stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mogadishu
Historia > 1900-luku

Vuonna 1905 Italia osti Mogadishun ja teki siitä Italian Somalimaan pääkaupungin. Vuonna 1936 Italia sai siirtomaatansa ympäröivät alueet haltuunsa, mutta toisen maailmansodan käynnistymisen jälkeen britit hyökkäsivät Italian Somalimaahan ja valloittivat Mogadishun 26. tammikuuta 1941. Mogadishussa vallinnut brittimiehitys jatkui vuoteen 1951 saakka, jolloin Italian joukot palasivat hallitsemaan entistä protektoraattiaan.
Italian Somalimaa ja Brittiläinen Somalimaa yhdistyivät itsenäiseksi liittovaltioksi 26. kesäkuuta 1960, ja 1. heinäkuuta samana vuonna Somalia itsenäistyi. Mogadishu julistettiin Somalian pääkaupungiksi, ja myöhemmin presidentti Siad Barren valtakaudella kaupunkia modernisoitiin. Vuonna 1991 Barren hallinto joutui vallankaappauksen kohteeksi, jolloin Barre pakeni Keniaan ja kilpailevien sotapäälliköiden johtamat aseelliset ryhmittymät alkoivat taistella maan hallinnasta. Mogadishu joutui vaikutusvaltaisimpiin sotapäälliköihin kuuluneen Mohamed Farrah Aididin vallan alaisuuteen.
Vuonna 1992 Yhdistyneet kansakunnat yritti lievittää Somaliassa käynnistynyttä nälänhätää lähettämällä maahan humanitääristä apua. Kun Aidid alkoi kaapata Mogadishun satamaan saapuneita ruokalähetyksiä ja julisti YK:n rauhanturvaajien vastaisen sodan, Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush lähetti Mogadishun läheisyyteen Yhdysvaltain merijalkaväen joukkoja.
Aididin joukot surmasivat väijytyksessä 24 pakistanilaista rauhanturvaajaa 5. kesäkuuta 1993, minkä seurauksena Yhdysvallat käynnisti sotilasoperaation Aididin kaappamiseksi. 3. lokakuuta Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukot hyökkäsivät Mogadishuun ja yrittivät saada kiinni Aididin neuvonantajia. Yritys onnistui, mutta yhdysvaltalaiset saivat vastaansa Mogadishun paikallisen miliisin. Mogadishun taistelussa kaatui 18 yhdysvaltalaista sotilasta ja arviolta yli 1 000 somalia. Tappion seurauksena Yhdysvallat veti kaikki joukkonsa pois Somaliasta.
Historia > 2000-luku

Vaikka Mohammed Farrah Aidid kaatui taistelussa 2. elokuuta 1996, taistelut Mogadishun hallinnosta ovat jatkuneet nykyhetkeen saakka. Vuonna 2006 islamilaisten oikeusistuinten liiton ja kansainvälisesti tunnustetun väliaikaishallituksen  joukot taistelivat Mogadishussa, ja myöhemmin samana vuonna väliaikaishallitus otti kaupungin haltuunsa. Vuoden 2006 sodan yhteydessä Etiopian ilmavoimien MiG-23-suihkuhävittäjät pommittavat Aden Adden kansainvälistä lentoasemaa, joka pommituksen aiheuttamien rakenteellisten vaurioiden seurauksena jouduttiin sulkemaan pois käytöstä.
Mogadishussa käynnistyi 21. maaliskuuta 2007 hawiye-klaanin jäsenten ja islamististen vallankumouksellisten sekä väliaikaishallituksen ja etiopialaisten joukkojen välinen kaupunkitaistelu, joka päättyi vasta 26. huhtikuuta. Taistelussa kaatui kymmeniä sotilaita ja noin tuhat siviiliä.
Liikenne

