stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miljoona tapaa kuolla lännessä
Juoni

Pelkuri Albert Stark (Seth MacFarlane) tulee jätetyksi, kun hän ei uskalla osallistua pyssytaisteluun, ja tyttöystävä (Amanda Seyfried) lähtee heti toisen miehen (Neil Patrick Harris) matkaan. Kylään saapuu salaperäinen, kaunis nainen (Charlize Theron), joka sattuman kautta ryhtyy auttamaan Albertia löytämään rohkeutensa, ja lopulta he rakastuvat. Paikalle saapuu kuuluisa rikollinen (Liam Neeson), naisen aviomies, ja Albertin täytyy laittaa saamansa rohkeus testiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Seth MacFarlane  | … |  Albert Stark   |
|  Charlize Theron  | … |  Anna   |
|  Amanda Seyfried  | … |  Louise   |
|  Neil Patrick Harris  | … |  Foy   |
|  Giovanni Ribisi  | … |  Edward   |
|  Sarah Silverman  | … |  Ruth   |
|  Liam Neeson  | … |  Clinch Leatherwood   |
|  Christopher Hagen  | … |  George Stark   |
|  Wes Studi  | … |  Cochise   |
|  Rex Linn  | … |  Sheriffi/kertoja   |
|  Alex Borstein  | … |  Millie   |
|  Ralph Garman  | … |  Dan   |
|  John Aylward  | … |  Pastor Wilson   |
|  Amick Byram  | … |  Marcus Thornton   |
Vastaanotto > Tuotto

Avausviikonloppunaan elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain 17,1 miljoonaa dollaria, noin 25 % vähemmän kuin elokuvalta oli odotettu.
Vastaanotto > Arvostelut

Elokuva on saanut kriitikoilta lähinnä huonoja arvosteluja. Domen Aki Lehti antoi elokuvalle puoli tähteä viidestä kirjoittaen, että ”Kakkahuumoria viljelevä leffa on ihan sitä itseään: löyhkäävä kasa, joka kannattaa kiertää todella kaukaa.” Hän myös arvosteli elokuvantekijä Seth MacFarlanen näyttelemistä ja kutsui häntä lahjattomaksi ja karismattomaksi. Kaksi tähteä elokuvalle antanut Episodin Päivi Laajalahti totesi, että ”elokuvan huumori on välillä hauskaa ja oivaltavaa”, mutta ”MacFarlane tuntuu niin ihastuneelta pieru- ja panovitseihinsä, että ne tyrkytetään katsojalle vaikka väkisin.”
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 96 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 33 prosenttia oli positiivisia.
| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Dome Aki Lehti:  
Episodi Päivi Laajalahti:  
Filmgoer Kreeta Korhola:  
Film-O-Holic Joonas Alanne:  
Helsingin Sanomat Pertti Avola:  
Iltalehti Tuomas Riskala:  
Ilta-Sanomat Taneli Topelius:  
MTV  Minna Karila:  
V2  Jari Tapani Peltonen :
Aiheesta muualla

Miljoona tapaa kuolla lännessä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Close Combat

| Close Combat |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Atomic Games CSO Simtek Strategy 3 Tactics
Julkaisija:  Microsoft Strategic Simulations, Inc. Matrix Games Slitherine
Suunnittelija:  Keith Zabalaoui
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategia
Alusta:  Macintosh, Windows, Xbox
Ensijulkaisu:  Close Combat (1996)
Viimeisin julkaisu:  Close Combat: Last Stand Arnhem (2010)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Close Combat on Atomic Gamesin kehittämä julkaisema reaaliaikainen strategiapelisarja. Close Combateissa pelaaja komentaa joukkueen tai komppanian kokoista pientä yksikköä ja johtaa sitä toisen maailmansodan taisteluissa suoraan ylhäältä kuvatussa maastossa.
Close Combat > Lyhyesti

