stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Have Some Fun: Live at Ungano’s
Taustaa

The Stooges oli erottanut elokuussa 1970 basistinsa Dave Alexanderin tämän vakavan päihdeongelman vuoksi. Hän pilasi viimeisen keikkansa Goose Lake Music -festivaaleilla esiintymällä alkoholin ja huumeiden vaikutuksen alaisena. Alexanderin tilalle otettiin yhtyeen roudari Zeke Zettner. Hän ei ollut Daveen verrattuna taitava soittaja, mutta parempaa ehdokasta ei siihen hätään keksitty. Yhtyeeseen lisättiin kitaristi Ron Ashetonin toiveesta myös toinen kitaristi Bill Cheatman, joka oli myös ollut aiemmin yhtyeen roudari. Uusi kokoonpano esiintyi kolmena peräkkäisenä iltana Ungano’s-yökerhossa New Yorkissa juhlistaakseen uuden Fun House -albuminsa ilmestymistä.
Elektra levy-yhtiössä työskennellyt, Stoogesin manageri Danny Fields oli yleisön joukossa ja äänitti ensimmäisen konsertin kasettinauhurilla.
Albumi alkaa lyhyellä keskustelu raidalla ”Going to Ungano's” joka sisältää Danny Fieldsin ja muusikko Patti Smithin keskustelua The Stooges -yhtyeestä.
The Stooges esitti Ungano klubilla kaikki Fun Housen kappaleet sekä uuden ”Have Some Fun” -kappaleen, jota ei ole julkaistu muilla The Stoogesin albumeilla. Yleisön joukossa olivat jazzmuusikko Miles Davis ja blueskitaristi Johnny Winter. Davis piti yhtyeestä suuresti ja kävi tapaamassa sitä konsertin jälkeen.
The Stoogesin konsertti alkoi puoli tuntia ennen yökerhon sulkeutumisaikaa. Se päättyi vapaamuotoiseen jammailuun, jonka aikana laulaja Iggy Pop istahti lavalle ja alkoi kertoa muistoja lapsuudestaan. Hän harmitteli sitä, että oli ollut lapsuudessaan yksinäinen ja väärinymmärretty.
Kappaleet

Going to Ungano’s – 1.47
Loose – 3.14
Down on the Street – 4.24
T.V. Eye – 4.18
Dirt – 6.05
1970 – 5.55
Fun House – 3.21
Have Some Fun, My Dream Is Dead – 10.39
Kokoonpano

Iggy Pop – laulu
Ron Asheton – kitara
Bill Cheatham – kitara
Zeke Zettner – basso
Scott Asheton – rummut
Steve Mackay – saksofoni
Danny Fields ja Patti Smith keskustelevat "Going to Ungano's" kappaleessa.
Ikuinen silmukka

Ikuinen silmukka on ohjelmoinnissa ohjelma, joka jatkaa suoritustaan ikuisesti, jos sitä ei muuten keskeytetä.
Esimerkiksi C++-koodi
while (true)
    std::cout << "Toistetaan vielä kerran." << std::endl;
tai vastaava for-silmukalla
for(;;)
    puts("jatketaan");
Käyttöjärjestelmissä jotka eivät käytä moniajoa tai joiden moniajo on yhteistyötyyppistä, ikuisen silmukan käyttö saattaa johtaa järjestelmän lukkiutumiseen, varsinkin jos ohjelman keskeyttäminen on estetty. Nykyisten käyttöjärjestelmien estävässä moniajossa ohjelman voi yleensä keskeyttää.
Ikuisen silmukan tyypillinen sovellus on odottava silmukka (busy-wait loop): ohjelmassa prosessoidaan tietoa kunnes jokin silmukan ulkopuolinen tekijä muuttaa tietyn muuttujan arvoa. Esimerkiksi:
volatile int valmis = 0;
void silmukka() {
    while(valmis == 0)
        std::cout << "Toistetaan silmukkaa." << std::endl;
}
void lopeta_silmukka() { // Kutsutaan toisessa ohjelmasäikeessä
    valmis = 1;
}
Eduskuntaryhmän puheenjohtaja

Eduskuntaryhmän puheenjohtaja on henkilö, joka johtaa eduskuntaryhmää. Puheenjohtaja osallistuu myös ministeriryhmän kokouksiin. Puheenjohtaja valitaan vuosittain valtiopäivien avajaisten aikaan, ikäpuheenjohtajan johtaessa puhetta. Nykyisten eduskuntaryhmien puheenjohtajat ja varapuheenjohtajat ovat:
| Puheenjohtaja | Varapuheenjohtaja(t) | Eduskuntaryhmä | Eduskuntaryhmä | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Matias Marttinen | Pia Kauma, Sinuhe Wallinheimo, Mari-Leena Talvitie |  | Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä |  |
| Jani Mäkelä | Jenna Simula, Vilhelm Junnila |  | Perussuomalaisten eduskuntaryhmä |  |
| Tytti Tuppurainen | Kim Berg, Piritta Rantanen |  | Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä |  |
| Antti Kurvinen | Eeva Kalli, Eerikki Viljanen |  | Keskustan eduskuntaryhmä |  |
| Oras Tynkkynen | Krista Mikkonen, Inka Hopsu |  | Vihreä eduskuntaryhmä |  |
| Aino-Kaisa Pekonen | Timo Furuholm, Laura Meriluoto |  | Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä |  |
| Otto Andersson | Mats Löfström, Anders Norrback |  | Ruotsalainen eduskuntaryhmä |  |
| Peter Östman | Päivi Räsänen, Sari Tanus |  | Kristillisdemokraattinen eduskuntaryhmä |  |
| Harry Harkimo |  |  | Liike Nyt -eduskuntaryhmä |  |
| Timo Vornanen |  |  | Eduskuntaryhmä Timo Vornanen |  |
Jukka Linkola Tentet

Musiikkitarkkailija Rene Siren ja säveltäjä Jukka Linkola miksaavat televisio-ohjelman musiikkia Arabia-studiossa 1997
Jukka Linkola Tentet on televisio-ohjelma säveltäjä-kapellimestari Jukka Linkolan 10-miehisestä orkesterista ”The Tentet”. Sen tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo, tuotantoyhtiö oli Sunny Notes. Ohjelman taustatoimittaja oli Mari Vesala. Ohjelma lähetettiin Yle TV1:ssä 3.1.1998.
Jukka Linkola Tentet kertoo orkesterista, sen muusikoista ja kapellimestarista. Ohjelma kertoo katsojille Jukka Linkolan jazzmusiikista populaarissa ja viihteellisessä muodossa antamalla taustaa sävellyksille.
Ohjelman musiikkiosuudet nauhoitettiin The Tentet –orkesterin konsertista Pop & Jazz Konservatorion Arabia-salissa 3.10.1997 . Konsertissa esitettyjä kappaleita leikattaan tv-ohjelmassa ristiin ko. teosten harjoitusten kanssa. Jukka Linkola kertoo mm. sävellystyöstään, inspiraation lähteistään ja apurahojen saamisesta. Orkesterin muusikkoja edustaa saksofonisti Jukka Perko, joka hahmottaa suhdettaan Linkolan musiikkiin ja kertoo mielipiteitään amerikkalaisesta ja suomalaisesta jazzista. Konsertista tallennettuja Linkolan sävellyksiä elävöitetään ja niille haetaan taustaa Jukka Linkolan haastatteluihin perustuvilla inserteillä, joissa kuvataan mm. vettä, luontoa, liikennettä, öistä Helsinkiä sekä valon ja varjojen leikkiä.
Jukka Linkola Tentet edusti ainoana ohjelmana suomalaista televisioviihdettä vuoden 1999 kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa. Valinnan kilpailuun suoritti kansainvälinen raati. Ohjelma ei kuitenkaan sijoittunut.
Suomenkielisen ohjelman kesto 52’36
Englanninkielisen version kesto 51’25”
The Tentet –orkesterin kokoonpano

Jukka Linkola, piano ja sävellykset
Jukka Perko, altto- ja sopraanosaksofoni
Kari Heinilä, tenorisaksofoni
Esko Heikkinen, trumpetti
Markku Veijonsuo, pasuuna
Markku Kanerva, kitara
Jarmo Savolainen, koskettimet
Eerik Siikasaari, basso
Mongo Aaltonen, lyömäsoittimet
Markus Ketola, rummut
Tv-ohjelman sävellykset

