stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franco Colapinto
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Williams | BHR   | SAU   | AUS   | JPN   | CHN   | MIA   | EMI   | MON   | CAN   | ESP   | AUT   | GBR TD | HUN   | BEL   | NED   | ITA 12 | AZE 8 | SIN 11 | USA 10 | MXC 12 | SÃP Kesk. | LVG 14 | QAT Kesk. | ABU Kesk. | 5 | 19. |
Formula 1 -tulokset > Kaudet numeroina

| Kausi | Talli | Sijoitus | Kilpailut | Pisteet | Voitot | Palkinto- pallisijat | Paalu- paikat | Nopeimmat kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Williams-Mercedes | 19. | 9 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Yhteensä (1 kausi) | Yhteensä (1 kausi) | Yhteensä (1 kausi) | 9 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Jani Forsman

| Jani Forsman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jani Ville Tapani Forsman
Syntynyt: 4. lokakuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Suomi
Muut tiedot
Rikokset:  murha, tappo, törkeä pahoinpitely, ryöstö, tuhotyö
Uhrit:  2 henkirikosta
Rangaistus:  12 vuotta 8 kuukautta (murha)  9 vuotta 8 kuukautta (tappo)
Jani Ville Tapani Forsman (ent. Lötjönen) (s. 4.10.1985) on suomalainen murhaaja.
Forsman surmasi helmikuussa 2004 tuttavansa lyömällä tätä useita kertoja fileerausveitsellä ja 30 kertaa vasaralla. Hovioikeus tuomitsi Forsmanin 12 vuoden ja 8 kuukauden vankeustuomioon täyttä ymmärrystä vailla tehdystä murhasta.
Lokakuussa 2013 Forsman tuomittiin 9 vuoden ja 8 kuukauden vankeuteen taposta ja velvoitettiin maksamaan uhrin omaisille noin 27 000 euron korvaukset. Tällöin Forsman löi uhriaan 7 kertaa veitsellä. Mielentilalausunnon ja rikoshistorian perusteella käräjäoikeus arvioi, että Forsman on erittäin vaarallinen muiden hengelle, terveydelle ja vapaudelle. Hovioikeus totesi: "Hänen empatiakykynsä on puutteellinen ja hänen on vaikea tuntea syyllisyyttä ja katumusta".
Lisäksi hän on tuomittu törkeistä pahoinpitelyistä sekä useista tuhotöistä, ryöstöstä ja muista väkivaltarikoksista.
Forsman on heinäkuusta 2024 lähtien ollut epäiltynä tapon yrityksestä.
Detroit Lions

| Detroit Lions |
| --- | --- |

Perustettu:  1930
Entiset nimet:  Portsmouth Spartans (1930–1933)
Kotikenttä:  Universal Stadium (1930–1933)  University of Detroit Stadium (1934–1937)  Tiger Stadium (1935–1974) Navin Field (1935–1937)  Briggs Stadium (1938–1960)  Pontiac Silverdome (1975–2001)  Ford Field (2002–)
– kaupunki:  Detroit, Michigan
Tunnuslaulu:  Gridiron Heroes
Maskotti:  Roary
Värit:  Sininen, hopea ja musta
Omistaja:  Martha Firestone Ford (William Clay Ford, Sr.:n leski)
Toimitusjohtaja:  Brad Holmes
Päävalmentaja:  Dan Campbell
Saavutukset
Liigamestaruudet:  4 *NFL Championships (4) 1935, 1952, 1953, 1957
Konferenssin mestaruudet:  4 *NFL National: 1952 NFL Western: 1953, 1954, 1957
Divisioonan mestaruudet:  6 *NFL West: 1935 NFC Central: 1983, 1991, 1993  NFC North: 2023, 2024
Liigahistoria
NFL aloitusvuosi:  1930
Divisioonahistoria:  Western Division (1933–1949)  National Conference (1950–1952)  Western Conference (1953–1969) Central Division (1967–1969)  National Football Conference (1970–) NFC Central (1970–2001)  NFC North (2002–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Detroit Lions on yhdysvaltalainen NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen pohjoisessa divisioonassa, NFC Northissa. Seuran kotipaikka on Detroitissa Michiganin osavaltiossa.
Aiemmin Portsmouth Spartans -nimellä tunnettu joukkue aloitti liigassa vuonna 1930 ja pelasi kotiottelunsa Portsmouthissa Ohion osavaltiossa. Suuren laman vuoksi joukkue muutti Detroitiin vuonna 1934.
Lions on voittanut liigamestaruuden neljä kertaa (1935, 1952, 1953, 1957), muttei ole voittanut vielä Super Bowlia. Viime vuosikymmeninä joukkue ei ole juuri menestynyt. Pohjanoteerauksena joukkue hävisi kaudella 2008 kaikki ottelunsa.
Lionsit pelaavat kotiottelunsa Ford Fieldillä
Tampa Bay Buccaneers

| Tampa Bay Buccaneers |
| --- | --- |

Lempinimet:  The Bucs
Perustettu:  1976
Kotikenttä:  Tampa Stadium (1976–1997) Houlihan’s Stadium (1996–1997)  Raymond James Stadium (1998–)
– kaupunki:  Tampa, Florida
Maskotti:  Captain Fear
Värit:  Punainen, tina, musta, oranssi, hopea ja valkoinen
Omistaja:  Glazerin perhe
Toimitusjohtaja:  Jason Licht
Päävalmentaja:  Todd Bowles
Saavutukset
Liigamestaruudet:  2
Super Bowlit:  2 2002 (XXXVII), 2020 (LV)
Konferenssin mestaruudet:  2   NFC: 2002, 2020
Divisioonan mestaruudet:  10   NFC Central: 1979, 1981, 1999  NFC South: 2002, 2005, 2007, 2021, 2022, 2023, 2024
Liigahistoria
NFL aloitusvuosi:  1976
Divisioonahistoria:  American Football Conference (1976) AFC West (1976)  National Football Conference (1977–) NFC Central (1977–2001)  NFC South (2002–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tampa Bay Buccaneers on Yhdysvalloissa NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen eteläisessä divisioonassa, NFC Southissa. Seuran kotipaikka on Tampassa, Floridan osavaltiossa.
Joukkue liittyi NFL:ään samaan aikaan Seattle Seahawksin kanssa vuonna 1976. Joukkueen omisti vuodesta 1995 yhdysvaltalainen miljardööri Malcolm Glazer, joka omisti Buccaneersin lisäksi Englannin Valioliiga -joukkue Manchester Unitedin. Hänen kuoltuaan vuonna 2014 omistajina ovat jatkaneet hänen perillisensä.
Tampa Bay Buccaneers oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 37. arvokkain urheiluseura 4,2 miljardin dollarin arvolla.
Buccaneers on voittanut Super Bowlin kaksi kertaa, kaudella 2002 ja 2020. Se voitti tammikuussa 2003 pelatussa loppuottelussa (Super Bowl XXXVII) Oakland Raidersin luvuin 48–21. Joukkue on voittanut oman divisioonansa kuusi kertaa, NFC Centralin kausina 1979, 1981 ja 1999 sekä NFC Southin kausina 2002, 2005 ja 2007, ja pelannut NFC:n mestaruusottelussa mestaruuskauden 2002 lisäksi kausina 1979 ja 1999. Aloittaessaan NFL:ssä Buccaneers hävisi 26 ensimmäistä otteluaan, mikä on liigan tappioputkiennätys. Joukkueen pisin pudotuspeliputki on neljä kautta, kaudesta 1999 kauteen 2002, ja pisin pudotuspelitön putki 14 kautta, kaudesta 1983 kauteen 1996. Se hävisi vuosina 1983–1996 joka kausi yli puolet otteluistaan, mikä sekin on NFL:n ennätys.
Buccaneers on jäädyttänyt kolmen pelaajansa pelinumerot, Derrick Brooksin (numero 55), Warren Sappin (numero 99) ja Lee Roy Selmonin (numero 63). Lisäksi joukkueella on oma Ring of Honor, johon on valittu edellä mainittujen lisäksi valmentaja John McKay sekä pelaajat Jimmie Giles ja Paul Gruber.
Buccaneersin kotistadion on vuonna 1998 avattu Raymond James Stadium. Kesän harjoitusleirin joukkue on pitänyt vuodesta 2009 One Buccaneer Placessa, Tampassa. Vuosina 2002–2008 harjoitusleirin paikkana oli Disney’s Wide World of Sports Complex Lake Buena Vistassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tampa Bay Buccaneers Wikimedia Commonsissa
Joukkueen kotisivut (englanniksi)
Kendō

