stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rotting Christ

| Rotting Christ |
| --- | --- |
 Sakis Tolis Barge to Hell -festivaalilla, 2012
Tiedot
Toiminnassa:  1987–
Tyylilaji:  grindcore, black metal, goottimetalli, dark metal
Kotipaikka:   Ateena, Kreikka
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Sakis Tolis, kitara, laulu, kosketinsoitin   Themis Tolis, rummut   George Emmanuel, kitara   Vaggelis Karzis, basso  
Entiset jäsenet:  Jim Patsouris, basso (1989−1996)  George Zaharopoulos, kosketinsoitin, laulu (1992−1994)  Costas Vasilakopoulos, kitara (1996−2004)  Andreas Lagios, basso (1997−2011)  Gergios Tolias, kosketinsoitin (1997−2003)  Giorgios Bokos, kitara (2005−2012) 
Levy-yhtiö:  Season of Mist, 2006–   Century Media, 1996–2006   Unisound, 1994–1996   Osmose Productions, 1991–1993  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rotting Christ on kreikkalainen metallimusiikin yhtye. Se perustettiin Ateenassa vuonna 1987.
Yhtyeen sanoitukset liittyvät usein mytologiaan ja okkultismiin. Yhtyeen tyylilaji on vaihdellut grindcoresta black metaliin ja goottimetalliin.
Historia

Yhtye on perustivat veljekset Sakis ja Themis Tolis vuonna 1987. Veljeksillä oli aiemmin vuonna 1985 perustettu yhtye nimeltä Black Church. Rotting Christ aloitti grindcore-yhtyeenä ja vaihtoi black metaliin kun basisti Jim Patsouris liittyi yhtyeeseen. Yhtye julkaisi EP-levyn Passage to Arcturo vuonna 1991 ja ensimmäinen täyspitkä albumi Thy Mighty Contract julkaistiin vuonna 1993.
Albumi The Heretics julkaistiin vuonna 2019. Ensimmäinen kappale "Fire, God and Fear" albumilta julkaistiin vuonna 2018.
Yhtyeen albumi Pro Xristou julkaistiin vuonna 2024. Albumin äänittäminen alkoi vuonna 2023.
Julkisuus

Vastauksena syytöksiin katolilaisuuden vastaisuudesta yhtye on kertonut, ettei ole satanistinen, vaan että demokraattisesta yhteiskunnassa jokainen voi kutsua uskontoa kuten haluaa.
Vuonna 2005 Megadeth-yhtyeen Dave Mustaine kieltäytyi esiintymässä Ateenassa mikäli Rotting Christ esiintyy väittäen yhtyettä satanistiseksi. Rotting Christin Sakis Tolis ihmetteli Mustainen käytöstä sanoen yhtyeen olevan kriittinen uskontoa kohtaan. Nuclear Assaultin ja Anthraxin basisti Dan Lilker liittyi puolustamaan Rotting Christia ja ihmetteli Mustainen käytöstä.
Jäsenet

Sakis Tolis − kitara, laulu, kosketinsoitin (1987−)
Themis Tolis − rummut (1987−)
George Emmanuel − kitara (2012−)
Vaggelis Karzis − basso (2012−)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Jim "Mutilator" Patsouris − basso (1989−1996)
George "Magus Wampyr Daoloth" Zaharopoulos − kosketinsoitin, laulu (1992–1994)
Costas Vasilakopoulos − kitara (1996–2004)
Andreas Lagios − basso (1997–2011)
Georgios Tolias − kosketinsoitin (1997–2003)
Giorgos Bokos − kitara (2005–2012)
Jäsenet > Sessiomuusikot

Panayiotis − kosketinsoitin (1997)
Diskografia > Studioalbumit

Thy Mighty Contract (1993,  Osmose Productions)
Non Serviam (1994,  Unisound)
Triarchy of the Lost Lovers (1996,  Century Media)
A Dead Poem (1997,  Century Media)
Sleep of the Angels (1999,  Century Media)
Khronos (2000,  Century Media)
Genesis (2002,  Century Media)
Sanctus Diavolos (2004,  Century Media)
Theogonia (2007,  Season of Mist)
Aealo (2010,  Season of Mist)
Kata ton Daimona Eaytoy (2013,  Season of Mist)
Rituals (2016,  Season of Mist)
The Heretics (2019,  Season of Mist)
Pro Xristou (2024,  Season of Mist)
Aiheesta muualla

