stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fernando Sor
Elämäkerta

Melko varakkaaseen perheeseen syntynyt Sor polveutui pitkästä sukulinjasta ammattisotilaita ja alun perin hänen aikeenaan olikin jatkaa tätä perinnettä. Sor kuitenkin hylkäsi sotilasuran ja kiinnostui musiikista, kun hänen isänsä tutustutti hänet italialaiseen oopperaan. Sorin isä opetti hänelle myös kitaransoittoa, vaikka kitara ei siihen aikaan ollutkaan varsinaisesti konserttisoitin, vaan sitä saattoi kuulla lähinnä kapakoissa.
Sor opiskeli musiikkia luostarissa Montserrat-vuoren rinteillä ja sävelsi siellä myös ensimmäiset teoksensa kitaralle. Sor joutui kuitenkin lopettamaan opintonsa hänen isänsä kuoltua, sillä hänen äidillään ei ollut varaa kustantaa niitä.
Vuonna 1808, kun Napoleon Bonaparte hyökkäsi Espanjaan, Sor alkoi säveltää kitaralle kansallismielistä musiikkia, johon usein liittyi isänmaallisia sanoituksia. Kun Espanjan armeija kukistui, hän myöntyi kuitenkin hänelle tarjottuun hallinnolliseen virkaan uudessa hallituksessa. Vuonna 1813 Sor ja monet muut ranskalaisten kanssa veljeilleet taiteilijat ja aristokraatit lähtivät Espanjasta, kun ranskalaiset ajettiin pois maasta. Hän muutti Pariisiin, eikä enää koskaan palannut kotimaahansa.
Pariisissa Sor saavutti mainetta kaupungin taideyhteisössä sävellystensä ja kitaransoittotaitojensa ansiosta. Lopulta hän alkoi tehdä konserttikiertueita muualle Eurooppaan ja tuli kuuluisaksi ympäri Eurooppaa. Vuonna 1827 Sor asettui aloilleen ja päätti asua koko loppuelämänsä Pariisissa. Hänen sävellystyönsä jatkui varsin tuotteliaana.
Sorin viimeiseksi teokseksi jäi messu, jonka hän sävelsi vuonna 1837 kuolleelle tyttärelleen. Tyttären kuolema sai jo valmiiksi huonossa kunnossa olevan Sorin syvän masennuksen valtaan. Hän kuoli vuonna 1839 kieli- ja kurkkusyöpään.
Aiheesta muualla

Kaikki Sorin sävellykset
Numlahti

Numlahden maalaismaisemaa Kirkonkylään vievällä Hongisojantiellä.
Numlahti (ruots. Numlax) on kylä Nurmijärvellä. Kylä sijaitsee Perttulan kaakkoisosassa sijaitsevan Hongisojantien varrella, joka alkaa Lopentiestä jatkuen Kirkonkylän suuntaan. Numlahdessa sijaitsee mainittujen teiden yhtymäkohdassa kulttuurihistoriallisesti arvokas Numlahden kartano, joka on saanut alkunsa vuonna 1594 ja on täten pitäjän vanhin kartano. Kartanon maita erotettiin toisen maailmansodan jälkeen lunastettavaksi Karjalasta saapuneelle siirtolaisväestölle, muodostamalla näin ns. "karjalaiskylän". Perttulan, Uotilan ja Numlahden välissä sijaitsi aikoinaan nyttemmin pelloksi kuivatettu Kuhajärvi, jota 1830–1850-luvuilla kuivatettiin ensin osittain, sitten 1920–1940-luvuilla kokonaan. Numlahdella ei ole omaa koulua, vaan koululaiset kulkevat kunnan muihin kouluihin.
Numlahti tunnetaan myös NJMK:n eli Nurmijärven moottorikerho ry:n järjestämistä motocross-ajojen tapahtumapaikkana.
Numlahti tulee toimimaan toisena alkupisteenä tulevalle Klaukkalaa kiertävälle ohitustielle tien toisen alkupään ollessa Hämeenlinnanväylässä.
Kirjallisuutta

Ojanne, Jaakko: Kuhajärven rantamilla.  Perttula, Nurmijärvi:  Klingendahl Paino Oy, 2016.  ISBN 978-952-5435-35-1.
Osman Aqçoqraqlı

| Osman Aqçoqraqlı |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1879  Bahtšisarai, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 17. huhtikuuta 1938 (59 vuotta)  Simferopol, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija, opettaja, poliitikko
Osman Aqçoqraqlı (3. tammikuuta 1879 – 17. huhtikuuta 1938[lähde? ]) oli krimiläinen kirjailija, poliitikko, opettaja ja etnografi.
Aqçoqraqlı syntyi 1879 Bahtšisaraissa. Hänen isänsä oli kalligraafikko, jotka mm. koristeli moskeijoita. Osman sai kävi peruskoulunsa kotikaupunkinsa koraanikoulussa ja osoitti samanlaista taipumusta kalligraafikon taitoja kuin isänsäkin. Tämän jälkeen hän lähti jatkamaan opintojaan Osmanivaltakuntaan vuonna 1895. Vuosina 1899–1901 Aqçoqraqlı opetti kalligrafiaa Pietarin valtionyliopistossa, minkä jälkeen hän palveli armeijassa seuraavat neljä vuotta. Pietarissa hän työskenteli yhdessä kuuluisan turkologin İlyas Borağanskyin kanssa. Myöhemmin Aqçoqraqlı toimi samassa yliopistossa myös luennoitsijana ja opetti arabiaa ja turkkilaisia kieliä. Lisäksi hän tutki Krimin keskiaikaisia tekstejä.
Vuonna 1917 Aqçoqraqlı valittiin edustajaksi lyhytikäiseksi jääneen Krimin kansantasavallan parlamenttiin. Vuonna 1922 hän aloitti osmaaniturkin ja kalligrafian opettajana Krimin tataarien pedagogisessa instituutissa, jossa hän opetti myös Krimin tataarien kansan historiaa ja kulttuuria. Hän kirjoitti kirjoja Krimin tataarien ja myös yleensä turkkilaisten kansojen, historiasta, minkä lisäksi hän kirjoitti krimintataarinkielisiin lehtiin.
1920-luvun voidaan sanoa olleen Aqçoqraqlın tutkimusta ja luovaa työtä ajatellen kaikkein tuottoisin vuosikymmen: hän julkaisi pari tusinaa artikkelia, jotka käsittelivät historiaa, arkeologiaa ja etnografiaa. Vuonna 1925 hän lähti yhdessä Usejin Bodaninskin kanssa kiertämään ympäri Krimin niemimaata tarkoituksenaan tehdä etnologista kenttätyötä keräten mm. runoja. Toinen merkittävä tutkimusintrsessi olivat Krimin tataarien käyttämät sinetit, eli tagmat, joita Aqçoqraqlı keräsi noin 400 kappaletta. Sittemmin Aqçoqraqlın tekemästä työstä on tullut elintärkeä lähde Krimin tataarien kulttuuria, kirjallisuutta ja historiaa tutkiville.
Viimeiset vuotensa Aqçoqraqlı vietti Bakussa. Hänet pidätettiin 7. huhtikuuta 1938. Häntä syytettiin vakoilusta ja panturkkilaisen nationalismin kannattamisesta. Hänet teloitettiin ampumalla 17. huhtikuuta. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Krimin tataareihin kuuluneita intelligentsian jäseniä.
Néa Erythraía

| Néa Erythraía Νέα Ερυθραία |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Néa Erythraía
 Koordinaatit: 38°05′34″N, 23°49′10″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Pohjois-Ateena
Kunta:  Kifisiá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  460503
Väkiluku (2011):  17 379
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  146 xx
Suuntanumero(t):  210
Rekisterikilpi:  Z
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Néa Erythraía (kreik. Νέα Ερυθραία) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kifisián kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νέας Ερυθραίας, Dimotikí Enótita Néas Erythraías) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pohjois-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 17 379 (vuonna 2011).
Néa Erythraía sijaitsee noin 15 kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen. Kaupungin nimi, ”Uusi Erythraia”, viittaa Vähässä-Aasiassa sijainneeseen Erythrain kaupunkiin. Néa Erythraía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kifisián kuntaan yhdessä Ekálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Otto Engström

Otto Engström.
Otto Ingemar Engström (3. maaliskuuta 1853 Uusikaarlepyy – 7. toukokuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen gynekologi. Hän oli vuodesta 1892 naistentautien ylimääräinen professori. Vuodesta 1886 hän antoi lääketieteen opetusta omassa sairaalassaan, joka sai valtion tukea. Hänellä on ollut merkittävä asema Suomessa erityisesti naistentautien ja synnytysopin alalla.
Engtsröm kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön yhtenä Helsingin kolmesta edustajasta, kun kauppaneuvos Leonard Borgström luovutti valtakirjalla paikkansa hänelle.
Nyt kiitosvirteni riemuin laulan

Nyt kiitosvirren mä riemuin laulan on laajalti tunnettu hengellinen laulu etenkin herätysliikkeiden parissa. Norjalainen pappi Lars Oftedal (1838–1900) kirjoitti laulun sanat vuonna 1874 Fredrik Engelken laulun (1872) pohjalta. Engelken laulu (Vi äro köpta och återlösta) on sekin käännetty suomeksi (Me oomme ostetut ja lunastetut). Oftedalin versio käännettiin suomeksi vuonna 1920.
Laulun melodia on toisinto norjalaisesta kansansävelmästä. Pohjoismaisissa virsikirjoissa onkin erilaisia muunnoksia kyseisestä melodiasta (esim. Virsikirja nro 925 Maa järkkyy, murtuu).
Julkaistu

Siionin laulut nro 293
Siionin matkalaulut nro 186 Nyt kiitosvirsin mä riemuin laulan
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 728
Sions Sånger nro 228 O att jag kunde min Jesus prisa
Sions Sånger och Psalmer nro 43
Songs and Hymns of Zion nro 342 My heart is longing to praise my Savior
Hymns and Songs of Zion nro 467
Norjan kirkon virsikirja nro 375 Å at jeg kunne min Jesus prise
Et tu, Brute?

Vincenzo Camuccini, Caesarin kuolema, 1798.
Et tu, Brute? (”Sinäkin, Brutukseni?”) on latinankielinen fraasi, jonka Julius Caesarin väitetään sanoneen viimeisinä sanoinaan ennen kuolemaansa. Fraasia käytetään tunnistettaessa ystävänä esiintynyt petturi. Se esiintyy muun muassa Shakespearen näytelmässä Julius Caesar.
Suetonius mainitsee perimätiedon, jonka mukaan Caesar huudahti kreikaksi ”Καὶ σὺ, τέκνον?” (Kai sy, teknon?), ”Sinäkin, poikani?”, huomattuaan ystävänsä Marcus Brutuksen salaliittolaisten joukossa. Plutarkhoksen mukaan taas Caesar ei sanonut tuolloin mitään Brutukselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Et tu, Brute? Wikimedia Commonsissa
Otto Ernst Boije

Maaherra Otto Ernst Boije, reprokuva maalauksesta
Otto Ernst Boije af Gennäs (4. joulukuuta 1719 – 12. tammikuuta 1781 Kuopio) oli suomalainen tehtailija, sotaneuvos, valtiopäivämies ja Savon ja Karjalan läänin ensimmäinen maaherra.
Boijen vanhemmat olivat majuri Hans Boije af Gennäs ja Gertrud Helena Bergk. Hänen puolisonsa oli 1749–1752 Jaquette Margareta Falkenberg. Boije tuli vapaaehtoiseksi tykistössä 1734. Hänet ylennettiin konstaapeliksi 1738, kersantiksi 1740 ja hattujen sodan alussa 1741 aliluutnantiksi. Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentin luutnantiksi hänet ylennettiin 12.11.1744 ja kapteeniksi 24.9.1750. Maaliskuussa 1763 hän erosi armeijasta ja sai talonpoikaissäädyn ehdotuksesta sotaneuvoksen arvonimen.
Boije oli Ruotsin säätyvaltiopäiville 1756–1757 Suomen asiain valmistelukunnan puheenjohtaja. Seuraavilla valtiopäivillä 1760–1762 Suomen asiain valmistelukunnan puheenjohtajaksi valittiin Otto Ernst Boijen isän pikkuserkku Hans Henrik Boije. Otto Ernst Boije nousi valtiopäivillä valmistelukunnan jäseneksi. Valmistelukunnan tärkeimpiä saavutuksia oli Suomea koskevan vuoden 1762 isojakoasetuksen laatiminen.
Boije toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana 1775-1781.
Boije omisti Tyrvännöllä Lahdentaan kartanon. Hän harjoitti puutarhanhoitoa, perunanviljelyä ja lammastarhausta. Hän perusti Lahdentakaan ja Mäenpäähän kehruukoulun ja 1762 Hämeenlinnaan pellavatehtaan. Vuosina 1766-1767 tehtaassa oli 40 työntekijää ja kangaspuita oli käytössä 20. Tehtaan ansiosta pellavanviljely kasvoi Hämeenlinnan ympäristössä laajaksi. Maaherraksi Kuopioon asetuttuaan Boije myi Lahdentaan vävylleen vapaaherra Bengt Axel Boijelle. Pellavatehtaan toiminta loppui 1774 mutta pellavan kudontaa jatkui Hämeenlinnassa sen jälkeenkin.
Et usko kuinka koskeekaan

| ”Et usko kuinka koskeekaan / Rantaregee” Anita Hirvonen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”Et usko kuinka koskeekaan”
 Julkaistu: 1981
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.42
 Levy-yhtiö: CBS
muut singlet
|   | ”Et usko kuinka koskeekaan / Rantaregee”  |   |
Et usko kuinka koskeekaan on iskelmätaiteilija Anita Hirvosen single vuodelta 1981. Kappaleen sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Raul Reiman. Singlen b-puolena on "Rantaregee", joka on Chrisse Johanssonin sanoittama suomenkielinen versio Bill Loveladyn reggae-teoksesta "One More Reggae for the Road". Singlen molemmat puolet julkaistiin Anita Hirvosen studioalbumilla Ovi sydämeen (1981).
"Et usko kuinka koskeekaan" on balladi, jonka kertojaminä pyytää anteeksi syrjähyppyään. "Rantaregee" on kesäistä lystinpitoa reggae-hengessä. Molemmat kappaleet on sisällytetty useimmille Anita Hirvosen kokoelma-albumeille.
Aiheesta muualla

Et Usko Kuinka Koskeekaan Chords by Anita Hirvonen
Fernando Sucre

| Fernando Sucre |
| --- | --- |

Näyttelijä(t):  Amaury Nolasco
Kesto:  2005–2017
Ensi- esiintyminen:  Kausi 1: ”Pakosuunnitelma”
Viimeinen esiintyminen:  Kausi 5: ”Jälkeläiset”
Henkilötiedot
Ammatti:  varastotyöntekijä
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Puerto Rico
Suhteet
Puoliso(t):  Maricruz Delgado
Lapset:  Lila Maria Sucre
Serkut:  Hector Avila Manche Sanchez
Tutut:  Lincoln Burrows Michael Scofield
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fernando Sucre on Amaury Nolascon esittämä kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Pako. Sucre on mukana sarjassa pilottijaksosta saakka.
Taustaa

Sucre on kotoisin Puerto Ricosta. Hän kasvoi Chicagossa, jossa hän välillä rikkoi lakia. Tämän takia hänen äitinsä lähetti Sucren New Yorkiin sukulaisen luokse kasvamaan. Siellä hän löysi vakituisen työn varastolla ja naisystävänsä Maricruz Delgadon.
Pako

Sucre on Michael Scofieldin sellikaveri Fox Riverin vankilan sellissä nro. 40. Sucresta ja Michaelista tulee vankilassa erittäin hyviä ystäviä. Tämä näkyy jälkeenpäinkin, kun Michael pelastaa Sucren hengen ja he tekevät yhteistyötä koko sarjan ajan. Sucre saa myös lapsen sarjan kolmannella tuotantokaudella Maricruzin kanssa.
Aiheesta muualla

Fernando Sucre Prison Break Wikissä (englanniksi)
Erkki Norell

Erkki Johan William Norell (20. joulukuuta 1940 Helsinki – 29. joulukuuta 2021 Asikkala) oli suomalainen kirjailija, joka kirjoitti useita kalastus- ja luontokirjoja.
Norell oli koulutukseltaan merkonomi. Hän työskenteli Sammutin Oy:n myyntimiehenä 1965–1970, Rapalan markkinointipäällikkönä 1970–1987, Rapiren tehtaan johtajana Irlannissa 1987–1991 ja Rapalan yrityskonsulttina 1991–1992. Norell jäi sairauseläkkeelle 1992. Hän asui Vääksyssä.
Norellin novellikokoelmat perustuvat hänen omiin kalastusmatkoihinsa, ja hän kirjoitti myös muun muassa Lapin historiasta. Erkki Norell valittiin vuoden kalamieheksi 2008. Norell oli asiantuntijana myös Radio Suomen Luontoilta-ohjelmissa.
Norell sairasti harvinaista perinnöllistä lihassairautta Kennedyn syndroomaa.
Teoksia

Elämäni perhot. WSOY 1995
Kalaretkien perhonsidontaopas. WSOY 1996
Perhokalastajan vuosi ; kuvittanut Seppo Polameri. WSOY 1997
Kaukana kalassa. WSOY 1999
Kalapäiväkirjani kertomaa ; koskipiirrokset ja mallisivut Martti Ruokonen. WSOY 2001
Kalaretkieni Lappi : kertomuksia ja tarinoita ; kuvittanut Seppo Polameri. WSOY 2004
Ravustajan kirja ; piirrokset Seppo Polameri. Otava 2007
Jopas sattui... : kalastuskommelluksia seitsemältä vuosikymmeneltä ; kuvittanut Seppo Polameri. Otava 2005
Kalmulta Korholaan : Perhokalastajat ry 1938-2011 ; toimittanut Anssi Uitti. Perhokalastajat, Helsinki 2012
Taimentarinoita ; kuvat Seppo Polameri. Readme.fi, Helsinki 2013
Aiheesta muualla

Yle Areena :  Minna Pyykön maailma : Erkki Norellin taimentarinoita ja kalajuttuja 4.2.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Lihastautiliitto ry: sivut : Erkki Norellin kala- ja luontotarinoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Et sä tajuu?

| Et sä tajuu? Juustopäät |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 40.30
 Levy-yhtiö: Mercury
Listasijoitukset
  13.
Juustopäiden muut julkaisut
| Sukkapuikkokapina 1995 | Et sä tajuu? 1996 | Luu 1997 |
Et sä tajuu? on punkyhtye Juustopäiden toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996.
Albumille myönnettiin kultalevy vuonna 1997.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hajotat mua | 1.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Et sä tajuu? | 1.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hei nyt mua väsyttää | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Sinne ja takaisin | 2.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Voit sä lopettaa? | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Vajota paskaan | 2.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Elämän palasia | 4.07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Yksin | 2.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Päivä kerrallaan | 1.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | 15 Vuotta | 1.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Yön pi,eyteen | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Aamu alkaa sarastaa | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Vain kerran | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Mä kuljen vaan | 5.53 |  |  |  |  |  |  |  |
Opel Frontera (1990)

| Opel Frontera |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Japani  Yhdysvallat
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1990–2003
Muut nimet:  Vauxhall Frontera
Korimalli:  3-ovinen maasturi 5-ovinen maasturi
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  Opel Antara
Teknisesti samankaltaisia:  Isuzu Wizard
Vetotapa:  neliveto
| EuroNCAP-turvallisuus |
| --- | --- |
Testattu malli: Vauxhall Frontera 2.2 DTL 16v
Testattu vuosimalli: 2002
Aikuisturvallisuus: 
Jalankulkijaturvallisuus: 

Opel Frontera B
Opel Frontera on Opelin vuosina 1990–2003 valmistama versio Isuzu Wizardista. Sitä rakennettiin entisellä Bedfordin tehtaalla Lutonissa Isossa-Britanniassa, mutta myöhemmin vuonna 1998 tuotanto siirrettiin Ellesmere Portin tehtaalle, jossa tehdään Vauxhallin malleja, muun muassa Vauxhall Astraa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Frontera (1990) Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
Otto Emil von Sticht

Otto Emil von Sticht (9. huhtikuuta 1840 Iitti – 29. tammikuuta 1919 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Otto Emil von Stichtin vanhemmat olivat aliluutnantti, tilanomistaja Carl Erik Gustaf von Sticht ja Emilia Conradina Lindeqvist ja puolisot vuodesta 1874 Sofia Alexandra Huber (k. 1907) ja vuodesta  1908 Olga Felschau. Von Sticht tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1851 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 7. Kinburnin, H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin rakuunarykmenttiin elokuussa 1861. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1868 ja alikapteeniksi 1871. Vuosina 1871–1872 von Sticht oli komennettuna ratsuväkiupseereiden jatkokurssille Upseeriratsuväkikoulun mallieskadroonaan Pietariin. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1872 ja majuriksi 1876. Von Sticht osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1883 ja määrättiin 1889 5. kaaderikuormastopataljoonan komentajaksi. Everstiksi von Sticht yleni 1890, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1900.
Espérance Sportive de Tunis

Espérance Sportive de Tunis (arab. الترجي الرياضي التونس‎‎, myös: EST ja Espérance) on tunisialainen urheiluseura, jonka merkittävin laji on jalkapallo. Espérance on Tunisian menestyneimpiä ja suosituimpia seuroja, joka on muun muassa voittanut eniten Tunisian-mestaruuksia jalkapallossa. Seura perustettiin 25. tammikuuta 1919 ja sen kotistadion on Stade El Menzah, joka sijaitsee Tunisissa.
Espérancella on joukkueita jalkapallon lisäksi käsipallossa, judossa, nyrkkeilyssä ja lentopallossa.
Historia

Seuran perustivat Mahamed Zaoui ja Hédi Kallei kahvilassa. Alun perin seuran nimi oli Café de l'Espérance, mutta se muutettiin Espérance Sportive de Tunisiksi joukkueen rekiströidyttyä virallisesti 25. tammikuuta 1919. Toisin kuin muilla seuroilla, Espérancen ensimmäinen puheenjohtaja oli ranskalainen. Muut tunisialaisseurat taistelivat kolonialismia vastaan ja vaativat puheenjohtajan olevan tunisialainen. Ensimmäisenä vuotena joukkueen päävärit olivat valkoinen ja vihreä. Sittemmin vuonna 1920 joukkue palkkasi nuoren lukiolaisopiskelijan Chedly Zouitenin luomaan joukkueen nykyiset paidan väritykset punaisella ja keltaisella pystysuora raidoituksella. Myöhemmin Zouitenista tuli joukkueen puheenjohtaja vuonna 1924, mutta sai väistyä ensimmäisen kauden jälkeen. Hän palasi kuitenkin takaisin puheenjohtajaksi vuonna 1930 ja pysyi virassa vuoteen 1963 asti. Hänen alaisuudessaan joukkue oli suurimmaksi osaksi laiminlyöty kunnes se nousi Tunisin kunnia divisionaan (Division d'Honneur de Tunis) vuonna 1936. Espérance ylsi seuraavalla kaudella aina Tunisian cupin loppuotteluun saakka, jossa lopulta hävisi Stade Gauloisille. Muutama vuosi myöhemmin joukkue onnistui saavuttamaan ensimmäisen pokaalin voitettuaan vuoden 1939 Tunisian cupin loppuottelussa ES Sahelin maalein 3–1.
Toisen maailmansodan ja Tunisian itsenäistymisen välisenä aikana joukkueessa pelasi taitavia yksilöitä, muun muassa algerialaiset Abdelaziz Ben Tifour ja Hadj Draoua. Joukkue onnistui kuitenkin aikana voittamaan ensimmäisen Tunisian-mestaruutensa vuonna 1942 ja laittamaan kampoihin samassa sarjassa pelanneita italialaisia ja maltalaisia seuroja vastaan.
Historia > 1956–1979

Itsenäisyyden jälkeen Espérancesta tuli maansa menestyinein seura. Siitä tuli samalla myös suosituin joukkue pelattuaan hyökkäysvoittoisella ja aggressiivisella pelityylillä. Vuonna 1970 Abderrahmane Ben Ezzedinen tultua joukkueen valmentajaksi se muutti joukkueen pelitapaa kurinalaiseksi puolustusvoittoiseksi pelitavaksi. Samaan aikaan 1970-luvulla joukkue nosti uusia paikallisia kykyjä, kuten Tarak Dhiab, Temime Ben Abdallah, Témime Lahzami, Abdelmajid Ben Mrad, Abdeljabbar Machouche, Raouf El Meddeb, Mokhtar Gabsi, Ahmed Hammami, Zoubeir Boughnia, Ridha Akacha, Adel Latrache ja Lassad Dhiab. Menestystä myös tuli joukkueen voitettua Tunisian mestaruuden vuosina 1970, 1975 ja 1976. Myös Tunisian cupin joukkue voitti vuosina 1978 ja 1979.
Historia > 1980– ja 1990-luku

Menestys jatkui myös 1980-luvulla, mutta erityisesti Slim Chiboubin tultua joukkueen puheenjohtajaksi 1990-luvulla joukkue onnistui pääsarjan lisäksi voittamaan kansainvälisiä kisoja, kuten Arabian Mestarien liigan (1993), Afrikan Mestarien liigan (1994), Afrikan Super Cupin (1995) ja CAF Cupin (1997). Tuolloin joukkueen näkyvimpiä pelaajia olivat muun muassa Chokri El Ouaer, Tarek Thabet, Kenneth Malitoli, Sirajeddine Chihi, Radhi Jaïdi ja Khaled Badra.