stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Althusius

| Johannes Althusius> Johannes Althusius (myös: Althus, Althusen tai Althaus) |
| --- | --- |
 Johannes Althusius, kuparikaiverrus vuodelta 1650.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1563 Diedenshausen, Sayn-Wittgensteinin kreivikunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 12. elokuuta 1638 Emden, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kansalaisuus:  hollantilais-saksalainen
Arvonimi: kaupunginlakimies (syndikus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Baselin yliopisto (OTT 1586), Kölnin yliopisto, Marburgin yliopisto
Opinnot:  Väitöskirja Has de successione ab intestato theses (1586)
Instituutti:  Herbornin korkeakoulu (1586-1592, 1596-1604), Gymnasium Arnoldinum Steinfurt (1592-1596), Emden (1604-1638)
Tutkimusalue:  oikeustiede, valtio-oppi, yhteiskuntafilosofia
Tunnetut työt:  Politica Methodice Digesta (1603), Dicaelogicae Libri Tres (1617)
 Väitteli oikeustieteen tohtoriksi Baselissa 1586. Toimi Emdenin kaupunginlakimiehenä (syndikus) vuodesta 1604 kuolemaansa asti. 
Johannes Althusius (1563 Diedenshausen – 12. elokuuta 1638 Emden) oli hollantilais-saksalainen lakimies ja valtioteoreetikko. Hän oli yksi kansansuvereniteettiopin keskeisistä kehittäjistä. Althusiuksen opin mukaan hallitsija saa vallan kansalta, ja hallitsijan luopuessa siitä se palautuu kansalle. Althusius julkaisi vuonna 1603 teoksensa Politica Methodice Digesta, josta hän julkaisi merkittävästi uudistetut laitokset vuosina 1610 ja 1614.
Elämä ja ura

Johannes Althusius oli lähtöisin talonpoikaisperheestä Sayn-Wittgensteinin kreivikunnasta. Hänen isänsä Hans Althaus oli mahdollisesti kreivin villanostaja ja myllynomistaja Diedenshausenissa lähellä Berleburgin kaupunkia. Althusius aloitti opintonsa Marburgin yliopistossa, jossa hän ensin osallistui yliopisto-opintoihin valmistaviin opintoihin (paedagogium). Tämän jälkeen hän oli kirjoilla Kölnin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa, jossa opiskeltiin seitsemää vapaata taidetta. Sen jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä Baselissa, jossa hän oli teologin Johann Jacob Grynäuksen vieraana ja oli tekemisissä Basilius Amerbachin humanistipiirin kanssa. Opintomatkaa Geneveen vuosina 1585/86 pidetään todennäköisenä, mutta sitä ei ole todistettu.
Väiteltyään oikeustieteen tohtoriksi Baselissa vuonna 1586 Althusius nimitettiin samana vuonna ensimmäiseksi oikeusoppineeksi vasta perustettuun kalvinistiseen Nassau-Dillenburgin korkeakouluun Herborniin. Nimityksen perusteena oli hänen esikoisteoksensa De arte Jurisprudentiae Romanae methodice digestae libri II (Basel 1586), jossa hän hyödynsi Petrus Ramusin kehittämää logiikan menetelmää.
Vuonna 1604 Althusiuksesta tuli "Pohjolan Geneveksi" kutsutun Emdenin kaupungin syndikus (kaupunginlakimies). Tässä roolissa hän joutui usein vastakkain itäfriisiläisten kreivien kanssa, jotka pyrkivät rajoittamaan Emdenin suhteellista itsenäisyyttä. Hän pysyi tässä tehtävässä korkeaan ikään asti, kieltäytyi useista hollantilaisten yliopistojen hänelle tarjoamista oikeusoppineen viroista ja asui kuolemaansa asti Emdenissä.
Althusius meni vuonna 1596 naimisiin leski Margarethe Keßlerin o.s. Neurathin (1574–1624) kanssa, jonka kanssa hän sai kuusi lasta.
Tieteellinen työ

Tutkijat ovat tulkinneet Althusiuksen keskeisiä ajatuksia ja käsitteitä monin eri tavoin. Esimerkiksi hänen kirjoituksiaan hallitusmuodoista, suvereenin määrittelystä ja vallan jakamisesta on tulkittu eri tavoin.
Althusius kehitti teoriansa valtakunnasta kalvinistivaikutteisen valtio- ja luonnonoikeuskäsityksen pohjalta. Althusiuksen ajattelu pohjautui perinteiseen oikeusfilosofiaan, mutta hän omaksui myös vaikutteita ramismin kautta.
Hänen vaikutuksensa näkyy erityisesti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan klassisen luonnonoikeusopin kehityksessä. Merkittävä teos tältä ajalta on hänen vuonna 1617 ilmestynyt teoksensa Dicaelogicae Libri Tres.
Teoksessa Politica Methodice Digesta Althusius kehitti yhteisöihin (consociationes) perustuvan teorian valtakunnasta ja yhteiskunnasta. Teoriassa yhteisöt rakentuvat hierarkkisesti alhaalta ylöspäin, alkaen perheestä jatkuen maakuntien ja erilaisten välitason yhteisöjen kautta aina valtakuntaan asti. Althusiuksen ajatus porrastetusta valtiorakenteesta voidaan tulkita varhaismoderniksi läheisyysperiaatteen ilmentymäksi.
Poliittisen teorian historiassa Althusiuksen käsitystä suvereniteetista pidetään vaihtoehtona Jean Bodinin valtioteorialle. Bodin kannatti monarkistis-absolutistista näkemystä, jonka mukaan ylin lainsäädäntövalta kuuluu ensisijaisesti ruhtinaalle. Althusius sen sijaan määritteli suvereniteettioikeudet valtakunnalle (regnum) sekä yhteisölle (respublica) tai paremminkin kansalle (populus).
Vaikka Althusiuksen valtio-oikeudelliset ajatukset olivat aluksi laajalti tunnettuja yliopistoissa, 1600-luvun kasvava absolutismi rajoitti niiden vaikutuksen pääasiassa kalvinistisiin piireihin Saksassa, Alankomaissa ja osissa Länsi-Eurooppaa.
Poliittinen perintö

1800-luvun jälkipuoliskolla Otto von Gierke nosti Althusiuksen uudelleen esiin julkaistessaan tutkimuksen Politicasta. Otto von Bismarckin pyrkiessä yhdistämään Saksaa Gierke korosti erityisesti Althusiuksen ajatusta poliittisesta järjestyksestä, joka perustui enemmistöpäätöksiin ja neuvotteluihin.
Vuonna 1932 Carl Joachim Friedrich julkaisi uuden, lyhennetyn version Politicasta. Toisen maailmansodan jälkeen Friedrich työskenteli neuvonantajana liittoutuneiden miehittämässä Saksassa ja osallistui Saksan perustuslain laatimiseen. Vuonna 1964 Frederick Smith Carney julkaisi lyhennetyn englanninkielisen käännöksen Politicasta.
Muistaminen ja jälkimaine

Münsterissä vuonna 1959 perustettu Johannes Althusius -seura (Die Johannes-Althusius-Gesellschaft) tutkii 1500–1800-lukujen luonnonoikeudellisia oppeja ja valtiosääntöhistoriaa.
Bad Berleburgin kaupunki nimesi lukionsa Johannes Althusiuksen mukaan vuonna 1962. Myös Emdenin lukio nimettiin Johannes-Althusius-Gymnasiumiksi vuonna 1972.
Kirjallisuutta > Pääteokset

Iuris romanis libri duo. Ad leges Methodi Rameae conformati.  Basilea:  —, 1586.  Digitoitu versio. (latinaksi)
Politica Methodice digesta et exemplis sacris et profanis illustrata: Cui in fine adjuncta est Oratio panegyrica de utilitate, necessitate et antiquitate scholarum.  —, 1603.  Digitalisoitu versio. (latinaksi)
Althusius, Johannes: La politica: elaborata organicamente con metodo, e illustrata con esempi sacri e profani. Tomo II.  (Politica-teoksen latinankielinen versio uudelleenjulkaistuna kokonaisuudessaan. Teoksen ensimmäinen osa Tomo I on italiankielinen käännös)  Claudiana, 2009.  ISBN 978-88-7016-767-2  (latinaksi)
Dicaelogicae Libri Tres: Totum et universum Jus, quo utimur Methodicé complectentes. Herbonae Nassoviorum, 1617. (latinaksi)
De civilis Conversationis Libri Duo: Methodicé digesti et exemplis sacris et profanis passim illustrati. Hanoviae (Hanau), 1601. (latinaksi)
Kirjallisuutta > Kokonaiskäännökset

Althusius, Johannes: La politica: elaborata organicamente con metodo, e illustrata con esempi sacri e profani. Tomo I.  (Kääntänyt italiaksi Francesco Ingravalle, Mauro Povero ja Corrado Malandrino. Johdannon kirjoittanut Corrado Malandrino)  Claudiana, 2009.  ISBN 978-88-7016-767-2  (italiaksi)
Althusius, Johannes: La politique méthodiquement ordonnée et illustrée par des exemples sacrés et profanes.  (Ranskantanut Gaëlle Demelemestre)  Droz, 2023.  ISBN 978-2-6000-6412-5  (ranskaksi)
Kirjallisuutta > Teosten laitokset ja osittaiset käännökset (saksa, englanti ja espanja)

Althusius, Johannes: The Politics of Johannes Althusius.  (Englanninkielinen lyhennelmä Politica-teoksesta. Englannintanut Frederick Smith Carney esipuheen kirjoittanut Carl J. Friedrich)  Boston & (London 1965):  Eyre & Spottiswoode, 1964.  (englanniksi)
Althusius, Johannes: Politica Johannes Althusius. An Abridged Translation of Politics Methodically Set Forth and Illustrated with Sacred and Profane Examples.  (Politica-teoksen lyhennelmä englanniksi. Kääntänyt Frederick S. Carney ja esipuheen kirjoittanut Daniel J. Elazar)  Indianapolis:  Liberty Fund, 1995.  ISBN 978-0-86597-115-8  (englanniksi)
Althusius, Johannes: On Law and Power.  (Lyhennelmänä latinaksi englanniksi käännetty Althusiuksen teoksesta Dicaeologica libri tres (1617))  Kääntänyt Jeffrey J. Veenstra. Christian's Library Press (CLP), 2013.  ISBN 978-1-938948-59-6  (englanniksi)
Althusius, Johannes: Politica Methodice Digesta of Johannes Althusius (Althaus).  (Uusiopainos vuoden 1614 kolmannesta painoksesta - täydennettynä vuoden 1603 ensimmäisen painoksen esipuheella ja 21:llä toistaiseksi julkaisemattomalla kirjailijan kirjeellä sekä Carl Joachim Friedrichin johdannolla)  Cambridge:  Harvard University Press, 1932.  Teoksen verkkoversio Viitattu 7.7.2024. (latinaksi)
Janssen, Heinrich & Wyduckel, Dieter: Johannes Althusius Politik.  (Lyhennelty saksannos Politica-teoksesta. Dt. Teilübersetzung der Politica des Johannes Althusius. Einführung mit Althusius-Biographie und neuerem Literaturüberblick)  Berliini:  Duncker & Humblot, 2003.  ISBN 3-428-11159-1  (saksaksi)
Wolf, Erik: ”Politica methodice digesta 1603”, Grundbegriffe der Politik.  (Vielä lyhyempi saksannos Politica-teoksesta)  Frankfurt am Main:  V. Klostermann, 1948.  (saksaksi)
Althusius, Johannes: La política: metódicamente concebida e ilustrada con ejemplos sagrados y profanos.  (Espanjantanut: Primitivo Mariño (johdanto ja kriittiset huomautukset) ja Antonio Truyol y Serra (esittely))  Madrid:  Centro de Estudios Constitucionales, 1990.  ISBN 84-259-0860-4  (espanjaksi)
Kirjallisuutta > Kommentaarikirjallisuutta

von Gierke, Otto: Johannes Althusius und die Entwicklung der naturrechtlichen Staatstheorie.  (Julkaistu alun perin julkaisussarjassa nimeltä Untersuchungen zur deutschen Staats- und Rechtsgeschichte VII. Myöhemmin eri kustantajat ovat tehneet siitä uusintapainoksia)  Berliini:  —, 1880.  (saksaksi)
von Gierke, Otto: The Development of Political Theory.  (Englanninkielinen käännös Gierken saksankielisestä teoksesta. Kääntänyt Bernard Freyd)  New York:  Howard Fertig, 1939.  (englanniksi)
Kossmann E.: ”Bodin, Althusius en Parker, of: Over de moderniteit van de Nederlandse opstand”, Opstellen door vrienden en collega's aangeboden aan F.K.H. Kossmann: ter gelegenheid van zijn vijf en zegstigste verjaardag en van zijn afscheid als Bibliothecaris der Gemeemte Rotterdam, s. 79-86.  (Brummel, L.; Kronenberg, M. E.; de la Fontaine Verwey, H.; Reedijk, C. (toim.))  ’s-Gravenhage:  Nijhoff, 1958.  Finna:vaari.2813742  (hollanniksi)
Scheuner, Ulrich; Scupin, Hans Ulrich; Wyduckel, Dieter: Althusius-Bibliographie: Bibliographie zur politischen Ideengeschichte und Staatslehre, zum Staatsrecht und zur Verfassungsgeschichte des 16. bis 18. Jahrhunderts.  (Kaksiosainen bibliografia Althusius-kirjallisuudesta)  Berlin:  Duncker & Humblot, 1973.  ISBN 978-3-428-02971-6  (saksaksi)
Miller, David (toim.): ”Althusius, Johannes”, The Blackwell Encyclopaedia of Political Thought, s. 9-10.  Oxford:  Blackwell, 1987.  ISBN 0-631-14011-5  (englanniksi)
Wyduckel, Dieter: ”Althusius, Johannes (1563–1638)”, Encyclopedia of protestantism, s. 51–53.  (Vol. 1, Hans J. Hillerbrand (toim.))  Routledge, 2004.  ISBN 0415924723  Finna:helka.9918652473506253  (englanniksi)}
Pierre Bayle, Johann Christoph Gottsched, Erich Beyreuther: Historisches und Critisches Wörterbuch, A–B, s. 169.  Hildesheim:  Olms, 1997.  ISBN 3487047918  (saksaksi)
Lakoff, Sanford: ”Althusius, Johannes”, Political Philosophy: Theories, Thinkers, and Concepts, s. 221-223.  (Seymour Martin Lipset (toim.))  Washington, D.C.:  CQ Press, 2001.  ISBN 1-56802-688-9  (englanniksi)
Hüglin, Thomas: Early Modern Concepts for a Late Modern World: Althusius on Community and Federalism.  Waterloo:  Wilfrid Laurier University Press, 2006.  ISBN 978-0-88920-767-7  (englanniksi)
Alvarado, Ruben: The Debate that Changed the West: Grotius versus Althusius: Including Abridgements of the Politica methodice digesta and De iure belli ac pacis.  Aalten (Alankomaat):  Pantocrator Press, 2018.  ISBN 978-90-76660-51-6  (englanniksi)
Kirjallisuutta > Kommentaarikirjallisuutta > Runoutta

Peter, Johann: Consomme Althusius: Gedichte für Herborn.  (Kuvittajana Anke Eißmann)  1. painos. Frankfurt:  Nomos, 2005.  ISBN 3-980-9981-3-4  (saksaksi)
Kirjallisuutta > Tutkimuskirjallisuutta > Englanniksi

Perry, Stanley Joseph: The Political Science of Johannes Althusius.  (Väitöskirja)  New Haven:  Yale University, 1953.  (englanniksi)
Carney, Frederick S.: The Associational Theory of Johannes Althusius.  (Väitöskirja)  Chicago:  University of Chicago, 1960.  (englanniksi)
Drejer, Bert: Liberty and popular sovereignty: Johannes Althusius (1563–1638) and humanist political thought.  (Väitöskirja)  Florence:  European University Institute, 2023.  (englanniksi)
Kirjallisuutta > Tutkimuskirjallisuutta > Ranskaksi

Demelemestre, Gaëlle: Les métamorphoses du concept de souveraineté (XVI ème-XVIII ème siècles).  (Väitöskirja)  Paris:  Université Paris-Est, 2009.  (ranskaksi)
Demelemestre, Gaëlle: Les deux souverainetés et leur destin : le tournant Bodin - Althusius.  (La nuit surveillée -sarja)  Paris:  Les éditions du Cerf, 2011.  ISBN 978-2-204-09517-4  (ranskaksi)
Demelemestre, Gaëlle: Introduction à la "Politica methodice digesta de Johannes Althusius".  Paris:  Les éditions du Cerf, 2012.  ISBN 978-2-204-09783-3  (ranskaksi)
Kirjallisuutta > Tutkimuskirjallisuutta > Italiaksi

Bianchin, Lucia: Il concetto di sovranità nella «Politica Methodice digesta» di Johannes Althusius.  (Pro gradu -tutkielma)  Trento:  Università di Trento, 1998.  (italiaksi)
Kirjallisuutta > Tutkimuskirjallisuutta > Koreaksi

Cho, Won-hong: Johannes Althusius의 國家論과 法理論 硏究.  (Väitöskirja, [Ein Studium Über die Staats- und Rechtslehre des Johannes Althusius]  / [Tutkimus Johannes Althusiuksen valtio- ja oikeusopista], tiivistelmä sivulla 189–191 saksaksi)  Soul:  Soulin valtionyliopisto, 1992.  (koreaksi)
Aiheesta muualla

Die Johannes-Althusius-Gesellschaft althusius.de. Viitattu 26.7.2024. (saksaksi) ja (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Olavi Laine

Olavi Laine 1960-luvun keskivaiheilla.
Olavi Einar Laine (20. joulukuuta 1922 Oulu – 15. joulukuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Oulun vapaan taidekoulun 1940 käynyt Laine meni naimisiin jatkosodan loppuvaiheessa 1944 Tyyne Alapihlajan kanssa johon hän oli tutustunut kolme vuotta aiemmin sotasairaalassa Mikkelissä. Laineet asuivat sodan jälkeen Ristiinassa ja muilla paikkakunnilla Itä-Suomessa kunnes he muuttivat Hämeenlinnaan. Viimeksi he asuivat pääkaupunkiseudulla muun muassa Espoon Tapiolassa ja Helsingin Vuorimiehenkadulla.
Uransa alkuvaiheissa 1940-luvulla Laineen työt levisivät lähinnä tuttavien ja sukulaisten välityksellä. Hän piti ensimmäiset näyttelynsä 1947 Mikkelissä. Vuonna 1952 hylättyihin apuraha-anomuksiin kyllästynyt Laine myi omaisuutensa ja matkusti perheensä kanssa Nizzaan Ranskaan jossa hän opiskeli École Nationale d'Arts Décoratifs de Nicessä 1952–1953 ja vielä myöhemmin École Municipale de Dessinissä 1962–1963. Nizza ympäristöineen teki suuren vaikutuksen Laineeseen ja hän kuvasikin sitä useissa maalauksissaan. Toinen Laineen suosikkikohde Ranskassa oli Chartres Pariisin lähellä. Laine kävi myös usein Ruotsissa ja maalasi siellä Lökholmenin kalastajasataman ja Kosterin saaren maisemia. Laine hankki 1960-luvulla Maalarmäki-nimisen kesäpaikan Juvalta ja kuvasi tätäkin ympäristöä useissa maalauksissaan.
Kirjallisuutta

Olavi Laine 1922-1983 : Olen vain maalari, Kustannus W. Hagelstam 2001 ISBN 952-5125-18-1
Lada 1600

| Lada 1600 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto  Venäjä  Ukraina
Valmistaja:  AvtoVAZ RosLada IzhAvto Anto-Rus
Valmistusvuodet:  1975 – 2005
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  Keskiluokka
Seuraaja:  Lada 2107 (VAZ-21074)
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat 124 Special
Tekniset tiedot
Rakenne:  etumoottori
Moottori:  Ottomoottorit: 1,5 – 1,6 l (55 – 57 kW) 
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-portainen manuaali
Mitat
Pituus:  4166 mm 
Akseliväli:  2424 mm 
Leveys:  1611 mm 
Korkeus:  1440 mm 
Lada 1600 1978
Lada 1600 (VAZ-2106) oli venäläisen AvtoVAZ-yhtiön vuosina 1975 – 2005 valmistama keskiluokan sedan-mallinen henkilöauto. 2106 oli VAZ-2103:sta jatkokehitetty, paremmilla varusteilla ja suuremmalla moottorilla varustettu versio. Ladan oman Toljattin tuotantolaitoksen lisäksi mallia valmisti vuosina 1998 – 2002 lähtien Samaran alueella Syzran'ssa sijainnut RosLada-yhtiö, vuosina 2001 – 2002 Ukrainan Herson'ssa sijaitseva Anto-Rus-yhtiö ja vuodesta 2002 vuoden 2005 joulukuun loppuun, Udmurtian Iževskissä sijaitseva IzhAvto.. VAZ-2106 oli takavetoisen Lada-malliston suosituin versio, 30 valmistusvuotensa aikana mallia valmistettiin tai kokoonpantiin eri tehtaissa yli 4,3 miljoonaa kappaletta.
Yleistä

2106-malli perustui pitkälti Lada 1500:aan (VAZ-2103) mutta siinä oli uudempi 1,6 -litrainen moottori. Myös varustelu muuttui: malli sai uudet verhoilut ja kojelaudan yksityiskohdat, puskurit, jäähdyttimen säleikkö sekä takavalot uusittiin. Uusina vakiovarusteina oli jarrujärjestelmän merkkivalo ja mittarivalojen säätö. Myös vaihteiston välityksiä oli muutettu vastaamaan suuremman moottorin antaman tehon mukaiseksi.
Yleistä > Itä-Eurooppa ja Aasia

2106 käytti edelleen samaa 2424 mm:n akselivälillä varustettua pohjalevyä kuin muutkin Lada-mallit, mutta auto on muita malleja pidempi. Mallin suureen suosioon Itä-Euroopan ja Venäjän alueella vaikutti hyvä varustetaso ja laaja mallitarjonta. 2106-mallistoon kuului sen valmistushistorian aikana malleja, joita ei länsimarkkinoilla ollut tarjolla. VAZ-2106-mallia valmistettiin 1,6-litraisen version lisäksi myös 1,5- ja 1,3-litraisilla moottoreilla ja 4- sekä 5-portaisilla vaihteistoilla. Viimeinen, IzhAvto:n valmistama versio oli tyypiltään VAZ-21060, ja se oli varustettu katalysaattorilla ja polttoaineensuihkutuksella.
Yleistä > Länsi-Eurooppa, Suomi

Varsinaisille länsimarkkinoille VAZ-2106 oli tarjolla ainoastaan 1,6-litraisena versiona, vuosien 1975 – 1989 välisenä aikana. Suomeen VAZ-2106-mallia tuotiin vuosien 1977 – 1985 välisenä aikana.
VAZ-2106 tuli Suomen markkinoille alkuvuodesta 1977 mallilla Lada 1500 SL (VAZ-21061). Sen tekniikka oli sama kuin 1500 S (VAZ-2103) -mallissa, mutta kori ja varusteet perustuivat uuteen Lada 1600 (VAZ-2106) malliin, joka tuotiin markkinoille hieman myöhemmin.
Vuonna 1980 Lada 1600 sai uuden Ozon-kaasuttimen ja alipainesäätöisen virranjakajan. Samana vuonna malli sai länsimarkkinoita varten suunnitellut suurempikokoiset turvapuskurit.
Vuonna 1985 VAZ-2106 1600 -mallin korvasi Suomen markkinoilla Lada 1600 SL (VAZ-21074), jossa 1,6 litran moottori on yhdistetty 2107:n koriin.
Tekniset tiedot

VAZ-2106:n Suomessa tarjolla olleet vaihtoehdot:
Tekniset tiedot > Ottomoottorit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Malli | VAZ-2106 | VAZ-21061 |
| Myyntivuodet | 1977 - 1985 | 1977 - 1983 |
Rakenne: R4-ottomoottori, 8V-SOHC, kaasutin
| Iskutilavuus | 1570 cm³ | 1452 cm³ |
| Teho | 78 hv DIN @ 5400 r/min | 75 hv DIN @ 5600 r/min |
| Vääntö | 132 Nm @ 3400 r/min | 106 Nm @ 3400 r/min |
| Huippunopeus | 152 km/h | 150 km/h |
Kiihtyvyys 0–100 km/h: 17 s
Vetotapa: Takaveto
Vaihteisto: 4-portainen manuaali
| Polttoaineenkulutus (yhdistetty) | 10,6 l/100 km |  |
Aiheesta muualla

Lada 1600 (VAZ-2106) -video
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VAZ-2106 isoilla puskureilla. Kuvassa Kanadan vientiversio, koska vilkku-parkkivalopaketti on koko-oranssi.
Pekka Laine (toimittaja)

Pekka Juhani Laine (s. 9. tammikuuta 1948 Hämeenkyrö) on suomalainen yhteiskuntatieteiden maisteri ja journalisti.
Laine on työskennellyt toimittajana vuoteen 1992. Suomen Journalistiliiton SJL:n puheenjohtaja hän oli 1992–2006. Laine on toiminut myös Radio- ja televisiotoimittajien liiton RTTL:n puheenjohtajana ja Pohjoismaiden journalistiliiton NJF:n puheenjohtajistossa.
1980-luvulla Laine kirjoitti ohella viihdekäsikirjoituksia muun muassa Hukkaputki-satiiriohjelmaan. Journalisti-lehden kolumnisti hän oli 1980–1991.
Laine sai Journalistiliiton ansiomerkin 2006. Hän on SJL:n ja RTTL:n kunniajäsen.
Teoksia

Nuotiolla (Gummerus 2014) – tietokirja yhdessä Pertti Rovamon kanssa
Silakkakirja (Gummerus 2016) – tietoa ja ruokaohjeita.
Eila Lahti-Argutina

Eila Lahti-Argutina (14. huhtikuuta 1937 Petroskoi, Neuvostoliitto – 10. elokuuta 2008 Petroskoi, Venäjä) oli venäjänsuomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Lahti-Argutina työskenteli pitkään Neuvostoliitossa ilmestyneissä suomenkielisissä Punalippu- ja Neuvosto-Karjala-lehdissä. Neuvostoliiton hajottua hän keskittyi tutkimaan Stalinin vainoissa menehtyneiden suomalaisten kohtaloita.
Lahti-Argutina valmistui Petroskoin valtionyliopistosta.
Lahti-Argutina julkaisi kaksi kirjaa suomalaisten kohtaloista 1930-luvun Neuvostoliitossa. Jukka Rislakin kanssa tehty Meillä ei kotia täällä (1997) käsittelee Suomesta 1930-luvulla työn perässä loikanneiden edesottamuksia. Teos oli ehdokkaana Tieto-Finlandian saajaksi ja se on käännetty englanniksi. Vuonna 2001 julkaistiin yli 8 000 suomalaista nimeä käsittänyt matrikkeli Olimme joukko vieras vaan. Lahti-Argutina keräsi tietoja arkistoista ja hän haastatteli vielä elossa olleita. Lahti-Argutina menehtyi aivoverenvuotoon Petroskoissa. Hän oli kuollessaan viimeistelemässä matrikkelin jatko-osaa.
Lahti-Argutina sai kaksoiskansalaisuuden 2004 ja muutti pysyvästi Kuopioon.
Lahti-Argutinan isä, kemiläinen Eino Lahti, loikkasi Neuvostoliittoon vuonna 1930 poliittisista syistä, ja kuoli Tšeljabinskin pakkotyöleirillä vuonna 1943. Isän kohtalo selvisi Eilalle vasta 1990-luvun tutkimusten myötä.
Teokset

Meillä ei kotia täällä. Suomalaisten loikkareiden joukkotuho Uralilla 1938 (Otava 1997) yhdessä Jukka Rislakin kanssa ISBN 951-1-14851-6
Olimme joukko vieras vaan. Venäjänsuomalaiset vainonuhrit Neuvostoliitossa 1930-luvun alusta 1950-luvun alkuun (Siirtolaisuusinstituutti 2001) ISBN 951-9266-72-0
Aiheesta muualla

Eila Lahti-Argutinan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Ylen Elävä arkisto, Reijo Perälä, Puolet suomalaisista loikkareista kuoli Stalinin vainoissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Latvia