Kendōharjoittelua tokiolaisella Noma dōjōlla
Kendō (jap. 剣道, kendō) on japanilaiseen miekkailuun pohjautuva kamppailulaji. Japanin sana ”kendō” muodostuu kahdesta osasta: ”ken” tarkoittaa miekkaa ja ”dō” tässä tapauksessa tietä. Sananmukaisesti kendō on siis ”miekan tie”, mutta käytännössä tarkoitetaan japanilaista miekkailua.
Kendōn ”tien” tavoitteena on kehittää harjoittelijan mieltä, kehoa ja niiden yhteistoimintaa. Kendōn harjoittelijan tavoitteena on energian, tekniikan ja kehon sulava yhteistoiminta, kirjaimellisesti mieli-miekka-keho-yhteistyössä/harmoniassa, (jap. 気剣体一致, ki-ken-tai-itchi). Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että tehty tekniikka on onnistunut ja samalla jalat ja keho ovat hyvässä tasapainoisessa asennossa.
Nykyään kendōssa on neljä lyöntikohtaa: lyönti päähän eli men, lyönti ranteeseen eli kote, lyönti kylkeen eli dō ja pisto kurkkuun eli tsuki. Lyöntikohdat on nimetty niitä suojaavien suojusten mukaan.
Tsubazeriai-tilanne
Kendōn historia > Miekkailun perinne Japanissa

Kendōn juuret ovat Japanissa, jossa keskiajalla oli yli 600 erilaista miekkailun koulukuntaa tai tyylisuuntaa. Japanissa oli 1400-luvun puolivälistä 1600-luvun alkuun käytännössä jatkuva sisällissota, ns. taistelevien valtioiden aikakausi eli Sengoku-kausi. Tällöin miekkailutaito luonnollisesti kehittyi huippuunsa. Rauhan tultua miekkailutaitoa oli pidettävä yllä, joten kehitettiin miekkailuharjoittelua. Harjoittelu metallisella katana-miekalla oli vaarallista, joten harjoittelussa siirryttiin käyttämään ensin teroittamatonta katanaa ja sitten puista harjoittelumiekkaa eli bokkenia. Puumiekalla ei voitu kuitenkaan harjoitella tekniikoita loppuun asti. Harjoittelu oli edelleenkin liian onnettomuusaltista. Keino harjoitella täyskontaktilla kehitettiin noin vuonna 1710 bambusta tehdyllä miekalla, jota kutsutaan nimellä shinai. Shinaita edeltäneet kehitelmät, kuten nahkatupella peitetty fukuroshinai, tunnettiin jo 1500-luvulla. Silloin tällaisten ”vaarattomien” harjoitteluvälineiden käyttöä vastustettiin, koska epäiltiin, että näennäisen vaaraton ase pilasi tuntuman aitoon miekkaan.
Tokugawa-šogunaatti kielsi katanan ja hyvin pian myös bokkenin käytön otteluissa, sillä molemmat olivat liian riskialttiita. Bokken jäi kuitenkin erääseen nykyäänkin kendōssa tärkeään harjoittelumuotoon, kata-harjoitteluun. Kata-harjoituksessa harjoittelijoiden kontakti syntyy pääsääntöisesti vain bokkenien välille. Tosin joissain katoissa tekniikkaan kuuluu tarttua kädellä harjoittelukumppaniin. Edistyneemmät harrastajat saattavat, varsinkin näytöksissä, esittää kataa myös metallisilla miekoilla.
Kendōn historia > Bambumiekka shinai harjoitteluvälineeksi

