stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan unioni
Historia > Maastrichtin sopimus (1992–2007)

Euroopan yhteisö muutti nimensä Euroopan unioniksi vuonna 1992 allekirjoitetun Maastrichtin sopimuksen myötä. Unionin yhteistyö ulotettiin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan sekä oikeus- ja sisäasioihin. Suomi, Ruotsi ja Itävalta liittyivät Euroopan unioniin vuonna 1995, mutta Norja jäi kansanäänestyksen tuloksen johdosta sen ulkopuolelle.
Maastrichtin sopimuksen suunnitelma talous- ja rahaliitosta toteutettiin kolmessa vaiheessa. Euroopan keskuspankki aloitti toimintansa vuonna 1999. Vuonna 2002 otti 12 maata yhteisvaluutta euron käyttöön. Maaliskuussa 2000 EU hyväksyi niin kutsutun Lissabonin strategian unionin talouden nykyaikaistamiseksi.
Kun Euroopan unioni jatkoi laajentumistaan Itä- ja Keski-Eurooppaan, unionin toimielinrakennetta ja päätöksentekoa uudistettiin ja tehostettiin. Amsterdamin sopimuksella 1997 vahvistettiin yhteistyötä oikeus- ja sisäasioissa sekä lujitettiin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Nizzan sopimus valmisti unionia vuoden 2004 laajentumiseen. Silloin Euroopan unioniin liittyi kymmenen uutta valtiota: Latvia, Liettua, Kypros, Malta, Puola, Slovakia, Slovenia, Tšekki, Unkari ja Viro. Jäsenmaiden määrä kasvoi 27:ään vuonna 2007 kun unioniin liittyivät myös Bulgaria ja Romania. Kroatia liittyi jäseneksi vuonna 2013.
Euroopan perustuslakisopimus allekirjoitettiin Roomassa vuonna 2004. Sopimuksen tarkoituksena oli selkiyttää unionin ja jäsenvaltioiden toimivallanjakoa, yksinkertaistaa unionin oikeusjärjestelmää sekä lisätä demokraattisuutta, tehokkuutta ja avoimuutta unionin päätöksenteossa. Sopimusta ei kuitenkaan saatu ratifioitua, sillä kansanäänestyksissä Ranskassa ja Hollannissa enemmistö äänesti sitä vastaan.
Historia > Lissabonin sopimus (2007→)

Lissabonin sopimus 2007 hyväksyttiin jokaisessa jäsenvaltiossa maiden omien perustuslaillisten säännösten mukaisesti. Sopimus tuli voimaan joulukuussa 2009 kun myös Irlanti oli sen hyväksynyt.
Maailmanlaajuisen talouskriisin yhteydessä vuonna 2009 tuli ilmi, että Kreikka oli pitkään vääristellyt taloustilastojaan. Euromaat ja Kansainvälinen valuuttarahasto tukivat Kreikkaa satojen miljardien eurojen takuilla. Euromaat myös perustivat Euroopan rahoitusvakausvälineen sekä Euroopan vakausmekanismin turvaamaan euroalueen rahoitusvakautta. Kreikan jälkeen tukipaketteja jouduttiin tekemään myös Espanjalle, Irlannille, Kyprokselle ja Portugalille.
Euroopan unionille myönnettiin vuoden 2012 Nobelin rauhanpalkinto rauhan, sovinnon, demokratian ja ihmisoikeuksien edistämisestä Euroopassa.
Iso-Britannia päätti neuvoa-antavassa kansanäänestyksessä vuonna 2016 erota Euroopan unionista ja erosi lopulta 31. tammikuuta 2020 ensimmäisenä EU:sta eronneena valtiona. Euroopan unionia ovat 2010-luvulla koetelleet lisäksi muun muassa Ukrainan kriisi, pakolaiskriisi ja terrorismi.
Jäsenvaltiot

