Tomismi
Tomistinen filosofia > Ydinajatuksia

Filosofinen realismi: Tuomas uskoi, että ihmiset koostuvat kahdesta osasta, materiasta eli ruumiista ja substantiaalisesta muodosta eli sielusta. Sielu ei näin ollut tehty materiasta. Sielut ovat ainutlaatuisia: kahdella enkelillä tai ihmisellä ei voinut olla samanlaista sielua.
Moraalinen objektivismi: Kaikkeuden luonne ja olioiden olemus eivät riipu Jumalan vapaasta tahdosta vaan hänen ymmärryksestään, ja loppujen lopuksi hänen olemuksestaan, joka on muuttumaton. Luonnollinen laki, joka saa alkunsa hänen mielestään, on näin muuttumaton. Seurauksena moraalittomat teot eivät ole moraalittomia vain siksi, että Jumala kieltää ne, vaan siksi, että ne ovat sisäsyntyisesti moraalittomia. (Zigliara, ”Sum. phil.” (3 vols., Paris, 1889), ccx, xi, II, M. 23, 24, 25)
Teleologia: Kaikkeutta ohjaavat prinsiipit, tarkoitus ja suunnittelu, jotka ovat kaikkeuden ulkopuolisia, nimittäin Jumalan suunnitelma ja hänen prinsiippinsä.
Vapaa tahto: Päätökset tapahtuvat vapaan tahdon ja ymmärryksen vuorovaikutuksen kautta: vapaa tahto esittelee oliot ymmärrykselle, ja ymmärrys ohjaa tahtoa. Teot tapahtuvat ymmärryksen pyrkiessä hyvään: ihmiset haluavat onnellisuutta luonnostaan, eivät pelkästään vapaasta tahdostaan, mutta tekevät valintansa vapaasti. Tahto on sokea sielunkyky, joka seuraa aina ymmärryksen päätöksiä. (Zigliara, 51).
Aistit: Aistit ovat passiivisia siinä, että ne havaitsevat eivätkä luo olioita. Tahto kuitenkin ohjaa sielunkykyjen käyttöä ja määrää ja muotoilee näin sen, mitä havaitsemme ja miten havaitsemme sen.
Empirismi: Peripateettisen aksiooman mukaan Nihil est in intellectu quod non prius in sensu. (”mielessä ei ole mitään mikä ei ensin olisi ollut aisteissa”). Mieli saattoi nousta korkeampia asioita, jopa Jumalaa, koskevaan tietoon aistitusta perustasta: Jumala saatettiin tuntea hänen tekojensa perusteella.
Ensimmäiset prinsiipit: Inhimillisen tiedon perusta on sielussa piilevänä, ei objektiivisen tiedon muodossa, vaan subjektiivisena taipuvaisuutena uskoa kokemuksen tukemia asioita: heti kun asiat on esitetty, ne tiedetään todeksi. (Zigliara, op. cit., ss. 32-42).
Universaalit: Universaalit ovat ymmärryksen ensisijaisia kohteita, ja ne muodostetaan abstrahoimalla aistihavainnosta. Abstrahointikyky on niin paljon ylempänä materiasta, että se todistaa ihmisen olevan luonteeltaan henkinen.
Kuolemattomuus: Inhimillinen sielu on luonteeltaan kuolematon, koska siinä ei ole hajoamisen prinsiippiä (Zigliara, s. 9).
Jumalan olemassaolo todistaminen: Jumalan olemassaolo on todistettavissa aposteriorisesti ennemmin kuin apriorisesti. Toisin sanoen Jumalan olemassaolo voidaan todistaa havainnoilla ja järjellä, mutta sitä ei voida tietää sisäsyntyisellä tiedolla. Tämän vuoksi ontologinen argumentti hylätään, mutta olemassaolon todistamiseksi esitetään useita muita argumentteja.
Tuomas Akvinolainen kehitti viisi argumenttia koskien Jumalan olemassaoloa. Viisi tietä ovat 1) |liikkumattoman liikuttajan todistus kaiken liikkeen lähteenä, 2) ensimmäisen syyn välttämättömyyden todistus syiden ketjun alkuna, 3) mahdollisuuksiin ja välttämättömyyksiin perustuva todistus, 4) eroavaisuuksiin perustuva todistus, ja 5) teleologinen todistus eli päämääriin perustuva todistus.