stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viktoria Pinther

Viktoria Pinther (s. 16. lokakuuta 1998) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa maaliskuun 2021 loppuun mennessä 26 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi muun muassa EM-kisoissa 2017, joissa Itävalta selviytyi välieriin. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2017 Etelä-Koreaa vastaan.
Seuratasolla Pinther edusti kotimaassaan viimeksi St. Pölteniä. Tämän jälkeen hän on pelannut Saksassa SC Sandin joukkueessa kausina 2018–2020 ja Bayer 04 Leverkusenissa kesästä 2020 alkaen.
Vicente Fox

| Vicente Fox Quesada |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2000).
Meksikon 72. presidentti
 1. joulukuuta 2000 – 1. joulukuuta 2006  
Edeltäjä:  Ernesto Zedillo
Seuraaja:  Felipe Calderón
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1942 México, Meksiko
Puoliso:  Marta Sahagun
Tiedot
Puolue:  Partido Acción Nacional
 Nimikirjoitus
Vicente Fox Quesada (s. 2. heinäkuuta 1942) on meksikolainen poliitikko, joka oli maan presidenttinä vuosina 2000–2006. Hänet valittiin vuoden 2000 vaalissa oppositiopuolueen ehdokkaana. Hänen kautensa päättyi 2006, eikä Meksikon perustuslain mukaan uudelleenvalinta ollut mahdollista. Fox oli ensimmäinen opposition presidentti sitten vuoden 1910 Francisco Maderon. Hän seurasi virassa Ernesto Zedilloa.
Fox syntyi pääkaupungissa Méxicossa rikkaaseen espanjalais-irlantilaisjuuriseen perheeseen. Hän opiskeli Universidad Iberoamericanassa ja suoritti joitain taloustieteenkursseja Harvardin luennoitsijoiden johdolla, muttei suorittanut tutkintoa. Fox aloitti työuransa The Coca-Cola Companylla tavarantoimitusten valvojana ja ajamalla jakelurekkaa. Viimein hänestä tuli Meksikon ja koko latinalaisen Amerikan toimintojen johtaja.
Fox liittyi konservatiiviseen Partido Acción Nacional -puolueeseen (PAN) 1980-luvulla vuoden 1988 presidenttiehdokkaan Manuel Clouthierin kutsusta. 1988 Fox valittiin kongressin alahuoneeseen (Cámara de Diputados) Guanajuaton osavaltion Leónista. Hän oli ehdokkaana osavaltion kuvernööriksi 1991. Vaikka Partido Revolucionario Institucionalin Ramón Aguirre Velázquez julistettiin kiistanalaisten vaalien voittajaksi, kuvernööriksi tuli kuitenkin PANin Carlos Medina Plascencia erinäisten sopimusten jälkeen. Tällöin Fox jätti protestina politiikan väliaikaisesti presidentti Carlos Salinasin kauden loppuun asti.
Salinasin kauden lopussa Meksikon perustuslain 82. pykälää muutettiin siten että ei-meksikolaissyntyisten vanhempien meksikolaissyntyinen lapsi voidaan valita presidentiksi. Fox, jonka äiti on espanjalainen pääsisi nyt presidenttiehdokkaaksi.
Vuonna 1995 Fox valittiin suurella enemmistöllä osavaltionsa kuvernööriksi. Vuonna 1997, kolme vuotta ennen vaaleja, hän julisti hakevansa puolueensa presidenttiehdokkuutta. Tällöin hän oli lähes tuntematon ja häntä pidettiin liian kokemattomana virkaan. Fox sai mainetta rehellisenä ja kokeneena yrittäjänä, enemmän kansalaisena kuin poliitikkona. Hänet valittiin ilman vastaehdokkaita puolueen presidenttiehdokkaaksi 2000.
Viinikkalan rautatieasema

Viinikkalan rautatieasema on asemavaraus Kehäradalla Vantaan Viinikkalan kaupunginosassa. Tunneliasemaksi valmistuva asema on suunniteltu rakennettavan Kehäradan toisessa vaiheessa.
Volkskammer

| Volkskammer Kansankamari |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen (vuoteen 1958 asti alahuone)
Historia
Perustettu:  1949
Lakkautettu:  1990
Edustajia:  400
Kokouspaikka
 Volkskammerin istuntosali.
Mielenosoittaja parlamentin edustalla vuonna 1990.
Volkskammer ("Kansankamari") oli Saksan demokraattisen tasavallan de jure -lainsäädäntöelin. Sen perustamisesta vuonna 1949 lähtien vuoden 1990 vapaisiin vaaleihin saakka kaikki parlamentin jäsenet valittiin Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen hallitsemalta yhteislistalta nimeltään Kansallinen rintama.
Vaikka Itä-Saksan poliittinen järjestelmä näytti monipuoluejärjestelmältä, kaikki oppositiopuolueet olivat tosiasiallisesti SED:n ohjauksessa. Muita puolueita kuin SED:tä kutsuttiin nimellä blokkipuolueet. Parlamentissa oli paikkoja myös erilaisilla SED:n kanssa yhteistyötä tehneillä kansalaisjärjestöillä, kuten nuorisoliitto Freie Deutsche Jugendilla.
Paperilla Volkskammerilla oli valtaa, koska se nimitti maan hallituksen. Käytännössä parlamentti toimi kuitenkin pelkästään SED-puolueen päätösten laillistajana. Ainoa kerta, kun parlamentti ennen vuoden 1989 tapahtumia osoitti vastustusta SED:n päätöksille, oli 9. maaliskuuta 1972, kun 14 CDU:n 52 kansanedustajasta vastusti aborttilain uudistamista. Kansankamarin hyväksymässä uudessa aborttilaissa raskaudenkeskeytys sallittiin 12. raskausviikkoon asti ilman erityistä syytä. Lakia vastaan äänestäneen kristillisdemokraatit torjuivat sen kristilliseen uskoonsa vedoten. Ei-äänillä (ja muutamalla tyhjällä äänellä) ei ollut merkitystä lain läpimenon kannalta, mutta äänestys antoi maailmalle (virheellisen) kuvan aidosti moniäänisestä ja keskustelevasta parlamentista.
Parlamentin koostumus vuosina 1981–1986 oli seuraavanlainen:
| Puolue/ryhmittymä | Lyhenne | Jäsenet |
| --- | --- | --- |
| Sosialistinen yhtenäisyyspuolue | SED | 127 |
| Saksan vapaa ammattiyhdistysliitto | FDGB | 68 |
| Kristillisdemokraattinen puolue | CDU | 52 |
| Saksan liberaalidemokraattinen puolue | LPDP | 52 |
| Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue | DBD | 52 |
| Saksan kansallisdemokraattinen puolue | NDPD | 52 |
| Saksan vapaa nuoriso | FDJ | 50 |
| Saksan demokraattinen naisliitto | DFD | 35 |
| DDR:n kulttuuriliitto | KB | 22 |
Vuonna 1976 Volkskammer muutti sitä varten rakennettuihin tiloihin Marx-Engels-Platzilla (nykyään alkuperäisellä nimellään Schloßplatz), Tasavallan palatsiin.
Volkskammerin puhemiehet

Volkskammerin puhemies oli myös maan valtionpäämies.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Johannes Dieckmann | LDPD | 1949–1969 |
| Gerald Götting | CDU | 1969–1976 |
| Horst Sindermann | SED | 1976–1989 |
| Günther Maleuda | DBD | 1989–1990 |
| Sabine Bergmann-Pohl | CDU | 1990 |
Ensimmäinen Volskammerin puhemies Johannes Dieckmann.
Linnaistensuon luonnonsuojelualue

