stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Catullus

Nykyaikainen Catullusta esittävä patsas Sirmionessa, vuodelta 1935.
Gaius Valerius Catullus (n. 87/84 eaa., Verona – noin 54 eaa., Rooma) oli roomalainen runoilija. Catullus tunsi hyvin kreikkalaista kulttuuria. Catullus on ensimmäinen roomalainen, joka kirjoitti rakkauteen liittyvästä hellyydestä. Esikuvanaan hänellä on kreikkalainen Sapfo. Herjarunoissaan Catullus tuo esille groteskin erotiikan ja siinä tulee esille värikäs roomalainen seksielämä sekä siihen liittyvä sanasto.lähde?
Päivö Oksala on suomentanut Catulluksen säilyneet runot vuonna 1965 kokoelmana Laulujen kirja. Jukka Kemppisen suomennosvalikoima Kaikki runous ilmestyi 1990.
Teosten löytyminen

Vuonna 900 Veronan piispa Ratherius kertoo saarnoissaan lukeneensa ”epähurskaita kirjoituksia”. Kirjoitukset olivat uuden löydön, Catulluksen kirjoittamia runoja. Kirjoitukset painuivat uudelleen unholaan, mutta nousivat esiin jälleen 1200-luvun lopulla käsikirjoituksessa, jota kutsuttiin nimellä Codex Veronensis. Ensimmäiset humanistit tutkivat sitä innokkaasti, muiden mukana Petrarca. Kirjojen keräilijä Coluccio Salutati laaditutti siitä useita kopioita. Codex Veronensis on sittemmin kadonnut. Oxfordissa on tallella luultavasti suoraan Codex Veronensiksesta tehty kopio, ja sitä pidetään myös parhaana kopiona. Pariisissa on säilytetty vuodelta 1375 peräisin olevaa Codex Sarmagermanensista, ja Vatikaanissa on tallessa Codex Romanus. Ranskasta löytyy ainoastaan häälaulun sisältävä käsikirjoitus Codex Thuaneus, joka ainoana käsikirjoituksena tuntee säkeen 14. Painettuna Catulluksen runoja ilmestyi ensimmäistä kertaa Venetsiassa vuonna 1472.
Vaikutus nykyajan kulttuuriin

Catullus on innoittanut renessanssiajasta saakka kirjailijoita. Ranskassa häntä piti esikuvanaan muiden muassa François Rabelais ja Alfred de Musset. Englantilaisella kielialueella Catullus on vaikuttanut John Miltoniin, Jonathan Swiftiin, Alfred Tennysoniin ja lordi Byroniin. Vuonna 1948 ilmestyi Thornton Wilderin romaani The Ides of March, jossa seikkailevat Catullus, Cicero, Lesbia ja Caesar. Saksalaisessa kulttuuripiirissä Catullus on inspiroinut muiden muassa Friedrich Schilleriä ja Heinrich Heinea.
Musiikissa Catulluksen runouteen perustuu Monteverdin sävellys ”Lamento di Arianna”. Carl Orff on säveltänyt Catulluksen teosten pohjalta sävellykset ”Catulli carmina” vuonna 1931, ”Ludi scaenici Catulliani” vuonna 1943 ja vuonna 1951 häälaulujen pohjalta teoksen ”Trionfo di Afrodite”.
Runoilija Pentti Saarikoski käytti Catullusta alter egonaan.
Suomennokset

Liber carminum. Laulujen kirja.  (Suomennos, johdanto, selitykset: Päivö Oksala. Seitsentähdet)  Helsinki:  Otava, 1965.
Kaikki runous.  (Suomentanut Jukka Kemppinen)  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-15495-4  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Catullus Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Catullus on Wikiaineistossa
Catullus Translations: Catulluksen runoja latinaksi ja 25 muulla kielellä.
The Latin Library: Catulluksen kaikki runot.
Catullus works: text, concordances and frequency list.
Niemi-Pynttäri, Risto: Catulluksen rakkaus ja herja. Jyväskylän yliopisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Carmina, 1554.
Caudron G.4

Caudron G.4
Caudron G.4 oli ranskalainen kaksitasoinen ja kaksimoottorinen pommikone, joka oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäisiä pommikoneita. Koneen olivat suunnitelleet René ja Gaston Caudron, ja sen edeltäjänä oli Caudron G.3. Kone oli varsin ruma sen poikkeavan, massiivisen mutta avoimen rakenteen vuoksi. Isot kellukkeet, suuri siipien kärkiväli, suuret moottoripellitykset ja kondolimallinen ohjaamo niiden välissä toivat vaikutelman massiivisesta koneesta. Siivissä ei ollut ohjainpintoja, vaan konetta kallistettiin taivuttamalla siipeä. Peräsinten lukumäärän ollessa G.3:ssa kaksi, G.4:ssä niitä oli neljä.lähde?
Ensimmäinen G.4 valmistui vuonna 1915. Sitä valmistettiin Ranskan lisäksi Englannissa ja Italiassa.
Ranskassa konetta käytettiin tiedustelupommittajana, ja ranskalaiset tekivätkin pitkiä pommituslentoja Saksan sydämeen. Saksalaisten saatua hävittäjäpuolustuksensa toimimaan, ranskalaiset olivat pakotettuja käyttämään G.4-konetta yöpommittajana.
Konetta käytettiin Ranskan ja Suomen lisäksi ainakin Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Variaatiot

Ensimmäinen G.4:n prototyyppi lensi maaliskuussa 1915. G.4-koneita rakennettiin kolmea pääversiota A2-mallia tiedusteluun, B2-mallia pommitukseen ja E2-mallia koulutukseen. A2 oli varustettu radiolla esimerkiksi tykistön tulenjohtoa varten, B2 pystyi kuljettamaan jopa 100 kg pommeja ja E2 oli varustettu kaksilla ohjaimilla. G.4IB (ransk. Blindage) oli panssaroitu versio. Koneesta oli myös muita pommitus- ja saattokoneversioita.
Kaikkia G.4:n eri versioita rakennettiin yhteensä 1 358 kpl.
Tekniset tiedot

Suluissa olevat luvut suomalaisista lähteistä
Kärkiväli: 17,20 (16,88) m
Pituus: 7,27 (7,05) m
Siipipinta-ala: noin 38 m²
Korkeus: 2,60 m
Tyhjäpaino: 733 kg
Lentopaino: 1.180 (1.320) kg
Moottorit: kaksi 80 hv:n samaan suuntaan pyörivää Le Rhone C-tähtimoottoria (vaihtoehtoisesti 80 hv:n tai 100 hv:n vastakkainpyörivät Anzani-moottorit)
Tekniset tiedot > Suorituskyky

Huippunopeus: 124 (132) km/h
Lakikorkeus: 4.500 m
Lentoaika: 3,5 h
Tekniset tiedot > Aseistus

Eteenpäin ampuva Hotchkiss tai Lewis-konekivääri, myös muita käytettiin
Joissakin koneissa oli taaksepäin ampuva konekivääri, mutta tähystäjällä oli yleisesti käsiase
Pommitusversiossa B2 jopa 100 kg pommeja
Käyttö Suomessa

Ilmailuvoimien ainoa Caudron G.4 ostettiin Flyg Aktiebolagetilta 26. huhtikuuta 1923 varaosien ja kahden Caudron G.3:n kera 100 000 markan hinnalla. Flyg Aktiebolaget oli ostanut koneen Ranskasta. Kone ei saanut tunnusnumeroa. lähde?
Tyyppi oli käytössä mitä ilmeisimmin ambulanssikoneena vuonna 1923.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.ctie.monash.edu.au/hargrave/caudron.html
Caudron G.4
Lambic

Kuparinen matala allas, johon vierre lasketaan jäähtymään. Altaassa yön aikana villihiiva saa aikaan käymisen. Kuva on Timmermansin panimolta.
Lambic (flaamiksi lambik) on olutlaji, jota valmistetaan ainoastaan Belgiassa, Senne-joen laaksossa Pajottenlandin seutukunnalla Brysselin länsipuolella. Lambic-oluiden erikoispiirre on se, että olutvierteeseen ei lisätä ollenkaan hiivaa, vaan olutpanimon ullakolla olevassa suuressa matalassa altaassa villihiivat ja muut mikrobit saavat aikaan oluen spontaanikäymisen. Tämä voidaan tehdä vain loka-toukokuun välisenä aikana, jolloin ilma on riittävän viileää. Puhdas lambic on yleensä erittäin hapanta.
Käymisen alettua olut siirretään kypsymään vanhoihin tammi- tai pähkinäpuutynnyreihin, jossa sitä pidetään yhdestä kolmeen vuotta. Näin syntyy puhdasta lambicia, perusraaka-ainetta varsinaisille kaupallisille oluille.
Maltaina lambicissa käytetään yleensä mallasohraa (~70 prosenttia) ja mallastamatonta vehnää (~30 prosenttia). Lambicissa käytettävä humala on yleensä vähintään kolme vuotta vanhaa. Tällaisessa humalassa ei ole enää oluen katkeruutta lisääviä aineita.
Nimisuoja

Lambic ja sen tyyppien nimitys on nauttinut EU:n nimisuojaa vuodesta 1997 (perusteena EU:n säädös No 2082/92). Samanlainen nimisuoja on suomalaisella sahdilla. EU:n ulkopuolella kuitenkin jotkut yhdysvaltalaiset pienpanimot ovat markkinoineet oluitaan lambic-nimellä. Nämä oluet tehdään tavallisesti kaupallisista lambic-hiivakannoista.
31. maaliskuuta 1993 voimaan astunut kuninkaallinen asetus ("koninklijk besluit") määritteli Belgiassa lambic-oluen koostumuksen. Käytännössä asetuksen mukaan riittää, että oluessa on käytetty jossain määrin puhdasta lambicia, jolloin sitä voidaan markkinoida lambicina.
Alatyypit > Hedelmä

Lambic-tyyleistä yleisin, johon on lisätty hedelmiä tai marjoja. Perinteisimpiä ovat kirsikka (kriek) ja vadelma (framboise), mutta näiden lisäksi on käytetty mm. persikkaa (pêche), mustaherukkaa (cassis), omenaa (pomme) ja viinirypäleitä (grape). Perinteikäs Cantillon-panimo teki pienen erän tyrnilambicia, joka tuli myyntiin keväällä 2004.
Alatyypit > Gueuze

Gueuze ("köös") on nuoren ja vanhan lambicin pullotettu sekoitus. Erittäin hapan ja kuiva olut. Jotkut valmistajat kirjoittavat nimen geuze. Pullotettu perinteinen sataprosenttinen gueuze lambic tunnetaan nimellä OudeGueuze (tai OudeGeuze).
Alatyypit > Faro

Lambic-sekoitus, johon on lisätty sokeria. Sokeri tekee oluesta makeamman ja raikkaamman kuin gueuzet.
Alatyypit > Sekoittamaton

Sekoittamaton puhdas lambic on harvinainen, ja sitä saa yleensä ainoastaan lambic-panimoiden läheltä hanaoluena. Sekoittamattoman lambic-oluen maku ja luonne vaihtelee paljon, ja se toimii pohjana muille lambic-lajeille.
Alatyypit > Mars

Vanhasta vierteestä, jossa on matala kantavierrearvo, tehtyä lambicia on kutsuttu nimellä mars bière/bier. Sitä on valmistettu lähinnä kotikäyttöön, eikä sitä ole kaupallisesti tehty vuosikymmeniin.
Lambic-valmistajat

Pajottenlandissa ja Brysselissä toimii yhdeksän lambic-panimoa ja näiden lisäksi kaksi muiden sekoittamattomasta lambicista oluita valmistavaa tekijää. Suluissa yrityksen virallinen nimi. Näiden lisäksi on muutama perinteisen lambic-alueen ulkopuolella spontaanikäymismenetelmällä oluita valmistava panimo.
Belle-Vue (Brouwerij Belle-Vue), Saint-Pieters-Leeuw. InBev-konsernin omistuksessa.
Boon (Boon NV), Lembeek
Cantillon (Brasserie Cantillon SPRL), Bryssel. Panimo toimii myös perinteisen lambicin museona "Le Musée Bruxellois de la Gueuze – Het Brussels Museum van de Geuze"
De Cam (Geuzestekerij De Cam), Gooik. Sekoittaa oluitaan Lindemansin ja Boonin lambiceista.
De Keersmaeker (Brouwerij De Keersmaeker), Kobbegem. Tunnetaan parhaiten markkinointinimellään Mort Subite. Scottish Courage -konsernin omistuksessa.
De Troch (Brouwerij De Troch BVBA), Wambeek. Oluita markkinoidaan Chapeau-nimellä.
Drie Fonteinen (AD Bieren bvba), Beersel
Girardin (Brouwerij Girardin), Sint-Ulriks-Kapelle
Hanssens (Hanssens Artisanaal), Dworp. Sekoittaa oluitaan muiden lambiceista. Tunnetuin tuote on mansikkalambic Oudbeitje.
Lindemans (Brouwerij Lindemans), Vlezenbeek.
Timmermans (Timmermans-John Martin NV), Itterbeek. John Martin -konsernin omistuksessa vuodesta 1993.
Kirjallisuutta

Tim Webb, Chris Pollard, and Joris Pattyn: LambicLand/LambikLand ISBN 0-9547789-0-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oluthuone (Arkistoitu – Internet Archive)
EU:n määrittelemä nimisuoja lambicille ja sen tyypeille (Arkistoitu – Internet Archive)
Komission säädös (EC) No 2301/97 (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
Peter Van Ostan lambic-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Boonin Oude Geuze Mariage Parfait -lambicia.
Hanssensin lambic-tynnyreitä.
Chacon kanjoni

Chacon kanjonissa olevan Pueblo Boniton sisustaa.
Chacon kanjoni oli muinaisten intiaanien aikaan maata viljelevien pueblointiaanien keskusalue Lounais-Yhdysvalloissa. Tämä kanjoni sijaitsee New Mexicon ja Utahin rajalla Neljän nurkan alueella luoteisessa New Mexicossa. Se on suojeltu nykyään historiallisena kansallispuistona, joka on liitetty myös Unescon maailmanperintöluetteloon.
Anasazi-intiaanit alkoivat rakentaa vuoden 850 tienoilla kennomaisia pueblorakennelmia, joissa neliskulmaisia monikerroksisia taloja oli vieri vieressä. Parhaiten tutkittu alueen keskus on Pueblo Bonito. Chacon vaikutus levisi ympäröivään San Juanin altaaseen, ja tieverkko yhdisti monia puebloja toisiinsa Chacon kanjoni keskuksenaan. Chacon kulttuuri kukoisti noin 1000–1150 ja oli huipussaan vuoden 1100 tienoilla, mutta romahti äkkiä noin 1130–1150 luultavasti kuivuuden tuhottua pellot ja aiheutettua nälänhädän. Seutu jäi lopullisesti tyhjilleen 1200-luvun alussa.
Ympäristö

Seutu on kanjoneja ja pöytävuoria sisältävän Coloradon ylätasangon eteläosa. Sademäärä on vaihdellut puebloaikana ja nykyaikana siinä 200–250 mm/v. Kasvillisuus on aavikon ruohostoa, jossa kasvaa siellä täällä mäntyä ja katajaa matalina metsinä.
Historia

Chacon alue oli vuosina 900–1150 yksi merkittävimmistä pueblokulttuurin keskuksista. Suuria rakennelmia alettiin tehdä 850. Noin vuonna 900 alkoi erään tulkinan mukaan pitkä rauhan jakso, joka jatkui vielä 12. vuosisadallakin. 900-luvulla syntyivät Pueblo Bonito, Chetro Ketl, Una Vida, Peñasco Blanco, Hungo Pavi ja Kin Bineola. Monet seudun suuret pueblot rakennettiin alkaen noin 1020–1050. Vuonna 1050 Chacossa oli viisi suurta puebloa joissa asui noin 5500 ihmistä. Suurimmat rakennustyöt tehtiin noin 1075–1115 yhdeksässä suuressa kylässä. Esimerkiksi pueblo Bonito tehtiin 850–1125 jaa. Noin 1090 pueblorakentamisen painopiste siirtyi pois Chacosta pohjoiseen Pueblo Azteciin.
Seutu hylättiin asteittain ennen eurooppalaisten tuloa. Sille antoi alkunsa ehkä vuosina 1130–1180 vallinnut pitkä kuivuus, joka hävitti viljeltävät pellot ja toi nälän. Chacon muinainen pueblokulttuuri luhistui 1140–1150. Kuivuus vallitsi 1130–1180. Viimeinen Chacon palkki kaadettiin 1170 jaa. Kuivuus palasi 1250–1450. Ilmasto oli kylmä 1200-luvun alussa. Vuodesta 1250 sateet tulivat liian myöhään puiden vuosirenkaista päätellen. Varsinkin vuosina 1276–1299 vallitsi suuri kuivuus. Pueblointiaanit hylkäsivät Chacon kanjonin kokonaan 1200-luvun alussa. Viimeiset pueblot lienee tehty tänne noin 1250 jaa. Chacon-tyyppinen rakentaminen lienee säilynyt Pueblo Aztecissa vuoteen 1140, jopa vuoteen 1280.
Chacon alueen pueblokulttuuria tutkinut yhdysvaltalainen antropologi Joseph Tainter analysoi kanjonin kulttuurin tuhoa teoksessaan Kuinka yhteiskunnat romahtavat. Yleiseen kompleksisten yhteiskuntien romahdusta käsittelevään teoriaansa nojaten hän ei pidä kuivuutta sinänsä intiaanikulttuurin romahduksen syynä. Sen sijaan hän esittää, että romahdus oli seurausta intiaaniyhteiskunnan kompleksisuuteen suuntaamien investointien alenevasta rajahyödystä. Kanjonin intiaanit investoivat kompleksisuuteen rakentamalla verkottuneita kaupunkeja eri puolille aluetta siten, että niiden erilainen ilmasto tasaisi yksittäisten alueiden ongelmia. Strategia toimikin aluksi, eivätkä varhaisemmat kuivuudet tuhonneet yhteiskuntia. Edelleen kasvaessaan kanjonin intiaanit kuitenkin joutuivat rakentamaan uusia keskuksia sellaisille alueille, jotka eivät olleet riittävän erilaisia muihin nähden. Tällöin ongelmanratkaisukeinon rajahyöty aleni, eikä kulttuuri enää selvinnyt 1200-luvun kuivuuksista.
Chacon kanjonin puebloja

Chaco oli pueblokulttuurin keskusalue ennen vuotta 1300.selvennä Muutamia Chacon keskusalueen paikkoja, joissain arvioitu huoneiden määrä, pueblot monikerroksisia ja osa huoneista romahtanut joten tarkkaa huonemäärää ei osata sanoa.
Pueblo Bonito n. 650 huonetta, 40 kivaa. Rakennettiin "Pueblo I"-kaudella. Ensimmäiset rakennelmat ilmestyivät n. 900 jaa.. Puebloa alettiin rakentaa suureksi 1020, ja noin kuuden suuren rakennusvaiheen jälkeen 1125 pueblo oli nykyisen kokoinen.
Chetro Ketl 450–550 huonetta, 16 kivaa joista yksi suuri kiva. Rakentaminen vaati noin 29 000 miestyötuntia, 5 000 puuta ja 50 miljoonaa kivenjärkälettä
Pueblo del Arroyo 280 huonetta, 20 kivaa
Una Vida 124 huonetta
Hungo Pavi 150 huonetta, joista 72 1. kerroksessa, yksi suuri kiva
Peñasco Blanco
Kin Bineola
Kin Kletso 100 huonetta, 55 pinna tasalla
Casa Chiquita
Nuevo Alto eli New Alto
Pueblo Alto 89 huonetta
Casa Rinconada, The Great Kiva, Suuri kiva
Tsin Kletzin
Kin Nahasbas
Wijiji hieman yli 100 huonetta
Chacon turkoosia ja argilliittia.
San Juanin altaan tieverkon keskus on Chacon kanjoni.
Andrée Chedid

| Andrée Chedid> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1920 Kairo, Egypti
Kuollut: 6. helmikuuta 2011 (90 vuotta) Pariisi,  Ranska
Kansalaisuus:  Egypti, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: A. Lake
Äidinkieli: egypti
Tuotannon kieli: ranska, englanti
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Paul Morandin palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Andrée Chedid, kirjailijanimi  A. Lake, oik,  (20. maaliskuuta 1920 Kairo, Egypti – 6. helmikuuta 2011 Pariisi,  Ranska) oli Egyptissä syntynyt sittemmin ranskalaistunut kirjailija, jonka tausta on syyrialais-libanonilainen.
Chedid asui Ranskassa vuodesta 1946. Hän kirjoitti ranskaksi ja englanniksi. Hän julkaisi runokokoelmia, proosaa ja esseekokoelman Liban. Hänen runonsa ovat aistillisia ja hallitun lyyrisiä. Muinaiseen Egyptiin sijoittuva suomennettu romaani Nefritite käsittelee yleisinhimillisiä teemoja. Lisäksi hän julkaisi.
Bibliothèque Andrée-Chedid Pariisissa.
Chedille myönnettiin Paul Morandin palkinto 1994.
Suomennettu tuotanto