Viisi alkuperäistä Close Combat -peliä olivat tosiaikaisia, ylhäältä kuvattuja kahden pelaajan taktisia sotapelejä. Jokainen peleistä kuvasi tapahtumia jollakin Euroopan sotarintamalla toisessa maailmansodassa. Sarjan ensimmäisissä peleissä joukot koostuivat jalkaväestä ja panssaroiduista yksiköistä, mutta myöhemmin mukaan tuli myös pelialueen ulkopuolista tykistöä ja ilmatukea. Vaikka taistelukenttä on kuvattu ylhäältäpäin, maaston korkeuserot ja monikerroksiset rakennukset on mallinnettu mukaan myöhempiin sarjan peleihin. Yleisesti peli painotti realismia ja mallinsi johdettujen yksiköiden henkistä tilaa, mukaan lukien paniikki, karkaaminen ja antautuminen. Vaikka peli kuvasi väkivaltaa ja sisälsi sotaisan äänimaailman, se oli riittävän piirretynoloinen, jotta ESRB saattoi antaa sille kaikille ikäryhmille soveltuvan leiman.
Close Combat > Kehittäminen ja levitys

Close Combat suunniteltiin alun pitäen tietokonepeliversioksi Avalon Hillin Advanced Squad Leader -lautapelistä. Atomic Games oli jo kehittänyt useita pelejä Avalon Hillille, mukaan lukien Operation Crusader, Staligrad, Over the Reich ja Third Reich. Avalon Hillin kompuroidessa lopulta sen tuhoon johtaneessa taloudellisessa kriisissä, Atomic Games katkoi siteet lautapeliyritykseen, keräsi valmiiksi saadut työn osat ja valmisti pelin Microsoftille. Ensimmäiset kolme Close Combatia olivat huomionarvoisia, koska ne olivat harvoja Microsoftin julkaisemia pelejä. Viimeiset kaksi alkuperäissarjan peliä julkaisi kuitenkin Stategic Simulations, Inc.
Close Combat > Uutuudet peleissä

Close Combat -pelit sisälsivät kolme uutta keksintöä:
Psykologisen mallin käytön pelin taistelijoista. Monissa muissa tosiaikastrategioissa yleisesti käytetyt taktiikat, kuten ”rushaus”, eivät toimineet Close Combateissa, koska sotilaat tuleen joutuessaan hakivat suojaa, saattoivat kieltäytyä käskyistä ja jopa karata raskaassa tulessa ja tappioiden kasvaessa. Oman onnensa nojaan unohdetut tai vakavia tappioita kokeneet yksiköt toimivat täysin arvaamattomilla tavoilla.
Pelissä oli kokemusmalli, jonka ansiosta reserviläisyksiköiden ja uusien miesten kokemattomuus painotti niiden odotettavissa olevaa heikompaa suoriutumista veteraaniyksiköitä vastaan.
Pelissä oli mallinnettuna myös ammusmäärät. Ammukset loppuivat nopeasti raskaisiin tulitaisteluihin juuttuneilta yksiköiltä, mutta joukot pystyivät keräämään kaatuneiden vihollissotilaiden ammukset talteen. Ammusten täysin loputtua joukot joutuivat taistelemaan pistimillä tai pahimmassa tapauksessa antautumaan mille tahansa lähestyvälle vihollisyksikölle.
Close Combat > Taktiikka

Yllä mainittujen mallinnettujen ominaisuuksien vuoksi peli vaati realististen sotilastaktiikoiden käyttöä, esimerkiksi suojan käyttöä joukkoja sijoitellessa, väijytyksiä ja savun ja näköesteiden hyödyntämistä edetessä. Tehokas johtaminen, kuten komentoketjun eheänä pitäminen, ammustenkäytön hallinta tulikurilla ja joukkojen, erityisesti kokemattomampien, säästäminen turhilta suorilta rynnäköiltä, olivat tarpeen pelissä selviämiseksi.
Näistä syistä Close Combat -pelit eivät vedonneet kaikkiin. Verrattain rauhallinen ja varovainen pelityyli oli usein palkitsevin ja parhaiten toimiva.[lähde? ] Pelille omistautuneiden fanien mukaan tämän tahdinmuutoksen sisäistettyään pelit imivät sisäänsä täysipainoisen jännityksensä avulla.[lähde? ]
Close Combat > Pelit

