stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Presentismi

Presentismi on menneisyyden tulkitsemista ja selittämistä tarkasteluhetken tilanteen kautta. Presentistisestä näkökulmasta totta on se, mikä asioiden ja ilmiöiden tarkasteluhetkellä on olemassa ja tiedossa. Presentismi on ihmistieteiden alaan kuuluva ja poliittis-yhteiskunnallnen ilmiö. Presentismi voidaan jakaa kolmeen eri tyyppiin.
Julkisissa keskusteluissa presentismi esiintyy useimmiten ”tämähän oli selvää alusta lähtien” -tyyppisinä kertomuksina, joissa edeltävää kehitystä kuvataan lopputuloksesta käsin lopputulokseen vääjäämättömästi johtaneena tapahtumien sarjana. Tutkimuksen piirissä, jossa on aina myös esiintynyt presentismiä, kyse on eräänlaisesta tieteen kaapuun puetusta jälkiviisaudesta. Tutkimuksissa presentismi esiintyykin yleensä pyrkimyksenä osoittaa tutkimushetkellä vallitsevat olosuhteet, poliittiset käsitykset tai valtasuhteet oikeiksi esittämällä ne vääjäämättömän historiallisen kehityksen tuotoksina tai historiallisesti ainutlaatuisina.
Toinen yleisesti esiintyvä presentismin muoto on arvioida menneisyyden tapahtumia nykyhetken moraalisen koodiston kautta. Näin asiat, jotka tapahtumahetkellään olivat oman aikansa moraalin mukaisia, näyttäytyvät moraalisesti arveluttavina, jopa tuomittavina. Presentismiä esiintyykin poliittisen kamppailun yhteydessä.
Myös teleologiset selitykset, joissa nykyhetki esitetään vääjäämättömän kehityksen tuloksena, voidaan katsoa presentistisiksi, koska näissä tulkinnoissa kielletään historialliseen kehitykseen kiinteästi liittyvä mahdollisuus tehdä tai valita toisin.
Bergagård

| Bergagård |
| --- | --- |
 Falkenbergin moottorirata
 Bergagård
 Koordinaatit: 56°58′55″N, 12°34′29″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Falkenberg
Väkiluku (2021):  257
Bergagård on taajama Falkenbergin kunnassa Hallandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 257 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bergagård Wikimedia Commonsissa
Illyrismi

Vlaho Bukovac: Hrvatski narodni preporod, Kroatian kansallisteatteri, Zagreb.
Illyrismi eli Illyrian kansanliike oli 1800-luvun alussa syntynyt itsenäistymisliike, jonka tavoitteena oli valtiollisesti ja kansallis-sivistyksellisesti yhdistää kaikki eteläslaavilaiset kansat. Liikkeen yhteydessä luotiin myös serbeille ja kroaateille yhteinen serbokroatian kieli štokavski-murteen pohjalta, minkä he näkivät tärkeänä tekijänä kansojen elinalueiden yhdistämiseen.
Liikkeen takana oli nuorten kroatialaisten älymystö.
Illyrian kansanliike oli ensimmäinen ja nykyään merkittävin panslaavinen liike Kroatian historiassa. Kulttuurin kannalta se saavutti tavoitteensa. Illyristit loivat perustan nykyiselle serbokroatialle. Ensimmäinen tämänkielinen sanomalehti, Danica Ilirska, sai alkunsa vuonna 1835. Päätavoite eli Illyrian valtion perustaminen kuitenkin epäonnistui.
STS-51-J

STS-51-J oli Nasan 21. avaruussukkulalento ja avaruussukkula Atlantiksen ensilento. Atlantis laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 3. lokakuuta 1985 nelipäiväiselle lennolle. Lento kuljetti Yhdysvaltain puolustusministeriön salaisen hyötykuorman. Lento oli toinen kokonaan puolustusministeriölle omistettu sukkulalento STS-51-C:n jälkeen.
Vaikka hyötykuorma oli salainen, niin raportoitiin kahden sotilaallisen tietoliikennesatelliitin (USA-11 ja USA-12) laukaisu sukkulan rahtiruumasta. Satelliitit laukaistiin kiertoradalle satelliittiin kiinnitetyn Boeingin Inertial Upper Stagen (IUS) avulla. IUS on kaksivaiheinen kiinteän polttoaineen boosterraketti, massa 14 742 kg. Kummankin satelliitin massa oli 2 613 kg. Satelliitit olivat osa Yhdysvaltain puolustusministeriön sotilaallisten tietoliikenesatelliittien DSCS-III -järjestelmää (Defense Satellite Communications System).
Miehistö

| Asema | Astronautti |  |
| --- | --- | --- |
Komentaja: Karol J. Bobko 3. avaruuslento
Pilotti: Ronald J. Grabe 1. avaruuslento
Tehtäväspesialisti 1: David C. Hilmers  1. avaruuslento
Tehtäväspesialisti 2: Robert L. Stewart 2. avaruuslento
Hyötykuorma-asiantuntija: William A. Pailes 1. avaruuslento
Media

