stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gianni De Biasi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Giovanni De Biasi
Syntymäaika: 16. kesäkuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Sarmede, Treviso, Italia
Seura
Seura:  Azerbaidžan
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1974–1975 1975–1978 1976–1977 1977–1978 1978–1983 1983–1986 1986–1987 1987–1989 1989–1990 |  Treviso FBC  Inter Milano → AC Reggiana → Pescara Calcio  Brescia Calcio  US Palermo  Vicenza Calcio  Treviso FBC  Bassano Virtus | 25 (5) 0 (0) 24 (0) 24 (0) 161 (13) 105 (7) 19 (0) 51 (3) – (–) |
Valmennusura
1990–1991 1991–1992 1992–1993 1993–1996 1996–1997 1997–1999 1999–2003 2003–2005 2005–2006 2007 2007–2008 2008 2009–2010 2011–2017 2017 2020–:  Bassano Primavera   Vicenza Primavera  FC Vastese  Carpi FC  Cosenza Calcio  SPAL  Modena FC  Brescia Calcio  Torino FC  Torino FC  Levante UD  Torino FC  Udinese Calcio  Albania  Deportivo Alavés  Azerbaidžan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Gianni De Biasi (s. 16. kesäkuuta 1956) on italialais-albanialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2020 lähtien hän on toiminut Azerbaidžanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
De Biasi sai Albanian kansalaisuuden maaliskuussa 2015. Hänen vaimonsa on albanialainen.
Ura pelaajana

De Biasi aloitti peliuransa Treviso FBC:ssä 1974 ja siirtyi yhden kauden jälkeen FC Internazionale Milanoon. Peliaikaa Nerazzurissa ei kuitenkaan tullut ja kaudella 1976/77 hän pelasi lainalla Serie C:ssä pelanneessa Reggianassa ja seuraavalla kaudella juuri pääsarjaan nousseessa Pescara Calciossa.
Lainapestien jälkeen De Biasi myytiin Brescia Calcioon, jota hän edusti seuraavat viisi kautta. Keväällä 1982 seura putosi Serie C1:een, jossa De Biasi edusti seuraa yhden kauden. Tämän jälkeen hän siirtyi US Città di Palermoon, jota edusti seuraavat kolme kautta. Jätettyään Palermon 1986 De Biasi pelasi vielä Vicenza Calciossa, Trevisossa ja Bassano Virtusissa ennen kuin lopetti uransa 34-vuotiaana vuonna 1990.
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä

| Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Arto Paasilinna
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1991
Sivumäärä:  223
ISBN:  9789510171608

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1991 WSOY:n kustantamana. Kirja on käännetty ranskaksi 1998 (La cavale du géomètre) ja ruotsiksi 1994 (Livet är kort Rytkönen lång).
Kirjan tapahtumat

Maanmittausneuvos Taavetti Rytkösen muisti ei ole enää parhaimmillaan, mutta vauhtia löytyy. Suomi vaikuttaa tutulta valtakunnalta, jota täytyy lähteä kiertelemään taksilla. Rahaa löytyy tuhannen markan seteleitä povitaskussa kaksi senttimetriä paksu nippu. Tästä alkaa taistojen tie.
Sovitukset

Ere Kokkonen on käsikirjoittanut ja ohjannut kirjasta samannimisen elokuvasovituksen, joka sai ensi-iltansa vuonna 1996. Elokuvan pääroolissa Taavetti Rytköstä näytteli Kalevi Kahra.
Esa Hellgrén

Esa Antero Hellgrén (s. 20. joulukuuta 1933 Nurmijärvi) on suomalainen insinööri ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Hellgrénin vanhemmat olivat maalari Väinö Johannes Hellgrén ja Lyyli Aleksandra Peltonen. Hän avioitui vuonna 1960 filosofian maisteri Ritva-Liisa Sinikka Mikkolan kanssa. Hellgrén tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta vuonna 1953 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1960. Hellgrén oli Helsingin kaupungin sähkölaitoksen, vuodesta 1977 Helsingin kaupungin energialaitos, muuntamoinsinööri 1960, kaapeli-insinööri 1960–1962, tarkastustoimiston päällikkö 1962–1969, sähkönmyyntitoimiston päällikkö 1969–1974, työtoimiston päällikkö 1974–1983 ja jakeluosaston päällikkö 1983–1985. Suomen Sähkölaitosyhdistyksen toimitusjohtajan varamies hän oli 1985–1986 ja toimitusjohtaja 1986–1994 ja Sähkötarkastuskeskuksen toimitusjohtaja 1995–1996. Hellgrén oli myös SLY-Palvelu-yhtiön toimitusjohtaja sekä Helsingin teknillisen oppilaitoksen tuntiopettaja 1962–1974. Hänellä on ollut lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Energianeuvoksen arvonimen vuonna 1992 saanut Hellgrén on sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1989).
Julkaisuja

Dieselsähköisen linjaveturin malli H r 12 sähkölaitteiden huollon ja korjauksen suunnittelu, 1960 (diplomityö)
Palotarkastajan sähkötekniikan oppikirja, 1974, Esa Hellgrén, Reino Suonuuti, Kurt Melander
Palotarkastajan sähköasennusten tarkastusopas, 1979,  Esa Hellgrén, Reino Suonuuti
Sähköturvallisuus: kouluttajakurssi, 1979, toim. muiden kanssa
Kytkinlaitteet, 1981, toim. muiden kanssa
Työturvallisuus sähkötöissä, 1983, toim. muiden kanssa
Asennustarkastukset, 1984, toim. muiden kanssa
Sähköasennukset 2, 1987,  toim. muiden kanssa
Erkki V. Salokannel

Erkki Valdemar Salokannel (1. elokuuta 1923 Ylöjärvi – 24. heinäkuuta 1998 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Salokannel kävi kansakoulun ja sen jälkeen hänellä oli mainosalan opintoja. Hän toimi somistajana ja mainospäällikkönä OTK:lla sekä SOK:lla Kemissä ja Hämeenlinnassa sekä Tampereella vuosina 1940–1955. Hän oli yhteysjohtajana Mainos Lehmus oy:ssä 1955–1978 sekä tilapäisenä tiedotussihteerinä ja Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlatoimikunnan sihteerinä 1978–1979. Vuodesta 1980 Salokannel oli Mainostoimisto pk-mainoksen mainospäällikkö. Hän oli myös pakinoitsija (nimimerkillä Punainen neilikka) Kansan Lehdessä vuosina 1962–1971.
Salokanteleen vanhemmat olivat varastomies Ahto Johannes Salokannel ja Hilma Vilhelmiina (o.s. Leponiemi). Puoliso oli Helvi Sylvi (o.s. Pirhonen) vuodesta 1949.
Teoksia

Puujalka, romaani.  Lehmus, Tampere 1961
Raju on kranaatin tie, romaani.  Weilin & Göös 1977
Sotainvalidien veljesliiton Tampereen osasto ry 50 vuotta, toimittaja Erkki Salokannel.  Sotainvalidien veljesliitto, Tampereen osasto 1991
Raudan satuttama: kohtauksia sotainvalidi Matti Vartin elämästä, romaani.   WSOY 1993
Palkinnot

Suomen Kirjailijaliiton apuraha 1993
Galatás

Galatás (kreik. Γαλατάς) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Galatás, kaupunki Chanián kunnassa Chanián alueyksikössä Kreetan alueella
Galatás, kylä Minóa Pediádan kunnassa Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella
Galatás, minolaisaikaisen palatsin ja kaupungin arkeologinen kohde lähellä Galatáksen kylää
Galatás, kaupunki Troizinía-Méthanan kunnassa Saarten alueyksikössä Attikan alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Galatás”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erik Adlercreutz

Erik Adlercreutz.
Erik Alfred Herman Adlercreutz (7. syyskuuta 1899 Helsinki – 13. lokakuuta 1989 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri ja dosentti, Adlercreutzin aatelissuvun päämies.
Adlercreutzin vanhemmat olivat kaupunginvouti, valtiopäivämies Herman Adlercreutz ja Naima Sofia Charpentier. Adlercreutz tuli ylioppilaaksi 1917 ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1928. Adlercreutz erikoistui sisätautioppiin, teki opintomatkoja Eurooppaan ja hoiti yliopistossa sisätautiopin dosentuuria vuosina 1934–1966. Hän luennoi myös mm. Ruotsissa ja Ranskassa ja hoiti lääkärintointa useissa eri sairaaloissa. Helsingin diakonissalaitoksen 2. sisätautiosaston ylilääkärinä Adlercreutz toimi 1935–1950. Hänellä oli useita alansa luottamustoimia. Adlercreutz oli sotilasarvoltaan reservin lääkintämajuri.
Erik Adlercreutz oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisestä avioliitosta (1931–1939) Elisabeth Hedvig Adlercreutzin kanssa syntyi kolme lasta, näiden joukossa professori Herman Adlercreutz ja arkkitehti Eric Adlercreutz. Toisesta avioliitosta (1939–) Margaretha Lerchen kanssa syntyi kaksi lasta.
Erik Abrahamsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erik Abrahamsson |  Erik Abrahamsson |  Erik Abrahamsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | Pituushyppy |  |
Erik Adolf Efraim Abrahamsson (28. tammikuuta 1898 Södertälje – 19. toukokuuta 1965 Södertälje) oli ruotsalainen yleisurheilija, jääpalloilija, jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Södertälje SK.
Abrahamsson pelasi Södertäljen jääpallojoukkueessa jo vuonna 1914 ja meni myöhemmin seuran jääkiekkojoukkueeseen, jossa voitti maansa mestaruuden vuonna 1925. Hän myös voitti hyökkääjänä jääkiekon Euroopan-mestaruuden vuonna 1921. Abrahamsson kilpaili yleisurheilussa Antwerpenin olympialaisissa 1920, joissa hän sai pituushypyssä pronssia tuloksellaan 708 cm. Hän hyppäsi ennätyksekseen 712 senttiä vuonna 1923 ja voitti lajissa maansa mestaruuden kolmesti vuosina 1921–1923.
Myös Erikin veli Carl oli urheilija.
Galatás (palatsi)

| Galatás> Γαλατάς |
| --- | --- |
 Galatáksen palatsin raunioita.
Sijainti
 Galatás
Koordinaatit:  35°10′28″N, 25°14′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Minóa Pediáda, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  palatsi ja kaupunki
Huippukausi:  2000–1450 eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri
Aiheesta muualla
  Galatás Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galatás (kreik. Γαλατάς) on minolaisaikaisen palatsin ja kaupungin arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Minóa Pediádan kunnassa lähellä nykyistä Galatáksen kylää, josta se on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Galatáksen palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Faistoksen, Málian ja Káto Zákroksen palatsien ohella. Palatsi oli rakennettu niin kutsutulla uudella palatsikaudella, eikä sen paikalla ollut aiemmin sijainnut palatsia. Palatsi löydettiin tunnetuista minolaisista palatseista viimeisenä 1990-luvun alussa. Kaivaukset paikalla alkoivat vuonna 1992, ja vuonna 1997 tutkijat osasivat kertoa löytäneensä paikalta aiemmin tuntemattoman palatsin. Palatsin kaivaukset päättyivät vuonna 2005. Tämän jälkeen kaivaukset ovat jatkuneet palatsia ympäröivässä minolaisessa kaupungissa.
Elämä on helvettiä

Elämä on helvettiä (engl. Life in Hell) on Simpsonien luojan Matt Groeningin vuonna 1977 aloittama sarjakuva, jossa seikkailee ihmisen kaltaisia kaneja ja homoseksuaalinen pariskunta. Piirrokset eivät käsittele ainoastaan hauskanpitoa ja naureskelua, vaan myös ulkopuolisuutta, itseinhoa ja väistämättömän tuhon pelkoa. Sarjakuvan hahmot yleensä näkyvät taustalla tai puhumattomina hahmoina Matt Groeningin sarjoissa (esim. Bongo on lemmikkipuodin mikroaaltouunissa Futuraman jaksossa "Joulutarina".)
Hahmot

Binky on katkera, masentunut, ulkopuolinen ja siten ihan "normaali" kani ja sarjakuvan päähenkilö. Yleensä hän on varsin pelokas.
Sheba on Binkyn entinen tyttöystävä.
Hulgalla ja Binkyllä on yhden illan juttu.
Bongo on Binkyn ja Hulgan avioton lapsi, jolla on vain yksi korva.
Snarla on Bongon luokkatoveri ja ihastus, vaikka onkin kissa.
Herra Shute on Bongon opettaja ja jänis.
Akbar ja Jeff ovat joko "veljeksiä, rakastavaisia tai molempia". Joka tapauksessa he ovat mitä ilmeisimmin homoseksuaaleja ja eräässä vaiheessa paljastuu, että kaikki homoseksuaalit heidän maailmassaan näyttävät samalta.
Herra Simpson on Binkyn pomo.
Matt Groening näyttäytyy sarjakuvissa partasuisena ja silmälasipäisenä kanina.
Will ja Abe ovat Matt Groeningin kaksi poikaa.
Bart Simpson vilahtelee toisinaan sivuhahmona sarjassa.
Julkaisuja suomeksi

Rakkaus on yhtä helvettiä (Love is Hell)
Työ on yhtä helvettiä (Work is Hell)
Koulu on yhtä helvettiä (School is Hell)
Lapsuus on yhtä helvettiä (Childhood is Hell)
Matkaopas helvettiin (How to Go to Hell)
Päin helvettiä (The Road to Hell)
Euroislam

Katolinen kirkko, moskeija ja ortodoksinen kirkko Bosanska Krupassa, Bosnia ja Hertsegovinassa.
Euroislam, tai eurooppalainen islam, on analyyttinen termi Euroopassa harjoitettavalle islamille.
Islamilla on pitkä historia Euroopassa, joka näkyy esimerkiksi Espanjaa lähes 800 vuotta hallinneiden maurien jäljiltä. Tämä on vaikuttanut mm. paikalliseen arkkitehtuuriin, ruokakulttuuriin ja jopa espanjan kieleen.
Balkanilla islam on ollut näkyvä uskonto osmanien vaikutuksesta, ja vielä tänäkin päivänä monissa Balkanin maissa islam on enemmistön uskonto tai näkyvä vähemmistön uskonto. Esimerkiksi Pohjois-Makedonian väestöstä kolmannes on muslimeita ja Bosnia-Hertsegovinassa muslimit ovat suurin yksittäinen uskonnollinen ryhmä (46 % koko väestöstä).. Albaniassa islam on enemmistön uskonto (56,7 % koko väestöstä vuonna 2011).
Euroislam näkyy mm. siinä, miten Eurooppaan tulleet maahanmuuttajat ovat muovanneet omaa uskoaan uuteen kotimaahan sopivaksi. Tähän puolestaan on vaikuttanut Euroopassa vallitseva ajattelun ja tulkinnan vapaus, joka mahdollistaa oman uskonnon yksilöllisemmän tulkinnan.. Sellaisissa Euroopan maissa, joihin islam on saapunut maahanmuuton seurauksena (esim. Saksa ja Ranska), on haluttu alkaa puhua esimerkiksi ranskalaisesta islamista ennemmin kuin islamista Ranskassa, tai saksalaisista muslimeista eikä muslimeista Saksassa 1990-luvulta lähtien. Tällä on haluttu vahvistaa ajatusta siitä, että muslimit ovat kansalaisia siinä missä muutkin..
Yksi tunnetuimmista euroislamin edustajista on lontoolainen imaami Ajmal Masroor, joka on arvostellut kovasanaisesti mm. Saudi-Arabian luomaa islamista.
Esa Peltola

Esa Peltola on suomalais-australialainen eläkkeellä oleva urheiluvalmentaja. Hän on valmentanut mm. australialaista Patrick Johnsonia, joka oli vuonna 2003 maailman nopein mies ajalla 9,93. Hän aloitti seuravalmentajana 15-vuotiaana Kauhajoen Karhussa. Peltola kouluttautui fysioterapeutiksi ja valmistui Jyväskylän yliopistossa liikuntatieteiden maisteriksi. Vuosina 1983–1988 Peltola toimi Suomen Urheiluliiton pika- ja aitajuoksun päävalmentajana. Vuosina 1989–1991 Peltola toimi Qatarin yleisurheilun maajoukkuevalmentajana. Vuonna 1992 Peltolaa pyydettiin AIS:n (Australian Institute of Sport) kykyjenetsijäksi. Peltola tuli yleisurheilun maajoukkuevalmennuksen pariin, kun maan lajiliiton päävalmentaja Phil King rekrytoi hänet mukaan. Yleisurheilijoiden lisäksi hän teki työtä muun muassa lentopallon, kaukalopikaluistelun ja jonkin verran myös uinnin parissa.
Erik A. Alftan

Erik Alfons Alftan (2. tammikuuta 1908 Viipuri – 22. maaliskuuta 1995 Tampere) oli suomenruotsalainen tekstiiliteollisuuden palveluksessa työskennellyt insinööri ja kirjailija. Hänen poikansa oli kirjailija Robert Alftan.
Alftan tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista, valmistui diplomi-insinööriksi 1931 ja jatkoi opintojaan stipendin turvin Saksassa ja Englannissa. Hän toimi Porin Puuvillan kutomonjohtajana, vuosina 1945–1950 Sörforsan pellavatehtaan teknillisenä johtajana Ruotsissa ja 1950–1961 Finlaysonin tehtaiden teknillisenä johtajana Tampereella. Myöhemmin hän oli yli vuosikymmenen ajan YK:n tehtävissä tekstiiliteollisuuden asiantuntijana useissa Aasian ja Afrikan kehitysmaissa, kuten Sri Lankassa, Iranissa, Egyptissä ja Tansaniassa.
Teoksia

Mördande konkurrens: Kriminalroman. Schildt, Helsingfors 1945
Murhaava kilpailu: Salapoliisiromaani. Mantere, Helsinki 1948.
Testamentet: Detektivberättelse för ungdom. Schildt, Helsingfors 1947
Expert i tredje världen.  ETA, Ekenäs 1977
Gabriel Chaves

Gabriel Chaves vuonna 2018.
Gabriel "Gabby" Chaves (s. 7. heinäkuuta 1993 Bogotá) on kolumbialainen moottoriurheilija. Voitettuaan lukuisia karting-sarjojen mestaruuksia hän siirtyi vuonna 2007 Skip Barber -sarjoihin Yhdysvaltoihin. Vuonna 2008 Chaves siirtyi Formula BMW -sarjaan. Hän sijoittui neljänneksi Formula BMW Pacific ja sijalle 14 Formula BMW World Finals -sarjassa. Chaves jatkoi sarjassa vuonna 2009 voittaen Amerikan Formula BMW-sarjan mestaruuden. Vuonna 2010 hän kilpaili Italian F3-mestaruussarjassa sijoittuen kymmenenneksi saavuttaen Vuoden tulokas -palkinnon. Vuonna 2011 Chaves kilpaili GP3-sarjassa Addax-tallissa. Hän ajoi neljänneksi Valencian kilpailussa. Sprinttikilpailussa hän oli viides. Chaves keräsi kauden aikana 8 pistettä sijoittuen sijalle 19. Vuonna 2012 Chaves ajaa Star Mazda Championship-sarjassa.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Addax Team | TURFEA 10 | TURSPR 12 | ESPFEA 13 | ESPSPR 6 | EURFEA 4 | EURSPR 5 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 14 | GERFEA 27† | GERSPR 17 | HUNFEA 23 | HUNSPR Kesk. | BELFEA 16 | BELSPR 16 | ITAFEA 17 | ITASPR 7 | 8 | 19. |
Gisele Marvin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gisele Marvin |  Gisele Marvin |  Gisele Marvin |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 |  |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kiina 2008 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 2009 |  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2011 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2013 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2007 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2012 |  |  |
Gisele "Gigi" Marvin (s. 7. maaliskuuta 1987 Warroad, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa sekä MM-kilpailuissa viisi kultaa ja kaksi hopeaa. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.
Marvin on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2008, 2009, 2011, 2013 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2007 ja 2012.
Marvin on edustanut Minnesotan yliopistoa vuosina 2005–2009, Minnesota Whitecapsiä kaudella 2010–2011, Boston Bladesia vuosina 2011–2013 sekä Boston Pridea vuodesta 2015.
Eve Arden

| Eve Arden |
| --- | --- |
 Eve Arden 1940-luvulla
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eunice Mary Quedens
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1908 Mill Valley, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 12. marraskuuta 1990 (82 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Our Miss Brooks   Mildred Pierce – amerikkalainen nainen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eve Arden 1940-luvulla
Eve Arden (alk. Eunice Mary Quedens; 30. huhtikuuta 1908 Mill Valley, Kalifornia, Yhdysvallat – 12. marraskuuta 1990 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli Emmy -palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.
Eve Ardenin tunnetuin rooli oli Connie Brooks radio- ja televisiosarjassa Our Miss Brooks, jonka televisioversiosta hän sai Emmy -palkinnon. Vuoden 1945 roolistaan elokuvassa Mildred Pierce – amerikkalainen nainen, hän oli Oscar -ehdokkaana parhaasta naissivuosasta.
Arden kuoli 82-vuotiaana. Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Gianna Pederzini

Giovanna Elisabetta Anna "Gianna" Pederzini (10. helmikuuta 1900 Avio – 12. maaliskuuta 1988 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.
Pederzini menetti isänsä 10-vuotiaana. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän muutti perheineen Napoliin. Hän sai opetusta Fernando De Lucialta. Pederzini teki oopperadebyyttinsä Preziosillan roolissa Kohtalon voiman esityksessä vuonna 1923. Uransa ensimmäisinä vuosina hän esiintyi myös eräissä alttorooleissa.
Pederzini esiintyi vuodesta 1930 La Scalassa. Covent Garden -debyyttinsä hän teki vuonna 1931. Keskeisessä roolissaan Carmenina Pederzini teki ensimmäisen esiintymisensä Istanbulissa 11. huhtikuuta 1924. Gabriella Besanzonin jäätyä eläkkeelle hänestä tuli La Scalan suosituin Carmen. Conchita Supervian kuoltua hänestä tuli myös johtava Gioacchino Rossinin ohjelmiston tulkitsija. Pederzinin ensimmäiset äänitykset ovat vuodelta 1930. Erottuaan miehestään Pederzini oli fasisti Roberto Farinaccin rakastajatar. Farinacci ammuttiin 28. huhtikuuta 1945, ja lehdissä virheellisesti väitettiin myös Pederzinin saaneen surmansa. Hänen kotinsa joutui ryöstelyn kohteeksi. Hän oli jonkin aikaa poissa julkisuudesta, mutta jatkoi uraansa Argentiinassa. Hän teki esiintymisiä Teatro Colónissa vuosina 1946–1947, jossa oli laulanut jo vuosina 1937–1939. Palattuaan Italiaan Pederzini jatkoi uraansa, ja kaudella 1956–1957 hän teki paluun La Scalaan. Hän vetäytyi näyttämöltä vuonna 1960 tai 1961 ja piti 1970-luvun loppupuolelle asti kursseja Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa.
Pederzini osallistui Ildebrando Pizzettin Vanna Lupan, Arthur Honeggerin Judithin ja Francis Poulencin Dialogues des Carmélites'n kantaesityksiin. Hän esiintyi Carmine Gallonen elokuvaversiossa Giuseppe Verdin Trubaduurista.
Gianna D'Angelo

Gianna D'Angelo (1961)
Gianna D'Angelo, alkuperäiseltä nimeltään Jane Angelovich (18. marraskuuta 1929 Hartford, Connecticut – 27. joulukuuta 2013 Mint Hill, NC) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänityypiltään koloratuurisopraano.
D'Angelo opiskeli Juilliard Schoolissa ja sitten Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla. Opettajansa neuvosta hän italialaisti nimensä. Ammattimaisen debyyttinsä D'Angelo teki vuonna 1954 Gildan roolissa Rigolettossa Caracallan kylpylöiden luona Roomassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Glyndebournen festivaalilla Rosinan roolissa Sevillan parturissa. D'Angelo oli suosittu esiintyjä Italian teattereissa 1960-luvun ajan. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Lucia di Lammermoorin nimiroolissa San Franciscossa vuonna 1959. Vuonna 1961 hän debytoi Metropolitan-oopperassa Gildana Jan Peercen ja Robert Merrillin vastaesiintyjänä. Kaikkiaan hän esiintyi kahdeksan kauden aikana Metropolitan-oopperassa 45 kertaa. Vuonna 1962 hän tulkitsi Zerbinettan roolin Metropolitan-oopperan ensimmäisessä Ariadne auf Naxos -oopperan esityksessä. Kapellimestarina toimi Karl Böhm. D'Angelon roolien joukossa Metropolitan-oopperassa olivat myös Rosina, Norina, Lucia di Lammermoor, Amina ja Yön kuningatar.
D'Angelo esiintyi usein muidenkin yhdysvaltalaisyhtiöiden kanssa esimerkiksi New Orleansissa, Philadelphiassa ja Houstonissa. Hän teki useita levytyksiä, kuten Musettana La bohèmessa (Decca, 1958) ja Olympiana Hoffmannin kertomuksissa (EMI, 1964). Uransa laulajana päätettyään D'Angelo työskenteli Jacobs School of Musicin henkilökunnan jäsenen Indianan yliopistossa (1970–1997).
Giannelli Imbula

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Giannelli Imbula Wanga
Syntymäaika: 12. syyskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Vilvoorde, Belgia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 186 cm
Paino: 77 kg
Seura
Seura: Lecce (lainalla Stoke Citystä)
Pelinumero: 85
Junioriseurat
1998–1999: US Argenteuil
2000–2004: Racing Club
2004–2005: PSG
2005–2007: Racing Club
2007–2009: Guingamp
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2013 | Guingamp | 90 | (4) |
| 2013–2015 | Marseille | 66 | (3) |
| 2015–2016 | Porto | 10 | (0) |
| 2016– | Stoke City | 0 | (0) |
| 2017–2018 | → Toulouse |  |  |
| 2018–2019 | → Rayo Vallecano |  |  |
| 2019– | → Lecce |  |  |
Maajoukkue
| 2013 | Ranska U20 | 4 | (1) |
| 2013–2014 | Ranska U21 | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. tammikuuta 2016.
Giannelli Imbula Wanga (synt. Gilbert Imbula, s. 12. syyskuuta 1992 Vilvoorde, Belgia) on belgialais-ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Lecceä lainalla englantilaisseura Stoke Citystä. Vasenjalkainen Imbula on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hänellä on myös Kongon demokraattisen tasavallan passi.