stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norma Talmadge

| Norma Talmadge |
| --- | --- |
 Norma Talmadge vuonna 1919
Henkilötiedot
Koko nimi:  Norma Marie Talmadge
Syntynyt: 2. toukokuuta 1894 Jersey City, New Jersey
Kuollut: 24. joulukuuta 1957 (63 vuotta) Las Vegas, Nevada
Ammatti:  näyttelijä ja tuottaja
Puoliso:  Joseph Schenck (1916–1934) George Jessel (1934–1939) Carvel James (1946–1957)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1910–1930 (elokuvaura)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Norma Marie Talmadge (2. toukokuuta 1894 Jersey City, New Jersey – 24. joulukuuta 1957 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja aikansa seksisymboli. Hän on yksi historian kuuluisimmista ja valovoimaisimmista yhdysvaltalaisen mykkäelokuvan tähdistä. Erityisesti melodraamaelokuvissa näytellyt Talmadge sai lempinimet ”The Lady of the Great Indoors” ja ”The Queen of Versatility”.
Norma Talmadge oli suuri vetonaula yli vuosikymmenen ajan, ja hän saavutti uransa huipun 1920-luvun alussa, jolloin hän oli yhdysvaltalaisen elokuvan suosituimpia tähtiä. Hän oli melodraaman spesialisti, ja hänen tunnetuimpiin elokuviinsa lukeutuvat Hymyillen läpi elämän (1922), Salaisuuksia (1924) ja Lady (1925). Hän oli aviossa miljonääri ja menestyneen elokuvatuottaja Joseph Schenckin kanssa, ja heillä oli yhteinen menestynyt elokuvayhtiö Norma Talmadge Film Corporation. Hän teki uransa aikana elokuvia niin New Yorkissa kuin Hollywoodissakin. Hänen molemmat sisarensa, Natalie ja Constance, olivat myös näyttelijöitä. Talmadgea luonnehditaan yhtenä jazz-ajan eleganteimmista ja hohdokkaimmista elokuvatähdistä. Hänen suosionsa alkoi hiipua mykkäelokuvakauden lopulla, ja hän vetäytyi elokuvista kahden äänielokuvan jälkeen vuonna 1932. Pitkään sairastanut Talmadge kuoli jouluaattona vuonna 1957.
Varhainen elämä

Norma Marie Talmadge syntyi New Jerseyn Jersey Cityssä 2. toukokuuta vuonna 1894. Hän oli vanhempiensa Frederick “Fred” (1868–1925) ja Margaret “Peg” Talmadgen (omaa sukua Jose, 1864–1933) esikoistytär. Hänen isänsä oli työtön alkoholisti, joka oli syntynyt Connecticutin Plainvillessa. Hänen äitinsä oli nokkela ja peräänantamaton New Yorkista kotoisin ollut nainen, joka työskenteli erilaisissa ammateissa. Hänen vanhempansa olivat avioituneet 15. tammikuuta vuonna 1893. Hänellä oli kaksi häntä nuorempaa sisarusta, Natalie (1896–1969) ja Constance (1898–1973), joista molemmista tuli myöhemmin hänen tapaansa näyttelijöitä. Talmadgen perhe oli muuttanut Norman syntymän jälkeen Jersey Citystä New Yorkin Brooklyniin, missä Natalie ja Constance syntyivät.
Talmadgen lapsuutta varjosti köyhyys. Hänen ollessaan 6-vuotias, hänen isänsä oli vuoden 1900 joulupäivän aamuna lähtenyt ostamaan ruokaa, mutta hän ei palannut koskaan takaisin. Peg-äiti jäi yksin kolmen tyttärensä kanssa. Fred oli ennen lopullista katoamistaan aiemminkin jättänyt perheensä oman onnensa nojaan, mutta hän oli edellisillä kerroilla tullut takaisin. Hänen vanhempiensa avioeroa ei koskaan vahvistettu, joten Fred ja Peg olivat aviossa aina Fredin kuolemaan asti. Fredin lähdettyä Peg työskenteli pesulassa, myi kosmetiikkaa, piti maalauskursseja ja vuokrasi asuntoja muille asukkaille. Innokkaana maalarina Peg maalasi kuvia posliinitavaroihin ja lampunvarjostimiin, joita hän myi. Norma kävi Brooklynin Flatbushissa Erasmus Hall High Schoolia.
Ura > Uran alku ja nousu Vitagraphilla

