stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bretonilaiset romaanit

Bretonilaiset romaanit eli Artur-romaanit ovat ritarirunouteen kuuluvaa kirjallisuutta. Romaaniryhmällä tarkoitetaan sitä kertovaa kirjallisuutta, jonka aineksia ovat tarinat Arthur-kuninkaasta ja hänen ritareistaan ja jonka historiallisina lähtökohtina on pidettävä Nenniuksen latinankielinen kronikka 900-luvulta, Galfred Monmouthilaisen Historia regum Britanniæ (noin 1135) ja Robert Wacen Roman du Brut (noin 1155). Niiden antamat aiheet sulautuivat ensiksi Ranskassa osaksi omiin, karolingilaisen (Kaarle Suuren) tarinapiirin aineksiin, osaksi alkuperäisiin bretagnelaisiin kelttiläismuistoihin, osaksi ajan kehittynyt loistelias ritarihenki antoi niille väritystään. Näistä aineksista loi Chrétien de Troyes vuosien 1160 ja 1175 välillä romaaninsa Erec, Cligès, Tristan, Ywain, Lancelot, Perceval, jotka vasta oikeastaan loivat sen tarinapiirin, jota nykyisin nimitetään bretonilaiseksi. Varsinaista alkuperäistä kelttiläistä ei näissä sanottavasti liene, ainoastaan arkaiseeraavaa taidollista kelttiläis-väritystä.
Chrétien de Troyes’n aiheet olivat niin ajan hengen mukaisia, että hänen romaanejaan jäljiteltiin ja muokattiin runsaasti ja niiden aiheita kehiteltiin itse Ranskassa ja samoin varsinkin Saksassa, jossa Hartmann von Aue kirjoitti Erecin ja Iweinin, Gottfried von Strassburg Tristanin, Wolfram von Eschenbach Parcifalin. Italiankin runouteen nämä bretonilaisromaanit ovat vaikuttaneet, Danten kuuluisa episodi Francesca da Riministä on kirjoitettu Artur-tarinain henkeen, ja myöhemmät Luigi Pulci, Matteo Maria Boiardo ja varsinkin Ludovico Ariosto käyttävät hyväkseen tämän tarinapiirin aiheita. Rabelais’n Pantagruelissa ja Gargantuassa voi nähdä Artur-tarinain jälkiä, ja myöhemmässäkin kirjallisuudessa on tämän tarinapiirin aiheita käsitelty: esimerkkeinä Christoph Martin Wielandin Oberon, Karl Immermannin Tristan und Isolde, Carl Jonas Love Almqvistin Kung Arturs jagt, Richard Wagnerin oopperat ynnä muut.
Baseballin SM-sarja 1986

Baseballin SM-sarjan kuudes kausi pelattiin kesällä 1986. Kintaro voitti runkosarjan. EBSC, Espoo selviytyi kuitenkin mestariksi.
Sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Ki | EBSC | Pu | De | Co | Slu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kintaro, Helsinki | 10 | 8 | 2 | .800 |  | 13-3 | 7-1 | 12-5 | 4-3 | 14-4 |
| EBSC, Espoo | 10 | 7 | 3 | .700 | 8-7 |  | 8-7 | 6-3 | 10-3 | 16-6 |
| Puumat, Helsinki | 10 | 6 | 4 | .600 | 5-4 | 11-14 |  | 9-0 | 9-0 | 14-1 |
| Devils | 10 | 4 | 6 | .400 | 1-8 | 5-11 | 3-5 |  | 10-0 | 9-0 |
| Coasters | 10 | 3 | 7 | .300 | 3-10 | 12-11 | 10-6 | 8-10 |  | 7-3 |
| Sluggers, Kerava | 10 | 2 | 8 | .200 | 0-9 | 20-12 | 4-15 | 0-14 | 10-9 |  |
Bobby Blotzer

| Bobby Blotzer |
| --- | --- |
 Bobby Blotzer esiintymässä Rattin kanssa Houstonissa lokakuussa 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert John Blotzer
Syntynyt: 22. lokakuuta 1958 (ikä 65) Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  glam metal
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Ratt
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Robert John ”Bobby” Blotzer (s. 22. lokakuuta 1958 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten glam metal -yhtye Rattin rumpalina. Hän on ollut vuosien varrella mukana myös useissa sivuprojekteissa.
Muusikon ura

