stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veskunoita

| Veskunoita Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Finnvox-studiot, Helsinki
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: LP-levy (SLP 591)   C-kasetti (SLP 591)
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: jazz, funk, balladi, pop
 Kesto: 34.08
 Levy-yhtiö: Scandia-Musiikki
 Levymerkki: Scandia
Muut kannet
   Vuoden 2016 uusintapainoksen takakansi.
Vesa-Matti Loirin muut julkaisut
| 4+20 1971 | Veskunoita 1973 | Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus 1974 |
Singlet albumilta Veskunoita
 ”Roudari Roope ja Hengari Hertta” / ”Uuno Turhapuro” Julkaistu: 1973 (KS 903)
Veskunoita on suomalaisnäyttelijä Vesa-Matti Loirin kolmas studioalbumi vuodelta 1973. Albumi sisältää jazz- ja popmusiikkia Loirin tulkitsemana. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat singlenäkin julkaistut ”Roudari Roope ja Hengari Hertta” ja ”Uuno Turhapuro”.
Albumi julkaistiin Scandia-levymerkillä LP-levynä sekä C-kasettina myös Finnlevyn toimesta. Vuonna 2016 Svart Records julkaisi albumista kaksi uutta remasteroitua vinyylilevypainosta: 200 kappaleen rajoitetun painoksen oranssilla vinyylillä ja 300 kappaleen rajoitetun painoksen tavallisella, mustalla vinyylillä. Albumia ei ole julkaistu kertaakaan CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut/suomentanut Jukka Virtanen, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sovittanut Jaakko Salo.
Kappaleet > A-puoli

Roudari Roope ja Hengari Hertta – 3.03 (alkup. ”Roland the Roadie and Gerdrud the Groupie”, säv. Shel Silverstein, suom. san. Pertti Reponen)
Uuno Turhapuro – 2.58 (säv. Jaakko Salo)
Kaikessa soi blues – 3.08 (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
Rakkautta kaipaan oikeaa – 2.37 (alkup. ”I Call That True Love”, säv. Shel Silverstein)
Paulin taikakaulin – 3.08 (alkup. ”Maxwell’s Silver Hammer”, säv. Lennon – McCartney)
Totisen pojan jenkka – 3.15 (säv. ja san. Georg Malmstén)
Kappaleet > B-puoli

Kirkonkylän tanssit – 2.40 (säv. trad. (suom. kansanlaulu), san. Tatu Pekkarinen)
Anna-Maija ja Ismo – 3.23 (alkup. ”Betty And Dupree”, säv. trad.)
Jos olisit työtön mies – 2.56 (alkup. ”If I Were a Carpenter”, säv. Tim Hardin)
Häätanhu – 2.19 (säv. Viljo Luojalan-Mikkola, san. Yrjö Jylhä)
Jerikon muurit – 2.19 (alkup. ”Joshua Fought the Battle of Jericho”, säv. trad. (afroamerikkalainen spirituaali))
Eikös niin – 2.26 (alkup. ”Yes Indeed”, säv. Sy Oliver)
Kokoonpano > Muusikot

Kappaleissa ”Rakkautta kaipaan oikeaa” (4) sekä ”Anna-Maija ja Ismo” (8) soittaa tunnistamaton huuliharpisti.
Kokoonpano > Muusikot > Jaakko Salon orkesteri

