stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Good Morning Good Morning

| ”Good Morning Good Morning” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 1967
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: psykedeelinen rock
 Kesto: 02.35
 Levy-yhtiö:  Parlophone    Capitol Records
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin muut kappaleet
| ”Lovely Rita” 10. | ”Good Morning Good Morning” 11. | ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (Reprise)” 12. |
Good Morning Good Morning on The Beatlesin kappale vuodelta 1967. Kokonaan John Lennonin kirjoittama laulu julkaistiin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumin yhdentenätoista raitana. Se merkittiin kuitenkin Lennonin ja Paul McCartneyn yhdessä tekemäksi. Vaikka kappaletta ei ole laskettu Lennonin parhaimpien sävellysten joukkoon kuuluvaksi, sisältää se samanlaista jutustelevaa lyriikkaa kuin esimerkiksi eräs hänen toinen kappaleensa, ”Strawberry Fields Forever”. Lukuisten ääniefektien vuoksi kappaletta on myös verrattu The Beach Boys -yhtyeen Pet Sounds -albumin materiaaliin.
Laulun synty

Lennon kirjoitti kappaleen tammikuussa 1967 Kenwoodin kodissaan Surreyssa. Kappale syntyi, kun hän pianoa soittaessaan kuuli televisiosta Kellogg’s-aamiaismuromainoksen laulun, joka kuului kokonaisuudessaan ”Good morning, good morning, The best to you each morning, Sunshine Breakfast, Kellogg’s Corn Flakes, Crisp and full of fun”. Lennon poimi tästä nimen ja kertosäkeen. Tapansa mukaisesti hän kirjoitti sanat ennen sävellystä. Yleisesti kappale kertoo siitä, ettei ole paljoa sanottavaa; ”I’ve got nothing to say but it’s ok”. Se myös kuvaa Lennonin silloista huumeiden ja kylmän avioliiton leimaamaa elämää, jossa hän oli jäämässä kaiken ulkopuolelle.
Laulun säe ”It’s time for tea and Meet the wife” on viittaus BBC:n tuolloin esittämään televisiosarjaan Meet the Wife. Sattumalta sarja päättyi samoihin aikoihin, kun ”Good Morning Good Morning” kirjoitettiin. Jakso, jota Lennon katsoi, lähetettiin 12. joulukuuta 1966, ja siinä Thora Hirdin näyttelemä hahmo pyrkii ostamaan viime hetken joululahjoja. Tämä todennäköisesti innoitti riviin ”People running round, It’s five o’clock, Everywhere in town is getting dark, Everyone you see is full of life, It’s time for tea and Meet the Wife”.
Äänitys

Lennon teki kappaleesta demon helmikuun alussa, ja muutamaa päivää myöhemmin The Beatles aloitti sen levytykset. 8. helmikuuta kappaleen pohja oli saatu nauhalle kahdeksalla otolla, ja sille sisältyvät George Harrisonin rytmikitara, Lennonin laulun raakaversio, ja Ringo Starrin rummut. 16. helmikuuta Paul McCartney lisäsi kappaleeseen basson ja samalla äänitettiin Lennonin lauluraita. 23. maaliskuuta Lennon soitti kitarallaan erilaisia ideoita puhallinsovituksesta. Niinpä tuottaja George Martin lisäsi mukaan Sounds Incorporated -puhallinsektion. Beatlesin jäsenet olivat tavanneet kyseisen ryhmän huhtikuussa 1962 Star-Clubilla Hampurissa. Aluksi Lennon ei kuitenkaan ollut tyytyväinen puhaltimiin:
»He käyttivät paljon aikaa päällekkäisäänitykseen, noin kolme tuntia tai ehkä pidempäänkin, mutta John Lennonin mielestä se (soitto) kuulosti liian tavalliselta. Niinpä päädyimme rajoittamaan ja tiivistämään sitä – tekemään mitä tahansa, jotta se ei kuulostaisi puhaltimiensoitolta. Se oli tyypillistä John Lennonia – hän vain halusi sen kuulostavan oudolta.» 
(Richard Lush, nauhaoperaattori.)
28. maaliskuuta Lennon uusi lauluraitansa, McCartney soitti kappaleen kitarasoolon ja kaksikko äänitti myös taustalaulun. Lennonin ideasta mukaan lisättiin myös Abbey Road Studiosin kokoelmista erilaisia eläinten ääniä. Kyseisistä ääninauhoista Volume 35: Animals and Bees (suom. eläimet ja mehiläiset) ja Volume 57: Fox-hunt (suom. ketunmetsästys) on sittemmin tullut kuuluisia. Kappale päättyy kanan ääneen, koska sen katsottiin sopivan täydellisesti äänen kanssa, jonka George Harrison tekee kitarallaan albumin seuraavan raidan ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (Reprise)” alussa. Ääniefektit lisättiin kappaleeseen viimeiseksi, 29. maaliskuuta.
Kappale miksattiin 29. maaliskuuta ja 19. huhtikuuta 1967.
Äänitys > Kokoonpano

