stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinbadin uudet seikkailut

| Sinbadin uudet seikkailut> The 7th Voyage of Sinbad |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nathan H. Juran
Käsikirjoittaja:  Kenneth Kolb
Perustuu:  Tuhat ja yksi yötä kirjaan
Tuottaja:   Charles H. Schneer  Ray Harryhausen 
Säveltäjä:  Bernard Herrmann
Kuvaaja:  Wilkie Cooper
Leikkaaja:   Jerome Thoms  Edwin H. Bryant 
Erikoistehosteet:  Ray Harryhausen
Pääosat:   Kerwin Mathews  Torin Thatcher  Kathryn Grant  Richard Eyer  Alec Mango 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures Corporation  Morningside Productions 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1958
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinbadin uudet seikkailut (engl. The 7th Voyage of Sinbad) on Nathan H. Juranin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen fantasiaseikkailuelokuva vuodelta 1958. Pääosissa ovat Kerwin Mathews, Torin Thatcher, Kathryn Grant, Richard Eyer ja Alec Mango.
Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen. Tämän elokuvan myötä Harryhausen siirtyi hirviöelokuvista fantasiaan. Elokuvasta tuli sekä kaupallinen menestys että arvostelumenestys. Se oli myös Harryhausenin ensimmäinen värielokuva, ja siinä nähtävää Sinbadin ja luurangon välistä taistelua pidettiin Britanniassa liian pelottavana.
Sinbadin uudet seikkailut on ensimmäinen kolmesta Columbia Picturesin tuottamasta Sinbad-elokuvasta. Kaksi jälkimmäistä osaa ovat Sinbad, merten sankari (The Golden Voyage of Sinbad, 1973) ja Sinbad ja tiikerinsilmä (Sinbad and the Eye of the Tiger, 1977).
Elokuva perustuu arabialaisissa Tuhannen ja yhden yön saduista tunnetun Sindbad Merenkulkijan seikkailuihin. Elokuvan alkuperäisnimestä huolimatta siinä kuvattu Sinbadin retki ei perustu niinkään hänen seitsemänteen matkaansa, vaan tarinassa on enemmän yhteistä Sinbadin kolmannen ja viidennen retken kanssa.
Juoni

Kun paha velho Sokurah on kutistanut prinsessa Parisan, Sinbadin täytyy ottaa tehtäväkseen etsiä hirviöiden saari parantaakseen prinsessan ja estääkseen sodan. Retkellään Sinbad kohtaa muun muassa jättimäisen Rok-linnun, lohikäärmeen ja kyklooppeja.
Aiheesta muualla

Sinbadin uudet seikkailut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sinbadin uudet seikkailut Elonet.
Sitku

Sitku on yhtye, jonka muodostavat laulaja-kitaristi Rosa-Maria ja räppäri Tiia Karoliina. Duo julkaisi keväällä 2017 Helsinkiin sekä lämmittelemällä Haloo Helsinki! -yhtyettä Hulluuden Highway -kiertueen keikoilla. Sitku esiintyi samana vuonna myös muun muassa Tubeconissa ja Helsinki Priden puistojuhlassa.
Yhtyeeltä ilmestyi huhtikuussa 2018 "Täs on ollu vähän kaikenlaista" -esikoisalbumi. Live-kokoonpanoon kuuluvat Rosa-Marian ja Tiia Karoliinan lisäksi rumpali Jakke Saarinen, sekä tuottaja Erno Laitinen.
Julkaisut

Täs on ollu vähän kaikenlaista Sony Music Finland, Ratas
Videot

Helsinkiin (2017)
Hirveä Pari (2017)
Happee (2018)
Heissulivei (2018)
Aiheesta muualla

Sony Music (Arkistoitu – Internet Archive)
Dex Viihde (Arkistoitu – Internet Archive)
Sima Bahous

Sima Bahous
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sima Sami Bahous (arab. سيما سامي بحوث‎, 26. kesäkuuta 1956) on jordanialainen diplomaatti ja virkailija, joka on tehnyt pitkän uran Yhdistyneiden kansakuntien järjestöissä. Vuodesta hän on toiminut 2021 Yhdistyneiden kansakuntien apulaispääsihteerinä ja UN Womenin pääsihteerinä.
Koulutus

Hänellä on englantilaisen kirjallisuuden kandidaatin tutkinto Jordanian yliopistosta, maisterin tutkinto kirjallisuudesta ja draamasta Essexin yliopistosta, sekä tohtorin tutkinto  joukkoviestinnästä ja kehitysyhteistyöstä Indianan yliopistosta.
Ura

Vuosina 1994 - 1995 Bahous työskenteli  Unicefin viestintäpäälikkönä. 1996 -1997 hän työskenteli Maailman terveysjärjestö WHO:n kehitystyön asiantuntijana. Vuonna 1998 - 2001 hän työskenteli Jordanian kuningas Husseinin ja kuningatar Noor Al Husseinin säätiöiden johtajana. 2002 - 2005 hän työskenteki Jordanian kuningasperheen hovin viestinnässä ja myöhemmin kuninkaan neuvonantajana. Vuosina 2006 - 2008 Hän toimi Jordanian viestintäneuvoston puheenjohtajana. Vuosina 2008 - 2012 Bahaus toimi Arabiliiton apulaisjohtajana Egyptissä. 2012 - 2016 hän oli Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman varajohtaja sekä kehitysohjelman arabialueiden johtaja. Vuonna 2016 hänet nimitettiin  Yhdistyneiden kansakuntien Jordanian edustajaksi. Syyskuussa 2021 hänet valittiin UN Womenin pääsihteeriksi.
Yksityiselämä

Bahous  on naimissa ja hänellä on tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sima Bahous Wikimedia Commonsissa
Sofi Häkkinen

Sofi Häkkinen: Luuranko (2020) Materiaali: makaronit ja kuumaliima. Koko: n. 170cm. Kuvaaja: Iida-Liina Linnea
Sofi Häkkinen (s. 24. tammikuuta 1990 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija ja ohjaaja. Häkkinen oli Seinäjoen Taidehallin Kesäkuvataiteilija vuonna 2020.  Häkkinen asuu ja työskentelee Helsingissä.
Häkkinen on valmistunut kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2016 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2018. Hän on opiskellut kuvataidetta myös Lapin yliopistossa ja Saksassa Universität der Künste Berlinissä (UdK). Häkkinen kirjoitti gradunsa Aalto-yliopistolle huumorista nykytaiteessa.
Häkkinen on tehnyt veistoksia mm. makaroneista. Hän on ollut toteuttamassa useita kuvanveistäjä Hanna Vihriälän teoksia sekä Viikin tekniikan museossa olevaa Taina Väisäsen suunnittelemaa Hehkulamppupilveä.
Häkkinen on myös monitaideryhmä Recover Laboratoryn perustaja ja toinen ohjaaja. Häkkinen toimii myös videotaiteilijana, ja hänen liveprojisointejaan on nähty muun muassa muusikko Maija Vilkkumaan, rap-artisti Pyhimyksen konserteissa sekä Penkinlämmittäjät-televisiosarjassa. Monitaiteen alalla  toimiva Häkkinen on tehnyt erilaisten poikkitaiteellisten performanssien lisäksi esimerkiksi kuvataidenäyttelyitä näyttelijä Riku Niemisen kanssa.
Aiheesta muualla

Sofi Häkkisen verkkosivut
Skeletal Family

Skeletal Family on englantilainen goottirockyhtye, joka on perustettu Keigleyssä, West Yorkshiressa joulukuussa 1982. Bändi perustettiin ryhmän The Elements jäljelle jääneistä jäsenistä. Bändi otti nimekseen Davied Bowien biisin nimen "Chant of the Ever Circling Skeletal Family" albumilta Diamond Dogs.
Kokoonpano > Nykyiset jäsenet

Stan Greenwood – kitara (1982–1986, 2002–2009, 2012–)
Roger "Trotwood" Nowell – basso (1982–1986, 2002–2009, 2012–)
Anne-Marie Hurst – laulu (1982–1985, 2002, 2012–)
Adrian Osadzenko – rummut (2012–)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Ian "Karl Heinz" Taylor – koskettimet/saksofoni (1982–1983, 2002–2009)
Steve Crane – rummut (1982–1983)
Howard Daniels – rummut (1983)
Martin Henderson – rummut (1983–1985, 2002–2009)
Richard "Dik" Hawkins – rummut (1985)
Kevin Hunter – rummut (1985–1986)
John Clarke – guitar (1985–1986)
Katrina Phillips – laulu (1985–1986, 2002)
Claire Bannister – lulu (2002–2009)
Johnny Lorrimer – basso (2009)
Owen Richards – kitara (2012)
Studioalbumit

Burning Oil (1984)
Futile Combat (1985)
Sakura (2005)
Songs of Love, Hope & Despair (2009)
Shūsaku Hirasawa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Shūsaku Hirasawa
Syntymäaika: 5. maaliskuuta 1949 (ikä 75)
Syntymäpaikka: Akita, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 165 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1967–1978 | Hitachi | 160 (20) |
Maajoukkue
| 1972–1974 | Japani | 11 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Shūsaku Hirasawa (jap. 平沢 周策, Hirasawa Shūsaku; s. 5. maaliskuuta 1949 Akita) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Hirasawa debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1972. Hän on pelannut 11 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Signy Coleman

Signy Coleman (s. 4. heinäkuuta 1960 Marinin piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjasta Tunteita ja tuoksuja, jossa hän on esittänyt liikemies Victor Newmanin (Eric Braeden) sokeaa vaimoa Hope Adams Newmania. Tästä roolityöstä hänelle myönnettiin Emmy-palkintoehdokkuus vuonna 1994.
Tunteiden ja tuoksujen lisäksi Coleman on näytellyt saippuasarjoissa Santa Barbara ja Unelmien pelikenttä. Hän on myös vieraillut useissa muissa sarjoissa, esimerkiksi Chicagon lääkäreissä ja Salaisissa kansioissa.
Aiheesta muualla

Signy Coleman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sigrid Aminoff

Sigrid Aminoff o. s. Oxenstierna (1904–1994) oli ruotsalainen kreivitär ja taidemaalari joka asui Suomessa vuosina 1933–1952, ensin Pekkalan kartanossa Ruovedellä ja sitten vuodesta 1940 Wiikin talossa Someron Hirsjärvellä.
Aminoff opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa ja teki pitkiä matkoja Afrikkaan, Italiaan ja Ranskaan. Hän maalasi impressionistisella tekniikalla maisemia, asetelmia ja muotokuvia. Aminoff kokeili myös pointillistista ja informalistista maalaustapaa. Viimeksi hän asui Tukholmassa jossa hänellä oli ateljee Djurgårdenissa sekä kesäpaikka Skånessa.
Maalauksia

Hedelmäpuut kukkivat, öljymaalaus. 1938
Syysmaisema, öljymaalaus. 1942
Kevättalvea, öljymaalaus. 1942
Debeira, piirustus. 1964
Sommitelma (Birger Carlstedt)

Birger Carlstedtin Sommitelma.
Sommitelma on Birger Carlstedtin (1907–1975) vuonna 1953 maalaama öljyväriteos kankaalle, kooltaan 100,5 cm × 81 cm. Maalaus hankittiin Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1995.
Sommitelma kuuluu Carlstedtin loppukauden abstraktiin ja konkretistiseen vaiheeseen, joka alkoi teoksesta Marokkolaisnainen (1949), jossa konkretismin kaksiulotteinen maailma kohtaa kubismin ja joka on pitkälti samanlainen kuin Sommitelma. Jälkimmäinen teos ei kuitenkaan sisällä esineellisyyttä.
Carlstedtilta tunnetaan kaksi abstraktia sommitelmaa jo vuodelta 1932. Hän asui Pariisissa vuosina 1930–1931, ja siellä vaikutti tuolloin esimerkiksi Art Concret -ryhmä. Jo aiemmin Helsingin taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1926–1928 Carlstedt päätyi varsinkin värien ja muotojen jännitteiden pariin. Funktionalismiin ja saksalaisen Bauhausin ideoihin hän tutustui tässä koulussa.
Aiheesta muualla

Sommitelma.[vanhentunut linkki] Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla.
Songs from the Crystal Cave

| Songs from the Crystal Cave Steven Seagal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Tuottaja(t): Al Anderson, Tyrone Downie, Shaun Fisher, Steven Seagal, Ric Wake, Chris Wonzer
 Tyylilaji: blues, blues rock
 Levy-yhtiö: Nonsolo Blues, Warner Special Marketing
Steven Seagalin muut julkaisut
|   | Songs from the Crystal Cave 2005 | Mojo Priest 2008 |
Songs from the Crystal Cave on ensisijaisesti näyttelijänä tunnetun Steven Seagalin vuonna 2005 ilmestynyt esikoisalbumi. Seagal itse laulaa ja soittaa kitaraa levyllä. Levy yhdistelee kantria, maailmanmusiikkia, poppia ja rockia. Monet lauluista heijastavat Seagalin henkistä ja buddhalaista taustaa.
Levyllä esiintyvät myös muusikot Stevie Wonder ja Lady Saw.
Seagal on joskus tuottanut soundtrackeja elokuviinsa. Muun muassa kappale ”Girl It’s Alright”, esiintyy elokuvassa Into the Sun.
Kappaleet

Girl It’s Alright – 3.52
Don’t You Cry – 4.59
Music – 4.15
Better Man – 4.29
Route 23 – 4.32
My God – 3.59
Lollipop – 4.36 (Ronald & Rubyn ja myöhemmin The Chordettesin vuoden 1958 kappaleen coverversio)
Not for Sale – 4.58
Dance – 3.34
Jealousy – 4.22
War – 3.47
Strut – 3.06
Goree – 6.00
The Light – 4.55
Aiheesta muualla

Songs from the Crystal Cave discogs.com -sivustolla
Sinbad, merten sankari

| Sinbad, merten sankari> The Golden Voyage of Sinbad |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gordon Hessler
Käsikirjoittaja:   Brian Clemens  Ray Harryhausen 
Perustuu:  Tuhat ja yksi yötä kirjaan
Tuottaja:   Charles H. Schneer  Ray Harryhausen 
Säveltäjä:  Miklós Rózsa
Kuvaaja:  Ted Moore
Leikkaaja:  Roy Watts
Lavastaja:  Fernando Gonzalez
Erikoistehosteet:  Ray Harryhausen
Pääosat:   John Phillip Law  Caroline Munro  Tom Baker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Morningside Productions  Columbia Pictures Corporation 
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuottaja Charles Schneer ja näyttelijä Caroline Munro 1974 Amsterdamissa Sinbad, merten sankari -elokuvan ensi-illassa.
Sinbad, merten sankari (engl. The Golden Voyage of Sinbad) on Gordon Hesslerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen fantasiaseikkailuelokuva vuodelta 1973. Pääosissa ovat John Phillip Law, Tom Baker, Takis Emmanuel, Caroline Munro, Douglas Wilmer ja Martin Shaw. Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen.
Sinbad, merten sankari on toinen kolmesta Columbia Picturesin tuottamasta Sinbad-elokuvasta. Ensimmäinen on Sindbadin uudet seikkailut (The 7th Voyage of Sinbad, 1958) ja kolmas Sinbad ja tiikerinsilmä (Sinbad and the Eye of the Tiger, 1977).
Elokuva perustuu arabialaisissa Tuhannen ja yhden yön saduissa esiintyvän Sindbad Merenkulkijan seikkailuihin.
Juoni

Aarteenetsintämatkallaan Sinbad (John Phillip Law) kohtaa esimerkiksi myyttisen homunculuksen eli keinotekoisesti valmistetun pienoisihmisen sekä outoja petoja ja myrskyjä. Hänen vihollisensa on pahan taikuuden harjoittaja Koura. Sinbadin kumppanina matkalla on muun muassa orjatyttö Margiana (Caroline Munro), jonka kämmeneen on tatuoitu mystinen silmä. Sinbad on aiemmin nähnyt tytön unessa.
Palkinnot

Elokuva on saanut vuoden 1973 parhaan fantasiaelokuvan Saturn-palkinnon.
Aiheesta muualla

Sinbad, merten sankari Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
Sinbad, merten sankari Elonetissä (elonet.fi) (englanniksi)
Sofoklís Schortsanítis

| Sofoklís Schortsanítis> Σοφοκλής Σχορτσανίτης |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Sofoklís Schortsanítis
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1985 (ikä 39) Tiko, Kamerun
Kansalaisuus:   Kreikka
Koripalloilija
Lempinimi:  ”Big Sofo”
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  208 cm
Paino:  142,5 kg
NBA-varaus:  34. varaus 2003 (Los Angeles Clippers)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2000–2003 2003–2004 2004–2005 2005–2010 2010–:  Iraklis Thessaloniki BC Pallacanestro Cantù Aris Thessaloniki BC Olympiakos BC Maccabi Tel Aviv BC
Maajoukkueet
2003–:   Kreikka
Aiheesta muualla
www.bigsofo.gr
FIBA
| Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Kreikka> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Japani 2006 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Puola 2009 |  |  |
Sofoklís Schortsanítis (kreik. Σοφοκλής Σχορτσανίτης; s. 22. kesäkuuta 1985 Tiko, Kamerun) on kreikkalainen koripalloilija. Schortsanítis on tunnettu isosta koostaan ja hänen lempinimensäkin on Big Sofo.
Schortsanítis oli mukana Kreikan koripallomaajoukkueessa voittamassa MM-hopeaa vuonna 2006 ja EM-pronssia vuonna 2009. Hänet valittiin myös Pekingin olympialaisiin Kreikan maajoukkueeseen.
Nuoruus

Sofoklís Schortsanítisin kreikkalainen isä Konstantínos Schortsanítis lähti 1980-luvulla Kreikasta työasioiden vuoksi Kameruniin. Siellä hän tapasi Sofoklísin kamerunilaisen äidin, Georgetten. Perheeseen syntyi poikavauva 22. kesäkuuta 1985 Tikon kaupungissa Kamerunissa. Poika sai nimekseen Sofoklís.
Perhe muutti pian isän työasioiden perässä takaisin Kreikkaan, Alexandroúpoliin. Sieltä perhe muutti vielä Xánthin kautta Kaválaan. Kaválassa 12-vuotias Sofoklís aloitti koripallon pelaamisen. Hän oli ikäisekseen erittäin suuri ja voimakas. Hänen taitonsa sekä suuri kokonsa huomattiin nopeasti ja hän pääsikin pelaamaan junioreiden maajoukkueisiin.
Aiheesta muualla

Schortsanítisin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kreikan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2006
4 Papaloukás ·
5 Schortsanítis ·
6 Zísis ·
7 Spanoúlis ·
8 Vasilópoulos ·
9 Fótsis ·
10 Chatzivréttas ·
11 Ntikoúdis ·
12 Tsartsarís ·
13 Diamantídis ·
14 Papadópoulos ·
15 Kakioúzis

Päävalmentaja Giannákis
Kreikan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2009
4 Kalampokis ·
5 Bouroúsis ·
6 Zísis ·
7 Spanoúlis ·
8 Calathes ·
9 Fótsis ·
10 Printezis ·
11 Glyniadákis ·
12 Kaimakoglou ·
13 Koufos ·
14 Perperoglou ·
15 Schortsanítis

Päävalmentaja Kazlauskas
Yhdistyneiden kansakuntien historia

YK:n jäsenvaltiot liittymisvuosineen
Yhdistyneet kansakunnat perustettiin toisen maailmansodan jälkeen 24. lokakuuta 1945 San Franciscossa Kansainliiton korvaajaksi.
Atlantin julistuksesta Yhdistyneiksi kansakunniksi

Alun perin Yhdistyneet kansakunnat perustettiin liittoutuneiden maiden perustalle. Yhdistyneitä kansakuntia olivat ne maat, jotka liittyivät Winston Churchillin ja Franklin Rooseveltin 14. elokuuta 1941 taistelulaiva HMS Prince of Walesilla allekirjoittamaan kahdeksan kohdan Atlantin julistukseen. Julistuksessa määriteltiin Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan toista maailmansotaa koskevia tavoitteita, ja sitä on verrattu Yhdysvaltain presidentti Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelmaan. Atlantin julistus oli osa Rooseveltin politiikkaa liittää Yhdysvallat toiseen maailmansotaan Britannian puolelle kuitenkaan sotaa itse julistamatta.
Akselivaltoja vastaan taistelleet liittoutuneet 26 valtiota allekirjoittivat tammikuussa 1942 Yhdistyneiden kansakuntien julistuksen, jonka pohjana toimi Atlantin julistus ja jossa käytettiin ensimmäistä kertaa termiä Yhdistyneet kansakunnat. Liittoutuneiden lisäksi julistuksen allekirjoitti 21 muuta valtiota. Britannian, Kiinan, Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton edustajat määrittelivät lokakuussa 1943 Moskovan julistuksissa, että kansainvälisen rauhan ylläpitämiseksi oli perustettava kansainvälinen järjestö. Sen hallintorakenteita alettiin suunnitella Dumbarton Oaksin konferenssissa lokakuussa 1944. Jaltan konferenssissa helmikuussa 1945 sovittiin kansakuntien kokouksien järjestämisestä San Franciscossa.
Yhdistyneiden kansakuntien peruskirja laadittiin huhti–kesäkuussa 1945 kokoontuneessa San Franciscon konferenssissa, jossa oli edustettuna 46 valtiota. Pohjana käytettiin ehdotuksia, jotka oli aiemmin laadittu Dumbarton Oaksin ja Jaltan konferensseissa. Peruskirjan allekirjoitti 26. kesäkuuta 1945 San Franciscossa 50 valtiota ja Puola myöhemmin 15. lokakuuta 1945. Se astui voimaan 24. lokakuuta 1945, kun turvallisuusneuvoston viisi pysyvää jäsentä ja suurin osa muista YK:n silloisista jäsenvaltioista oli sen ratifioinut.
YK:n jäsenyys määriteltiin avoimeksi kaikille ”rauhaa rakastaville valtioille”, jotka hyväksyvät peruskirjan vaatimukset ja ovat järjestön mielestä halukkaita ja kykeneviä täyttämään nämä vaatimukset käytännössä. Toisessa maailmansodassa hävinneellä puolella olleet valtiot saattoivat liittyä jäseniksi vasta myöhemmin, kun niiden suhteet voittajiin oli saatu sopimuksin selvitetyksi.
Kylmän sodan aika

Kun 51 valtion edustajat kokoontuivat Lontoossa tammikuussa 1946 ensimmäisiin tapaamisiin, maailmanpoliittinen tilanne oli jo muuttumassa. Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin piti helmikuussa puheensa, jossa hän kertoi maailman olevan jakaantunut kahteen taloudelliseen ja poliittiseen järjestelmään. Britannian pääministeri Winston Churchill julisti maaliskuussa, että rautaesirippu on jakanut Euroopan. Eurooppa jakautui lopullisesti kahteen toisilleen vihamieliseen liittoumaan, kun Nato perustettiin huhtikuussa 1949.
YK:n ensimmäiset vuosikymmenet olivat pitkälti Yhdysvaltojen valtakautta. Se näkyi erityisesti kansainvälistä kauppaa määritelleessä GATT-sopimuksessa, Kansainvälisessä valuuttarahastossa (IMF) ja Maailmanpankissa, jotka sisäistivät nopeasti Yhdysvaltojen taloudellisen ylivallan. YK:n hallinnollinen pääpaino oli alkuun ollut turvallisuusneuvostossa, mutta se siirtyi yleiskokoukseen, joka oli keskeisessä asemassa Yhdysvaltain ja sen liittolaisten taistelussa sosialistisia valtioita vastaan. Uusia jäseniä valittiin nihkeästi, ja sosialistimailla oli hyvin heikot mahdollisuudet saada enemmistö yleiskokoukseen.
Vaikka kylmä sota vaikutti YK:n tehokkuuteen sen ensimmäisinä vuosikymmeninä, se sai aikaan kuitenkin myös monia myönteisiä kehitysaskelia. Vuonna 1948 YK antoi ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen, ja samana vuonna se lähetti ensimmäiset rauhanturvaajansa Lähi-itään ja Etelä-Aasiaan. YK toimi myös aktiivisesti toisen maailmansodan jäljiltä olleiden pakolaisten puolesta, mikä johti vuonna 1950 pakolaisjärjestö UNHCR:n perustamiseen.
Kiinan kansantasavallan perustamista 1. lokakuuta 1949 seurasi Kiinan ja Neuvostoliiton liittouma ja heinäkuussa 1950 Korean sodan käynnistyminen. Sota oli YK:n ensimmäinen vakava haaste. Neuvostoliitto boikotoi turvallisuusneuvoston istuntoja, joissa Kiinan tasavalta edusti Kiinaa. Neuvostoliiton vaatimus Kiinan kansantasavallan jäsenyydestä sai aikaan sen, että Yhdysvallat liittolaisineen kykeni käymään Korean sodan (1950–1953) YK:n nimissä. Näin Neuvostoliiton liittolaiset, Pohjois-Korea ja sitä tukevat kommunistisen Kiinan vapaaehtoiset, voitiin tuomita hyökkääjinä YK-järjestelmänkin puitteissa.[lähde? ] Korean sodan yhteydessä hyväksyttiin niin sanottu ”Uniting for Peace” -päätoslauselma, joka antoi Korean operaation valvonnan Yhdysvaltain asevoimille. Päätöslauselma hyödynnettiin myös Suezin ja Unkarin kriiseissä 1956, Lähi-idän kriisissä 1958 ja Kongossa 1960.
Yleiskokouksen merkitys kasvoi entisestään, kun turvallisuusneuvoston toiminta käytännössä halvaantui Neuvostoliiton alettua käyttää ahkerasti veto-oikeuttaan. Neuvostoliitto vastusti päätöslauselmia vuosina 1946–1965 kaikkiaan 103 kertaa, kun Yhdysvallat puolestaan teki ensimmäisen vetonsa vasta 1970. Neuvostoliiton innokas veto-oikeutensa käyttäminen johtui Yhdysvaltojen valta-asemasta. Yhdysvallat liittolaisineen pyrki nostamaan esille ihmisoikeuksia, taloudellista kehitystä ja kollektiivista turvallisuutta, mutta Neuvostoliitto painotti valtioiden itsemääräämisoikeutta.
Kaksinapaisuudesta moni-ilmeisemmäksi

Yhdistyneiden kansakuntien jäsenistö alkoi hiljalleen monipuolistua 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa, jolloin YK:hon hyväksyttiin 43 uutta valtiota. Ne olivat pääasiassa entisiä siirtomaita, jotka valtasivat nopeasti kaksi kolmasosaa paikoista. Järjestön ilme ja sen kaksinapainen suhtautuminen maailmanpoliittisiin kysymyksiin alkoikin uusien jäsenten myötä muuttua ja saada uusia näkökulmia. Moni uusista valtiosta ei ollut valinnut puoltaan lännen ja idän välisessä taistelussa, ja 25 tällaista valtiota perustivat vuonna 1961 Sitoutumattomien maiden liikkeen. Sitoutumattomien maiden liikkeen keskeisiä huolenaiheita oli talouden epätasainen jakautuminen etelän ja pohjoisten valtioiden välillä. Ensimmäisessä kauppa- ja kehityskonferenssissa 1964 perustettiin G77-ryhmittymä huolehtimaan siitä, että kehitysapu pysyy YK:n toiminnan keskiössä.
Yhteiskunnalliset kysymykset, kehitysyhteistyö, naisten aseman parantaminen ja ihmisoikeudet nousivat 1960- ja 1970-luvuilla entistä keskeisimmiksi aiheiksi. YK:n kehitysohjelma perustettiin 1965. Se on johtanut siitä saakka monia kansainvälisiä kehitystoimintaprojekteja. YK järjesti 1970-luvulla 15 sosiaalisia ja taloudellisia asioita käsitellyttä maailmankonferenssia. Niistä ensimmäinen oli vuonna 1972 Tukholmassa järjestetty maailmankonferenssi ympäristökysymyksistä ja viimeinen vuonna 1980 Kööpenhaminassa pidetty YK:n naisten vuosikymmenen maailmankonferenssi.
Yhdysvaltain vaikutusvalta YK:ssa romahti kehitysmaiden tulon myötä. Se myös hyökkäsi kehitysmaiden ja sitoutumattomien maiden politiikkaa vastaan ja vaati niiltä poliittisten vaatimusten lisäksi vastuunottoa. Yhdysvallat irtautui järjestön toiminnasta, kun se ei enää pystynyt toteuttamaan sen avulla omaa politiikkaansa. Neuvostoliitollakin oli omat vaikeutensa yleiskokouksen kanssa, joten erityisesti Intia, Brasilia ja Japani onnistuivat vahvistamaan omaa asemaansa.