Close Combat -sarjaan kuuluu viisi varsinaista, yksi hyvin samankaltainen, yksi julkaisematon ja yksi tulossa oleva peli:
Close Combat – Tapahtumapaikkana Pohjois-Ranska Omaha Beachilta sisämaahan Saint-Lôon, pelaaja ohjaa saksalaisia tai amerikkalaisia hiekkarannoista ja pensasrivistöistä taistelevia joukkoja.
Close Combat: A Bridge Too Far – Tapahtumapaikkana Alankomaat operaatio Market Gardenin aikaan, pelaaja ohjaa saksalaisia tai brittiläisiä, yhdysvaltalaisia ja puolalaisia joukkoja, jotka taistelevat strategisesti tärkeiden siltojen hallinnasta.
Tämä versio mainitaan tosiaikastrategioiden kaikkien aikojen Top-10-listalla GameSpyssä ja 50 kaikkien aikojen parhaan pelin listalla PC Gamer Magazinessa.
Close Combat III: The Russian Front – Kuvaa Saksan koko kampanjaa Neuvostoliittoa vastaan, pelaaja ohjaa joko saksalaisia tai neuvostoliittolaisia joukkoja tasangoilla ja kaupungeissa. Tässä pelissä ei ole muista peleistä löytyvää strategisten siirtojen vaihetta.
Close Combat: Battle of the Bulge – Tapahtuu Ardenneilla talven 1944 hyökkäyksen aikaan, pelaaja pelaa joko saksalaisena tai yhdysvaltalaisena lumisissa metsissä.
Close Combat: Invasion Normandy – Jälleen Normandiassa – tällä kertaa Utah Beachillä – nyt taistellaan Cotentinin niemen hallinnasta joko saksalaisena tai yhdysvaltalaisena, maastojen vaihdellessa pelloilta kaupunkeihin.
Road to Baghdad – Kuvaa Irakin sotaa, käyttää Close Combatin pelimoottoria, kehittäjänä Atomic Games.
Close Combat: Marines – Atomic Gamesin Yhdysvaltain Puolustusministeriölle kehittämä peli, jota hyödynnetään merijalkaväen kouluttamisessa.
Close Combat: Red Phoenix – Toinen uusista Close Combat -sarjan peleistä. Red Phoenix perustuu Larry Bondin kirjaan ja muistuttaa tunnelmaltaan alkuperäisiä pelejä, mutta tapahtumat sijoittuvat tällä kertaa nykypäivään ja Korean niemimaalle (ei tällä näkymin koskaan tule julkaistuksi).
Close Combat: Cross of Iron – Matrix Gamesin julkaisema Close Combat III: The Russian Front (III) pelistä tehty uudelleenjulkaisu, joka käyttää vanhaa pelimoottoria, mutta lisää siihen muun muassa paremman tekoälyn, tuen modauksille ja uusia nettipeliominaisuuksia.
Close Combat: Modern Tactics - Uudelleenjulkaistu Marines
Close Combat: Wacht am Rhein - Uudelleenjulkaistu Battle of the Bulge (IV)
Close Combat: The Longest Day - Uudelleenjulkaistu Invasion Normandy (V)
Close Combat: Last Stand Arnhem - Ensimmäinen Matrix gamesin julkaisema Close Combat, joka ei ole suora uudelleenjulkaisu. Pelin mekaniikka perustuu The Longest Day:n designiin, mutta tapahtumat taas sijoittuvat Close Combat II:n aikaan, Operaatio Market - Gardeniin (Hollanti, 1944).
Close Combat: Panthers in the Fog - Ensimmäinen 32 - bittistä grafiikkaa käyttävä peli. Saatavana Steamista. Sijoittuu Operaatio Lüttich:iin (Mortainin vastahyökkäys, Normandia 1944)
Close Combat: Gateway to Caen - Sijoittuu operaatio Epsomiin (Odonin 1.taistelu, Normandia 1944)
Close Combat > Modit

