stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juban yliopisto

| Juban yliopisto> University of Juba |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1975
Tyyppi:  julkinen
Kansleri:  Prof. Robert Mayom (varakansleri)
Henkilökunta:  400
Opiskelijoita:  10 000
Sijainti:  Juba,  Etelä-Sudan
Osoite:  P.O. Box 87, University Street, Juba
Sivusto:  uoj.edu.ss
Juban yliopisto (engl. University of Juba, arab. جامعة جوبا‎) on Etelä-Sudanin pääkaupungissa Jubassa toimiva julkinen yliopisto, joka on perustettu laajemman Sudanin aikana vuonna 1975. Ensimmäiset Juban yliopiston opiskelijat aloittivat vuonna 1977.
Vuosina 1988–2010 yliopiston toiminta oli siirretty Khartumiin. Vuonna 2006 yliopiston nimi vaihdettiin muotoon Juba National University. Etelä-Sudanin itsenäistyttyä vuonna 2011, Juban yliopiston Khartumin kampukselle perustettiin uusi sudanilainen yliopisto (Bahrin yliopisto, engl. University of Bahri). Toisaalta Juban yliopiston toiminta käynnistettiin uudelleen Jubassa.
Yliopistolla on noin 10 000 opiskelijaa ja 400 hengen opetushenkilökunta.
Juban yliopiston kirjasto

Etelä-Sudanissa ei ollut vuoden 2018 puolivälissä varsinaista kansalliskirjastoa, mutta maan keskeisimpiin kirjastoihin kuuluva Juban yliopiston kirjasto hoitaa monia tyypillisesti kansalliskirjastolle kuuluvia tehtäviä. Merkittävä osa Juban yliopistokirjaston aiemmista kokoelmista jäi maan itsenäistyttyä Khartumiin.
Etelä-Sudanin kansallisarkistolla on laaja kokoelma Etelä-Sudanin alueen arkistoaineistoa. Näitä kunnostetaan osin ulkomaisen tuen avulla; eteläsudanilaisia on koulutettu tähän restaurointityöhön esimerkiksi Egyptin Bibliotheca Alexandrinassa. Etelä-Sudan on saanut Norjalta tukilupauksen kansallisarkiston rakentamisen rahoittamisesta. Kansallisarkisto on osa Etelä-Sudanin yleisempää tavoitetta rakentaa nuorelle valtiolle kansalliset kulttuuri-instituutiot, mukaan luettuna kansallismuseo, kansalliskirjasto sekä kansallinen teatteri- ja kulttuurikeskus.
Etelä-Sudanissa lukutaito ja yleisesti ihmisten koulutustaso on eräs maailman alhaisimpia, joidenkin lähteiden mukaan maassa oli maailman alhaisin lukutaitoprosentti. Esimerkiksi yli 15-vuotiaiden eteläsudanilaisten lukutaito oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan vain 31,9 prosenttia vuonna 2015. Tätä heikompi aikuisten lukutaito löytyi YK:n kehitysohjelman mukaan vain Nigeristä (19,1 % aikuisista) ja Guineasta (30,4 %).
Aiheesta muualla

University of Juba named ‘center for excellence’ (7.6.2015) (englanniksi) (eyeradio.org)
Koch Madut (18.4.2018) University Student Shot Dead by Gov’t Troops in Juba (englanniksi) (thetowerpost.com)
Juba University 'risks closure' due to funding shortage (28.6.2017) (englanniksi) (radiotamazuj.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:University of Juba
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Käännös suomeksi
Joulukatu

Aleksanterinkadun jouluvalaistus Helsingissä.
Joulukadun näyteikkuna
Stockmannin näyteikkunan talvinen kylä
Joulukadun näyteikkuna
Joulukadun näyteikkuna
Joulukadun ihmeitä lapsille
Joulukatu on joulun aikoihin erityisestiselvennä valaistu ja usein muutoinkin koristeltuselvennä katu. Suurimmissa kaupungeissa avataan marraskuun lopulla tai joulukuun alussa joulukatu, jonka varrella olevat kauppaliikkeet, ravintolat ja kahvilat ovat yleensä huomioineetselvennä joulun.
Joulukatu Helsingissä > Joulukatu perinteenä

Kun mainosvalojen käyttö yleistyi 1920-luvulla,  alettiin Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopan suurkaupungeissa tavaratalojen julkisivuja koristaa suurin valaistuin kuvin ja vähitellen tämä tapa levisi myös kaduillelähde?. Myös Tukholman Drottninggatanista luotiin kimmeltävä joulukatu jo 1920-luvullalähde?. Tämän ruotsalaisen mallin mukaan Kluuvikadun kauppiaat kustansivat ensimmäisen suomalaisen joulukadun vuonna 1930lähde?. Katu oli koristeltu kuusiköynnöksin ja seppelein sekä muutamin värivaloin. Tämä Suomen ensimmäinen joulukatu avattiin 13. joulukuuta 1930, jolloin Suomessa alettiin ensimmäisen kerran viettää myös suurta ruotsalaistyylistä julkista Lucia-juhlaa paraateineenlähde?.
Lamavuosina joulukatu jäi pois, mutta kun taloudellinen tilanne Suomessa taas parani, jouluvalaitukseenkin oli taas varaalähde?. Nykyinen Mannerheimintie Erottajalta Kiasmalle, silloinen Heikinkatu, koristeltiin vuonna 1935 tervapadoin, valonheittäjin ja sadoin soihduin. Vielä vuosina 1937 ja 1938 Kluuvikatu koristeltiin joulukaduksi, 1937 kuusiköynnökset somistettiin kelloin, 1938 lumitähdin.lähde?
Sotavuodet olivat pimennyksenselvennä aikaa ja pimeys jatkui aina vuoteen 1949, jolloin säännöstely jo hellitti ja joulut alkoivat olla kaikin puolin runsaampia. Tällöin kauppiaat koristivat Aleksanterinkadun:  kuusiköynnöksiä oli yhteensä kolme kilometriä ja lamppuja peräti 4 000, samoin kuin myös 4 000 joulupukkia liikkeiden näyteikkunoissalähde?. Muittenkin katujen kauppiaat innostuivat rakentamaan joulukatuja, ja niitä ilmaantui parissa viikossa Helsinkiin vuonna 1949 kaikkiaan kuusi. Fabianinkadun jättienkelit valaistuine hameineen saivat sodan läpikäyneet ihmiset hämmästelemäänlähde? ja keskustan kaduilla kaikuivat iltaisin jazzmusiikin sävelet.lähde?
Joulukatu Helsingissä > Aleksanterinkatu

Aleksanterinkadusta muodostui vähitellen "virallinen" joulukatu, jonka avauspäivä oli ensimmäistä adventtisunnuntaita edeltävä lauantai. Aleksin jouluvaloja on sytytelty vuodesta 1948, ja A:n muotoinen valaistusmalli on säilytetty koko ajan. Se onkin Museoviraston suojelema valaistusmalli..
Myöhemmin Helsingissä on muutamille muillekin kaduille, muun muassa Kaisaniemenkadulle ja Esplanadille, alettu ripustaa jouluvaloja. Nykyisin joulukatu on valaistu jo viikkoa ennen adventtia, ja jouluvalaistus on käytössä loppiaiseen saakka.
Joulukatu Helsingissä > Kaupunginmuseon joulukatu

