stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisista yli 8000 metriä korkeille vuorille kiivenneistä
Gasherbrum II (13. korkein)

Gasherbrum II on maailman kolmanneksitoista korkein vuori 8 035 metrin korkeudellaan. Se sijaitsee Karakorumin vuoristossa osana Gasherbrumin massiivia Pakistanissa. Se on tuon massiivin kolmanneksi korkein vuori Gasherbrum I:n ja Broad Peakin jälkeen ja Pakistanin kuudenneksi korkein vuori.
Tämän vuoren kiipesivät ensimmäisinä itävaltalaiset Fritz Moravec, Josef Larch ja Hans Willenpart 7. heinäkuuta 1956.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Gasherbrum II, 8 035 metriä
| No. | Vuosi | Kiipeilijä | Rooli | Ilman lisähappea |  |
| 1.  | 2009 | Eero Veikka Juhani Gustafsson | Ryhmän jäsen | Ilman lisähappea |  |
| 2.  | 2010 | Samuli Mika Mansikka | Ryhmän jäsen | Ilman lisähappea |  |
Shishapangma (14. korkein)

Shishapangma on maailman neljänneksitoista korkein vuori, jolla on korkeutta 8 027 metriä. Se sijaitsee Himalajan vuoristossa keski-Tiibetissä viiden kilometrin päässä Nepalin rajasta.
Nimi Shishapangma on tiibetin kieltä. Se muodostuu sanoista pangma (‘ruohotasanko’ tai ‘keto’) ja shisha tai chisa (‘harja’ tai ‘vuorijono’), ja merkitys siten on ‘huippu ruohikkotasangon yllä’. Vuoren nepalilais-intialainen nimi on Gosainthan, joka tarkoittaa ‘pyhää paikkaa’.
Ensimmäisenä Shishapangman kiipesivät 2. toukokuuta 1964 kiinalaiset Xǔ Jìng, retkikunnan johtaja, ja Zhāng Jùnyán, Wang Fuzhou, Wū Zōngyuè, Chén Sān, Soinam Dorjê, Chéng Tiānliàng, Migmar Zhaxi, Dorjê ja Yún Dēng. He kiipesivät vuorelle pohjoista reittiä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Shishapangma, 8 027 metriä
| No. | Vuosi | Kiipeilijä | Rooli | Ilman lisähappea |  |
| 1.  | 2001 | Eero Veikka Juhani Gustafsson | Ryhmän jäsen | Ilman lisähappea |  |
Nousuillansa kuolleet suomalaiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Nousuillansa kuolleet suomalaiset
| No. | Kiipeilijä | Vuori |  | Päivämäärä |  |
| 1.  | Noora Toivonen | Cho Oyu | Khumbu Himal | 4. toukokuuta 2000 |  |
| 2.  | Samuli Mansikka | Annapurna I |  | 25. maaliskuuta 2015 |  |
Mount Everest nähtynä Gokyo Ristä auringon noustessa vuonna 2022.
K2 nähtynä Skardun laaksosta vuonna 2016.
Kangchenjunga nähtynä Sikkimistä vuonna Skardun laaksosta vuonna 2012.
Pieni buddhalainen stupa Imja-joella lähellä Dingbochen kylää. Taustalla Lhotse ja Island Peak. Kuva vuodelta 2011.
Makālun huippu pilvien yläpuolella.
Cho Oyu nähtynä Tiibetin suunnasta vuonna 2014.
Dhaulagiri I lentokoneesta nähtynä vuonna 2011.
Manaslu vuonna 2019.
Nanga Parbat Fairy Meadowsista nähtynä vuonna 2015.
Annapurna vuonna 2015.
Gasherbrum I nähtynä Gasherbrum II:ta vuonna 2017.
Broad Peak (oikealla) ja Gasherbrumit (vasemmalla) nähtynä K2:lta vuonna 1986.
Katalonialainen Enric Font Lloret Gasherbrum II:n huipulla vuonna 1980. Lloret kuoli Manaslulla lumivyöryssä vuonna 1982.
Shishapangma Tiibetin puolelta nähtynä. Vuosi on 2014 tai sitä ennen.
Juuso Jämsen

| Juuso Jämsen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. kesäkuuta 2000 (ikä 24) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jämy
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  Ketterä
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Pelicans (SML) Peliitat (Mestis) Kiekko-Espoo (Mestis)
Juuso Jämsen (s. 29. kesäkuuta 2000 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Imatran Ketterää. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Jämsen laukoo oikealta.
Muuta

