stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihannes
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Schwab, Ursula: Kasvikset, marjat ja hedelmät terveyden edistäjinä Lääkärikirja Duodecim. 22.4.2020. Viitattu 8.5.2020.
Kasvisten vaikutus terveyteen Kotimaiset kasvikset. Viitattu 8.5.2020.
Tutkimustietoa kasvisten vaikutuksesta terveyteen Kotimaiset Kasvikset. Viitattu 8.5.2020.
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:  lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:  keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:  kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:  basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:  maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:  herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:  hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:  endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti
R. B. D. Blakeney

| R>  B. D. Blakeney |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1872 Mitcham, Surrey, Englanti
Kuollut: 1952
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1891–1914 1914–1922
Taistelut ja sodat:  Omdurmanin taistelu toinen buurisota ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:   prikaatikenraali
Kunniamerkit:  Distinguished Service Order CMG ym., ks. alla
Ylennykset:  luutnantti (1894) kapteeni (1902) majuri (1911) prikaatikenraali (1919)
Joukko-osasto:   Kuninkaallinen pioneeriarmeijakunta (1891–1914)
Robert Byron Drury (R. B. D.) Blakeney (18. huhtikuuta 1872 – 1952) oli brittiläinen pioneeriupseeri ja poliitikko. Hän toimi vuosina 1919–1923 Egyptin kansallisen rautatieyhtiön pääjohtajana ja oli brittiläisen äärioikeistolaisen British Fascists -puolueen puheenjohtaja syyskuusta 1924 vuoteen 1926.
Elämäkerta

