stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahvenanmaan politiikka
Ahvenanmaan itsenäisyyskysymys

Ahvenanmaan itsenäisyyttä ajaa maakunnan sisällä toimiva Ahvenanmaan tulevaisuus -puolue. Ålandstidningenin 2006 tekemän kyselyn mukaan kuitenkin vain pieni osa saarelaisista haluaa Ahvenanmaan itsenäistyvän. Itsehallinnon lisääminen ja pitäminen ennallaan ovat yhtä suosittuja mielipiteitä.
Ahvenanmaan maakuntapäivien istunto vuonna 2010.
Ahvenanmaan kunnat. Ahvenanmaan kuntajako, kunnallisvaalit, kuntien hallinto ja viranhaltijat kuuluvat maakunnan omaan lainsäädäntävaltaan.
Postikonttori Maarianhaminassa. Posten Åland on maakuntahallituksen alainen liikelaitos.
Rajakyltti Ahvenanmaalla.
Bomarsundin pommitus. Kivipiirros vuodelta 1854. Krimin sodan päätyttyä vuonna 1856 Ahvenanmaa on ollut demilitarisoitu.
Venäjän Maarianhaminan-konsulaatti, joka valvoo Ahvenanmaan demilitarisointia.
Algot Johansson

Erik Ivar Algot Johansson (11. lokakuuta 1898 Hammarland – 11. helmikuuta 1986 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen laivanvarustaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1958. Hän oli perustamansa Sally-varustamon toimitusjohtaja 1937–1974.
Hänen poikansa Sven-Erik Johansson jatkoi isänsä jälkeen Sallyn toimitusjohtajana vuonna 1976.
Kirjallisuutta

Hasse Svensson, Algot: en obändig ålänning, Abacus, 1998 ISBN 952-5064-11-5
Ann-Gerd Steinby, Lars-Erik Eriksson, Rederiaktiebolaget Sally - en 50-årig åländsk redarsaga, Veronika Häggblom, Mariehamn 2015, ISBN 978-952-93-6519-7
Aiheesta muualla

Kauppaneuvos Algot Johansson (1898–1986). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)
Algot Johansson (1898–1986) – unohtumaton legenda, Voima ja Käyttö 7–8 / 2012 s. 24–27
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Talousvaikuttajat  Uppslagsverket Finland
Johan Jauhiainen

Johan Benjamin Jauhiainen (31. heinäkuuta 1895 Pielavesi – 30. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Paavo Jauhiainen ja Hilda Laitinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Saima Johanna Vihosen kanssa.
Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Haminan yhteiskoulussa vuonna 1923. Taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1927 ja kaasusuojelukurssin vuonna 1928 sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkäriaika

Tämä pielavetinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 27. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi).
Kursseilta hänet komennettiin Suomeen 2. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityllä. Suomeen hän saapui 8. joulukuuta 1917 ja rantautui Apuskäriin Merikarvialle, mistä hänet komennettiin Kajaaniin harjoittamaan paikallisia suojeluskuntajoukkoja.
Suomen sisällissota

Suomen sisällissotaan hän osallistui ensin Kajaanin sissirykmentin 1. komppanian konekivääriosaston johtajana ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 1. pataljoonan konekiväärikomppanian päällikkönä. Hän otti osaa Kuopion, Mäntyharjun, Varkauden ja Mouhun taisteluihin sekä Viipurin ja Haminan valloituksiin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen komppanianpäällikkönä Pohjois-Savon rykmentissä, mistä sittemmin muodostettiin Helsingin vartiopataljoona. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, minkä nimeksi myöhemmin tuli Viipurin rykmentti, missä hänet sijoitettiin ensin 2. konekiväärikomppanian päälliköksi ja 1. marraskuuta 1922 alkaen ase- ja konekivääriupseeriksi ja edelleen 8. lokakuuta 1924 alkaen 5. komppanian ja 1. syyskuuta 1925 alkaen 4. komppanian päälliköksi. Aliupseerikoulun johtajana hän toimi vuosina 1926–1928 ja 1933–1934 sekä vuonna 1935. Haminan varuskunnan komendanttina hän toimi vuosina 1922–1924. Viipurin rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä hän toimi vuonna 1928 ja varapuheenjohtajana vuosina 1934 ja 1936.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 35:n (JR 35) 2. pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Kollaalla ja Laatokan pohjoispuolella sekä Pitkärannassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin pataljoonan komentajaksi 8. Prikaatiin. Hän toimi myös Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajana. Jatkosotaan hän osallistui pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 51:n 3. pataljoonassa, jossa joukossa osallistui taisteluihin Pälkjärvellä, Hämeenkoskella, Multamäellä ja Sortavalassa sekä Syvärinniskalla Itä-Karjalassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 1:een, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna toimistopäälliköksi Päämajan Huolto-osastolle, jonka lähettämänä hän oli vuonna 1944 komennuksella Saksassa.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi samoissa tehtävissä ja erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja siirtyi Oy Veikkaus Ab: palvelukseen, missä työssä olikin aina vuoteen 1959 saakka. Vuodesta 1950 hän toimi kyseisen yrityksen Seinäjoen piirikonttorin johtajana. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 12. maaliskuuta 1918  Luutnantti 25. kesäkuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1923  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1944 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis
Aselaiva S/S Equity
Japanin kirjallisuus

Japanilaisella kirjallisuudella on pitkät perinteet. Vanhin säilynyt japaniksi kirjoitettu teos on Kojiki (712). Ensimmäinen hiraganalla kirjoitettu säilynyt kirja on Ki no Tsurayukin Tosa nikki (935).
Japanin kirjallisuus nousi kukoistukseensa Murasaki Shikibun 1000-luvulla kirjoittaman Genjin tarinan myötä. Kirjaa on sanottu maailman ensimmäiseksi romaaniksi. Japanilaisen runouden tunnetuimpia muotoja ovat määrämuotoiset tanka (短歌) ja haiku (俳句).
Nobelin kirjallisuuspalkinto on mennyt kaksi kertaa Japaniin, ensi kerran vuonna 1968, jolloin palkinnon sai Yasunari Kawabata. Vuonna 1994 palkinnon sai Kenzaburō Ōe.
Nara-kausi (710–794)

Vanhin säilynyt japaniksi kirjoitettu teos on Kojiki (712), sitä seurasivat historiateos Nihonshoki (720) ja runokokoelma Kymmenentuhannen lehden kokoelma (Man’yōshū, 759).
Teoksissa on käytetty vain kiinalaisia merkkejä ideografisesti, foneettisesti ja muilla tavoilla sovitettuna japanin kielioppiin.
Heian-kausi (794–1185)

Heian-kautta pidetään Japanin keisarillisen hovin huippukautena, ja se muistetaan taiteen, erityisesti runouden ja kirjallisuuden, kehityksestä. Ensimmäinen hiraganalla kirjoitettu säilynyt kirja on Ki no Tsurayukin Tosa nikki (935). Japanin kirjallisuus nousi kukoistukseensa Murasaki Shikibun 1000-luvulla kirjoittaman Genjin tarinan (Genji monogatari) myötä. Kirjaa on sanottu maailman ensimmäiseksi romaaniksi. Muita huomattavia teoksia olivat runokokoelma Kokin-wakashū (905) ja Sei Shōnagon Makura no sōshi (1002), joka kertoi elämästä keisarin hovissa.
Kamakura-kausi, Muromachi-kausi ja Azuchi-Momoyama-kausi (1185–1600)

Kamakura-kausi, Muromachi-kausi ja Azuchi-Momoyama-kausi olivat feodaalista aikaa, jonka kirjallisuudelle oli luonteenomaista hallitsevan sotilasluokan nousuun ja zenbuddhismiin liittyvien runojen ja tarinoiden esilletulo. Heike monogatari (1371) on eeppinen teos Minamoto- ja Taira-klaanien kamppailusta. Muita senaikaisia tärkeitä teoksia olivat Kamo no Chōmein eli Ren'inin Merkintöjä ruohomajasta (Hōjōki, 1212) ja Yoshida Kenkōn Joutilaan mietteitä (Tsurezuregusa, 1331).
Edo-kausi (1600–1868)

Edo-kaudella kehittyi yksi nykyisistä dramaattisen näytelmätaiteen muodoista – kabuki-teatteri. Vaikutteita haettiin paljon kiinalaisesta kirjallisuudesta. Kyokutei Bakin kirjoitti historiallisen rakkausromaanin Nansō Satomi Hakkenden (1842).
Meiji-kaudesta eteenpäin (1868–)

Japanin avautuminen ulkomaailmalle aloitti eurooppalaisen kirjallisuuden vaikutuksen japanilaisen kirjallisuuden kehitykseen. Tärkeimpiä kirjailijoita sotaa edeltävältä ajalta olivat Shimazaki Toson, Mori Ōgai, Natsume Sōseki ja Ryunosuke Akutagawa. Japanin tappio toisessa maailmansodassa vaikutti kirjallisuuteen, synnyttäen tarinoita erakoitumisesta, tappiosta ja elämän tarkoituksesta. 1970- ja 1980-luvun teokset käsittelivät yhteiskunnallisia asioita. Nykykirjailijoista tunnetuimpia lienevät nobelisti Kenzaburō Ōe esimerkiksi M/T ja kertomus Metsän ihmeestä (M/T to mori no fushigi no monogatari, 1986) ja Banana Yoshimoto esimerkiksi Kitchen (1988).
Mangan eli japanilaisen sarjakuvan esiinnousu 1980-luvulla on vaikuttanut kirjallisuuden kehitykseen. 1990-luvun menestyskirjoista Ring ja Battle Royale on myös filmatisoitu.
1920-luvulta lähtien Japanin kirjallisuudessa ovat olleet enemmän tai vähemmän suosittuja historiallisen fiktion piiriin kuuluvat teokset, ja maassa kulutetaankin genreä huomattavasti enemmän kuin monissa muissa maissa. Tästä hyvänä esimerkkinä toimii Sōhachi Yamaokan Tokugawa Ieyasu -sarja (1950–1967), jota myytiin vuoteen 1965 mennessä yli kymmenen miljoonaa nidettä.
Merkittäviä kirjailijoita ja teoksia

Kymmenentuhannen lehden kokoelma (Man’yyōshū, 759)
Kokin Wakashū (905)
Murasaki Shikibu (noin 973 – noin 1025): Genjin tarina (Genji monogatari)
Sei Shōnagon (966(?)–1025(?)): Makura no sōshi
Yoshida Kenkō (noin 1283–1352): Joutilaan mietteitä (Tsurezuregusa)
Heike monogatari (1371)
Ihara Saikaku (1642–1693): Viisi naista jotka rakastivat rakkautta (Kōshoku gonin onna)
Matsuo Bashō (1644–1694)
Kyokutei Bakin (1767–1848): Nansō Satomi Hakkenden
Merkittäviä kirjailijoita ja teoksia > Nykyaika

Mori Ōgai (1862–1922): Villihanhet (Gan), Tanssijatar (Maihime)
Koyo Ozaki (1867–1903)
Natsume Sōseki (1867–1916): Kokoro
Kyoka Izumi (1873–1939)
Yonejiro Noguchi (1875–1947)
Naoya Shiga (1883–1971)
Takuboku Ishikawa (1886–1912)
Junichiro Tanizaki (1886–1965)
Ryunosuke Akutagawa (1892–1927)
Yoshikawa Eiji (1892–1962)
Mitsuharu Kaneko (1895–1975)
Kenji Miyazawa (1896–1933)
Denji Kuroshima (1898–1943)
Shigeji Tsuboi (1898–1975)
Jun Ishikawa (1899–1987)
Yasunari Kawabata (1899–1972): Lumen maa (Yukiguni)
Yuriko Miyamoto (1899–1951)
Sakae Tsuboi (1900–1967)
Hideo Oguma (1901–1940)
Takiji Kobayashi (1903–1933)
Tatsuzo Ishikawa (1905–1985)
Osamu Dazai (1909–1948)
Shūsaku Endō (1923–1996): Vaitiolo (Chinmoku)
Kobo Abe (1924–1993)
Yukio Mishima (1925–1970): Juhlan jälkeen (Utage no ato)
Hisashi Inoue (1933–2010)
Kenzaburō Ōe (1935–): M/T ja kertomus Metsän ihmeestä (M/T to mori no fushigi no monogatari)
Michiko Yamamoto (1936–)
Kenji Nakagami (1946–1992)
Haruki Murakami (1949–-)
Ryu Murakami (1952–)
Banana Yoshimoto (1964–): Kitchen
Oyuki Konno (1965–)
Kōshun Takami (1969–)
Ei’ichirō Oda (1975–)
Kirjallisuutta

Aulamo, Sirpa: Japanin kaunokirjallisuuden käännökset ja kääntäjät Suomessa sekä huomioita käännöstyöstä.  (Pro gradu -työ. Jyväskylän yliopisto. Kirjallisuuden laitos. Monisteita 33)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1987.  ISBN 951-679-726-1
Kuusikko, Pirjo-Riitta: Japanin kirjallisuus suomen kielellä. Bibliografia.  Helsinki:  Suomen yrityslehdet, 2000.  ISBN 951-98181-3-8
Murasaki Shikibu.
Natsume Sōseki.
Yukio Mishima.
Aidi Vallik

| Aidi Vallik |
| --- | --- |
 Aidi Vallik 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1971 (ikä 53)
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  runoilija, lasten- ja nuortenkirjailija
Kirjailija
Salanimi: Ats
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aidi Vallik, kirjailijanimi Ats (s. 11. toukokuuta 1971 Viro) on virolainen kirjailija ja toimittaja. Ensimmäiset runokokoelmat Vallik kirjoitti nimimerkillä Ats, mutta siirtyi teoksesta Ristsõna lähtien käyttämään omaa nimeään.
Vallik on opiskellut Tarton yliopistossa viron kieltä ja kirjallisuutta. Syksyllä 1996 hän aloitti opettajana Haapsalussa Wiedemannin lukiossa. 2004 hän aloitti vapaana kirjailijana ja on kirjoittanut runoja, proosaa ja satukirjoja. Vallik siirtyi runoista proosaan vuonna 2000, jolloin hän voitti nuortenkirjakilpailun teoksella joka sai nimen Kuidas elad, Ann? (2001). Kirja sai jatkoa nimellä Mis teha, Ann? (2002). Trilogia syntyi, kun hän julkaisi kolmannen Ann-kirjan Mis sinuga juhtus, Ann? (2007).
Vallikin lasten- ja nuortenkirjat ovat saaneet lukuisia palkintoja, muun muassa Karl Eduard Söödin lastenrunopalkinnon 2011 ja 2017 sekä Julius Oron lastenkirjapalkinnon 2011.
Teokset > Suomennetut teokset

Ei mikään kiltti tyttö (Kuidas elad, Ann?), suomentanut Varja Arola. Otava, 2002. ISBN 951-1-18084-3 Sarja: Voltti
Pelkkää vedätystä (Mis teha, Ann?), suomentanut Varja Arola. Otava, 2004. ISBN 951-1-19379-1 Sarja: Voltti.
Teokset > Muu tuotanto > Nuortenkirjat

2001 Kuidas elad, Ann?
2002 Mis teha, Ann?
2007 Mis sinuga juhtus, Ann?
Teokset > Muu tuotanto > Lastenkirjat

2005 Koletise lugu
2006 Narkohollo ehk Florose vabastamine
2006 Unekoer
2007 lasteluulekogu Tirtsti ja turtsti
2008 Ilmaveski terakesed
2008 Pints ja Tutsik I raamat
2009 Pints ja Tutsik II raamat
2010 lasteluulekogu Mina, kana, lehm ja kratt
2010 Minu jalad
2010 Mannikese lugu
2013 Roosi ja emme
2014 Lumehelbe töö
2015 Laste oma Eesti
2015 Paremad palad
2016 lasteluulekogu Imelised inimesed
Teokset > Muu tuotanto > Runokokoelmat

1990 Ärge pange tähele nimimerkillä Ats
1995 Videvikus lepatriinulend nimimerkillä Ats
1998 Mina ja Käthe Kollwitz nimimerkillä Ats
2001 Ristsõna (omalla nimellä)
Teokset > Muu tuotanto > Näytelmät

2005 Bürgermeister tuleb Brüsselist
2006 yhteistyössä Sven Heibergin lavastukseen Kuidas elad… Ann?!
2009 lastennäytelmä Kuri tädi
2009 lastennäytelmä Mida juhtub mängumaal
2009 lastennäytelmä Tulnukatüng
2009 lastennäytelmä Loomade keel
2010 Jäljed promenaadil
2010 nuorisomusikaali Kinni läete teie!, libretto
2013 lastennäytelmä Notsu jõulud
2016 näytelmä Kalevipoeg ehk Kuninga kroonikad
2017 näytelmä Kõik normaalsed inimesed, muut tekijät Piret Jaaks ja Tamur Tohver
Teokset > Muu tuotanto > Antologioissa

2006 "Hääd ööd! Emade õhtujutte"
2007 "Eesti jõulumuinasjutte. Kuu ja tähed kuusepuul"
2008 Sirje Kaasikin nuottikokoelma "Lauluhääl" (laulunsanoja)
Teokset > Muu tuotanto > Kuunnemat

2002 Kuuldemäng Mis teha, Ann?
2005 Kuuldemäng noortele np3
Teokset > Muu tuotanto > Elokuvakäsikirjoitus

2007 Kuhu põgenevad hinged
Jean Paul

Jean Paul
Johann Paul Friedrich Richter, kirjailijanimi: Jean Paul (21. maaliskuuta 1763 Wunsiedel − 14. marraskuuta 1825 Bayreuth) oli saksalainen kirjailija.
Elämä

Richterin isä oli kansakoulunopettaja, joka toimi myöhemmin Schwarzenbachissa kirkkoherrana. Richterin kouluaikana vuonna 1779 hänen isänsä kuoli ja jätti perheen puille paljaille. Kun Richter kirjoittautui Leipzigin yliopistoon, hänellä oli mukana kirjallinen todistus köyhyydestään. Yksi lukuvuosi teologiaa sai hänet ymmärtämään, ettei hänestä olisi seuraamaan tällä alalla isänsä jalanjäljissä. Richter päätti ruveta kirjailijaksi. Hänen varhaisille kirjallisille tuotoksilleen ei ollut helppo löytää kustantajaa. Ensimmäinen painettu kirja, Grönländische Prozesse, sai kurjat arvostelut ja tuotti tappiota kustantajalle, joka kieltäytyi painamasta kirjasta enempää kuin kaksi osaa. Richterin velkataakka Leipzigissa kävi ylivoimaiseksi, ja hän pakeni takaisin perheensä luo salanimen turvin.
Elämä perheen luona tarjosi ehkä pakopaikan velkojain kynsistä, mutta köyhyyden aiheuttama kurjuus oli vastassa sielläkin. Kukaan Richterin veljistä ei osoittanut taipumusta tasapainoiseen uraan, ja yksi heistä teki itsemurhan 1789 perheen viheliäisen rahatilanteen vuoksi. Richter toimi kirjoitustyön ohella vuosina 1790–1794 kotiopettajana Schwarzenbachissa.
Ensimmäinen todella merkittävä kirja on Die unsichtbare Loge ('Näkymätön loosi') ilmestyi 1793. Persoonallisen romaanin kertojana oli ensimmäistä kertaa henkilö nimeltä Jean Paul. Tätä nimeä ei voi suorastaan pitää pseudonyyminä, sillä Richter ei kirjoja julkaistessaan koskaan halunnut suorastaan salata henkilöllisyyttään. Richter julkaisi kirjansa nimellä Jean Paul, mutta tämä oli puhtaan kirjailijanimen sijasta osittain fiktiivinen hahmo hänen romaaneissaan. Monet lukijat, etenkin Richterin naispuoliset ihailijat, uskoivat vilpittömästi, että Richter ja fiktiivinen Jean Paul olivat todella sama henkilö.
Richterin maine kasvoi ja hän sai valtavasti ihailijoita. Matkallaan Weimariin 1796 hän tapasi Johann Wolfgang von Goethen, Friedrich Schillerin, Johann Gottfried Herderin ja monia muita tärkeitä kulttuurivaikuttajia ja muutti kaupunkiin itsekin vuonna 1798. Richteristä tuli hyvin kuuluisa, ja legendoja hänen epätoivoisten naisihailijoidensa tempauksista löytyy edelleen elämäkertakirjallisuudesta. Totta lienee ainakin se, että Richterillä oli useita kosijoita ja hän oli kihloissa useita kertoja ennen avioliittoaan Karoline Meyerin kanssa 1801. Vuodesta 1804 Richter ja hänen kolmilapsinen perheensä asuivat Bayreuthissa.
Tuotanto

Richterin tuotanto on laaja ja osin melko vaikeaselkoinen. Tyylillisesti häntä on vaikea laskea juuri mihinkään koulukuntaan tai ryhmään, vaikka hän eli saksalaisen klassismin ja romantiikan aikana. Hänen saksankielensä on monivivahteista ja sen tähden hänen kirjojaan on vaikea kääntää muille kielille. Hänen teoksiaan ei ole käännetty suomeksi.
Jean Paulilla on aina ollut ihailijansa ja hän kuuluu saksalaisen kirjallisuuden tärkeimpiin nimiin. Hän oli monille romantiikan ajan kirjailijoille tärkeä esikuva. Lisäksi hänen kirjoillaan oli suuri merkitys eräille romanttisille säveltäjille, esimerkiksi Robert Schumannille ja Johannes Brahmsille.
Teokset

Näytteitä Jean Paulin tuotannosta suomeksi on antologioissa:
Kolmas "Hyvää yötä", toim. Väinö Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Karisto 1936
Saksan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Rafael Koskimies, Martti Haavio, WSOY 1930
Malja nuoruudelle: runoja ja aforismeja nuorille, toim. Ismo Loivamaa, WSOY 1991 ISBN 951-0-16975-7
Teokset > Saksaksi

Grönländische Prozesse, 1783, julkaistu salanimellä J. P. F. Hasus
Auswahl aus des Teufels Papieren, 1789, julkaistu salanimellä J. P. F. Hasus
Die unsichtbare Loge. Eine Biographie. (romaani), 1793
Leben des vergnügten Schulmeisterlein Maria Wutz in Auenthal. Eine Art Idylle. (kertomus), 1793
Hesperus oder 45 Hundposttage. Eine Biographie. (romaani), 1795
Leben des Quintus Fixlein, aus funfzehn Zettelkästen gezogen; nebst einem Mustheil und einigen Jus de tablette. (kertomus), 1796
Blumen-, Frucht- und Dornenstücke oder Ehestand, Tod und Hochzeit des Armenadvokaten F. St. Siebenkäs im Reichsmarktflecken Kuhschnappel. (romaani), 1796–97
Konjekturalbiographie (kertomus), 1798
Titan (romaani), 1800–1803
Des Luftschiffers Giannozzo Seebuch, 1801
Vorschule der Ästhetik, nebst einigen Vorlesungen in Leipzig über die Parteien der Zeit, 1804
Flegeljahre. Eine Biographie. (romaani), 1804–1805
Levana oder Erziehlehre, 1807
Des Feldpredigers Schmelzle Reise nach Flätz mit fortgehenden Noten; nebst der Beichte des Teufels bey einem Staatsmanne (kertomus), 1809
Dr. Katzenbergers Badereise, nebst einer Auswahl verbesserter Werkchen (kertomus), 1809
Leben Fibels, des Verfassers der Bienrodischen Fibel, 1812
Der Komet, oder Nikolaus Marggraf. Eine komische Geschichte (romaani), 1820–1822
Kirjallisuutta

Koepke, Wulf: ”Johann Paul Friedrich Richter (Jean Paul)". Teoksessa: German Writers in the Age of Goethe: Sturm und Drang to Classism. Toim. James Hardin ja Christoph E. Schweitzer. Gale Research Inc., Detroit, 213–233. 1990
Meid, Volker: Das Reclam Buch der deutschen Literatur. 2004
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Paul Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Jean Paul Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  3  Australia  Kreikka 2  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Richterin muistomerkki Bayreuthissa.
Sevilla

| Sevilla |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Sevilla
 Koordinaatit: 37°22′58″N, 05°59′47″W 
Valtio:   Espanja
Itsehallintoalue:   Andalusia
Maakunta:   Sevilla
Perustettu:  700–800-luvulla eaa.
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Juan Espadas (PSOE)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  141 km²
Korkeus:  7 m
Väkiluku (1.1.2016):  690 566
 – Väestötiheys:  4900 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  41001–41080
Motto::  NO8DO
 
 Ayuntamiento de Sevilla 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sevilla [se'βi.ʝa] on eteläisen Espanjan kulttuurin, taiteen ja liike-elämän keskus Guadalquivirjoen rannalla. Se on myös Andalusian itsehallintoalueen ja Sevillan maakunnan pääkaupunki. Kaupungin väkiluku on noin 700 000 (2016). Metropolialueen väkiluku on 1,5 miljoonaa (2014).
Historia

Maurit kutsuivat Sevillaa nimellä Ishbiliya ja roomalaiset Hispalis. Maurien kausi Espanjassa (711–1492) näkyy yhä Sevillan katukuvassa.
Legendan mukaan kreikkalainen sankari Herakles (Herkules) perusti kaupungin, mutta historioitsijoiden mukaan Sevilla syntyi 700–800-luvuilla eaa. Myöhemmin sitä asuttivat foinikialaiset ja karthagolaiset. 206 eaa. roomalainen Scipio Africanus perusti lähistölle Itálican kaupungin ja alkoi rakentaa Hispalista. Itálica, joka sijaitsee Santiponcen kunnassa, on nykyisin yksi Espanjan merkittävimpiä arkeologisia kohteita. Sotiessaan Pompeiusta vastaan Julius Caesar rakennutti Hispaliksen ympärille muurit 45 eaa. ja nimesi kaupungin nimelle Colonia Julia Romula Hispalis.
Roomalaisaikana Sevillasta vietiin Roomaan kauppatavaraa, etenkin oliiviöljyä amforoissa. Rooman valtakunnan hajoamisen jälkeen kaupunkia hallitsivat vandaalit ja sveebit ja vuodesta 461 länsigootit. Goottien aikana Sevillassa vaikutti arkkipiispa Isidorus Sevillalainen. Maurit valloittivat kaupungin vuonna 712. Sevilla jäi Córdoban jälkeen, kunnes kalifaatin hajottua siitä tuli vuonna 1023 taifavaltakunnan pääkaupunki. Ensimmäinen emiiri al-Mutamid rakensi ensimmäisen palatsin. Vuonna 1091 kaupunki jäi uskonkiihkoisten almoravidien haltuun, kunnes almohadit syrjäyttivät heidät 1145. Kastilian Ferdinand III valloitti kaupungin 1248 piiritettyään sitä useita kuukausia ja karkotti kaikki mauriasukkaat. Alfonso X Viisas myönsi kaupungille arvonimen No madeja Do (se ei jättänyt minua pulaan) joka vieläkin on kaupungin vaakunassa. Ensimmäinen inkvisitiotuomioistuin aloitti toimintansa Sevillassa 1480.
Sevillan kukoistus nousi huippuunsa Uuden maailman löytymisen myötä, kun sinne sijoitettiin kauppakamari, jolla oli yksinoikeus kauppaan Amerikkoihin. Kaupunki kasvoi tuolloin 150 000 asukkaallaan Euroopan kolmanneksi suurimmaksi. Kauppa siirrettiin Cádiziin 1717 Guadalquivirin madalluttua vaikeakulkuiseksi. Vuonna 1755 kaupunkiin iski tuhoisa maanjäristys.
Sevillassa järjestettiin 1929–1930 espanjalais-amerikkalainen näyttely ja vuonna 1992 Expo 92 -maailmannäyttely.
Sevillan metron ensimmäinen linja avattiin huhtikuussa 2009.
Urheilu

Kaupungista on kotoisin kaksi menestynyttä jalkapalloseuraa, Sevilla Fútbol Club ja Real Betis Balompié. Sevilla FC on voittanut UEFA Cupin kahdesti 2000-luvulla.
Vuonna 1999 Sevillassa järjestettiin yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut.