stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Plan S
Plan S -julkilausuman tukijat > Tukijoiksi ilmoittautuneita > Kansallisia organisaatioita

Alankomaat: Netherlands Organisation for Health Research and Development (ZonMw);
Australia: Council of Australian University Librarians ja Australasian Open Access Strategy Group
Britannia: National Institute for Health Research (NIHR);
Kiina: National Science Library (NSL), National Science and Technology Library (NSTL), National Natural Science Foundation of China;
Portugali: Fundação para a Ciência e Tecnologia|Portuguese Foundation for Science and Technology (FCT);
Ruotsi: Swedish Research Council (Vetenskapsrådet);
Saksa Deutsche Forschungsgemeinschaft (DFG);
Sveitsi: Schweizerischer Nationalfonds (SNF);
Arvioita suunnitelmasta

Ensikommenteissaan esimerkiksi tiedelehti Nature arvioi syyskuussa 2018 julkilausuman ensimmäisen version pohjalta, että Plan S estäisi tiukasti tulkittuna tieteentekijöitä julkaisemasta työtään noin 85 prosentissa tiedelehdissä, mukaan luettuna vaikutusvaltaisissa Naturessä tai Sciencessa. Lehden mukaan joulukuussa 2017 vain noin 15 prosenttia tiedelehdistä julkaisi työt välittömästi avoimella tavalla (open access). Yli kolmanneksella tiedelehdistä on maksumuuri tutkimusartikkeleille, ja sallii vapaasti luettavan artikkeliversion vasta vähintään kuuden kuukauden viiveen jälkeen. Tämä lähestuminen on esimerkiksi yhdysvaltalaisen terveystieteiden suurrahoittajan NIHn hyväksymä. Tieteen hybridijulkaiseminen on kasvattanut suosiota 2010-luvulla. Erityisesti hybridijulkaisemisen kieltäminen Plan S:n osana on Naturen mukaan aiheuttanut huolta monissa tiedekustantajissa; tämän julkaisutavan osuus oli 45 prosenttia Scopus-tietokannan vuoden 2016 julkaisuista.
Plan S:n rahoittajaorganisaatioiden rahoittamaa tutkimusta on toistaiseksi vasta verraten pieni osa koko tieteen kentästä. Erään vuonna 2019 julkaistun selvityksen mukaan Clarivaten Web of Sciencessa vuonna 2017 indeksoiduista artikkeleista ainoastaan 6,4 prosenttia oli Plan S:n rahoittajien rahoittamaa. Tämä arvio lienee kuitenkin Plan S -julkilausuman vaikutuksia aliarvioiva, sillä suorien Plan S rahoittajien ohella esimerkiksi useat keskeiset Kiinan tieteen rahoittaja- ja julkaisijatahot (esimerkiksi NSFC, vuosibudjetti runsas 30 mrd. juania (2018)) sekä Saksan suurin tiederahoittaja (Deutsche Forschungsgemeinschaft, DFG; vuosibudjetti runsas 3,4 mrd. eur (2018) ) ovat antaneet tukensa Plan S:n periaatteille. Tämä nostanee merkittävästi avoimen tiedejulkaisemisen osuutta, sillä Kiina on noussut maailman suurimmaksi tieteentekijämaaksi Yhdysvaltojen ohi.
Aiheesta muualla

Suomalaiset tiedelehdet DOAJ-rekisteriin (13.12.2019) (Arkistoitu – Internet Archive) (julkaisufoorumi.fi)
Riitta Porkka (2019-07-23) Avointa julkaisemista APC-maksuilla | Open Access Publishing with APCs (uef.fi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Plan S
Käännös suomeksi
US Raonnaise

US Raonnaise on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1921 koillisranskalaisessa Raon-l'Étapen kunnassa Vosgesin departementissa.
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Ranskan National2018–2019
Boulogne |
Bourg-Péronnas	|
Chambly |	
Cholet	|
Concarneau |	
Drancy	|
Dunkerque |	
Laval |
L'Entente |	
Le Mans |
Lyon-Duchère |
Marignane-Gignac |	
Pau	|
Quevilly-Rouen |	
Rodez |
Tours |	
Villefranche
Sarvikummun rautatieasema

