stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisoikeudet Venäjällä
Lehdistönvapaus > Anna Politkovskaja

Anna Politkovskaja oli venäläinen toimittaja, joka ammuttiin kotitalonsa edessä lokakuussa 2006. Politkovskajan murhan oikeudenkäynti alkoi lokakuussa 2008. Asianajajana on venäläinen ihmisoikeuksiin erikoistunut asianajaja Karina Moskalenko. Hän on edustanut aiemmin Mihail Hodorkovskin ja Garri Kasparovin oikeudenkäynneissä. Hän on vienyt paljon tapauksia Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen Strasbourgiin.
Politkovskaja ammuttiin Vladimir Putinin syntymäpäivänä lauantaina 7. lokakuuta 2006. Politkovskaja arvosteli Tšetšenian sotaa ja vallanpitäjiä. Häneltä jäi kesken kirjoitus kidutuksesta ja ihmissieppauksista Tšetšeniassa. Murha sai paljon huomiota kansainvälisesti. Helsingissä oli yli 1 000 ihmisen mielenosoitus Venäjän suurlähetystön edessä. Vajaa kuukausi Politkovskajan murhan jälkeen kuoli Aleksandr Litvinenko Lontoossa myrkytykseen. Hän oli kertonut tutkivansa Politkovskajan murhaa.
Poliittinen vapaus

Pienikin oppositioaktivismi on enenevissä määrin johtanut vaikeuksiin Venäjällä. Valtiovalta usein hyökkää rikossyyttein oppositioaktivistia vastaan. Aktivisti joutuu usien myös tuntemattomien tekemien hyökkäysten kohteeksi.
Poliittinen vapaus > Aleksei Navalnyi

Juristi Aleksei Navalnyi toimi alussa Jabloko-puoleessa. Sittemmin hän perusti oman demokraattis-nationalistisen ryhmittymän. Navalnyi on tuonut esille joidenkin Venäjän jättiyhtiöiden korruptiota, joka on "maan tapa". Navalnyi on myös vastustanut maahanmuuttoa. Hän osallistui vuonna 2011 Putinin vastaisiin mielenosoituksiin, perusti oppositiopuolueen ja nousi Moskovan pormestarinvaareissa toiseksi. Navalnyi itse on joutunut poliisin pidättämäksi mm. kavalluksesta epäiltynä. Navalnyin järjestö julkaisi vuonna 2017 Youtubessa videon, jossa syytti silloista pääministeriä Dmitri Medvedeviä lahjusten otosta ja valtion varojen kavalluksesta.  Navalnyin kasvoille heitettiin sinä vuonna kaksi kertaa vihreää väriainetta: toisella kerralla mukana oli happoa. Navalnyi joutui ensimmäistä kertaa myrkytyksen uhriksi vuonna 2019 vankilassa, jossa hän oli mielenosoituksen järjestämisen takia. Vuonna 2020 Navalnyi sai annoksen tappavaa Novitšok-myrkkyä, Navalnyi kuljetettiin ensin sairaalaan Venäjälle, sitten Saksaan. Lännessä epäiltiin, että myrkyttäjinä olisi jokin Venäjän turvallisuuspalvelun taho, joka toimi joko yksin tai hallinnon määräyksestä. Myös järjestäytynyttä rikollisuutta epäiltiin. Myrkytyksen motiivi oli ehkä joko Navalnyin poliittinen oppositiotoiminta tai hänen esittämänsä korruptiosyytökset.
Sananvapaus ja uskonnonvapaus

Ortodoksisen kirkon pappi Daniil Sysolevia (35) ammuttiin kotikirkossaan Moskovassa 19. marraskuuta 2009. Sysojev oli aktiivinen keskustelija internetissä. Hän auttoi kristinuskon lahkojen ja okkultismin uhreja ja keskusteli islamista.
Venäjä arvosteli Suomen ihmisoikeustilannetta. Tämän johdosta presidenttiehdokas Eva Biaudet sanoi Yle TV1:n Aamu-TV:n tentissä 10. tammikuuta 2012 ehkä tärkeimpänä asianaan olevan Suomen ihmisoikeustilanteen saattamisen Venäjän hyväksymälle tasolle. Vuonna 2017  Venäjän hallinto kielsi Jehovan todistajien toiminnan, ja takavarikoi kirkon varat. Jo aiemmin Jehovan todistajia oli kielletty toimimasta joillain paikkakunnilla.
Kidutus vankiloissa