John Lennon – laulu, taustalaulu
Paul McCartney – taustalaulu, soolokitara (Fender Esquire), bassokitara (Rickenbacker 400IS)
George Harrison – taustalaulu, rytmikitara (Epiphone E230TD(V) Casino)
Ringo Starr – rummut (Ludwig), tamburiini
Barrie Cameron, David Glyde, Alan Holmes – saksofonit
John Lee, Griff West – pasuunat
Tom (sukunimi ei tiedossa) – käyrätorvi
Geoff Emerick – äänittäjä
George Martin – tuottaja
Rakenne

Kappaleen sävellaji on A-duuri ja tahtilajina vaihtelee 5/4-, 3/4- ja 4/4. Se etenee seuraavasti:
Intro
Ensimmäinen säe
Toinen säe
Väliosa
Kolmas säe
Neljäs säe (kitarasoolo)
Väliosa
Viides säe
Outro (häivytys)
Kappaleen rakennetta tutkinut Alan W. Pollack on verranut kappaletta John Lennonin aiemmin kirjoittamiin lauluihin ”Nowhere Man” ja ”And Your Bird Can Sing”. Hän kuvailee kappaletta ”rockmarssiksi”.
Julkaisu

”Good Morning Good Morning” ilmestyi 1. kesäkuuta 1967 Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumilla, jonka julkaisi Britanniassa Parlophone ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin Capitol Records. Se on albumin yhdestoista eli kolmanneksi viimeinen raita. Kappaleen stereoversio on kuusi sekuntia pidempi kuin monoversio. Stereoversiossa myös kitarasoolo on miksattu kovemmalle. Kappaleen varhainen versio julkaistiin myöhemmin kokoelma-albumilla Anthology 2. Siinä versiossa on erilainen laulu, ja siltä puuttuu myöhemmin lisättyjä päällekkäisäänityksiä.
John Lennon itse ei arvostanut kappaletta ja totesi sen olevan hosumalla tehty, jotta levylle saataisiin lisää materiaalia. Vuonna 1980 Playboylle antamassaan haastattelussa Lennon sanoi olleensa aina sitä mieltä, että laulu on ”kertakäyttöinen pala roskaa.” Kappaletta ei myöskään yleisesti lueta Lennonin parhaimpien töiden joukkoon, vaikka laulun jutustelevaa sanoitusta onkin verrattu erääseen toiseen hänen kappaleeseensa, ”Strawberry Fields Foreveriin”.
Kappaleesta ovat tehneet cover-version muun muassa Bee Gees-, Cheap Trick-, The Triffids- ja Steel Pulse -yhtyeet.
Gorhamin luola

Näkymä luolasta merelle.
Gorhamin luola (engl. Gorham’s Cave, esp. Cueva de Gorham) on Gibraltarin itärannikolla sijaitseva luola, josta on löydetty arkeologisissa tutkimuksissa merkkejä neandertalinihmisestä. Paikan löydöt ovat nuorimpia neandertalinihmisestä tehtyjä.
Unesco lisäsi paikan maailmanperintöluetteloon vuonna 2016.
Luolan piirteet

Gorhamin luola sijaitsee jyrkänteen seinämässä 426 metriä korkean Gibraltarinvuoren juurella. Luola on osittain täyttynyt hiekalla, lepakoiden ulosteella ja stalaktiiteilla. Niistä muodostuneen pohjakerroksen paksuus on noin 18 metriä. Nykyään luola on aivan Välimeren rannalla, mutta neandertalilaisten aikana merenpinta oli alempana ja Gibraltarinvuorta ympäröi rannikkotasanko.
Gorhamin luolan lähistöllä sijaitsevat myös Bennetin luola, sekä Vanguard- ja Hyena-luolat.
Historia

Britannian armeijan kapteeni A. Gorham löysi Gorhamin luolan vuonna 1907. Hän kirjoitti nimensä ja päivämäärän luolan seinään, ja luola on siitä lähtien kantanut hänen nimeään. 1940-luvulla kaksi armeijan pioneeria tekivät ensimmäiset arkeologiset löydöt luolasta. Tuolloin ilmestyneen paikallisen lehden mukaan luolasta löytyi ruukkuja, kivityökaluja sekä muutamia ihmisen ja eläinten jäännöksiä. Paikalla kävi kuvernöörikin, joka kehotti jatkamaan luolan tutkimuksia. Raportti tutkimuksista lähetettiin British Museumille, jolta odotettiin jatko-ohjeita. 1940-luvun loppupuolella armeijan pioneeri, luutnantti ja Cambridgen yliopistosta valmistunut geologi George Baker Alexander teki luolassa omia kaivauksiaan. On epäselvää, keneltä tai milloin hän sai luvan tutkimuksiinsa. Häneltä ei ole säilynyt henkilökohtaisia muistiinpanoja tutkimuksista. Alexander karkotettiin seudulta vuonna 1948 Gibraltarin museon kyseenalaistettua hänen tutkimusmetodinsa.
Gibraltarin kuvernööri otti keväällä 1948 uudestaan yhteyttä British Museumiin ja kehotti näitä jatkamaan mahdollisia tutkimuksiaan. Oman henkilöstön puutteessa paikalle ohjattiin lopulta arkeologian instituutin John D’A Waechter. Hän teki koekaivauksia vuoden 1948 syksyllä, ja suurempia kaivauksia vuodesta 1950 vuoden 1951 maaliskuuhun. Waechter palasi välillä Englantiin ja palasi Gibraltarille vuonna 1952. Viimeisen matkansa paikalle hän teki vuonna 1954. Tutkimuksia luolassa jatketaan edelleen.
Gorhamin luola ja sen läheiset luolat ovat olleet vuodesta 2012 Britannian aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon. Maailmanperintökomitea arvioi ehdotuksen vuonna 2016.
Löydöt

