stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoksi (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Vuoksi oli Käkisalmessa vuosina 1889–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Vuoksi oli Käkisalmen ensimmäinen sanomalehti. Se oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja, joka levisi Käkisalmen kihlakunnan alueelle sekä aluksi myös Kurkijoen ja Parikkalan suuntaan. Sortovuosina perustuslaillista linjaa ajanut lehti joutui viranomaisten lakkauttamaksi, minkä jälkeen sen kirjapainossa painettiin vielä useiden kuukausien ajan perustuslaillista maanalaista kirjallisuutta. Myöhemmin Käkisalmen nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi muodostui vuonna 1896 perustettu, aluksi vanhasuomalainen Itä-Karjala.
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1893 lähtien kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina työskentelivät Markus Lankinen (1890–1898) ja Pekka Komonen (1899–1901).
Aiheesta muualla

Vuoksi digitoituna kansalliskirjastossa
Vuohimäen seisake

Vuohimäen seisake (lyh. Vhm, ruots. Getberg hållplats, ratakm 41+075) oli seisake Rantaradalla. Se sijaitsi Vuohimäen kylässä Kirkkonummen länsilaidalla noin 3,5 kilometrin päässä Kirkkonummen rautatieasemasta.
Laituri avattiin ensimmäisen kerran 1. kesäkuuta 1909 ruotsinkielisellä nimellä Getberg. Suomenkielinen nimi Vuohimäki lisättiin 1928. Radan eteläpuolella sijainneessa liikennepaikkarakennuksessa toimi myös posti, jota hoiti Valtionrautateiden laiturinhoitaja. Laituri lakkautettiin 3. lokakuuta 1944 sen jäätyä Porkkalan vuokra-alueelle.
Porkkalan palautuksen jälkeen Vuohimäki avattiin seisakkeena 15. elokuuta 1956. Seisakkeelle rakennettiin uusi 50 metriä pitkä laituri 1984. Junapysähdykset Vuohimäessä lopetettiin vuoden 1991 alussa, ja seisake lakkautettiin virallisesti 2. kesäkuuta 1991.
Vuohensalo

Vuohensalo eli Motornoje (ven. Моторное) on kylä Norsjoen eli Larionovon maalaiskunnassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Laatokan rannalla noin 11 kilometriä Käkisalmen kaupungista kaakkoon. Vuohensalo kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Karjalaan ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Nykyisen venäläisen nimensä paikkakunta sai 1948.
Vuohensalon kylä Suomessa

Vuohensalon naapurikyliä olivat Käkisalmen maalaiskunnan alueella Yläpuusti lännessä ja Pörtsykkä pohjoisessa. Idässä kylä rajoittui Laatokkaan ja etelässä naapurikyliä olivat Pyhäjärven kunnan puolella Pyhäkylä, Rantakylä ja Kuoppalammin valtionpuisto. Vuohensaloon kuului lisäksi kaksi pientä erillisaluetta lähempänä Käkisalmen kaupunkia. Toinen sijaitsi Laatokan rannalla Tenkalahden, Norsjoen ja Pörtsykän kylien välissä ja osittain tällä alueella sijaitsi Haminanniityn esikaupunkialue. Toinen erillisalue puolestaan sijaitsi Ostamojärven pohjoisrannalla Norsjoen ja Joensuun kylien välissä.
Vuonna 1920 Vuohensalossa oli 244 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 277.
Ennen talvisotaa Vuohensalo oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Myös kalastusta harjoitettiin. Vuohensalon kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1913.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin keväällä 1940 rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuohensalo Wikimedia Commonsissa
Käkisalmen maalaiskunnan kylät
Alapuusti • Haminanniitty • Hirvisaari • Joensuu • Kapeasalmi • Marjalanniemi • Norsjoki • Näpinlahti • Ostamo • Porkanniemi • Pärnä • Pörtsykkä • Sakkali • Suotniemi • Tenkalahti • Vuohensalo • Yläpuusti
Górtynan ja Arkadían hiippakunta