Venäjän hallinto ei ole koskaan virallisesti hyväksynyt vangittujen tai pidätettyjen kidutuksia ja surmaamisia. Maan laki kieltää kidutukset. Aktivistit tuovat niitä esille ja niistä on nostettu rikostutkintojakin. YK:n kidutuksenvastainen komitea moitti vuonna 2006 Venäjää vankien julmasta kohtelusta. Kidutuksia tapahtuu monesti poliisiasemilla, vankiloissa ja työleireillä, Tekijöinä ovat olleet mm poliisit, vanginvartijat ja turvallisuuspalvelun työntekijät, joskus myös sairaanhoitajat ja lääkärit. Kidutuksen syynä voi olla kurinpito tai rahan kiristys vangilta.Turvallisuuspalvelu saattaa kiduttaa jopa tekaistun tunnustuksen saadakseen. Viranomaiset eivät puuttuneet kylliksi vankiloissa tapahtuviin raakuuksiin. Tapauksia on ollut usein vaikea todistaa. Lisäksi viranomaiset usein kiistävät väitteet vankien huonosta kohtelusta.  Kidutusta on tapahtunut myös Venäjän armeijassa, jossa pitkään palveluksessa olleet ovat kiduttaneet tulokkaita jopa kuolemaan asti.
Aktivisti Irina Birjukovan mukaan kidutus yleistyi ja raaistui 2010-luvun lopussa, jolloin myös sen valvonta höltyi. Kidutukset olivat yleisimpiä niissä vankiloissa, joissa valta oli vanginvartijoilla, ei vangeilla. Näissä vartijat käyttivät kidutusta kurinpitokeinona. Tunnetuksi tuli Jevgeni Makarovin kidutusvideo, jonka Novaja Gazeta julkaisi. Meduza-lehti kertoi kuolemaan johtaneesta kidutuksesta brjanskilaisessa vankilassa.  "Venäjän Elon Musk", suuresta kavalluksesta syytetty Valeri Psenitsni raiskattiin ja kidutettiin kuoliaaksi pietarilaisessa vankilassa. Independent-lehden mukaan turvallisuuspalvelun työntekijät olivat kehottaneet Psetsiniä varaamaan arkun ennen vankilaan joutumistaan. Virallisen selityksen mukaan Psenitsni   teki itsemurhan.. Nämä olivat vain pieni osa tapahtuneista kidutuksista.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 1. Poliitikko ammuttiin kotiovelle

Syyttömyyttään vakuutellut puoluetoveri tuomittiin Sergei Jushenkovin murhasta. Tšetšenian sotaa äänekkäästi vastustanut liberaali poliitikko Sergei Jushenkov ammuttiin huhtikuussa 2003 hengiltä asuntonsa eteen. Vain tunteja aiemmin hän oli rekisteröinyt puolueensa saman vuoden joulukuussa järjestettäviin vaaleihin. Aiemmin Jushenkov oli kaivellut sekä vuoden 1999 tuhoisia kerrostalopommeja että Moskovan vuoden 2002 teatterikaappausta, joka vaati yli sadan panttivangin hengen. Jushenkov epäili Venäjän turvallisuuspalvelu FSB:n osuutta molempiin tragedioihin. Tiettävästi hän oli välittänyt entisen FSB-agentin, Aleksander Litvinenkon antamia tietoja toimittaja Anna Politkovskajalle. Myös Litvinenko ja Politkovskaja surmattiin myöhemmin. Jushenkovin murhasta tuomittiin muun muassa miehen puoluetoveri, joka loppuun asti vakuutteli syyttömyyttään.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 2. Mystinen sairaus surmasi toimittajan