Sarvikummun rautatieasema (lyh. Sak) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Heinäveden Sarvikummun kylässä rataosuudella Pieksämäki-Joensuu. Asema sijaitsee lähellä Sarvikummun kyläkeskusta. Paikalle valmistui Thure Hellströmin suunnittelema Pieksämäki-Joensuu välin tyyppiasema 1938. Sarvikummun liikenteellinen merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi, ja asema muutettiin miehittämättömäksi toukokuussa 1971. Henkilöliikenne asemalle loppui 28.5.1989, ja liikennepaikka on lakkautettu. Laiturirakenteet ja sivuraiteet on purettu mutta asemarakennus on yhä olemassa.
Aiheesta muualla

Kuvia Sarvikummun asemalta
Alfons Håkans

| Alfons Håkans Oy Ab |
| --- | --- |

Tunnuslause:  "We Make It Happen"
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1945
Perustaja:  Alfons Håkans
Toimitusjohtaja:  Jussi Keveri
Puheenjohtaja:  Julius Håkans
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Toimiala:  Meriliikenteen tavarankuljetus
Liikevaihto:   50 milj. euroa (2022)
Liikevoitto:   14 milj. euroa (2022)
Henkilöstö:  205 (2022)
Omistaja:  Håkans-suku
Kotisivu:  www.alfonshakans.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alfons Håkans Oy Ab on suomalainen vuonna 1945 perustettu meripalveluihin erikoistunut perheomisteinen yritys, joka tarjoaa muun muassa satamahinausta, satamajäänmurtoa, öljynporauslauttojen hinausta, erilaisia merikuljetuksia, pelastusoperaatioita ja telakkatoimintaa. Yritys on Itämeren suurin yksityinen varustamo alusten lukumäärällä mitattuna.
Alfons Håkans -konserniin kuuluu myös jalkapalloseura FC Interin taustayhtiö FC Inter Turku Oy.
Historia > Håkansin saha Petsmossa (1896-1931)