Somalian sisällissodan takia Mogadishun liikennejärjestelmä on ollut pitkään romahtaneena, eikä kaupungissa ole julkista liikennettä. Teiden kunnossapidon puutteen takia asfalttipäällyste on enimmäkseen kulunut pois, ja suurin osa liikennevaloista on epäkunnossa. Koska Mogadishussa ei ole organisoitua liikennepoliisia, nopeusrajoitusten rikkomukset ovat kaupungissa yleisiä.
Kaupungissa on moniin somalialaisiin kaupunkeihin yhdistäviä maanteitä, joiden kautta pääsee myös Kenian ja Etiopian puolelle. Epävakaiden olosuhteiden takia matkailijoiden ei kuitenkaan suositella liikkuvan kaupungin kaduilla yksin, joten turisteja on kehotettu palkkaamaan kokeneita matkaoppaita ja aseistettuja vartijoita saattamaan heitä.
Etiopialaiset suihkuhävittäjät pommittivat vanhan Mogadishun kansainvälisen lentoaseman vuonna 2006, joten nykyisin kaupalliset lennot käyttävät kaupungin ulkopuolella sijaitsevaa pientä lentokenttää. Useimmat lentoyhtiöt eivät kuitenkaan operoi lentoja Mogadishuun, joten lentokentän käyttö on vähäistä. Yksi harvoissa Mogadishuun säännöllisesti lentävistä lentoyhtiöistä on somalialainen Jubba Airways, joka järjestää kaupungista reittilentoja Somalian muihin kaupunkeihin sekä Djiboutiin, Dubaihin, Jeddaan ja Sharjahiin.
Mogadishu on historiansa ajan ollut Somalian tärkeimpiä satamakaupunkeja, ja kaupungin satama-alue on yhä kansainvälisten kauppalaivojen käytössä. Somalian rannikolla on kuitenkin ilmennyt merirosvousta, minkä takia laivalla saapuminen kaupunkiin on riskialtista.
Ystävyyskaupungit

Alma-Ata, Kazakstan
Ankara, Turkki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mogadishu Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Mogadishu Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko 
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen 
1800-luvulla tehty piirros Mogadishusta.
Italialaisten rakentama riemukaari muistona siirtomaa-ajoilta.
Näkymä Isbaheysiga-moskeijalta kaupunkiin.
Hylätty ja ränsistynyt katu Mogadishussa tammikuussa 1993.
Lieksan Vaskiviikko

Vaskiviikon pihasoitto
Lieksan Vaskiviikko on Lieksassa vuosittain pidettävä vaskimusiikkitapahtuma. Tapahtuma järjestettiin ensimmäistä kertaa heinäkuussa 1980. Vaskiviikon yhteydessä järjestetään vuosittain kansainvälinen vaskisoitinkilpailu vaihtuvalla teemasoittimella. Lieksan Vaskiviikon taiteellisena johtajana toimii kansainvälinen trumpettitaiteilija Jouko Harjanne. Tapahtuman suurin tukija on Lieksan kaupunki.
Vaskiviikon taloudellisen toiminnan tukijana toimii 1981 perustettu Lieksan Vaskiviikon Kannatusyhdistys ry..
Historia

