stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
David Letterman
Yksityiselämä

Letterman on eronnut kerran, Michelle Cookista, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1969–1977. Hänellä on ollut suhde entisen Late Nightin käsikirjoittajan ja tuottajan Merrill Markoen kanssa.
Letterman alkoi seurustella häntä 13 vuotta nuoremman Regina Laskon kanssa vuonna 1986. He saivat yhteisen lapsen Harry Joseph Lettermanin 3. marraskuuta 2003. Letterman ja Lasko avioituivat torstaina 19. maaliskuuta 2009. Vuonna 2005 poliisi paljasti kidnappaushankkeen, jonka tarkoituksena oli siepata Lettermanin poika Harry ja hänen lastenhoitajansa. Myöhemmin poliisi paljasti, että sieppausta suunnitteli Kelly Frank, joka oli aiemmin työskennellyt myös Late Show'ssa Lettermanin alaisena. Frank olisi vaatinut viiden miljoonan dollarin lunnaita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Late Show with David Letterman (englanniksi)
Late Night
| --- | --- |
: Late Night with David Letterman • Late Night with Conan O’Brien • Late Night with Jimmy Fallon • Late Night with Seth Meyers
: Juontajat – David Letterman | Conan O’Brien | Jimmy Fallon | Seth Meyers
: Musiikki –  Paul Shaffer and The World's Most Dangerous Band | The Max Weinberg 7 | The Roots | The 8G Band with Fred Armisen
: Kuuluttajat/sidekickit –  Bill Wendell | Joel Godard | Andy Richter | Steve Higgins | Ron McClary
Letterman (2015)
Errico Petrella

Errico Petrella
Errico Petrella (10. joulukuuta 1813 Palermo – 7. huhtikuuta 1877 Genova) oli italialainen oopperasäveltäjä. Aikoinaan hänen teoksiaan kuului vakiohjelmistoon, mutta sittemmin hänet unohdettiin. Hänen tuotantoonsa kuuluu sekä koomisia että vakavia oopperoita.
Petrellan teoksia kantaesitettiin jo vuosina 1829–1839, mutta nämä varhaiset teokset eivät menestyneet. Enemmän huomiota hän sai teoksellaan Il carnevale di Venezia, joka kantaesitettiin Napolin Teatro Nuovossa 20. toukokuuta 1851. Jone (26. tammikuuta 1858, La Scala) säilyi ohjelmistossa aina 1900-luvulle. Jonen viimeinen vahvistettu esitys Italiassa oli Palermossa 1924. Viimeinen Italiassa esitetty Petrellan ooppera oli I promessi sposi Napolissa 1950.
Vasta vuonna 1981 Jone esitettiin Caracasissa ja levytettiin.
Aiheesta muualla

Operone.de: Petrellan teoksia (saksaksi)
Erkki Pehu-Lehtonen

Erkki Yrjö Juhani Pehu-Lehtonen (s. 31. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja ja paperiteollisuuden asiantuntija, joka toimi 1999–2008 konsulttiyritys Pöyry Oyj:n toimitusjohtajana.
Helsingissä syntynyt Pehu-Lehtonen tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1970. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta. Myös hänen isänsä Jaakko Pehu-Lehtonen (1925–1999) oli diplomi-insinööri ja aikoinaan johtajana Jaakko Pöyryllä. Suku on kotoisin Pehun kylästä Pirkanmaalta.
Erkki Pehu-Lehtonen teki pitkän uran Valmetin paperikoneiden projekti-insinöörinä ja työskenteli sitten Australiassa Tampellan, Valmetin ja Wärtsilän yhteisyhtiössä TVW:ssä. Eräänä työnä oli paperitehtaan rakentaminen Alburyn kaupunkiin Uuteen Etelä-Walesiin, ja noihin aikoihin matkapäiviä ympäri maailmaa kertyi yli 300 vuodessa, kun tehdasta suunniteltiin Kanadan Vancouverissa ja konetta rakennettiin Jyväskylässä.
Australiasta Pehu-Lehtonen palasi Suomeen Yhtyneiden Paperitehtaiden Jylhävaaran konepajalle Valkeakoskelle ja toimi sitten Valmetin Karlstadin konepajan johtajana Ruotsissa. 1990-luvun alussa hän jatkoi vielä pari vuotta Valmetin tehtävissä Suomessa, kunnes hänet valittiin suomalais-yhdysvaltalaisen teollisuusventtiilivalmistaja Neles-Jamesburyn Euroopan-toimintojen johtajaksi 1992. Vuonna 1994 hän siirtyi Pöyrylle, aluksi varatoimitusjohtajaksi ja sitten vuoden 1996 alusta Jaakko Pöyry Oy:n ja 1999 koko konsernin toimitusjohtajaksi. Myöhemmin Pehu-Lehtonen on toiminut Raute-yhtiön hallituksen puheenjohtajana ja Valmet Oyj:n palkitsemis- ja henkilöstövaliokunnassa.
Elistvere järv

| Elistvere järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Tartumaa
Kunnat:  Tarton kunta
Koordinaatit:  58°34′28″N, 26°42′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Amme jõen valuma-alue
Tulojoet:  Amme jõgi Kaiavere järvestä, Nava oja Raigastvere järvestä
Laskujoki:  Amme jõgi
Järvinumero:  VEE2065100
Mittaustietoja
Rantaviiva:  7,631 km
Pinta-ala:  1,29 km2 
Keskisyvyys:  2 m
Suurin syvyys:  3,5 m
Valuma-alue:  171 km²
 fiElistvere järv 
Elistvere järv (myös Kuru järv) on Virossa Tartumaalla Tarton kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 170 hehtaaria ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sen laskujokena toimii Amme jõgi, joka on samalla sen läpivirtausjoki. Siihen laskevat myös Juula kraavi ja Nava oja, joka on Raigastveren järven ja Soitsjärven yhteinen laskuoja. Järven valuma-alueen laajuus on 171,0 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 3,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0034 kuutiokilometriä eli 3,4 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 7,6 kilometriä.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (vir. makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Enterotoksiini

Enterotoksiini on suolessa vaikuttava toksiini; suolessa muodostunut tai ruuan mukana suolistoon joutunut, usein mikrobiperäinen myrkky.
Aiheesta muualla

Terveysportti: Enterotoksiinit
Ernst Emil Vilhelm Wärnhjelm

Ernst Emil Vilhelm Wärnhjelm (25. syyskuuta 1823 Vaasa – 4. huhtikuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja  valtiopäivämies.
Wärnhjelmin vanhemmat olivat Vaasan läänin maaherra, kapteeni Herman Henrik Wärnhjelm  ja Ottiliana Sofia Adlercreutz. Wärnhjelm tuli ylioppilaaksi 1841. Hän oli  aliupseeri Suomen kaartissa 1842, portepévänrikki 1844 ja  venäläisessä 2. tarkk’ampujapataljoonassa vänrikki 1846, aliluutnantti 1850 ja luutnantti 1852. Vuonna 1854 hän sai siirron 2. varikko- ja edelleen venäläiseen 3. tarkk’ampujapataljoonaan. Alikapteeniksi Wärnhjelm yleni 1855, mutta palasi takaisin Suomen kaartiin luutnanttina, missä hänestä tuli alikapteeni 1860, kapteeni 1863 ja everstiluutnantti 1871. Sotapalveluksesta Wärnhjelm erosi everstinä 1874 ja oli vielä sotaväen leski- ja orpokassan kassanhoitaja samasta vuodesta ja kamreeri vuodesta 1882. Sukunsa edustaja aatelissäädyssä hän oli valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.
Viipurin hovioikeuden varapresidentti Herman Georg Maria Wärnhjelm oli Ernst Emil Vilhelm Wärnhjelmin veli.
Ernst Ehrnrooth

| Ernst Ehrnrooth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1871 Nastola
Kuollut: 7. kesäkuuta 1950 (78 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Oikeuslääketiede
Ernst Hjalmar Ehrnrooth (10. heinäkuuta 1871 Nastola – 7. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka toimi Helsingin yliopiston oikeuslääkeopin ylimääräisenä professorina vuosina 1904–1940 ja virkaatekevänä professorina vuosina 1940–1946.
Ehrnrooth toimi Helsingin Kivelän sairaalan ylilääkärinä vuosina 1905–1940. Suomen sisällissodan aikana Ehrnrooth toimi valkoisten niin sanotun vihreän pataljoonan ylilääkärinä. Hän osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1899 ja 1904–1905.
Ehrnroothin isä oli Carl Albert Ehrnrooth ja isoisä kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth. Ehrnroothin puolisot olivat vuodesta 1896 Karin Selin (ero 1927) ja vuodesta 1927 Alli-Sisko Wuorinen (ero 1937). Ehrnroothin sisaruksia olivat vuorineuvos Georg Casimir Ehrnrooth, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth ja laulaja Aina Mannerheim.
Erik Ferling

Erik Ferling (1733–1808) oli ruotsalainen säveltäjä ja viulutaiteilija, joka toimi Turun Soitannollisen Seuran orkesterin konserttimestarina ja johtajana vuodesta 1790.
Ferling sävelsi viulukonserton ja tanssisävellyksiä seuran vuosijuhliin.
Aiheesta muualla

Eric Ferling, BLF, Svenska Litteratursällskapet (Arkistoitu – Internet Archive)
Etgar Keret

| Etgar Keret |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1967 Ramat Gan, Israel
Kansalaisuus:  israelilainen
Ammatti:  kirjailija, käsikirjoittaja
Kirjailija
Äidinkieli: heprea
Tuotannon kieli: heprea
Tyylilajit:  hirtehishuumori
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Etgarkeret.com 
Aiheesta muualla
etgarkeret.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Etgar Keret (hepr. ‏אֶתְגָּר קֶרֶת‎, s. 20. elokuuta 1967 Ramat Gan, Tel Aviv, Israel) on israelilainen kirjailija, joka on kirjoittanut novelleja, sarjakuvaromaaneja ja elokuva- ja televisiokäsikirjoituksia. Keret on Ben Gurion -yliopiston kirjallisuustieteen professori.
Salman Rushdie on sanonut Keretiä uuden sukupolven ääneksi. Hänen kirjansa ovat Israelissa suosittuja, vuoden 2011 teos (engl. Suddenly a Knock in the Door) nousi myyntilistan ykköseksi ohi tavanomaisten listasuosikkien. Itsekin hän pitää kahdeksan vuoden tauon jälkeen kirjoittamaansa kirjaa parhaana teoksenaan. Väliaikana hän teki elokuvakäsikirjoituksia, mutta kertoo, että hänen kasvava lapsensa esitti kysymyksiä, jotka saivat hänet taas kirjoittamaan.
Keretin tunnetuin teos on ilmestynyt englanniksi nimellä Kneller's Happy Campers, jossa hän käsittelee itsemurha-aihetta satiirin keinoin. Hänen ystävänsä ja entinen tyttöystävänsä ovat tehneet itsemurhan. Keretin teoksia ei ole suomennettu.
Keret ottaa myös poliittisesti kantaa. Hän sai aikaan poliittisen skandaalin ajaessaan vainoharhaisena pitämänsä pääministeri Benjamin Netanjahun nurkkaan pakottamalla tämän myöntämään haastattelussa, ettei tarkoitus ole tehdä mitään palestiinalaiskonfliktin ratkaisun hyväksi. Hän on kirjoittanut kirjan Gaza Blues yhdessä palestiinalaiskirjailija Sair El-Youssefin kanssa. Kannanottojensa vuoksi hän ja hänen perheensä on saanut uhkailuja.
Keretin isä piileksi maakuopassa säilyäkseen toisen maailmansodan aikana hengissä, äiti on oman perheensä ainoa Varsovan getosta henkiin jäänyt. Veli on anarkisti, joka asuu Thaimaassa puussa, sisar ortodoksijuutalainen.
Aiheesta muualla

Institute for Translation of Hebrew Literature (Arkistoitu – Internet Archive) - Elämäkerta ja teosluettelo
Israel Cultural Excellence Foundation - Elämäkerta ja lehtisitaatteja
Ernst Edvard Rosenqvist

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | hirviammunnan kertalaukaukset, joukkuekilpailu |  |
Ernst Edvard Rosenqvist (24. elokuuta 1869 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 27. toukokuuta 1932 Kuopio) oli suomalainen juristi, maaherra, urheilujärjestövaikuttaja, ampuja ja olympiamitalisti.
Rosenqvistin vanhemmat olivat ajuri Benjamin Rosenqvist ja Maria Susanna Möller. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1890 ja suorittti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1894. Rosenqvist sai varatuomarin arvon 1897.
Rosenqvist toimi asianajajana Viipurissa 1898–1904 ja Mikkelissä Mikkelin asianajotoimiston omistajana 1901–1918. Hän oli Mikkelin läänin maaherra 1918–1927 ja Kuopion tuomiokunnan tuomari 1927–1932.
Rosenqvist oli 1906–1918 Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja pariin otteeseen valtuuston varapuheenjohtajana. Ensimmäisten kolmen eduskuntavaalin aikana Rosenqvist oli Mikkelin läänin vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtajana. Hän oli vuodesta 1922 Pohjoismaiden Yhdyspankin Mikkelin konttorin johtokunnan jäsenenä. Rosenqvist oli jäsenenä ja sihteerinä apteekkiolojen järjestämistä varten 1907 asetetussa komiteassa sekä puheenjohtajana 1919 asetetussa asevelvollisuuslakikomiteassa ja vuonna 1921 maaseudun poliisikunnan ja sen palkkauksen uudelleen järjestämistä varten asetetussa komiteassa.
Rosenqvist harrasti jo koulupoikavuosinaan ampumaurheilua ja hän oli vuodesta 1888 Suomen Metsästysyhdistyksen jäsenenä. Viipurissa asuessaan Rosenqvist oli mukana Viipurin läänin Metsästysseurassa ja Mikkeliin muutettuaan hän kuului Mikkelin läänin Ampumaseuraan. Hän oli mukana perustamassa 1918 Suomen Ampujainliittoa ja hänet valittiin 1919 liiton puheenjohtajaksi.
Rosenqvist kuului Suomen hirviammunnan kertalaukauksien joukkuekilpailun olympiapronssia Tukholmassa 1912 voittaneeseen joukkueeseen. Yksilökilpailussa hän sijoittui 14:nneksi. Vielä 56-vuotiaana hän ampui Viipurin mestaruuskilpailuissa pienoiskiväärillä 395 pistettä. Vuonna 1922 hän voitti hän toisen sijan kiväärikilpailussa Kööpenhaminassa ja 1929 60-vuotiaana hän oli mukana Tukholmassa maailmanmestaruuskilpailussa hirviammuntajoukkueessa.
Suojeluskuntien perustamiseen osallistunut Rosenqvist oli Mannerheimin suosikki suojeluskuntien ylipäälliköksi, mistä virasta tämä kuitenkin kieltäytyi. Hän toimi Mikkelin läänin maaherrana vuosina 1918–1927. Suomen Ampumaurheiluliiton puheenjohtajana Rosenqvist toimi vuodesta 1919 kuolemaansa, vuoteen 1932 saakka.
Rosenqvist oli naimisissa vuodesta 1904 Hilja Braxénin kanssa.
Enteromorpha

| Suolilevät |
| --- | --- |
 Enteromorpha sp.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Varsinaiset viherlevät Chlorophyta
Luokka::  Ulvophyceae
Lahko::  Ulotrichales
Heimo::  Ulvaceae
Suku::  Enteromorpha  Link, 1820
Katso myös
   Enteromorpha Wikispeciesissä   Enteromorpha Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suolilevät (Enteromorpha spp.) ovat vihreitä, suolimaisia ja haarattomia leviä, joiden varressa on epäsäännöllisiä ilmarakkuloita. Suolileviä tavataan matalassa merivedessä kovalla pohjalla, usein laajoina, mattomaisina kasvustoina. Levät menestyvät myös meriveden täyttämissä kallioaltaissa. Suolilevät ovat rehevöitymisestä hyötyviä lajeja.
Suomen rannikolla esiintyvä suolilevä (Ulva intestinalis, ent. Enteromorpha intestinalis) on yksivuotinen kuultavanvihreä levä, jonka putkimainen sekovarsi voi kasvaa viisi senttiä leveäksi ja 40 senttiä pitkäksi.
2000-luvulla on todettu, että Enteromorpha- ja Ulva-suvut ovat sittenkin samaa sukua.
Aiheesta muualla

Aquascope Facts: Enteromorpha intestinalis
Erik Estrada

| Erik Estrada |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Henry Enrique Estrada
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1949 (ikä 75)  New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Joyce Miller   (aviol. 25.11 1979, ero 1980)   Peggy Rowe   (aviol. 19.08 1985, ero 1990) 2 lasta   Nanette Mirkovich   (aviol. 20.09 1997) 1 lapsi
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–
Palkinnot
 Sour Apple (1980)   Star on the Walk of Fame (2007) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Henry Enrique "Erik" Estrada (s. 16. maaliskuuta 1949 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli tähtirooli vuosina 1977–1983 näytetyssä televisiosarjassa CHiPs. Hän oli kyseisestä roolistaan vuonna 1980 ehdolla Golden Globen saajaksi.
Estrada on esiintynyt myös elokuvissa, joiden joukossa on Jättiläinen taivaalla (1974). Hän on jatkanut uraansa menestyksellä myöhemmille vuosikymmenille; vuonna 2007 hänelle myönnettiin tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Erik Estradan virallinen kotisivu (englanniksi)
Erik Estrada Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Erik Estrada Elonetissä.
Esko Rahikainen

Esko Rahikainen (s. 1942) on suomalainen kirjallisuudentutkija, oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti. Hän on Kansalliskirjaston kirjastonhoitaja ja Kansalliskirjasto-lehden päätoimittaja (1982–2012) sekä The National Library of Finland Bulletin -lehden toimittaja 1998–2010.
Rahikainen on tutkinut erityisesti Aleksis Kiveä ja julkaissut Kivestä ja tämän elämänvaiheista ja tuotannosta artikkeleita ja teoksia, kuten Kivi (1984), Lumivalkea liina. Aleksis Kivi ja rakkaus (1998), Metsän poika (2004), Fanjunkars – Aleksis Kiven kirjailijakoti (2008) ja Impivaaran kaski (2009). Lisäksi hän on julkaissut lukuisia sukututkimuksia ja on tutkinut Rahi-alkuisten sukujen historiaa, kirjojen keräilijä Matti Pohtoa sekä kirjailija Helvi Hämäläisen suvun vaiheita ja erityisesti kirjailijan ”runokylää” Somerniemen Härjänojaa.
Esko Rahikainen on suomentanut, sanoittanut ja säveltänyt laulumusiikkia, jota ovat levyttäneet Ajopuut-yhtye, Trio Launis, The Waves ja duo Epa ja Akku. Joitakin lauluja ovat levyttäneet Susanna Haavisto, Eeva-Leena Sariola (Pokela), Liisa Lääveri ja Juha Poikela.
Teoksia

Tähtiä kuin Otavassa. Veijo Meri ja Jaakko Puokka Aleksis Kiven tutkijoina, Lintu, 1980
Rahikka, Rahikainen, Rahikkala. Rahi-alkuisten sukujen historiaa kuudensadan vuoden ajalta, Lintu, 1982
Kivi, Gummerus, 1984, 1989
Westerberg. Kertomus Kymenlaakson ja itäisen Uudenmaan Westerberg-sukujen vaiheista. Lintu 1985
Tie Härjänojaan. Muistiinpanoja kirjailija Helvi Hämäläisen suvun taipaleelta. Lintu, 1987
Hammaspeikko. Amalgaamipaikkojen aiheuttama elohopeamyrkytys. Keskustelua ja tapausselostus. Lintu 1993
Lumivalkea liina. Aleksis Kivi ja rakkaus, Like, 1998
Kylä, kirjailija ja talonemäntä. Muistoja ja muistiinpanoja Helvi Hämäläisestä, Salme Sirrosta ja Somerniemen Härjänojan kylästä, Amanita, 2003
Meri, kallioita. Runoja. / Esko Rahikainen ; Piirrokset: Osmo Walli. Saaristokeskus 1998.
Metsän poika. Aleksis Kiven elämä, Gummerus, 2004.
Fanjunkars. Aleksis Kiven kirjailijakoti, / [teksti: Esko Rahikainen]. Pro Fanjunkars -säätiö ; [Helsinki]: Aleksis Kiven seura, 2008.
Fanjunkars. Alexis Kivis författarhem, / Text: Esko Rahikainen. Svensk översättning: Marina Grotell. Stiftelsen Pro Fanjunkars, Aleksis Kivi-sällskapet. Helsingfors 2009.
Impivaaran kaski. Aleksis Kivi kirjallisuutemme korvenraivaajana. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2009
Isadora. Legenda ja sen miehistö. Laterna Magica 2011
Sinitaivas, heijastuksia. Runoja kuudelta vuosikymmeneltä. Laterna Magica 2013.
Markkula. Ratsutilan vaiheita Lohjan Paksalossa. Lintu 2020
Kuin kesäheinä vainioilla. Sukupolveni musiikkimuistoja. Helsingin Laulelman Ystävät HELY ry 2022. PDF-versio
Toimittanut

Muistoja Aleksis Kivestä. Lintu 1979.
Partiolippukunta Tapiolan Eräpojat r.y. 25 vuotta. Toim. Markku Kytö, Osmo Peitsala, Esko Rahikainen. Helsinki 1980.
Paavo Rahikainen: Tavallinen päivä joella. Sotamuistoja Kannakselta. Lintu 1981.
Onni tulee lauantaina. Runoantologia. Voipaalan Taidekeskus 1993.
Thalatta. Kaukolainoja kirjallisuudesta. Lintu 2002.
Sininen laulu. Runoja ja sävelmiä. Toim. Esko Rahikainen, Pekka Ristola, Netti Walli. Fazer 1977
Suomalaisia kansanlauluja. Finnish Folk Songs. Toim. Esko Rahikainen ja Heikki Uusitalo. Fazer 1984.
Eino Vainio: Jänisjahti. Mettämiehen muistelmii talvisodast. Toim. Esko Rahikainen ja Heli Vainio. Lintu 1990.
Paavo Rahikainen: Artillery Barrage at Taipaleenjoki; Eino Vainio: The Battle of Sikniemi. Two authentic descriptions of combat in the Winter War 1939-1940. Ed. Lauri ja Esko Rahikainen. Transl. Nicholas Mayow. Suomen Sotaveteraaniliitto 1996. Myös saksaksi: Artillerieperrfeuer am Taipaleenjoki, Die Slacht von Sikniemi. Herausg. Ville ja Esko Rahikainen, übers. René J. Bauler. Suomen Sotaveteraaniliitto 2004.
Mundus Librorum. Kirja- ja oppihistoriallisia tutkielmia. Toim. Leena Pärssinen ja Esko Rahikainen. Helsingin yliopiston kirjasto 1996.
Suomalainen maisema. Det finländska landskapet. The Finnish Landscape. Toim. Inkeri Pitkäranta ja Esko Rahikainen. Helsingin yliopiston kirjasto 2002.
Muistiin painettua. Kansalliskirjaston kulttuuriaarteita. Toim. L. Pärssinen ja E. Rahikainen. Helsingin yliopiston kirjasto ja Kustannusosakeyhtiö Otava 2004.
Tryckt i minnet. Kulturskatter i Finlands nationalbibliotek. Översättning: Christoffer von Bonsdorf. Redaktörer: Leena Pärssinen, Esko Rahikainen. Helsingfors universitetsbibliotek, Otava. Helsingfors 2004.
Printed in the Memory. Literary treasures in the National Library of Finland. English translation: Malcom Hicks. Editors: Leena Pärssinen, Esko Rahikainen. Helsinki University Library, Otava. Helsinki 2004.
Agricolasta Aku Ankkaan. Kaikki tallella Kansalliskirjastossa. Toim. L. Pärssinen, E. Rahikainen, H. Ahonen. Kansalliskirjasto 2007.
Anto Leikola. Norsusta nautilukseen. Löytöretkiä eläinkuvituksen historiaan. Toimitus: Ilkka Karttunen; kuvatoimitus: Maria Grönroos, Esko Rahikainen; graafinen suunnittelu ja taitto: Olavi Hankimo. John Nurmisen Säätiö. Helsinki 2012.
Hiiohoi! Lauluja mereltä. John Nurmisen Säätiö. Helsinki 2018
Eurooppalaisia kansanlauluja. Rosebud Books. Helsinki 2021
Aleksis Kiven Seuran lehteä Nummisuutari Rahikainen toimitti vuosina 1986–1992 ja Puuvenepurjehtija-Träbåtsseglaren -lehteä vuosina 1988–1991.
Sarvipäiden saartamana - Aleksis Kiven kirjailijavuodet
Luonnon lumoissa - Aleksis Kiven ja Helvi Hämäläisen runomaisema
Ethelbert Kentiläinen

Ethelbertin patsas Rochesterin tuomiokirkossa.
Ethelbert Kentiläinen, myös Ethelbert I tai Æthelbert Kentiläinen, (k. 24. helmikuuta 616 tai 618) oli Kentin kuningas 560–616. Hän julkaisi anglosaksisten lakien vanhimman säilyneen koodeksin eli lakikokoelman. Se heijasteli mannermaisia vaikutuksia, ja vakiinnutti papiston laillisen aseman sekä useita maallisia sääntöjä. Ethelbert meni naimisiin frankkien kuninkaan Karibert I:n tyttären Berthan kanssa. Kristitty Bertha saattoi vaikuttaa siihen, että Ethelbert salli vuonna 597 paavin lähettää Augustinus Canterburylaisen sekä muita lähetyssaarnaajia Kentiin. Ethelbert antoi lähetyssaarnaajille asuinpaikaksi Canterburyn ja kääntyi mahdollisesti itsekin kristityksi. Hän ei kuitenkaan käännyttänyt kansaa pakolla. Beda Venerabiliksen mukaan Ethelbertin valtakunta käsitti loppuaikoina koko Humberin eteläpuolisen Englannin.
Ethelbald (Mercia)

Ethelbald (Æthelbald) (Kuoli 757) oli Mercian kuningas vuodesta 716 vuoteen 757 eli kuolemaansa saakka. Hänen hallituskaudellaan Mercia nousi mahtavimmaksi kaikista muista Britannian silloisista kuningaskunnista. 
Valtakautensa aikana Ethelbaldilla oli vaikea suhde kirkkoon ja samoihin aikoihin eläneen lähetyssaarnaaja pyhän Bonifatiuksen kanssa. Bonifatius nuhteli kuningasta jatkuvasti lähinnä irstaan ja säädyttömän elämän takia. Kuninkaan erimielisyydet kirkon kanssa ja muut ongelmat jotka varjostivat hänen valtakauttaan myöhempinä vuosina, johtivat lopulta hänen murhaansa vuonna 757. Legendan mukaan hänen omat henkivartijansa surmasivat hänet. Kuninkaana Ethelbaldia seurasi hänen serkkunsa Offa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ethelbert

Ethelbert tai Æthelbert tarkoittaa seuraavia:
Ethelbert Kentiläinen, Ethelbert I, Kentin kuningas 560–616
Æthelbert II, Kentin kuningas 725–762
Ethelbert, Kentin kuningas 858–865, Wessexin kuningas 860–865
Ethelbert Lort Phillips (1857–1943), englantilainen lintutieteilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ethelbert”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Etelä-Häme

Etelä-Hämeen muodostavat Kanta- ja Päijät-Häme (alla) historiallisen Hämeen maakunnan (yllä vihreällä) eteläosassa.
Etelä-Häme on Kanta-Hämeestä ja Päijät-Hämeestä koostuva alue historiallisen Hämeen maakunnan eteläosassa.
Hallinnollisesti Etelä-Hämeen alue on muodostanut kokonaisuuden muun muassa työ- ja elinkeinokeskusten ja ympäristökeskusten aluejaossa.
Aiheesta muualla

Kanta-Hämeen liiton kotisivut
Päijät-Hämeen liiton kotisivut
Ethan Allen

| Ethan Allen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1738 Litchfield, Connecticut, Brittiläinen Amerikka
Kuollut: 12. helmikuuta 1789 (51 vuotta) Burlington, Vermontin tasavalta
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Ethan Allen (21. tammikuuta 1738 Litchfield, Connecticut, Brittiläinen Amerikka – 12. helmikuuta 1789 Burlington, Vermontin tasavalta) oli amerikkalainen uudisraivaaja ja Yhdysvaltain vapaussodan sotilas. Hän oli Vermontin itsenäisyyden puuhamiehiä.