stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elizabeth Fedde

| Elizabeth Fedde |
| --- | --- |
 Fedde noin vuonna 1880
Henkilötiedot
Muut nimet:  Tonette Elizabeth Fede
Syntynyt: 25. joulukuuta 1850 Kvinesdal, Norja
Kuollut: 25. helmikuuta 1921 (70 vuotta) Eigersund, Norja
Ammatti:  diakonissa
Puoliso:  Ole Slettebø (vih. 1896)
Tonette Elizabeth Fedde (25. joulukuuta 1850 Kvinesdal – 25. helmikuuta 1921 Eigersund) oli norjalainen diakonissa, joka matkusti vuonna 1883 Yhdysvaltoihin. Siellä hän oli kolmentoista vuoden ajan mukana perustamassa diakonialaitoksia, kunnes muutti takaisin Norjaan 1896. Fedde oli ensimmäinen Yhdysvaltoihin matkustanut norjalainen diakonissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elizabeth Fedde Wikimedia Commonsissa
Eerste divisie (amerikkalainen jalkapallo)

| Eerste divisie |
| --- | --- |
Laji:  amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):   Alankomaat
Perustettu:  2001
Joukkueita:  5
Ylempi taso:  Eredivisie
Sivusto:  www.afbn.nl
Eerste divisie on amerikkalaisen jalkapallon alempi sarjataso Alankomaissa. Vuonna 2023 sarjaan osallistui viisi joukkuetta.
Alankomaissa oli kaksi kilpailevaa lajiliittoa vuosina 1997–2001. Liittojen yhdistettyä luotiin kolmiportainen sarjajärjestelmä aiemman kahden kilpailevan sarjan sijasta. Alankomaiden toinen sarjataso oli nimeltään Tweede divisie ja kolmas Derde divisie. Vuonna 2014 maan pääsarja otti nimekseen Eredivisie ja toinen ja kolmas sarjataso yhdistyivät Eerste divisieksi, jossa oli A- ja B-sarjat. Vuodesta 2015 lähtien Eerste divisiessa on ollut vain yksi sarja.
Joukkueet 2023

Den Haag Raiders
Maastricht Wildcats
Nijmegen Pirates
Utrecht Dominators
West Frisian Outlaws
Aikaisempia mestareita

2023: Maastricht Wildcats
2022: Lightning Leiden
2019: Rotterdam 010 Trojans
2018: Amsterdam Crusaders II
2017: Lelystad Commanders
2016: Spijkenisse Scouts
2015: Groningen Giants
2014: Lelystad Commanders
Elina Oravakangas

Elina Oravakangas (s. 1998) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa laitahyökkääjänä ja on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen alle 16- ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 23 maaottelua. Hän on edustanut Suomen Korisliigassa Peli-Karhuja ja pelannut yhden kauden Yhdysvaltain collegesarjoissa. Hänen kasvattajaseuransa on helsinkiläinen Wartti Basket.
Oravakangas pelasi Naisten Korisliigassa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018. Hän pelasi tuolloin Peli-Karhujen SM-kultaa voittaneessa joukkueessa 26 runkosarjaottelua ja 11 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän pelasi ottelua kohden yli 19,5 minuuttia, ja pudotuspeleissä peliaikaa kertyi vajaat 7,5 minuuttia per ottelu. Kauden 2018–2019 hän pelasi Yhdysvaltain collegesarjoissa Cowley Tigersin joukkueessa. Vuonna 2019 Oravakangas palasi Peli-Karhuihin. Koronaviruspandemian vuoksi kesken jääneellä kaudella 2019–2020 hän pelasi runkosarjassa keskimäärin yli 20 minuuttia ja kaudella 2020–2021 yli 19 minuuttia ottelua kohden. Jälkimmäisellä kaudella hän teki runkosarjassa 6,0 pistettä per ottelu ja voitti Suomen-mestaruuden.
Oravakangas voitti 19-vuotiaiden tyttöjen Suomen-mestaruuden Helmi Capitalsin joukkueessa kaudella 2015–2016 ja Helmi Basketin joukkueessa kaudella 2016–2017.
Eirik Sverdrup Augdal

| Eirik Sverdrup Augdal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Norja
Uran tiedot
Seura:  Ringkollen Skiklubb
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Paras sijoitus:  14
 Tietolaatikko päivitetty 19. maaliskuuta 2018 
Eirik Sverdrup Augdal (s. 20. heinäkuuta 1995) on norjalainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on Ringkollen Skiklubb.
Kausi 2012–2013