Jämsenin pikkuveli Aatu pelaa hyökkääjänä NHL-seura Los Angeles Kingsin organisaatiossa. Veljekset ovat pelanneet aiemmin joukkuetovereina Pelicansissa. Myös Juuson nuorempi pikkuveli Vili pelaa jääkiekkoa. Veljesten isä Lasse Jämsen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 546 SM-liigaottelua JYPissä, Pelicansissa, Tapparassa ja Oulun Kärpissä. Hän oli voittamassa Suomen-mestaruutta Tapparassa vuonna 2003.
Boiotian sota (395 eaa.)

Boiotian sota käytiin vuonna 395 eaa. Sodassa Theba ja Ateena liittoutuivat Spartaa vastaan. Sodan ainut suurempi taistelu oli Haliartoksen taistelu, joka tunnetaan parhaiten siitä että spartalainen peloponnesolaissodan sankari Lysandros sai siinä surmansa. Sota johti suoraan suurempaan Korintin sotaan (395–387 eaa.) Spartan ja sen vihollisten Ateenan, Theban, Argoksen ja Korintin välillä.
Sota alkoi Fokiin ja Lokriin maakuntien välisenä kiistana. Fokis haki tukea Spartasta, Lokris taas yritti saada tukea Thebalta. Theba taas pyysi apua vanhalta viholliseltaan Ateenalta. Spartalaiset näkivät tämän hyvänä tilaisuutena hyökätä Thebaa vastaan. Spartan kuningas Pausanias hyökkäsi Boiotiaan etelästä samalla kun Lysandros hyökkäsi sinne Fokiksesta.
Haliartoksen taistelu

Spartalaisten kahden armeijan oli tarkoitus kohdata Haliartoksen luona. Lysandros pääsi kuitenkin perille ennen Pausaniasta ja päätti hyökätä kaupunkia vastaan. Thebalaiset saivat kuulla tästä ja lähettivät oman armeijansa Haliartoksen tueksi. Taistelu käytiin kaupungin muurien juurella ja spartalaiset jäivät tappiolle ja Lysandros menehtyi. Thebalaiset tappoivat noin tuhat pakoon lähtenyttä spartalaista. Pausanias pääsi perille pian taistelun jälkeen, mutta samalla paikalle pääsi myös Thrasybuloksen johtama ateenalainen armeija. Pausanias näki tilanteen mahdottomuuden ja pyysi lupaa saada haudata taistelussa kaatuneet sitä vastaan että spartalaiset jättäisivät Boiotian.
Somerin taistelu

Somerin taistelu oli jatkosotaan liittyvä meritaistelu Suomenlahden itäosassa, pienen Somerin kalliosaaren luona.
Lähtökohdat

Talvisodan jälkeen, välirauhan aikana, Neuvostoliitto vahvisti otettaan Kotkan tuntumassa. Neuvostoliitto varusti Suursaaren sekä Somerin ja Narvin saaret, joita vastaan Suomen merivoimat ryhmittivät Kotkan rannikkopatteriston.
Jatkosota alkoi 25. kesäkuuta 1941 ja saman vuoden joulukuussa suomalaiset valtasivat Suursaaren sekä Somerin ja muita pieniä saaria.
Taistelu