| Linnaistensuo> Natura 2000 -alue: FI0324001 |
| --- | --- |

Suojelun perusteet
Aluetyyppi:  SCI
Luontodirektiivin luontotyypit:  keidassuo, Luonnontilaiset tai niiden kaltaiset vanhat havu-lehtipuusekametsät
Sijainti ja koko
Kunta:  Lahti, myös Nastolaan kuuluneine osineen
Pinta-ala:  201
Suojellut lajit
Lintudirektiivin liite I:  harmaapäätikka, huuhkaja, kapustarinta, kurki, liro, metso, palokärki, pikkusieppo, pohjantikka, pyy, suopöllö, varpuspöllö, viirupöllö
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  liito-orava
Linnaistensuon luonnonsuojelualue on luonnonsuojelualue Lahdessa Päijät-Hämeessä. Se sijaitsee Kujalan kaupunginosassa Linnaistenmäen läheisyydessä entisen valtatie 12:n, nykyisen Nastolantien eteläpuolella lähellä entisen Nastola kunnan entistä rajaa. Aluetta oli jonkin verran jo ojitettu, ennen kuin sitä ryhdyttiin vuodesta 1982 alkaen suojelemaan. Ensimmäisessä vaiheessa suojelun piiriin tuli 100 hehtaarin laajuinen alue. Suojeltavan alueen viimeinen laajennus toteutui 2003, jolloin pinta-ala muodostui nykyisekseen. Alueella on rauhoitettu 100 hehtaaria lehtomaista metsää ja suota 1982 ja 1988. Alueen nykypinta-ala on 201 hehtaaria. Natura 2000 -suojelualueeksi Linnaistensuo tuli 1998 edustamaan Etelä-Suomen keidassuoluontoa. Linnaistensuolla on havaittavissa 15 suotyyppiä, joista pinta-alaltaan eniten on keidasrämettä(40 ha) ja rimpinevarämettä (22 ha). Linnaistensuon keskimääräinen turvepaksuus on 2,9 m.
Kasvillisuus

Yleisiä kasveja ovat suopursu, juolukka, variksenmarja, tupasvilla, suomuurain. Myös suokukka, isokarpalo, pyöreälehtikihokki ovat melko yleisiä. Hyönteisiä Linnaistensuolla on tavattu 36 lajia. Lahden seudulla tyypillinen suolla elävien hyönteislajien määrä on yleensä 17. Harvinaisia lajeja ovat suotarhayökkönen, muurainhopeatäplä ja rämelehtimittari.
Alueet ja sijainti

Se koostuu myös yksityisistä Linnaistensuon luonnonsuojelualue 1:stä (96 ha), 2:sta (13 ha), 3:sta (38 ha), 4:stä (2 ha), 5:stä (3 ha) ja 6:sta (4 ha) ja kokonaan myös Linnaistensuon keskellä oleva valtion omistama alue huomioon ottaen Lahden kaupungin puolella yhdestätoista kiinteistöstä, kiinteistötunnuksiltaan: 398-405-13-83, 398-405-13-54, 398-405-10-85, 398-405-14-109, 398-405-10-63, 398-405-10-72, 398-405-13-32, 398-405-10-63, 398-405-3-61, 398-405-13-66 ja 398-405-3-69. Kaikki tontit eivät sisälly kokonaan luonnonsuojelualueeseen, vaan sisältävät myös siihen kuulumattomia osia, kuten peltoa.
Luontopolku suo-osalla luonnonsuojelualuetta

Linnaistensuon luonnonsuojelualueelle pääsee Linnaistentien ja Ilolantien kautta Kujalasta. Linnaistensuon luonnonsuojelualueen luontopolun opasteet varsinaisesta opastetaulusta yhteentoista luontopolun pisteeseen kulkevat idästä Linnaisista Ilolantie 31:n kohdalta länteen Korvenrannantie 262:n suuntaan. Osa luontopolun rasteista ei ole näkyvissä enää ja osassa pystyssä olevista puuaidanseipäistä ei ole enää luettavaa mustaa numeroa valkoisella muovipohjalla. Opasteet on pystytetty Euroopan unionin rakennerahastoista tuetulla hankkeella 2005. Ilolantie 31 ja Korvenrannantie 262 eivät ole postilaatikollisia postiosoitteita, mutta maaseudun osoitteiston mukaisesti ne ovat kohdilla, jonka kautta päästään luonnonsuojelualueen kummankin pään pysäköintipaikoille matkapuhelinkartoin tai maanmittauslaitoksen Kansalaisen Karttapaikka -palvelun avulla.
Liittymätien päässä on sorakuoppa, josta Linnaistenmäestä on aikoinaan kaivettu soraa. Linnaistenmäki on 30 metriä lounaassa olevaa Linnaistensuota korkeammalla.
Linnaistenmäki

