stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amaltheia

Zeuksen lapsuus, Jacob Jordaens, n. 1640.
Amaltheia (m.kreik. Ἀμάλθεια) oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä nymfi tai vuohi, joka imetti Zeusta Kreetalla. Hänen sarveaan pidetään runsaudensarvena (cornu copiae).
Erään tarinan mukaan pelästynyt vuohi oli katkaissut toisen sarvistaan. Amaltheia täytti sarven kukkasilla ja hedelmillä ja ojensi sarven Zeukselle, joka asetti sekä sarven että vuohen tähtien joukkoon Kauriin tähdistöksi (lat. Capricornus, "vuohi").
Toisessa tarinassa Zeus katkaisi itse nymfi-vuohen sarven ja ojensi sen takaisin Amaltheialle, luvaten että se tuottaa kaiken yltäkylläisyyden, jota hän janoaa.
Alvor-luokka

| Alvor-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  36 t
Pituus:  20,6 m
Leveys:  5,4 m
Syväys:  1,6 m
Koneteho:  2 x Cummins-dieselmoottoria, ä 1 270 bhp
Nopeus:  12,3 solmua
Miehistöä:  10
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 20 mm tykki
Alvor-luokka oli Portugalin laivaston kolmen 1960-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama  partioveneluokka.
Alukset

Luokan kaikki alukset valmistettiin Arsenal do Alfeitella Lissabonissa ja niiden aseistuksena oli joko yksi 20 millimetrin tykki tai kaksi 12,7 millimetrin konekivääriä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Alvor | Arsenal do Alfeite, Lissabon |  | 16. elokuuta 1966 | 27. kesäkuuta 1967 | poistettu palveluksesta 1975 |
| NRP Aljezur | Arsenal do Alfeite |  | 12. joulukuuta 1966 | 18. tammikuuta 1968 | poistettu palveluksesta 1975 |
| NRP Albufeira | Arsenal do Alfeite |  | 15. syyskuuta 1966 | 6. kesäkuuta 1967 | poistettu palveluksesta 1975 |
Amazasp II

Amazasp II (georg. ამაზასპი, joskus latinisoitu muotoon Amazaspus) oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itä- ja keskiosan) kuningas ja Parnavaziani-dynastian viimeinen edustaja keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan. Amazasp oli kuningas Parsman III:n poika ja seuraaja, ja hänen oletetaan hallinneen toisen vuosisadan lopussa. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 185–189 hänen valtakautensa ajankohdaksi.
Georgialaiset kronikat kuvailevat yksityiskohtaisesti, kuinka Amazasp voitti maahan hyökänneet alaanit ja teki kostoretken alaanien maille. Hänen neljä vuotta kestäneen hallintonsa kerrotaan päättyneen aatelisten kapinaan, jota Armenian kuningaskunta ja alaanit tukivat. Amazasp surmattiin taistelussa ja hänen seuraajakseen nousi hänen kapinallinen sisarenpoikansa Rev I.
Amano Yasukage

Amano Yasukage (jap. 天野 康景; 1537 – 14. huhtikuuta 1613) oli japanilainen daimio, joka palveli Tokugawa-klaania. Vuonna 1565 Mikawan provinssia hallinnut Tokugawa Ieyasu nimitti hänet Kōriki Kiyonagan ja Honda Shigetsugun ohella yhdeksi Mikawan kolmesta bugyōsta, joiden oli määrä hoitaa provinssin sisäisiä asioita. Yasukage hallitsi sittemmin Kōkokujin lääniä.
Flávio Amado

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Flávio Amado da Silva
Syntymäaika: 30. joulukuuta 1979 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Luanda, Angola
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 173 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2005 2005–2009 2009– |  Petro Atletico  Al-Ahli  Al-Shabab | 151 (79) 157 (57) 12 (7) |
Maajoukkue
| 2000–2012 |  Angola | 91 (34) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. tammikuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. heinäkuuta 2018.
Flávio da Silva Amado (s. 30. joulukuuta 1979 Luanda, Angola) on angolalainen jalkapalloilija, joka tunnetaan paremmin nimellä Flávio. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Seuratasolla hän edusti muun muassa kotimaansa menestyneimpiin seuroihin kuuluvaa Petro Atléticoa, egyptiläistä Al-Ahlia ja Saudi-Arabian valioliigan Al-Shababia.
Flávio kuului Angolan maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006. Hän pääsi vaihtopelaajana kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Irania vastaan 21. kesäkuuta 2006 ja teki siinä Angolan ainoan MM-kisamaalin.
Flávio on 91 maaottelullaan ja 34 maaottelumaalillaan vielä keväällä 2018 Angolan maajoukkueen kaikkien aikojen ottelutilastossa ykkönen ja maalintekijätilastossa toinen.
Alkeenit

Eteeni on yksinkertaisin alkeeni.
Alkeenit ovat hiiliatomien välisen kaksoissidoksen sisältäviä hiilivetyjä. Suoraketjuisten alkeenien eli n-alkeenien yleinen kaava on CnH2n. Alkeeneja kutsutaan toisinaan myös olefiineiksi (’öljyä muodostava’), mutta alkeeni on suositeltavampi nimitys. Yksinkertaisimmat alkeenit, eteeni (C2H4) ja propeeni (C3H6), ovat tärkeimmät teollisesti valmistetut orgaaniset kemikaalit.
Nimeäminen

| Nimi | Molekyylikaava | CAS-numero |
| --- | --- | --- |
| Eteeni | C2H4 | 74-85-1 |
| Propeeni | C3H6 | 115-07-1 |
| Buteeni | C4H8 | 106-98-9 |
| Penteeni | C5H10 | 109-67-1 |
| Hekseeni | C6H12 | 592-41-6 |
| Hepteeni | C7H14 | 592-76-7 |
| Okteeni | C8H16 | 111-66-0 |
| Noneeni | C9H18 | 124-11-8 |
| Dekeeni | C10H20 | 872-05-9 |
| Undekeeni | C11H22 | 821-95-4 |
| Dodekeeni | C12H24 | 112-41-4 |
| Tridekeeni | C13H26 | 2437-56-1 |
| Tetradekeeni | C14H28 | 1120-36-1 |
| Pentadekeeni | C15H30 | 13360-61-7 |
| Heksadekeeni | C16H32 | 629-73-2 |
| Heptadekeeni | C17H34 | 6765-39-5 |
| Oktadekeeni | C18H36 | 112-88-9 |
| Nonadekeeni | C19H38 | 18435-45-5 |
| Eikoseeni | C20H40 | 3452-07-1 |
| Heneikoseeni | C21H42 | 27400-79-9 |
| Dokoseeni | C22H44 | 1599-67-3 |
| Trikoseeni | C23H46 | 56924-46-0 |
| Tetrakoseeni | C24H48 | 10192-32-2 |
| Pentakoseeni | C25H50 | 16980-85-1 |
| Heksakoseeni | C26H52 | 18835-33-1 |
| Heptakoseeni | C27H54 | 15306-27-1 |
| Oktakoseeni | C28H56 | 18835-34-2 |
| Nonakoseeni | C29H58 | 77046-61-8 |
| Triakonteeni | C30H60 | 18435-53-5 |
| Hentriakonteeni | C31H62 | 18435-54-6 |
| Dotriakonteeni | C32H64 | 18435-55-7 |
| Tritriakonteeni | C33H66 | 61868-11-9 |
| Tetratriakonteeni | C34H68 | 61868-12-0 |
| Pentatriakonteeni | C35H70 | 61868-13-1 |
| Heksatriakonteeni | C36H72 | 61868-14-2 |
| Heptatriakonteeni | C37H74 | 61868-15-3 |
| Oktatriakonteeni | C38H76 | 61868-16-4 |
| Nonatriakonteeni | C39H78 | 61868-17-5 |
| Tetrakonteeni | C40H80 | 61868-18-6 |

Alkeenit nimetään samaan tapaan kuin alkaanitkin korvaamalla aani-pääte eeni-päätteellä. Yhdistettä nimettäessä etsitään pisin kaksoissidoksen sisältävä hiiliketju, joka edelleen numeroidaan siitä päästä, josta kaksoissidos saa pienimmän mahdollisen luvun. Jos yhdisteessä on kuitenkin hydroksyyliryhmä (-OH), numeroidaan alkeeni niin, että hydroksyyli saa pienimmän luvun. Tällöin yhdisteen perheestä käy ilmi molemmat funktionaaliset ryhmät (esimerkki: 3-pente-2-oli). Mikäli hydroksyyliryhmättömän alkeenin kaksoissidos saa saman luvun kummastakin päästä, numeroidaan yhdiste niin, että yhdisteen substituentti (muu kuin hydroksyyli) saa pienimmän mahdollisen luvun. Substituentit listataan paikkanumeron kanssa aakkosjärjestyksessä yhdisteen eteen. Kaksoissidoksen paikan ilmaiseva luku kirjoitetaan puolestaan yhdisteen ”perheen” eteen (esimerkiksi 2-buteeni). Mikäli kaksoissidoksia on useampia, niiden luvut erotetaan pilkulla, ja yhdisteen nimen pääte on dieeni, trieeni jne. kaksoissidosten lukumäärän mukaan.
Sykloalkeenien nimeäminen aloitetaan kaksoissidoksesta niin, että kaksoissidos on ensimmäisen ja toisen hiiliatomin välissä. Siten yksiarvoisen sykloalkeenin kaksoissidoksen paikkaa ei tarvitse erikseen kirjoittaa.
Nimeäminen > C=C-sidoksen sisältävät ryhmät

Substituentti =CH2 tunnetaan metyleeniryhmänä, H2C=CH– vinyyliryhmänä ja H2C=CHCH2 allyyliryhmänä.
Kaksoissidos

Kaksoissidokseen osallistuva hiiliatomi on sp2-hybridisoitunut, jolloin muodostuneet kolme sp2-orbitaalia ovat samassa tasossa noin 120° kulmassa toisiinsa nähden. Hiilen neljäs orbitaali, p-orbitaali, on tuohon tasoon kohtisuorassa. Kaksoissidos koostuu sp2-orbitaalien σ-sidoksesta ja p-orbitaalien π-sidoksesta. Kaksoissidos on vahvempi kuin yksinkertainen kovalenttinen sidos: eteenin kaksoissidoksen sidosenergia on 605 kJ/mol, kun vastaavasti etaanin yksinkertaisen sidoksen sidosenergia on 368 kJ/mol. Kaksoissidos (134 pm) on hieman yksinkertaista sidosta (150 pm) lyhyempi.
Hiiliatomit kaksoissidoksessa eivät voi kiertyä toistensa suhteen π-sidoksen vuoksi. Kiertyminen edellyttäisi π-sidoksen rikkomiseen vaadittavaa energiaa (268 kJ/mol). Esimerkiksi etaanin kiertyminen σ-sidoksen ympäri edellyttää energiaa vain 12 kJ/mol.
Alkeenin stabiilisuuteen korreloi kaksoissidoksen hiiliatomeihin liittyneiden substituenttien (jokin muu kuin vetyatomi) lukumäärä siten, että useampi substituentti merkitsee pysyvämpää rakennetta. Eli stabiilisuuden kannalta pätee:
Stabiilisuus on seurausta hyperkonjugaatiosta eli kaksoissidoksen hiilien välisen π-sidosorbitaalin ja substituentin (vedyn) ja hiilen välisen σ-sidosorbitaalin vuorovaikutuksesta sekä vahvemmista kovalenttisista sidoksista hiiliatomien välillä. Sidos sp3- ja sp2-hybridisoituneen hiiliatomin välillä on vahvempi kuin sidos kahden sp3-hiilen välillä. Täten ratkaisevaa on myös kaksoissidoksen paikka molekyylissä.
Tyydyttymättömyys

Alkeeniin on kaksoissidoksen vuoksi liittyneenä vähemmän vetyä vastaavaan alkaaniin verrattuna. Sen vuoksi alkeeneja kutsutaan tyydyttymättömiksi hiilivedyiksi. Yhdisteen ”tyydyttymättömyysaste” tarkoittaa yhdisteestä lähteneitä vetyjä H2 verrattuna vastaavaan suoraketjuiseen alkaaniin CnH2n+2. Siten yksi kaksoissidos tai rengasrakenne tarkoittaa tyydyttymättömyysastetta 1. Yhdisteen sisältämä halogeeni lisää tyydyttymättömyysastetta puolella yksiköllä. Yhdisteeseen yksinkertaisin sidoksin liittynyt happi ei vaikuta yhdisteen tyydyttymättömyysaseeseen, sillä sen sidokset johtavat lopulta hiileen tai vetyyn. Happea ei siten tyypillisesti tarvitse huomioida yhdisteen tyydyttymättömyysastetta laskiessa. Yksinkertaisin sidoksin liittynyt typpi puolestaan vähentää yhdisteen tyydyttymättömyysastetta, sillä se muodostaa kolme sidosta. Yleensä typpi vastaa kahta vetyä yhden vedyn sijalla, eli se pienentää yhdisteen tyydyttymättömyysastetta puolella yksiköllä.
Cis-trans-isomeria

Alkeeneilla esiintyy cis-trans-stereoisomeriaa jäykän kaksoissidoksen vuoksi, jos kaksoissidos on vähintään disubstituenttinen. Disubstituenttisen kaksoissidoksen substituentit voivat olla kaksoissidoksen samalla (cis-isomeeri) tai eri puolella (trans-isomeeri). Cis-trans-isomeria ei ole mahdollinen, jos toisen kaksoissidokseen osallistuvan hiiliatomin substituentit ovat identtiset.
Yhdisteen muuntuminen cis-muodosta trans-muotoon tai päinvastoin ei tapahdu spontaanisti, mutta se voidaan katalysoida vahvalla hapolla.
Alkeenien trans-isomeerit ovat pysyvämpiä kuin cis-isomeerit. Alkeenien cis-isomeereilla substituenttien välillä ilmenee steeristä jännitystä ja ne ovat siksi suurienergiaisempia. Aineen cis- ja trans-isomeerien suhdetta voidaan tutkia isomeerien energiaeroa hyödyntämällä niiden palamislämmöstä: paljon cis-muotoa sisältävä alkeeni vapauttaa palaessaan enemmän lämpöenergiaa kuin paljon trans-muotoa sisältävä. Toinen vaihtoehto on hydrogenoida alkeenia palladium- tai platinakatalyytin avulla ja tarkkailla siitä vapautuvaa lämpöä.
Cis-trans-isomeria > E,Z-isomeria

Mikäli kaksoissidos on luonteeltaan tri- tai tetrasubstituenttinen, on stereoisomeria ilmaistava yleisemmin E,Z-järjestelmällä sekvenssisääntöjen mukaisesti. Sekvenssisäännöt luokittelevat substituentit tärkeysasteisiin, ja lopputuloksesta käy ilmi, ovatko hiiliatomien tärkeimmät substituentit samalla puolella (Z-muoto, saks. zusammen ’yhdessä’) vai eri puolilla (E-muoto, saks. entgegen ’vastakkain’) kaksoissidosta.
Sekvenssisäännöt (Cahn–Ingold–Prelogin säännöt):
Käsitellessä kumpaakin kaksoissidoksen hiilistä erikseen, hiiliatomeista lähtevät atomit saavat atomiluvun mukaan kasvavan tärkeysasteen. Yleisimpien orgaanisten atomien tärkeysasteet ovat siten: vety 1, hiili 6, typpi 7, happi 8, kloori 17, bromi 35. Esimerkiksi, jos kaksoissidoksen toiseen hiiliatomiin on liittyneenä hiili ja happi, on happiatomi tai happilähtöinen substituentti tärkeämpi.
Jos ensimmäiset kaksoissidoksen hiilestä lähtevät atomit ovat samoja, tarkastellaan toisia, kolmansia, neljänsiä jne. atomeja, kunnes eroavaisuus toisen hyväksi löytyy.
Kaksoissidos on verrattavissa kahteen ja kolmoissidos kolmeen yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella sitoutuneeseen atomiin. Esimerkiksi hiilestä lähtevä kaksoissidos happeen (–C=O) on verrattavissa kahden hiilen väliseen happisiltaan (–C–O–C).
Valmistaminen > Lämpökrakkaus

Eteeniä, propeenia ja buteenia valmistetaan lämpökrakkaamalla maakaasua (C1–C4-alkaaneja) tai suoratislettä (C4–C8-alkaaneja). Lämpökrakkaus tapahtuu ilman katalyyttejä korkeissa, jopa 900 °C:n lämpötiloissa.
Valmistaminen > Eliminaatioreaktio

Alkeeneja voidaan valmistaa eliminaatioreaktiolla alkyylihalideista (dehydrohalogenointi) ja alkoholeista (dehydraatio). Alkyylihalidin dehydrohalogenointi eli vetyhalidin poistuminen tapahtuu yleisesti vahvan emäksen vaikutuksesta. Alkoholin dehydraatio eli vesimolekyylin poistuminen tapahtuu puolestaan usein vahvan hapon vaikutuksesta.
Hyödyntäminen

Eteenistä ja propeenista voidaan teollisesti syntetisoida lukuisia eri kemikaaleja:
| Eteeni | Propeeni |
| --- | --- |
etanoli: isopropyylibentseeni
asetaldehydi: isopropyylialkoholi
etaanihappo: polypropeeni
vinyylikloridi: propyleenioksidi
vinyyliasetaatti: 
polyeteeni: 
etyleenioksidi: 
etyleeniglykoli: 
1,2-etyleenidikloridi:
Reaktiot

Kaksoissidos on osallisena useimpiin alkeenien reaktioihin.
Reaktiot > Additioreaktio

Alkeenin additioreaktio voidaan esittää yleisesti:
Markovnikovin säännön mukaisesti substituentti liittyy aina siihen hiiliatomiin, jossa on ennestään enemmän muita substituentteja.
Reaktiot > Additioreaktio > Hydrogenointi

Hydrogenointi on additioreaktio, jossa vetymolekyyli H2 liittyy alkeenin kaksoissidokseen. Tällöin kaksoissidos muuttuu yksinkertaiseksi sidokseksi.
Esimerkiksi eteenin hydrogenointi etaaniksi:
Hydrogenointireaktiot ovat luonteeltaan eksotermisia, eli ne vapauttavat lämpöä. Hydrogenointireaktiossa käytetään usein katalyyttiä reaktion nopeuttamiseksi. Katalyytteinä voidaan käyttää platinaa, palladiumia, nikkeliä tai rodiumia. Platina on yleisimmin käytetty katalyytti. Katalysoidussa alkeenin hydrogenoinnissa alkeeni liuotetaan ensin esimerkiksi etanoliin, etaanihappoon tai heksaaniin. Liuos tuodaan tämän jälkeen kosketuksiin metallikatalyytin kanssa, ja katalyysi tapahtuu heterogeenisesti metallin pinnalla.
Reaktiot > Additioreaktio > Vetyhalidien elektrofiilinen additio

Vetyhalidit (vetykloridi HCl, vetybromidi HBr, vetyjodidi HI ja vetyfluoridi HF) tuottavat alkeenien kanssa reagoidessaan alkyylihalideja:
Tietyn vetyhalidin reaktiivisuus on verrannollinen sen happamuuteen eli protoninluovutuskykyyn. Reaktiivisuus on edelleen verrannollinen reaktionopeuteen. Koska vetyjodidi on vetyhalideista happamin, additioreaktio alkeenin kanssa käy siltä muita vetyhalideja nopeammin.
Vetyhalidin elektrofiilinen additio on kaksivaiheinen ja sillä on kaksi siirtymäkompleksia. Ensimmäisessä vaiheessa vetyhalidin elektrofiilinen vety yhtyy alkeenin nukleofiiliseen π-sidokseen, ja alkeenista muodostuu karbokationi-intermediaatti halogeenin jäädessä anioniksi. Seuraavassa vaiheessa halogeenianioni jakaa elektroniparinsa karbokationin kanssa, ja muodostuu σ-sidos hiilen ja halogeenin välille.
Reaktiot > Additioreaktio > Halogeenien additio

Halogeenit reagoivat alkeenien kanssa muodostaen 1,2-dihaloalkaaneja. 1,2-dihaloalkaanien halogeenit asettuvat aina yhdisteen vastakkaisille puolille, ja muodostuva yhdiste on anti-stereokemiallinen. Esimerkiksi bromin Br2 ja syklopenteenin reaktiossa syntyy vain trans-1,2-dibromosyklopentaania. Reaktiosta muodostuvien yhdisteiden anti-stereokemiallisuus selittyy haloniumioni-välituotteen muodostumisella. Haloniumioni (esim. bromonium-ioni) estää toisen halogeeniatomin liittymisen yhdisteen samalle puolelle.
Reaktiot > Additioreaktio > Happokatalysoitu hydrataatio

Kun alkeeni reagoi veden kanssa hapon läsnä ollessa, saadaan alkoholeja. Esimerkiksi etanolia valmistetaan eteenistä hydrataatiolla:
Katalyyttinä toimiva happoliuos on laimea. Usein käytetään 50-prosenttista rikkihapon vesiliuosta. Liuoksen vesipitoisuus on verrannollinen saatavan lopputuotteen määrään tasapainoreaktiossa Le Châtelier’n periaatteen mukaisesti. Happokatalysoitu dehydraatio on happokatalysoidun hydraation käänteisreaktio, ja siinä käytettävän happoliuoksen happokonsentraatio on suuri.
Alkeenin happokatalysoitu hydraatio on elektrofiilinen reaktio. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa alkeenista tulee karbokationi vesiliuoksen hydroniumionin vedyn liityttyä kaksoissidokseen.
Seuraavassa vaiheessa vesimolekyylin happi jakaa vapaan elektroniparin elektrofiiliselle hiilelle. Karbokationi muuttuu siten oksoniumioniksi.
Alkoholi jää jäljelle oksoniumionin luovutettua protonin vedelle.
Etanolia lukuun ottamatta happokatalysoidulla hydraatiolla tuotettavat alkoholit ovat sekundaarisia tai tertiaarisia, sillä Markovnikovin säännön mukaisesti hydroksidisubstituentti liittyy siihen kaksoissidoksen hiileen, jossa on jo ennestään enemmän (muun muassa alkyyli-) substituentteja.
Reaktiot > Hapettuminen

Alkeenien hapettumisessa reaktiotuotteena on hiiliatomien ja happiatomin muodostama rengas, joka on hyvin reaktiokykyinen. Hapettimet, kuten kaliumpermanganaatti KMnO4 ja otsoni O3, hapettavat kaksoissidoksen joko niin, että kaksoissidoksen π-sidos aukeaa tai siten, että kaksoissidos katkeaa. Emäksisessä liuoksessa C=C-sidos hapettuu KMnO4:lla 1,2-dialkoholiksi eli dioliksi, joka on syn-reaktiotuote eli cis-isomeeri. Esimerkiksi sykloheksaania hapetettaessa saadaan cis-1,2-sykloheksadiolia. Otsoni O3 hapettaa alkeenit purkamalla hiiliatomien välisen kaksoissidoksen. Reaktioissa syntyvä otsonidi hydrolysoituu helposti. Tuotteena muodostuu karbonyyliyhdisteitä: aldehydejä, ketoneja tai karboksyylihappoja.
Reaktiot > Polymerointi

Eräs alkeenien tärkeimpiä teollisia reaktiota on polymerointi, jossa pienet alkeenimolekyylit liittyvät toisiinsa muodostaen yhden makromolekyylin eli polymeerin. Esimerkiksi eteenistä voidaan valmistaa polymeeriä, polyeteeniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkeenit Wikimedia Commonsissa
Yksinkertaisimmat hiilivedyt
Kaksoissidos koostuu σ-sidoksesta ja π-sidoksesta (vihreä).
Alkeenin additioreaktio
Eteenin hydrogenointi
Vetyhalidin additio alkeeniin
Vetyhalidin happamuus
Yksityiskohtaisempi vetyhalidin additio alkeeniin
Eteenin happokatalysoitu hydraatio
Eteenin happokatalysoitu hydraatio, osa I
Eteenin happokatalysoitu hydraatio, osa II
Eteenin happokatalysoitu hydraatio, osa III
Amazasp I

Amazasp I (georg. ამაზასპი) oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas, joka hallitsi varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan toisella vuosisadalla. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 106–116 hänen valtakautensa ajankohdaksi. Toumanoff pitää häntä Mithridates I:n poikana ja seuraajana. Mithridateen tiedetään epigrafisen materiaalin perusteella olleen Rooman liittolainen.
Georgialaiset kronikat kertovat Amazaspin hallineen kymmenen vuoden ajan yhdessä Derokin (Deruk) kanssa ja niiden mukaan hänen hallituskaupunkinsa oli Armazi, kun taas Derok hallitsi Mtskhetassa. Monet nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa kuitenkin puhtaana legendana ja Amazaspia itsenäisesti hallinneena kuninkaana.
Amazasp III

Amazasp III (georg. ამაზასპ III, nimen latinisoitu muoto Amazaspus) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli muinaisen Itä-Georgian) kuningas vuosina 260–265. Hän kuului luultavasti Aršakiani-dynastiaan.
Amazaspia ei tunneta keskiaikaisesta georgialaisesta kirjallisesta perinteestä, vaikka georgialaiset kronikat kertovatkin kahdesta aiemmasta Amazasp-nimisestä kuninkaasta (georgiankielinen muoto persian nimestä Hamazasp). Amazasp on kuitenkin mainittu ajan sassanidien epigrafisissa lähteissä. Kolmikielisessä kaiverruksessa Ka'ba-ye Zartoshtissa Iberia luetaan Iranin vasallivaltioiden joukkoon ja kerrotaan sen kuninkaan Hamazaspin etuoikeutetusta asemasta sassanidien hovissa, jossa hän seuraa Adiabenen kuningas Ardashiria, Carmanian kuningas Ardashiria ja Mesenen kuningatar Denagia. Hän edeltää pitkää prinssien, ministerien ja kuninkaallisten kaupunkien satraappien luetteloa. Professori Cyril Toumanoff Georgetownin yliopistosta on ehdottanut, että energinen sassanidien šaahi Sapor I asetti Amazaspin Rooman valtakuntaa kannattavan kuningas Mirdat II:n antikuninkaaksi. Mirdat tunnetaan ainoastaan georgialaisista kronikoista. Toinen, ylipappi Kartirin kirjoittama sassanidien kaiverrus todellakin viittaa iranilaisten hyökkäykseen Iberiaan (ja Kaukasian Albaniaan) joskus vuoden 260 jälkeen. Amazasp näyttää tulleen syrjäytetyksi valtaistuimelta vuonna 265, kun Saporin toiminta hallitsijana oli päättymässä.
Alpes Poeninae et Graiae

| Alpes Poeninae et Graiae Provincia Alpes Poeninae et Graiae> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Alpes Poeninae et Graiaen provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Gallia (300-luku–)
Diokeesi:  Gallia (n. 293–)
Nykyinen valtio/alue:  Ranska (Savoie) ja Sveitsi (Valais)
Perustettu:  ajoittain 1. vuosisadalla ja/tai 100-luvulla, pysyvästi n. 293
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Axima / Augusta Praetoria Salassorum
Alpes Poeninae et Graiae (lat. Provincia Alpes Poeninae et Graiae), myös Alpes Atrectianae et Poeninae (lat. Provincia Alpes Atrectianae et Poeninae), oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Galliassa Alpeilla nykyisten Kaakkois-Ranskan ja Sveitsin rajalla.
Maantiede

Alpes Poeninae et Graiaen provinssi oli yksi kolmesta pienestä provinssista, jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan, Italian ja Sveitsin rajallaseudulla (muut olivat Alpes Cottiae ja Alpes maritimae). Se yhdisti kaksi aluetta, jotka olivat provinssin pohjoisosan käsittänyt Alpes Poeninae ja eteläosan käsittänyt Alpes Graiae. Provinssi sijaitsi näille osille nimensä antaneilla Penniinisillä ja Grajisilla Alpeilla nykyisin Mont Blancina tunnetun vuoren ympäristössä.
Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Gallia Belgican provinssi, koillispuolella Raetian provinssi, kaakkoispuolella Italia ja Transpadanan (Regio XI) alue, eteläpuolella Alpes Cottiaen provinssi ja länsipuolella Gallia Narbonensiksen provinssi.
Provinssin hallinnollinen keskus oli Axima eli Forum Claudii Ceutronum ja myöhemmässä vaiheessa Augusta Praetoria Salassorum.
Maantiede > Kaupunkeja

Alpes Poeninae et Graiaen kaupunkeja olivat muun muassa:
Acaunum
Axima eli Forum Claudii Ceutronum (nyk. Aime)
Darantasia (nyk. Moûtiers)
Octodurus eli Forum Clausii Valliensium
Sedunum
Tarnaiae
Myöhemmässä vaiheessa provinssiin kuuluivat myös:
Augusta Praetoria Salassorum (nyk. Aosta)
Huomautukset:
↑  Alun perin osa Transpadanaa.