stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanna Hurskainen
Pelityyli

Pyrinnön päävalmentaja Roope Tähkä kuvaili Hurskaista vuonna 2015 hyväkuntoiseksi pelaajaksi, joka on tarkka kolmen pisteen heittojen heittäjä.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007–2008 | BC Nokia | SM-sarja | 7 | 66,7 % | – | 100,0 % | – | 0,3 | 0,3 | 0,1 | 0,4 | – | – | 1,6 | 11 |
| 2008–2009 | BC Nokia | SM-sarja | 21 | 37,3 % | 7,1 % | 79,3 % | 1,3 | 1,8 | 3,1 | 0,3 | 3,2 | 0,7 | 0,0 | 5,4 | 114 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 12 | 48,0 % | 33,3 % | 75,0 % | 0,8 | 2,7 | 3,5 | 0,7 | 0,6 | 0,4 | 0,1 | 4,3 | 51 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Tilastot > Pudotuspelit

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007–2008 | BC Nokia | SM-sarja | 1 | – | – | 100,0 % | – | 1,0 | 1,0 | – | – | – | – | 2,0 | 2 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Lauantaisauna

Lauantaisauna oli Yle TV2 -kanavan ajankohtainen keskusteluohjelma vuosina 1985–1991. Sitä lähetettiin kerran kuukaudessa vaihtelevina aikoina lauanta-iltaisin, ja ohjelman alaotsikkona oli alkuvaiheessa ”Ajankohtaisen kakkosen suora yhteys kokijoihin ja näkijöihin”. Ensimmäinen lähetys oli 14. syyskuuta 1985 ja viimeinen 25. toukokuuta 1991, ja jaksoja tehtiin yhteensä 111.
Lauantaisaunan tavoitteena oli päästä irti ajankohtaisohjelmien tavanomaisesta ”politiikka ja talous -vatkauksesta” ja ottaa vakavien keskustelujen aiheiksi päivänkohtaisten teemojen sijaan suurta yleisöä kiinnostavia laajempia ”ilmiöitä”, kuten armokuolema, alkoholismi ja porno. Illan aiheesta keskusteltiin kussakin jaksossa noin 50 minuutin ajan.
Ohjelmasarjan alkuvaiheen tuottaja oli Juhani Wiio ja muita eri aikojen tekijöitä Risto Arkimies, Anne Flinkkilä, Risto Heikkilä, Pirjo Isomäki, Tauno Jarva, Mari Kiukas, Markku Laukkanen, Matti Mannila, Erkki Sarkkinen, Eero Silvasti, Maarit Tastula, Seija Wallius ja Hannu Vilpponen.
Aiheesta muualla

Lauantaisaunan keskustelu aidsista 12.10.1985, video 53 min, Yle Areena
Lauantaisaunan keskustelu hyvästä kuolemasta 2.11.1986 (Arkistoitu – Internet Archive), video 52 min, Yle Areena
Hanna Kaila

Hanna Kaila
Hanna Kaila (s. 31. heinäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja, joka on esiintynyt useissa musikaaleissa, äänityöskennellyt ja dubannut animaatioita. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1998. Hän on toiminut myös opettajana ja tekee laulujen käännöksiä.
Ura > Teatteri

Hanna Kaila on työskennellyt mm. Helsingin Kaupunginteatterille:
Rimakauhua rakkaudessa, 2005
The Producers, 2007
Kaunotar ja Hirviö, 2007
Maija Poppanen, 2009
Viulunsoittaja katolla, 2012
Käännöksiä:
Once, 2022
Ura > Animaatiot, elokuvat ja televisio > Elokuvat

Oho sano iimeili
Ura > Animaatiot, elokuvat ja televisio > Televisio

Toisen kanssa
Kotikatu
Uusi päivä
Ura > Musiikki

Adiemus
Kaksi maailmaa (Heikki Helan albumi)
Aiheesta muualla

http://www.stepupschool.fi/opettajat/hanna-kaila-skene/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.imdb.com/name/nm0435047/bio
http://turpatalli.net/hanna-kaila/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.leffatykki.com/henkilo/hanna-kaila (Arkistoitu – Internet Archive)
https://kohokohdat.fi/helsinki/tapahtumat2/hanna-kaila-jukka-nylund-ja-kaj-chydenius-varisyttaa-selkapiita/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Henri Kuitunen