| Górtynan ja Arkadían hiippakunta Ιερά Μητρόπολη Γορτύνης καί Αρκαδίας |
| --- | --- |
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Osa kirkkoa:  Kreetan kirkko
Seurakuntia:  108
Luostareita:  7
Tuomiokirkko:  Pyhän Georgioksen katedraali
www.imga.gr
Górtynan ja Arkadían hiippakunta (kreik. Ιερά Μητρόπολη Γορτύνης καί Αρκαδίας, Ierá Mitrópoli Gortýnis kaí Arkadías) on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Iraklionin alueyksikön lounaisosan, ja siihen kuuluu 6 rovastikuntaa (archieratikí periféreia) ja 108 seurakuntaa (enoría). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Moíresissa sijaitseva Pyhän Georgioksen katedraali.
Historia

Górtynan ja Arkadían hiippakunnan nimi viittaa seudun kahteen antiikin aikaiseen kaupunkiin, Gortyniin ja Arkadekseen eli Arkadiaan. Näistä Gortyn oli saaren roomalaisaikainen ja samalla varhaiskristillinen keskus, josta käsin apostoli Paavalin työtoveri ja Kreetan ensimmäinen piispa Titus toimi.
Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella Kreetan kirkollinen keskus siirtyi Khandakakseen eli nykyiseen Iraklioniin. Arkadían hiippakunta perustettiin saaren eteläosiin vuonna 1900, piispanistuimenaan Ágioi Déka. 1900-luvun puolessa välissä hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Moíresiin, jossa se on edelleen. 1960-luvulla hiippakunnan nimeksi tuli Górtynan ja Arkadían hiippakunta.
Luostarit

Hiippakunnan alueella on seitsemän toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Apezanán luostari (Moní Apezanón)
Koudoumáksen luostari (Moní Koudoumá)
Profeetta Elian luostari (Moní Profítou Ilioú Zaroú)
Pyhän Nikolaoksen luostari (Moní Agíou Nikoláou Zaroú)
Odigítrian luostari (Moní Odigitrías) (patriarkaalinen ja stauropegiaalinen)
Vrontísin luostari (Moní Vrontisíou)
Nunnaluostarit
Kalyvianín Neitsyt Marian luostari (Moní Panagías Kalyvianís)
Aiheesta muualla

Ιερά Μητρόπολις Γορτύνης καί Αρκαδίας. Hiippakunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Tympákin Pyhän Tituksen kirkko (Naós Agíou Títou).
Ágioi Dékan Pyhien kymmenen kirkko (Naós Agíon Déka).
Asímin Pyhän Tituksen kirkko (Naós Agíou Títou).
Agía Varváran Pyhän Barbaran kirkko (Naós Agías Varváras).
Ágios Thomáksen Pyhän Tuomaan kirkko (Naós Agíou Thomá).
Odigítrian luostari.
Tuija Vuoksiala

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lahti 1987 | 10 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1990 | 3x5 km |  |
Tuija Vuoksiala (o.s. Oksanen, s. 25. elokuuta 1961) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, kaksinkertainen MM-pronssimitalisti. Hänen seuransa on Vehkalahden Veikot.
Vuoksiala sijoittui kolmanneksi 10 kilometrin kilpailussa Lahden MM-kisoissa 1987. Kultaa voitti Norjan Sanna Grønlid ennen Neuvostoliiton virolaista Kaija Parvea. Oslon MM-kilpailuissa 1990 Vuoksiala hiihti avausosuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Seija Hyytiäinen ja Pirjo Mattila. Kultaa voitti Neuvostoliitto ennen Norjaa. Olympialaisissa Vuoksiala kilpaili Lillehammerissa 1994; hän sijoittui kymmenenneksi viestissä, 36:nneksi pikamatkalla ja 55:nneksi normaalimatkalla.
Tuija Vuoksiala sai pojan vuonna 1997 ja asuu nykyisin Haminassa. Ammatiltaan hän on kuntohoitaja ja hieroja. Hän toimii kokoomuksen edustajana Haminan kaupunginvaltuustossa. Hänen aviomiehensä Heikki Vuoksiala on ollut kansallisen kärkipään ampumahiihtäjä.
Aiheesta muualla

Tuija Vuoksiala Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU). (englanniksi)
Aleksi Vuorinen

| Aleksi Vuorinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Helsinki
Kansalaisuus:   suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Keijo Kajantie
Instituutti:  Helsingin yliopisto Bielefeldin yliopisto Washingtonin yliopisto Wienin teknillinen yliopisto CERN
Tutkimusalue:  kvarkki-gluoniplasman fysiikka
Palkinnot:  Suomalaisen tiedeakatemian väitöskirjapalkinto (2004)  Sofja Kovalevskaja -palkinto (2008)  Magnus Ehrnroothin säätiön tiedepalkinto (2022)
Aleksi Risto Johannes Vuorinen (s. 11. maaliskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen hiukkasfyysikko ja professori Helsingin yliopistossa. Vuorinen sai vuonna 2008 Alexander von Humboldt -säätiön noin 1,2 miljoonan euron arvoisen Sofja Kovalevskaja -palkinnon ja vuonna 2016 Euroopan tutkimusneuvoston ERC:n 1,34 miljoonan euron Consolidator Grant -rahoituksen vuosiksi 2017–2022. Vuoriselle on myönnetty myös arvostettu Magnus Ehrnroothin säätiön tiedepalkinto vuonna 2022.
Vuorinen valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1998. Samana vuonna hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Filosofian maisteriksi hän valmistui 2001. Väiteltyään filosofian tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta 20. joulukuuta 2003 Vuorinen sai vuonna 2004 Suomalaisen tiedeakatemian väitöskirjapalkinnon. Vuorisen väitöskirjan aihe oli ”The Pressure of QCD at Finite Temperature and Quark Number Density” eli ”Kvanttikromodynamiikan paine äärellisissä lämpötiloissa ja kvarkkien lukumäärätiheydessä”. Valmistumisensa jälkeen Vuorinen työskenteli Washingtonin yliopistossa vuosina 2004–2007 ja vuoden 2007 syksyllä Wienin teknillisessä yliopistossa Lise Meitner -stipendiaatin turvin. Vuonna 2008 Vuorinen teki tutkimusta CERNissä. Hän sai Helsingin yliopistosta dosentin arvon vuonna 2009.
Sofia Kovalevskajan mukaan nimetty palkinto myönnettiin Vuoriselle ja seitsemälle muulle nuorelle tutkijalle virallisessa jakotilaisuudessa 25. marraskuuta 2008 Berliinissä. Palkinto jaetaan erityisen ansioituneille nuorille tutkijoille ja sillä rahoitetaan viisivuotinen tutkimuskausi ja -ryhmä jossain saksalaisessa yliopistossa. Palkinnon rahoitus tulee Saksan koulutus- ja tutkimusministeriöltä. Vuorinen perusti rahoilla tutkimusryhmän Bielefeldin yliopistoon.
Vuonna 2013 Vuorinen palasi Helsingin yliopistoon akatemiatutkijaksi sekä johtamaan yhtä Fysiikan Tutkimuslaitoksen teoriaprojekteista. Hänet nimitettiin teoreettisen hiukkasfysiikan apulaisprofessoriksi vuonna 2017 ja edelleen täydeksi professoriksi vuonna 2021.
Vuolijoki (Hauho)

Vuolijoki on maalaiskylä Sydän-Hämeessä. Se sijaitsee Hauhon (Hämeenlinna) ja Pälkäneen alueilla. Etäisyys Hämeenlinnan keskustasta on noin 30 kilometriä pohjoiseen ja Tampereelta puolestaan noin 45 kilometriä kaakkoon. Kanta-Hämeen ja Pirkanmaan maakuntaraja kulkee Vuolijoen halki.
Vuolijoen Hauhon puoleisessa osassa sijaitsee Hella Wuolijoen luoman Niskavuoren rusthollin esikuva Vuolijoen kartano.
Vuolijoki on maisemallisesti melko tyypillistä hämäläistä luontoa kumpuilevine metsämaineen ja järvineen. Myös kulttuurimaisema viljelysaukeineen on olennainen osa Vuolijokea. Vuolijärvi sijaitsee Hauhon puolella. Kyläkokonaisuutta ympäröivät etelässä Ilmoilanselkä ja Iso Roinevesi ja koillisessa Kukkia. Kymmenisen kilometriä pohjoiseen sijaitsee Pälkänevesi.
Viime vuosisatoina vedet ovat laskeneet noin senttimetrin vuodessa, joten Vuolijokea halkoi muinoin huomattavasti nykyistä leveämpi vesireitti. Alueen ensimmäiset asukkaat valitsivat joen varrella sijaitsevat hiekkaharjun elinpaikakseen vuoden 1000 tienoilla. Wuolijoen lisäksi kylän vanhoja kantatiloja ovat muun muassa Nikkilä ja Penttilä, jotka Hella Wuolijoki niin ikään otti näytelmiinsä.
Aiheesta muualla

Virpi Yli-Vakkuri : AteljeeGalleria Virpi & Orbi (Vuolijoki Virpi Yli-Vakkurin nettisivuilla)
Kydonían ja Apokóronaksen hiippakunta

| Kydonían ja Apokóronaksen hiippakunta Ιερά Μητρόπολη Κυδωνίας και Αποκορώνου |
| --- | --- |
 Hiippakunnan katedraali Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali Chaniássa.
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Osa kirkkoa:  Kreetan kirkko
Seurakuntia:  110
Tuomiokirkko:  Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali
www.imka.gr
Kydonían ja Apokóronaksen hiippakunta (kreik. Ιερά Μητρόπολη Κυδωνίας και Αποκορώνου, Ierá Mitrópoli Kydonías kai Apokorónou) on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää alueen Kreetan länsiosissa, ja siihen kuuluu kuusi rovastikuntaa (archieratikí periféreia) ja 110 seurakuntaa (enoría). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Chaniássa sijaitseva Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali.
Historia

Hiippakunnan nimen ”Kydonia” viittaa Chanián antiikin aikaiseen nimeen. Alkuperäisen Kydonian hiippakunnan perustajana pidetään jo apostoli Titusta. Siihen kuului jo tuolloin nykyisen Apokóronaksen länsiosa, kun taas itäosa kuului Lappan hiippakuntaan ja myöhemmin Kalamonaksen hiippakuntaan.
Hiippakunta lakkasi olemasta Kreetan arabivalloituksen myötä. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella piispanistuin siirrettiin Agián Episkopín kylään. Venetsialaisvalloituksen myötä hiippakunta lakkautettiin jälleen, ja Agiássa toimi katolinen piispa, kunnes tämä siirtyi Caneaan eli Chaniáan. Osmanivallan aikana Kydonian hiippakunnan katedraalina toimi Chanián Pyhien palkattaparantajien (Ágioi Anárgyroi) kirkko. Chanián Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali rakennettiin 1800-luvun puolessa välissä uskonnollisten olojen vapauduttua. Hiippakunta sai metropoliittakunnan arvon vuonna 1962.
Luostarit

Hiippakunnan alueella on kuusi toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Charodián Pyhän Georgioksen luostari (Moní Agíou Georgíou Charodiás)
Gouvernéton luostari (Moní Kyrías ton Angélon Gouvernétou)
Karýdin Pyhän Georgioksen luostari (Moní Agíou Georgíou)
Pyhän Kolminaisuuden luostari (Moní Agías Triádas ton Tzagkarólon)
Nunnaluostarit
Elävöittävän lähteen luostari (Moní Zoodóchou Pigís Chrysopigís)
Johannes Kastajan luostari (Moní Agíou Ioánni tou Prodrómou Korakión)
Aiheesta muualla

Ιερά Μητρόπολις Κυδωνίας και Αποκορώνου. Hiippakunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Chanián Pyhän Magdalan Marian kirkko (Naós Agías Marías tís Magdalinís).
Galatáksen Pyhän Nikolaoksen kirkko (Naós Agíou Nikoláou).
Málemen Pyhän Antonioksen kirkko (Naós Agíou Antoníou).
Gouvernéton luostari.
Vuokko (nimi)

| Vuokko |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  2. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  vuokot, kasvisuku
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuokko on suomalainen naisen nimi, joka on ollut käytössä 1880-luvulta lähtien. Nimi on luontoaiheinen ja johtuu Etelä-Suomessa kevään symboliksi tulleen kasvisuvun nimestä vuokot. Vuokon nimipäivä on 2. toukokuuta, vuokkojen kukkimisaikana. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Vuokko on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut 9 003 naisella sekä 20 miehellä.
Tunnettuja Vuokko-nimisiä

Vuokko Ahveninen, neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja
Vuokko Arni, radiotoimittaja ja elokuvakäsikirjoittaja
Vuokko Blinnikka, kirjallisuusarvostelija, kirjailija ja kirjastonhoitaja
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi, tekstiilitaiteilija ja keraamikko
Vuokko Hirvonen, kirjallisuuden professori
Vuokko Hovatta, näyttelijä, laulaja
Vuokko Hurme, lastenkirjailija
Vuokko Juhola, kansanedustaja (Kokoomus) ja opettaja
Vuokko Kekäläinen, oopperalaulaja
Vuokko Kinnula, ylilääkäri ja professori
Vuokko Koistinen, kirjailija
Vuokko Mattila, parturikampaamoyrittäjä
Vuokko Muje, sanoittaja ja kirjailija
Vuokko Niskanen, kirjailija
Vuokko Piekkala, valtakunnansovittelija
Vuokko Piipponen, televisiokuuluttaja
Vuokko Piironen, iskelmälaulaja
Vuokko Ranin (o.s. Rautio, aik. Laakso), sisustusarkkitehti
Vuokko Rehn, keskustalainen poliitikko, komissaari Olli Rehnin äiti
Vuokko Sajaniemi, kirjailija
Vuokko Tieva-Niittyvuopio, Utsjoen ent. kunnanjohtaja
Vuokko Tolonen, kirjailija, TV-käsikirjoittaja ja kolumnisti
Vuokko Valavaara, pituushyppääjä
Kuvitteellisia Vuokkoja

Vuokko, yöhoitaja ("yökkö") Pirkka-Pekka Peteliuksen esittämässä kappaleessa Ööliä läikkyy
Vuokko Hänninen, tv-sarjassa Salatut elämät.
Vuoriseepra

| Vuoriseepra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Hevoseläimet Equidae
Suku::  Equus
Laji::  zebra
Kaksiosainen nimi
 Equus zebra  Linnaeus, 1758 
 Vuoriseepran levinneisyys
Alalajit
 Kapinvuoriseepra (E. zebra zebra)  Hartmanninvuoriseepra (E. zebra hartmannae) 
Katso myös
   Vuoriseepra Wikispeciesissä   Vuoriseepra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuoriseepra (Equus zebra) on yksi kolmesta seepralajista. Se elää lounaisen Afrikan vuoristoseuduilla. Vuoriseepralla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan niin paljon, että niitä voitaisiin pitää myös erillisinä lajeina:
Kapinvuoriseepra (Equus zebra zebra)
Hartmanninvuoriseepra (Equus zebra hartmannae)
Kapinvuoriseeproja eli kapmaanvuoriseeproja elää Kapmaalla Etelä-Afrikassa. Vuonna 1937 niitä oli jäljellä enää noin 45 yksilöä, mutta suojelutoimien ansiosta niitä on nykyään noin 350. Alalaji on kuitenkin yhä uhanalainen ja vaarantunut. Hartmanninvuoriseeprat elävät Namibiassa, jossa niitä on arviolta 15 000. Vaikka ne eivät ole suorastaan uhanalaisia, niiden lukumäärä on kuitenkin vain kahdeksasosa 1900-luvun alun määrästä. Lukumäärän pienenemisen takia IUCN on arvioinut myös hartmanninvuoriseepran vaarantuneeksi.
Vuoriseepran mustat raidat ovat leveämmät ja valkoiset raidat kapeammat kuin aroseepralla. Kokonaisuudessaan se on näin ollen tummemman näköinen. Se on 120–150 cm korkea ja painaa 260–370 kiloa. Hartmanninvuoriseepra on hieman suurempi kuin kapinvuoriseepra.
Vuoriseeprat elävät laumoissa, joihin kuuluu yksi uros ja muutama naaras sekä näiden jälkeläiset. Vanhat syrjäytetyt urosseeprat voivat muodostaa omia laumojaan samoin kuin nuoret urosseeprat, joilla ei ole vielä omaa laumaa.
Vuorentaka (Valkeakoski)

Vuorentaka on kylä ja entinen säteriratsutila Sääksmäellä Valkeakoskella, Sääksmäentien varrella, Sääksmäen kirkolta katsoen Rapolanharjun takana, mistä kylä on saanut nimensä. Vuorentaka on historiallisesti kuulunut samaan jakokuntaan naapurikylän Rapolan kanssa, ja 1700-luvulla se oli hetken myös yhdysviljelyksessä Rapolan kartanon kanssa.
2000-luvulla Vuorentaan kylä on pääasiassa haja-asutusaluetta lukuun ottamatta sen alueelle osuvaa Mattilan asuinaluetta Sääksmäentien varressa noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta ja noin kahden kilometrin päässä Sääksmäen kirkonkylästä. Mattilan talot sijoittuvat kolmen kujan, Mattilantien, Antintien ja Laavalantien varsille.
Aiheesta muualla

Jutikkala, Eino & Gabriel Nikander (toim.): Hämäläisiä kartanoita ja suurtiloja, s. 123.  Helsinki:  Kivi, 1946.  Teoksen Sääksmäkeä käsittelevä osuus Valkeakosken kaupungin verkkopalvelussa (viitattu 21.12.2009). (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden ravintola

Vuoden ravintola on tunnustus, jonka Suomen Gastronomien Seura on vuodesta 1985 alkaen myöntänyt ansioituneelle ravintolalle.
Gastronomien arviointiprosessista

Vuoden ravintola on Suomen Gastronomien Seuran antama huomionosoitus, joka ei välttämättä kohdistu Suomen parhaaseen ravintolaan. Valituksi tullut ravintola edustaa valinnan tehdeiden mielestä kokonaisuutena mainiosti gastronomisia arvoja, osaamista ja asiakkaan huomioimista. Seura arvostaa hyvistä raaka-aineista hyvin valmistettua omaleimaista ruokaa, hyvää palvelua, hyvää hinta-laatusuhdetta, tasaista laatua ja asiakkaan arvostamista.
Ravintola ei ole tähdenlento, vaan toiminut samalla liikeidealla mielellään jo muutaman vuoden taloudellisesti kannattavasti. Lounaalla, illallisella ja juhlapäivinä avoinna oleminen lasketaan eduksi, samoin keittiömestarin ja salin puolesta vastaavien pitkäjänteinen sitoutuminen ravintolaan.
Arvioita tehdessä gastronomit tarkastelevat kuutta eri gastronomista osaamisaluetta. Painoarvoltaan tärkeimmät ovat ruoan herkullisuus ja keittotaidon korkealuokkaisuus, mutta lähes yhtä tärkeänä painotetaan palvelun laatua, salityöskentelyä ja ravintolan juomavalikoimaa. Arvioinnissa huomioidaan myös, miten ravintola on kehittänyt suomalaista ruoka- ja ravintolakulttuuria, sekä millainen ravintolan sisustus ja ilmapiiri on. Arvioitavana on lähes 70 yksityiskohtaa.
Arviointikäynnistä kirjoitetaan raportti ja ravintolan tasokkuus edellä mainituilla kuudella osa-alueella pisteytetään asteikolla 1–10. Arviointikäynnin lisäksi myös muut kokemukset kyseisestä ravintolasta otetaan huomioon. Pisteytyksen avulla finaaliin valitut ravintolat saadaan järjestykseen. Piste-erot ovat usein pieniä, jolloin valinta-keskustelussa kiteytetään kärkiravintoloiden perustelut. Poikkeavat näkemykset ja kokemukset käydään huolella läpi päätöstä tehdessä.
Martti Voutilainen

| Martti Voutilainen O>  P. |
| --- | --- |
 Martti Voutilainen
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1926 Tohmajärvi, Suomi
Kuollut: 7. heinäkuuta 2001 Helsinki, Suomi
Ammatti:  pappi
Muut tiedot
Uskonto:  katolinen
Martti Voutilainen (3. joulukuuta 1926 Tohmajärvi – 7. heinäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen dominikaanipappi, Studium Catholicumin johtaja ja Suomen Ekumeeninen Neuvosto -järjestön hallituksen jäsen.  Voutilainen oli ensimmäinen reformaation jälkeen Suomessa vihitty katolinen pappi. Hän vastasi muun muassa suomalaisen messukirjan kääntämisestä. Voutilainen tunnettiin syvällisenä teologina sekä rauhallisena ja sovittelevana hengenmiehenä.
Nuoruus ja kiinnostuminen katolisesta kirkosta

Martti Voutilainen syntyi 3. joulukuuta 1926, Tohmajärvellä luterilaiseen perheeseen. Vuonna 1930 Voutilaisen perhe muutti kuitenkin Helsinkiin, Oulunkylään, jossa Voutilainen kävi koulun ja valmistui myöhemmin ylioppilaaksi.  Voutilainen aloitti ylioppilasvuotensa syksyllä yliopisto-opinnot Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa. Helsingin yliopistossa nuoren Martti Voutilaisen pääaineena toimi historia. Opintojen ohessa Voutilainen oli intohimoinen huilunsoittaja ja hän aloittikin varsin pian soittajana Ylioppilaskunnan soittajissa. Historian opintojen ohessa hän oli myös aktiivinen kielten opiskelija. 
Voutilaisen lapsuudenkoti ei ollut uskonnollinen ja hän onkin sanonut, että ei saanut kotoaan uskonnollisia vaikutteita. Nuori Voutilainen luonnehtikin itseään agnostikoksi. Voutilaiseen vaikutti kuitenkin hyvin voimakkaasti hänen lähipiirissään tapahtunut uskonnollinen herätys, kun hänen siskonsa koki uskonnollisen kääntymyksen ja alkoi toimimaan aktiivisesti sisälähetystyön parissa.  Tähän tapahtumaan saakka Voutilainen oli suhtautunut uskontoon, kuin mihin tahansa aatevirtaukseen, esimerkiksi isänmaallisuuteen. Voutilainen oli kuitenkin aktiivinen kirjallisuudenharrastaja ja hän oli juuri löytänyt T. S. Eliotin tuotannon, jonka runoja ja esseitä hän luki aktiivisesti. T. S. Eliot vaikutti nuoreen Voutilaiseen suuresti, sillä ensimmäistä kertaa hän koki samaistumista henkilöön, joka oli sekä kriittinen, että vilpitön, mutta samanaikaisesti myös vakaumuksellinen kristitty. Eliotin kautta Voutilainen löysi myös ranskalaisen filosofin Maritainin, jonka kautta hän syventyi yhä enemmän kristilliseen filosofiaan ja teologiaan. Aatevirtauksen alkusyihin tutustuessaan Voutilainen tutustui kristinuskon syntyyn ja katolisen tradition muodostumiseen. Tällä ”löytöretkellä” Voutilainen kuvaa ensimmäistä kertaa päässeensä lähelle Jeesusta sekä hänen olemustaan. Voutilainen sanoi, että tämän seurauksena alkoi hänen kääntymisprosessinsa.
Studium Catholicum ja dominikaanikutsumus

Prosessin seurauksena Voutilainen alkoi viettämään aikaa yhä enemmän ja enemmän dominikaanien kulttuurikeskuksessa Studium Catholicumissa, jonka suuresta teologisesta kirjastosta hän lainasi kirjoja oppiakseen lisää katolisesta kirkosta. Kirjastossa Voutilainen tutustui myös Studium Catholicumin silloiseen johtajaan. isä Paillardiin, jolta Voutilainen pyysi uskonnonopetusta. Uskonnonopetuksen seurauksena Martti Voutilainen otettiin katolisen kirkon yhteyteen Studiumin kappelissa, joulukuussa 1953.
Martti Voutilainen eli tavallista katolista seurakuntaelämää ja jatkoi opiskelua Helsingin yliopistossa. Saman aikaisesti hän alkoi kuitenkin tuntea kutsumusta dominikaanihengellisyyteen yhä enemmän ja enemmän.  Kesällä 1954 Voutilainen vieraili Ranskassa tutustuakseen dominikaanien veljeskuntaan ja kun hän seuraavana vuonna 1955 sai kandidaatintutkinnon valmiiksi, hän lähti novisiaattiin Pariisiin.