stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikku-Huopalahden kaatopaikka
Köyhän miehen Stocka

Kaatopaikkatoiminnan päättymisen jälkeen alueen ympäristö näytti edelleen kaatopaikalta, jota kutsuttiin ”Köyhän miehen Stockaksi” tai ”Köyhien Stockaksi”. Tämä alue sijaitsi kaatopaikan liepeillä, Tilkan ja merenlahden välissä. Sen nimessä oli viittaus sekä alueen monipuoliseen romuvalikoimaan että Stockmannin tavarataloon.
Alueelle oli sijoittunut erilaista pienteollisuutta, muun muassa autojen purkamista, nähtävästi myös romutavara- ja vanhojen tavaroiden kauppoja. Ilmeisesti kerääntynyttä romua ei juuri kuljetettu minnekään pois. Kaatopaikka oli peitetty maalla ja louheella, mutta alueen maaperä saastui pienteollisuustoiminnan seurauksena: sinne joutui raskasmetalleja, öljyä ja haihtuvia hiilivetyjä.
Osmo Soininvaara antaa blogissaan ymmärtää, että Köyhän miehen Stockalla sijainnut romuihin liittynyt liiketoiminta oli syntynyt enemmän tai vähemmän spontaanisti, kaavoittamattomalle alueelle ja mahdollisesti ilman sen kummempia lupia.
Köyhän miehen Stocka oli olemassa vielä 1980-luvulla. Siellä kuvattiin Uuno Turhapuro -elokuvien kohtauksia, jotka tapahtuivat Härski Hartikaisen autokorjaamolla.
Joidenkin käsitysten mukaan Köyhien Stocka viittasi yritykseen nimeltä Helsingin Metalli ja Rauta Oy, joka toimi Pikku-Huopalahdessa ja siirtyi sittemmin Tattarisuolle, missä se lopetti toimintansa vuonna 2016. Sen kohtaloksi koituivat kilpailevat yritykset, kuten Biltema, Byggmax ja Bauhaus, samoin kuin nettikauppa.
Alue nykyisin

Nykyisin Pikku-Huopalahden kaatopaikkaa on mahdotonta enää havaita maastossa, sillä se on käytännössä kadonnut kymmeniä vuosia sitten.
Alue siivottiin ennen kuin Pikku-Huopalahden uusi asuinalue rakennettiin 1990-luvulla. Ennen rakentamista alue tutkittiin, ja nykyisin Niemenmäen puolella sijaitsevien viljelypalstojen kohdalta maa on vaihdettu puhtaaseen. Muualla on eristyskerros ja päällä puhdasta maata. Jätteet sen sijaan ovat täysin maatuneet.
Aiheesta muualla

Pikku-Huopalahden kaatopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Eräs korjaamo Köyhän miehen Stockalla: Pikku Huopalahtea marraskuussa 1970.
Tammisluoto

Tammisluoto
| --- | --- |
Sijainti:  60°24′41″N, 21°44′28″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,16 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  0 (2009)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tammisluoto on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin länsiosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on noin 0,16 neliökilometriä. Vuonna 2009 saaressa ei ollut yhtään vakituista asukasta. Tammisluodon saareen liikennöi Teersalosta Velkuan reittialueella maksuton yhteysalus M/S Kivimo.
Saari on lähes kokonaan metsän peitossa ja se on varsin kallioista, osin jyrkäneistä, korkeimman kohdan ollessa yli 17,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuonna 1965 saaressa oli yksi tila ja kaksi hyvin pientä peltoa. 1978 rakennuksia oli jo useita ympäri saarta. Tammisluoto lähivesineen kuului Kuivaisten kylään. Nykyisin saarella on kymmenisen vapaa-ajanasuntoa.
Tammisluodosta vain 60 metriä pohjoiseen sijaitsee Vähä Tammisluoto, joka on noin puolet Tammisluotoa pienempi saari. Suuremmista saarista Tammisluodon läheisyydessä ovat länsipuolella Raissiluoto ja pohjoispuolella Liettinen. Rymättylässä sijaitsee myös toinen Tammisluoto-niminen saari, joka on lähes saman kokoinen. Se sijaitsee 2,7 kilometriä eteläkaakkoon, Ruotsalaisen saaren pohjoispuolella.
Susanna Tapani