Vaskiviikon historia juontaa 1970-luvun lopulle kun Lieksan kaupungin matkailun ja Lieksan Lehden vuonna 1979 järjestämän ideakilpailun innoittamana, pääosin musiikkineuvos Erkki Eskelisen ideoimana, kehittää vaskisoitinten ammattiopiskelijoille ja orkesterimuusikoille kesäakatemia konsertteineen. Alusta alkaen pääpaikkana toimi perustettu Pielisen-Karjalan musiikkikoulu , myöhemmin musiikkiopisto, ja opetuspaikkana läheinen yläaste. Viikon rinnalla perustettiin Lieksan Vaskiviikon Kannatusyhdistys (perustettu 1979), jonka puheenjohtajana toimi 1990-luvulla lieksalainen kansanedustaja Kerttu Törnqvist. Vaskiviikon taloudessa oli 1990 luvun alussa suuria ongelmia: viikko jäi tappiolle 60 000 markkaa (noin 10 000 euroa), eikä konserteissa käynyt yleisöä. Vaskiviikon suosituksi yleisötapahtumapaikaksi nousi paikallisen Lions klubin olutteltta, joka sittemmin muotoutui ”vaskiteltaksi”.
Jäädessään vuonna 1995 eläkkeelle Pielisen Karjalan musiikkiopiston rehtorin tehtävästä Erkki Eskelinen vetäytyi myös Vaskiviikon vetäjän tehtävistä. Eskelisen tilalle valittiin Jouni Auramo Oulun kaupunginorkesterista. Seuraavana vuonna 1996 trumpettitaiteilija Jouko Harjanne aloitti taiteellisena johtajana. Vuonna 1998 Vaskiviikon tapahtumat ja konsertit houkuttelivat jo 24 500 kuulijaa. Harjanne kuitenkin erosi kesken kauden vuonna 1996, koska ”-- Lieksassa ei löytynyt halukkuutta eikä valmiutta kehittää tapahtumaa todella monipuoliseksi ja korkealuokkaiseksi kansainväliseksi musiikkifestivaaliksi”  Uudeksi toiminnanjohtajaksi valittiin pasunisti Petri Aarnio, ja henkilövaihdosten jälkeen Harjanne palasi Lieksan Vaskiviikon taiteelliseksi johtajaksi. Vaskiareena l. jäähalli tuli yhdeksi konserttipaikaksi. Auramo siirtyi vuonna 2003 Pielisen-Karjalan musiikkiopiston rehtorin tehtävistä Tampereen musiikkijuhlien toiminnanjohtajaksi. Vaskiviikon toiminnanjohtajaksi valittiin viikon projektisuunnittelijana työskennellyt lieksalainen Nina Kärkkäinen, (myöhemmin Lackman). Syyskuussa 2018 toiminnanjohtajana aloitti Milena Salonen. Salosen kausi päättyi maaliskuussa 2019. Uudeksi festivaalijohtajaksi palkattiin helmikuussa 2019 Anu Laakkonen.
Lieksan Vaskiviikko sai joulukuussa 2024 kaupungilta ylimääräisen 50000 euron avustuksen, koska tapahtuma oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin, joiden vuoksi seuraava tapahtuma oli vaarassa. Ongelmat johtuivat yleisestä kustannustason noususta ja esiintyjien palkkioiden yllättävästä kasvamisesta.
2000-luvun alussa tapahtumassa oli viikon aikana runsaat 10 000 kävijää. Sen jälkeen kävijämäärä on väentynyt.
Konserttipaikkoja

Lieksan kirkko
Kulttuurikeskus
Mätäsvaaran kaivoslaguuni
Viekijärven kirkko
Vaskiteltta
VaskiAreena
Brahe-sali
Vuoden Vaskisoittajat

1989 Jouko Harjanne, trumpetti
1990 Esa Tapani, käyrätorvi
1991 Kari Sundström, pasuuna
1992 Markus Maskuniitty, käyrätorvi
1993 Harri Miettunen, tuuba
1994 Jukka Myllys, baritonitorvi
1995 Sakari Niemi, käyrätorvi
1996 Mikko Mustonen, pasuuna
1997 Harri Lidsle, tuuba
1998  Petri Keskitalo, tuuba
1999 Pasi Pirinen, trumpetti
2000 Teppo Viljanen, bassopasuuna
2001 Mika Paajanen, käyrätorvi
2002 Antti Rissanen, pasuuna
2003 Jussi Vuorinen, bassopasuuna
2004 Timo Ronkainen, käyrätorvi (Vuoden Vaskivaikuttaja)
2005 Simo Kanerva, pasuuna (Vuoden Vaskivaikuttaja)
2006 Jukka Harju, käyrätorvi
2007 Pertti Kulku, trumpetti (Vuoden Vaskivaikuttaja)
Koulutus

Vaskiviikoilla on runsas koulutustarjonta. Kurssitarjontaan kuuluvat esimerkiksi seuraavat kurssit: Vaskisoitinten mestariluokat ja perusopetus, seitsikko- ja puhallinyhtyeopetus, MP Pilates -peruskurssi.
Kilpailut