Blotzer soitti uransa alussa Don Dokkenin yhtyeessä Rattin tulevan basistin Juan Croucierin kanssa. Kaksikko soitti myös Vic Vergeatin yhtyeessä 1980-luvun alussa ennen liittymistään glam metal -yhtye Rattiin vuonna 1982. Yhtye nousi suureen suosioon vuosikymmenen aikana, ja sen albumeita myytiin miljoonia kappaleita. Rattin hajottua suosion laskemisen siivittämänä vuonna 1992, Blotzer vetäytyi perhe-elämän pariin ja päivätöihin. Yhtye teki comebackin noin viisi vuotta myöhemmin. Jäsenten, varsinkin Blotzerin ja laulaja Stephen Pearcyn välit ovat olleet kuitenkin kireät alusta saakka. Asia on näkynyt Pearcyn useiden yhtyeestä eroamisten muodossa. Etenkin Blotzer tunnetaan värikkäistä kommenteistaan lehdistössä ja sosiaalisessa mediassa.
Vuonna 2015, Stephen Pearcyn erottua jälleen yhtyeestä edeltävänä vuonna, Blotzer kokosi uuden kokoonpanon, jolla hän lähti kiertueelle soittamaan Rattin kappaleita. Yhtye toimi alun perin nimellä Bobby Blotzer’s Ratt Experience, mutta nimi lyhennettiin myöhemmin Rattiksi, kun Blotzer ilmoitti hänellä olevan oikeus käyttää yhtyeen nimeä. Blotzer vetosi hänen ja kitaristi Warren DeMartinin omistamaan WBS Inc. -yhtiöön, joka hallinnoi Rattin nimeä. DeMartini yritti pysäyttää Blotzerin oikeustoimien kanssa, aluksi kuitenkin epäonnistuen. Rattin alkuperäisjäsenet Pearcy, DeMartini ja Croucier kokosivat yhtyeen uudelleen vuonna 2017 ja ottivat nimen käyttöön vetoamalla 1980-luvulla tehtyyn sopimukseen, joka oli oikeuden mukaan edelleen voimassa. Blotzer kommentoi värikkäästi muun muassa Facebook-sivuillaan, ja on aikonut jatkaa oikeustaistelua vanhoja yhtyetovereitaan vastaan.
Auringonnousu (elokuva)

| Auringonnousu> Sunrise: A Song of Two Humans |
| --- | --- |
 Elokuvan englanninkielinen mainosjuliste.
Ohjaaja:  F. W. Murnau
Käsikirjoittaja:  Carl Mayer Hermann Sudermannin tarinasta
Tuottaja:  William Fox
Säveltäjä:  Hugo Riesenfeld
Kuvaaja:  Charles Rosher Karl Struss
Leikkaaja:  Harold D. Schuster
Tuotantosuunnittelija:  Rochus Gliese
Lavastaja:  Edgar G. Ulmer
Pääosat:  George O'Brien Janet Gaynor Margaret Livingstone
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation Netflix
Ensi-ilta:   23. syyskuuta 1927  8. lokakuuta 1928
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auringonnousu (Sunrise: A Song of Two Humans) on F. W. Murnaun klassikkoelokuva vuodelta 1927. Mykkäelokuvista runollisimmaksi arvioitu teos muistetaan muun muassa Hugo Riesenfeldin musiikista. Kaupunkilaisnaisen ja maalaismiehen tarinasta tuli toinen historian ensimmäisistä parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voittajista.
Elokuva valittiin vuonna 1958 ”maailman kauneimmaksi elokuvaksi”. Sight & Sound -elokuvalehden äänestyksessä 2002 Auringonnousu valittiin seitsemänneksi parhaaksi elokuvaksi. Vuonna 1979 Auringonnousu pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle.
Auringonnousulla on ollut merkittävä vaikutus moniin ohjaajiin, muun muassa Frank Borzageen ja John Fordiin.
Juoni