Nefritite (Nefertiti et le rêve d'Akhnaton), suom.  Saara Palmgren, Kirjayhtyemä 1985 ISBN 951-26-2581-4
"Ikuinen piina", novelli, suom. Pia von Essen, antologiassa Pahoja tyttöjä, villejä naisia, toim. Angela Carter, Kääntöpiiri 1993 ISBN 951-8989-31-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrée Chedid Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Chilenmansikka

| Chilenmansikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Tribus::  Potentilleae
Alatribus::  Fragariinae
Suku::  Mansikat Fragaria
Laji::  chiloensis
Kaksiosainen nimi
 Fragaria chiloensis  (L.) Mill. 
Katso myös
   Chilenmansikka Wikispeciesissä   Chilenmansikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chilenmansikka (Fragaria chiloensis) on Amerikan mantereen länsirannikolta lähtöisin oleva mansikkalaji. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu Tyynenmeren rannikolla Kaliforniasta Chileen saakka, ja sitä kasvaa myös Havaijilla. Viljelykasvina käytettävä puutarhamansikka on virginianmansikan ja chilenmansikan risteytys.
Euroopassa chilenmansikan teki tunnetuksi ranskalainen tutkimusmatkailija Amédée-François Frézier (1682–1773). Hän oli löytänyt tämän suurimarjaisen kasvin Etelä-Amerikasta, toi sen sieltä Ranskaan ja aikoi aloittaa viljelyksen. Hänen pettymyksekseen kasvi ei kuitenkaan tuottanut Ranskassa lainkaan marjoja. Syyksi osoittautui, että eräistä muista mansikkalajeista poiketen chilenmansikka on kaksikotinen kasvi, eli sillä heteet ja emit ovat eri kasviyksilöissä. Tällaisella kasvilla vain emiyksilöt tuottavat marjoja, ja nekin vain, jos lähellä kasvaa myös hedeyksilöitä, joista niihin kulkeutuu siitepölyä. Frézier oli kuitenkin tuonut Ranskaan vain runsaasti marjoja tuottavia yksilöitä eli pelkkiä emikasveja.
Eräät bretagnelaiset puutarhurit havaitsivat kuitenkin pian, että chilenmansikka saatiin tuottamaan marjoja, jos lähellä kasvatettiin myös Eurooppaan jo aikaisemmin tuotuja virginianmansikoita. Täten näiden kahden lajin risteytyksenä syntyi nykyisin eniten viljelty mansikkalaji, puutarhamansikka (Fragaria × ananassa).
Checker

Checker Cab Michiganissa Ypsilantissa.
Checker oli yhdysvaltalaisen Checker Motor Corporationin vuosina 1922–1982 valmistama automerkki. Yhtiö toimi Kalamazoon kaupungissa Michiganin osavaltiossa.
Suurimman osan toiminta-ajastaan Checker valmisti yksinomaan yhdysvaltalaisten suurkaupunkien taksikäyttöön tarkoitettuja suurikokoisia henkilöautomalleja. Autojen tuntomerkki oli kylkeen ikkunalinjan alapuolelle maalattu shakkiruutukuvio, mihin auton nimikin viittasi. Auton eri mallien valmistusmäärät jäivät pieniksi; esimerkiksi Suomessa 1950-luvulla käytettyä A2-mallia tehtiin vain noin 5 000 kappaletta. Yhdysvaltalaisen käytännön mukaan Checkerit olivat taksiyritysten omistuksessa ja niiden käyttöikä jäi lyhyeksi. Valmistaja romutti autot miltei poikkeuksetta noin viiden vuoden käytön jälkeen.
Oman autotuotantonsa päätyttyä vuonna 1982 Checker valmisti alihankintana osia muille yhdysvaltalaisille autovalmistajille, kunnes yhtiö joutui yrityssaneeraukseen vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pörssitieto: Checker Oy.
Chowlan–Mordellin lause

Matematiikassa syklotominen yksikkö on muotoa (ζn−1)/(ζ−1) olevan algebrallisen lukukunnan yksikkö, missä ζ on ykkösenjuuri tai yleisemmin yksikkö, joka voidaan kirjoittaa näiden ja ykkösenjuuren tulona.
Syklotomiset yksiköt muodostavas syklotomiselle kunnalle aliryhmän, jonka indeksi yksikköryhmässä on äärellinen Dirichlet'n yksikkölauseen perusteella. Alkulukupotenssin tapauksessa tämän indeksin konduktori on yksi.
Boz Burrell

Boz Burrell vuonna 1976
Raymond "Boz" Burrell (1. elokuuta 1946 – 21. syyskuuta 2006) oli englantilainen basisti ja laulaja. Hän aloitti uransa laulajana 1960-luvulla Boz People -nimisessä kokoonpanossa.
Boz People saavutti hyvän lavaesiintyjän maineen ja sai sopimuksen Columbia-levy-yhtiön kanssa. Yhtye levytti 4 singleä vuosina 1965-66. The Who -yhtyeen sisäisten riitojen ollessa pahimmillaan Burrell oli ehdolla korvaamaan Roger Daltreyn joulukuussa 1965.
Singlet eivät menestyneet ja Boz Peole hajosi. Siinä soittanut Ian McLagan liittyi Small Faces - kokoonpanoon. Burrell levytti edelleen käyttäen nimeä Boz. Näissä sessioissa oli studiomuusikkona mm. Ritchie Blackmore.
Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi liityttyään 1971 King Crimson -yhtyeeseen, jonka kitaristi ja johtaja Robert Fripp opetti hänet soittamaan bassoa. Burrell on laulaja/basistina vuonna 1971 julkaistulla albumilla Islands.
King Crimsonin jälkeen 1973 Burrell oli mukana perustamassa Bad Company -kokoonpanoa, jossa hän oli koko sen toiminnan ajan yhtyeen saavuttaessa suuren menestyksen.
Aiheesta muualla

http://www.nndb.com/people/213/000082964/
| n k King Crimson |
| --- | --- |
 Robert Fripp  Mel Collins  Tony Levin  Pat Mastelotto  Gavin Harrison  Jakko Jakszyk   Greg Lake  Peter Giles  Gordon Haskell  Boz Burrell  John Wetton  Adrian Belew  Trey Gunn  Michael Giles  Andy McCulloch  Ian Wallace  Jamie Muir  Bill Bruford  Bill Rieflin  Peter Sinfield  Richard Palmer-James  Ian McDonald  David Cross 
Albumit:  In the Court of the Crimson King  In the Wake of Poseidon  Lizard  Islands  Larks’ Tongues in Aspic  Starless and Bible Black  Red  Discipline  Beat  Three of a Perfect Pair  THRAK  The ConstruKction of Light  The Power to Believe 
Livealbumit:  Cirkus: The Young Persons’ Guide to King Crimson Live  Epitaph  Ladies of the Road  Earthbound  The Great Deceiver  USA  The Night Watch  Absent Lovers: Live in Montreal  B’Boom: Live in Argentina  THRaKaTTaK  Vrooom Vrooom  The ProjeKcts  The Deception of the Thrush: A Beginners' Guide to ProjeKcts  Heavy ConstruKction  EleKtrik: Live in Japan  The Power To Believe Tour Box  Live at the Orpheum  Live in Toronto  Radical Action to Unseat the Hold of Monkey Mind  Live in Chicago  Live in Vienna  Meltdown: Live in Mexico City 
EP:t ja singlet:  ”Cat Food/Groon”  ”Atlantic Sampler”  ”The Night Watch/The Great Deceiver”  ”Epitaph/21st Century Schizoid Man”  ”Matte Kudasai”  ”Elephant Talk”  ”Thela Hun Ginjeet”  ”Heartbeat”  ”Three of a Perfect Pair/Man With an Open Heart”  ”Sleepless”  ”VROOOM”  ”Dinosaur”  ”People”  ”Sex Sleep Eat Drink Dream”  ”Happy with What You Have to Be Happy With” 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana