stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NordVPN
Historia

Yrityksen verkkosivujen mukaan NordVPN perustettiin vuonna 2012 “neljän lapsuudenystävän” toimesta. Vuoden 2016 toukokuun lopulla yritys esitteli Android-sovelluksen, jota seurasi iOS-sovellus saman vuoden kesäkuussa. Vuoden 2017 lokakuussa se julkaisi selainlaajennuksen Google Chromelle. Kesäkuussa 2018 palvelu esitteli sovelluksen Android TV:lle. Vuoden 2019 lokakuussa NordVPN hallinnoi yli 5200:aa palvelinta 62:ssa eri maassa.
Maaliskuussa 2019 uutisoitiin, että NordVPN sai venäläisiltä viranomaisilta määräyksen liittyä valtion ylläpitämään kiellettyjen verkkosivujen rekisteriin, mikä estäisi venäläisiä NordVPN-käyttäjiä ohittamasta Venäjän valtion harjoittaman sensuurin. NordVPN:lle annettiin tietojen mukaan kuukausi aikaa noudattaa määräystä, tai venäläiset viranomaiset estäisivät sen käytön. Palveluntarjoaja kieltäytyi noudattamasta määräystä ja sulki venäläiset palvelimensa 1. huhtikuuta. Näin ollen NordVPN toimii edelleen Venäjällä, mutta sen venäläiset käyttäjät eivät voi käyttää venäläisiä palvelimia.
Vuoden 2019 syyskuussa NordVPN julkisti NordVPN Teams -nimisen VPN-palvelun yrityksille. Se on suunnattu pienille ja keskisuurille yrityksille sekä etätiimeille ja freelancereille, jotka tarvitsevat turvallista tapaa käyttää työvälineitään ja -materiaalejaan.
Joulukuussa 2019 NordVPN:stä tuli yksi ’VPN Trust Initiative’ -aloitteen viidestä perustajajäsenestä. Aloite lupaa edistää verkkoturvallisuutta ja alan itsesääntelyä sekä läpinäkyvyyttä.
Lokakuussa 2020 NordVPN ilmoitti ensimmäisistä yhteissijoitetuista palvelimistaan: aiemmin yhtiö on vuokrannut palvelimia mutta jatkossa vuokraa vain tilaa omille palvelimilleen, jolloin yhtiö voi hallita itse laitteistoaan ja asetuksiaan. Muutoksen taustalla on vuotta aiemmin tapahtunut tietomurto vuokratulle palvelimelle.
Ominaisuudet

NordVPN reitittää käyttäjien kaiken verkkoliikenteen palvelun ylläpitämän etäpalvelimen kautta. Näin se piilottaa käyttäjien IP-osoitteen sekä salaa kaiken saapuvan ja lähtevän tietoliikenteen. NordVPN käyttää sovelluksissaan salaukseen OpenVPN- ja Internet Key Exchange v2/IPsec -teknologioita. Tavalliseen käyttöön tarkoitettujen VPN-palvelinten lisäksi palvelu tarjoaa palvelimia erityiskäyttöön. Niihin kuuluvat P2P-jakaminen, kaksinkertainen salaus ja yhteys anonyymiin Tor-verkkoon.
Aiemmin NordVPN käytti L2TP/IPSec- ja Point-to-Point Tunneling Protocol (PPTP) -yhteyksiä reitittimille, mutta ne poistettiin myöhemmin tietoturvariskien välttämiseksi teknologian vanhetessa.
NordVPN:llä on sovellusohjelmat Linuxille, macOS:lle ja Windowsille sekä mobiilisovellukset Androidille, iOS:lle ja sovellukset Android TV:lle. Tilaajilla on käytössään myös salatut proxy-lisäosat Chrome- ja Firefox-selaimille. Tilaajat voivat yhdistää korkeintaan 6 laitetta samanaikaisesti.
Vuoden 2018 marraskuussa NordVPN ilmoitti, että sen ”ei lokeja” -käytäntö oli tarkistettu PricewaterhouseCoopers Oy:n suorittamassa auditoinnissa.
Heinäkuussa 2019 NordVPN julkaisi NordLynxin. Se on uusi WireGuard-protokollaan perustuva ohjelmisto, joka tarjoaa IPsec- ja OpenVPN-tunnelointiprotokollia paremman suorityskyvyn. NordLynx on saatavilla Linux-käyttäjille, ja Wired UK:n suorittamien testien mukaan siitä on ”nopeushyötyjä useamman sadan MB:n edestä tietyissä olosuhteissa”.
Huhtikuussa 2020 NordVPN ilmoitti, että WireGuard-perustainen NordLynx-protokolla otetaan asteittain käyttöön kaikilla sen alustoilla. Laajempaa käyttöönottoa edelsi 256 886 testiä, joihin sisältyi yhdeksän eri palveluntarjoajan 47 virtuaalikonetta 19 kaupungissa ja kahdeksassa maassa. Testien mukaan keskimääräinen latausnopeus oli korkeampi kuin OpenVPN:ää tai IKEv2:ta käytettäessä.
Vastaanotto

