stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lucretius
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucretius Wikimedia Commonsissa
Sedley, David: Lucretius The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Simpson, David: Lucretius The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Smith, M. F.: Introduction to Lucretius (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lucretius: De Rerum Natura (The Latin Library) (latinaksi)
Lucretius: De Rerum Natura (Project Gutenberg) (englanniksi)
Antiikin filosofia  Epikurolainen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:  Epikuros  Metrodoros  Polyainos  Leontion  Karneiskos  Hermarkhos  Idomeneus  Leonteus  Themista  Kolotes  Polystratos  Dionysios Lamptrailainen  Basileides  Diogenes Tarsoslainen  Demetrios Lakonialainen  Filodemos  Apollodoros  Zenon Sidonlainen 
Roomalainen aika:  Amafanius  Titus Albucius  Lucretius  Faidros  Patron  Siron  Diogenes Oinoandalainen  Catius 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
Lucretius osoittaa kohti atomien liikettä. Kuvitus vuodelta 1714.
Sensaatio Uutiset

Sensaatio Uutiset oli Helsingissä vuosina 1954–1956 ilmestynyt bulevardilehti, joka perustettiin vastustamaan pääministeri Urho Kekkosen valintaa vuoden 1956 presidentinvaaleissa. Lehti aloitti ilmestymisen vuoden 1954 lopulla, aluksi nimellä Sensaatio. Nimi Sensaatio Uutiset tuli käyttöön vuoden 1955 aikana. Lehden julkaisija ja päätoimittaja oli Börje Felin.
Monet lehden uutisotsikoista koskivat Kekkoseen muka liittyneitä skandaaleja:
”Kekkosen murhaaminen salaliiton päämäärä? Vallankumous ryhmiä odotettu maahamme?” – Uutisessa väitettiin, että filosofian tohtori Keijo Alhon tarkoituksena oli ampua pääministeri Kekkonen.
”Kekkonen tappeli ministerin kanssa. Nyrkkeilyottelu loistohotellissa keskellä yötä” – Aiheena Kekkosen ja Tauno Jalannin väitetty tappelu hotelli Kämpissä.
”Kekkosen luovuttava presidenttiehdokkuudestaan. Hotellitappelut jatkuvat. Raahasi naista korvarenkaista”
”Kekkonen vietiin poliisiasemalle. Täysjuovuksissa ruotsalaisessa suurhotellissa”
”Ministereillä on oma bordelli Meilahdessa. Kekkonen innokas asiakas”
”Rakastunut Kekkonen häiritsee naapureita” – Tässä jutussa vihjattiin myös Kekkosen naisystävään Anne-Marie Snellmaniin.
”Kekkonen sammui lattialle pääministeri Hedtoftin hautajaisten jälkeen.”
”Kekkonen tanssi ’kuolevaa joutsenta’ Mikojanin kutsujen jälkeen.”
”Kekkonen ja Tervo perustavat uuden puolueen kommunistien myötävaikutuksella.”
”Kekkosen yöseikkailut filmataan. Käsikirjoitus on valmis, sensuuri saa paljon työtä.”
Sensaatio Uutisten kirjoittelu johti siihen, että filosofian tohtori Eirik Hornborg julkaisi Hufvudstadsbladetissa 8. toukokuuta 1955 mielipidekirjoituksen, jossa hän katsoi, että mikäli tiedot Kekkosen ja Tauno Jalannin hotellitappelusta pitivät paikkansa, Kekkoselta puuttui alkeellisinkin itsehillintä. Tämän vuoksi Hornborg vaati, että Kekkosen olisi maineensa puhdistamiseksi joko nostettava kanne Sensaatio Uutisia vastaan tai luovuttava presidenttiehdokkuudestaan ja vetäydyttävä politiikasta. Maalaisliittolaiset vanhemman polven poliitikot, jotka olivat syksyllä 1954 kannattaneet maanviljelysneuvos Viljami Kalliokosken valintaa puolueen presidenttiehdokkaaksi, huolestuivat Kekkosen ympärillä velloneiden huhujen vaikutuksesta koko puolueen maineeseen. Kunnallisneuvos Mikko Tarkkasen johtama maalaisliiton vanhan polven oppositio lähetti puoluejohdolle kaksi kirjelmää, joista ensimmäisessä vaadittiin Kekkosta viemään asia oikeuteen. Toisessa kirjelmässä toivottiin, että ne maalaisliittolaiset, jotka eivät moraalisista syistä voineet kannattaa Kekkosta presidentinvaalissa, saisivat asettaa omia ehdokkaitaan.
Mustamaalauskampanjasta huolimatta Kekkonen ei nostanut syytettä Sensaatio Uutisia vastaan, mutta ei myöskään luopunut ehdokkuudestaan presidentinvaalissa. Kekkonen toimitti julkisuuteen tiedotteen, jossa hän kommentoi julkisuudessa liikkuneita huhuja ja syytöksiä lyhyesti ja ilmoitti, ettei hän enää aikonut puuttua asiaan.
Presidentinvaalien jälkeen päätoimittaja Börje Felin lähetti Kekkoselle kirjeen, jossa hän katui ja pyysi anteeksi lehtensä julkaisemia keksittyjä ja liioiteltuja juttuja.
Sentimentaalinen romaani

Sentimentaalinen romaani on laajasti katsottuna mikä tahansa romaani joka käyttää hyväkseen lukijan taipumusta herkkyyteen, myötätuntoon ja loputtomaan sympatiaan kuvaamalla aihepiirinsä hämärästi tai epärealistisesti. Suppeammassa merkityksessä käsite viittaa 1700-luvulla laajalle levinneeseen eurooppalaiseen romaanityyliin, joka syntyi osittain vastareaktiona uusklassismin ankaruudelle ja rationaalisuudelle.
Sentimentaalinen romaani korosti tunnetta järjen sijaan ja nosti tunteellisuuden analysoinnin omaksi taiteenlajikseen. Suuntauksen varhainen esimerkki on Antoine-François Prévostin romaani Manon Lescaut, joka ilmestyi vuonna 1731. Se kertoo kurtisaanista, jonka vuoksi nuori aatelistaustainen opiskelija hylkää uransa, perheensä ja uskonsa päätyen lopulta korttihaiksi ja huijariksi. Hänen luisumisensa turmioon esitetään uhrina rakkaudelle.
Sentimentaalisen romaanin aatteellisena taustana oli Jean-Jacques Rousseaun oppi ihmisen luonnollisesta hyvyydestä sekä hänen uskomuksensa siitä, että ihmisen moraalista kehitystä edistäisi voimakas myötätunnon kokeminen. Tunteellinen ja tunteileva sentimentaalinen romaani tuli varsinaisesti muotiin Euroopassa 1700-luvun lopussa. Samuel Richardsonin romaanin Pamela: or Virtue Rewarded inspiroimina 1760- ja 1770-luvun sentimentaaliset romaanit vakuuttivat, että porvarillisen hyveellisyyden ja herkkätunteisuuden välillä oli vahva yhteys ja että kunniallinen ja moraalinen käytös saa aina lopulta palkinnon.
Sentimentaalinen romaani kehittyi 1760-luvulla "herkkyysromaaniksi", jossa henkilöhahmot olivat erityisen herkkätunteisia. Nämä hahmot eivät ainoastaan kokeneet syvää myötätuntoa lähimmäisiään kohtaan, vaan he herkistyivät myös luonnon helmassa ja heitä koskettivat taide sekä musiikki. Tunnetuimpia herkkyysromaaneja oli Laurence Sternen kirjoittama Tristram Shandy. Huomattavia sentimentaalisia romaaneja olivat myös Rousseaun rakkausromaani Julie, ou la nouvelle Héloïse vuodelta 1761 ja Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset vuodelta 1774.
Romantiikan kirjallisuus omaksui herkkyysromaanin piirteitä, kuten herkkyyden luonnon kauneudelle sekä uskon sydämen viisauteen ja myötätunnon voimaan. Romantiikka ei kuitenkaan omaksunut herkkyysromaanille ominaista optimismia. Harriet Beecher Stowen Setä Tuomon tupa ja Charles Dickensin monet romaanit jatkoivat ja kehittivät sentimentaalisen romaanin perinnettä. Sen sijaan Jane Austenin Järki ja tunteet laski leikkiä lajityypin kustannuksella.
Luettelo Giacomo Leopardin tuotannon suomennoksista

