stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sara Lidman
Elämä ja ura

Sara Lidman syntyi pienviljelijäperheeseen noin 300 asukkaan Missenträskin kylässä, joka nykyisin kuuluu Skellefteån kuntaan Västerbottenissa. Kylän elämästä tuli keskeinen osa hänen kirjojensa materiaalia. Kuuden kouluvuoden jälkeen Lidman joutui parantolaan, jossa hän sai kosketuksen kirjallisuuteen ja radio-ohjelmiin. Hän jatkoi koulunkäyntiä kirjekurssina ja työskenteli ajoittain tarjoilijana, postivirkailijana ja teatteriharjoittelijana. Hän aloitti opinnot Uppsalan yliopistossa, mutta joutui usein palaamaan parantolaan, lopulta eurooppalaisia opiskelijoita varten perustettuun yhteisparantolaan Ranskaan.
Uppsalan yliopiston kirjallisuuspiireissä Lidman tutustui muiden muassa Stina Aronsoniin ja Folke Fridelliin, joista tuli myös kirjailijoita. Lidman kiinnostui noihin aikoihin myös muun muassa Marcel Proustin tuotannosta. Valmistuttuaan hän toimi 1950-luvun alussa opettajana Smoolannissa.
Esikoisromaani Tjärdalen (1953) esitteli Lidmanin tuotannon jatkuvan teeman, vastuun toisista ihmisistä. Hänen modernistisen tyylinsä osia ovat kotiseudun murre ja luterilaiset uskonnolliset tekstit. Ensimmäisten romaanien suuri suosio oli Lidmanille pikemminkin kahlitsevaa kuin innostavaa, ja hän piti taukoja muun muassa pitkien ulkomaanmatkojen avulla.
Sara Lidman oli ensimmäisiä, jotka kiinnittivät ruotsalaisten huomiota Etelä-Afrikan ihmisoikeustilanteeseen ja Vietnamin sotaan. Kotimaan aiheista häntä kiinnosti muun muassa kaivostyöntekijöiden asema, josta hän kirjoitti haastattelukirjan Kaivos.
1970-luvulla Lidman aloitti viisiosaiseksi kasvaneen romaanisarjan Jernbanesviten (1977–1985), joka kuvaa uuden ajan tuloa Pohjois-Ruotsiin rautateiden myötä. Sarjasta on suomennettu kolme ensimmäistä osaa, Palvelijasi kuulee, Vihan lapset ja Nabotin kivi.
Lidman on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, ja hänen teoksiaan on käännetty monelle kielelle. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Uumajan yliopiston kunniatohtoriksi, ja vuonna 1999 hän sai professorin arvonimen.
Uumajan keskusrautatieaseman kevyen liikenteen tunnelissa on Lidmanille omistettu 170 metrin pituinen lasitaideteos Lev!, jonka on tehnyt taiteilijaduo FA+ (Ingrid Falk ja Gustavo Aguerre). Tunnelin lasiseen seinään on valittu kolmisenkymmentä sitaattia Lidmanin tuotannosta. Vuonna 2014 teki Västerbottenteatern Skellefteåssa kantaesityksen Lidmanista kertovasta näytelmästä  Sara Sara Sara – Starka kvinnor pinkar stående, jota esitettiin myös Tukholman kaupunginteatterissa 2015. Syksyllä 2016 Riksteatern kiersi eri puolilla Ruotsia esittämässä Lidmanin esikoisteokseen Tjärdalen perustuvaa musiikkinäytelmää.
Vuonna 2009 Lidmanin romaani Palvelijasi kuulee pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Yksityiselämä

1950-luvulla Sara Lidmanilla oli useita vuosia kestänyt suhde kirjailijakollega Ivar Lo-Johanssoniin.
Suomennetut teokset

Muurainmaa (Hjortronlandet 1955, suom. Gerda Lindgren. WSOY, 1956.
Tervapääsky (Regnspiran 1958, suom. Gerda Lindgren, runot Aale Tynni. WSOY, 1959.
Salamankantaja (Bära mistel 1960, suom. Gerda Lindgren. WSOY, 1961.
Minä ja poikani (Jag och min son 1961, suom. Gerda Lindgren. WSOY, 1962.
Viisi timanttia (Med fem diamanter 1964, suom. Gerda Lindgren. WSOY, 1965.
Kaivos (Gruva 1968, haastattelukirja, kuvat Odd Uhrbom, suom. Elvi Sinervo. Tammi, 1970.
Palvelijasi kuulee (Din tjänare hör 1977, suom. Liisa Ryömä. Tammi, 1980.
Vihan lapset (Vredens barn 1979, suom. Liisa Ryömä. Tammi, 1981.
Nabotin kivi (Nabots sten 1980, suom. Liisa Ryömä. Tammi, 1983.
Aiheesta muualla

Kerttu Mannisen aikalaisarvio romaanista Palvelijasi kuulee, Kirjasampo
Kirjallisuutta

Holm, Birgitta: Sara Lidman – i liv och text, Bonniers 1998, uusi korjattu painos 2005.
| n k Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962: Eyvind Johnson  1963: Väinö Linna  1964: Tarjei Vesaas  1965: William Heinesen & Olof Lagercrantz  1966: Gunnar Ekelöf  1967: Johan Borgen  1968: Per Olof Sundman  1969: Per Olov Enquist 
1970-luku:  1970: Klaus Rifbjerg  1971: Thorkild Hansen  1972: Karl Vennberg  1973: Veijo Meri  1974: Villy Sørensen  1975: Hannu Salama  1976: Ólafur Jóhann Sigurðsson  1977: Bo Carpelan  1978: Kjartan Fløgstad  1979: Ivar Lo-Johansson 
1980-luku:  1980: Sara Lidman  1981: Snorri Hjartarson  1982: Sven Delblanc  1983: Peter Seeberg  1984: Göran Tunström  1985: Antti Tuuri  1986: Rói Patursson  1987: Herbjørg Wassmo  1988: Thor Vilhjálmsson  1989: Dag Solstad 
1990-luku:  1990: Tomas Tranströmer  1991: Nils-Aslak Valkeapää  1992: Friða Á. Sigurðardóttir  1993: Peer Hultberg  1994: Kerstin Ekman  1995: Einar Már Guðmundsson  1996: Øystein Lønn  1997: Dorrit Willumsen  1998: Tua Forsström  1999: Pia Tafdrup 
2000-luku:  2000: Henrik Nordbrandt  2001: Jan Kjærstad  2002: Lars Saabye Christensen  2003: Eva Ström  2004: Kari Hotakainen  2005: Sjón  2006: Göran Sonnevi  2007: Sara Stridsberg  2008: Naja Marie Aidt  2009: Per Petterson 
2010-luku:  2010: Sofi Oksanen  2011: Gyrðir Elíasson  2012: Merethe Lindstrøm  2013: Kim Leine  2014: Kjell Westö  2015: Jon Fosse  2016: Katarina Frostenson  2017: Kirsten Thorup  2018: Auður Ava Ólafsdóttir  2019: Jonas Eika 
2020-luku:  2020: Monika Fagerholm  2021: Niviaq Korneliussen  2022: Solvej Balle 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sara Lidman
Käännös suomeksi
Eila Lindfors

Eila Lindfors (s. 1963 Helsinki) on suomalainen kasvatustieteiden tohtori ja käsityökasvatuksen professori Turun yliopiston Rauman yksikön Turun yliopiston Rauman opettajankoulutuslaitoksella.
Lindfors valmistui ylioppilaaksi 1982 Hykkylän lukiosta Helsingistä, kasvatustieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1986, kasvatustieteiden lisensiaatiksi Joensuun yliopistosta 2001.
Lindfors on työskennellyt aikaisemmin Oulun yliopiston kasvatustieteen tiedekunnassa didaktiikan lehtorina. Hän teki siellä linsensiaattityönsä Kuluttajan tekstiiliteknologinen tieto. Hän väitteli Joensuun yliopistosta tohtoriksi 2002 aiheesta Tekstiilituotteen teknologiset ominaisuudet. Tekstiilituotteen käyttö- ja hoito-ominaisuuksien tarkastelu kuluttajan näkökulmasta.
Julkaisut

