stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapinkämmekkä
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Lapinkämmekän levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Lapinkämmekkä (Dactylorhiza lapponica)[vanhentunut linkki]
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pohjolan kasvien pauloissa: Dactylorhiza traunsteineri - kaitakämmekkä (sisältää myös lapinkämmekän)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dactylorhiza lapponica:  Wikidata: Q1314804  Wikispecies: Dactylorhiza lapponica  BOLD: 574482  CoL: 33WM2  EoL: 1111718  EPPO: DAKLA  EUNIS: 189601  GBIF: 8044700  iNaturalist: 436182  IPNI: 626636-1  ISC: 113786  IUCN: 175966  NCBI: 1572676  Observation.org: 186837  Open Tree of Life: 3971477  PFI: 11327  Plant List: kew-55397  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:626636-1  Species+: 79529  Tropicos: 23513726  WFO: wfo-0000936697 
Orchis lapponica:  Wikidata: Q39339853  CoL: 7XRCY  EUNIS: 189602  IPNI: 648792-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77243912-1  Tropicos: 23513882
Olavi Larkas

Larkas vuonna 1961
Helge Nestor Olavi Larkas (vuoteen 1935 Lindberg, 30. syyskuuta 1913 Helsinki – 6. toukokuuta 1984 Vantaa) oli suomalainen yleisesikuntaeversti sekä nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija.
Sotilasura

Larkas valmistui kadettikoulusta vuonna 1937. Talvisodassa hän palveli autoupseerina ja viestiupseerina kotijoukkojen esikunnassa. Jatkosodassa hän toimi 5. divisioonan esikunnassa viestitoimiston päällikkönä, Viestipataljoona 3:n komentajana, maasotakoulun viestiopettajana ja Rajajääkäriprikaatin viestikomentajana.
Myöhemmän sotilasuransa aikana Larkas toimi muun muassa sotilasasiamiehenä Tukholmassa, Kööpenhaminassa ja Oslossa 1958–1961, Oulun sotilaspiirin päällikkönä 1962–1963, Viestirykmentin komentajana 1964–1966 sekä Pääesikunnan viestintäosaston päällikkönä 1967–1970. Eläköidyttyään sotilasuralta hän toimi Yleisradion turvallisuuspäällikkönä vuodesta 1970 alkaen.
Sotilasura > Ylennykset

Vänrikki 1937
Luutnantti 1939
Kapteeni 1941
Majuri 1944
Everstiluutnantti 1956
Eversti 1963
Urheilijana

Larkas edusti Suomea Lontoon 1948 kesäolympialaisissa. Nykyaikaisessa viisiottelussa hän toiseksi parhaana suomalaisena sijoittui viidenneksi. Kalpamiekkailun joukkuekilpailussa hän karsiutui alkuerissä. Helsingin 1952 ja Melbournen 1956 olympialaisissa Larkas toimi Suomen nykyaikaisen viisiottelujoukkueen johtajana ja Méxicossa 1968 juryn jäsenenä.
Larkas oli Suomen nykyaikaisen viisiottelun liiton päävalmentaja vuosina 1951–1953 ja 1954–1958 sekä hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja vuosina 1952–1959. Kansainvälisen liiton UIPM:n hallituksen jäsen hän oli vuosina 1962–1972. Kansallisella tasolla Larkas kilpaili myös suunnistuksessa, ammunnassa ja pesäpallossa.
Lasiahvenet

| Lasiahvenet |
| --- | --- |
 Lasiahven (Parambassis ranga)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Lasiahvenet  Ambassidae  Klunzinger, 1870
Suvut
 Ambassis  Chanda  Denariusa  Gymnochanda  Paradoxodacna  Parambassis  Pseudambassis  Tetracentrum 
Katso myös
   Lasiahvenet Wikispeciesissä   Lasiahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lasiahvenet (Ambassidae, joskus myös Chandidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta ja Oseaniasta.
Lajit ja anatomia