Vesa-Matti Loiri – laulu, tarinointi (2), huilu (3, 7, 11)
Jaakko Salo – orkesterin johto, piano (1, 3, 5-7, 10-12), kosketinsoittimet (2)
Monica Aspelund – taustalaulu (2)
Kari Fall – taustalaulu (1, 4-5, 11-12)
Kalle Fält – taustalaulu (1)
Marjukka Gustafsson – taustalaulu (11)
Maija Hapuoja – taustalaulu (2, 11-12)
Kai Lind – taustalaulu(4-5, 11-12)
Martti Metsäketo – taustalaulu (12)
Marjukka Riihimäki - taustalaulu (12)
Irma Tapio – taustalaulu (2, 11-12)
Esa Katajavuori – urut (12)
Aaro Kurkela – harmonikka (6)
Heikki Laurila – kitarat (1-9, 10-12); sähkökitarat (1-9, 11-12), akustinen kitara (10), mandoliini (10)
Raimo Sarkio – kitarat (1, 6-7, 12)
Eero Lupari – kitarat (3-4, 5, 11); soolokitara (5)
Nono Söderberg – sähkökitara (10)
Jari Lappalainen – mandoliini (4)
Erkki Seppä – bassokitara (1-3, 5-10, 12)
Ilkka Willman – bassokitara (4, 11)
Armi Ikkala – viulut (2)
Rauno Salminen – viulut (2)
Ahti Pilvi – alttoviulu (2)
Emil Karppinen – sello (2)
Juhani Aalto – pasuunat (8-9)
Seppo Peltola – pasuunat (8-9)
Kaj Backlund – trumpetit (8-9)
Ossi Runne – trumpetit (8-9)
Antero Kasper – käyrätorvi (10)
Juhani Aaltonen – huilut (8-9); alttohuilu (9), saksofonit (8-9)
Unto Haapa-aho – huilut (8), saksofonit (8), bassoklarinetti (9)
Seppo Rannikko – huilut (8), saksofonit (8-9)
Reijo Lehtovirta – saksofonit (3, 5, 8-9); alttosaksofonit (3), sopraanosaksofonit (5), huilut (8)
Juhani Tapaninen – fagotti (5)
Ilpo Kallio – rummut (1-3, 5-9, 12), lyömäsoittimet(8-9)
Esko Rosnell – rummut (4, 10-11), tamburiini (11)
Kokoonpano > Tuotanto

Jaakko Salo – tuotanto ja orkesterin johto
Jouko Ahera – äänitys (Finnvox-studiot, Helsinki)
Foto Rautavuori – valokuvat
Orgone Studios – vuoden 2016 uusintajulkaisun vinyylimasterointi (2015)
Ville Valavuo – uusintajulkaisun ulkoasu
Aiheesta muualla

Albumi Suomen äänitetietokannassa
Rimpivihvilä

| Rimpivihvilä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus
Laji::  stygius
Kaksiosainen nimi
 Juncus stygius  L. 
Katso myös
   Rimpivihvilä Wikispeciesissä   Rimpivihvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rimpivihvilä (Juncus stygius) on hetteiköissä ja keski- ja runsasravinteisilla rimpisoilla kasvava vihviläkasvi.
Ulkonäkö ja koko

Kasvi on monivuotinen ja se kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Kasvin varsi on pysty sekä monesti lehdekäs ja punertavansävyinen. Rimpivihvilän juurakko on vaakasuora ja lyhyt. Kasvin lehdissä ei ole ruotia, ja ne ovat tupellisia. Lehtitupet ovat avoimia. Rimpivihvilän lehdet ovat muodoltaan liereitä ja ohuita. Useasti kasvin kukinto on 1–2- tai 3–4-sykeröinen. Sykeröt puolestaan ovat 1–3-kukkaisia. Rimpivihvilän kukat ovat kaksineuvoisia, pienikokoisia, vaaleanruskeita ja säteittäisiä. Kasvi kukkii vyöhykkeillä VI–VII keskikesällä. Rimpivihvilän emin luotti on muodoltaan kolmiliuskainen ja heteitä on kuusi kappaletta. Kasvi on tuulipölytteinen. Kasvin hedelmä on 5–5,6 millimetriä pitkä monisiemeninen kota. Kota on muodoltaan kolmisärmäinen, tylppäkärkinen, vaaleanruskea ja luumunmuotoinen.
Levinneisyys

Rimpivihvilä on Suomessa yleinen Pohjois-Suomessa Kainuun ja Keski-Pohjanmaan alueille saakka. Etelä-Suomessa se on harvinaistunut.
Verta käsissämme

| Verta käsissämme |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  William Markus
Käsikirjoittaja:  Volodja Semitjov
Perustuu:  Mika Waltarin pienoisromaaniin "Ei koskaan huomispäivää!" (romaani,1942); ilmestyi ensin "Kevät uuden maailmansodan varjossa" -nimisenä jatkokertomuksena Kuva-lehdessä 2/1942-11/1942.
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Einar Englund
Kuvaaja:  Kauno Laine
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Pääosat:  Elina Pohjanpää Jussi Jurkka Tauno Palo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF
Ensi-ilta:  21. marraskuuta 1958
Kesto:  82 min
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verta käsissämme on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu Mika Waltarin pienoisromaaniin Ei koskaan huomispäivää. Elokuvan ohjasi William Markus. Käsikirjoituksesta vastasi Volodja Semitjov. Tuottajana toimi Toivo Särkkä.
Näyttelijät

Elina Pohjanpää - Astrid Bergas
Jussi Jurkka - Viktor Aaltona
Tauno Palo - Rolf Bergas
Pentti Siimes - Raul Bergas
Leo Riuttu - tohtori Linnamo
Kaarlo Halttunen - Toivo Hietari
Tarmo Manni - runoilja Peter
Mikko Niskanen - taiteilija
Toivo Mäkelä - hovimestari
Paavo Hukkinen - tarjoilija
Tauno Söder - mies konttorissa
Anu Kilpiö - sairaanhoitaja
Kaarlo Wilska - sotavanki
Maija-Liisa Pohjola - vaimo asemalla
Alice Lyly - äiti asemalla
Annikki Linnoila - vaimo asemalla
Sointu Kouvo - nainen asemalla
Matti Lehtelä - sotamies asemalla
Kauko Vuorensola - sotamies asemalla
Uljas Kandolin - sotamies asemalla
Vilho Ruuskanen - Antti
Varma Lahtinen - Antin vaimo
Valle Vanhatalo - vankikarkuri
Irja Rannikko - nainen ruumiin katkopaikalla
Kyösti Erämaa - mies ruumiin kätköpaikalla
Kaisu Leppänen - Aaltonan naapuri
Pertti Åkerberg - yliajettu poika
Juoni

Kymmenen vuoden sotavankeudesta palaava kapteeni Viktor Aaltona (Jussi Jurkka) saa työpaikan vanhan aseveljen ja ystävänsä Rolf Bergasin (Tauno Palo) yhtiöstä ja tutustuu myös tämän Astrid-vaimoon (Elina Pohjanpää). Bergas palkkaa Aaltonan suuryhtiönsä palvelukseen suhdannetarkkailijaksi. Viktor ja Astrid aloittavat salasuhteen ja viettävät romanttisen viikon maalla, josta palatessaan he ajavat vahingossa autolla pienen pojan päälle. He kätkevät pojan ruumiin metsään. Kun uutinen lapsen surmasta leviää sanomalehtiin, Viktorin ja Astridin syyllisyydentunne kasvaa kasvamistaan.
Sensuurikohu

Valtion elokuvatarkastamo kielsi jännityselokuvan ensin kokonaan ja vain pari tuntia ennen ensi-iltaa. Ilta-Sanomat otsikoi Waltarin tyrmistyksestä. "Noin vuosi sitten ei filmisensuurilla olisi ollut sanaakaan leikattavana. Olosuhteet ovat muuttuneet. Muistelmakirjat ym. ovat herättäneet ärtymystä", sanoi Waltari.
Elokuvatarkastamon asiantuntijoina toimivat ylipoliisipäällikkö Fjalar Larva, sekä asiantuntijat Kaarlo Leinonen ja Arno Linnoila. Mika Waltari arvosteli elokuvatarkastamon päätöstä, hänen mielestään elokuvan moraali oli vedenpitävä.
Elokuvatarkastoman täyskiellon ympärillä vallitsi syvä epätietoisuus. Syitä näytti olevan kaksi. Ensimmäinen oli takaa-ajokohtaus, jossa poliisi ampuu pakenevaa vankia. Toinen oli ajokohtaus, jossa Victor Aaltona ajaa autollaan pikkupojan yli ja kätkee ruumiin metsään peittääkseen tekonsa.
"Valtion elokuvatarkastamon viime perjantaina juuri elokuvan ensi-illan kynnyksellä tekemä kielteinen päätös on herättänyt runsaasti kyselyjä, minkä vuoksi filmi kiellettiin. Tarkastamo piti hyvien tapojen vastaisena kohtausta, jossa filmin päähenkilö ajettuaan autolla pikkupojan yli kantoi tämän ruumiin metsään peittääkseen tekonsa. Tarkastamo katsoi tämän kohtauksen olevan huonona esimerkkinä, koska nykyisin tapahtuu vastaavanlaisia rikoksen peittämisyrityksiä tuon tuostakin maanteillämme. Ulkopolitiikalla ei elokuvan kieltämisessä ollut minkäänlaista osaa." (Uusi Suomi, 18.6.1958)
Elokuvan ulkopoliittinen osuus perustui siihen, että elokuvassa näytettiin neuvostosotilaiden ottavan suomalaisia sotilaita vangiksi toisen maailmansodan aikana. Suomalaiset sotilaat vietiin vankileirille. Kiellon syyksi ajateltiin yleisesti sotavankeusjaksoon liittyviä poliittisia syitä.
Elokuvatarkastamo joutui perääntymään suuren lehdistökohun seurauksena. Elokuva sai ensi-illan neljä päivää myöhemmin.
Sensuurikohu toi elokuvalle runsaasti huomiota ja sensuurikohua hyödynnettiin, koska elokuvaa markkinoitiin "vain 7 sekuntia lyhennetty” -lauseella.
Suosio