Pegin avustuksella Norma alkoi työskennellä mallina ollessaan vielä koulussa. Kun hän pääsi mallinuran alkuun, hänen äitinsä päätti saada tyttärensä elokuviin. He menivät Flatbushissa Vitagraphin studioille, jotka sijaitsivat heidän kotinsa lähellä. He onnistuivat pääsemään studion porttien läpi tapaamaan roolittajaa, joka kuitenkin heitti heidät heti ulos. Studiolla työskennellyt käsikirjoittaja Beta Breuil kiinnitti huomiota Norman kauneuteen ja hankki hänelle pienen roolin lyhyessä mykkäelokuvassa The Household Pest (1910).
Beta Breuil tuki jatkossakin Talmadgea studiolla, ja vuosien 1911–1912 aikana Talmadge esiintyi avustajana yli sadassa lyhytelokuvassa. Lopulta hän solmi studion kanssa sopimuksen, johon sisältyi 25:n dollarin viikkopalkka. Hänen ensimmäinen roolityönsä sopimusnäyttelijänä oli vuoden 1910 elokuvassa In Neighboring Kingdoms, mutta elokuva Kaksi kaupunkia (1911) oli hänen ensimmäinen menestyselokuvansa. Hän sai uransa alkuvaiheessa apua näyttelijänkykyjensä kehittämisessä studion suurelta tähdeltä Maurice Costellolta, joka oli myös näytellyt Kahdessa kaupungissa. Hänen näyttelijäntaitonsa paranivat ja kehittyivät, kun hän näytteli erilaisia pää- ja sivuosia niin komedia- kuin draamaelokuvissakin. Hän alkoi vetää niin yleisön kuin elokuvakriitikoidenkin huomiota, ja vuoteen 1913 mennessä hän oli Vitagraphin lupaavin näyttelijänalku. Samana vuonna hänet kiinnitettiin ohjaaja Van Dyke Brooken näyttelijöihin, ja hänen vakiovastanäyttelijänään oli Antonio Moreno etenkin vuosina 1913–1914.
Vuonna 1915 Talmadge teki läpimurtonsa Vitagraphin maineikkaassa sotaelokuvassa The Battle Cry of Peace. Kunnianhimoinen Peg arveli tyttärensä olevan paljon arvokkaampi Vitagraphin maksamaan palkkaan verrattuna, joten Talmadge solmi kaksivuotisen sopimuksen National Film Corporationin kanssa. Sopimukseen sisältyi kahdeksan elokuvan tekeminen ja 400:n dollarin viikkopalkka. Hänen viimeiseksi Vitagraph-elokuvakseen jäi The Crown Prince’s Double (1915). Kesällä 1915 hän jätti Vitagraphin, jolle hän oli tehnyt viiden vuoden aikana yli 250 elokuvaa.
Elokuussa 1915 Talmadget muuttivat Kalifornian Los Angelesiin, missä Norman ensimmäinen rooli oli elokuvassa Captivating Mary Carstairs, jonka fiaskoksi muodostunut tuotanto johti huonoon menestykseen. Elokuvan ensi-illan jälkeen Captivating Mary Carstairsin nuori ja pieni tuotantoyhtiö ajautui konkurssiin. National Film Corporationin konkurssin myötä Talmadge päätti nostaa tavoitteitaan korkeammalle ja meni Triangle Film Corporationin studioille, missä elokuvaohjaaja D. W. Griffith valvoi elokuvatuotantoja. The Battle Cry of Peacen ansiosta hän sai sopimuksen Griffithin kanssa. Kahdeksan kuukauden aikana hän teki Trianglelle seitsemän elokuvaa, joita olivat muun muassa The Social Secretary (1916), The Children in the House (1916), Uskollinen nainen (1916) ja Nainen joka voitti kaikki (1916). Vuonna 1915 hän oli voittanut parhaan naisnäyttelijän Motion Picture Magazine -palkinnon.
Elokuvien jälkeen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Get away, dears. I don’t need you anymore and you don’t need me. suom. Menkää, rakkaat. En tarvitse teitä enää ja te ette tarvitse minua. | ” |
–  Eläkkeelle vetäytynyt ja ravintolasta juuri poistunut Talmadge innokkaille ihailijoilleen, jotka olivat tulleet hakemaan nimikirjoitusta.
Kun Talmadge jätti elokuvat, hän irrottautui kaikista elokuvatähden velvollisuuksista. Vuonna 1932 hän erosi Gilbert Rolandista, koska hän ”tiesi” nuoren Rolandin jättävän hänet ennemmin tai myöhemmin yhdentoista vuoden ikäeron takia. Helmikuussa 1932 Talmadgen uutisoitiin hakevan Pariisista avioeroa Schenckistä, mutta Talmadge kiisti huhut avioeroaikeista. Talmadge alkoi tapailla Schenckin pokerituttavaa, koomikko George Jesseliä (1898–1981), vuoden 1932 loppupuolella. Jesselin entinen vaimo Florence Courtney syytti Talmadgea hänen ja Jesselin avioliiton kariutumisesta.
Schenck myöntyi avioeroon seitsemän vuoden asumuseron jälkeen vuoden 1934 alussa. Heidän sopuisa avioeronsa myönnettiin Meksikon Ciudad Juárezissa 14. huhtikuuta 1934. Avioerosta huolimatta Schenck jatkoi Talmadgen talousneuvonantajana ja ohjasi häntä liikeasioissa. Jessel ja Talmadge avioituivat Jesselin hotellisviitissä New Jerseyn Atlantic Cityssä 23. huhtikuuta 1934. He onnistuivat pitämään naimisiinmenonsa salassa. Talmadge esiintyi Jesselin kanssa vaudeville-teatterin parissa ja säännöllisesti Jesselin omassa radiokuunnelmassa The George Jessel Show vuosina 1937–1938. Hän toivoi radiokuunnelman herättävän uudestaan elokuvastudioiden kiinnostuksen häneen ja elvyttävän hänen uransa. Heidän avioliittonsa alkoi rakoilla pitkän välimatkan takia, sillä Talmadge oli Los Angelesissa ja Jessel New Yorkissa. Kesäkuussa 1939 Talmadge kertoi avioeron olleen väistämätön ja haki avioeroa ”yhteensopimattomuuden” takia. Hänen ja Jesselin avioero myönnettiin Meksikon Ciudad Juárezissa 11. elokuuta vuonna 1939.
Talmadge tienasi valtavan omaisuuden elokuvauransa aikana, joten hänen ei tarvinnut työskennellä enää. Hän oli kuitenkin levoton elokuvantekopäiviensä jälkeen, joten hän kulutti aikaansa huvitellen, vieraillen sisariensa luona ja matkustellen. Hän asui vakituisesti Beverly Hillsissä, mutta omisti myös muita taloja ja kiinteistöjä ympäri Yhdysvaltoja. Älykkäänä liikenaisena hän investoi kiinteistöjen ohella myös useisiin yrityksiin. Vuoden 1939 avioeronsa jälkeen häntä alkoi hoitaa beverlyhillsiläinen tohtori Carvel James (1902–1980). He alkoivat tapailla, ja Jamesin avioeron jälkeen he avioituivat 4. joulukuuta vuonna 1946. Avioliitto oli Talmadgen kolmas ja viimeinen. Pian häiden jälkeen Talmadge ja James muuttivat Beverly Hillsistä Nevadan Las Vegasiin vuonna 1947.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Viimeisinä vuosinaan Talmadge eristäytyi ja kärsi terveysongelmista. Hän kärsi kivuliaasta niveltulehduksesta, joka aiheutti hänelle toimintakyvyttömyyttä. Hän joutui 1950-luvun alussa pyörätuoliin ja oli riippuvainen kipulääkkeisiin. Vuonna 1955 hänet palkittiin elämäntyöstään George Eastman Housen myöntämällä George Eastman -palkinnolla, mutta hän oli liian sairas matkustaakseen New Yorkin Rochesteriin vastaanottamaan palkintoaan.
Vähän ennen kuolemaansa Talmadge sai useita aivohalvauksia. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 63-vuotiaana kotonaan Nevadan Las Vegasissa varhain tiistaiaamuna 24. joulukuuta vuonna 1957. Hänen kuolinhetkellään Carvel-puoliso oli hänen vierellään. Hänen kuolinsyikseen on ilmoitettu eri lähteissä myös aivohalvaus ja sydänkohtaus, mutta tohtori James vahvisti kuolinsyyksi keuhkokuumeen.
Talmadgen hautajaiset pidettiin Beverly Hillsissä lauantaina 28. joulukuuta 1957. Hänelle pidettiin vaatimattomat ja yksityiset hautajaiset, joihin osallistui vähän yli 30 läheistä sukulaista ja ystävää. Hänet haudattiin Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevalle Hollywood Forever -hautausmaalle Abbey of the Psalms -nimisen mausoleumin Shrine of Eternal Love -pyhäkköön. Pyhäkössä sijaitsee Talmadgen perheen oma yksityishuone Talmadge Family Room, jonne on haudattu myös aviopuoliso Carvel James, sisaret Natalie ja Constance, vanhemmat Fred ja Peg sekä Constancen aviopuoliso Walter Giblin. Talmadgen kuoleman jälkeen hänen koko omaisuutensa arvioitiin olevan yli 3,6 miljoonaa dollaria, joka on vuoden 2015 dollareissa lähes 30 miljoonaa dollaria. Testamentissaan Talmadge jätti koko omaisuutensa sisarilleen ja aviopuolisolleen.
Perintö

Talmadge sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Walk of Famelle osoitteeseen 1500 Vine Street 8. helmikuuta vuonna 1960.
Vuonna 1999 Talmadge oli ehdokkaana Yhdysvaltain elokuvainstituutin 100-vuotissarjan 25 suurinta mies- ja naiselokuvatähteä -listaukseen, mutta hän ei päässyt lopulliseen versioon.
Talmadge oli esikuvana Billy Wilderin luomalle Norma Desmondille, jota näyttelee Gloria Swanson draamaelokuvassa Auringonlaskun katu (1950). Vuonna 1952 ilmestyneessä Laulavat sadepisarat -elokuvassa Lina Lamontin rooli on parodia Talmadgesta. Jean Hagenin näyttelemän mykkäelokuvadiivan brooklyniläisaksentti sabotoi hänen ensimmäistä äänielokuvaansa.
Talmadgen ja hänen sisarensa Constancen mukaan on nimetty katu Talmadge Street, myös Talmadge Avenue, joka sijaitsee Hollywoodissa. Länsi-Hollywoodissa sijaitseva Norma Place on nimetty yksin Norman mukaan.
Valikoitu filmografia

| Valikoitu filmografia> Vuosi | Valikoitu filmografia> Elokuva | Valikoitu filmografia> Rooli | Valikoitu filmografia> Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1910 | The Household Pest | nuori tyttö | Lyhytelokuva; ensimmäinen elokuva |
| 1911 | Kaksi kaupunkia | Mimi | Lyhytelokuva; ensimmäinen iso rooli |
| 1915 | Captivating Mary Carstairs | Mary Carstairs | Ensimmäinen pitkä elokuva |
| 1915 | The Battle Cry of Peace | Virginia Vandergriff | Läpimurtoelokuva |
| 1917 | Panthea | Panthea Romoff | Ensimmäinen tuottama elokuva |
| 1922 | Hymyillen läpi elämän | Moonyeen Clare / Kathleen Dungannon | Uran suurin menestys; yksi tunnetuimmista elokuvista |
| 1924 | Salaisuuksia | Mary Marlowe Carlton | Yksi tunnetuimmista elokuvista; ohjaajana Frank Borzage |
| 1925 | Lady | Polly Pearl | Yksi tunnetuimmista elokuvista |
| 1926 | Kiki | Kiki | Ohjaajana Clarence Brown |
| 1926 | Camille | Marguerite Gautier (Camille) | Viimeinen menestyselokuva |
| 1928 | Nainen kadulta | Mary Ann Wagner | Viimeinen mykkäelokuva |
| 1929 | New Yorkin öitä | Jill Deverne | Ensimmäinen äänielokuva ja viimeinen tuottama elokuva |
| 1930 | Du Barry | Jeanette Vaubernier eli madame du Barry | Viimeinen elokuvarooli |
Aiheesta muualla

Norma Talmadgen viralliset sivut (englanniksi)
Norma Talmadge Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Norma Talmadge Elonetissä.
Norma Talmadge Allmoviessa (englanniksi)
Norma Talmadge TCM Movie Databasessa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Norma Talmadge The Silent Collectionissa (englanniksi)
Norma Talmadge Silents Are Goldenissa (englanniksi)
Norma Talmadge Silent Erassa (englanniksi)
Norma Talmadge Golden Silentissä (englanniksi)
Norma Talmadge Columbian yliopiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Norma Talmadge NNDB:ssä (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
18-vuotias Norma vuonna 1912
Talmadge vuonna 1922
Talmadge ja Thomas Meighan elokuvassa The Probation Wife (1919)
Constance ja Norma Talmadge marraskuussa 1920
Norma Talmadge toiseksi viimeisessä elokuvassaan She Loves And Lies (1920)
Norma Talmadge vuonna 1930
Norma Talmadgen Grauman's Chinese Theatre -laatta
Norma Talmadge Photoplay-lehden joulukuun 1929 numeron kansikuvassa
Prinssi Albert -lävistys

Prince Albert -lävistys
Prinssi Albert lävistys Prince's wand-korulla
Prince Albert lävistys (without ring)
Prinssi Albert (lyhennetään kansainvälisesti PA) on siittimeen tehtävä genitaalilävistys. Ympärileikatulla peniksellä reikä voidaan tehdä keskelle frenulumia. Ympärileikkaamattomilla lävistys tehdään jommallekummalle puolen frenulumia, jolloin esinahan ollessa päälle vedettynä lävistys asettuu esinahan alle "mukavammin". Tämän tarkoitus on vähentää ihoärsytystä. Yleisin lävistyksen tekotapa on asettaa virtsaputkeen vastaanottoputki, joka ottaa terskan alapuolelta lävistetyn neulan virtsaputkessa vastaan. Prinssi Albert -lävistys on miesten intiimialueen genitaalilävistys, joka on nimetty Ison-Britannian kuningatar Victorian puolison, prinssi Albertin, mukaan. Prinssi Albert -lavistys on yleisin miesten genitaalilävistysmuoto.
Tämä lävistys sijoitetaan tavallisesti virtsaputken alapuolelle ja ylös kohti peniksen pään suuntaa. Lävistyksessä käytetään yleensä renkaanmuotoista korua, joka kulkee virtsaputken läpi ja tulee ulos virtsaputken suuaukosta. Lävistyksen koru voi olla valmistettu erilaisista materiaaleista, kuten titaanista, teräksestä tai kullasta.
Prinssi Albert -lävistys voi tarjota sekä visuaalista että fyysistä stimulaatiota sekä käyttäjälle että kumppanille. Lävistyksen paranemisaika voi vaihdella yksilöittäin, mutta se voi kestää useita viikkoja tai jopa muutaman kuukauden. On tärkeää noudattaa asianmukaisia hygieniakäytäntöjä ja seurata lävistyksen paranemista välttääkseen mahdollisia komplikaatioita.
On kuitenkin hyvä huomata, että vaikka prinssi Albert -lävistys on melko tunnettu, tämä lävistys on edelleen epätavallinen eikä sitä suositella kaikille. Jos harkitset tällaisen lävistyksen tekemistä, suositeltavaa on ottaa yhteyttä ammattitaitoiseen lävistäjään tai lääkäriin, joka voi antaa sinulle lisätietoja ja neuvoja.
Neljäntienristeys

| Neljäntienristeys |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tommi Kinnunen
Kansitaiteilija:  Martti Ruokonen (SA-kuva)
Genre:  romaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2014
Sivumäärä:  335
ISBN:  978-951-0-40382-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neljäntienristeys on kirjailija Tommi Kinnusen vuonna 2014 ilmestynyt esikoisromaani.
Kirjan nimi viittaa sen rakenneratkaisuun: teos muodostuu neljästä eri elämäntarinasta, jotka kerrotaan kunkin omasta näkökulmasta. Naisten asema tulee esille jokaisessa tarinassa. Myös ajan kuluminen tulee esiin, joten kyse on myös sukutarinasta.  Teos alkaa Maria-nimisen kätilön ensi askeleista ammatissaan 1890-luvulla. Hän joutuu kokemaan erityisesti miesten vähättelyä. Työ kuitenkin sujuu ja Maria rakentaa itselleen ja lapselleen talon kaupungin keskeiselle paikalle, jota ihmiset alkavat kutsua Kätilönmutkaksi. Teos on myös talon tarina. Marian lapselle Lahjalle ja tämän aviomiehelle Onnille se on ensimmäinen yhteinen koti. Neljäs henkilö Kaarina palaa kotiveräjille 1960-luvulla ja kohtaa aikaisempien sukupolvien patoutuneita, puhumattomia jännitteitä.
Kirjallisuuskriitikko Antti Majander luonnehti romaania harvinaisen painokkaaksi ja varmaotteiseksi proosadebyytiksi. Romaani on julkaistu hollanniksi, islanniksi, japaniksi, liettuaksi, norjaksi, puolaksi, ranskaksi, ruotsiksi, sloveeniksi, tanskaksi, tšekiksi, turkiksi, kreikaksi, italiaksi, kroatiaksi, saksaksi, unkariksi ja viroksi  ja sen käännösoikeudet on myyty lisäksi Kiinaan ja Latviaan.
Palkinnot ja myynti

Ilmestymisvuonnaan se oli Finlandia-palkintoehdokas. Se oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Keväällä 2015 teos sai Suuren journalistipalkinnon yhteydessä ensimmäistä kertaa jaetun Vuoden kirja -palkinnon. Kinnuselle myönnettiin Kiitos kirjasta -tunnustuspalkinto keväällä 2015. Syksyllä 2015 hän sai kirjasta Nuori Aleksis -palkinnon.
Teosta oli helmikuussa 2016 myyty noin 57 000 kappaletta.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Tulos | Vastaanottaja(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto | Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto | Ehdokkuus |  |
| 2014 | Finlandia-palkinto | Finlandia-palkinto | Ehdokkuus |  |
| 2014 | Bonnierin vuoden kirja | Vuoden kirja | Voitto |  |
| 2015 | Kiitos kirjasta -mitali | Kiitos kirjasta -mitali | Voitto |  |
| 2015 | Nuori Aleksis -palkinto | Toisen asteen Nuori Aleksis | Voitto |  |
| 2016 | Europese Literatuurprijs | Europese Literatuurprijs | Ehdokkuus |  |
| 2023 | Giuseppe Acerbi -palkinto | Giuseppe Acerbi -palkinto | Voitto |  |
Aiheesta muualla

Tommi Kinnunen kertoo Neljäntienristeyksestä ja sen taustasta (Arkistoitu sivu)
Kinnunen, Tommi: Neljäntienristeyksestä kohti tuntematonta – kirjailija Tommi Kinnunen paljastaa päiväkirjassaan HS:n lukijoille kirjoittamisen tuskan ja riemun HS.fi. 21.10.2015 (Arkistoitu sivu) (Arkistoitu sivu 2)
Ananda Mahidol

| Ananda Mahidol |
| --- | --- |
 
Thaimaan kuningas
Valtakausi:  2. maaliskuuta 1935 – 9. kesäkuuta 1946
Edeltäjä:  Prajadhipok
Seuraaja:  Bhumibol Adulyadej