1998: Pohjoismainen pasuunakilpailu
1999: Lieksan kansainvälinen trumpettikilpailu (Raimo Sarmas in memoriam)
2000: Lieksan kansainvälinen käyrätorvikilpailu (Holger Fransman in memoriam)
2001: Lieksan kansainvälinen tuubakilpailu
2002: Lieksan 2. kansainvälinen trumpettikoulu (Raimo Sarmas in memoriam)
2003: Lieksan kansainvälinen 1. pasuunakilpailu
2004: Lieksan kansainvälinen baritonitorvikilpailu
2005: Lieksan kansainvälinen 2. Holger Fransman -käyrätorvikilpailu
2006: Lieksan 2. kansainvälinen tuubakilpailu
2007: Lieksan 3. kansainvälinen ( Raimo Sarmas in memoriam)
2008: Lieksan 2. Kansainvälinen pasuunakilpailu,( Olavi Lampinen in memoriam)
2009: Lieksan kansainvälinen vaskikvintettikilpailu
2010: Lieksan 3. kansainvälinen käyrätorvikilpailu ( Holger Fransaman in memoriam)
2011: Lieksan 2. kansainvälinen eufoniumkilpailu
2012: Lieksan 4. kansainvälisen trumpettikilpailu (Raimo Sarmas in memoriam)
2013: Lieksan 3. kansainvälinen tuubakilpailu
2014: Kvintettikilpailu peruttiin
2015: Lieksan 3. kansainvälinen pasuunakilpailu (Olavi Lampinen in memoriam)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Cullodenin taistelu

Cullodenin taistelu (gaeliksi Blàr Chùil Lodair) oli 16. huhtikuuta 1746 käyty taistelu jakobiittikapinallisten ja Ison-Britannian hallituksen välillä. Taistelu käytiin lähellä Cullodenia, joka sijaitsee Invernessistä itään. Se päättyi brittihallituksen voittoon ja heidän komentajansa Wilhelm Cumberland sai kutsumanimen teurastaja Cumberland vankien ja pakoon lähteneiden raa'asta kohtelusta. Britit kitkivät taistelun jälkeen myös Ylämaiden klaanijärjestelmän kieltäen esimerkiksi tartaanit ja säkkipillit.
Tausta

Stuart-suvun kruununtavoittelija Charles Edward Stuart oli voitokkaan Falkirkin taistelun jälkeen joutunut johtamaan jakobiittiarmeijansa Invernessiin odottamaan talven loppua. Jakobiitteja tukevat Ylämaiden klaanit olivat luvanneet palata jälleen taisteluihin keväällä. Näin tapahtuikin maaliskuun puolella,mutta Charlesin joukkoihin ei kuitenkaan liittynyt niin paljon miehiä kuin hän olisi toivonut, eikä ranskalaisten pitkään lupaamia joukkoja edelleenkään kuulunut. Samaan aikaan hänen vihollistensa joukot lähestyivät Aberdeenista jakobiittien leiriä. Jakobiittien oli näin ryhdyttävä taisteluun vaikka heidän joukkonsa olivatkin vajaalukuiset. Useissa taisteluissa jakobiitteja johtanut George Murray neuvoi Charlesia kohtaamaan vihollisen Dalcrossissa, jossa hankala maasto suosi klaanien sotilaita. Charles kuunteli kuitenkin mieluummin irlantilaisen palkkasoturinsa John O'Sullivanin neuvoa taistella Cullodenissa, jossa maasto oli avoin. Charles oli ylpeä Ranskasta ja Falkirkissa saaliiksi saamistaan tykeistä, ja halusi panna ne käyttöön. Jakobiitit saapuivat Cullodeniin 15. huhtikuuta, mutta hänen vastustajansa ei saapunutkaan paikalle odotetusti. Brittejä komentanut Wilhelm Cumberland oli antanut joukoilleen päivän vapaaksi. Illan tullessa Murray ehdotti Prestonpansin taistelussa toiminutta suunnitelmaa kiertää yöllä vihollisen selustaan. Charles suostuikin tähän, mutta liikkeelle lähteneet joukot eksyivät hankalalla reitillä. Noin kahdelta aamulla brittien etujoukot havaitsivat jakobiitit ja yllätyksen edun menetettyään nämä palasivat takaisin leiriinsä. Yrityksestä uupuneet sotilaat kävivät nukkumaan, mutta jo parin tunnin päästä he heräsivät Cumberlandin joukkojen saavuttua paikalle.
Osapuolten joukot

Jakobiittien armeijassa oli noin 5 000 miestä, joista suurin osa kuului Ylämaiden klaaneihin. Klaanien miehet olivat aseistautuneet suurimmaksi osaksi perinteiseen tapaan kilvellä sekä miekalla tai kirveellä. Vain harvalla oli käytössään musketteja. Mukana oli myös pieni osasto Ranskan armeijan sotilaita, jotka oli värvätty lähinnä irlantilaisten pakolaisten joukosta. Joukkoihin kuului myös 200 ratsuväen sotilasta aseinaan miekat ja pistoolit. He toimivat varajoukkoina selustassa. Raskaat tykit olivat joukkojen etulinjan keskellä. Cumberlandin herttuan armeija oli lähes kaksi kertaa jakobiitteja suurempi. Osa heistä oli alamaiden skotteja, jotka vastustivat jakobiitteja. Myös muutamat Ylämaiden klaanit olivat liittyneet hänen puolelleen.
Taistelu

Taistelut Cullodenissa alkoivat noin yhdeltä iltapäivällä. Lordi Bury ratsasti jakobiittejä kohti tiedustellakseen näiden asemia. Jakobiitit avasivat tulen mutta ampuivat kuitenkin ohi. Charles antoi myös tykeilleen käskyn avata tuli. Jakobiittien tykkimiehet ampuivat kohti Cumberlandia,mutta eivät kuitenkaan osuneet tähän. Brittien tykit avasivat vastaavasti tulen ottaen kohteekseen jakobiittien tykit. Kokeneempina ampujina he tuhosivat jakobiittien tykit ja alkoivat ampua jalkaväkeä. Tässä vaiheessa Murray pyysi Charlesilta lupaa aloittaa hyökkäys. Charles kuitenkin viivytteli, ja kun hän lopulta oli antanut luvan, hänen viestinkantajansa ammuttiin matkalla. Klaanien sotilaat eivät ymmärtäneet viivyttelyn tarkoitusta. Macintoshin klaanin miehet lähtivät rynnäkköön kohti brittejä muiden klaanien seuratessa pian perässä. Brittien musketti- ja tykkituli kaatoi suuren osan hyökkääjistä, mutta osa pääsi silti brittien linjoihin. Heidätkin kuitenkin lyötiin ja hyökkäys alkoi kääntyä paoksi. Cumberlandin käskyjen mukaan klaanien jäseniä kohdeltiin pettureina ja heidät sai ampua ilman oikeudenkäyntiä. Klaanien jäseniä jahdattiin, otettiin kiinni ja teloitettiin brittien seuratessa pakenijoita Invernessiin.
Seuraukset

Taistelussa ja sitä seuranneessa paossa kuolleiden jakobiittien tarkkaa määrää ei tiedetä. Taistelukentällä heitä kuoli ainakin tuhat ja paon aikana useita satoja. Lisäksi satoja haavoittuneita kuoli, kun Cumberlandin käskyjen mukaan heitä ei hoidettu. George Murray oli päässyt pakoon ja koonnut jälleen joukon 1 500:sta klaanien miehestä. Lisäksi hänen joukkoihinsa liittyi MacPhersonin klaani, joka oli ollut matkalla liittyäkseen jakobiittien joukkoihin. Kruununtavoittelija Charlesia ei kuitenkaan näkynyt missään. Paria päivää myöhemmin Murray sai Charlesilta kirjeen, jolla tämä vapautti klaanien jäsenet valoistaan ja kertoi palaavansa Ranskaan. Murray lähti pakolaiseksi neuvoen klaanien johtajia tekemään samoin. Britit kostivat ylämaiden asukkaille polttamalla peltoja, linnoja, sekä vangitsemalla 3 500 miestä. He joutuivat oikeuden eteen, mutta tuntemattoman suuri osa heistä kuoli jo ennen tätä. 120 klaanien johtajaa tuomittiin kuolemaan ja 700 kuoli myöhemmin vankiloissa, haavoittuneena tai tauteihin. Suurin osa lähetettiin siirtomaihin orjatyöläisiksi. Klaanijärjestelmä päätettiin tuhota, tartaanit, säkkipillit ja aseet kiellettiin. Ylämaille levisi näin Alamailla jo hallinnut kulttuuri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cullodenin taistelu Wikimedia Commonsissa
Charles Edward Stuart, jakobiittien tukema kruununtavoittelija.
Panoraamakuva taistelupaikalta.
Brittisotilaat etsimässä kapinallisia taistelun jälkeen, epäillyiksi joutuivat usein tavalliset siviilit.
Pihla

| Pihla |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  14. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  lyhentymä pihlajasta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihla on suomalainen naisen etunimi.
Pihla on alun perin lyhentymä sanasta pihlaja. Tiettävästi ensimmäiset Pihla-nimelliset ovat syntyneet 1940-luvulla.. Nimen käyttö lisääntyi voimakkaasti 1900-luvun loppupuolella ja se lisättiin nimipäiväkalenteriin vuonna 2005.
Pihla on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu nimeksi 4319 tytölle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla.
Tunnettuja Pihloja

Pihla Hintikka (s. 1982), toimittaja ja kirjailija
Pihla Hokkanen (s. 1993), estejuoksija
Pihla Kaivo-oja (s. 2002), nyrkkeilijä
Pihla Keto-Huovinen (s. 1974), juristi ja Kokoomuksen kansanedustaja
Pihla Koivuniemi (s. 1994), malli
Pihla Maalismaa (s. 1991), näyttelijä
Pihla Meskanen (s. 1970), arkkitehti ja arkkitehtuuripedagogi
Pihla Penttinen (s. 1978), näyttelijä
Pihla Pohjolainen (s. 1993), näyttelijä
Pihla Salonen (s. 2003), judoka
Pihla Viitala (s. 1982), näyttelijä
Kuvitteellisia Pihloja

Pihla, päähenkilö Liisa Karakorven saturomaanissa Noidan kummityttö (1985)
Muita Pihloja

Pihla, Inwidon (aikaisemmin Pihlavan Ikkunan) ovi- ja ikkunatuotemerkki
Pyhät kirjoitukset (mormonismi)

Pyhät kirjoitukset ovat Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon kaanon. Kirkon virallisesti hyväksymät pyhät kirjoitukset ovat Raamattu, Mormonin kirja, Oppi ja liitot sekä Kallisarvoinen helmi. Kirkon oppiin kuuluu käsitys kadonneista Pyhän Hengen innoittamista kirjoituksista, joihin viitataan sekä Raamatussa että Mormonin kirjassa. Niitä ovat esimerkiksi Mooseksen kirjoissa mainitut Liiton kirja ja Herran sotien kirja sekä ensimmäisessä Nefin kirjassa mainut Senokin, Neumin ja Senosin profetiat.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko > Standarditeokset

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (MAP-kirkko) on mormonismin kirkkokunnista suurin. Sen kaanoniin kuuluu neljä kirjaa: Raamattu, Mormonin kirja, Oppi ja liitot sekä Kallisarvoinen helmi. Englannin kielellä niistä käytetään nimitystä Standard Works eli (suom. standarditeokset). Kirkon oppiin kuuluu myös käsitys kadonneista Pyhän Hengen innoittamista kirjoituksista, joihin viitataan sekä Raamatussa että Mormonin kirjassa. Niitä ovat esimerkiksi Mooseksen kirjoissa mainitut Liiton kirja ja Herran sotien kirja sekä ensimmäisessä Nefin kirjassa mainut Senokin, Neumin ja Senosin profetiat.
Raamattua lukuun ottamatta MAP-kirkon pyhät kirjoitukset ovat leimallisia nimenomaan mormonismille ja erottavat sen perinteisestä kristinuskosta. Kirkon perustaja Joseph Smith (1805–1844) korosti niiden merkitystä: ”Ottakaa pois Mormonin kirja ja ilmoitukset, ja missä uskontomme sitten on? Sitä ei ole.” Raamatun ja muiden pyhien kirjoitusten katsotaan edustavan yhteistä jatkumoa, joka rakentuu Jumalan ilmoitukselle. Raamatussa uskotaan olevan käännösvirheitä ja muita ihmisten tekemiä muutoksia, mutta Joseph Smithin tuottamia tekstejä pidetään erehtymättöminä. Kirkon johtajan eli ”elävän profeetan” näkemyksillä on käytännössä pyhiä kirjoituksia suurempi arvovalta, sillä ne edustavat Jumalan jatkuvaa ilmoitusta ja määrittelevät hyväksytyn uskontulkinnan. Myös kirkon perinne määrittää tapoja, joilla pyhiä kirjoituksia tulkitaan. Toisaalta kirkon johtajien toimintaa ja lausuntoja arvioidaan pyhiä kirjoituksia vasten.
Kanonisiin teoksiin ei suhtauduta pyhinä esineinä, vaikka niiden sanoma onkin pyhä. Kirjoja voidaan joskus kohdella huolimattomasti, ja monet mormonit tekevät niihin reunahuomautuksia, alleviivauksia ja muita merkintöjä.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko > Raamattu