Pitsinnypläyksen salaisuus: alkeisoppikirja. Eila Lindfors; kuvat:...Ritva Kosonen, Harri Kosonen; piirrokset: Leena Hyvönen. Hki: Skriini, 1990 ISBN 951-95385-1-8.
Pitsinnypläyksen opettajan opas: pitsinnypläyksen didaktiikkaa aikuisasteelle. Eila Lindfors; piirroskuvitus: Anna Kervinen. Helsinki: Oppima, 1990 ISBN 952-90-2637-4.
Tehhään yhesä!: taide- ja taitokasvatuksen tulevaisuus: Oulun yliopistossa 23.-24.02.2001 pidetyn seminaarin esitelmät. (toim.) Leena Hyvönen ja Eila Lindfors. Oulu: Oulun yliopisto, 2001. - (Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan selosteita ja katsauksia, ISSN 1458-4069; 1) ISBN 951-42-6501-7.
Tekstiilituotteen teknologiset ominaisuudet: tekstiilituotteen käyttö- ja hoito-ominaisuuksien tarkastelu kuluttajan näkökulmasta. Eila Lindfors. Joensuu: Joensuun yliopisto, 2002. - (Joensuun yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja n:o 77, ISSN 0781-0334). ISBN 952-458-167-1. - Väitöskirja Joensuun yliopisto.
Käsityön työturvallisuusopas: perusopetuksen teknisen työn ja tekstiilityön opetukseen. Jaana Inki, Eila Lindfors, Jaakko Sohlo (toim.); tekijät: Sirkka Aadeli ... ja muita; valokuvat: Harri Bläuer ... ja muita. Helsinki: Opetushallitus, 2011 - (Oppaat ja käsikirjat / Opetushallitus, ISSN 1798-8950; 2011:15) ISBN 978-952-13-4863-1.
Cygnaeuksen viitoittamalla tiellä : 90 vuotta opettajankoulutusta Hämeenlinnassa. Eila Lindfors & Jouko Pullinen (toim.), Hämeenlinna : Tampereen yliopiston opettajankoulutuslaitos 2010 ISBN 978-951-44-8210-6 verkossa: ISBN 978-952-92-7509-0
Lapsen ja nuoren hyvä arki. Päivi Marjanen & Eila Lindfors (toim.) Vantaa: Laurea-ammattikorkeakoulu, 2011 - (Laurea-ammattikorkeakoulun julkaisusarja 41. ISSN 1458-7238) ISBN 978-951-799-224-4.
Kohti turvallisempaa oppilaitosta!: oppilaitosten turvallisuuden ja turvallisuuskasvatuksen tutkimus- ja kehittämishaasteita: OPTUKE-verkoston I tutkimus- ja kehittämissymposium Hämeenlinnassa 8.-9.2. 2011: proceedings. Eila Lindfors (toim.). Tampere: Tampereen yliopisto, kasvatustieteiden yksikkö, 2012 ISBN 978-951-44-8788-0.
Kitty Linder

Kitty Linder ja Gustaf Mannerheim metsästysretkellä Norjassa lokakuussa 1918.
Catharina ”Kitty” Linder (5. tammikuuta 1887 Kytäjä – 4. tammikuuta 1969 Helsinki) oli suomalaisen senaattori Constantin Linderin ja tämän toisen vaimon Elisabeth Amélie Hélène de Fonte­nilliatin tytär, joka oli vuodesta 1918 lähtien kirjeenvaihdossa kenraali ja valtionhoitaja Carl Gustaf Emil Mannerheimin kanssa, ja heillä oli romanssi. Linderin suhteesta Mannerheimiin on tullut myöhempien romaanien ja elokuvien aihe. Aiheesta on kirjoittanut muun muassa kirjailija Juha Vakkuri.lähde?
Linderin suvun mittava omaisuus alkoi kadota Suomen sisällissodan jälkeen. Pörssiromahduksen jälkeen hänen elämänsä oli varsin vaatimatonta. Linder toimi kisaemäntänä ja tulkkina vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa mutta tuskin sai siitä palkkaa. Viimeiset vuotensa hän asui yksinäisenä ja katkeran oloisena Pietarinkadulla vanhainkodissa.
Kitty Linder mediassa ja populaarikulttuurissa

Linderistä on tullut Mannerheimista kertovan kirjallisuuden ja populaarikulttuurin hahmo. Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä ja verkkosivuilla julkaistiin vuonna 2013 artikkeli ja kirjeenvaihtoa Linderin ja Mannerheimin romanssista. Linder esiintyy Mannerheimin morsiamena Juha Vakkurin kirjassa ja näytelmässä Mannerheim ja saksalainen suudelma (2017). Linder esiintyy romaanissa ensimmäisen kerran syksyllä 1918, jolloin suomalainen metsästysseurue taivaltaa Norjan tuntureilla. Myöhemmin Linder tapaa Mannerheimin Päämajan lottana Mikkelissä jatkosodan aikana.lähde tarkemmin?
Lihasrelaksantit