Helsingin kaupunginmuseo on tuonut perinteisen joulukadun Sofiankadulle juhlistamaan Helsingin vanhimpia kortteleita. Vuonna 2009 avajaistapahtumassa 29. marraskuuta Aira Samulin sytytti jouluvalot Katumuseon joulukadulle. Mallina ovat olleet lamppuköynnökset ja lumitähdet vuoden 1938 Kluuvikadun joulukadulta. Avajaisissa oli mukana vossikalla ajeleva joulupukki, tonttuja ja entisajan asuihin pukeutuneita helsinkiläisiä.
Lapsille suunnatut näyteikkunat keräävät varsinkin avajaispäivänä katsojia. Jouluikkunan keksi 1920-luvulla newyorkilainen tavaratalo Lord & Taylor, ja siitä tuli vahva perinne monille muillekin tavarataloille, 1940-luvulta alkaen myös Helsingin Stockmannille.
Helsingissä on Seurasaaren epäkaupallisemmasta Joulupolusta muodostunut perinne pääkaupungissa jouluaan viettäville lapsiperheille.
Aiheesta muualla

Helsingin Aleksanterinkadun kauppiasyhdistyksen Joulukatu-mainosfilmi vuodelta 1950, Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Suomen Sisu

| Suomen Sisu ry |
| --- | --- |

Perustettu:  6. marraskuuta 1998
Toimiala:  kansallismielinen yhdistys
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  1 695 (2015)
Puheenjohtaja:  Kristian Viding
Hallitus:  I varapuheenjohtaja Kari Salminen II varapuheenjohtaja Timo Hännikäinen kirjuri Christian Heikkonen Seikku Kaita Heikki Luoto
Aiheesta muualla
suomensisu.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Sisu ry on vuonna 1998 perustettu suomalainen kansallismieliseksi itseään kuvaileva yhdistys. Järjestön oman kuvauksen mukaan jäseniä ”yhdistää halu ylläpitää omaa identiteettiämme yhä globalisoituvassa ja sekoittuvassa maailmassa”. Yhdistyksen asialistalla on ollut etenkin toiminta maahanmuuton haitallisia vaikutuksia vastaan. Julkisuudessa Suomen Sisua on nimitetty äärioikeistolaisia ajatuksia esille tuovaksi, mutta Suojelupoliisilla ei ole sille määritelmää. Järjestö on kiistänyt olevansa ääriryhmä.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Suomen Sisun jäsenistä valittiin perussuomalaisten ehdokkaina kansanedustajiksi Juho Eerola, Jussi Halla-aho, James Hirvisaari (vuodesta 2013 muutos 2011) ja Olli Immonen. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sisulaisista nousivat eduskuntaan myös Juha Mäenpää, Mauri Peltokangas ja Jenna Simula. Myös perussuomalaisten entinen puoluesihteeri Simo Grönroos oli sisulaisia.
Tavoitteet

Suomen Sisun mukaan kansallismielisyys on aate, jonka mukaan jokaisen kansan ja kulttuurin olemassaolo on itseisarvo ja maailmanlaajuinen kulttuurinen monimuotoisuus säilyttämisen arvoista. Järjestön mukaan tästä seuraa se, että kansallismieliset kannattavat kansallisvaltioiden itsenäisyyttä suhteessa ylikansallisiin järjestöihin, vastustavat kapitalismin ja sosialismin ylivaltaa maailmassa sekä ”niin monikulttuurisuutta kuin kansojen pirstomista ideologisten dogmien edellyttämiin vallasta keskenään taisteleviin ryhmiin”. Järjestön mukaan yhteiskunta tarvitsee yhteisyyden tunnetta, yhteisiä arvoja ja perinteitä. Liiallisen ja vääränlaisen maahanmuuton seurauksena yhteiskunta pirstoutuu. Järjestön mukaan monikulttuuriset valtiot ovat eri yhteisöistä muodostuvia sekakulttuureja, toisin kuin yhtenäiset kansallisvaltiot. Jos ”kansainvaelluksen” vauhti on suurempi kuin kaukaisesta kulttuurista uuteen maahan muuttavien kotoutumisen vauhti, ”ei yhteiskunnan yhtenäisyys ja sitä kautta toimivuus ole enää taattua”.
Suomen Sisu sanoo olevansa puoluepoliittisesti sitoutumaton. Johdon mukaan järjestön jäsenet edustavat eri puolueita pois lukien ruotsalainen kansanpuolue (vuonna 2013). Järjestö on ajanut Suomalaisuuden liiton tavoin ”pakkoruotsin” poistamista. Vuoden 2004 kunnallisvaalien aikoihin useat järjestön aktiivit alkoivat toimia perussuomalaisessa puolueessa. Osittain Suomen Sisun tunnetuimman jäsenen Jussi Halla-ahon verkkosivuston vieraskirjan pohjalta syntyi myös maahanmuuttokriittisten keskustelupalsta Hommaforum.
Tunnukset