Augdal oli mukana Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Romaniassa. Hän saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä häviten vain maanmiehelleen Aksel Rosenvingelle ja sijoittui neljänneksi kahdella muulla henkilökohtaisella matkalla. Augdal oli saavuttamassa myös pronssia Norjan sekaviestijoukkueessa yhdessä Ole Jørgen Bruvollin, Lotta Udnes Wengin ja Tiril Udnes Wengin kanssa.
Kausi 2013–2014

Augdal voitti nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä maailmanmestaruuden yhdistelmäkilpailussa ja viestissä, jossa hän muodosti Norjan joukkueen yhdessä Eivind Krane Heimdalin, Petter Reistadin ja Johan Hoelin kanssa. Lisäksi Augdal sijoittui kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Nuorten Norjan-mestaruuskilpailuissa Augdal saavutti pronssia kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja yhdistelmäkilpailussa.
Kausi 2014–2015

Nuorten MM-kilpailuissa Almatyssa Augdal sijoittui kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi ja yhdistelmäkilpailussa neljänneksi. Kummallakin matkalla hän oli paras jotain muuta maata kuin Venäjää edustanut hiihtäjä. Nuorten NM-kilpailuissa Augdal saavutti hopeaa 20 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa, jonka voitti Audun Erikstad. Augdal hiihti myös ensimmäisen aikuisten NM-kisansa 27. maaliskuuta 2015, jolloin hän oli kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 25:s.
Kausi 2015–2016

Augdal hiihti ensimmäisen kilpailunsa Skandinavia Cupissa Vuokatissa 11. joulukuuta 2015. Hänen ensimmäisen Skandinavia Cup -viikonloppunsa paras sijoitus oli viides tila 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 13. joulukuuta. NM-kilpailuissa Tromssassa tammikuussa hän hiihti kahdesti 20:n parhaan joukkoon ollen 15 kilometrin perinteisellä 15:s ja yhdistelmäkilpailussa 19:s. 6. helmikuuta Augdal teki ensiesiintymisensä maailmancupissa, kun hän oli 44:s 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Oslossa. Helmikuussa Augdal kilpaili myös nuorten MM-kilpailuissa Rasnovissa, jossa hän oli 15 kilometrin perinteisellä kuudes ja 15 kilometrin vapaalla kymmenes.
Elmer Gedeon

Gedeon, 1938
Elmer John Gedeon (15. huhtikuuta 1917 – 20. huhtikuuta 1944) oli toinen kahdesta toisessa maailmansodassa kuolleesta ammattilais-baseballpelaajista. Gedeon palveli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa ja suoritti useita taistelulentoja Euroopassa. Ollessaan suorittamassa tehtävää Bois de Esquerdes'ssa, Gedeonin kone ammuttiin alas. Gedeonin perämies onnistui hyppäämään laskuvarjolla, mutta Gedeon ja 5 muuta miehistön jäsentä saivat surmansa.
Einsteinin vakio

Einsteinin vakio voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Valonnopeus
Kosmologinen vakio
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Einsteinin vakio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Edward Gibson

| Edward George Gibson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1936 (ikä 87) Buffalo, New York
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  insinööri
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  84 pv. 1 h 15 min.
Lennot

:  Skylab 4
 
Edward George Gibson (s. 8. marraskuuta 1936) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän syntyi Buffalossa New Yorkin osavaltiossa, ja sai insinöörikoulutuksen. Hän on naimisissa Julie Anne Volkin kanssa ja heillä on neljä lasta.
Gibson valittiin NASA:n töihin vuonna 1965, ja hän osallistui Skylab 4 -lennolle 1973–1974.
Gibson erosi NASA:sta joulukuussa 1974 ja tuli vuonna 1997 valituksi U.S. Astronaut Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edward Gibsonin elämäkerta NASAn sivuilla (englanninkielinen)
Edward Gibsonin virallinen kotisivu (englanninkielinen)
Erich Schriever

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | perämiehellinen nelikko |  |
Erich Walter Schriever (6. elokuuta 1924 – 29. huhtikuuta 2020) oli sveitsiläinen soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Schriever kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän saavutti hopeaa perämiehellisessä nelikossa. EM-kilpailuista Schriever saavutti kahdeksikoissa pronssia vuonna 1947 ja perämiehettömissä kaksikoissa kultaa vuonna 1953 sekä hopeaa vuonna 1954. Schiever kuoli 95-vuotiaana 29. huhtikuuta 2020.
Aiheesta muualla

Erich Schriever Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Edward G. Robinson

Edward G. Robinson läpimurtoroolissaan elokuvassa Pikku Caesar.
Edward G. Robinson elokuvassa Kymmenen käskyä.
Edward G. Robinson (oikealta nimeltään Emanuel Goldenberg, 12. joulukuuta 1893 Bukarest, Romania – 26. tammikuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli romanialaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan vahvoista rooleista muun muassa erilaisina gangsteripomoina.
Robinson muutti yhdeksänvuotiaana juutalaisten vanhempiensa kanssa Romaniasta New Yorkiin. Pojan kerrotaan osanneen kuutta kieltä sujuvasti, ja englannin oppiminenkin sujui siksi nopeasti. Hän tuli kouluaikoina tunnetuksi taitavana puhujana ja innokkaana teatteritoimintaan osallistujana.
Vasta opiskellessaan American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa hän muutti nimensä Emanuel Goldenbergistä Edward G. Robinsoniksi. Hän palveli laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa ja aloitti sitten uransa Broadwaylla. Hän ehti tehdä muutaman mykkäelokuvan 1910- ja 1920-luvuilla, mutta tähti hänestä tuli vasta 1930-luvun äänielokuvissa. Hän tuli tunnetuksi etenkin gangsterirooleistaan, kuten läpimurtoroolistaan elokuvassa Pikku Caesar (1931). Muita Robinsonin tunnettuja rooleja olivat Nainen ilman omaatuntoa (1944), Nainen ikkunassa (1945), Myrskyvaroitus (1948) ja Täyskäsi-Kid (1965). Hän ei ollut koskaan ehdolla Oscarin saajaksi, mutta sai kunnia-Oscarin vuonna 1973. Edward G. Robinson kuoli syöpään, ja koska hänen viimeisen elokuvansa (Maailma vuonna 2022, 1973) kuolinkohtauksen filmauksen aikaan kaikki olivat jo tietoisia hänen syöpänsä peruuttamattomuudesta, Charlton Hestonin kyyneleet kohtauksessa olivat aitoja.
Robinson oli harrastelijamaalari ja ehti elämänsä aikana kerätä kaksikin huomattavaa taidekokoelmaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edward G. Robinson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Edward G. Robinson Elonetissä.
Erich Römer

| Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  / Saksa> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lake Placid 1932 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ranska/Saksa/Itävalta 1930 |  |  |
|  Pronssia | Italia 1934 |  |  |
Erich Römer (2. kesäkuuta 1894 Berliini – 26. maaliskuuta 1987 Berliini) oli saksalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Römer toimi vuosina 1924–1934 Saksan miesten maajoukkueen päävalmentajana ja pelaajana. Hän kuului Saksan kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiapronssia Lake Placidissa 1932, MM-hopeaa vuonna 1930 ja MM-pronssia Italiassa 1934. Koska turnauksilla oli samanaikaisia eritasoisia arvoja, oli Lake Placidin olympiapronssi samalla MM-pronssi ja MM-kilpailujen mitalit myös Euroopan mestaruuksia. EM-pronssia Römer saavutti vuosina 1927 ja 1933. Römer toimi Saksan pelaaja–valmentajana myös Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928.
Aiheesta muualla

