stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
David Acevedo

David Acevedo vuonna 1958.
David Acevedo (s. 20. helmikuuta 1937 Santa Fe) on argentiinalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Acevedo voitti Independienten kanssa kahdesti Copa Libertadoresin kausina 1963–1964 ja 1964–1965. Hän liittyi tammikuussa 1967 Argentiinan A-maajoukkueeseen ja pelasi joukkueessa viisi ottelua. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1958, mutta ei pelannut yhtään ottelua.
Ouse Valley Viaduct

Ouse Valley Viaduct, joka tunnetaan myös nimellä Balcomben viadukti, on Ousejoen ylittävä rautatiesilta Englannin Länsi-Sussexissa. Rautatiesilta on 450 metriä pitkä, 13 metriä leveä ja 29 metriä korkea. Se lepää 37 tilliholvin päällä, joita tukevat tiilipilarit. Siltaa reunustavat molemmin puolin kivikaiteet, ja sillan kummassakin päässä on kaksi paviljonkia.
Rautatiesillan suunnittelivat insinööri John Urpeth Rastrick ja arkkitehti David Mocatta. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1839. Sillan rakentaminen oli valtava urakka, ja rakennustöitä varten kuljetettiin Hollannista Ouse-joen proomulla 11 miljoonaa tiiltä sekä muita rakennusmateriaaleja. Silta valmistui vuonna 1842. Viadukti kunnostettiin vuonna 1996, ja sen yli kulkee edelleen noin 110 junaa päivässä. Ouse Valley Viaduct kuuluu Grade II -rakennussuojeluluokkaan.
Kuvagalleria

Ouse Valley Viaduct
Siltaa kannattelevat holvikaaret ja pilarit.
Restauroinnin muistolaatta
Kirkkomäen seisake

Kirkkomäen seisake (lyh. Kkä) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Thure Hellströmin suunnittelema seisake perustettiin Vehmaalle radan ja Kirkkomäentien risteykseen vuonna 1924. Seisake sijaitsi hyvin syrjäisellä paikalla, joten se muutettiin laiturivaihteesta seisakevaihteeksi ensin väliaikaisesti, muutaman kuukauden ajaksi vuonna 1949 ja lopulta pysyvästi 1.10.1953. Kun tavaraliikenne Kirkkomäellä loppui vuonna 1956, liikennepaikka muutettiin seisakkeeksi. Henkilöliikenne seisakkeelle lakkautettiin puolestaan vuonna 1990.
Itse seisakerakennus purettiin lakkauttamisen jälkeen. Liikennepaikalla on kuitenkin vielä jäljellä asuinrakennus, sauna ja ulkorakennus. Ne siirtyivät Senaatti-kiinteistöjen myyntilistalle vuonna 2007 ja yksityisomistukseen vuonna 2008.
Raija Siekkinen

| Raija Siekkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1953 Kotka
Kuollut: 7. helmikuuta 2004 (50 vuotta) Kotka
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Talven tulo (1978)
Palkinnot
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1984, 1992, Runeberg-palkinto 1993, Eino Leinon palkinto 1998 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Raija Siekkinen (oik. Raija-Liisa Hellsten-Laine; 11. helmikuuta 1953 Kotka – 7. helmikuuta 2004 Kotka) oli suomalainen kirjailija. Hän julkaisi novelleja ja romaaneja sekä lastenkirjoja, minkä lisäksi hän kirjoitti kaksi näytelmää, jotka eivät kuitenkaan ole saaneet näyttämötoteutustaan.
Elämä

Raija-Liisa Hellsten syntyi Kotkassa liikkeenharjoittaja Urho Hellstenin ja tämän vaimon merkonomi Lea Hytösen toiseksi lapseksi. Hänellä oli yksi vanhempi sisar, Ritva Hellsten, joka on kirjoittanut sisarusten lapsuudesta vuonna 2014 julkaistun pienoisromaanin Orvot.
Siekkinen opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, kansanrunoudentutkimusta ja filosofiaa valmistuen humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Tämän jälkeen hän työskenteli kirjastovirkailijana ja maakuntamuseon tutkijana. Vuodesta 1984 lähtien hän toimi vapaana kirjailijana.
Yksityiselämä

Siekkinen oli vuosina 1973–1982 naimisissa runoilija Hannu Siekkisen kanssa. Raija Hellsten ja Hannu Siekkinen olivat tavanneet toisensa läänintaiteilija Matti Paavilaisen kirjallisuusluennoilla, joihin Raija Hellsten oli hakeutunut lukioaikanaan. He olivat vielä naimisissa, kun Raija Siekkinen julkaisi ensimmäiset teoksensa, ja tämän vuoksi hän käytti tätä nimeä myös myöhemmissä teoksissaan.
Toisen avioliittonsa Siekkinen solmi vuonna 1988 filosofian kandidaatti Tarmo Laineen kanssa. Siekkisellä ei ollut omia lapsia.
Raija Siekkinen sai surmansa asuntonsa tuhonneessa tulipalossa. Siekkisen viimeisiä vaiheita ovat käyttäneet aiheena teoksissaan Joel Haahtela (Katoamispiste) ja Fredrik Lång (Minä, Dosentti ja Jane).
Tuotanto ja tunnustukset

Suurimman osan Siekkisen tuotannosta muodostavat novellit, joiden keskiössä on usein nainen, joka tarkkailee yksinäisestä näkökulmastaan tapahtumia ja itseään. Novellikokoelmia julkaistiin yhteensä kahdeksan, jotka on julkaistu Novellit-yhteisniteenä vuonna 2007. Proosaa Siekkisen tuotannossa edustaa myös kolme romaania, jotka laajuuksiensa perusteella on luokiteltavissa pienoisromaaneiksi, mikä korostaa Siekkisen tyylin tiiviyttä.
Siekkinen julkaisi aikuisille suunnattujen proosateosten lisäksi myös neljä lastenkirjaa. Hän kirjoitti myös kirja-arvosteluita ja teki suomennoksia.
Kaksi Siekkisen esittämätöntä näytelmää, Illuusio ja Seinät, löytyi keväällä 2013 Kotkan kaupunginteatterista. Seinät-näytelmällä hän osallistui 1989 teatterin kutsukilpailuun, jossa se lunastettiin, mutta jäi esittämättä. Sen teemana on ihmisten vieraus toisilleen, ja se ilmenee näytelmässä keski-ikäisen pariskunnan ja heidän onnettomuudessa kuolevan lapsensa ja tämän isoisän suhteissa. Illuusio oli teatterissa luettavana, mutta sitä ei otettu esitettäväksi.
Siekkinen sai Kirjallisuuden valtionpalkinnon vuosina 1984 ja 1992, Runeberg-palkinnon vuonna 1993 ja Eino Leinon palkinnon vuonna 1998. Hänen novellikokoelmansa Kuinka rakkaus syntyy oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1991.
Palkinnot

Kalevi Jäntin palkinto 1983
Kirjallisuuden valtionpalkinto 1984 ja 1992
Otavan lastenkirjailijapalkinto 1985
Mika Waltari -palkinto 1987
Kymen läänin taidepalkinto 1992 (kirjallisesta tuotannosta)
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon palkinto 1992
Runeberg-palkinto 1993
Eino Leinon palkinto 1998
Otavan 110-vuotispalkinto 2000
Novellikokoelma Kuinka rakkaus syntyy oli Finlandia-palkintoehdokas 1991
Leksands IF

| Leksands IF |
| --- | --- |

Perustettu:  1919 1938 (jääkiekkojaosto)
Kaupunki:   Leksand
Kotiareena:  Tegera Arena
– kapasiteetti:  7 650
Sarjataso:  SHL
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Thomas Johansson
Päävalmentaja:   Charles Berglund  Mikael Karlberg
Kapteeni:   Patrik Zackrisson
Mitalit
Kultaa:  4 (1969, 1973, 1974, 1975)
Hopeaa:  5 (1959, 1964, 1971, 1972, 1989)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tegera Arena
Leksands IF on ruotsalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä. Sen kotihallina toimii Tegera Arena, jonne mahtuu 7 650 katsojaa. Halli on valmistunut vuonna 2005 ja sen omistaa Leksands IF Fastighets AB, joka on Leksands IF:n tytäryhtiö. Pääasiassa seura pelaa jääkiekkoa, mutta sillä on joukkueita muissakin lajeissa. Leksands IF perustettiin vuonna 1919, mutta se aloitti jääkiekon vasta vuonna 1938. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden neljä kertaa. Kaikkiaan joukkue on pelannut 54 kautta korkeimmalla sarjatasolla.
Jäädytetyt numerot

2 Åke Lassas
18 Jonas Bergqvist
Muita kuuluisia pelaajia

Thommy Abrahamsson
Christer Abris
Ed Belfour
Folke Bengtsson
Francis Bouillon
Per-Olov Brasar
Sigurd Bröms
Anders "Masken" Carlsson
Per-Erik Eklund
Oliver Ekman-Larsson
Kari Eloranta
Niklas Eriksson
Roland Eriksson
Jean-Luc Grand-Pierre
Johan Hedberg
Jan Huokko
Richard Jackman
Hans Jax
Tomas Jonsson
Dan Labraaten
Erkki Laine
Vilgot Larsson
Bengt Lundholm
Jarmo Mäkitalo
Jens Nielsen
Robert Nilsson
Greg Parks
Niklas Persson
Ricard Persson
Róbert Petrovický
Michael Ryder
Kjell Samuelsson
Ulf Samuelsson
Lars-Erik Sjöberg
Thomas Steen
Magnus Svensson
Dan Söderström
Ulf Weinstock
Vladimír Zábrodský
Mats Åhlberg
Muita kuuluisia pelaajia > Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Marcus Gidlöf | L | 2026 | Falun, Ruotsi |  |
| 37 |  | Jakob Hellsten | R | 2026 | Ljusdal, Ruotsi |  |
| 40 |  | Mantas Armalis | L | 2025 | Plungė, Liettua |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Fred Nilsson | R | 2026 | Bollnäs, Ruotsi |  |
| 6 |  | Alexander Lundqvist | L | 2026 | Skellefteå, Ruotsi |  |
| 8 |  | Matt Caito | R | 2028 | Coto de Caza, Kalifornia, Yhdysvallat |  |
| 16 |  | Marcus Karlström | R | 2025 | Trångsund, Ruotsi |  |
| 20 |  | Axel Rindell | R | 2026 | Espoo, Suomi |  |
| 21 |  | Joonas Lyytinen | L | 2026 | Espoo, Suomi |  |
| 26 |  | Patrik Norén (A) | L | 2025 | Säter, Ruotsi |  |
| 33 |  | Eddie Larsson | L | 2025 | Mariestad, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Marcus Karlberg | R | LH | 2027 | Leksand, Ruotsi |
| 9 |  | Patrik Zackrisson (C) | R | KH / OLH | 2025 | Ekerö, Ruotsi |
| 11 |  | Martin Karlsson | L | LH | 2025 | Falun, Ruotsi |
| 12 |  | Kalle Östman | L | KH / VLH | 2025 | Falun, Ruotsi |
| 13 |  | Jon Knuts | L | H | 2026 | Malung, Ruotsi |
| 14 |  | Oskar Lang | L | LH | 2026 | Arvika, Ruotsi |
| 15 |  | Max Véronneau | R | OLH | 2027+1 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 17 |  | Dennis Altörn | L | H | Juniori | Västerås, Ruotsi |
| 22 |  | Lukas Vejdemo (A) | R | KH | 2027 | Tukholma, Ruotsi |
| 24 |  | Arvid Eljas | L | KH | 2027 | Björbo, Ruotsi |
| 25 |  | Lucas Elvenes | L | LH | 2025 | Ängelholm, Ruotsi |
| 27 |  | Marek Hrivík | L | KH / VLH | 2026 | Čadca, Slovakia, Tšekkoslovakia |
| 28 |  | Justin Kloos | R | KH / OLH | 2025 | Lakeville, Minnesota, Yhdysvallat |
| 34 |  | Peter Cehlárik | L | LH | 2026 | Žilina, Slovakia |
| 36 |  | Hannes Hellberg | L | VLH | 2025 | Täby, Ruotsi |
Muita kuuluisia pelaajia > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Charles Berglund
Päävalmentaja: Mikael Karlberg
Apuvalmentaja: David Printz
Maalivahtivalmentaja: Alexander Millner
Videovalmentaja: Petter Carnbro
Fysiikkavalmentaja: Jesper Gillerås
Huoltopäällikkö: Jesper Korning
Huoltopäällikkö: Jonas Levén
Toimitusjohtaja: Thomas Johansson
Apulaistoimitusjohtaja: Christer Siik
Kykyjenetsijä & Analyytikko: Petter Carnbro
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
seuran kotisivut
Eurohockey joukkueinfo
| n k SHL |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Frölunda HC  Färjestad BK  HV71  IK Oskarshamn  Leksands IF  Linköping HC  Luleå HF  Malmö Redhawks  Modo Hockey  Rögle BK  Skellefteå AIK  Timrå IK  Växjö Lakers  Örebro HK 
Leksandin pelaajat juhlii maalia vuonna 2013.
Wilkes-Barre/Scranton Penguins

| Wilkes-Barre/Scranton Penguins |
| --- | --- |

Historia:  Fredericton Express   1981-1988  Halifax Citadels   1982-1993 Cornwall Aces   1993-1996  Wilkes-Barre/Scranton Penguins   1999-  
Perustettu:  1999
Kaupunki:   Wilkes-Barre, Pennsylvania
Kotiareena:  Mohegan Sun Arena at Casey Plaza
Sarja:  AHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Atlantti
Värit:                     
Päävalmentaja:   Kirk MacDonald
Yhteistyöseurat:   Pittsburgh Penguins (NHL)  Wheeling Nailers (ECHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wilkes-Barre/Scranton Penguins on yhdysvaltalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa AHL-liigaa. Wilkes-Barre/Scranton Penguins on NHL-seura Pittsburgh Penguinsin farmijoukkue. Se pelaa kotiottelunsa Mohegan Sun Arena at Casey Plazalla Wilkes-Barressa, Pennsylvaniassa.
Suomalaisista Janne Pesonen pelasi kaudella 2008–2009 joukkueessa. Kaudella 2019–2020 myös Emil Larmi, Oula Palve, Niclas Almari sekä Kasper Björkvist ovat pelanneet seurassa.
Historia

Wilkes-Barre/Scranton Penguins on aiemmin tunnettu nimillä Halifax Citadels (1988–1993) sekä Cornwall Aces (1993–1996).
Kausittaiset tilastot > Runkosarja

| Kausi | Ottelut | V | H | T | Pisteet | TM for | PM  | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 80 | 23 | 43 | 9 | 60 | 236 | 306 | 5., Empire State |
| 2000–2001 | 80 | 36 | 33 | 9 | 83 | 252 | 248 | 2., Mid-Atlantic |
| 2001–2002 | 80 | 20 | 44 | 13 | 56 | 201 | 274 | 4., South |
| 2002–2003 | 80 | 36 | 32 | 7 | 84 | 245 | 248 | 3., South |
| 2003–2004 | 80 | 34 | 28 | 10 | 86 | 197 | 197 | 3., East |
| 2004–2005 | 80 | 39 | 27 | — | 92 | 227 | 219 | 4., East |
| 2005–2006 | 80 | 51 | 18 | — | 113 | 249 | 178 | 1., East |
| 2006–2007 | 80 | 51 | 23 | — | 108 | 276 | 221 | 2., East |
| 2007–2008 | 80 | 47 | 26 | — | 101 | 223 | 187 | 1., East |
| 2008–2009 | 80 | 49 | 25 | — | 104 | 274 | 212 | 3., East |
| 2009–2010 | 80 | 41 | 34 | — | 87 | 239 | 229 | 3., East |
| 2010–2011 | 80 | 58 | 21 | — | 117 | 261 | 183 | 1., East |
| 2011–2012 | 76 | 44 | 25 | — | 95 | 235 | 215 | 2., East |
Kausittaiset tilastot > Pudotuspelit

| Kausi |  | 1>  kierros | 2>  kierros | 3>  kierros | Finaalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1999–2000: Ulkona pudotuspeleistä
| 2000–2001 | — | V, 3–2, SYR | V, 4–2, PHIL | WV4–0, HER | H, 2–4,SJNB |
2001–2002: Ulkona pudotuspeleistä
| 2002–2003 | V, 2–0, UT | H, 1–3, GR | — | — | — |
| 2003–2004 | — | V, 4–3, BRI | V, 4–2, PHIL | V, 4–3, HART | H, 0–4,MIL |
| 2004–2005 | — | V, 4–2, BING | H, 1–4, PHIL | — | — |
| 2005–2006 | — | V, 4–3, BRI | H, 0–4, HER | — | — |
| 2006–2007 | — | V, 4–2, NOR | H, 1–4, HER | — | — |
| 2007–2008 | — | V, 4–1, HER | V, 4–1, PHIL | V, 4-3 PORT | H, 2-4, CHI |
| 2008–2009 | — | V, 4–1, BRI | H, 3–4, HER | — | — |
| 2009–2010 | — | H, 0–4, ALB | — | — | — |
| 2010–2011 | — | V, 4–2, NOR | H, 2–4, CHA | — | — |
| 2011–2012 | — | V, 3–2, HER | H, 3–4, SJNL | — | — |
Joukkue kaudella 2024–2025

(Tilanne 13. maaliskuuta 2025)
| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Sergei Murašjov | R | 2027 | Jaroslavl, Venäjä |  |
| 30 |  | Joel Blomqvist | L | 2026 | Uusikaarlepyy, Suomi |  |
| 31 |  | Filip Larsson | L | 2026 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 35 |  | Tristan Jarry | L | 2028 | Surrey, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Jack St. Ivany | R | 2027 | Manhattan Beach, Kalifornia, Yhdysvallat |  |
| 4 |  | Nate Clurman | R | 2025 | Boulder, Colorado, Yhdysvallat |  |
| 6 |  | Dan Renouf (A) | L | 2025 | Pickering, Ontario, Kanada |  |
| 25 |  | Sebastian Aho | L | 2026 | Uumaja, Ruotsi |  |
| 32 |  | Justin Lee | L | 2025 | Waskada, Manitoba, Kanada |  |
| 36 |  | Colton Poolman | L | 2025 | East Grand Forks, Minnesota, Yhdysvallat |  |
| 38 |  | Owen Pickering | L | 2027 | St. Adolphe, Manitoba, Kanada |  |
| 63 |  | Scooter Brickey | R | 2025 | Mount Clemens, Michigan, Yhdysvallat |  |
| 78 |  | Isaac Belliveau | L | 2026 | Fleurimont, Québec, Kanada |  |
| 81 |  | Mac Hollowell (A) | R | 2025 | Niagara Falls, Ontario, Kanada |  |
| 82 |  | Filip Král | L | 2025 | Blansko, Tšekki |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Rutger McGroarty | L | H | 2027 | Lincoln, Nebraska, Yhdysvallat |
| 9 |  | Marc Johnstone | R | OLH | 2025 | Cranford, New Jersey, Yhdysvallat |
| 11 |  | Vasili Ponomarjov | L | KH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 12 |  | Mathias Laferrière | R | OLH | 2025 | Montreal, Québec, Kanada |
| 14 |  | Bokondji Imama | L | VLH | 2025 | Montreal, Québec, Kanada |
| 15 |  | Joona Koppanen | L | KH | 2025 | Tampere, Suomi |
| 16 |  | Jimmy Huntington | L | KH | 2025 | Laval, Québec, Kanada |
| 22 |  | Samuel Poulin | L | LH | 2026 | Blainville, Québec, Kanada |
| 26 |  | Tristan Broz | L | KH | 2027 | Bloomington, Minnesota, Yhdysvallat |
| 41 |  | Ville Koivunen | L | H | 2026 | Oulu, Suomi |
| 47 |  | Chase Stillman | R | OLH | 2026 | Peterborough, Ontario, Kanada |
| 48 |  | Valtteri Puustinen | R | LH | 2026 | Kuopio, Suomi |
| 52 |  | Emil Bemström | R | H | 2026 | Nyköping, Ruotsi |
| 54 |  | Mathieu De St. Phalle | R | OLH | 2026 | Glencoe, Illinois, Yhdysvallat |
| 60 |  | Zach Gallant | L | KH | 2025 | London, Ontario, Kanada |
| 61 |  | Boris Katchouk | L | VLH | 2025 | Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 80 |  | Raivis Ansons | L | LH | 2025 | Riika, Latvia |
| 84 |  | Atlee Calvert | R | OLH | 2026 | Moose Jaw, Saskatchewan, Kanada |
| 85 |  | Avery Hayes | R | OLH | 2027 | Westland, Michigan, Yhdysvallat |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Kirk MacDonald
Apuvalmentaja: Sheldon Brookbank
Apuvalmentaja: Nick Luukko
Maalivahtivalmentaja: Kain Tisi
Videovalmentaja: Nick Biamonte
Fysiikkavalmentaja: Connor Keenan
Huoltopäällikkö: Matt Mitchell
Toimitusjohtaja: Jason Spezza
Apulaistoimitusjohtaja: Amanda Kessel
Lähde: EliteProspects
FK Panevėžys

Futbolo klubas Panevėžys on jalkapalloseura Panevėžysin kaupungista. Se on perustettu vuonna 2015. Panevėžys pelaa A Lygassa, joka on Liettuan korkein sarjataso.
Seura on erityisesti suomalaisille tunnettu, koska se pudotti HJK:n Eurooppa-liigan karsinnoista syksyllä 2024.
Saavutukset

Liettuan cupin eli LFF taurėn seura on voittanut kertaa: 2020.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | 2. | Pirma lyga | 8. |  |
| 2016 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2017 | 2. | Pirma lyga | 10. |  |
| 2018 | 2. | Pirma lyga | 1. |  |
| 2019 | 1. | A lyga | 5. |  |
| 2020 | 1. | A lyga | 5. |  |
| 2021 | 1. | A lyga | 4. |  |
| 2022 | 1. | A lyga | 3. |  |
| 2023 | 1. | A lyga | 1. |  |
| 2024 | 1. | A lyga | 8. |  |
Aiheesta muualla

fk-panevezys.lt/
Facebook
A lyga alyga.lt
soccerway
A lygan joukkueet
Banga
Dainava
Džiugas
Hegelmann
Kauno Žalgiris
Panevėžys
Sūduva
Riteriai
FA Šiauliai
Žalgiris (Vilnius)
Atlantas
Atletas
DFK Dainava
Dainava
Ekranas
Jonava
FBK Kaunas
Klaipėda
Klaipėdos Granitas
Kruoja
Nevėžis
Mažeikiai
Palanga
REO
Stumbras
Šiauliai
Šilutė
Tauras
Utenis
Vėtra
Antti Kaappola

Antti Kaappola on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija, joka pelasi Superpesiksessä kaudet 2003–2007. Hänen seuransa olivat Nurmon Jymy ja Jyväskylän Kiri. Nurmon Jymyssä pelatessaan Kaappola saavutti SM-hopean kaudella 2005. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. Kaappola pelasi urallaan 68 Superpesiksen runkosarjan ottelua, joissa löi 30 tavallista juoksua, toi kuusi juoksua ja keräsi sata kärkilyöntiä. 19 pelaamassaan pudotuspeliottelussa Kaappola löi kuusi tavallista juoksua, toi kaksi juoksua ja keräsi 37 kärkilyöntiä. 20 pelaamassaan Superpesiksen karsintasarjan ottelussa Kaappola löi kaksi kunnaria ja 14 tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 65 kärkilyöntiä.
Karvalakkiooppera

Karvalakkiooppera on alun alkaen pilkallinen Korvat auki -yhdistyksen piirissä syntynyt termi, jolla tarkoitettiin erityisesti Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen säveltämien oopperoiden aihevalintoja ja ajan modernistien paheksumaa varsin perinteistä sävelkieltä. Termi viittasi alun perin takapajuisuuteen, karuuteen, metsäläisyyteen, maalaismaisuuteen ja tyylilliseen konservatiivisuuteen: tonaalisuuteen ja yksinkertaisuuteen erityisesti vastakohtana ajan modernistisille eurooppalaisille avant-garde-suuntauksille. Myöhemmin termiin on liitetty myös positiivisia mielikuvia, kuten alkuperäisyys, aitous, luonnollisuus, tuoreus, maanläheisyys. Esimerkkejä karvalakkioopperoista ovat Viimeiset kiusaukset ja Punainen viiva. Karvalakkiooppera-termin keksijänä pidetään säveltäjä Jouni Kaipaista.
Aiheesta muualla

Hannu-Ilari Lampila: Uuden suomalaisen oopperan kansalliset ja kansainväliset piirteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Anttila, Jarmo: Aulis Sallisen Ratsumies ja Punainen viiva: Oopperaa, musiikkiteatteria ja kulttuuriradikalismia. Väitöskirja. Jyväskylä Studies in the arts, 81 Jyväskylän yliopisto 2002. ISSN 0075-4633 ISBN 951-39-1206-X
Thomas Wallgren

Thomas Wallgren syyskuussa 2006.
Thomas Wallgren (s. 28. helmikuuta 1958) on suomalainen Helsingin yliopiston filosofian professori, dosentti, kunnallispolitiikko ja kansalaisaktivisti. Hän toimii Helsingin yliopiston Von Wright–Wittgenstein -arkiston johtajana.
Wallgren oli mukana Koijärvi-liikkeessä 1980-luvun alussa. Hän vastusti Suomen liittymistä Euroopan unioniin ja oli pitkään Vaihtoehto EU:lle (VEU) -järjestön varapuheenjohtaja. Vuonna 2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen kansanäänestyksen järjestämiseksi Suomen jäsenyydestä euroalueessa.
Wallgren oli ehdolla vuosien 2007 ja 2011 eduskuntavaaleissa. Hän pyrki kummallakin kerralla eduskuntaan sosiaalidemokraattina Helsingin vaalipiiristä, mutta ei tullut valituksi. Wallgren valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon SDP:n edustajana vuonna 2008, vuonna 2012 ja vuonna 2017. Vuonna 2021 hän jäi varasijalle, mutta nousi valtuustoon keväällä 2023 Pilvi Torstin luovuttua valtuustopaikastaan.
Wallgren toimi Suomen Pakolaisavun puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Vuosina 2010–2013 hän johti Suomen akatemian rahoittamaa mielenfilosofista tutkimusprojektia.
Wallgrenin puoliso on näytelmäkirjailija Laura Ruohonen. Heidän tyttärensä on näytelmäkirjailija Linda Wallgren.
Aiheesta muualla

Thomas Wallgrenin kotisivu.
Yle Elävä Arkisto: Ympäristöfilosofi Thomas Wallgren (6.11.1995)
Sami Pihlström: Filosofia muutosvoimana (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 7/2006. (PDF)
Kimmo Jylhämö: Puolueen soturi (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 4/2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Rantakylä (Joensuu)

| Rantakylä |
| --- | --- |
 Pataluodon uimaranta sijaitsee Rantakylässä.
Kaupunki:  Joensuu
Kaupunginosa nro:  11
Postinumero(t):  80160, 80170
Lähialueet:  Mutala, Utra
Rantakylä on kaupunginosa ja lähiö Joensuussa. Rantakylässä on laaja liikekeskusta, uimahalli, kirkkoja ja useita kouluja. Vuonna 2022 Rantakylässä asui noin 8 582 asukasta. Naapurikaupunginosia ovat lännessä Mutala ja idässä Utra. Pohjoisessa Rantakylä rajoittuu Kontiolahteen ja etelässä Pielisjokeen.
Alueella on sekä kerrostaloja että pientaloja. Rantakylä oli Joensuun ensimmäinen lähiö; sen rakentaminen alkoi 1970-luvun alussa.
Rantakylä jakautuu viiteen pienalueeseen. Niitä ovat Pataluoto, Koillispuisto, Tuulipuisto, Onkimiehenpuisto ja Rantakylän koulu.
Paikallinen leima

Itä-Suomen yliopiston maantieteen tutkija Jussi Semin 2010-luvun puolivälissä tekemän tutkimuksen mukaan Rantakylä–Utran asukkaat eivät itse pidä aluetta niin huonona, kuin se yleisissä mielikuvissa usein esitetään. Sen sijaan useat asukkaat olivat asuinalueeseensa tyytyväisiä.
Sanomalehti Karjalaisen verkkoäänestyksessä heinä–syyskuussa 2020 Rantakylä nousi Joensuun parhaaksi asuinalueeksi. Karjalaisen verkkoäänestyksessä Joensuun parhaasta kaupunginosasta voittajaksi nousi 203 äänellä Rantakylä, kun ääniä annettiin noin 2 000.
Alueen kehitykseen tehdyt panostukset ovat nostaneet alueen imagoa hiljalleen koko kaupungin asukkaiden silmissä.
Kouluja

Kaupunginosan kouluja ovat Rantakylän normaalikoulu ja Pataluodon koulu. Riverian eli ammatillisen oppilaitoksen logistiikan ja maanrakennusalan koulutus sekä osa metsäalan koulutuksesta on toiminut vuodesta 2018 lähtien Jukolankadulla. Joensuun yhteiskoulun lukio muutti Rantakylästä keskustaan vuonna 2014. Vuonna 2018 Pataluodonkadulle valmistui uusi normaalikoulu, jonka on tarkoitus korvata entinen Rantakylän koulu. Rantakylän normaalikoulu on elokuussa 2018 toimintansa aloittanut Itä-Suomen yliopiston harjoittelukoulu, joka tarjoaa yhtenäisen opinpolun perusasteen 1.–9. luokilla. Rantakylän koulu purettiin syksyllä 2020.