Lasiahvenlajit ovat melko läheistä sukua robaloille (Centropomidae) ja luettiin aikaisemmin kuuluvaksi samaan heimoon. Heimoon kuuluu 8 sukua ja noin 41 lajia. Suurin osa lasiahvenista on pienikokoisia ja jäävät alle 10 cm:n pituiseksi. Lasiahventen heimon suurin laji juovalasiahven (Parambassis gulliveri) voi kasvaa 26–30 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan lajit ovat litteähköjä kaloja ja selkäeviä on kaksi. Tyypillinen piirre on myös voimakkaasti haarautunut pyrstöevä. Lasiahventen suomut ovat ohuet ja kalat ovat usein osittain läpinäkyviä tai väriltään hopeanhohtoisia.
Levinneisyys

Lasiahventen heimon kahdeksasta suvusta seitsemää tavataan makeista vesistä Kaakkois-Aasiasta ja Oseanian saarilta. Osa näistä elää myös murtovesissä. Yksi suku on mereinen ja sitä tavataan Afrikan itärannikolta. Kaakkois-Aasiassa eräitä lasiahvenia kalastetaan, koska ne ovat yleisiä ja halpoja proteiininlähteitä ja niitä käytetään myös kalansyötteinä. Muutamia lajeja, kuten lasiahventa (Parambassis ranga), pidetään myös akvaariokaloina.
Lapinkastikka

| Lapinkastikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Kastikat Calamagrostis
Laji::  lapponica
Kaksiosainen nimi
 Calamagrostis lapponica  (Wahlenb.) Hartm. 
Katso myös
   Lapinkastikka Wikispeciesissä   Lapinkastikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinkastikka (Calamagrostis lapponica) on monivuotinen kastikoiden sukuun kuuluva heinä.
Ulkonäkö ja koko

Lapinkastikka kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Haaraton korsi on kaksi- tai harvoin kolmenivelinen. Lehdet ovat hyvin pitkäsuippuisia, keskeltä leveämpiä ja karheita. Lehtilapa on 2–4 mm leveä, kalju tai joskus karvainen ja sen laidat ovat ylöskiertyneet. Lehden kieleke on noin 3 mm ja tylppä. Kukinto on monihaarainen, leveän sukkulamainen röyhy. Väriltään röyhy vaihtelee vaaleanruskeasta tummansinipunaisenruskeaan, ja on kooltaan 5–13 x 2–3 cm. Kapeanpuikeat kaleet ovat 5 mm pitkiä. Tähkylät ovat 3–8 mm pitkiä ja yksikukkaisia. Ulkohelve on sisähelvettä pidempi mutta vähän kaleita lyhyempi. Ulkohelpeen tyvellä olevat karvat ovat lähes kaleiden pituisia. Laji kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Lapinkastikan heteen ponnet ovat keltaisia mutta huonosti kehittyneitä ja avautumattomia. Tämä johtuu siitä, että laji on apomiktinen eli se ei tarvitse tuulipölytystä jyvän muodostamiseen.
Tutkijat pitävät lapinkastikkaa risteymäsyntyisenä heinänä.
Levinneisyys

Nimensä mukaisesti lapinkastikka on pohjoinen laji. Sitä tavataan Norjan, Ruotsin ja Suomen keski- ja pohjoisosissa, Kuolan niemimaalla, Uralin alueella, Pohjois- ja Itä-Siperiassa, Alaskassa sekä Kanadassa.
Suomessa lapinkastikkaa tavataan pohjoisen suunnalta Pohjois-Savon korkeudelle saakka. Selkeästi yleisin laji on kuitenkin Pohjois-Lapissa.
Elinympäristö

Lapinkastikka kasvaa kuivissa ja tuoreissa kangasmetsissä, tunturikankailla, korpien ja lettorämeiden mättäillä, kallioilla ja hiekkaisilla tienvarsilla. Kasvustot ovat usein pieniä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Lapinkastikan (Calamagrostis lapponica) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lapinkastikka (Calamagrostis lapponica)
ITIS: Calamagrostis lapponica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Calamagrostis lapponica (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Calamagrostis lapponica:  Wikidata: Q15483832  Wikispecies: Calamagrostis lapponica  BOLD: 121049  CoL: 5WV3D  EoL: 1114253  EPPO: CLMLA  EUNIS: 191200  GBIF: 2704877  GRIN: 8354  iNaturalist: 140199  IPNI: 40477-2  IRMNG: 10909029  ITIS: 40533  IUCN: 44393654  NatureServe: 2.152486  NCBI: 395285  Observation.org: 131382  Open Tree of Life: 338852  Plant List: kew-402934  PLANTS: CALA6  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:40477-2  Tropicos: 25510837  VASCAN: 7493  WFO: wfo-0000857564  Laji.fi: MX.40613 
Arundo lapponica:  Wikidata: Q24705548  CoL: H3ML  GBIF: 4110960  IPNI: 390882-1  ITIS: 786852  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:390882-1  Tropicos: 25510107  WFO: wfo-0000850998
Larissa (Aiolis)

| Larissa> Λάρισσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Larissa
Koordinaatit:  38°40′05″N, 27°01′45″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Buruncuk, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aiolis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Larissa (m.kreik. Λάρισσα, myös Larisa, Λάρισα tai Larissa/Larisa Frikonis, Λάρισσα/Λάρισα Φρικωνίς) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Buruncukia.
Maantiede

Larissa sijaitsi Aioliin rannikon lähellä, antiikin lähteiden mukaan noin 70 stadioninmittaa eli 13 kilometriä kaakkoon Kymestä. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Aioliin Larissaa ei tule sekoittaa toiseen Larissaan, joka sijaitsi Troaksen alueella.
Historia

Larissan alkuperäiset asukkaat olivat pelasgeja. Strabon yhdisti kaupungin Larissaan, joka mainitaan Homeroksen Iliaassa, Troaksen Larissan sijasta sopivamman sijainnin vuoksi. Aiolialaiset valtasivat kaupungin Troijan sodan jälkeen, ja siitä tuli yksi Aiolian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien ja pääosan klassista kautta kaupunki oli Persian vallan alla. Kyyros II Suuri perusti kaupunkiin egyptiläisistä sotilaista koostuneen varus- ja siirtokunnan vuonna 546 eaa., ja siksi Strabon erotti kaupungin muista samannimisistä kutsumalla sitä ”egyptiläiseksi Larissaksi”.
400-luvulla eaa. kaupunki pyrki eroon Persian vallasta ja kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Larissan asukkaat olivat osaksi egyptiläisten jälkeläisiä vielä Ksenofonin aikaan 300-luvulla eaa., ja vain osaksi aiolialaisperäisiä kreikkalaisia. Kaupunkia pidettiin kuitenkin kreikkalaisena poliksena. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Larissaios (Λαρισσαῖος) tai Larisaios (Λαρισαῖος).
Larissa löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Strabonin aikaan kaupunki oli autioitunut.
Rakennukset ja löydökset

Larissan akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsee heti nykyisen Buruncukin itäpuolella. Noin 3/4 sen alueesta on kaivettu, ja kukkulalta on löydetty linnoitteiden, mukaan lukien muurien ja tornien, sekä palatsin, temppeleiden, stoien eli pylväshallien ja muiden rakennusten raunioita sekä katujen jäänteitä. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava. Rakennukset on ajoitettu pääosin 500-luvulle eaa. ja muurit ja muut linnoitteet 400-luvulle eaa. Kaupunki sai vetensä vesijohtoja pitkin.
Larissan lyömä pronssiraha 300-luvulta eaa. Kuvituksessa naisen pää sekä amfora, kerykeion ja rypäleterttu.
Iracoubo

| Iracoubo |
| --- | --- |
 Pyhän Joosefin kirkko.

 Koordinaatit: 5°28′46″N, 53°12′14″W 
Valtio:  Ranska
Departementti:  Ranskan Guayana
Arrondissementti:  Cayenne
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 762 km²
Väkiluku (2019):  1 800
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iracoubo on kunta ja sen keskuskylä Ranskan Guayanassa. Se sijaitsee lähellä samannimisen joen suuta 130 kilometriä Cayennesta luoteeseen. Kunnassa on 1 800 asukasta (vuonna 2019).
Iracoubon kunnan pinta-ala on 2 762 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Sinnamaryn, etelässä Saint-Élien ja lännessä Manan kuntiin sekä pohjoisessa Atlantin valtamereen. Iracoubo kuuluu Savanesin kuntayhtymään.
Kylä on perustettu 1800-luvun alussa. Sen asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa, metsästystä ja kalastusta. Vuonna 1912 ryhdyttiin hyödyntämään balata- ja ruusupuuta.
Iracoubon kautta kulkee Cayennen ja Saint-Laurent-du-Maronin välinen maantie N1. Paikallinen nähtävyys on 1800-luvun lopulla rakennettu Pyhän Joosefin kirkko, joka on Pierre Huguen -nimisen vangin kauttaaltaan koristelema. Lähistöllä sijaitsee Bellevuen intiaanikylä.
Aiheesta muualla

Iracoubon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Lappa

| Lappa> Λάππα |
| --- | --- |
 Lappan raunioita Argyroúpolin kylässä.
Sijainti
 Lappa
Koordinaatit:  35°16′43″N, 24°19′58″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Argyroúpoli, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  200-luku eaa.–400-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Lappa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappa (m.kreik. Λάππα, myös Λάμπα(ι), Lampa(i) tai Λάμπη, Lampē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Argyroúpolin kylän paikalla Réthymnon kunnan alueella.
Maantiede

Lappa sijaitsi Kreetan läntisissä sisäosissa noin 27 kilometriä saaren pohjoisrannikosta. Lappan kaupunkivaltion alue ulottui ilmeisesti Kreetan pohjoisrannikolta etelärannikolle. Lappan satamina toimivat pohjoisrannikolla sijainnut Amfimalla sekä etelärannikolla sijainnut Foiniks.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajana pidettiin Agamemnonia. Kaupungin sanottiin saaneen nimensä Lampoksesta, joka oli kotoisin Kreetan etelärannikon Tarrhasta. Tämä saattaa viitata siihen, että kaupunki oli alun perin Tarrhan siirtokunta. Kaupungin nimi esiintyy sekä muodossa Lappa että Lampa, mutta rahoissa ja piirtokirjoituksissa esiintyy vain ensin mainittu muoto.
Kreetan kaupunkien sodissa 200- ja 100-luvuilla eaa. Lappa oli Lyktoksen puolella Knossosta vastaan. Vuonna 193 eaa. Lappa liittoutui Teoksen kanssa ja vuonna 183 eaa. Pergamonin kanssa Knossosta vastaan. Lyktoksen asukkaat saivat turvapaikan Lappasta Knossoksen tuhottua heidän kaupunkinsa.
Roomalaisten vallattua Knossoksen, Lyktoksen, Kydonian ja Eleuthernan, he hyökkäsivät Lappaan ja tuhosivat sen lähes täydellisesti. Rooman sisällissodassa Lappa tuki Octavianusta Antoniusta vastaan, ja sai tämän voitettua kiitokseksi vapaan aseman. Augustus myös kunnostutti kaupungin, ja seurannut roomalainen kausi oli kaupungin suurinta kukoistusaikaa. Kiitoksena Augustus esiintyi kuvituksena kaupungin roomalaisaikana lyömissä rahoissa.
Varhaiskristillisellä ajalla Lappasta tuli piispanistuin. Perimätiedon mukaan sen piispanistuimen olisi perustanut apostoli Titus. Lappan piispa osallistui muun muassa Efesoksen kirkolliskokoukseen vuonna 431 ja Khalkedonin kirkolliskokoukseen vuonna 451. Saraseenit tuhosivat kaupungin 800-luvulla.
Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Lappaios (Λαππαῖος) ja Lampaios (Λαμπαῖος).
Rakennukset ja löydökset

Lappan akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori sijaitsi kukkulalla nykyisen Argyroúpolin kylän eteläpuolella. Siellä on jäljellä linnoitusmuuria. Alakaupunki sijaitsi puolestaan nykyisen kylän paikalla. Sen monissa rakennuksissa on käytetty antiikin aikaisten rakennusten osia. Kylästä on löydetty lukuisia roomalaisen ajan rakennuksia, kuten kylpylöitä, sekä mosaiikkilattioita, lukuisia rahoja, patsaita ja keramiikkaa. Merkittävimpiä arkeologisia kohteita kylän lähellä on roomalaisaikainen nekropolis eli hauta-alue, jossa on lukuisia kallioon kaiverrettuja hautoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappa Wikimedia Commonsissa
Lappan nekropolia eli hauta-aluetta.
Lappan nekropoliin hautoja.
Ionisaatiokammio

Yksinkertainen ionisaatiokammio. Penetroiva säteily ionisoi kaasumolekyylejä, jolloin elektronit ja ionit siirtyvät elektrodeille aiheuttaen signaalin.
Ionisaatiokammio on geigermittarin ja verrannollisuuslaskurin ohella yksi kaasutäytteisistä hiukkasilmaisintyypeistä ja sen toiminta perustuu kammion sisältävän kaasun ionisaatioon.
Rakenne ja toimintaperiaate

Ionisaatiokammio on muodoltaan tavallisesti joko sylinterimäinen tai suorakulmainen, joka on täytetty kaasulla. Sylinterinmallisessa ilmaisimessa seinämä on katodi ja keskellä on anodilanka. Anodin ja katodin välille on synnytetty oikeansuuruinen jännite, jotta ilmaisin toimii halutulla tavalla. Jännitteen on oltava riittävän suuri ja toisaalta jännite ei saa olla liian suuri. Pienillä keräysjännitteen arvoilla osa syntyneistä positiivisista ja negatiivisista ioneista ehtii yhtyä uudelleen neutraaleiksi atomeiksi eli rekombinoitua ennen saapumista elektrodeille. Keräysjännitteen pitää olla tarpeeksi suuri, niin että käytännöllisesti katsoen kaikki varaukset saadaan kerättyä ennen rekombinaatiota. Keräysjännitteen nostaminen lisää ionien ja erityisesti elektronien energiaa tarpeeksi, ne alkavat aiheuttaa lisää ionisaatiota törmäillessään kaasumolekyyleihin. Syntyneet uudet elektronit kiihtyvät myös sähkökentässä ja lisäävät edelleen ionisaatiota. Seurauksena on elektronivyöry, joka loppuu vasta, kun kaikki vapaat elektronit ovat kulkeutuneet anodille.
Kun säteily läpäisee ilmaisinkammion, se irrottaa kaasumolekyyleistä elektroneita. Ionit pyrkivät siirtymään katodille ja elektronit anodille. Toisin kuin geigermittarissa tai verrannollisuuslaskurissa, ionisaatiokammiossa ei synny elektronivyöryjä. Syntynyt signaalivirta on verrannollinen ilmaisimen läpäisseen säteilyhiukkasen energian suuruudelle. Tämän vuoksi ilmaisimella on mahdollista erottaa suuri- ja matalaenergiaiset hiukkaset, toisin kuin geigermittarilla.
Ionisaatiokammion huono puoli on se, ettei ilmaisin kykene erottamaan samaan aikaan saapuneita hiukkasia. Ionisaatiokammiolla on myös heikko aikaresoluutio, sillä se ei pysty havaitsemaan kahta perättäistä hiukkasta, jos ne saapuvat alle millisekuntien aikavälillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ionisaatiokammio Wikimedia Commonsissa
Lapinjärvi (järvi)

| Lapinjärvi |
| --- | --- |
 Lapinjärvi kuvattuna etelästä
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lapinjärvi
Koordinaatit:  60°37′45″N, 26°10′15″E
Järvinumero:  81.027.1.004 
Mittaustietoja
Rantaviiva:  11,491 km 
Pinta-ala:  5,3 km² 
Tilavuus:  0,01 km³ 
Keskisyvyys:  1,96 m 
 fiLapinjärvi 
Lapinjärvi on Loviisanjoen vesistössä, Uudellamaalla Lapinjärvellä sijaitseva järvi. Lapinjärvi rajoittuu lännessä Ingermaninkylään, idässä Vasarankylään ja etelässä Kirkonkylään. Lapinjärvi on Lapinjärven ainoa kokonaan kunnan alueella sijaitseva järvi; Pyhäjärvi Porlammilla sijaitsee osittain Artjärven alueella ja Särkijärvi osaksi Ruotsinpyhtään puolella.
Lapinjärvi on matala ja sameavetinen järvi.
Historia