Linnaistensuon itäpuolella ja Ilolantien länsipuolella on Linnaistenmäki (675975 343332 120), joka on tai jonka uskotaan tutkimusten perusteella arkeologisesti voivan olla ajallisesti määrittämätön linnavuori. Sen keskellä on sorakuoppa. Linnaistenmäen huipulla on kuuden kiven kiviympyrä, Loivalla länsirinteellä olevaa keskeneräistä vallia arvellaan osaksi entistä kivikirkon kokonaisuutta.
Alueella tehtiin arkeologisia kaivauksia Simo Vanhatalon johdolla 1989, jossa kuitenkaan linnavuorta ei voitu täysin vahvistaa ja joissa ajateltiin joidenkin kaivantojen olevan sisällissodan aikaisia juoksuhautoja. Kartoittamisen kannalta Linnaistenvuoren ympäri kulkevat polut ovat olleet merkittyinä jo vuoden 1778 kartalle.
Muuta

Linnaistensuota on kutsuttu Kanasuoksi, Kenansuoksi ja Lakeasuoksi. Toisen maailmansodan aikana Linnaistensuota epäiltiin myös desanttien laskuvarjomaahantulokentäksi, minkä vuoksi sinne järjestettiin vartiointia.
Suon taloudellista käyttöä alettiin tehostaa 1930-luvun suuren laman aikana julkisilla hätäaputöillä, jotka käsittivät suota kuivattavien ojien kaivamista. Suurimmat ojitukset suoritettiin kuitenkin 1960- ja 1970-luvuilla. Linnaistensuolta on lisäksi nostettu palaturvetta 1930–1960-luvuilla. Suolla on ollut 18 turpeenkuivatuslatoa sekä turpeenkuivatustelinerivejä. 1950-luvulta alkaen koneellisen ojankaivuun vuoksi suo alkoi rämettyä.
Suolle suunniteltiin monenlaisia käyttötarkoituksia, muun muassa turpeennostoalueeksi ja Lahden kaupungin kaatopaikaksi. Lahden kaupungin kaatopaikka kuitenkin tuli Kolavalle. Suolla on tavattu metso ja isokuovi, nuolihaukka, tuulihaukka, töyhtöhyyppä sekä vuonna 1964 riekko.
Linnaistenmäen länsireunalla on kivikirkoksi kutsuttu rakennelma, joka saattaa olla muinaislinnan osa.
Linnaistensuon luonnonsuojelualue on kuuluu ohjelmaan OHFF tunnuksella OHFF-0813, Linnaistensuo, 60.940543 25.754559.  sekä POTA tunnuksella FI-0281, Linnaistensuo Natura 2000, 60.9396, 25.7511
Aiheesta muualla

Lahden seudun luonto: Linnaistensuo
Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys: Linnaistensuo (Arkistoitu – Internet Archive)
Euroopan unionin komission päätös: Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/2005 s. 0001 - 0181
Hämeen ympäristökeskus: Linnaistensuo
European Nature Information System: FI0324001[vanhentunut linkki]
Kulttuurikuva.fi ilmakuva panoraama: Linnaistensuo (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Viivaelementti

Viivaelementti on erityisesti matematiikassa käytetty termi, millä yleensä kuvataan paikkavektorin muutoksen neliötä affiinissa avaruudessa. Viivaelementti on luonnollinen etäisyysfunktio ja se voidaan liittää kaarevuustensoriin. Karteesisissa taso- ja avaruuskoordinaatistoissa viivaelementti ilmoitetaan seuraavasti:
Velvetcut