Erich Römer Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Einsteinium(III)

| Einsteinium(III)jodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  99644-28-7
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  EsI3
Moolimassa:  632,796 g/mol
Ulkomuoto:  Meripihkan väristä kiinteää ainetta
Einsteiniumjodidia valokuvattuna sen oman radioaktiivisen hehkun valossa.
Einsteinium(III)jodidi (tai einsteiniumtrijodidi) on harvinaisen synteettisen alkuaine einsteiniumin yhdiste jodin kanssa. Yhdisteessä jodi esiintyy hapetusluvulla -I ja einsteinium +III, ja näin muodostuva yhdiste on kaavaltaan EsI3. Se muodostaa meripihkan värisiä heksagonaalisia kiteitä, joiden kiderakenne on samankaltainen kuin vismutti(III)jodidilla tai holmium(III)jodidilla.
Einsteiniumtrijodidi hehkuu pimeässä punaista valoa einsteiniumin suuren radioaktiivisuuden takia.
Einödsbach

Einödsbach
Einödsbach on kylä Oberstdorfissa Saksan eteläisimmässä osassa. Se sijaitsee Birgsaun laaksossa 1 113 metrin korkeudessa. Kylä käsittää kolme taloa ja kappelin. Einödsbachin historia asuinpaikkana ulottuu vuoteen 1613. Nykyisin ympärivuotisesti asuttuna on vierasmaja, Gasthaus, joten Einödsbach on Saksan eteläisin vakituisesti asuttu paikka. Etäisyys Oberstdorfin keskustaan on noin 12 kilometriä. Saksan eteläisin piste, Haldenwanger Eck, sijaitsee 8,3 kilometriä Einödsbachista lounaaseen.
25. toukokuuta 1987 tehty väestönlaskenta osoitti Einödsbachissa asuvan kymmenen henkeä kahdessa talossa, joten se ei enää virallisesti ole "Weiler", eli vähintään kolme asuttua taloa käsittävä pikkukylä, vaan niin sanottu "Einöde", eli erittäin vähäinen kylä.
Elmer George

| Elmer George> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1928  Hockerville (käännä suomeksi) 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1956, 1958
Talli(t):  Kurtis Kraft
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1957
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1957
Elmer Ray George (15. heinäkuuta 1928 Oklahoma, Yhdysvallat – 31. toukokuuta 1976 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1957, 1962 ja 1963. Hän oli 17. vuoden 1962 kilpailussa. George kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1956–1963 voittaen Syrakusassa vuonna 1957. Samana vuonna hän voitti USAC Sprint Car -sarjan mestaruuden.
George oli naimisissa Mari Hulman Georgen kanssa, joka oli Tony Hulmanin tytär. Heidän poikansa on nykyään Indy Racing Leaguen osaomistaja ja entinen Indianapolis Motor Speedwayn pääjohtaja.
Kilpailupäivänä 31. toukokuuta 1976 Elmer riiteli puhelimessa perhefarmin hevoskouluttajan kanssa. Kilpailun jälkeen George ajoi maatilalleen ja kohtasi kouluttajansa Guy Trolingerin, joka ampui Georgea tappaen tämän. Päätuomari ei kuitenkaan syyttänyt Trolingeria.
George valittiin National Sprint car Hall of Fameen vuonna 2005.
Käännös suomeksi
Laser (jolla)

| Laser / ILCA |
| --- | --- |

Tyyppi:  yksityyppiluokka olympialaisissa
Suurin pituus (LOA):  4,23 m
Leveys:  1,42 m
Syväys:  0,787 m
Mastonkorkeus:  5,9 m
Paino:  59 kg
Isopurje:  7,06 m2
LYS:  1,00
Miehistö:  1 (yli 70 kg)
Suunnittelija:  Bruce Kirby 
Suunnitteluvuosi:  1970
Laser (entinen Laser Standard nykyisin ILCA 7) on yksityyppinen yhden hengen purjejolla. Sitä on valmistettu yli 200 000 kpl. Laser on suunniteltu kuljetettavaksi auton katolla: sen paino mahdollistaa helpon nostamisen ja masto koostuu kahdesta osasta. Tiukkojen luokkasääntöjen vuoksi kilpailuissa jollat ovat lähes identtisiä, minkä johdosta menestyksekäs purjehdus vaatii hyvää taktiikkaa.
International Laser Class Association (ILCA) määrittelee veneen tekniset tiedot ja kilpailusäännöt. Tavaramerkkikiistan vuoksi veneestä käytetään nykyisin virallisesti nimeä ILCA. ILCA-luokat nimettiin vastaamaan kunkin luokan purjekokoa. Entinen Laser Standard on nykyään ILCA 7, Laser Radial tunnetaan nimellä ILCA 6, ja nuorten Laser 4.7 muuttui ILCA 4 -luokaksi. Nimenmuutoksesta huolimatta veneet ja purjekoot pysyivät ennallaan.
Historia

Laser esiteltiin New Yorkin venenäyttelyssä 1971. Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1974 Bermudalla. Niihin osallistui purjehtijoita 24 eri maasta. Brasilialainen Robert Scheidt ("El Demolidor") on menestyneimpiä Laser-purjehtijoita kahdeksalla maailmanmestaruudellaan ja kahdella olympiakullallaan ja yhdellä olympiahopeallaan.
Laser Standard sai miesten olympiastatuksen Atlantan olympialaisiin vuonna 1996 ja on ollut siitä lähtien olympialuokkana. Naisten Laser Radial debytoi Pekingin olympialaisissa 2008, jolloin Suomea edusti Tuula Tenkanen. Thomas Johansson on menestyksekkäin suomalaispurjehtija Laser Standard -luokassa kolmella arvokisakullalla.
Historia > Laser olympialaisissa

Atlantan olympialaisista alkaen Laser on ollut miehille ja naisille avoin olympialuokka. Pekingin olympialaisissa miehillä oli oma luokkansa ja naiset kilpailivat ensimmäistä kertaa omassa luokassaan pienempipurjeisella Laser Radialilla.
Historia > Olympiamitalistit

Avoin luokka (Laser Standard)
| Kilpailut | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 Atlanta |  Robert Scheidt |  Ben Ainslie |  Peer Moberg |
| 2000 Sydney |  Ben Ainslie |  Robert Scheidt |  Michael Blackburn |
| 2004 Ateena |  Robert Scheidt |  Andreas Geritzer |  Vasilij Žbogar |
| 2008 Peking |  Paul Goodison |  Vasilij Žbogar |  Diego Romero |
| 2012 Lontoo |  Tom Slingsby |  Pávlos Kontídis |  Rasmus Myrgren |
| 2016 Rio |  Tom Burton |  Tonči Stipanović |  Sam Meech |
| 2020 Tokio |  Matthew Wearn |  Tonči Stipanović | Hermann Tomasgaard |
Historia > Suomalaiset arvokisamitalistit

Laser Standard / ILCA 7
| Kilpailut | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 EM |  Thomas Johansson |  Simon Bowes-Cole |  Nikos Nikoltsoudis |
| 1992 EM |  Thomas Johansson |  Stefan Warkalla |  Michael Hestbaek |
| 1993 MM |  Thomas Johansson |  Peter Tanscheit |  Robert Scheidt |
| 1999 EM |  Ben Ainslie |  Karl Suneson |  Roope Suomalainen |
| 2022 EM |  Pávlos Kontídis |  Michael Beckett |  Kaarle Tapper |
Versiot

Alkuperäisen Laser Standardin lisäksi on olemassa samaan runkoon pohjautuvat kevyemmälle purjehtijalle (60–80 kg) sopiva Laser Radial (ILCA 6) ja junioreiden (45–65 kg) Laser 4.7 (ILCA 4). Ne eroavat Standard-versiosta pienemmillä purjeillaan:  Radialissa 5,76 m² ja 4.7-versiossa nimensä mukaisesti 4,7 m². 
Olympiapurjehduksessa naiset käyttävät Laser Radialia. Sari Multala ja Tuula Tenkanen ovat kuuluisa suomalaisia Radial-purjehtijoita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen ILCA-luokkaliitto
International Laser Class Association (englanniksi)
Suomen purjehdusmaajoukkue
Purjehdus olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024


Nykyiset olympialuokat (2024)


470 • 49er • ILCA 6 • ILCA 7 • Nacra 17 • purjelauta  (IQFoil) • leijalauta (Formula Kite)


Entisiä olympialuokkia


5.5m • 6mR • 6.5m • 7mR • 8mR • 8.5m • 9mR • 10mR • 12mR • 12′ kevytvene • 12 m2 Sharpie • 15mR • 18′ kevytvene • E-jolla • Elliott 6m • Finnjolla • Firefly • Flying Dutchman • Louhi • O-jolla • Ranskan kansallinen monotyyppi • Saaristoristeilijä • Snowbird • Soling • Star • Swallow • Tempest • Ton class (1⁄2 Ton, 1⁄2–1 Ton, 1–2 Ton, 2–3 Ton, 3–10 Ton, 10–20 Ton, Open) • Tornado • Yngling
purjelauta: Division II • Lechner A-390 • Mistral • RS:X • Windglider
Laser Standard
Elizabeth Dole

Elizabeth Dole
Mary Elizabeth Alexander ”Liddy” Dole, o.s. Hanford (s. 29. heinäkuuta 1936) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli 7. tammikuuta 2003 – 3. tammikuuta 2009 Pohjois-Carolinan edustajana Yhdysvaltain senaatissa.
Dole syntyi Salisburyssä, Pohjois-Carolinassa, Mary Ella Catheyn ja John Van Hanfordin tyttäreksi. Hän valmistui Duken yliopistosta, Harvardin yliopistosta ja Harvardin yliopiston Law Schoolista.
Dole muutti vuonna 1966 Washington DC:n kaupunkiin. Hän oli alun perin demokraatti, mutta siirtyi republikaaneihin vuonna 1975. Hän työskenteli useita vuosia Valkoisessa talossa ja toimi mm. Yhdysvaltain liikenneministerinä vuosina 1983–1987 sekä työministerinä 1989–1990. Lisäksi hän on toiminut Yhdysvaltain Punaisen Ristin puheenjohtajana. Dole pyrki republikaanisen puolueen ehdokkaaksi Yhdysvaltain vuoden 2000 presidentinvaaleihin, mutta ei tullut valituksi.
Dole on ollut 1970-luvulta naimisissa entisen presidenttiehdokkaan Bob Dolen kanssa. Hän tuli valituksi senaattiin vuoden 2002 vaaleissa ja pyrki uudelle kaudelle vuonna 2008, mutta hävisi demokraatti Kay Haganille.
Kunnianosoituksia

Presidential Medal of Freedom (USA, 2024)
Ensio Tiira

Ensio Tiira (1929–1981) oli suomalainen merimies ja muukalaislegioonalainen, joka selviytyi hengissä ajelehdittuaan 32 vuorokautta lautalla Intian valtamerellä vuonna 1953.
Tiira liittyi muukalaislegioonaan vuonna 1952. Hän pakeni 23. helmikuuta 1953 yhdessä ruotsalaisen Fred Ericssonin kanssa Skaubryn-nimiseltä laivalta, joka kuljetti Tiiran sotilasyksikköä sotatoimialueelle Indokiinaan. Laivalta lähtiessään kaksikolla oli varusteinaan kahdet pelastusliivit, pullollinen viiniä, ruokaa, muovipussi, peili, kaksi melaa, kampa, taskulamppu ja kaksi linkkuveistä.
Kaksikko lähti pakomatkalleen Sumatran saaren lähettyviltä. Heillä oli näköyhteys Sumatran kärkeen mutta merivirrat veivät lautan kauemmas merelle. Ruoka loppui heiltä jo matkan toisen päivän iltana. Sen jälkeen he yrittivät pysytellä hengissä pyydystäen vedessä olevia kaloja ja äyriäisiä ja keräämällä sadevettä juomapulloon. Suurimman osan ajastaan he käyttivät riidellen suunnasta ja tähyillen laivoja.
Matkan kahdeksantenatoista päivänä Fred Ericsson kuoli kuumuuteen, nälkään ja janoon. Tiira säilytti hänen ruumiistaan mahdollisimman kauan lautalla, sillä ennen Ericssonin kuolemaa he olivat tehneet sopimuksen, että jos toinen heistä kuolisi, jäljelle jäänyt hautaisi hänen ruumiinsa päästyään maihin. Kaksi päivää myöhemmin ruumis alkoi mädätä, ja matkan 25. päivänä Tiira joutui pudottamaan ruumiin veteen ja se joutui haiden syömäksi.
Tiira oli kuolemaisillaan nälkään ja janoon, kun englantilainen Alendi Hill -niminen laiva löysi hänet 27. maaliskuuta 1953. Normaalipainoltaan 57-kiloinen Tiira oli kuihtunut 25,2-kiloiseksi. Aluksi Tiira eli pelkällä vedellä, maidolla ja munanmurusilla. Ensimmäisen ateriansa, kulhollisen keittoa, hän nautti 1. huhtikuuta 1953 Singaporen sairaalassa. Toukokuussa hän matkusti takaisin Suomeen Wiima-nimisellä laivalla.
Ensio Tiira kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä Epätoivon lautta, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1954 kustannusosakeyhtiö Tammen kustantamana. Epätoivon lautta on saavuttanut menestystä monilla kielillä, esimerkiksi englanniksi, espanjaksi, saksaksi ja italiaksi. Radioteatteri on tehnyt kirjasta 23-osaisen luentasarjan. Se esitettiin Radio Suomessa vuonna 2006 ja uusintana yleisön pyynnöstä kesällä 2007.
Ensio Tiira kuoli Ruotsissa 1981.
Aiheesta muualla

Noyce, They Survived, Heinemann, London 1962
Tiira, Ensio 1957. Raft of Despair; London: Hutchinson
YLEn elävä arkisto – Palkkasoturin pakomatka
Eläinten rektaalitutkimus

Rektaalitutkimus on osa keinosiemennystoimenpidettä.
Rektaali- eli peräsuolitutkimus kuuluu eläinlääkinnän perustoimenpiteisiin. Tutkimuksen avulla saadaan palpoimalla paljon tietoa lisääntymiselimistä, tiineydestä, paksu- ja umpisuolesta, jopa munuaiset voidaan useimmiten tunnustella. Rektaalitutkimuksessa tarvitaan apuna vain suojahansikas sekä mahdollisesti suojaesiliina. Lehmät voidaan yleensä tutkia ilman varotoimenpiteitä, hevosten tutkimisessa käytetään erilaisia potkunestomenetelmiä. Nykyisin rektaalitutkimuksen apuna käytetään usein ultraäänilaitetta, jolla nähdään alkutiineydet ja pystytään määrittämään kiiman vaiheet esimerkiksi keinosiemennystä varten. Hevosilla ultraäänitutkimus on kaksoistiineyksien torjumiseksi rutiinitoimenpide. Uuhen (lammas) ja emakon (sika) rektaalitutkimukset ovat myös mahdollisia mikäli eläin on kookas tai tutkijan kädet sirot.