Henri William Kuitunen (s. 2. huhtikuuta 1958 Helsinki) on Steveco Oy:n toimitusjohtaja. Kuitunen oli VR-konsernin pääjohtaja vuosina 1997–2009.
Kuitunen on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1982. Hän meni samana vuonna VR-konserniin kuuluneen Pohjolan Liikenteen palvelukseen lakimieheksi ja henkilöstöpäälliköksi. Hän nousi hallintojohtajaksi, ja 1988 hänestä tuli Valtionrautateiden tavaraliikennejohtaja sekä myöhemmin VR Osakeyhtiön toimitusjohtaja ja 1997 pääjohtaja.
Lokakuussa 2008 Kuitunen ilmoitti eroavansa tehtävästään VR Osakeyhtiön pääjohtajana. Hän jatkoi kuitenkin virassaan huhtikuuhun 2009 asti.
Vuosina 2010–2011 Kuitunen toimi Caprus Oy:n toimitusjohtajana. 15.1.2012 hän aloitti Steveco Oy:n toimitusjohtajana.
Henri Kuitusen isä oikeustieteen kandidaatti Mauri Kuitunen oli Autorekisterikeskuksen johtaja.
Heikki Roivainen

Heikki Roivainen (30. joulukuuta 1900 Pielavesi – 5. lokakuuta 1983 Kerava) oli suomalainen kasvitieteilijä joka oli tunnettu erityisesti sammaltutkimuksistaan. Hänelle myönnettiin vuonna 1971 professorin arvonimi.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Roivainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1935 ja väitteli tohtoriksi 1954. Hän osallistui kasvitieteilijänä suomalaisten maantieteilijöiden (Väinö Auer, Esa Hyyppä ja Ernst Håkan Kranck) retkikuntaan joka tutki vuosina 1928–1929 Tulimaata, Patagoniaa ja Chilen keskiosia. Roivainen teki tohtorinväitöskirjansa Tulimaalta keräämiensä suokasvillisuusnäytteiden pohjalta. Hän teki uuden retken näille alueille vielä 1969–1970.
Roivainen toimi muun muassa Pohjois-Suomen Laidun- ja Nurmiyhdistyksen toiminnanjohtajana Oulussa ja oli työssä maatalouskoelaitoksen kasvitautiosastolla sekä Helsingin yliopiston maanviljelys- ja metsäeläintieteen laitoksella. Hän oli Helsingin yliopiston kasvimuseon amanuenssina vuodesta 1953 alkaen ja museon kustoksena vuodesta 1956 alkaen.
Roivainen tutki muun muassa putkilokasveja, Suomen ja Tulimaan sammalia ja mikrosieniä. Hän julkaisi kaikkiaan noin 150 tutkimusta joista 14 käsitteli sammalia. Roivainen oli Sociedad Latino Americana de Briologia-yhdistyksen kunniajäsen ja sammalsuku Roivainenia Perss. on nimetty hänen mukaansa.
Roivainen oli käsikirjoittajana ja kuvaajana Suomen Maantieteellisen Seuran vuonna 1931 tuottamassaTulimaata tutkimassa-dokumenttielokuvassa. Dokumentti käsitteli maantieteilijä ja geologi Väinö Auerin johtamaa ensimmäistä tutkimusmatkaa Tulimaahan vuosina 1928–1929. Jatkosodan aikana Roivainen toimi tk-kuvaajana.
Teoksia

Tietoja kasvillisuudesta sekä putkilo- ja lehtisammalkasvistosta keskisen Luttojoen seuduilla. Annales Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 1, 8. Helsinki 1922-1923
Tietoja Pihtiputaan ja Kinnulan putkilokasvistosta. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja B 1, 2. Kuopio 1927
Lisätietoja eräiden lehtisammallajien esiintymisestä maassamme. Annales Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 9, 6. Helsinki 1929
Contribuciones á la flora de Isla Elisabeth, Rio de las Minas y Puerto San Isidor de Prov de Magallanes, de Puerto Barroso de Prov. de Chiloë y de los alrededores de Termas de Chillán de Prov. de Ñuble, Chile. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 4, 8. Helsinki 1933
Informaciones sobre excursiones botanicas en la costa oriental de la Patagonia. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 4, 6. Helsinki 1933
Observaciones sobre la vegetación en los alrededores de Termas de Chillán. prov. de Ñuble, Chile. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 5, 4. Helsinki 1934
Bryological investigations in Tierra del Fuego : with diagnoses of many new species by Edwin B. Bartram. 1, Sphagnaceae-Dicranaceae. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 9, 2. Helsinki 1937
Eriophyid news from Finland. Acta entomologica Fennica 3. Suomen hyönteistieteellinen seura, Helsinki 1947
Eriophyid news from Sweden. Acta entomologica Fennica 7. Suomen hyönteistieteellinen seura, Helsinki 1950
Äkämäpunkit - Eriophyidae ; kirj. J. I. Liro, H. Roivainen. Suomen eläimet 6. WSOY 1951
Contributions to the knowledge of Eriophyids of Finland. Acta entomologica Fennica 8. Suomen hyönteistieteellinen seura, Helsinki 1951
Studien über die Moore Feuerlands. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 28, 2. Helsinki 1954
Länsi-Lapin matkaopas. Otava 1957
Suomennoksia