Lihasrelaksantteja
Lihasrelaksantit ovat lihaksia lamaavia ja lihasjännitystä alentavia lääkeaineita. Ne jaetaan perifeerisiin lihasrelaksantteihin, jotka vaikuttavat hermo-lihasliitokseen ja riittävänä annoksena halvaannuttavat lihaksen täysin, sekä sentraalisiin lihasrelaksantteihin, joista ainakin osa vaikuttaa keskushermoston hermosolujen pinnassa oleviin inhibitorisiin (ärsytystä estäviin) gaba-reseptoreihin.
Sentraaliset lihasrelaksantit

Sentraaliset lihasrelaksantit ovat huonosti määriteltävissä oleva lääkeaineryhmä, joita on käytetty lihasjännityksen ja lihaskouristusten hoitoon mm. selän lihaskivuissa. Niiden vaikutus perustunee ainakin osittain sedatiiviseen eli rauhoittavaan vaikutukseen. Selkäsärkyyn käytetään etenkin titsanidiinia, joka salpaa aivojen kipureseptoreita ja vähentää luurankolihasten kramppeja ja tahdosta riippumatonta jännitystä. Myös ahdistuneisuuslääkkeenä käytettävä diatsepaami on sentraalinen lihasrelaksantti.
Perifeeriset lihasrelaksantit

Hermo-lihasliitoksen salpaajat ovat tärkeä lääkeaineryhmä anestesiologiassa. Esimerkiksi vatsaontelon leikkauksien ajaksi on tärkeä saada lihastoiminta ja refleksit pois. Tähän käytettiin alkujaan kurarea.
Perifeeriset lihasrelaksantit > Depolarisoivat lihasrelaksantit

Anestesian aloitukseen ja intubointiin nopeavaikutteinen depolarisoiva suksametoni.
Perifeeriset lihasrelaksantit > Ei-depolarisoivat lihasrelaksantit

Nykyään on käytössä kuraren sukuisia synteettisiä aineita kuten atrakuuri ja mivakuuri, sekä steroidirakenteisia aineita kuten pankuroni, rokuroni ja vekuroni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lihasrelaksantit Wikimedia Commonsissa
Liedon Vanhalinna

| Liedon Vanhalinna |
| --- | --- |
 Liedon Vanhalinnan linnavuori. Etualalla museotieksi määritelty osuus Hämeen Härkätiestä.
Sijainti
 Liedon Vanhalinna
Koordinaatit:  60.48663446°N, 22.37690639°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Lieto
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Aiheesta muualla
  Liedon Vanhalinna Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Liedon Vanhalinna on yksi Suomen merkittävimmistä esihistoriallisista ja varhaishistoriallisista muinaislinnoista. Vanhalinnan jyrkkärinteinen kalliomäki kohoaa 55 metriä merenpintaa korkeammalle. Se sijaitsee Liedon kaupungissa kahden historiallisen valtareitin, Aurajoen ja Hämeen Härkätien, välissä.
Vanhalinna on ollut käytössä jo kivikaudelta lähtien, jolloin se oli laajojen vesialueiden ympäröimä kallioinen saari. Linnoituskäytössä se oli rautakaudelta lähtien. Vanhalinnan myöhäisin käyttövaihe on ajoitettu 1360-luvulle. Vanhalinnan merkitys oli todennäköisesti vähentynyt kuitenkin jo aiemmin Turun linnan valmistuttua Aurajoen suulle 1280-luvun alussa.
Muinaislinna

Vanhalinnan kalliomäellä tehdyissä kaivauksissa on voitu erottaa kolme aktiivista kautta sen historiassa. Ensimmäinen aktiivikausi oli nuoremmalla pronssikaudella (1100–500 eaa.) ja toinen merovingiajalla (500–700 jaa.). Vanhalinnan kolmas aktiiviaika vuosien 1000–1370 välillä voidaan jakaa kahteen vaiheeseen. Ensimmäiselle vaiheelle vuosien 1000–1150 välillä olivat ominaista saksalaiset rahat sekä esihistoriallisen ajan esineistö, kun taas jälkimmäiselle vaiheelle, noin vuosien 1200–1370 välille ovat tyypillisiä skandinaaviset brakteaatit ja sydänkeskiaikainen esineistö. Linnavuori on kuulunut alkujaan paikalliselle väestölle, mutta se päätyi viimeisenä käyttöjaksonaan lopulta ruotsalaisten tukikohdaksi. Ruotsalaisten haltuun linna on joutunut mahdollisesti 1170-luvulla tai samoihin aikoihin, kun Suomen ensimmäinen kirkollinen keskus vakiintui Koroisiin. Ruotsalaiset varustivat linnan uudelleen ja käyttivät sitä mahdollisesti hämäläisiä vastaan.
Kaivauksissa muinaislinnalta on havaittu kaikkiaan 11 rakennuksen jäänteet. Esihistoriallisella ajalla mäen laella olleet rakennukset ovat olleet risupunosseinäisiä, ja myöhemmin keskiajalla rakennusaineena on käytetty myös tiiltä. Mäen laki on ollut myös tasoitettu pihakivetyksellä kulkemisen helpottamiseksi. Rautakaudella laen tasoittamiseen on käytetty laattakiviä ja keskiajalla mukulakiviä. Mäeltä on löytynyt jälkiä useista eri puolustuslaitteista eri aikakausilta. Varhaisimmat muinaislinnan puisen rintavarustuksen jäänteet on voitu ajoittaa aikaan ennen 500 eaa. Keskiajalle käytössä on ollut kaksi sisäkkäistä puolustuslinjaa.
Linnan ympäristöstä löytyneet 14 nuolenkärkeä sekä 150 jalkajousen nuolenkärkeä sekä useat tulipaloista kertovat jäljet, mm. hiiltyneet hirrenkatkelmat sekä savimaahan upotetut palaneet risukimput, joita käytettiin yleisesti puuvarustusten sytyttämiseen, viittaavat siihen, että Vanhalinna on ollut historian saatossa myös taistelupaikkana. Varhaisimmat tulipalon jäljet on ajoitettu kansainvaellusaikaan ja myöhäisimmät 1360-luvulle. Alueelta on löydetty myös 33 rengaspanssarista peräisin olevaa rautarengasta sekä keihäänkärkiä, joista vanhin on ajoitettu 500-luvulle.
Vanhalinnan tila

Ruotsinvallan aikana Vanhalinnasta tuli ensin piispantila ja sitten läänitetty aatelistila. 1700- ja 1800-luvuilla Vanhalinnan tila oli Littoisten verkatehtaan perustajasuvun Hjeltin tila. Niiltä ajoilta periytyy maatalouden ja talonpoikaiskulttuurin arvostus, jota tilan viimeinen omistajasuku, Wanhalinnat, jatkoi menestyksekkäästi.
Mauno Wanhalinna sai tilan hoitaakseen vuonna 1930, jolloin kartanokeskuksen massiivinen uusklassinen päärakennus oli juuri valmistunut. Avioiduttuaan vuonna 1944 Mauno ja Ester Wanhalinna alkoivat rakentaa kodistaan elävää museota. Wanhalinnat halusivat turvata elämäntyönsä lahjoittamalla tilan silloin vielä yksityiselle Turun yliopistolle Snellmanin päivänä vuonna 1956. Turun yliopisto valtiollistettiin vuonna 1974, jolloin Vanhalinna jäi muun yliopiston lahjoitusomaisuuden tavoin Turun Yliopistosäätiön omistukseen. Vuonna 1998 Turun Yliopistosäätiö perusti erillisen Liedon Vanhalinna -säätiön kehittämään kartanon toimintaa museo-, kulttuuri- ja seminaarikeskuksena.
Vanhalinnan museo

Vanhalinnan museossa voi tutustua Mauno ja Ester Wanhalinnan museoksi sisustamaan kartanokotiin. Kartanon kellarikerroksen arkeologisessa näyttelyssä esitellään arkeologista löytöesineistöä Vanhalinnan alueelta mutta myös muualta Varsinais-Suomesta kivikaudelta keskiajan alkuun. Härkätallin "Elämänlanka"-näyttely kertoo ihmiselämän kulusta, arjesta ja juhlasta 1800-luvun lopun Lounais-Suomessa. Näiden lisäksi Vanhalinnassa esitellään vuosittain useita vaihtuvia näyttelyitä.
Kulttuuriympäristö