Håkansien varustamosuku polveutuu maanviljelijä Abraham Håkansista (synt. 23. maaliskuuta 1850, Koivulahti). 1800-luvun lopulla Pohjanmaan alueella perinteiset elinkeinot, kuten tervanpoltto, laivanrakennus ja merenkulku, alkoivat hiipua, ja sijoituksia siirrettiin sahoihin. Vuonna 1896 Abraham päätti siirtyä maanviljelystä teollisuuteen ja perusti yhdessä kaksikymppisen poikansa Johannes Håkansin kanssa höyrysahan Petsmoon. Saha rakennettiin strategisesti Kyröjoen suistohaaraan, josta oli hyvät uittoväylät ja meriyhteydet. Liikekumppanina Håkansien hankkeessa toimi naapurikylän maanviljelijä Anders Johan Sand.
Petsmon saha oli merkittävä investointi, ja sen käynnistyminen nosti Abrahamin arvostettuun asemaan paikallisyhteisössä. Saha tuotti lankkuja paikallisiin rakennustarpeisiin ja toi teollistumista alueelle, joka oli muuten kalastajien ja pienviljelijöiden asuttamaa. Maaliskuussa 1897 saha kuitenkin tuhoutui tuhopoltossa vain muutama kuukausi sen käynnistämisen jälkeen. Saha oli alivakuutettu, eikä Abrahamilla, Johanneksella ja Sandilla ollut varoja sen jälleenrakentamiseen. He päättivät myydä rauniot Hugo Sjöblomille, joka rakensi sahan uudelleen ja jatkoi sen toimintaa.
Johannes päätti lähteä Amerikkaan etsimään parempaa toimeentuloa. Hän matkusti laivalla Yhdysvaltoihin, missä suomalaiset siirtolaiset työskentelivät usein metsissä ja kaivoksissa. Johannes palasi Suomeen vuonna 1905, mukanaan ansaittuja säästöjä. Samana vuonna Johannes osti takaisin Petsmon sahan yhdessä yhtiökumppaninsa Johan Sandin kanssa. Hankinta vahvisti Håkansin yrittäjäsuvun vaikutusvaltaa alueella, ja Petsmon sahasta kehittyi vuosien varrella merkittävä osaksi paikallista teollisuutta. Vuonna 1910 Johannes ja Johan tekivät sahasta yhtiön, Håkans & Sand. Sahan työntekijöiden määrä kasvoi, ja se työllisti huomattavan määrän paikallisia asukkaita. Kilpailu puuraaka-aineesta oli kovaa, ja liiketoimintaa haittasivat korkeat puun hinnat, heikot liikenneolot sekä vaarallinen merireitti. Saha kärsikin suurista tappioista, kun se paloi toistamiseen syyskuussa 1913. Vaikka saha oli vakuutettu, korvaukset eivät riittäneet kattamaan vahinkoja. Johannes päätti kuitenkin rakentaa sahan uudelleen, ja uusi saha jatkoi toimintaa vielä saman vuoden aikana.
Vuonna 1914 Håkans & Sand lisäsivät sahan tuotantoa ja monipuolistivat toimintaa, muun muassa perustamalla kalalaatikkotehtaan. Samana vuonna Håkans ja hänen liikekumppaninsa ostivat höyryhinaajan, Hurtigin, tukkien kuljettamista ja sahan logistiikan parantamista varten. Håkansit hankkivat pian lisää hinaajia ja proomuja sahan kasvaessa. Saha kasvoi pian Koivulahden suurimmaksi työnantajaksi ja merkittäväksi toimijaksi Pohjanmaan sahateollisuudessa. Sahan kasvun myötä Johannes lisäsi sahatuotantoa ostamalla vuonna 1914 Raippaluodosta Storfjärdenin höyrysahan, jonka koneet siirrettiin Petsmoon.
Historia > Håkansit itsenäistymisvuosina (1914-1918)

Ensimmäisen maailmansodan syttymisen kesän 1914 jälkeen suomalaiset alkoivat perustaa suojeluskuntia ja valmistautua itsenäisyyteen. Koivulahdella kyläläiset kokoontuivat syksyllä 1915 jääkäriliikkeen tiimoilta, ja pian nuoria miehiä lähti Petsmosta jään yli Ruotsiin ja edelleen Saksaan salaiseen jääkärikoulutukseen. Aktiviteetteihin osallistuivat muun muassa Edvard Berts ja Johannes Björkman, jotka pakenivat santarmeja ja auttoivat jääkäreitä siirtymään Saksaan. Vuonna 1917 jääkärit salakuljettivat aseita Saksasta Suomeen, ja Petsmon ja Koivulahden kyläläiset osallistuivat näiden aseiden purkamiseen ja piilottamiseen. Aseiden salakuljetus oli vaarallista, ja siihen liittyi suuri riski joutua venäläisten sotilaiden käsiin.
Joulukuussa 1917 venäläinen partio Norrminnesta tai Västerhankmosta sai ilmeisesti vihiä Vikminnen alueella sijaitsevasta asekätköstä. Partio otti mukaansa Petsmosta Johannes Håkansin teini-ikäisen Evert-pojan pakottaen hänet näyttämään tietä. Jossain Petsmon, Jungsundin ja Kaukaluodon välillä venäläiset näkivät jäihin juuttuneen veneen, joka oli lastattu aseilla. Veneen ympärillä oli suojeluskuntalaisia, mukaan lukien Johannes Håkans. Venäläispartion saapuminen asekätkölle johti ammuskeluun. Suojeluskuntalaisten joukossa ampui ja latasi Johannes Håkans. Evert, Johanneksen poika, löytyi välikohtauksen jälkeen kuolleena venäläispartion kuolleiden miesten ja hevosten keskeltä. Tammikuussa 1918 Koivulahden ja Petsmon suojeluskuntalaiset osallistuivat Vaasassa venäläisten aseistariisumiseen, ja heistä muodostettiin Sepänkylän kolonna, jonka Mannerheim kävi tervehtimässä. Vaasa vapautettiin venäläisistä ilman vahinkoja, ja suojeluskuntalaiset jatkoivat toimintaansa paikallisten esikuntien järjestäminä. Johannes Håkans oli merkittävä rahoittaja Koivulahden suojeluskunnan uudelleenjärjestäytymisessä syksyllä 1918.
1920-luku oli sahateollisuudelle vaihtelevaa aikaa. Euroopan jälleenrakentavat metropolit tarjosivat markkinoita sahatavaralle, ja Suomi nousi maailman johtavaksi sahatavaran viejäksi. Vuonna 1924 Johannes Håkans osti muut osakkaat ulos ja jatkoi sahan toimintaa yksin, pian yhdessä poikansa Alfonsin kanssa. Alfons suoritti koulunsa ja hankki sahateknikon pätevyyden Ruotsin Härnösandissa.
Lokakuun 8. päivänä 1928 saha joutui jälleen katastrofin kohteeksi, kun sen öljymakasiini syttyi tuleen ja palo levisi höylärakennukseen sekä navettaan, jotka tuhoutuvat täysin. Sammutusväkeä saapui Petsmosta ja lähikylistä, ja Vaasasta tuli apuun kaksi paloautoa. Tuli levisi höylärakennukseen ja navettaan, ja vaikka sammutusväki saapui paikalle, osa sahasta tuhoutui kokonaan. Vakuutus ei kattanut kaikkia vahinkoja, ja sahatoiminta jouduttiin lopettamaan.
Historia > Diamantiksen pelastusoperaatio (1930)