Kaikki sävellykset ja sovitukset Jukka Linkolan
Turning Point
Snowlight
Pegasos
The Snow Queen
Bermuda
Flower
Chorale
Andy Boy
Farewell (Jukka Linkola yksin pianolla)
Ohjelman tekijät

Tuotantoyhtiö Sunny Notes Oy
Tuottaja-käsikirjoittaja-ohjaaja Erkki Pohjanheimo
Taustatoimittaja Mari Vesala
Musiikin äänitys ja miksaus Rene Sirén, Arabia-studio
Inserttikuvaus Rauno Westerlund
Monikameratekniikka Iirisfilmi
Aiheesta muualla

The Tentet
Sunny Notes Oy:n ohjelmatuotantoa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mestarin kynsi

| Mestarin kynsi Oranssi Pazuzu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. huhtikuuta 2020
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 50.14
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  5. (albumilista)    3. (fyysinen albumilista)
Oranssin Pazuzun muut julkaisut
| Kevät / Värimyrsky 2017 | Mestarin kynsi 2020 | Muuntautuja 2024 |
Mestarin kynsi on suomalaisen Oranssin Pazuzun viides studioalbumi, joka julkaistiin 17. huhtikuuta 2020.
Yhtye esitti albumin kokonaisuudessaan koronaviruspandemian takia suoratoistona lähetetyssä live-konsertissa 15. toukokuuta. Konsertti nauhoitettiin Seinäjoen Rytmikorjaamolla ja esitettiin yhtyeen Youtube-kanavalla.
Kappaleet

Ilmestys – 7.14
Tyhjyyden sakramentti – 9.19
Uusi teknokratia – 10.20
Oikeamielisten sali – 8.01
Kuulen ääniä maan alta – 7.12
Taivaan portti – 8.06
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Imperiumi: 8½/10
Kulttuuritoimitus: 4,5/5
Rumba: 9,2
Soundi:
theneedledrop: 7/10
Aiheesta muualla

Mestarin kynsi Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Mestarin kynsi Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Luettelo Iranin kansallispuistoista

Luettelo Iranin kansallispuistoista sisältää tietoja Iranin kansallispuistoista. UNEP-WCMC:n Protected Planet -sivusto esittelee kuusitoista puistoa, jotka ovat Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN:n luokittelussa ryhmässä kaksi, kansallispuistot.  Maan oma biodiversiteettiraportti vuodelta 2015 mainitsee, että puistoja on 29.
| Kansallispuisto | Kuva |
| --- | --- |
Bakhteganin kansallispuisto: 
Bamoun kansallispuisto: 
Bojaghin kansallispuisto: kosteikko
Dayer-Nakhiloon kansallispuisto: 
Ghamishloon kansallispuisto: 
Ghatroyehin kansallispuisto: 
Golestanin kansallispuisto: 
Kavirin kansallispuisto: 
Khabrin kansallispuisto: 
Khar Turanin kansallispuisto: 
Kiasarin kansallispuisto: 
Kolahghazin kansallispuisto: 
Larin kansallispuisto: 
Naybandin suojelualue: 
Pabandin kansallispuisto: 
Saloukin kansallispuisto: 
Sarigolin kansallispuisto: 
Siyahkoohin kansallispuisto: 
Sorkheh Hesarin kansallispuisto: 
Tandoorehin kansallispuisto: 
Tang-e Sayadn kansallispuisto: 
Urmia-järven kansallispuisto:
Aiheesta muualla

Concept of the National Atlas of Protected Areas of Iran and its Realization 2008
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of national parks and protected areas of Iran
Käännös suomeksi
Omat jutut

Omat jutut on Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen ohjelmasarja, joka rakentui työmaaperinteelle, eri työalueitten kaskuille, vitseille, tarinoille ja lauluille. Suurin osa televisiosarjan käsikirjoitusmateriaalista dramatisoitiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmista.
Omia juttuja tuottivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä vuosina 1975–1978. Viimeisiä jaksoja ohjasi Arto af Hällström. Televisiosarja kertoi muun muassa rakennustyöläisten, postin työntekijöiden, piikojen ja renkien sekä rautatietyöläisen omista jutuista. Yhteistoiminnassa Kansanrunousarkiston kanssa ohjelmasarja järjesti myös suutarien ja räätälien työmaaperinteen keräyskilpailut. Niistä syntyi tähän sarjaan omat televisio-ohjelmansa.
Omien juttujen käsikirjoittajina Pohjanheimon ja Seppälän ohella toimivat muun muassa Ilpo Tiihonen, Sulevi Peltola, Timo Lapila ja Pekka Milonoff. Ohjelman vakionäyttelijät olivat Helge Herala, Esa Pakarinen, Rea Mauranen, Eila Rinne, Martti Pennanen, Tapio Aarre-Ahtio, Timo Virkki ja Esa Pakarinen Junior, alkuosissa myös Kirsti Wallasvaara. Musiikista vastasi aivan sarjan alussa Helsingin Työväenyhdistyksen Soittokunta, sittemmin Eero Ojanen ja Heikki Valpola.
Ohjelmaa kuvattiin monikameratekniikalla Yleisradion ensimmäisessä väristudiossa, studio 4:ssä, kahdella värikameralla.
Jakso jaksolta

Omat jutut: Työmaaperinnettä rakennuksilta
Käsikirjoitus: Sulevi Peltola, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys: YLE TV1 27.09.1975
Uusinta: YLE TV1 29.01.1981
Omat jutut: Postilaisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Ilkka Kylävaara, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys TV1 25.10.1975
Uusinta YLE TV1 26.02.1981
Omat jutut: Metsätyöläisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Timo Lapila, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 22.11.1975
Uusinta YLE TV1 27.03.1981
Omat jutut: Pumpulin plikkojen työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Raija Oranen, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Vierailevat näyttelijät: Hannele Laaksonen-Lauri, Eila Pehkonen ja Pirjo Virkki
Ensilähetys YLE TV1 20.12.1975
Uusinta YLE TV1 23.04.1981
Omat jutut: Rakennustyöläisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Pekka Milonoff ja Sulevi Peltola
Ensilähetys YLE TV1 07.02.1976
Uusinta YLE TV1 30.09.1981
Omat jutut: Renkien, piikojan ja palkollisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Pekka Milonoff ja Sulevi Peltola
Ensilähetys: YLE TV1 06.03.1976
Uusinta YLE TV1 21.05.1981
Ohjelma osallistui Montreux’n Kultaisen Ruusun viihdeohjelmakilpailuun sen ulkopuolisessa, kokeilevien ohjelmien sarjassa 1977.
Perinne-ohjelma (Omat jutut)
Suutareista ja räätäleistä perinnetyöntekijöiksi.
Perinnekilpailun tulokset
Asiantuntijat: Prof. Matti Kuusi, kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen ja toimituspäällikkö Heikki Seppälä.
Käsikirjoitus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 22.05.1976
Omat jutut: Rautatieläisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Pekka Milonoff, Sulevi Peltola, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Musiikki Heikki Valpola
Ohjelman lyhennetty versio osallistui Montreux’n Kultaisen Ruusun viihdeohjelmakilpailuun 1976.
Ensilähetys YLE TV1 29.05.1976
Omat jutut: Suutareitten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 25.09.1976
Omat jutut: Jätkien työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 30.10.1976
Uusinta YLE TV1 27.3.1981
Omat jutut: Räätälien työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 27.11.1976
Omat jutut: Mustan kaartin (kirjatyöntekijäin) työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 19.02.1977
Omat jutut: Koululaisten työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Ilpo Tiihonen, Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Vierailevat näyttelijät: Markku Riikonen, Margit Lindeman ja Tuomas Laustiola
Musiikki: Heikki Valpola
Ensilähetys YLE TV1 23.04.1977
Omat jutut: Leipurien työmaaperinnettä
Käsikirjoitus Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 17.09.1977
Omat jutut: Vankien työmaaperinnettä
Käsikirjoitus: Juhani Iivari, Eero Metsälä ja Arto af Hällström
Musiikki: Toni Edelmann
Ensilähetys YLE TV1 12.11.1977
Uusinta YLE TV1 48/1981
Omien juttujen taustaa
Ohjelma uusintalähetysten taustaksi.
Mukana Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen
Käsikirjoitus ja ohjaus: Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
Ensilähetys YLE TV1 27.03.1981
Palkinnot

