stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hydrogeeli
Peptidipohjaiset hydrogeelit

Peptidipohjaisilla hydrogeeleillä on poikkeukselliset bioyhteensopivuus- ja biohajoavuusominaisuudet, mikä mahdollistaa niiden laajan käytön erityisesti biolääketieteessä. Sellaisenaan niiden fysikaalisia ominaisuuksia voidaan hienosäätää niiden käytön maksimoimiseksi. Menetelmiä tämän tekemiseksi ovat aminohapposekvenssin, pH:n, kiraalisuuden modulointi ja aromaattisten yhdisteiden lisääminen osaksi hydrogeeliä.  Aminohappojen järjestys sekvenssissä on ratkaiseva geeliytymisen kannalta. Yksi esimerkki tästä on lyhyt peptidisekvenssi Fmoc-Phe-Gly, joka muodostaa helposti hydrogeelin, kun taas Fmoc-Gly-Phe ei muodosta hydrogeeliä, sillä kahden vierekkäisen aromaattisen osan siirtäminen haittaa aromaattisia vuorovaikutuksia. Myös pH:n muuttamisella voi olla samankaltaisia vaikutuksia, esimerkkinä naftaleenilla (Nap) modifioitujen dipeptidien Nap-Gly-Ala ja Nap-Ala-Gly käyttö, joissa pH:n lasku aiheuttaa edellisen geeliytymisen, mutta johtaa kiteytymiseen jälkimmäisessä. Uusi stratedia homogeenisten ja toistettavien hydrogeelien muodostamiseksi on eräs pH-alennusmenetelmä, jossa käytetään glukono-δ-laktonia (GdL), jossa GdL hydrolysoituu vedessä  glukonihapoksi. Hydrolyysi on hidasta, mikä mahdollistaa tasaisen pH-muutoksen ja johtaa siten toistettaviin homogeenisiin geeleihin. Tämän lisäksi haluttu pH voidaan saavuttaa muuttamalla lisätyn GdL:n määrää. GdL:ää on käytetty useaan otteeseen Fmoc- ja Nap-dipeptidien hydrogelaatioon.  Toisaalta Morris et. al. raportoi GdL:n käytöstä “molekyyli laukaisimena” geeliytymisjärjestyksen ennustamiseksi ja hallitsemiseksi. Kiraalisuudella on myös olennainen rooli geelin muodostumisessa, ja jopa yksittäisen aminohapon kiraalisuuden muuttaminen sen luonnollisesta L-aminohaposta sen epäluonnolliseksi D-aminohapoksi voi vaikuttaa merkittävästi geeliytymisominaisuuksiin, sillä L-aminohapot eivät muodosta geelejä. Monet tutkimukset ovat osoittaneet, että aromaattisilla vuorovaikutuksilla on keskeinen rooli hydrogeelin muodostumisessa π-π vuorovaikutuksen geeliytymisen seurauksena.
Ympäristövaste

Yleisimmin havaittu ympäristön herkkyys hydrogeeleissä on vaste lämpötilaan. Monilla hydrogeeleillä on lämpötilasta riippuvainen faasimuutos, joka voidaan luokitella joko ylempään kriittiseen liuoslämpötilaan (UCST) tai alempaan kriittiseen liuoslämpötilaan (LCST). UCST-hydrogeelien vesiliukoisuus lisääntyy korkeammissa lämpötiloissa, mikä johtaa niiden siirtymiseen geelistä (kiinteästä) liuokseen (nestemäiseksi) lämpötilan noustessa (samanlainen kuin puhtaiden materiaalien sulamispistekäyttäytyminen). Tämä ilmiö saa myös UCST-hydrogeelit laajenemaan (lisäämään niiden turpoamissuhdetta) lämpötilan noustessa niiden ollessa UCST:n alapuolella. Kuitenkin hydrogeeleillä, joissa on LCST:t, on käänteinen lämpötilariippuvuus, jolloin niiden vesiliukoisuus laskee korkeammissa lämpötiloissa. LCST-hydrogeelit siirtyvät nestemäisestä liuoksesta kiinteään geeliin lämpötilan noustessa, ja ne myös kutistuvat (vähentävät turvotussuhdettaan) lämpötilan noustessa, kun ne ovat LCST:n yläpuolella.
Eri hydrogeeleillä on erilainen lämpövaste, mikä vaikuttaa hydrogeelin valitsemiseen eri sovelluksiin. Esimerkiksi biolääketieteen alalla LCST-hydrogeelejä tutkitaan lääkkeiden annostelujärjestelminä, sillä ne ovat ruiskeena (nestemäisiä) huoneenlämmössä ja jähmettyvät sitten jäykäksi geeliksi altistuessaan ihmiskehon korkeammalle lämpötilalle. On monia muitakin ärsykkeitä, joihin hydrogeelit voivat reagoida. Näitä ovat muun muassa pH, glukoosi, sähköiset signaalit, valo, paine, ionit, antigeenit ja paljon muuta.
Lisäaineet

Hydrogeelien mekaanisia ominaisuuksia voidaan hienosäätää monin tavoin huomioimalla niiden hydrofobiset ominaisuudet. Toinen menetelmä hydrogeelien lujuuden tai elastisuuden modifioimiseksi on päällystää ne vahvemmalle/jäykemmälle alustalle. Muiden lisäaineiden, kuten nanohiukkasten ja mikrohiukkasten, on osoitettu muuntavan merkittävästi tiettyjen biolääketieteellisissä sovelluksissa käytettävien hydrogeelien jäykkyyttä ja geeliytymislämpötilaa.
Käsittelytekniikat

Vaikka hydrogeelin mekaanisia ominaisuuksia voidaan säätää ja muokata silloitustiheyden ja lisäaineiden avulla, mekaanisia ominaisuuksia voidaan myös parantaa tai optimoida erilaisiin sovelluksiin erityisillä käsittelytekniikoilla. Näitä tekniikoita ovat electrospinning, 3D/4D-tulostus, itsejärjestäytyminen ja kylmävalu. Yksi ainutlaatuinen käsittelytekniikka on monikerroksisten hydrogeelien muodostaminen erilaisten mekaanisten ominaisuuksien luomiseksi. Tämä voidaan tehdä polymeroimalla hydrogeelimatriisit kerros kerrokselta UV-polymeroinnin avulla. Tämä tekniikka voi olla hyödyllinen kun tehdään hydrogeelejä, jotka jäljittelevät nivelrustoa. Kyseinen tekniikka siis mahdollistaa materiaalin, jolla on kolme erillistä osaa, joilla on erilliset mekaaniset ominaisuudet.
Toinen kehittyvä tekniikka hydrogeelimekaanisten ominaisuuksien optimoimiseksi on hyödyntää Hofmeister-sarjaa. Tämän ilmiön vuoksi lisäämällä suolaliuosta hydrogeeliaggregaatin polymeeriketjut kiteytyvät, mikä lisää hydrogeelin sitkeyttä. Tätä suolaamiseksi kutsuttua menetelmää sovelletaan polyvinyylialkoholi hydrogeeleihin lisäämällä natriumsulfaattisuolaliuosta. Kylmävalu on kolmas menetelmä, jossa suunnattu lämpötilagradientti aikaansaadaan hydrogeeliin, joka muodostaa materiaaleja, joilla on anisotrooppisia mekaanisia ominaisuuksia. Polyvinyylialkoholi hydrogeelien kylmävalu- ja suolauskäsittelytekniikoita hyödynnetään, jotta saadaan aikaan hierarkkisia morfologioita ja anisotrooppisia mekaanisia ominaisuuksia. Hydrogeelien suunnattu jäätyminen auttaa kohdistamaan ja yhdistämään polymeeriketjut luoden anisotrooppisia hunajakennoputkimaisia rakenteita, kun taas hydrogeelin suolaaminen tuottaa nanofibrilli verkon näiden kennoputkimaisten rakenteiden pinnalle. Vaikka näiden hydrogeelien vesipitoisuus on yli 70%, sitkeysarvot ovat selvästi korkeammat kuin vedettömien polymeerien, kuten polydimetyylisiloksaanin (PDMS), Kevlarin ja synteettisen kumin, sitkeysarvot. Arvot ylittävät myös luonnollisen jänteen ja hämähäkin silkin sitkeyden.
Biomateriaalit

Kudosten uusiutumista voidaan tukea implantoiduilla tai injektoiduilla hydrogeeleillä, jotka tarjoavat mekaanista tukea, paikallista lääkitystä tai soluterapiaa, paikallista solujen aktivointia tai immunomodulaatiota sekä nanohiukkasten kapselointia paikallista fototermistä tai brakyterapiaa varten. Hydrogeeliset lääkeannostelujärjestelmät sopivat elimistöön biohajoavuutensa, bioyhteensopivuutensa ja myrkyttömyytensä vuoksi. Materiaaleja, kuten kollageenia, kitosaania, selluloosaa ja polymaitohappo-koglykolihappo on käytetty laajasti lääkkeiden toimittamiseen elimiin, kuten silmiin, nenään, munuaisiin, keuhkoihin, suolistoon, ihoon ja aivoihin. Tuleva työ keskittyy hydrogeelien myrkyllisyyden vähentämiseen ja bioyhteensopivuuden parantamiseen.
Panaji

| Panaji (Ponnji) पणजी |
| --- | --- |
 Katunäkymää
 Panaji
 Koordinaatit: 15°29′N, 73°49′E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Goa
Piirikunta:  Pohjois-Goa
Väkiluku (2001):  59 066
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panaji (Konkaniksi, hindiksi ja marathiksi पणजी, englanniksi Panjim, portugaliksi Pangim) on Intian Goan osavaltion pääkaupunki. Kaupungissa asui 59 066 ihmistä vuonna 2001 ja se on osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki Vasco da Gaman ja Margaon jälkeen.
Panaji sijaitsee Mandovi-joen suulla. Kun Goasta tuli itsenäisen Intian osavaltio, Panajista tuli sen pääkaupunki. Kaupungin keskustassa on portugalilaisten rakennuttama kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panaji Wikimedia Commonsissa
Goa
| --- | --- |
Pohjois-Goa:   Bardez  Bicholim  Mapusa  Panaji  Pernem  Ponda  Sattari  Tiswadi 
Etelä-Goa:   Canacona  Margao  Mormugao  Quepem  Salcete  Sanguem
Pedro Monzón

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Pedro Damián Monzón
Syntymäaika: 23. helmikuuta 1962
Syntymäpaikka: Goya, Argentiina
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–81 | Unión de Santa Fe | 7 | (0) |
| 1981–91 | Independiente | 199 | (8) |
| 1992 | Barcelona SC | 10 | (1) |
| 1992–93 | Huracán | 23 | (0) |
| 1993–94 | Quilmes | 41 | (1) |
| 1995 | Alianza Lima |  ? | (?) |
| 1995–96 | Tucumán | 16 | (0) |
| 1996 | Santiago Wanderers |  ? | (?) |
Maajoukkue
| 1989–90 |  Argentiina | 15 | (1) |
Valmennusura
2004: Independiente
2005: Atlante UTN
2005: Olmedo
2006: Veracruz
2008–: Chacarita
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pedro Damián Monzón (23. helmikuuta 1962, Goya, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija. Nykyään Monzón on Villa Maipúlaisen Chacaritan valmentajana. Monzón pelasi urallaan myös 15 maaottelua, joista neljä ottelua Italian MM-kisoissa 1990, jossa Argentiina saavutti hopeaa. Loppuottelussa Saksaa vastaan Monzónista tuli MM-kisahistorian ensimmäinen punaisen kortin finaalissa saanut pelaaja. Hän teki ainoan maajoukkuemaalinsa samassa turnauksessa Romaniaa vastaan.
Monzón pelasi suurimman osan urastaan Avellanedalaisessa Independientessä.
Aiheesta muualla

Elämäkerta (espanjaksi)
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Pumpido |
2 Batista |
3 Balbo |
4 Basualdo |
5 Bauza |
6 Calderón |
7 Burruchaga |
8 Caniggia |
9 Dezotti |
10 Maradona |
11 Fabbri |
12 Goycochea |
13 Lorenzo |
14 Giusti |
15 Monzón |
16 Olarticoechea |
17 Sensini |
18 Serrizuela |
19 Ruggeri |
20 Simón |
21 Troglio |
22 Cancelarich |
Valmentaja Bilardo
Paulo Antônio de Conto

Paulo Antônio de Conto
Paulo Antônio de Conto (s. 12. lokakuuta 1942 Encantado) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santa Cruz do Sulin hiippakuntaan 13. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin São Luíz de Cáceresin hiippakunnan johtoon 24. heinäkuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Frederico Etges, jota avustivat Máximo André Biennès ja Aloísio Sinésio Bohn.
27. toukokuuta 1998 de Conto sai nimityksen Criciúman ja 2. heinäkuuta 2008 Montenegron piispaksi.
Paulo Antonino Mascarenhas Roxo

Paulo Antonino Mascarenhas Roxo (12. kesäkuuta 1928 São Geraldo – 1. kesäkuuta 2022) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin premonstratensialaisten papiksi 20. elokuuta 1952 ja nimitettiin Mogi das Cruzesin hiippakunnan johtoon 18. marraskuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. tammikuuta 1990. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Furno, jota avustivat Conrado Walter ja Constantino Amstalden.
Mascarenhas Roxo jäi eläkkeelle 4. elokuuta 2004.
Panaitolikó (kunnallisyksikkö)

| Panaitolikó Παναιτωλικό |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Panaitolikó
 Koordinaatit: 38°41′N, 21°29′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Aitolia-Akarnania
Kunta:  Agrínio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  380307
Väkiluku (2011):  1 386
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panaitolikó (kreik. Παναιτωλικό; myös Panetolikó; virallisesti Δημοτική Ενότητα Παναιτωλικού, Dimotikí Enótita Panaitolikoú) on yksi Agrínion kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 386 (vuonna 2011).
Panaitolikón kunnallisyksikkö käsittää alueen Agrínion kunnan keskisissä itäosissa. Se on nimetty alueen Panaitolikó-vuorten mukaan. Kunnallisyksikön suurin asutus on Agía Paraskevín kylä. Lakkautetun kunnan kuntakeskuksena toimi Skouterán kylä. Panaitolikó oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Agrínion kuntaan yhdessä Angelókastron, Arákynthoksen, Makryneían, Neápolin, Parakampýlian, Paravólan, Strátoksen ja Thestieíin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Panaitolikón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Agía Paraskeví | Agía Paraskeví | 212 |
| Agía Paraskeví | Gerovasílis | 0 |
| Agía Varvára | Agía Varvára | 146 |
| Kastanoúla | Kastanoúla | 106 |
| Keraséa | Keraséa | 81 |
| Keraséa | Malevrós | 68 |
| Keraséa | Palaiokaryá | 23 |
| Keraséa | Palaiokerasiá | 0 |
| Sitómena | Sitómena | 209 |
| Sitómena | Xirákia | 29 |
| Skouterá | Ellinikó | 62 |
| Skouterá | Kakavás | 66 |
| Skouterá | Límni | 58 |
| Skouterá | Skouterá | 201 |
| Skouterá | Stamatogiannaíika | 74 |
| Skouterá | Varkoúlia | 21 |
| Skouterá | Zevgaráki | 30 |
Yhteensä: 1 386
Pahaputket

| Pahaputket |
| --- | --- |
 Viuhkapahaputki Oenanthe crocata
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Pahaputket Oenanthe  L.
Katso myös
   Pahaputket Wikispeciesissä   Pahaputket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pahaputket (Oenanthe) on suku sarjakukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 40 lajia, joita esiintyy Euroopasta Australiaan. Pahaputket ovat useimmiten myrkyllisiä, sillä ne sisältävät polyasetyleenihiilivetyjä.  Pahaputkien tieteellinen nimi Oenanthe on homonyymi kivitaskujen lintusuvun kanssa.
Pahaputket ovat märillä paikoilla tavattavia melko kookkaita ruohoja. Juuriin on usein kehittynyt mukuloita. Lehdet ovat hienoliuskaiset ja moneen kertaan parilehdykkäiset. Kukintona on pienikukkainen kerrannaissarja.
Pahaputkilajeja

Lajit Pohjoismaissa:
Liejupahaputki eli pahaputki (Oenanthe aquatica)
Pulleapahaputki (Oenanthe fistulosa)
Jokipahaputki (Oenanthe fluviatilis)
Kaitapahaputki (Oenanthe lachenalii)
Suomessa kasvaa harvinaisena luonnonvaraisena yksi pahaputkilaji: liejupahaputki. Etelä-Skandinaviassa, Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa kasvaa myös kolme muuta lajia: pulleapahaputki, jokipahaputki ja kaitapahaputki.
Lajeja muualla:
Oenanthe crocata – viuhkapahaputki
Oenanthe pimpinelloides – vuoripahaputki
Oenanthe pteridifolia (tai Oenanthe divaricata) – madeiranpahaputki
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pahaputket (Oenanthe)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pahaputket (Oenanthe)
ITIS: Oenanthe (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Oenanthe (englanniksi)
Flora of China: Oenanthe (englanniksi)
PSN-6

| PSN-6 |
| --- | --- |
Organisaatio:  EchoStar
Valmistaja:  Space Systems/Loral
Tehtävätyyppi:  tietoliikennesatelliitti
Laukaisualus:  Falcon 9
Satelliittirunko:  SSL 1300
Massa:  ~5 000 kg
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  maakeskeinen
Kiertorata:  GEO
Pituuspiiri:  146° E
PSN-6 (Nusantara Satu) on indonesialaisen PT Pasifik Satelit Nusantaran (PSN) operoima geostationaarinen tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin SpaceX:n Falcon 9-raketilla 22. helmikuuta 2019. Satelliitin on tarkoitus palvella Kaakkois-Aasian, Indonesian ja Hongkongin alueen tietoliikennetarpeitaselvennä.
Laukaisun sekundäärisen kuormana oli Beresheet-kuuluotain.
Satelliitti

PSN-6 on Space Systems/Loralin valmistama satelliitti, joka on varustettu Ku- ja C-kaistojen transpondereilla. Satelliitin massa on noin 5 000 kilogrammaa. PSN-6 on tarkoitus sijoittaa kiertoradalla segmentille 146 astetta itäistä pituutta, missä se palvelee Kaakkois-Aasian, Indonesian saariston ja Hongkongin alueen tietoliikennetarpeita.
PSN suunnitteli alkuun tilaavansa PSN-6:n Boeingilta mutta tilasi sittenkin SSL:ltä. Boeing oli aiemmin toimittanut bermudalaiselle ABS:lle ja ranskalaiselle Eutelsatille sähköpropulsiota käyttäviä BS-702SP-runkoon pohjautuvia tietoliikennesatelliitteja, jotka laukaistiin kahdella yhteislaukaisulla SpaceX:n Falcon 9 -kantoraketin kyydissä. PSN oli kiinnostunut vastaavasta laukaisujärjestelystä, mutta Boeing ei onnistunut löytämään vuoden etsinnästä huolimatta PSN-6:n Falcon 9-yhteislaukaisulle toista satelliittiasiakasta, minkä PSN oli asettanut oman satelliittitilauksensa ehdoksi.
Boeing-tilauksen peruuntumisen jälkeen PSN otti PSN-6:n uudeksi toimittajaksi Space Systems/Loralin.
Aiheesta muualla

SSL Names Undisclosed Customer Announced Last Month
Pekka Niskanen (taiteilija)

Pekka Niskanen (s. 1961) on kuvataiteilija, joka työskentelee nykytaiteen kentällä myös kuraattorina ja opettajana.
Niskanen väitteli kuvataiteen tohtoriksi 2014. Hänen väitöskirjansa otsikko on "Taide identiteettien politiikan rakentajana".
Niskasen teoksia on Helsingin taidemuseo HAMin ja Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa. Videoteoksia on esitetty muun muassa New Yorkin White Box -galleriassa vuonna 2004 ja Galleria Hippolytessä 2014. Hän on lavastanut ja puvustanut vuonna 2005 Rigoletton Göteborgin oopperaan.
Niskasen lyhytelokuva Minä ja La Tourette (2015) on saanut rahoitusta usealta taholta: Oskar Öflundin säätiö, Taike, Helsingin kulttuurikeskus, VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus, AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus. Kadonneen kuvion rahoittajia olivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus/ Veli Granö ja VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus. Pitkän dokumentin Virtuaalisen sodan (2012) rahoittivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus, Suomen elokuvasäätiö SES ja Yleisradio / TV 1. Se on esitetty Ylen Dokumenttiprojektissa..
Elokuvia ja videoinstallaatioita

Minä ja La Tourette (2015), kuvaus, leikkaus, ohjaus, käsikirjoitus (kaksikanavainen videoinstallaatio)
Virtuaalinen sota (Virtual War 2012), ohjaus, käsikirjoitus (pitkädokumentti)
East Timor at Peace Station (2009), tuottaja, ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus (kokeellinen videoinstallaatio)
Kadonnut kuvio (2003), tuottaja (lyhyt kokeellinen elokuva)
Ryokan Mother Tongue - Hotelli Äidinkieli (2002), käsikirjoitus, tuottaja, ohjaus, leikkaus (kaksikanavainen videoinstallaatio)
Girl Bathing in a Kitchen Sink, A (2000), ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus (kokeellinen elokuva) esitetty 15.2.2001 YLE TV1 Uusi Kino
4 Songs: As a Matter of Fat (1998), ohjaus (kaksikanavainen videoinstallaatio) Kiasman kokoelma
Aiheesta muualla

Pekka Niskanen, Illume
Pekka Niskanen: Taide identiteettien politiikan rakentajana (2014) (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekka Niskanen (taiteilija) Kansallisgallerian kokoelmissa
Pahariipi

| Pahariipi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Pello
Koordinaatit:  66°49′32″N, 24°33′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Vuoskunojaan 
Järvinumero:  67.965.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124 m  
Rantaviiva:  0,665 km  
Pinta-ala:  1,788 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPahariipi 
Pahariipi  on Lapissa Pellossa Ruuhijärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Matalajoen valuma-alueeseen (67.965) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124 metriä mpy.
Otto

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Otto voi tarkoittaa seuraavia:
Etunimenä

Otto, monissa maissa yleinen miehen etunimi
Otto-nimisiä hallitsijoita:
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita:
Otto I Suuri (912–973)
Otto II (955–983)
Otto III (980–1002)
Otto IV (1175/1176–1218)
Otto, Austrasian major domus (640–643)
Otto, Kreikan kuningas (1833–1862)
Baijerin hallitsijoita:
Otto I, Baijerin pfalzkreivi 1156–1180, Baijerin herttua 1180–1183
Otto II, Baijerin herttua 1231–1253
Otto III, Baijerin herttua 1290–1312
Otto IV, Ala-Baijerin herttua 1309–1334
Otto V, Baijerin herttua 1347–1349, Ylä-Baijerin herttua 1349–1351
Otto, Baijerin kuningas 1886–1913
Sukunimenä

Otto, pääasiassa saksalainen sukunimi:
Bernhard Christian Otto (1745–1835), saksalainen lääkäri ja lintutieteilijä
Björn Otto (s. 1977), saksalainen seiväshyppääjä
Felix Otto (s. 1966), saksalainen matemaatikko
Frei Otto (1925–2015), saksalainen arkkitehti ja rakennesuunnittelija
Götz Otto (s. 1967), saksalainen näyttelijä
Joel Otto (s. 1961), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
John Otto (s. 1977), Limp Bizkitin rumpali
Kristin Otto (s. 1966), saksalainen uimari
Lisa Otto (1919–2013), saksalainen oopperalaulaja
Luise Otto-Peters (1819–1895), saksalainen kirjailija
Miranda Otto (s. 1967), australialainen näyttelijä
Nicolaus Otto (1832–1891), saksalainen keksijä, jonka mukaan on saanut nimensä ottomoottori, polttomoottorityyppi
Rudolf Otto (1869–1937), saksalainen teologi, uskonnonfilosofi ja uskontotieteilijä
Sylke Otto (s. 1969), saksalainen ohjaskelkkailija
Muita merkityksiä

otto, tililtänosto
Ottopiste, seteliautomaattiketju
Otto, Hartwallin lonkeromerkki
2962 Otto, asteroidi
Otto, Helsingin Jokereiden maskotin nimi, tulee Otakar Janeckýn nimestä
Otocinclus eli nuolimonni
Alapaha blue blood bulldog, harvinainen koirarotu, kutsumanimi ”Otto”
Hurrikaani Otto, Atlantilla marraskuussa 2016 raivonnut hurrikaani
Otto Mann, hahmo Simpsonit-sarjassa
Paavali Jumppanen

Antti Paavali Jumppanen (s. 17. heinäkuuta 1974 Espoo) on pianisti ja Maj Lind -pianokilpailun voittaja 1994 sekä Young Concert Artists' International Auditions -kilpailun voittaja New Yorkissa 2000. Hän toimi pianon ja kamarimusiikin lehtorina Espoon musiikkiopistossa vuosina 2003–2012.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Jumppanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja 1997–2000 Krystian Zimermanin johdolla Baselin musiikkiakatemiassa, jossa suoritti solistidiplomin. Jumppanen esiintyy säännöllisesti soolokonsertein orkestereiden solistina Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Japanissa ja Australiassa. Hän teki ensilevynsä Deutsche Grammophonille vuonna 2005 säveltäjä Pierre Boulezin kutsumana. Jumppasen ja viulisti Corey Cerovsekin levytys Beethovenin sonaateista pianolle ja viululle sai Midem-palkinnon vuoden parhaana kamarimusiikkilevynä 2008. Jumppanen on esittänyt Beethovenin ja Mozartin pianosonaatit useissa konserttisarjoissa Yhdysvalloissa ja Suomessa. Vuonna 2010 The Boston Globe valitsi hänen esityksensä Olivier Messiaenin pianosarjasta 20 katsahdusta Jeesus-lapseen vuoden 10 parhaan konsertin listalle. Jumppanen on tilannut ja kantaesittänyt useita pianosävellyksiä suomalaisilta säveltäjiltä.
Lukuvuonna 2011–2012 Jumppanen toimi vierailijana Harvardin yliopiston musiikin laitoksessa. Vuodesta 2015 alkaen Jumppanen on toiminut Piano-Espoo-festivaalin taiteellisena johtajana. Jumppanen nimitettiin Melbournessa musiikinopiskelijoita kouluttavan ja konsertteja järjestävän Australian National Academy of Musicin taiteelliseksi johtajaksi tammikuussa 2021 alkavalle kolmivuotiselle kaudelle. Ensimmäisen vuoden hän työskentelee osa-aikaisesti ja kahdeksi seuraavaksi vuodeksi hän muuttaa perheensä kanssa Australiaan.
Levytyksiä

Boulez: Piano Sonatas Nos. 1–3. Paavali Jumppanen (Deutsche Grammophon, 2005)
Bartok: Concerto for Orchestra, etc. / Radion sinfoniaorkesteri, joht. Oramo (Warner 2005)
Beethoven: Sonatas for Piano and Violin / Cerovsek, Jumppanen (Claves 2007)
Rautavaara: Works for violin and piano / Pekka Kuusisto, Paavali Jumppanen (Ondine 2011)
Sibelius, Wagner, Beethoven – direct-to-disc vinyl recording (Berliner Meister Schallplatten 2013)
Brahms: Sonatas for Piano and Violin / Cerovsek, Jumppanen (Milanollo 2014)
Beethoven: Piano Sonatas Opp. 2, 101, 106 Hammerklavier (Ondine 2014)
Kirjallisuutta

Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide, s. 73–74.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23564-4.
Kuka kukin on 2007. Otava 2006