stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Atlantin oskillaatio
Nao-indeksi on vanha zonaalinen tutkimusindeksi

Aiempina vuosikymmeninä indeksiä kutsuttiin zonaaliseksi indeksiksi pituusasteiden 40W ja 20E välillä, ja se oli ilmaston tutkijoiden työväline.
Indeksin arvoja mitataan ja voidaan taannehtivasti arvioida Grönlannin jäätiköiden avulla aina edellisestä jääkaudesta alkaen. NAO-indeksi mittaa 500 hPa ilmanpainepinnan korkeuserojen poikkeamia Islannissa ja Azoreilla sijaitsevien tutkimusasemien välillä. Indeksin yksinkertaisempi versio lasketaan maanpinnan ilmanpaine-eroista. Indeksi kuvaa siis leveyspiirien välisiä paineenvaihteluita, jotka ovat suoraan verrannollisia länsituulten vaihteluihin. Paljon käytetään talvikauden indeksiä, jossa joulukuun ja maaliskuun välillä mitattu tilanne kuvastaa talven sääoloja.
Riippumatta ilmiön taustoista positiivinen NAO kertoo sateisista, tuulisista ja lauhoista talvista, voimakkaana vallitsevasta länsivirtauksesta ilmakehässä. Yksinkertaistettuna tämä kertoo keskimääräistä syvemmästä Islannin matalapaineesta ja keskimääräistä korkeammasta Azorien korkeapaineesta. Negatiivinen NAO yhdistyy heikompaan länsivirtauksen, mantereisempaan kylmään ja vähäsateisempaan talveen Pohjois-Euroopassa, ja edellämainitut sääsysteemit ovat tällöin heikompia.
Erilaisia näkemyksiä

Toisin kuin mekanismiltaan hyvin tunnettu eteläinen oskillaatio El Niño (El Nino Southern Oscillation) on Pohjois-Atlantin oskillaatio kiistanalaisempi, ja vaihtelun taustaksi on esitetty erilaisia teorioita. Päivien ja viikkojen aikatasolla oskillaatio kertoo sääsysteemien vaihtelusta, jota ilmakehämallit voivat ennustaa. Ilmakehämalleissa ei kuitenkaan ole mukana merivirtauksien muutoksia.
Yleisimmin oskillaatio kuitenkin liitetään ajatukseen pitkäaikaisista, vuoden tai useita vuosia kestävistä vaiheista, joiden taustalla olisi selvä fyysinen selitys, kuten El Niñolla. Vasta-ajatus on, että koko vaihtelu on niin kaoottinen, ettei siitä voida ennustaa taikka havaita selviä jaksollisia vaihteluita.
Osa teorioista pyrkii kytkemään NAO:n koko maapallon ilma-maa-meri-vuorovaikutuksiin, jolloin myös eteläisen pallonpuoliskon ilmiöt vaikuttaisivat pohjoisessa ja päinvastoin. Vuositason vaihteluihin liittyvät teoriat tutkivat yleensä merivirtojen ja sään yhteisvaikutusta pitkällä
jaksolla. Tämäntapaista teoriaa esittelee esimerkiksi Bernin yliopisto. Kanadalainen auringon aktiivisuutta tutkiva Schroeter-instituutti kytkee NAO:n vaihtelut auringonpurkauksiin.
Kriittisiä kannanottoja

Ilmakehätutkija B. Geerts ja maantiedettä tutkiva E. Linacre esittivät vuoden 2002 internet-julkaisussaan, ettei Nao-indeksillä ei olisi säännöllistä jaksoa. Tutkijoiden mukaan indeksi vaihtelee päivän, viikon, kuukausien, vuosikymmenten ja -satojen aikajaksoissa, mutta selviä syklejä ei ole havaittu. Heidän mukaansa NAO:n jaksoilla talvella on joitakin yhtäläisyyksiä Intian monsuunin kanssa, ja siten indeksillä voisi ennustaa Intian seuraavan vuoden monsuunia. Osa teorioista pyrkii kytkemään El Nino -oskillaation vaikutukset NAO:hon.
Philip Eden kritisoi artikkelissaan voimakkaasti koko oskillaatiokäsitettä. Hän epäilee, että historiallinen zonaalinen indeksi on otettu väärään käyttöön alkuperäisestä ilmastontutkimuksesta. Paljon julkisuutta saavat tutkimusaiheet saavat helpommin tutkimusrahoitusta. Lisäksi Eden toteaa, että ne jotka eivät hyväksy kasvihuoneilmiöteoriaa, saattavat kelpuuttaa minkä tahansa vaihtoehtoisen teorian, vaikka se olisi epäuskottava.
Fennoskandian ilmiöt NAO-indeksin avulla tulkittuna

Vaikka positiivinen NAO-indeksi merkitsee sateisuuden lisääntymistä, lauhoja ja yleensä lumettomia tai vähälumisia talvia nykyisessä Etelä-Fennoskandiassa, Pohjois-Fennoskandiassa sademäärän lisääntyminen kumuloituu lauhoinakin talvina runsaampana lumena, kun keskilämpötila kuitenkin pysyy sitkeämmin pakkasen puolella. Niinpä NAO:n (tai vastaavasti lauhojen, sateisten ja tuulisten talvien) paikallinen vaikutus esimerkiksi lumipeitteeseen vaihtelee suuresti riippuen paikan maantieteellisestä sijainnista. Vuosittaisilla säänvaihteluilla on joka tapauksessa moninaiset suorat ja epäsuorat vaikutuksensa sekä eläin- että kasvikuntaan.
Monien eläinlajien populaatiokokojen vaihtelut ja myös kasvillisuuskoostumusten muutokset perustuvat sään vuosivaihteluihin, mutta eivät aina täysin suoraviivaisesti. Niinpä esimerkiksi vaikutukset porotalouteen voivat olla epäedullisia molemmissa moodeissa. Erittäin kylmä talvi yhtä hyvin kuin runsasluminen talvi hankaloittavat porojen elämää. NAO-indeksillä kuvataan hyvin Itämeren suolapulsseja, tilanteita, joissa pitkäaikaiset länsituulet ajavat Tanskan salmien kautta Itämerelle suolaista valtamerivettä.
Kirjallisuutta

NAO-ilmiön pioneeritutkimus:
Hurrell, J. W., 1995: Decadal trends in the North Atlantic Oscillation: Regional temperatures and precipitation. Science, 269, 676–679.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jim Hurrell (Arkistoitu – Internet Archive)
Earth Observatory: Searching for Atlantic Rhythms (Arkistoitu – Internet Archive)
Kritiikkiä
Pomeliina

Pomeliina on suomalainen naisen etunimi. Sen etymologiaa ei tiedetä varmasti, mutta sen on arveltu tulevan muinaisroomalaiseen mytologiaan liittyvästä Pomonasta. Pomeliinaa käytettiin Suomessa Väestörekisterikeskuksen Nimipalvelun tietojen mukaan ensimmäistä kertaa aikavälillä 1980–1999, jolloin se annettiin nimeksi 28:lle tytölle. Vuosina 2000–2009 nimettiin kahdeksan tyttöä Pomeliinaksi ja vuonna 2010 alle viisi.
Podenco

Podenco on ikivanha espanjalainen alkukantainen koiratyyppi, jota käytetään jäniksenmetsästykseen.
Rodut

Omiksi roduikseen Real Sociedad Canina de Españan mukaan luokitellaan andalusianpodenco, ibizanpodenco, kanarianpodenco, maneto ja valencianpodenco. Espanjassa epävirallisia rotuja ovat lisäksi galicianpodenco, hierronpodenco, mallorcanpodenco,  menorcanpodenco eli ca coniller, palmanpodenco ja podenco orito. Portugalinpodengo on sukua podencoille, mutta podengoja ei ole virallisesti kuin yksi. On kuitenkin olemassa myös brasilianpodengo eli perro criollo, mutta yksikään suurempi kenneljärjestö Brasilian kennelliitto mukaan luekien ei ole hyväksynyt sitä.
Oikeastaan podenco ja podengo ovat molemmat samaa rotutyyppiä, mutta Portugalissa nimitys eroaa espanjalaisesta yhdellä kirjaimella. Myös galicianpodencon paikallinen nimitys galegon kielellä on podengo galego, sillä Galiciassa puhuttava galego ja portugali ovat toistensa lähimmät sukukielet.
Periaatteessa myös faaraokoira (esp. podenco de los faraones), etnankoira ja uhanalainen lampedusankoira (joka tunnetaan espanjaksi nimillä podenco de lampedusa ja podenco de tunez) ovat samaa pystykorvaisten, etäisesti vinttikoiran kaltaisten jänistä metsästävien podencojen rotutyyppiä: esimerkiksi kanarianpodenco ja faaraokoira ovat erittäin samankaltaisia paitsi alkuperältään ja käyttötarkoitukseltaan, myös ulkonäöltään. Nyt jo sukupuuttoon kuollut ranskanpodenco edusti myös podencojen fenotyyppiä ja sitä käytettiin saman riistan metsästämiseen.lähde? Aiemmin Portugalissa tunnettiin niin ikään myös sukupuuttoon kuolleet podengo galguenho ja podengo barbaça.
Mario Canton nimeää tämän rotutyypin, joka sisältää kaikki edellä mainitut rodut sekä kreetankoiran, "Välimeren alkukantaisiksi tai vinttikoiramaisiksi ajokoiriksi". Hän jakaa ne edelleen kolmeen ryhmään: podencot eli läntisen Välimeren alkukantaiset ajokoirat, cirnecot eli keskisen Välimeren alkukantaiset ajokoirat ja ichnilatis (aiemmin kreetankoiran nimi oli kritikos ichnilatis, nyttemmin kritikos lagonikos) eli itäisen Välimeren alkukantaiset ajokoirat. Cirnecoihin hän lukee myös faaraokoiran (cirneco di Malta).
Andalusianpodenco
Ibizanpodenco
Kanarianpodenco
Maneto
Menorcanpodenco
Podenco orito
Ranskanpodenco
Valencianpodenco
Ominaisuudet

Espanjalaisten oma määritelmä podencolle on seuraava: Hieman pienikokoisempi, mutta vankkarakenteisempi kuin vinttikoira. Pyöreä pää, pystyt korvat, suora selkä, keskipitkä karvapeite, kaartuva häntä, pienet, mutta erittäin voimakkaat käpälät. Se on jonkin verran haukkuherkkä ja erittäin viisas. Metsästyskoirana se on ketterä ja sitkeä, ja sillä on hyvä näkö- ja hajuaisti.
Alkuperä > Portugalinpodengo

100 eaa. Välimerellä alkoi roomalaisten miehityskausi, joka saattoi edesauttaa faaraoiden aikaisten koirien tuontia Egyptistä ja Sisiliasta erityisesti Portugalin suurille joille ja rannikkoalueille. Koska portugalinpodengoa esiintyy kaikissa Portugalin osissa, on hyvin mahdollista, että sillä on kaksi eri alkuperää. Pohjoisen yksilöt ovat lyhytkarvaisia ja hoikkarakenteisempia, eivätkä ne todennäköisesti ole sukua etelän yksilöille, sillä maan keskiosissa podengojen esiintyvyys on erittäin matala.
Pohjoisessa Duero-joen alueella podengoja on paljon, minkä vuoksi pohjoisen populaation uskotaan saapuneen alueelle joenvartta pitkin – foinikialaisten ja kreikkalaisten tiedetäänkin matkanneen suurten jokien suistoissa. Näin ollen foinikialainen alkuperä on pohjoisen populaatiolle todennäköisempi. Samaten myös Estremaduran länsipuolen populaatiolla saattaa olla juuret foinikialaisissa tai kreikkalaisissa koirissa, jotka olisivat kulkeutuneet alueelle Tajo-joen kautta.
Etelän podengot kulkeutuivat alun perin alueelle todennäköisesti muslimien mukana. Etelän populaatio muistuttaakin enemmän Iberian niemimaan eteläosan, nykyisen Andalusian (esimerkiksi Cordoban kalifaatin sekä Almoravidan ja Almoadan dynastioiden), koiria. Muslimiteoriaa vastaan sotii kuitenkin fakta, että muslimien mielestä koirat ovat arvottomia ja kirottuja – ainoastaan pyhänä vinttikoirana pidetty saluki on tästä poikkeus. Täten on uskottavaa, että muslimien mukana Iberian niemimaalle kulkeutui koiria vain, jos ne olivat vinttikoiratyyppisiä. Itse asiassa muslimien tiedetäänkin tuoneen alueelle ensimmäiset vinttikoirat, joista kehittyi sittemmin nyt jo sukupuuttoon kuollut lusitanianvinttikoira. Myöhemmin vinttikoirien lisäksi Iberian niemimaalle saattoi saapua myös hieman samanlaisia, joskin pystykorvaisia, koiria, jotka risteytyivät edellä mainittujen vinttikoirien ja paikallisten koirien kanssa. Etelässä tunnettiinkin vielä 1900-luvulla podengo galguenho, joka oli selkeästi vinttikoiramaisempi ja kookkaampi kuin pohjoisen podengot.
Alkuperä > Etnankoira

Etnankoiran toivat Sisiliaan melko varmasti foinikialaiset ja kreikkalaiset. Sen alkuperäinen nimitys cirneco viitannee Kyrenen kaupunkiin, josta sittemmin johdettiin kreikkalainen sana kyrenaikos ja siitä puolestaan latinaksi käännetty sana cyrenaecus. Lopulta kyseinen sana kääntyi sisilian kieleen cirnecu.
Alkuperä > Muut rodut

Faaraoiden alkuperäiset metsästyskoirat saattoivat hyvinkin risteytyä azawakhin ja sloughin tyyppisten koirien kanssa, mikä olisi voinut johtaa ibizanpodencon ja hieman myöhemmin myös kanarianpodencon syntyyn. Kreetankoira puolestaan kehittyi foinikialaisten koirien ja mannermaisten vinttikoirien välisistä risteytyksistä.
Sukulaisrodut

Koko Pohjois-Afrikassa Egyptistä Marokkoon esiintyy keskikokoisen podencon tyyppisiä koiria; Egyptin yksilöt vastaavat lähes täysin keskikokoista sileäkarvaista portugalinpodengoa, ja Marokon yksilöt muistuttavat paljon andalusianpodencoa. Egyptiläisten koirien perimässä on faaraoiden aikaisia koiria sekä Vähä-Aasian paariakoiria. Marokkolaiseen populaatioon ovat vastaavasti vaikuttaneet aavikon vinttikoirat. Toisenlaisia podencoa muistuttavia koiria löytyy koko Afrikan mantereelta. Yksi esimerkki ovat Mosambikin, Mombasan ja Sao Tomen populaatiot. Kaikki nämä koirat ovat saattaneet saapua Afrikkaan portugalilaisten uudisasukkaiden mukana, mutta Mosambikin tapauksessa pohjoisesta – Keniasta, Tansaniasta ja Sudanista – tai luoteesta (erityisesti Kongosta) saapuneet koirat ovat myös voineet vaikuttaa perimään. Viimeksi mainittua teoriaa tukee se, että Mosambikin koirilla on usein samanlainen häntä kuin basenjilla. Afrikan lisäksi podencomaisia koiria löytyy joka puolelta maailmaa, kuten Brasiliasta ja Intiasta.
Käännös suomeksi
Polar-Yhtymä

Polar-rakennusyhtiön logo vuodelta 1980.
Polar-Yhtymä, vuoteen 1992 Polar-rakennusyhtiöt, oli vuonna 1964 perustettu rakennusalan yritysyhtymä. Emoyhtiö muodostettiin 1952 perustetusta Rakennus- ja Insinööritoimisto Yrjö Karjalaisesta. Yhtymään kuului tytäryhtiöitä ja paikallisia yrittäjäyhtiöitä.
Nimen muuttuessa Polar-yhtymäksi rakennustuotantoa varten perustettiin Polar-Rakennus. Alkuvuodesta 1993 pääosa leasingomaisuudesta, kiinteistöjä ja tytär- ja osakkuusyhtiöiden osakkeita myytiin, ja maaliskuussa 1993 yhtymä anoi velkasaneeraukseen, joka päättyi 2001. Vuoden 1992 liikevaihto oli 4,7 miljardia markkaa, ja henkilöstöä 4 000.
Rakennustoiminta myytiin 1998 Skanska Oy:lle, ja yritys keskittyi sijoitustoimintaan nimellä Polar Kiinteistöt Oyj (1999).
Saksalainen IVG Immobilien AG osti Polar Kiinteistöt Oyj:n itselleen 2003–2004. IVG hankki ensin osake-enemmistön myyjiltä, jotka olivat Cervuctum, Nordea, UPM-Kymmene, Wärtsilä, Partek ja SOK. Ostoa seurasi lunastustarjous ja sen jälkeen pakollinen lunastusmenettely, jossa vähemmistöön jääneet osakkaat joutuivat luopumaan osakkeistaan. Yhtiön nimeksi tuli 2006 IVG Polar.
Johtajat

Kauko Rastas, toimitusjohtaja 1964–1983
Harri Hintikka, toimitusjohtaja 1983–1986, pääjohtaja 1986–1993
Kullervo Matikainen, toimitusjohtaja vuodesta 1993
Kirjallisuutta

