stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeannot Szwarc
Läpimurto

Tappajahai-jännityselokuvan kerättyä yli 450 miljoonan dollarin lipputulot vuonna 1975, ryhdyttiin paria vuotta myöhemmin suunnittelemaan menestykselle jatko-osaa. Esiosan ohjannut Steven Spielberg ja esiosan yksi tähdistä Richard Dreyfuss olivat ehdolla ohjaajaksi, mutta kieltäytyivät. Ohjaajaksi valittiin John D. Hancock, joka oli ohjannut aikaisemmin mm. Taistelu elämästä -menestysdraaman. Hänet kuitenkin erotettiin, ja Szwarc palkattiin ohjaajaksi. Pääosaan saatiin esiosan Roy Scheider. Elokuva oli odotettu hitti, joka keräsi 187 miljoonan dollarin lipputulot. Samalla se jäi vielä kaksi jatko-osaa saaneen Tappajahain parhaaksi jatko-osaksi.
Tappajahai 2 -elokuvan myötä Szwarc pääsi ohjaamaan draaman Kerran jossakin (1980), joka maksoi itsensä takaisin, mutta oli silti vain pieni menestys teatterilevityksessä. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden puvustuksestaan. Seuraavaksi valmistunut Enigma (1982) oli kuitenkin vielä pienempi menestys, jonka lipputulot jäivät alle miljoonan dollarin.
Vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Supertyttö oli jatko-osa/spinoff menestyksekkäästä Superman-elokuvasarjasta, joka Szwarcin ohjauksessa menestyi heikosti. Elokuva oli avausviikonloppunsa katsotuin, mutta lopulta elokuva jäi sarjan huonoiten tuottaneeksi elokuvaksi. Hieman paremmin menestyi joulumarkkinoille vuonna 1985 suunnattu Joulupukki-fantasiaelokuva, joka jäi tappiolle yli puolet tuotantokustannuksistaan, ja jäi samalla Szwarcin uran viimeiseksi suureksi elokuvaksi. Tämän jälkeen hän sai ohjattavakseen enää pienen budjetin b-luokan tuotantoja.
Aiheesta muualla

Jeannot Szwarc Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Henrik Moisander

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 29. syyskuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 182 cm
Paino: 76 kg
Junioriseurat
1996–2003: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2007 | Ajax | 0 | (0) |
| 2006 | → Assyriska FF (laina) | 1 | (0) |
| 2007–2008 | TPS | 3 | (0) |
| 2008 | → ÅIFK | 15 | (0) |
| 2009 | VPS | 8 | (0) |
| 2010–2013 | TPS | 53 | (0) |
| 2010–2011 | → ÅIFK | 11 | (0) |
| 2014–2016 | FC Lahti | 57 | (0) |
| 2016–2021 | FC Inter | 111 | (0) |
Maajoukkue
| 2001 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 2002 | Suomi U17 | 4 | (0) |
| 2003 | Suomi U18 | 2 | (0) |
| 2004 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 2015–2016 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. tammikuuta 2025.
Henrik Moisander (s. 29. syyskuuta 1985 Turku) on suomalainen uransa päättänyt jalkapallomaalivahti.
Moisander siirtyi kesällä 2003 Turun Palloseurasta Hollantiin Amsterdamin Ajaxin nuorisoakatemiaan. Syksyllä 2006 hän siirtyi lainalle Ruotsin Superettanissa pelaavaan Assyriskaan. Suomeen Moisander teki paluun elokuussa 2007 solmittuaan sopimuksen TPS:n kanssa. Vuonna 2009 hän pelasi Vaasan Palloseurassa, kunnes siirtyi takaisin seuraavaksi kaudeksi TPS:n riveihin. Lokakuussa 2013 Moisander teki kahden vuoden sopimuksen Veikkausliiga-seura FC Lahden kanssa. Helmikuussa 2016 hän teki kahden vuoden sopimuksen Inter Turun kanssa. Marraskuussa 2020 Moisander teki yksivuotisen jatkosopimuksen Interin kanssa.
Moisander on edustanut A-maajoukkuetta kerran ottelussa Jemeniä vastaan 22. tammikuuta 2015. Suomen poikamaajoukkueissa hän on pelannut yhdeksässä ottelussa.
Moisanderin kaksoisveli Niklas on myös entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Moisander Veikkausliigan sivuilla
FC Inter – Veikkausliiga
1 Viitala |
2 Niska |
3 Hämäläinen |
4 Ketting |
5 Nurmi |
6 Bonet |
8 Ojala |
9 Källman |
10 Forsell |
11 Haro |
12 Riikonen |
13 Lepistö |
14 Mastokangas |
16 Jyry |
18 Arsalo |
19 Paananen |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Kuittinen |
24 Mahuta |
25 Arciero |
26 Lehtisalo |
27 Heinonen |
28 Kantola |
Valmentaja Grau
Vladimír Kolek