Syntynyt:  20. syyskuuta 1925 Heidelberg, Weimarin tasavalta
Kuollut:  9. kesäkuuta 1946 (20 vuotta) Bangkok, Thaimaa
Suku:  Chakri
Isä:  Mahidol Adulyadej
Äiti:  Srinagarindra
Uskonto:  buddhalaisuus
Nimikirjoitus:  
Ananda Mahidolia esittävä veistos Bangkokin National History Museumissa
Ananda Mahidol (thaiksi พระบาทสมเด็จพระปรเมนทรมหาอานันทมหิดล พระอัฐมรามาธิบดินทร, kuninkaallinen nimi Phrabat Somdej Phra Paramenthara Maha Ananda Mahidol Phra Athama Ramathibodinthra; 20. syyskuuta 1925 Heidelberg, Saksa – 9. kesäkuuta 1946 Bangkok) oli Thaimaan kahdeksas kuningas, joka valittiin kuninkaaksi alaikäisenä vuonna 1935 ja hallitsi varsinaisesti maata vuosina 1945–1946. Kuninkaan virallinen järjestysnimi oli Rama VIII, mutta hän käytti nimeä Ananda Mahidol. Kuningas Ananda Mahidol oli Thaimaan Chakri-dynastian kahdeksas hallitsija.
Ananda Mahidol syntyi Heidelbergissa Saksassa. Hän asui vanhempiensa kanssa muun muassa Pariisissa, Sveitsin Lausannessa ja Yhdysvaltain Massachusettsissa.
Thaimaan veretön palatsivallankumous vuonna 1932 pakotti Thaimaan silloisen kuninkaan Prajadhipokin luopumaan kruunusta. Mahidol asui koko tämän ajan Lausannessa. Mahidol oli 13-vuotias käydessään ensimmäistä kertaa Thaimaassa vuonna 1938 tietämättään, että hänet oli valittu maan kahdeksanneksi kuninkaaksi vuonna 1935. Tuleva kuningas opiskeli vielä Sveitsissä saadessaan tietää, että hänen setänsä Prajadhipok oli pakotettu luopumaan kruunusta ja että hänestä tulisi Thaimaan seuraava kuningas.
Ananda Mahidol löydettiin murhattuna makuuhuoneensa sängystä kuninkaallisesta palatsista 9. kesäkuuta 1946. Hänen nuoremmasta veljestään Bhumibol Adulyadejista tuli hänen jälkeensä seuraava hallitsija. Virallisesti tapaus selitetään edelleen vahingonlaukaukseksi, eikä asiasta ole vieläkään sallittua julkaista uutta tietoa Thaimaan sisällä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Japani 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  NARA  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Leif Höckerstedt

Leif-Ole Håkan Höckerstedt (s. 10. toukokuuta 1945 Helsinki) on suomenruotsalainen kielitieteilijä, joka korostaa suomenruotsalaisten yhteyttä Ruotsiin. Hänen mukaansa Suomen suomen- ja ruotsinkieliset ovat samaa kansakuntaa mutteivät samaa etnistä ryhmää eivätkä kansallisuutta.
Höckerstedt väitteli tohtoriksi vuonna 1984 ja on toiminut Helsingin yliopistossa ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1989 lähtien. Hän on ottanut voimakkaasti kantaa suomenruotsalaisia koskevissa kysymyksissä ja korostanut jatkuvasti, että yhteyksiä Ruotsiin on tärkeää pitää yllä. Suuren huomion herätti keskustelujulkaisu Fuskfinnar eller östsvenskar (2000), jonka vaikutuksesta vanhat ”kulttuuriruotsalaisuuden” ja ”maalaisruotsalaisuuden” käsitteet tulivat uudestaan yleisen keskustelun alaisiksi.. Hän on levittänyt ruotsalaisuusideologiaansa myös Vihreän liiton edustajana suomenruotsalaisilla kansankäräjillä.
Julkaisuja

Lähde:
Leif Höckerstedt: Fuskfinnar eller östsvenskar? : en debattbok om finlandssvenskhet.  Söderström, 2010.  ISBN 951521825X  (ruotsiksi)
Leif Höckerstedt: Svenskan : På plats! : Helsingforssvenskan visar vägen - födelse, liv och död.  Söderström, 2010.  ISBN 9789515227386  (ruotsiksi)
Leif Höckerstedt: Språk, språk, språk : finlandssvenskan i kläm?  Tukholma:  BoD - Books on Demand, 2020.  ISBN 9789179694357  (ruotsiksi)
Käännös suomeksi
What If...? (animaatiosarja)
Juoni

Multiversumin vapauduttua ja luotua lukuisia vaihtoehtoisia aikajanahaaroja, Seuraaja tutkii näitä aikajanojen muodostamia universumeita saadakseen, selville mitä olisi tapahtunut, jos Kostajien, Galaksin Vartijoiden, asgardilaisten, wakandalaisten, Mystisen magian mestareiden, ja heidän kohtaamiensa vihollisten asiat olisivat menneet toisin. Toisella tuotantokaudella, Multiversumin Vartijoiden perustamisen jälkeen, Seuraaja jatkaa multiversumin ja uusien sankareiden tarkkailemista. Kolmannella tuotantokaudella, Seuraaja alkaa yhä enemmän rikkoa valaansa olla puuttumatta multiversumin asioihin, ja lopulta toiset Seuraajat ottavat tavoitteekseen rankaista häntä.
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset > Kertoja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeffrey Wright  | … |  Seuraaja Uatu   |