Einar Ingelström : Kasvilääkäri : opas tautien ja tuholaisten torjumiseen hedelmäpuista ja marjapensaista sekä vihannes- ja koristekasveista ; suom. Heikki Roivainen. Tammi 1951
Aiheesta muualla

Finna : Heikki Roivaisen jatkosodan aikana ottamia kuvia
Liro ja Roivainen Lapissa, Suomen Kuvalehti, 23.07.1938, nro 29, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Harpyija (lintu)

| Harpyija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Harpyijat Harpia
Laji::  harpyja
Kaksiosainen nimi
 Harpia harpyja  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Harpyija (lintu) Wikispeciesissä   Harpyija (lintu) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harpyija (Harpia harpyja) on Etelä- ja Keski-Amerikassa esiintyvä suurikokoinen päiväpetolintu, jota yleensä tavataan trooppisten alankojen sademetsien latvuskerroksissa. Harpyija on sukunsa ainoa laji sekä suurin ja voimakkain Amerikan kotkista.
Koko

Harpyijanaaraat ovat keskimäärin 100–110 senttimetriä pitkiä, niiden siipiväli on 200 senttimetriä ja yleensä ne painavat noin 7,5 kilogrammaa. Poikkeukselliset naaraat ovat painaneet yli 9 kilogrammaa ja yksi vankeudessa ollut naaras, ”Jezebel”, painoi 12,3 kilogrammaa. Koiraat ovat naaraisiin verrattuna pieniä, ne painavat vain 3,8–5,4 kilogrammaa. Kotkista ainoastaan filippiinienkotka ja kuningasmerikotka lähentelevät harpyijan kokoluokkaa. Harpyija on väriltään pääosin tummanharmaa, mutta vatsa on valkoinen ja pää on tuhkanharmaa.
Ravinto

Harpyija on aktiivisesti metsästävä lihansyöjä. Se metsästää puissa eläviä nisäkkäitä kuten apinoita, koateja ja laiskiaisia, mutta se voi myös hyökätä toisten lintulajien kimppuun. Sen kynnet ovat erittäin voimakkaat ja pitkät, suuremmat kuin harmaakarhulla.
Lisääntyminen

Harpyijapariskunta saa yhden poikasen 2–3 vuoden aikana. Pariskunta munii kaksi valkoista munaa suureen korkealla puussa olevaan risupesään. Ensimmäisen poikasen kuoriuduttua toinen muna jää huomiotta eikä kuoriudu. Poikanen oppii lentämään kuuden kuukauden ikään mennessä, mutta vanhemmat jatkavat sen ruokkimista vielä 6–10 kuukauden ajan.
Harpyijaa uhkaavat metsästys, ilmastonmuutos ja hakkuu sen elinalueella. Lajista on tullut harvinainen näky suuressa osassa sen esiintymisaluetta.
Käännös suomeksi
Lampeenjärvet

| Lampeenjärvet |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Laitila 
Koordinaatit:  60°48′36″N, 21°43′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Helikonojaan 
Järvinumero:  32.008.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  19 m 
Rantaviiva:  0,701 km 
Pinta-ala:  2,497 ha  
 fiLampeenjärvet 
Lampeenjärvet , tai myös Lampeenjärvi , on Varsinais-Suomessa Laitilan Viikaisissa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen. Järviä oli aiemmin kolme, mutta nykyään on jäljellä vain yksi järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Siihen laskee yksi suo-oja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 3,8 kilometriä pitkä ja Lapejärven kanssa yhteinen laskuoja Helikonojaan.
Järvellä on 700 metriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Itärantaan laskeutuu kalliojyrkänne. Rannoille on rakennettu pari loma-asuntoa, joille johtaa tie Laitilasta.
Historia

Lampeenjärviä oli alun perin kolme, mutta niistä kaksi on kuivatettu avosuoksi ja pellonreunaksi. Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvet näkyvät selvästi vaikka niillä ei ole kartassa nimeä. Läheisen Viikaisen kylän (kartassa "Wikais by") kolmella talolla oli alueella peltoja, mutta itse järvet olivat asumattomia. Vuoden 1968 peruskartoissa kaikki järvet ovat olemassa. Järvien vedenpinnat laskivat pohjoiseen mennessä: 18,9 metriä, 18,3 metriä ja 17,8 metriä mereninnan yläpuolella N43-järjestelmässä. Vuoden 1984 peruskartassa ne olivat 19,0 metriä, 18,4 metriä ja 17,9 metriä merenpinnan yläpuolella N60-järjestelmässä. Tässä peruskartassa nykyään kuivatettujen järvien koko on pienentynyt edelliseen karttaan verrattuna.
Lahnajärvi (Lemi)

| Lahnajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lemi
Koordinaatit:  61°03′44″N, 27°47′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Tulojoki:  Hannanjoki
Laskukanava:  Uusi Papinoja Kivijärveen 
Taajamat:  Lemin kirkonkylä
Järvinumero:  14.192.1.035
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  75,3 m  
Pituus:  2,2 km  2,2 km 
Leveys:  1,5 km  1,5 km 
Rantaviiva:  7,93916 km  
Pinta-ala:  2,1171 km²   
Tilavuus:  0,01102114763 km³ 
Keskisyvyys:  5,20575 m  
Suurin syvyys:  11,33 m  
Saaria:  2 
 fiLahnajärvi 
Lahnajärvi  on Etelä-Karjalassa Lemillä kirkonkylän vieressä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 212 hehtaaria eli 2,1 neliökilometriä, se on 2,2 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Sen pohjoisrannan tuntumassa sijaitsee kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 8 aaria. Järven tilavuudeksi on saatu 11,0 miljoonaa kuutiometriä ja keskisyvyydeksi on 5,2 metriä. Suurimmaksi syvyydeksi on mitattu 11,3 metriä. Sen rantaviivan pituus on 7,9 kilometriä.
Historiaa

Lahnajärven erottaa Kivijärjestä Vuolteenkannas-niminen maakannas. Kannaksen läpi kulkee Vuolteentie ja sen varrella on kesämökkiasutusta. Kannakasen läpi on kaivettu kaksi ojaa; Vanha Papinoja ja Uusi Papinoja. Uusi Papinoja on noin 200 metriä pitkä avokanava, jonka rakennutti Lemin kappalaisena vuosina 1744–1765 toiminut David Gestrin (k. 1779). Hän halusi lyhentää venematkaa Pöllölässä sijainneen Vanhapelto-nimisen maatilansa ja Lahnajärven rannalla olevan Lemin kirkonkylän välillä. Myöhemmin kanavaa käyttivät myös Lemin ja Luumäen välillä liikennöineet pienet laivat sen jälkeen, kun kanavan yli kulkenut silta oli muutettu avattavaksi. Nykyisin kanava on edelleen veneliikenteen käytössä, mutta kanavan ylittävä puusilta on kiinteä. Noin kilometrin verran etelämpänä sijainnut Vanha Papinoja oli Vuolteenlammen kautta kulkenut noin 200 metrinen avokanava jonka rakentamisaikaa ei tiedetä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,3 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Schönberg, Kalle: Pieni sulake aiheutti ison vahingon – Kuuluisan hevipitäjän pääjärvi sai syliinsä kunnan puhdistamattomat jätevedet. yle.fi, 27.6.2018.  Helsinki:  Yleisradio. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.11.2022.
(14.1)
Henri Kyntäjä

Henri Kyntäjä (s. 20. marraskuuta 1987 Ylitornio) on keminmaalainen voimanostaja ja vahvamies. Hän on vahvamies maailmanmestari 2018. Voimanostossa hän edustaa kotikuntansa seuraa Aavasaksan Kisaa. Hän on kilpailut voimanostossa sarjoissa -59kg, -66kg ja -74kg sekä vahvamieskisoissa sarjassa -70kg.
Kyntäjä on osallistunut seuraaviin SM-kilpailuihin:
Klassinen voimanosto
2015 6. M-66kg
2016 7. M-66kg
2018 4. M-66kg
2019 1. M-59kg
2020 3. M-66kg
2021 1. M-59kg
2023 3. M-66kg
Klassinen penkkipunnerrus
2017 1. M-66kg
2018 2. M-66kg
2019 2. M-59kg
2020 3. M-66kg
2021 2. M-59kg
Varuste penkkipunnerrus
2018 1. M-59kg
2023 1. M-66kg
Varuste voimanosto
2024 1. M-66kg
Vahvamies
2018 2. M-70kg
Sekä seuraaviin arvokilpailuihin:
Vahvamies MM
2018 1. M-70kg
| MM-kilpailut | MM-kilpailut | MM-kilpailut | Sarja |
| --- | --- | --- | --- |