Tämä on luettelo Giacomo Leopardin tuotannon suomennoksista:
Antologioittain

Aasian paimentolaisten yölaulu, suom. Elsa Tervo, 492–497
Brutus Nuorempi, suom. Lauri Viljanen,  s. 484–488.
Itselleen, suom. O. J. Tuulio,  s. 491.
Kuulle, suom. Kaarlo Sarkia,   s. 490 – 491
Äärettömyys, suom. Tyyni Tuulio, s. 491 – 492 .
Brutus Nuorempi, suom. Lauri Viljanen,   s. 69–74.
Sapfon viimeinen laulu, suom. Lauri Viljanen, s. 75–78.
Silvialle, suom. Lauri Viljanen,  s. 79–81.
Itselleni, suom. O. J. Tuulio, s. 77–78
Kuulle, suom. Kaarlo Sarkia, s. 77
Itselleni, suom. O. J. Tuulio ja Aale Tynni, (TLV 1957), s. 407–409.(Käännös sisältyy vain antologian 1. painokseen.)
Itselleni, suom. Aale Tynni, s. 435–437 (TLV. (Käännös sisältyy antologian kahteen uudempaan painokseen 1974, 2004)
Kuulle, suom. Kaarlo Sarkia ja Aale Tynni,  (vain 1.p:ssa 1957), s. 403
Kylän lauantai, suom. Aale Tynni,  s. 399–403 (1957); s. 427–430 (1974, 2004) (Runo päivätty 1829.)
Silvialle, suom. Lauri Viljanen ja Aale Tynni,  s. 403–407 (1957). (Runo päivätty 1828. Tämä käännös sisältyy vain antologian 1. painokseen.)
Silvialle, suom. Aale Tynni,  s. 431–435 (1974, 2004). (Runo päivätty 1828. Uudistettu käännös sisältyy antologian kahteen uudempaan painokseen)
Äärettömyys, suom. Aale Tynni,  s. 431 (1974, 2004). Runo päivätty 1821. Käännös sisältyy antologian kahteen uudempaan painokseen.
Muistot, suom. Elina Vaara, s. 277–281. Runo päivätty 1829.
Vainajain kuoro, suom. Elina Vaara,  s. 276–277. Runo päivätty 1827.
Äärettömyys,suom. Elina Vaara  s. 277. (Runo päivätty 1821.)
Aasialaisen paimentolaisen öinen laulu, suom. Aki Salmela, teoksessa: Aki Salmela: Eläimen varjo, Tammi 2019 ISBN 978-952-04-0168-9
Hänelle, suom. Elsa Tervo, teoksessa: Rakkausrunoja: valikoima maailmankirjallisuudesta, Otava 1953 s. 64–66.
Kuulle, suom. Kaarlo Sarkia, teoksessa: Runot (Sarkia) WSOY 2008 (4.p.), s. 435.
Kuun laskiessa, suom. Elsa Tervo, Parnasso, 1960 nro 5 , s. 195–196.
Kylän lauantaipäivä, suom. Aale Tynni, Parnasso, 1953 nro 4; s. 303. (Runo päivätty 1829.)
Äärettömyys, suom. Tyyni Tuulio, teoksessa: Päivänlasku, Kirjayhtymä 1982 (toim. Hannu-Pekka Lappalainen), s. 145. Runo päivätty 1821.
Jorge Semprún

| Jorge Semprún |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1923 Madrid, Espanja
Kuollut: 7. kesäkuuta 2011 Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  espanjalainen
Ammatti:  kirjailija, kulttuuriministeri
Kirjailija
Salanimi: Federico Sánchez
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jorge Semprún (10. joulukuuta 1923 Madrid, Espanja – 7. kesäkuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli espanjalainen kirjailija. Semprún asui suurimman osan elämästään Ranskassa ja kirjoitti ranskaksi.
Elämä ja ura

Sisällissodan puhjettua Espanjassa Semprúnin tasavaltalainen perhe siirtyi maanpakoon Ranskaan. Semprún liittyi kommunistiseen puolueeseen. Toimittuaan vastarintaliikkeessä Saksan miehittämässä Ranskassa hän joutui 1944 Buchenwaldin keskitysleirille. Myöhemmin hän alkoi valehenkilöllisuuden turvin johtaa Francon hallintoa vastaan toimivaa maanalaista liikettä. Hän käytti nimeä Federico Sánchez ja esiintyi porvarishenkilönä. Tälle hahmolle hän omisti teoksiaan.
Semprún palasi Espanjaan Francon kauden päätyttyä ja Espanjan siirryttyä demokratiaan. Hän toimi Espanjan kulttuuriministerinä vuosina 1988–1991. Kokemus kuitenkin sai hänet palaamaan Pariisiin kirjoittamaan. Ranska ei koskaan hyväksynyt täysin ”espanjalaiskommunistia”, eikä häntä esimerkiksi hyväksytty Ranskan akatemiaan.
Kirjoittamisen hän aloitti vuonna 1964 ja kirjoitti toistakymmentä teosta. Hän halusi toimia eurooppalaisena muistina ja moraalisena äänenä. Hänen tuotantoaan sävytti eloonjäämisen tragedia, mutta vasta 1994 ilmestyneessä teoksessaan Kirjoittaminen tai elämä hän kykeni käsittelemään keskitysleirin kauhuja perin pohjin.
Hänet on palkittu urallaan useaan otteeseen. Jorge Semprún kuoli 87-vuotiaana Pariisissa 7. kesäkuuta 2011.
Suomennetut teokset

Suuri matka (alkuteos Le grand voyage) suom. Ulla-Kaarina Jokinen, Otava, 1964
Kirjoittaminen tai elämä (alkuteos L'écriture ou la vie') suom. Irma Koistinen, Like Kustannus, 2000 ISBN 951-578-667-3
Hyvästi kesiemme aurinko... (alkuteos Adieu, vive clarté...) suom. Irma Koistinen, Like Kustannus, 2003 ISBN 952-471-174-5
Tarvittava ruumis (Arkistoitu – Internet Archive) (alkuteos Le mort qu'il faut) suom. Helka Vala & Irma Koistinen, Like Kustannus, 2005 ISBN 952-471-592-9
Sentraltinden

Sentraltinden
| --- | --- |
Tyyppi:  vuorenhuippu (en) 
Sijainti:  Sognin ja Fjordanen lääni, Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  2 348 m
Prominenssi:  80  m 
Suojelualue:  Jotunheimenin kansallispuisto 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sentraltinden (myös Sentraltind tai Vestre Styggedalstind) on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Hurrunganen vuoristossa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 348 metriä.
Kirjallisuutta

Helgesen, Morten & Helgesen, Julia 2013: Norges Fjelltopper over 2000 meter. - Glittertind Forlag AS. Skrautvål. ISBN 978-82-997013-7-2
Lucian päivä

| Lucian päivä |
| --- | --- |
 Lucia-juhla ruotsalaisessa kirkossa.
Tyyppi:  muistopäivä
Vietetään:  13. joulukuuta
Liittyy:  Pyhään Luciaan
Lucian päivää vietetään Pyhän Lucian muistoksi vuosittain hänen kuolinpäivänään 13. joulukuuta. Muistopäivä kuuluu alun perin katoliseen pyhimyskalenteriin, mutta nykyisin sitä vietetään maallistunein muodoin ennen kaikkea ruotsinkielisessä kulttuurissa. Perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka on pukeutunut valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun ja pitää kädessään kynttilää.
Lucia tuo valoa talven pimeyteen. Lucia (lat. lux ’valo’) on suomennettuna Valotar. Juliaanisessa kalenterissa talvipäivänseisaus osui keskiajalla Lucian kuolinpäivään, mikä viittaa siihen, ettei kyseessä ollut sattuma. Vuoden pisimpään yöhön ja valon juhlaan liittyneet pakanalliset tavat ja uskomukset yhdistyivät Lucian nimeen.
Taustaa

Luciaan liittyvät kertomukset ovat peräisin Sisilian saarelta Italiasta. Lucian historiallisuutta ei pyhimyslegendoissa epäillä. Lucian muistopäivää vietettiin katolisella keskiajalla myös Pohjoismaissa, ja ”Lutsi-neitsyt” tunnettiin myös Suomessa, kuten Mikael Agricolan Rukouskirjasta vuodelta 1544 ilmenee. Ensimmäinen tieto Lucian päivän vietosta Pohjoismaissa uudella ajalla on Ruotsin Länsi-Götanmaalta vuodelta 1746. Perinnettä vietetään jonkin verran myös Suomessa, Tanskassa ja Norjassa sekä amerikanruotsalaisten parissa. Ruotsissa nimitys ”lille jul” (pikkujoulu) on liitetty Lucian päivään. Lucian päivän viettoa on kutsuttu ruotsalaiseksi lisäksi kansainvälisiin juhlatapoihin. Nykyisissä juhlatavoissa Lucian päivän kynttilänvalo saatetaan tulkita auringonpaisteen ja esimerkiksi ihmisten välisen lämmön vertauskuvaksi.
Lucialle tapahtui viiriäisihme Syrakusassa, kun vallitsi nälänhätä vuonna 1646, jolloin kaupunkilaiset rukoilivat apua Lucialta. Tällöin viiriäisparvi ilmestyi kaupunkiin (tai yksi viiriäinen messun aikana kirkkoon) ja heti sen jälkeen saapui 13. toukokuuta (tai joulukuuta) laiva täynnä viljaa. Tapauksen muistoksi toukokuun ensimmäistä sunnuntaita vietetään Syrakusassa Viiriäisten Pyhän Lucian juhlana. Viiriäinen on mahdollisesti tarttunut tarinoihin siitä, että Syrakusan vanha keskusta sijaitsee Ortigian saarella, ja sana ”Ortygia” tulee kreikan sanasta ortyx, joka tarkoittaa viiriäistä.
Lucian sanotaan kuolleen marttyyrikuoleman vuonna 304. Hänestä kertovat varhaisimmat lähteet ilmestyvät historiankirjoitukseen kuitenkin vasta yli sata vuotta myöhemmin. Lucia-kertomukset ovat saaneet vaikutteita Artemiin lisäksi myös varhaisempiin kristillisiin naispyhimyksiin liitetyistä tarinoista.
Lucian päivä Suomessa > Historia

Suomessa Lucia-neito valitaan Folkhälsanin ja sanomalehti Hufvudstadsbladetin yhteistyöllä. Ne valitsevat ehdokkaat, joista valtakunnallinen Lucia-neito valitaan yleisöäänestyksessä. Äänestykseen liittyy keräys hyväntekeväisyyteen. Koko Suomen Lucia on valittu vuodesta 1949. Lucia kruunataan Helsingin tuomiokirkossa. Kruunaamisen jälkeen Lucia-neito esiintyy tuomiokirkon portailla tonttujen kanssa ja Lucia-kulkue kiertää Helsingin keskustassa. Myöhemmin hän osallistuu useisiin tapahtumiin. Lisäksi useilla paikkakunnilla ja kouluissa valitaan omia Lucia-neitoja ja järjestetään Lucia-kulkueita.
Lucia-juhla tuli alkujaan Suomeen Högvallan seminaarin kautta 1919, jonne sen toi opettaja Ruotsin Värmlannista. Helsingissä ensimmäinen Lucia-kulkue järjestettiin vuonna 1930, ja ensimmäinen virallinen Lucia-neito Suomessa valittiin vuonna 1950.
Lucia-juhlaa on vietetty Suomessa 1800-luvulla, luultavasti jo 1700-luvulla, ruotsalaisen perinteen mukaisesti. Näissä juhlissa ei kuitenkaan ollut Lucia-neitoa, vaan ne olivat koulujen syyslukukauden päätösjuhlia (ruots. luciefest). Nämä luciajuhlat olivat valon juhlia, niin sanottuja illuminaatioita, joissa koko koulu valaistiin. Juhla oli usein samalla koko kaupungin juhla.
Lyskraft. Finlands Lucia från år 1950 -kirjan mukaan ensimmäinen tieto Lucia-neidosta Suomessa on vuodelta 1898, Turusta, Svenska fruntimmerskolan i Åbo -koulusta (Turun ruotsalainen naisväenkoulu). Koulunjohtaja Kaarlo Tiililän päiväkirjamerkintöjen mukaan Porvoon suomalaisessa yhteiskoulussa on vuonna 1898 harjoiteltu Lucia-juhlaa.lähde?
Santa Lucia -laulu

Nykyiseen pohjoismaiseen Lucia-perinteeseen liittyy oleellisesti myös ”Santa Lucia” -niminen, alkujaan italialainen laulu. Sen sävelsi 1800-luvulla Teodoro Cottrau napolilaiseen kansanlaulutekstiin. Sen alkuperäiset italiankieliset sanat eivät kuitenkaan liity Lucian päivän viettoon, vaan se kuvaa merimaiseman kauneutta Napolin Santa Lucia -nimisen kaupunginosan edustalla. Suomessa laulu tunnetaan V. Artin sanoittamana myös nimellä ”Soi iltakellot”.
Lucia-lauluun on myös toiset sanat, jotka Anna-Mari Kaskinen on kääntänyt ruotsinkielisestä laulusta: ”Sankta Lucia, tultasi kannat, kylmyyteen maailman toivoa annat.”
Lucianpäivään, toisaalta tapaninpäivään 26. joulukuuta tai jouluun sinänsä on liitetty myös Pyhään Stefanokseen liittyvä laulu ”Staffansvisa”.
Kirjallisuutta

Salokorpi, Sinikka & Lehmusoksa, Ritva: Joulun aikaan.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15320-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lucia.fi. Folkhälsanin Lucia-sivut.
Lucian päivän juhlintaa Helsingissä. Helsingin kaupunki.
Valontuojan matka pimeään Pohjolaan. Ylen Elävä arkisto.
Joulu – rauhan vai rahan juhla? Ylen Elävä arkisto.
Yle uutiset: Lucian päivä.
Lucia hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Ensimmäinen Suomen Lucia-juhla Helsingissä 1949.
Aaro Seppänen

Aaro Seppänen
Aaro Seppänen (2. heinäkuuta 1910 Kaukola – 3. heinäkuuta 1944 Juustila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 75. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 22:ssa palvellut Seppänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Seppänen oli luutnantti ja siviiliammatiltaan matematiikan lehtori.
Sven Selander

Sven Hjalmar Selander (7. marraskuuta 1894 Tukholma – 4. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat fil. tri Anders Edvard Selander ja Maria Ahne Neovius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1930 Margit Elisabeth Schwindtin kanssa.
Opinnot

Selander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1913–1914 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja sotilaspedagogisen kurssin Uudenmaan rykmentissä vuonna 1925 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1927–1929.
Jääkärikausi

Selander liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin 1. komppaniaan. Vuoden 1915 marras-joulukuussa hänet komennettiin Karunkiin vastaanottamaan uusia jääkärialokkaita. Hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen 27. Jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Selander saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi komppanianpäälliköksi 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 24. maaliskuuta 1918 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Selander osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Lavolan sulun valtaukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Selander siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Yleisesikuntaan, missä hänet sijoitettiin toimistoupseeriksi sotatoimien osastolle ja myöhemmin 4. toimiston päällikkönä. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 29. elokuuta 1924 komentajaksi Uudenmaan rykmentin 1. pataljoonaan ja edelleen 16. toukokuuta 1928 alkaen 3. Divisioonan esikuntapäälliköksi. Selander joutui 1920-luvun lopulla auto-onnettomuuteen loukkaantuen vakavasti. Hänet vapautettiin palveluksesta sairauden takia 9. joulukuuta 1931 ja sai palkkioviran 1. tammikuuta 1932 alkaen Yleisesikunnasta. Luottamustoimia Selanderilla oli muun muassa Suomen edustajistoon kuuluminen Varsovassa vuonna 1922 pidetyssä aseistariisumiskonferenssissa. Opettajana hän oli Sotilasmaantieteessä Kadettikoulussa vuosina 1921–1922. Selander kuoli helmikuussa 1939 Helsingin sotilassairaalassa pitkällisen sairauden jälkeen.
Teokset

Selander kirjoitti teoksen Muurmanni ja Venäjän Karjala, sotilasmaantieteellinen esitys, 1919.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 10. tammikuuta 1916  Zugführer 25. elokuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 24. joulukuuta 1919  Everstiluutnantti 16. toukokuuta 1928  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 21. toukokuuta 1919 |      |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ranskan Kunnialegioonan ritarimerkki (Légion d´honneur )  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Puolan Polonia Restituten ritarikunnan 4. lk. kunniamerkki  Puolan Ur  Ruotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.