stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikkalainen temppeli
Arkkitehtuuri > Tyypit > Pylväiden lukumäärän mukaan

Pylväillä ympäröidyistä ja pohjakaavaltaan suorakulmaisista temppeleistä voidaan käyttää lyhyemmän sivun pylväiden lukumäärän mukaan tähän perustuvaa nimitystä, kuten:
distyyli (distylos) – 2 pylvästä
tristyyli (tristylos) – 3 pylvästä, hyvin harvinainen
tetrastyyli (tetrastylos) – 4 pylvästä
pentastyyli (pentastylos) – 5 pylvästä, harvinainen
heksastyyli (heksastylos) – 6 pylvästä
heptastyyli (heptastylos) – 7 pylvästä, harvinainen
oktastyyli (oktastylos) – 8 pylvästä
enneastyyli (enneastylos) – 9 pylvästä
dekastyyli (dekastylos) – 10 pylvästä
dodekastyyli (dodekastylos) – 12 pylvästä
Pidemmän sivun pylväiden lukumäärä vaihteli vapaammin, eikä niillä ollut omia nimityksiä. Eräs temppeleiden pituuteen liittynyt nimitys oli sen sijaan hekatompedon, millä viitattiin sata jalkaa pitkään temppeliin.
Arkkitehtuuri > Tyypit > Suorakulmaiset temppelit

Astylos
Pylväättömät temppelit olivat yksinkertaisia pelkästä naos- eli cella-huoneesta koostuneita temppeleitä. Niissä saattoi olla myös pylväätön pronaos eli etuhuone.
Pylväätön temppeli.
Pylväätön temppeli pronaoksella.
Antatemppeli
Antatemppelissä (en parastasi, lat. in antis) oli pylväät sisäänkäynnin puoleisessa päädyssä tai kummassakin päädyssä. Pylväitä oli usein kaksi (distylos in antis), ja ne oli sijoitettu pronaoksen (ja opisthodomoksen) anta-seinien väliin.
Antatemppeli.
Kaksois-antatemppeli.
Prostyyli
Prostyylitemppelissä (prostylos) oli pylväät temppelin sisäänkäynnin puoleisessa päädyssä. Pylväitä oli yleensä neljä (tetrastyyli prostyyli).
Tetrastyyli (neljän pylvään) prostyylitemppeli.
Tetrastyyli prostyylitemppeli, distylos in antis.
Amfiprostyyli
Amfiprostyylitemppeleissä (amfiprostylos) oli prostyylitemppelin kaltaiset pylväiköt temppelin kummassakin päädyssä. Myös tässä tapauksessa pylväitä oli yleensä neljä (tetrastyyli amfiprostyyli).
Tetrastyyli amfiprostyylitemppeli.
Peripteraali
Peripteraalitemppelissä (peripteros) naos oli ympäröity peristasiksella eli pylväsriveillä joka sivulla. Peripteraalitemppelit olivat suurempien temppeleiden ja erityisesti doorilaisten temppeleiden perustyyppi. Lyhyemmillä sivuilla oli yleensä kuusi (heksastyyli) tai kahdeksan (oktastyyli) pylvästä ja pidemmillä sivuilla 11–17 pylvästä.
Peripteraali­temppeli, pronaos, naos ja opisthodomos.
Peripteraali­temppeli, pronaos, naos, adyton ja opisthodomos.
Pseudoperipteraali
Pseudoperipteraalitemppelissä (pseudoperipteros) peripteraalitemppelin vaikutelma luotiin niin, että temppelin lyhyemmillä sivuilla oli aidot kokopylväät mutta pidemmillä sivuilla vain puolipylväät, jotka olivat kiinni sivuseinissä.
Pseudo­peripteraali­temppeli.
Dipteraali
Dipteraalitemppelissä (dipteros) oli kaksi riviä naosta kiertäneitä pylväitä.
Dipteraalitemppeli.
Pseudodipteraali
Pseudodipteraalitemppelissä (pseudodipteros) dipteraalitemppelin vaikutelma luotiin niin, että temppelin lyhyemmillä sivuilla oli kaksi riviä aitoja kokopylväitä, mutta pidemmillä sivuilla ainoastaan ulompi rivi oli kokopylväitä ja sisempi rivi puolipylväitä. Toinen toteutustapa oli jättää sisempien pylväsrivien tila osaksi tyhjäksi ja toteuttaa vain osa sisemmistä pylväistä.
Pseudo­dipteraali­temppeli.
Pseudo­dipteraali­temppeli.
Hypetraali
Hypetraali-temppelissä (hypaithros) ei ollut kattoa.
Arkkitehtuuri > Tyypit > Pyörötemppelit