Bambumiekka shinain käyttöönoton myötä vakiintui sillä harjoiteltava shinaigeiko. Kyseisen harjoittelumuodon syntyyn myötävaikutti sotaa kokemattomien nuorten samuraiden halu kokea esi-isiensä taisteluiden kiihko. Voimaperäiselle, mutta silti kohtuullisen turvalliselle harjoittelulle oli suuri kysyntä. Siihen vastasivatkin kaksi koulua, Jikishin kage -ryū sekä Nakanishi-ha ittō -ryū, jotka alkoivat kehittää suojavarusteita 1700-luvun alussa. Varhaisemmat shinait, fukuroshinait, oli valmistettu yhdestä bambukappaleesta halkomalla sen toinen pää ja suojaamalla se nahkatupella. Tämäntyyppisiä shinaita käyttävät kendō-koulukunnista edelleen muun muassa Maniwa nen -ryū, shinkage -ryū sekä Kashima-Shinryū. Vuonna 1750 Nakanishi Chūta kehitteli harjoituksiin sopivat suojahansikkaat, kotet sekä uudemman tyyppisen shinain, joka oli tehty yhden kappaleen sijasta neljästä bambusäleestä, joita muutama nahkaosa piti paikallaan. Näin saatiin aikaiseksi joustavampi miekka, jonka pituus ja paino oli säädetty.
Kendōn historia > Dai Nippon Butokukai

Meiji-kaudella Japani muuttui nopeasti vanhasta feodaalivaltiosta moderniksi yhteiskunnaksi. Tällöin vanhat bujutsu–perinteet koettiin aikansaeläneiksi. Perinteitä vaalivat tahot kuitenkin pyrkivät modernisoimaan perinteisiä bujutsu-lajeja ja siten säilyttämään ne. Modernisaation myötä niistä muodostettiin ns. gendai budōta eli nykyaikaista budōta, jossa realististen taistelutaitojen saavuttaminen syrjäytettiin harjoittelun tärkeimmältä paikalta ja tilalle nostettiin harjoittelijan fyysinen, henkinen ja sosiaalinen kehitys. Tässä kunnostautui etenkin judon ”isä” Jigorō Kanō. Toisaalta 1874 perustetut Japanin poliisivoimat ottivat kendōn osaksi harjoittelumenetelmiään. Tämä työllisti monta perinteisten miekkakoulujen mestareita, jotka muuten olisivat jääneet työttömiksi.
Dai Nippon Butokukai  oli ensimmäinen kansallinen japanilainen budō-järjestö. Se perustettiin 1895 Kiotossa edustamaan ja edistämään kaikkia japanilaisia klassisia kamppailutaitoja. Pääosissa Butokukain lajeista olivat kendō ja judo. Dai Nippon Butokukain päämajaksi ja japanilaisten kamppailulajien pääharjoittelupaikaksi perustettiin 1899 Butokudenin harjoitteluhalli.. Butokukai pyrki saamaan budō-harjoittelun osaksi japanilaisen koulujärjestelmän liikuntakasvatusta ja osittain onnistuikin tässä.
Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltojen miehitettyä Japanin liittoutuneiden valvontaelin SCAP kielsi Dai Nippon Butokukain toiminnan militaristisena. Panna poistettiin vasta Korean sodan sytyttyä 1950. Botukuden avattiin uudelleen vuonna 1952.
Kendōn varusteet

Bambusäleistä koottu harjoitusmiekka shinai
Tammipuinen harjoitusmiekka bokken
Lyhyt tammipuinen harjoittelumiekka kodachi
Kendōn varusteet > Kendōn harjoittelumiekat > Bambuinen harjoittelumiekka shinai

Shinai on neljästä bambusäleestä ja nahkaosista koottu miekka. Nykyaikaisen shinain kestävyys, taipuisuus ja aerodynamiikka soveltuvat hyvin turvalliseen harjoitteluun.
Shinaita on saatavissa lapsille, nuorille ja aikuisille virallisiksi määriteltyjä kokoja ja painoja.
Kendōn varusteet > Kendōn harjoittelumiekat > Tammipuinen harjoittelumiekka bokken

Puiset harjoittelumiekat, bokken (pituus 102 cm) ja kodachi (pituus 55 cm), ovat pituuksiltaan standardoidut. Niitä käytetään tekniikka- ja kata-harjoittelussa. Kata on sarja ennalta määrättyjä liikkeitä parin kanssa, eikä siinä lyödä perille asti. Ennen shinain käyttöönottoa bokkenia käytettiin kaikkeen harjoitteluun, mikä johti usein loukkaantumisiin ja jopa kuolemiin.
Kendōn varusteet > Kendōn harjoitteluasusteet

Väljälahkeiset hakama-housut
Päähän kiedottava hikiliina eli tenugui
Kendōn varusteet > Kendōn harjoitteluasusteet > Hakama – leveälahkeiset harjoitteluhousut

Hakama on perinteinen japanilainen housumalli. Kendōssa käytettävässä hakamassa (umanoribakama eli ratsastus-hakama) helma on jaettu kahdeksi lahkeeksi ratsastusta helpottamaan. Miesten hakamassa on edessä viisi taitosta ja takana yksi. Lisäksi edessä on yksi taitos piilossa muiden alla.
Kendōn varusteet > Kendōn harjoitteluasusteet > Keikogi – harjoittelutakki

Harjoittelutakki keikogi (nykyisin myös kendōgi) on pitkäliepeinen, usein paksu, puuvillainen indigonsiniseksi värjätty takki, jonka hihat peittävät kyynärpäät.
Kendōn varusteet > Kendōn harjoitteluasusteet > Tenugui – hikiliina

Ohutta puuvillaista hikiliinaa (tenugui) käytetään kendō-kypärän alla sekä pehmusteena että imemässä hikeä. Hikiliina kiedotaan päähän tietyllä tavalla, joka pitää sen paikoillaan kypärän alla kendō-harjoittelun vauhdissa. Hikiliinat on usein koristeltu kanji-merkein kirjoitetulla motolla tai seuran nimellä ja tunnuslauseella.
Kendōn varusteet > Kendōgu/bōgu – Varsinaiset kendō-varusteet

Kendō-varusteet eli kendōgu
Kendō-univormu, jossa eri haarniskanosat osoitettuna
Kendōssa käytettävistä suojavarusteista käytetään nimitystä kendōgu tai joskus termiä bōgu, joka tarkoittaa sananmukaisesti suojavarusteita. Ilman suojavarusteita kendōn harjoittelu täysipainoisesti on mahdotonta. Vaikkei harjoitteluun liitykään suoranaista väkivaltaa, harrastajan on suojauduttava hyvinkin voimakkailta lyönneiltä. Harjoitusvarusteisiin lukeutuvat men, kote, dō ja tare.
Kypärä men
Suojarukkaset kote
Lantiosuoja tare
Rintapanssari dō
Men – kypärä, joka suojaa päätä, kasvoja ja kurkkua.
Kote - hanskat, jotka suojaavat ranteet sekä kämmenet.
Dō – rintapanssari, joka suojaa sekä rintakehän että kyljet.
Tare – lantiosuoja, joka koostuu kolmesta isosta läpästä (ōdare) sekä kahdesta pienestä (kodare).
Taren keskiläpässä on yleensä nimikyltti (zekken, nykyisin myös nafuda), jossa on tunnisteena maan, kaupungin tai seuran nimi, seuran logo tai nimi keskellä ja alalaidassa harjoittelijan nimi.
Kendōn tekniikat

Kendō on muovautunut nykyiseen muotoonsa oikeilla miekoilla käydyistä, jopa kuolemaan asti otelluista kamppailuista ja sotataidosta. Nykyään kendō on budō-laji, jota voi harjoittaa turvallisesti. Myöskään harjoittelun tavoitteet eivät ole sotaisia. Kendō-varusteet ja bambumiekka mahdollistavat kovankin kontaktiharjoittelun ilman vakavia loukkaantumisia. Kendōn lyönnit suunnataan määrättyihin lyöntipaikkoihin, pistepaikkoihin, jotka on tehokkaasti suojattu suojavarusteilla. Kendōssa on kahdeksan määrättyä osuma-aluetta:
kendō-kypärän laelle, pystysuoraan ylhäältä tai viistosti oikealta tai vasemmalta ylhäältä päähän kohdistuvat lyönnit,
tsukidare-kurkkuläppään kohdistuva vartalon voimalla tapahtuva pisto,
oikean käden kote-hansikkaan ranneosaan kohdistuvat lyönnit – oikea käsi on kendōn perusasennossa eli chūdan no kamaessa etummainen ja siksi helpompi maali – tai poikkeustapauksessa myös vasempaan kohdistuvat lyönnit (tilanteessa, jossa vasen ranne nousee sydämen yläpuolelle), sekä
dō-vartalosuojan oikea sekä vasen kylkiosa. Dō lyödään useimmiten ja perusmuodossaan vastustajan oikeaan kylkeen, mikä johtuu siitä, että miekkaa perinteisesti kannettiin vyön alla vasemmalla puolella. Tällöin miekan puinen tuppi suojasi jonkin verran vasempaan kylkeen lyötäessä.
Kendōssa lyönnit tulevat aina ylhäältä alas, eikä jalkoihin kohdistuvia lyöntejä enää ole. Alhaalta ylös kohdistuvia lyöntejä varten tehtävät suojavarusteet olisivat liian vaikeita kantaa päällä tai edes valmistaalähde?. Kendōn osuma-alueet on valittu paitsi niiden vaikeuden takia myös siksi, että todellisilla miekoilla taistellessa kyseiset alueet olisivat joko tappaneet vastustajan heti tai ainakin tehneet tämän toimintakyvyttömäksi.
Kendōn tekniikat voidaan karkeasti jaotella shikakewazoihin eli hyökkäystekniikoihin ja ōjiwazoihin eli vastahyökkäystekniikoihin.
Kendōn tekniikat > Shikakewazat – peruslyönnit

Shikakewaza-tekniikat käsittävät kaikki kendōn peruslyönnit ja hyökkäävät lyönnit, joilla lähdetään iskemään harjoittelukumppania vastaan. Tärkeää on sutemi, eli heittäytyminen kamppailuun. Tarkoituksena on hyökätä epäröimättä ja siten murtaa vastustajan puolustus. Lyönnit voidaan toteuttaa pieninä tai isoina. Aina alkuun harjoitellaan hallitsemaan isot lyönnit, ennen kuin voidaan ruveta opettelemaan pieniä ja nopeampia versioita. Shikakewazoihin kuuluvat muun muassa:
Ipponuchi no waza: Kendōn peruslyönnit kuuluvat puhtaasti toteutettuna tähän kategoriaan.
Tobikomiwaza: Tekniikat, joilla hyökätään vastustajan suojauksen aukkopaikkaan (suki).
Hikibanawaza: Lyödään, kun vastustaja liikahtaa aloittaakseen oman hyökkäyksensä tai korjaa omaa asentoaan.
Katsugiwaza: Tekniikat, joissa hyökätään semellä, jossa astutaan oikealla jalalla issoku ittō no maai -etäisyydelle ja samalla hämätään nostamalla shinai hidari hassō no kamaeen, josta lyödään vasemman jalan sulkiessa lyönnin.
Nidanwaza: Kaksi peruslyöntiä nopeasti peräkkäin toteutettuna. Tekniikoiden toteutustapoja on kaksi: joko siirrytään toiseen peruslyöntiin  välittömästi ensimmäisen tekniikan (lyönti tai pisto) jäätyä heikoksi (ei pisteen) tai hämätään ensimmäisellä tekniikalla vastustajaa ja hyökätään vastustajan paljastaessa aukon suojauksessaan.
Haraiwaza: Avataan paikka lyöden terävästi kopauttamalla vastustajan miekka pois keskustasta siten, että oma miekka saa haltuunsa keskilinjan.
Debanawaza: Lyödään sillä hetkellä, kun vastustaja päättää lähteä liikkeelle eli on sitoutunut hyökkäykseensä.
Hikiwaza: Lyöminen eteenpäin liikuttaessa itse taaksepäin tsubazeriai-tilanteessa.
Kendōn tekniikat > Ōjiwazat – vastahyökkäyslyönnit

