stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mogadishun historia

Mogadishu (Somaliksi Muqdisho) on Somalian suurin kaupunki ja myös sen pääkaupunki. Mogadishu perustettiin aikoinaan Afrikan rannikon kauppapaikaksi. Kaupunki on edelleen katutaistelujen temmellyskenttänä sen jälkeen kun Siad Barren diktatuuri kukistui 1991.
Keskiaikainen kaupunkivaltio

Paikalliset asukkaat kutsuvat Mogadishua perinteisellä nimellä Xamar. Nimen alkuperää on epäselvä. Eräs teoria on, että nimi on somaliversio arabian ja persian sanoista "maqad shah" (shaahin valtaistuin). Mogadishun kaupunki perustettiin ensimmäisellä vuosisadalla, jolloin Afrikan sarvesta oli tulossa tärkeä Intian valtamerellä purjehtivien kauppalaivojen satamapaikka. Perinteiset rannikkokaupungit olivat itsenäisiä kaupunkivaltioita, joita yhdisti toisiinsa kauppa ja meritiet. Arabian niemimaalta lähtöisin olleet karavaanit saapuivat nykyisen Somalian alueelle 900-luvun varrella, Mogadishun väkiluku kasvoi ja kaupunki muuttui yhdeksi tärkeimmistä Itä-Afrikan kauppapaikoista. Mogadishu sopii hyvin kauppapaikaksi sillä vaikka rannikko on karua, Mogadishun ympäristössä on maanviljelystä, joka pystyy elättämään kaupunkiväestön. Se on myös Itä-Afrikan pohjoisin luonnonsatama.
Islam levisi arabikauppiaiden mukana 1000-luvulla kaupungin kautta sisämaahan. Rannikkokaupunkien välillä kauppa kukoisti ja Mogadishun talous kasvoi 1100-luvulla. Vuonna 1269 Mogadishuun rakennettiin kaupungin tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluva Fakr al-Dinin moskeija. Keskiajalle tultaessa Mogadishu oli Afrikan vauraimpia kaupunkeja, jonka talous kukoisti puun, norsunluun, raudan ja vaatteiden kauppapaikkana. Vuoden 1330 tienoolla löytöretkeilijä Ibn Battuta vieraili kaupungissa.
Arkeologisissa kaivauksissa on löytynyt vanhoja rahoja Kiinasta, Sri Lankasta ja Annamista. Useimmat kiinalaiset kolikot ovat Song-dynastian ajalta, vaikka myös Ming-dynastian ja Qing-dynastian aikaisia kolikoita on löytynyt Itä-Afrikan kaupunkivaltioiden välisessä kaupassa tuotiin arabialaisia savitavaroita, kiinalaista posliinia, ja intialaisia kankaita. Vientitavaroita olivat puu, norsunluu, strutsin sulat, simpukan kuoret ja rauta. Kilwan alue oli muinaisen Zimbabwen kultakaupan keskus josta rikkaudet kulkivat Mogadishun, Lamun, Sansibarin ja muiden kaupunkien kautta maailmalle 1200-luvulla.
Arabian niemimaan ja Intian valtameren rannikoiden kauppa sai Mogadishun kukoistamaan keskiajalla.
Ruokatavaroiden runsaus Mogadishussa 1330-luvulla teki vaikutuksen Ibn Battutaan. Hän kertoi, että yksi ihminen syö kaupungissa "yhtä paljon kuin kokonainen komppania. Elintavoiltaan ihmiset ovat persoja ja äärimmäisen lihavia"
Siirtomaa-aika

1800-luvulla Arabian niemimaalta saapuneet kauppiaat olivat muodostaneet uusia kauppareittejä Afrikkaan, jolloin Mogadishu menetti merkityksensä kauppapaikkana ja alkoi köyhtyä. Kun kaupungissa vieraili ranskalainen tutkimusmatkaaja Charles Guillain vuosina 1846–1848, Mogadishu oli Sansibarin sulttaanin alaisuudessa, mutta sitä hallitsi somalialainen Geledi-klaani. Sansibarin sulttaani valloitti kaupungin vuonna 1871. Sulttaani Ali bin Said päätti ratkaista kaupungin taloudelliset ongelmat vuokraamalla Mogadishun Italialle Vuonna 1892. Garesan palatsi rakennettiin 1800-luvun lopulla sulttaanin paikalliselle edustajalle. Palatsista tehtiin maan itsenäistyessä museo ja kirjasto, joka on sisällissodassa 1990-luvulla tuhottu, ryöstetty ja hävitetty.lähde?
Italia osti kaupungin vuonna 1905 teki Mogadiscion (Mogadishu italiaksi) Italian Somalimaan pääkaupungiksi. Ympäröivällä alueella tehtiin vastarintaa vielä 1936 Italian miehitystä vastaan. Brittiläiset joukot hyökkäsivät Keniasta toisen maailmansodan aikana ja valtasivat Mogadishun helmikuussa 1941. Mogadishussa vallinnut brittimiehitys jatkui vuoteen 1951, jolloin Italian joukot joukot palasivat hallitsemaan entistä siirtomaataan YK:n suojelualueena aina sen itsenäistymiseen saakka 1960. Italialaiset kehittivät koululaitosta ja mm. perustivat vuonna 1954 Somalian kansallisen yliopiston.lähde?
Fakr Ud Din moskeija vuonna 1882
Kutoja Mogadishussa vuonna 1882
Abdul Aziz moskeija ja minareetti 1882
Markkinapaikka Mogadishussa vuonna 1882
Markkinapaikka Mogadishussa vuonna 1931
Italialainen elokuvateatteri Mogadishussa vuonna 1937
'C' Company 7th Battalion Kings African Rifles (KAR) Mogadishussa vuonna 1941
Itsenäisyys

Italian Somalimaa ja Brittiläinen Somalimaa yhdistyivät 26. kesäkuuta 1960 itsenäiseksi liittovaltioksi, ja 1. heinäkuuta Somalia itsenäistyi. Mogadishu julistettiin Somalian pääkaupungiksi. Itsenäisyyden aikana kaupunkiin rakennettiin mm. parlamentti, kansallisteatteri, urheilustadion ja pystytettiin patsaita. Vuonna 1969 Siad Barre kaappasi vallan ja joutui puolestaan vuonna 1991 vallankaappauksen kohteeksi. Tämän jälkeen kilpailevien sotapäälliköiden johtamat aseelliset ryhmittymät alkoivat taistella kaupungin hallinnasta. Vaikka maahan on 2000-luvulla saatu aikaan YK:n tukema siirtymäajan hallitus, kaupunki on edelleen sisällissodan tuhoama rauniokaupunki ja katutaistelujen temmellyskenttä.lähde?
Keittomaali

Punamullalla sivelty ruotsalaismökki.
Perinteisellä helakanpunaisella vaaleahkolla punamultamaalilla käsiteltyä seinää.
Keittomaali on ulkomaalauksessa käytettävä puun pintakäsittelyaine, joka perustuu kasvistärkkelykseen. Valmistuksen aikana pitkä, useiden tuntien keittoaika muodostaa tärkkelyksestä sideaineena toimivaa liisteriä, joka sitoo väriä antavan pigmentin puun pintaan. Väripigmenttinä käytetään maavärejä, yleisimmin punamultaa.
Historia

Keittomaali kehitettiin keskiajalla, todennäköisesti Ruotsissa, sillä rakennusten pintakäsittelynä keittomaali tunnetaan lähinnä Pohjoismaissa. Joidenkin oletusten mukaan maali ja ensimmäiset reseptit kehitettiin alun perin Saksassa, jossa punamultamaalia olisi käytetty tiililinnojen korjausten pintakäsittelynä. Ruotsissa maalin valmistus alkoi keskiajalla, jolloin valmistukseen käytettiin Falunin Kopparbergin kuparikaivosten jätekivestä valmistettua kaivoslesettä eli teknistä punamultaa. Maalia valmistetaan vielä nykyisinkin. Suomessa punamultamaalia käytettiin 1500-luvulta lähtien lautakattojen sekä puisten ja tiilirakenteisten julkisivujen pintakäsittelynä. Tavoitteena oli siistiä tiilimuurausta tai saada puupinta jäljittelemään tiilen väriä. Keittomaalikäsittely oli varsin harvinaista 1700-luvulle asti, lähinnä sitä käytettiin kirkkojen ja raatihuoneiden maalaukseen.
1700-luvulla kehittyi nykyisinkin käytetty valmistustapa; käytettiin ruisjauhoa, punamultaa, rautavihtrilliä ja vettä. Perusainesten joukkoon lisättiin joskus esimerkiksi tervaa, vernissaa tai suolaa. Samalla maalin käyttö yleistyi, mutta tavanomaiseksi pintakäsittelytavaksi se nousi vasta 1800-luvun kuluessa. 1900-luvun puolivälissä markkinoille tulivat teolliset maalit: alkydimaalit 1930-luvulla ja lateksimaalit 1960-luvulla, ja keittomaalin käyttö harvinaistui. Teolliset maalit lähes syrjäyttivät keittomaalin (punamultamaalin), mutta viime vuosikymmeninä ko. perinnemaalien käyttö on kasvanut.
Ominaisuudet

Keittomaalin sideaine, tärkkelys, muodostaa ainoastaan heikon, kosteutta läpäisevän kalvon. Tämän vuoksi sateella maali ei estä puun kostumista, mutta puu pääsee sateen jälkeen kuivumaan helposti. Vanhetessaan kalvo hajoaa ja maali hilseilee pois. Maali ei siis ole yhtä lailla puupintaa suojaava kuin useimmat teolliset maalit, mutta kosteusteknisesti varma, hyvin halpa ja korjausmaalauksen kannalta poikkeuksellisen vaivaton. Korjausmaalaus voidaan tehdä lähes ilman pohjatöitä: pinnasta ainoastaan harjataan hilseilevä osuus pois. Maali sopii uudelle tai vanhalle puupinnalle. Maalaustyö on helppoa sekä puhtaalle että aikaisemmin keittomaalatulle pinnalle. Keittomaalilla ei kuitenkaan voi käsitellä aikaisemmin jollain muulla maalilla käsiteltyjä pintoja ellei vanhaa maalia poisteta kokonaan.
Keittomaaleissa käytettävät pigmentit

Pigmentin valmistuksessa maa lietetään, sekoitetaan ja poltetaan. Pigmentin sävy määräytyy polton lämpötilasta: mitä kovempi lämpö, sen tummempi pigmentti. Maalia saadaan sävytettyä tummemmaksi myös sekoittamalla siihen mustaa pigmenttiä, kimröökiä. Maalissa voidaan käyttää myös muita maapigmenttejä, esimerkiksi vihreää ja ruskeaa umbraa.
Keittomaaleissa käytettävät pigmentit > Punamulta

Punamulta (Fe2O3·H2O ) on selvästi yleisin keittomaalin pigmentti. Punamulta on rautapitoista savimaata, hyvin hienojakoista hematiittia. Koostumus vaihtelee esiintymispaikan mukaan, parhaat punamullat sisältävät jopa 95 prosenttia rautaoksidia. Pigmentin sävyt vaihtelevat sen sisältämien sivuaineiden mukaisesti. Tyypillisesti punamulta sisältää noin prosentin lyijyä, 0,5 % kuparia ja 10 % luonnon kvartsia. Sävy määrittyy myös polton mukaan: mitä kuumempi poltto sen tummempi sävy. Vanhojen punamultamaalien sävy oli varsin vaalea, koska lämpötilaa ei silloisilla uuneilla saatu kovin korkeaksi. Tällä vuosisadalla pigmenttien sävyjä on tasaisesti tummennettu, mutta myös vaaleampaa italianpunaista on saatavilla.
Keittomaaleissa käytettävät pigmentit > Keltamulta

Keltamulta (Fe(OH)3; FeOOH) on rautahydroksidia, limoniittia, eli rautapitoista savea. Pigmentistä käytetään myös nimityksiä keltaokra, keltaterra tai minette. Keltamullan sävy, laatu ja koostumus vaihtelee saantipaikan mukaan. Tarpeeksi kuumassa poltossa puhdas keltamulta muuttuu punaiseksi. Parhaimpana keltamultana pidettiin Ranskasta saatavaa pigmenttiä, joka sisälsi viidenneksen rautahydroksidia ja loput savea, Suomesta saatavaa keltamultaa ei pidetty yhtä hyvälaatuisena. Saksalaiset ja englantilaiset keltamullat saattoivat sisältää myös kipsiä.
Keittomaalin valmistus > Teollinen valmistus

Teollisia keittomaalien valmistajia on useita. Maalit voivat olla perinteisiä keittomaaleja, tai niihin voidaan lisätä lisäaineita, esimerkiksi homeenestoainetta. Teollisten keittomaalien sävykartat saattavat olla yllättävänkin laajoja ja sisältää tyypillisten punaisen ja keltaisen lisäksi vihreitä, sinisiä ja harmaita sävyjä.
Joitakin kemiallisissa prosesseissa valmistettuja maaleja markkinoidaan punamaalina tai muulla keittomaaliin viittaavalla nimellä, huolimatta siitä, että ne ovat alkydimaaleja tai latekseja. Tämän vuoksi teollisia maaleja ostettaessa on syytä selvittää, että kysymyksessä on oikea tärkkelyspohjainen keittomaali.
Keittomaalin valmistus > Kotitarvevalmistus

Keittomaalien valmistusreseptit vaihtelevat jonkin verran. Yleensä reseptit on suunniteltu varsin suurelle valmistusmäärälle: 200 litran peltitynnyri on tyypillinen valmistusastia. Tynnyrin ympärille kiedotaan mineraalivillalevy, joka köytetään rautalangalla. Eristys tekee keittovaiheen kuumuudesta tasaisemman. Joskus käytetään myös käytöstä poistettua puulämmitteistä saunan vesipataa. Sekoittamiseen tarvitaan mela.
Kolme tai neljä ämpäriä kaadetaan puolilleen kylmää vettä: näihin sekoitetaan ruisjauhot. Loput vedestä kaadetaan keittoastiaan ja ryhdytään lämmittämään. Rautavihtrilli sekoitetaan kuumenevaan veteen melalla sekoittaen. Kun vesi höyryää, mutta ei kiehu, kaadetaan sekaan ruisjauholiemet. Maalia pidetään lähes kiehumispisteessä kahdesta kolmeen tuntia, välillä melalla hämmentäen. Tämän jälkeen sekoitetaan joukkoon vähittäin lisäten pigmentti, esimerkiksi punamulta. Seos kuohuu lisäysvaiheessa helposti yli, joten sitä tulee hämmentää. Pigmentin lisäyksen jälkeen seosta hämmennellään vielä jonkin aikaa, jotta maali tasoittuisi. Tämän jälkeen tuli voidaan sammuttaa, mutta maalin annetaan hautua ja sitä sekoitetaan aika ajoin. Maali on valmista, kun siihen kastetusta puutikusta ei kuivumisen jälkeen irtoa väriä.
Maalaaminen

Valmis maali on hivenen tiksotrooppista eli hyytelömäistä. Lämpimänä maali on juoksevampaa, mutta sakenee jäähtyessään. Maali voidaan maalata tuoreena, kuumana tai seuraavana päivänä kylmettyään. Maali säilyy pari päivää. Tarvittaessa säilyvyys pitenee suolaa lisäämällä runsaaseen viikkoon. Maalattaessa maalia sekoitetaan usein. Maalaaminen suoritetaan runsaasti ottavalla siveltimellä tai maalausharjalla puiden syiden suuntaan kertaalleen sivellen.
Keittomaali vanhenee pölyämällä pois seinästä vuosien kuluessa. Maalaus uusitaan tarpeen mukaan, esimerkiksi kymmenen vuoden välein.
Maalaaminen > Museoviraston  punamaaliresepti

150 litraa vettä
6 kiloa rautasulfattia eli rautavihtrilliä (punamulta), tai sinkkisulfaattia (keltamulta)
12 kiloa hienoja ruisjauhoja
25 kiloa punamultaa tai
haluttaessa: 5 litraa vernissaa, mikäli maalattava pinta on tiivis ja sileä
haluttaessa: 200 grammaa suolaa säilöntäaineeksi
Museoviraston korjauskortin mukaan
Aiheesta muualla

Rakennusperintö.fi - Urajärven punamultaresepti (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakennusperintö.fi - Miten talon alkuperäinen väri selvitetään? (Arkistoitu – Internet Archive)
Uula luonnonmaalit
Sateenkaarivärit: Vihjeitä käyttäjälle (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:  ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:  ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:  aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:  ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:  rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:  hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:  ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva 
Keittomaalilla maalattu hirsitalo
Erno

| Erno |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  13. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ernesti, Ernest
Vastineita eri kielissä:  Ernő
Nimen alkuperä:  Ernst
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erno on suomalainen miehen etunimi. Unkarissa nimi esiintyy muodossa Ernő. Ernon nimipäivää vietetään 13. maaliskuuta. Maaliskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston mukaan noin 1 810 miestä on saanut nimekseen Erno.
Tunnettuja Erno- ja Ernő-nimisiä

Erno Crisa, oik. Ernesto Crisa (1914–1968), italialainen näyttelijä
Ernő Dohnányi (1877–1960), unkarilainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti
Ernő Gerő (1898–1980), unkarilainen kommunistipoliitikko, Unkarin pääministeri 1956
Ernő Goldfinger (1902–1987), unkarilais-brittiläinen arkkitehti ja huonekalumuotoilija
Erno Haukkala, suomalainen pasunisti
Erno Hopponen (s. 1996), suomalainen jääkiekkoilija
Erno Kostamo, suomalainen moottoripyöräilijä
Erno Laitinen, suomalainen säveltäjä, sovittaja, kitaristi ja tuottaja
Erno Lehtinen (s. 1950), suomalainen kasvatustieteen professori
Erno Lindahl (s. 1944), suomalainen rockmuusikko, Ernos-yhtyeen keulahahmo
Erno Paasilinna (1935–2000), suomalainen kirjailija
Erno Rosenberg (s. 1985), suomalainen jalkapalloilija
Ernő Rubik (s. 1944), unkarilainen kuvanveistäjä ja arkkitehtuurin professori, Rubikin kuution keksijä
Ernő Rubik (1910–1997), unkarilainen lentokonesuunnittelija
Ernő Schaller-Baross (s. 1987), unkarilainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Erno Vuorinen, "Emppu Vuorinen" (s. 1978), suomalainen Nightwish-yhtyeen kitaristi
Kuvitteellisia Ernoja

Erno Parta, Kapteeni Kalsari -kirjojen hahmo parivaljakossa Erno ja Huuko
Cesar Millan

Cesar Millan.
Cesar Millan (s. 27. elokuuta 1969 Culiacan, Meksiko) on meksikolais-yhdysvaltalainen koirapsykologi, koirankouluttaja ja kirjailija. Hänen televisio-ohjelmaansa Koirakuiskaaja (2004–2012) esitettiin 2010-luvun alkupuolella Suomessakin MTV3 Avalla ja Livllä. Millan on myös kirjoittanut neljä koira-aiheista kirjaa, jotka on käännetty suomeksi nimillä Koirakuiskaaja, Laumanjohtaja, Perheen koira ja Koirakuiskaajan pentukoulu. Lisäksi televisiosarjaa on julkaistu DVD:llä.
Millan on erikoistunut aggressiivisten ja muuten vakavasti käytöshäiriöisten koirien kuntouttamiseen. Hän sanoo kuntouttavansa koiria ja kouluttavansa ihmisiä.
Elämäkerta

Cesar Millan syntyi Culiacanissa, noin tuhat kilometriä Meksikon pääkaupungista Méxicosta, ja hän vietti lapsena paljon aikaa isoisänsä maatilalla Ixpalinossa, jossa hän seuraili farmin työkoiria. Kuusivuotiaana hän muutti perheensä kanssa Mazatlanin suurkaupunkiin.
Millan lähti 21-vuotiaana englantia osaamattomana Yhdysvaltoihin ylittäen rajan laittomasti Tijuanassa. Ensimmäisen työpaikkansa hän sai koiratrimmaamosta, jossa hän huomasi yhdysvaltalaisten koirien eroavan psyykkisesti meksikolaisista koirista. Näin alkoi syntyä unelma "ongelmakoirien" auttamisesta.
Millan asuu Kaliforniassa Santa Claritassa. Hän oli vuoteen 2010 asti avioliitossa, josta hänellä on kaksi poikaa, ja toukokuussa 2010 Cesar Millan yritti itsemurhaa. Cesar ja Ilusion Millanin avioeroon sisältyvä lopullinen ositus tehtiin keväällä 2012.
Menetelmät

Millan uskoo, että koira tarvitsee rauhallisen, itsevarman johtajan. Jos koira joutuu johtajan asemaan ihmisen sijasta, on seurauksena erilaisia ongelmia niin koiralle kuin ihmisellekin. Millanin oppien mukaan koira tulee onnelliseksi, kun ihminen huolehtii sen perustarpeista tietyssä järjestyksessä: ensin liikuntaa, sitten kuria eli rajoja ja sääntöjä ja viimeiseksi paljon hellyyttä. Koiraa ei tule ainoastaan palkita hyvästä käytöksestä, vaan pitää myös korjata virheellistä käytöstä. Kaikista tärkein työväline on omistajan asenne, ja tärkeää on myös osata käyttää hihnaa ja kävelyttää koiraa oikein. Koiraa ohjataan parhaiten oman ”energian” avulla eikä sanoilla ja tunteilla kuten ihmisiä.lähde?
Kritiikki

Millanin menetelmiä ovat arvostelleet ympäri maailman muun muassa eläinlääkärit, muut koirankouluttajat ja tutkijat. Arvostelijoiden yhteistyön tuloksena on syntynyt Dog Welfare -kampanja, jossa otetaan kantaa Cesar Millanin koulutusmenetelmiin ja niiden vaikutuksiin. Muun muassa USA:ssa eläinlääkärit ovat muodostaneet ns. Millan-vastaliikkeen, sillä Millanin menetelmien katsotaan olevan koiralle haitallisia, ja ne täyttävätkin useissa maissa eläinrääkkäyksen tunnusmerkit. Esimerkiksi Suomessa ei näytetä televisiossa Koirakuiskaaja-ohjelman kohtauksia, joissa Cesar Millan käyttää koulutusvälineinä sähkö- tai piikkipantoja, koska niiden käyttö on Suomen eläinsuojelulain vastaista. Vuonna 2011 Cesar Millan joutui Ruotsissa perumaan esiintymisensä ruotsalaisten koiraharrastajien ja -asiantuntijoiden vastaliikkeen johdosta.. Myös Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto on ilmaissut kielteisen kantansa Cesar Millanin koulutusmenetelmiin.
Millania kritisoivat tahot ovat sanoneet, etteivät Millanin menetelmät perustu moderniin koiran oppimisteoriaan ja että ne ovat vahingollisia sekä koiralle että koiran ja omistajan väliselle suhteelle. Kritiikissä painotetaan sitä, että Millan perustaa koulutusmenetelmänsä vanhentuneisiin käsityksiin johtajuudesta ja koiralauman dynamiikasta ja ettei Millan käytä koiran palkitsemista hyväkseen koulutusmenetelmänä. Kritiikissä tuodaan myös esille tutkimuksia, joiden mukaan aggressiiviset koulutusmenetelmät, kuten Millanin käyttämät pakotteet, eivät ole pelkästään epäeettisiä ja tehottomia koirankoulutuksessa, vaan ne myös lisäävät koiran aggressiivista käytöstä. Koirakuiskaaja-ohjelmassa nähtävät tulokset, joissa koirat käyttäytyvät koulutuksen jälkeen rauhallisemmin, johtuvat todennäköisesti pakotteiden käytön aiheuttamasta käytöksen tukahtumisesta tai vakavimmillaan opitusta avuttomuudesta. Koirien elekielessä jännittynyt keho, alhaalla kannettu häntä, taakse vedetyt korvat ja läähätys ovat yleisiä hermostuneisuuden tai pelon merkkejä, ja niitä on usein nähtävissä Millanin käsittelyn jälkeen.
2010-luvulla Millaniin kohdistunut arvostelu kiihtyi. Esimerkiksi lokakuussa 2012 tuhannet katsojat vetosivat sosiaalisen median kautta brittiläisen ohjelman The Alan Titchmarsh Show’n tuottajiin, ettei Cesar Millania otettaisi sen vieraaksi koirankoulutusmenetelmiensä takia. Vetoomus ei tehonnut, mutta ohjelman isäntä Alan Titchmarsh otti ennakoitua kriittisemmän kannan ja kyseenalaisti suorassa haastattelussa Millanin menetelmät. Koirakuiskaaja-ohjelman viimeiseksi jäänyt tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2012.
Millan on vastannut arvosteluun tietävänsä, että hän toimii koirien hyväksi, ja todeten, etteivät kaikki vain pidä hänestä. Hän on myös huomauttanut, että hän työskentelee useimmiten hankalien ongelmakoirien parissa ja ettei niitä voi kouluttaa yhtä kevyesti kuin tavallisia koiria.
Tuotanto > Kirjat

Cesar's Way, (suom. Koirakuiskaaja, Karisto 2008)
Be the Pack Leader, (suom. Laumanjohtaja, Karisto 2009)
A Member of the Family (suom. Perheen koira, Karisto, 2010)
How to Raise the Perfect Dog. (suom. Koirakuiskaajan pentukoulu, Karisto 2011)
Cesar Millan's Short Guide to a Happy Dog (suom. Koirakuiskaajan parhaat neuvot, Karisto, 2013)
Tuotanto > DVD:t

Koirakuiskaaja, kausi 1
Koirakuiskaaja, kausi 2
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB
The Mighty Boosh

| The Mighty Boosh |
| --- | --- |
 The Mighty Boosh -lavashow vuonna 2006.
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  n. 26-28 min.
Luoja(t):  Noel Fielding Julian Barratt
Pääosissa:  Noel Fielding Julian Barratt Michael Fielding Rich Fulcher Dave Brown
Alkuperämaa:  Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Britannia BBC Three Suomi YLE Extra
Esitetty:  Britannia 18. toukokuuta 2004 – 27. joulukuuta 2007
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuottaja(t):  Spencer Millman
Ohjaaja(t):  Paul King
Tuotantoyhtiö(t):  Baby Cow Productions
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
The Mighty Boosh on brittiläinen kulttikomedia. Sen käsikirjoittajat ja pääosan esittäjät ovat Julian Barratt ja Noel Fielding. Sarja kertoo kaveruksista, jotka joutuvat taianomaisiin seikkailuihin. Mighty Boosh sai alkunsa lavashow'na, jonka jälkeen BBC esitti sen radioversion ja myöhemmin tv-sarjan.
Ensimmäinen tv-jakso esitettiin Britanniassa 18. toukokuuta 2004. Ensimmäisen tuotantokauden keskusnäyttämönä toimii eläintarha, jossa Howard (Barratt) ja Vince (Fielding) ovat töissä. Toinen kausi sijoittuu lontoolaiseen asuntoon, josta seikkailut alkavat. Kolmannella tuotantokaudella Howard ja Vince työskentelevät Naboon (Michael Fielding) omistamassa Nabootique-kaupassa.
Mighty Boosh -ryhmä on tehnyt myös sarjan lavaesiintymisiä, joista ilmestyi Brixtonissa kuvattu DVD, The Mighty Boosh Live, vuonna 2006. Toisesta Britannian kiertueesta julkaistiin DVD, Boosh Live: Future Sailors Tour, loppuvuodesta 2009.
Lisäksi ryhmä on julkaissut kirjan, The Mighty Book of Boosh (2008, ISBN 978-1847673220, ilmestyi myöhemmin pehmeäkantisena nimellä The Pocket Book of Boosh 2009, ISBN 978-1847674142
Suomessa Mighty Booshin kaksi ensimmäistä tuotantokautta on nähty kahdesti YLE Extra -kanavalla vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen fanisivusto
Boosh-fanisivusto
Mighty Boosh wiki
The Mighty Boosh BBC:n sivuilla
Top Ten Mighty Boosh Clips (Arkistoitu – Internet Archive), kokoelma videoleikkeitä
Kokoelma The Mighty Boosh -haastatteluja ja muuta materiaalia (Arkistoitu – Internet Archive)
Fortissimo

| Fortissimo Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Pave Maijanen ja Hurriganes
 Tyylilaji: rock, rock and roll, poprock
 Kesto: 36.18
 Levy-yhtiö: Sonet
Listasijoitukset
  3. (marraskuu 1981)
Hurriganesin muut julkaisut
| 10/80 1980 | Fortissimo 1981 | Rockin’ 1982 |
Fortissimo on Hurriganesin yhdeksäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1981.
Janne Louhivuori korvasi levyllä kitaristina bändistä erotetun Albert Järvisen. Louhivuori tuli mukaan yhtyeeseen siinä vaiheessa, kun albumia oli jo alettu suunnitella ja joitain kappaleita säveltää sekä harjoitella Järvisen kanssa.
Albumi on äänitetty Polar Studioilla Tukholmassa Leif Masesin toimiessa äänittäjänä.
Albumista on myönnetty kultalevy vuonna 1982, ja sitä on myyty Musiikkituottajien tilaston mukaan 29 085 kpl.