| Valtio | Pääkaupunki | Liittynyt | Asukasluku (2014) | Pinta-ala (km²) | Valuutta | MEPien määrä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | Amsterdam | 1952 | &&&&&&&017082000.&&&&0017 082 000 | &&&&&&&&&&041543.&&&&0041 543 | euro | 26 |
|  Belgia | Bryssel | 1952 | &&&&&&&011203992.&&&&0011 203 992 | &&&&&&&&&&030528.&&&&0030 528 | euro | 21 |
|  Bulgaria | Sofia | 2007 | &&&&&&&&07245677.&&&&007 245 677 | &&&&&&&&&0110994.&&&&00110 994 | lev | 17 |
|  Espanja | Madrid | 1986 | &&&&&&&046507760.&&&&0046 507 760 | &&&&&&&&&0504030.&&&&00504 030 | euro | 54 |
|  Irlanti | Dublin | 1973 | &&&&&&&&04604029.&&&&004 604 029 | &&&&&&&&&&070273.&&&&0070 273 | euro | 11 |
|  Italia | Rooma | 1952 | &&&&&&&061152798.&&&&0061 152 798 | &&&&&&&&&0301338.&&&&00301 338 | euro | 73 |
|  Itävalta | Wien | 1995 | &&&&&&&&08511000.&&&&008 511 000 | &&&&&&&&&&083855.&&&&0083 855 | euro | 18 |
|  Kreikka | Ateena | 1981 | &&&&&&&010992783.&&&&0010 992 783 | &&&&&&&&&0131990.&&&&00131 990 | euro | 21 |
|  Kroatia | Zagreb | 2013 | &&&&&&&&04246809.&&&&004 246 809 | &&&&&&&&&&056594.&&&&0056 594 | euro | 11 |
|  Kypros | Nikosia | 2004 | &&&&&&&&&0858000.&&&&00858 000 | &&&&&&&&&&&09251.&&&&009 251 | euro | 6 |
|  Latvia | Riika | 2004 | &&&&&&&&02001468.&&&&002 001 468 | &&&&&&&&&&064589.&&&&0064 589 | euro | 8 |
|  Liettua | Vilna | 2004 | &&&&&&&&02943472.&&&&002 943 472 | &&&&&&&&&&065200.&&&&0065 200 | euro | 11 |
|  Luxemburg | Luxemburg | 1952 | &&&&&&&&&0549680.&&&&00549 680 | &&&&&&&&&&&02586.04000002 586,4 | euro | 6 |
|  Malta | Valletta | 2004 | &&&&&&&&&0425384.&&&&00425 384 | &&&&&&&&&&&&0316.&&&&00316 | euro | 6 |
|  Puola | Varsova | 2004 | &&&&&&&038018000.&&&&0038 018 000 | &&&&&&&&&0312685.&&&&00312 685 | zloty | 51 |
|  Portugali | Lissabon | 1986 | &&&&&&&010427301.&&&&0010 427 301 | &&&&&&&&&&092390.&&&&0092 390 | euro | 21 |
|  Ranska | Pariisi | 1952 | &&&&&&&066076909.&&&&0066 076 909 | &&&&&&&&&0674843.&&&&00674 843 | euro | 74 |
|  Romania | Bukarest | 2007 | &&&&&&&019942642.&&&&0019 942 642 | &&&&&&&&&0238391.&&&&00238 391 | leu | 32 |
|  Ruotsi | Tukholma | 1995 | &&&&&&&&09644864.&&&&009 644 864 | &&&&&&&&&0449964.&&&&00449 964 | kruunu | 20 |
|  Saksa | Berliini | 1952 | &&&&&&&080704691.&&&&0080 704 691 | &&&&&&&&&0357021.&&&&00357 021 | euro | 96 |
|  Slovakia | Bratislava | 2004 | &&&&&&&&05400598.&&&&005 400 598 | &&&&&&&&&&049035.&&&&0049 035 | euro | 13 |
|  Slovenia | Ljubljana | 2004 | &&&&&&&&02061085.&&&&002 061 085 | &&&&&&&&&&020273.&&&&0020 273 | euro | 8 |
|  Suomi | Helsinki | 1995 | &&&&&&&&05451270.&&&&005 451 270 | &&&&&&&&&0338424.&&&&00338 424 | euro | 13 |
|  Tanska | Kööpenhamina | 1973 | &&&&&&&&05621607.&&&&005 621 607 | &&&&&&&&&&043075.&&&&0043 075 | kruunu | 13 |
|  Tšekki | Praha | 2004 | &&&&&&&010398697.&&&&0010 398 697 | &&&&&&&&&&078866.&&&&0078 866 | koruna | 21 |
|  Unkari | Budapest | 2004 | &&&&&&&&09877365.&&&&009 877 365 | &&&&&&&&&&093030.&&&&0093 030 | forintti | 21 |
|  Viro | Tallinna | 2004 | &&&&&&&&01315819.&&&&001 315 819 | &&&&&&&&&&045227.&&&&0045 227 | euro | 6 |
Jäsenvaltiot > Entiset jäsenet