Kaupunkilaisnainen houkuttelee maalaismiehen murhaamaan vaimonsa järvellä. Eripurainen pariskunta löytää kuitenkin rakkauden ihmeen uudelleen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  George O'Brien  | … |  mies (Anses)   |
|  Janet Gaynor  | … |  vaimo (Indre)   |
|  Margaret Livingston  | … |  nainen kaupungista   |
|  Bodil Rosing  | … |  palvelijatar   |
|  J. Farrell MacDonald  | … |  valokuvaaja   |
|  Ralph Sipperly  | … |  parturi   |
|  Jane Winton  | … |  manikyristi   |
|  Arthur Housman  | … |  tunkeileva mies   |
|  Eddie Boland  | … |  auttava mies   |
Palkinnot

Voitetut Oscar-palkinnot:
paras naispääosa – Janet Gaynor (palkinto kolmesta elokuvasta, kaksi muuta olivat Seitsemännessä taivaassa ja Kadun enkeli)
paras kuvaus – Charles Rosher ja Karl Struss
paras elokuva – Unique and Artistic Production
Oscar-ehdokkuudet:
paras lavastus – Rochus Gliese.
Aiheesta muualla

Auringonnousu Elonet.
Auringonnousu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mykkäelokuvasivusto
Baseballin SM-sarja 1983

Baseballin SM-sarja 1983 oli lajin kolmas sarjakausi Suomessa. Puumat voitti mestaruuden.
Ottelut ja sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Pu | Sl | EBSC | Ki | Ze |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Puumat | 12 | 9 | 3 | .750 |  | 10-0  10-12 | 17-11 | 9-10  15-14 | 19-9  9-0L |
| Sluggers, Kerava | 12 | 8 | 4 | .667 | 3-8 |  | 8-15 | 20-10  9-0L | 17-7 |
| EBSC, Espoo | 12 | 6 | 6 | .500 | 0-16  2-7 | 17-29  4-2 |  | 9-0L | 21-11  9-25 |
| Kintaro | 12 | 4 | 8 | .333 | 22-14 | 2-23 | 11-1  0-9L |  | 9-0L |
| Zebras, Hämeenlinna | 12 | 3 | 9 | .250 | 0-15 | 9-19  7-8 | 0-9L | 9-0L  9-0L |  |
Billy Powell

| Billy Powell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  William Norris Powell
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1952 Corpus Christi, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 28. tammikuuta 2009 (56 vuotta) Orange Park, Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1970–2009
Tyylilajit:  Southern rock, kristillinen rock
Soittimet:  piano, kosketinsoittimet, sähköurut
Yhtyeet:  Lynyrd Skynyrd, The Rossington-Collins Band, The Allen Collins Band, Vision
Levy-yhtiöt:  MCA Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
William Norris "Billy" Powell (3. kesäkuuta 1952 – 28. tammikuuta 2009) oli Lynyrd Skynyrdin pitkäaikainen kosketinsoittaja. Oltuaan välillä poissa 1977 tapahtuneen lento-onnettomuuden jälkeen hän palasi yhtyeeseen tarkoituksena olla mukana vain tilapäisesti, mutta hän jäi yhtyeeseen kunnes kuoli sydänkohtaukseen 56-vuotiaana.
Powell aloitti uransa yhtyeessä roudarina.
Elämä ja ura