Novaja Gazeta -lehden toimittaja Juri Shchekochikhin sairastui heinäkuussa 2003 mystiseen sairauteen, joka vei miehen hengen 16 päivää myöhemmin. Venäläissyyttäjien mukaan kuolemaan ei liittynyt rikosta. Aiemmin Venäjän järjestäytynyttä rikollisuutta ja korruptiota kritisoineen miehen toimittajakollegat onnistuivat tiettävästi lähettämään näytteitä ulkomaisille tutkijoille, joiden löydökset eivät onnistuneet määrittämään kuolinsyytä. Muun muassa toimittajajärjestö Commitee to Protect Journalists (CPJ) on pitänyt kuolemaa murhana.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 3. Toimittaja tapettiin kadulle

Tutkiva toimittaja, Forbes-talouslehden Venäjän-versiota päätoimittanut 41-vuotias Paul Klebnikov ammuttiin hengiltä heinäkuussa 2004 miehen lähdettyä työpaikaltaan kohti kotia. Niin ikään venäläiseen eliittiin, korruptioon ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen pureutuneen Klebnikovin murhasta epäiltiin alun perin kolmea tšetšeeniä. Veritekoa on kuitenkin pidetty palkkamurhana, jonka tilaaja on tutkinnan moninaisten vaiheiden jälkeen edelleen täysin hämärän peitossa.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 4. Toimittaja ammuttiin hissiin

Lokakuussa 2006 kuolleen tutkivan journalistin Anna Politkovskajan murha on yksi eniten kansainvälistä huomiota keränneistä veriteoista. Venäjän ihmisoikeusloukkauksista ja korruptiosta raportoinut Novaja Gazetan toimittaja ammuttiin Moskovassa sijaitsevan kotitalonsa hissiin äänenvaimentimella varustetulla pistoolilla. Kesällä 2014 murhasta tuomittiin viisi miestä, joista kaksi elinkautisiin vankeusrangaistuksiin. Putin vannoi Venäjän tekevänsä kaikkensa löytääkseen syylliset, mutta palkkamurhaksi tulkitun veriteon tilaajasta ei ole edelleenkään tietoa.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 5. Ex-vakooja myrkytettiin

Entisen FSB-agentin Aleksandr Litvinenkon kärsineet kasvot noteerattiin ympäri maailman sen jälkeen, kun Venäjältä Britanniaan paennut mies sai vuoden 2006 lopulla järkyttäviä myrkytysoireita. Lääkärit olivat voimattomia, ja joulukuussa Litvinenko kuoli. Myöhemmin varmistui, että hänet oli myrkytetty radioaktiivisella poloniumilla. Litvinenko oli ennen tätä syyttänyt FSB:tä salamurhien ja sieppausten lisäksi muun muassa vuoden 1999 kerrostalopommeista. Litvinenko kertoi kollegojensa kanssa vuonna 1998 saaneensa tehtäväkseen tappaa Boris Berezovskin.Hän kaiveli tiettävästi myös Anna Politkovskajan murhaa.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 6. Oligarkki kuoli ammeeseen

Miljardööri Boris Berezovski löydettiin kuolleena Lontoossa sijaitsevan kotinsa kylpyammeesta maaliskuussa 2013. Berezovski jätti Venäjän ajauduttuaan erimielisyyksiin Putinin kanssa. Mies kuului aiemmin Venäjän valtaeliittiin, mutta kun poliittiset sukset ristesivät Putinin kanssa, jätti Berezovski kotimaansa taakseen. Ranskan kautta Britanniaan päätynyt Berezovski ehti arvostella Putinin hallintoa äänekkäästi ennen kuolemaansa.Berezovskin kuolinsyyksi on arvuuteltu muun muassa itsemurhaa. Lopullista selkoa ei kuitenkaan ole löytynyt.
Seitsemän hämärää kuolemaa > 7. Boris Nemtsov ammuttiin aivan Kremlin muurien ulkopuolella