Ōjiwaza-tekniikat sisältävät useampia eri kategorioita. Tekniikoissa ei ole kyse torjumisesta tai puolustamisesta, vaan nimenomaan vastahyökkäystekniikoista, joissa aloite on itsellä ja vastustaja pakotetaan toimimaan itselleen epäedullisella tavalla. Ōjiwazoihin kuuluvat:
Nukiwaza: Väistetään tuleva lyönti ja lyödään vastustajaa sillä hetkellä, kun hänen lyöntinsä osuisi.
Suriagewaza: Lyödään tuleva lyönti liukuvalla liikkeellä vastustajan shinaita halliten pois kohteestaan ja lyödään välittömästi itse.
Uchiotoshiwaza: Saatetaan omalla miekalla vastustajan lyönti alas ja ohi, mikä järkyttää vastustajan asentoa, jolloin on hyvä hetki lyödä.
Kaeshiwaza: Otetaan omalla miekalla vastustajan lyönti vastaan ja muutetaan vastustajan lyönnin liike-energia oman miekan liike-energiaksi, jolloin saadaan aikaan nopea vastahyökkäys.
Kendōn tekniikat > Renzokuwazat

Renzokuwazat tarkoittavat jatkuvaa lyöntiharjoittelua. Lyönnit toteutetaan yhtenäisellä kiailla, mahdollisimman ripeässä tahdissa, kauniissa muodossa ja turhaa ilman haukkomista välttäen. Joitakin kendōn tärkeimmistä harjoituksista voisi luetella tähän kategoriaan. Niitä ovat kirikaeshi', uchikomigeiko ja kakarigeiko.
Kendōn tekniikat > Nitōwazat eli kahden miekan tekniikat

Nitōwaza-tekniikoita käytettäessä kendōka harjoittelee ja ottelee kahdella miekalla. Tämä tapa harrastaa kendōta on erittäin vaativaa ja harvinaista jopa Japanissa. Nitōkendō on tavallaan kunnianosoitus Miyamoto Musashille, joka perusti Hyōhō nitenichi -ryū-nimisen kenjutsu-koulukunnan, jossa harjoitellaan katana-, wakizashi- ja myös kahden miekan tekniikoita.
Nitō-kendōssa kendōka käyttää kahta shinaita, pitkää (daitō) ja lyhyttä (shōtō), jotka poikkeavat normaalin shinain mitoista ja painoista. Shōtōta käytetään lähinnä vastustajan hämäämiseen ja häirintään tehokkaan semen avulla sukin luomiseksi vastustajaan. Daitōlla taas tehdään ottelussa yleensä varsinaiset lyönnit. Sillä otellaan yleisesti jōdan-no-kamaesta. Shōtōllakin voi saada pisteen, mutta ippon sillä on äärimmäisen harvinainen. Nitō-kendōka voi pitää daitōta joko oikeassa ja shōtōta vasemmassa kädessä, mikä on yleinen, normaali nitō-järjestys, tai daitōta vasemmassa ja shōtōta oikeassa kädessä, mitä kutsutaan gyaku nitōksi. Kätisyys on valittava sonkyoa tehdessä, eikä kätisyyttä saa kesken harjoituksen tai ottelun vaihtaa.
Kendōn harjoittelu > Harjoitteluparin (Motodachi) rooli olennainen

Kendōn kihon harjoittelussa harjoitellaan yleensä joko yksittäin ryhmässä (esimerkiksi suburit) tai pareittain ryhmässä. Pareittain harjoitellessa toinen harjoittelijoista ohjaa joko koko ajan tai vuorollaan, opettajana eli motodachina, ko. harjoitusta. Tällöin harjoittelevan parin tekijä eli kakari-puoli keskittyy harjoitteluun. Motodachina toimii yleensä edistyneempi kendōn harjoittelija mutta myös harjoitteluparista kokemattomampi voi vuorollaan toimia motodachina.
Motodachina toimiminen on kendōharjoittelun kulmakiviä. Motodachin pitää samanaikaisesti sekä mahdollistaa kakari-puolen tuloksekas harjoittelu että samalla vaatia kakari-puolelta kunnollista tahtotilaa harjoitella sekä osoitettujen virheiden korjaamista. Ilman oikea-asenteista motodachia on kendōharjoittelussa vaikea kehittyä. Motodachi rytmittää usein harjoitusta ja antaa ajoituksen kakari-puolen hyökkäykselle. Motodachin pitää osoittaa harjoittelussa (keiko) kestävää valppautta (zanshin) ja vaatia sitä myös kakari-puolelta. Motodachiin harjoitteluaseenteen tulee horjumattomasti, sitkeästi ja tasapainoisesti toimia kendōharjoittelun periaatteiden mukaan, riippumattaa kakari-puolen taidoista tai kokemattomuudesta.
Kendōn harjoittelu > Miekka-suburit

Miekka-suburit ovat moninaisia, yksin, pareittain tai ryhmässä tehtäviä lyöntiharjoituksia. Subureita tehdessä harjoitellaan lyöntien mekaniikkaa, vartalonhallintaa sekä kehitetään nopeutta ja rentoutta.
Kendōn harjoittelu > Kirikaeshi

Kirikaeshi on etukäteen määritelty, parin kanssa harjoiteltava lyöntisarja. Kirikaeshissa liikutaan sekä eteen- että taaksepäin, ja yleensä se tehdään kendō-varusteiden kanssa. Aloittelijat voivat tehdä kirikaeshia ilman varusteita pelkillä shinailla motodachin käyttäessä shinaita suojanaan lyöntejä vastaan. Kirikaeshissa kakari harjoittelee samanaikaisesti oikeaa etäisyyden hallintaa, lyönnin ja kehon yhteistyön hallintaa, jatkuvaa valppautta (zanshin), hengitystä sekä kiain hallintaa.
Kirikaeshi on yksi kendōn tärkeimmistä harjoittelumuodoista, ja sitä tehdäänkin lähes jokaisissa harjoituksissa. Kir-kaeshi voidaan tehdä hitaasti ja rauhallisesti lyönti kerrallaan tai nopealla tahdilla. Erityisen tärkeää on lyödä jokainen lyönti isona ja hartiat rentoina samalla, kun koko keho tekee työtä suorituksen eteen. Kirikaeshi vahvistaa lähes kaikkia kendōssa tarvittavia taitoja, minkä takia se on noussut harjoituksena niin merkittävään osaan.
Kiri-kaeshista on monia erilaisia variaatioita. Esim:
Perus-kirikaeshi
Men-men-dō-dō-kirikaeshi
Dōkirikaeshi
Menkaeshi-dōkirikaeshi
Taisabaki-dōkirikaeshi