Suomen Sisun hannunvaakuna-tunnus, sinetti ja vaakuna.
Suomen Sisun tunnus on kahdeksankulmainen hannunvaakuna. Tunnus voi esiintyä eri väreissä ja sen kulmikkuuden on tarkoitus muistuttaa puuhun kaiverrettua merkkiä. Kuvauksen mukaan hannunvaakuna viittaa suomalaisten menneisyyteen ja on vanha onnenmerkki. Suomen Sisun sinetissä hannunvaakunan keskelle on sijoitettu muinaissuomalaisten käyttämä mursunsydän ja lenkkien väleihin havut.
Vaakunassaan järjestöllä on sininen kuusenhavu hopeisella kilvellä. Vaakunaselityksen mukaan havu ”merkitsee voimaa antavaa elämänpuuta ja läpi vaikeiden aikojen vihreänä ja vireänä pysyvää kuusta. Puuta, joka valtaosin muodostaa maamme metsät, ja joka kautta aikojen on ollut vaurauden lähde.” Sisu on käyttänyt tunnuksena myös Ruotsin vallan ajan loppuvaiheilla luotua Suomen henkilöitymää Aura-neitoa, jonka korvasi myöhemmin Suomi-neito. Suomen Sisu julkaisi viisi numeroa Aura-lehteä vuosina 2002–2003.
Historia ja poliittinen toiminta > Toimintatavat

Sisun perustajilla oli mukana historiallis-romanttinen ulottuvuus, mikä ilmeni järjestön julkilausumien tyylissä. Historiallisuus oli mukana myös yhdistyksen tunnuksissa. Yhdistyksen hallitusta kutsuttiin käräjiksi, puheenjohtajaa käräjäpäälliköksi, sihteeriä kirjuriksi ja vuosikokousta suurkäräjiksi. Tunnuksiksi otettiin hannunvaakuna ja nykyaikaistettu Aura-neito. Mikko Mikonmaan mukaan ”AKS (Akateeminen Karjala-Seura) oli esikuvanamme, parodiamielessä”. Teemu Lahtinen oli myös ollut mukana vuonna 1993 Isänmaallisen Kansanliikkeen jatkajaksi perustetussa IKL-järjestössä. Milla Hannula lainasi kirjassa Maassa maan tavalla: Maahanmuuttokritiikin lyhyt historia (2011) taistolaisliikettä tutkinutta Kimmo Rentolaa. Rentola oli todennut, että ”uusi kumous ei heti keksi omaa kieltään vaan hakee muotonsa ja kielensä menneisyydestä”. Vastaavasti Suomen Sisun jäsenet näyttivät aluksi olevan kiinni menneessä.
Milla Hannulan mukaan kansallisen samastumisen luomiseen kuuluu myyttien korostus. Nuorilla tähän liittyy alakulttuurikäyttäytyminen, joka näkyy esimerkiksi vaatetuksessa. 2000-luvun alkupuolella Sisu myi t-paitoja, joiden kuva-aiheina oli muun muassa Suomen leijona miekan ja kilven kanssa. Paitojen, rintamerkkien ja tarrojen iskulauseina olivat ”Säilytä Suomi suomalaisena”, ”Pois pakkoruotsi”, ”Isänmaanystävä” ja lasten hankintaan kannustava ”Loppusijoita oikein – panostasi tarvitaan”.
 Moni nuori käytti leijonariipusta tai Ukonvasaraa. Sisun ohjelmistoon kuului muinaissuomalaisuuteen tutustumista. Järjestö käytti hannunvaakunaa tunnuksenaan Hannulan mukaan hieman uhmakkaastikin, kun ”moni vastustaja tietämättömyyttään tai huvikseen yhdisti hannunvaakunan natsistiseen hakaristiin”. Hannulan mukaan vastustajien kanssa ei haluttu tehdä sovitteluratkaisuja edes julkikuvaan liittyvillä myönnytyksillä. Myöhemmin järjestön verkkosivuilla vähennettiin yhteisötunnuksia, jäljelle jäi vain pelkistetty hannunvaakuna.
Historia ja poliittinen toiminta > Vaaleissa

2000-luvun alussa järjestössä pohdittiin poliittista vaikuttamista oman kansallismielisen puolueen avulla. Teemu Lahtisen mukaan päädyttiin kuitenkin siihen, että vaikutusta on oltava koko puoluekentällä. ”Tätä varten kuitenkin tarvittiin yksi painostuspuolue, jonka uhka muuttaisi muitakin.” Timo Soini oli puhunut ”oikeistopopulistisen” puolueen tarpeesta Suomessa. Lahtisen mukaan perussuomalaiset-puolue vaikutti muutenkin sopivalta tuohon tarkoitukseen.
Vuoden 2003 vaaleissa sisulaisia ehdokkaita oli Suomen kansan sinivalkoisten, Suomi nousee – kansa yhdistyy -puolueen ja Vapaan Suomen liiton listoilla. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Suomen Sisu järjesti vaalikeräyksen tukeakseen kahdeksan jäsenensä kampanjaa, mutta kukaan heistä ei tullut valituiksi. Suomen Sisun entisen puheenjohtajan Johannes Niemisen mukaan Suomen Sisun jäseniä on ollut vaaleissa ehdokkaina perussuomalaisten, sosialidemokraattien, kokoomuksen, vihreiden, vasemmistoliiton ja kommunistisen työväenpuolueen listoilla.
Vuoden 2008 kuntavaaleissa perussuomalaiset menestyivät hyvin ja useita Suomen Sisun jäseniä valittiin valtuustoihin, muun muassa Jussi Halla-aho Helsingissä, Teemu Lahtinen Espoossa ja Suomen Sisun silloinen puheenjohtaja Johannes Nieminen Vantaalla.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Suomen Sisun jäsenistä valittiin perussuomalaisten ehdokkaina kansanedustajiksi Jussi Halla-aho Helsingistä sekä Juho Eerola Kotkasta, James Hirvisaari Asikkalasta ja Olli Immonen Oulusta.
Vaalikauden 2015–2019 eduskunnassa istui sisutaustaisia edustajia neljässä eduskuntaryhmässä.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sisulaisista nousivat eduskuntaan Olli Immonen, Juha Mäenpää, Mauri Peltokangas ja Jenna Simula sekä järjestön entiset jäsenet Jussi Halla-aho ja Juho Eerola. Järjestö kertoi keränneensä yhteensä 158 304 ääntä eli reilut viisi prosenttia hyväksytyistä äänistä. 2019 aloittaneessa eduskunnassa sisulaisia kansanedustajia istuu järjestön itsensä mukaan kahdessa eduskuntaryhmässä. Suurin osa sisulaisista on perussuomalaisia.
Historia ja poliittinen toiminta > Nykyisin

Vuonna 2008 Jussi Halla-ahon verkkosivujen keskustelijat perustivat Homman. Perustajajäseniin kuului muun muassa Suomen Sisun varapuheenjohtajana toiminut Matias Turkkila, josta tuli myöhemmin Perussuomalainen-lehden päätoimittaja. Hommasta tuli nopeasti suosittu palsta, kun taas Suomen Sisun palsta hiipui. Teemu Lahtinen arvioi vuonna 2011, että maahanmuuttokritiikki oli lopulta tullut julkisen keskustelun osaksi. Sisun ajatusmaailmaa on osin edustanut myös vuonna 2012 perustettu traditionalistinen verkkolehti Sarastus..
Perussuomalaisten entisen puheenjohtajan Timo Soinin mukaan Perussuomalaisten vuoden 2017 puoluekokouksessa valittu puheenjohtajisto oli Suomen Sisun masinoima vallankaappaus. Puolueen puheenjohtajistoon valittiin maahanmuuttovastaisimmat ehdokkaat, joista puheenjohtajaksi valittu Jussi Halla-aho on Suomen Sisun jäsen. Timo Soini erosi Perussuomalaisista muutama päivä puoluekokouksen jälkeen. Suomen Sisun puheenjohtaja Olli Immonen on kiistänyt väitteet vallankaappauksesta.
Jussi Halla-aho kuului järjestöön vuodesta 2000 alkaen. Hän oli Suomen Sisun kunniajäsen. Hän kertoo eronneensa järjestöstä sen jälkeen, kun hänet valittiin perussuomalaisten puheenjohtajaksi.
Juho Eerola erosi järjestöstä vuonna 2012. Eerolan mukaan Suomen Sisulla ei ollut vuonna 2012 käytännössä minkäänlaista toimintaa, vaan tuohon aikaan se oli ollut jo monen vuoden ajan pelkkä "pöytälaatikkofirma".
Sisun jäsen Simo Grönroos valittiin perussuomalaisten puoluesihteeriksi vuonna 2019.
Kesäkuussa 2020 Suomen Sisun alle perustettiin uusi nuorisojärjestö nimeltä Uudenmaan akseli. Sitä seuraavina vuosina on perustettu myös järjestöt Varsinais-Suomen akseli, Pohjois-Suomen akseli sekä Satakunta-Pirkanmaan akseli, jonka myötä järjestö uudelleennimettiin Kansalliseksi akseliksi. Omien sanojensa mukaan järjestö harjoittaa kansallismielistä nuorisotoimintaa, esimerkiksi liikunnan, koulutuksien ja keskustelutilaisuuksien muodossa.  Maaliskuussa 2021 Länsiväylä-lehti julkaisi artikkelin, jonka mukaan Espoon nuorisovaltuustossa oli syntynyt kovaa "poliittista kiehuntaa", jonka keskiössä oli nuorisojärjestön jäsenet sekä äärivasemmistolainen Varis-verkosto. Järjestö mainosti kuntavaaleissa 2021 ehdolla olevia jäseniään, ketkä olivat kaikki perussuomalaisia. Nuorisojärjestön puheenjohtajan mukaan kuitenkin järjestöön kuuluu jäseniä monista eri puolueista.
Joulukuussa 2022 nuorisojärjestön jäsenet polttivat 612-soihtukulkueen yhteydessä Venäjän lipun protestina Venäjän sotatoimille Ukrainassa sekä suomalais-ugrilaisten kansojen huonolle kohtelulle. Tämän seurauksena Venäjän ulkoministeriö vaati rikosoikeudellisia seurauksia lipun polttaneille.
Kansallinen akseli on tehnyt aktiivista yhteistyötä muiden kansallismielisten järjestöjen kanssa eri puolilla Eurooppaa, esimerkiksi Irlannin National Partyn ja Viron Sinine Äratuksen kanssa.
Julkisuudessa > Muhammad-pilapiirrokset

Helmikuussa 2006 järjestö lisäsi kohutut Muhammad-pilapiirrokset internetsivuilleen. Ruotsissa kuvat oli julkaissut Ruotsidemokraatit-puolue ja tämän johdosta Ruotsin viranomaiset olivat sulkeneet puolueen verkkosivut ulkoministeriön pyynnöstä. Vastalauseena tälle Suomen Sisun hallitus päätti julkaista kuvat. Kirjailija Jera Hänninen ja toimittaja Jyri Hänninen arvioivat kirjassaan Tuhansien aatteiden maa asian todennäköisesti unohtuneen julkisuudessa, ellei pääministeri Matti Vanhanen olisi tiedotustilaisuudessa pyytänyt kuvien julkaisua anteeksi itsensä ja Suomen hallituksen puolesta. ”Vanhasen tiedotustilaisuuden jälkeen lähes jokainen suomalainen tiesi, mikä on Suomen Sisu.” Suomen Sisu piti Vanhasen anteeksipyyntöä islamistien mielistelynä. Kansanedustaja Jari Vilén vaati viranomaisia poistamaan kuvat verkosta ja sisäasiainministeriö kehotti keskusrikospoliisia tutkimaan asiaa. Myös presidentti Tarja Halonen pahoitteli kuvien julkaisua. Esitutkinnan jälkeen epäilys uskonrauhan rikkomisesta meni syyttäjälle syyteharkintaan. Syyteharkinta päättyi kesäkuussa 2006 syyttämättäjättämispäätökseen.
Puheenjohtajat

1998–2002 Teemu Lahtinen
2003–2004 Harri Hannula
2005–2007 Teemu Lahtinen
2008 Johannes Nieminen
2009–2013 Paula Päivike
2013–2019 Olli Immonen
2020–2022 Henri Hautamäki
2023– Kristian Viding
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Olli Immosen Facebook-kohu heinäkuussa 2015
Suomen Sisu ry.
Suomen Sisun vanha logo.
Uudenmaan akselin jäseniä Hietaniemen hautausmaalla. Oikealla virolainen kansanedustaja Ruuben Kaalep.
Brian Jones

| Brian Jones |
| --- | --- |
 Brian Jones kesällä 1965 The Rolling Stonesin Suomen-vierailulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1942
Kuollut: 3. heinäkuuta 1969 (27 vuotta)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Elmo Lewis
Aktiivisena:  1961–1969
Tyylilajit:  rhythm and blues, rock and roll, rock, poprock, psykedeelinen rock
Soittimet:  kitara, huuliharppu, kosketinsoittimet, dulcimer, trumpetti, pasuuna, mellotron, sitar, tambura, nokkahuilu, saksofoni, lyömäsoittimet, autoharppu, marimba, oboe, banjo, klarinetti
Yhtyeet:  The Rolling Stones
Levy-yhtiöt:  Decca Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Brian Lewis Hopkin Jones (28. helmikuuta 1942 Cheltenham, Gloucestershire – 3. heinäkuuta 1969 Hartfield, East Sussex) oli brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Rolling Stonesin perustaja/alkuperäisjäsenenä ja yhtyeen toisena kitaristina, mutta hän oli yhtyeessä multi-instrumentalisti. Jones kuului yhtyeeseen vuosina 1962–1969.
Lapsuus, nuoruus ja muusikkouran varhaisvaiheet