Venäläinen oppositiopoliitikko Boris Nemtsov murhattiin helmikuussa 2015   aivan Kremlin muurien ulkopuolelle. Neljä Nemtsoviin osunutta luotia veivät miehen hengen välittömästi. Hän oli kunnostautunut muun muassa Ukrainan sodan arvostelijana ja kerännyt kertomansa mukaan todistusaineistoa Venäjän osallisuudesta väkivaltaisuuksiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harassment chronicles
World Report 2009, Human Rights Watch Venäjä s. 393-401
Report 2007: Russian Federation Venäjä-raportti 2007 Amnesty International
Freedom of the press worldwide, 2008 Annual Report Toimittajat ilman rajoja 2008, Russia, sivut 131-133
Freedom House
Human Rights Watch: Venäjä
Human Rights Watch: Venäjän tapahtumat 2006
Amnesty International
Human Rights First
International Freedom of Expression Exchange
Journalists for Human Rights
Paananen, Arja: Kommentti: Ihmisoikeus­viikko Putinin tapaan – ”Mehän emme halua, että meille käy kuten Pariisissa” Ilta-Sanomat.  15.12.2018. Sanoma Oy. Viitattu 16.12.2018.

Aktivistit maalasivat Helsingissä Venäjän suurlähetystön edessä olevan jalkakäytävän sateenkaaren väreihin osoittaakseen mieltään seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kohdistuvia vainoja vastaan.
Jana Kask

| Jana Kask |
| --- | --- |
 Jana Kask esiintymässä joulukuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1991 (ikä 32)
Muusikko
Aktiivisena:  2008–
Tyylilajit:  Pop rock
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jana Kask (s. 11. marraskuuta 1991) on virolainen laulaja, joka voitti Idols-formaattiin perustuvan Eesti otsib superstaari -kilpailun toisen tuotantokauden vuonna 2008. Kask kohtasi kilpailun finaalissa Arno Suislepin voittaen 52,9% äänimäärällä. Kaskin ensimmäinen studioalbumi Face in the Mirror julkaistiin vuonna 2009.
Vuonna 2011 Kask osallistui Eesti Laul -kilpailuun. Hän eteni kilpailussa finaaliin, mutta hävisi Getter Jaanille.
Kask asuu nykyään Espoossa Suomessa ja on vaihtanut laulukielensä virosta ja venäjästä englanniksi.
Diskografia

Face in the Mirror (2009)
Jess Ørnsbo

| Jess Ørnsbo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1932 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 2019 (86–87 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jess Ørnsbo (1932 Kööpenhamina, Tanska – 2019) oli tanskalainen kirjailija, koulutukseltaan slaavilaisten kielten maisteri. Hänen esikoisteoksensa on 1960 ilmestynyt runokokoelma Digte. Hän kirjoitti sen jälkeen poliittiseen modernismiin sijoittuvia kokoelmia. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
Ørnsbo oli 1986 ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi teoksellaan Hjertets søle.
Ørnsbon puoliso oli kirjailija Dorrit Willumsen ja heidän poikansa runoilija Tore Ørnsbo.
Frédéric Beigbeder

Frédéric Beigbeder
Frédéric Beigbeder (s. 21. syyskuuta 1965) on ranskalainen kirjailija ja kriitikko. Hän on kirjoittanut mainosmiehen uransa jälkeen useita romaaneja, joista on suomennettu teokset 24,99 € (2004) ja Apua anteeksi (2008).
Aiheesta muualla

"S.N.O.B. Site Non Officiel de Frédéric Beigbeder" (Arkistoitu – Internet Archive)
Review of Windows on the World (englanniksi)
Video interview of Frédéric Beidbeger (Arkistoitu – Internet Archive), New Yorkista ja syyskuun 11. tapahtumista (englanniksi)
Suomennetut teokset

24,99 € (2004) Like, 2004, suom. Ville Keynäs, ilmestynyt pokkarina nimellä 8,99 €; Alkuteos: 99 F.
Apua anteeksi, Like, 2008. suom. Taina Aarne, Alkuteos Au secours pardon
Jesús María Echavarría y Aguirre

Jesús María Echavarría y Aguirre (6. heinäkuuta 1858 Bacubirito – 5. huhtikuuta 1954) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Sinaloan hiippakuntaan 18. lokakuuta 1886 ja nimitettiin Saltillon hiippakunnan johtoon 16. joulukuuta 1904. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. helmikuuta 1905. Pääkonsekraattorina toimi Jose María de Jesús Portugal y Serratos, jota avustivat Leopoldo Ruiz y Flóres ja José de Jesús Fernández y Barragán. Echavarría y Aguirre asetettiin virkaansa 27. maaliskuuta 1905.
Echavarría y Aguirre kuoli 95-vuotiaana virassa.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1924

| Jalkapallo kesäolympialaisissa 1924 |
| --- | --- |
 
Joukkueet:  22
Isäntämaa:   Ranska
Kaupungit:  Antwerpen
Ajankohta:  25.5.-9.6.1924
 