Raamattu kertoo Jumalan teoista muinaisen Israelin kansan ja varhaisten kristittyjen parissa. Pyhien kirjoitusten luettelossa mormonit mainitsevat Raamatun yleensä ensimmäisenä. Kanonisten uskonkappaleiden mukaan se on ”Jumalan sanaa, sikäli kuin se on oikein käännetty”. Raamattua ei pidetä erehtymättömänä, ja Mormonin kirjan mukaan siitä on poistettu ”monta selkeää ja kallisarvoista asiaa”. MAP-kirkon johto on perustellut Raamatun riittämättömyyttä myös tunnettujen käsikirjoitusten eroavaisuuksilla. Asiavirheet ja sisäiset ristiriitaisuudet selitetään käsikirjoitusten kopioijien ja kääntäjien virheiksi. Käsitys raamatunkäännösten epätäydellisyydestä ei ole mormonismille ainutlaatuinen vaan oli 1800-luvun alussa jo varsin laajalle levinnyt. MAP-kirkon alkuvuosina Raamatulla oli keskeinen asema kirkon opissa ja lähetystyössä, mutta sen merkitys on sittemmin vähentynyt.
Mormonien käyttämän Raamatun kaanon on protestanttinen eikä sisällä apokryfejä. Englanninkielisessä maailmassa suositaan kuningas Jaakon käännöstä 1600-luvulta. MAP-kirkon vuonna 1979 julkaisema laitos sisältää ristiviitteitä mormonismin muihin pyhiin kirjoituksiin. Muualla maailmassa suositaan teologisesti konservatiivisia käännöksiä. Suomessa mormonit käyttivät ensin Vanhaa kirkkoraamattua ja vuodesta 1992 Uutta kirkkoraamattua. Joseph Smith laati Raamatusta oman versionsa, jota usein kutsutaan käännökseksi vaikka se ei perustu heprean-, aramean- ja kreikankielisiin alkuteksteihin vaan kuningas Jaakon Raamattuun ja yliluonnolliseen ilmoitukseen. Aktiivisin työskentely ajoittui vuosiin 1830–1833 eikä koskaan valmistunut. MAP-kirkko suhtautuu Smithin raamatunkäännökseen Jumalan ilmoituksena. Sillä ei kuitenkaan ole kanonista asemaa, sillä kirkko ei halua etääntyä muista kirkkokunnista liikaa.
Raamatun tulkinta on konservatiivista, ja sen kuvaamia tapahtumia pidetään kirjaimellisesti tosina silloinkin, kun ne ovat ristiriidassa luonnontieteen ja historiantutkimuksen kanssa. Käytännössä Raamatun kaikkia kehotuksia ja käskyjä ei kuitenkaan noudateta. Kirkon johto suhtautui 1900-luvun alussa melko myönteisesti historiallis-kriittisen raamatuntutkimuksen tuloksiin, mutta vuosisadan jälkipuoliskolla alettiin painottaa Raamatun fundamentalistista tulkintaa. Apostoli Joseph Fielding Smith piti tieteellistä raamatuntutkimusta Saatanan juonena. 2000-luvulla osa kirkon piirissä toimivista, tieteellisen koulutuksen saaneista raamatuntutkijoista on pyrkinyt esittämään välittäviä kantoja.