stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marek Ďaloga
Ura > Seuraura

Ďaloga on HKm Zvolenin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten Extraliga-joukkueessa 17-vuotiaana kaudella 2006–2007, jolloin Ďaloga pelasi siellä kaksi runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän vietti suurimman osan kaudestaan kuitenkin sarjatasoa alempana 1. ligan HC Detvassa. Kauden 2007–2008 runkosarjan Ďaloga vietti kokonaan Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen HK Orange 20:n mukana ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +31. Pudotuspeleihin Ďaloga palasi Zvolenin paitaan. Kaikkiaan hänen Extraligan tulokaskatensa toi 30 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Myös alkukauden 2008–2009 hän vietti pääasiassa HK Orangessa.
Kesken kauden 2009–2010 Ďaloga siirtyi Zvolenista Extraligan nousijajoukkue HK Spišská Nová Vesin riveihin. Joukkue putosi kuitenkin kauden päätteeksi takaisin 1. ligaan. Ďaloga palasi kaudeksi 2010–2011 Zvoleniin, jossa hän teki Slovakian Extraligan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+18=22, joilla Ďaloga sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi.
Kaudeksi 2012–2013 Ďaloga siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Pardubiceen. Kaudeksi 2014–2015 hän oli siirtymässä KHL-joukkue Lev Prahaan, mutta joukkueen jättäydyttyä liigasta kokonaan talousongelmien vuoksi Ďaloga siirtyi jatkamaan Extraliga-uraansa HC Sparta Prahaan. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Ak Bars Kazaniin. Ďaloga kuitenkin joutui jättämään joukkueen ensimmäisen sopimuskautensa jälkeen. Hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavan riveihin.
Ďaloga siirtyi kaudeksi 2017–2018 jatkamaan KHL-uraansa kiinalaisen Kunlun Red Starin joukkueeseen. Vuoden 2018 vaihteessa hän palasi kuitenkin loppukauden sopimuksella Tšekin Extraligan HC Sparta Prahaan. Kaudeksi 2018–2019 Ďaloga siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Mora IK:hon.
Ura > Maajoukkueura

Ďaloga edusti Slovakiaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014, 2015 ja 2018. Ďaloga valittiin vuoden 2014 turnauksessa joukkueensa yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet palkittiin alkulohkossa Ruotsia vastaan pelatun ottelun päätteeksi Slovakian joukkueen ottelun parhaana pelaajana. Samassa turnauksessa Ďaloga teki ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa 17. toukokuuta 2014 alkulohkossa Italiaa vastaan. Hän sai Slovakian 4–1-voittoon päättyneessä ottelussa myös syöttöpisteen Marek Viedenskýn tekemään voittomaaliin. Vuoden 2015 turnauksessa Ďaloga palkittiin puolestaan Norjaa vastaan pelatun ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaana pelaajana. Yhteensä hän on pelannut 77 A-maaottelua tehopistein 7+10=17.
Ďaloga pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2005 ja World Junior A Challengessa vuonna 2006.
Marek Walczewski