Mitalistit
–  Kulta:   Uruguay
–  Hopea:   Sveitsi
–  Pronssi:   Ruotsi
 
Maalintekijä:   Pedro Petrone (7)
  ← 1920 1928 →
Pariisin olympialaisten 1924 jalkapalloturnaukseen osallistui 22 maata, mikä oli uusi osanottajaennätys. Ensimmäisenä eteläamerikkalaisena maana olympiaturnaukseen osallistui Uruguay, joka voitti lopulta koko turnauksen.
Dramatiikkaa koettiin ensimmäisestä kierroksesta lähtien. Suursuosikkina jopa loppuotteluun pidetty Espanja kärsi tappion Italialle Pedro Vallanan puskettua pallon oman maalin vasemmasta nurkasta sisään ottelun viimeisillä minuuteilla. Olympiavoittoa puolustanut Belgia kärsi todellisen selkäsaunan Ruotsia vastaan ottelussa, jossa ruotsalaisilta tuntui onnistuvan kaikki mitä he yrittivät. Semifinaalissa Alankomaat kiusasi Uruguayta aina toisen jakson 17. minuutille, ennen kuin eteläamerikkalaiset onnistuivat tasoituksessaan ja lopulta rangaistuspotkumaalilla käänsivät ottelun voitokseen. Sveitsi onnistui kääntämään tiukat ottelut edukseen ja etenemään loppuotteluun, jossa sillä ei ollut juurikaan nokan koputtamista Uruguayta vastaan. Pelin päätteeksi molemmat joukkueet kiersivät kentän yleisöä kiitellen ja hävisivät pukuhuoneisiinsa.
James Lomas

James Lomas vuonna 2005.
James Lomas (s. 1. maaliskuuta 1990) on brittiläinen näyttelijä.
Lomas sai vuonna 2006 Laurence Olivier -palkinnon (paras miespääosa musikaalissa), jonka hän jakoi Liam Mowerin ja George Maguiren kanssa. Se tuli kaikille heidän kolmoismiehityksestään musikaalin Billy Elliot the Musical ensimmäisellä näytäntökaudella.
Lomas jätti musikaalin syyskuussa 2005, mutta palasi siihen myöhemmin. Sillä välin häntä sijaisti Leon Cooke.
Aiheesta muualla

James Lomas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jesús Murgui Soriano

Jesús Murgui Soriano.
Jesús Murgui Soriano (s. 17. huhtikuuta 1946 Valencia) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 21. syyskuuta 1969 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Leten titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agustín García-Gasco y Vicente, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Lajos Kada.
Murgui Soriano sai 27. joulukuuta 2003 nimityksen Mallorcan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 21. helmikuuta 2004.
Jesús María de Jesús Moya

Jesús María de Jesús Moya (s. 28. marraskuuta 1934) on dominikaanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. maaliskuuta 1961. Hänet nimitettiin Santiago de los Caballerosin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Maxitan titulaaripiispaksi 13. huhtikuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Octavio Antonio Beras Rojas, jota avustivat Roque Antonio Adames Rodríguez ja Hugo Eduardo Polanco Brito.
De Jesús Moya sai 20. huhtikuuta 1984 nimityksen San Francisco de Macorísin piispaksi.
Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema

Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema (puol. Port Lotniczy im. Fryderyka Chopina) (IATA: WAW, ICAO: EPWA) on  Puolan suurin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee Okęciessa, 11 kilometriä Varsovasta etelään. Virallisen nimensä se on saanut vuonna 2001 tunnetun puolalaisen säveltäjän Frederic Chopinin mukaan. Ennen lentoasema tunnettiin Okęcien kansainvälisenä lentoasemana, joka nimi on yhä yleisessä käytössä.
A-terminaali
Sisänäkymä A-terminaalin lähtöhallista
Junayhteys lentoasemalta Varsovan keskustaan
Lentoasema  käsittelee 50 % kaikesta Puolaan suuntautuvasta liikenteestä. Varsovasta ja Varsovaan liikennöidään noin 100 päivittäistä vuoroa. Suosituimmat ulkomaankohteet ovat Lontoo, Frankfurt, Pariisi ja Amsterdam, kotimaanliikenteessä Krakova, Wrocław ja Gdańsk.
Historia

Nykyisen lentoaseman maa-alue on ollut ilmailukäytössä jo vuodesta 1910. Lentoasema otettiin matkustajaliikenteen käyttöön vuonna 1934, jolloin ensimmäinen terminaali valmistui.
Toisen maailmansodan aikaan lentoaseman infrastruktuuri tuhottiin lähes täydellisesti. Vuonna 1969 valmistui uusi kansainvälisten lentojen terminaali, mutta kotimaanliikenne sai tyytyä vanhaan, toista maailmansotaa edeltävään terminaaliin. Terminaali 1 peruskorjattiin vuonna 1992 niin, että sieltä pystyttiin operoimaan kotimaista ja kansainvälistä liikennettä. Uusi suurempi Terminaali 2 valmistui vuonna 2008. Tämän jälkeen ykkösterminaali on ollut pääasiassa halpalentoyhtiöiden ja SkyTeam-allianssin yhtiöiden käyttössä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Jari-Pekka Lehtonen

Jari-Pekka Lehtonen (s. 19. lokakuuta 1976) on suomalainen entinen salibandyn pelaaja. Hän on toiminut aktiiviuransa jälkeen SSBL Salibandy Oy:n markkinointipäällikkönä ja Salibandyliigan toimitusjohtajana
. Lehtosen saavutuksiin kuuluvat ennätykselliset 11 salibandyn SM-mitalia, yli sata miesten maaottelua ja kuusi arvokisamitalia, joista kirkkaimpana EM-kulta vuodelta 1995. Kuusi Lehtosen SM-mitaileista on mestaruuksia. Hän ehti urallaan edustaa Josbaa, Oilersia, HIFK:ta, Rangersia ja SSV:tä.
Firevision

| Firevision> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2002—2008
Tyylilaji:  elektropop, synthpop
Kotipaikka:   Vaasa, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mikko Tamminen  Arttu Peljo
Levy-yhtiö:  EMI Finland
Infobox OKNimi-testi OK: 
Firevision oli suomalainen elektropop-yhtye, joka perustettiin Vaasassa vuonna 2002. Yhtyeeseen kuuluivat Mikko Tamminen ja Arttu Peljo.
Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluu ”Stars”. Yhtye julkaisi debyyttialbumin The Game You Play vuonna 2003. Vuonna 2008 Peljo kertoi yhtyeen kotisivuilla lopettamisesta. He jatkavat kuitenkin tuottamista muissa projekteissa.
Diskografia > Albumit

The Game You Play (2003)
Diskografia > Singlet

"Music Lover" (2002)
"The Game You Play" (2002)
"Stars" (2002)
"Truth" (2003)
Aiheesta muualla

Firevision Myspacessa (englanniksi)
Jesús María Satrústegui

Jesús María Satrústegui vuonna 1981.
Jesús María Satrústegui Azpiroz (s. 12. tammikuuta 1954 Pamplona) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Urallaan hän pelasi Real Sociedadissa peräti 13 vuotta, ja voitti seurassa tänä aikana kaksi kertaa Primera Divisiónin. Maajoukkueessa Satrústegui pelasi 32 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän edusti maataan kaksissa arvokisoissa: EM-kisoissa 1980 ja MM-kisoissa 1982.
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1980
1 Arconada |
2 Alexanko |
3 Migueli |
4 Diego |
5 Uría |
6 Asensi |
7 Dani |
8 Cardeñosa |
9 Carrasco |
10 Quini |
11 Del Bosque |
12 Juanito |
13 Urruti |
14 Gordillo |
15 Olmo |
16 Santillana |
17 Satrústegui |
18 Saura |
19 Cundi |
20 Tendillo |
21 Zamora |
22 Artola |
Valmentaja Kubala
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Arconada |
2 Camacho |
3 Gordillo |
4 Alonso |
5 Tendillo |
6 Alexanko |
7 Juanito |
8 Joaquín |
9 Satrústegui |
10 Zamora |
11 López Ufarte |
12 Urquiaga |
13 Jiménez |
14 Maceda |
15 Saura |
16 Sánchez |
17 Gallego |
18 Uralde |
19 Santillana |
20 Quini |
21 Urruti |
22 Miguel Ángel |
Valmentaja Santamaría
Fuerteventuranpaimenkoira

| Fuerteventuranpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kanariansaaret,  Espanja
Määrä:  Suomessa ei yhtään, Kanariansaarilla 500 (2007)
Rodun syntyaika:  1400-luku
Alkuperäinen käyttö:  vuohien paimennus, vahtikoira
Nykyinen käyttö:  paimen-, vahti- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  Majorero, Perro Majorero, Bardino Majorero, Majorero Canario, Perro de Ganado Majorero, Bardino
FCI-luokitus:  ei RSCE: 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #402
Ulkonäkö
Paino:  uros 30–45 kg, narttu 25–35 kg
Säkäkorkeus:  uros 57–63 cm, narttu 55–61 cm
Väritys:  brindle eri sävyissään
Fuerteventuranpaimenkoira (Majorero) on espanjalainen koirarotu, joka on Espanjan Kennelliiton hyväksymä. Se on myös Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön Domestic Animal Diversity Information System -tietokantaan virallisesti kuuluva rotu.
Ulkomuoto

Fuerteventuranpaimenkoira muistuttaa ulkonäöltään melko paljon castro laboreironkoiraa. Se on keskikokoinen, vankkarakenteinen koira. Sillä sallitaan takaraajoissa kaksoiskannukset. Sen karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys on brindle, usein erittäin tummasävyinen: pohjaväri on sysimusta ja siinä on vaalean beiget tai harmaat raidat. Karvapeite voi näyttää jopa hieman vihertävältä, ja tätä sävyä kutsutaan nimellä verdino. Urosten säkäkorkeus on 57–63 cm ja paino 30–45 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 55–61 cm ja 25–35 kg. 2 cm poikkeama kumpaan tahansa suuntaan sallitaan molemmilla sukupuolilla.
Luonne ja käyttäytyminen

Fuerteventuranpaimenkoira on tyyni, valpas ja tasapainoinen. Paimenkoirana sillä on hyvin vähäinen metsästysvietti, ja se tulee hyvin toimeen muiden lemmikki- ja kotieläinten kanssa. Se ei ole suositeltava rotu kokemattomalle omistajalle ja vaatii oikeanlaisen koulutuksen. Sitä käytetään kotimaassaan paimen-, seura-, perhe- ja vahtikoirana.
Kirjailija ja historioitsija José Viera y Clavijo kuvailee rotua seuraavasti:
„... hoikan ulkomuotonsa, eloisuutensa, rohkeutensa ja nopeutensa lisäksi sillä on hieno ja harvinaislaatuinen tunneherkkyys, joka auttaa sitä kommunikoimaan ihmisten kanssa. Se ymmärtää ihmisen arvon, taistelee hänen puolestaan, tottelee ja auttaa häntä, puolustaa ja rakastaa häntä... ja tietää tarkalleen miten voi ansaita omistajansa rakkauden.“
Alkuperä

Fuerteventuranpaimenkoira on hyvin vanha rotu.[lähde? ] Nimellä bardino majorero tunnettu muinainen kanarialainen rotu kuoli alkuperäisessä olomuodossaan sukupuuttoon 1800-luvulla bulldoggien ja mastiffien saavuttua saarille ja risteydyttyä paikallisten koirien kanssa.
Alkuperä > Etymologia

Nimitys majorero tarkoittaa sananmukaisesti "fuerteventuralainen". Sen vaihtoehtoinen nimitys perro de ganado majorero vastaavasti tarkoittaa "fuerteventuralainen karjakoira" tai oikeammin alkuperäisen käyttötarkoituksen huomioon ottaen "vuohipaimenkoira".
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Majorero Canario. RSCE (Arkistoitu – Internet Archive) (es)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Majorero Canario
Fuerteventuranpaimenkoira-narttu
Käännös suomeksi