Syksyllä 1929 kreikkalainen rahtialus Diamantis matkasi Hollannista Perämeren Haaparantaan noutamaan propsia. Lokakuun 9. päivänä sakea sumu nousi Merenkurkussa, ja alus eksyi reitiltä. Kapteeni Marco Lyras ohjasi laivan vahingossa Valinin matalalle, missä terävät kivet repäisivät peräruuman auki ja aiheuttivat vakavia vaurioita. Meripelastusalukset yrittivät turhaan irrottaa Diamantiksen, mutta matala vesi ja myrskyt estivät pelastustoimet. Diamantis jäi talveksi mereen, ja se julistettiin käytännössä hylkyksi.
Diamantiksen kapteeni antoi meriselityksen Vaasassa, ja onnettomuuden syyksi todettiin sumu ja myrsky. Miehistö palasi Kreikkaan, ja alus jäi Lloydin valvontaan. Hylky laitettiin myyntiin, ja irtaimisto huutokaupattiin.
Keväällä 1930 Johannes Håkans ja muiden kumppaneiden kanssa osti hylyn 150 000 markalla. 19-vuotias Alfons Håkans kannusti isäänsä tähän riskialttiiseen hankintaan, toivoen perheelleen suurta taloudellista voittoa. Alfons kokosi kylän nuorista seitsemän hengen pelastusmiehistön ja hankki tarvikkeita, mukaan lukien sukelluspuvun. Saman vuoden syksynä Alfons oli kerryttänyt kokemustaan pelastusoperaatioista nostamalla kaksi Vaasan saaristoon uponnutta alusta, mutta tästä huolimatta pitivät vakinaiset pelastusyhtiöt Diamantiksen nostoa lähes toivottomana tehtävänä.
Jään sulamisen jälkeen Diamantis seisoi vakaasti kölillään. Kesällä Håkansin miehistö tyhjensi aluksen hiililastista ja tutki pohjan reiät, jotka todettiin paikattaviksi. Aluksen höyrykattila käynnistettiin, mikä mahdollisti pelastustyöt, kuten aluksen tyhjentämisen ja ympärillä olevien kivien räjäyttämisen. Pelastajat työskentelivät intensiivisesti kolme viikkoa putkeen pelastaakseen Diamantiksen. Sukeltajat sementoivat vedenalaisia vuotoja, vaikka työskentelyolosuhteet olivat äärimmäisen raskaat. Alfonsin Saksasta hankkima pumppu tyhjensi vettä aluksesta, mutta karikot vaikeuttivat pelastustöitä, ja epätoivo alkoi vallata pelastajia. Pelastustyöt venyivät pitkiksi, mutta Alfons miehistöineen onnistui lopulta saamaan aluksen kellumaan ja hinaukseen useiden kuukausien työn jälkeen.
Elokuussa 1930, monien vastoinkäymisten jälkeen, Diamantis irtosi kiviltä, ja hinaajat vetivät sen Vaskiluotoon. Laiva oli tarkoitus siirtää telakalle, mutta viime hetkellä betoni ei ehtinyt kuivua, ja Diamantis upposi uudelleen. Syyskuussa 1931 Diamantis vihdoin hinattiin Mansikkasaaren telakalle, jossa sitä valmisteltiin myyntiin. Vaaralliset myrskyt kuitenkin vaikeuttivat tilannetta, ja laiva upposi useita kertoja, mikä johti suuriin lisäkustannuksiin. Lopulta, huhtikuussa 1932, helsinkiläinen Oskar Moser osti Diamantiksen 130 000 markalla, ja laiva päätettiin purkaa romuksi.
Diamantiksesta saadut tulot eivät riittäneet kattamaan pelastusoperaation kustannuksia, ja Håkansin perhe kärsi merkittäviä taloudellisia tappioita. Tappioiden seurauksena Petsmon saha meni konkurssiin, ja lähes kaikki Håkansin omaisuus, mukaan lukien perheen koti ja sahalaitos, myytiin huutokaupassa. Tämä merkitsi Håkansin ensimmäisen suuren pelastusoperaation loppua, josta seurasi 230 000 markan tappio ja perheen taloudellinen romahdus.
Historia > Alfons Håkans Oy:n alkuvaiheet (1945–1973)

Alfons Håkans (1909–1980), Johanneksen poika, perusti vuonna 1945 omaa nimeään kantavan yrityksen, Alfons Håkans Oy:n. Yhtiön ensimmäinen osoite sijaitsi Vaasassa osoitteessa Klemetinkatu 8. Hinaajaliiketoiminta kukoisti metsäteollisuuden ympärillä, ja uusi yhtiö keskittyi puutavaran kuljetukseen, hinaustöihin, jäänmurtoon, meripelastukseen sekä vaativiin sukellustöihin. Alfons Håkans osti ensimmäisen oman hinaajansa, Fakirin, vuonna 1946. Alus oli kätevä ja siihen oli vastikään asennettu Alfonsin suunnittelema häkämoottori, sillä dieseliä oli vaikea saada, erityisesti siviilialuksille. Fakir toimi häkämoottorilla vuoteen 1957 asti, jolloin se korvattiin Volvon dieselmoottorilla.
Alfons osti pyöreää puutavaraa rannikon pieniltä metsänomistajilta ja myi tukit sahoille. Loput puutavarat, kuten kaivospölkyt ja paperipuu, hän möi ulkomaille, erityisesti Euroopan hiilikaivoksille ja paperiteollisuudelle. Hän myös hinasi puut itse sopiviin luonnonsatamiin, joissa ne lastattiin aluksiin ja vietiin ulkomaille, esimerkiksi Uumajan Holmsundin teollisuuskeskittymään Ruotsissa.
Alfonsin puutavarakauppa perustui hänen hyvään tuntemukseensa rannikon metsätalonpojista ja metsätaloudesta. Hän osti puut, järjesti niiden kaadon ja myi pyöreänä puutavarana eteenpäin. Suuri osa tästä kaupasta suuntautui Ruotsin puolelle, missä paperiteollisuus oli keskittynyt. Alfons oli saanut sahateknikon koulutuksen Härnösandissa, mikä tuki hänen liiketoimintaansa.
Liikemies Alfons Håkans saavutti mainetta uhkarohkeilla meripelastusoperaatioillaan. Marraskuussa 1952 hollantilainen moottorilaiva ajautui kiville Merenkurkussa ja kärsi vakavia vaurioita. Pelastusoperaatio todettiin liian haastavaksi, mutta Alfons Håkans näki tilaisuutensa ja osti hylyn vakuutusyhtiöltä. Hän onnistui tyhjentämään aluksen kansilastin ja tilkitsemään vuotokohdat, vaikka myrskyt hidastivat työtä. Huhtikuussa 1953 Alfons hinasi aluksen Vaasaan ja myi sen kunnostuksen jälkeen porvoolaisille Nordströmin veljeksille. Samana vuonna Alfons osti myös jäänmurtaja Fartin ja MKH4-majakkalaivan Vaasan kaupungilta.
Vaativista pelastusoperaatioista huolimatta Alfons saavutti menestystä ja sai tunnustusta “vaasalaisena hinauseksperttinä”. Hän suoritti itse monia haastavista sukellustehtävistä, kuten alusten reikien paikkaaminen syvyyksissä. Joissakin tapauksissa hän saattoi viettää jopa kuusitoista tuntia yhtäjaksoisesti veden alla, ja työn luonteen takia hengenvaara oli usein läsnä. Yksi hänen tunnetuimmista pelastusoperaatioistaan oli vuonna 1956 uponneen MS Bergön pelastaminen.
Historia > M/S Bergön pelastusoperaatio (1956)

Joulukuun 2. päivänä 1956 MS Bergö ajautui Hailuodon länsipuolella Kelmin matalikolle lumimyrskyssä. Alus kuljetti 800 tonnia sementtiä Paraisilta Oulun Toppilaan. Navigointia häiritsivät magneettiset häiriöt, väärin näyttävä kaikuluotain ja myötävirta. Jäät olivat liikutelleet reimareita, ja voimakas tuuli työnsi aluksen karille, mikä aiheutti vuodon pohjatankkeihin.
Vaikka miehistö purki osan lastista, laiva ei liikkunut. Myrskyn pahentuessa ja tilanteen huonontuessa miehistö jouduttiin evakuoimaan. Lopulta alus upposi niin, että vain mastot ja komentosilta jäivät näkyviin. Pelastusoperaatio vaikutti toivottomalta, ja vakuutusyhtiö luokitteli Bergön hylyksi.
Ahvenanmaalainen laivanvarustaja Algot Johansson päätti kuitenkin yrittää pelastaa aluksen ja palkkasi Håkansin hoitamaan operaation. Alfons Håkans tiimeineen kohtasi vaikeat olosuhteet, kuten kovat tuulet ja jäät, mutta he onnistuivat kevään ja kesän aikana purkamaan sementtilastin ja paikkaamaan vuotokohdat.
Alfons Håkans sukelsi ja räjäytti sementtisäkkejä kolmen kuukauden ajan, viettäen jopa 16 tuntia päivässä veden alla. Mukana pelastusoperaatiossa oli Alfonsin 15-vuotias poika Stefan. Stefan toimi sukellusavustajana isänsä Alfonsin suorittaessa sukellustöitä. Alfons sukelsi, ja Stefan vastasi fyysisesti raskaasta ilman pumppaamisesta laivan kannelta sukelluspukuun. Elokuussa 1957, neljän kuukauden raskaan työn jälkeen, Bergö saatiin nostettua ja hinattiin Raaheen telakalle. Bergö oli ensimmäinen koskaan Kelmin matalikolta pelastettu alus, ja siitä tuli Håkansin kahdeksastoista pelastettu laiva.
Historia > Muutto Vaasasta Turkuun (1961)

Vuonna 1961 Alfons Håkans, hänen vaimonsa Ida sekä heidän yrityksensä ja M/S Fart -hinaajansa muuttivat Vaasasta Turkuun. Turun, Pansion ja Naantalin vilkkaissa satamissa oli tarjolla enemmän hinaustöitä kuin Vaasassa, sillä satamat tarvitsivat jatkuvasti hinaajia avustamaan suuria aluksia sisään ja ulos satamista. Håkansin yritys sai runsaasti töitä esimerkiksi Wärtsilän telakalta, jossa hinattiin nostureita, telakoitiin aluksia ja hoidettiin pitkänmatkanhinausta.
Alfons toimi hinaaja Fartin kapteenina, ja yrityksen toimistoa pyöritti hänen vaimonsa Ida. Työ oli vakaa, mutta epäsäännöllinen; keikat saattoivat kestää vuorokauden ympäri tai tulla yllättäen. Usein työtä riitti erityisesti öljytankkereiden avustamisessa ja suurten bulkkirahtialusten käsittelyssä. Alfons asensi Fartiin upouuden Aquamaster-potkurijärjestelmän, jonka avulla alus pystyi liikkumaan ketterästi ahtaissa tiloissa, kuten Aurajoessa.
Vuonna 1971 Alfons Håkans laajensi toimintaansa ostamalla hinaaja Simsonin, joka kunnostettiin perusteellisesti telakalla. Modernisoinnin korkeat kustannukset rasittivat yrityksen taloutta ja vaikuttivat myös omistaja Alfons Håkansin terveyteen.
Kun Alfonsin terveys alkoi 1970-luvulla pettää, yhtiön johtaminen siirtyi hänen pojalleen Stefan Håkansille vuonna 1974. Alfons kärsi vakavasta sukeltajantaudista ja diabeteksesta, jotka johtivat molempien jalkojen amputointiin. Alfons pysyi edelleen Fart-hinaajan kapteenina, vaikka hänen terveydentilansa oli heikko. Miehistö kantoi jalkainvalidin Alfonsin Fartin komentosillalle.
Historia > Laajentuminen Viroon (2004)

2000-luvun alkupuoliskolla yrityksen liikevaihto oli noin 20–25 miljoonaa euroa vuodessa, riippuen meripelastustöiden määrästä. Yrityksen liikevaihdosta puolet tuli tuolloin satamahinauksista, neljäsosa Pohjanmereltä, parikymmentä prosenttia erilaisista kuljetuksista ja loput pelastusoperaatioista.
Alfons Håkans Oy:n toiminta laajeni merkittävästi Baltiaan, kun Viro liittyi Euroopan Unioniin vuonna 2004. Tämä avasi uusia mahdollisuuksia meriliikenteelle ja satamalogistiikalle, ja yhtiö suuntasi katseensa erityisesti Viron markkinoille. Aluksia oli neljä ja ne olivat sijoitettuna Tallinnan, Muugan ja Paldiskin satamiin. Yhteensä yhtiöllä oli 33 hinaajaa ja viisi proomua. Yhtiön laajentuminen Viroon ei ollut sattumaa. Stefan Håkans oli aiemmin solminut suhteita Viron elinkeinoelämään, ja kun maan talous alkoi vapautua, Håkans päätti hyödyntää nämä yhteydet. Yhtiön ensisijaiset kiinnostuksen kohteet olivat jäänmurto ja satamahinaus, ja Håkans osti Hollannista kaksi hinaajaa, jotka otettiin käyttöön Viron lipun alla.
Kilpailu Viron markkinoilla oli kovaa, erityisesti paikallisen PKL-varustamon kanssa, joka oli Viron johtava hinaajavarustamo. Vuonna 2004 Håkansilla oli Baltiassa jo neljä hinaajaa, ja toiminta laajeni nopeasti. Håkans onnistui hankkimaan kolmanneksen Viron markkinoista, ja asiakkaiksi liittyivät globaalit kuljetusjätit, kuten MSC ja Møller-Mærsk. Håkans jatkoi kasvuaan Virossa ja myöhemmin myös Latviassa ja Liettuassa, mikä johti lopulta PKL:n ostamiseen vuonna 2013.
Historia > Laajentuminen eri toimialoille (2013-)

Vuonna 2016 Håkans investoi Itämeren jäänmurtopalveluihin, ostamalla kaksi keskikokoista monitoimimurtajaa, jo yhden aikaisemman omistamansa lisäksi. Hankinnat olivat kaksi lähes identtistä 72-metristä alusta M/S Mercurius ja M/S Hermes. Kolmella jäänmurtajalla yritys pystyi haastamaan paremmin kilpailutuksissa valtion omistamia jäänmurtoyhtiötä. Tuolloin Håkansilla olikin jäänmurtopalveluista sopimus Suomen Liikenneviraston kanssa M/S Zeus -aluksella ja Ruotsin merenkulkulaitoksen kanssa monivuotinen sopimus M/S Hermes -aluksen kanssa. Aikaisemmin sillä oli ollut sopimus myös Viron merenkulkulaitoksen kanssa. Jäänmurtokauden ulkopuolella aluksia oli tarkoitus käyttää offshore-aluksina sekä esimerkiksi hylkysaneerauksissa öljynpoistajina.
Alfons Håkans Oy:tä on kritisoitu siitä, että yhtiön kesällä 2023 myymä monitoimihinaaja Thetis päätyi israelilaisomisteisen hongkongilaisen ostajayrityksen kautta Venäjälle Ukrainan sotaan liittyvien pakotteiden jo astuttua voimaan. Alfons Håkansin toimitusjohtaja Joakim Håkans kertoi, että yhtiö ei ollut tietoinen ostajan aikeista viedä alus Venäjälle, ja että aluskaupan välittäjänä toimineen tanskalaisen Hagland Shipbrokerin tekemässä esiselvityksessä ei ollut paljastunut yhteyksiä venäläisiin omistajiin. Alfons Håkans julkaisi tiedotteen jossa kerrottiin yhtiön selvittävän keinoja saattaa ostaja juridiseen vastuuseen sopimusrikkomuksesta.  Suomen Tulli alkoi vuonna 2023 tutkia Thetis-hinaajan tapausta törkeänä säännöstelyrikoksena.
Joakim Håkans jätti paikkansa yhtiön hallituksessa sekä toimitusjohtajana joulukuussa 2023. Samalla viikolla Varsinais-Suomen käräjäoikeus käsitteli kahta törkeää veropetosta, joista tämä oli syytettynä. Syytteet koskivat Joakim Håkansin omistuksessa olevan, Alfons Håkans-konsernista ulkopuolisen jerseyläisen yhtiön verojen maksua 2000–2010-luvuilla. Håkans oli ottanut yhteyttä syyttäjään jo rikostutkinnan varhaisessa vaiheessa ja ehdottanut niin sanottua tunnustusoikeudenkäyntiä, jossa hän tunnusti rikokset ja auttoi poliiseja niiden selvittelytyössä. Hänet tuomittiin kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja yhdyskuntapalveluun sekä maksamaan valtiolle 1,5 miljoonaa euroa viivästyskorkoineen. Hän suoritti vahingonkorvauksen kokonaisuudessaan jo käsittelypäivänä.  Joulukuussa 2023 Alfons Håkansin hallituksen puheenjohtajaksi nimitettiin Joakimin poika Julius Håkans, ja yhtiön uutena toimitusjohtajana aloitti Jussi Keveri.  Ennen tätä Keveri oli toiminut vuodesta 2020 lähtien Alfons Håkansin varatoimitusjohtajana, johon hänet nimitettiin sen jälkeen, kun Alfons Håkans Oy osti hänen omistamansa satama- ja merirakennusyhtiönsä Merikuriirin. Keveri on toiminut luotsina Hamina-Kotka-luotsausalueella vuodesta 2007 sekä päällikkönä useilla Alfons Håkansin hinaajilla ennen siirtymistään satama- ja merirakentamisen yrittäjäksi.