Lapinjärvi on aina ollut maatalouspainotteinen kunta eikä kalastus ole ikinä ollut Lapinjärven pääelinkeinoja.
1800-luvun lopulla järvi oli tarkoitus kuivattaa maatalouden käyttöön. Vuonna 1884 Latokartanon vuokraaja Ludvig Fabritiuksen johdolla monet maanviljelijät järven rannoilta aloittivat hankkeen Lapinjärven kuivattamisesta. Hanke eteni senaatin käsittelyyn, mutta senaatin päätös oli kielteinen.
1900-luvun alussa Vasarankylän viljelijöiden tahto meni läpi ja Lapinjärven pintaa alennettiin. Pinnanalennus on johtanut myöhemmin happikatoihin. Vuosina 1982–1983 järven pintaa nostettiinkin 90 cm.
Historia > Nykytilanne

Lapinjärvi on tällä hetkellä rehevöitynyt ja sen kalakanta on vinoutunut. Järvestä puuttuvat petokalat, jotka tasapainottaisivat järven kalakantoja. Tämän seurauksena pohjasedimentistä nousee ravinteita ja levät lisääntyvät. Lapinjärven kunta onkin tiedostanut ongelman ja on ryhtynyt toimimaan järven hyvinvoinnin puolesta.
Morfologia

Lapinjärven rantaviiva on n. 11,5 kilometriä pitkä. Järven pinta-ala on noin 530 hehtaaria. Lapinjärven keskisyvyys on hieman vajaa 2 metriä. Syvin kohta on 2,61 metriä syvä ja sijaitsee Storholmenin (suom. Suursaari) luoteispuolella. Lapinjärvessä on myös kaksi saarta: Storholmen ja Lillholmen (Suursaari ja Piensaari).
Käyttö ja merkitys

Lapinjärveä käytetään lähinnä virkistyskäyttöön eikä järvestä oteta raakavettä. Lapinjärvellä toimii myös yleinen uimaranta, mutta kesäisin esiintyvät sinileväkukinnat haittaavat uimista. Muuten järvi soveltuu hyvin uimiseen; mataluus nopeuttaa järven lämpenemistä eikä pohja ole kivikkoinen. Osa mökkiläisistä ja kuntalaisista kalastaa kotitarpeeksi, mutta roskakalojen määrä järvessä on suhteettoman suuri. Rantojen kaislikoitumisen takia kalastaminen on vaikeaa. Ammattikalastajia Lapinjärvellä ei ole.
Lapinjärven merkitys kunnalle on kuitenkin enemmän esteettinen. Jo 1800-luvun lopulla, kun käytiin keskustelua järven kuivattamisesta, professori G. G. Rosenqvist otti esille Lapinjärven esteettiset ominaisuudet. Rosenqvist näki järven lahjat parempina kuin heinäkuormat.
Aiheesta muualla

Lapinjärvi Järviwiki
https://julkaisut.valtioneuvosto.fi/bitstream/handle/10138/44707/UUDra_13_2008.pdf?sequence=1%5Bvanhentunut+linkki%5D
| n k Lapinjärvi |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Loviisan seutu 
| Kylät ja kaupunginosat |  Harsböle  Heikinkylä  Ingermaninkylä  Kimonkylä  Kirkonkylä  Lapinkylä  Lindkoski  Pekinkylä  Porlammi  Pukaro  Rutumi  Vasarankylä  |  |
| Luonto |  Ilveskallion vanha metsä  Lapinjärvi  |  |
| Talous |  Pukaron Paroni  |  |
| Kulttuuri |  Brofogdas  Hindersby-Bäckbyn kyläpaja  Hurtigsin rakuunatorppa  Kycklingsin kotiseutumuseo  Porlammin kotiseutumuseo  Sjökullan kartano  Luettelo taideteoksista  |  |
| Seurakunnat |  Loviisanseudun seurakuntayhtymä Agricolan suomalainen seurakunta  Agricolan ruotsalainen seurakunta  Lapinjärven kirkko  Lapinjärven pikku kirkko  Suomalainen seurakunta  Ruotsalainen seurakunta  |  |
| Koulutus |  Lapinjärven koulutuskeskus  Porlammin yläaste ja lukio  |  |
| Muuta |  Kunnanvaltuusto  Struven ketju (Porlammi) |  |  |
Lapinjärvi
Irulan kieli

Irulan kieli on Intian Nilgirivuorilla Keralan, Karnatakan ja Tamil Nadun osavaltioiden rajalla asuvien irulojen puhuma dravidakieli. Sillä on 5 200 puhujaa.
Irula kuuluu dravidakielten eteläryhmään. Se toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Keralassa irulaa kirjoitetaan malajalamilaisilla kirjaimilla, Tamil Nadussa tamililaisilla kirjaimilla.
Michael Larrabee

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michael Larrabee |  Michael Larrabee |  Michael Larrabee |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 400 m |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4x400 m viesti |  |
Michael ("Mike") Denny Larrabee (2. joulukuuta 1933 – 22. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja Tokion vuoden 1964 olympialaisten kaksinkertainen kultamitalisti.
Elämäkerta

Michael Larrabee syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa, mutta vietti lapsuutensa saman osavaltion Venturassa. 1950-luvulla lahjakas nuori juoksija sai opiskelustipendin Etelä-Kalifornian yliopistoon, josta hän valmistui pääaineenaan geologia. Larrabee oli vuonna 1955 maailmantilaston seitsemäs ajalla 46,6. Lukuisat loukkaantumiset vaikeuttivat hänen urheilu-uraansa ja aiheuttivat hänen jäämisensä syrjään vuosien 1956 ja 1960 olympialaisista.
Vuosi 1964 oli Larrabeen paras. Aluksi hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden 400 metrillä. Sitten hän sivusi olympiakarsinnoissa maailmanennätystä ajalla 44,9, vaikka vaikea vatsarevähdys teki hänen jokaisesta juoksustaan tuskallisen. Larrabee pystyi vammansa takia syömään vain kevyitä aterioita parin tunnin välein. Tokiossa Larrabee oli finaalin puolimatkassa viimeisenä ja viimeisessä kaarteessa viidentenä, mutta ohitti loppusuoralla kaikki kanssakilpailijansa voittaen ajalla 45,1. Pitkässä viestissä Larrabee juoksi toisen osuuden USA:n ottaessa kultaa maailmanennätysajalla 3.00,7.
Tokion kisojen jälkeen Larrabee työskenteli matematiikanopettajana, hoiti juomienkuljetusyritystä veljensä kanssa sekä työskenteli osa-aikaisesti Adidaksen Yhdysvaltain yleisurheiluosaston kenkäedustajana.
Larrabee kilpaili vielä ikämiehenä ja alitti 400 metrillä ajan 49 sekuntia 16 vuotena peräkkäin. Hän harrasti myös tennistä, laitesukellusta, hiihtoa, vaeltamista ja vuorikiipeilyä.
Larrabeen havaittiin sairastavan pitkälle edennyttä haimasyöpää vuonna 2001 ja hänelle annettiin vain muutama viikko elinaikaa. Tästä huolimatta kemoterapia auttoi ja Larrabee eli vielä kaksi vuotta. Hän kuoli kotonaan Kalifornian Santa Mariassa 69-vuotiaana.
Parhaat tulokset

100 m 10,5
200 m 21,0
400 m 44,9
Aiheesta muualla

Obituary at iaaf.org (englanniksi)
Miesten 400 metrin juoksun olympiavoittajat
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