Tarja Halonen

| Tarja Halonen |
| --- | --- |

Suomen tasavallan 11. presidentti
 1.3.2000–1.3.2012  
Pääministeri:  Paavo Lipponen Anneli Jäätteenmäki Matti Vanhanen Mari Kiviniemi Jyrki Katainen
Edeltäjä:  Martti Ahtisaari
Seuraaja:  Sauli Niinistö
Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä
 Holkerin hallitus 30.4.1987–28.2.1990  
Edeltäjä:  Matti Puhakka
Seuraaja:  Tuulikki Hämäläinen
Oikeusministeri
 Holkerin hallitus 1.3.1990–26.4.1991  
Edeltäjä:  Matti Louekoski
Seuraaja:  Hannele Pokka
Ulkoasiainministeri
 Lipposen I hallitus 13.4.1995–15.4.1999 Lipposen II hallitus 15.4.1999–25.2.2000  
Edeltäjä:  Paavo Rantanen
Seuraaja:  Erkki Tuomioja
Kansanedustaja
 24.3.1979–29.2.2000  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1943 (ikä 81) Helsinki, Suomi
Puoliso:  Pentti Arajärvi
Lapset:  Anna Halonen
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  oikeustieteen kandidaatti (1968)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Uskonto:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.presidenthalonen.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ]   
Tarja Kaarina Halonen (s. 24. joulukuuta 1943 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen tasavallan 11. presidenttinä ja ensimmäisenä naispuolisena valtionpäämiehenä vuosina 2000–2012. Hän astui virkaan 1. maaliskuuta 2000, ja hänet valittiin uudelleen presidentiksi vuonna 2006.
Halonen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1968 ja aloitti uransa Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän työskenteli sosiaali- ja järjestösihteerinä 1969–1970. Hän oli Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön SAK:n lakimiehenä 1970–1979. Suomen Sosialidemokraattiseen puolueeseen Halonen liittyi vuonna 1971. Hänen poliittinen uransa alkoi 1974, jolloin hänet nimitettiin pääministeri Kalevi Sorsan eduskuntasihteeriksi. Kansanedustajaksi Halonen valittiin ensimmäisen kerran Helsingin vaalipiiristä 1979 ja sen jälkeen viisi kertaa jatkokaudelle, kunnes hän astui virkaan tasavallan presidenttinä vuonna 2000. Eduskunnassa hän toimi sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana 1984–1987, lakiasiainvaliokunnan varapuheenjohtajana 1991–1995 ja suuren valiokunnan puheenjohtajana 1995. Keskeinen osa Halosen poliittista toimintaa olivat myös hänen viisi kauttaan Helsingin kaupunginvaltuustossa 1977–1996.
Halonen on ollut kolmesti ministerinä: ministerinä sosiaali- ja terveysministeriössä 1987–1990, oikeusministerinä 1990–1991 ja ulkoasiainministerinä 1995–2000. Hän oli myös pohjoismaisen yhteistyön ministeri 1989–1991. Halosen ulkoministerikaudella Suomi toimi ensimmäisen kerran Euroopan unionin puheenjohtajamaana heinäkuusta joulukuuhun 1999.
Halonen on toiminut aktiivisesti Euroopan neuvostossa, ensin Suomen parlamentaarisen valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1991–1995 ja myöhemmin ministerivaliokunnassa. Hän oli myös jäsen Euroopan neuvoston asettamassa niin sanotussa viisasten miesten komiteassa 1998–1999. Presidenttikaudellaan Halonen toimi Kansainvälisen työjärjestön ILO:n asettaman Globalisaation sosiaalisen ulottuvuuden maailmankomission puheenjohtajana vuosina 2002–2004. Maaliskuusta 2009 lähtien hän ollut Maailman naisjohtajien neuvoston (The Council of Women World Leaders, CWWL) puheenjohtaja. Elokuusta 2010 lähtien Halonen on toiminut myös YK:n pääsihteerin asettaman kestävän kehityksen korkean tason paneelin rinnakkaispuheenjohtajana.
Halonen on kiinnittänyt uransa aikana erityisesti huomiota ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja kansalaisyhteiskuntaan. Myös sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja tasa-arvon edistämistä koskevat asiat ovat olleet keskeisiä koko hänen poliittisen uransa aikana. Presidenttinä Halonen oli erittäin suosittu suomalaisten keskuudessa: kyselyjen mukaan hänen suosionsa oli huipussaan joulukuussa 2003, jolloin 88 % suomalaisista oli Haloseen tyytyväisiä. Presidenttikautensa jälkeen Halonen on ilmaissut olevansa kiinnostunut ja käytettävissä kansainvälisiin luottamustehtäviin, mutta osallistuvansa jatkossakin yhteiskunnalliseen keskusteluun myös Suomessa.