Japanin kulttuuri
Esittävät taiteet > Musiikki

Aasian mantereelta saapui Japaniin erilaisia musiikkiperinteitä ja soittimia jo hyvin varhain, viimeistään 400-luvulla. Tiedot 700-lukua edeltävästä musiikista perustuvat kuitenkin lähes kokonaisuudessaan arkeologiaan. Korean kautta omaksuttiin keskiaasialaisia vaikutteita sisältänyt gigaku-musiikkiteatteri ja Kiinasta kansanomainen sangaku-musiikkiteatteri, joka kehittyi Japanissa myöhemmin sarugakuksi. Termi gagaku käsittää taas laajimmassa merkityksessään lähes kaiken keisarillisen hovin musiikin, jossa on vaikutteita lukuisista eri aasialaisista perinteistä. Gagakuun kuuluu seremoniallista musiikkia, viihdemusiikkia, konserttikappaleita ja tanssien säestysmusiikkia. Gagaku on säilynyt nykypäivään saakka. Sen eri lajityypeille on omanlaiset orkesterinsa ja soittimensa, joihin kuuluu lyömäsoittimia (dadaiko), kielisoittimia (wagon-koto, sō-koto, biwa) ja puhaltimia (hichiriki, kagurabue, komabue, ryūteki ja shō). Gagaku on puhtaasti instrumentaalista, mutta myös hovin vokaalimusiikkia (saibara ja rōei) on säilynyt. Myös buddhalaisella resitaatiolla (shōmyō) oli huomattava merkitys musiikin kehitykselle. Siitä sai alkunsa heikyoku-balladilaulanta, jossa kiertelevät sokeat munkit lauloivat sankarieepoksia biwan säestyksellä.
Edo-kaudella kehittyi kolme tärkeää soitinta: koto, shakuhachi ja shamisen. Kotolle alkoi muodostua oma ohjelmistonsa 1600-luvun puoliväliin mennessä ja se nousi erityisesti kaupunkien kauppiasluokan suosioon. Kiinasta Ryūkyūsaarten kautta saapunut shamisen korvasi vuorostaan raskaamman biwan ja se on bunraku- ja kabuki-teatterien sekä geishojen tärkein soitin. Shakuhachi on taas bambuhuilu, jonka nykyistä muotoa alkoivat käyttää 1600-luvulla zenbuddhalaiset munkit ja jota käytetään nykyään myös kansanmusiikissa. Japanilainen kansanmusiikki (min'yō) on monipuolista ja vanhaa. Perinteisiä kansanmusiikissa käytettyjä soittimia ovat sivulta puhallettavat bambuhuilut ja erilaiset lyömäsoittimet.
Japanilaisen perinteisen musiikin laajasta kirjosta huolimatta useita yhdistäviä tekijöitä voidaan löytää: tyhjän tilan käsite ma ulottuu myös musiikkiin taukojen ja joustavan tahdistuksen kautta, käytetty sävelasteikko on pääosin pentatoninen, soittajien esiintymistapaa pidetään tärkeänä ja polyfoniaa ei erityisesti hyödynnetä. Tahdit ovat yleensä 2/4- tai 6/8-iskuisia mutta elastisia: hovimusiikissa tahti voi olla äärimmäisen hidas ja usein tahtia ei ole lainkaan. Japanilaisessa musiikissa ei ole länsimaisesta klassisesta taidemusiikista poiketen painotettu sävelten ”puhtautta” ja myös lauluääni on usein vähemmän ”puhdas”.
Japanin avautuminen länteen merkitsi vallankumousta myös maan musiikkielämälle. Klassisesta länsimaisesta musiikista tuli keskeinen osa musiikkikoulutusta ja Japanista on tullut useita taitavia ja kansainvälisesti tunnettuja taidemusiikin soittajia, säveltäjiä ja kapellimestareita. Myös länsimainen ooppera nousi suosituksi. Enka-balladi kehittyi 1900-luvun alkupuolella ja oli erityisen suosittu genre toisen maailmansodan jälkeen. 1960-luvulla syntyi The Beatlesin ja The Rolling Stonesin musiikin innoittamana Group Sounds -genre, jonka suosituimpia edustajia olivat The Tigers ja The Spiders. Seuraavalla vuosikymmenellä menestyivät rock ja idolit, joita syntyi ja katosi 1970- ja 1980-luvuilla satamäärin. 1980-luvulla elektropop-yhtye Yellow Magic Orchestra saavutti myös kansainvälistä menestystä. Kevyt, levy-yhtiöiden ja tuottajien hyödyntämä J-pop hallitsi listoja 1990-luvulla. Nykyisin kaikki kuviteltavissa olevat populaarimusiikin lajityypit ovat edustettuina Japanissa: rock (J-rock), pop (J-pop), hip hop, metalli, ska (J-ska), jazz, reggae ja niin edelleen. Viime vuosien suosittuja artisteja ja yhtyeitä ovat olleet esimerkiksi Ayumi Hamasaki, Kumi Kōda, Morning Musume, Dragon Ash, Mai Kuraki, BoA, Glay ja Hikaru Utada, jonka debyyttialbumi First Love myi lähes kahdeksan miljoonaa kappaletta. HMV-ketju on laatinut luettelon Japanin kaikkien aikojen suosituimmista populaarimusiikin artisteista ja sen kärjessä ovat poprockyhtye Southern All Stars, Yellow Magic Orchestra, Yumi Matsutōya, Happy End ja enkalaulaja Hibari Misora.