stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nekalan talo

Nekalan talo sijaitsi Iidesjärven rannalla, Tampereen Nekalassa. Nekalan päärakennus oli Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Se oli pystyssä vielä 1980-luvulla rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajastaselvennä. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla.
Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli 10 hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän järviruo'on vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.
Kartanosta vajaa kilometri itään sijaitsi kaupungin paja ja seppänä oli Nikkinen. Siellä kengitettiin kaupungin hevoset ja tehtiin korjaustöitä. Pajan eteläpuolella oli iso lato ja sen yhteydessä puimala ja läheisyydessä myös viljamakasiini.
Neliö (typografia)

Neliö tarkoittaa typografiassa kirjaintyypin koon levyistä ja korkuista alaa. Esimerkiksi 11 pisteen kokoisessa tekstissä neliön koko on 11 × 11 pistettä. Neliötä käytetään muun muassa erilaisten välilyöntien leveyden määrittelyyn.
Neliöstä käytetään englanniksi ja toisinaan myös suomeksi nimeä em. Nimitys juontaa juurensa neliön perinteiseen määritelmään: se oli tapana määritellä samankokoiseksi kuin käytettävän kirjaintyypin M-kirjain.
Nekrothíki

| --- | --- |
Muut nimet:  Nekrothíkes (Νεκροθήκες)
Sijainti:  36°57′12″N, 27°05′47″E, Kálymnos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,01 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nekrothíki (kreik. Νεκροθήκη, myös Nekrothíkes, Νεκροθήκες) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Psérimoksen saaren länsipuolella sen ja Kálymnoksen saaren välissä, pohjoiseen Plátin saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,01 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Nekrothíki kuuluu Kálymnoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Nelimarkka-museo

| Nelimarkka-museo |
| --- | --- |
 Nelimarkka-museo.
Tyyppi:  Taidemuseo, alueellinen vastuumuseo
Sijainti:  Pekkolantie 115 62900 Alajärvi
Perustettu:  1964
Johtaja:  Elina Alkio (museotoimenjohtaja)
Kotisivut:  www.nelimarkka-museo.fi
Koordinaatit:  63.0149°N, 23.83443°E
 fiNelimarkka-museo 
     
Nelimarkka-museo on Alajärvellä Pekkolanniemellä sijaitseva Etelä-Pohjanmaan alueellinen vastuumuseo. Sen tilat sijaitsevat taiteilijaprofessori Eero Nelimarkan isän kotitilan alueella. Museorakennuksen on suunnitellut Hilding Ekelund ja sen avajaisjuhla oli kesällä 1964.
Museo ja Nelimarkan huvila on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Museon logo
Stephen Neale

Stephen Neale vuonna 2007.
Stephen Roy Albert Neale (s. 9. tammikuuta 1958) on yhdysvaltalainen analyyttiseen koulukuntaan lukeutuva filosofi, joka toimii City University of New Yorkin filosofian professorina.
Neale väitteli filosofian tohtoriksi Stanfordin yliopistosta vuonna 1988 John Perryn oppilaana. Ennen siirtymistään New Yorkiin hän toimi apulaisprofessorina Princetonin yliopistossa (1988-1990) ja professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (1990-1999), Lontoon yliopiston Birkbeck Collegessa (1996-1997) sekä Rutgersin yliopistossa vuosina 1999-2007.
Neale on erikoistunut kielifilosofiaan, ja hän on kirjoittanut paljon merkityksestä, informaatiosta ja tulkinnasta sekä filosofian ja kielitieteen leikkauspisteestä. Neale on kirjoittanut paljon myös analyyttisen filosofian historiasta. Hän on merkittävä Bertrand Russellin määrättyjen kuvausten teorian sekä Paul Gricen ja  Donald Davidsonin ajattelun asiantuntija.
Julkaisuja > Kirjoja

Descriptions.  (Julkaistu alun perin 1990)  MIT Press, 1993.  ISBN 0-262-64031-7
Facing Facts.  (Julkaistu alun perin 2001)  Oxford University Press, 2002.  ISBN 0-19-924715-3
Julkaisuja > Artikkeleita

”On Location”, Situating Semantics: Essays in Honour of John Perry, s. 251–393.  MIT Press, 2007.
”Pragmatism and Binding”, Semantics versus Pragmatics, s. 165–286.  Oxford University Press, 2005.
A Century Later. Mind, 2005, 114. vsk, s. 809-871.
”This, That, and the Other”, Descriptions and Beyond, s. 68–182.  Oxford University Press, 2004.
No Plagiarism Here!. Times Literary Supplement, February 9, 2001, s. 12–13.
”Meaning, Truth, Ontology”, Interpreting Davidson, s. 155-197.  Stanford:  CSLI, 2001.
”On Representing”, teoksessa Hahn, L. E. (toim.): The Library of Living Philosophers: Donald Davidson, s. 656-669.  Illinois:  Open Court, 1999.
”Coloring and Composition”, Philosophy and Linguistics, s. 35-82.  Westview Press:  Boulder, 1999.
”Context and Communication”, Readings in the Philosophy of Language, s. 415-474.  Cambridge:  MIT Press, 1997.
”Logical Form and LF”, Noam Chomsky: Critical Assessments, s. 788–838.  Routledge, 1993.
Term Limits. Philosophical Perspectives, 1993, 7. vsk, s. 89-124.
Paul Grice and the Philosophy of Language. Linguistics and Philosophy, 1992, 15. vsk, nro 5, s. 509–59.
Descriptive Pronouns and Donkey Anaphora. Journal of Philosophy, 1990, 87. vsk, nro 3, s. 113-150.
Meaning, Grammar, and Indeterminacy. Dialectica, 1987, 41. vsk, nro 4, s. 301–19.
Kirjallisuutta

Preyer, Gerhard & Peter, Georg: ”Facts, Slingshots and Anti-Representationalism: On Stephen Neale’s Facing Facts”. Protosociology, Vol. 23.
Aiheesta muualla

Stephen Neale, City University of New York (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stephen Neale
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  PhilPeople 
Muut:  Europeana  IdRef 
Käännös suomeksi
Navoiyn alue

| Navoiyn alue |
| --- | --- |
 Qosim Shayxin moskeija Karmanassa.
 Alueen sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Navoiy
Pinta-ala:  111 090 km²
Väkiluku (2024):  1 075 300
Navoiyn alue (uzb. Navoiy viloyati) on hallintoalue Uzbekistanin keskiosassa. Sen keskus on Navoiyn kaupunki. Alueen pinta-ala on 111 090 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 1 075 300 vuonna 2024.
Maantiede ja ilmasto

Navoiyn alue rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Kazakstaniin, kaakossa Jizzaxin ja Samarkandin alueisiin, etelässä Qashqadaryon alueeseen, lounaassa Buharan alueeseen ja luoteessa Karakalpakiaan. Luoteessa on Kyzylkumin aavikko ja jäännösvuoria, kaakossa Nurotavuoret ja etelässä Zarafshonjoen laakso. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, grafiitti, volframi, fosforiitti, kalkkikivi ja marmori.
Seudulla vallitsee mantereinen aavikkoilmasto. Kesä on pitkä, kuuma ja kuiva. Heinäkuun keskilämpötila on 27,2–29,6 astetta ja tammikuun 1,9:stä –0,6:een. Vuotuinen sademäärä on 125–282 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä keväällä ja talvella.
Alueen tärkein vesilähde on Zarafshonjoki, jota hyödynnetään maatalouden keinokasteluun kanavien ja tekojärvien avulla. Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu lähinnä heinäkasveista ja pensaista. Eläinkuntaan kuuluvat susi, kettu, kultasakaali, hietakissa, kuhertajagaselli, jyrsijät, matelijat ja monet lintulajit.
Hallinnollinen jako ja asutus