Billy Powell vietti osan lapsuudestaan Italiassa. Hänen isänsä palveli Yhdysvaltain laivastossa. Isänsä kuoltua syöpään vuonna 1960, Powellin perhe palasi Yhdysvaltoihin. Koulua käydessään Powell tapasi Leon Wilkesonin, josta tuli hänen elinikäinen ystävänsä ja tuleva bändikaveri. Powell oli kiinnostunut soittamisesta ja alkoi käydä pianotunneilla. Pian hänen opettajansa kuitenkin sanoi, ettei Powell tarvitse opetusta, sillä hän oli jo varsin hyvä ikäisekseen sekä hyvä oppimaan itsenäisesti. High schoolista valmistuttuaan Powell meni yliopistoon opiskelemaan musiikin teoriaa.
Powell pestautui roudariksi Lynyrd Skynyrd-yhtyeelle vuonna 1970. Vuonna 1972 ennen yhtyeen keikkaa Powell istui lämmittelijäyhtyeen pianon ääreen ja alkoi soittaa "Free Bird"-kappaletta. Lynyrd Skynyrdin laulaja Ronnie Van Zant hämmästyi tästä, sillä Powell ei ollut aiemmin kertonut soittotaidoistaan. Van Zant otti Powellin välittömästi yhtyeeseen kosketinsoittajaksi.
Vuonna 1973 Lynyrd Skynyrdin allekirjoitti levytyssopimuksen MCA Recordsin kanssa ja levytti albumin Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd. Yhtye nousi suosioon, kun Second Helping -albumi ilmestyi vuonna 1974. Suosio huipentui albumiin Street Survivors, joka julkaistiin vuonna 1977. Lokakuussa 1977 yhtyettä kiertueella kuljettanut lentokone syöksyi pakkolaskun seurauksena maahan. Turmassa kuoli mm. laulaja Ronnie Van Zant ja kiertuemanageri. Powell sai pahoja kasvohaavoja ja oli lähellä menettää nenänsä. Hän pääsi ensimmäisenä jäsenenä pois sairaalasta, ja kykeni ainoana Lynyrd Skynyrdin jäsenenä osallistumaan kuolleiden bändikavereidensa hautajaisiin.
Powell perusti rumpali Artimus Pylen kanssa Alias-yhtyeen vuonna 1979, jonka ainoa albumi Contraband ei menestynyt. Powell liittyi kitaristien Gary Rossingtonin ja Allen Collinsin perustamaan The Rossington-Collins Bandiin. Hän soitti myös Collinsin omassa yhtyeessä The Allen Collins Band. Vuonna 1984 Powell liittyi kristilliseen rock-yhtye Visioniin, jossa soittaessaan hän tuli uskoon.
Lynyrd Skynyrd perustettiin uudestaan vuonna 1987, jolloin Johnny Van Zant toimi laulajana. Mukana oli viisi alkuperäisjäsentä, mukaan lukien Powell. Ennen kuolemaansa Powell ja Rossington olivat ainoat jäljellä olevat alkuperäiset jäsenet.
Vuonna 2007 Powell vieraili Kid Rockin kappaleella "All Summer Long" soittamassa koskettimia.
Elämä ja ura > Kuolema

Powell kuoli 56-vuotiaana kotonaan Floridan Orange Parkissa. Hän soitti 28. tammikuuta 2009 hätäkeskukseen valitellen rintakipuja. Pelastustyöntekijät löysivät Powellin elottomana puhelin kädessään ja yrittivät elvyttää häntä ennen kuolleeksi toteamista. Ruumiinavausta ei suoritettu, sillä Powelilla oli ollut aiemmin sydänvaivoja. Hän oli varannut ajan kardiologille tammikuun 27. päivälle, mutta ei koskaan saapunut sinne.
Powellin muistotilaisuus pidettiin 31. tammikuuta 2009. Tilaisuudessa soitettiin hänen Visionin kanssa nauhoittamaa musiikkia sekä Kid Rock esiintyi. Hautajaisiin osallistuivat Powellin perheen ja sukulaisten lisäksi Lynyrd Skynyrdin ja Visionin jäsenet sekä Hank Williams Jr.. Powell tuhkattiin.
Lynyrd Skynyrdin albumilla Gods & Guns on Powellille omistettu kappale "Gifted Hands". Powell ehti ennen kuolemaansa osallistua albumin äänityksiin.
Aiheesta muualla

Lynyrd Skynyrdin historiaa
Billy Powellin muistosivu
Bobby Bare

| Bobby Bare |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1935 (ikä 89)
Muusikko
Aktiivisena:  1958-
Tyylilajit:  country
Soittimet:  kitara 
Yhtyeet:  Old Dogs
Levy-yhtiöt:  RCA 
Aiheesta muualla
www.bobbybaredarkerthanlight.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Robert Joseph "Bobby" Bare (s. 7. huhtikuuta 1935) on yhdysvaltalainen countrylaulaja-lauluntekijä.
Bare kasvoi vaatimattomissa oloissa, työskenteli maatilalla, tehtaissa ja jäätelönmyyjänä 15-vuotiaasta asti. Hän rakensi itse ensimmäisen kitaransa ja alkoi esiintyä alle 20-vuotiaana. 1950-luvun lopulla hän muutti Los Angelesiin ja teki ensimmäisen levynsä vuonna 1958.
Bare on pitkäaikaisen soolouransa ohella vaikuttanut vuonna 1998 perustetussa Old Dogs -kokoonpanossa yhdessä Jerry Reedin, Mel Tillisin ja Waylon Jenningsin kanssa.
Freud Marx Engels & Jung on tehnyt Baren "I've never gone to bed with an ugly woman" -kappaleesta suomenkielisen version, "En koskaan mene sänkyyn ruman naisen kanssa", joka löytyy yhtyeen albumilta Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta.
Sijoittuneet singlet

"The All-American Boy" (1959)
"Shame on Me" (1962)
"Detroit City" (1963)
"500 Miles Away From Home" (1963)
"Miller's Cave" (1964)
"I Have Stayed Away Too Long" (1964)
"Four Strong Winds" (1964)
"A Dear John Letter" (Skeeter Davisin kanssa 1965)
"Times Are Gettin' Hard" (1965)
"It's All Right" (1965)
"Just to Satisfy You" (1965)
"Talk Me Some Sense" (1965)
"In the Same Old Way" (1966)
"Streets of Baltimore" (1966)
"The Game of Triangles" (Liz Andersonin ja Norma Jeanin kanssa 1966)
"Homesick" (1966)
"Charlestown Railroad Tavern" (1967)
"Come Kiss Me Love" (1967)
"Find Out What's Happening" (The Hillsidersin kanssa 1968)
"Little Bit Later on Down the Line" (1968)
"Town That Broke My Heart" (1968)
"(Margie's At) The Lincoln Park Inn" (1969)
"Which One Will It Be" (1969)
"God Bless America Again" (1969)
"Your Husband, My Wife" (Skeeter Davisin kanssa 1970)
"That's How I Got to Memphis" (1970)
"Come Sundown" (1970)
"Please Don't Tell Me How the Story Ends" (1971)
"Short and Sweet" (1971)
"What Am I Gonna Do" (1972)
"Sylvia's Mother" (1972)
"I Hate Goodbyes" (1973)
"Ride Me Down Easy" (1973)
"You Know Who" (1973)
"Daddy, What If" (poikansa kanssa 1974)
"Marie Laveau" (1974)
"Singin' in the Kitchen" (1975)
"Back in Huntsville Again" (1975)
"Alimony" (1975)
"Cowboys and Daddys" (1975)
"The Winner" (1976)
"Put a Little Lovin' On Me" (1976)
"Drop Kick Me Jesus" (1976)
"Vegas" (Jeannie Baren kanssa 1977)
"Look Who I'm Cheatin' On Tonight" (1977)
"Sleep Tight Good Night Man" (1978)
"No Memories Hangin' Round" (Roseanne Cashin kanssa 1979)
"Numbers" (1980)
"New Cut Road" (1982)
"It's a Dirty Job" (Lacy J. Daltonin kanssa 1983)
"The Jogger" (1983)
Bleeding (Psychotic Waltzin albumi)

| Bleeding Psychotic Waltz |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. heinäkuuta 1996
 Tuottaja(t): Dan Rock
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 41.38
 Levy-yhtiö: Intercord Records Bullet Proof Records
Psychotic Waltzin muut julkaisut
| Mosquito 1994 | Bleeding 1996 | Live & Archives 1998 |
Bleeding on yhdysvaltalaisen progressiivista metallia soittaneen Psychotic Waltz -yhtyeen neljäs ja viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996.
Vuonna 2004 Metal Blade Records uudelleenjulkaisi Bleedingin yhdessä Psychotic Waltzin toisen levyn Into the Everflow’n ja demoja sisältävän CD:n kanssa. Kappaleista ”Faded” ja ”My Grave” tehtiin musiikkivideot.
Kappaleet

Faded – 3.45
Locust – 3.30
Morbid – 3.40
Bleeding – 3.56
Need – 4.49
Drift – 3.34
Northern Lights – 3.19
Sleep – 3.25
My Grave – 3.28
Skeleton – 3.25
Freedom? – 4.47
Kokoonpano

Buddy Lackey – laulu, huilu
Brian McAlpin – kitara
Dan Rock – kitara
Phil Cuttino – bassokitara
Norm Leggio – rummut
Dan Rock – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Scott Burns – äänittäjä
Joe Statt – masteroija
Travis Smith – grafiikka
Aiheesta muualla