PC Magazinen vuoden 2019 helmikuun arviossa NordVPN:ää kehuttiin sen tehokkaista turvallisuusominaisuuksista ja ”valtavasta palvelinten verkosta”, joskin sen hintaa pidettiin korkeana. CNETin vuoden 2019 maaliskuun arviossa mainittiin positiivisessa valossa NordVPN:n tarjoama mahdollisuus yhdistää kuusi laitetta samaan aikaan sekä palvelun tarjoamat eri IP-vaihtoehdot. Tom’s Guiden positiivisessa arviossa arvioija summasi, että ”NordVPN on edullinen ja tarjoaa ominaisuuksia, jotka sopivat jopa kovan luokan VPN-elitisteille”. Arvioija kirjoitti myös, että käyttöehdoissa ei mainita minkään maan lainsäädäntöä, ja että yritys voisi olla läpinäkyvämpi omistajuutensa suhteen. Yritys on sittemmin päivittänyt käyttöehtonsa, ja niissä mainitaan, että yritystä koskee Panaman lainsäädäntö. TechRadar suositteli NordVPN:ää siksi, että se ohittaa valtioiden harjoittaman internet-sensuurin, mukaan lukien Kiinan suuren palomuurin.
Aiheesta muualla

NordVPN
Numeroniemen majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Numeroniemi, Petsamonvuono, Petsamon kaupunkiasutus Venäjä
| --- | --- |
Korkeus:  4 m
| --- | --- |
Valmistunut:  1912
| --- | --- |
Valon korkeus:  35 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Numeroniemen majakka (ven. маяк Мыс Романовский, majak Mys Romanovski) on Venäjän Murmanskin alueella Barentsinmeren Petsamonvuonon suun itäpuolella sijaitseva majakka. Numeroniemi majakoineen kuului Suomeen osana silloista Petsamon kuntaa 1920–1944. Nykyisin se on Venäjän Petsamon kunnan alueella.
Aiheesta muualla

Lighthouses of Russia: Murmansk Area (Arkistoitu – Internet Archive) The University of North Carolina at Chapel Hill (englanniksi)
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Sjundeå svenska skola