Brian Jones syntyi Cheltenhamin kaupungissa, Gloucestershiren shire-kreivikunnassa keskiluokkaiseen perheeseen. Neljävuotiaana hän sairastui kuristustaudin jälkiseurauksena astmaan, jota hän sairasti koko elämänsä ajan. Jonesilla oli kaksi sisarta: Pamela ja Barbara. Pamela menehtyi kaksivuotiaana leukemiaan.
Brian Jonesin perhe oli musikaalinen. Isä Lewis Blount Jones, viralliselta ammatiltaan ilmailualan insinööri, harrasti pianonsoittoa ja äiti Louisa Beatrice Jones (o.s. Simmonds) soitti pianoa, urkuja ja johti paikallisen kirkon kuoroa. Äiti opetti poikansakin soittamaan jo varhain. Jones kuitenkin edistyi niin nopeasti, että tarvitsi pian virallisempaa opetusta. Hän kiinnostui myös klarinetinsoitosta samalla kun alkoi säveltää kappaleita pianolle. Jones vaihtoi 15-vuotiaana klarinetin saksofoniin kiinnostuttuaan jazzista (Cannonball Adderleyn inspiroimana) ja edistyi sen soitossa erittäin nopeasti. Hän sai ensimmäisen kitaransa 17-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi vanhemmiltaan ja alkoi opetella kitaransoittoa itsenäisesti. Brian oli tutustunut klassiseen musiikkiin jo lapsuudessa, ja hän arvosti bluesia, erityisesti Elmore Jamesia ja Robert Johnsonia. Pian hän kiinnostui myös kantrista, jazzista ja rock and rollista. Hän alkoi soittaa paikallisissa blues- ja jazzklubeissa ja teki erilaisia sekatöitä, joista saadut rahat käytti instrumenttien ostamiseen.
Jones muutti lopulta Lontooseen, jossa hän tapasi muusikoita, kuten Alexis Korner, Jack Bruce (tuleva Cream-basisti), Paul Jones (tuleva Manfred Mann-muusikko), ja pianisti Ian Stewart. Hänestä tuli ammattitaitoinen bluesmuusikko ja ensimmäinen tunnettu slide-kitaran soittaja Britanniassa. Elmore Jamesin inspiroimana Jones käytti tuolloin taiteilijanimeä "Elmo Lewis".
The Rolling Stones ja muu musiikillinen toiminta vuodesta 1962

Jones perusti The Rolling Stonesin Mick Jaggerin ja Keith Richardsin kanssa sen jälkeen, kun jälkimmäiset olivat nähneet hänen esittävän blues-covereita lontoolaisessa klubissa. Jones keksi yhtyeen nimen ihailemansa Muddy Watersin kappaleen perusteella. Hän valitsi yhtyeeseen jäseniksi myös Ian Stewartin, Bill Wymanin ja Charlie Wattsin. Yhtye soitti lontoolaisissa blues- ja jazzklubeissa ja saavutti lopulta pysyvää suosiota. Jones saattoi soittaa useita eri instrumentteja illan mittaan, muun muassa soolokitaraa, slide-kitaraa ja huuliharppua.
Kitaran lisäksi hän alkoi pian kokeilla erilaisia puhallin- ja kielisoittimia, joihin kuului muun muassa piano, sitar, tanbura, urut, dulcimer, mellotron, ksylofoni, marimba, nokkahuilu ja klarinetti. Kaiken kaikkiaan hänen tiedetään soittaneen ainakin 30 instrumenttia The Rolling Stonesissa. Albumit Aftermath (1966) ja Between the Buttons ja Their Satanic Majesties Request (molemmat 1967) toivat esiin Jonesin lahjakkuuden kauttaaltaan. Hän myös alkoi jo varhain kiinnostua muista musiikkipiireistä ja tutustui esimerkiksi Bob Dylaniin ja ystävystyi Jimi Hendrixin kanssa. Vuoden 1967 Monterey Pop-festivaaleilla Jones kuulutti Hendrixin lavalle ja on mukana The Jimi Hendrix Experiencen legendaarisella All Along the Watchtower -coverlevytyksellä (Brian Jonesin instrumenttina Vibraslap). Brian Jonesin musiikillisesta monipuolisuudesta kertoo myös hänen suuri kiinnostuksensa marokkolaiseen kansanmusiikkiin ja työ sen tallentamisessa ja tuottamisessa levylle.  Brian Jones sävelsi, sovitti ja tuotti musiikin  Volker Schlöndorffin ohjaamaan, vuonna 1967 julkaistuun elokuvaan A Degree of Murder (alkuperäinen nimi Mord und Totschlag), jossa naispääosaa näyttelee Anita Pallenberg. Soundtrackilla Jones soittaa itse valtaosan instrumenteista mm. sitar, urut, nokkahuilu, banjo, mellotron, huuliharppu, dulcimer. Muut muusikot ovat Jimmy Page (kitara), Nicky Hopkins (piano), Kenney Jones (rummut) ja Peter Gosling (laulu ja taustalaulu).