Rotting Christ Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Rotting Christ Discogsissa. (englanniksi)
Asikkalan kirkonkylä

Asikkalan kirkko.
Asikkalan kirkonkylä sijaitsee Asikkalassa noin kuusi kilometriä Vääksystä pohjoisluoteeseen. Kirkonkylän läpi kulkee Vääksyn ja Sysmän välinen seututie 314, jolla sijaitsee Asikkalan kirkonkylän pikavuoropysäkki.
Asikkalan kirkonkylällä sijaitsee Asikkalan kirkko. Nähtävyyksiin kuuluu kirkon lisäksi talomuseo. Alueella toimii Koulutuskeskus Salpauksen yksikkö.
Alueen asukasluku on noin 100 henkilöä,[lähde? ] ja kirkonkylä on kokonaan maaseutua. Kirkonkylältä on noin kahdeksan kilometrin matka Pulkkilanharjulle.
Asikkalan kirkonkylä on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin, koska se Museoviraston mukaan ilmentää hyvin suomalaisten kirkonkylien rakennustapaa ennen 1920–1930-luvuilla alkanutta uusiutumisvaihetta. Kirkonkylä on säilynyt varsin alkuperäisenä, koska Asikkalan kaupallinen keskusta on kasvanut Vääksyyn.
Pavel Skrbek

| Pavel Skrbek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1978 (ikä 46) Kladno, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  105 kg
Seura
Seura:  Luleå HF
Sarja:  Elitserien
Pelinumero:  42
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2018
Aik. seurat:  HC Kladno (ČEL) Pittsburgh Penguins (NHL) Syracuse Crunch (AHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) Milwaukee Admirals (IHL) Nashville Predators (NHL) Luleå HF (SEL) Mora IK (SEL) Skellefteå AIK (SEL) Frölunda HC (SEL) JYP (SM-liiga) HC Olomouc (ČEL) Orli Znojmo (CZE)
NHL-varaus:  28. varaus, 1996 Pittsburgh Penguins
Pavel Skrbek (s. 9. elokuuta 1978 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Elitserien-joukkue Luleå HF:ää. Leftin puolelta pelaava Skrbek on kahden suunnan puolustaja, jonka vahvuudet ovat sijoittumisessa, pelinlukutaidossa, monipuolisuudessa, rauhallisuudessa, puolustusvarmuudessa ja isossa koossa. Skrbek on pelannut Tšekin ja Pohjois-Amerikan lisäksi myös Ruotsissa ja Suomessa. Hän on pelannut myös 14 NHL-ottelua.
Ura > Maajoukkueura

Skrbek pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 1996 ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 1998. Jälkimmäisessä hän voitti tehoilla 2+4=6 turnauksen puolustajien pistepörssin ja valittiin tähdistökentälliseen sekä parhaaksi puolustajaksi.
Es-duuriasteikko

Es-duurin etumerkintä, kolme alennusta
Es-duuriasteikko on Es-sävelestä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet Es, F, G, As, B, C, D ja Es. Sen rinnakkaismolli on c-molli ja muunnosmolli on es-molli. Es-duurin subdominanttisointu on As-duurisointu ja dominanttisointu on B-duurisointu.
Es-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla > Neljällä yleisimmällä avaimella

Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Es-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Tunnettuja sävellyksiä Es-duurissa

Beethovenin kolmas sinfonia, lisänimeltään Eroica
Erroll Garner - Misty
Green Day - Basket Case (Teknisesti E-duuri siten, että kaikki kielet on viritetty puolikkaalla alaspäin.)
Amy Winehouse - Valerie (Kitaristin ja basistin näkökulmasta teknisesti E-duuri siten, että soittimet on viritetty puolikkaalla alaspäin.)
Muurikkala

Muurikkalan seurojentalo
Muurikkala on kylä Miehikkälän kunnassa Kymenlaaksossa. Se sijaitsee Venäjän rajan tuntumassa, Vaalimaalta Lappeenrantaan kulkevan Lappeenrannantien varrella. Muurikkala on ollut suurimmillaan 1950-luvulla, kun siellä asui yli 700 ihmistä. Nykyään väkiluku on alle 300. Kylän talous pohjautuu lähinnä metsä- ja karjatalouteen sekä maanviljelyyn.
Muurikkalan kylä kasvoi hieman vuonna 1940, kun Talvisodan seurauksena luovutetun Karjalan kunnat lakkautettiin ja Säkkijärven rajan Suomen puolelle jääneet alueet liitettiin osaksi Miehikkälää.
Vesistöt

Muurikkalan läpi virtaa Urpalanjoki, ja samaan vesistöön kuuluu noin 50 hehtaarin kokoinen Tuorusjärvi.
Aiheesta muualla

Muurikkala Miehikkälän verkkosivuilla
Muurikkalan kyläsivut
Djema Belkhodja

| Djéma Belkhodja |
| --- | --- |
 Belkhodja 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1984 (ikä 40)
Kansalaisuus:   Ranska
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2002–2015
Pituus:  187 cm
Paino:  98 kg
Painoluokka:  Superraskassarja
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Spirit Dojo (2015–) Seikai Kan (2013–2015) Red-Sharks Maccabi (?–2013)
Vyöarvo:  3. dan
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten kyokushin karate.World Open  | Maa:   Ranska> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 2015 | avoin |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2012 | +90 kg |  |
|  Hopeaa | Padova 2011 | +90 kg |  |
|  Hopeaa | Varna 2014 | +90 kg |  |
|  Pronssia | Volos 2007 | +90 kg |  |
|  Pronssia | Vitoria 2008 | +90 kg |  |
|  Pronssia | Kiova 2009 | +90 kg |  |
|  Pronssia | Berliini 2015 | +90 kg |  |
| European Open  | European Open  | European Open  |  |
|  Pronssia | Belgrad 2010 | avoin |  |
| Ranskan cup  | Ranskan cup  | Ranskan cup  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2004 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2005 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2006 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2007 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2008 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2009 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2010 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2012 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2013 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2014 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2015 | +90 kg |  |
| Belgian Open  | Belgian Open  | Belgian Open  |  |
|  Kultaa | 2014 |  |  |
| Lyon Open  | Lyon Open  | Lyon Open  |  |
|  Kultaa | Lyon 2015 | +90 kg |  |
Djéma Belkhodja (s. 16. maaliskuuta 1984) on ranskalainen karateka. Hän on voittanut Kyokushinin Euroopan-mestaruuden 2012 ja sijoittui toiseksi World Openissa 2015. Lisäksi Belkhodja on voittanut Ranskan mestaruuden kaksitoista kertaa peräkkäin.
Kilpaura

Belkhodja saavutti Ranskassa menestystä 2000-luvun alussa voitettuaan Ranskan mestaruuden neljä kertaa peräkkäin vuosina 2004–2007. Tämän jälkeen hän kilpaili menestyksekkäästi myös kansainvälisissä kilpailuissa. Belkhodja saavutti aluksi Euroopan mestaruuskisoissa pronssia vuosina 2007, 2008 ja 2009.
2009 hän aloitti vuoden voittamalla Ranskan mestaruuden Pablo Lombarderoa vastaan käydyn loppuottelun päätteeksi. Sittemmin hän sijoittui neljänneksi All American Openissa, voitettuaan muun muassa Keiji Ouchin neljännesvälierissä, mutta hävisi turnauksen voittajalle Krzysztof Habraszkalle välierissä. Belkhodja palkittiin turnauksen parhaasta taisteluhengestä.
2010 Belkhodja aloitti vuoden voittamalla seitsemännen kerran peräkkäin Ranskan mestaruuden. Serbiassa Belhkodja saavutti EM-pronssia avoimessasarjassa. Hän eteni turnauksessa suoraan toiselle kierrokselle osallistujamäärän myötä, jossa Belkhodja voitti romanialaisen Grigorescun tuomariäänin. Voiton myötä hän eteni kahdeksan parhaan joukkoon, jossa hän voitti ukrainan Dotsenkon polvityrmäyksellä. Neljännesvälierissä Belkhodja voitti puolan Marchin Prachinon tuomariäänin. Välierissä hän hävisi jatkoerän jälkeen Nicolae Stoianille ja saavutti kolmannen sijan. Tämän myötä Belkhodja sai paikan vuoden 2011 MM-kilpailuihin Tokiossa.
Belkhodja saavutti Ranskan cupin mestaruuden helmikuussa 2011 ja myöhemmin toukokuussa, Italiassa hän saavutti EM-hopeaa 2011, kun hän hävisi loppuottelussa Alejandro Navarrolle. Belkhodja voitti ensimmäisellä kierroksella Nerijius Tuinylan Ipponilla ja toisella kierroksella Giuseppe Sturialen tuomariäänin. Välierissä Belkhodja voitti Semen Haranin ja eteni urallaan ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa loppuotteluun. Belkhodja oli mukana myös All American Openissa, New Yorkissa, jossa hän voitti avauskierroksella 2010 Venäjän mestarin Ibrahim Gogaevin. Toisella kierroksella Belkhodja voitti Serbian mestarin Milisevicin tuomariäänin ja eteni puolivälieriin, jossa hän hävisi Ewerton Teixeiralla tuomariäänin.
Seuraavana vuonna Belkhodja jatkoi menestystään kotimaassaan voitettuaan Ranskan cupin 2012 jo yhdeksännen kerran peräkkäin voitettuaan loppuottelussa Freddy Delawerin. Maaliskuussa hän oli ottelemassa erikoisturnausta Ranskan ja Japanin välillä. Kuudesta ottelusta Ranska voitti kolme. Belkhodja voitti oman kolme minuuttia kestäneen ottelunsa tuomariäänin Shohei Kamataa vastaan. Samana vuonna Belkhodja voitti ensimmäisen Euroopan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Marchin Prachinon.
2013 Belkhodja voitti helmikuussa Ranskan Cupin kymmenennen kerran, mutta joutui jättämään toukokuussa 2013 EM-kilpailut väliin loukkaantumisen vuoksi. Kesäkuussa hän sijoittui neljänneksi All American Openissa ja voitti 2014 Belgian Openin. Marraskuussa Belkhodja oli mukana Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa hän eteni 32 parhaan joukkoon. Hän voitti turnauksessa murskauskilpailun hajottamalla 27 levyä.
2014 Belkhodja eteni urallaan kolmannen kerran EM-kilpailujen loppuotteluun, mutta hävisi Zahari Damjanoville.
Kilpaura > MM-hopeaa ja uran päätös

Belkhodja saavutti kahdennentoista Ranskan mestaruutensa helmikuussa 2015 voitettuaan Ali Zeghbabin loppuottelussa. Hänet palkittiin myös turnauksen parhaasta ottelutekniikasta. Seuraavaksi Belkhodja saavutti hopeaa maaliskuussa Lyonin Openissa, jossa Belkhodja hävisi loppuottelussa Alejandro Navarrolle. Toukokuussa Belkhodja voitti EM-pronssia Saksassa voitettuaan mitalikamppailussa Damian Galinskin. Marraskuussa hän osallistui World Open -turnaukseen, jossa hän selvisi kolmipäiväisen turnauksen viimeiselle kierrokselle. Hän voitti Igor Titkovin, Vladislav Jekimovin, Mikio Uedan ja välierässä Kirill Kochnevin. Belkhodja sijoittui lopulta MM-kisoissa toiseksi hävittyään loppuottelussa Zahari Damjanoville. Kisojen jälkeen hän päätti kilpauransa.
Huhtikuussa 2016 Belkhodja saavutti 3. danin arvon Lyonissa. Syyskuussa hän esiintyi ranskalaisessa Karate Bushido lehden kannessa.
Micke Kontinen

Micke Kontinen (s. 18. joulukuuta 1992) on uransa lopettanut suomalainen tennispelaaja. Hän selviytyi loppuotteluun Vierumäen ITF Futures -turnauksessa vuonna 2010. Parhaimmillaan hän sijoittui ATP-maailmanlistalla sijalle 355 syyskuussa 2014. Hänen isoveljensä Henri on myös tennispelaaja. Hänen valmentajanaan toimi Tuomas Ketola.
Ura

Joulukuussa 2007 Kontinen ja hänen isoveljensä Henri saivat stipendin Nick Bollettierin urheiluakatemiaan Miamissa. Kauden 2008–2009 Kontinen harjoitteli Evert Tennis Academyssä. Hänet valittiin Chris Evertin perustaman akatemian parhaaksi poikajunioriksi. Kesäkuussa 2009 hän voitti junioreiden 1. kategorian ITF-pistekilpailun sekä kaksin- että nelinpelin Casablancassa. Tampere Openissa hän selviytyi parinsa Timo Niemisen kanssa toiselle kierrokselle.
Vierumäen ITF Futures -turnauksessa 2010 Kontinen selviytyi loppuotteluun voitettuaan välierissä suomalaisista kolmanneksi korkeimmaksi sijoitetun Timo Niemisen. Loppuottelussa hän kuitenkin hävisi Juho Paukulle. Lokakuussa hän pääsi villillä kortilla Tukholman avointen karsintaan. Hän voitti Santiago Gonzálezin, mutta hävisi toisella karsintakierroksella Dieter Kindlmannille.
Vuonna 2012 Kontinen voitti tenniksen Suomen mestaruuden. Loppuottelussa hän päihitti Jesse Kiurun. Hän uusi mestaruutensa vuonna 2013 voittamalla loppuottelussa Juho Paukun. Vuoden 2013 Tampere Openissa Kontinen selviytyi puolivälieriin, jossa hän hävisi Viron Jürgen Zoppille kolmessa erässä.
Kontinen ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2015.
Armata

| Armata |
| --- | --- |
 Armata-vaunun pohjalle rakennettu T-14-taistelupanssarivaunu
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Venäjä
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Uralvagonzavod
Suunniteltu:  2015
Valmistajat:  Uralvagonzavod
Valmistusmaa:   Venäjä
Valmistusmäärä:  20+
Tekniset tiedot
Taistelupaino:  48 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  80 km/h
Pääase:  T-14: 125 mm:n 2A82-1M sileäpiippuinen tykki, jossa on automaattinen latauslaite T-15: Bumerang-BM-tykki 2S35: 152mm tykki
Panssarointi:  Teräs 44S-sv-Sh (T14/15) Afganitin aktiivinen suojajärjestelmä ”Malachit”-panssari
Moottori:  ChTZ 12Н360 (A-85-3A) dieselmoottori
– hevosvoimat:  1500 hv
Miehistö:  3
Armata (ven. Армата) on Venäjällä suunniteltu panssarivaunualusta, jota oli tarkoitus käyttää tulevaisuudessa taistelupanssarivaunuissa, panssaroiduissa miehistönkuljetusvaunuissa ja panssarihaupitsina. Armata-alustan pohjalta valmistetaan T-14 (taistelupanssarivaunu), T-15 (raskas rynnäkköpanssarivaunu), raivausajoneuvoja, raskaita panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja ja useita itseliikkuvan tykistön tyyppejä, mukaan luettuna samalle alustalle perustuva, samalla koodinimellä kulkeva 2S35 Koalitsija-SV. Se on tarkoitettu myös tykistön, ilmapuolustuksen, ja ABC-puolustusjärjestelmien perustaksi.
Kehittely

Armata-taistelualusta on suunniteltu ja kehitetty vuodesta 2009 lähtien Uralvagonzavodissa, jonka pääkonttori sijaitsee Nižni Tagilissa. Armata-taistelualustaan perustuvien raskaiden panssariajoneuvojen prototyypit esiteltiin syyskuussa 2013 Nižni Tagilissa pidetyssä Russian Arms Expo-puolustusnäyttelyssä. Marraskuussa 2014 aloitettiin 2S35 Koalitsija-SV -mallin itsekulkevan tykin testaus. Venäläisen sotilasteollisuuskomission varapuheenjohtaja Oleg Boškarev kritisoi Armata-vaunujen hintaa kuvaillen niitä liian kalliiksi ja lisäsi että hinta oli jo lyöty lukkoon, mutta sen tulisi laskea tulevaisuudessa. Uralvagonzavodin edustaja kertoi Interfaxille annetussa haastattelussa hinnan voivan olettaa tippuvan suurimittaisen sarjavalmistuksen alettua.
Ensimmäiset ajoneuvot esiteltiin yleisölle Moskovan voitonpäivän paraatissa vuonna 2015, ja 32 ajoneuvon erä toimitettiin Venäjän maavoimille saman vuoden aikana. Venäläiset tiedotusvälineet ovat aiemmin todenneet, että massatoimitukset alkavat vuonna 2015 tai 2016. Vuoteen 2020 mennessä odotettiin toimitettavaksi yhteensä 2300 taistelupanssarivaunua, mikä modernisoisi 70 prosenttia Venäjän panssarikalustosta. Uralvagonzavodin tehtaan odotettiin valmistavan noin 500 T-14 Armata -panssarivaunua vuodessa. Vuonna 2017 tilausta supistettiin 100 tankin testierään vuoteen 2020 mennessä, ja ohjelmaa pidennettiin vuoteen 2025 asti.
Armata-alustan keraamisten panssarikomponenttien sarjatuotanto alkoi vuoden 2015 puolivälissä.
Joulukuussa 2019 Venäjän apulaispuolustusministeri Aleksei Krivorutško kertoi viivästyksistä kehitystyössä ja tuotannossa, ja ensimmäinen viiden ajoneuvon erä, joka on käytettävissä valtion suorittamiin testeihin, odotetaan saataville ”seuraavan kuukauden tai kahden aikana”.
Ominaisuudet

Venäläinen kenraaliluutnantti Juri Kovalenko totesi, että Armata-taistelualustassa hyödynnetään monia T-95-panssarivaunun ominaisuuksia, joista on rakennettu vain muutama prototyyppi. Taistelupanssarivaunun pääversiossa ammustila on erillään miehistöstä, mikä lisää toimintaturvallisuutta, moottori on tehokkaampi ja panssarointia, päätykkiä ja itselataavaa tykkiä parannetaan.
Alustavien tietojen mukaan T-14 Armata -niminen panssarivaunu ei ole yhtä radikaali ja kunnianhimoinen kuin peruttu ”Object 195” tai T-95. Se painaa vähemmän, joten se on ketterämpi ja edullisempi verrattuna kunnianhimoisempiin edeltäjiinsä.
Armata-alustan ajoneuvot varustetaan tutkilla ja muulla teknologialla, joka löytyy viidennen sukupolven Suhoi Su-57 -hävittäjistä.
Armatassa käytetään uudentyyppistä kevyttä panssaria, joka on nimeltään 44S-SV-SH ja jonka on kehittänyt Scientific Research Institute of Steel. Tämä panssari ei menetä laatuaan käytettäessä sitä erittäin alhaisissa lämpötiloissa, mikä saattaa viitata siihen, että panssarivaunua halutaan käyttää arktisissa olosuhteissa.
Versiot

2S35 Koalitsija panssarihaupitsi.
T-15 Armata rynnäkköpanssarivaunu.
T-14 taistelupanssarivaunu.
T-14, taistelupanssarivaunu
T-15, raskas rynnäkköpanssarivaunu
BREM-T T-16, panssaroitu hinausajoneuvo
BMOP "Terminator 3", panssariajoneuvolähde?
2S35 Koalitsija-SV panssarihaupitsi
Käyttäjämaat

Venäjä: Ennen vuotta 2018 rakennettiin 16-20 T-14-panssarivaunun prototyyppiä, joita käytettiin arviointiin ja testaukseen. Ensimmäiset 12 panssarivaunua ja 4 panssaroitua hinausajoneuvoa oli määrä toimittaa vuoden 2019 loppuun mennessä, minkä jälkeen ne oli tarkoitus ottaa operatiiviseen arviointiin. Vuonna 2021 Venäjän puolustusministeriö ilmoitti, että ensimmäinen koe-erä T-14-, T-15- ja T-16-ajoneuvoja toimitetaan vasta vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armata Wikimedia Commonsissa
Oliver Skipp

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oliver William Skipp
Syntymäaika: 16. syyskuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Welwyn Garden City, Englanti
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 175 cm
Paino: 70 kg
Seura
Seura: Tottenham Hotspur
Pelinumero: 4
Junioriseurat
–2013: Bengeo Tigers
2013–2018: Tottenham Hotspur
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018– | Tottenham Hotspur | 77 | (1) |
| 2020–2021 | → Norwich City | 47 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. kesäkuuta 2024.
Oliver William Skipp (s. 16. syyskuuta 2000 Welwyn Garden City) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Tottenham Hotspuria ja Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta keskikenttäpelaajana. Skipp on 175 senttimetriä pitkä, hän painaa 70 kilogrammaa ja on oikeajalkainen. Tottenham Hotspurissa hänellä on sopimus vuoden 2027 kesään asti. Skipp on Tottenhamin kasvatti mutta hän pelasi lainalla Norwichissa kauden 2020-2021. Siellä hän pelasi 47 ottelua, tehden yhden maalin Birminghamia vastaan Lukas Ruppin syötöstä helmikuussa 2021. Kauden päätteeksi Norwich voitti Mestaruussarjan mestaruuden. Skipp on pelannut Valioliigassa 77 ottelua, joissa hän on tehnyt myös yhden maalin: Chelseaa vastaan helmikuussa 2023.
Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Skipp on pelannut 24 ottelua. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa Englannin voittaessa ikäluokan Euroopan-mestaruuden 2023. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Skippin arvon olleen 15 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Skipp Tottenhamin sivuilla
Tottenham Hotspur – Englannin Valioliiga
1 Vicario |
3 Reguilón |
6 Drăgușin |
7 Son |
8 Bissouma |
9 Richarlison |
10 Maddison |
13 Udogie |
14 Gray |
15 Bergvall |
16 Werner |
17 Romero |
19 Solanke |
20 Forster |
21 Kulusevski |
22 Johnson |
23 Porro |
24 Spence |
28 Odobert |
29 Sarr |
30 Bentancur |
33 Davies |
37 Van de Ven |
40 Austin |
41 Whiteman |
45 Devine |
Valmentaja Postecoglou
Labyrinth

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Labyrinth voi tarkoittaa:
Labyrintti (Labyrinth), fantasiaelokuva vuodelta 1986
Labyrintti (Labyrinth), Kate Mossen romaani vuodelta 2005
Labyrinth, videopeli vuodelta 1986
Musiikki > Albumit

Labyrinth (Blutengelin albumi), 2007
Labyrinth (Fleshgod Apocalypsen albumi), 2013
Labyrinth (Juno Reactorin albumi), 2004
Labyrinth (Madsenin albumi), 2010
Labyrinth (Nucleuksen albumi), 1973
Labyrinth, italialainen metalliyhtye
Musiikki > Muut

The Labyrinth, Leona Lewisin kiertue vuonna 2010.
Sparks
Diskografia > Studioalbumit

Halfnelson (1971)
A Woofer in Tweeter's Clothing (1972)
Kimono My House (1974)
Propaganda (1974)
Indiscreet (1975)
Sparks vuonna 1974. Big Beat (1976)
Introducing Sparks (1977)
No. 1 in Heaven (1979)
Terminal Jive (1980)
Whomp That Sucker (1981)
Angst in My Pants (1982)
In Outer Space (1983)
Pulling Rabbits Out of a Hat (1984)
Music That You Can Dance To (1986)
Interior Design (1988)
Gratuitous Sax and Senseless Violins (1994)
Plagiarism (1998)
Balls (2000)
Lil' Beethoven (2002)
Hello Young Lovers (2006)
Exotic Creatures Of The Deep (2008)
The Seduction of Ingmar Bergman (2009)
FFS (yhdessä Franz Ferdinandin kanssa)
Hippopotamus (2017)
A Steady Drip, Drip, Drip (2020)
The Girl Is Crying in Her Latte (2023)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sparksin kotisivu
http://graphikdesigns.free.fr/halfnelson-ron-russ-mael.html
Waken piirikunta

Waken piirikunta (engl. Wake County) on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 111 761 vuonna 2019, tehden siitä asukasmäärältään Pohjois-Carolinan suurimman piirikunnan. Piirikunnan hallintokeskus on Raleigh’n kaupunki. Piirikunta on perustettu 1771.
Kuvia piirikunnasta

Raleigh’n keskustaa.
Pohjois-Carolinan korkein oikeus Raleigh’ssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Waken piirikunta Wikimedia Commonsissa