stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muisti (tietokone)
Muistin käyttö- ja toteutustavat > Keskusmuistit

Keskusmuisti (main memory) on tietokoneohjelmien käyttämä työmuisti, jota suoritin voi käyttää. Ohjelmat ja niiden käyttämät tiedot pitää hakea työmuistiin ennen kuin prosessori voi suorittaa tai käyttää niitä. Nykyään keskusmuistina käytetään DRAM-tyyppisiä puolijohdemuisteja.
Keskusmuistin toimintaa nopeutetaan tallentamalla sen useimmin käytetyt osat keskusyksikön yhteyteen sijoitettuun välimuistiin. Välimuistina käytetään SRAM-tyyppistä puolijohdemuistia.
Muistityypit voidaan yhdistää niin, että niitä kaikkia voidaan käyttää samaan tapaan.
Muistin käyttö- ja toteutustavat > Muistin saantitavat

Muistit jaetaan niiden saantitavan mukaan kahteen luokkaan, suorasaantimuisteihin sekä sarjasaantimuisteihin. 
Sarjasaantimuistit käyttävät yleensä tietovälineenä nauhaa, suorasaantimuistit levyä. Sarjasaantimuisteissa koko nauhan sisältö voidaan joutua kelamaan lukupään ohi ennen kuin haluttuun tietoon päästään käsiksi. Suorasaantimuisteissa tietoalkio voidaan hakea suoraan sen osoitteen perusteella. Nykyisissä kiintolevyissä hakuaika on alle kymmenen millisekuntia. Lukupää siirtyy parissa millisekunnissa halutulle uralle ja koko uran sisältö voidaan lukea muutamassa millisekunnissa.
Hajasaantimuistit (engl. random access memory, RAM) erotetaan joskus omaksi luokakseen. Niissä minkä tahansa muistialkion haku tapahtuu mikrosekunnin murto-osassa. Hajasaantimuistit on nykyisin toteutettu puolijohteilla eikä niissä ole liikkuvia osia. Hajasaantimuisteja käytetään tavallisesti tietokoneen keskusmuistissa.
Muistin käyttö- ja toteutustavat > Haihtumattomat muistit

Muistit voidaan lisäksi jakaa kahteen luokkaan sen mukaan, häviääkö niihin tallennettu tieto virransyötön katketessa vai ei. Haihtumattomien muistien (engl. non-volatile memory) sisältö säilyy ilman virransyöttöä, haihtuvissa muisteissa (engl. volatile memory) ei.
Perinteisessä puolijohdemuisteissa tieto on tallennettu sähkövarauksina ja tieto haihtuu niiltä nopeasti virransyötön katketessa. Levy- ja nauhamuisteissa tieto on tallennettu magneettisesti tai optisesti ja se säilyy ilman tehonsyöttöä. Ne sopivatkin hyvin massamuisteiksi.
On myös olemassa puolijohdemuisteja (ROM, PROM, tai EPROM), joilta tieto ei häviä tai se häviää hyvin hitaasti. Niille tieto voidaan tallentaa joko valmistusvaiheessa tai sähköisesti erillisen tallennuslaitteen avulla. Nykyisin käytetään tavallisesti EEPROM-tyyppisiä flash-muisteja, joille lukeminen ja kirjoittaminen onnistuu lähes keskusmuistin tapaan.
Haihtumattomia muistityyppejä on kehityksessä useita kuten FeRAM ja MRAM.
Muistin käyttö- ja toteutustavat > Lukumuisti ja hajasaantimuisti

Lukumuistin (engl. read-only memory, ROM) sisältöä ei voi muuttaa. Luku-kirjoitusmuistin tai hajasaantimuistin (engl. read-write memory, RWM, engl. random access memory RAM) sisältöä voidaan muuttaa.
Muistin käyttö- ja toteutustavat > Virheenkorjaavamuisti (ECC, EDAC)

Varhainen virheen havaitseminen DRAM-muisteissa perustui pariteettibittiin.
Myöhempi virheenkorjauskoodia käyttävä ECC-muisti perustuu Hamming-koodiin ja korjaa yhden bitin virheen sekä havaitsee kahden bitin virheen.
EDAC (engl. Error Detection and Correction) tarkoittaa virheen ja havaitsemista ja korjaamista.
Eräät DRAM-muistit käyttävät monimutkaista sisäistä rakennetta, joka tekee virheen korjaavan EDAC-ominaisuuden toteuttamisesta vaikeampaa.
Muistivirheet

Muistivirheet ovat bittien tilojen muuttumista toiseksi. Yleisimmät syyt muistin korruptoitumiseen ovat sähkömagneettiset häiriöt järjestelmässä tai sen välittömässä ympäristössä. Taustasäteilyn vaikutuksen on kuitenkin, enenevässä määrin, todettu muistivirheiden aiheuttajaksi. Muistivirheet voivat sotkea tietokoneen käsittelemää tietoa tai jopa kaataa järjestelmän.
Muistivirheitä esiintyy useissa muistityypeissä, mukaan lukien DRAM ja Flash-muisti.
Googlen tutkimuksen mukaan virheet ovat yleisempiä kuin on raportoitu. Googlen mukaan ”kovat” virheet ovat tyypillisempiä kuin ”pehmeät”: kovat virheet ovat korjaamattomia kun taas pehmeät ovat hetkellisiä tapahtumia kuten taustasäteilyn aiheuttamia.
Muistivirheet > Tietoturvariskit

Tietojen korruptoitumisen lisäksi DRAM-piireissä olevia virheitä voidaan hyödyntää tietoturvahyökkäyksissä kuten RowHammer.
Hyökkäys pyrkii muuttamaan käyttäjän oikeuksia aiheuttamalla virhe (bitin tilan muutos) toistuvalla muistihaulla.
DDR4-muisteissa on mukana DRAM-valmistajan omaa logiikkaa hyökkäysten torjumiseen, mutta hyökkäykset ovat edelleen mahdollisia. RowPress on edistyneempi hyökkäysmenetelmä, joka perustuu rivin jättämiseen avoimeksi pidemmäksi aikaa ja hyötyy korkeammista lämpötiloista. Aiemmat keinot kuten virheenkorjaava muisti (ECC) ja muistin uudelleen virkistäminen (Target Row Refresh, TRR) eivät ole riittävän tehokkaita uudemmalta hyökkäykseltä suojautumiseen.
Muistityypit

Keskusmuistin toteutustapa on DRAM-tyyppinen dynaaminen muisti haihtuva muisti. Tämä tarkoittaa sitä, että muistia on koko ajan virkistettävä, etteivät tiedot katoa. Joissain erikoistapauksissa keskusmuisti voi olla DRAM-muistin sijasta staattinen SRAM-muisti, jossa tiedot pysyvät virkistämättä. Suorittimen sisäinen välimuisti on tyypillisesti SRAM-muistia. Useita muistipiirejä löytyy myös virheenkorjaavana ECC-versioina, jotka käyttävät virheenkorjauskoodia.
Muistipiirin tyypin kuten DDR3 tai DDR4 määrittelee muistiohjain, joka on ollut erillinen mikropiiri emolevyllä (pohjoissilta, northbridge), mutta on yhä useammin integroituna suorittimeen. Varhaisimmat integroitua muistiohjainta käyttävät suorittimet olivat DEC Alpha 21066 ja HP PA-7300LC. Muita integroitua muistiohjainta käyttäviä suorittimia ovat AMD:n Athlon 64, IBM:n POWER5 ja Sun Microsystemsin UltraSPARC T1.
IBM:n Power8-suorittimet käyttävät Centaur DIMM (CDIMM) muistimoduuleja, joissa puskuripiirit ovat muistimoduuleilla integroituna suorittimen sijaan.
Sulautetut järjestelmät voivat käyttää useaa muistityyppiä kuten SDRAM, SRAM ja ROM.
Osoiteavaruus

Suorittimen toteutus rajoittaa miten paljon fyysistä muistia prosessori pystyy osoittamaan. 32-bittisellä osoiteväylällä voi osoittaa 4 Gt (232) ja 48-bittisellä 256 Tt muistia.
PA-RISC tukee 16 eksatavun muistiavaruutta.
Osoiteavaruus voi rajoittaa paljonko sovellus voi saada tietokoneen fyysisestä muistista käyttöönsä ja miten se näkee sen.
Yhden prosessin näkemä muistiavaruus on riippuvainen käyttöjärjestelmästä ja prosessorista muistisivujen ja näennäismuistin avulla: Linux-ytimeen on lisätty viisitasoinen muistisivutus, jolla maksimimuistimäärä kasvaa petatavuihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muisti (tietokone) Wikimedia Commonsissa
30-pinnistä SIMM-muistia, jossa yhdeksäs muistipiiri on käytössä pariteettitiedon säilömiseen.
Muistimoduuleja. Ylhäältä alas: DIP, SIPP, SIMM (30 piikkiä), SIMM (72 piikkiä), DIMM ja DDR DIMM
Paskolammi (Rautajoki)

| Paskolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°25′18″N, 22°56′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Rautajoen valuma−a (35.134)
Laskuoja:  lyhyt oja metsään 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,6 m  
Pituus:  130 m  
Leveys:  40 m  
Saaria:  ei saaria
 fiPaskolammi 
Paskolammi on Pirkanmaalla Sastamalan Vammalassa Suotaalanmaalla sijaitseva lampi.
Maantiede

Paskolammin pituus on 130 metriä ja leveys 40 metriä. Se on muodostunut kallioisten pikkumäkien väliseen painaumaan. Lampea ympäröin sitä itseään laajempi suoalue. Sen ranta on metsäistä suota, jossa on vyöhyke avosuotakin. Suon reinaojat on johdettu lampeen. Lammessa ei ole saaria ja se on autio.
Luontoarvoja

Metsätä ja suosta on lohkaistu suojelualueeksi metsäpalsta, jonka sisälle Paskolammi mahtuu osittain.
Vesistösuhteita

Paskolammi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Rautajoen valuma-alueeseen (35.134) se kuuluu. Sen luusua sijaitsee lounaisrannalla, josta alkaa lyhyt metsään päättyvä laskuoja. Ojan vedet kuitenkin suotuvat läheiseen Iso Haukijärveen, jonka vedet päätyvät lopuksi Rautajokeen. Järven vedenpinnan korkeus on 110,6 metriä mpy.
Historiaa

Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa on lampi on vailla ihmistoiminnan merkkejä, joten se on ollut aina erämaajärvi.
Lövskär–Isokarin väylä

Sementtilaiva M/S Furuvik Jataniemenaukolla Velkuanmaan eteläpuolella Velkualla.
Väylä muuttuu Velkuan jälkeen avoimemmaksi Iniönaukolla Laupusten eteläpuolella, kun se kääntyy länteen kohti Ahvenanmaata ja Kihtiä.
Lövskär–Isokarin väylä on kauppamerenkulkuun tarkoitettu meriväylä Saaristomerellä. Väylän pituus on noin 90 kilometriä ja kulkusyvyys 10 metriä. Etelä-pohjois-suuntainen väylä alkaa 15,3 metrin Naantalin väylästä ja päättyy Isokarin majakalle 12,5 metrin Uudenkaupungin väylälle. Lövskär–Isokarin väylä on yksi Suomen pääväylistä, ja ainoa kauppamerenkulun väylä, joka johtaa Saaristomereltä Selkämerelle. Väylällä liikennöi pääsääntöisesti kauppa-aluksia ja pientankkereita.
Väylä on mitoitettu alukselle, jonka pituus on 180 metriä, leveys 25 metriä ja syväys 10 metriä. Väylän haraussyvyys eli varmistettu vesisyvyys on alkuosalla 11,5 metriä ja loppuosalla 12 metriä. Todellisuudessa syvyyttä on monessa kohtaa huomattavasti enemmän. Väylällä on 22 linjaa, jotka on merkitty valaistuin loistoin ja linjatauluin. Väylällä on kardinaalimerkintä. Virallisesti väylä on yksikaistainen, mutta monin paikoin kuitenkin täyttää kaksikaistaisen ohjeleveyden. Kapeimmalta kohdaltaan väylä on 167 metriä. Väylällä ei ole ankkurointialueita.
Historia

Väylä oli vuoteen 1966 saakka kulkusyvyydeltään 8,2 metriä. Esimerkiksi tuolloin 1965–1966 välisenä pakkastalvena koko Pohjanlahden liikenne kulki sen kautta. Vuoden 1966 kesällä Lövskär–Laupunen–Isokari-väylä kartoitettiin merenmittausalus Kallan toimesta yhdeksän metriseksi. Väylän uusi viitoitus oli tarkoitus tehdä keväällä 1967. Vuonna 1972 uutisoitiin vielä tuolloin 9-metrisen väylän saattamisesta nykyiseksi 10 metriseksi. Tarkoitus oli tehdä tarkistusmittauksia, joiden pohjalta väylää ruopataan tulevina vuosina.
Nopeampaa ja turvallisempaa pohjois-etelä-suuntaista väylää Saaristomeren läpi ei ole toteutettu. Kihdin-Isokarin laivaväylän suunnitelma hylättiin 1990-luvun alussa, kun sitä vastustettiin voimakkaasti lähinnä ympäristösyistä ja ammattikalastukselle aiheutuvien haittojen takia. Tuolloin päädyttiin Lövskär–Isokarin väylän parantamiseen, vaikka navigointi väylällä on todettu haasteelliseksi. Kihdin väylä olisi ollut 90 kilometriä Ahvenanmeren avomeriväylää ja 18 kilometriä Lövskärin väylää lyhyempi, kun alukset liikennöivät pohjoiselta Itämereltä Pohjanlahdelle. Suurin osa Pohjanlahden öljykuljetuksista kulkee Ahvenanmaan länsipuolelta, mutta kovina jäätalvina jolloin reitille tulee ahtojäätä, laivat kulkevat Lövskärin väylää. Lövskärin talviväylän liikennettä Kihdin väylä olisi vähentänyt vain 10–20 prosenttia, koska Naantalista ja Turusta liikennöivät öljytankkerit olisivat käyttäneet sitä edelleen.
Neste Oyj:n Naantalin jalostamon öljytoimitukset Pohjanlahdelle kulkivat Lövskär–Isokarin väylän kautta.
Väylän reitti

Väylä on lyhyempi vaihtoehto Ahvenanmaan länsipuolen avomerireittiin verrattuna, tuuliolosuhteiltaan suojaisampi sekä jääolosuhteiltaan helpompi reitti Utön ja Isokarin välillä. Väylä on alkupäästä aina Brändön Jurmoon asti suojainen ja hyvin merkitty, jonka jälkeen alkaa avomeriosuus Isokarille. Väylä kulkee Varsinais-Suomessa Naantalin (Rymättylä, Velkua), Paraisten (Nauvo, Korppoo, Iniö) ja Kustavin kunnissa sekä Ahvenanmaalla Brändön kunnassa.
Väylä alkaa ja erkanee 15,3 metrin Naantalin väylästä, Nauvon pääsaaren Iso-Nauvon eli Storlandetin pohjoispuolella. Samaan risteyskohtaan loppuu 10 metrin Utö–Lövskärin väylä. Kyseisellä paikalla on paljon saaria, joista yksi on pieni Lövskärin saari, josta väylän nimi. Lövskär–Isokarin väylän aloituspisteitä on kaksi, kummallakin puolella Innamon saarta. Väylät yhtyvät yhdeksän ja seitsemän kilometrin päässä toisiinsa Kruununmaan ja Kaltsaaren välissä. Väylä kulkee pitkän matkaa lähellä Naantalin ja Paraisten kuntarajaa, ohittaen muun muassa Pähkinäisen ja Pakinaisen saaret. Tiheämmän saariston jälkeen väylä tulee Kustavin Laupusiin Iniönaukolle, josta erkanee 5,5 metrin kauppamerenkulun 2. luokan väylä, joka kulkee lyhyempää reittiä Isokarille Ströömin salmen kautta Kustavin pääsaarten välistä. Lövskärin väylä kääntyy länteen kohti Kihdin pohjoisosaa ja Ahvenanmaan Brändöä. Jurmon kohdalla väylä kääntyy kohti pohjoista ohittaen Katanpään entisen linnakesaaren. Saaren kohdalla erkanee 9 metrin kauppamerenkulun väylä koilliseen, josta pääsee Isokarille tai vaihtoehtoisesti 8,5 metrin syvyydellä Uudenkaupungin väylälle. Lövskärin väylä jatkuu avomerelle, jossa se loppuu Isokarin eteläpuolella usean väylän risteyskohdassa. Paikalla risteää 12,5 metrin Uudenkaupungin väylä Uutenkaupunkiin ja avomerelle, sekä muita matalampia väyliä.
Aiheesta muualla

Popova, Milla: Öljyntorjunnan varautumisen kehittäminen Saaristomeren alueella – OIL-hankkeen loppuraportti.  (Turun ammattikorkeakoulun raportteja 241)  Turku:  Turun ammattikorkeakoulu, 2017.  ISBN 978-952-216-655-5  Teoksen verkkoversio (pdf).
Sponsor Capital

| Sponsor Capital Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1989
Toimitusjohtaja:  Thomas Sandvall
Puheenjohtaja:  Juhani Kalliovaara
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Muualla luokittelemattomat rahoituspalvelut (pl. vakuutus- ja eläkevakuutustoiminta) (64990)
Liikevaihto:   4,1 milj. € (2017)
Tilikauden tulos:   214 501 € (2017)
Henkilöstö:   14 (2017) 
Kotisivu:  www.sponsor.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sponsor Capital Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. Sponsor Capital on sijoittanut muun muassa Myllyn Parhaaseen ja Fresh Servantiin.
Historiaa

Sponsor Capitalin perusti Sponsorin johto vuonna 1997. Sponsor Capital aloitti toimintansa pääomarahastona vuonna 1997.
Sijoitukset

Fonecta
Suomen Kulutusosa
Kiinteistöpalvelu Siiki
LTP Group
Vantaan Kiinnike ja Rak Oy
Finncont
Fresh Servant
Saarni Cloud
Fluo
Herrmans
Duell
Solo Health
StaffPoint
Sijoitukset > Irtautumiset

Accountor
Nordic Lights
Myllyn Paras
Haltija
Orthex Group
Kymsol
TLT Group
Plastiroll
Lehtipiste
Realia Group
Espotel
Tikomet
Lämpölux
Pouttu
Barona
Lujapalvelut
Erätukku
Lindorff
MedOne
Saunatec
Indoor Group
Contant
Bravida
Ensto
Exel
Teleste
Toiminta

Sponsor Capital on pääomasijoitusyhtiö, joka sijoittaa keskisuuriin yhtiöihin. Sponsor Capitalin sijoituskohteet ovat suomalaisia yhtiöitä, jotka toimivat kotimaassa tai ovat jo laajentuneet ulkomaille. Perustamisestaan lähtien Sponsor Capitalin rahastoihin on sijoitettu lähes 800 miljoonaa euroa ja Sponsorin rahastot ovat sijoittaneet 40 suomalaiseen yritykseen. Tällä hetkellämilloin? Sponsor Capital hallinnoi aktiivisesti yhteensä noin 400 miljoonan euron pääomasijoitusrahastoja.
Aiheesta muualla

Sponsor Capitalin verkkosivut
Umaijadien kalifaatin kolikot

Arabialais-sassanidilainen kolikko Muawijan hallintokaudelta. Kolikko on lyöty Darabissa Farsissa noin 54–55 AH/674 jaa. Kolikon etupuolella on persialainen rintakuva hallitsijasta ja pahlavinkielinen teksti Muawija amir al-mu'minin ("Muawija uskovien komentaja") ja bism Allah ("Jumalan nimeen"). Kääntöpuolella zarathustralainen tulialttari, jonka ympärillä on kaksi pappia.
Umaijadien kalifaatin kolikot ovat rahoja, joita lyötiin tai käytettiin islamin varhaishistoriaan kuuluvan umaijadien dynastian hallitsemassa Lähi-idän suurvallassa vuosina 661–750.
Kalifaatin historia

Niin sanottu Umaijadien kalifaatti syntyi 600-luvun mullistuksissa, joissa arabiheimot nousivat valtaan laajalla alueella sen jälkeen kun sassanidien Persia oli valtiona romahtanut, ja Bysantti vetäytyi Lähi-idässä hallitsemiltaan alueilta Pohjois-Afrikassa ja Suur-Syyriassa. Kalifaatin pääkaupunki oli Syyrian Damaskos, joka oli aikaisemmin kuulunut Bysantille. Valtakunnan toinen ydinalue oli Persia, missä sassanidien dynastia oli hallinnut vuodet 226–651.
Suurimmillaan umaijadivaltakunta hallitsi nykyisten Pakistanin ja Espanjan välistä aluetta Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Valtakunta oli kuitenkin hallinnoltaan löyhä siten, että keskusvallan kyky valvoa alueellisia kuvernöörejä oli heikko. Hallitsijoista vain Abd al-Malik (680 tai 685–705) käytti kalifin arvonimeä, joten puhe kalifaatista on myöhemmin syntynyt anakronismi. Valtakunnan ensimmäinen hallitsija oli Muawija (661–680), joka samalla oli ensimmäinen historiallisten lähteiden varmistama arabihallitsija. Umaijadien valta kaatui Persian alueelta tulleiden abbasidien vallankumoukseen vuonna 750.
Kalifaatin historia > Perimätietoon nojautuva historiankirjoitus

Islamilainen käsitys umaijadivaltakunnasta ja sen tapahtumista perustuu 800-luvulla koottuun suulliseen tarinatietoon, jonka al-Tabari 900-luvulla kokosi yhtenäiseksi esitykseksi. Sen mukaan mukaan Muawija oli Syyrian arabialainen emiiri, joka vuonna 657 nousi kapinaan oikeaan johdettua kalifia Ali ibn Abi Talibia vastaan. Koska Muawijan hallituskaudelta ei ole löydetty merkkejä islaminuskosta, islamilainen historiankirjoitus on pitänyt Muawijaa ja hänen seuraajiaan väärämielisinä kalifeina, jotka karkeasti ohittivat Muhammedin opetukset. Länsimaisen tutkimuksen valtavirta on edelleen nojautunut al-Tabarin antamiin tietoihin.
Kalifaatin historia > Numismatiikkaan perustuva historiankirjoitus

Historiallis-kriittinen tutkimus umaijadikalifaatista on hylännyt islamilaisen perimätiedon ja rakentanut sen sijaan kuvaa ajasta numismaattisen ja epigrafisen aineiston avulla, joka muodostaakin ainoan tarjolla olevan aikalaislähteen. Sen pohjalta on arveltu, että Muawija nousi vuonna 640 valtaan arabiheimojen sisällissodan voittajana, ja Hijaz-taustan asemesta olisi ollut Bysanttia palvellut kristitty arabikenraali. Koska oikeaan johdetuista kalifeista [Abu Bakr (632–634), Umar (634–644), Uthman (644–656) ja Ali (656–661)], ei ole tallentunut kolikkotietoa, jotkut pitävät heitä pelkästään legendaarisina taruhahmoina, vaikka islamilainen perimätieto kertookin heistä yksityiskohtaisesti.
Kolikot

Suunnilleen vuoteen 650 asti Bysantti toimitti suuria määriä kuparikolikoita entisiin provinsseihinsa Lähi-idässä. 650-luvun lopulta 680-luvulle kolikoiden lyöminen oli provinssien ja alueiden käsissä. Syyriassa ja pohjoisessa Mesopotamiassa kolikoihin merkittiin rahapajan nimi ja muuta tekstiä. Kolikoiden ikonografiassa esiintyi Bysantin keisari ristitunnuksineen.
Aikaisemmin sassanidien hallintaan kuuluneilla alueilla Persiassa ei aluksi tapahtunut juuri muutoksia kolikoiden suunnittelussa. Abd al-Malikin valtakauteen saakka itäisissä kolikoissa oli persialainen kuningasten kuningas -teksti (shāhānshāh) sekä zarathustralainen tulialttari. Vähitellen arabialaista tekstiä ja kuvernöörien nimiä alettiin lisätä kolikoihin, ja vuosiluvut vaihtuivat arabian aikaan (hijra). Vuodesta 667/668 alkaen jotkut kuvernöörit lisäsivät rahoihin yleisen viittauksen Jumalaan.
680-luvulta lähtien joidenkin persialaisten kuvernöörien kolikoihin ilmestyi teksti muhammad rasul allah. Vuosien 696–698 jälkeen kolikot muuttuivat uudelleen. Kuvat ja kuvernöörien nimet poistuivat ja kolikot muuttuivat nimettömiksi.
Kolikot ennen Muawijaa (640–660)

Bysanttiin kuuluneilla alueilla liikkuvat rahat olivat kultainen solidus  ja kuparikolikko follis, lyöntipaikkana Konstantinopoli. Kuparikolikoissa kuvana oli keisari Konstans II ja useita ristisymboleita. Sassanideille kuuluneilla alueilla käytössä oli hopeinen drakhma, joita lyötiin useissa rahapajoissa. Suuria määriä uusia bysanttilaisia kuparikolikoita ilmestyi kiertoon Bysantin menettämille alueille Syyriassa ja Mesopotamiassa. Tuontikolikoiden lisäksi niitä jäljiteltiin. Erilaisia teorioita on esitetty siitä, miksi Bysantti vei kolikoita juuri menettämilleen alueille. Orientalisti Stefan Heinemann arvelee, että tuolloin arabien uskontoa pidettiin ehkä vain yhtenä kristillisistä harhaopeista. Mahdollisesti myös arabit pitivät itseään Rooman imperiaalisen idean jatkajina.
Muawijan aika (660–680?)

Muawijan noustessa arabivaltakunnan hallitsijaksi muutos näkyi myös kolikoissa. Niissä säilyivät bysanttilainen hallitsija ristirymboleineen, mutta tekstiä oli sekä kreikaksi että arabiaksi, kuten bi smi llāh ("Jumalan nimeen"). Kolikoiden lyöminen kuului sotilaspiirien oikeuksiin ja rahoissa oli sen takia alueellisia eroja. Kolikoissa ei kuitenkaan ollut mitään islaminuskoon viittaavaa. Muawijan kolikoissa ristitunnukset poistuivat jossain vaiheessa, ja siitä kertoo myös maroniittikristillisen lähteen tieto, jonka mukaan Muawijan kolikoita ei tahdottu hyväksyä, koska niistä puuttui risti.
Persialaisilla alueilla kolikot seurasivat sassanidikuninkaitten perintöä. Kolikoissa oli kuvattuna Khusrau II tai Yazdegerd III ja kääntöpuolella zarathustralainen tulialttari. Vuoden 670 jälkeen näiden kuninkaiden nimet alkoivat kuitenkin korvautua paikallisten kuvernöörien pahlavinkielisillä nimillä. Myös vuosiluvuissa alettiin siirtyä "arabien aikaan". Muawijan nimellä varustettuja kolikoita lyötiin ainoastaan Darabissa, joka sijaitsi sassanidien ydinalueella Persian Farsissa.
Muawijan aika (660–680?) > Katkaistu pää

Vuonna 1970 julkaistiin kuvaus kolikkotyypistä, jossa on kaapuvaatteeseen pukeutunut seisova kuninkaallinen hahmo pitää oikeassa käydessään ristisauvaa, vasemman ranteen kohdalla on lintu, ja vasen käsi pitelee kolmessa köydessä roikkuvaa pallomaista astiaa. Kuvasta on esitetty useita tulkintoja: suitsutusastian kannattelija, katkaistun pään kannattelija, metsästäjä metsästyshaukan ja katkaistun pään kanssa. Seisovan henkilön vaatetta ei ole pidetty kuninkaallisena.
Erikoisimman teorian on esittänyt Volker Popp, joka katsoo, että kolikossa on Johannes Kastaja, joka kantaa irti leikattua päätään relikviaariossa. Lisäksi kolikoissa on ristikuvio, palmunoksa ja lintu, mahdollisesti kyyhkynen. Tämän kolikkotyypin pohjalta Popp on luonut teorian, jonka mukaan Muawija olisi esiintynyt Damaskokseen haudatun Johannes Kastajan haudan suojelijana samaan tapaan kuin Bysantin keisari oli Jerusalemin oikean ristin suojelija, ja Syyriassa ghassanidit olivat suojelleet Sergiuksen jäänteitä Rusafassa.
Muawijan aika (660–680?) > Rukoilija

Kolikkotyypissä "rukoilija"  on henkilöhahmo, joka kohotetuissa käsissään pitelee ristejä. Volker Popp tulkitsee hahmon Johannes Kastajaksi, tavallisesti sitä pidetään arabihallitsijan muotokuvana.
Abd al-Malikin aika (680/685–705) > Seisova kalifi

Yli puolet kolikoista, joissa esiintyy seisova kuninkaallinen figuuri on myös teksti "Abd al-Malik". Tämän takia Schulze ja Schulze uskovat, että kuva esittää kalifia niissäkin kolikoissa, joissa al-Malikin nimeä ei esiinny. Clive Foss ja Robert Hoyland ovat tulkinneet hahmon Muhammediksi silloin, kun kolikoissa lukee muhammad eikä al-Malik. Volker Popp katsoo, että kolikon teksti muhammad tarkoittaa Jeesusta, joten myös seisova hahmo on tällöin Jeesus.