|  Kultaa | Suomi 2018 | Vahvamies | -70kg |
| SM-Kilpailut | SM-Kilpailut | SM-Kilpailut | Sarja |
|  Kultaa | 2024 | Varuste Voimanosto | -66kg |

|  Kultaa | 2023 | Varuste Penkkipunnerrus | -66kg |

|  Kultaa | 2021 | Klassinen Voimanosto | -59kg |

|  Kultaa | 2019 | Klassinen Voimanosto | -59kg |

|  Kultaa | 2018 | Varuste Penkkipunnerrus | -59kg |

|  Kultaa | 2017 | Klassinen Penkkipunnerrus | -66kg |

|  Hopeaa | 2021 | Klassinen Penkkipunnerrus | -59kg |

|  Hopeaa | 2019 | Klassinen Penkkipunnerrus | -59kg |

|  Hopeaa | 2018 | Vahvamies | -70kg |

|  Hopeaa | 2018 | Klassisen  Penkkipunnerrus | -66kg |
|  Pronssia | 2023 | Klassisen  Voimanosto | -66kg |
|  Pronssia | 2020 | Klassisen  Voimanosto | -66kg |
|  Pronssia | 2020 | Klassisen  Penkkipunnerrus | -66kg |
Hikiventtiili

Hikiventtiilit korjauksen alaisessa Ruston-paikallishöyrykoneessa
Hikiventtiili on höyryveturien ja höyrykoneiden sylintereissä oleva kondenssiveden poistoventtiili.
Kun höyrykone käy, osa käyttöhöyrystä tiivistyy vedeksi, joka painavana valuu sylinterin alaosaan. Jos vettä kertyy liiaksi, se aiheuttaa niin sanottuja vesi-iskuja, jotka voivat vaurioittaa sylinteriä. Tämän vuoksi sylinterien alapinnassa on 2–3 kappaletta erillisiä vedenpoistoventtiileitä, joita sanotaan hikiventtiileiksi. Niitä käytetään erillisellä vipukoneistolla, höyryveturissa yleensä kuljettajan paikalta käsin.
Osa kuljettajan ammattitaitoa on kokemusperäinen tieto siitä milloin hikiventtiilit on avattava. Höyryveturin liikkeelle lähtiessä näkyvät, molemmin puolin sylintereistä purkautuvat höyrysuihkut ovat juuri hikiventtiilien purkauksia. Veturin seisoessa sylintereihin jäänyt höyry on jäähtynyt vedeksi.
Myös muista höyrykoneista on määräajoin poistettava kondenssivesi hikiventtiilien avulla.
Lab Girl

| Lab Girl |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hope Jahren
Kieli:  englanti
Genre:  muistelmateos
Kustantaja:  Alfred A. Knopf
Julkaistu:  2016
Sivumäärä:  304
ISBN:  978-1-101-87493-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lab Girl on yhdysvaltalaisen geobiologin Hope Jahrenin vuonna 2016 julkaistu muistelmateos. Teoksessa käsitellään Jahrenin uraa tutkijana, odottamattomia ystävyyssuhteita ja hänen elämäänsä kaksisuuntaisen mielialahäiriön kanssa. Kirjaa ei ole suomennettu.
Vastaanotto

Lab Girl sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Muun muassa Entertainment Weekly, Elle, Time ja NPR kutsuivat sitä yhdeksi vuoden parhaista kirjoista. The New York Timesin arvostelussa kirjan uskottiin vaikuttavan kasvitieteeseen samoin kuin neurologi Oliver Sacksin ja paleontologi Stephen Jay Gouldin teokset ovat vaikuttaneet omilla aloillaan.
Jahrenin kirja nousi The New York Timesin julkaisemalle myydyimpien kirjojen listalle ja voitti National Book Critics Circlen jakaman palkinnon parhaasta omaelämäkerrasta. Se oli vuoden 2016 Goodreads Choice Awardseissa ehdolla parhaaksi muistelmateokseksi tai omaelämäkerraksi, mutta kategorian voitti neurokirurgi Paul Kalanithin kirja Henkäys on ilmaa vain.
Hikiän junaturma