Venäläiset yrittivät 8. heinäkuuta 1942 vallata Somerin linnakesaaren takaisin hyökäten ensin ilmasta ja sitten vartio- ja moottoritorpedoveneiden voimin. Aamuyöllä alkaneessa hyökkäyksessä venäläiset saivat saaren itäpään haltuunsa 150 miehen voimin, mutta Osasto Tupolan voimin suomalaiset tekivät vastahyökkäyksen ja torjuivat vähitellen venäläisten yritykset saada lisää miehiä maihin.
Somerin linnakkeen joukot ryhtyivät päivän valjettua vastahyökkäykseen klo 13.10 ja saartorengas murtui lopullisesti 9. heinäkuuta 1942. Ulko-Tammion linnake osallistui Somerin taisteluun kolmella raskaalla 152/45 C -tykillään, jonka kantama oli 19 kilometriä.
Taistelut saaresta päättyivät suomalaisten voittoon, kun taisteluun oli ottanut osaa lähes koko Suomen laivasto. Voiton päivä osui laivaston vuosipäivälle, jota vietetään 9. heinäkuuta.
Saarta puolustivat Suomen laivaston ja rannikkojoukkojen lisäksi ilmavoimat. Tappiosta huolimatta venäläisten meri- ja ilmavoimat jatkoivat toimintaansa alueella aina 11. heinäkuuta 1942 asti.
Tappiot

Neuvostoliitto menetti taistelussa 16 vartio- ja moottoritorpedovenettä sekä saarella 128 miestä. Somerin linnake onnistui upottamaan 17 ja vaurioittamaan 13 alusta, joiden mukana arvioitiin hukkuneen 210 miestä.selvennä
Suomalaisten tappiot olivat 17 kaatunutta ja 45 haavoittunutta.
III/RTR 12:n Somerin tukikohdan upseeristo, valokuvattuna 20.6.1942. Kuvassa ovat kaikki Somerin upseerit, nimeltään: Kapteeni Veikko Rauhaniemi, luutnantti Eero Kosonen, luutnantti Arvo Länsimies, vänrikit Göran Karlsson, Aarre Korhonen, Veikko Larmia, Unto Lehmusvuo, Esko Kolmela ja Pentti Palmunen sekä lääketieteen kandidaatti sot.virk. Asser Stenbäck. Kuva: SA-kuva.
Kunniamerkkien jako Somerin taisteluissa kunnostautuneille sotilaille. Yleiskuva, otettu kasarmin katolta Mustamaan linnakesaarella 8.8.1942. Kuva: SA-kuva.
Lapuan taistelu

Lapuan taistelu oli Suomen sodan ensimmäinen varsinainen kenttätaistelu. Kun Venäjä hyökkäsi Suomeen helmikuussa 1808, ruotsalaisten ylipäällikkö Klingspor katsoi parhaaksi perääntyä joukkoineen yhä pohjoisemmaksi. Vasta alkukesän aikana Ruotsin armeija eteni takaisin etelää kohti. Lapua oli tärkeä risteyskohta, ja siellä liikkui kevättalvesta alkaen sekä Ruotsin että Venäjän joukkoja. Heinäkuussa pataljoona savolaisia otti paikkakunnan haltuunsa, mutta jo seuraavana päivänä, 8. heinäkuuta, kenraali Nikolai Rajevskin johtamat venäläiset miehittivät Lapuan ensimmäisessä Lapuan taistelussa.
Taistelun kulku

Toinen, ”varsinainen” Lapuan taistelu käytiin 14. heinäkuuta, jolloin eversti Carl Johan Adlercreutzin johtamat suomalaiset joukot lähtivät aamulla Kauhavalta Lapuaa kohti. Koko matkan ajan käydyt taistelut venäläisten etujoukkoja vastaan hidastivat kulkua niin paljon, että vasta noin kello 16:n aikaan suomalaiset seisoivat Lapuaa pohjoispuolelta reunustavalla Ritamäen harjanteella.
Koska venäläiset odottivat Kuortaneen suunnasta muonakuormastoja ja vahvistusjoukkoja, Rajevski halusi suojella sekä Kuortaneen että Vaasan teitä. Niinpä hän asetti miehensä Lapuanjoen pohjoisrannalle 3,5 km leveäksi rintamaksi. Venäläisten puolustukselle asetelma oli hankala, mutta suomalaisten silmissä se näytti uhkaavalta. Niinpä Adlercreutz luuli (tai ainakin raportissaan mainitsi) joutuneensa taistelemaan ylivoimaa vastaan, vaikka itse asiassa suomalaisia oli 600 miestä enemmän.
Osa venäläisistä piileskeli Ritamäen alla levittäytyvässä ruispellossa ja ampui sieltä suomalaisia, joiden olisi pitänyt ylittää aukea päästäkseen Isoonkylään eli kirkonkylään. Myös Liuhtarin kylään sijoitettu venäläinen tykistö osallistui tulitukseen. Rajevski oli jo etukäteen parannellut perääntymistietä Kuortaneelle päin, mutta tämä tärkeä rintaman oikea siipi oli jäänyt venäläisten heikoimmaksi kohdaksi. Adlercreutz ei silti antanut lupaa saarrostusliikkeen tekemiseen Kuortaneentien katkaisemiseksi. Hän halusi hyökätä lineaaritaktiikan sääntöjen mukaisesti avoimella kentällä, joten Georg Carl von Döbelnin joukot lähetettiin tykistön suojaamana kohti Isoakylää.
Tästä alkaen Lapuan taistelua ei voi pitää sodanjohdolle erityisen kunniakkaana. Yhä kiihtyvän tulituksen vuoksi von Döbelnin miesten käskettiin pysähtyä, ja kapteeni Brakelin komppania komennettiin ajamaan venäläiset ruispellosta. Hetken kuluttua heidätkin pysäytettiin, sillä tuli viesti venäläisistä Alapään kylässä, suomalaisten selustassa. Tieto oli perätön, mutta se esti Adlercreutzia suunnitelmansa mukaan hyökkäämästä yhtä aikaa sekä venäläisten rintaman keskustaan että oikeaa siipeä vastaan, sillä Liuhtariin tarkoitetut joukot lähetettiin Alapäähän.
Von Döbelnin hyökkäämässä ollut prikaati oli jätetty tuleen makaamaan. Aikansa odotettuaan rykmentin nuoret upseerit päättivät voivansa yhtä hyvin kuolla ”lähempänä vihollista kuin täällä ojissa” ja lähtivät luvatta hyökkäykseen. Tämän nähdessään von Döbeln antoi muodollisen hyökkäyskäskyn — hänkin ilman Adlercreutzin lupaa. Venäläinen tykistö ehti ampua vain kerran, kun porilaiset jo olivat Isossakylässä. ”Onpa paha, että nuo hullut pääsivät irti”, huudahti Adlercreutz, joka oli menettänyt taistelun johdon.lähde?
Porilaiset ajoivat vihollista takaa molemmin puolin jokea, mutta nämä pystyivät ryhmittymään Liuhtarin edustalla ja vetäytymään sieltä hyvässä järjestyksessä Kuortanetta kohti. Estääkseen suomalaisten saarrostusliikkeen joen yli venäläiset sytyttivät palamaan Liuhtarin sillan. Tuli levisi sieltä läheisen tervasataman tynnyreihin, ja tuuli painoi liekit Liuhtarin kylään, joka paloi lähes kokonaan. Tulipalo pakotti suomalaiset kiertämään kylän ja antoi venäläisille lisäaikaa vetäytymiseen.
Silminnäkijän kuvaus

Lapuan taistelusta kertoo sotapäiväkirjassaan 17-vuotias ylioppilas Eric Gustaf Ehrström, joka oli heinäkuun alussa värväytynyt Savon jalkaväkirykmentin kirjuriksi. Ehrström kuvasi taistelun alkua seuraavasti:
Musiikki kaikui voimakkaana, sotilaat odottivat kärsimättöminä. - Pam! kuului kauheasti jymisevä paukahdus, musiikkia ei enää erottanut lainkaan. - Muskettien yhteislaukauksia toinen toisensa perään. Pian ei kuulunut muuta kuin pamahduksia pamahdusten päälle, väliin jyskivien tykinlaukausten voimistamina, ja taukojen aikana joka taholta kuului kauheaa kirkunaa ja huutoa. Savua alkoi jo kertyä, ei kuitenkaan vielä kylliksi peittämään kentän veristä näkymää.
Ehrstömin mukaan Ruotsin tappiot olivat 22 kaatunutta ja 60 haavoittunutta.
Jälkiarviointi

Voitto avasi Suomen armeijalle tien etelään, mutta ylipäällikkö Klingspor menetti tämän edun pitämällä joukkonsa Lapualla peräti kuukauden ajan. Niinpä Lapuan taistelu ei saanut niinkään sotilaallista merkitystä, vaan siitä tuli lähinnä psykologinen voitto. Venäläiset joutuivat kuitenkin luopumaan Perhosta ja Alavudesta, sillä he pelkäsivät jäävänsä kahden tulen väliin. Klingspor keskittyi häiritsemään lähialueen venäläisryhmittymien huoltokuljetuksia ja siirsi painopisteensä kohti Kauhajokea ja Lapväärttiä.
Muuta

Taistelun muistopäivää, Lapuan päivää, vietetään Lapualla kotiseutujuhlana. Ruotsin kruununprinsessa Victoria sai voittoa tarkoittavan nimensä, koska syntyi Lapuan taistelun vuosipäivänä.
Kartta Lapuan taistelusta. Punainen = ruotsalaiset, sininen = venäläiset.
Lapuan taistelun muistomerkki
Puijon hyppyrimäet

| Puijon hyppyrimäet |
| --- | --- |
 Puijon hyppyrimäet talvella 2013.
Sijainti
Paikkakunta:   Kuopio, Suomi
Koordinaatit:  62°54′30″N, 27°38′54″E
Avattu:  1949
Remontoitu:  1958, 1982, 1986, 1989–1991, 1995, 1998, 2002, 2005, 2013, 2015
Muut mäet:  Seppo Pellin mäki, Matti Hautamäen mäki, K4
Seura:  Puijon Hiihtoseura
Puijo K120

K-piste:  120 metriä
Mäkikoko:  127 metriä
Mäkiennätys:  136,0 metriä  Daniel-André Tande (22.2.2016)
Kesämäkiennätys:  125,0 metriä  Noriaki Kasai (9.8.2000)
Naisten kesämäkiennätys:  114,0 metriä  Oosa Thure (7.9.2024)
Avattu:  1998
Remontoitu:  2002
Muovitus:  Kyllä
Tornin korkeus:  57 m
Vauhtimäen pituus:  92 m
Vauhtimäen kulma:  35°
Keulan pituus:  6,6 m
Keulan korkeus:  3 m
Keulan kulma:  10,9°
Alastulorinteen kulma:  35,1°
Puijo K92

K-piste:  92 metriä
Mäkikoko:  100 metriä
Mäkiennätys:  106,0 metriä  Simon Ammann (10.3.2015)
Naisten mäkiennätys:  98,0 metriä  Susanna Forsström (2.2.2019)
Kesämäkiennätys:  108,0 metriä  Vilho Palosaari (10.9.2023)
Naisten kesämäkiennätys:  103,0 metriä  Jenny Rautionaho (10.9.2023)
Avattu:  1949
Remontoitu:  1985, 1995, 2005
Suljettu:  4/2024
Muovitus:  Kyllä
Vauhtimäen pituus:  63,6 m
Vauhtimäen kulma:  35°
Keulan pituus:  6,3 m
Keulan korkeus:  3,6 m
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  37,8°
Puijo K65
K-piste:  65 metriä
Mäkikoko:  70 metriä
Mäkiennätys:  74,5 metriä  Juha Miettinen (18.3.2017)
Naisten mäkiennätys:  68,5 metriä  Julia Tervahartiala (6.1.2018)
Kesämäkiennätys:  71,5 metriä  Tomas Kuisma  Zhao Chuan (21.8.2016, 21.9.2019)
Naisten kesämäkiennätys:  70,0 metriä  Sofia Mattila  Oosa Thure (4.10.2020, 7.9.2024)
Avattu:  1958
Remontoitu:  1976, 1982, 1986, 1991, 2002
Muovitus:  Kyllä
Puijon hyppyrimäet on kuuden erikokoisen muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Kuopion Puijolla.
Historia

Kuopion ensimmäinen hyppyrimäki rakennettiin Huuhanmäelle Niiralan kaupunginosaan vuonna 1901. Kuopion kaupunki rakennutti vuonna 1929 Puijolle uuden hyppyrimäen näkötornin luoteispuolelle. Piirustukset hyppyrimäkeen oli teettänyt Kuopion Urheilu-Veikot. Tätä hyppyrimäkeä pidettiin kunnossa vuoteen 1955 asti, jolloin se purettiin.
Idea suurmäestä esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1940, jolloin voitaisiin hakea vuoden 1940 talviolympialaisia. Vuonna 1949 valmistui 90 metrin normaalimäki (valmistumisaikaan suurmäki). Tämän hyppyrimäen kustannusarvio oli 12 miljoonaa silloista markkaa, mutta todellisuudessa rakennuskustannukset olivat 20 miljoonaa markkaa. Hyppyrimäen avauskilpailuissa 19.–20.3.1949 hypättiin pisin siihen mennessä Suomessa hypätty mäkihyppy, joka oli 86 metriä. Vuonna 1958 tämän hyppyrimäen viereen valmistui 50 metrin harjoitusmäki, joka purettiin vuonna 1998, jolloin rakennettiin 120 metrin suurmäki.
Mäkihyppy oli jo päässyt hieman hiipumaan, kunnes Keski-Euroopan leudon talven takia Puijolle avautui mahdollisuus järjestää mäkihypyn maailmancupin kilpailu talvella 1995. Kesällä 1995 normaalimäen muovitus uusittiin. Kuopiolainen mäkihyppyvalmentaja Mika Kojonkoski näki tilaisuuden ja talvesta 1995 lähtien Kuopiossa on joka kausi hypätty maailmancupin kilpailu kauteen 2016 asti, pois lukien kaudet 2002–2003 ja 2011–2012. Puijon Hiihtoseura on myös kuulunut 1990- ja 2000-luvulla maailman parhaisiin mäkihyppyseuroihin. Vuonna 2005 normaalimäen K-piste siirrettiin 90 metristä 92 metriin ja HS-piste siirrettiin 98 metristä 100 metriin.
Syksyllä 2013 rakennettiin uusi K16-hyppyrimäki ja se nimettiin Matti Hautamäen mäeksi, keväällä 2015 vauhtimäkeen asennettiin peltilatu. Kesällä 2021 avattiin uusi K4-hyppyrimäki.
Puijo oli myös japanilaisten mäkihyppääjien suosima harjoituspaikka Euroopassa ja marraskuusta 2018 alkaen yksi Mika Kojonkosken vetämän Kiinan mäkihyppyprojektin tukikohdista. Normaalimäkeä (K92) kunnostettiin heinäkuuksi 2021 siten, että se täytti kansainvälisten kisojen edellyttämän sertifikaatin. Silloin Puijolla hypättiin poikkeuksellisesti Kiinan järjestämät FIS Cupin ja Continental Cupin kisat.
Normaalimäen vauhtimäessä havaittiin keväällä 2024 vakavia vaurioita sen rungossa ja rakenteessa, joten se asetettiin käyttökieltoon.
Puijo K120 > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 136,0 metriä on hypännyt Daniel-André Tande mäkihypyn maailmancupissa vuonna 2016.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3.3.1998 |  Takanobu Okabe | 120,0 m | Maailmancup |  |
| 4.3.1998 |  Wolfgang Loitzl | 123,0 m | Maailmancup |  |
| 4.3.1998 |  Matti Hautamäki | 123,0 m | Maailmancup |  |
| 4.3.1998 |  Kristian Brenden | 123,5 m | Maailmancup |  |
| 4.3.1998 |  Noriaki Kasai | 127,5 m | Maailmancup |  |
| 4.3.1998 |  Masahiko Harada | 135,5 m | Maailmancup |  |
| 22.2.2016 |  Daniel-André Tande | 136,0 m | Maailmancup |  |
Puijo K120 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Kesämäkiennätyksen 125,0 metriä on hypännyt Noriaki Kasai, epävirallisen kesämäkiennätyksen 135,0 metriä on hypännyt Harri Olli.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9.8.2000 |  Noriaki Kasai | 125,0 m | Kesä-GP |  |
| 27.7.2004 |  Taku Takeuchi | 125,0 m |  |  |
| 26.7.2005 |  Andreas Stjernen | 127,0 m |  |  |
| 21.7.2009 |  Harri Olli | 135,0 m | Finlandia Veikkaus-Tour |  |
| 4.8.2013 |  Jakub Janda | 135,5 m | Continental Cup | Kaatunut |
| 23.8.2015 |  Anže Lanišek | 136,0 m | Continental Cup | Kaatunut |
| 28.7.2019 |  Niko Kytösaho | 136,0 m | Kesämäkikilpailut | Kaatunut |
Puijo K120 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten kesämäkiennätyksen 114,0 metriä on hypännyt Oosa Thure.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7.9.2024 |  Oosa Thure | 90,5 m | Suomen-kesämestaruuskilpailut 2024 |  |
| 7.9.2024 |  Minja Korhonen | 111,5 m | Suomen-kesämestaruuskilpailut 2024 |  |
| 7.9.2024 |  Oosa Thure | 114,0 m | Suomen-kesämestaruuskilpailut 2024 |  |
Puijo K92 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 106,0 metriä on hypännyt Simon Ammann mäkihypyn maailmancupissa vuonna 2015, epävirallisen mäkiennätyksen 106,5 metriä on hypännyt Stefan Kraft.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1949 |  Matti Pietikäinen | 86,0 m | Puijon kansainväliset talvikisat | Suomen-ennätys |
| 17.3.1951 |  Olavi Kuronen | 90,0 m | Puijon kansainväliset talvikisat |  |
| 17.3.1951 |  Tauno Luiro | 95,5 m | Puijon kansainväliset talvikisat | Harjoitushyppy |
| 17.3.1957 |  Antti Hyvärinen | 90,0 m |  |  |
| 11.3.1963 |  Niilo Halonen | 90,5 m |  |  |
| 1.3.1964 |  Veikko Kankkonen | 91,0 m |  |  |
| 9.3.1969 |  Horst Queck | 93,0 m |  |  |
| 9.3.1969 |  Topi Mattila | 94,0 m |  |  |
| 21.3.1971 |  Kaj Nyman | 94,0 m |  |  |
| 17.3.1974 |  Paavo Maunu | 96,0 m |  |  |
| 2.3.1994 |  Ari-Pekka Nikkola | 99,0 m |  | HS98-mäen mäkiennätys |
| 17.12.2005 |  Maksim Anisimov | 101,0 m | FIS Cup |  |
| 18.12.2005 |  Pjotr Tšaadajev | 104,5 m | FIS Cup |  |
| 10.3.2015 |  Taku Takeuchi | 105,5 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Anders Bardal | 105,5 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Marinus Kraus | 105,5 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Stefan Kraft | 106,5 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Manuel Poppinger | 103,0 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Gregor Deschwanden | 105,0 m | Maailmancup |  |
| 10.3.2015 |  Simon Ammann | 106,0 m | Maailmancup |  |
Puijo K92 > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 98,0 metriä on hypännyt Susanna Forsström.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2.2.2019 |  Vilma Meis | 57,0 m | Veikkaus Cup |  |
| 2.2.2019 |  Julia Tervahartiala | 79,5 m | Veikkaus Cup |  |
| 2.2.2019 |  Jenny Rautionaho | 87,0 m | Veikkaus Cup |  |
| 2.2.2019 |  Susanna Forsström | 97,0 m | Veikkaus Cup |  |
| 2.2.2019 |  Susanna Forsström | 98,0 m | Veikkaus Cup |  |
Puijo K92 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Kesämäkiennätyksen 108,0 metriä on hypännyt Vilho Palosaari.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29.6.1991 |  Matti Nykänen | 90,5 m |  |  |
| 27.6.1992 |  Toni Nieminen | 92,0 m |  |  |
| 7.8.1993 |  Ari-Pekka Nikkola | 92,5 m |  |  |
| 2.7.1994 |  Toni Nieminen | 94,5 m |  |  |
| 2.7.1994 |  Risto Jussilainen | 94,5 m |  |   |
| 2.7.1994 |  Risto Jussilainen | 95,0 m |  |  |
| 18.8.1995 |  Andreas Goldberger | 99,0 m | Kesä-GP |  |
| 19.8.1995 |  Andreas Goldberger | 101,5 m | Kesä-GP |  |
| 19.8.1995 |  Kazuyoshi Funaki | 102,5 m | Kesä-GP | HS98-mäen kesämäkiennätys |
| 21.9.2008 |  Ossi-Pekka Valta | 105,0 m |  |  |
| 27.7.2019 |  Antti Aalto | 106,0 m | Kesämäkikilpailut |  |
| 10.9.2023 |  Kasperi Valto | 108,0 m | Kesä SM-kilpailut 2023 | Kaatunut |
| 10.9.2023 |  Vilho Palosaari | 108,0 m | Kesä SM-kilpailut 2023 |  |
Puijo K92 > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten kesämäkiennätyksen 103,0 metriä on hypännyt Jenny Rautionaho.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4.8.2018 |  Julia Tervahartiala | 63,5 m | Kansallinen kilpailu |  |
| 4.8.2018 |  Susanna Forsström | 91,0 m | Kansallinen kilpailu |  |
| 22.9.2019 |  Susanna Forsström | 92,5 m | Kesä SM-kilpailut 2019 |  |
| 4.10.2020 |  Susanna Forsström | 93,0 m | Kesä SM-kilpailut 2020 |  |
| 4.10.2020 |  Susanna Forsström | 96,5 m | Kesä SM-kilpailut 2020 |  |
| 15.7.2021 |  Julia Mühlbacher | 97,5 m | FIS Cup |  |
| 15.7.2021 |  Peng Qingyue | 99,0 m | FIS Cup |  |
| 15.7.2021 |  Ni Xiaotong | 100,5 m | FIS Cup |  |
| 15.7.2021 |  Shao Birun | 101,5 m | FIS Cup |  |
| 10.9.2023 |  Jenny Rautionaho | 103,0 m | Kesä SM-kilpailut 2023 |  |
Puijo K65 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 74,5 metriä on hypännyt Juha Miettinen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31.12.2005 |  Ville Oinonen | 65,5 m | Nuoriso Cup |  |
| 31.12.2005 |  Juuso Kaisko | 67,0 m | Nuoriso Cup |  |
| 30.12.2006 |  Jarkko Määttä | 69,5 m | Nuoriso Cup |  |
| 30.12.2006 |  Sami Saapunki | 74,0 m | Nuoriso Cup | Kaksi kertaa |
| 10.1.2015 |  Fedor Chizhov | 74,0 m | Lidl Cup |  |
| 10.1.2015 |  Pasi Huttunen | 74,0 m | Veteraanien SM-kilpailut 2015 |  |
| 18.3.2017 |  Juha Miettinen | 74,5 m | Veteraanien SM-kilpailut 2017 |  |