaa € 
Rakennuttaja:  Tuulikaarron Voima Oy 
Omistaja:  Tuulikaarron Voima Oy 
Operaattori:  Puhuri Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Korkeus:  80–107 m 
Pinta-ala:  4,9 km² 
Tuulivoimalat:  8 × Vestas V162 (6 MW) 
Kapasiteetti:  48 MW  
 fiKaukasen tuulivoimapuisto 
Kaukasen tuulivoimapuisto tai myös Kaukasennevan tuulivoimapuisto  on Keski-Pohjanmaalla Kannuksessa Eskolassa sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 8 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 48 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen omistavaa Puhuri OY:n tytäryhtiö Tuulikaarron Voima Oy, ja sitä operoi Puhuri Oy.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee noin 10 kilometriä Kannuksen taajamasta koilliseen, Rättyän pohjois- ja luoteispuolella . Kaava-alue on kolmiosainen. Läntinen lohko sisältää kuusi tuulivoimalaitosta ja se sijaitsee Matokankaalla. Keskimmäisellä ja itäisellä lohkolla sijaitsee kummassakin yksi tuulivoimala. Ne löytyvät Isonevalta ja Puolivälinevalta. Tuulipuiston voimala-alueen lohkot mahtuvat alueelle, jonka pituus on 6,5 kilometriä ja leveys 1,5 kilometriä. Kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 4,9 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 7,12 neliökilometriä .
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V162-mallia, jonka napakorkeus on 149 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 162 metriä, ja jonka kapasiteetti on 6,0 megawattia. Voimalat sijaitsevat 80–107 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa voimala-alueen keskimmäisessä lohkossa sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkö johdetaan 110 kilovoltin siirtolinjaa myöten etelään päin, jossa sähkö kytketään kantaverkkoon.
Historiaa > Suunnittelu

Kannuksen tuulivoimapuiston hankekehitys käynnistyi vuoden 2013 tietämillä. Sen suunnittelun tuloksena laadittiin osayleiskaava, jonka Kannuksen kaupunginvaltuusto hyväksyi kesäkuussa 2016. Tuulivoimapuiston enimmäiskapasiteetiksi asetettiin kaavassa 30 megawattia. Puhuri teki keväällä 2021 investointipäätöksen rakentaa tuulivoimapuisto. Kustannukseksi arvioitiin yli 50 miljoonaa euroa
Historiaa > Rakentaminen

Uutisen mukaan tuulivoimapuiston rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2021. Sen mukaan voimaloista tulisi 220 metriä korkeita ja niiden kapasiteetti olisi 45 megawattia, vaikka oikea luku onkin 48 megawattia. Tuulivoimayhtiön Puhurin tytäryhtiö Tuulikaarron Voima rakennutti puiston pääurakoitsija Skartalla (NYAB). Rakennuskustannukset olisivat 7 miljoonaa euroa. Voimala-alueen rakennus- ja nostotyöt valmistuivat lokakuussa 2022 ja puiston sähköntuotanto alkoi alkuvuodesta 2023. NYABin urakkaan kuuluivat tuulipuiston kaikki maarakennustyöt ja perustustyöt tuulivoimaloille sekä puiston sisäiset kaapelointityöt pois lukien sähköasema ja 110 kilovoltin voimajohto, jotka rakennutettiin erillisurakoissa. Tuulivoimapuisto vihittiin käyttöön toukokuussa 2023.
Historiaa > Uutiset

Tuulivoimapuiston valmistumisen jälkeen Puhuri neuvotteli B Capital Partners AG:n hallitsemat rahastot tytäryhtiönsä Tuulikaarron Voiman vähemmistöomistajaksi. Omistusjärjestely toteutui keväällä 2023.
Jaakko Linnus

Jaakko Matias Linnus (s. 7. maaliskuuta 2003 Tampere) on suomalainen pikajuoksija, joka kilpailee myös aitajuoksussa. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja hänen valmentajanaan toimii Juha Lehto.
Kalevan kisoista Linnus on saavuttanut 400 metrin aidoissa hopeaa vuonna 2022 sekä pronssia vuosina 2023 ja 2024. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti viestissä kultaa 2024 ja pronssia 2025. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai 4 × 100 metrin viestissä pronssia 2024. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2022. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maaottelussa toiseksi Suomi–Ruotsi-maaottelun 400 metrin aitajuoksussa 2024.
Linnus edusti Suomea alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 2023. Hän osallistui kisoissa 400 metrin aitajuoksuun, jossa selvisi välieriin. Hän paransi ennätystään sekä alkuerissä että välierissä. Linnus oli mukana myös alkuerissä juosseessa Suomen 4 x 400 metrin viestijoukkueessa.
Ennätyksikseen Linnus on juossut 100 metrillä ajan 10,92 (2024), 200 metrillä ulkoradoilla ajan 21,55 (2023) ja hallissa ylipitkällä radalla ajan 21,92 (2025), 400 metrillä ulkona ajan 47,54 (2024) ja hallissa ylipitkällä radalla 48,46 (2024), 60 metrin aidoissa 19-vuotiaiden aitakorkeudella ajan 8,44 (2022), 110 metrin aidoissa 19-vuotiaiden aidoilla ajan 15,23 (2021) sekä 400 metrin aidoissa ajan 51,00 (2024).
Matias Linkoaho

Matias Linkoaho Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Otto Matias Linkoaho (s. 1. tammikuuta 1994) on suomalainen pikajuoksija. Linkoahoa valmentaa Pekka Mäkelä ja Harri Laiho ja hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Sisäratojen SM-kilpailuista hänellä on kultaa 400 metriltä vuodelta 2014 ja hopeaa 200 metriltä 2013 sekä viestistä kultaa vuosilta 2013 ja 2019, hopeaa 2020 sekä pronssia vuosilta 2014 ja 2023. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kulta vuosilta 2020 ja 2022 sekä hopeaa 2023 ja 2024, 4 000 metrin viestistä kulta 2021 ja pronssi 2022, 4 × 100 metrin viestistä hopea 2018 ja pronssi 2022 sekä 4 × 800 metrin viestistä pronssi 2018. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 400 metrillä kuudenneksi 2022. Linkoaho on edustanut Suomea myös Suomi–Ruotsi-maaottelussa vuonna 2013.
Félix Welkenhuysen

Félix Welkenhuysen (12. joulukuuta 1908 Saint-Gilles – 20. huhtikuuta 1980) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Welkenhuysen voitti Union Saint-Gilloisen kanssa kolmesti Belgian pääsarjamestaruuden. Hän liittyi huhtikuussa 1934 Belgian A-maajoukkueeseen ja pelasi joukkueessa neljä ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1934 ja pelasi yhdessä ottelussa täydet minuutit.
Pikku Murtojärvi

| Pikku Murtojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°16′01″N, 23°10′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sammunjoen valuma−alue‎ (35.18)
Laskuoja:  oja Murtoonmaanojaan 
Järvinumero:  35.183.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,7 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,8 km  
Pinta-ala:  1,797 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku Murtojärvi 
Pikku Murtojärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Sammaljoen lähellä sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, ja sen pituus on 370 metriä ja leveys 80 metriä. Se on muodostunut samaan painaumaan pohjoispuolella sijaitsevan Murtojärven kanssa. Järvet kohtaavat saman maatilan ylläpitämän peltoalueen ja järven ympäristö on eteläistä mäkeä lukuun ottamatta alavaa maastoa. Viereinen mäki kohoaa yli 17 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Järven rantaviiva on 0,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja peltoa. Rannalle ei ole rakennettu asuntoja eikä sille johda tietä.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sammunjoen valuma-alueella (35.18). Järveen laskee vain muutama tulo-oja. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 750 metriä pitkä laskuoja Murtoonmaanojaan, joka laskee Sammaljokeen Myllykosken yläpuolella. Lähellä sijaitseva Murtojärvi laskee samaan laskuojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 122,7 metriä mpy.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Wähä Murtojärvi”. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa järvellä ei ole nimeä. Pikku Murtojärvi saattaa kartassa oli pitenpi, mutta mittakaavan takia sitä ei pitää varmana tietona. Murtojärven laskuoja laskee Pikku Murtojärveen ja jatkaa erillistä ojaa myöten eteenpäin. Tämä olisi ollut edullinen tapa hankkia viljelymaata järvien välistä. Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa ei ihmistoiminnan suhteen ole eroavaisuuksia nykypäivään nähden.
Kaukalopikaluistelun maailmancup

Kaukalopikaluistelun maailmancup on kansainvälisen luisteluliiton ISU:n järjestämä kaukalopikaluistelun kansainvälisten kilpailujen kiertue. Maailmancupin ensimmäinen kausi kisattiin kaudella 1997–1998.
Kilpailut

Maailmancup-kilpailutapahtuma koostuu sekä miehillä että naisilla kolmesta henkilökohtaisesta matkasta, jotka ovat 500, 1 000 ja 1 500 metriä, joista yhdessä järjestetään kaksi kilpailua, sekä viestistä, jonka pituus on miehillä 5 000 ja naisilla 3 000 metriä. Maailmancupin henkilökohtaisiin loppupisteisiin lasketaan kultakin luistelijalta kuusi parasta tulosta. Lisäksi järjestetään joukkuemaailmancup, jonka loppupisteisiin lasketaan kaksi parasta tulosta kaikilta henkilökohtaisilta matkoilta sekä viestistä. Kilpailujen määrä on vaihdellut kausittain. Kaudella 2009–2010 järjestetään kahdeksan kilpailua.
Pisteytys

Pisteitä jaetaan osakilpailujen sijoitusten perusteella seuraavan taulukon mukaan.
Maailmancupin voittajat kaudesta 1998–1999 lähtien > Miehet

| Kausi | Yleiskilpailu | 500 m | 1 000 m | 1 500 m | 5 000 m viesti | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998–1999 |  Li Jiajun |  Fabio Carta |  Kim Dong-sung |  Kim Dong-sung |  |  Italia |
| 1999–2000 |  Kim Dong-sung |  Li Jiajun |  Kim Dong-sung |  Li Jiajun |  |  Etelä-Korea |
| 2000–2001 |  Apolo Anton Ohno |  Apolo Anton Ohno |  Apolo Anton Ohno |  Apolo Anton Ohno |  |  Kanada |
| 2001–2002 |  Kim Dong-sung |  Li Jiajun |  Kim Dong-sung |  Kim Dong-sung |  |  Etelä-Korea |
| 2002–2003 |  Apolo Anton Ohno |  Jean-François Monette |  Apolo Anton Ohno |  Fabio Carta |  |  Kanada |
| 2003–2004 |  Ahn Hyun-soo |  Li Jiajun |  Ahn Hyun-soo |  Ahn Hyun-soo |  |  Kiina |
| 2004–2005 |  Apolo Anton Ohno |  Mathieu Turcotte |  Apolo Anton Ohno |  Apolo Anton Ohno |  |  Kanada |
| 2005–2006 |  Ahn Hyun-soo |  Ahn Hyun-soo |  Lee Ho-suk |  Ahn Hyun-soo |  |  Etelä-Korea |
| 2006–2007 |  Tyson Heung |  Tyson Heung |  Lee Ho-suk |  Ahn Hyun-soo |  Italia |  Etelä-Korea |
| 2007–2008 |  Lee Ho-suk |  Sung Si-bak |  Ahn Hyun-soo |  Lee Ho-Suk |  Etelä-Korea |  Etelä-Korea |
| 2008–2009 |  Sung Si-bak |  François-Louis Tremblay |  Lee Ho-Suk |  Sung Si-bak |  Kanada |  Etelä-Korea |
Maailmancupin voittajat kaudesta 1998–1999 lähtien > Naiset

| Kausi | Yleiskilpailu | 500 m | 1 000 m | 1 500 m | 3 000 m viesti | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998–1999 |  Yang Yang (A) |  Chunlu Wang |  Yang Yang (S) |  Yang Yang (A) |  |  Kiina |
| 1999–2000 |  Yang Yang (A) |  Yang Yang (S) |  Yang Yang (A) |  Yang Yang (A) |  |  Kiina |
| 2000–2001 |  Yang Yang (A) |  Jevgenija Radanova |  Yang Yang (A) |  Yang Yang (A) |  |  Kiina |
| 2001–2002 |  Yang Yang (A) |  Yang Yang (S) |  Yang Yang (A) |  Yang Yang (A) |  |  Kiina |
| 2002–2003 |  Tyan Yu Fu |  Amélie Goulet-Nadon |  Amélie Goulet-Nadon |  Amélie Goulet-Nadon |  |  Kiina |
| 2003–2004 |  Choi Eun-kyung |  Tyan Yu Fu |  Choi Eun-kyung |  Choi Eun-kyung |  |  Etelä-Korea |
| 2004–2005 |  Wang Meng |  Wang Meng |  Choi Eun-kyung |  Jin Sun-yu |  |  Kiina |
| 2005–2006 |  Jin Sun-yu |  Wang Meng |  Wang Meng |  Jin Sun-yu |  |  Etelä-Korea |
| 2006–2007 |  Jung Eun-ju |  Wang Meng |  Byun Chun-sa |  Jung Eun-ju |  Italia |  Kiina |
| 2007–2008 |  Jin Sun-yu |  Wang Meng |  Jin Sun-yu |  Jin Sun-yu |  Kiina |  Kiina |
| 2008–2009 |  Wang Meng |  Wang Meng |  Wang Meng |  Zhou Yang |  Kiina |  Kiina |
Aiheesta muualla

ISU
Mars Polar Lander

Havainnekuva Mars Polar Landerista
Mars Polar Lander oli avaruusluotain, joka oli osa NASA:n vuonna 1996 alkanutta Marsin tutkimusohjelmaa.
Luotaimen tarkoituksena oli saada tietoa Marsin ilmasto-olosuhteista ja siitä, onko Marsissa ollut ikinä mahdollisuuksia Maan kaltaisen elämän kehittymiseen. Aurinkopaneelien avulla virtaa saaneessa luotaimessa oli kaksi Suomen Ilmatieteen laitoksessa valmistettua paineinstrumenttia. Projekti päättyi epäonnistuneeseen laskuun 3. joulukuuta 1999.
Mars Polar Landerin mukana matkusti myös Deep Space 2:den mikroluotaimet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mars Polar Landerin kotisivut (englanniksi)
Timo Moberg: Mars Polar Lander etsii elämän edellytyksiä (Turun Sanomat 15.9.1999) (Arkistoitu – Internet Archive)
Iso-Kuovanen

| Iso-Kuovanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°16′25″N, 23°09′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sammunjoen valuma−alue‎ (35.18)
Laskuoja:  oja Murtoonmaanojaan 
Järvinumero:  35.183.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,5 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,652 km  
Pinta-ala:  1,747 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiIso-Kuovanen 
Iso-Kuovanen on Pirkanmaalla Sastamalassa Mattilanmaan, Murtoonmaan ja Erkkilänmaan välissä sijaitseva järvi.
Maantiede

Iso-Kuovasen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Se on muodostunut mäkiselle ylänköalueelle kallioisten mäkien väliseen painaumaan, joka muodostaa pitkittäisen laakson. Samassa laaksossa sijaitsee kaksi muuta lampea, joita ympäröi samaan suohon liittyvät avosuot. Länsipuolella kohoaa Iso-Hassi ja kaakkoispuolella kallioinen mäkialue. Kaakkoisrannasta mäki kohoaa yli 20 metrin korkeuteen. Järven rantaviiva on 0,65 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantoja kiertää kapea suoreunus. Järvi on autio eikä siinä ole saaria. Kuovasen maatila sijaitsee kahden lammen takana.
Vesistösuhteita

Iso-Kuovanen sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sammunjoen valuma-alueella (35.18). Järvellä ei ole tulo-ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 900 metriä pitkä laskuoja Murtoonmaanojaan, joka laskee Sammaljokeen. Murtoonmaanoja laskee Pikku-Kuovasen läpi ennen Iso-Kuovasen yhtymiskohtaa. Alavirran puolella on vielä tekolampi. Järven vedenpinnan korkeus on 113,5 metriä.