Polar 40 1952–1992. Polarilainen, lokakuu 1992.
Kauko Rastas, Juha Salmi, Jorma Hinkka & Timo Kivi: Rastaan Kaukon puhetta: yrittäjyydestä, asumisesta, rakentamisen viennistä, rakentamisesta ja sen tulevaisuudesta. Polarin 35-vuotisjuhlajulkaisu. Polar-rakennusyhtiöt 1987. ISBN 9789519950617.
Aiheesta muualla

Polar Pörssitiedon netissä
Polaskia

| Polaskia |
| --- | --- |
 Polaskia chende.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Pachycereeae
Suku::  Polaskia  Backeb. (1949)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polaskia on meksikolainen kaktuskasvisuku, joka on saanut nimensä yhdysvaltalaisen kaktusharrastajan, Charles Polaskin mukaan.
Tuntomerkit

Polaskia-kaktukset ovat puumaisia, 4–5 metriä korkeita, runsashaaraisia ja tiheän latvuksen muodostavia lajeja. Varret ovat kirkkaan vihreitä ja haarautuvat toistuvasti. Niissä on 7–12 uurretta, joiden reunat ovat aaltoilevia. Areolit eli kääpiöversot ovat kilpimäisiä ja sijaitsevat lähekkäin uurteiden reunoilla. Keskipiikit voivat puuttua, säteittäispiikkejä on kolmesta kahdeksaan, ja ne ovat harmahtavia tai mustahkoja. Kukat ovat pieniä, avoinna yötä päivää, ruukkumaisia tai kellomaisia ja valkoisia, kermanvalkeita tai kellertävänvihreitä. Hedelmä on pallomainen, punainen, mehukas ja syötävä. Siemenet ovat pieniä, päärynän tai munan muotoisia ja mustia.
Levinneisyys

Suvun kaksi lajia, Polaskia chende ja Polaskia chichipe, kasvaa Etelä-Meksikossa Oaxacan ja Pueblan osavaltioiden alueella.
Poitiers

| Poitiers |
| --- | --- |
 Place de Gaulle
 vaakuna
 Poitiers’n sijainti Ranskan kartalla
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Poitou-Charentes
Departementti:  Vienne
Arrondissementti:  Poitiers
Hallinto:  
 – Pormestari:  Alain Claeys (SP)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,11 km²
Korkeus:  75 m
Väkiluku (2006):  88 776
 – Väestötiheys:  2 108,2 as./km²
 
 www.poitiers.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poitiers ([pwatje]) on Viennen departementin pääkaupunki Länsi-Ranskassa. Poitiers on maataloustuotteiden ja viinin kauppakeskus, ja lisäksi siellä on graafista, mekaanista ja kemianteollisuutta. Kaupungissa on 88 776 asukasta (2006).
Kaupungilla on pitkä ja merkittävä historia. Poitiers oli kelttiheimo piktonien pääkaupunki, ja se tunnettiin roomalaisajalla nimellä Limonum Pictonum. Kaupungin lähellä käytiin Toursin taistelu, jossa Kaarle Martel kukisti maurit vuonna 732. Lisäksi vanhassakaupungissa on useita rakennusmuistomerkkejä, kuten Saint-Jeanin kastekirkko 600-luvulta, Notre-Dame-la-Grande 1100-luvulta ja oikeuspalatsi 1300-luvulta. Kaupunkiin perustettiin yliopisto vuonna 1431.
Urheilu

Poitiersia monessa lajissa edustaa urheiluseura Stade Poitevin. Stade Poitevinin joukkueita ovat muun muassa lentopalloseura Stade Poitevin VB, joka pelaa Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Pro A -liigassa ja jalkapallojoukkue Stade Poitevin FC, joka pelaa ranskan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Championnat National 3:ssa. Koripallossa kaupunkia edustaa Poitiers Basket 86 Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla LNB Pro B -sarjassa.
Kuuluisia Poitiers’ssa syntyneitä

Camille Guérin
Michel Foucault
Joël Robuchon
Jean-Pierre Thiollet
Brian Joubert
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poitiers Wikimedia Commonsissa
Frederik Pohl

| Frederik Pohl |
| --- | --- |
 Frederik Pohl vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1919 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 2. syyskuuta 2013 (93 vuotta) Palatine, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Kirjailija
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award Nebula Hugo Locus John W. Campbellin muistopalkinto 
Aiheesta muualla
www.frederikpohl.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frederik Pohl (26. marraskuuta 1919 New York, Yhdysvallat – 2. syyskuuta 2013 Palatine, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja toimittaja. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden suurmestareista.
Nuorena Pohl asui New Yorkissa, jossa hän kuului tieteiskirjallisuusfaneista koostuvaan Futurians-ryhmään. Ryhmän muihin jäseniin kuuluivat Donald Wollheim, John Michel, Cyril M. Kornbluth, Isaac Asimov, Damon Knight, James Blish ja Judith Merrill. Futurians-ryhmän jäsenten kantavana aatteena oli käsitys, että tieteiskirjallisuus voi toimia poliittisen muutoksen ja yhteiskunnallisen kritiikin välineenä.lähde?
1950-luvulla Pohl kirjoitti ystävänsä C. M. Kornbluthin kanssa useita novelleja ja romaaneja, joista kuuluisin on satiirinen Avaruuden kauppamiehet (The Space Merchants), joka kertoo suurten mainostoimistojen hallitsemasta maailmasta. Vuosina 1959–1969 Pohl työskenteli Galaxy-lehden ja sen sisarlehden Ifin toimittajana.lähde? Pohl palasi tieteiskirjallisuuden pariin 1970-luvulla Heechee-sarjallaan ja Plusmies-romaanillaan.
Palkinnot

Avaruuden portti on saanut Nebula-, Hugo-, Locus- ja Campbell-palkinnot.
Plusmies on saanut Nebula-palkinnon.
Teokset

Cyril M. Kornbluthin kanssa:
Avaruuden kauppamiehet (The Space Merchants) (1953)
Search the Sky (1954)
Gladiator at Law (1955)
Wolfbane (1957)
Starchild-sarja: (Jack Williamsonin kanssa)
The Reefs of Space (1964)
Starchild (1965)
Rogue Star (1969)
The Frederik Pohl Omnibus (1966) (novellikokoelma)
Day Million (1971) (novellikokoelma)
The Wonder Effect (1974) (novellikokoelma) (Cyril M. Kornbluthin kanssa)
Survival Kit (1979) (novellikokoelma)
The Man Who Ate the World (1979) (novellikokoelma)
Starchild Trilogy (omnibus) (1980)
The Cool War (1981)
The Coming of the Quantum Cats (1986)
Starburst (1982)
Plusmies (Man Plus, 1976) (1982) (sai Nebula-palkinnon)
The Years of the City (1984) (sai John W. Campbellin muistopalkinnon)
Kauppamiesten sota (The Merchants' War) (1985)
Slave Ship
Drunkard's Walk
The Age of the Pussyfoot (1965)
Jem (1979)
Chernobyl (1987)
Sapattivuosi (alkuteokset: Mars masked ; Cold war) 1987 Ilm. aiemmin vuosina 1981-1982 Isaac Asimovin Science fiction -valikoiman numeroissa 1 ja 8
Narabedla Inc. (1988)
Vedenalainen kaupunki yhdessä Jack Williamsonin kanssa (Undersea Quest, 1954)
The world at the end of time (1990)
Mars Plus (1994) (Thomas T. Thomasin kanssa)
O Pioneer! (1998)
Heechee-sarja:
Avaruuden portti.  ((Gateway, 1977.) Suom. Rauno Ekholm)  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10736-0  (sai Hugo-palkinnon, Nebula-palkinnon ja John W. Campbellin muistopalkinnon)
Beyond the Blue Event Horizon (1980)
Heechee rendezvous (1985)
Annals of the Heechee (1987)
The Gateway Trip (1990)
The Boy Who Would Live Forever: A Novel of Gateway (2004)
Eschaton-sarja:
The Other End of Time (1996)
The Siege of Eternity (1997)
The Far Shore of Time (1999)
Teokset > Suomennetut teokset

Avaruuden kauppamiehet (The space merchants), Frederik Pohl & C. M. Kornbluth, suom. suomentanut Ari Koskinen, Helsinki: WSOY 1975 ISBN 951-0-07139-0
Avaruuden portti (Gateway), suom. Rauno Ekholm, Helsinki: WSOY 1981 ISBN 951-0-10736-0
Sapattivuosi (alkuteokset: Mars masked ; Cold war) 1987 Hyvinkää: Viihdeviikarit 1987 ISBN 951-611-105-X (2. p.; Ilm. aiemmin 1981-1982 Isaac Asimovin Science fiction -valikoiman numeroissa 1 ja 8)
Plusmies (Plusman), suom. Kari Nenonen, Helsinki: Jalava 1989 ISBN 951-9201-72-6 Sarja: Jalavan scifi-sarja, no. 9
Vedenalainen kaupunki (Undersea Quest), Frederik Pohl, Jack Williamson; suom. Renne Nikupaavola; Helsinki: Jalava 1989 Sarja: Junior scifi, 3 ISBN 951-8954-18-6
Kauppamiesten sota (The Merchants' War), suom. Ari Koskinen, Helsinki: WSOY 1990 Sarja: scifi, ISBN 951-0-16290-6
Sävyisää väkeä, teoksessa: Aikamme tieteislukemisto. 1958, nro 3, toim. Mary A. Wuorio, Helsinki: Viikkosanomat 1958
Sapattivuosi, teoksessa: Isaac Asimovin science fiction -valikoima. 1, toimittaja: Kari Lindgren, suom: Reijo Kalvas, Marja Hilden ja Kari LindgrenHyvinkää: Viihdeviikarit 1981
Kylmää sotaa, teoksessa: Isaac Asimov science fiction-valikoima. 8, toimittaja: Kari Lindgren ; Suomennokset: Reijo Kalvas ja Kari Lindgren, Hyvinkää: Viihdeviikarit 1982
Välityspalkkio, Cyril M. Kornbluthin kanssa; suom. Matti Rosvall, teoksessa: Maailma mielen mukaan, WSOY 1986 ISBN 951-0-13907-6
Miljoonapäivä, suom. Matti Rosvall, teoksessa: Top science fiction 1, Jalava 1990 ISBN 951-8954-25-9 Sarja: Jalavan scifi-sarja 19
Aiheesta muualla

Fredrik Pohlin kotisivu (englanniksi)
Frederik Pohlin blogi (englanniksi)
Frederik Pohl Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Frederik Pohl Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Patrick Hudson: The Space Merchants (Arkistoitu – Internet Archive). Zone-sf.com 2003. Arvostelu (englanniksi)
Juho Sandberg: Vedenalainen kaupunki. Aikakone 1/1990. Arvostelu
Virpi Kianta: Kauppamiesten sota. Aikakone 3/1990. Arvostelu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  4  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Pohjanpystykorva

| Pohjanpystykorva |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ruotsi ja  Suomi
Määrä:  Suomessa rekisteröity 5 284
Rodun syntyaika:  Ruotsissa 1967 ja Suomessa 1973
Alkuperäinen käyttö:  kaikenlaisen riistan metsästys, mm. orava, turkisriista, hirvi, vesilinnut ja metsäkanalinnut
Nykyinen käyttö:  metsästys ja haukkuva vahtikoira
Elinikä:  noin 14 vuotta
Muita nimityksiä:  viljakoira, pohjolan pystykorva, paikkatakki, pohjis, piski, perinteinen pystykorva, kainuunpystykorva, kainulaiskoira, nobs, karjalanlaika, karjalanpystykorva, Nordic Spitz, Norrbottenspitz, spitz de Norrbotten, norrbotteni spits
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 2 Pohjoiset metsästyskoirat #276
Ulkonäkö
Paino:  6–18 kg
Säkäkorkeus:  ihannesäkäkorkeus uroksilla 45, nartuilla 42 cm, korkeuden vaihtelu + - 2 cm
Väritys:  ihanneväri valkoinen kellanpunaisin tai punaruskein merkein, muut kaikenväriset sallitaan, yksivärinen ei voi saada näyttelyssä sertifikaattia
Pohjanpystykorva (ruots. Norrbottenspets), aiemmin Norrbottenin haukkuva lintukoira, on pienikokoinen ruotsalainen ja suomalainen pystykorvarotu. Pohjanpystykorva on yksi monista Ruotsin kansalliskoirista. Sitä käytettiin alun perin vahtina ja kaikenriistankoirana oravan, jäniksen, turkisriistan, majavan, vesilintujen, hirven, karhun, metsäpeuran ja metsäkanalintujen metsästämiseen.
Rodusta huolehtii Ruotsissa Specialklubben för Skällande Fägelhundar ja Suomessa Suomen Pystykorvajärjestö.