Gorhamin luolan pohjakerroksen vanhimmat jäänteet ovat noin 125 000 vuotta vanhoja. Neandertalinihmisen jättämien jäänteiden lisäksi luolasta on löytynyt esimerkiksi oliivipuun, hyeenan, korppikotkien ja kreikankilpikonnan jäänteitä.
Luolan neandertalinihmisen jäännökset ovat nuorimpia mistään löydettyjä. Neandertalinihmiset jättivät luolaan hiiltä, josta on tehty ajoitus luolan asutuksen iästä. Varhaisimmat merkit hiilestä on ajoitettu 33 000:n vuoden taakse ja nuorimmat 24 000:n vuoden päähän. Nuoremman materiaalin vähyyden takia tutkijat ovat kuitenkin voineet varmistua vain siitä, että luola oli asuttu vielä 28 000 vuotta sitten. Luolasta löydetyn hiilen tiedetään olevan neandertalinihmisen aikaansaannosta, sillä hiiltä on löydetty kerroksista, joista on löydetty neandertalinihmiseen yhdistettyjä kivityökaluja.
Luolasta on löydetty merkkejä myös esihistoriallisen nykyihmisen asutuksesta. Nykyihminen saapui luolalle myöhemmin, ja saapuneet edustivat Solutrén ja Madeleinen kulttuureja. Solutrén kulttuurin edustajat jättivät jälkeensä esimerkiksi luolamaalauksia, joissa on kuvattu kädenjälkiä ja kauris. Ne on ajoitettu noin 20 000 vuotta vanhoiksi. Jälkiä on myös ajoittaisesta asumisesta luolassa neoliittisella kivikaudella, jolloin luolaa käyttivät kalastajat. 800–400-luvuilla eaa. luolaa on käytetty rannikkopyhättönä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gorhamin luola Wikimedia Commonsissa
Gorhamin luola mereltä päin kuvattuna.
Gorbatšovin alkoholin vastainen kampanja

”Raittius – elämän normi”, neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1985.
Gorbatšovin alkoholin vastainen kampanja oli Neuvostoliiton puoluejohdon yritys raitistaa Neuvostoliiton kansaa lähinnä vuosina 1985–1987. Mihail Gorbatšov aloitti kautensa kampanjalla ja se koostui seitsemästä toimenpiteestä. Se vähensi alkoholikuolemia ja avioeroja, mutta viinan kotipoltto lisääntyi. Kansa turhautui alkoholin ostamisen hankaloitumiseen, joten Gorbatšov menetti kampanjan takia kansansuosiotaan. Lisäksi valtio menetti alkoholista saatavia tuloja. Niinpä puoluejohto palautti alkoholin kauppoihin jo vuonna 1987.
Tausta

Venäjällä oli vuosisataiset perinteet votkan juomisesta. Valtio hankki alkoholikaupasta esimerkiksi 1800-luvulla suuria tuloja. Kieltolaki oli Venäjällä voimassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja Neuvostoliiton alkuvuosina. Neuvostoliiton puoluejohto aloitti uudelleen valtion viinakaupan vuonna 1925, sillä valtio tarvitsi tuloja teollistamisohjelmaan. Sotien jälkeisessä Neuvostoliitossakin alkoholismi oli tavallinen ongelma. Se aiheutti kansantaloudellisia vaikutuksia. Alkoholin käyttö kuusinkertaistui vuosina 1952–1983. Jo Brežnevin kaudella oli puhuttu kieltolaista. Vuosina 1958 ja 1972 oli alkoholin vastaisia kampanjoita. Brežnev itse vastusti ajatusta kieltolaista, koska hänen mukaansa "kansa ei tullut toimeen ilman votkaa". 
1980-luvun alussa alkoholi tunnistettiin laajalti Neuvostoliitossa työpoissaolojen, kuolemien ja matalan tuottavuuden syyksi.
Politrukki Jegor Ligatšov kannusti Gorbatšovin aloittamaan alkoholin vastaisen kampanjan.
Kampanja

Gorbatšov aloitti vuonna 1985 alkoholin vastaisesta kampanjasta.  Syksyllä 1985 perustettiin ylhäältä byrokraattisesti johdettu 13-miljoonapäiseksi paisunut raittiusyhdistys.
Viinakauppoja suljettiin, aukioloaikoja supistettiin ja alkoholin hintaa nostettiin 25% vuonna 1985. Viinitarhoja hakattiin maan tasalle.  Viinakaupat olivat nyt auki arkisin kello 14–19 ja viikonloppuisin kiinni. Alkoholinkäytön laillinen alaikäraja nousi 18:sta 21 vuoteen. Alkoholia ei saanut enää myydä sairaaloiden, koulujen, tehtaiden ja lentokenttien lähellä. Julkisilla paikoilla juopuneita rangaistiin. Alkoholin kotipoltosta sai joko isot sakot tai vankeutta. Valtio tuki aktiivisesti muun muassa urheilukeskusten ja puistojen rakentamista.
Myönteiset vaikutukset

Kampanjan seurauksena alkoholismi väheni, rikollisuus laski, syntyvyys nousi, kuolleisuus väheni ja työaikaa säästyi. Huliganismi ja juopottelusta johtuvat avioerot vähenivät. Alkoholin käyttö väheni kotipoltosta ja korvikkeista huolimatta niin, että se palautui ennelleen vasta vuonna 1993.
Kielteiset vaikutukset

Viinakauppojen eteen ilmestyivät "Gorbatšovin käyriksi" sanotut pitkät jonot. Kansaa raivostutti tuntikausia kestänyt juhlaviinan jonotus. Gorbatšovista tuli epäsuosittu "limonaatimies" ja "generaalisihteerin" (pääsihteeri) sijasta "mineraalisihteeri" viittauksena mineraali- eli kivennäisveteen. Alkoholin vastaisesta kampanjasta huolimatta Gorbatšov itse joi juhlissa, tosin kohtuullisesti
Kansanterveydelliset ongelmat pahenivat, kun ihmiset alkoivat etsiä korvikkeita alkoholille, ja valmistaa sitä itse kotonaan. Kuolleisuus nousi uudelleen ja eräänä vuonna 400 000 ihmistä kuoli epäpuhtaaseen votkaan. Kotipoltto (venäjäksi samogon) lisääntyi rajusti. Suuvettä, ikkunanpesunestettä, jarrunestettä, bensiiniä, hammastahnaa ja kenkävoidetta käytettiin viinan korvikkeina. Nämä saattoivat olla välittömästi hengenvaarallisia. Sokerin ja hiivan myynti kasvoi, mutta myytävä leivonnaisvalikoima supistui. Miliisi ei kyennyt kotipolttoa estämään ja rangaistukset eivät pelottaneet pontikan, kaljan ja kotiviinien tekijöitä.
Huumeiden käyttö lisääntyi.. Valtio menetti alkoholin myyntituloja, kun alkoholikauppa siirtyi mustaan pörssiin.
Jälkivaikutukset

Vuonna 1987 votka palautettiin kauppoihin ongelmien takia Gorbatšov itse piti jälkikäteen Venäjällä yleistä alkoholiongelmaa pahana, mutta sen vastaisessa ohjelmassa tehtiin hänen mielestään monia virheitä
Khus (keramiikka)

Attikalainen punakuviotekniikalla koristeltu khus, n. 475 eaa.
Khus (m.kreik. χοῦς, khūs tai khous, lat. chus) on antiikin aikainen keraaminen viinikannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Khus on muodoltaan pulleahko kannu, jossa on kädensija ja kolmikaarinen apilanlehteä muistuttava nokka. Se voidaan lukea erääksi oinokhoen muodoksi. Vaasityypin nimi on peräisin sanasta kheō (χέω), ’kaataa’, ’valaa’. Grammaatikko Krates Malloslaisen mukaan khus-kannulla oli alun perin sama muoto kuin Panathenaia-amforoilla, ja se tunnettiin myös nimellä pelike. Myöhemmin se sai oinokhoen tai olpen muodon. Khus-kannuja käytettiin viinikannuina haudoilla sekä Ateenan Anthesteria-juhlassa, jonka yksi päiväkin oli nimeltään Khoes (Χόες), ’khukset’.
Khus oli myös eräs kreikkalainen tilavuusmitta, nykymitoissa noin 3,27 litraa. Khus-kannut olivat vetoisuudeltaan pienempiä kuin mitä khus oli mittayksikkönä. Tämä selittää tekstikohdat, jotka aiheuttaisivat ihmetystä, jos khus tulkittaisiin tarkoittamaan yli kolmen litran nestemäärää. Esimerkiksi komediakirjailija Eubuloksella eräs mies tilaa kerran khusin viiniä kapēleionista eli tavernasta, ja Milon Krotonlaisen sanotaan kerran juoneen kolme khusta viiniä yhdellä vedolla.
Khuksen muoto ulkoa ja sisältä.
Khus, n. 420 eaa.
Khus, n. 420–400 eaa.
Khus, n. 400–350 eaa.
Kirjallisuutta

Hamilton, Richard: Choes and Anthesteria: Athenian Iconography and Ritual.  University Press, 1992.  ISBN 047210280X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta khukset Wikimedia Commonsissa
Kihniön vaakuna

Kihniön vaakuna
Kihniön vaakuna on Kihniön kunnan tunnus. Sen aiheen palkit muistuttavat kehyssahaa ja viittaavat metsätöihin ja puusta tehtävien tavaroiden valmistukseen.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksi kultaista, alapuolelta sahakoroista palkkia.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Kihniön kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. kesäkuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. lokakuuta samana vuonna.
Kielotorni

| Kielotorni |
| --- | --- |

Tiedot
Sijainti:  Tikkurila, Vantaa
Avajaiset:  2005
Käyttötarkoitus:  asunto
Yritykset
Arkkitehti:  Timo Vormala
Urakoitsija:  Skanska
Tekniset tiedot
Kerroksia:  17
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kielotorni on asuintornitalo Vantaan Tikkurilassa. Talossa on 17 kerrosta ja 78 asuntoa. Kielotien ja Talvikkitien välissä sijaitseva Kielotorni on yksi Vantaan korkeimmista asuinrakennuksista, ja korkeutta sillä on 50 metriä. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Timo Vormala Gullichsen Vormala Arkkitehdeista ja rakentanut Skanska.
Talo valmistui joulukuussa 2005, ja ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan taloon tammikuussa 2006. Ylimmässä kerroksessa sijaitsevat asukkaiden käytössä olevat kattoterassi, kerhohuone ja saunatilat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kielotorni Wikimedia Commonsissa
Emporis - Kielotorni
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kielotorni (Q11871297)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tornitalo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Vantaa
sijainti: Tikkurila
katuosoite: Talvikkitie 5
koordinaatit: 60°17′15″N 25°01′52″E﻿ / ﻿60.2875°N 25.0312°E﻿ / 60.2875; 25.0312
Kierettijoki

| Kierettijoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Petrijärvi
Laskupaikka:  Vienanmeri
Maat:   Venäjä
Pituus:  80 km
Valuma-alue:  3 360 km²
Kierettijoki (ven. Ке́реть, Keret) on Vienanmeren Kantalahteen laskeva joki Karjalan tasavallan Louhen piirissä Venäjällä. Sen pituus on 80 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 3 360 neliökilometriä.
Lohijokena tunnettu Kierettijoki saa alkunsa Petrijärvestä, joka on Njukki- ja Plotitšnojejärvien kautta yhteydessä Kierettijärveen. Tärkeimmät sivujoet ovat Kapustnaja, Kulat, Tšornaja ja Jelet. Kierettijoen suussa sijaitsee entinen Kieretin kylä.
Aiheesta muualla

Kierettijoki Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Kiihtelysvaaran vaakuna

Kiihtelysvaaran vaakuna (1962–2004)
Kiihtelysvaaran vaakuna oli Kiihtelysvaaran kunnan tunnus. Vaakunan oravannahat viittaavat kunnan nimeen vanhan mitan, kiihtelyksen kautta, joka oli suuruudeltaan 40 nahkaa. Mittaa käytettiin erityisesti oravannahkojen yhteydessä.
Vaakunan selitys kuuluu  ”mustassa kentässä neljä hopeista oravannahkaa vieretysten.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kiihtelysvaaran kunnanvaltuusto hyväksyi sen 25. marraskuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. huhtikuuta 1962.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2005, kun Kiihtelysvaara yhdistyi Joensuun kaupunkiin.
Keskiajan filosofia

Keskiajan filosofialla viitataan lähinnä Länsi-Euroopassa ja Lähi-idässä keskiajalla harjoitettuun filosofiaan. Keskiaika ulottui Rooman valtakunnan luhistumisesta renessanssiin saakka. Keskiajalla filosofia nojasi vahvasti antiikin filosofian perinteeseen. Filosofia oli enimmäkseen teologian palvelijana: sitä käytettiin apuna teologisten kiistojen ratkaisemisessa.
Keskiajan keskeisenä filosofisena suuntauksena oli skolastiikan rationalismi, joka sovelsi erityisesti korkeaskolastisena aikana aristotelismia. Keskeisiä filosofisia ongelmia olivat muun muassa uskon ja järjen suhde, Jumalan olemassaolo ja luonne, teologian ja metafysiikan suhteet ja kohde, sekä universaalien ongelma.
Historia > Kirkkoisien aika

Kirkkoisiksi kutsutaan kristinuskon alkuvaiheen ensimmäisiä ja vaikutusvaltaisimpia teologeja ja kirjoittajia, jotka ovat luoneet pohjan koko kristinuskon teologialle. Kirkkoisät vaikuttivat aikana, jolloin kristillinen oppi, teologia ja elämä muotoutuivat voimakkaasti, toiselta vuosisadalta 500-luvulle. Kirkkoisät vaikuttivat muun muassa kristillisen teologian systematisoijina, heresiologisteina eli harhaoppien vastustajina, sekä apologeetteina eli kristillisen uskon puolustajina. Kirkkoisät omaksuivat platonistisen ja aristotelisen filosofian kristillisen teologian taustateorioiksi, mikä vaikutti huomattavasti sekä näiden filosofioiden että kristillisen teologian myöhempään kehitykseen. Merkittävimpiä kirkkoisiä ovat muiden muassa Klemens Aleksandrialainen, Origenes, Tertullianus ja Augustinus.
Historia > Varhaiskeskiaika

Varhaiskeskiajalla merkittävä keskus oli Benedictus Nursialaisen vuonna 529 perustama Monte Cassinon luostari. Se perustettiin samana vuonna kun keisari Justinianus määräsi Ateenan pakanallisen filosofikoulun suljettavaksi, ja siksi ajankohtaa on pidetty usein antiikin ja keskiajan taitekohtana. Monte Cassino muodostui yhdessä muiden benediktiiniläisluostareiden kanssa eräänlaiseksi pysyvyyden symboliksi levottoman ajan keskellä Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen. Luostarit harjoittivat paitsi antiikin ajalta peräisin olevien teosten kopiointia myös opetusta ja tutkimusta.
Merkittäviä henkilöitä varhaiskeskiajan teologiassa ja filosofiassa olivat muiden muassa uusplatonismia kristinuskoon yhdistellyt Pseudo-Dionysios Areopagita, Sevillan piispa Isidorus Sevillalainen, myöhempiin kirkkoisiin lukeutuva Johannes Damaskolainen, karolingisen renessanssin keskushenkilö munkki Alkuin, Rabanus Maurus sekä skolastiikalle pohjaa luonut Pseudo-Dionysioksen teosten kommentoija Johannes Scotus Eriugena.
Historia > Skolastiikka

Skolastiikka oli keskiaikainen filosofinen koulukunta n. vuosina 1100—1500. Skolastiikka pyrki yhdistämään antiikin tieteet ja filosofian, erityisesti aristotelismin, ja vallitsevan uskonnon pyhät kirjoitukset ja opetukset. Skolastiikalla ei varsinaisesti tarkoiteta mitään tiettyä filosofista näkemystä tai uskomuksia, vaan enemmän tutkimiseen, ymmärtämiseen ja oppimiseen käytettyä lähestymistapaa, jossa pääpaino oli dialektisessa päättelyssä ja logiikan käyttämisessä kohdattujen filosofisten ja teologisten ongelmien ratkaisemisessa.