| Valtio | Pääkaupunki | Liittynyt | Eronnut | Asukasluku | Pinta-ala (km²) | Valuutta | MEPien määrä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdistynyt kuningas­kunta | Lontoo | 1973 | 2020 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”.64 596 800 | &&&&&&&&&0243610.&&&&00243 610 | punta | 73 |
|  Grönlanti | Nuuk | 1973 | 1985 | 56 000 | 2 166 086 | Tanskan kruunu | 1 |
Jäsenyyden ehdot > Oikeudelliset vaatimukset

Euroopan poliittisen ja taloudellisen yhdentymisen prosessi on aina ollut avoin sellaisille Euroopan maille, jotka ovat valmiita allekirjoittamaan perustamissopimukset ja omaksumaan EU:n lainsäädännön kokonaan. Rooman sopimuksen 237 artiklan mukaan ”jokainen Euroopan valtio voi hakea yhteisön jäsenyyttä”. Maastrichtin sopimuksen F-artiklan mukaan jäsenvaltioilla on lisäksi oltava ”kansanvallan periaatteille” perustuva valtiollinen järjestelmä.
Jäsenyyden ehdot > Ehdokasmaat ja Kööpenhaminan kriteerit

Ehdokasmaiksi kutsutaan valtioita, jotka ovat hakeneet EU:n jäsenyyttä ja joiden hakemus on hyväksytty virallisesti. Nykyisiä jäsenehdokasmaita ovat Albania, Pohjois-Makedonia, Montenegro, Serbia, Turkki, Moldova, Ukraina ja Bosnia ja Hertsegovina. Aiemmin jäsenehdokkaana ollut Islanti on vetänyt hakemuksensa pois. Jäsenyysneuvottelut Turkin kanssa alkoivat lokakuussa 2005, Islannin kanssa heinäkuussa 2010 (mutta keskeytyivät elokuussa 2013), Montenegron kanssa joulukuussa 2010, Serbian kanssa tammikuussa 2014 ja Albanian kanssa kesäkuussa 2014. Balkanin maiden kanssa EU:lla on erityisiä assosiaatiosopimuksia, joiden tarkoituksena on tasoittaa tietä EU:n jäsenyyteen.
Ennen kuin ehdokasmaa voi liittyä unioniin, sen on täytettävä Kööpenhaminan kriteerit. Eurooppa-neuvosto asetti kriteerit vuonna 1993 entisten kommunistimaiden pyrkiessä unionin jäseniksi. Niiden mukaan uusilla jäsenvaltioilla on oltava:
vakaat kansalliset toimielimet, joiden avulla taataan demokratian, oikeusjärjestyksen ja ihmisoikeuksien noudattaminen sekä vähemmistöjen kunnioittaminen ja suojelu
toimiva markkinatalous ja kyky selviytyä unionin sisäisestä kilpailupaineesta ja markkinavoimien toiminnasta
valmiudet noudattaa jäsenyysvelvoitteita ja tukea unionin kaikkia tavoitteita: uusien valtioiden julkishallinnon tulee pystyä soveltamaan ja hallinnoimaan EU:n lainsäädäntöä käytännössä.
Kunkin ehdokasmaan omat erityiset jäsenyysehdot määritellään Euroopan komission kanssa käytävissä neuvotteluissa, jotka kestävät yleensä vuosia.
Jäsenyyden ehdot > Liittymistapahtuma

Ennen varsinaisia jäsenyysneuvotteluja käydään lähenemisneuvottelut. Ensin Eurooppa-neuvosto hyväksyy jäsenyysneuvottelujen aloittamisen uuden jäsenmaan kanssa, minkä jälkeen uuden ehdokasmaan lakeja vertaillaan unionin säädöksiin. Neuvottelukokonaisuuksia on yleensä 35, ja niiden arviointikriteereistä sovitaan ennen neuvottelujen aloittamista. Kustakin neuvottelukokonaisuudesta käydään erilliset neuvottelut, jotka voivat kestää vuosia. Hakijamaan täyttäessä neuvottelukokonaisuuksien kriteerit se esittää sekä maansa kannan neuvotteluihin että toimenpide-ehdotukset jonkin asian saattamisesta voimaan, minkä jälkeen ministerineuvosto hyväksyy EU:n kannan komission ja jäsenmaan välisiin neuvotteluihin.lähde?
Varsinaiset liittymisneuvottelut käydään kunkin ehdokasmaan ja komission välillä. Liittymisneuvotteluiden jälkeen hakijamaan täytyy täyttää jäsenyysehdot ja sopeuttaa lainsäädäntönsä unionin vaatimusten mukaisesti. Tarvittaessa hakijamaalle voidaan myöntää erityisjärjestelyjä tai siirtymäaika jonkin asian saattamiseksi kuntoon. Sen jälkeen neuvostossa kokoontuvien jäsenvaltioiden edustajien on kannatettava jäsenyyttä yksimielisesti. Käytännössä jäsenvaltioiden kantaa on kysytty jo useaan otteeseen ennen tätä vaihetta. Myös Euroopan parlamentilta on saatava sen jäsenten ehdotonta enemmistöä edustava puoltava lausunto. Jäsenvaltiot ja ehdokasmaa tai -maat ratifioivat liittymissopimuksen omien perustuslaillisten menettelyjensä mukaan.
Ehdokasmaat saavat neuvotteluaikana EU:n tukea, jotta niiden on helpompi kuroa umpeen taloudellisia kehityseroja. Esimerkiksi vuonna 2004 liittyneet kymmenen maata saivat tukea 41 miljardia euroa.
Jäsenyyden ehdot > Laajentumisen rajat

Kun EU:n perustuslakisopimuksesta käytiin keskustelua, ilmeni että monia eurooppalaisia huolestuttaa kysymys unionin rajoista. Esimerkiksi Turkin mahdollinen jäsenyys herättää kysymyksen Armenian ja Georgian kaltaisten Kaukasuksen maiden asemasta. Liechtenstein, Norja ja Sveitsi eivät ole hakemassa unionin jäseniksi, sillä yleinen mielipide on näissä maissa ollut liittymistä vastaan.
Kaikkien EU-maiden kansalliset kielet ovat unionin virallisia kieliä. On esitetty kysymys, onko kaikkien kielten rinnakkainen käyttö tarpeellista kaikissa tilanteissa.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet

Euroopan unionilla on seitsemän virallista toimielintä, joista jokaisella on oma tehtävänsä: Euroopan parlamentti, Eurooppa-neuvosto, Euroopan unionin neuvosto eli ministerineuvosto, Euroopan komissio, Euroopan unionin tuomioistuin, Euroopan tilintarkastustuomioistuin ja Euroopan keskuspankki.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Euroopan parlamentti

Euroopan parlamentissa työskentelee 705 europarlamentaarikkoa 27 jäsenmaasta, lukumäärältään suhteessa kunkin maan väkilukuun. Heidät valitaan suorilla kansanvaaleilla viiden vuoden välein järjestettävissä europarlamenttivaaleissa edustamaan EU-kansalaisia. Parlamentin toimipaikat ovat Strasbourg, Bryssel ja Luxemburg.
Euroopan parlamentin kolme päätehtävää ovat lainsäädäntö, valvonta ja talousarvio. Parlamentti hyväksyy Euroopan komission ehdotuksiin perustuvaa EU-lainsäädäntöä yhdessä EU:n neuvoston kanssa. Se päättää kansainvälisistä sopimuksista ja EU:n laajentumisista sekä arvioi Euroopan komission työohjelmaa ja pyytää komissiolta lainsäädäntöesityksiä. Parlamentti toimii kaikkien unionin toimielimien demokraattisena valvojana. Se muun muassa valitsee Euroopan komission puheenjohtajan, hyväksyy uuden komission ja voi pakottaa sen eroamaan. Parlamentti päättää EU:n talousarviosta yhdessä neuvoston kanssa sekä hyväksyy unionin pitkän aikavälin talousarvion. Parlamentti työskentelee valiokunnissa, joissa valmistellaan lainsäädäntö, ja täysistunnoissa, joissa lainsäädäntö hyväksytään.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Eurooppa-neuvosto

Eurooppa-neuvostossa määritellään yleiset poliittiset painopisteet, mutta lainsäädäntövaltaa sillä ei ole. Neuvostoon kuuluvat EU-maiden päämiehet, Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja komission puheenjohtaja. Eurooppa-neuvosto kokoontuu vähintään kaksi kertaa kunkin puolivuotiskauden aikana yleensä kahden tai kolmen päivän ajaksi.
Eurooppa-neuvosto on virallinen aloitteentekijä unionin tärkeimpien toimialojen yhteydessä. Sillä on myös valtuudet sopia vaikeista asioista, joista Euroopan unionin neuvosto ei ole päässyt yksimielisyyteen. Eurooppa-neuvosto käsittelee myös yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyviä, ajankohtaisia aiheita, jotta EU voisi diplomaattisissa kysymyksissä esiintyä yhtenä rintamana.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Euroopan unionin neuvosto eli ministerineuvosto

Euroopan unionin neuvostossa oman maansa asioita ajavat kunkin EU-maan hallitus ja ministerit. Neuvoston puheenjohtajana toimii kukin EU-maa vuorollaan. Kaikkiin neuvoston kokouksiin osallistuu yksi ministeri jokaisesta jäsenmaasta sen mukaan, mitä aihepiiriä käsitellään: onko kysymys esimerkiksi ulkoasioista, maataloudesta tai liikenteestä. Neuvostolla on lainsäädäntövalta, jonka se jakaa Euroopan parlamentin kanssa. Lisäksi neuvosto hyväksyy talousarvion yhdessä parlamentin kanssa. Neuvosto tekee myös Euroopan komission neuvottelemat kansainväliset sopimukset.
Neuvoston on tehtävä päätökset joko enemmistöpäätöksenä tai yksimielisesti, riippuen käsiteltävästä aiheesta. Yksimielinen päätös vaaditaan tärkeissä kysymyksissä, kuten perussopimuksen muuttaminen, uuden yhteisen politiikan aloittaminen tai uuden jäsenvaltion liittyminen. Useimmissa muissa tilanteissa käytetään määräenemmistöäänestystä, eli päätöksen hyväksymiseksi tarvitaan tietty ennalta määritetty äänimäärä. Kunkin EU-maan äänimäärä vastaa suurin piirtein sen väestön kokoa.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Euroopan komissio

Euroopan komissio edustaa koko unionin etuja. Jäsenmaiden hallitukset valitsevat sen jäsenet. Jäsenet nimitetään viideksi vuodeksi kerrallaan. Jäsenvaltiot sopivat nimityksistä keskenään, ja Euroopan parlamentin on hyväksyttävä ne. Komissio on vastuussa parlamentille, ja komission on erottava, jos parlamentti antaa sille epäluottamuslauseen. Komissiossa on vuodesta 2004 ollut yksi jäsen kutakin jäsenvaltiota kohti.
Komissio on hyvin itsenäinen, sillä sen pitää huolehtia koko EU:n edusta eikä se voi ottaa vastaan ohjeita yhdenkään jäsenmaan hallitukselta. ”Perussopimuksen valvojana” sen on taattava, että neuvoston ja parlamentin laatima lainsäädäntö pannaan täytäntöön jäsenvaltioissa. Jos näin ei tapahdu, komissio voi viedä asian Euroopan unionin tuomioistuimeen. Komissio on EU:n toimeenpanoelin, joten se toteuttaa neuvoston tekemät päätökset ja sillä on laajat valtuudet hallinnoida EU:n yhteisiä politiikanaloja, esimerkiksi tutkimusta ja teknologiaa, kehitysapua sekä aluepolitiikkaa, ja niitä koskevia määrärahoja.
Euroopan komissiota avustaa pääosin Brysselissä ja Luxemburgissa toimiva virkamiehistö, joka koostuu 36 pääosastosta ja toimialasta.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Tuomioistuin

Euroopan unionin tuomioistuimen tehtävä on varmistaa, että EU:n oikeutta noudatetaan ja perussopimuksia tulkitaan ja sovelletaan oikein. Tuomioistuin toimii Luxemburgissa, ja siinä on yksi tuomari kustakin jäsenvaltiosta ja näiden apuna kahdeksan julkisasiamiestä. Tuomarit nimitetään jäsenvaltioiden hallitusten yhteisellä sopimuksella kuuden vuoden toimikaudeksi, joka voidaan uusia.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Tilintarkastustuomioistuin

Euroopan unionin tilintarkastustuomioistuin pitää huolta siitä, että unionin tulot ja menot on mitoitettu oikein ja laillisesti ja talousarviota on hallinnoitu moitteettomasti. Siinä on kustakin jäsenvaltiosta yksi jäsen, joka nimitetään jäsenvaltioiden välisellä sopimuksella Euroopan parlamentin kuulemisen jälkeen.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Viralliset toimielimet > Euroopan keskuspankki

Frankfurtissa toimiva Euroopan keskuspankki (EKP) vastaa eurosta ja EU:n rahapolitiikasta.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Muut elimet

EU:n seitsemää virallista toimielintä tukee viisi muuta tärkeää elintä: Euroopan talous- ja sosiaalikomitea, Euroopan alueiden komitea, Euroopan investointipankki, Euroopan oikeusasiamies ja Euroopan tietosuojavaltuutettu. Euroopan ulkosuhdehallinto avustaa unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Toimielinten yhteiset elimet ja erillisvirastot

Toimielinten yhteisiä elimiä ovat julkaisutoimisto, joka tuottaa ja jakelee EU:ta koskevia julkaisuja, henkilöstövalintatoimisto, joka palkkaa henkilöstöä EU:n toimielimiin ja muihin elimiin, henkilöstökoulutuskeskus, joka tarjoaa koulutusta EU:n henkilöstölle, sekä tietotekniikan kriisiryhmä, joka käsittelee toimielinten tietotekniikkajärjestelmiin kohdistuvia uhkia.
Euroopan unionin jäsenmaihin on hajautettu erillisvirastoja hoitamaan tiettyjä teknisiä, tieteellisiä tai hallinnointitehtäviä.
Toimielimet, muut elimet ja erillisvirastot > Korkeimmat johtajat

Ursula von der Leyen,
Euroopan komission puheenjohtaja
António Costa,
Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja
Roberta Metsola,
Euroopan parlamentin puhemies
Kaja Kallas,
unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja
Christine Lagarde,
Euroopan keskuspankin pääjohtaja
Euroopan unionin oikeus

Euroopan unionin lainsäädäntö jakaantuu primaarilainsäädäntöön eli perussopimuksiin sekä sekundaarilainsäädäntöön.
Euroopan unionin oikeus > Perussopimukset

Euroopan unionin kaikki toiminta perustuu sen perussopimuksiin. Ne ovat jäsenmaiden kesken tehtyjä sitovia sopimuksia, joissa määritellään unionin tavoitteet, sen toimielimiä koskevat säännöt ja päätöksentekomenettelyt sekä suhteet unionin ja sen jäsenmaiden välillä. Perussopimukset ovat unionin jäsenmaiden vapaaehtoisesti ja demokraattisesti hyväksymiä.
Euroopan unionin tärkeimmät perussopimukset voimaantulovuosineen:
Lissabonin sopimus (2009)
Nizzan sopimus (2003)
Amsterdamin sopimus (1999)
Sopimus Euroopan unionista eli Maastrichtin sopimus (1993)
Euroopan yhtenäisasiakirja (1987)
Sulautussopimus eli Brysselin sopimus (1967)
Rooman sopimukset eli ETY:n ja Euratomin perustamissopimukset (1958)
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimus (1952–2002)
Euroopan unionin oikeus > Sekundaarilaindäädäntö

Euroopan unionin sekundaarilainsäädäntöön kuuluvat muun muassa asetukset, direktiivit ja päätökset. Ne on johdettu perussopimuksissa määritellyistä periaatteista ja tavoitteista.
Päätöksenteko

Euroopan unionin päätökset on Lissabonin sopimuksen voimaantulosta alkaen tehty tavalliseksi lainsäätämisjärjestykseksi kutsutun yleisen lainsäädäntömenettelyn mukaisesti. Poikkeuksellisesti yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa käytetään hallitustenvälistä menettelyä, ja unionin toimivaltaan siirrettyjen oikeus- ja sisäasioiden kohdalla sovelletaan edelleen erityismenettelyjä, joissa jäsenvaltioilla säilyy huomattava toimivalta.
Päätöksenteko > Lainsäädäntö

Euroopan unionin selvästi tärkein päätösmuoto on lainsäädäntö. Se voidaan jakaa sitoviin välineisiin, ei-sitoviin välineisiin sekä muihin välineisiin.
Unionin sitovat välineet ovat asetus, direktiivi ja päätös.
Asetus on yleisesti sovellettava pakollinen säädös. Se on kaikilta osiltaan velvoittava ja sitoo toimielimiä, jäsenvaltioita ja henkilöitä, joille se on osoitettu. Asetusta sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa heti sen voimaantulosta alkaen, ja sen oikeusvaikutukset sitovat kaikkien jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti.
Direktiivi on yleisesti sovellettava pakollinen säädös, joka on kuitenkin asetusta joustavampi, sillä valtiot voivat vapaasti valita keinot täyttääkseen kyseisen velvoitteen. Direktiiviä käytetään pääasiassa jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämiseen ja yhdenmukaistamiseen.
Päätös on kaikilta osin velvoittava säädös, jota ei voida panna täytäntöön puutteellisesti, valikoivasti tai osittain. Päätös voidaan osoittaa yhdelle tai useammalle vastaanottajalle tai antaa ilman määriteltyä vastaanottajaa.
Unionin lainsäädäädännöstä asetuksia on noin 70 prosenttia (vuonna 2012), päätöksiä noin 26 prosenttia ja direktiivejä 4 prosenttia. Direktiiveillä EU pyrkii harmonisoimaan unionin alueen oikeudenkäyttöä, ja muilla määräyksillä se pyrkii tarkentamaan oikeusperustaa ja ohjaamaan sen soveltamista ja tulkitsemista.
Unionin lainsäädännön ei-sitovia välineitä ovat suositukset ja lausunnot. Niillä ei ole velvoittavaa luonnetta, mutta niillä voidaan katsoa olevan poliittista vaikutusta.
Unionin lainsäädännön muihin välineisiin kuuluvat muun muassa toimielinten sisäiset säännöt sekä erilaiset toimintaohjelmat. Lainsäädäntöön kuulumattomia päätöksiä ovat unionin budjetista päättäminen, yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvät päätökset, perussopimusten muutoksista päättäminen sekä avoin koordinaatiomenetelmä.
Päätöksenteko > Toimivaltuudet

Euroopan unioni pystyy tekemään päätöksiä vain niillä politiikan osa-alueilla, joilla se on toimivaltainen. Euroopan unionin toimivaltuudet politiikan eri osa-alueilla voidaan jakaa neljään luokkaan sen mukaan, kuinka laajat ne ovat.
Aloja, joiden osalta toimivaltuudet on siirretty kokonaan tai lähes kokonaan EU:lle:
Ulkomaankauppa
Kilpailupolitiikka
Maatalouspolitiikka
Kalastuspolitiikka
Euroon liittyvät toimivaltuudet ja päätöksenteko
Aloja, joissa EU:lla on vahva rooli ja jäsenvaltioiden vaikutusmahdollisuudet ovat rajalliset:
Ympäristöpolitiikka
Aluepolitiikka
Sisämarkkinat
Tutkimus ja tuotekehittely
Rajat ylittävän rikollisuuden torjunta
Aloja, joissa päätösvalta on vahvasti jäsenvaltioilla ja EU:lla on vain avustava rooli:
Sosiaalipolitiikka
Ulkopolitiikka
Puolustus
Verotus
Terveydenhoito
Jäsenvaltioiden fiskaalipolitiikka
Aloja, joissa toimivaltuudet ovat yksinomaan tai lähes yksinomaan jäsenvaltioilla:
Koulutuspolitikka
Kulttuuripolitiikka
Asuminen
Päätöksenteko > Poliittiset agendat

Unionin päätöksentekoon vaikuttaa poliittisten päätöksentekijöiden poliittinen agenda eli se asioiden joukko, jotka tiettynä ajanhetkenä ovat päätöksentekijöiden erityisen kiinnostuksen kohteena. Poliittinen agenda määrittelee, mitkä asiat päätyvät käsiteltäviksi. Unionin yleisen päätöksentekoagendan ohella jokaiselle EU:n toimielimelle voidaan myös määritellä sen tehtäviin liittyvä oma päätöksentekoagenda. Erilaiset eturyhmät pyrkivät lobbaamalla vaikuttamaan itselleen tärkeiden kysymysten päätymiseen unionin päätöksenteon agendalle.