stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kim Nieminen
Ura

Nieminen on Pelicansin kasvatti. Kaudella 2020–2021 hän oli seuran U20-joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 7+19=26. Kaudella 2021–2022 Nieminen oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 18+27=45. Hän debytoi samalla kaudella myös Pelicansin SM-liigajoukkueessa, jossa Nieminen pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 17. joulukuuta 2021 vieraissa KalPaa vastaan. Nieminen merkittiin Pelicansin kolmosketjun oikeaan laitaan Alexander Forslundin ja Aatu Jämsenin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.17 minuuttia ja Niemiselle merkittiin teholukema +1. Liigadebyyttinsä jälkeen Pelicans lainasi hänet seuraavana päivänä Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin, jossa Nieminen pelasi kauden aikana yhdeksän runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5.
Toukokuussa 2022 Nieminen teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Rauman Lukon kanssa. Hän teki liigauransa avausmaalin 22. lokakuuta 2022 paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Esa Tommila valitsi Niemisen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Lukon urheilutoimenjohtaja Kalle Sahlstedtin mukaan hänen odotettiin lähtökohtaisesti taistelevan paikasta pelaavassa kokoonpanossa, mutta Nieminen kuitenkin ylitti hänen kohdistuneet odotukset ja sai odotettua enemmän pelejä alleen. Nieminen pelasi Lukossa tulokaskautensa aikana 40 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Tammikuussa 2023 seura lainasi hänet yhden ottelun ajaksi Mestis-joukkue TUTO Hockeyn vahvuuteen, jossa Nieminen pelasi kaikkiaan neljä ottelua. Helmikuussa Lukko lainasi hänet ja puolustaja Vili Laitisen kahden ottelun ajaksi Vaasan Sportin SM-liigajoukkueeseen, jossa Nieminen pelasi lopulta vain yhden ottelun. Kauden jälkeen hänen sopimuksessaan ollut optiovuosi purettiin ja Nieminen teki toukokuussa Lukon kanssa suoran kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2023–2024, joulukuussa 2023 Nieminen joutui yli kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Kuntouduttuaan Lukko vuokrasi hänet siirtotakarajalla helmikuussa 2024 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikiin, jossa Nieminen pelasi kauden loppuun. Hän oli pudotuspeleissä tehoilla 3+5=8 joukkueen paras pistemies. Syyskuussa 2024 Lukko lainasi Niemisen jälleen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Kiekko-Poikiin. Lokakuussa 2024 Lukko lainasi Niemisen marraskuun maajoukkuetaukoon ulottuvalla sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hänet hankittiin joukkueeseen ensisijaisesti paikkaamaan Thomas Olsenin ja Isaac Johnsonin loukkaantumisia. Nieminen pelasi siellä kymmenen ottelua ilman tehopisteitä, kunnes maaottelutauon jälkeen hän palasi taas toistaiseksi voimassa olevalla lainasopimuksella Kiekko-Poikiin. Nieminen pelasi siellä kaikkiaan 18 ottelua. Hän ei pelannut kauden aikana otteluakaan Lukossa. Siirtotakarajalla helmikuussa 2025 Niemisen sopimus Lukon kanssa purettiin ja hän siirtyi loppukaudeksi Tanskan Metal Ligaenin Odense Bulldogsiin.
Muuta

Niemisen isosisko Linda on pelannut jalkapalloa, kuten myös sisarusten äiti.
Bram Stokerin Dracula