Marek Walczewski (9. huhtikuuta 1937 Krakova – 26. toukokuuta 2009 Varsova) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä teatterissa että elokuvissa.
Walczewski opiskeli näyttelijäksi kotikaupungissaan Krakovassa ja valmistui vuonna 1960. Sen jälkeen hän sai kiinnityksen Krakovan Teatr im. Juliusza Słowackiegoon (Juliusz Słowackiego -teatteri). Vuonna 1964 hän siirtyi maineikkaiseen Krakovan Stary Teatriin (Vanha teatteri). Siellä hän työskenteli aikansa suurten ohjaajien Konrad Swinarskin, Jerzy Jarockin ja Józef Szajnan kanssa. Vuonna 1972 Erwin Axer kiinnitti Walczewskin Współczesny (Moderni) -teatteriinsa Varsovaan, mutta jo vuonna 1973 hän siirtyi Varsovaan Teatr Ateneumiin (Ateneum-teatteri). Vuosina 1976–1992 hän työskenteli Varsovan kahdessa muussa suurteatterissa: Teatr Dramatycznyssa (Draamateatteri) ja Teatr Studiossa (Studioteatteri).
Ilmaisuvoimainen Walczewski esitti urallaan vaikeimpia rooleja sekä näyttämöllä että valkokankaalla; erityisesti mielipuolille hän antoi kasvot ja äänen. Suomessa yksi Walczewskin tunnetuimpia suorituksia on hänen uransa alkupuolen rooli psykopaattisena rikollisena Hubert Stańczykina elokuvassa S. O. S.
Viimeisinä vuosinaan Marek Walczewski sairasti Alzheimerin tautia. Viimeisen roolityönsä hän teki vuonna 2004 nuoren Małgorzata Szumowskan ohjaamassa elokuvassa Ono. Tämän hahmon vuorosanat oli äänitetty etukäteen, jotta hänen ei tarvinnut esittää niitä. Walczewskin roolityö palkittiin vuoden 2004 Puolan kansallisilla elokuvafestivaaleilla Gdyniassa parhaana sivuosana.
Vuonna 2009 Puolan kultturin ja kansallisen perinnön ministeriö myönsi Walczewskille kuolemanjälkeisenä kunnianosoituksena kulttuurin kultaisen Gloria Artis -ansiomerkin.
Marek Walczewski on haudattu Pyrachin hautausmaalle Varsovaan.
Yksityiselämä

Walczewski oli aviossa kahdesti, näyttelijöiden Anna Polonyn ja Małgorzata Niemirskan kanssa.
Filmografia

1963: Pasażerka (Matkustaja)
1968: Ruchome piaski
1971: Trzecia część nocy
1972: Przeprowadzka
1973: Wesele
1973: Nocleg
1974: S. O. S.
1974: Ziemia obiecana
1974: Święty Mikołaj pilnie poszukiwany
1975: Trzecia granica
1975: Dzieje grzechu (Synnin tarina)
1975: Dom moich synów (Poikieni koti)
1975: W środku lata
1975: Noce i dnie
1976: Przepłyniesz rzekę
1976: Polskie drogi
1976: Wergili
1977: Śmierć prezydenta
1978: Do krwi ostatniej
1979: Do krwi ostatniej
1979: Golem
1979–1981: Najdłuższa wojna nowoczesnej Europy – TV-sarja
1979: Chciałbym się zgubić
1979: Die Blechtrommel
1980: Spotkanie na Atlantyku
1981: Cień
1981: Wojna światów – Następne stulecie
1982: Dolina Issy
1983: Synteza
1984: Umarłem, aby żyć
1984: Vabank II czyli riposta
1984: O-Bi, O-Ba. Koniec cywilizacji
1984: Hania
1985: Gra w ślepca
1985: Pan W.
1985: Ga, ga. Chwała bohaterom
1986: Lucyna
1986: Nikt nie jest winien
1986: Cudzoziemka
1986: Druga strona słońca
1987: Kingsajz
1987: Zabij mnie glino
1988: Crimen
1988: Zmowa
1988: Chichot Pana Boga
1988: Koniec
1989: Co lubią tygrysy
1989: Janka
1990: Seszele
1990: Havet Stiger
1991: Les enfants du vent
1991: Głos
1992: Kawalerskie życie na obczyźnie
1992: Enak
1993: Pajęczarki
1993: Taranthriller
1993: Rozmowa z człowiekiem z szafy
1993: Dwa księżyce
1994: Kim Pan jest, Panie Szulkin?
1995: Milles, Les
1996: Dzień wielkiej ryby
1997–1998: 13 posterunek
1998: Złoto dezerterów
1998: Ekstradycja 3
1999: Ja, Malinowski
1999: Patrzę na ciebie, Marysiu
2000: 13 posterunek 2
2001–2002: Wiedźmin
2003: Ubu Król
2004: Ono
M/S Oranjeborg

| M/S Oranjeborg |
| --- | --- |
 M/S Oranjeborg Ajoksen satamassa Kemissä.
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Alankomaat
Kotipaikka:  Delfzijl
IMO-numero:  9232797
MMSI-numero:  246265000
Tunnuskirjaimet:  PIAG
Aiemmat nimet:  2002–2004: Finnbirch 2004– Oranjeborg
Omistaja:  Wagenborg Shipping
Aiemmat omistajat:  2004– Wagenborg Shipping
Rakennustelakka:  Stocznia Gdynia, S.A., Gdynia Puola
Rakennusnumero:  8222/4
Luovutettu:  18. kesäkuuta 2004
Tekniset tiedot
Pituus:  158,84 m
Leveys:  25,6 m
Syväys:  9 m
Bruttovetoisuus (GT):  16 286
Koneisto:  2 × Wärtsilä 6L46C diesel
Koneteho:  12 600 kW
Nopeus:  32,41 km/h
Nopeus:  17,5 kn
Lähteet:  
M/S Oranjeborg (IMO 9232797) on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2004 Stocznia Gdynian telakalla Gdyniassa, Puolassa. Kuollutta painoa Oranjeborgilla on 15 092 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl.
Oranjeborgin sisaraluksia ovat M/S Finnwood, M/S Finnpine ja M/S Finnfighter.
Käyttöhistoria

Aluksen tilasi ruotsalainen B&N. Luovutuksen piti tapahtua vuonna 2002 ja aluksen nimeksi oli tulossa Finnbirch. Vuonna 2002 aluksen rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät ja alus jäi telakalle. Marraskuussa 2003 alankomaalainen Wagenborg ilmoitti ostavansa aluksen. 18. kesäkuuta 2004 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle nimellä Oranjeborg. Kotisatamaksi tuli Delfzijl.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Oranjeborg (ruotsiksi)
Wagenborg: Oranjeborg[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Aluksen kotisataman Delfzijlin sijainti.
Markku Leskelä

| Markku Leskelä |
| --- | --- |
 Markku Leskelä Baltic ALD 2014 -konferenssissa Helsingissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1950
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  kemia, epäorgaaninen kemia
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/78010015-5f49-49b7-b712-54b1b327ac7b
Markku Leskelä (s.1950) on suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston emeritusprofessori. Leskelä on erikoistunut erityisesti atomikerroskasvatusmenetelmään (engl. atomic layer deposition ALD). Hän johti Helsingin Yliopiston ja VTT:n yhteistä Suomen Akatemian ALD-huippututkimusyksikköä 2012-2017.
Apple A5

Apple A5 -järjestelmäpiiri
Apple A5 on Applen suunnittelema järjestelmäpiiri (SoC) Apple A4 -sirun korvaajaksi. Sirun valmistaja on Samsung. Siru esiteltiin iPad 2-taulutietokoneen julkaisun yhteydessä ja sitä käytetään myös iPhone 4S -puhelimessa. Apple A5:stä käytetään myös yksiytimistä versiota maaliskuussa 2012 julkaistussa Apple TV:ssä.
Apple A5X

Apple A5X on Applen maaliskuussa 2012 julkistama kaksiytiminen järjestelmäpiiri, jota käytetään kolmannen sukupolven iPadissa. Sirussa on lisäksi neliytiminen PowerVR-grafiikkasuoritin.
Mikroarkkitehtuuri

Suoritin käyttää Cortex-A9-arkkitehtuuria.
Mari Palo

| Mari Palo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mari Johanna Palo
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Lohtaja, Suomi
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Tyylilajit:  lied, ooppera
Levy-yhtiöt:   Finlandia  Ondine  Rytmi 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mari Johanna Palo (s. 10. kesäkuuta 1975 Lohtaja) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Ura

Palo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1994. Hän opiskeli laulua Keski-Pohjanmaan konservatoriossa ja vuodesta 1996 Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolla, josta hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2008. Hän on suorittanut lied-opintoja muun muassa Elisabeth Schwarzkopfin ja Ilmo Rannan johdolla.
Lappeenrannan laulukilpailussa 1999 Palo sai kolmannen palkinnon ja Yleisradion erikoispalkinnon. Vuonna 2001 hän tuli toiseksi Merikanto-laulukilpailussa. Palo on konsertoinut muun muassa Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin, Radion sinfoniaorkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin kanssa Esa-Pekka Salosen, Juha Kankaan, Leif Segerstamin ja Mikko Franckin johdolla. Suomen lisäksi hän on konsertoinut myös Tanskassa, Ranskassa, Belgiassa, Japanissa, Unkarissa ja Englannissa.
Vuodesta 1999 Palo on vieraillut säännöllisesti Suomen Kansallisoopperassa. Hän on esiintynyt myös Norjan kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Vaasan Oopperassa, Kuopion oopperassa sekä Lahden kaupunginteatterissa.
Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Diskografia

UMO Silent Music (Rytmi)
Illan varjoon himmeään (Finlandia,  2003)
Kaikessa soi blues (Finlandia,  2003)
Valot (Finlandia,  2003)
Mari Palo (Finlandia,  2005)
Lastenlaulujen aarreaitta (Ondine,  2005)
Joulun hohde (Ondine Octopus,  2006)
Sallinen: Kuningas lähtee Ranskaan (Ondine,  2006)
Rooleja

Taikahuilu: Pamina
Figaron häät: Barbarina
Carmen: Frasquita
Adriana Mater: Refka
Isän tyttö: Vera
Koirien Kalevala: Tytti
Hui kauhistus: Neiti Sipsu
Seitsemän koiraveljestä: Venla
La Traviata: Violetta (Kuopion ooppera)
Regina von Emmeritz: nimirooli (Vaasan ooppera)
La bohème: Musetta (Norjan kansallisooppera ja Leipzigin ooppera)
Anna Karenina: nimirooli (Lahden kaupunginteatteri)
M/S Ortviken

| M/S Ortviken |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Ruotsi
Kotipaikka:  Helsingborg
IMO-numero:  9087374
MMSI-numero:  265412000
Tunnuskirjaimet:  SECN
Aiemmat nimet:  1996– Ortviken
Omistaja:  Rederi AB Transatlantic
Aiemmat omistajat:  1996–2005: Sanaga Shipping (B&N Gorthons Lines) 2005– Rederi AB Transatlantic
Rakennustelakka:  Astilleros Españoles, Sevilla, Espanja
Rakennusnumero:  286
Luovutettu:  syyskuu 1996
Tekniset tiedot
Pituus:  170,64 m
Leveys:  23,5 m
Syväys:  6,715 m
Bruttovetoisuus (GT):  20 154
Koneisto:  2 × MaK 6M552C diesel
Koneteho:  9 000 kW
Nopeus:  29,63 km/h
Nopeus:  16 kn
Lähteet:  
M/S Ortviken (IMO 9087374) on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1996 Astilleros Españolesin telakalla, Espanjassa. Aluksen jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Ortviken on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Helsingborg.
Ortvikenin sisaraluksia ovat M/S Östrand ja M/S Obbola.
Käyttöhistoria

Syyskuussa 1996 vastavalmistunut Ortviken luovutettiin Sanaga Shippingin (B&N Gorthons Lines) omistukseen. Alus rekisteröitiin Ruotsin lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsingborg. Vuonna 2000 alus meni Turun Korjaustelakalle Naantaliin, jossa sitä pidennettiin 14 metrillä.
Vuonna 2005, B&N Gorthons Linesin ja Rederi AB Transatlanticin yhdistyttyä, alus rekisteröitiin Rederi AB Transatlanticin omistukseen.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Ortviken (ruotsiksi)
Transatlantic: Ortviken[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Kuvia Ortvikenistä ja sen sisaraluksista Turun Korjaustelakalla
Arno Babajanjan

Arno Babajanjan
Arno Harutjuni Babajanjan (arm. Առնո Հարությունի Բաբաջանյան; ven. Арно Арутюнович Бабаджанян, Arno Arutjunovitš Babadžanjan; 22. tammikuuta 1921 Jerevan – 15. marraskuuta 1983 Moskova) oli armenialainen säveltäjä ja pianisti.
Babajanjan sai varhaisimmat musiikilliset vaikutteensa kotoaan. Hänen isänsä oli useita soittimia soittanut kansanmuusikko. Varhaisimmat muodolliset opintonsa Babajanjan suoritti Vardkes Talianin johdolla Jerevanin konservatoriossa. Sieltä hän valmistui vuonna 1947. Vuotta myöhemmin Babajanjan pääsi Moskovan konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa Konstantin Igumnovin johdolla. Hän suoritti myös sävellysopintoja Heinrich Litinskin johdolla. Palattuaan Armeniaan vuonna 1950 Babajanjan opetti pianonsoittoa Jerevanin konservatoriossa vuoteen 1956. Hän myös konsertoi ja sävelsi. Hänen teostensa joukossa on pianoteoksia, kamarimusiikkia ja orkesterisävellyksiä. Sellokonserttonsa hän sävelsi ja omisti Mstislav Rostropovitšille.
Ankerias (sarjakuvahahmo)

| Ankerias |
| --- | --- |
 Ankerias, sähköinen superroisto
Luoja(t):  (I) Stan Lee & Steve Ditko (II) Kurt Busiek & Denys Cowan
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Strange Tales #112 (1963) (II) Power Man and Iron Fist #92 (1983)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  (I) Leopold Stryke (II) Edward Lavell
Status:  (I) kuollut (II) Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  (II) Maggia, Ukonnuolet, Matelijaryhmä
Voimat:  Erikoisvalmisteinen teflonmainen sähköpuku
Ankerias on nimi kahdelle eri Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä esiintyneelle superroistolle, Leopold Strykelle ja Edward Lavellille. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui Strange Tales -lehden numerossa 112 (1963). Ensimmäisen Ankeriaan loivat Stan Lee ja Steve Ditko, toisen Kurt Busiek ja Denys Cowan.
Historia > Leopold Stryke

Alkuperäinen Ankerias ja hänen veljensä Jordan Stryke olivat jäseninä Matelijaryhmän ensimmäisessä ja toisessa kokoonpanossa. Myöhemmin Madame Hydra kuitenkin murhasi Jordanin ja otti tämän paikan ryhmän johtajana. Myöhemmin Stryke toimi Kasvimiehen, Linnunpelätin, Yksisarvisen ja Piikkisian kanssa Kreivi Nefarian palveluksessa. Lopulta Stryke kohtasi loppunsa Gladiaattorin käsissä. Gladiaattori oli määrätty hakemaan Ankeriaan omistama tuhoisa haihdutussäde ja seuranneessa taistelussa Ankerias kuoli.
Historia > Edward Lavell

Toinen Ankerias, Edward Lavell teki itsensä tiettäväksi yrittäessään vapauttaa Nuijapäätä vankilasta. Ankerias koki kuitenkin tappion taistelutaitojen mestarin Rautanyrkin käsissä. Ankerias liittyi Justin Hammerin kokoamaan Pahuuden Mestareihin, jotka voitettiin Ukonnuolten toimesta.
Voimat ja varusteet

Ankerias omaa ikäisensä, aktiivisesti harjoittelevan miehen fyysisen kunnon. Ankerias on kuitenkin aktiivisesti harjoittanut notkeuttaan ja omaa jonkin verran kokemusta lähitaistelusta.
Ankerias käyttää erikoisvalmistettua pukua, johon on kiinnitetty generaattoreita. Nämä luovat suuria määriä sähkövarausta, tarpeeksi tainnuttamaan tai tappamaan normaalin ihmisen. Ankeriaan puku on luonnollisesti eristetty niin, ettei hän itse kärsi sähköiskuistaan. Ankerias kykenee ohjaamaan sähköpurkauksia käsissään olevien hanskojen avulla. Käyttämällä sähkölatausta hyödykseen Ankerias kykenee hohtamaan heikosti pimeässä ja käyttää tätä apunaan pimeissä paikoissa. Ankerias kykenee myös sähköistämään pukunsa kokonaan niin, että häneen koskeva kärsii suuresta sähköiskusta. Ankerias kykenee myös luomaan sähköisen kentän ympärilleen ja käyttämään tätä eräänlaisena tutkana. Toiminnon avulla Ankerias kykenee aistimaan lähistöllä piileskelevät ihmiset.
Ankeriaan puku on päällystetty rasvaisella aineella, jonka ansiosta vastustajan on erittäin vaikea pidellä kiinni hänestä.
Aiheesta muualla

Marvel Directory-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
Marvel Appendix-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
Marvel Database-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
Marvel Database-sivuston osuus Ankeriaasta (Edward Lavell) (englanniksi)
Marek Svatoš

| Marek Svatoš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1982 Košice, Tšekkoslovakia
Kuollut: 5. marraskuuta 2016 (34 vuotta) Lone Tree, Colorado, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2014
Seurat:  HC Košice (SloEL) Colorado Avalanche (NHL) Avangard Omsk (KHL) Nashville Predators (NHL) Ottawa Senators (NHL) HC Slovan Bratislava (KHL)
NHL-varaus:  227. varaus, 2001 Colorado Avalanche
Marek Svatoš (17. kesäkuuta 1982 Košice, Tšekkoslovakia – 5. marraskuuta 2016 Lone Tree, Colorado, Yhdysvallat) oli slovakialainen jääkiekkoilija. Rightin puolelta pelaavan Svatošin vahvuuksiin kuuluivat hyvä laukaus ja sijoittuminen. Hänet tunnettiin myös hyvin loukkaantumisherkkänä pelaajana. Svatošin olkapäät leikattiin useaan otteeseen.
Maajoukkue

Svatoš pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002. Hän voitti seitsemällä osumallaan kisojen maalipörssin ja valittiin tähdistökentälliseen. Vuonna 2000 Svatoš pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kokemusta miesten peleistä Svatošilla löytyi Torinon olympialaisista 2006 ja MM-kilpailuista 2010.
Aiheesta muualla

Marek Svatoš Jatkoaika.comissa (Internet Archive)
An Essay on the Principle of Population

Alkuperäispainoksen kansi vuodelta 1798.
An Essay on the Principle of Population on Thomas Malthusin vuonna 1798 julkaistu kirja. Kirjassa Malthus esittää, että ihmisiä syntyy maailmaan aina enemmän kuin on ravintoa tarjolla. Tämä johtaa Malthusin mielestä eloonjäämiskamppailuun, jossa parhaiten pärjäävät ne, joilla on parhaimmat ominaisuudet. Charles Darwin sai kirjan luettuaan idean soveltaa kehittelemäänsä luonnonvalintateoriaa ihmisiin.
Martin Seligman

Martin E. P. Seligman.
Martin E. P. ”Marty” Seligman (s. 12. elokuuta 1942 Albany, New York) on yhdysvaltalainen psykologi, kouluttaja ja kirjailija.
Hänen teoriansa opitusta avuttomuudesta oli arvostettu tutkijoiden ja kliinisen psykologian keskuudessa. Seligmanin ja kumppaninsa pohjasivat löydöksensä opitusta avuttomuudesta muun muassa koirilla vuonna 1965 tekemiinsä klassisen ehdollistamisen eläinkokeisiin opitun avuttomuuden kehittymisestä. Sittemmin Seligman joutui kuitenkin hylkäämään 1970-luvun lopulla osan eläinkokeisiin liittämästään ja ihmisiin yleistämästään masennuksen ja opitun avuttomuuden mallista. Tilalle otettiin psykiatri Aaron T. Beckin kognitiivisen mallin kaltainen lähestyminen.  Seligman siirtyi täysin ihmisillä tehtyihin koejärjestelyihin. Alkuperäinen näkemys opitusta avuttomuudesta on myöhemmin muun muassa biologisen näytön seurauksena jouduttu hylkäämään virheellisenä. Eläinten havaittiinkin oppivan alkuperäisissä ehdollistamiskokeessa hallitsemaan kipua eikä oppivan avuttomuutta.
Seligman kuuluu positiivisen psykologian tunnetuimpiin edustajiin.
Haggbloomin Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) jäsenkyselyyn pohjautuva ja siten yhdysvaltalaista näkökulmaa esilletuova tutkimus tunnetuista psykologeista 1900-luvulla nimesi Seligmanin 13:nneksi useimmin lainatuksi psykologiksi amerikkalaisissa psykologian oppikirjoissa ja kaiken kaikkiaan 31. ansioituneimmaksi psykologiksi tässä viiteryhmässä.
Seligman on psykologian professori Pennsylvanian yliopiston psykologian laitoksella. Hän oli aiemmin laitoksen kliinisen koulutusohjelman johtaja ja nykyään yliopiston positiivisen psykologian keskuksen johtaja. Seligman valittiin Yhdysvaltain psykologisen liiton (APA:n) presidentiksi vuonna 1998. Hän on APA:n eletronisen "Ehkäisy ja hoito" -julkaisun perustajajäsen sekä päätoimittaja.
Martin Seligmanilta on suomennettu teokset Optimistin käsikirja ja Aito onnellisuus: Positiivisen psykologian keinoin täyteen elämään.
Aiheesta muualla

Google Scholar: "Martin Seligman", University of Pennsylvania (englanniksi) (scholar.google.com)
Martin Seligmanin sivusto Pennsylvanian yliopistolla, sis. cv (englanniksi) (upenn.edu)
Martin Seligmanin sivu "Authentic Happiness" (Arkistoitu – Internet Archive)
Positiivisen psykologian maisteriohjelma Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa
Seligmanin haastattelu edge.org-sivulla
Marja Alopaeus

Marja Alopaeus (s. 17. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen kääntäjä.
Marja Alopaeus on kääntänyt englannin- ja ruotsinkielistä kaunokirjallisuutta, myös taidekirjoja.
Palkintoja

Kääntäjien valtionpalkinto 1983 (Jayne Anne Phillips: Mustat kuviot)
Mikael Agricola -palkinto 1995 (Henry Fielding: Tom Jones)
Valtion kirjallisuustoimikunnan Suomi-palkinto 1997
Taiteilijaeläke 2009
Aiheesta muualla

Alopaeus, Marja Kirjasampo
Marianne Löfgren

| Marianne Löfgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1910 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 4. syyskuuta 1957 (47 vuotta) Solna, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jeannette Wedday Marianne Ida Carolina Löfgren (24. helmikuuta 1910 Tukholma, Ruotsi – 4. syyskuuta 1957 Solna, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Filmografia

1939 – Landstormens lilla Lotta
1940 – Juninatten
1941 – Snapphanar
1942 – Man glömmer ingenting
1943 – Elvira Madigan
1943 – Kungsgatan
1944 – Kejsarn av Portugallien
1944 – Stopp! Tänk på något annat
1946 – Medan porten var stängd
1947 – Dynamit
1950 – Fästmö uthyres
1950 – Flicka och hyacinter
1956 – Egen ingång
Aiheesta muualla

Marianne Löfgren Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Malakia

Malakia (hepr. ‏מַלְאָכִי‎, Malʼāḵî) oli juutalainen profeetta. Malakian kirja on Raamatun Vanhassa testamentissa sen viimeinen kirja.
Hepreankielinen sana "mal'aakii" merkitsee 'sanansaattajaa' ja 'enkeliä'. Kirjoittajan henkilöllisyyttä ei tunneta. Ei ole varmaa, onko kyseessä erisnimi vai salanimi tai vastaava.
Raamatun mukaan Malakia oli Sebulonin sukukunnasta ja kuoli nuorena. Hän nuhteli ihmisiä heidän huolimattomuudestaan uhritoimituksissa, pappeja uskon kieltämisestä, uhkasi heitä Jumalan tuomiolla erilaisista synneistä ja ennustaa tulevan Messiaan, Johannes Kastajan ja tulevan Jumalan tuomion.