| Sjundeå svenska skola |
| --- | --- |
 Sivistyskampus Siuntion sydän, jossa Sjundeå svenska skola sijaitsee.
Sijainti:  Puistopolku 2, 02570 Siuntio
Perustettu:  1970
Rehtori:  Katarina Lodenius
Luokat:  1-6 (peruskoulu)
Oppilaita:  167 (lukuvuosi 2021-2022)
Verkkosivut
Sjundeå svenska skola on Siuntion kaksikielisen kunnan ruotsinkielinen koulu Uudellamaalla. Koulussa toimii luokat 1-6, jonka jälkeen oppilaat jatkavat yläkouluun Virkkalan Källhagenin kouluun tai Kirkkonummen Winellska skolaniin. Sjundeå svenska skola sijaitsee kunnan keskustassa Siuntion asemalla. Koulu perustettiin vuonna 1970 korvaten silloisen Siuntion kunnan kyläkoulut.
Koulua on laajennettu kaksi kertaa; ensimmäinen laajennus vuonna 1986 ja toinen laajennus vuoden 2003 marraskuussa. Vuonna 2013 kunnan ruotsinkielinen esiopetus muutti koulun tiloihin. Miltei kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 2022 Sjundeå svenska skola muutti yhdessä Siuntion kunnankirjaston ja suomenkielisen Aleksis Kiven koulun kanssa uusiin tiloihin Sivistyskampus Siuntion sydämeen. Sjundeå svenska skolanissa oli lukuvuoden 2021-2022 alussa yhteensä 167 oppilasta.
Sjundeå svenska skolanissa toimii Hem och Skola i Sjundeå -niminen vanhempainyhdistys. Koulun rehtorina toimii Katarina Lodenius.
Noblessnerin sukellusvenevarikko

Noblessnerin alue, 2015
Noblessnerin sukellusvenevarikko eli Noblessnerin sukellusvenetelakka on Virossa Tallinnassa alue, jota kehitetään kulttuuri- ja viihdekeskukseksi. Alueella sijaitsevassa valimorakennuksessa on Keksintötehdas Proto ja sen vieressä eri taidemuotoja esittelevä taidekeskus Kai, jonka taustaorganisaatio on Estonian Contemporary Art Development Center. Põhjala Breweryn kompleksissa on olutpanimo, kauppa, ravintola ja sauna. Alueella on myös asuntoja, lahjakauppoja, gallerioita, ravintoloita ja teknoklubi HALL.
Noblessnerin alueella toimi 1900-luvun alussa Venäjän keisarin perustama salainen sukellusvenetelakka, jossa valmistettiin kaksitoista sukellusvenettä. Viron itsenäistyttyä 1918 telakan toiminta päättyi.
Kuvia

Taidekeskus Kai, joka avattiin 20. syyskuuta 2019, ja keksintötehdas Proto, joka avattiin 19. lokakuuta 2019
Keksintötehdas Proto, 2019
Taidekeskus Kai, 2019
Kai, Proto ja uusia, vuonna 2019 valmistuneita kerrostaloja
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto

Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto (ransk. Office international Nansen pour les réfugiés, engl. Nansen International Office for Refugees) oli Kansainliiton alajärjestö, jonka tehtävänä oli huolehtia kansainvälisesti pakolaisista. Järjestö toimi vuosina 1930–1939, ja sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1938.
Historia

Vuoden 1930 lopulla perustettu järjestö aloitti toimintansa varsinaisesti 1. huhtikuuta 1931. Organisaatio oli ensimmäisen Kansainliiton Pakolaisasiain pääkomission seuraaja. Pääkomissiota oli johtanut sen perustamisesta 27. kesäkuuta 1921 lähtien norjalainen pakolaisasiain päävaltuutettu Fridtjof Nansen, joka oli kuollut alkuvuodesta 1930. Kansainliiton sihteeristö katsoi kuitenkin tarpeelliseksi järjestää apua pakolaisille eri puolilla maailmaa.
Toimiston tehtäväksi tulivat eritoten poliittisten pakolaisten virrat Saksasta, Italiasta ja Espanjasta, joissa kaikissa maissa oli valtaan tullut diktaattori. Vielä toimintansa loppuvaiheissa toimisto sai laajan työkentän Itävallan pakolaisista.
Melko pian Nobelin rauhanpalkinnon saamisen jälkeen Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto  suljettiin, mutta sen työtä jatkamaan perustettiin Lontoossa toiminut Kansainliiton pakolaisasiain pääkomissio.
Aiheesta muualla

Nobel-komitean järjestön esittelysivut
Montgomery Clift

| Montgomery Clift |
| --- | --- |
 Montgomery Clift elokuvan Minä tunnustan (1953) trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edward Montgomery Clift
Syntynyt: 17. lokakuuta 1920 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat
Kuollut: 23. heinäkuuta 1966 (45 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1935 – 1966
Palkinnot
 Walk of Fame, Hollywood 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Edward Montgomery Clift (17. lokakuuta 1920 Omaha, Nebraska – 23. heinäkuuta 1966 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli yksi sukupolvensa seksisymboleista ja ensimmäinen nuoriksi kapinallisiksi kutsutuista metodinäyttelijöistä, joista myöhemmin tulivat tunnetuiksi etenkin James Dean ja Marlon Brando. Cliftin tavaramerkkejä olivat hänen herkkä näyttelemistyylinsä sekä ilmaisuvoimaiset silmät. Hän oli neljä kertaa Oscar-ehdokkaana.
Nuoruus ja uran alku

Kun Clift syntyi, hänen vanhempansa Sunny (syntymänimeltään Ethel) ja William Clift elivät lama-ajan Nebraskassa. Hänellä oli kaksossisar Ethel (syntymänimeltään Roberta) sekä isoveli Brooks. Clift vietti lapsuutensa kierrellen Eurooppaa äitinsä ja sisaruksiena kanssa, sillä Cliftin orpokodissa varttunut, mutta korkea-arvoista sukua oleva äiti halusi lapsensa kasvatettavan kuin kuninkaalliset: heitä opettivat lukuisat yksityisopettajat kotiopetuksena, eivätkä lapset saaneet viettää aikaa "alempiarvoistensa" seurassa. Cliftistä kasvoi tämän myötä kolmikielinen ja erittäin sivistynyt, mutta ikätovereitaan rajusti erilaisen kasvatuksen saaneena ei tullut toimeen muiden lasten kanssa. Clift kiinnostui teatterista varhain, ja debytoi Broadwaylla 13-vuotiaana näytelmässä Fly Away Home.
Clift näytteli Broadwaylla yli kymmenen vuoden ajan ja menestyi erinomaisesti. Hänen luultavasti ylistetyin roolisuorituksensa tältä ajalta on suomalaisen Erik Valkosen rooli näytelmässä There Shall Be No Night (1940), joka sijoittuu talvisodan aikaiseen Suomeen. Suoritus on edelleen yksi Cliftin parhaiten arvostelluista, ja inspiroi häntä värväytymään Yhdysvaltain armeijaan Toisen maailmansodan aikana. Clift sairasti kuitenkin punatautia, eikä häntä huolittu sotilaaksi.
Hollywoodiin Clift siirtyi 1940-luvun lopulla esiintyäkseen John Waynen kanssa lännenelokuvassa Punainen virta (1948), joka sai ensi-iltansa vasta Cliftin toisen elokuvan, Yksin maailmassa (1948) jälkeen. 28-vuotiaasta Cliftistä tuli nuorisoidoli ja hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa vuonna 1949 elokuvasta Yksin maailmassa. Näiden jälkeen Clift nähtiin katalan onnenonkijan roolissa elokuvassa Perijätär (1949) Olivia de Havillandin vastanäyttelijänä.
Huippuvuodet