Hikiän junaturma tapahtui yöllä 19.–20. heinäkuuta 1918 Hikiän ja Oitin välillä Riihimäki–Lahti-rataosuudella. Matkustajajuna, jossa oli mukana noin kolmekymmentä lyhyelle lomalle kotiinsa matkaavaa kansanedustajaa, suistui kiskoilta Hikiän ja Oitin välillä sijainneen Haukankallion kohdalla jyrkässä mutkassa. Onnettomuudessa kuoli kolme ja loukkaantui seitsemän henkilöä. Junan veturi ja kuusi matkustajavaunua kärsivät vaurioita.
Onnettomuuden aiheutti aikaisemmin yöllä irrotettu ratakisko. Onnettomuutta pidettiin pari kuukautta aiemmin päättyneen Suomen sisällissodan hävinneiden punaisten kostotoimena, joka oli kohdistettu junan matkustajina olleita kansanedustajia vastaan.
Heikoisten seisake

Heikoisten seisake (ratakm 167+277) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Varsinais-Suomessa Paimion kaupungissa rataosuudella Helsinki–Turku.
Seisake avattiin 1. kesäkuuta 1940. Se oli tarkoitus avata jo joulukuussa 1939, mutta talvisota myöhästytti avaamista. Matkustajaliikenne lakkautettiin 1. joulukuuta 1955, jolloin myös koko seisake lakkautettiin.
Entisen seisakkeen vieressä oli puomeilla varustettu tasoristeys nimeltään Heikoinen ja nykyään se on korvattu Iso-Heikoistentien sillalla.
Lampelanjärvi

| Lampelanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°32′00″N, 24°33′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Pulkkaoja 
Järvinumero:  67.981.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85,6 m  
Rantaviiva:  0,88 km  
Pinta-ala:  3,371 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLampelanjärvi 
Lampelanjärvi  on Lapissa Ylitorniolla Meltosjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Meltosjoen valuma-alueella (67.98), jonka Alainenjoen alueeseen (67.981) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,6 metriä mpy.
Kyproksenvillakoira

| Kyproksenvillakoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Kypros
Määrä:  muutamia Suomessa
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja perhekoira
Muita nimityksiä:  Cuprys Poodle, Cypriot Poodle
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Väritys:  likaisen valkoinen aprikoosilla vivahteella, musta, harmaa, beige tai mikä tahansa näiden värien yhdistelmä
Kyproksenvillakoira on kyproslainen koira"rotu", joka saattaa todellisuudessa olla joko sama asia kuin ns. "kyproslainen bichon" kypriako maliaro tai tämän muunnos.
Ulkonäkö

Kyproksenvillakoiran koko vaihtelee sylikoirasta keskikokoiseen. Sen tunnistaa silkkisen villaisesta karvapeitteestään, joka voi olla valkoinen, musta, harmaa tai beige tai mikä tahansa näiden värien yhdistelmä. Suurin osa kannasta on väriltään likaisen valkoisia, yleensä aprikoosilla vivahteella. Jos karva jätetään pitkäksi, koira muistuttaa partacollieta, mutta leikattuna terrieri- ja villakoira-sukulinjat tulevat selkeästi esiin. Karvapeite on kiharaa eikä se varise lainkaan, minkä vuoksi säännöllinen trimmaus on välttämätöntä, jotta huopaantuminen ja likaantuminen vältettäisiin.
Luonne ja käyttäytyminen

Rodulla on anteeksiantava ja tasainen luonne, mikä tekee siitä ihanteellisen perhekoiran. Se on onnellinen saadessaan olla lasten, muiden koirien ja kissojen kanssa. Sen risteytystausta selittää sen kestävyyden ja helppohoitoisuuden. Se rakastaa uimista, mikä on vesilinnun metsästykseen jalostetulle villakoiralle tyypillistä, ja pitää terrierin tapaan kaivamisesta. Se on uskollinen, ystävällinen, kärsivällinen ja ihanteellinen seuralainen.
Alkuperä

Kyproksenvillakoira polveutuu terrieristä ja villakoirasta, jotka ovat yleisiä Kyproksella. Joillain "rodun" edustajilla ei kuitenkaan ole perimässään näitä rotuja, joten ne voivat olla monivärisiä eivätkä pidä vedestä.
Käännös

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cuprys Poodle
Käännös suomeksi