| Bram Stokerin Dracula> Bram Stoker's Dracula |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:   James V. Hart  Francis Ford Coppola  Bram Stoker (romaani) 
Tuottaja:   Francis Ford Coppola  Fred Fuchs  Charles Mulvehill 
Säveltäjä:  Wojciech Kilar
Kuvaaja:  Michael Ballhaus
Leikkaaja:   Anne Goursaud  Glen Scantlebury  Nicholas C. Smith 
Tuotantosuunnittelija:  Thomas E. Sanders
Pukusuunnittelija:  Eiko Ishioka
Pääosat:   Gary Oldman  Winona Ryder  Keanu Reeves  Anthony Hopkins 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  128 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 miljoonaa dollaria
Tuotto:  215 862 692 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bram Stokerin Dracula (Bram Stoker's Dracula) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut elokuva. Sen on ohjannut Francis Ford Coppola ja pääosissa esiintyvät Gary Oldman (Dracula), Winona Ryder (Mina Murray), Keanu Reeves (Jonathan Harker) ja Anthony Hopkins (professori Abraham van Helsing). Coppola pyrki tietoisesti tekemään elokuvastaan mahdollisimman uskollisen Bram Stokerin alkuteokselle Dracula, toisin kuin aiemmat Dracula-filmatisoinnit, joissa tarinaa on muokattu hyvinkin kauas alkuperäisestä. Elokuva voitti vuoden 1993 Oscar-gaalassa yhteensä kolme Oscar-palkintoa oltuaan ehdolla neljään. Puvustuksesta, äänitehosteista ja maskeerauksesta tuli palkinnot, lavastuksen palkinto meni Talo jalavan varjossa -elokuvalle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gary Oldman  | … |  Kreivi Dracula / Vlad III   |
|  Winona Ryder  | … |  Mina Harker (o.s. Murray) / Elisabeta   |
|  Anthony Hopkins  | … |  Professori Abraham Van Helsing   |
|  Keanu Reeves  | … |  Jonathan Harker   |
|  Richard E. Grant  | … |  Tohtori John Seward   |
|  Cary Elwes  | … |  Sir Arthur Holmwood   |
|  Billy Campbell  | … |  Quincey P. Morris   |
|  Sadie Frost  | … |  Lucy Westenra   |
|  Tom Waits  | … |  R. M. Renfield   |
|  Monica Bellucci  | … |  Draculan morsian   |
|  Michaela Bercu  | … |  Draculan morsian   |
|  Florina Kendrick  | … |  Draculan morsian   |
|  Jay Robinson  | … |  Peter Hawkins   |
Kirjallisuutta

Mustonen, Anne: Pahan kauniit kauheat kasvot. Elokuvan Bram Stokerin Dracula pukeutumiskuva.  (teoksessa: Pukutaikaa. Pohjoisia puheenvuoroja ja pukeutumiskuvia elämys-, tanssi-, elokuva- ja teatteripuvuista (toim. Marjatta Heikkilä-Rastas))  Sastamala:  Vammalan Kirjapaino Oy, 2009.  ISBN 978-952-484-317-1
Wattitunti

Wattitunti (tunnus Wh, W h tai W·h) on energian yksikkö, joka vastaa watin tehoa tunnin ajan. Sähköenergian määrää mitattaessa käytetään usein kilowattituntia (tunnus kWh tai kW·h). 1 kWh on 1 000 Wh.
Isommassa mittakaavassa, esimerkiksi energian tuotannossa ja voimalaitoksista puhuttaessa, käytetään megawattituntia, MWh (1 MWh = 1 000 kWh), gigawattituntia, GWh (1 GWh = 1 000 000 kWh) tai terawattituntia, TWh (1 TWh = 1 000 000 000 kWh).
SI-järjestelmässä energian varsinainen yksikkö on joule, joka on toisessa muodossa wattisekunti; siten 1 kWh = 3,6 MJ.
Monikerrat

Kilo, mega, giga ja tera ovat useimmiten käytetyt etuliitteet.
| Monikerta | Nimi | Tunnus |  | Monikerta | Nimi | Tunnus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 | wattitunti | Wh |  |   |   |   |
| 103 | kilowattitunti | kWh |  | 10–3 | milliwattitunti | mWh |
| 106 | megawattitunti | MWh |  | 10–6 | mikrowattitunti | µWh |
| 109 | gigawattitunti | GWh |  | 10–9 | nanowattitunti | nWh |
| 1012 | terawattitunti | TWh |  | 10–12 | pikowattitunti | pWh |
| 1015 | petawattitunti | PWh |  | 10–15 | femtowattitunti | fWh |
| 1018 | eksawattitunti | EWh |  | 10–18 | attowattitunti | aWh |
| 1021 | tsettawattitunti | ZWh |  | 10–21 | tseptowattitunti | zWh |
| 1024 | jottawattitunti | YWh |  | 10–24 | joktowattitunti | yWh |
Muunnokset