Vuonna 1951 valmistunut Paikka auringossa toi Montgomery Cliftille toisen Oscar-ehdokkuuden vuonna 1952 ja sinetöi hänen imagonsa nuorena kapinallisena. Hänen tulkintansa henkisesti eksyneestä nuorukaisesta jätti jälkensä elokuvan historiaan. Vastanäyttelijä Elizabeth Taylorista tuli Cliftin elinikäinen ystävä, jonka kanssa Clift työskenteli kolmasti.
Cliftin yksityiselämä oli suosiosta huolimatta tasapainotonta. Hänellä oli ongelmia biseksuaalisuuteensa kohdistuvien ennakkoluulojen sekä mielenterveytensä kanssa. Cliftistä tuli päihderiippuvainen. Hän kärsi myös univaikeuksista ja joi rankasti.
Clift oli 1950-luvun alussa uransa huipulla. Hän teki kiitettyjä roolitöitä Alfred Hitchcockin elokuvassa Minä tunnustan (1953), Vittorio De Sican ohjauksessa Kohtalokas laituri (1953) ja Fred Zinnemannin ohjaamassa klassikossa Täältä ikuisuuteen (1953), josta Clift sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Elokuvan Sadepuun maa (1957) kuvausten aikana Clift joutui auto-onnettomuuteen, jossa hänen kasvonsa ruhjoutuivat rikki. Ne jouduttiin ompelemaan kokoon ja niiden toinen puoli jäi niin turraksi, ettei Clift kyennyt enää koskaan liikuttamaan sitä kunnolla.
Tästä alkoi uusi jakso Cliftin näyttelijänuralla. Hänelle ei enää voinut antaa kauniskasvoisten nuorukaisten rooleja. Tämä oli näyttelijälle suuri henkilökohtainen vastoinkäyminen, ja hänen alkoholiriippuvuutensa syveni krooniseksi. Lisäksi Cliftistä tuli pilleriaddikti. Hänet alettiin tuntea filmiteollisuudessa "hulluna juoppona", pilleristinä, sekopäänä ja riitapukarina, ja hän oli monien silmissä siirtynyt rahasammosta pahaksi riskitekijäksi.
Onnettomuudesta ja sen seurauksista huolimatta Clift onnistui tekemään hienoja roolisuorituksia mm. elokuvissa Nuoret leijonat (1958), Äkkiä viime kesänä (1959) ja Joki tulvii (1960). 1960-luvun alun jälkeen Clift teki elokuvia enää harvoin, mutta sai silti kiitosta jokaisesta suorituksestaan. Myöhäisuran kuuluisimman roolityönsä hän teki John Hustonin Sopeutumattomissa (1961), jossa hän näytteli yhdessä Marilyn Monroen ja Clark Gablen kanssa. Elokuva Nürnbergin tuomio (1961) toi hänelle neljännen ja viimeisen Oscar-ehdokkuutensa. Hustonin ohjaamassa Freud – salatut intohimot (1962) Clift esitti Sigmund Freudia.
Alkoholismi ja lääkeriippuvuus kuitenkin veivät Montgomery Cliftiä vääjäämättä kohti loppua. Hänen univaikeutensa pahenivat, hän kärsi muistikatkoksista, ja hänellä todettiin harmaakaihi vain 39-vuotiaana. Clift vietti viimeiset vuotensa kotiinsa lukkiutuneena, vaikkakin näytteli vielä yhdessä, epäonnistuneena pidetyssä elokuvassa Kujanjuoksu (1966). Cliftin kumppani Lorenzo James löysi hänet kuolleena vuoteesta 23. heinäkuuta 1966. Kuolinsyy oli sepelvaltimotukos.
Ehdokkuudet

1949 Oscar-palkinto: paras miespääosa elokuvassa Yksin maailmassa (The Search, 1948)
1952 Oscar-palkinto: paras miespääosa elokuvassa Paikka auringossa (A Place in the Sun, 1951)
1954 Oscar-palkinto: paras miespääosa elokuvassa Täältä ikuisuuteen (From Here to Eternity, 1953)
1962 Oscar-palkinto: paras miessivuosa elokuvassa Nürnbergin tuomio (Judgment at Nuremberg, 1961)
1962 BAFTA-palkinto: paras ulkomaalainen miesnäyttelijä elokuvassa Nürnbergin tuomio
1962 Golden Globe-palkinto: paras miessivuosa elokuvassa Nürnbergin tuomio
1962 Laurel Awards: Golden Laurel: paras miessivuosa elokuvassa Nürnbergin tuomio
Cliftillä on tähti elokuvaurastaan Hollywood Walk of Famella, osoitteessa 6104 Hollywood Blvd.
Viittaukset pop-musiikissa

R.E.M:n laulu ”Monty Got a Raw Deal” albumilta Automatic for the People
The Clashin laulu ”The Right Profile” albumilta London Calling
The Clashin livealbumi From Here to Eternity
Aiheesta muualla