Close Combat -sarjalla on suuri modausyhteisö, minkä ansiosta alkuperäiset pelit ovat eläneet normaalia pidempään. Esimerkiksi Close Combat 3:lle on tehty Tuntematon sotilas -henkeen Finland mod sopivine karttoineen, digitoituine murteisine lausahduksineen kaikkineen.
Close Combat: First to Fight

Close Combat: First to Fight on ryhmäpohjainen 3D-ampumispeli Rainbow Six -pelisarjan malliin. Tapahtumapaikkana on Beirut Libanonissa. Se kehitettiin yhteistyössä Yhdysvaltain merijalkaväen kanssa. Se säilyttää muista Close Combat -peleistä tutun psykologisen mallin, mutta eroaa näistä muuten äärimmäisen paljon.
3D-versiot

Kehittäjä Eric Young on yrittänyt Close Combatin julkaisemista 3D-pelinä muutaman kerran. Hän työskenteli aikanaan myös monien Atomicin Close Combatien hyväksi.
Vuonna 2002 julkaistu GI Combat oli ensimmäinen yritys tehdä 3D-Close Combat. Peli ei ollut taloudellinen menestys, ja Young siirsi projektin Matrix Gamesille, joka julkaisi Eric Young’s Squad Assault: West Frontin vuonna 2003. Viimeksi mainittu keräsi kriitikoilta negatiivisiä arvioita, vaikka monet pelaajat jyrkästi puolustivatkin sitä. Kritiikki kohdistui pääasiassa käyttöliittymäasioihin ja ajoneuvojen ja sotilaiden reitinhakuun 3D-maailmassa.
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Atomic Games (englanniksi)
Close Combat Series (englanniksi)
Mohamed Bouguerra

| Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten judo.Alle 20-vuotiaiden nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten judo.Alle 20-vuotiaiden nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten judo.Alle 20-vuotiaiden nuorten MM-kilpailut  | Maa:   Tunisia> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Budapest 2004 | alle 73 kg |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Mauritius 2006 | alle 90 kg |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Pronssia | Alger 2007 | alle 90 kg |  |
Mohamed Bouguerra (s. 10. kesäkuuta 1986) on tunisialainen judoka, joka voitti Afrikan nuorten mestaruuden vuonna 2005. Hän sijoittui myös kolmanneksi vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, alle 90 kiloisten sarjassa.
Musta kilpikonna

Xuanwu räystästiilessä
Musta kilpikonna (玄武 pinyin: xuánwǔ, kirjaimellisesti tumma soturi; japani: kanji 玄武, hiragana げんぶ; korea: 현무; vietnam: Huyềnvũ) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä.  Sitä kutsutaan myös nimellä "Pohjoisen tumma soturi" (北方玄武 běifāng xuánwǔ), koska sanaa "kilpikonna" käytetään päivittäisessä kielenkäytössä ilmaisemaan kielteisiä seksuaalisväritteisiä asioita ja näin sen käyttöä puheessa pidetään hyvien tapojen vastaisena. Se on pohjoisen, talven ja keskiyön symboli.
Tähdistöä voidaan kuvata kolmella tapaa:
kilpikonna
kilpikonna ja käärme, usein käärme kietoutuneena kilpikonnan ympärille
soturi, jonka jaloissa on käärme ja kilpikonna
Mustan kilpikonnan seitsemän tähtikuviota

Mustan kilpikonnan tähdistö koostuu seitsemästä xiusta eli tähtikuvioista:
斗 Dǒu Vakka
牛 Niú Härkä
女 Nǚ Neito
虚 Xū Tyhjiö
危 Wēi Katto (Vaara)
室 Shì Huone
壁 Bì Seinä
Ministerivaltiosihteeri