Museovirasto on määritellyt Liedon Vanhalinnan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vanhalinnantie eli Liedon Vanhalinnan kohdalla oleva osuus Hämeen Härkätiestä, joka on jäänyt sivuun 1960-luvun alussa rakennetusta valtatiestä 10, kuuluu Liikenneviraston määrittelemiin museoteihin. Sorapäällysteinen tie on Härkätien pisin vanhassa asussaan säilynyt tieosuus. Toinen, niin ikään sorapäällysteinen museotie Härkätien varrella, löytyy Rengosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liedon Vanhalinnan kotisivu
Liedon Vanhalinna Turun Yliopistosäätiön kotisivuilla
Suomen muinaislinnat
| --- | --- |
Ahvenanmaa:  Borgbodan linnavuori  Borgdalsbergin linnavuori  Borgön linnavuori  Hammarlandin linnavuori  Jomalan linnavuori  Svelandsberget 
Etelä-Karjala:  Kannuksen linnavuori  Kuivaketveleen linnavuori  Lassilan linnavuori  Pieni Linnamäki  Turasalon linnavuori  Sarajärven linnavuori  Suuri Pyhäkalan Linnavuori 
Etelä-Savo:  Haukiveden linnasaari  Ihanteensalon linnavuori  Ikoinniemen linnavuori  Otavan linnavuori  Otralan linnavuori  Sairilan linnavuori  Sulkavan linnavuori  Vatilan linnavuori 
Kanta-Häme:  Aulangonlinna  Hakoisten linnavuori  Hakovuori  Hangastenmäen linnavuori  Hyypiönvuori  Kestinpäänkallio  Kiianlinna  Kotkonlinna  Kyläkallio  Lammin Linnamäki  Laurinkallio  Lippilinnanmäki  Mantereenlinna  Palvaanlinna  Piilosaari  Tenholan linnavuori  Teponlinna  Unikkolinna 
Keski-Suomi:  Linnasenvuori  Pukinvuori  Päijälän linnavuori 
Kymenlaakso:  Kirkkovuori  Kuoppalan linnavuori  Salmenkylän Linnamäki 
Pirkanmaa:  Apianlahden linnosaari  Arasalon linnavuori  Eskolanvuori  Hiukkasaari  Huntilan linnavuori  Kaakilan linnankallio  Kirvunlinna  Lammelan muinaislinna  Nuutajärven linnavuori  Pentin linnavuori  Pirunlinna  Rapolan muinaislinna  Rutajärven linnavuori  Siuron linnavuori  Valkkisten linnamäki  Veneslinna 
Pohjois-Karjala:  Havukkakallio  Linnalampi 
Päijät-Häme:  Hankaan linnavuori  Hämeenkosken linnakallio  Kapatuosian linnavuori  Kiiluanmäen linnoitus  Nuppilinna  Pyhäjärven linnanmäki  Salajärven Linnakallio  Villampi  Virmailan linnasaari 
Satakunta:  Harolan linnaluoto  Kauttuan linnavuori  Kokemäen linna  Liinmaan linna  Räätikäsvuori 
Uusimaa:  Bocklintin linnavuori  Bonäsholmenin linnavuori  Grabbacka  Haveråkersberget  Husholmenin linna  Iso Linnanmäki  Junkarsborg  Pöykärin linnavuori  Riddarkilin viikinkivallit  Sipoonlinna  Skällbergetin muinaislinna  Sutarkullan linnavuori  Uusipöylin linnavuori  Vartiokylän linnavuori 
Varsinais-Suomi:  Borgholmin linnasaari  Bårnholm  Hakastaron linna  Hautvuori  Huttalan linnavuori  Häävälän linnamäki  Kajamonvuori  Kaskalan Linnanmäki  Kaupinlinna  Kirkkelinna  Knuuttilan linnasmäki  Koljolan linnavuori  Kulhon linnavuori  Kuuvanvuori  Kärmeorvonmäki  Lallisen linnavuori  Lankvuori  Lautkankareen linnamäki  Liedon Vanhalinna  Luonnonmaan linnavuori  Mynämäen linnavuori  Nakolinna  Nousiaisten linnamäki  Nousiaisten linnavuori  Pailinnan linnamäki  Prusin linnasmäki  Pussilan linnavuori  Pöylän linnanmäki  Pöytiön linnamäki  Rekottilan linnavuori  Repolan Linnavuori  Rikalan Linnamäki  Muurmäki  Seppälän linnavuoret  Tontereenmäki  Vaimaron linnavuoret  Veitakkalan linnavuori  Viikan linnavuori  Vinkkilän linnavuori  Yltjärven linnavuori 
Arkeologi Juhani Rinteen ottama kuva Vanhalinnasta vuodelta 1907.
Muun muassa museona toimiva Vanhalinnan kartano.
Edistys (historia)

Edistys tarkoittaa yhteiskunnan kehittymistä ajan mittaan esimerkiksi tieteen, teknologian, modernisaation, vapauden, demokratian, eliniän, elämänlaadun, saastettomuuden ja muun suhteen. Mittareina voidaan käyttää taloustieteellistä dataa, teknisiä innovaatioita, politiikan tai lainsäädännön muuttumista, elinikää ja sairauden ja vammautumisen riskejä.
Toiset kiinnittävät huomiota siihen, että useimmilla mainituilla mittareilla yhteiskunnat ovat kehittyneet vuosisatojen ajan, joillain kiihtyvästi. Toisaalta ympäristöongelmista osa lievenee ja osa pahenee, ja ydinsodan uhka syntyi vasta 1900-luvulla.
Lännessä tyypillistä on ajatus suoraviivaisesta etenemisestä, ja se vahvistui 1800-luvulla alkaneen nopean talouskasvun ja kehityksen myötä. Jotkut ajattelevat, että kehitys vain kiertää kehää, ja Hegel, Marx ym. uskoivat spiraalimaiseen dialektiseen kehitykseen.
Esimerkkejä

Merkittäviä edistysaskelia ovat ravitsemuksen paraneminen, elinajanodotteen piteneminen, köyhyyden ja väkivallan väheneminen, sekä vapauden, tasa-arvon ja lukutaidon lisääntyminen.
Toisaalta teollisuusyhteiskunta johti myös monien saasteiden lisääntymiseen. Vaikka viime vuosikymmeninä länsimaissa kaupunki-ilma on puhdistunut ja moni ympäristöongelma kehittynyt pahempaan suuntaan, eräät muut ovat kehittyneet huonompaan suuntaan. Ydinsodan uhkakin kehittyi vasta 1940-luvulla, joskin Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 sen riskiä on pidetty pienempänä. Uusi teknologia tuottaa jatkuvasti sekä uhkia että mahdollisuuksia. Myös väestönkasvun on nähty sekä johtaneen ihmiskunnan vaurastumiseen ja ideoiden määrän tieteen edistymiseen että aiheuttaneen eräillä alueilla vakavia ongelmia.lähde?
Esimerkkejä > Talouskasvu

Menneiden 200 vuoden aikana elintaso nykypäivän rikkaissa maissa on ainakin kymmenkertaistunut.Suomessa talous kasvoi keskimäärin 2,9 % vuodessa 1860–2009 eli 24-kertaiseksi. Vain Japanissa kasvu oli nopeampaa.
Vuonna 2019 tuotanto ja kulutus henkeä kohden ovat maailmassa kymmenkertaisia vuoteen 1820 nähden, Suomessa 30-kertaisia, köyhimmässäkin maassa, Keski-Afrikan tasavallassa, 2,5-kertaistuneet vuodesta 1800. Rikkaus lisää selvästi onnellisuuttakin. Vuonna 1800 ihmisistä 85-95 % eli 2 dollarilla päivässä, nykyisin alle viidennes. Elinikä on pidentynyt ja ravitsemus parantunut.
Suomessa arvioidaan kansantulon 6–12-kertaistuvan 2007–2107 (eli bruttokansantulo kasvaisi 500–1100 %).
Vaurastumisen syynä on työn tuottavuuden kasvu teollisen vallankumouksen ansiosta. Esimerkiksi vuonna 1760 puuvillapaunasta syntyi kangas 18 työtunnissa mutta sata vuotta myöhemmin se syntyi 1,5 tunnissa eli työn tuottavuus nousi 1 100 %.
Teollinen vallankumous alkoi yksinkertaisista keksinnöistä, jotka olisi voitu tehdä ehkä jo pari tuhatta vuotta aiemmin. Nicolas Baumardin mukaan Englantiin kertynyt vauraus ja syntyneet olot mahdollistivat kehittelyn, "oli varaa ajatella". Severi Luodon tutkimuksen perusteella myös kylmä ilmasto näyttäisi vahvistavan pitkäjänteistä suunnitelmallisuutta ja innovaatioita. Teollisen vallankumouksen takana saattaa olla monen tekijän yhteisvaikutus.
Niukoissa oloissa ihmiset ovat väkivaltaisia, materialistisia, suvaitsemattomia, epäluottavaisia ja jo nuorina lisääntyviä.