Bleeding (Psychotic Waltzin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Bleeding (Psychotic Waltzin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
BlackBerry (yritys)

| BlackBerry Limited |
| --- | --- |

ISIN:  CA09228F1036
Perustettu:  1984
Kotipaikka:   Ontario, Kanada
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Tuotteet:  BlackBerry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
BlackBerryn pääkonttori
BlackBerry Limited (aik. Research In Motion Limited) on kanadalainen langattomia päätelaitteita valmistanut elektroniikkayhtiö, joka tunnetaan parhaiten BlackBerry-mobiililaitteen kehittäjänä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Waterloossa Ontarion provinssissa Kanadassa.
Historiaa

Yritys perustettiin nimellä Research In Motion vuonna 1984. Ennen BlackBerryn kehittämistä yritys työskenteli RAM Mobile Datan ja Ericssonin kanssa Mobitex-verkkojen kaksisuuntaistamiseksi mobiiliin tiedonsiirtoon ja sähköpostipalveluun. RIM esitteli vuonna 1995 laitteen, jolla käyttäjä kykeni lähettämään ja vastaanottamaan viestejä langattomasti internetin välityksellä. Ensimmäinen BlackBerry-laite esiteltiin vuonna 1999, jolloin se oli kaksisuuntainen tekstihakulaite. Niin sanotuksi älypuhelimeksi se kehittyi vuonna 2002, jolloin siihen lisättiin puhelinominaisuus, tekstiviestit, verkkoselain ja sähköposti.
Research In Motion osti QNX Software Systemsin vuonna 2006 ja sai haltuunsa QNX reaaliaikaisen käyttöjärjestelmän.
Yritys on toiminut nimellä BlackBerry tammikuusta 2013 alkaen.
Yhtiö ilmoitti syyskuussa 2016 lopettavansa älypuhelimien valmistamisen ja jatkossa ainoastaan lisensoivansa alustaansa muille valmistajille.
BlackBerry ja Renesas Electronics ovat julkistaneet aikomuksen kehittää itseajavaa autoa perustuen QNX-käyttöjärjestelmään ja -teknologiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BlackBerry (yritys) Wikimedia Commonsissa
Yrityksen kotisivu (englanniksi)
BMW Schnellbomber II

| BMW Schnellbomber II |
| --- | --- |
 BMW Schnellbomber II
Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  BMW
Esitelty:  6.1944
Valmistusmäärä:  0 kpl
BMW Schnellbomber II, luonnosten mukaan BMW 028 -laitteen asennus: liite 5, oli toisen maailmansodan aikainen BMW:n laatima esitelmä siitä, kuinka heidän kehitteillä ollutta BMW 028 potkuriturbiinimoottoria voitaisiin käyttää lentokoneissa. Suunnitelmaa ei koskaan nimetty schnellbomberiksi (suom. nopea pommikone) toisin kuin schnellbomber I, vaan tätä nimitystä on alettu käyttämään sodan jälkeen päätelmien varjossa.
Suunnittelu ja kehitys

