stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hockey Club Asiago
Joukkue kaudella 2024-2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Giorgio De Bettin
Apuvalmentaja: Giovanni Marchetti
Apuvalmentaja: Marco Rosa
Apuvalmentaja: Nicola Tessari
Maalivahtivalmentaja: Michele Lazzer
Fysiikkavalmentaja: Mirco Longhini
Huoltopäällikkö: Meinhart Urbani
Puheenjohtaja: Piercarlo Mantovani
Toimitusjohtaja: Renato Tessari
Joukkueenjohtaja: Franco Vellar
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Power metal

| Power metal |
| --- | --- |
Alkuperä:  Speed metal, neoklassinen metalli, NWOBHM, heavy metal
Alkuperämaa:  Saksa Yhdysvallat Suomi
Kehittymisen ajankohta:  1980-luvun loppu
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara, bassokitara, rummut, kosketinsoitin
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  sinfoninen power metal, progressiivinen power metal
Power metal on metallimusiikin tyylisuunta, jonka tunnusmerkkejä ovat laulajan korkea ääniala, musiikin nopea tempo, runsas melodisuus  ja tekniset kitarariffit. Tyylisuunnan alkupisteenä pidetään usein Helloween-yhtyettä.
Musiikilliset piirteet

Power metalia soitetaan puhdassointisesti ja hiotusti thrash ja speed metalia muistuttavassa nopeassa tempossa. Kappaleiden sävellykset ovat melodiaan pohjautuvia, ja yleensä hymninomaisia. Kertosäkeitä voidaan käyttää tasaisesti voimistuen kappaleiden rakenteessa antamaan teatraalinen, dramaattinen ja tunteita herättävä vaikutelma. Sanoitukset ovat usein sävyltään positiivisia, ja niissä ammennetaan varhaisen heavy metalin fantasia-aiheista tai korostetaan yhtyeen omaa arvoa ylistävään sävyyn, mitä erityisesti Manowar-yhtye on käyttänyt.
Laulussa ja kitaran soitossa power metal -yhtyeet pyrkivät taituruuteen. Kitarariffit ja -harmoniat ovat teknisiä, voimasointuja käytetään paljon ja soitto on nopeaa. Riffeissä on kuultavissa thrash metalin vaikutus. Kitarasoolot ovat polveilevia ja voivat olla pitkäkestoisia. Bassokitara ja rytmikitara soittavat tavanomaisesti samat osuudet. Rummutus keskittyy vahvasti tuplabasariin, jonka lisänä käytetään monimutkaisia rumpufillejä ja lautasten käyttöä. Kosketinsoittimen osuus vaihtelee. Jotkin yhtyeet käyttävät sitä yksinkertaisiin melodioihin, kun taas jotkin pyrkivät luomaan vaikutelman sinfoniaorkesterista. Laulajilla on usein laaja ääniala, ja he laulavat pääasiassa korkealta falsetissa.
Amerikkalainen ja eurooppalainen power metal nähdään usein toisistaan poikkeavina koulukuntina. Amerikkalaisen power metalin kuvaillaan olevan laulua ja kosketinsoitinosuuksia lukuun ottamatta lähempänä thrash metalia. Eurooppalaista power metalia taas pidetään mahtipontisempana, nopeampana ja iloisempana kuin amerikkalaista vastinettaan. Power metalin ero heavy metaliin verrattuna on melko häilyvä, ja näitä on toisinaan vaikea erottaa toisistaan. Joitakin eroavaisuusspiirteitä on nostettu esille, kuten tuplabasareiden käyttö rummuissa.
Tyylilajin nimi

Nimitys ”power metal” on ollut käytössä jo 1980-luvun alussa. Metallica käytti sitä esittämästään musiikista ja samoin Metallicasta innoitusta saaneet muut yhtyeet. Musiikillisesti ne eivät eronneet muista ajan metalliyhtyeistä, ja nimitystä käytettiinkin tuolloin vain joukosta erottumisen keinona. Nimityksen käyttö levisi, ja sitä käyttivät musiikistaan toisistaan hyvinkin paljon eroavat yhtyeet. Lopulta nimitys jäi pois käytöstä, kun syntyi uusia kuvaavampia nimityksiä kuten speed metal, thrash metal ja progressiivinen metalli.
Tyylilajin nimi ”power metal” (voimametalli) ei tarkoita kirjaimellisesti, että power metal olisi esimerkiksi voimakkaampaa kuin muut metallimusiikin tyylilajit.
Historia > Tyylilliset alkuperät

Antropologi Sam Dunnin mukaan power metalin juuret juontavat 1970-luvun lopulle, jolloin Ritchie Blackmoren perustama Rainbow-yhtye aloitti toimintansa. Rainbow’n laulajan, Ronnie James Dion, kirjoittamat sanoitukset käsittelivät historiasta, kansanperinteestä ja tieteisfiktiosta ammennettuja aiheita. Nämä aiheet inspiroivat suoraan nykypäivän power metal -yhtyeitä, ja jotkut laskevatkin Rainbow'n Rising-albumin (1976) ensimmäiseksi power metal -levyksi. Dio jatkoi fantasiaa ja mytologiaa hyödyntävien sanoitusten käyttöä oman sooloyhtyeensä kappaleissa. Toinen power metalin mytologisten miekka ja magia -sanoitusten esikuva oli yhdysvaltalainen Manowar.
Vuonna 2011 ilmestyneessä dokumentäärisessä tv-sarjassaan Metal Evolution Dunn mainitsee myös Judas Priest-yhtyeen, jonka kahden soolokitaran luoma äänimaailma muodostui myöhemmin power metalin hyvin tyypilliseksi piirteeksi. Toinen brittiyhtye, Iron Maiden, toi metallimusiikkiin lisää eeppisiä ja melodisia ulottuvuuksia. Iron Maidenin yksinkertaiset ja tarttuvat kappaleet, joiden mukana yleisön oli helppo laulaa, muodostuivat power metal -yhtyeiden yleisesti käyttämäksi lähestymistavaksi. Dio, Judas Priestin Rob Halford ja erityisesti Iron Maidenin Bruce Dickinson olivat suuria vaikuttajia power metalin korkeaääniselle laulutyylille.
Judas Priestiltä ja Iron Maideniltä vaikutteensa ottanut Accept ja toinen saksalaisyhtye Scorpions olivat power metalin synnylle tärkeitä pioneereja. Toinen edelläkävijä oli ruotsalaiskitaristi Yngwie Malmsteen, joka kehitti Ritchie Blackmoren luomaa virtuoosimaista neoklassista kitaransoittoa. Malmsteenin ja hänen kaltaistensa tilutuskitaristien luoma neoklassinen metalli oli yksi tärkeistä power metalin alkupisteistä. Malmsteenin yhtyeessä uransa aloitti myöhemmin Stratovariukseen liittynyt Jens Johansson, joka modernisoi Deep Purplen Jon Lordin kosketinsaundin, jonka power metal -kosketinsoittajat omaksuivat.
Yhdysvaltalaiset power metal -yhtyeet saivat merkittäviä vaikutteita Riot-yhteeltä sekä Fates Warningin ja Queensrÿchen uran alkupään tuotannosta.
Historia > 1980-luvun loppu

1980-luvun lopulla länsisaksalainen Helloween-yhtye alkoi yhdistää musiikissaan NWOBHM:n vibratomaista laulua ja kitaraharmonioita thrash metalin nopeuteen. Yhtye oli soittanut aikaisemmin speed metal -tyylilajissa, mutta tuotuaan musiikkiinsa melodisuutta ja vaihtelua katsotaan Helloweenin luoneen power metalin tyylisuunnan. Tosiasiassa yhtyeen kotimaassa vaikutti samaan aikaan muitakin power metaliksi laskettavia yhtyeitä kuten Running Wild ja Rage, mutta Helloweenin albumit Keeper of the Seven Keys Part I ja Part II (1987–1988) katsotaan usein ensimmäisiksi varsinaisiksi power metal -albumeiksi. Albumit toivat Helloweenille suurta menestystä, mikä toi tuulta tyylilajin siipien alle.
Samaan aikaan Suomessa Stratovarius-yhtye oli alkanut uuden jäsenensä, kitaristi-laulaja Timo Tolkin, myötä muuttamaan tyyliään hiotumpaan power metaliseen suuntaan.
Yhdysvalloissa muodostui tyyliltään yhtenäinen power metal -yhtyeiden joukko paikallisten vaikutteiden pohjalta. Näihin kuuluivat muun muassa Vicious Rumors ja Helstar.
Historia > 1990-luku

1990-luvun alussa power metal oli suosittua pääasiassa Saksassa; sikäläiset yhtyeet kuten Blind Guardian, Gamma Ray, Running Wild ja Angel Dust eivät olleet tunnettuja kotimaansa ulkopuolella. Grungen suosion myötä Saksassa kävi kiertueilla vähemmän metalligenren yhtyeitä Yhdysvalloista ja Isosta-Britanniasta, mutta suuren kysynnän takia markkinoilla oli tilaa power metal -yhtyeille. Saksassa kiertäminen toi monelle vähälle huomiolle jääneelle yhtyeelle uuden uranousun, ja monet hajonneet yhtyeet kuten Armored Saint ja Cirith Ungol perustettiin uudelleen. Myös uuden sukupolven yhdysvaltalaisyhtyeet kuten Iced Earth ja Nevermore kasvattivat suosiotaan.
1990-luvun puolivälissä power metalin suosio alkoi vakiintua. Yhtenä tekijänä oli perinteisten metallimusiikin tyylilajien kuten heavy ja thrash metalin suosion paluu, joka oli syntynyt vastareaktiona trendejä seuraavalle nu metalille sekä raa’alle death ja black metalille. Toisena tekijänä oli HammerFall-yhtyeen läpilyönti, joka toi power metalin valtavirtaan. HammerFall tuli Ruotsista, jossa sen olivat perustaneet sivuprojektinaan vuonna 1993 eri death metal -yhtyeissä esiintyvät muusikot. Yhtyeen esikoisalbumi Glory to the Brave (1997) myi hetkessä itsensä Saksan albumilistalle ja toi power metalin tunnetuksi uudelle eurooppalaiselle musiikinkuuntelijoiden sukupolvelle.
HammerFallin myötä syntyi uusi power metal -yhtyeiden aalto, joka toi tyylilajille maailmanlaajuista suosiota. Power metal menestyi hyvin Saksan lisäksi Kreikassa ja Etelä-Amerikassa, ja Suomessa Stratovariuksen Destinystä (1998) tuli ensimmäinen Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle noussut metallialbumi. Myös vanhan polven yhtyeiden suosio kasvoi, ja muun muassa Manowarin levymyynti oli suurempaa kuin missään vaiheessa aiemmin. 1990-luvun loppuun mennessä power metalista oli tullut merkittävä tyylilaji metallimusiikin kentällä.
Historia > 2000-luku

2000-luvulla power metal oli pääasiassa eurooppalainen ilmiö. Englantilainen DragonForce, joka pääsi Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalle kolmannella albumillaan Inhuman Rampage, ja yhdysvaltalainen Theocracy olivat suosittuja tyylilajin yhtyeitä. DragonForce toimi inspiraationa uusille yhtyeille kuten Shadowkeep, Power Quest ja Pythia. 2000-luvun puolivälistä alkaen merkittävä yhtye on ollut ruotsalainen Sabaton, johon verkkojulkaisu Loudwire on viitannut yhtenä suurimmista power metal -bändeistä.
Alagenret > Sinfoninen power metal

Sinfoninen power metal nojaa vahvasti kosketinsoitinten ja orkesterisoitinten käyttöön. Myös kappaleiden sovituksissa on vaikutteita taidemusiikin orkesterisovituksista, ja yhteet voivat käyttää oopperalaulua. Merkittäviä sinfoniseksi power metaliksi luokiteltuja yhtyeitä ovat Nightwish, Rhapsody of Fire, Serenity ja Kamelot.
Alagenret > Progressiivinen power metal

Progressiivinen power metal poikkeaa perinteisestä power metalista esimerkiksi käyttämällä epätavallisia tahtilajeja. Alagenren syntyä edisti se, että 1980-luvun lopussa Helloweenin ja Blind Guardianin uusi musiikillinen lähestymistapa kiinnosti muusikoita ja faneja sekä progressiivisen metallin että heavy metalin piiristä. Merkittävä teos alagenrelle oli Crimson Gloryn albumi Transcendence (1988). Muita varhaisia progressiivisen power metalin yhteitä olivat yhdysvaltalainen Heir Apparent, brasilialainen Angra ja norjalainen Conception. Yhtyeet Yhdysvalloista eivät koskaan saaneet merkittävästi suosiota, mutta eurooppalaiset progressiivisen power metalin yhteet menestyivät oman maanosansa markkinoilla. Tunnettuja myöhempiä tyylilajin edustajia ovat Vanden Plas, Royal Hunt, Eldritch, Labyrinth, Kamelot ja Threshold. Raja power metalin ja progressiivisen metallin tyylilajien välillä on toisaalta hämärä.
Muita merkittäviä power metal -yhtyeitä

Blind Guardian
Dark Moor
Edguy
Freedom Call
Gamma Ray
Heavenly
Powerwolf
Primal Fear
Sabaton
Sonata Arctica
Steel Attack
Stratovarius
Teräsbetoni
Thy Majestie
Beast In Black
Battle Beast
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Power metal Wikimedia Commonsissa
Metallimusiikin tyylilajit
Alternative metal
Avantgardemetalli
Djent
Black metal
Death metal
Doom metal
Extreme metal
Folk metal
Funk metal
Glam metal
Goottimetalli
Grindcore
Hard rock
Heavy metal
Industrial metal
Kristillinen metallimusiikki
Metalcore
Neoklassinen metalli
Power metal
Progressiivinen metalli
Rapcore
Sinfoninen metalli
Stoner rock
Thrash metal
Viikinkimetalli
Stratovarius
HammerFall
Abdel Gadir Salim

Abdel Gadir Salim (arab. عبد القادر سالم‎, ‘Abd al-Qādir Sālim) on sudanilainen muusikko. Hän on esiintynyt myös länsimaissa, ja hänen levytyksiään on julkaistu laajasti. Hän yhdistelee musiikissaan arabimaailman ja mustan Afrikan perintöjen vaikutteita.
Abdel Gadir Salim syntyi Dillingissä ja opiskeli musiikkia Khartumissa. Hänen kanssaan kuullaan usein All-Stars-taustayhtyettä, mutta toisinaan hän esiintyy yksinkin itseään ud-nimisellä luutulla säestäen. Hän on myös tehnyt yhteistyötä entisen lapsisotilaan, nykyisen muusikko Emmanuel Jalin kanssa.
Abdel Gadir Salim on muusikonuransa ohella työskennellyt koulun johdossa Tšadissa.
Abdel Aziz el Mubarak

Abdel Aziz el Mubarak (arab. عبد العزيز المبارك‎, ‘Abd al-‘Azīz al-Mubārak; 1951 Wad Madani – 9. helmikuuta 2020) oli sudanilainen muusikko. Hän lauloi ja soitti arabimusiikissa käytettävää ud-luuttua. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti esiintymisen Sudanin radiossa 1970-luvun alussa. Vuonna 1975 hän saavutti ensimmäisen hittimenestyksensä kappaleella "Laih Ya Galbi Laih". El Mubarak yhdistelee perinnemusiikin vaikutteita myös länsimaisen musiikin muotoihin. Vuosina 1987–88 hän kiersi menestyksekkäästi Englannissa. Hänen albumeitaan ovat Abdel Aziz el Mubarak (1987), Songs from the City ja Straight from the Heart.
Englannin kanaali

Satelliittikuva Englannin kanaalista.
Englannin kanaali (engl. English Channel, ransk. La Manche ’hiha’) on Koillis-Atlantin salmi, joka erottaa Ison-Britannian saaren Pohjois-Ranskasta ja yhdistää Atlantin valtameren Pohjanmereen. Kanaalin pituus on 562 kilometriä ja se on kapeimmillaan vain 32,3 kilometriä leveä, leveimmillään noin 180 kilometriä.
Maantiede

Maantieteellisen määritelmän mukaan Englannin kanaali ulottuu Land’s Endin ja Ouessantin väliseltä linjalta lännessä Doverinsalmeen Doverin ja Calais’n välillä idässä. Näin sen pinta-ala on noin 75 000 neliökilometriä. Kapein kohta on juuri Doverinsalmessa Doverin ja Calais’n lähellä olevan Cap Gris-Nez’n välillä. Koko kanaali sijaitsee mannerjalustalla ja on suhteellisen matala. Keskisyvyys on 120 m leveimmillä kohdilla Kanaalin keskiosassa ja laskee noin 45 metriin Doverinsalmessa; syvyys laskee vielä tästä koilliseen edettäessä vähitellen noin 26 metriin. Syvin kohta, noin 180 metriä, on Hurds Deep -syvänteessä 30 kilometriä Guernseyn luoteispuolella.
Huomattavimmat saaret ovat Isle of Wight Englannin rannikolla sekä niin ikään Britannialle kruunun alusmaina kuuluvat Kanaalisaaret Ranskan Normandian rannikon tuntumassa. Jälkimmäisiin kuuluvat Jersey, Guernsey, Alderney, Sark ja useita pienempiä saaria. Bretagnen länsipuolella olevaa Ouessantia ei puolestaan yleensä lueta Kanaalin saareksi, vaikka se alueen rajalla sijaitsee; sama koskee Cornwallin länsipuolisia Scillynsaaria, joihin kanaalin raja Land’s Endin sijasta joskus vedetään.
Historia

Kanaalilla on ollut keskeinen merkitys Englannin ja Britannian itsenäiselle kehitykselle vuosisatojen saatossa sekä sotilaallisena suojana että valloitusreittinä. Roomalaiset hyökkäsivät Englantiin Julius Caesarin johdolla 55 eaa. ja myöhemmin Claudiuksen kaudella valloittivat sen provinssikseen (44−410 jaa.). Normandian herttua Vilhelm II nousi maihin Sussexissa vuonna 1066, löi englantilaiset ja nousi maan valtaistuimelle ensimmäisenä normannikuninkaana Vilhelm Valloittajana. Sen sijaan Englantia Elisabet I:n aikana uhannut espanjalaisten Voittamaton armada epäonnistui valtauksessa ja kärsi tappion Francis Draken laivastolle kanaalin kuuluisimmassa meritaistelussa vuonna 1588. Kanaali esti myös Napoleonin ja Hitlerin valloitusaikeet.
Toisessa maailmansodassa Englannin kanaali oli rannikko-, sukellusvene- ja miinataistelujen ja nopeiden ilmahyökkäysten näyttämö. Liittoutuneiden Normandian maihinnousu kanaalin Ranskan rannikolle tehtiin kesäkuussa 1944.
Väestö

Englannin kanaalin molemmat rannikot ovat taajaan asuttuja ja niillä sijaitsee useita tärkeitä satama- ja lomanviettokaupunkeja. Yhteisväkiluku on yli 3 5 miljoonaa. Tärkeimmät rannikkokaupungit (yli 20 000 asukasta vuosituhannen vaihteessa) ovat:
Väestö > Englannin rannikko

Brighton–Worthing–Littlehampton: 461 181:
Brighton: 155 919
Worthing: 96 964
Hove: 72 335
Littlehampton: 55 716
Lancing–Sompting: 30 360
Portsmouth: 442 252
Gosport: 79 200
Bournemouth & Poole: 383 713
Southampton: 304 400
Plymouth: 258 700
Torbay (Torquay): 129 702
Hastings–Bexhill: 126 386
Exeter: 119 600
Eastbourne: 106 562
Bognor Regis: 62 141
Folkestone–Hythe: 60 039
Weymouth: 56 043
Dover: 39 078
Walmer–Deal: 35 941
Exmouth: 32 972
Falmouth–Penryn: 28 801
Ryde: 22 806
St Austell: 22 658
Seaford: 21 851
Falmouth: 21 635
Penzance: 20 255
Väestö > Ranskan rannikko

Le Havre: 248 547
Calais: 104 852
Saint-Malo: 50 675
Lannion–Perros-Guirec: 48 990
Saint-Brieuc: 45 879
Boulogne-sur-Mer: 42 537
Cherbourg: 77 789
Dieppe: 42 202
Morlaix: 35 996
Dinard: 25 006
Étaples–Le Touquet-Paris-Plage: 23 994
Fécamp: 22 717
Eu–Le Tréport: 22 019
Trouville-sur-Mer–Deauville: 20 406
Väestö > Kanaalisaarilla

Saint Helier,  Jersey: 28 310
Saint Peter Port,  Guernsey: 16 488
Saint Anne,  Alderney: 2 200
Sark: 600
Herm: 60
Liikenne > Laivaliikenne

Kanaalissa risteävät sen kautta kulkeva Pohjois-Atlantin ja Pohjanmeren välinen laivaliikenne ja Britannian ja Euroopan välinen lauttaliikenne. Se on yksi maailman vilkkaimmista vesiväylistä, sen kautta kulkee noin 400 laivaa päivittäin. Kanaalissa otettiin käyttöön maailman ensimmäinen tutkaohjattu laivaliikenteen valvontajärjestelmä Dover Traffic Separation System TSS.
Liikenne > Lauttaliikenne kanaalin poikki

Tärkeimmät lauttareitit ovat:
Dover–Calais
Newhaven–Dieppe
Portsmouth–Caen
Portsmouth–Cherbourg
Portsmouth–Le Havre
Poole–Saint Malo
Poole–Cherbourg
Weymouth–Saint Malo
Plymouth–Roscoff
Liikenne > Tunneliliikenne

Englannin kanaalin alittavan tunnelin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1987 ja liikenne Ranskan ja Englannin välillä käynnistyi 1994. Kanaalin tunneli eli Eurotunneli Englannin Folkestonesta Ranskan Coquellesiin on 50 kilometrin pituinen, 38 kilometriä siitä kulkee Kanaalin alla Doverinsalmen kohdalla, keskimäärin 40 metriä merenpohjan alapuolella.
Kanaalin tunnelissa liikennöidään huoltoliikennettä lukuun ottamatta ainoastaan junalla. Tunneli on kuitenkin myös tärkeä osa tieyhteyttä; junat kuljettavat autolauttojen tapaan sekä rahti- että henkilöajoneuvoja. Liikenteessä on neljän tyyppisiä junia.
Nopeimmat Eurostar-luotijunat kuljettavat matkustajia Lontoon St Pancrasin rautatieaseman ja mantereen puolella Pariisin Gare du Nordin sekä Brysselin Bruxelles-Midin aseman välillä. Syksystä 2007 alkaen Lontoon ja Pariisin väli matkataan parhaimmillaan aikaan 2 tuntia ja 15 minuuttia, Lontoon–Brysselin väli tunnissa ja 51 minuutissa.
Eurotunnel Shuttle on autojuna, joka kuljettaa erilaisia maantieajoneuvoja matkustajineen Folkestonen ja Coquellesin välillä; lastauksineen matka kestää noin 90 minuuttia. Freight Shuttle Train kuljettaa rekkoja; näissä junissa kuljettajat matkustavat omissa vaunuosastoissaan. Tämän lisäksi tunnelissa kulkee normaaleja tavarajunia.
Vuonna 2005 Eurotunnelin läpi kuljetettiin noin 2 miljoonaa henkilöautoa, 1,3 miljoonaa kuorma-autoa ja 77 000 linja-autoa; rahtia kulki noin 1,6 miljoonaa tonnia. Eurostar-junat kuljettivat Kanaalin poikki noin 8,3 miljoonaa matkustajaa vuonna 2007.
Merkittäviä kanaalin ylityksiä

Kuumailmapallon avulla Englannin kanaalin ylittivät ensimmäisinä ranskalainen Jean-Pierre Blanchard ja yhdysvaltalainen John Jeffries 7. tammikuuta 1785.
Lentokoneella kanaalin poikki lensi ensimmäisenä ranskalainen Louis Blériot yksitasoisellaan vuonna 1909.
Ensimmäinen puhelinkeskustelu Pariisin ja Lontoon välillä käytiin 18. maaliskuuta 1891 kanaalin ali laskettua lennätinkaapelia myöten.
Uimalla kanaalin ylitti ensimmäisenä englantilainen Matthew Webb, joka ui Doverista Calais’hen 24.–25. elokuuta 1875 ajassa 21 tuntia ja 45 minuuttia. Vastakkaiseen suuntaan ui Enrico Tiraboschi vasta vuonna 1923. Ensimmäinen Englannin kanaalin poikki uinut nainen oli yhdysvaltalainen olympiavoittaja Gertrude Ederle, joka vuonna 1926 ui Ranskasta Englantiin ajassa 14 h 31 min, kaksi tuntia nopeammin kuin kukaan häntä ennen.
Nykyinen kanaalinuinnin nopeusennätys on Petar Stoychevilla vuodelta 2007, 6.57.50. Edestakaisen uinnin ennätys on Philip Rushilla vuodelta 1987, 16 h 10 min. Useimmin kanaalin yli on uinut Alison Streeter, 46 kertaa, joista kolme edestakaisia uinteja ja yksi kolminkertainen ylitys; hänellä on kiistaton ”Kanaalin kuningattaren” titteli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englannin kanaali Wikimedia Commonsissa
Normandian maihinnousu 1944.
Bournemouth Beach.
Doverin satama-allas.
Saint-Malon linnoituskaupunki oli aikanaan ranskalaisten kaapparien päätukikohta.
Doverin lauttasatama ja kalkkikallioita.
Kanaalin tunnelin reitti Doverinsalmen poikki.
Tunnelin syvyysprofiilipiirros: tunneli kulkee keskimäärin 40 metriä merenpohjan alapuolella.
Kantakieli

Kantakieli on historiallis-vertailevassa kielitieteessä sellainen nykykieliä edeltävä historiallinen kielimuoto, joka on päätelty eli rekonstruoitu historiallis-vertailevan metodin avulla eli tietyn toistensa sukukielinä pidettyjen kielten joukon systemaattisia yhtäläisyyksiä vertailemalla.
Samaan kantakieleen palautuvat kielet (tytärkielet) muodostavat joko kielikunnan tai kielikunnan sisäisen ryhmän. Kantakieli on pelkkä olettamus, jos tytärkielistä ei ole vanhoja kielimuistomerkkejä.
Rekonstruoituja kantakieliä

Useimmista maailman kantakielistä ei ole säilynyt kirjallisia muistomerkkejä. Tiedot niistä pohjautuvat historiallis-vertailevan kielitieteen metodien avulla tehtyihin rekonstruktioihin.
Kantakielen rekonstruktio koskee lähinnä kielen sanastoa ja morfologiaa. Sen sijaan kantakielten rakenteiden ja muun muassa syntaksin rekonstruoiminen on osoittautunut vaikeaksi. Rekonstruktiot ovat yleensä sitä yksityiskohtaisempia, mitä suurempi määrä kieliä kantakieleen voidaan palauttaa ja mitä lähempänä historiassa kantakieltä on puhuttu.
Suomen kielen lähin kantakieli on myöhäiskantasuomi ja kaukaisin rekonstruoitavissa oleva kantakieli on kantaurali. Kantasuomeen voidaan kielellisen rekonstruktion avulla palauttaa noin kaksituhatta sanavartaloa, minkä lisäksi kantasuomen taivutusjärjestelmä ja johto-oppi voidaan yksityiskohtaisesti rekonstruoida. Kantauraliin taas voidaan palauttaa vain noin kaksisataa sanaa. Sen muoto-oppia koskeva tieto on fragmentaarista.
Muita rekonstruoituja kantakieliä ovat esimerkiksi indoeurooppalainen kantakieli, germaaninen kantakieli, baltoslaavilainen kantakieli ja slaavilainen kantakieli.
Attestoituja kantakieliä

Eräät kantakielet tunnetaan hyvin, koska niitä on käytetty kirjakielinä. Tällaisten kantakielten jakaantumista nykykieliksi on mahdollista seurata historiallisten lähteiden avulla. Esimerkiksi latina on jakaantunut romaanisiksi kieliksi viimeisen kahden vuosituhannen aikana, ja tätä prosessia voidaan seurata kielimuistomerkkien avulla. Muinaiskirkkoslaavi taas on melko lähellä rekonstruoitua kantaslaavia. Pohjoisgermaanisten kielten kantakieli tunnetaan riimukivistä.
Useimmat historiallisista lähteistä tunnetut kantakielet ovat indoeurooppalaisen kielikunnan niin sanottuja välikantakieliä. Uralilaisesta kielikunnasta tunnetaan ainoastaan muutamia suhteellisen nuoria kantakielivaiheita muistuttavia attestoituja kielimuotoja, merkittävimpinä muinaispermin kieli ja muinaisunkarin kieli.