| Susanna Tapani |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Suski
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  65 kg
Seura
Seura:  Boston
Sarja:  PWHL
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  HPK (NSML) Blues (NSML) Lukko (NSML) Linköping HC (SDHL) Turun Palloseura KRS Vanke Rays PWHL Minnesota
| Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2019 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Sveitsi 2011 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2017 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2024 | jääkiekko |  |
Naisten ringette
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2010 | ringette |  |
|  Kultaa | Helsinki 2016 | ringette |  |
|  Kultaa | Mississauga 2017 | ringette |  |
|  Kultaa | Burnaby 2019 | ringette |  |
Susanna Tapani (s. 2. maaliskuuta 1993 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija, jalkapalloilija, salibandyn pelaaja ja ringettepelaaja. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Ura > Ringetteura

Tapani kuului ringeten maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen Tampereella 2010, Helsingissä 2016, Mississaugassa 2017 ja Burnanyssa 2019. Vuonna 2016 hän sai maajoukkueen kapteenina toimimisen myötä kutsun itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Hän voitti ringeten Suomen-mestaruuden Raision Nuorisokiekon joukkueessa kausilla 2010–2011 ja 2016–2017. Ringeten SM-sarjan kaikkien aikojen pistetilastossa Tapani on kauden 2021–2022 jälkeen seitsemäntenä. Hän on pelannut SM-sarjassa 268 ottelua ja tehnyt yhteensä 1 617 tehopistettä (981 maalia ja 636 maalisyöttöä).
Ura > Jääkiekkoura

Tapani pelasi jääkiekon alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009, 2010 ja 2011. Vuoden 2011 kisoissa hän oli Suomen pronssijoukkueen paras maalintekijä. Hän sai pronssia ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Sveitsin MM-kilpailuissa 2011. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2012 ja 2013 sekä viidenneksi sijoittuneeseen Suomen olympiajoukkueeseen Sotšissa 2014. MM-kilpailuissa Ruotsissa 2015 ja Yhdysvalloissa 2017 hän sai pronssia, kuten myös Pyeongchangin olympialaisissa 2018. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021,  olympialaisissa 2022 ja MM-kilpailuissa 2024. Hän on pelannut 28. huhtikuuta 2024 mennessä 299 naisten jääkiekkomaaottelua ja kerännyt niissä tehopisteet 124+116=240. MM-kilpailuissa hän on tehnyt 57 ottelussa 18 maalia ja antanut 20 maalisyöttöä. Olympialaisissa hän on pelannut 19 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän ja syöttänyt niin ikään yhdeksän maalia. Tapani kävi kesken vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuiden ystävänsä häissä. Päällekkäiselle menolle oli joukkueenjohdon etukäteislupa. Tapahtuma herätti keskustelua.
Tapani pelasi jääkiekkoa Laitilan Jyskeen C-poikien joukkueessa, kunnes siirtyi naisten SM-sarjassa pelaavaan Hämeenlinnan Pallokerhoon vuodenvaihteessa 2010–2011 (toisen lähteen mukaan 2011−2012). Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi mestaruuden voittaneeseen Espoo Bluesiin ja pelasi myös Kiekko-67:n juniorijoukkueessa. Syksyllä 2013  hän alkoi opiskella liiketaloutta Pohjois-Dakotan yliopistossa ja pelata yliopiston joukkueessa. Kausilla 2014–2016 hän pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa ja 2016–2018 Rauman Lukossa. Kaudella 2018−2019 hän pelasi runkosarjan Turun Palloseurassa ja pudotuspelit Ruotsin SDHL:n Linköpings HC:ssä, jossa saavutti hopeaa. Kausilla 2019–2021 hän pelasi Turun Palloseuran alle 18-vuotiaiden poikajoukkueessa. Keväällä 2021 hän pelasi kolme pudotuspeliottelua Venäjän naisten sarjassa pelaavassa kiinalaisessa KRS Vanke Rays -joukkueessa. Kaudella 2021–2022 Tapani pelasi Vanke Raysissä 12 runkosarja- ja 8 pudotuspeliottelua.  Hän liittyi joukkueen kokoonpanoon neljän muun suomalaisen tavoin vasta olympiatauon jälkeen. Kauden päätteeksi joukkue voitti mestaruuden.
Pidettyään seuraavan kauden taukoa jääkiekosta hän siirtyi PWHL:ssä pelaavaan Minnesotaan kaudeksi 2023–2024. Hän siirtyi kesken kauden saman sarjan Bostoniin.
Tapani on pelannut jääkiekon SM-sarjassa/liigassa 53 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 46 maalia ja antanut 27 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 28 ottelussa 25 maalia ja antanut 25 maalisyöttöä. USA:n yliopistosarjassa hän teki 24 ottelussa kahdeksan maalia ja antoi 12 maalisyöttöä. Ruotsin pudotuspeleissä hän on tehnyt kymmenessä ottelussa neljä maalia ja syöttänyt kolme. PWHL:ssä hän on pelannut 25 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä ja syöttänyt seitsemän maalia.
Pelityyli

Tapanin mukaan hän pyrkii pelaamaan sekä ringetessä että jääkiekossa samalla tavalla. Hän kuitenkin kertoo olevansa vahvimmillaan luistelussa.
Yksityiselämä

Tapani on opiskellut liiketaloutta Yhdysvalloissa. Joulukuussa 2016 hän valmistui Suomessa tradenomiksi pääaineinaan urheilumarkkinointi ja -johtaminen. Vielä neljä kuukautta myöhemmin hän opiskeli liiketaloutta avoimessa yliopistossa.
Susanna Tapanin äiti pelasi ringetteä maalivahtina ja kuului maajoukkuerinkiin. Susannan setä Mika Tapani valittiin Mr. Finlandiksi vuonna 1997.
Muuta

Kesäkaudella 2016 Tapani oli mukana nostamassa Raision Futista jalkapallon III-divisioonaan. Tämän jälkeen hän pelasi pääsarjatasolla ringetteä Raision Nuorisokiekossa, jääkiekkoa Rauman Lukossa ja salibandyä Turun Palloseurassa. Ringettekaudella hän teki 19 runkosarjaottelussaan tehopisteet 94+55.
Susanna Tapanista on tehty vuonna 2020 dokumenttielokuva Jäänsärkijä.
Kruununmaa

Kruununmaa
| --- | --- |
Sijainti:  60°17′47.5″N, 21°46′15.6″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,57 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kruununmaa on saari entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin lounaisosassa. Vuonna 2009 saarella ei ollut yhtään vakituista asukasta. Saaren pinta-ala on noin 56,5 hehtaaria.
Maantiede ja luonto

Kruununmaa sijaitsee Naantalin lounaisosassa lähellä nykyistä Paraisten, aikaisemmin Nauvon kuntarajaa. Saaren suurin pituus on 1,1 kilometriä ja pinta-ala noin 56,5 hehtaaria. Kruununmaan läheisyydessä olevia suurempia saaria ovat idässä Iso- ja Vähä-Kuusinen sekä Härjänmaa, etelässä Innamo ja Stora Styrholm, lännessä Kaltsaari ja Kuiva Kaltsaari.
Kruununmaa on hyvin kallioinen saari ja sen korkein kohta on 40 metriä merenpinnan yläpuolella. Yli kolmannes saaresta on yli 20 metrin korkeudella ja noin puolet saaren pinta-alasta on avokalliota. Koillisosassa on 400 metrin pituinen, jyrkkä merestä nouseva kallioseinämä. Alavampaa maata on saaren eteläosassa, johon myös rakennukset ja pellot on aikoinaan rakennettu. Saarella on muutamia luonnonhiekkarantoja, joista suurin on 150 metrin pituinen etelärannalla.
Saaren koillis- ja itäosa kuuluu noin 8,9 hehtaarin alalta rantojensuojeluohjelmaan ja Pakinaisten saaristo Natura 2000 -alueeseen.
Kulttuurihistoria

Kruununmaan saari luovutettiin 1600-luvun lopulla säterille niittysaareksi, ja se kuului Rymättylän luoteisosassa sijaitsevalle Ylttisten kylälle vuoteen 1993 saakka. Saarta ympäröivät vesialueet olivat Ylttisten ja sen viereisen Kurjenrauman kylien yhteiset.
Kruununmaa sai puhelinyhteyden vuonna 1958, kun se liitettiin Innamon puhelinasemaan. Vuoden 1968 peruskartassa koko Kruununmaan saari oli samaa tilaa. Saaren muutamat talot ja talousrakennukset sijaistivat etelä- ja kaakkoisrannalla. Saaren suurin pelto oli etelärannalla ja vain noin 1,5 hehtaarin kokoinen, kaksi huomattavasti pienempempää peltoa oli muualla saaressa. Taloja ja peltoja yhdisti ajopolku. Vuoden 1981 peruskartassa saarelle oli lohkottu kantatilasta etelärannalta talo ja toinen pienistä pelloista, pohjoisrannalle oli rakennettu mökkitontti. Vuoden 1997 peruskartassa Kruununmaa oli merkitty omaksi kyläkseen. Nykyään talojen paikat ja määrä ovat samat kuin jo 1980-luvulla, mutta kaksi saaren pienempää peltoa on hävinnyt. Saaren länsipuolitse kulkee Naantalin väylältä erkaneva Selkämerelle johtava Isokari–Lövskärin kymmenen metrin kulkusyvyinen kauppa-alusväylä.
Warelius-palkinto

Warelius-palkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään tietokirjailijalle, jolla on laaja ja korkealaatuinen tietoteostuotanto tai jolla on ollut merkittävä vaikutus suomalaiseen tietokirjallisuuteen.
Warelius-palkinto on jaettu vuodesta 1985 alkaen, ja se luovutetaan saajalleen useimmiten Vanhan kirjallisuuden päivillä Sastamalassa. Palkinnon suuruus on 12 000 euroa.
Palkinto on nimetty Antero Wareliuksen (1821–1904) mukaan. Häntä pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomenkielisenä tietokirjailijana. Wareliuksen tuotantoon kuuluvat muun muassa Enon opetuksia luonnon asioista (1855–1856), Kertomus Tyrvään pitäjästä (1853) sekä Saatanto Tuonelaan eli ilmoitteita miten meikäläiset kuolleenkorjaustavat ovat muodostuneet (1861).
Warelius-palkinnon saajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1985 filosofi, akateemikko Oiva Ketonen  1986 kasvatustieteilijä, professori Urho Somerkivi  1987 biologityöryhmä Rauno Mattila, Teuvo Nyberg ja Olavi Vestelin  1988 luonnontieteilijä, professori Anto Leikola  1989 kirjallisuudentutkija, professori Kai Laitinen  1990 historiantutkija, rehtori, FT Päiviö Tommila  1991 opetusneuvos, KTM Reino Luhtala  1992 kulttuurintutkija, akateemikko Pertti Virtaranta  1993 piispa Aimo T. Nikolainen  1994 valtionarkeologi, FT C. J. Gardberg  1995 yleisen historian dosentti, FT Seppo Zetterberg  1996 suomen kielen tutkija, professori Auli Hakulinen  1997 biologi, dosentti FT Matti Leinonen  1998 historian dosentti, FT Päivi Setälä  1999 kirjailija Kai Linnilä ja taiteilijaprofessori Kaari Utrio  2000 entinen päätoimittaja Raimo Seppälä  |  2001 erikoistutkija, FM Raija Majamaa  2002 akatemiatutkija, dosentti FT Mikko S. Lehtonen  2003 tähtitieteen dosentti, FT Heikki Oja  2004 sosiologi, professori Elina Haavio-Mannila ja kouluneuvos Lauri Viljanmaa  2005 luonnontieteilijä, professori Juhani Lokki  2006 kasvatustieteilijä, professori Kari Uusikylä  2007 luomukotipuutarhuri, toimittaja Ulla Lehtonen  2008 poliittisen historian dosentti, VTT Martti Häikiö ja luokanopettaja, KM Päivi Vehmas  2009 tieto- ja tieteiskirjailija Risto Isomäki ja professori Irma Sulkunen  2010 professori Antti Eskola ja maakuntajohtaja Pertti Rajala  2011 professori Jaakko Hämeen-Anttila ja äidinkielenopettaja Leena Laulajainen  2012 erikoislääkäri Pentti Huovinen ja emeritusprofessori Heikki Ylikangas  2013 tietokirjailija Peter von Bagh ja oppikirjailija Anne-Maria Mikkola  2014 oppikirjailija Eila Hämäläinen ja tietokirjailija Tapio Markkanen  |  2015 tietokirjailija Ilkka Niiniluoto ja oppikirjailija Markku Töllinen  2016 tietokirjailija Raisa Cacciatore ja oppikirjailija Jukka Mäkinen  2017 tietokirjailija Merete Mazzarella ja oppikirjailija Titta Putus-Hilasvuori  2018 tietokirjailija Lasse Lehtinen ja tieto- ja oppikirjailija Kalevi Rikkinen  2019 historian professori emeritus, tietokirjailija Markku Kuisma ja opetusneuvos, oppikirjailija Teuvo Nyberg  2020 kirjailija Vivi-Ann Sjögren ja tähtitieteen emeritusprofessori Esko Valtaoja  2021 professori Juha Siltala ja lehtori Mervi Wäre-von Hedenberg  2022 tutkimusprofessori ja dosentti Osmo Kontula sekä kouluttaja ja stand-up-koomikko Paul Westlake  2023 Euroopan historian professori, tietokirjailija Laura Kolbe ja taidehistorioitsija, tietokirjailija Riitta Konttinen  2024 oppikirjailija Satu Arjanne ja tietokirjailija Pekka Hako  |
Lähde
Talosmeri

Talosmeri
| --- | --- |
Sijainti:  60°27′26.4″N, 21°41′22.5″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,53 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  10
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Talosmeri on saari Velkuassa Naantalissa. Saaren pinta-ala on 0,53 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on kymmenen. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 15, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Suurempia saaria Talosmeren läheisyydessä ovat eteläpuolella Vähämaa, lännessä Lailuoto, luoteessa Palva ja koillisessa Livonsaari. Talosmeren suurin pituus on noin 1,2 kilometriä.
Vähäpaasi

Vähäpaasi
| --- | --- |
Sijainti:  60°27′14.4″N, 21°46′18.6″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,09 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  1
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vähäpaasi on entisen Merimaskun kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,09 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 1. Vapaa-ajan asuntoja saarella ei ole. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Vähäpaasin suurin pituus on noin 0,45 kilometriä.
Tapaninkylän kaatopaikka

Nykyisen Hiidenkivenpuiston portti on entisen soranottoalueen ja kaatopaikan pohjoislaidalla.
Tapaninkylän kaatopaikka oli Helsingin pitäjän alueella, nykyisessä Tapaninkylässä toiminut kaatopaikka. Paikan otti käyttöön Valtionrautatiet vuonna 1903, ja se oli käytössä vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1946 tämä alue liitettiin osaksi Helsinkiä. Alue tunnetaan nykyään nimellä Hiidenkivenpuisto.
Historia

Alueen historia alkaa siitä, kun VR pakkolunasti maata Rajatien, Kotinummentien ja Vanhan Tapanilantien väliseltä alueelta soranottoa varten ratapenkereen rakentamiseksi. Vuonna 1903 Helsingin kaupunki päätti muuttaa alueen kaatopaikaksi. Paikka oli tuolloin varsin kaukana kaupungista, maaseudulla. Alueelle tuotiin jätettä myös junalla, mikä oli ainutlaatuista Suomessa. Kaatopaikalle meni oma pistoraide.
Kaatopaikalle tuotu jäte oli lähinnä talousjätettä. Aluetta ei valvottu. Vaarallisia aineita on tavattu vain vähäisiä määriä, sillä kaatopaikan käyttöaikana jäte oli pääasiassa orgaanista helposti hajoavaa jätettä, joka maatui helposti.
Asutuksen ja kauppapuutarhojen synty

Alueen läheisyyteen alkoi läheisyyteen syntyä asutusta, lähinnä puhtaanapitolaitoksen omien työntekijöiden asumuksia. Helpon lannoitusaineen saannin vuoksi läheisyyteen tuli puutarhaviljelystiloja, kauppapuutarhoja. Niitä perustettiin kaikkiaan vain noin 20, mutta ne olivat maa-alaltaan isoja. Kaatopaikka auttoi suuresti niitä, sillä jäte oli maatuvaa ja mukana oli runsaasti lantaa. Jäte ei ollut terveydelle vaarallista, joten sitä voitiin käyttää lannoitteena toisin kuin nykyajan biojätteiden multaa.
Kaatopaikan ikä oli poikkeuksellisen pitkä, yli 40 vuotta. Tämä viittaa siihen, että jäte maatui täydellisesti, ja toisaalta se on seurausta siitä, että jätettä voitiin hyötykäyttää lannoituksessa. Ilmeisesti kaatopaikkaa ei laajennettu kertaakaan, mutta nähtävästi 1940-luvulla jätteen määrä kasvoi niin, ettei kaatopaikkaa enää voitu käyttää suunnitellulla tavalla.
Kaatopaikasta Hiidenkivenpuistoksi

Nykyään kaatopaikan tilalla on Hiidenkivenpuisto eikä kaatopaikasta voi havaita mitään merkkejä maastossa.
Alueen muuttaminen puistoksi sai alkunsa vuonna 1977 hyväksytystä kaavarungosta eli yleissuunnitelmasta. Kuitenkin vielä 1980-luvun puolivälissä VR käytti aluetta romujensa varastointiin ja halusi valtaosan alueesta kaavoitettavaksi pysyvästi pistoraidetta hyödyntävien yritysten tarpeisiin ja omaan varastointikäyttöönsä. VR:n romuvaraston lisäksi alueella toimi muita romuliikkeitä ja Puukeskuksen puutavaraliike. Nykyisen Hiidenkiven peruskoulun paikalla toimi Suomen Mineraali Oy:n mineriittitehdas. Asunto- ja puistopainotteinen kaava hyväksyttiin Hiidenkiven alueelle loppuvuodesta 1988, ja Hiidenkivenpuisto rakennettiin nykyiseen laajuuteensa 1990-luvun keskivaiheilla.
Aiheesta muualla

Tapaninkylän kaatopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaatopaikkojen ympäristövaikutukset ja Helsingin entiset kaatopaikat. (Tanja Toivolan diplomityö) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lennart Simons

| Lennart Simons |
| --- | --- |
 Lennart Simons vuonna 1955.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jakob Lennart Simons
Syntynyt: 25. syyskuuta 1905 Vöyri
Kuollut: 9. joulukuuta 1986 (81 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Fysiikka ja ydinfysiikka
Jakob Lennart Simons (25. syyskuuta 1905 Vöyri – 9. joulukuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1936 Helsingin yliopistossa aiheenaan Ramanin spektroskopia ja jatkoi opintojaan Kööpenhaminassa Niels Bohrin johdolla. Hän hoiti Helsingin yliopiston fysiikan ruotsinkielistä professuuria vuodesta 1941 erikoisalanaan ydinfysiikka. Hänet kutsuttiin  Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1942 ja kunniajäseneksi vuonna 1980. Hänen ansiostaan Suomeen rakennettiin maan ensimmäinen hiukkaskiihdytin, Van de Graaff -tyyppinen lineaarikiihdytin. Simons jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1972.
Simonsin tuotantoon kuuluu mm. väitöskirja Über die Polarisation der Ramanlinien einiger organischen Substanzen ja oppikirja Fysiikka korkeakouluja varten.
Lennart Simonsin poikia ovat biokemian professori Kai Simons ja maisema-arkkitehtuurin professori Tom Simons.
Aiheesta muualla

Simons, Lennart hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Mission: Impossible – Dead Reckoning Part One

| Mission: Impossible – Dead Reckoning |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Christopher McQuarrie
Käsikirjoittaja:  Christopher McQuarrie Erik Jendresen
Tuottaja:  Christopher McQuarrie Tom Cruise
Säveltäjä:  Lorne Balfe
Kuvaaja:  Fraser Taggart
Leikkaaja:  Eddie Hamilton
Pukusuunnittelija:  Jill Taylor
Pääosat:   Tom Cruise  Hayley Atwell  Ving Rhames  Simon Pegg  Rebecca Ferguson  Vanessa Kirby  Esai Morales  Pom Klementieff 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Skydance Media
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm
Ensi-ilta:   2023-07-1212. heinäkuuta 2023 (Suomi)  
Kesto:  163 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  290 000 000 dollaria
Tuotto:  566 644 143 dollaria (koko maailma)
Katsojat:  139 822 (Suomi)
Edeltäjä:  Mission: Impossible – Fallout
Seuraaja:  Mission: Impossible – The Final Reckoning
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mission: Impossible – Dead Reckoning on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Sen ohjasi Christopher McQuarrie, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Erik Jendresenin kanssa. Elokuvan pääroolissa näyttelee Tom Cruise. Se on seitsemäs Mission: Impossible -elokuva.
Elokuvan jatko-osa, Mission: Impossible – The Final Reckoning, saa ensi-iltansa 23. toukokuuta 2025. Sen oli alun perin tarkoitus saada ensi-iltansa vuonna 2024 nimellä Mission: Impossible – Dead Reckoning Part Two, mutta vuoden 2023 Hollywoodin näyttelijöiden lakon takia ensi-iltaa siirrettiin, ja samalla ilmoitettiin elokuvan nimenvaihdoksesta. Kahdeksannen osan kuvaukset päättyivät heinäkuussa 2024. Sitä on kutsuttu yhdeksi kaikkien aikojen kalleimmista elokuvista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Cruise  | … |  Ethan Hunt   |
|  Hayley Atwell  | … |  Grace   |
|  Ving Rhames  | … |  Luther Stickell   |
|  Simon Pegg  | … |  Benjamin "Benji" Dunn   |
|  Rebecca Ferguson  | … |  Ilsa Faust   |
|  Vanessa Kirby  | … |  Alana Mitsopolis, "Valkoinen leski"   |
|  Esai Morales  | … |  Gabriel   |
|  Pom Klementieff  | … |  Paris   |
|  Mariela Garriga  | … |  Marie   |
|  Henry Czerny  | … |  Eugene Kittridge   |
|  Shea Whigham  | … |  Jasper Briggs   |
|  Cary Elwes  | … |  Denlinger   |
|  Greg Tarzan Davis  | … |  Degas   |
|  Frederick Schmidt  | … |  Zola Mitsopolis   |