Navoiyn alue muodostettiin vuonna 1982 Buharan ja osittain Samarkandin alueista. Se lakkautettiin vuonna 1988, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1992.
Alueeseen kuuluu kolme aluetason kaupunkia (Navoiy, Zarafshon ja Gʻozgʻon) sekä kahdeksan piirikuntaa (Karmana, Konimex, Navbahor, Nurota, Qiziltepa, Tomdi, Uchquduq ja Xatirchi). Muut kaupungit ovat suuruusjärjestyksessä Nurota, Uchquduq, Yangirabot ja Qiziltepa. Taajamia on 46, maaseudun itsehallintoalueita 20 ja maaseutuasutuksia 582.
Asukkaista valtaosa on uzbekkeja (88 %). Lisäksi on muun muassa kazakkeja (4 %), karakalpakkeja (2 %), venäläisiä (2 %) ja tadžikkeja (1 %). Kaupunkiväestön osuus oli 49 prosenttia vuonna 2024.
Talous ja liikenne

Alueen pääelinkeinot ovat teollisuus ja maatalous. Teollisuus tuottaa kultaa ja muita metalleja, lannotteita, rakennustarvikkeita, raakapuuvillaa ja elintarvikkeita. Tärkeimmät yritykset ovat Navoiyn kaivos- ja metallurgiakombinaatti, Navoiyn lämpövoimala, Navoiyazotin lannoitetehdas, Qizilkumsementin sementtitehdas, Navoiyn sähkökemiallinen tehdas ja Nurotan marmorilouhos.
Maatalousmaata on 9 266 200 hehtaaria, josta valtaosa on laidunta. Viljelysmaata on vain 111 100 hehtaaria. Alueella viljellään puuvillaa, viljaa, perunaa, vihanneksia, sokeriruokoa, hedelmiä ja viinirypäleitä. Tuotantoeläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja siipikarja. Karjatalous on erikoistunut karakullampaiden hoitoon ja nahkan valmistukseen. Lisäksi tuotetaan silkkikuitua.
Alueen kautta kulkee Taškentin ja Buharan välinen maantie ja rautatie, joista haarautuvat yhteydet Uchquduqin kautta Nukusiin. Navoiyssa, Zarafshonissa ja Uchquduqissa on lentoasemat.
Kulttuuri

Navoiyssa toimii opettajakorkeakoulu ja kaivosteollisuuskorkeakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseo ja nuorisoteatteri. Historiallisista muistomerkeistä tärkein on 1500-luvulta peräisin oleva Qosim Shayxin rakennuskokonaisuus Karmanassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Navoiyn alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Naurulokki

| Naurulokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Suku::  Lokit Larus
Laji::  ridibundus
Kaksiosainen nimi
 Larus ridibundus  Linnaeus, 1766 
Synonyymit
 Chroicocephalus ridibundus 

Katso myös
   Naurulokki Wikispeciesissä   Naurulokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Naurulokki (Larus ridibundus) on pienehkö, valkea ja tummanruskeapäinen lokkilaji.
Koko ja ulkonäkö

Naurulokilla on harmaa selkä ja siivet, valkea vatsapuoli, valkea pyrstö ja kesällä tummanruskea pää. Koivet ovat punaiset. Nuorella linnulla on mustapäisen pyrstön lisäksi ruskehtavia sävyjä. Talviasussa aikuisenkin pään väri vaalenee, ja laji onkin silloin hieman vaikeampi tunnistaa. Linnun pituus on 38–44 cm ja siipien kärkiväli 94–105 cm. Paino on keskimäärin 265 g.
Rengastettaessa linnun jalkaan laitetaan nykyään rengas, jonka koko Suomessa ilmaistaan kirjainkoodilla ST. Naurulokkeja on rengastettu myös muovisella ns. lukurenkaalla. Se on noin 30 millimetrin korkuinen putkirengas, johon on kaiverrettu lyhyt kirjain- ja numerokoodi. Lukurengas on luettavissa kiikarilla tai kaukoputkella jopa satojen metrien päästä. Vanhin suomalainen rengastettu naurulokki oli 30 vuoden ja 8 kuukauden ikäinen. Se oli samalla maailman vanhin naurulokki. Kyseinen lintu rengastettiin pesäpoikasena 17. kesäkuuta 1968 Sääksmäellä ja löydettiin kuolleena Hollannissa 17. helmikuuta 1999.
Levinneisyys

Naurulokin pesimäalue ulottuu Länsi-Euroopasta itään kauas Kiinaan ja Venäjän itäosiin asti. Lisäksi laji pesii Islannissa, Etelä-Grönlannissa ja Pohjois-Amerikan koillisosassa. Maailman populaation kooksi arvioidaan 4,8–8,9 miljoonaa yksilöä. Laji luokitellaan kansainvälisesti elinvoimaiseksi.
Suomessa ensimmäinen naurulokkiyhdyskunta havaittiin muutamia vuosia ennen vuotta 1811 Paraisten Kuitialla. Muutaman kymmenen yksilön suuruinen yhdyskunta viihtyi paikalla useita vuosia, ja siitä tehtiin kolme väitöskirjaa Turun akatemiaan. Havainto oli poikkeuksellinen, sillä tuolloin naurulokkia esiintyi vasta eteläisessä Ruotsissa eikä sitä ollut esimerkiksi Virossa, minne se levisi vasta 1800-luvun lopulla.
Suomessa laji pesii nykyisin Etelä-Suomesta Etelä-Lappiin asti. Keski-Lapissa se on hyvin harvinainen pesijä ja puuttuu kokonaan Tunturi-Lapista. Suomen pesimäkannan suuruudeksi on arvioitu 64 000–104 000 paria. Suomessa naurulokki on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi. Se on vähentynyt huomattavasti, ja suuret yhdyskunnat ovat lähes kadonneet.lähde? Laji on Suomessa rauhoitettu, ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 101 euroa.
Naurulokki on muuttolintu, joka talvehtii Länsi-Euroopassa, etenkin Alankomaissa ja Britteinsaarilla. Joitakin yksilöitä talvehtii Suomen satamissa. Suomen etelärannikolla naurulokki on aikainen muuttolintu, joka palaa maalis–huhtikuussa pian harmaalokkien jälkeen.
Elinympäristö

Naurulokki ei viihdy avomerellä, mutta on levittänyt elinympäristöään rannikolta sisämaahan etenkin kyntöpelloille, kaatopaikoille sekä taajamien toreille ja nurmikoille. Se pesii reheväkasvuisilla järvillä, lammissa sekä meren sisä- ja välisaaristossa. Muuttomatkalla ja talvehtimispaikoillaan naurulokki viihtyy satamissa, joenvarsilla ja puistojen ankkalammikoilla.
Lisääntyminen

Naurulokki pesii maassa, ruohikoissa tai osmankäämikasvustoissa yhdyskuntina. Suurimmat koloniat ovat olleet tuhansien parien suuruisia. Naaras munii yleensä kolme munaa, joita se hautoo 22–26 vuorokautta. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun tienoilla, mutta uusintapesiä munitaan vielä kesäkuussa. Poikaset ovat lentokykyisiä noin kuukauden ikäisinä.
Monet vesilinnut, tiirat ja kahlaajat hakeutuvat pesimään naurulokkiyhdyskuntiin niiden tarjoaman suojan takia. Jos yhdyskunta muuttaa muualle tai se tuhotaan, katoavat paikalta myös useimmat muut lintulajit.
Ravinto

Naurulokin ravinto on monipuolista. Pääasiassa siihen kuluvat kalat, vesihyönteiset ja peltojen selkärangattomat, mutta kaupunkiluonnossa se käyttää tehokkaasti hyödykseen kaatopaikkoja ja ihmisen tarjoamaa ruokajättettä. Pesimäaikaan ravinnonhankintamatkat ulottuvat jopa 10–20 kilometrin päähän pesältä.
Aiheesta muualla

Lehtonen, Leo (1988): Naurulokki Helsingin Vanhankaupunginlahdella 1864–1987. – Lintumies 3.1988 s. 98–105. LYL.
Merilä, Eino, Mikko Ojanen & Markku Orell (1979): Hauraskuorisia naurulokin Larus ridibundus munia Hailuodossa. – Lintumies 2.1979 s. 73–77. LYL.
Viksne, J. & Janaus, M. (1980): Naurulokin pesintätuloksen riippuvuus pesimäajasta. – Ornis Fennica 57:1–9.
Ylimaunu, Onni (1983): Varis hukutti naurulokin. – Lintumies 4.1983 s. 177. LYL.
BirdLife Suomi: Vuoden 2008 linnut – naurulokki ja pikkulokki (pdf)
Naurulokki Lintukuva-verkkopalvelussa
ITIS: Chroicocephalus ridibundus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Chroicocephalus ridibundus:  Wikidata: Q25634  Wikispecies: Chroicocephalus ridibundus  ABA: blhegu  Avibase: FB02DD9658CC1EC6  BOLD: 708352  BOW: bkhgul  BTO: bob5820  CoL: 5YGFK  eBird: bkhgul  GBIF: 6065824  GNAB: black-headed-gull  IBC: common-black-headed-gull-larus-ridibundus  iNaturalist: 144510  IRMNG: 11716617  ITIS: 824041  IUCN: 22694420  NatureServe: 2.103889  NBN: NHMSYS0020962539  NCBI: 1192867  Observation.org: 138  Open Tree of Life: 938670  Paleobiology Database: 367998  Paleobiology Database: 367998  TSA: 4234  WoRMS: 465358  Xeno-canto: Chroicocephalus-ridibundus 
Larus ridibundus:  Wikidata: Q25689558  BioLib: 8693  BirdLife: 22694420  CoL: 3SBQY  EPPO: LARURI  EUNIS: 1115  EURING: 5820  Fauna Europaea (new): b31fe37b-03b6-48a2-a075-46a4a4d1c50b  GBIF: 2481137  IRMNG: 11241992  ITIS: 176835  IUCN: 22694420  OBIS: 137149  Paleobiology Database: 83392  SeaLifeBase: 75068  WoRMS: 137149  ZooBank: 4C4A2B10-035E-48FD-8464-C3D5CB8BD218 
Rengastettu naurulokki lennossa.
Nuori naurulokki.
Lentävä naurulokki.
Naurulokin munia. Kerätty Storhållissa.
Naurulokki nousemassa lentoon.
Nekalan historia
Nekalan talo

Nekalan päärakennus oli Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Se oli pystyssä vielä 1980-luvulla rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajasta. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla.
Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli 10 hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän kaislan vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.
Alueen muita taloja

Nekalasta johti toinenkin tie kohti nykyistä Muotialantietä. Sen varrella olivat muonamiesten asunnot: Koivula, Uotila, Vinni (Finni), Heikkilä ja toinen Uotila sekä riihi konehuoneineen.
Uotilan päärakennus on edelleen olemassa ja palvelee nykyisin Nekalan siirtolapuutarhan yhteistilana, mutta toinen asuinrakennus on purettu sen jälkeen kun kaupunki osti Hatanpään maat.
Uotilan torpalta Vihiojaan päin oli kuuluisa Rautalähde.
Alueen muita taloja > Kolme Jokipohjaa

Uotilan ja Finnin talojen kohdalta lähti toinen tienhaara, jota sanottiin Tohkantieksi. Tie kulki samaa reittiä kuin nykyinen Muotialantie, joka tosin loppuu nyt Jokipohjantiehen. Aiemmin tie jatkui aina vanhalle Lempäälän tielle saakka. Sen varrella tai lähituntumassa olivat Saviniemen, Jokipohjan ja Tohkan torpat.
Saviniemi oli Muotialantien pohjoispuolella pienen mäen päällä. Sen pihalla oli muutamia puita ja suosilmäinen lammikko, josta vesi kulki pientä ojaa myöten Vihiojaan.
Vanhasta Tohkantiestä Vihiojaan päin, nykyisen Jokipohjantien paikalla oli Severi Jokipohjan talo. Samannimisiä torppia oli lähiympäristössä ollut kaksi muutakin, joten nykyisen tien nimellä on vankat perinteet. Torpat olivat saaneet nimensä siitä, että kaikkien kolmen talon välissä oli notko, jossa on joskus ollut oja, jota pitkin vesi on kulkenut soilta Nirvan kallion ympäri Vihiojaan. Notko oli siis joen pohjaa, mistä nimi Jokipohja. Sekä Jokipohjan että Saviniemen torpat on hävitetty joskus vuosisadan vaihteessa.
Nelivyöjäärä

| Nelivyöjäärä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Lepturinae
Tribus::  Lepturini
Suku::  Leptura
Laji::  quadrifasciata
Kaksiosainen nimi
 Leptura quadrifasciata  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Nelivyöjäärä Wikispeciesissä   Nelivyöjäärä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nelivyöjäärä (Leptura quadrifasciata) on sarvijäärien heimoon kuuluva laji. Aikuinen nelivyöjäärä on melko kookas ja naaras on yleensä koirasta huomattavasti isompi ja rotevampi. Naaras on 15–19 mm:n ja koiras 12–15 mm:n pituinen. Ruumis on väriltään musta. Peitinsiivissä on kulmikkaita, ruskeita tai kellanoransseja poikittaisia raitoja. Joillakin yksilöillä peitinsiivet ovat enemmän mustat, toisinaan taas ruskea tai oranssinkeltainen on peitinsiipien pääväri. Peitinsiipien tyvet ja reunat ovat mustat. Toukka elää puiden kannoissa ja kuolleissa puissa. Lajin isäntäpuuna toimii Suomessa useimmiten koivu ja haapa, mutta lähes kaikki lehtipuulajit kelpaavat sille. Laji esiintyy isäntäpuissa, jotka ovat rungon läpimitaltaan vähintään noin 10 cm ja niissä on valkolahoa. Toukkakäytävät kulkevat kokonaan valkolahon puun sisällä. Aikuisia nelivyöjääriä esiintyy erityisesti mesiangervon ja karhunputken kukkien läheisyydessä enimmäkseen kesä- ja heinäkuulla. Suomessa se on vakiintunut ja yleinen laji ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi levinneisyysalueen ulottuessa Lappiin asti. Lajia esiintyy lähes koko Euroopassa, idässä aina Japaniin asti.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Nelivyöjäärä (nelivöinen kukkajäärä) (Leptura quadrifasciata)
iNaturalist: Nelivyöjäärä (Leptura quadrifasciata)
UniProt: Taxonomy -  Leptura quadrifasciata (four-banded longhorn beetle) (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Leptura quadrifasciata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1931505  Wikispecies: Leptura quadrifasciata  BioLib: 11288  BOLD: 330322  CoL: 6PLK2  EPPO: LPTUQU  EUNIS: 116256  Fauna Europaea: 114960  Fauna Europaea (new): 0c97f450-4be4-4578-9fa1-b63c207aa0b2  GBIF: 4458782  iNaturalist: 325731  NBN: NHMSYS0020152407  NCBI: 1143061  Observation.org: 9346  TSA: 9268  Laji.fi: MX.195093
Navigointi

Navigointia sekstanttia apuna käyttäen.
Persialainen navigointilaite 1700-luvulta.
Navigointi on minkä tahansa aluksen tai ajoneuvon paikan ja kulkusuunnan määrittämistä eri menetelmillä. Sana navigointi tulee latinan sanasta navigare ’merenkulku’. Tunnetuinta navigointi lieneekin merenkulussa, johon se varsin yleisesti yhdistetään.
Navigointiin sisältyvät kaikki merenkululliset toimenpiteet, kuten aluksen sijainnin määritys, sopivan kulkusuunnan asettaminen ja aluksen turvallisen kulun takaaminen. Tästä toiminnasta vastaa aina aluksen päällikkö.
Käytännössä päällikkö delegoi navigointitehtävät aluksen vahtipäällikköinä toimiville perämiehille, jotka vuorollaan toteuttavat päällikön valitsemaa reittiä. Päällikön vastuuta ei kuitenkaan voida siirtää, joten esimerkiksi karilleajotilanteessa syytteisiin vastaa aina ensisijaisesti aluksen päällikkö, riippumatta siitä kuka navigoi ja ohjasi alusta.
Myös ilmailussa harjoitetaan navigointia, johon pätevät aivan samat määritelmät ja vastuut kuin merenkulussakin. Menetelmät tosin ovat erilaisia ja painottuvat nykyään erityisesti ammattiliikenteessä elektronisiin menetelmiin. Vain urheilulentäjät, erityisesti purjelentäjät ja riippuliitäjät, turvautuvat vielä näkövaraiseen navigointiin.
Elektronisen navigoinnin alalla lentonavigointi on edelläkävijä; jo varhain tulivat käyttöön niin radiomajakat kuin lennonvalvontakin. Erilaiset ohjausmenetelmät, eräinä tunnetuimpina GCA ja ILS, sekä tietenkin tutka, testattiin nimenomaan lentoliikenteen käytössä, joskin monia näistä menetelmistä kehitettiin alun perin sotilaskäyttöön.
Myös maaliikenteessä harjoitetaan navigointia. Satelliittiperusteinen GPS-järjestelmä otettiin jossakin vaiheessa käyttöön myös maaliikenteessä ja se onkin osoittautunut monella tavoin hyväksi apuvälineeksi. Ammattiliikenne on ottanut siitä suurimman hyödyn, joskin käyttö kasvaa myös yksityisliikenteessä sitä mukaa kuin laitteiden hinta laskee. Jalankulkijoista tätä laitetta käyttävät pääasiassa vain eräretkeilijät, joille se on hyödyllisin.  Kokonaan laite ei tule syrjäyttämään karttaa ja kompassia, vaan molemmat täydentävät toisiaan.
Navigoinnin varhaiset vaiheet

Esihistoriallisista navigoijista on ennen kaikkea mainittava polynesialaiset noin tuhat vuotta sitten ja viikingit, jotka saavuttivat Amerikan samoihin aikoihin. Sulawesilaiset asuttivat Madagaskarin nykyisestä Indonesiasta käsin noin vuoden 500 paikkeilla. Polynesialaisten navigointitaidot olivat nykyaikaisen merimiehen näkökulmasta vähintäänkin outoja. Heidän taitonsa paikanmäärityksessä perustui pitkälti alueensa merivirtojen tuntemiseen, ja jos virtaus oli liian heikko silmin nähtäväksi tai kädellä tunnettavaksi, polynesialaisnavigoija laskeutui alastomana mereen ja tunnusteli virtauksia vartalonsa avulla. Vanhoja navigointivälineitä ovat myös aurinkokello ja aurinkokivi.
Viikinkien navigointi perustui auringon ja yöllä Pohjantähden aseman määrittämiseen. Viikingit määrittelivät leveysasteen aurinkolevyn kautta päivällä, ja toisaalta sirkumpolaaristen tähtien kautta yöllä. Maan läheisyys kyettiin toteamaan aaltojen muodosta ja murtumisesta, ja toisaalta linnuista sekä pilvimuodostelmista, jotka ovat erilaisia kuin merellä.
Yksi varhaisimpia navigointimenetelmiä on ristisuuntima. Käytettäessä ristisuuntimaa otetaan suuntima kahteen eri kohteeseen, ja lasketaan niiden leikkauspiste. Navigaattori sijaitsee tässä leikkauspisteessä. Ristisuuntiman käyttö on yhä tänäkin päivänä ensimmäinen navigointimenetelmä, mikä merenkulkijoille opetetaan, ja sen osaamista edellytetään kaikissa merenkulkututkinnoissa.