Blakeney syntyi Surreyssä 18. huhtikuuta 1872. Hänen isänsä William Blakeney oli laivaston purseri (Paymaster-in-Chief).
Blakeney liittyi kuninkaallisen pioneeriarmeijakunnan palvelukseen 24. heinäkuuta 1891. 24. heinäkuuta 1894 hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän osallistui Egyptin armeijan mukana brittien ja egyptiläisten sotaretkeen Sudanissa vuosina 1896–1899 sekä Omdurmanin taisteluun.
Toisessa buurisodassa Blakeneyn vastuulla oli huhtikuusta 1899 tammikuuhun 1900 3. kuumailmapallo-osasto. Hän otti myös osaa operaatioihin Kapmaassa ja Oranjejoen siirtomaassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1. heinäkuuta 1902.
Vuosina 1906–1913 Blakeney toimi Egyptin valtionrautateiden varapääjohtajana. 24. heinäkuuta 1911 hän sai ylennyksen majuriksi. Hän jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta 4. helmikuuta 1914.
Ensimmäisessä maailmansodassa Blakeney palveli sotilasoperaatioissa Suezin kanavan läheisyydessä ja osallistui myös Dardanellien sotaretkeen 1915–1916. Hänellä oli osuutensa kolmannen Gazan taistelun valmisteluissa lokakuussa 1917. Sodan jälkeen hänestä tuli 1. huhtikuuta 1919 Egyptin valtionrautateiden pääjohtaja, missä tehtävässä pysyi vuoteen 1923 asti. Hänet siirrettiin komentajareserviin 1. maaliskuuta 1920.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Palattuaan Britanniaan 1920-luvulla Blakeney liittyi The Britons -nimisen laitaoikeistolaiseen järjestöön.
Blakeney oli yksi toukokuun 6. päivä 1923 perustetun perustetun British Fascisti -puolueen johtavista jäsenistä. Vaikka puolue oli nimellisesti fasistinen ja sen perustaja Rotha Lintorn-Orman oli tehnyt tiettäväksi ihailuaan Benito Mussolinia kohtaan, oli sen jäsenillä hyvin vähän syvempää ymmärrystä fasismista, ja puoluetta onkin luonnehdittu lähinnä konservatiivipuolueen suojajoukoksi ja ideologiseksi kumppaniksi. Blakeney itse rinnasti puolueen partioliikkeeseen ja sen edustamiin ihanteisiin sovitettuna aikuisille. Hän uskoi myös moraalittoman kirjallisuuden ja "inhan seksi-hölynpölyn" (nasty sex nonsense) olevan vasemmistolaisten juonia ja että ne "sotkivat kotielämän pyhyyttä".
British Fascisti -puolueen ensimmäinen puheenjohtaja Leopold Canning, paroni Garvagh erosi tehtävästään tammikuussa 1924, ja Blakeney sai puolueen puheenjohtajan tehtävän syyskuussa samana vuonna. Hän oli kyvykäs organisaattori ja poliittisesti pragmaattinen – eräs hänen keinoistaan parantaa puolueen houkuttelevuutta oli muuttaa nimi englantilaisempaan muotoon British Fascists, minkä lisäksi puolueesta tehtiin yhtiö. Hän kirjoitti säännöllisesti puolueen Fascist Week -aikakauslehteen.
British Fascists ajautui vuoden 1926 yleislakon koittaessa riitaan, sillä se oli koko olemassaolonsa ajan odottanut yleislakon kaltaista tilannetta, jossa pääsisi todistamaan kykynsä palvella yhteiskuntaa vasemmistolaisten juonet torjuakseen. Maan hallitus kuitenkin ilmoitti, että se ei suostuisi tekemään puolueen kanssa yhteistyötä, ellei se luopuisi fasismista nimityksenään. Osa jäsenistä, mukaan lukien Blakeney, varapuheenjohtaja ja lippueamiraali A. E. Armstrong ja Edinburghin jaarli Patrick Boyle, jätti puolueen ja perusti oman ”Lojalisteiksi” nimitetyn ryhmänsä, joka teki yhteistyötä Organisation for the Maintenance of Supplies -huoltoapujärjestön kanssa yleislakon aikana.
British Fascists -puolueesta eronsa jälkeen Blakeney oli tekemisissä muiden äärioikeistolaisten järjestöjen kanssa. Hän liittyi Imperial Fascist League (IFL) -puolueeseen ja puhui muutamissa sen kokoontumisissa. Hän liittyi myös vuonna 1932 perustettuun British Union of Fascists -fasistipuolueeseen siitäkin huolimatta, että sen jäsenet pahoinpitelivät hänet ja IFL:n johtohenkilö Arnold Leesen ainakin kerran.
Lokakuussa 1933 The Manchester Guardian julkaisi Blakeneyn raportin hänen edelliskuussa tekemästään vierailusta natsi-Saksan Sonnenbergin keskitysleirille lähellä Puolan rajaa, jossa hän sanoi, ettei nähnyt leirin oloissa mitään puutteita. Vuonna 1938 Blakeney oli mukana antisemitistisen alahuoneen jäsenen Archibald Maule Ramsayn johtamassa Nordic League -ryhmässä, jonka tarkoitus oli toimia Britannian antisemitististen, rodullisten ja kansallismielisten järjestöjen koordinaattorina.
Siinä missä monet muut brittiläiset äärioikeiston johtohahmot internoitiin turvallisuussäännös 18B:n myötä, Blakeney pysyi vapaana ja palveli toisen maailmansodan aikana Kotikaartissa. Hän kuoli vuonna 1952.
Perhe

Blakeney avioitui vuonna 1903 majuri Nelson Ellisin tyttären Dorothyn kanssa. Pariskunnalle syntyi ainakin kaksi poikaa ja yksi tytär.
Kunnianosoitukset ja arvonimet

Blakeneylle myönnettiin uransa aikana seuraavat kunnianosoitukset, mitalit ja arvonimet:
1898: Companion of the Distinguished Service Order
1905: Osmanlı Devlet Nişanı (Osmaani-ritarikunta, III luokka)
1912: Mecidiye Nişanı (Mejid-ritarikunta, II luokka)
1916: Kiladat El Nil (Niilin ritarikunta, II luokka)
1918: Companion of the Order of St Michael and St George
?: Kunnialegioonan upseeri
Hertsegovina

Hertsegovinan kartta
Hertsegovina (serb. Херцеговина) on Pyhän Savan keskiaikaisista herttuoista nimensä saanut historiallinen maakunta eteläslaavialueella nykyisen Bosnia ja Hertsegovinan valtion alueella. Hertsegovinalla ja Bosnialla ei kummallakaan ole hallinnollista asemaa. Herzog tarkoittaa saksan kielessä herttuaa ja Hertsegovina siis ”herttuan maita”. Keskiajalla alueesta käytettiin nimeä Zahumlje ja Travunija tai ”Humin maa”.
Bosnian ja Hertsegovinan välillä ei kulje selkeää rajaa. Rajat ovat epämääräiset ja kiistellyt. Karkeasti ottaen Hertsegovina on Bosnian ja Hertsegovinan Sarajevon eteläpuolinen alue, jolla sijaitsevat esimerkiksi kaupungit Foča, Trebinje, Konjic ja Stolac. Alueen suurin kaupunki on Mostar, jossa taisteltiin Bosnian sodassa pitkään. Nykyään Hertsegovinaa ovat Hertsegovina-Neretvan, Länsi-Hertsegovinan ja osittain Hertseg-Bosnian kantonit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hertsegovina Wikimedia Commonsissa
Kosti Vasa

Kosti Vasa
Kosti Vasa (aiemmin Waldstedt, 5. lokakuuta 1898 Uusikirkko (T.l.) – 22. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli rikostutkimuskeskuksen ja myöhemmin keskusrikospoliisin päällikkö sekä poliisineuvos.
Perhetausta

Kosti Waldstedtin vanhemmat olivat rovasti August F. Waldstedt ja Aina Katarina Widell.
Waldstedt opiskeli Turun klassisessa lyseossa, kun sisällissota alkoi tammikuussa 1918. Hän vaelsi muutamien luokkatoveriensa kanssa Kankaanpäähän, missä liittyi Porin rykmentin 5. komppaniaan. Pomarkun taisteluun osallistuttuaan Waldstedtista tuli ilman erityistä koulutusta komppaniansa välskärin apulainen, siis lääkintämies. Hän vapautui palveluksesta alaikäisenä vapaaehtoisena 5. toukokuuta 1918. Sodan jälkeen hänet muiden syksyn 1917 kahdeksasluokkalaisten tapaan julistettiin ylioppilaaksi ilman tutkintoa.
Opinnot ja virkauran alku

Waldstedt aloitti lakitieteen opintonsa Helsingin yliopistossa tammikuussa 1919. Keväällä oli vuorossa asevelvollisuus Santahaminan ilmailupataljoonassa. Opinnot jatkuivat syksyllä 1920 ja hän sai valmiiksi oikeustutkinnon toukokuussa 1923 ja auskultoi tämän jälkeen Turun hovioikeudessa. Varatuomarin arvon hän sai 1927.
Rymättylän kunnan nimismiehenä vuosina 1925–1925 toimiessaan Waldstedt joutui kosketuksiin muun muassa 1. kesäkuuta 1919 voimaan astuneen kieltolain synnyttämän alkoholin salakuljetuksen kanssa. Rymättylän jälkeen Waldstedt toimi Hauhon nimismiehenä. Vuonna 1929 hän muutti sukunimekseen Vasa.
Kosti Vasa avioitui vuonna 1930 sairaanhoitaja Aino Matilda Roosin kanssa.
Rikostutkimuskeskukseen

Tehtyään opintomatkan Wieniin ja Dresdeniin Vasa nimitettiin rikostutkimuskeskuksen apulaispäälliköksi vuonna 1930 hänen edeltäjänsä siirtyessä sisäasiainministeriöön. Vasasta tuli 1935 keskuksen päällikkö; samalla apulaispäällikön virka lakkautettiin.
Keskusrikospoliisi

Keskusrikospoliisi perustettiin rikostutkimuskeskuksesta ja Uudenmaan läänin rikospoliisikeskuksesta 30. joulukuuta 1954 annetulla lailla. Kosti Vasa nimitettiin organisaation ensimmäiseksi päälliköksi. Hän jäi eläkkeelle 5. lokakuuta 1965.
Julkaisuja

Vasa, Kosti: Ehdotuksia maamme rikospoliisitoiminnan keskittämiseksi, Vammala, 1955
Vasa, Kosti: Huomioita nuorisorikollisuudesta vuoden 1964 rikostilaston perusteella, Vammala, 1965
Vasa, Kosti: Kansainvälinen rikospoliisijärjestö, Vammala, 1959
Vasa, Kosti: Näytteet kirjoitustutkimuksia varten, Vammala, 1960
Vasa, Kosti: Pidätettyjen henkilöllisyyden selvittämisestä, Vammala, 1964
Vasa, Kosti: Poliisimiehen muistelmia, Porvoo, Helsinki: WSOY, 1967
Kirjallisuutta

Kaartinen, Klaus: Rikostorjunnan etulinjassa : Keskusrikospoliisi 80 vuotta.  Helsinki:  Keskusrikospoliisi, 2006.  ISBN 951-53-2845-4
Tinbe ja rochin

Tinbe & rochin on perinteinen japanilainen taisteluvarustus, jota on käytetty Ryūkyū kobujutsu -taistelutekniikassa. Se on peräisin Okinawalta.
Tinbe on yleensä pieni liikuteltava puinen, nahkainen tai esimerkiksi kilpikonnan kuoresta tehty kilpi, toisinaan jopa ruukun kansi tai iso hattu. Rochin on lyhytvartinen keihäs, käsin tehty veitsi, joskus japanilaistyylinen tanto-veitsi, teroitettu bambukeppi tai lyhyt miekka. Japanissa, tai ylipäänsä, tämä on varsin harvinainen aseyhdistelmä. Okinawallakaan sitä ei paljoa harjoitella.
Kilven keskivertomitat ovat 45 x 38 cm. Keihään mitta on yleensä sama kuin käyttäjän kyynärä.
Esimerkki tinbe ja rochin -yhdistelmälle tarkoitetusta katasta on kanegawa no tinbe kata. Rochinia käytetään pääsääntöisesti pistohyökkäyksiin ja tinbea hyökkäyksien torjuntaan, mutta sitä voidaan käyttää myös hyökkäämiseen..
Viimeinen toivomus

| Viimeinen toivomus> Ostatnie życzenie |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Andrzej Sapkowski
Kieli:  puola
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1993
Suomennos
Suomentaja:  Tapani Kärkkäinen
Kansitaiteilija:  Kai Toivonen (kuva: CD Projekt RED)
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  333
ISBN:  978-951-0-36569-4
Sarja: The Witcher – Noituri
Seuraava:  Kohtalon miekka
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viimeinen toivomus (puol. Ostatnie życzenie) on puolalaisen Andrzej Sapkowskin vuonna 1993 ilmestynyt fantasianovellikokoelma. Teos on kronologisesti ensimmäinen osa hirviönmetsästäjä Geraltista kertovassa Noituri-sarjassa, vaikka alun perin se julkaistiin vasta sarjan toisena osana. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 2010 WSOY:n kustantamana ja Tapani Kärkkäisen suomentamana. Teos sai vuoden 2011 Tähtifantasia-palkinnon vuoden parhaana suomennettuna fantasiakirjana.
Juoni > Järjen ääni

Järjen ääni on kirjan kehyskertomus, ja se on jaettu seitsemään osaan. Muut kirjan novellit on sijoitettu näiden osien väliin. Kertomuksessa tarinan päähenkilö, noituri Geralt Rivialainen, viettää aikaansa Melitelen temppelissä parannellen itseään taistelussa saamistaan haavoista. Muut kertomukset tapahtuvat ikään kuin takautumina tästä ajasta.
Juoni > Noituri

Geralt saapuu Temerian pääkaupunkiin Wyzimaan työn perässä. Kuningas Foltestin tytär on seitsemän vuoden ajan asustanut vanhassa linnassa verenhimoiseksi stryksiksi muuttuneena. Kuningas uskoo, että tytär voidaan muuttaa takaisin ennalleen, eikä ole antanut kenenkään surmata stryksiä huolimatta kaikista sen tappamista ihmisistä. Geralt on varma, että tyttären päälle on langetettu kirous, ja uskoo pystyvänsä purkamaan sen. Hän hyväksyy kuninkaan tarjouksen vaarallisesta tehtävästä, ja jää yöksi linnaan odottamaan stryksin ilmaantumista.
Juoni > Totuuden siemen

Geralt on matkalla hevosensa Särjen kanssa, kun hän törmää tien päällä epämääräisesti kuolleen pariskunnan ruumiisiin, ja lähtee seuraamaan jälkiä läheiselle linnalle. Linnassa asuu mies nimeltään Nivellen, joka on kirottu hirviöksi. Hän kertoo tarinansa Geraltille, joka kertomusta kuunnellessaan vakuuttuu, ettei Nivellenillä ole ollut osaa tien päällä kuolleiden matkalaisten kohtalossa. Pitkän keskustelun päätteeksi Noituri hyvästelee Nivellen ja lähtee hevosellaan jatkamaan matkaansa. Yön yli nukuttuaan Geralt kuitenkin oivaltaa tapauksesta jotain, ja päättää palata takaisin linnalle. Linnan pihalla noituri kohtaa bruksan, erittäin vaarallisen ja voimakkaan vampyyrin, joka on käyttänyt Nivelleä hyväkseen metsästääkseen itselleen ihmisverta. Geralt ajautuu taisteluun bruksan kanssa, jonka seurauksena ratkeaa myös Nivellen kohtalo.
Juoni > Pienempi paha

Saapuessaan Blavikenin kaupunkiin Geralt tapaa vanhan tuttunsa velho Stregoborin, joka jakaa Geraltille huolensa: häntä jahtaa nuori nainen, jota kutsutaan Lepinkäiseksi, ja jonka velho yritti tapattaa tämän ollessa vielä lapsi. Stregobor pyytää Geraltia tappamaan naisen, mutta noituri kieltäytyy todeten, ettei hänen ammattiinsa kuulu sekaantuminen ihmisten keskinäisiin välienselvittelyihin. Geraltin ja Lepinkäisen kohdatessa toisensa, tämä pyytää vastavuoroisesti Geraltia joko tappamaan Stregoborin tai pysymään riidasta syrjässä, jotta Lepinkäinen voisi rauhassa toteuttaa kostosuunnitelmansa. Geralt tuntee sympatiaa naista kohtaan, mutta kehottaa tätä silti luopumaan aikeestaan. Lepinkäinen uskottelee jättävänsä asian sikseen ja lähtevänsä kaupungista. Seuraavana aamuna Geralt ymmärtää tulleensa huijatuksi ja joutuu lopulta valitsemaan tilanteessa pienemmän pahan.
Juoni > Kysymys hinnasta

Cintran kuningatar Calanthe on kutsunut Geraltin tyttärensä, prinsessa Pavettan ennenaikaisille kihlajaisillalliselle. Kuningattarella on Geraltille tarjous, joka ei ole noiturin perinteistä työnkuvaa vastaava. Illan aikana paikalle saapuu salaperäinen ritari, joka vaatii prinsessan kättä omakseen. Hän vetoaa kuningattaren puolison, edesmenneen kuningas Roegnerin 15 vuotta aiemmin antamaan lupaukseen ritarin pelastettua tämän hengen. Lupaus koskee niin sanottua yllätyksen lakia, joka velvoittaa henkiin jäänyttä antamaan pelastajalleen "sen mikä sinua odottaa kotona, mutta josta et vielä tiedä". Käy ilmi, että kuningas on antanut lupauksen Calanthen ollessa raskaana, mutta kuningas ei vielä tiennyt sitä. Calanthe ei suostu naittamaan tytärtään oudolle ritarille, koska avioliiton myötä ritari pääsisi hallitsemaan myös Cintran valtakuntaa kuningattaren jälkeen. Poliittinen keskustelu ja sitä seuraava verinen taistelu johtavat lopputulokseen, joka muuttaa myös Geraltin elämän odottamattomalla tavalla.
Juoni > Maailman ääri

Geralt on ystävänsä Valvatin kanssa matkalla etelässä, kun eräässä kylässä häntä pyydetään karkottamaan pelloilla tihutöitään tekevä paholainen. Toimenanto johtaa lopulta hengenvaaralliseen kohtaamiseen haltioiden kanssa.
Juoni > Viimeinen toivomus

Geralt ja Valvatti ovat matkallaan onkimassa aamiaista, kun Valvatti nostaa järvestä ylös ruukun. Sen sisältä paljastuu kolme toivomusta toteuttava džinni. Geralt yrittää varoittaa ystäväänsä avaamasta ruukkua, mutta Valvatti ei kuuntele varoituksia. Džinni vahingoittaa pahasti Valvattia, ja noituri lähtee viemään häntä hoidettavaksi Rinden kaupunkiin. Siellä Geralt ohjataan pyytämään apua kauniilta velholta, Yennefer Vengerbergiläiseltä, mutta avulla on hintansa. Yennefer lupaa parantaa Valvatin haavat, mutta käyttää samalla Geraltia hyväkseen saadakseen džinnin ja sen taikavoimat itselleen. Velhon ja noiturin välillä tapahtuu kuitenkin jotain, joka kietoo heidän tulevaisuutensa yhteen voimakkaammin kuin kumpikaan olisi osannut aavistaa.
Aiheesta muualla

Tapani Kärkkäinen: Andrzej Sapkowski (Arkistoitu – Internet Archive).
Jukka Halme: Viimeinen toivomus. Tähtivaeltaja 1/2011.
Noituri
| --- | --- |
Kirjat:  Haltiain verta  Kohtalon miekka  Viimeinen toivomus 
Videopelit:  The Witcher  The Witcher 2: Assassins of Kings  The Witcher 3: Wild Hunt  The Witcher 4 
Televisio:  The Witcher – Noituri
Apple II

Skandinavisia merkkejä tukeva Apple II EuroPlus kahdella levyasemalla ja näytöllä, jonka katselukulma on säädettävä.
Apple II on mikrotietokoneiden sarja, jonka Apple Computer julkisti vuonna 1977. Toisin kuin myöhemmät saman yhtiön Macintosh-sarjan koneet Applet perustuivat 8-bittiseen arkkitehtuuriin.
Apple II:n edeltäjää, vuonna 1976 julkistettua Apple I:tä, myytiin rakennussarjana harrastajille. Sitä ei tehty montakaan, mutta jo siinä esiteltiin monia tulevan Apple II:n piirteitä. Apple II oli myyntimenestys kotitietokonemarkkinoilla, mutta sitä ostettiin myös yrityskäyttöön, varsinkin ensimmäisen taulukkolaskentaohjelman VisiCalcin julkistamisen jälkeen.
Apple II on yksi ”vuoden 1977 kolmikosta”, jonka kaksi muuta ovat Commodore PET ja TRS-80.
Kehitys

Apple I:n jälkeen Steve Wozniak suunnitteli värigrafiikkaa ja piirien määrän vähentämistä. Wozniakin mukaan Apple I oli vain tietokone, jossa oli sisäänrakennettuna videopääte: näyttömuistia ei voinut käsitellä suoraan ja tietyt asiat olivat kiinteästi johdotettuja.
Wozniak halusi yhdistää näyttömuistin ja siirtorekisterien käsittelyn ja suunnitteli asioita, joita hän halusi lisätä Apple I:een. Lopulta hän suunnitteli piirin ja keinon käyttää osa keskusmuistista näyttömuistiksi. Wozniak sai koneen suunniteltua ja se oli sekä nopeampi että käytti vähemmän piirejä kuin Apple I. Wozniak aloitti ohjelmiston kirjoittamisen tietokoneen ROM-muistia varten ja kirjoitti pääteohjelman merkkien näyttämiseen riveittäin sekä lisäsi toiminnot kasettiaseman käyttöä varten. Wozniak jatkoi ominaisuuksien lisäämistä ohjelmistoon kuten disassemblerin ja esitteli uusimpia rutiineja Homebrew Computer Clubissa kahden viikon välein. 
Apple II:n suunnittelun aikaan useimmilla ihmisillä ei ollut varaa värimonitoriin, joten koneen täytyi toimia myös kotitelevisioilla. Alan Baum auttoi IO-korttien suunnittelussa.
Mallit

Apple II:n ensimmäinen malli perustui MOS 6502 -prosessoriin, jonka kellotaajuus oli 1 MHz. Keskusmuistia oli 4 kilotavua ja tallennusmediana audioportti, jonka pystyi liittämään C-kasettinauhuriin. Integer BASIC -ohjelmointikieli oli tallennettu ROM-piirille. Näytössä oli 24 riviä, joille mahtui 40 merkkiä versaalikirjaimia tai 48 × 40 pikselin grafiikkatila. Kasetteja saattoi käyttää oman datan tallentamiseen, ja niillä saattoi ostaa pelejä ja lisäohjelmia.
Apple II:n kehityskaaren aikana perusarkkitehtuuri pysyi samana, 1 MHz 6502 CPU (paitsi IIGS-mallissa), joka kahdeksanbittisenä pystyy osoittamaan 64 kilotavua muistia. Suuremmalla muistilla pystyy myös käyttämään 280 × 192 resoluution grafiikkatilaa. 5¼ tuuman levykeasemat tallentavat 140 kilotavua levyn puolelle ja levyt ovat käännettävissä, levyasema ei tarvitse indeksireikää ja kirjoituskolon leikkaaminen levyn kuoreen riittää kaksipuoliseen käyttöön.
Mallit > Apple II Plus (Apple II+, Apple ][+)

Vuonna 1979 julkistettu Apple II Plus paransi hieman alkuperäistä mallia, lisäten muistin määrää 16, 32, tai 48 kilotavuun. BASIC-tulkiksi vaihdettiin Microsoftilta lisensoitu liukulukuja tukeva Applesoft BASIC-tulkki.
Mallit > Apple IIe

Apple IIe-malli (II enhanced) julkistettiin vuonna 1983 ja lisäsi useita ominaisuuksia, joita varten täytyi ennen lisätä koneeseen erilaisia laajennuksia. Tähän sisältyivät mm. täysi ASCII-merkistö, pienet kirjaimet, laajennettu näppäimistö, 64 kilotavua RAM-muistia, sekä DE-9-joystickportti.
Mallit > Apple IIc

Vuotta Apple IIe:n jälkeen julkistettu Apple IIc (II compact) oli käytännössä pienempään koteloon sovitettu Apple IIe-tietokone pienin muutoksin. Koteloon sisältyi myös 5,25 tuuman levykeasema, mutta aiempien mallien tapaisia laajennusportteja laitteessa ei ollut. Tietokonetta markkinoitiin kannettavana, vaikka sen käyttö vaatikin erillisen näytön ja virtalähteen.
Mallit > Apple IIc Plus

Apple IIc:n seuraajamalli vuodelta 1988 muistutti alkuperäistä IIc:tä, mutta suorittimen nopeus oli peräti 4 MHz, levykeasema oli vaihdettu 5,25 tuuman asemasta 3,5 tuuman asemaksi, sekä laitteessa oli nyt sisäinen virtalähde. Väriteema vaihdettiin myös IIc:n hieman lämpimästä harmaan sävystä kirkkaammaksi, lähes valkoiseksi, harmaaksi.
Mallit > Apple IIgs

Apple IIGS vuodelta 1986 oli yhteensopiva vanhojen Apple II-ohjelmien kanssa, mutta tietokone oli nyt täysin 16-bittinen Amigan ja Atari ST:n tapaan. Tietokoneessa oli paljon Mac OS-käyttöjärjestelmää muistuttava värillinen GS/OS.
Pelit

Apple II oli yksi tietokonepelien pelaamiseen soveltuvasta "vuoden 1977 kolmikosta".
Eräitä peliklassikoita on suunniteltu alun perin Apple II:lle, joihin kuuluvat esimerkiksi Ultima -pelisarjan osat I-V, Lode Runner, Castle Wolfenstein, Choplifter ja Prince of Persia.
Applen myöhemmät Macintosh-koneet eivät ole profiloituneet pelikoneina.
Kloonit

Franklin Computer valmisti Franklin ACE -kloonikoneita, joka johti oikeuskiistaan ohjelmistojen tekijänoikeudesta.
Apple II -tietokoneesta tehtiin myös kopio Agat, joka oli ensimmäinen Neuvostoliitossa valmistettu  8-bittinen henkilökohtainen tietokone.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apple II Wikimedia Commonsissa
Apple IIc
Apple IIc Plus