| Vladimír Kolek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1964 (ikä 60) Ústí nad Labem, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vlado
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–1991
Seurat:  HC Dukla Jihlava (CŠL) Hokki (II-div./S-S) Centers (I-div.) Borås HC (Ruotsi I) Mörrum GoIS IK (Ruotsi I) EC Wilhelmshaven-Stickhausen (2. BL) ES Weißwasser (2. BL) ESV Bayreuth (OL)
Vladimír Kolek (s. 2. maaliskuuta 1964) on tšekkiläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen puolustaja, joka toimii Suomen Jääkiekkoliiton taitovalmentajana Kainuussa. Kolek on aiemmin valmentanut mm. Suomen ja Tšekin toiseksi korkeimmilla sarjatasoilla. Pelaajaurallaan hän pelasi Tšekkoslovakian pääsarjaa HC Dukla Jihlavassa. Oikealta laukonut puolustaja pelasi myös alempia sarjoja kotimaansa lisäksi Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa.
Ura > Pelaajaura

Kolek pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1983–1984 Tšekkoslovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HC Slovan Ústečtí Lvi:n joukkueessa. Kaudella 1984–1985 hän debytoi maan pääsarjassa HC Dukla Jihlavan joukkueessa. Kolek pelasi siellä yhteensä 159 runkosarjaottelua tehoin 10+31=41, kunnes hän siirtyi keväällä 1991 Suomeen ja II-divisioonajoukkue Kajaanin Hokin riveihin. Kesken kauden 1992–1993 Kolek siirtyi Hokista sarjatasoa ylemmäs I-divisioonaan ja Pietarsaaren Centersin riveihin.
Vuodet 1993–1996 Kolek pelasi Ruotsin I-divisioonaa Borås HC:ssa ja Mörrum GoIS IK:ssa. Sen jälkeen vuodet 1996–2001 kuluivat Saksassa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligan EC Wilhelmshaven-Stickhausenissa ja ES Weißwasserissa sekä kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligan ESV Bayreuthissa.
Kaudeksi 2001–2002 Kolek palasi Hokkiin. Hän oli tehoilla 16+32=48 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Antti Tenhusen kanssa ja 104 minuutillaan koko Suomi-sarjan jäähypörssin kolmas. Kolek voitti sarjan mestaruuden ja oli nostamassa Hokkia Mestikseen keväällä 2002. Samalla hän lopetti pelaajauransa ja siirtyi joukkueen valmennukseen.
Ura > Valmentajaura

Kajaanin Hokin noustua Mestikseen Kolek siirtyi kaudeksi 2002–2003 joukkueen kakkosvalmentajaksi Timo Meriläiselle ja puolustajien peluuttajaksi. Kaudeksi 2003–2004 hänet nimettiin Hokin päävalmentajaksi. Kolek paransi joukkueen sijoitusta Mestiksen tulokaskaudesta ja luotsasi Hokin runkosarjassa kuudenneksi. Hänen paras kautensa joukkueen päävalmentajana oli kolmas kausi 2005–2006, jolloin Hokki sijoittui neljänneksi häviten pronssiottelussa vieraissa TuTolle lukemin 4–3. Kauden päätteeksi Kolek palkittiin Mestiksen Fair Play -valmentajana.
Kolekin Mestis-seura vaihtui kaudeksi 2006–2007, kun hän siirtyi kouvolalaisen KooKoon peräsimeen. Joukkueen päävalmentajana Kolekin toinen kausi 2007–2008 oli hänen paras KooKoon sijoittuessa neljänneksi, kun joukkue hävisi pronssiottelun Mikkelin Jukureille vieraissa lukemin 1–0. Kolekin neljäs KooKoo-kausi 2009–2010 päättyi kuitenkin jo lokakuussa 2009, kun joukkue vapautti hänet tehtävästään. Kolekin erottamisesta yllättävän teki sillä hetkellä KooKoon neljäs sija sarjataulukossa. Hänen tilalleen joukkue pestasi Ismo Lehkosen, joka valmensi KooKoon Mestis-pronssiin keväällä 2010.
Heinäkuussa 2010 Kolek palasi kotimaahansa ja solmi 1+1-vuotisen sopimuksen Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Národní Hokejová Ligassa pelaavan KLH Chomutovin kanssa. Marraskuussa hän palasi kuitenkin loppukaudeksi 2010–2011 Kajaanin Hokin päävalmentajaksi erotetun Sami Karppisen tilalle. Joukkue ajautui kauden päätteeksi aina karsintasarjaan asti, mutta onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Kolekin Hokki-sopimuksessa oli myös vuoden mittainen optio, mutta hän jätti sen käyttämättä. Kolek jatkoi kuitenkin valmentajauraansa Hokissa kaudella 2011–2012, jolloin hän valmensi joukkueen B2-nuoria I-divisioonassa.
Huhtikuussa 2013 Kolek nimettiin myös Suomen Jääkiekkoliiton taitovalmentajaksi Kainuuseen.
Muuta

Kolek puhuu toisena äidinkielenään suomea. Hän asuu perheineen Kajaanissa.
Kristiina Uusitalo

Kristiina Uusitalo (s. 25. syyskuuta 1959 Sulkava) on suomalainen taidemaalari, joka asuu ja työskentelee Helsingissä. Uusitalon maalaukset kuvaavat luontoa, maisemia tai maisemallisia tiloja. Lähtökohtana hänen työskentelyssään on usein luontokokemus, mutta keskeinen vaikutus on ollut myös itämaisella taiteella. Uusitalo on toteuttanut myös Imatran Tainionkosken kirkon vesiaiheisen alttarimaalauksen.
Uusitalo kouluttautui Suomen Taideakatemian koulussa 1978–1982 ja täydensi opintojaan vuosina 1986–1988 Philadelphiassa Tyler School of Artissa. Uusitalo debytoi vuonna 1977 Mikkelin läänin aluenäyttelyssä ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1984 Galleria Katariinassa. Sittemmin hänen yksityisnäyttelyitään on ollut esillä Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän on myös osallistunut lukuisiin yhteisnäyttelyihin muun muassa Turussa, Mäntässä, Helsingissä ja New Yorkissa. Uusitalon teoksia on ollut esillä myös Pekingin biennaalissa vuosina 2005 ja 2008. Uusitalo on Taidemaalariliiton varsinainen jäsen. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 Kuvataiteen valtionpalkinto ja vuonna 2022 taiteilijaeläke.
Aiheesta muualla

Kristiina Uusitalon kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Tanja Komulainen

| Tanja Komulainen> Tanja Mäkinen |
| --- | --- |
 Tanja Komulainen vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Pälkäne
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  lääkäri
Yleisurheilija
Laji:  kiekonheitto
Seura:  Tampereen Pyrintö
Ennätykset:  kiekonheitto: 57,10 m (2011)
Uran alku:  1993
Tanja Virva Tuulia Komulainen (o.s. Mäkinen, s. 2. maaliskuuta 1980 Pälkäne) on suomalainen kiekonheittäjä ja maaotteluedustaja, joka edustaa Tampereen Pyrintöä. Komulaista ovat valmentaneet Erkki Mäkinen, Tapio Tuohino ja Jorma Haaranen. Kiekonheiton ohella Komulainen työntää sivulajinaan kuulaa.
Komulainen on voittanut Kalevan kisoista kiekonheitossa SM-kultaa vuosina 2009, 2010 ja 2012, SM-hopeaa neljästi vuosina 2006, 2007, 2008 ja 2016 sekä pronssia vuosina 2004, 2011 ja 2014. Lisäksi hänellä on kuulantyönnön pronssimitali vuodelta 2003. Sisäratojen SM-kilpailuissa Komulainen on saavuttanut kuulantyönnössä hopeaa vuosina 2006 ja 2010. Kiekonheiton talvimestaruuskilpailuissa hän on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2007, 2009, 2010, 2011 ja 2012, SM-hopeaa vuosina 2004, 2005, 2006, 2008, 2015 ja 2016 sekä SM-pronssia 2025. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta.
Kiekonheitossa Komulaisen ulkoratojen ennätys on Tampereella kesäkuussa 2011 heitetty 57,10 metriä. Hallissa hänen ennätyksensä, 56,51 metriä, on maaliskuulta 2010. Kuulantyönnössä Komulaisen ennätys ulkoradoilla on 14,90 metriä ja hallissa 14,66 metriä.
Komulainen on kilpaillut myös painonnostossa ja sijoittunut siinä SM-mitaleille.
Hän on ammatiltaan lääkäri.
Saavutukset

Päivitetty 10.3.2016
| --- | --- |
 Kiekonheitto Ennätys ulkoradoilla naisten kiekolla 57,10 m (Suomen kaikkien aikojen 12.)   Halliennätys 56,51 metriä (Suomen kaikkien aikojen 4.)  Kalevan kisat Kultaa 2009, 2010, 2012  Hopeaa 2006, 2007, 2008 ja 2016  Pronssia 2004, 2011 ja 2014  Halli-SM-heitot Kultaa 2007, 2009, 2010, 2011 ja 2012  Hopeaa 2004, 2005, 2006, 2008, 2015 ja 2016  Pronssia 2025 :  Kuulantyöntö Ennätys naisten kuulalla 14,90 m (hallissa 14,66 m)  Kalevan kisat Pronssia 2003  Sisäratojen SM-kilpailut Hopeaa 2006 ja 2010
Kausien parhaat tulokset

Päivitetty 10.3.2016
| --- | --- |
 Kiekonheitto 1993:  28,46 m  1994:  31,78 m  1995:  35,72 m  1996:  41,44 m  1997:  40,80 m  1998:  41,15 m  1999:  41,76 m  2000:  43,64 m  2001:  47,15 m  2002:  49,42 m  2003:  51,28 m  2004:  51,98 m  2005:  52,90 m  2006:  53,64 m  2007:  55,75 m  2008:  54,76 m  2009:  56,82 m  2010:  57,03 m  2011: 57,10 m  2012:  56,44  2013:  52,04  2014:  53,63  2015:  54,30 :  Kuulantyöntö 1996:  10,46 m  1997:  11,02 m  1998:  12,26 m  1999:  11,92 m (i)  2000:  11,78 m  2001:  12,68 m (i)  2002:  13,50 m  2003:  14,28 m  2004:  14,01 m  2005:  13,84 m  2006:  14,66 m (i)  2007:  13,53 m  2008:  14,10 m  2009:  14,90 m  2010:  14,32 m (i) 
(i)= heitetty/työnnetty hallissa
Ympäristökasvatus

Ympäristökasvatus on kasvatuksellista toimintaa, jonka tarkoitus on tukea elinikäistä oppimisprosessia siten, että yksilöiden tai yhteisöjen arvot, tiedot, taidot sekä toimintatavat muuttuvat kestävän kehityksen mukaisiksi. Se antaa yleiskuvan siitä, miksi on tärkeää harkita kestävää kehitystä ja myös innostaa ihmisiä tekemään ympäristötietoisia valintoja työstään.
Tavoitteet

Ympäristökasvatuksen tavoitteena on kasvattaa lapsista ja nuorista elintavoiltaan ympäristövastuullisia, vahvistaa lasten ja nuorten luontosuhdetta, antaa valmiuksia elämänarvojen pohdintaan ja ohjaa kestävään elämäntapaan. Ympäristökasvatus tarkoittaa niitä toimenpiteitä, joilla edistetään yksilöiden ja yhteisöjen ympäristötietoisuutta ja oppimista kestävän kehityksen mukaisiin toiminta- ja elämäntapoihin.
Yhdistyneiden kansakuntien (YK) ympäristökonferenssissa Tbilisissä vuonna 1977 hyväksytyt ympäristökasvatuksen tavoitteet:
Kasvattaa selvään tietoisuuteen ja huoleen taloudellisten, sosiaalisten, poliittisten ja ekologisten tekijöiden riippuvuudesta toisistaan kaupunki- ja maalaisympäristössä.
Mahdollistaa jokaiselle ihmiselle sellaisten tietojen, arvojen, asenteiden, sitoutumisen ja taitojen saaminen, joita tarvitaan ympäristön suojeluun ja parantamiseen.
Luoda yksilöille, ryhmille ja koko yhteiskunnalle uusia ympäristöön liittyviä toimintamalleja.
Käsitteet

Uusimmissa suomalaisia kouluja ohjaavissa kotimaisissa ja kansainvälisissä asiakirjoissa puhutaan pääasiassa kestävän kehityksen kasvatuksesta, joka sisältää kestävän kehityksen eri ulottuvuudet. Kestävän kehityksen kasvatus ja ympäristökasvatus ovat rinnakkaiset käsitteet, joiden painotuksissa voi esiintyä eroja, vaikka tavoitteet ovat samanlaiset. Käsitteitä käytetään myös synonyymeinä.
Käytännön toimijat käyttävät sen sijaan useammin käsitettä ympäristökasvatus, käsittäen ympäristön yhtä lailla laaja-alaisesti. Kestävän kehityksen kasvatus -käsitteen käyttö tuo selkeämmin esiin kaikki kestävän kehityksen ulottuvuudet (ekologinen, kulttuurinen, sosiaalinen, taloudellinen). Ympäristökasvatus-käsitettä käytettäessä painotetaan erityisesti kestävän kehityksen ekologista ulottuvuutta. Asiayhteydestä riippuen toinen käsitteistä voi olla käyttökelpoisempi, mutta kestävän kehityksen kasvatukseksi tai ympäristökasvatukseksi toiminnan tekee päämäärä eli kestävän kehityksen edistäminen.
Kulttuuriympäristökasvatus on ympäristökasvatuksen osa-alue, joka käsittelee ihmisen muokkaamaa ympäristöä ja ympäristön kulttuurisia ulottuvuuksia.
Toimijat

Suomen Ympäristökasvatuksen Seura ry (FEE Suomi) ympäristökasvatuksen edistämiseen, kehittämiseen ja tukemiseen erikoistunut asiantuntijajärjestö, joka hallinnoi Suomessa kansainvälisen ympäristökasvatuksen kattojärjestön (Foundation for Environmental Education, FEE) ympäristökasvatusohjelmia Vihreä lippu, Ympäristöreportterit ja Green Key. FEE Suomi järjestää vuosittain alan päätapahtuman, valtakunnalliset Ympäristökasvatuspäivät. Muita toimijoita ovat esimerkiksi WWF, Suomen luonnonsuojeluliitto, Suomen luonto- ja ympäristökoulujen liitto ry sekä Luonto-Liitto.
Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura ry. kehittää ja edistää kulttuuriympäristökasvatusta. Sen toiminnan kohderyhmään kuuluvat kasvattajat ja eri hallinnonalojen virkamiehet.
Toimijat > Toimintatapoja

Vihreä lippu on kestävän kehityksen työkalu päiväkodeille, kouluille ja oppilaitoksille. Vihreä lippu on osa kansainvälistä Eco-Schools -ohjelmaa. Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelma (UNEP) suosittelee Vihreää lippua. FEE Suomi on kehittänyt Vihreä lippu -ohjelmaan omaan päivähoito- ja koulujärjestelmäämme sopivat toimintatavat ja materiaalit. Vihreä lippu on saanut WWF:n Panda-palkinnon, Keskon ympäristöpalkinnon sekä Suomen luonnonsuojeluliiton ympäristöpalkinnon.
Oppilaitosten kestävän kehityksen sertifiointi on Opetus-, kasvatus- ja koulutusalojen säätiö - OKKA-säätiön ylläpitämä järjestelmä, joka tarjoaa arviointityökaluja, materiaaleja, neuvontaa ja koulutusta koulujen ja oppilaitosten kestävän kehityksen työn tueksi. Järjestelmä mahdollistaa myös ulkoisen arvioinnin ja sertifikaatin hakemisen.
Kirjallisuutta

Ojanen, Sinikka & Rikkinen, Hannele (toim.): Opettaja ympäristökasvattajana.  (Opetus 2000)  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20736-5
Aiheesta muualla

FEE Suomi
Vihreä Lipopu
Luontokoulut
Ympäristökasvatus
Suomen Luonnonsuojeluliitto
Koulu ja ympäristö
Kulttuuriperintökasvatus
Aiheesta muualla > Artikkeleita:

Jürgen Matthies: Luonto pedagogisena ohjelmana? - Luonnon mystifioinnin vaarasta ympäristökasvatuksessa. niin & näin 2/2001, 36–44.
Reykjavíkurkjördæmi norður

Vaalipiirin kattama alue.
Reykjavíkin jako sen pohjoiseen (N) ja eteläiseen (S) vaalipiiriin.
Reykjavíkurkjördæmi norður eli Reykjavíkin pohjoinen vaalipiiri on yksi Islannin kuudesta vaalipiiristä. Se kattaa Reykjavíkin kaupungin pohjoisosan. Islannin vaaliviranomainen vahvistaa Reykjavíkin kahden vaalipiirin välisen rajan viimeistään 56 päivää ennen vaalipäivää. Vaalipiiristä valitaan Alþingiin 11 kansanedustajaa.
Kansanedustajat

Vuoden 2021 parlamenttvaaleissa vaalipiiristä valiittin Alþingiin
Guðlaugur Þór Þórðarson (itsenäisyyspuolue)
Katrín Jakobsdóttir (vihreä vasemmisto)
Halldóra Mogensen (piraattipuolue)
Helga Vala Helgadóttir (sosiaalidemokraattinen liitto)
Ásmundur Einar Daðason (edistyspuolue)
Diljá Mist Einarsdóttir (itsenäisyyspuolue)
Steinunn Þóra Árnadóttir (vihreä vasemmisto)
Þorbjörg Sigríður Gunnlaugsdóttir (reformipuolue)
Tómas A. Tómasson (kansanpuolue)
Andrés Ingi Jónsson (piraattipuolue)
Jóhann Páll Jóhansson (sosiaalidemokraattinen liitto)
Reykjavíkurkjördæmi suður

Vaalipiirin kattama alue.
Reykjavíkin jako sen pohjoiseen (N) ja eteläiseen (S) vaalipiiriin.
Reykjavíkurkjördæmi suður eli Reykjavíkin eteläinen vaalipiiri on yksi Islannin kuudesta vaalipiiristä. Se kattaa Reykjavíkin kaupungin eteläosan. Islannin vaaliviranomainen vahvistaa Reykjavíkin kahden vaalipiirin välisen rajan viimeistään 56 päivää ennen vaalipäivää. Vaalipiiristä valitaan Alþingiin 11 kansanedustajaa.
Kansanedustajat

Vuoden 2021 parlamenttvaaleissa vaalipiiristä valiittin Alþingiin
Áslaug Arna Sigurbjörnsdóttir (itsenäisyyspuolue)
Svandís Svavarsdóttir (vihreä vasemmisto)
Kristrún Mjöll Frostadóttir (sosiaalidemokraattinen liitto)
Lilja Dögg Alfreðsdóttir (edistyspuolue)
Hildur Sverrisdóttir (itsenäisyyspuolue)
Björn Leví Gunnarsson (piraattipuolue)
Inga Sæland (kansanpuolue)
Hanna Katrín Friðriksson (reformipuolue)
Birgir Ármansson (itsenäisyyspuolue)
Orri Páll Jóhannsson (vihreä vasemmisto)
Arndís Anna K. Gunnarsdóttir (piraattipuolue)
Sol Líneas Aéreasin lento 5428

| Sol Líneas Aéreasin lennon 5428 onnettomuus |
| --- | --- |
 Sol Líneas Aéreasin Saab 340A.
Yhteenveto
Päivämäärä:  18. toukokuuta 2011
Onnettomuustyyppi:  hallinnan menetys jäätävissä olosuhteissa
Tapahtumapaikka:  25 kilometriä kaakkoon Los Menucosista.
Lähtöpaikka:   Presidentti Perónin kansainvälinen lentoasema, Neuquén, Argentiina
Määränpää:   Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema, Comodoro Rivadavia, Argentiina
Kuolleita:  22
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Saab 340A
Lentoyhtiö:  Sol Líneas Aéreas
Rekisteritunnus:  LV-CEJ
Matkustajia:  19
Miehistöä:  3
Sol Líneas Aéreasin lennon 5428 onnettomuus tapahtui 18. toukokuuta 2011, kun kotimaanlennolla ollut Saab 340A -tyyppinen matkustajakone ilmoitti hätätilanteesta kello 20:50 paikallista aikaa (23:50 UTC). Pian ilmoituksen jälkeen kone katosi tutkasta. Hylky löytyi noin 25 kilometriä kaakkoon Los Menucosista. Kaikki koneessa olleet 19 matkustajaa ja kolmen miehistön jäsenentä menehtyivät turmassa.
Onnettomuus

Kone lähti kello 20:08 paikallista aikaa Presidentti Perónin kansainväliseltä lentoasemalta Neuquénista lennon viimeiselle etapille Comodoro Rivadaviaan. Noin kello 20:50 koneen lentäjät ilmoittivat hätätilanteesta lennonjohdolle kolmella SOS-kutsulla. Tämän jälkeen kone syöksyi maahan paikallisen poliisin haastatteleman silminnäkijän mukaan ilmiliekeissä. Lennon oli määrä kestää puolitoista tuntia Comodoro Rivadaviaan.
Kone tuhoutui maahansyöksyssä täysin.
Uhrit

Kaikki koneessa olleet olivat Argentiinan kansalaisia. Konetta lensivät Juan Raffo ja perämies Adriano Bolatti. Lentoemäntänä toimi Jesica Fontan.
| Kansallisuus | Kuolleita> Matkustajia | Kuolleita> Miehistöä | Eloonjääneitä | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Argentiina | 19 | 3 | 0 | 22 |
| Yhteensä | 19 | 3 | 0 | 22 |
Lähteet: 
Onnettomuuden uhrien ruumit kuljetettiin Los Menucosiin ruumishuoneelle.
Onnettomuustutkinta

Koneen mustat laatikot kerättiin tutkimuksia varten talteen onnettomuutta seuranneena päivänä. Onnettomuuden syy on toistaiseksi epäselvä. Polttoaineen loppuminen on kuitenkin jo suljettu pois onnettomuuden syistä, sillä koneella oli polttoainetta mukana kolmen ja puolen tunnin mittaista lentoa varten.
Reaktiot

Sol Líneas Aéreas perui lentojaan Falklandin saarille järjestääkseen onnettomuuden uhrin omaisille mahdollisuuden kulkea maan sisällä.
Aiheesta muualla

Argentina: Patagonia Plane Crash Kills 22 - Time[vanhentunut linkki] (englanniksi)
RESUMEN-Accidente aéreo deja 22 muertos en remota zona Argentina - Reuters (espanjaksi)
Kirja:Lento-onnettomuudet 2011
Kirjat ovat artikkelikokoelmia, jotka voidaan tulostaa tai ostaa painettuna kirjana.
← 2010  Vuoden 2011 lento-onnettomuudet ja vaaratilanteet  2012 →
1.1. Kolavian lento 348
9.1. Iran Airin lento 277
24.1. Domodedovon lentokentän pommi-isku 2011
4.4. Yhdistyneiden kansakuntien lento 834
7.5. Merpati Nusantara Airlinesin lento 8968
18.5. Sol Líneas Aéreasin lento 5428
21.6. RusAirin lento 9605
8.7. Hewa Bora Airwaysin lento 952
11.7. Tomskavian lento 5007
26.7. Marokon kuninkaallisten ilmavoimien lento-onnettomuus 2011
7.9. Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuus
14.9. Angolan sotilaskoneturma 2011
16.9. Reno Air Racesin onnettomuus 2011
Luftflotte 5

| Luftflotte 5 |
| --- | --- |

Toiminnassa:  12. huhtikuuta 1940 - 16. syyskuuta 1944
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Ilmavoimat
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  kenraalieversti Erhard Milch (1940) kenraalieversti Hans-Jürgen Stumpff (1940–1943) ilmavoimien kenraali Josef Kammhuber (1943–1944)
Luftflotte 5:n alaisen IV Stukagruppen Junkers Ju 87 Porin lentokentällä vuonna 1941.
Luftflotte 5 (Saksan 5. ilma-armeija) oli toisen maailmansodan aikainen Saksan valtakunnan ja Suur-Saksan valtakunnan ilmavoimien eli Luftwaffen ilma-armeija. Se vastasi Luftwaffen toiminnasta Saksan 1940 miehittämissä Norjassa, Tanskassa sekä myös Suomessa, pääasiassa nykyisissä Pohjois-Karjalassa, Kainuussa ja Lapissa.  Pohjanmeren suuntaan länteen se vaikutti lähinnä Yhdistyneen kuningaskunnan toimintaa sekä Pohjoisen jäämeren suunalla Neuvostoliiton toimintaan.
Historia ja komentajat

Luftflotte muodostettiin Norjan miehitystä varten Hampurissa vuoden 1940 huhtikuussa. Saman kuun loppupuolella Luftflotte 5 siirrettiin Osloon, josta sen yksiköt osallistuivat taisteluun Britanniasta. Myöhemmin armeijan tehtävänä oli muun muassa miehitetyn Norjan puolustaminen sekä Pohjois-Atlantilla kulkevien Liittoutuneiden saattueiden häirintä. Luftflotte 5:n komentajina toimivat kenraalit Erhard Milch (1940), Hans-Jürgen Stumpff (1940–1943) sekä Josef Kammhuber (1943–1944).
| Oberbefehlshaber | alku | loppu |
| --- | --- | --- |
| kenraalieversti Erhard Milch | 12.04.1940 | 09.05.1940 |
| kenraalieversti Hans-Jürgen Stumpff | 10.05.1940 | 06.11.1943 |
| kenraaliluutnantti Josef Kammhuber | 20.11.1943 | 16.09.1944 |