stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gayniggers from Outer Space
Juoni

Gayniggersien saapuessa Ringmusculaturus II aluksellaan Maan läheisyyteen havaitsevat he Maata kansoittavat kaameat naisolennot. Käyttäen tappavia säteitä ampuvia aseitaan puhdistavat Gayniggersit Maan, vapauttaen miehet naaraiden ikeestä ja jättäen jälkeensä homosuurlähettilään. Kun naiset on hävitetty, aiemmin mustavalkoinen elokuva muuttuu värilliseksi.
Henkilöt

Coco P. Dalbert - Agentti ArmInAss. Miehistön nuorin jäsen, vastikään valmistunut Gay Agent Schoolista
Sammy Saloman - Kapteeni B.Dick. Viisas ja kokenut kapteeni.
Gerald F. Hail - D.Ildo, geenimanipulaation asiantuntija.
Gbatokai Dakinah - Kersantti Shaved Balls, aluksen mekaanikko.
Konrad Fields - Mr. Schwul, saksaa puhuva aluksen pääinsinööri.
Johnny Conny & Tony Thomas - Homosuurlähettiläs.
Aiheesta muualla

Arvostelu: Gayniggers from Outer Space (elitisti.fi)
Ohjaaja Morten Lindbergin haastattelu (elitisti.fi)
Commerce (Oklahoma)

Kaupungin keskustaa.
Commercen sijainti Oklahomassa.
Commerce on Yhdysvaltain Oklahomassa sijaitseva Ottawan piirikunnan toiseksi suurin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 2 473, joten ainoastaan piirikunnan pääkaupunki Miami on tätä suurempi. Kaupungin pormestari on Michael R Hart.
Maantiede

Commerce sijaitsee kahdeksan kilometriä piirikunnan pääkaupungista Miamista pohjoiseen. Kaupunki sijaitsee historiallisen Route 66 -tien varrella. Commercen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä.
Väestö

Kaupungin väestö on vuorottelevasti noussut ja laskenut. Vuosina 1990–2000 väkiluku nousi 9,0 prosentilla, mutta vuosina 2000–2010 se laski 6,5 prosentilla. Kaupungin väestöstä 68,1 prosenttia oli valkoisia, 13,4 % Amerikan alkuperäisasukkaita, 0,6 % amerikan afrikkalaisia ja 17,8 % jostain muusta ryhmästä.
Käännös suomeksi
Gennadi Sarafanov

| Gennadi Sarafanov |
| --- | --- |
 Gennadi Sarafanov (vas.) neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1942 Sinenkie
Kuollut: 29. syyskuuta 2005 (63 vuotta)
Ammatti:  sotilaslentäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Sotilasarvo:  eversti, Neuvostoliiton ilmavoimat
Eläköityminen:  1986
Lennot

 :  Sojuz 15
 
Gennadi Sarafanov (ven. Геннадий Васильевич Сарафанов; 1. tammikuuta 1942 Sinenkie – 29. syyskuuta 2005[lähde? ]) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Sarafanov valmistui sotilaslentäjäksi Neuvostoliiton ilmavoimien akatemiasta. Hän lensi Sojuz 15 -avaruusaluksella. Hän yleni everstiksi. Hän erosi avaruusohjelmasta vuonna 1986 ryhtyen luennoimaan teknologiasta.
Canon EOS 250D

| Canon EOS 250D |
| --- | --- |

Tyyppi:  digitaalinen järjestelmäkamera
Kenno:  CMOS APS-C 22,3 × 14,9 mm
Korkein resoluutio:  6 000 × 4 000 (24,0 megapikseliä)
Objektiivi:  Canon EF / Canon EF-S
Suljinajat:  1/4 000 – 30 s
Tarkennuspisteet:  9
Sarjakuvaus:  5 kuvaa sekunnissa
ISO-arvot:  ISO 100 – 25 600
LCD-näyttö:  3,0", kosketusnäyttö, 1 040 000 pikseliä
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  LP-E17
Paino:  449 g (akun kanssa)
Canon EOS 250D on Canonin 10. huhtikuuta 2019 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 24 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla voi kuvata viisi kuvaa sekunnissa ja videoida Ultra HD -laadulla enintään 25 kuvaa sekunnissa ja FullHD-laadulla enintään 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on kosketusnäyttö ja tuki Bluetoothille ja Wi-Fi:lle. Kosketusnäyttö on kääntyvä ja sen koko on kolme tuumaa. Kameran runko painaa akun kanssa 449 grammaa.
Kamera tunnetaan Japanissa nimellä Canon EOS Kiss X10 ja Pohjois-Amerikassa nimellä Canon EOS Rebel SL3.
Byterapers

Byterapersin C64-demo Unsound Minds - Follow the Sign III vuodelta 1996
Byterapers on vuonna 1986 perustettu demoskene-ryhmä. Yli kolmenkymmenen vuoden iällään se on yksi vanhimmista toimivista demoryhmistä.
Ryhmän synty

Byterapersin perusti neljä tietokoneharrastajaa Iisalmessa vuonna 1986 ja se tunnetaan parhaiten Commodore 64:lle suunnatuista tuotoksistaan. Alussa ryhmä toimi ajan mukaisesti sekä laillisien että laittomien julkaisujen parissa, kun selvää rajaa crack- ja demoskenen välillä ei ollut vielä olemassa, mistä kielivät ryhmän lukemattomat julkaisut (yli 1 000 kpl).
Byterapers järjesti monen vuoden ajan aktiivisesti demopartyjä, jotka muodostuivat aikansa tärkeimmiksi vakituisiksi, vuosittaisiksi tapahtumiksi. Vuonna 1988 järjestyillä ensimmäisillä Byterapers-partyillä pidettiin myös Suomen ensimmäinen demokilpailu, jossa Byterapers tuli neljänneksi. Vaikka järjestäjien mukaan demokilpailun malli haettiin ulkomailta, niin yhdestäkään aikaisemmasta ulkomaisesta demokilpailusta ei ole jäljellä todisteita. Niinpä Byterapers järjesti myös maailman vanhimman todistetusti pidetyn demokilpailun Byterapers Party -tapahtumassa Iisalmessa elokuussa 1988. Myöhemmin Byterapersien järjestämiä partyjä olivat myös muun muassa Byterapers Party II vuonna 1990 sekä Gathering '91. Tämän lisäksi ryhmä oli yksi ensimmäisen Assemblyn (1992) järjestäjätahoista.
Amiga- ja PC-ajat

1990-luvun taittuessa Byterapers rajasi toimintansa yksinomaan lailliselle puolelle, toimi joitakin vuosia erittäin aktiivisesti Amiga-skenessä, palasi sitten yllättäen vahvasti C64-skenen kärkeen ja aktivoitui myöhemmin PC:llä. Ryhmä on myös julkaissut lukuisia mobiilidemoja eri alustoille.
Vuosituhannen vaihteessa ryhmän toiminta on vähentynyt, joskin uusia demoja on julkaisu muun muassa Assembly-tapahtumassa. Syynä toiminnan hiipumiseen ovat jo yli 30-vuotiaiden entisten aktiivijäsenten perhe- ja työkiireet. Toiminnan painopiste on siirtynyt suomalaisen demoskenehistorian säilömiseen ja keräämiseen.
Vuonna 2016 julkistetussa Iisalmen Eteläisen Pohjolankadun junasiltaan valmistetussa graffitissa Byterapers esitetään yhtenä suurimmista Iisalmelaisista ylpeyden aiheista mm. Kekkosen ja Olvin ohella.
Tunnetuimpia tuotoksia

Byterapers on menestynyt demo- ja muissa kilpailuissa lukuisilla demopartyilla Suomessa ja ulkomailla. Ryhmän demoista Extremes voitti Assembly '95:n C64-demokilpailun ja Limbo Assembly '02:n mobiilidemokilpailun.
Tunnetuimpia tuotoksia > Commodore 64

Extremes (1995)
World of Code I, II, III (1994)
Unsound Minds - Follow the Sign III (1996)
Tunnetuimpia tuotoksia > Amiga

The Beginning (1990)
The Landscape (1991)
Muzzax-musalevyt 1-7 (1989–1991)
Byterapers Chorus II (1989)
Tunnetuimpia tuotoksia > PC

Drill Me, Please Me. (1996)
Hyperventilation (1998)
Limbo (2002) – alun perin PocketPC
Recycled (2001)
Sexadelic (1998)
Aiheesta muualla

Byterapersin kotisivu
Byterapers pouet.netissä
Iisalmi - Demojen ja oluen kaupunki
Kokoelma vanhoja partyraportteja
British Leyland

| British Leyland Motor Corporation Ltd |
| --- | --- |

Perustettu:  1968
Perustaja:  British Motor Holdings Leyland Motors
Lakkautettu:  1986
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot hyötyajoneuvot linja-autot sotilasajoneuvot moottorit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
British Leyland oli ajoneuvoja valmistanut yhtiö, joka perustettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1968, nimellä British Leyland Motor Corporation Ltd (BLMC). Yhtiö kansallistettiin osittain vuonna 1975 valtion holdingyhtiön British Leyland Ltd:n nimen alle. Kun yhtiö vuonna 1978 uudelleen yksityistettiin sen nimi muuttui muotoon BL plc. Yhtiön juuret ulottuivat vuoteen 1895 ajoneuvojen valmistuksen alkuaikoihin. Suurimmillaan British Leyland piti kotimarkkinoistaan hallussa 40 % osuutta.
Vaikka yhtiö valmistikin kaupallisesti menestyneitä merkkejä, kuten Jaguaria, Roveria ja Land Roveria, sekä hyvin myyvää Miniä, British Leylandin historia on täynnä ongelmia. Vuonna 1986 yhtiö uudelleen nimettiin Rover Groupiksi, ja myöhemmin siitä tuli MG Rover Group, joka meni vararikkoon vuonna 2005. Tämä oli päätepiste brittiläisomisteiselle ajoneuvojen valmistukselle, ja pitkäikäiset automerkit MG, Austin, Morris ja Wolseley siirtyivät kiinalaiselle SAIC:lle.
1970-luvun rakennemuutos

1970-luvun alussa Britannian hallitus antoi liikemies ja pääri Don Ryderille tehtäväksi yhtiön tilanteen ja tulevaisuuden kartoittavan raportin valmistamisen. Laatijansa mukaan nimetty raportti luovutettiin huhtikuussa 1975 Britannian hallitukselle. Siinä annettujen suositusten mukaisesti yhtiön organisaatio uudelleenjärjestettiin perusteellisesti ja sitä hallinnoimaan Britannian työväenpuolueen hallitus perusti uuden holdingyhtiön, British Leylandin (BL), jossa valtio oli enemmistöosakkaana. Yhtiö oli uudelleenorganisoinnin kautta jaettu neljään yksikköön, jotka olivat:
Leyland Cars (myöhemmin BL Cars) – Britannian suurin autojen valmistaja, työllisti noin 128 000 henkilöä 36 tuotantolaitoksessa ja valmisti noin miljoona autoa vuodessa.
Leyland Truck and Bus – Britannian suurin hyötyajoneuvojen ja linja-autojen valmistaja, työllisti noin 31 000 henkilöä 12 tuotantolaitoksessa ja valmisti 38 000 kuorma-autoa, 8 000 linja-autoa ja 19 000 traktoria vuodessa.
Leyland Special Products – yksikkö, johon kuului kaikki muu kuin varsinainen autojenvalmistus ja joka jakautui viiteen alayksikköön:
Construction Equipment – Maanrakennus- ja työkoneet
Refrigeration – Kylmälaitteet
Materials Handling – Materiaalinkäsittely ja työkoneet
Military Vehicles – Sotilasajoneuvot ja vaihteistot
Print – Painotalot
Leyland International – Vastasi ajoneuvojen viennistä ja hallinnoi tuotantolaitoksia Afrikassa, Intiassa ja Australiassa ja työllisti noin 18 000 henkilöä
BL-yhtiö sai myös positiivista huomiota, kun vuonna 1976 sen uusi Rover SD1 -malli äänestettiin Euroopan Vuoden autoksi. Auto kehuttiin erityisesti innovatiivisesta designistaan. SD1 oli oikeastaan British Leylandin ensimmäinen askel kohti henkilöautotuotantonsa järkeistämistä, sillä sillä korvattiin kaksi aiemmin toistensa kanssa päällekkäistä mallia, Rover P6 ja Triumph 2000. Lisää hyviä uutisia tuli, kun vuoden 1976 lopulla valtio sitoutui investoimaan 140 miljoonaa puntaa yhtiön Longbridgen laitoksen uuden tuotantolinjan rakentamiseen. Tarkoituksena oli aloittaa vuonna 1979 Minin korvaajaksi kehitetyn koodilla ADO88 tunnetun auton valmistus. Tämän prototyypin pohjalta tehtävä malli kuitenkin hylättiin, ja sen tilalle tuli prototyyppi LC8, jonka pohjalta esiteltäisiin Austin Mini Metro.
Vuonna 1977 Leyland Cars jaettiin kahtia, Austin-Morris-yksikköön, joka vastasi valtavirran markkinoiden autojen valmistuksesta, sekä Jaguar-Rover-Triumph (JRT)-yksikköön, joka vastasi yläluokan autojen sekä erikoisautojen valmistuksesta. MG kuului Austin-Morris-yksikköön. Land Rover ja Range Rover irrotettiin erilleen JRT-yksiköstä, ja niistä muodostettiin erillinen Land Rover Group. Myöhemmin JRT-yksikkö jaettiin vielä kahtia, Rover-Triumph- ja Jaguar Car Holdings -yksiköiksi, jälkimmäiseen kuului myös Daimler.
BL hyötyajoneuvot

Vuonna 1978 yhtiön hyötyajoneuvot ja materiaalinkäsittely järjestettiin uuden BL Commercial Vehicles (BLCV) -yksikön alaisuuteen. Uuteen yksikköön kuuluivat seuraavat alayksiköt:
Leyland Vehicles Ltd (kuorma- ja linja-autot, traktorit)
Alvis Ltd (sotilasajoneuvot)
Coventry Climax Ltd (trukit, materiaalinkäsittely, erikoismoottorit)
Self-Changing Gears Limited (raskaat vaihteistot)
Myöhemmin Land Rover Group- ja BLCV-yksiköt yhdistettiin Land Rover Leyland -yksiköksi.
Vuonna 1981 hyötyajoneuvoyksikkö jaettiin ja vuonna 1987 kuorma-autojen valmistuksesta vastannut Trucks Division – Leyland Vehicles fuusioitui hollantilaisen ajoneuvovalmistaja DAFin kanssa. Linja-autojen valmistus siirrettiin uuden Leyland Bus -yhtiön alaisuuteen. Tämä yhtiö oli syntynyt management buyout -menettelyllä, ja vuonna 1988 yhtiö myytiin edelleen Volvon Bus & Truck -yksikölle.
BL:n loppu

Vuonna 1979 holding-yhtiönä toimineen British Leylandin nimeksi muutettiin yksinkertainen BL Ltd, ja yhtiön yksityistämisen myötä se muuttui muotoon BL plc.
BL sai uutta uskoa tulevaisuuteen, kun sen moderni malli, Austin Metro, esiteltiin markkinoille lokakuussa 1980. Pitkään odotettu malli oli tarkoitettu korvaamaan oman luokkansa ikoniksi muodostunut, mutta ikääntynyt Mini. Metro saikin hyvän vastaanoton ja oli 1980-luvun myydyimpiä autoja Britanniassa.
Yhtiön henkilöautojen valmistus keskitettiin vuonna 1982 muodostetun BL:n tytäryhtiön Austin-Rover Groupin alaisuuteen. Tämän seurauksena lopetettiin pitkäikäisten merkkien Morrisin ja Triumphin vaklmistus. Jaguarin ja Daimlerin valmistus siirtyi Jaguar Car Holdings -yhtiölle. Austin-Rover Group aloitti yhteistyön Hondan kanssa.
Samaan aikaan, 80-luvun alussa, suoritettiin myös muun henkilöautomalliston järkeistämistä ja päällekkäisten mallien karsintaa. Vuoteen 1980 tultaessa British Leyland valmisti neljää eri merkkiä ja mallia perheautojen kokoluokkaan: Leyland Princessia, Austin Maxia, Morris Marinaa ja Triumph Dolomitea. Dolomite poistui mallistosta saman vuoden elokuussa, ja se korvattiin toisen sukupolven Honda Civiciin perustuvalla Triumph Acclaimilla. Tuolloin myös yhtiön Triumphia valmistanut Coventryn tehdas suljettiin, ja Acclaim oli viimeinen Triumph-nimellä myyty automalli. Seuraavana vuonna lopetettiin Austin Maxin valmistus. Marinasta tuli elokuussa 1980 kasvojenkohotuksen jälkeen Morris Ital. Seuraavana vuonna Leyland Princessistä tuli Austin Ambassador, ja se nostettiin luokkaa ylemmäs. Näiden järjestelyjen ansiosta yhtiöllä oli 1982 enää kaksi keskenään kilpailevaa perheautomallia. Huhtikuussa 1984 näidenkin mallien valmistus lopetettiin, ja niiden tilalle tuli vain yksi malli, Austin Montego. Samalla loppui Morris-nimisten autojen valmistus.
Vuonna 1984 Jaguar Car Holdings -yksiköstä muodostettiin Jaguar Cars -yhtiö, joka listattiin pörssiin. Sen omistajaksi tuli 1989 Ford Motor Company. Nykyisin Jaguar- ja Daimler-merkkien oikeudet omistaa intialainen Tata Motors.
Vuonna 1988 jäljellä oleva yhtiö, nyt nimeltänsä Rover Group, yksityistettiin kokonaan ja myytiin British Aerospacelle (BAe). 1990-luvun puolivälissä BAe myi kaikki autojen valmistukseen liittyvät toiminnot ja merkit saksalaiselle BMW:lle. BMW jatkoi Cowleyn tehtaan toimintaa uuden MINI:n valmistuksella ja sulki pitkäaikaisen päätehtaan Longbridgessä. Vuonna 2000 englantilainen liikemieskonsortio osti BMW:ltä Longbridgen tehtaan sekä MG ja Rover-merkkien käyttöoikeudet MG Rover -yhtiölle, joka valmisti autoja kyseisillä merkeillä, kunnes joutui konkurssin seurauksena lopettamaan toimintansa huhtikuussa 2005.
Luettelo merkittävimmistä tapahtumista vuosiluvuittain > Liitokset, yhdistymiset

1910 Daimler Motor Company yhdistyy Birmingham Small Arms:in (BSA) kanssa, viimeinen auto BSA:n nimellä valmistuu 1939
1931 BSA / Daimler ostaa Lanchester Motor Company:n, viimeinen Lanchester valmistuu 1956
1938 Morris Motors ostaa Wolseley Motorsin ja Rileyn, vuodesta 1943 näiden emoyhtiönä Nuffield Organisation
1944 Standard Motor Company ostaa Triumph Motor Company:n, muodostaen Standard-Triumph-yhtiön
1946 Austin Motor Company ostaa Vanden Plasin
1952 Nuffield Organisaatio ja Austin yhdistyvät muodostaakseen British Motor Corporationin (BMC)
1955 Leyland Motors ostaa Scammell Lorries Ltd:n
1960 Jaguar Cars ostaa Daimlerin
1961 Leyland Motors ostaa Standard-Triumphin
1962 Leyland Motors ostaa ACV:n, nimi muutetaan muotoon AEC (Associated Equipment Company)
1963 Jaguar Cars ostaa trukkeja ja moottoreita valmistavan Coventry Climaxin
1965 Rover ostaa Alvis Car and Engineering Company Ltd:n
1966 Jaguar yhdistyy BMC:hen, myöhemmin BMC muuttaa nimensä British Motor Holdings:ksi (BMH)
1967 Leyland hankkii omistukseensa Roverin
1968 Leyland fuusioituu British Motor Holdingsin kanssa, muodostaen British Leyland Motor Corporationin (BLMC)
1969 Yhteisyritys National Bus Company UK:n (NBC) kanssa, yhtiö valmistaa Leyland National ja Bristol-linja-autoja sekä Eastern Coach Works-linja-autokoreja
1970 Enemmistöosuus tanskalaisesta linja-autojen valmistaja Danish Automobile Buildingista (DAB), yhtiö valmistaa Leyland-DAB-nivelbusseja
1972 BLMC ottaa hallinnan italialaisessa Innocenti-yhtiössä
1974 Yhtiö lopettaa ajoneuvojen valmistuksen Australiassa
1975 Ryder Raportti julkaistaan, BLMC kansallistetaan, nimeksi muutetaan British Leyland Ltd, myöhemmin  BL plc
1977 BL:n toimintojen myynti ja alasajo alkaa
1982 BL ostaa itselleen loppuosuuden yhteisyritys National Bus Companysta
Luettelo merkittävimmistä tapahtumista vuosiluvuittain > Tärkeimmät merkkien ja tehtaiden lopettamiset

1969 Viimeiset Riley -mallit, Elf, 1300 ja 4/72 valmistuvat
1975 Innocentin omistus siirtyy Alejandro de Tomasolle
1976 Viimeinen Wolseley-malli, 2200, valmistuu
1978 Land Rover eriytetään Roverista omaksi yhtiökseen, BL-emoyhtiön hallinnassa
1979 Yhteistyö Hondan kanssa alkaa, erimielisyydet ammattiliittojen kanssa kärjistyvät
1978 Triumphin tehdas Speke:ssä, Liverpoolissa suljetaan - tuotanto siirretään Canley:hin, Coventry:n
1980 MG:n ja Triumphin tehtaat Abingdon ja Canley:ssa suljetaan
1981 Rover-Triumph -tehdas Solihullissa suljetaan
1981 Alvis myydään United Scientific Holdings:lle ja Alvis plc syntyy
1982 Henkilöautoyksikkö BL Cars Ltd:n nimi muutetaan Austin Rover Group:ksi (ARG)
1982 Leyland Tractors myydään Marshall Tractors-yhtiölle, traktoreiden valmistus Bathgaten tehtaalla, Länsi-Lothianissa Skotlannissa, lopetetaan
1983 Bristolin linja-autotehdas suljetaan, valmistus siirretään Leyland National-tehtaalle Workingtoniin, Cumbriaan
1984 Morris Ital-mallin valmistus lopetetaan, enteillen näin Morris-merkin loppua
1984 Jaguar Cars yhtiön osakkeet julkiseen listaukseen, mukana seuraavat Daimler, sekä oikeudet USA:ssa Vanden Plas-nimeen; Ford hankki nämä omistukseensa vuonna 1989
1984 Viimeinen Triumph Acclaim rullaa tuotantolinjalta
1985 Bathgaten kuorma-autotehdas suljetaan
1986 BL plc uudelleennimetään Rover Group:ksii, Austin-merkit katoavat autojen keulalta
1986 Leyland Bus julkiseen listaukseen, yhtiön omistajaksi tulee Volvo, vuonna 1988
1987 Leyland Trucks-yksikkö, sekä Freight Rover-pakettiautojen valmistus fuusioidaan DAFin kanssa DAF NV-yhtiöön
1987 Toimiva johto ostaa BL:n varaosayksikkö Unipartin (Management buyout)
1988 Rover Group yksityistetään ja myydään British Aerospace:lle
1994 Rover Group myydään edelleen BMW:lle; yhteistyö Hondan kanssa päättyy
1994 Maestro ja Montego-mallien valmistus lopetetaan
1998 Metro / 100-sarjan valmistus lopetetaan
2000 BMW päättää hankkiutua eroon tappiollisesta Rover-liiketoiminnasta, Land Rover myydään Fordille
2000 MINI, Triumph ja Riley merkkien oikeudet säilyvät BMW:llä, muut merkit myydään
2000 Jäljelle jääneistä merkeistä muodostetaan MG-Rover Group
2007 MG-Rover joutuu selvitystilaan, sen toiminnot ostaa Nanjing Automobile (NAC)
2007 SAIC fuusioi itseensä NAC:n ja aloittaa tuotannon Longbridgen tehtailla
2006 Ford ostaa oikeudet Rover-nimeen BMW:ltä
2008 Ford myy Jaguarin ja Land Roverin intialaiselle Tata Motorsille
British Leyland -merkki
1962 Austin Cambridge
1974 Triumph GT6
1975 Austin 1800
1976 Leyland National
Leyland 270
1977 Rover SD1
Coventry Climax pikkutrukki
1983 Austin Metro
Jaguar XJ-S
1988 Range Rover
Käännös suomeksi
Frederick Burr Opper

Frederick Burr Opper 1904.
Frederick Burr Opper (2. tammikuuta 1857 Madison, Ohio, Yhdysvallat – 28. elokuuta 1937) oli maineikas yhdysvaltalainen sarjakuvanpiirtäjä.
Opperin vanhemmat olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Itävallasta. 14-vuotias Opper alkoi piirtää sarjakuvia paikallislehteen. Hän oli vuodesta 1877 Wild Oats -lehden vakituisena piirtäjänä useita vuosia mutta teki samalla töitä freelancerina muillekin lehdille. Hän työskenteli 18 vuotta  pilalehti Puckille, josta hän siirtyi vakituiseksi sarjakuvapiirtäjäksi New York Evening Journaliin. 1900-luvun vaihteen ympärillä hän oli merkittävimpiä yhdysvaltalaisia sarjakuvapiirtäjiä, jonka sarjoja ovat ”Alphonse and Gaston”, ”Maud, the Kicking Mule” ja tunnetuimpana ”Happy Hooligan”. Opper jäi näön heikentymisen vuoksi eläkkeelle 1932 ja kuoli 1937.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frederick Burr Opper Wikimedia Commonsissa
Frederick Burr Opper, Project Gutenberg
Gaylords

| Gaylords |
| --- | --- |
Perustettu:  1970-luku Chicago
Perustaja:  -
Vuodet toiminnassa:  1970–
Alue:  Chicagossa eri kaupunginosat
Rikollistoiminta:  Jengisodat, huumekauppa ja muu rikollisuus
Liittoumat:  People Nationin alarymät
Kilpailijat:  Folk Nationin alaryhmät
Chicago Gaylords, joka tunnetaan myös nimellä Almighty Gaylords, on yksi Chicagon vanhimmista katujengeistä. He ovat osa People Nation -liittoa. Suurin osa jäsenistä on italialaisia, irlantilaisia, kreikkalaisia ja meksikonamerikkalaisia.
Jengin laajentuminen

Gaylordsin huippuaikoina 1970-luvulla jengi toimi Chicagon pohjois- ja eteläpuolella. Eteläpuolen alueisiin kuuluivat Back of the Yards, Marquette Park, ja Bridgeport. Pohjoispuolen alueisiin taas kuuluivat Humboldt Park, Logan Square, Irving Park, Kilbourn Park, Dunham Park, Ravenswood ja Uptown. 1960-luvulta 1980-luvun alkuun Chicago Gaylords kasvoi voimakkaasti, ja uusia toiminta-alueita syntyi kaikkialle Chicagossa. 
Aluekartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Jengitappelut

Gaylordit tappelivat nyrkein ja eri aseilla, kuten pesäpallomailoilla, tiilillä, ketjuilla ja veitsillä. Kun katutappeluiden säännöt muuttuivat, Gaylordit ottivat käyttöön myös tuliaseita, joka lisäsi jengitaisteluiden väkivaltaisuutta.
Gaylords kasvoi ja oli vahvasti läsnä kaupungissa läpi 1980-luvun. He pysyivät perinteisillä asuma-alueillaan, mutta samaan aikaan monet perheet muuttivat esikaupunkialueelle, ja köyhien naapurustojen keskiluokkaistuminen vähensi mahdollisuuksia uusien jäsenten värväämiseen.
Jengirakenne

Toisin kuin muilla katujengeillä tai -yhdistyksillä, Gaylordeilla ei ole yhtä johtajaa vaan yksi tai kaksi johtajaa jokaisesta luokasta.
| Ikäluokat | Ikä |
| --- | --- |
Slylords/Palmer Puds: Alle 13
Midgets: 13–15
PeeWees: 16–18
Juniorit: 18–20
Seniorit: 21 ja vanhemmat
Jengien aluekartta näyttää, että Gaylordeilla on isoja alueita pohjoisessa ja luoteessa ja monet kilpailevat jengit ympäröivät heidän alueitaan.
Claude-Léon Mascaux

| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Maa:   Ranska>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | kuvanveisto |  |
Claude-Léon Mascaux (1882 Saint-Germain-en-Laye – 1965 Fontainebleau) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti. Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa voitti olympiapronssia kuvanveistossa teoksellaan Sports medals. Hän jakoi pronssisijansa Jean René Gauguinin teoksen Boxerin kanssa.
Gennadi Tsypkalov

Gennadi Nikolajevitš Tsypkalov (ven. Геннадий Николаевич Цыпкалов; 21. kesäkuuta 1973 Rostovin alue – 24. syyskuuta 2016) oli venäläis-ukrainalainen militantti, joka toimi muun muassa Venäjän tukeman Luhanskin kansantasavallan ”pääministerinä”.
Tsypkalov muutti pienenä lapsena perheineen lähelle Luhanskia. Hän työskenteli muun muassa trukkikuskina ja valmistui vuonna 2009 Itä-Ukrainan kansallisesta yliopistosta. Luhanskin kansantasavallassa Tsypkalov toimi "kansankuvernööriksi" julistetun Valeri Bolotovin sijaisena ja kansanmiliisin johtajana. Vuonna 2014 hänet julistettiin separatistiyksikön pääministeriksi.
Syyskuussa 2016 Tsypkalov pidätettiin epäiltynä osuudesta separatistien välisen vallankaappauksen suunnitteluun. Muiden separatistien kertomuksen mukaan hän teki itsemurhan hirttäytymällä "ymmärrettyään rikostensa vakavuuden".
Tsypkalov oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Gilles Côté

Gilles Côté (s. 24. marraskuuta 1945 Vanier) on kanadalaissyntyinen, Papua-Uudella-Guinealla toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Montfort-lähetyssaarnaajien papiksi 19. joulukuuta 1970 ja nimitettiin Daru-Kiungan vihkipiispaksi sekä Cissan titulaaripiispaksi 3. helmikuuta 1995. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. huhtikuuta Gérard-Joseph Deschamps, jota avustivat Peter Kurongku ja Brian James Barnes.
Côté sai 2. tammikuuta 1999 nimityksen Daru-Kiungan piispaksi.