Montgomery Clift Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Cliftin viralliset sivut
The Montgomery Clift Shrine (Arkistoitu – Internet Archive)
Classic Movies (1939 - 1969): Montgomery Clift (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Osmo Uotila

Osmo Ilmari Uotila (17. kesäkuuta 1922 Toijala – 21. helmikuuta 2008) oli suomalainen urheilija, jonka lajeja olivat muun muassa seiväshyppy ja pesäpallo.
Suomen mestaruuskilpailuissa Uotila saavutti pronssia 1946 ja 1947 sekä hopeaa 1948 Erkki Katajan voittaessa. Uotilan 1946 hyppäämä tulos 407 oli kauden kotimainen kärkitulos ja seitsemänneksi paras Euroopassa. Uotila hyppäsi ennätyksensä 410 vuonna 1948. Maaotteluedustajana Uotila oli kuusi kertaa vuosina 1946–1948. Neljä metriä rikkoutui ensi kerran 20.6.1946 Helsingin Olympiastadionilla.
Pesäpallossa Uotila edusti Toijalan Pallo-Veikkoja 1936–1945 pelaten mestaruussarjassa vuodesta 1938 lähtien. Suomen mestaruus lohkesi 1945. Vuonna 1940 hän osallistui PPL:n ja TUL:n väliseen liitto-otteluun ja Itä–Länsi-otteluun hänet valittiin 1939 ja 1943.
Uotilalla on myös koripallon SM-hopeaa vuodelta 1944.
Saavutukset pesäpallossa > Pelaajana

1 SM-kulta: 1945
1 SM-hopea: 1939
1 SM-pronssi: 1943
2 Itä–Länsi-ottelua: 1939, 1943
Onkimaanjärvi

| Onkimaanjärvi |
| --- | --- |
 Onkimaanjärvi
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Karkkila, Loppi, Tammela
Koordinaatit:  60°38′10″N, 24°03′00″E
Järvinumero:  23.083.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,6 m 
Rantaviiva:  22,2 km 
Pinta-ala:  3,6 km² 
Tilavuus:  0,0132 km³ 
Keskisyvyys:  3,7 m 
Suurin syvyys:  15,7 m 
 fiOnkimaanjärvi 
Onkimaanjärvi on humusjärvi Karkkilan, Tammelan ja Lopen alueilla Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajalla. Sen pinta-ala on 3,6 neliökilometriä. Etäisyys Karkkilan keskustasta on 13 kilometriä luoteeseen, Tammelasta 23 kilometriä kaakkoon ja Hämeenlinnasta 45 kilometriä lounaaseen.
Maantiede

Onkimaanjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,2 kilometriä. Suurin osa järvestä sijaitsee Karkkilassa, pohjoisin osa sijaitsee Tammelassa ja itäinen osa Lopella. Saaria on useita: Matinsaari altaan keskivaiheilla, Karhunsaaret itäosassa, sekä Rajasaari ja Kivisaari aivan maakuntarajan tuntumassa. Kolmen kunnan rajat kohtaavat Rajasaaren ja Kivisaaren välissä. Järven keskiosassa sijaitsee Hätäsaari. Osa Onkimaanjärven saarista on vailla virallista nimeä.
Onkimaanjärven rantaviiva on varsin epäsäännöllinen. Salmennokan niemi jakaa järven itäosan kahdeksi lahdeksi, joiden pohjukat jakautuvat edelleen pienemmiksi lahdeksi, joista useat on nimetty (Hevosojanlahti, Tukkilahti). Järven keskiosan leveys on noin kaksi kilometriä, joitakin satoja metrejä luoteeseen leveys on enää puolisen kilometriä. Pohjoisessa järvi levenee länsi–itäsuunnassa 2,5 kilometriä leveäksi. Järven luoteiskolkassa on Nummenrannanlahti ja koilliskolkassa Kurkisuonlahti. Onkimaanjärven syvin kohta sijaitsee noin 300 metriä Karhunsaarista länteen.
Onkimaanjärven rannoilla on haja-asutusta etenkin Karkkilan ja Lopen alueilla. Järven tuntumassa on useita pienempiä järviä, kuten Ali-Paastonjärvi kaakossa, Vuotinainen etelässä, Ruokjärvi lounaassa ja Löyttyjärvi lännessä. Luoteessa levittäytyy Tervalamminsuo, jonka sisällä on Tervalammi (111,8 metriä mpy), koillisessa on Kurkisuo ja Haarasuo. Onkimaanjärven länsirannan Onkimaa ja Niemenmaa kohoavat yli 140 metriä merenpinnan yläpuolelle, etelärannan Korkeamäki kohoaa niin ikään yli 140 metriä mpy. Pohjoisrannalla sijaitsee Pernunmäki.
Onkimaanjärveen virtaa vettä ympäröiviltä suoalueilta, järven eteläkolkasta lähtee laskuoja Heleenlammin (107,8 metriä mpy) kautta Vuotinaiseen, jonka korkeustaso on 3,1 metriä Onkimaanjärveä alempi.
Onkimaanjärven kuormitus on kohtalaisen iso, järven ekologinen tila on tyydyttävä, vesitilavuus on 13,2 miljoonaa kuutiometriä.
Onkimaanjärvi (23.083.1.001) kuuluu Onkimaanjärven valuma-alueeseen (23.083), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Onkimaanjärven alue sijaitsee Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajaseudulla ja siihen kuuluu kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Onkimaanjärvi, Tervalampi ja Orhilammi. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön pohjoisosassa.
Siltalan pehtoori (täsmennyssivu)

Siltalan pehtoori tai Siltalan pehtori voi tarkoittaa seuraavia:
Siltalan pehtoori, Harald Selmer-Geethin kirjoittama romaani vuodelta 1903
Siltalan pehtoori, Risto Orkon ohjaama elokuva vuodelta 1934
Siltalan pehtoori, Valentin Vaalan ohjaama elokuva vuodelta 1953.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Siltalan pehtoori”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Onkiliero

| Onkiliero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nivelmadot Annelida
Luokka::  Clitellata
Alaluokka::  Harvasukasmadot Oligochaeta
Lahko::  Haplotaxida
Heimo::  Lierot Lumbricidae
Suku::  Lumbricus
Laji::  rubellus
Kaksiosainen nimi
 Lumbricus rubellus  Hoffmeister, 1843 
Katso myös
   Onkiliero Wikispeciesissä   Onkiliero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onkiliero (Lumbricus rubellus) elää Suomessa Lappiin saakka. Se viihtyy yleensä hyvälaatuisessa ruokamullassa, mutta sitä tapaa myös lehti- ja havupuiden juurella maassa. Onkilieron iho kiiltää selkäpuolelta punaruskeana tai violettiin vivahtavan punaisena. Vatsa on vaaleankeltainen ja eturuumis on peräpäätä tummempi. Onkiliero kasvaa 6–15 senttimetriä pitkäksi. Kosketettaessa se litistää takaruumiinsa ja luikertelee vikkelästi taaksepäin. Kontiaiset (Talpa europaea) käyttävät ravintonaan onkilieroja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Onkiliero (Lumbricus rubellus)
ITIS: Lumbricus rubellus (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Lumbricus rubellus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Lumbricus rubellus (englanniksi)
Nikita Pivtsakin

| Nikita Pivtsakin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1991 (ikä 33) Omsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Avangard Omsk (KHL) TsSKA Moskova (KHL) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Spartak Moskova (KHL) Amur Habarovsk (KHL) KalPa (SML) HK Sotši (KHL) HK 32 Liptovský Mikuláš (SloEL) Grenoble (Ranska)
Nikita Vasiljevitš Pivtsakin (ven. Никита Васильевич Пивца́кин; s. 23. heinäkuuta 1991 Omsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja.