stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Presley

Presley on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Elvis Presley (1935–1977), yhdysvaltalainen laulaja, muusikko ja elokuvanäyttelijä, "rock and rollin kuningas"
Jenna Presley (s. 1987), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Lisa Marie Presley (1968–2023), yhdysvaltalainen laulaja, Elvis Presleyn tytär
Margaret Presley, o.s. Woodbridge (1902–1995), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Priscilla Presley (s. 1945), yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä, Elvis Presleyn leski
Vernon Presley (1916–1979), Elvis Presleyn isä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Punainen virta (albumi)

| Punainen virta Ra |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. helmikuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 45.44
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 16.
Punainen virta on suomalaisen heavy metal -yhtye Ran esikoisalbumi. Se julkaistiin helmikuussa 2009 levymerkillä EMI.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.
Kappaleet

Kauan sitten – 4.54
Mä tiedän – 3.23
Tuomion julistus – 0.37
Tuomittu – 3.43
Petos – 0.49
Meno-paluu Helvettiin – 3.04
Kuolleet ei kaipaa huveja – 2.41
Pimeys – 5.03
Painajainen – 3.19
Luurankosoturien armeija – 0.28
Punaiseen virtaan – 3.44
Juhlat – 3.54
Voittajan säkeet – 0.18
Petetyn miehen kirous – 3.16
Kuolleiden kaupunki – 6.14
Kokoonpano

Jaanis – laulu, basso
Tomi – laulu, kitara
Jesse – rummut
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net: 7–
Aiheesta muualla

Punainen virta (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Punainen virta (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Planet FunFun

Planet FunFun oli  1990-luvun alkupuolella toiminut pohjoismaiden ensimmäinen sisähuvipuisto.[lähde? ] Huvipuisto toimi neljän vuoden ajan Keravan Alikeravalla sijaitsevassa Klondyke-talossa tarjoten muitakin oheispalveluita huvipuiston lisäksi. Huvipuisto perustettiin vuonna 1990 nimellä Fanfaari, ja ensimmäisen kerran se oli toiminnassa vuonna 1991. Kesän 1992 jälkeen nimi kuitenkin muutettiin Planet FunFuniksi, kun Panzelda Oy osti puiston. Viimeisen kerran Planet FunFun on ollut käytössä vuonna 1995.
Fanfaarin aika > Perustaminen

Fanfaari perustettiin jo vuoden 1990 puolella. Yleisölle se avattiin Keravan Alikeravalla sijaitsevassa Klondyketalossa ensimmäisen kerran lauantaina 16. helmikuuta 1991 kello 12.00. Ennen virallista puiston aukeamista oli viikkoa ennemmin jo pidetty kenraaliharjoitukset, joihin mahtui ainoastaan 3 000 ensimmäisenä saapunutta. Vielä aiemmin, kun Fanfaari järjesti lehdistötilaisuuden, eivät laitteet vielä olleet tulleet. Fanfaari joutuikin lainaamaan laitteensa Suomen Tivolilta. Fanfaarin huvipuistohankkeen takana oli Klondyke Oy:n toimitusjohtaja Janne Kuusisto. Osakkaita ja muita omistajia puistolla oli aluksi yhdeksän, mutta osakeannin takia lukema nousi 180:een.
Huvipuisto tuli maksamaan 150 miljoonaa markkaa. Tästä 20 miljoonaa markkaa kului laitehankintoihin. Kun kaikki kerrokset laskettiin mukaan, oli Fanfaarin pinta-ala yhteensä 15 000 neliömetriä. Tarkoitus oli myös luoda puistoon keskieurooppalainen tunnelma. Kuten avajaisten kenraaliharjoituksissa, myös muulloin puistoon mahtui kerrallaan noin 3 000 asiakasta. Nimi Fanfaari valittiin yleisökilpailun kautta useista ehdotuksista.
Fanfaarin aika > Hinnat

Fanfaarissa oli käytössä sisäänpääsymaksu alueelle. Se oli 50 markkaa, ja sillä pääsi lähes kaikkiin laitteisiin. 80 markalla sai rannekkeen, jolla pääsi myös vuoristorataan ja kahteen muuhun laitteeseen, jotka eivät sisältyneet aluemaksuun. Sesonkiaikana eli kesällä rannekehinta aleni 20 markkaa, ja samalla sisäänpääsymaksu poistui käytöstä. Näin kaikkien alueelle halunneiden täytyi ostaa 60 markan ranneke.
Muuta

Huvipuiston tiloissa säilytettiin esimerkiksi Cliffhanger-elokuvan lavasteita sekä kuvattiin televisiosarjaa Gladiaattorit, ja tiloissa toimi seitsemän ravintolaa.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Renny Harlinin Planet FunFunin piti tarjota kaikille jotain
Palomäki, Paula: Rennyn Planet FunFun on tosisiisti paikka. Helsingin Sanomat, 26.9.1992, s. 23.  Näköislehden aukeama (tilaajille).
Puonilampi

| Puonilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°23′31″N, 24°05′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  67.913.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,3 m  
Rantaviiva:  0,989 km  
Pinta-ala:  5,545 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPuonilampi 
Puonilampi  on Lapissa Ylitorniolla Törmäsjärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,5 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Portimojärven alueella (67.91), jonka Tengeliönjoen yläosan alueeseen (67.913) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,3 metriä mpy.
Presiöösi

Presiöösi tai presiöösi tyyli (ransk. précieux arvokas, kallisarvoinen) oli italialaisilta marinisteilta ja keskiajan hovikirjallisuudesta vaikutteita saanut hienostuneen kielen ja tapakulttuurin kultti Ranskan ylhäisön piirissä 1600-luvun alkupuolella. Salongeilla oli presiöösin tyylin leviämisessa merkittävä osuus. Tyylin huomattavia saavutuksia ovat Madeleine de Scudéryn mammuttiromaanit Artaméne, ou le Grand Cyrus (1649-53, Artamène eli suuri Cyrus) ja Clélie, histoire romaine (1654-60, Clelia, roomalainen tarina). Hienostelu johti kuitenkin yhä suurempaan keinotekoisuuteen ja teeskentelyyn, jota Molière pilkkaa komediassaan Les Précieuses ridicules (1659, Sievistelevät hupsut). Presiöösiä kirjallisuutta harrastettiin myös Italiassa, Espanjassa, Saksassa ja Englannissa.
Ratainsinööri

Ratainsinööri on rautateiden, raitioteiden tai moottoriurheiluratojen kunnosta huolehtiva asiantuntija ja henkilöstön esimies.
Suomessa ratainsinööri oli aiemmin rautatiehallituksessa teknisissä suunnittelutehtävissä toimiva virkamies tai Valtionrautateiden ratapiirin (aiemmin ratajakson) ratojen, laitteiden ja rakennusten kunnossapitoa ja uusimistöitä valvova ja johtava henkilö. Ratainsinööri toimi ratapiirin päällikkönä ja ratamestarien esimiehenä.
Rover SD1

| Rover SD1 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Intia
Valmistaja:  Rover
Konserni:  British Leyland Austin Rover
Valmistusvuodet:  1976–1986
Muut nimet:  ks. luettelo mallinimistä
Tuotantomäärä:  303 345
Korimalli:  5-ovinen liftback
Muotoilija:  David Bache & Spen King
Edeltäjä:  Rover P6 Triumph 2000
Seuraaja:  Rover 800-sarja
Vetotapa:  takaveto
Rover SD1 on koodinimi sarjalle ylellisiä autoja, joita British Leyland ja sen seuraaja Austin Rover valmistivat vuodesta 1976 vuoteen 1986.
Mallimerkinnän "SD"-osuus tulee British Leylandin "Specialist Division" -osastosta (johon Rover kuului) ja numero "1" tarkoittaa ensimmäistä Specialist Divisionin valmistamaa mallia.
Historia

Vuonna 1971 Rover, tuolloin osa British Leyland (BL) -konsernia, alkoi kehittää uutta mallia korvaamaan Rover P6 ja Triumph 2000/2500. Sekä Triumphin että Roverin suunnittelijat tekivät omat suunnitelmansa uutta mallia varten, ja Roverin suunnitelma valittiin. David Bache valittiin muotoiluryhmän johtoon, ja muotoilua inspiroi esimerkiksi Ferrari Daytona ja Pininfarinan 1960-luvun lopussa tekemä BMC 1800 -konseptimalli, jonka muotolilu innoitti myös Citroën CX:n muotoilua. Spen King oli vastuussa teknisestä puolesta. Bache ja King olivat aiemmin tehneet yhteistyötä Range Roverin suunnittelussa. Projektin koodinimi oli aluksi RT1 (Rover Triumph numero 1), mutta nimeksi vaihdettiin pian SD1 (Specialist Division numero 1), kun Rover ja Triumph liitettiin British Leylandin uuteen "Specialist Division" -osastoon.
Historia > Suunnittelu

Uusi malli suunniteltiin yksinkertaiseksi valmistaa, toisin kuin P6, jossa oli paljon monimutkaisia ratkaisuja kuten De Dion -jousitus takana. SD1:ssä oli sen sijaan jäykkä taka-akseli.
Tämä lähestymistapa valittiin, koska tutkimusten mukaan suurin osa ostajista ei välittänyt uudesta ja vallankumouksellisesta (ja kalliista) tekniikasta elleivät tulokset olleet hyviä. Jäykän taka-akselin mukana tuli myös toinen askel taaksepäin – autossa oli takana rumpujarrut.
Rover suunnitteli melko uuden 2,2-litraisen nelisylinterisen moottorinsa käyttöä, mutta British Leylandin johto halusi voimanlähteeksi muokatun version Triumphin kuusisylinterisestä moottorista. Myös Roverin V8-moottori oli yksi moottorivaihtoehto. Auton automaattivaihteisto oli Borg Warner 65 -tyyppiä.
SD1:n kojelaudan muotoilu oli hiukan epätavallinen: matkustajan puolella oli tuuletussuutin suoraan matkustajaa kohti, ja mittaristo oli erillinen osa kojelaudan päällä kuljettajan puolella. Tämä helpotti tuotantoa markkinoille, joille auto varustettiin vasemmanpuoleisella ohjauksella. Tuuletussuuttimen aukon läpi tuli ohjausakseli, ja mittariston pystyi helposti vaihtamaan puolelta toiselle.
SD1:stä suunniteltiin myös farmarimallia, mutta se ei päässyt prototyyppiastetta pidemmälle. Kaksi näistä prototyypeistä on vielä kunnossa, molemmat ovat museoissa Englannissa. British Leylandin puheenjohtaja Sir Michael Edwardes käytti prototyyppiä henkilökohtaiseen kuljetukseensa 1970-luvun lopussa.
SD1:n valmistus aloitettiin Roverin historiallisen Solihullin tehtaan vastavalmistuneessa laajennuksessa rinta rinnan Triumph TR7:n kanssa. Laajennuksen oli suurilta osin rahoittanut Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, joka oli auttanut British Leylandin konkurssista vuonna 1975. Tämä ei silti vaikuttanut epätasaiseen laatuun, joka vaivasi tuolloin koko BL:ää. Tämä yhdessä nopeasti kuluvien sisustan materiaalejen ja huonon viimeistelyn kanssa johti siihen, että suuret odotukset vaihtuivat nopeasti pettymykseen.
Historia > Ensimmäiset mallit

SD1 tuli markkinoille kesäkuussa 1976 ainoastaan liftback-korisena, V8-moottorisena Rover 3500 -mallina. Vuotta myöhemmin mallistoon lisättiin 2,3- ja 2,6-litraiset SOHC-kuutosmoottorit. Auto sai lehdistöltä hyvän vastaanoton, ja se valittiin jopa vuoden 1977 Vuoden Autoksi Euroopassa. SD1:ä myytiin ainoastaan Rover-merkkisenä, TR7:n jatkaessa Triumph-mallistoa.
Historia > Päivityksiä ja lisäyksiä mallistoon

Vuosien 1976 ja 1981 välillä malliin tehtiin pieniä päivityksiä, auto sai esimerkiksi kromiset sivupeilit. Vuonna 1979 markkinoille tuli hyvin varusteltu V8-S-malli, jossa ei ollut teknisiä muutoksia. V8-S:n yksi värivaihtoehto oli metallinvihreä kullanvärisillä kevytmetallivanteilla.
Historia > Myynti Yhdysvalloissa

Vuonna 1980 Rover hankki SD1:lle erittäin kalliin amerikkalaisen tyyppihyväksynnän palaten Yhdysvaltain markkinoille kymmenen vuoden tauon jälkeen, mutta sai kaupaksi vain 800 yksilöä. Yhdysvaltain lainsäädännön mukaan (vaikutti ensimmäisenä Citroën DS:ään) ajovaloja ei saanut peittää lasilla, joten auton keulaan oli tehtävä muutoksia .
Historia > Valmistuksen siirto

Vuonna 1981 British Leylandissa tehtiin suuria uudelleenjärjestelyjä, ja SD1:n tuotantolinjat siirrettiin Morriksen tehtaalle Cowleyyn. Solihullin tehdas muunnettiin valmistamaan Land Rovereita merkin erottua Roverista vuonna 1978. Erittäin kalliiksi tullut Solihullin tehtaan laajennus - joka rakennettiin nimenomaan SD1:n ja Triumph TR7:n valmistusta varten - suljettiin.
Historia > Suurempi kasvojenkohotus

Vuoden 1982 alussa Rover esitteli uuden, Cowleyssa valmistetun, päivitetyn malliston. Näissä autoissa oli pieniä ulkoisia muutoksia ja lähes täysin uudistettu sisusta. Uudemman mallin erottaa vanhemmasta etuvaloista, suuremmasta takalasista ja tasaisista C-pilareista (vanhemmassa mallissa uritetut). Uudemmassa mallissa oli myös takalasinpyyhin. Automaattivaihteisto oli nyt GM180-tyyppinen, edelleen kolmiportainen mutta paremmilla välityksillä. Sähköikkunoiden kytkimet siirrettiin keskikonsolista kuljettajan oveen. Auto sai täysautomaattisen ryypyn, jolloin helposti rikki menevää kytkintä ei enää tarvittu.
Historia > Lisää lisäyksiä mallistoon

Vuonna 1982 SD1:n ostajat saattoivat vihdoinkin myös valita nelisylinterisen moottorin, kun Morris Italista peräisin oleva kaksilitrainen O-sarjan moottori tuli tarjolle. Moottori näytti melkein katoavan suureen, V8-moottorille suunniteltuun moottoritilaan. Moottorivaihtoehto suunnattiin ensisijaisesti työsuhdeautomarkkinoille, koska sen pienempi iskutilavuus mahdollisti pienemmät verot.
Toinen nelisylinterinen moottori tuli saataville 2400 SD Turbo -mallin myötä. Tämä oli ainoa dieselmoottorinen SD1. Moottori oli italialaisen VM Motorin valmistama, ja se valittiin bensiinimoottorimaisen pehmeytensä vuoksi. Moottori oli samankaltainen kuin Range Rover Turbo D -mallissa käytetty.
Luettelo mallinimistä

Mallia ei koskaan myyty "SD1"-nimellä. Ainakin seuraavia malleja valmistettiin mallin elinkaaren aikana: (Kaikkia malleja ei valmistettu samaan aikaan)
Rover 2000
Rover 2300
Rover 2300 S
Rover 2400 SD Turbo
Rover 2600
Rover 2600 S
Rover 2600 SE
Rover 2600 Vanden Plas
Rover 3500
Rover 3500 SE
Rover 3500 Vanden Plas
Rover 3500 Vanden Plas EFi
Rover V8-S
Rover Vitesse
Mallin tullessa markkinoille kesäkuussa 1976 ainoa malli oli 3500. Noin vuotta myöhemmin mallistoon lisättiin 2300- ja 2600-mallit. V8-S oli myöhemmin markkinoille tullut lyhytikäinen erikoismalli (tuntomerkkeinä ajovalojen pyyhkimet, kullanväriset kevytmetallivanteet ja valinnainen metallinvihreä väri). Sen valmistus loppui ennen ensimmäistä pienempää kasvojenkohotusta, jonka jälkeen mallisto oli 2300, 2300 S, 2600 S, 3500 SE ja 3500 Vanden Plas. 2000-malli tuli markkinoille suuremman kasvojenkohotuksen yhteydessä. Tämän jälkeen markkinoille tulivat mallit 2400 SD Turbo, 2600 SE, 2600 Vanden Plas, Vitesse ja 3500 Vanden Plas EFi. Mallin elinkaaren lopussa mallisto supistettiin käsittämään mallit 2300, 2600 Vanden Plas ja Vitesse.
Standard 2000

Valmistuksen loputtua Yhdistyneessä kuningaskunnassa SD1 otettiin lyhyeksi aikaa tuotantoon Intiassa nimellä Standard 2000. Sitä valmisti Standard Motor Products tehtaassaan Chennaissa 1980-luvun puolivälissä. SD1:n intialainen versio, vanhentuneella 2,0-litraisella moottorilla ja korotetulla jousituksella, ei kuitenkaan menestynyt ja Standard lopetti pian jälkeenpäin autojen valmistuksen.
Käyttö poliisiautona

SD1 oli suosittu auto Britannian poliisissa, varsinkin V8-moottorisena. SD1:n tuotannon loppuessa poliisivoimat ostivat autoja varastoon myöhempää käyttöä varten.
Aiheesta muualta

Rover SD1 World (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rover SD1 club (englanniksi)
Rover SD1 vuosi vuodelta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rakas vaimo, armas anoppi

| Rakas vaimo, armas anoppi |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Heikki Luoma
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  komedia
Kantaesitys:  1996
Rakas vaimo, armas anoppi on Heikki Luoman kirjoittama itsenäinen jatko-osa näytelmälle Akkaralli, ja se sai ensiesityksensä vuonna 1996.
Komedia alkaa Veijon ja tämän nuorikon hääyöstä ja seuraa pariskunnan ja uunituoreen anopin yhteiselämän alkua parin viikon ajan. Pakkaa sekoittavat vielä naapurin emäntä ja paikalle saapuva avioliittoneuvoja, tuttu hahmo myös Akkarallista.
Aiheesta muualla

MTV3, 17.06.2007 , Runsas ja tavallistakin kotimaisempi teatterikesä luvassa
Presley O’Bannon

Presley O'Bannon
Presley Neville O'Bannon (1776 – 12. syyskuuta 1850) oli Yhdysvaltain merijalkaväen upseeri, joka tuli kuuluisaksi ansioistaan ensimmäisessä barbareskisodassa. Kolme Yhdysvaltain laivaston laivaa on nimetty hänen mukaansa USS O'Bannoniksi.
O'Bannon astui merijalkaväen palvelukseen vuonna 1801 ja komensi hyökkäystä Tripoliin Dernen taistelussa 27. huhtikuuta 1805. Hän istui Kentuckyn osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1812, 1817 ja 1820–1821 ja senaatissa vuosina 1824–1826.
Postlar

| Postlar (Mattila) |
| --- | --- |
Sijainti:  Yli-Kerava, Kerava
Rakennustyyppi:  Maatila
Perustettu:  1500-luvun loppu
Valmistumisvuosi:  1800-luvun loppu
Omistaja:  Asunto Oy Keravan Mattila
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  laudoitus
 Sibeliukset asuivat tilalla 1899-1902 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Postlar (tunnetaan myös nimellä Mattila) on Keravalla sijaitseva vanha ratsutila ja kruunun virkatalo, joka kuuluu osaksi säveltäjä Jean Sibeliuksen suojeltua kulttuurimaisemaa. Postlar-Mattilan alue muodostaa yhdessä Keravan kartanon, Keravan kivisillan ja jokilaakson peltojen kanssa yhden Keravan merkittävimmistä kulttuurimaisemista. Sibeliukset asuivat Postlarin tilakeskuksessa sijaitsevassa Mattilan talossa vuosina 1899-1902.
Nykyisin Mattilan talon omistaa Asunto Oy Keravan Mattila ja rakennus on muutettu paritaloksi.
Historia

Postlar tunnetaan vanhana ratsutilana ja kruunun virkatalona ja tila mainitaan kirjallisissa lähteissä jo 1500-luvun lopulla. Vuonna 1736 tila jaettiin kahtia Postlariksi ja Mattilaksi. Virkataloa viljelivät vuokramiehet eli lampuotit kun taas Mattilan omistajina mainitaan Eskelinien suku (myöhemmin nimi suomennettu muotoon Eho).
Tilan pitkänomainen päärakennus on rakennettu 1800-luvun alussa. Tilakeskuksessa sijaitseva toinen asuinrakennus on 1800-luvun lopulta ja nuorin 1920-1930-luvulta.
1920-luvulla Suomen valtio otti Postlarin haltuunsa ja perusti tilan maille nuorisovankilan, eli nykyisen Keravan vankilan.
Postlarin tilakokonaisuus kuuluu Firenzen maisemayleissopimuksen piiriin.
Historia > Sibeliukset Mattilassa

Tilan tilakeskuksessa on vuodesta 1730 sijainnut entisen Mattilan talon tilakeskus, jossa Sibeliukset asuivat vuosina 1899-1902. Mattilalla asuessaan Jean Sibeliuksella oli tuottelias jakso, johon kuuluu muun muassa Sibeliuksen 2. sinfonia ja Finlandia. Mattilassa Sibelius sävelsi myös sekä yksinlaulu- että kuoroteoksia. Postlarin pihapiiriä rajaavaa 1800-luvulla rakennettua kaksiosaista luhtiaittaa kutsutaan myös Sibeliuksen aitaksi, sillä säveltäjä asui siinä kesäisin.
Tuottavasta ajasta huolimatta Sibeliusten aikaan Mattilassa mahtui myös surua; perheen kuopus Kirsti menehtyi lavantautiin.
Rakasta jos uskallat

| Rakasta jos uskallat> Jeux d’enfants |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Yann Samuell
Käsikirjoittaja:   Jacky Cukier  Yann Samuell 
Tuottaja:  Christophe Rossignon
Säveltäjä:  Philippe Rombi
Kuvaaja:  Antoine Roch
Leikkaaja:  Andrea Sedláčková
Pääosat:   Guillaume Canet  Marion Cotillard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska, Belgia
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakasta jos uskallat (Jeux d’enfants) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Yann Samuellin ohjaama ranskalais-belgialainen elokuva, jonka pääosia esittävät Guillaume Canet ja Marion Cotillard. Tarina kertoo aikuistuneista lapsuudenystävistä, naisesta ja miehestä jotka lopultakin tajuavat että heidät on tarkoitettu toisilleen muutenkin kuin vain ystävinä.
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula sanoo Samuellin animaatiotaustan näkyvän hänen ensimmäisessä näytelmäfilmissään monina piirrosjaksoina ja keinotekoisten lavastuksien runsaudessa. Tämä musiikkivideomainen käsittelytapa sopii Maskulan mielestä farsseihin, mutta ei vakavasti tarkoitettuun melodraamaan. Näin toteutettuna elokuva tuntuu hänestä vain ”tyhjyyttään tyrkyttävänä mainoksena rakastamisen vaikeudesta ja autuudesta”.
Populous II: Trials of the Olympian Gods

| Populous II: Trials of the Olympian Gods |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Bullfrog
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  GOG.com ja Steam
Suunnittelija:  Peter Molyneux
Pelisarja:  Populous
Julkaistu:  1991
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli, jumalpeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST, FM Towns, Mac OS, MS-DOS, Sega Mega Drive, NEC PC-9801, Sharp X68000, SNES
Jakelumuoto:  Levyke, pelimoduuli, digitaalinen lataus ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Populous II: Trials of the Olympian Gods on Bullfrogin kehittämä jatko-osa Populous-pelille. Peli on julkaistu vuonna 1991 muun muassa Amigalle ja Atari ST:lle.
Peli on Peter Molyneuxin suunnittelema jumalpeli kuten edeltäjäkin, mutta on monipuolisempi toiminnoissaan.
Vastaanotto

CU Amiga -lehti on antanut pelille arvosanan 97%.
Pelit-lehden Niko Nirvi antoi pelin Amiga-versiolle 97 pistettä sadasta.
Aiheesta muualla

Populous II: Trials of the Olympian Gods MobyGamesissa (englanniksi)
Populous II: Trials of the Olympian Gods Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Populous II: Trials of the Olympian Gods
Käännös suomeksi
Pähkinäpiikkipyrstö

| Pähkinäpiikkipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Piikkipyrstöt Leptasthenura
Laji::  striolata
Kaksiosainen nimi
 Leptasthenura striolata  (Pelzeln, 1856) 
Katso myös
   Pähkinäpiikkipyrstö Wikispeciesissä   Pähkinäpiikkipyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pähkinäpiikkipyrstö (Leptasthenura striolata) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pähkinäpiikkipyrstöä tavataan Brasiliassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Populous (pelisarja)

| Populous |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Bullfrog Productions
Julkaisija:  Electronic Arts
Suunnittelija:  Peter Molyneux
Lajityyppi:  strategiapeli, jumalpeli
Ensijulkaisu:  Populous (1989)
Viimeisin julkaisu:  Populous DS (2008)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Populous on Peter Molyneuxin suunnittelema reaaliaikainen strategiapelisarja, joka on myös jumalpeli-lajityypin aloittanut peli.
Pelisarjan on kehittänyt Bullfrog Productions ja julkaissut Electronic Arts (EA). Sarjaan oli tekeillä Populous IV 2000-luvun alussa, mutta Eletronic Artsilla oli aikomus julkaista Molyneux'n rahoittama Black & White eikä EA halunnut julkaista kahta erilaista jumalpeliä.
Pelit

Populous (1989)
Populous II: Trials of the Olympian Gods (1991)
Populous: The Beginning (1998)
Populous DS (2008)
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Raid (kuvitteellinen henkilö)

| Raid |
| --- | --- |
Luoja(t):  Harri Nykänen
Näyttelijä(t):  Kai Lehtinen
Ensi- esiintyminen:  Raid (tv-sarja)
Viimeinen esiintyminen:  Raid (elokuva)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joel Teräsvuori
Suhteet
Tutut:  Uki Kukkamaa, Sundman, Takamäki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raid on kirjailija Harri Nykäsen luoma kuvitteellinen rikollishahmo, joka seikkailee Nykäsen romaanisarjassa. Nykäsen kirjoittamien romaanien ohella Raid esiintyy myös Nykäsen yhdessä Jarkko Sipilän kanssa kirjoittamassa romaanissa Paha, paha tyttö (2010). Hahmoon ja sen maailmaan perustuvissa televisiosarjassa ja elokuvassa Raid-hahmoa esitti Kai Lehtinen.
Raid on lempinimi, joka liittyy Raid-hyönteismyrkyn mainoslauseeseen ”tappaa talossa ja puutarhassa”. Raidin nimi on Joel Teräsvuori, tämä selviää kirjasarjan kolmannessa osassa. Tosin Raid-elokuvassa rajavartioston papereiden mukaan hänen oikea nimensä olisi Matti Einari Virtanen.
Raid on syntynyt pienessä kylässä Keski-Suomessa perheeseen, johon isän ja äidin lisäksi kuului pikkusisko. Ruotsissa varttunut Raid työskenteli Volvon tehtaalla ennen kuin muutti Tukholmaan ja aloitti työnteon Maraboun suklaatehtaalla. Täällä hän myös tutustui Hammariin, Sundmaniin, Takamäkeen ja Uki Kukkamaahan. Raid kuului Marabou-jengiin ja liittyi myöhemmin moottoripyöräjengiin. Raid joutui kuitenkin jättämään moottoripyöräpiirit jouduttuaan vankilaan epäonnistuneen pankkiryöstön jälkeen, jossa Hammar ampui häntä jalkaterään. Tämän takia Raidin oikeassa jalassa on vain yksi varvas.
Raidilla on poikkeuksellinen ystävyyssuhde komisario Eero Janssoniin. Miehiä yhdistää kiinnostus vanhoihin Mercedes-autoihin.