BMW oli jo pitkään suunnitellut omaa suuritehoista BMW 018 suihkumoottoriaan, jotka olivat ajalleen verrattain uusi keksintö. Tämän yhteydessä BMW halusi myös kehittää potkuriturbiiniversion kyseisestä moottorista. Ongelmana kuitenkin oli moottorityypin tuoreus jonka vuoksi kyseistä moottorityyppiä ei ollut juurikaan ehditty käyttää lentoteollisuudessa, joten ei oltu vielä varmoja siitä, kuinka potkuriturbiinimoottoria voitaisiin parhaiten hyödyntää lentokoneissa ja kuinka sellainen tulisi asentaa parhaimman tehon saavuttamiseksi. Lisäksi lentokonevalmistajien kiinnostus uuteen moottoriratkaisuun oli herätettävä, jotta moottorin kehitystyöt eivät olisi turhaan. Ratkaisujen löytämiseksi ja kiinnostuksen herättämiseksi BMW tutki asiaa ja laati valmiin raportin vuoden 1944 kesäkuuhun mennessä. Raportti sisälsi eri liitteitä joissa kuvattiin kuinka moottori voitaisiin asentaa lentokoneeseen luetelleen jokaisen vaihtoehdon heikkouksia sekä vahvuuksia. Merkittävimmäksi tekijäksi huomattiin että moottorin potkuriosan tulisi olla riittävän kaukana siiven etureunasta, jotta se ei vaikuttaisi potkurien tehokkuuteen eikä häiritsisi siipien ilmavirtausta liikaa. Yhtenä ratkaisuna raportissa esitellään liite 5, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä BMW Schnellbomber II.
BMW Schnellbomber II:n tarkoituksena oli esitellä minkälaiseen lentokoneeseen BMW:n kehitteillä olevan potkuriturbiinimoottorin uskottiin mahdollisesti soveltuvan. Koneessa oli suuret eteenpäin viistetyt siivet ja sen kaksi BMW 028 moottoria olivat asennettu rungon yläosasta kiinni oleviin ulokkeisiin rungon yläpuolelle. Nämä ulokkeet olivat 45° kulmassa ja ne olisi mahdollisesti voitu myös muokata toimimaan eräänlaisina canard-siipinä jos asennettu lähemmäs koneen nokkaa.  Tämä moottoriasetelma mahdollisti sen, ettei se häiritse ilmavirtausta siivissä eikä ohjauspinnoissa ollen täten parempi vaihtoehto kuin siipiin asennettu moottori. Lisäksi laskutelineet voitiin pitää huomattavasti pienempinä kun turvaväliä potkurin ja maan välillä ei tarvinnut huomioida moottorien sijainnin ansiosta. Koneessa olisi ollut kaksi- tai kolmihenkinen miehistö, joka oli paikoitettuna paineistettuun ohjaamoon rungon etuosaan. Jos suunnitelmaa oltaisiin koskaan lähdetty kehittämään, olisi se hyvin todennäköisesti ajautunut ongelmiin painopisteen kanssa juurikin sen erikoisen moottoriasetelman vuoksi. Vaikka lentokoneen tyyppiä ei koskaan raportissa mainittu, voidaan sen päätellä olevan tarkoitettu pommikoneeksi moottorien suunnitellun käyttötarkoituksen ja koneen suuren koon vuoksi.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2 - 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&028.&&&&0028 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&032.050000032,5 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.05000006,5 m
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × BMW 109-028 potkuriturbiinia; 4 830 kW (6 570 PS) lentoonlähdössä per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0870.&&&&00870 km/h
Toimintasäde: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero2 800 km
Bernd Rosemeyer

Bernd Rosemeyer, Elly Beinhorn ja Ferdinand Porsche
Bernd Rosemeyer (14. lokakuuta 1909 Lingen, Saksa – 28. tammikuuta 1938 Frankfurtin-Darmstadtin moottoritie, Saksa) oli saksalainen kilpa-autoilija.
Bernd Rosemeyer oli moottoriurheilutähti, joka aloitti uransa moottoripyörillä ja siirtyi vähitellen autoihin. Hän kilpaili vuosina 1935–1937 Auto Unionin tallissa ja saavutti GP-autojen Euroopan mestaruuden 1936. Rosemeyer osallistui 31 Grand Prix -kisaan ja voitti niistä kymmenen. Hän kuoli onnettomuudessa, joka sattui Frankfurtin ja Darmstadtin välisellä moottoritiellä järjestetyssä nopeuskilpailussa. Rosemeyer oli myös niitä harvoja kuljettajia, jotka osasivat hallita vuosien 1936–1937 hankalat Auto Union Type C:t.
Bernd Rosemeyer oli SS-Hauptsturmführer.
Arvovaltainen Autosport-lehti asetti vuonna 2004 paremmuusjärjestykseen maailman kaikkien aikojen parhaat autourheilijat. Ykköseksi sijoitettiin Formula 1 -kuljettaja Gilles Villeneuve. Bernd Rosemeyer oli toinen ja kaksinkertainen F1-maailmanmestari Jim Clark kolmas. Vertailun vuoksi: listan kuudes oli Ayrton Senna, kahdeksas Mika Häkkinen ja yhdeksäs Michael Schumacher.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grand Pirx History / Rosemeyer (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Forix.com / Rosemeyer (englanniksi)