| Velvetcut> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2001–
Tyylilaji:  rock, heavy metal, electronica
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tomi, laulu, kitara, musiikkiohjelmointi   Topi, kitara   Andy, rummut   Sami, basso  
Levy-yhtiö:  Secret Entertainment, 2011–   Firebox Records, 2006–2011   Megamania, 2001–2003  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Velvetcut on vuosituhannen vaihteessa perustettu suomalainen rockyhtye.
Velvetcutin ensimmäiset demot tehtiin vaihtelevalla kokoonpanolla nimellä Trey 13, jolloin yhtye toimi lähinnä laulajakitaristi Tomin sooloprojektina. Demojen herätettyä levy-yhtiöiden kiinnostuksen, vakiintui yhtyeen nimeksi Velvetcut. Vuonna 2001 yhtye solmi levytyssopimuksen Megamanian, yhden Suomen vanhimman ja arvostetuimman itsenäisen levy-yhtiön kanssa.
Loppuvuonna 2001 Velvetcut julkaisi ensimmäisen kolmen kappaleen maxi-singlen, Everyone to Please, jonka tuotannosta vastasi Hiili Hiilesmaa. Samaan aikaan yhtyeelle oli muodostunut ensimmäinen pysyvämpi kokoonpano. Rumpuihin ja kitaraan oli värvätty Tomin vanhat ystävät Andy ja Topi. Miehistöä täydennettiin suomalaisesta metalliyhtye Sarasta kitaristi Joalla sekä basisti Kissellä.
Vuonna 2003 Velvetcut edusti kotikaupunkiaan Seinäjokea Popcity-projektissa, jonka seurauksena nauhoitettiin single "MMII". Saran menestyksen myötä Velvetcut joutui hetkeksi vaihtamaan miehistöään, kunnes vuonna 2004 yhtye löysi nykyisen muotonsa Samin liittyessä basistiksi.
Vuosina 2004–2005 Velvetcut nauhoitti debyyttialbumiaan basisti Samin sekä Rust-yhtyeestä tutun Mikko Herrasen kanssa. Tämä kertaalleen uudelleen nauhoitettu sekä useiden epäonnisten tapahtumien läpi puskettu albumi sai nimen Thirteen. Levyn julkaisi lopulta Firebox Records valmistumisen jälkeisenä vuonna 2006. Levy huomioitiin muun muassa Englannin Metal Hammerissa kun Velvetcut valittiin kuukauden tulokkaaksi. Levyn tiimoilta yhtye keikkaili muun muassa  Provinssirockissa. Thirteen-albumia seurasi SaraLee ja Gotham O.D -yhtyeiden kanssa tehty yhteinen S/G/V-EP sekä kiertue.
Progressiivisempaa ja maanläheisempää otetta Velvetcut esitteli vuoden 2009 alussa julkaistulla albumilla Hussshhh (The Sound of Sorrow and Silence), jolla yhtye halusi uusiutua musiikillisesti. Albumin oli nauhoittanut ja tuottanut bändin basisti Sami. Vuoden 2012 alussa seuraa jälleen uusiutumista juurille paluun myötä Velvetcutin julkaistessa kolmannen albuminsa. Tämä albumi, Electric Tree, oli Tomin käsialaa niin kappaleiden esittämisen kuin tuotannon puolesta. Albumi poikkeaa myös soundiltaan aiemmista Velvetcut-levyistä ollen selvästi aiempaa elektronisempi kokonaisuus.
Jäsenet

Tomi – laulu, kitara, ohjelmointi
Topi – kitara
Sami – basso
Andy – rummut
Diskografia

Thirteen (2006,  Firebox Records)
Hussshhh (The Sound of Sorrow and Silence (2009,  Firebox Records)
Electric Tree (2012,  Secret Entertainment)
EP:t
Everyone to Please (2001,  Megamania)
MMII (2003,  Mobydisc/Popcity)
S/G/V (2007,  Firebox Records)
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut
Facebook-sivu
Velvetcut Myspacessa (englanniksi)
Vauhtia ja vedenneitoja

| Vauhtia ja vedenneitoja> Clambake |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arthur H. Nadel
Käsikirjoittaja:  Arthur Browne Jr.
Tuottaja:   Arthur Gardner  Arnold Laven  Jules Levy 
Säveltäjä:  Jeff Alexander
Kuvaaja:  William Margulies
Leikkaaja:  Tom Rolf
Lavastaja:  James S. Redd
Koreografi:  Alex Romero
Erikoistehosteet:  Bob Warner
Pääosat:   Elvis Presley  Shelley Fabares 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  12. joulukuuta 1967
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vauhtia ja vedenneitoja (Clambake) on United Artists -yhtiön tuottama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Elvis Presley ja Shelley Fabares. Arthur H. Nadelin ohjaaman elokuvan tuottajina toimivat Arthur Gardner, Arnold Laven ja Jules Levy.
Elokuvan ensi-ilta oli 12. joulukuuta 1967.
Aiheesta muualla

Vauhtia ja vedenneitoja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ville Karttunen

Ville Karttunen (s. 4. joulukuuta 1982 Joensuu) on suomalainen lastenmusiikkiin erikoistunut muusikko ja musiikintekijä. Hän on tehnyt lastenmusiikkia yli 20 vuoden ajan. Ennen soolouraansa Karttunen esitti ja levytti lastenmusiikkia Hullut Hattuset -yhtyeessä. Karttunen on tehnyt musiikkia myös aikuisyleisöille; hänen tunnetuin yhtyeensä lastenmusiikin ulkopuolella on Ukkosmaine, jossa hän esiintyi taiteilijanimellä Wilhelm Meister. Karttunen on työskennellyt myös freelance-toimittajana sekä kirjoittanut yhden tietokirjan, Ukkosmaine-yhtyeen kymmenvuotista historiaa kuvaavan Salamaponin selässä (2014).
Historia

Karttusen musiikillisen uran juuret ovat 1990-luvun puolivälissä. Pyhäselässä nuoruutensa ajan asunut Karttunen aloitti kitaransoiton yläasteen seitsemännellä luokalla ja alkoi pian kirjoittaa omia kappaleita. Pari vuotta myöhemmin Karttunen perusti Caamos-yhtyeen, jonka ohjelmisto koostui pelkästään Karttusen kirjoittamasta materiaalista.
Syksyllä 1998 Karttunen aloitti opinnot Joensuun Niinivaaran lukiossa. Alkuvuodesta 1999 hän tapasi tulevan Ukkosmaine-yhtyetoverinsa Lasse Turusen. Lukioaikana Karttunen ja Turunen perustivat yhdessä Hedwig-nimisen yhtyeen, jonka kappaleet he kirjoittivat yhdessä.
Kesällä 2001 Karttunen aloitti siviilipalveluksena Aallontien päiväkodissa Joensuussa. Siviilipalveluksen aikana Karttunen löysi päiväkodista M.A. Nummisen Ollaan eläimiä! -levyn, jonka innoittamana Karttunen perusti Hullut Hattuset -lastenmusiikkiyhtyeen yhdessä Miihkali Jaatisen ja Leo Leinon kanssa. Uransa alussa Hullut Hattuset versioi M.A. Nummisen lastenlauluja mutta alkoi pian tehdä omia kappaleitaan. Kesällä 2002 Hullut Hattuset voitti Ilosaarirockin aikaan järjestetyn Alanko katutähdeksi -kilpailun. Hullujen Hattusten ensimmäinen julkaisu oli syksyllä 2004 julkaistu kuuden biisin Hullut Hattuset -ep.
Kevättalvella 2004 Karttunen perusti Ukkosmaineen yhdessä Lasse Turusen kanssa, kun Karttusen yliopiston ainejärjestön bileisiin kaivattiin ohjelmaa. Yhtye perustettiin Karttusen 9-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi saaman Yamaha PSR-7 -kosketinsoittimen ympärille: kyseisellä instrumentilla on soitettu kaikki Ukkosmaineen syksyllä 2004 ilmestyneen Niinivaarantie 19 -esikoislevyn kosketinsoitinosuudet.
Ville Karttunen valmistui maisteriksi Joensuun yliopistosta kesällä 2008 pääaineenaan kirjallisuus. Valmistumisensa jälkeen Karttunen on elättänyt itsensä musiikki- ja kirjoitustöillä.
Hullut Hattuset -yhtyeen jäätyä tauolle vuonna 2016 alkoi Karttunen esiintyä lapsille sooloartistina. Hänen ensimmäinen omalla nimellään julkaistu lastenlevy Superradio ilmestyi syksyllä 2017.
Kesäkuussa 2018 Karttunen voitti valtakunnallisen Vuoden uusi lastenlaulu -sävellyskilpailun kappaleellaan Leppäkertun sadelaulu. Kappale oli ehdokkaana myös valtakunnallisen Lastenmusiikkipäivän palkintogaalan Vuoden lastenlaulu -sarjassa. Kesäkuussa 2022 Karttunen menestyi jälleen Vuoden uusi lastenlaulu -sävellyskilpailussa: hänen kappaleensa Pahviraketti palkittiin finaalikonsertissa toisella sijalla.
Marraskuussa 2022 ilmestyi Karttusen uusi lastenmusiikkialbumi Voikukkia ja muita aarteita. Levy oli ilmestyttyään ehdokkaana Pohjois-Karjalan Vuoden kulttuuriteoksi. Levy oli myös ehdolla vuoden lastenmusiikkialbumiksi vuoden 2023 Jellonagaalassa, jossa Karttunen oli lisäksi ehdolla vuoden lastenmusiikkiartistiksi. Voikukkia ja muita aarteita -levyn kappaleita valittiin mukaan myös Pikku Kakkosen kesäkiertueelle.
Julkaisut > Pitkäsoitot:

Karttunen, Ville: Voikukkia ja muita aarteita (2022, Juki Records)
Karttunen, Ville: Superradio (2017, Juki Records)
Ukkosmaine: Ihan ok! (2016, Juki Records)
Karttunen, Ville: Lätäkköarkisto (2015, Juki Records)
Ukkosmaine: Pallosalama (2013, Juki Records)
Hullut Hattuset: Siilijalanjälki (2012, Juki Records)
Ukkosmaine: JNS Beat (2011, Juki Records)
Ukkosmaine: Oletteko te tosissanne? (2010, Juki Records)
Klaus Thunder & Ukkosmaine: Salamasiskot, salamaveljet (2008, Juki Records)
Hullut Hattuset: Taivaanrannan maalarit (2007, Parmitti ry)
Klaus Thunder & Ukkosmaine: Niinivaara Express (2007, Juki Records)
Hullut Hattuset: Hattulammen juhlapäivä (2006, Parmitti ry)
Klaus Thunder & Ukkosmaine: Niinivaarantie 19 (2004, Juki Records)
Julkaisut > EP:t

Klaus Thunder & Ukkosmaine: Pielisjoki (2005, Juki Records)
Eri esittäjiä: Jukin kulkuset (2004, Juki Records)
Hullut Hattuset: Hullut Hattuset (2004, Pilfink Records)
Julkaisut > Kirjallinen tuotanto:

Salamaponin selässä (2014, Juki Records)
Valkoinen (koiraväri)

Puhtaanvalkoinen on villakoiran tunnetuin väritys.
Valkoinen koiravärinä viittaa kokovalkoiseen tai miltei täysin valkoiseen koiraan. Valkoinen väritys voi koirilla johtua useammasta eri geenitekijästä, ja niiden fenotyypeissä eli havaittavissa ilmiasuissa on eroavaisuuksia. Kokovalkoinen ei ole koirilla aivan yleisimpiä, mutta sitä esiintyy lukuisissa roduissa yhtenä hyväksytyistä ja joissakin roduissa ainoana hyväksyttynä värityksenä. Muissa roduissa sitä esiintyy myös ei-toivottuna tai virheelliseksi katsottuna värityksenä.
Termiä valkoinen käytetään myös kuviollisen koiran pigmentittömiin valkoisiin alueisiin erotuksena pigmentöityneistä eli värillisistä alueista.
Resessiivinen valkoinen

Valkoisen värityksen tiedetään periytyvän resessiivisesti esimerkiksi saksanpaimenkoiralla ja villakoiralla. Värityksen geneettisen mekaniikan on epäilty johtuvan siitä, että koira on geneettisesti sekä kokomusta (kykenemätön tuottamaan punaruskeaa pigmenttiä) että resessiivinen keltainen (kykenemätön tuottamaan mustaa pigmenttiä). Vaihtoehtoinen selitys esimerkiksi kääpiösnautserille on resessiivinen keltaisuus, jossa rodun muiden väritysten tapaan jokin toistaiseksi tuntematon geenitekijä haalistaa feomelaniinin valkoiseksi.