Monopteros
Monopteros-pyörötemppelissä oli pelkät kattoa tukeneet pylväät ulkosivulla. Temppelissä ei ollut naosta eli cellaa. Katto oli usein kupolikatto.
Monopteros-pyörötemppeli.
Peripteros eli tholos
Peripteros- tai tholos-pyörötemppelissä oli keskellä pyöreä naos eli cella, jota kiersivät pylväät ulkosivulla monopteroksen tavoin.
Peripteros-pyörötemppeli.
Arkkitehtuuri > Veistos- ja maalauskoristelu

Temppelit oli usein koristeltu veistoksilla. Veistoskoristeluja oli yleensä päätykolmioissa temppelien päädyissä sekä friiseissä ja metoopeissa, jotka kiersivät naoksen ulkoseinää tai joskus cellan sisäseinää. Veistettyjä olivat myös katon akroterion-koristeet ja antefiksit. Veistoskoristelut muodostivat usein yhtenäisen ohjelman, joka esitti temppelin jumaluuteen liittyneitä mytologian tapahtumia. Suosittuja aiheita olivat myös muun muassa gigantomakhia, amatsonomakhia, kentauromakhia, Troijan sota sekä Herakleen urotyöt. Sisällä temppelin cellassa oli yleensä jumalan kuvapatsas. Temppeleihin lahjoitettiin usein myös votiivilahjoiksi muita patsaita, koriste-esineitä tai sotasaaliita.
Veistokset ja temppelin ulkopinnat olivat usein maalattu kirkkailla väreillä. Maalauksesta on usein säilynyt vain vähäisiä jäänteitä, ja siksi temppelit oletettiin usein aiemmin valkoisiksi.
Arkkitehtuuri > Optiset kikat

Kreikkalaiset arkkitehdit käyttivät joissakin temppeleissä optisia kikkoja, joiden tarkoituksena oli saada temppelin mittasuhteet näyttämään harmonisemmilta ja erilaiset linjat suorilta. Tällaisia olivat muun muassa pylväiden paksuntaminen keskiosista, kulmapylväiden paksuntaminen, pylväiden kallistaminen jonkin verran sisäänpäin sekä temppelin lattian tekeminen jonkin verran kuperaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kreikkalaiset temppelit Wikimedia Commonsissa
Mykeneläisaikaisen pyhäkön rauniot Fylakopíssa Míloksella, n. 1360–130 eaa.
Eretrian Apollon Dafneforoksen temppelin rauniot ilmakuvassa. Näkyvissä useita rakennusvaiheita geometriselta arkaaiselle kaudelle, n. 700–520 eaa.
Isthmian Poseidonin temppeli noin ajalta 690–650 eaa. Rekonstruktiopiirros.
Heran temppelin rauniot Olympiassa.
Parthenon eli Athene Parthenoksen temppeli, Ateena.
Feidias esittelee Parthenonin friisejä. Lawrence Alma-Tadema, 1868.
Olympoksen Zeuksen temppelin rauniot Ateenassa.
Areen temppelin pohjakaava on esimerkki tyypillisestä kreikkalaisen temppelin pohjakaavasta:
1. Naos eli cella
2. Pronaos
3. Opisthodomos
4. Peristasis
5. Alttari
Temppelin rakenneosat. Esimerkki joonialaisesta pylväsjärjestelmästä.