Elokuvataiteen valtionpalkinto Pekka Milonofille ja Sulevi Peltolalle rakennustyöläisten työmaaperinteestä kertovasta sarjan osasta (Omat jutut 5)
Omista jutuista kirjoitettua

”Ainesten rytmitajuinen lomitus sekä esittävien jaksojen viimeistely kartuttivat ohjelmapuolituntisen sekä tietoa antavaksi että eittämättömän hauskaksi viihdetuokioksi.” Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 25.10. 1975.
”Viihdetoimitus on löytänyt todellisen viisasten kiven keksiessään kansanperinteen idealähteekseen.” Eeva-Kaarina Holopainen, Ilta-Sanomat 22.11.1975.
”Mielestäni sopimattomasti menetellään silloin, jos tämäntyyppiseen perinneohjelmaan sisällytetään päivänpoliittisia, kiistanalaisia näkemyksiä jonkin pienen ryhmän tunnusten mukaisina.” Hilkka Vuori, Kansan Uutiset 23.12.1975.
”Omat jutut on ehdottomasti yksi viime aikojen oivalluksista tv-viihteessä sekä idealtaan että toteutukseltaan: kerta toisensa jälkeen hyväätekevän omaperäinen homma kaikenmaailman euroviisuviihteen rinnalla.” Ullamaija Kivikuru, Ilta-Sanomat, maaliskuu 1976.
”Suomalainen työ on saanut sarjassa oman viihdemonumenttinsa.” Pentti Pirhonen, Uusi Suomi 1.6.1976
”Näyttelijäsuorituksetkin näissä Omissa jutuissa ovat melkoisia.” Kansan uutiset 30.10.1976
”Näyttelijät tekevät rohkeasti tyyppejään, usein kerrassaan herkullisine yksityiskohtineen.” Tarkkailtua, Tiedonantaja 30.11.1976
”Omissa jutuissa myös ilmaisu on viimeisteltyä aksenttista, uskomattoman osattua.” Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 08.12.1976
Aiheesta muualla

Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Sunny Notes Oy/Erkki Pohjanheimo
Tule joskus tapaamaan

| Tule joskus tapaamaan Pasi Kaunisto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1976–77 
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP-levy (FL 5011)   C-kasetti (FK 5011)
 Tuottaja(t): Toivo Kärki
 Tyylilaji: iskelmä, folk
 Kesto: 35.03
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Pasi Kauniston muut julkaisut
| Tulen luokses takaisin 1976 | Tule joskus tapaamaan 1977 | En lähde täältä milloinkaan 1978 |
Singlet albumilta  Tule joskus tapaamaan
 ”Könninkello” / ”Karjalan metsäruusu” Julkaistu: 1976 (SD 5840)
Tule joskus tapaamaan on suomalaislaulaja Pasi Kauniston kuudes studioalbumi vuodelta 1977. Levy sisältää muutamaa kappaletta lukuunottamatta Toivo Kärjen säveltämiä iskelmiä.
Finnlevy julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina vuonna 1977.
Kappaleet > A-puoli

Könninkello – 3.06 (säv. Toivo Kärki, san. Juha Vainio, sov. Antti Hyvärinen)
Sinun silmiesi tähden – 3.27 (säv. W. Stone, san. Orvokki Itä, sov. Paul Fagerlund)
Viime vuonna toukokuussa – 2.22 (alkup. ”Blomstrende kastajner”, säv. Kjeld Jörgensen, alkup. san. Sven Rye, suom. san. J. Vainio, sov. Nacke Johansson)
Säästä rakkautesi – 2.27 (säv. ja sov. T. Kärki, san. Reino Helismaa)
Viimeinen kevät – 3.27 (säv. Aarne Jokela, san. Mirja Lähde, sov. N. Johansson)
Karjalan metsäruusu – 2.41 (säv. ja sov. T. Kärki, san. Tuula Valkama)
Kappaleet > B-puoli

Hopeinen kuu – 2.31 (alkup. ”Guarda che luna”, säv. ja alkup. san. G. Malgoni, suom. san. Rauni Kouta, sov. N. Johansson – Markku Johansson)
Rakastan sinua, elämä – 3.34 (säv. E. Kolmanovski, suom. san. Pauli Salonen, sov. N. Johansson)
Balladi Mekrin neidosta – 2.37 (säv. ja sov. T. Kärki, san. J. Vainio)
Aina näin lähekkäin – 2.44 (säv. ja sov. T. Kärki, san. J. Vainio)
Tule joskus tapaamaan – 2.56 (säv. ja sov. T. Kärki, san. Olavi Polvi)
Koivu – 3.11 (säv. Trad., san. R. Helismaa, sov. T. Kärki)
Lähteet:
Tekijät

Pasi Kaunisto – laulu
Tekijät > Muusikoita

Muusikot soittavat ainakin mainituissa kappaleissa.
Maija Hapuoja – taustalaulu (8)
Irma Tapio – taustalaulu (8)
Antero Jakoila – akustiset kitarat (1, 9)
Heikki Laurila – akustiset kitarat (1, 3, 8, 9)
Martti Metsäketo – basso, taustalaulu tai molemmat (8, 9)
Heikki Virtanen – basso (3)
Ilpo Kallio – rummut ja lyömäsoittimet (1, 8)
Matti Oiling – rummut ja lyömäsoittimet (3, 9)
Juhani Aaltonen – huilut ja saksofonit (8)
Unto Haapa-aho – huilut ja saksofonit (3)
Pentti Lahti – huilut ja saksofonit (8, 9)
Heikki Hämäläinen – viulut (1, 3)
Seppo Rautasuo – viulut (3)
Jorma Ylönen – viulut (3)
Lähteet:
Tekijät > Tuotanto

Toivo Kärki – tuottaja
Erik Uddström – valokuvat & kansi
Fazer – kustantaja
Lähde:
Steve Mackay

| Steve Mackay |
| --- | --- |
 Steve Mackay
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1949
Kuollut: 10. lokakuuta 2015 (66 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  Rock, jazz
Soittimet:  saksofoni 
Yhtyeet:  The Stooges, Carnal Kitchen, Violent Femmes, Estel
Aiheesta muualla
www.stevemackay.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Steve Mackay (25. syyskuuta 1949 – 10. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen saksofonisti. Hänet tunnetaan parhaiten The Stooges -yhtyeestä ja soitostaan sen Fun House -albumilla.
The Stooges

Steve Mackay kuului 1970-luvun alussa Detroitissa toimineeseen Carnal Kitchen -yhtyeeseen. The Stooges-laulaja Iggy Pop palkkasi hänet yhtyeeseen saksofonistiksi juuri ennen kuin yhtye lähti Los Angelesiin äänittämään toista albumiaan Fun House. Albumin jälkeen Mackay keikkaili Stoogesin kanssa useita kuukausia mutta erosi yhtyeestä syksyllä 1970.
Mackay palasi Stoogesiin yhtyeen tehtyä paluun vuonna 2003. Hän esiintyi yhtyeen kanssa kuolemaansa asti. Hän levytti yhtyeen kanssa albumit The Weirdness (2007) ja Ready to Die (2013).
Muut yhtyeet

1980-luvun lopussa Mackay teki paluun Carnal Kitcheniin vaimonsa kanssa, joka oli laulava basisti. He erosivat vuonna 2001, jolloin Mackay meni uusiin naimisiin. 1980-luvulla Mackay esiintyi ja levytti Violent Femmesin , Snakefingerin, Commander Codyn, Smegman, Zun, Andre Williamsin, the Moonlightersin, Clubfoot Orchestran ja Van Rozay from San Josen kanssa.
Mackayn huhuttiin ja luultiin pitkään aikaa kuolleen. Vuonna 2000 The Stooges -aiheisia artikkeleita sekä ohjelmia julkaisseet ja esittäneet MTV, VH1 ja Rolling Stone väittivät Mackayn kuolleen AIDS:iin 1970-luvulla. Mackayn itsensä mukaan toimittaja Nick Kent sai huhut aikaan kirjoitettuaan huonosti toimitetun Stooges-artikkelin, jossa väitti tämän kuolleen. Todellisuudessa hän oli sekoittanut Mackayn lyhytaikaiseen Stooges-basisti Zeke Zettneriin, joka kuoli heroiinin yliannostukseen vuonna 1973. Pienen levy-yhtiö Radonin omistaja Scott Nydegger sai huhut loppumaan ottamaan Mackayhyn yhteyttä ja kutsumalla hänet levyttämään studiossa omaa kappalemateriaalia.
Radon julkaisi singlen vuonna 1999, ja Mackay alkoi keikkailla levy-yhtiön kokoaman bändin kanssa. He aloittivat ensimmäisen kiertueensa heinäkuussa 2003. Sen muut jäsenet olivat basisti Marlon Kasberg, rumpali Sam Lohman, multi-instrumentalisti Travis McAlister, perkussionisti-laulaja Noah Mickens ja rumpali Scott Nydegger.
Mackay esiintyi myös Violent Femmesin kanssa ja vieraili yhtyeen albumilla The Blind Leading Naked. Hän on julkaissut myös omaa soolomateriaaliaan. Hänen albumejaan ovat En Voyage, Popular Electronic Uzak, You've Got Your Orders 3 ja Multiball Magazine Issue 2. Vuonna 2006 hän kiersi oman The Steve Mackay Ensemble -yhtyeensä kanssa Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Helmikuussa 2011 ilmestyi Mackayn sooloalbumi Sometimes Like This I Talk, jolla vieraili The Stoogesin jäseniä, ja sen seuraaja Machine Gun from USS. Samana vuonna ilmestyi myös North Beach Jazz-albumi, jolla Stoogesin basisti Mike Watt vierailee. Vuonna 2012 Mackay vieraili portugalilaisen Black Bombaim -yhtyeen albumilla Titans. Mackay vieraili vuonna 2014 Meredith Hunters -yhtyeen albumilla ja keikkaili Bunktiltin sekä Violent Femmesin kanssa.
Mackayn viimeinen työ oli vuonna 2015 ilmestynyt R. Stevie Mooren ja Scott Nydeggerin kanssa levytetty kokeellista punk-musiikkia esittänyt Round Eye -yhtye, joka julkaisi nimeään kantaneen albumin.
Muut yhtyeet > Kuolema

Steve Mackay joutui sairaalahoitoon saatuaan verenmyrkytyksen syyskuussa 2015. Hän kuoli 66-vuotiaana sairaalahoidossa Daly Cityssä 10. lokakuuta 2015.
Mackaylle järjestettiin muistokonsertti Pacificalla Winter's Tavernissa 27. helmikuuta 2016. Jello Biafran ja Mike Wattin johtama yhtye esitti parhaat palat The Stoogesin Fun House -albumilta. Watt luki yleisölle Iggy Popin kirjoittaman muistorunon. Valtaosan tapahtuman esiintyjistä oli Mackayn ystäviä ja yhtyetovereita hänen paikallisista bändeistään.
Aiheesta muualla

Steve Mackayn viralliset kotisivut (arkistoitu kopio)
Steve Mackay esiintyy The Stoogesin kanssa vuonna 2007. Mackay äärimmäisenä oikealla.
Lia Kallio

| Lia Kallio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2007 (ikä 16–17)
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Aktiivisena:  2017
Laji:  Rytminen voimistelu
Seura:  Olarin Voimistelijat
Valmentaja:  Larisa Gryadunova
    
Lia Kallio (s. 2007) on suomalainen rytminen voimistelija. Kallio opiskelee Brändö gymnasium -lukion urheilulinjalla. Kallio on sukua jääkiekkoilija Antti Pihlströmille (eno ja kummisetä).
Ura

Kallio aloitti rytmisen voimistelun neljävuotiaana. Hän edusti voimisteluseura Eliseä vuoteen 2017, jolloin hän siirtyi Olarin Voimistelijoihin. Kalliota valmentaa Larisa Gryadunova .