Ingrid Bergman
Elokuvaura > Skandaali ja uran lasku

Bergman toivoi yhteistyötä Roberto Rossellinin kanssa nähtyään tämän elokuvan Rooma – avoin kaupunki, jonka aitous teki häneen suuren vaikutuksen. Hän oli kiinnostunut neorealistisista elokuvista, jotka olivat täysin eri maata kuin Hollywoodissa sodan jälkeen tuotettu eskapistinen viihde. Bergman ja Rossellini sopivat kirjeitse yhteisestä elokuvasta. He rakastuivat toisiinsa tavatessaan ensi kerran Lontoossa elokuussa 1948. Saatuaan sopimuksen RKO Picturesilta Rossellini palasi Italiaan helmikuussa 1949 tekemään elokuvan alkuvalmisteluja. Bergman saapui maahan toimittajien piirittämänä maaliskuussa vietettyään viimeisen yhteisen loman puolisonsa ja tyttärensä kanssa. Maailmanluokan filmitähden saapuminen sodan rappioittamaan Roomaan sai paljon julkisuutta; häntä pidettiin jopa romanttisesti sodankäynnin voitonmerkkinä.
Bergman lähti Yhdysvalloista kohun saattelemana, sillä hänen oletettiin jättäneen miehensä ja kymmenvuotiaan tyttärensä ilman aikomusta palata takaisin. Bergman on painottanut, että hänen aikomuksensa oli viettää Roomassa vain muutaman kuukauden kuvaamassa elokuvaa. Hänen ja Rossellinin välille syttyi kuitenkin nopeasti romanssi, ja yksi valokuva heistä Life-lehdessä nostatti skandaalin ja teki Bergmanin yksityiselämästä maailmanlaajuisen pääuutisen. Lehdistössä sekä moralistien keskuudessa Bergmania paheksuttiin avioliiton ulkopuolisesta suhteesta ja raskaudesta. Bergman tuomittiin jopa Yhdysvaltain senaatissa. ”Ingrid Bergman on vapaan rakkauden palvoja ja rappion apostoli, joka on syyllistynyt hyökkäykseen avioliittoinstituutiota vastaan”, julisti senaattori Edwin C. Johnson marraskuussa 1950. Hieman myöhemmin Johnson vaati, että Rossellinilla ja Bergmanilla ei ollut ”oikeutta jalallaan astua Amerikan maaperälle.” Lukuisat amerikkalaisten naiskerhojen jäsenet äänestivät Bergmanin elokuvien boikotin puolesta.
Bergmanin ja Rossellinin ensimmäinen yhteiselokuva näyttelijänä ja ohjaajana oli Stromboli (1950). Se sai ilmestyessään huonot arviot ja epäonnistui kaupallisesti. Rossellinin seuraava ohjaus Europa ’51 oli niin ikään vaikea kokemus Bergmanille muun muassa puutteellisen käsikirjoituksen takia. Kun Europa ’51 tuli ensi-iltaan vuonna 1952, se sai hyvän yleisömenestyksen Italiassa mutta jäi ulkomailla hyvin vähälle huomiolle. Bergman teki myöhemmin vielä kaksi elokuvaa Rossellinin ohjauksessa. Matka Italiassa (1954) ja Uskottomuus (1954) saivat vain rajallisen levityksen.
Bergmanin urakehitys oli saanut Italiassa kovan kolauksen; jo alussa oli käynyt selväksi, ettei hän sopinut Rossellinin työskentelymenetelmiin. Tämä kehitti jokaisen elokuvansa omien ideoidensa pohjalta, muttei paneutunut niiden tekoon kovin tosissaan. Rossellinilla oli tapana aloittaa uusi elokuvahanke vasta ollessaan rahapulassa, ja kuvauksissa hän saattoi häipyä paikalta kesken kaiken. Myös Rossellinin arvaamattomat raivokohtaukset olivat kuvauksissa yleisiä. Uskottomuuden jälkeen Bergman ei enää suostunut näyttelemään aviomiehensä ohjauksessa. Rossellini ei kuitenkaan antanut hänen työskennellä muiden ohjaajien kanssa, joten hän keskittyi lastensa ja kodin hoitoon. Bergman ja Rossellini olivat saaneet helmikuussa 1950 pojan, ja kesäkuussa 1952 Bergman synnytti kaksostytöt.