1. Entablementti eli palkisto

2. Pylväs

3. Päätykolmio ja korniisi

4. Friisi

5. Arkkitraavi eli epistyyli

6. Kapiteeli ja abakus

7. Pylväänvarsi

8. Baasi

9/10. Krepidoma eli jalusta

9. Stylobaatti.
Doorilaisen (ensimmäiset kolme), joonialaisen (toiset kolme) ja korinttilaisen tyylin (viimeiset kaksi) pylväitä.
Esimerkki maalauskoristelusta.
Hiitola (Karjalan tasavalta)

| Hiitola Хи́йтола |
| --- | --- |
 Hiitola
 Koordinaatit: 61°14′14″N, 29°41′28″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Lahdenpohjan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  674,64 km²
Väkiluku (2011):  2 500
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiitolan kunta Lahdenpohjan piirin kartalla.
Hiitolan kylänraittia 23.10.2016
Hiitolan asemakylää 23.10.2016
Hiitola (ven. Хи́йтола) on maalaiskunta ja sen keskustaajama (entinen asemakylä) Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kokkolanjoen rannalla 56 kilometriä Lahdenpohjasta lounaaseen. Taajamassa on 805 ja kunnassa 2 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Hiitolan kunnan pinta-ala on 674,64 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lahdenpohjan piirin Elisenvaaran ja Kurkijoen kuntiin, idässä Laatokkaan, etelässä Leningradin alueeseen kuuluviin Käkisalmen ja Viipurin piireihin sekä lännessä Suomeen. Pinta-alasta 63,1 % on luonnonaluetta, 29,6 % vesistöjä ja 5,7 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Laatokan alavaan rantavyöhykkeeseen, jossa on lukuisia pieniä kalliosaaria. Kunnan alueella virtaavista joista suurin on Kokkolanjoki eli Hiitolanjoki. Muita jokia ovat Ilmeenjoki ja Asilanjoki. Järviä ovat Laatokan lisäksi Alasjärvi, Hiitolanjärvi, Tausjärvi ja Veijalanjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, rakennuskivi, hiekka, sora ja turve. Seudulle suunnitellaan Laatokan saariston kansallispuistoa.
Keskustaajaman (entinen asemakylä) lisäksi kuntaan kuuluu kahdeksan asutuskeskusta: Asila (ven. Asilan), Haukkavaara, Ilmee, Kujansuo, Kulikovo (entinen Hiitolan kirkonkylä), Rintala, Tiurula ja Tounan eli Tounaa (entinen Karjalan työlaitoksen alue). Hiitolan ohella suurimmat asutuskeskukset ovat noin 650 asukkaan Kulikovo, 550 asukkaan Tounaa ja 350 asukkaan Tiurula. Entinen kirkonkylä on nykyään neuvostokylä, jossa on kasarmialue, sovhoosirakennuksia ja kerrostaloja. Hautausmaalla on runsaasti venäläisten hautoja valokuvineen, mutta sieltä löytyy myös vanhoja suomalaisia hautakiviä.
Historia

Hiitolan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1471. Se kuului Kurkijoen Kylänlahden perevaaraan ja vuodesta 1611 Tiurulan pogostaan. Vuodesta 1617 lähtien alue oli osa Ruotsia, suuren pohjan sodan jälkeen Venäjää sekä myöhemmin Suomen suuriruhtinaskuntaa ja itsenäistä Suomea. Kuuluisia hiitolalaisia olivat mm. kirjailija Eeva Kilpi ja oopperalaulajat Martti Talvela ja Tuure Ara.
Nykyinen kunta käsittää Suomen talvi- ja jatkosotien jälkeen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Hiitolan kunnan pohjois- ja keskiosat, Rautjärven kunnan luovutetun itäosan sekä Simpeleen kunnan luovutetun itäosan eteläiset alueet. Kunnan keskustaajamana toimii entinen Suomen Hiitolan rautatieasema. Hiitolan entinen kirkonkylä kantaa nykyään nimeä Kulikovo.
Liikenne, talous ja palvelut

Hiitolan kautta kulkee Pietarin, Sortavalan ja Petroskoin välinen rautatie sekä maantie A129.
Kunnassa toimii luonnonvarojen hyödyntämiseen perustuvaa rakennustarvike- ja metsäteollisuutta. Kilpolansaaren lähistöllä on kalanviljelylaitos. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja pieni poliklinikka. Eräitä julkisia palveluja on myös Tounaassa, Kulikovossa ja Tiurulassa.
Nähtävyydet

Seudulla on useita muinaisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Ilmeen kirkko, komendantinviraston rakennus sekä Hiitolan taajaman 1900-luvun alusta peräisin olevat asuin- ja talousrakennukset. Kulikovossa on talvi- ja jatkosodassa kaatuneiden suomalaisten ja Hiitolan asemalla neuvostosotilaiden hautapaikat. Hiitolan taajaman lähellä sijaitsee Linnamäen nimellä tunnettu karjalaisten keskiaikainen muinaislinna.
Aiheesta muualla

Hiitola Karjalan tasavallan matkailusivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
| n k Lahdenpohjan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Elisenvaara  Hiitola  Kurkijoki  Lahdenpohja  Miinala
Kukka- ja lintumaalaukset

Bian Jingzhaon Ming-dynastian aikana tehty kukka- ja lintumaalaus.
Kukka- ja lintumaalaukset ovat yksi kiinalaisen maalaustaiteen genreistä. Kukka- ja lintumaalaukset keskittyvät tyypillisesti esittämään eläimiä ja kasveja.
Historia

Ensimmäinen tunnettu kukka- ja lintumaalaus on itäisen Han-dynastian ajalta 25-250 jaa. tehty korppeja puun oksalla esittävä talon ulkoseinälle tehty maalaus. Ensimmäinen kukka- ja lintumaalauksiin erikoistunut taiteilija oli kuitenkin 300-luvulla elänyt Liu Yinzu, joka tunnetaan puolestaan 500-luvulla eläneet taidekriitikko Xie Hen teoksista. Omaksi genrekseen kukka- ja lintumaalaukset muodostuivat viiden dynastian ajalla 907–960. Tuon ajan tunnetut maalarit Huang Quan, Huang Jucai ja Xu Xi vaikuttivat myös myöhemmin Song-dynastian ajalla eläneisiin maalareihin. Pohjoisen Song-dynastian loppukaudella keisari Huizong (1082– 1135) tuki taiteita ja maalasi teoksia itsekin.
Yuan-dynastian aikana vuosina 1279–1368 kukka- ja lintumaalauksia tekivät konservatiiviset hovimaalarit ja oppineistoon kuuluvat amatöörimaalarit. Hovimaalarit noudattivat Song-dynastian ajan tyyliä, mutta amatöörimaalarit kuten Zhao Mengfu (1254– 1322), Wu Zhen (1280–1354) ja Wang Mian (1287– 1359) alkoivat kuvata maalauksissa uusina aiheina luumun kukkia ja bambuja. Yuan-dynastiaa seuranneen Ming-dynastian tunnettuihin kukka- ja lintumaalareihin lukeutuivat Lin Liang (1416–1468), Shen Zhou (1427– 1509), Tang Yin (1470– 1524), Chen Chun (1483– 1544) ja Xu Wei (1521– 1593). Kukka- ja lintumaalaukset säilyivät genrenä Ming-dynastiaa seuranneessa Qing-dynastiassa. Qing-dynastian yhteydet eurooppalaisiin toivat uusia tekniikoita Kiinalaiseen maalaustaiteeseen. Kiinalaiset maalarit oppivat käyttämään öljyvärejä luomaan vaikutelman kolmiulotteisuudesta käyttämällä perspektiiviä, valoa ja sävyä. Qing-dynastian aikaisia maalareita olivat esimerkiksi Zhang Weibang, Shen Quan, Ren Bonian ja Zhao Zhiqian.
1900-luvun johtava kukka- ja lintumaalari oli Qi Baishi (1864– 1957). Baishin maalausten yleisimpiä aiheita olivat kalat, katkaravut, ravut ja sammakot. Yu Fei’an (1889– 1959) maalasi puolestaan teoksiaan Song-dynastian tyylillä. Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1949 maalauksilla ajettiin kommunistisen puolueen propagandaa ja ennen vuotta 1980 lähes kaikki taiteilijat työskentelivät valtiolle. Vasta 1970-luvun kulttuurivallankumouksen loppumisen jälkeen taiteilijat saattoivat alkaa esittää maalauksissaan vapaammin henkilökohtaisia tunteitaan. Lin Fengmian (1900–1991) pyrki luomaan kukka- ja lintumaalauksillaan vaikutelmaa yksinäisyydestä.
Huang Quanin silkille tehty maalaus esittää lintuja, kilpikonnia, ampiaisia, heinäsirkkoja, kaskaita ja muita pieniä otuksia.
Himo (yhtye)

Himo oli suomalainen rock-yhtye. Yhtye perustettiin Helsingissä syksyllä 1983 ja ensimmäisen keikkansa se soitti keväällä 1984. Rockin SM-kisoissa vuonna 1985 Himo sijoittui toiseksi Claudian jälkeen.
Kokoonpano

Anita Kurvinen, laulu
Timo Salminen, kitara
Pekka Juntunen, basso
Kossu Hynynen, rummut (ex)
Tero Kling, rummut
Pauli Engström, koskettimet (ex)
Jimi Tenor, saksofoni, koskettimet
Juha Mielonen, kitara (1986, Jimi Tenorin jälkeen)
Julkaisut

Himo (1986) albumi
Tule jo / Kielletyt käskyt (1987) single
Aiheesta muualla

Himo-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuka halusi murhata filosofin?

| Kuka halusi murhata filosofin? Romaani filosofian hulluista päivistä ja myös rikoksesta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka Hankamäki
Genre:  dekkari
Kustantaja:  Feenix
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  173
ISBN:  978–951–98538–0–4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuka halusi murhata filosofin? Romaani filosofian hulluista päivistä ja myös rikoksesta on Jukka Hankamäen kirjoittama dekkari, joka on julkaistu vuonna 2000.
Sisältö

Kirja on kampusromaani, joka sijoittuu Helsingin yliopiston filosofian laitoksille. Teoksen päähenkilöitä ovat muiden muassa fysiikan filosofi Simo Sönkkö, pankkifilosofi Marjaleena Rintala ja mediafilosofi Make Leveelahti.
Takakansitekstin mukaan teos on ”romaani siitä, mitä tapahtuu kun ajattelun ihanteeksi asetetaan joko naturalismin oikeuttama pinnallisuus tai virtuaalitodellisuuksiin verhottu välinpitämättömyys – bisnesarvoista puhumattakaan.”
Kirjan henkilöhahmot eivät tekijän mukaan viittaa todellisuuteen vaan kuvaavat erilaisia filosofiakäsityksiä.
Teoksen nimi viittaa Mika Waltarin, Pertti Hemánuksen ja muidenkin kirjoittajien dekkareissaan suosimiin muotoiluihin.
Vastaanotto

Suomen dekkariseuran kriitikko Johanna Matero arvioi Ruumiin kulttuuri -lehdessä, että ”Hankamäki kirjoittaa huomattavasti sujuvammin ja paremmin kuin Hemánus, paitsi kirjoittaessaan seksistä; Kalle tai Jallu voisi olla sopivampi ympäristö tekstin näille osioille.” Ja: ”Jukka Hankamäki luonnehtii teostaan mielipideromaaniksi. Itse kutsun sitä humoristiseksi (h)irvikuvaksi näistä ajoista tässä yhteiskunnassa. Tavallaan Hankamäen esikoisessa on kulttikirjan aineksia, mutta lähinnä miespuolisille yliopistoälyköille.”
Hippodrome

Hippodromen julkisivu.
Hippodrome on entinen teatteri- ja konserttisali Lontoossa. Alun perin sirkukseksi vuonna 1900 rakennettu tila muutettiin musiikkikäyttöön vuonna 1909 Pjotr Tšaikovskin Joutsenlampi-baletin Britannian ensiesitystä varten. Sali oli merkittävä revyy- ja musikaaliesityksistään. Hippodromella järjestettiin Britannian ensimmäinen jazzkonsertti vuonna 1919, kun neworleansilainen yhtye Original Dixieland Jazz Band vieraili Lontoossa.
Vuoden 1958 remontin yhteydessä rakennus muutettiin kabareeravintolaksi nimeltä The Talk of the Town, joka toimi rakennuksessa vuoteen 1982 asti. Rakennuksen nimi tulee kreikkalaisperäisestä hippodromi-termistä.
Kuivasmeri

Kuivasmeren aallonmurtaja.
Talvista Kuivasmerta Kellon Kraaselista itäänpäin.
Kuivasmeri on Oulun Rajakylän, Pateniemen ja Herukan kaupunginosien edustalla sijaitseva Perämeren lahti, joka rajoittuu lännessä Kellon Kraaseliin ja Rapakariin.
Sijainti

Alue muodostaa varsin suojaisan lahdelman, jota on yleisesti käytetty ankkuripaikkana. Oulun ja entisen Haukiputaan kunnanraja kulki Kuivasmeren halki lähes pohjois–eteläsuunnassa. Lahden etelärajana voidaan pitää Kellon Kraaselin eteläkärjen eli Hermanninmatalan ja Taskilassa sijaitsevan Letonniemen välistä linjaa.
Lahden pohjoisosa on matalavetistä aluetta, mutta linjan Rapakari–Pulkkisenmatala–Pateniemen satama eteläpuolella merenpohja putoaa nopeasti 6–8 metriin. Kalimeenoja sekä Herukkaoja laskevat vetensä Kuivasmeren pohjoisosaan ja Kuivasjärvestä laskeva Kuivasoja laskee lahden kaakkoisosaan.
Kulku alueelle

Lahdella sijaitsee kolme satama-aluetta. Käytöstä poistetun Pateniemen sahan sataman sijaan nykyisin käytössä ovat Häkkilänrannassa sijaitseva venesatama, Rajahaudan venesatama Rajakylässä sekä Karinkannassa sijaitseva pienvenesatama. Häkkilänrannan satamaan johtaa 1,5 metrin veneväylä ja Rajahaudan venesatamaan johtaa 1,8 metrin väylä. Kraaselin kaivanto eli Sudenväylä tai Sudenreikä yhdistää Kuivasmeren pohjoisosan Kellonlahteen.
Pateniemen sahan satama-allasta suojaa aallonmurtaja, johon kuuluvat osana neljän aluksen hylyt. Näistä kolmen rapistuneet jäännökset ovat selkeästi nähtävillä pintahylkyinä, neljännen ollessa kokonaan pinnan alle vajonneena. Neljän pohjoisessa satama-altaassa lepäävän hylyn lisäksi Pateniemen sahan eteläisessa satama-altaassa lepää viidennen aluksen hylky kokonaan uponneena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuivasmeri Wikimedia Commonsissa
Hekkala, O.: Piimäperä – isäni maa.  Kalevaprint, Oulu:  Työväenyhdistys Walo ry., 2004.  ISBN 952-91-7874-3
Kukkosi

Kukkosi (ven. Ку́ровицы, Kurovitsy, vatjaksi Kukkuzi) on Suuren-Lutskan kunnassa Venäjällä sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Laukaanjoen itäpuolella sen sivujoen Tšornajan suuhun muodostuneen lahdekkeen rannalla. Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1684, jolloin siitä käytettiin nimitystä Kuckus. Vuonna 1848 kylässä asui 319 asukasta ja vuonna 1901 kylässä oli 120 taloa. Kylän alkuperäiset asukkaat ovat vatjalaisia ja inkeroisia. Kylässä puhuttiin Kukkosin murretta, joka luokitellaan yleensä vatjan kielen murteeksi, mutta joidenkin mielestä se on lähempänä inkeroista.
Niko Kukka

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 30. syyskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 175 cm
Paino: 72 kg
Seura
Seura: TiPS
Pelinumero: 7
Junioriseurat
0000–2005: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2006 | Klubi 04 | 43 | (2) |
| 2007 | Honka | 6 | (0) |
| 2007 | → Atlantis (laina) | 16 | (0) |
| 2008–2010 | AC Oulu | 70 | (5) |
| 2011–2012 | MYPA | 36 | (7) |
| 2013 | IFK Mariehamn | 19 | (1) |
| 2014 | PK-35 Vantaa | 19 | (0) |
| 2015– | TiPS | 11 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 220 | (17) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. maaliskuuta 2016.
Niko Kukka (s. 30. syyskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Tikkurilan Palloseuraa.
Kukka on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti, mutta ei noussut seurassa reservijoukkue Klubi 04:ää korkeammalle. Kaudeksi 2007 hän siirtyi FC Honkaan, jossa hän pelasi liigaa kaudella 2007, mutta vähän peliajan vuoksi oli myös lainalla Ykkösen Atlantiksessa. Kaudeksi 2008 hän siirtyi AC Ouluun, jota hän oli nostamassa Veikkausliigaan kaudella 2009. Kolmen vuoden jälkeen Kukka siirtyi Myllykosken Palloon kaudeksi 2011.. Kukka pelasi MYPA:ssa kaksi kautta ennen siirtymistään IFK Mariehamniin yksivuotisella sopimuksella.
Kukka on pelannut Suomen poikamaajoukkueissa 30 maaottelua.
Hän on myös vaarallinen erikoistilanteiden antaja.
Aiheesta muualla

Niko Kukka Veikkausliigan sivustolla
SMS Hindenburg (1915)

| SMS Hindenburg |
| --- | --- |
 SMS Hindenburg Scapa Flo'ssa vuonna 1919

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiserliche Werft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  30. kesäkuuta 1913
Laskettu vesille:  1. elokuuta 1915
Palveluskäyttöön:  25. lokakuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  1918
Loppuvaihe:  Oma miehistö upotti Scapa Flow'ssa 21. kesäkuuta 1919. Nostettu 1930 ja romutettu 1930-1932.
Tekniset tiedot
Uppouma:  26 180 t (normaali) 31 200 t (max)
Pituus:  212,8 m
Leveys:  29,0 m
Syväys:  9,57 m
Koneteho:  95 777 shp
Nopeus:  26,6 solmua
Miehistöä:  1 390 (sodan ajan vahvuus)
Aseistus
Aseistus:  8 × 30,5 cm SK L/50 -tykkiä kaksoistorneissa 12 × 15 cm SK L/45 -tykkiä torneissa 4 × 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 4 × 50 cm torpedoputkea
SMS Hindenburg oli Saksan keisarillisen laivaston Derfflinger-luokan taisteluristeilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Wilhelmshavenin laivastontelakalta osana vuosien 1913-1914 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 30. kesäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1915 ja se otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1917.
Palvelus

Alus oli viimeinen valmistunut Saksan keisarikunnan laivaston taisteluristeilijä ja siten sen ura jäi lyhyeksi. Alus saavutti täyden operaatiokyvyn 20. lokakuuta 1917, minkä vuoksi se ei osallistunut ainoankaan sodan suureen meritaisteluun. Alus suojasi 17. marraskuuta SMS Moltken ja II risteilijäosaston keveiden risteilijöiden kanssa Saksan rannikolla miinanraivaajia, jotka joutuivat Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Repulsen, HMS Courageous'n ja HMS Glorious'n yllättämiksi. Isku oli kuitenkin niin lyhyt, että suojausosasto ei kerennyt osallistua tapahtumiin. Hindenburg korvasi 23. marraskuuta SMS Seydlitzin I tiedusteluryhmän lippulaivana.
Sodan päätyttyä alus internoitiin Kuninkaallisen laivaston tukikohtaan Scapa Flow’ssa, jossa sen oma miehistö upotti sen myöhemmin Versailles’n rauhan epäedullisten ehtojen vuoksi. Alus nostettiin 22. heinäkuuta 1930 ja se romutettiin 1930-1932.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:SMS Hindenburg
Käännös suomeksi
Hintsholma

Hintsholma
| --- | --- |
Sijainti:  60°24.218′N, 22°50.484′E, Sauvo Suomi
| --- | --- |
Asukasluku:  Nykyään asumaton, vapaa-ajan asuntoja
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hintsholma (ruots. Hintsholm) on kylä ja saari Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Hintsholman saari sijaitsee Karunan eteläosassa lähellä nykyään Kemiönsaaren kuntaan kuuluvaa Sandöä. Sen itäpuolella sijaitsee Österön saari. Hintsholman tiet ovat pääosin kasvaneet umpeen ja saareen kuljetaan ainoastaan veneillä. Saaren pellot ja niityt ovat kasvaneet umpeen ja metsät ovat luonnontilassa. Saaressa ei ole enää vakituista asutusta, vaan ainoastaan lomakäytössä olevia rakennuksia, jotka sijaitsevat eri puolilla saarta enemmän tai vähemmän rannan tuntumassa. Suurin osa niistä sijaitsee saaren länsipuolella.
Historia

Hintsholman asutus juontaa keskiajalle saakka, ja siellä on ollut vakituista asutusta ainakin vuodesta 1430 lähtien. Hintsholman yksinäistila oli vanhaa rälssiä ja kuului 1500-luvun lopulla Kärkkisten kartanon omistajille. Allodiaalirälssinä sen maanluonto pysyi samana koko Ruotsin vallan ajan. Sen päätyttyä tila kuului kauppias Sjöstedtille.