stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael Damberg

| Mikael Damberg |
| --- | --- |
 Mikael Damberg vuonna 2016.
Ruotsin valtiovarainministeri
 Anderssonin hallitus 30. marraskuuta 2021 – 18. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Magdalena Andersson
Seuraaja:  Elisabeth Svantesson
Ruotsin sisäministeri
 Löfvenin II ja III hallitus 29. tammikuuta 2021 – 30. marraskuuta 2021  
Edeltäjä:  Morgan Johansson
Seuraaja:  Morgan Johansson
Ruotsin elinkeinoministeri
 Löfvenin I ja II hallitus 3. lokakuuta 2014 – 21. tammikuuta 2019  
Edeltäjä:  Annie Lööf
Seuraaja:  Ibrahim Baylan
Valtiopäiväedustaja
 2002–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1971 (ikä 53)  Solna, Ruotsi
Mikael Damberg (s. 13. lokakuuta 1971 Solna) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Ruotsin valtiovarainministeri 2021–2022. Sitä ennen hän on toiminut sisäministerinä 2019–2021 ja elinkeinoministerinä 2014–2019.
Damberg on ollut kansanedustajana Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 2002.
Elämä ja ura

Mikael Damberg syntyi vuonna 1971. Hänen isänsä Nils-Gösta oli varainhoitaja Ruotsin sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa ja äitinsä Riitta-Liisa ensimmäinen naispuolinen Demarinuorten piiripuheenjohtaja. Suomalaisesta äidistään huolimatta Damberg ei omien sanojensa mukaan puhu suomea kovin hyvin, vaikka onkin opiskellut sitä koulussa.
Vuosina 1999–2003 Damberg oli Ruotsin sosiaalidemokraattisen nuorisoliiton (SSU) puheenjohtaja. Valtiopäiville hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuonna 2002. Vuosina 2012–14 hän oli sosiaalidemokraattien ryhmänjohtaja valtiopäivillä. Vuodesta 2014 vuoteen 2019 hän oli Ruotsin elinkeino- ja innovaatioministeri, ja vuonna 2019 hänestä tuli sisäministeri. Vuonna 2021 hän siirtyi valtiovarainministeriksi.
Damberg on opiskellut hallinto-oppia Tukholman yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2000. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Damberg Wikimedia Commonsissa
Mikael Damberg Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla
Hj. Nortamo

Hj. Nortamo noin vuonna 1900.
Frans Hjalmar Nortamo, alun perin Nordling, kirjailijanimeltään Hj. Nortamo (13. kesäkuuta 1860 Rauma – 30. marraskuuta 1931 Pori) oli suomalainen murrekirjailija, professori ja lääkäri. Hänet tunnetaan Rauman murteella kirjoitetuista kertomuksista, "raumalaisista jaarituksista". Hj. Nortamon syntymäpäivä on vakiintunut liputuspäivä Raumalla.
Nimi

Kirjailijanimessä ruotsinkielisen etunimen Hjalmar ([jɑlmɑr]) lyhenne on Hj. (ei siis tule kahdesta etunimestä H. J.), joten kokonaisuudessaan Hj. Nortamo lausutaan [jiː nortɑmo].
Elämä

Nortamon vanhemmat olivat tehtailija Johan Gustaf Nordling ja Amanda Lucina Renvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1884 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1888. Hän työskenteli Rauman vt. piirilääkärinä 1886–1887, Porin vt. piirilääkärinä 1888 ja oli 1888–1900 Rauman kaupunginlääkärinä, 1900–1902 piirilääkärinä Pudasjärvellä sekä viimeksi 1902–1930 piirilääkärinä Porissa. Nortamo toimi aktiivisesti sekä kunnallispolitiikassa että kulttuurielämässä. Hän oli myös Åbo Underrättelser -lehden avustajana. Nortamo sai professorin arvonimen vuonna 1930.
Nortamo toimi kansanedustajana Suomalaisen puolueen eduskuntaryhmässä Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1910 tullen kesken vaalikauden kuolleen kansanedustaja Frans Rapolan tilalle, mutta hän sai heti tehtävästä vapautuksen sairauden vuoksi. Nortamon tilalle eduskuntaan tuli sitten Reinhold Grönvall. Tätä ennen Nortamo oli ollut valtiopäivämiehenä edustamassa Rauman porvarissäätyä valtiopäivillä 1900. Kunnallispolitiikassa Nordling toimi Rauman ja Porin kaupunginvaltuutettuina.
Kirjailijaura

Kirjailijaksi Nortamo ryhtyi vasta päästyään keski-ikään. Virikkeitä murrepakinoiden kirjoittamiseen Nortamo sai muun muassa ruotsalaiselta Gustaf Frödingiltä sekä suomalaisilta Kaarlo Hemmolta ja Juho Sjörosilta. Nortamon ensimmäinen raumalainen murrekertomus "Antonim bäev" ilmestyi 1898 Rauman purjehdusseuran lehdessä. Hän kirjoitti lisää jaarituksia harvakseltaan eri lehtiin, ja 1906 ilmestyi ensimmäinen kokoelma Mnää ja Tasala Vilkk ja Hakkri Iiro, joka oli ensimmäinen murteella julkaistu suomalainen kaunokirjallinen teos. Nortamo kuvasi jaarituksissaan 1800-luvun lopun Raumalle sijoittamiaan sattumuksia, ja niiden pääosassa oli kolme nuorta merimiestä: kertojana toimiva "mnää" eli Anundilan Kalkke, Tasala Vilkk ja Hakkri Iiro.
Nortamo julkaisi kaikkiaan viisi kokoelmaa murretarinoita, joiden kirjoittamisen hän aloitti vasta keski-ikäisenä. Teksteissä yhdistyvät sakea murreilmaisu ja nykyihmiselle vieras 1800-luvun purjelaivaelämä, joten ne ovat lukijalle haasteellisia. Osa teksteistä sijoittuu merimiesten ulkomaanmatkoille. Kertomukset kiertyvät usein alkoholinkäyttöön ja sen aiheuttamiin kohelluksiin. Esimerkiksi kertomus Maistri raakpuu kertoo opettajasta, joka huomaa ostaneensa humalassa huutokaupasta suuren määrän raakapuuta, vaikkei edes tiedä, mitä raakapuulla tarkoitetaan. Hänen eri tilaisuuksiin kirjoittamistaan, pääasiassa raumankielisistä runoista ja lauluista on koottu kokoelma Laulajapoika I–II (1933). Näistä esimerkiksi merimieslaulu "Meripoikki meit varjelkko daevas" ja humoristinen "Rauman brankkori-marssi" ovat olleet tunnettuja ja suosittuja.  Nortamo kirjoitti myös yhden yleiskielisen romaanin Helmikoristeinen kirjanmerkki (1923). Se on Topeliukselta vaikutteita saanut romanttishistoriallinen kertomus merikapteeniksi nousevasta raumalaisesta orpopojasta. Teosta pidettiin tyylillisesti vanhentuneena jo ilmestyessään.
Hj. Nortamo oli ensimmäinen merkittävä suomalainen murrekirjailija, jonka esimerkki innosti myöhempiä eri murteita käyttäneitä kirjoittajia. Hänen työtään "rauman giälen" tallentajana jatkoi myöhemmin Tauno Koskela. Nortamon hautamuistomerkki on Rauman vanhalla hautausmaalla, ja hänelle on pystytetty muistopatsaat sekä Raumalle että Poriin.
Vuonna 1930 hänelle perustettiin Raumalla oma nimikkoseura, Nortamo-Seor.
Tuotanto > Murrekertomuskokoelmat

Mnää ja Tasala Vilkk ja Hakkri Iiro (1906)
Uussi raumlaissi jaarituksi (1912)
Rojohoppe viimene reis (1921)
Meripurakoj ja maamyyri (1925)
Umme ja pimjä (1930)
Tuotanto > Muu tuotanto

Hiilenpolttajan uni (kuvaelma, 1915)
Helmikoristeinen kirjanmerkki (romaani, 1923)
Laulajapoika (lauluja ja nuotteja, 1925)
Laulajapoika I–II (runoja, 1933)
Eulalia-täti (näytelmä, 1929)
Lumottu prinsessa (näytelmä, 1930)
Valtamerillä (Akseli Urhosen merimieselämyksiä, 1930)
Tuotanto > Kokoomateoksia

Raumlaissi jaarituksi (1920) – Näköispainos: Helsinki : ntamo, 2016 ISBN 978-952-215-658-7
Kootut teokset I–II (1929)
Sillo se paukatt (1994)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Hj. Nortamo on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Hj. Nortamo Wikisitaateissa
Vapaasti ladattavia Hjalmar Nortamon e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä.
Uola, Mikko: / Nortamo, Hjalmar (1860–1931) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 15.7.2014.
Rauman kaupunginkirjasto: Frans Hjalmar Nortamo (Arkistoitu – Internet Archive)
Nortamo-seor
.aspx Hj. Nortamo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Anundilan Galkke. Hj. Nortamoa tapaamassa, Suomen Kuvalehti, 19.11.1927, nro 47, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuka Tasala Vilkk todellisuudessa oli?, Suomen Kuvalehti, 15.09.1934, nro 38, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  Aitamurto  Ala-Kulju  Andersin (1909)  Anneberg  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Haapanen  Hainari  Hallsten  Hirvikanta  Honkajuuri  Ingman  Junnila  Kairamo  Kares  Kivioja  Koivisto  Kruus  Käkikoski  Käpy (1909)  Lagerlöf  Laine  Listo  Malkamäki  Malmivaara  Myllylä  Mynttinen  Nevanlinna  Nordling (1910)  Nyström  Pakkala  Paloheimo  Peurakoski  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola (1909–1910†)  Repo  Saarelainen (1909–1910)  Seppä-Murto  Sipilä  Soininen  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Voipio  Wuorimaa  I. Yrjö-Koskinen (1909–1910)  S. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Anneberg (1910)  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen (1910–1911)  Grönvall (1910–1911)  Haapanen  Hjelt  Honkajuuri  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Käkikoski  Lagerlöf  Laine  Lanne  Listo  Malkamäki  Malmivaara  Nevanlinna  Nordling (1910)  Ojanen  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Repo  Ripatti  Seppä-Murto  Sipilä  Soininen  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Virkkunen  Vuorivirta  Warvikko  I. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef 
Hj. Nortamon patsas Porin Teatterin edustalla. Yrjö Liipolan veistämä patsas paljastettiin 1946.
Hj. Nortamo vuonna 1960 julkaistussa postimerkissä.
Maarit Teuronen

Maarit Teuronen (s. 1974) on suomalainen nyrkkeilyvalmentaja ja entinen nyrkkeilijä. Hän saavutti kilpaurallaan kaksi EM-pronssia ja kahdeksan Suomen mestaruutta.
Tampereen Voimailuseuraa koko uransa edustanut Teuronen aloitti nyrkkeilyn vuonna 1993 ja voitti ensimmäisen SM-kultansa 1995. Viimeisen Suomen mestaruutensa hän voitti 2008. EM-pronssia Teuronen saavutti 2005 Tönsbergissä ja 2006 Varsovassa.
Kilpauransa jälkeen Teuronen on valmentanut muun muassa kaksinkertaista olympiamitalistia Mira Potkosta ja EM-mitalisti Elina Gustafssonia sekä Pihla Kaivo-ojaa, Emma Jokiahoa ja Vilma Viitasta.
Helmikuussa 2025 Teuronen valittiin Suomen Nyrkkeilyliiton olympiavalmentajaksi.
Uskonto Keski-Suomessa

Uskontokuntiin kuuluminen Keski-Suomessa (pl. Jyväskylä), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (72.8%)
Muut uskonnot (2.4%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (24.8%)
Saarijärven kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Keski-Suomen uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, pois lukien Jyväskylän kaupunki, jota käsitellään Jyväskylän uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Keski-Suomen maakunnan asukkaista 72,8 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,4 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 24,8 prosenttia väestöstä.
Historia > Luterilainen aika

Keskiajan lopulla Keski-Suomessa oli vain yksi kirkkopitäjä, Jämsän seurakunta, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1442. Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaossa Keski-Suomen alue jäi Turun hiippakunnan alaisuuteen. 1700-luvun jälkipuolella Keski-Suomeen rakennettiin puukirkot Keuruulle, Pihlajavedelle ja Petäjävedelle. 1700- ja 1800-luvun kirkot ja pappilat välittivät eurooppalaisia tyylivirtauksia.
Etelä-Savosta alkunsa saanut Margareta Högmanin johtama herännäinen ystävyysliike levisi Keski-Suomen alueelle 1800-luvun puoliväliin mennessä. Liike sammui 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja sen kannattajat jatkoivat toimintaa evankelisessa herätysliikkeessä tai paikallisessa lähetysherätyksessä.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Keski-Suomen pohjoisosat Jyväskylään asti sekä Jämsään 1870-luvun aikana. 1880- ja 1890-luvuilla liike saavutti myös Keuruun, Multian ja Korpilahden. 1880-luvulta lähtien evankelinen herätysliike koki voimakkaimman herätyskautensa, jonka aikana liike levisi Keski-Suomeen.
Vapaakirkollisuus sai 1890-luvulta lähtien vahvan jalansijan Keski-Suomen alueella. Jyväskylä toimi vapaakirkollisuuden keskuksena ja seurakunnat perustettiin 1920-lukuun mennessä myös Keuruulle ja Jämsään. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa kannatusta Kuoreveden, Korpilahden, Äänekosken ja Viitasaaren alueella. Baptismi levisi Keski-Suomeen 1900- ja 1910-luvulla. 1920-lukuun mennessä Multian, Keuruun, Vaajakosken ja Laukaan baptistiseurakunnat muodostivat tiheimmän suomenkielisen baptismin alueorganisaation.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Keski-Suomessa toimii Lapuan hiippakunta. Pohjoisen Keski-Suomen rovastikuntaan kuuluvat Hankasalmen seurakunta, Kinnulan seurakunta, Laukaan seurakunta, Pihtiputaan seurakunta, Saarijärven seurakunta, Viitasaaren seurakunta sekä Äänekosken seurakunta. Eteläisen Keski-Suomen rovastikuntaan kuuluvat Joutsan seurakunta, Jämsän seurakunta, Keuruun seurakunta, Muuramen seurakunta, Petäjäveden seurakunta, Toivakan seurakunta sekä Uuraisten seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Keski-Suomessa vaikuttavat erityisesti evankelinen herätysliike ja vanhoillislestadiolaisuus. Evankelinen herätysliike on vaikuttanut maakunnasta vanhastaan ja sen vahvinta kannatusaluetta ovat olleet Saarijärven, Kannonkosken, Karstulan ja Pylkönmäen pitäjät. Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on rukoushuoneet Karstulan Ala-Vastingissa sekä Saarijärven Mahlussa. Evankelisen lähetysyhdistyksen keskuspaikka sijaitsee Karstulassa.
Vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäinen kannatusalue ulottuu Pohjois-Pohjanmaalta kiilamaisena Keski-Suomeenkin. Vanhoillislestadiolaisilla on maakunnassa Hankasalmen rauhanyhdistys, Jämsän rauhanyhdistys, Kannonkosken rauhanyhdistys, Kinnulan rauhanyhdistys, Kivijärven rauhanyhdistys, Kyyjärven rauhanyhdistys, Laukaan rauhanyhdistys, Pihtiputaan rauhanyhdistys, Saarijärven rauhanyhdistys, Uuraisten rauhanyhdistys, Viitasaaren rauhanyhdistys sekä Äänekosken rauhanyhdistys.
Esikoislestadiolaisilla on rukoushuoneet Jämsässä ja Pihtiputaalla. Herännäisten Herättäjä-Yhdistyksen Keski-Suomessa toimivia paikallisosastoja ovat Laukaan ja Saarijärven paikallisosastot. Uuspietismi on myös saavuttanut jalansijaa Keski-Suomessa. Keski-Suomen Kansanlähetys järjestää toimintaa muun muassa Jämsässä.
Protestantismi > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella seurakuntaliitolla on Karstulassa Karstulan itsenäinen evankelisluterilainen seurakunta.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Keski-Suomessa toimii nykyisin 25 helluntaiseurakuntaa, joihin kuuluu yhteensä yli 4 300 jäsentä. Helluntaiherätys levisi Jyväskylästä muualle maakuntaan ensimmäisenä Saarijärvelle vuonna 1918 ja Keuruulle vuonna 1920. Samalla vuosikymmenellä alkoi työ Toivakassa (1922), Jämsässä (1925), Mahlussa (1927) ja Viitasaarella jo aikaisemmin. 1930-luvulla järjestettiin useimmat Keski-Suomen helluntaiseurakunnista: Viitasaaren helluntaiseurakunta (1930), Leivonmäen helluntaiseurakunta (1931), Pertunmaan helluntaiseurakunta (1932), Jämsän helluntaiseurakunta (1933), Saarijärven helluntaiseurakunta (1935), Pappisten helluntaiseurakunta (1935), Mahlun helluntaiseurakunta (1936), Toivakan helluntaiseurakunta (1937) ja Haapamäen helluntaiseurakunta (1938).
Laaja Mahlun seurakunta jaettiin vuonna 1957 Karstulan helluntaiseurakuntaan, Kyyjärven helluntaiseurakuntaan ja Pylkönmäen helluntaiseurakuntaan. Leivonmäen seurakunta muutettiin Särkimäen helluntaiseurakunnaksi ja Pappisten seurakunta Joutsan helluntaiseurakunnaksi vuonna 1947.
Myöhemmin järjestäytyneitä ja hyvin kasvaneita seurakuntia ovat Keuruun helluntaiseurakunta (1946), Kangasniemen helluntaiseurakunta (1945), Mäntän helluntaiseurakunta (1946), Suolahden helluntaiseurakunta (1952) sekä Äänekosken helluntaiseurakunta (1981). Yli sadan hengen helluntaiseurakunnat ovat myös Jämsässä, Viitasaarella, Saarijärvellä, Toivakassa ja Uuraisissa. Erityisiä herätyksiä Keski-Suomessa on ollut Toivakassa vuonna 1937 ja Keuruulla 1944–1945. Multian juhlat olivat aikoinaan kuin maakuntajuhlat.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Keski-Suomessa toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta. Keski-Suomen ortodoksisia pyhäkköjä ovat Jumalansynnyttäjän syntymän tsasouna Karstulassa, Lievestuoreen pyhän Nikolaoksen rukoushuone, Saarijärven pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen tsasouna, Suolahden ylienkeli Mikaelin tsasouna, Viitasaaren Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Äänekosken Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen tsasouna sekä Pyhäkankaan leirikeskuksen Ristin ylentämisen kappeli.
Koulutus

Keski-Suomen alueella toimii useita kristillisiä kansanopistoja. Jämsässä toimii vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen Jämsän kristillinen kansanopisto, joka on perustettu vuonna 1936. Jyväskylän kristillinen opisto on taustaltaan herännäinen ja se on perustettu vuonna 1942. Evankeliseen herätysliikkeeseen yhteydessä oleva Karstulan evankelinen opisto on perustettu vuonna 1948. Helluntailaisten Iso Kirja-opisto on toiminut Keuruulla vuodesta 1991 lähtien.
Keski-Suomen ainoa perusopetusta tarjoava kristillinen koulu on vuodesta 1995 lähtien toiminut Jyväskylän kristillinen koulu.
Kulttuuri > Tapahtumat

Keski-Suomessa on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Helluntailaisten Juhannuskonferenssi järjestetään säännöllisesti vuosittain Keuruulla Iso Kirja -opistolla. Tapahtuma kerää vuosittain noin 25 000 osallistujaa.
Herätysliikkeiden tapahtumista vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja on vietetty Jämsässä vuonna 1967, Hankasalmella vuonna 1987, Petäjävedellä vuonna 2000 ja Äänekoskella vuonna 2018. Evankelisen herätysliikkeen valtakunnalliset evankeliumijuhlat on järjestetty Saarijärvellä vuonna 1967 ja Jämsässä vuonna 2004. Herännäisten Herättäjäjuhlat on järjestetty Saarijärvellä kaksi kertaa, vuosina 1970 ja 2005, sekä Laukaassa vuonna 1980. Kansanlähetyspäivät on järjestetty Jämsässä vuonna 2000.
Laukaan helluntaiseurakunta.
Jämsän kristillinen kansanopisto.
Juhannuskonferenssin lastentapahtuma vuonna 2013.
Auri Kananen

| Aurikatariina> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Oikea nimi:  Auri Katariina Kananen
Syntymäaika:  9. maaliskuuta 1993 (ikä 32)
Syntymäpaikka:  Tampere
Youtube-tiedot
Tilaajamäärä:  4,4 milj. (Youtube) (maaliskuu 2025) 11,6 milj. (Tiktok) (maaliskuu 2025) 5,1 milj. (Instagram) (helmikuu 2025) 6,1 milj. (Facebook) (maaliskuu 2025)
Katselukerrat:  1,2 mrd. (Youtube) (maaliskuu 2025)
Kanavan sisällön kieli:  englanti
Kanavan osoite
Auri Katariina Kananen (s. 9. maaliskuuta 1993 Tampere), sosiaalisessa mediassa nimellä Aurikatariina, on suomalainen yrittäjä, tubettaja ja tiktokkaaja.
Ura

Kananen julkaisee sosiaalisessa mediassa siivousvideoita ja markkinoi alan tuotteita.
Kananen on ollut televisiossa tuomarina Master Cleaners Suomi -ohjelmassa (2023), jossa etsitään Suomen parasta siivoojaa.
Kanasen perustaman yrityksen voitto oli  260 000 euroa vuonna 2021 ja seuraavana vuonna jo 600 000 euroa. Tulot muodostuvat pääosin Youtuben ja Facebookin mainostuotoista sekä sosiaalisen median mainoskampanjoista. Kananen on saanut Mainonnan eettiseltä neuvostolta huomautuksia siivousvideoistaan vuosina 2023 ja 2024. Videot eivät ole heti olleet tunnistettavissa mainoksiksi.
Vuonna 2023 Kananen toteutti yhtiöjärjestelyn, jolla hän siirsi Aurika Cleaning Oy:n omistuksen omistamalleen Aurika Holding Oy:lle osakevaihtona. Järjestelyssä osakekanta arvostettiin yrityksen laskennallisella tuottoarvolla, mikä mahdollisti sen, että osinkoja voitiin nostaa huojennetulla verokannalla. Finnwatch kritisoi somevaikuttajia esimerkkinä käyttäen, että menettely sallii merkittävästi alemman verotuksen tason ilman, että yhtiöön on tosiasiallisesti kerrytetty nettovarallisuutta.
Yksityiselämä

Kananen on koulutukseltaan ylioppilas ja on valmistunut vuonna 2018 puhtausalan restonomiksi Tampereen ammattikorkeakoulusta.
Kanasella on veli.
Palkinnot

| Vuosi | Palkinto | Organisaatio | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Vuoden Ilopilkku (henkilö) | Ilo Awards (Särkänniemi) | Ehdokkuus |
| 2022 | Vuoden positiivisin suomalainen | Positiivarit ja Nuorkauppakamari | Ehdokkuus |
| 2022 | Vuoden Läpimurto | Creator Awards Finland | Voitto |
| 2022 | Tampereen Vuoden Nuori Menestyjä | Tampereen Nuorkauppakamari | Voitto |
| 2022 | Vuoden Tamperelainen | Tamperelainen ja Tampere Tunnetuksi ry | Voitto |
| 2023 | Vuoden Eeva | Eeva | Voitto |
| 2024 | Vuoden Aihevaikuttaja | Tubecon | Voitto |
Teokset

Laine, Oona (kirjoittaja) & Kananen, Auri (haastateltava): Aurin siivousrakkauskirja.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-45525-7
Aiheesta muualla

Auri Kanasen YouTube-kanava
Auri Kanasen TikTok-kanava
https://nypost.com/2022/11/02/i-quit-my-job-to-clean-filthy-homes-for-free-its-heaven/
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Kavoúsi

| Kavoúsi Καβούσι |
| --- | --- |
 Kavoúsin kylä.
 Kavoúsi
 Koordinaatit: 35°07′21″N, 25°51′27″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Lasíthi
Kunta:  Ierápetra
Kunnallisyksikkö:  Ierápetra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7202010501
Väkiluku (2011):  559
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kavoúsi (kreik. Καβούσι, kath.kreik. Καβούσιον, Kavoúsion) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saaren itäosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 559 (vuonna 2011).
Kavoúsin Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkko.
Kavoúsi sijaitsee Mirampéllonlahden itäpuolella noin 24 kilometriä Ágios Nikólaoksesta itään. Kavoúsi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καβουσίου, Topikí Koinótita Kavousíou), johon kuuluvat varsinaisen Kavoúsin kylän lisäksi Drakalévri, Mélisses, Panagía ja Tsamántis. Koko yhdyskunnan väkiluku on 563.
Vuoristossa Kavoúsin eteläpuolella sijaitsevat minolaisaikaisten asutusten arkeologiset kohteet Kavoúsi Vrontás ja Kavoúsi Kástro, jotka ovat saaneet nimensä kylästä. Kavoúsin Mélisseen kylän lähellä sijaitsee antiikin aikaisen kaupungin arkeologinen kohde Azoriás. Kaupunki tuhoutui tulipalossa noin vuonna 500 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kavoúsi Wikimedia Commonsissa
Amy Davidson

Amy Davidson kesäkuussa 2006
Amy Davidson (s. 15. syyskuuta 1979 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Kerry Hennessynä Teinitytön kasvatusoppaassa, jossa hän esittää Bridgetin (Kaley Cuoco) pikkusiskoa.
Ura

Amy Davidson kävi Shadow Mountain High Schoolin, jossa hän harrasti aktiivisesti tanssia. Hän alkoi tehdä mainostyötä ja nuoresta iästään huolimatta hänen näyttelijävalmentajansa Gene Fowler kannusti muuttamaan Kalifornian Los Angelesiin.
Los Angelesiin saapumisensa jälkeen Davidson pääsi Mary-Kate ja Ashley Olsenin televisiosarjaan So Little Time. Hän oli myös vierailevana tähtenä sarjoissa Amyn lailla ja Veljemme on nero. Hän oli myös elokuvassa The truth About Jane ennen pääsyään Teinitytön kasvatusopas -sarjaan vuonna 2002.
Davidson on vieraillut monissa televisiosarjoissa, kuten C.S.I. New York, Criminal Minds, Aavekuiskaaja, C.S.I., House ja Bones.
Vuonna 2008 hän esitti Goyband-elokuvassa nuorta ortodoksijuutalaista Rebekka-tyttöä. 2009 hän oli Jenna Shwartzendruberin äänenä televisioon tehdyssä animaatioelokuvassa Firebreather.
Muuta

Davidson pitää kunnostaan huolta juoksemalla, nyrkkeilemällä ja hiihtämällä. Hän pitää yllä myös tanssitaitojaan. Hän meni naimisiin näyttelijä Kacy Lockwoodin kanssa 1. toukokuuta 2010.
Neron sirkus

Neron sirkus. Havainnekuva, Pietro Santi Bartolin litografia, 1699.
Neron sirkus (lat. Circus Gai et Neronis, myös Circus Vaticanus) oli kehän muotoon rakennettu näytösareena eli circus antiikin Roomassa nykyisen Vatikaanivaltion alueella. Sen pituus oli 540 metriä ja leveys noin 100 metriä.
Apostoli Pietari tiettävästi teloitettiin Neron sirkuksessa kristittyjen vainojen aikana vuonna 64 ja haudattiin sen lähelle, minkä vuoksi Pietarinkirkko haluttiin myöhemmin rakentaa samalle paikalle.