|  | joule | wattitunti | elektronivoltti | kalori |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 J = 1 kg·m2 s−2 = | 1 | 2,778 · 10−4 | 6,241 · 1018 | 0,239 |
| 1 Wh = | 3 600 | 1 | 2,247 · 1022 | 859,8 |
| 1 eV = | 1,602 · 10−19 | 4,45 · 10−23 | 1 | 3,827 · 10−20 |
| 1 cal = | 4,1868 | 1,163 · 10−3 | 2,613 · 1019 | 1 |
Aarno Raninen

| Aarno Raninen |
| --- | --- |
 Aarno Raninen 1977.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1944
Kuollut: 3. syyskuuta 2014 (70 vuotta)
Ammatti:  kapellimestari säveltäjä sovittaja laulaja
Muusikko
Aktiivisena:  1958–2014
Tyylilajit:  iskelmä, jazz, rock
Soittimet:  piano, kosketinsoittimet
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aarno Erik Raninen (27. huhtikuuta 1944 Kuhmoinen – 3. syyskuuta 2014 Tuusula) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, laulaja ja kosketinsoittaja.
Ura

Raninen vietti pääosan lapsuudestaan ja nuoruudessaan Kotkassa, jossa hän tutustui sikäläisiin tunnettuihin kevyen musiikin nimiin, kuten Juha Vainioon, Reijo Taniin ja Pertti Metsärinteeseen. Hän tähtäsi musiikkiuralle jo varhain ja opiskeli muun muassa pianon ja harmonikan soittoa. Hän aloitti uransa keikkamuusikkona jo 14-vuotiaana. Raninen keikkaili mm. Onni Gideonin yhtyeessä sekä Smokings-yhtyeessä.
Raninen muutti Helsinkiin vuonna 1966, jolloin Toivo Kärki kiinnitti hänet heti Finnlevyn levytyskapellimestariksi ja sovittajaksi. Jouduttuaan erimielisyyksiin Kärjen kanssa Raninen siirtyi jo seuraavana vuonna Johan Vikstedtin johtamaan Discophon-levy-yhtiöön, jossa hän alkoi työskennellä Carolan ja vahvassa nousussa olleen Seija Simolan kanssa. Raninen osallistui laulajana vuoden 1968 Eurovision laulukilpailun karsintaan Rauno Lehtisen kappaleella ”On hetki”. Lontoossa pidettyyn kilpailuun lähetettiin Esko Linnavallin säveltämä, Juha Vainion sanoittama ja Kristina Hautalan esittämä kappale ”Kun kello käy”, joka ei menestynyt. Sittemmin säveltäjän, sovittajan ja kapellimestarin työt veivät Ranisen niin täysin, että laulaminen jäi miltei kokonaan. Hän ehti kuitenkin laulaa levylle toistasataa kappaletta 1960- ja 1970-lukujen aikana.
Ranisen tunnetuimpia sävellyksiä ovat muun muassa ”Näin on” (ensimmäisen Syksyn sävel -kilpailun voittaja), ”Lapponia”, ”Huilumies” sekä joululaulu ”Tule joulu kultainen”. Lisäksi hän sävelsi salanimellä George Romain televisiosarjojen ÄWPK – Älywapaa palokunta ja Soitinmenot laulut sekä Kymppitonnin tunnusmusiikin. Aarno Raninen sovitti muun muassa Seija Simolan laulut ”Kun aika on”, ”Maritza”, ”Rakkaus kasvoista kasvoihin” ja ”Sulle silmäni annan”. Raninen teki paljon yhteistyötä muiden muassa Lasse Mårtensonin, Spede Pasasen ja Pertti Reposen kanssa.
Ranisen säveltämä ja Monica Aspelundin laulama ”Joiku” oli tammikuussa 1976 mukana Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnassa, mutta ei päässyt varsinaiseen kilpailuun, jonne lähetettiin Fredi. Seuraavana vuonna Ranisen säveltämä ja jälleen Aspelundin laulama ”Lapponia” valittiin edustamaan Suomea Lontooseen. Kappale sijoittui kymmenenneksi saatuaan 51 pistettä. Vuonna 1978 Raninen ja Aspelund saivat Rostockin iskelmäfestivaaleilla ensimmäisen palkinnon kappaleella ”Kultaa, hopeaa”.
1980-luvun jälkipuoliskolla Raninen pyöritti omaa levymerkkiä Wildu, joka julkaisi Heikki Kinnusen ja Aake Kallialan laulamaa musiikkia. Kinnusen tulkinta Veikko Lavin kappaleesta ”Rinsessan sukkanauha” sai kehuja Levyraadissa ja myi kultaa, mutta kaikkiaan hanke tuotti tappiota niin, että Raninen joutui luopumaan omistamistaan ravihevosista ja omakotitalostaan Nurmijärven Nukarilla. Parisuhdekin purkautui, ja Raninen muutti asumaan yksin kerrostaloon Helsingin Laajasaloon.
Vuonna 1989 Aarno Raninen soitti kinourkuja ja viihdepianoa Miljoonasateen albumilla Vain nopeat elävät. Samana vuonna Raninen oli mukana myös Miljoonasateen joulusinglellä Kyyneleitä joulupuurossa Hammondin soittajana ja a-puolen laulun säveltäjänä.
Raniselle myönnettiin täysimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2005.
Yksityiselämä

Aarno Raninen oli naimisissa kahdesti. Hänellä oli kolme lasta.
Raninen oli yksi matkustajista, joka oli kokemassa 30. syyskuuta 1978 tapahtunutta Oulun lentokonekaappausta.
Raninen kuoli syyskuussa 2014 kotonaan Tuusulan Jokelassa sattuneessa tulipalossa, joka syttyi tupakoinnista sohvalla. Ranisen hauta on Nastolan hautausmaalla.
Salanimet

Jouni Pohjola
George Romain
Savinainen
Laajempia teoksia

Orjan poika, oopperafantasia Eino Leinon runoon 1970, libretto Seppo Mattila
Credo – Minä uskon 1975, sanat Monica Aspelund
Kotkan ruusu, musikaali 1981, libretto Ere Kokkonen, laulujen sanat Vexi Salmi ja Juha Vainio
Diskografia

Aarno Raninen (1972)
Joulutunnelmaa (1974)
Listahittejä Hammondilla (1976)
Hammond helmiä 2 (1978)
Iltama tanssit (1979)
Suosikkisäveliä sähköuruilla (1979)
Hammondpuisto (1979)
Hammondilla (1979)
Näin laulu soi (1990)
Elokuvamusiikkia

Pölhölä (1981)
Lentävät luupäät (1984)
Hei kliffaa hei (1985)
Liian iso keikka (1986)
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva (1990)
Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari (1990)
Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1991)
Naisen logiikka (1999)
Näyttelijänä

Mitäs me sankarit (1980) - Kapellimestari
Hei kliffaa hei (1985) - ravintolaorkesterin johtaja ja helistinten soittaja
Nuoruuteni savotat (1988) - Matti Neulikko
Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät (1992) - kansishakin pelaaja
Syrjähyppyjä (1996) - George
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998) - Haitarinsoittaja
Aiheesta muualla

Haastattelu - Selvis-lehti 01/2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Aarno Raninen pomus.net tietokannassa
Aarno Ranisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Aarno Ranisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Aarno Ranisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Aarno Ranisen sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto – Aarno Raninen & Matti Oiling: Unit 7
Aarno Ranisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Internet Archive -arkistossa=
Aarno Ranisen albumeita kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify
Aarno Ranisen diskografia tekijätietoineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Aarno Raninen Elonetissä.
Aarno Raninen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  Europeana 
Heikki Sarmanto, Carola ja Aarno Raninen vuonna 1971 ravintolaesityksessä Aaverahastelu.
Longaani

| Longaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Longaanit Dimocarpus
Laji::  longan
Kaksiosainen nimi
 Dimocarpus longan  Lour. 
Katso myös
   Longaani Wikispeciesissä   Longaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Longaani (Dimocarpus longan) on pienehkö ainavihanta puu saippuamarjakasvien heimossa. Kasvia viljellään syötävien hedelmien vuoksi varsinkin Aasiassa, ja se on läheistä sukua litsille (Litchi chinensis) ja rambutaanille (Nephelium lappaceum).
Hedelmä

Hedelmä on pieni, noin 1–2,5 cm läpimitaltaan. Sen punaisenruskea kuori on ohut, epätasainen ja murtuu kypsänä helposti painettaessa. Hedelmäliha on läpikuultavaa, väriltään valkoista. Hedelmän keskellä on yksi suurehko, kova, musta ja kiiltäväpintainen siemen. Maultaan hedelmä on mieto ja makea.
Hedelmä syödään usein tuoreena sellaisenaan. Sitä myös säilötään ja kuivataan. Longaania on varsinkin kuivattuna käytetty pitkään varsinkin kiinalaisessa keittiössä sekä lääketieteessä. Hedelmästä tehdään myös likööriä.
Puun kuvaus

Longaani on pienehkö, ainavihanta puu, joka kasvaa 9–12 metriä korkeaksi. Rungon läpimitta on parhaimmillaan noin 75 cm ja latvuksen leveys noin 14 m. Oksisto on hieman riippuva. Soikeat lehdet ovat tasaparisen parilehdykkäiset, vuorottaisesti asettuneet. Yksittäiset lehdykät ovat 10–20 cm pitkät, kiiltävän tummanvihreät päältä, harmaanvihreät alapinnalta. Uudet versot ovat aluksi tummanpunaisia. Vaaleankeltaisissa kukissa on 5–6 terälehteä, ja ne ovat pystyissä kukinnoissa. Kukat ovat yksineuvoisia, mutta hede- ja emikukat ovat samoissa kukinnoissa. Soikean pyöreät hedelmät roikkuvat ryppäissä.
Levinneisyys

Longaani esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Kiinassa ja osissa Kaakkois-Aasiaa, yleensä 150–450 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinalueilla vuoden keskilämpötila on yleensä noin 15 °C. Puu tarvitsee kuitenkin hieman kesää viileämmän talvikauden tuottaakseen hedelmiä. Se menestyy parhaiten hiekkaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Puuta kasvatetaan trooppisilla alueilla paitsi hedelmien vuoksi myös koriste- ja katupuuna.
Aiheesta muualla

Flora of China: Dimocarpus longan (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q193449  Wikispecies: Dimocarpus longan  AoFP: 4228  APNI: 159840  ARKive: dimocarpus-longan  ATRF: Dimocarpus_longan  BOLD: 438010  CoL: 36798  EoL: 590822  EPPO: DMCLO  FNA: 200013191  FoAO2: Dimocarpus longan  FoC: 200013191  GBIF: 3190008  GRIN: 14131  iNaturalist: 191503  IPNI: 782795-1  IRMNG: 10913119  ITIS: 506072  IUCN: 32399  MoBotPF: 286822  NCBI: 128017  NZOR: 8bba956d-c9b4-4ccb-9e9c-88da34a2e5f2  Open Tree of Life: 80783  PfaF: Dimocarpus longan  Plant List: kew-2768547  PLANTS: DILO7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:782795-1  Tropicos: 28601365  WFO: wfo-0000647787 
Kokonainen ja avattu longaani.
SR-25

| SR-25 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Itselataava tarkkuuskivääri
Valmistaja:  Knight's Armament Company
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistusvuodet:  1990–
Palvelusvuodet:  2001–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62×51 mm NATO (.308)
Aseen pituus:  1118 mm
Piipun pituus:  609 mm (24 tuumaa)
Paino (tyhjänä):  4.3 kg (ilman kiikaritähtäintä)
Lipas:  Irroitettava lipas
Kapasiteetti:  5,10 ja 20 panosta patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  853 m/s
Tehokas kantama:  800 m
Teoreettinen kantama:  n. 2000 m
Tulinopeus (laukausta/min):  n.40/min
SR-25 (Stoner Rifle-25) on Eugene Stonerin suunnittelema ja Knight's Armament Companyn valmistama tukiampujan kivääri sekä itselataava tarkkuuskivääri.
SR-25 käyttää pyörähtävällä lukolla toimivaa suorakaasulatausjärjestelmää. Ase perustuu Eugene Stonerin AR-10 -kivääriin, mutta se on uudelleen suunniteltu alkuperäiseen 7,62×51 mm NATO -kaliiperiin. Yli 60 % SR-25:n osista on yhteensopivia AR-15/M16-kiväärien osien kanssa – poikkeuksina palautinjousi, iskuri, piipun kiinnitys sekä luisti ja lukko.
SR-25:n piiput valmisti alun perin Remington Arms käyttäen 5R-rihlausta (5 pyöristettyä uraa) ja 1:11,25 tuuman rihlannousua (1 kierros 286 mm matkalla). 609 mm paksu piippu on vapaasti värähtelevä, sillä kädensuojat on kiinnitetty kiväärin rungon etuosaan niin, ettei piippu kosketa niitä. SR-25 kykenee ampumaan vain kertatulta, toisin sanoen kiväärin toimintatapa on itselataava kertatuli.
SR-25:stä on valmistettu seuraavat siviilimallit:
Match (kilpakivääri), 24" (609 mm) piipulla
Lightweight match (kevyt kilpakivääri, 20" (508 mm) piipulla
Carbine (karbiini), 16" (406 mm) piipulla
Sporter, 20" (508 mm) ei vapaasti värähtelevällä piipulla
Historia

Eugene Stoner suunnitteli 1950-luvun lopulla AR-10-kiväärin Yhdysvaltain asevoimien käyttöön. Itselataavaksi kivääriksi se oli poikkeuksellisen tarkka, mutta hävisi kilpailun M14-kiväärille. AR-10:n ja AR-15:n patenttioikeudet myytiin myöhemmin Colt's Manufacturing Companylle, joka keskittyi AR-15-malliin ja antoi muiden valmistajien hyödyntää AR-10-järjestelmää.
1990-luvun alussa Stoner liittyi Knight's Armament Companyyn ja jatkoi AR-10-kiväärin kehitystyötä. Tuloksena syntyi SR-25, joka yhdisti AR-10:n ja AR-15:n ominaisuuksia.
Yhdysvaltain erikoisoperaatioiden komentokeskus kiinnostui SR-25:stä, erityisesti sen suuresta lippaan kapasiteetista ja nopeammasta tulinopeudesta verrattuna pulttilukkoisiin tarkkuuskivääreihin. Joidenkin muutosten jälkeen SOCOM hyväksyi SR-25:n erikoisjoukkojen käyttöön toukokuussa 2000.
Vuoden 2011 puolivälissä SOCOM alkoi luopua SR-25-kivääristä ja korvasi sen SSR Mk 20:llä, joka on FN SCAR -kiväärin tarkka-ampujaversio. SR-25 korvattiin kokonaan vuoteen 2017 mennessä.
Ulkoisia ominaisuuksia

SR-25 Match -kiväärissä ei ole avotähtäimiä, mutta kaikissa malleissa on Picatinny/Weaver-kiskojärjestelmä rungon päällä, mikä mahdollistaa erilaisten kiikaritähtäimien tai M16A4-kiväärin kantokahvan kiinnittämisen. (Etutähtäin kiinnitetään käsisuojan päässä olevaan kiskoon.)
Kivääri on suunniteltu ampumaan yhden kulmaminuutin tarkkuudella, mikä tarkoittaa alle 2,54 cm kasaa 91,4 metrin etäisyydeltä tai 15,2 cm kasaa 548,5 metrin matkalla.
Käyttö > Yhdysvaltain armeija

Lopuvuodesta 2005 Yhdysvaltain armeija teki sopimuksen Knight’s Armament Companyn kanssa M110-kiväärijärjestelmästä, joka on eräs variaatio Mk11 Mod 0 -kivääristä. M110:n tarkoituksena oli korvata käytössä ollut pulttilukkoinen M24-tarkkuuskivääri. Armeija suunnitteli toimittavansa taistelukentälle 4 400 kivääriä vuoteen 2009 mennessä.
Käyttö > Yhdysvaltain armeija > Yhdysvaltain laivasto

United States Navy Mk 11 Mod 0 Sniper Weapon System (NATO-numerointi 1005-01-475-7980), on täydellinen tarkkuuskiväärijärjestelmä, joka perustuu tarkasti Knight's Armament Companyn valmistamaan SR-25-kivääriin. Ase suunniteltiin alun perin Navy SEAL-erikoisjoukkojen tarpeisiin.
Mk 11 Mod 0 on saanut tunnustusta yhtenä maailman tarkimmista ja kestävimmistä itselataavista tarkkuuskiväärijärjestelmistä. Se oli käytössä Yhdysvaltojen erikoisoperaatio komentokeskuksen (United States Special Operations Command, SOCOM) operatiivisilla yksiköillä sekä Israelin puolustusvoimissa. Kiväärijärjestelmä on tullut myös siviilimarkkinoille 7 500 dollarin hintaan, mutta siviiliversiosta puuttuvat äänenvaimennin ja sen kiinnitysmahdollisuus.
Mk 11 Mod 0 käyttää kilpailutason 7,62×51 mm NATO -patruunaa. Kiväärijärjestelmä sisältää itse kiväärin, 20 patruunan lippaan, QD-kiikarinjalat, Leupold Vari-X Mil-Dot -tähystinkiikarin, Harris-etujalat sekä QD-äänenvaimentimen.  Knight’s Armament Companyn mukaan järjestelmän ydin on vapaasti värähtelevä RAS-kiskollinen etutukki, joka ei kosketa piippua aseen rungon jälkeen. Tämä rakenne parantaa tarkkuutta jättäen piipun täysin vapaasti värähteleväksi. Mk 11 Mod 0 käyttää KAC:n 288 mm pituista RAS-etutukkia, joka mahdollistaa MIL-STD-1913-standardin mukaisten lisävarusteiden nopean kiinnityksen ja irrottamisen.
Mk 11 Mod 0 -järjestelmä muistuttaa läheisesti KAC M110 Semi-Automatic Sniper System -kiväärijärjestelmää, mutta M110:ssä on uusi URX-kiskojärjestelmä, pituussäädettävä taittoperä ja integroitu liekinsammutin piipunsuussa. Mk 11 Mod 0 ei pysty ampumaan sarjatulta; se on kertalaukeava itselataava kivääri, eli niin sanottu puoliautomaattinen tarkkuuskivääri.
Käyttö > Yhdysvaltain armeija > Yhdysvaltain merijalkaväki

SR25M on Yhdysvaltain merijalkaväen käyttämä tarkka-ampujan kivääri. Marraskuussa 2005 merijalkaväki ilmoitti ostavansa 180 kappaletta Mk 11 Mod 0 -kivääriä II Marine Expeditionary Forcen (Merijalkaväen nopean toiminnan joukko 2) käyttöön Irakin sotaan.
Pulttilukkoinen M40-tarkkuuskivääri, joka on perinteisesti ollut merijalkaväen käytössä, ei sovellu optimaalisesti kaupunkiympäristön taistelutilanteisiin. Army Times -lehden mukaan Mk 11 Mod 0:n 20 patruunan lipas ja korkeampi tulinopeus tekevät siitä tehokkaan puolustusaseen. Sen käyttö vähentää myös tarvetta kantaa mukana useita aseita, kuten M40A3-tarkkuuskivääriä, M16A4-rynnäkkökivääriä ja M9-pistoolia.
Käyttö > Israelin puolustusvoimat

1990-luvun lopussa Israelin puolustusvoimien erikoisjoukot hankkivat muutamia SR-25-kiväärejä täyttääkseen tarpeen tarkalle ja suuren tulinopeuden omaavalle keskimatkan tarkkuuskiväärille. Vuonna 2001 SR-25 otettiin virallisesti käyttöön Israelin puolustusvoimien jalkaväkiyksiköissä.
Käyttö > Australian armeija

Australian armeija on testannut SR-25-kiväärijärjestelmää omissa yksiköissään, ja se on ollut käytössä Irakissa, Afganistanissa ja Itä-Timorissa.
Erot SR-25, AR-10 ja variaatioiden välillä

SR-25, nykyisin ArmaLiten valmistama AR-10, ja DPMS Panther Arms LR308(A3)-kiväärit ovat kaikki hyvin samanlaisia .308-kaliiberin (7,62×51 mm NATO) puoliautomaattisia asejärjestelmiä.
Eroja kuitenkin löytyy: SR-25 ei ole piipun etupäässä tukea, kuten LR308:ssa. SR-25, LR308, ja alkuperäinen AR-10 voivat käyttää samoja lippaita, mutta nykyinen AR-10 käyttää modifioitua M14-kiväärin lipasta. SR-25 ei myöskään ole varustettu jousella varmistetulla iskurinpiikkillä (joka estää vahinkolaukauksen aseen pudotessa), kuten AR-10ssa. Sen sijaan SR-25:ssa on erityinen rekyylijousi ja synteettinen bufferi, joita ei ole LR308- tai AR-10-malleista.
Käyttäjämaat > Nykyiset käyttäjät

Australia
Bangladesh
Israel
Etelä-Korea
Thaimaa
Turkki
Käyttäjämaat > Entiset käyttäjät

Yhdysvallat