Elokuva sai hyvän vastaanoton aikalaiskriitikoilta. ”Verta käsissämme on tyypillinen näyte siitä, miten hieno romaani sellaisenaan ei sovellu filmattavaksi, vaan vaatii elokuvan vaatimusten mukaisen käsittelyn”, Aamulehden Olavi Veistäjä kirjoitti.
MTV esitti elokuvan tv-ensi-illan 13.11.1965. Elokuva keräsi 860 000 katsojaa.
Robert Hirschfeld

Robert Hirschfeld (8. kesäkuuta 1942 – 4. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten konstaapeli Leo Schnitzin näyttelemisestä Hill Street Bluesissa vuosina 1981–1985. Hän esiintyi myös elokuvissa Cradle Will Rock (1999) ja Escape from Alcatraz (1979).
Aiheesta muualla

Robert Hirschfeld Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rautamies (vuoden 1994 animaatiosarja)

| Rautamies> Iron Man |
| --- | --- |
 Rautamies-animaatiosarjan alkulogo.
Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  21 min
Pääosissa:  Robert Hays John Reilly Jennifer Hale Ed Gilbert Katherine Moffat Jim Cummings
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   Syndikointi  UPN Kids  MTV3
Esitetty:  24. syyskuuta 1994 – 24. helmikuuta 1996 (Yhdysvallat)
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuottaja(t):  Glen Hill  Tom Tataranowicz (2. kausi)
Vastaava(t) tuottaja(t):  Avi Arad Stan Lee Rick Ungar
Ohjaaja(t):  Dan Thompson Bob Arkwright Richard Trueblood
Käsikirjoittaja(t):  Ron Friedman Greg Johnson Francis Moss Douglas Booth Steve Hayes Stan Lee Len Uhley Ted Pederson Len Wein Jan Strnad Brooks Wachtel Steve Cuden Adam Gilad
Tuotantoyhtiö(t):  Marvel Enterprises Marvel Productions New World Television TMS Entertainment
Aiheesta muualla
IMDb 
Rautamies (engl. Iron Man) on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka alkoi 24. syyskuuta 1994. Sarjaa ei varsinaisesti esitetty tietyllä kanavalla vaan sitä esitettiin Syndikoinnin kautta. Sarja perustui Marvel Comicsin sankariin Rautamieheen, joka kertoo Tony Stark nimisestä miljonääristä ja tehtailijasta, jota pakotetaan tekemään teräshaarniska, jolla Mandariini voisi valloittaa maailman. Stark kuitenkin hyökkää Mandariinin kimppuun saatuaan haarniskan valmiiksi, tämän myötä Tony Starkista tulee Rautamies.
Sarja kesti kahden tuotantokauden verran vuoteen 1996 asti. Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuonna 1998. Yhdysvalloissa sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai paljon kritiikkiä, joka kohdistui lähinnä Ron Friedmaniin, joka käsikirjoitti kaikki ensimmäisen kauden jaksot. Toiselle tuotantokadelle tehtiin merkittäviä muutoksia ja sarja sai aivan toisenlaisen kokonaisuuden.
Sarjan kulku

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitteli tehtaan omistaja Tony Starkin, joka taisteli Rautamiehenä Mandariinia ja hänen kätyreitään vastaan, jotka yrittivät kaikin keinoin valloittaa maailman. Sarjassa Mandariini haluaa varastaa Starkin teknologiaa ja Rautamiehen asun, ja hän lähettää erilaisia vihollisia Rautamiehen ja Starkin perään. Rautamiehen apuna puolestaan on ajoittain muita sankareita, kuten Sotakone, Hämähäkkinainen ja Haukansilmä.
Ensimmäinen tuotantokausi käsittää suurimmaksi osaksi yksittäisiä jaksoja, jotka eivät mitenkään viittaa tuleviin tai edellisiin jaksoihin. Rautamiehen jaksot kuten "The Grim Reaper Wears a Teflon Coat" ja "Rejoice! I am Ultimo, Thy Deliverer" olivat otsikoiltaan samoja joita Stan Lee käytti 1960-luvun sarjakuvissa, mutta sarjan käsikirjoittaja Ron Friedman muutti tarinoita huomattavasti, toisin kuin muissa Marveliin perustuvissa animaatiosarjoissa. Lähimmäksi sarjakuvalle uskollisena pysyi kaksiosainen jakso "Origin of Iron Man".
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Hays  | … |  Rautamies/Tony Stark   |
|  James Avery  | … |  Sotakone/Jim Rhodes (1. kausi)   |
|  Dorian Harewood  | … |  Sotakone/Jim Rhodes (1995-1996), Musta Ruoska   |
|  Jim Cummings  | … |  MODOK, Sotakone/Jim Rhodes (1995)   |
|  Ed Gilbert  | … |  Mandariini (1. kausi), Harmaa Kalma   |
|  Robert Ito  | … |  Mandariini (2. kausi)   |
|  Casey Defranco  | … |  Hämähäkkinainen/Julia Carpenter (1. kausi)   |
|  Jennifer Hale  | … |  Hämähäkkinainen/Julia Carpenter (2. kausi)   |
|  John Reilly  | … |  Haukansilmä   |
|  Katherine Moffat  | … |  Wanda/Purppuranoita   |
|  Linda Holdahl  | … |  Hypnotia   |
|  Charles Howerton  | … |  Klaw   |
|  Tom Kane  | … |  HOMER   |
|  James Warwick  | … |  Century   |
|  Tony Steedman  | … |  Justin Hammer   |
|  Ron Perlman  | … |  Hulk/Bruce Banner   |
Jaksot > 1. kausi

And the Sea Shall Give Up Its Dead
Rejoice! I am Ultimo, Thy Deliverer
Data In, Chaos Out
Silence My Companion, Death My Destination
The Grim Reaper Wears a Teflon Coat
Enemy Without, Enemy Within
Origin of the Mandarin
The Defection of Hawkeye
Iron Man to the Second Power, osa 1
Iron Man to the Second Power, osa 2
Origin of Iron Man, osa 1
Origin of Iron Man, osa 2
The Wedding of Iron Man
Jaksot > 2. kausi

The Beast Within
Fire and Rain
Cell of Iron
Not Far From the Tree
Beauty Knows No Pain
Iron Man, On the Inside
Distant Boundaries
The Armor Wars, osa 1
The Armor Wars, osa 2
Empowered
Hulk Buster
Hands of the Mandarin, osa 1
Hands of the Mandarin, osa 2
Mandariini Rautamiehen animaatiosarjasta.
Wadia Sabra

Wadia Sabra
Wadia Sabra (arab. وديع صبرا‎; 23. helmikuuta 1876 Ain el Jdideh – 11. huhtikuuta 1952 Beyrouth) oli libanonilainen säveltäjä, pianisti ja musiikkitieteilijä. Hän sävelsi länsimaistyylistä taidemusiikkia, johon oli lisätty orientaalisen musiikin sävyjä.
Sabra oli 16-vuotias saadessaan stipendin Pariisin konservatoriossa suoritettavia musiikin opintoja varten. Hänestä tuli Pariisin konservatorion kaikkien aikojen ensimmäinen libanonilainen opiskelija. Vuonna 1910 Sabra avasi Libanonin ensimmäisen konservatorion; se tunnettiin alun perin nimellä Dar Al Mousica, mutta sen asema kansallisena musiikkikonservatoriona (Conservatoire Libanais) virallistettiin 1920-luvulla. Vuonna 1927 Sabra sävelsi musiikin Libanonin kansallislauluun Kulluna lil-watan lil-ula lil-alam. Samana vuonna hän sävelsi ensimmäisen arabiankielisen oopperan. Sen nimi on käännetty englannin kielelle muotoon The Two Kings. Tämän teoksen lisäksi Sabra sävelsi kaksi muuta oopperaa: ranskankieliset oopperat Les Bergers de Canaan (1917) ja L'Émigré (1931). Sabran oopperat esitettiin Libanonissa moneen otteeseen. Niiden lisäksi hän sävelsi muun muassa operetteja ja pianokappaleita.
Ottomaanivalta päättyi Libanonissa vuonna 1918, joten Sabra oli mukana vaikuttamassa musiikillaan nuoren valtion identiteetin rakentamiseen. Häntä pidetäänkin Libanonin klassisen musiikkielämän perustajahahmona. Hän johti perustamaansa konservatoriota kuolemaansa saakka. Vuonna 2016 Sabran suku lahjoitti säveltäjän arkiston Centre du Patrimoine Musical Libanais'lle (CPML). CPML palkkasi baritoni Fady Jeanbartin tutkimaan arkistoa ja laatimaan ensimmäisen nykyaikaisen edition Sabran musiikista. Jeanbart on myös itse esittänyt Sabran musiikkia.
Sabra oli naimisissa Adèle Miskin kanssa.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Wadih al-Safi

Wadih al-Safi
Wadih al-Safi (arab. وديع الصافي‎, Wadī‘ aṣ-Ṣāfī; myös Wadih Francis; 1. marraskuuta 1921 Niha – 11. lokakuuta 2013) oli libanonilainen laulaja-lauluntekijä, udinsoittaja ja näyttelijä.
Al-Safi sai ensimmäisen kerran julkisuutta sijoittuessaan vuonna 1938 ensimmäiseksi neljän- tai viidenkymmenen osallistujan joukossa radioaseman sponsoroimassa laulukilpailussa. Hän matkusti vuonna 1947 Brasiliaan, jossa vietti kolmen vuoden ajan esiintyen maan libanonilaistaustaiselle yhteisölle. Al-Safi palasi Libanoniin vuonna 1950 ja kiinnitti huomionsa maansa kansanmusiikkiperinteisiin. Hän tuli tunnetuksi libanonilaisen kansanmusiikin modernisoidun muodon kehittämisestä. Hän oli johtohahmo liikkeessä, joka teki libanonilaisesta musiikista suosittua koko arabimaailmassa. Al-Safi tunnettiin myös libanonilaisen ja muun arabirunouden (kuten zajalin) laulamisesta. Hänen esittämiään lauluja oli kaikkiaan noin 3 000. Al-Safi kiersi urallaan laajalti kansainvälisesti ja lauloi arabian lisäksi myös ranskan, brasilianportugalin ja italian kielillä. Hän sai kunniatohtorin arvon Kaslikin Pyhän Hengen yliopistosta.
Al-Safi oli kristitty. Hän oli poikansa Tonyn kotona Mansouriehissa sairastuessaan perjantaina 11. lokakuuta 2013 ja joutui sairaalaan, jossa kuoli. Libanonin virallinen uutistoimisto ilmoitti, että al-Safin hautajaiset pidettäisiin maanantai-iltapäivänä Pyhän Yrjön maroniittikatedraalissa Beirutin keskustassa. Kuukausia aiemmin laulaja oli joutunut sairaalaan kärsittyään luunmurtumista ja keuhkojen turvotuksesta, joka oli vaikuttanut sydämeen. Syyskuussa 2012 useat tiedotusvälineet olivat ilmoittaneet laulajan terveydentilan huomattavasti heikentyneen jalan murtumisen takia tehdyn leikkauksen jälkeen. Libanonin presidentti Michel Suleiman luonnehti al-Safin kuolemaa suureksi menetykseksi Libanonin kansanmusiikille.
Aiheesta muualla

Wadih al-Safi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rockin’ in the Free World

| ”Rockin’ in the Free World” Neil Young |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Freedom
 Julkaistu: 14. marraskuuta 1989
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tekijä(t): Neil Young, Frank Sampedro
 Tuottaja(t): Neil Young, Niko Bolas
 Tyylilaji: hard rock, heartland rock
 Levy-yhtiö: Reprise
Rockin’ in the Free World on kanadalaisen rock-muusikon Neil Youngin tunnetuimpia kappaleita. Se oli Youngin suurin hitti 1980-luvulla jatkaen hänen edellisinä vuosikymmeninä syntynyttä kaupallista mainettaan. Kappale julkaistiin vuonna 1989 albumilla Freedom sekä akustisena konserttitaltiointina että sähköisenä studioversiona.
Kappaleen sanoituksessa viitataan Yhdysvaltain syrjäytyneen väestönosan olosuhteisiin. Monet kuuntelijat tulkitsivat Neil Youngin palanneen vasemmistolaiseen kantaaottavuuteen hänen esitettyään reaganilaisia näkemyksiä pitkin 1980-lukua.
Hector teki kappaleeseen suomenkielisen tekstin nimellä ”Vapaa maailma kun bailaa”, mutta ei saanut levytysoikeutta ja on esittänyt kappaletta vain keikoillaan.
Kappaleen editoitu versio soitettiin Michael Mooren elokuvan Fahrenheit 9/11 lopputeksteissä.
Kappaleet

Rockin’ in the Free World (Edit) – 3.40
Rockin’ in the Free World (Live LP) – 3.40
Aiheesta muualla

Discogs
Viheltäjäsammakot

| Viheltäjäsammakot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot Anura
Alalahko::  Neobatrachia
Heimo::  Viheltäjäsammakot Leptodactylidae  Werner, 1896
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viheltäjäsammakot (Leptodactylidae) on sammakoiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluu neljä alaheimoa: Ceratophryinae, Hylodinae,
Leptodactylinae ja Telmatobiinae.
Ulkonäkö ja koko

Täysikasvuisen yksilön pituus on 1-25 cm. Viheltäjäsammakot on varsin monimuotoinen heimo.
Levinneisyys ja elinympäristö

Heimon lajeja tavataan enimmäkseen trooppisessa Amerikassa. Viheltäjäsammakoita esiintyy sekä vedessä, maalla että puissa.
Sukuja

Adenomera
Ceratophrys
Crossodactylodes
Eleutherodactylus
Engystomops
Leptodactylus
Physaleamus
Pleurolema
Pseudopaludicola
Telmatobius
Aiheesta muualla

http://amphibiaweb.org/lists/Leptodactylidae.shtml (englanniksi)
http://www.britannica.com/EBchecked/topic/336918/Leptodactylidae (englanniksi)
Ventotene

| Ventotene |
| --- | --- |
 Ventotene mereltä nähtynä
  
Maantiede
Sijainti:  40°47′51″N, 13°25′48″E
Saariryhmä:  Pontiset saaret
Merialue:  Välimeri
Vesialue:  Tyrrhenanmeri
Pinta-ala:  2  km²
Valtio
Valtio:  Italia
Maakunta:  Latina
Alue:  Latium
Kunta:  Ventotene
Väestö
Väkiluku:  736
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ventotene (ital. Isola di Ventotene) on Tyrrhenanmerellä sijaitseva saari Italian länsirannikolla. Ventotene kuuluu samaan saariryhmään Ponzan, Palmarolan, Gavin, Zannonen saarten kanssa, jotka sijaitsevat kauempana lännessä. Yhdessä muutaman kilometrin päässä olevan Santo Stefanon saaren kanssa saaret muodostavat Ventotenen kunnan. Saarelta on ympärivuotinen lauttayhteys mantereelle Formian kaupunkiin. Kesän sesonkiaikana lauttayhteys on myös Napoliin ja Ponzalle. Ventotene on erityisesti italialaisten turistien suosiossa.
Maantiede

Ventotenen saari on muodostunut sammuneen tulivuoren päälle. Saari on noin 2,8 km pitkä, leveimmillään 800 metriä ja korkein kohta on 139 metriä. Ventotene on noin 54 kilometriä länteen mantereesta.
Historia

Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä Pandateria tai Pandataria. Ensimmäiset jäljet asutuksesta ovat pronssikaudelta Roomalaiset kuitenkin aloittivat laajamittaisen rakentamisen saarella. Roomalaiset hakkauttivat sataman ja Augustuksen hallituskauden alussa saarelle rakennettiin huviloita. Augustus itse rakennutti saaren pohjoisosaan huvilan, jonka rauniot ovat vieläkin nähtävillä. Saaresta kuitenkin tuli tunnettu keisariperheen naisten karkotuspaikkana. Ensimmäisenä saarelle karkotettiin Augustuksen tytär Julia vuonna 2 eaa. Muita saarelle karkotettuja oli muun muassa Agrippina maior ja Claudia Octavia, jotka kuolivat saarella. Roomalaisten jälkeen saarella asuttiin satunnaisemmin, kunnes 1700-luvulla rakennettiin uusi kylä asutuskeskukseksi. Tältä ajalta olevia rakennuksia ovat saaren kirkko ja Santo Stefanon saarelle rakennettu vankila, joka oli toiminnassa vuoteen 1965 asti. Fasistihallinnon aikana Ventotenestä tuli karkotuspaikka poliittisille vangeille. Ollessaan vangittuna saarella Altiero Spinelli laati vuonna 1941 Ventotenen manifestin.