Ministerivaltiosihteeri (ruots. ministerstatssekreterare) oli virkamies, joka esitteli Venäjän keisarille Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevat asiat. Hän toimi siten linkkinä Suomen senaatin ja Venäjän hallinnon välillä. Ministerivaltiosihteerin viraston asemapaikkana oli Pietari ja monet viraston tehtävistä antoivat sille myös edustuston luonnetta. Viraston yhteydessä toimi myös Suomen passivirasto.
Lain mukaan ministerivaltiosihteerin tuli olla Suomen kansalainen, mutta sortovuosien aikana vuosina 1900–1905 ja 1913–1917 virkaan oli nimitettynä venäläinen henkilö. Ministerivaltiosihteerin virasto lakkautettiin vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen, 28. kesäkuuta 1918.
Ministerivaltiosihteerin apuna toimi Suomen asiain komitea.
Luettelo ministerivaltiosihteereistä

Nimike ministerivaltiosihteeri otettiin käyttöön 1834, tätä ennen puhuttiin valtiosihteeristä. Venäjän väliaikaisen hallituksen aikana nimettiin ministerivaltiosihteerin tehtävään lyhyeksi aikaa Suomen asiain komissaari, Fjodor Roditšev.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 Valtiosihteeri
| Valtiosihteeri | Valtiosihteeri | Virka-aika |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Mihail Speranski | 1809–1811 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Robert Henrik Rehbinder | 1811–1834 |  |  |  |  |  |  |  |
 Ministerivaltiosihteeri
| Ministerivaltiosihteeri | Ministerivaltiosihteeri | Virka-aika |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Robert Henrik Rehbinder | 1834–1841 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Alexander Armfelt | 1842–1876 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Emil Stjernvall-Walleen | 1876–1881 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Theodor Bruun | 1881–1888 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Casimir Ehrnrooth | 1888–1891 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Woldemar von Daehn | 1891–1898 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Victor Procopé vt. | 1898–1899 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Vjatšeslav von Plehwe | 1900–1904 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Edvard Oerstroem vt. | 1904–1905 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Constantin Linder | 1905 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | August Langhoff | 1906–1913 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Vladimir Markov | 1913–1917 |  |  |  |  |  |  |  |
 Suomen asiain komissaari
| Komissaari | Komissaari | Virka-aika |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Fjodor Roditšev | 1917 |  |  |  |  |  |  |  |
 Ministerivaltiosihteeri
| Ministerivaltiosihteeri | Ministerivaltiosihteeri | Virka-aika |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Carl Enckell | 1917 |  |  |  |  |  |  |  |
Ministerivaltiosihteerin apulaiset

Lars Gabriel von Haartman 1825–1830
Alexander Armfelt 1834–1841
Fredrik Stewen 1844–1851
Constantin Fischer 1851–1856
Emil Stjernvall-Walleen 1856–1876
Casimir Palmroth vt. 1876–1877, vakinainen 1877–1880
Theodor Bruun 1881
Casimir Ehrnrooth 1882–1888
Woldemar von Daehn 1889–1891
Victor Napoleon Procopé 1891–1900
Carl Alexander Armfelt vt. 1900–1901
Edvard Oerstroem vt. 1901–1902, vakinainen 1902–1906
Fredrik Björnberg 1906–1909
Paul von Etter 1909–1913
Platon Ivanov 1913–1917
Dmitri Protopopov 1917
Helmikuun vallankumouksen jälkeen apulaisen virkaa ei enää täytetty, mutta sitä käytännössä hoiti valtiosihteerinviraston neuvotteleva virkamies, myöhempi kansliapäällikkö K. G. Idman.
Aiheesta muualla

Tietoa valtiosihteerinviraston asiakirjojen tutkimisesta (Arkistolaitos)
Valtiosihteerinvirasto Pietarissa kasvatti Suomelle diplomaattikuntaa, Ulkoasiainhallinnon matrikkeli
Geschichte der Behordenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917
Tiden före Finlands självständighet: skötseln av utrikesärenden under autonomin (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitsuo Katō

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mitsuo Katō
Syntymäaika: 22. tammikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1976–1983 | Mitsubishi Motors | 61 (7) |
Maajoukkue
| 1979 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mitsuo Katō (jap. 加藤 光雄, Katō Mitsuo; s. 22. tammikuuta 1953) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Katō debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1979.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Mister Miracle

Mister Miracle on kolmen kuvitteellisen supersankarin nimi, jotka esiintyvät DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Mister Miracle #1:ssä huhtikuussa 1971 ja sen loi Jack Kirby.
Muussa mediassa > Animaatiossa

Scott Freen versio Mister Miraclesta esiintyi useissa sanomattomissa cameo-rooleissa animaatiosarjan Superman: The Animated Series jaksossa "Apokolips...Now! Part II", Batman of the Future sarjan jaksossa "The Call" ja Justice League sarjan jaksossa "Twilight". Hänellä oli ensimmäinen puherooli Justice League Unlimited sarjan jaksossa "The Ties That Bind", jossa häntä ääninäytteli Ioan Gruffudd aikuisena ja Zack Shada lapsena.
Scott Freen versio Mister Miraclesta esiintyi Batman: The Brave and the Bold -animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Yuri Lowenthal.
Scott Freen versio Mister Miraclesta esiintyi Justice League Action animaatiosarjan jaksossa "It'll Take a Miracle!", jossa häntä ääninäytteli Roger Craig Smith.
Scott Freen versio Mister Miraclesta esiintyi cameo-roolissa Harley Quinn animaatiosarjan jaksossa "Inner (Para) Demons", jossa häntä ääninäytteli Andy Daly.
Vaihtoehtouniversumin versio Mister Miraclesta esiintyi takaumassa animaatioelokuvassa Justice League: Gods and Monsters.
Videopeleissä

Mister Miracle esiintyi ei-pelattavana hahmona DC Universe Online -pelissä.
Mister Miracle esiintyi pelattavana hahmona Lego DC Super-Villains -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Roger Craig Smith.
Carol Vadnais

| Carol Vadnais |
| --- | --- |
 Vadnais vuonna 1978
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1945 Montreal, Quebec
Kuollut: 31. elokuuta 2014 (68 vuotta) Laval, Quebec
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1966–1983
Seurat:  Montreal Canadiens (NHL)   Houston Apollos (CHL)   Oakland Seals (NHL)   California Golden Seals (NHL)   Boston Bruins (NHL)   New York Rangers (NHL)   New Jersey Devils (NHL)
Valmennusura
Vuodet:  1983–1987
Seurat:  New York Rangers (83–85) Verdun Jr. Canadiens (85–87)
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Montreal Canadiens | 1968  |
|  | Boston Bruins | 1972  |
Carol Marcel Vadnais (25. syyskuuta 1945 Montreal, Quebec – 31. elokuuta 2014 Laval, Quebec) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Vadnais voitti urallaan kahdesti Stanley Cupin, valittiin kuusi kertaa NHL:n tähdistöotteluun ja pelasi yli tuhat NHL:n runkosarjaottelua. Puolustajana pelannut Vadnais oli lopettaessaan viimeisiä pelaajia jotka olivat pelanneet Original Six aikakaudella (1942–1967).
Ura > Junioriura

Vadnais pelasi aluksi hyökkääjän paikalla, mutta siirtyi viimeisenä juniorikautenaan puolustajaksi. Juniorina Vadnais pelasi kotikaupunkinsa Montrealin seuroissa. Kaudella 1963–1964 Vadnais teki Montreal N. D. G. Monarchsin riveissä 88 tehopistettä 44 pelaamassaan ottelussa. Seuraavat kaksi kautta Vadnais pelasi Ontario Hockey Associationin junioriliigan Montreal Junior Canadiensissa. Kahden kauden aikana Vadnais pelasi 104 ottelua, joissa syntyi 48 tehopistettä.
Syksyllä 1966 Vadnais oli mukana Montreal Canadiensin leirillä ja sai leirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kokoonpanosta.
Ura > NHL-ura alkaa: Montreal 1966–1968

1966–1967 oli Vadnaisin ensimmäinen kausi NHL:ssä, ja hän pelasi juuri Canadiensin riveissä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa Vadnais pelasi 26. helmikuuta 1967 Chicago Black Hawksia vastaan Chicago Stadiumilla. Hän pelasi kauden aikana lopulta yksitoista NHL-ottelua Suurin osa kaudesta kului Canadiensin farmijoukkueen, Houston Apollosin, riveissä Central Hockey Leaguessa. Canadiensin riveissä Vadnais pääsi pelaamaan myös yhden pudotuspeliottelun.
Kaudella 1967–1968 Vadnais pelasi jo 31 NHL-ottelua ja teki myös uransa avausmaalin. Suurin osa kaudesta kului kuitenkin taas Houstonissa, missä Vadnais pelasi 36 ottelua ja teki 26 tehopistettä. Vadnais sai jälleen pelata yhden pudotuspeliottelun. Canadiens voitti Stanley Cupin, joten myös Vadnais merkittiin historiankirjoihin Cupin voittaneena pelaajana.
Ura > Nousukiito: Oakland 1968–1972

Vuoden 1968 Intraleague Draftissa 12. kesäkuuta 1968 toista kautta NHL:ssä pelannut Oakland Seals nappasi Vadnaisin joukkueeseen. Vadnaisin tultua joukkueeseen Oakland nousi divisioonan jumbopaikalta divisioonan toiseksi. Vadnais teki joukkueen puolustajista eniten maaleja ja pisteitä, mutta otti myös koko joukkueesta eniten jäähyjä. Vadnaisin tehotilasto oli myös surkea -18, sillä ainoastaan Bert Marshallin teholukema -24 oli huonompi. Vadnais valittiin myös kauden 1968–1969 tähdistöotteluun.
Vadnais uusi kaudella 1969–1970 maali- ja piste-ennätyksensä, kun hän teki 76 ottelussa 24 maalia ja antoi 20 maalisyöttöä. Maaliennätys pysyi voimassa koko Vadnaisin uran. Vadnais voitti joukkueensa maalipörssin ja oli kolmas pistepörssissä. Teholukema oli kuitenkin jälleen pahasti miinuksella, nyt lukema oli -24. Hän voitti ylivoimaisesti joukkueen sisäisen jäähypörssin, kun hän kärsi 212 rangaistusminuuttia. Kyseessä oli Vadnaisin yhden kauden ennätys. Koko liigan jäähypörssin voitti Chicago Blackhawksin puolustaja Keith Magnuson, joka keräsi vain yhden minuutin enemmän rangaistuksia. Vadnais valittiin jälleen tähdistöotteluun.
Kaudeksi 1970–1971 joukkueen nimi muuttui muotoon California Golden Seals. Vadnais pelasi ainoastaan 42 ottelua koko kaudella: hän ei enää urallaan pelannut niin vähän yhdellä kaudella. Vadnais oli silti joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja, kun 36 ottelua enemmän pelannut Ron Stackhouse onnistui tekemään kuusi pistettä enemmän.
Vadnaisin viimeiseksi kaudeksi Oaklandissa jäi kausi 1971–1972. Vadnais pelasi Golden Sealsissa 52 ottelua, kunnes 23. huhtikuuta 1972 Golden Seals vaihtoi Vadnaisin Boston Bruinsiin. Vadnaisin kanssa Bostoniin matkusti Don O’Donoghue ja Golden Seals sai vaihdossa Reggie Leachin, Rick Smithin sekä Bob Stewartin. Vadnaisin perässä oli myös Montreal, joka osallistui tarjouskilpailuun saadakseen hänet takaisin kotikaupunkiinsa. Vadnais oli siirrostaan huolimatta kauden jälkeen joukkueen sisäisen puolustajien maalipörssin voittaja, ja pistepörssissä edelle oli ainoastaan Dick Redmond.