stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki Jylhä

Otto Heikki Jylhä (21. toukokuuta 1903 Karstula – 19. lokakuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Siirtolaisperheeseen syntynyt Jylhä muutti Suomeen jo nuorena. Hän opiskeli Oriveden ja Lahden kansanopistoissa sekä myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Jylhä oli 1930-luvulla aluksi vapaa toimittaja ja sittemmin hän toimi Uusi Häme-lehden päätoimittajana. Vuosina 1940-1968 Jylhä oli Keskisuomalainen-lehden kulttuuritoimittajana ja toimitussihteerinä. Jylhä oli vielä jonkin aikaa Keskisuomalaisen toimittajana 1970-luvun alussa ja jäi sitten eläkkeelle 1972. Jylhä oli myös perustamassa Keski-Suomen Kirjailijat ry:tä vuonna 1962 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1962-1963 ja 1965-1972.
Tunnetuin Jylhän kirjoista on vuonna 1938 ilmestynyt nuorten seikkailukirja Delawaren pojat jonka tapahtumat sijoittuivat 1700-luvun Pohjois-Amerikan siirtokuntiin. Jylhän runokokoelma Askelten kirja (1936) muistutti tyylilitään Edgar Lee Mastersin Spoon River antologiaa mutta runojen lakoninen kieli ei saanut vastakaikua aikalaiskriitikoilta.  Vuonna 1945 Jylhä julkaisi vielä lapsille tarkoitetun runokirjan Yhdeksän meren takana.
Teokset

Kirves puun juurella: tarina pienviljelijästä.  Henkivakuutusyhtiö Salama 1929
Pelastus.  Henkivakuutusyhtiö Salama 1930
Sedän salaisuus.  Henkivakuutusyhtiö Salama 1932
Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934.  Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
Askelten kirja : runoja. WSOY 1936
Maisterin parhain perhonen: yksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 413. Karisto 1936
Kesävieras: kaksiosainen raittiusaiheinen näytelmä. Raittiuden ystävien näytelmäsarja 6. Raittiuden ystävät 1937
Delawaren pojat: intiaanikertomus. Nuorten 10 mk:n sarja 13. WSOY 1938, 2. p. 1960, 3. p. 1961, 4. p. 1964, 5. p. 1972
Antaa pojan yrittää: 1-näytöksinen näytelmä. Pienviljelijäin liitto 1939
Maailman kaunein kukka: lasten näytelmä. Suomen opettajain raittiusliiton vuorokeskusteluja n:o 42. Suomen opettajain raittiusliitto 1940
Ikiliikkuja: romaani. WSOY 1944
Yhdeksän meren takana: nuorten runoja. WSOY 1945.
Saapasjalkainen kissa (kuvittanut O. Kosonen). Lasten lahja. Pohjola ja kumpp. 1954
Portilla (kuvittaneet Mikko ja Anssi Asunta). Suomen opiskelevan nuorison raittiusliitto 1957
Harakka ja varis (kuvittanut  O. Kosonen). Gummerus 1958
Kaniinin juhlahattu (kuvittanut  O. Kosonen). Gummerus 1958
Keski-Suomen kotiseutuhakemisto (toimittanut Otto Pöyhösen kanssa). Gummerus 1964
Birgitta Birgerintytär: näytelmä. 1969
Apinafantasia: kuunnelma. 1971
Tässä pisteessä: Keski-Suomen kirjailijain antologia (Jylhä oli myös toimituskunnassa). Keski-Suomen kirjailijat 1971
Maan ilmeet: Keski-Suomen kirjailijain runoantologia (toimittaneet Toivo Laakso ja Juhani Salokannel). Keski-Suomen kirjailijat 1976
Heterolocha lunilinea

| Heterolocha lunilinea> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni:  Aitotumaiset Eucarya
Kunta:  Eläinkunta Animalia
Pääjakso:  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso:  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka:  Hyönteiset Insecta
Lahko:  Perhoset Lepidoptera
Yläheimo:  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo:  Mittarit Geometridae
Suku:  Heterolocha
Laji:  lunilinea
Kaksiosainen nimi
 Heterolocha lunilinea  Hampson, 1907 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heterolocha lunilinea on Heterolocha-sukuun ja mittarit-heimoon (Geometridae) kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Hampson vuonna 1907. Sillä ei ole alalajeja.
Heteronyymi

Heteronyymi voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kielitieteessä heteronyymit ovat sanoja, jotka kirjoitetaan samalla tavalla, mutta lausutaan eri tavoin; ks. homonyymi.
Kirjallisuudessa heteronyymi on kirjailijan luoma kuvitteellinen kirjoittajahahmo.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Heteronyymi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heterofonia

Heterofonia, alkujaan Platonin käyttämä termi, tarkoittaa primitiivistä moniäänisen musiikin muotoa, jossa on käytännössä vain yksi pää-ääni, jota muut äänet jossakin määrin muuntelevat. Katso myös polyfonia ja homofonia.
Heinkel He 8

| Heinkel He 8 |
| --- | --- |
 Tanskan laivaston ilmavoimien Heinkel He 8
Tyyppi:  Kellukkein varustettu meritiedustelukone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Heinkel Orlogsvaerftet
Suunnittelija:  Heinkel
Ensilento:  1927
Valmistusmäärä:  22+ 
Heinkel He 8 oli saksalainen Heinkelin 1920-luvun lopulla suunnittelema ja valmistama kellukkein varustettu tiedustelukone. Kone suunniteltiin Tanskan laivaston tilauksesta, koska Heinkel He 5 oli osoittautunut menestykseksi Ruotsin palveluksessa. Tanska halusi tilauksensa lisäksi valmistuslisenssin nimellä Orlogsvaerftet HM.II.
Kone oli poikkesi edeltäneestä He 5 -mallista sekä sitä edeltäneistä He 1 -sarjan koneista uuden Armstrong Siddeley moottorinsa lisäksi tavanomaisen peräsimensä vuoksi. Saksan vallatessa Tanskan koneista 22 oli edelleen palveluksessa. Tanskan antauduttua koneista yksi liitettiin Saksan ilmavoimiin loppujen joutuessa varastoon.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2 (lentäjä ja tähystäjä)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.065000011,65 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&016.077000016,77 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.04000004,40 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&047.&&&&0047,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01675.&&&&001 675 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Armstrong Siddeley Jaguar -14-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0336.&&&&00336 kW (&&&&&&&&&&&&0450.&&&&00450 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0210.&&&&00210 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01290.&&&&001 290 km
Aseistus
1 × eteenpäin ampuva kiinteä 7,92 mm konekivääri
1 × taaksepäin ampuva liikuteltava 7,92 mm konekivääri
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Heinkel He 8
Käännös suomeksi
Henrik Brenner

Henrik Brenner (1669 Kruunupyy –1732) oli suomalainen orientalisti. Hän valmistui ylioppilaaksi Turusta 1684 ja maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1691. Hän oleskeli Ludvig Fabritiuksen matkaseurueeseen kuuluneena Ruotsin Antikviteettikollegion asessorina Persiassa vuosina 1697–1699 ja kävi Armeniassa, Georgiassa ja tšerkessien maassa.  Brennerin tehtävänä oli tutkia Kaspian alueen kansoja ja yrittää löytää jälkiä muinaisista gooteista. Paluumatkalla Kazanissa hän tutki tataarinkielisiä ja suomalais-ugrilaisia kansoja, erityisesti mordvalaisia. Hän hankki harvinaisia käsikirjoituksia, joissa käsiteltiin seutujen historiaa. Hän sai vuonna 1724 nimityksen Ruotsin kuninkaan kirjastonhoitajaksi.
Julkaisuja

Epitome Commentariorum Moysis Armeni de origine et regibus Armenorum et Parthorum
hänen selostuksena Pietari Suuren Persiaa vastaan käymän sodan syistä sisältyy Rabnerin Pietari I:n historiaan
teokseen Memorabilia Orientalis Partis Asiae sisältyy hänen tekemänsä Kaspianmeren kartta.
Hankavesi-Välivesi

| Hankavesi-Välivesi |
| --- | --- |
 Hankavesi nähtynä Nousunlahdelta elokuussa 2021
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°31′50″N, 24°09′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskujoki:  Inhanjoki 
Järvinumero:  35.432.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,5 m  
Rantaviiva:  63,936 km  
Pinta-ala:  12,9279 km²  
Tilavuus:  0,055437 km³  
Keskisyvyys:  4,29 m  
Suurin syvyys:  16 m  
Valuma-alue:  870 km² 
Keskivirtaama:  8,7 m³/s (MQ) 
Saaria:  15 
 fiHankavesi-Välivesi 
Hankavesi-Välivesi  on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä sijaitseva järvi. Se muodostuu neljästä järvialtaasta, joita kutsutaan nimillä Välivesi, Hankavesi, Moksunjärvi ja Lamminperänlampi. Järvialtaiden vedet ovat aina samassa tasossa Inhanjoen luusuan säännöstelypadon vuoksi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 300 hehtaaria eli 13 km². Se on 10,6 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Välivesi muodostaa selkeästi oman järvialtaansa, joka yhdistyy etelässä olevaan Hankaveteen Inhan kylässä sijaitsevalla, 400 metriä pitkällä ja kapeimmillaan 20 metrisellä Nääsinsalmella. Välivesi on 4,9 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä kun taas Hankavesi on 6,6 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Hankaveden kaakkoispäähän ovat yhteydessä sekä Moksunjärvi että Lamminperänlampi. Moksunsalmi on 600 metriä pitkä ja kapeimmillaan 80 metriä leveä. Lamminperänlampi yhtyy Hankaveden Nousunlahteen lyhyellä ja 40 metriä leveällä salmella, joka on kaventunut tien ylitystä varten rakennetun penkereen vuoksi. Moksunjärvi on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Pyöreä Lamminperänlampi on halkaisijaltaan 600 metriä.
Välivedessä on kuusi saarta, joista suurimmat ovat nimeltään Mustasaari, Isot-Sammalet ja Vähät-Sammalet. Hankavedellä on seitsemän saarta, joista Hankasaari on suurin ja Jänissaari ja Järvisensaari seuraavaksi suurimmat. Hankasaari on 2,8 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Kaksi pienempää saarta ovat 350 metriä pitkät. Järvisenssari on nykyään yhdistetty Hietaniemeen tiepenkereellä ja se on ainakin periaatteessa muuttunut niemeksi. Moksunjärvellä on kaksi saarta ja Lamminperänlampi on saareton.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 55,4 miljoonaa m³ eli 0,0554 km³. Järven keskisyvyys on 4,3 metriä ja suurin syvyys on 16 metriä. Syvin kohta sijaitsee Väliveden eteläpäässä keskellä järveä. Hankaveden suurin syvyys 14 metriä saavutetaan sen eteläpäässä Hankasaaren lounaispuolella. Moksunjärvi on 10 metriä ja Lamminperänlampi 3,1 metriä syvä.
Järven rantaviivan pituus on 64 kilometriä, joista saarten rantaviivan pituus on ainakin 5,5 kilometriä. Rannat ovat alavaa metsämaastoa, joka on paikoin soistunutta ja sen lähiympäristön metsien ojat on johdettu järveen. Ympäristön nimistön perusteella seudulla on paljon kangasmetsiä ja havaintoa tukee myös viljelymaiden vähyys. Kiinteää asutusta on vähän, mutta vapaa-ajan asuntoja on kohtalaisesti. Inhassa sijaitsee Ähtärin varikko, jolle kuuluu pitkä osuus Väliveden rantaa. Hankaveden koillisrannat on varattu Ähtärin eläinpuistolle ja sen ympärille kerääntyneille oheispalveluille. Tämän vastarannalla ja järven luoteispäässä sijaitsee Tuomarniemen metsäoppilaitos. Samalla rannalla, mutta etelämpänä Inhanjoen luusuan eteläpuolella sijaitsee Pytinki. Inhan tehtaat eivät ole suoraan järven rannalla vaan Inhanjoen varressa, mutta niiden toiminta on vaikuttanut järveen voimakkaasti. Järvialtaat pääsee kiertämään maanteitä myöten. Inhan läpi kulkee valtatie 18 ja Haapamäki–Seinäjoki-rautatie. Nämä ohittavat myös Moksunjärven sen luoteispuolelta. Ähtärin keskustaajama sijaitsee niiden varressa ja taajaman itäreuna on vain parin kilometrin päässä Hankaveden ja Väliveden rannoista. Valtatien varrella sijaitsee pienempi Myllymäen taajama parin kilometrin päässä Moksunjärven itäpäästä.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 153,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely Inhan säännöstelypadolla siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 152,76 metriä ja 154,41 metriä mpy. Padolla säännöstellään myös Ähtärinjärveä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueella (35.4) Ähtärinjärven alueeseen (35.43), jonka Hankaveden–Väliveden alueeseen (35.432) järvi kuuluu.
Valuma-alue saa pääosan vedestänsä kahta reittiä myöten. Pohjoisesta laskee Ähtärinjärven alueelta (35.433) Ähtärin salmea myöten. Se on Ähtärinjärven lasku-uoma, jossa järven vedenpinnan korkeus on samalla tasolla Väliveden kanssa. Koillisesta tulee Niemisjoen valuma-alueen (35.47) reitin vedet, jotka laskevat Moksunjärveen Niemisjokea myöten. Myös pienempi Myllyojan valuma-alue (35.439) laskee Moksunjärveen Myllypuron kautta.
Hankavesi-Väliveden alueella on 11 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Valkeinen (145 ha), joka laskee Väliveteen Jatapuroa myöten, Voilampi (100 ha), joka laskee Väinäpuroa myöten Hankaveteen, sekä Saarijärvi (21 ha) ja Nuolijärvi (12 ha), jotka laskevat Hankaveteen Saarijärvenpuroa myöten.
Järven laskujoki on Inhanjoki, joka laskee alajuoksulla kahta uomaa pitkin Ouluveteen.
Haukka-aratti

| Haukka-aratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Deroptyus
Laji::  accipitrinus
Kaksiosainen nimi
 Deroptyus accipitrinus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Haukka-aratti Wikispeciesissä   Haukka-aratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Muna.
Haukka-aratti (Deroptyus accipitrinus) on kauniin näköinen, haukkaa muistuttava papukaija, mistä se on saanut nimensäkin.
Koko ja ulkonäkö

Haukka-aratti kasvaa noin 35 cm pitkäksi. Sen selkä, pyrstö ja siivet lukuun ottamatta siivenkärkiä ovat vihreitä. Siivenkärjet ovat mustat ja pää on ruskea. Niskassa sekä vatsassa on punaisia ja sinisiä höyheniä, joita kohottamalla se tekee itsestään haukkaa muistuttavan.
Esiintyminen

Haukka-arattia tavataan Etelä-Amerikassa Amazonasista pohjoiseen ja osassa Kolumbiaa sekä Perun koillisosissa. Haukka-aratti on harvinaistunut metsien häviämisen takia.
Elinympäristö

Haukka-aratit asuvat sekametsissä ja savanneilla.
Lisääntyminen

Haukka-aratti pesii puussa vanhassa tikankolossa, mutta muuta sen pesimäbiologiasta ei juuri tiedetä.
Ravinto

Haukka-aratit syövät erilaisten palmujen ja muiden kasvien hedelmiä, siemeniä ja pähkinöitä.
Hertsegovina-Neretvan kantoni

| Hertsegovina-Neretvan kantoni Hercegovačko-neretvanski kanton Hercegovačko-neretvanska županija |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Bosnia ja Hertsegovina
Entiteetti:  Bosnia-Hertsegovinan federaatio
Kuntia:  9
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mostar
Pinta-ala:  4 401 km²
Väkiluku (2013):  236 278
 – väestötiheys:  53,7 as./km²
Hertsegovina-Neretvan kantoni (bosn. Hercegovačko-neretvanski kanton, serb. Херцеговачко-неретвански кантон, kroatiaksi Hercegovačko-neretvanska županija) on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan eteläosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan, Sarajevon, Keski-Bosnian ja Länsi-Hertsegovinan kantoneihin, Kantoni 10:een sekä Adrianmereen ja Kroatiaan. Hertsegovina-Neretvan kantonin pinta-ala on 4 401 neliökilometriä ja siellä on 236 278 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu yhdeksään kuntaan: Čapljina, Čitluk, Jablanica, Konjic, Mostar, Neum, Prozor-Rama, Ravno ja Stolac. Pääkaupunkina toimii Mostar.
Hertsegovina-Neretva on ainoa kantoni, josta on yhteys merelle. Neumin kaupungissa (2 000 as.) on 26 km rantaviivaa. Neretva virtaa Konjicin, Jablanican, Mostarin ja Čapljinan kautta ennen laskemistaan mereen Kroatian puolella. Kantonissa on myös suuria järviä, kuten Jablanicajärvi Jablanican kaupungin lähellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hertsegovina-Neretvan kantoni Wikimedia Commonsissa
Bosnia ja Hertsegovinan federaation kantonit
Una-Sana
Posavina
Tuzla
Zenica-Doboj
Bosnian Podrinje
Keski-Bosnia
Hertsegovina-Neretva
Länsi-Hertsegovina
Sarajevo
Kantoni 10
Harad

Harad (sindaria, suom. Etelä) on kuvitteellinen maa J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maan fantasiamaailmassa. Se sijaitsee Mordorista etelään ja sieltä kotoisin ovat haradrim eli eteläiset (engl. Southrons) sekä Mûmakil. Haradissa oli paljon aavikoita ja sademetsiä.
Haradrim

Haradrim olivat pitkiä ihmisiä, joilla oli ruskea iho ja tummat silmät. Heillä oli kultanauhoin letitetyt mustat hiukset, ja he pukeutuivat kirkkaanpunaisiin vaatteisiin. Useimmilla oli myös paljon kullasta tehtyjä koristeita, kuten sormuksia ja korvakoru. Eteläisten sotilaat käyttivät aseinaan sapeleita, keihäitä, tikareita ja jousipyssyjä. He myös käyttivät pronssissa taottuja haarniskoja ja kypäröitä sekä pyöreitä keltamustia kilpiä. He liikkuivat jalan, hevosilla, laivoilla ja elefanttia muistuttavilla mûmakileillä. Heidän sanottiin olevan yhtä julmia kuin örkit, ja heidän tunnuksensa oli musta käärme kirkkaanpunaisella pohjalla. Haradrim oli ylpeä ja julma kansa, joka ei ollut sodassa Gondorin kanssa, mutta he vihasivat toisiaan silti.
Tarua sormusten herrasta on toisinaan moitittu rasistiseksi teokseksi, sillä Tolkien yhdisti haradrimissa tumman ihon raakuuteen ja julmuuteen.
Haradrim > Historia

Eteläiset luultavasti polveutuivat Morgothia palvelleista ihmisistä, jotka Beleriandin upottua pakenivat Keski-Maan eteläisimpiin osiin. Auringon Toisella Ajalla Sauron, Morgothin palvelijoista suurin, perusti valtakuntansa Mordorin maahan ja käännytti idän ja etelän ihmiset, mukaan lukien haradrimin, palvelijoikseen ja alamaisikseen. Eteläiset saivat Mustalta Ruhtinaalta paljon rikkauksia, joten he alkoivat palvoa Sauronia jumalanaan. Haradrimin valtakunta vaurastui, mutta Haltiain ja Ihmisten Viimeinen Liitto kukisti eteläiset muiden Sauronin palvelijoiden tavoin Dagorladin taistelussa. Eteläiset heikentyivät suuresti, mutta koska Suurinta Sormusta ei tuhottu, he kykenivät jälleenrakentamaan valtakuntansa.
Kolmannen Ajan alkupuolella eteläiset hyökkäsivät Gondorin kimppuun ja surmasivat taistelussa heidän kuninkaansa Ciryandilin. Gondorin seuraava kuningas Ciryaher kuitenkin murskasi eteläisten armeijat ja otti itselleen lisänimen Hyarmendacil, "Etelänvalloittaja". Eteläiset menettivät niin paljon sotilaita, etteivät he kyenneet sotimaan Gondoria vastaan useaan vuosisataan. Vuonna 1432 Gondorissa syttyi Sukuriitana tunnettu sisällissota, jonka päätyttyä kapinalliset valloittivat Gondorin satamakaupungin Umbarin. Kapinalliset tekivät liiton eteläisten kanssa, ja heistä polveutuivat Sauronia palvelleet Umbarin merirosvot.
Vuonna 1944 eteläiset tekivät liiton itäläisten kanssa Gondorin lopulliseksi kukistamiseksi. Suunnitelmana oli hyökätä Mordorin molemmin puolin ja lyödä heikentynyt Gondor. He onnistuivat surmaamaan kuningas Ondoherin, mutta sotapäällikkö Eärnil tuhoisi heidän armeijansa.
Sormuksen Sodassa haradrimin sotureita saapui tuhansittain Mordoriin. Minas Morgulista marssineen armeijan kerrotaan koostuneen suurimmaksi osaksi eteläisten ratsumiehistä, ja Pelennorin kenttien taistelun aikana Rohanin kuningas Théoden surmasi Haradin kuninkaan. Haradrim olivat eteviä sotureita, mutta heidät lyötiin Pelennorin kentällä että Mustalla Portilla. Sormusten Sormus tuhottiin ja Sauron palvelijoineen kukistettiin iäksi. Gondorin uusi kuningas Elessar kuitenkin solmi rauhan eteläisten että itäläisten kanssa, ja haradrim elivät rauhassa pitkälle Auringon Neljännelle Ajalle saakka.
Haradrim > Haradrim elokuvissa

Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa eteläiset ovat niin ikään tummaihoisia ja käyttävät punamustia vaatteita. He käyttävät aseinaan bambusta tehtyjä keihäitä ja jousipyssyjä. Elokuvissa eteläiset eivät käytä ratsuväkeä, vaan liikkuvat joko jalan tai mûmakileillä.
Hanna Suomalainen

Hanna Suomalainen (6. huhtikuuta 1874 Kuopio – 4. huhtikuuta 1948) oli suomalainen taidemaalari.
Hanna Suomalainen opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1910–1911, Pariisissa Ernest Bonnencontren (1862–1930) johdolla 1897 ja Académie de la Grande Chaumièressa 1906 sekä Tukholmassa Richard Berghin johdolla 1900.. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1899 ja 1932. Suomalainen toimi piirustuksenopettajana Kuopiossa. Hän maalasi Kuopion katunäkymiä ja teki muotokuvia opettajakollegoistaan, muun muassa kieltenopettaja Elisabeth Stenius-Aarneenkalliosta ja lehtori Mikael Runebergistä.
Teoksia

Tyttö kansallispuvussa : öljymaalaus.
Kirjallisuutta

Inkeri Halttunen : Kuopiolainen taidemaalari Hanna Suomalainen. Taidehistorian pro gradu -tutkielma, Taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos, Jyväskylän yliopisto 1985 (Julkaisu verkossa)
Hanna Suomalainen 1874-1948 : Kuopion taidemuseossa 14.8.-20.9.1987 ; julkaisun toim. ja taitto Aija Jaatinen, Irene Moilanen, Marketta Tuomainen ; artikkeli Inkeri Halttunen ; käännös Nils-G. Hublin ; valokuvat Kari Jämsén, Viktor Barsokevitsch. Kuopion taidemuseon julkaisuja 8. Kuopio 1987
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Hanna Suomalainen
Heathenreel

| Heathenreel Elvenking |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2001 New Sin Studios, Italia
 Julkaistu: 23. heinäkuuta 2001
 Tyylilaji: folk metal, power metal
 Kesto: 55.00
 Levy-yhtiö: AFM
Elvenkingin muut julkaisut
| To Oak Woods Bestowed 2000 | Heathenreel 2001 | Wyrd 2004 |
Heathenreel on Elvenkingin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. heinäkuuta 2001.
Kappaleet

To Oak Woods Bestowed – 0.46
Pagan Purity – 4.35
The Dweller of Rhymes – 4.48
The Regality Dance – 5.46
White Willow – 5.59
Skywards – 5.32
Oakenshield – 6.37
Hobs An' Feathers – 2.27
Conjuring of the 14th – 6.37
A Dreadful Strain – 4.14
Seasonspeech – 7.39
Penny Dreadful – 3.11 (Japanin bonuskappale)
Kokoonpano

Damnagoras – laulu
Jarpen – kitara, kuolo & tausta laulu
Aydan – kitara, tausta laulu
Gorlan – basso
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Pauline Tacey – sopraanolaulu
Laura De Luca – taustalaulu (kappale 11)
Christiano Bergamo – kosketinsoittimet (kappaleet 4, 6, 7, 9 ja 10)
Paolo Torresani – kosketinsoittimet (kappaleet 2, 3 ja 5)
Umberto Corazza – huilut
Paolo Polesel – pillit
Aiheesta muualla

Heathenreel Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Heathenreel Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Helmihopeatäplä

| Helmihopeatäplä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Kaposiivet ja hopeatäplät Heliconiinae
Suku::  Issoria
Laji::  lathonia
Kaksiosainen nimi
 Issoria lathonia  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Argynnis lathonia 
Katso myös
   Helmihopeatäplä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helmihopeatäplä (Issoria lathonia) on täpläperhosiin (Nymphalidae) kuuluva päiväperhonen. Laji on saanut nimensä sen takasiipien alapintaa koristavasta laajasta hopeisesta täplityksestä. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Keskikokoinen, yläpuolelta musta-oranssi päiväperhonen, jonka siipiväli vaihtelee 34–52 mm. Siipien yläpinnan mustat täplät ovat laajoja. Etusiiven kärki ulkonee hieman ja kärjessä on usein pienet valkoiset täplät. Takasiiven reunus tekee mutkan, minkä vuoksi siipi vaikuttaa hiukan kulmikkaalta. Etusiiven alapinnalla, siiven kärjessä on valkoiset täplät ja kaksi tummaa silmätäplää. Helppona tuntomerkkinä takasiipien alapinnalla on laajoja, helmenhohtoisen valkeita laikkuja, joiden väliin jäävät kapeat alueet ovat vaaleanruskeita. Siiven ulkosarassa on rivi tummia, valkokeskustaisia silmätäpliä.
♂
♂△
♀
♀△