Atlantiksen ensilaukaisu
DSCS-III satelliitit Atlantiksen rahtiruumassa
Atlantis laskeutuu Edwardsin lentotukikohtaan
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lennon yhteenveto Nasan sivulla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: STS-51-I | Nasan avaruussukkulalennot | Seuraaja: STS-61-A |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:STS-51-J
Käännös suomeksi
Åsarp

| Åsarp |
| --- | --- |

 Åsarp
 Koordinaatit: 58°01′26″N, 13°33′54″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Falköping
Väkiluku (2021):  607
Åsarp on taajama Falköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 607 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åsarp Wikimedia Commonsissa
Kari Kivelä

Kari Kivelä (s. 1959) on suomalainen media-alalla toiminut yritysjohtaja ja päätoimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti ja MBA. Hän aloitti uransa perustamalla 1980-luvun alussa Rumba-lehden ja jäi vuoden 2023 lopussa eläkkeelle Alma Median Alma Consumer -yksikön liiketoimintajohtajan tehtävästä.
Elämä ja ura

Kivelä kertoo isoisänsä kannustaneen häntä mediamaailmaan ja kehottaneen seurata niin Helsingin Sanomia kuin Hymy-lehteäkin. Vuonna 1982 Kivelä perusti yhdessä Kimmo Miettisen, Virve Vallin ja Rami Kuusisen kanssa Rumba-lehden. Seuraavaksi Kivelä perusti nuorille kaupunkilaisille suunnatun Scandal-lehden. Se sulautui vuonna 1986 Eeropekka Rislakin ja Kim Weckströmin perustamaan Citylehteen, ja näin muodostui uusi kaupunkilehti City. Kivelä toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana, esikuvanaan Tom Wolfe ja muut yhdysvaltalaisen uuden journalismin edustajat. Lehden kirjoittajiksi hankittiin muun muassa Jari Sarasvuo, Sam Inkinen, Panu Räty ja Walter de Campina tunnetuksi tullut Kari Lempinen.
Vuonna 1997 Kari Kivelä siirtyi Cityn päätoimittajan tehtävästä sitä kustantaneen yhtiön toimitusjohtajaksi. Hän sai idean ruotsalaista Metro-lehteä muistuttavasta ilmaisjakelumediasta, josta tuli Uutislehti 100. Kivelä ryhtyi senkin taustayhtiön toimitusjohtajaksi.
Vuosituhannen vaihteessa Kivelä toimi Jippii Groupin varatoimitusjohtajana ja sitten vuodesta 2002 Sanoma-konsernin talousuutistoimisto Startelin toimitusjohtajana. Sitten Kivelä kutsuttiin Alma Median Iltalehden vastaavaksi päätoimittajaksi ja kustantajaksi. Hänen kaudellaan (2005–2017) iltapäivälehteä ryhdyttiin hyvissä ajoin voimakkaasti muuttamaan verkkolehden suuntaan, vähennettiin sensaatiohakuisuutta ja muun muassa lakkautettiin vähäpukeisten naisten kuvia julkaissut Iltatyttö-palsta. Tuohon aikaan tuli myös epäonnistumisia, kuten BuzzFeediä versioinut viraalisivusto Xoxofeed ja sosiaalinen media nimeltä Oma.fi.
Uransa loppuvuosina Kari Kivelä toimi ensin Alma News & Life -yksikön, sitten Alma Consumer -yksikön liiketoimintajohtajana. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2023 lopussa 63 vuoden iässä.
Nuoruudessaan Kivelä oli lahtelaisen punk-yhtye Vau!!:n laulusolisti.
Ritva Mustonen

| Ritva Mustonen |
| --- | --- |
 Ritva Mustonen ESC 1961 Suomen karsintojen finaalissa. Esittää kilpailukappaleen "Portinvartija"
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ritva Anneli Mustonen-Laurila
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1940 (ikä 84) Turku, Suomi
Ammatti:  musiikinopettaja, iskelmälaulaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ritva Mustonen (oik. Ritva Anneli Mustonen-Laurila, s. 10. heinäkuuta 1940 Turku) on suomalainen musiikinopettaja ja iskelmälaulaja.   Hän nousi esille iskelmälalukilpailusta, ja ensilevytys, käännöskappale "Hän sanoi" syntyi vuonna 1958. Mustosen levytyksistä tunnetuimpia ovat käännöskappale ”Merimies kotimaasi on meri”, Jukka Haaviston "Kuusamon kotka" sekä Lasse Mårtensonin jazzmessusta Voiko sen sanoa toisinkin (1966) peräisin oleva ”Jumala rakastaa maailmaa”. Vuosina 1960-62 Mustonen levytti kahdeksan Toivo Kärjen-Reino Helismaan kappaletta kuten "Onnenrasia" ja "Miksi,miksi,miksi". Kaikkiaan levytyksiä syntyi noin 60. Mustonen esiintyi Esa Katajavuoren, Olli Hämeen ja Rauno Lehtisen yhtyeiden solistina.[lähde? ]
Mustonen oli naimisissa kitaristi Heikki Laurilan kanssa ja heillä on tytär Mari Laurila.
Diskografia

Tallella (1984)
Aiheesta muualla

Ritva Mustosen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Arjalaiset

Arjalaisten reitti Iranin kautta Intiaan (Kazanasin mukaan).
Yksityiskohta saksalaisen Meyersin tietosanakirjan etnografisesta kartasta vuodelta 1890. Muun muassa eurooppalaisten arjalaisten ja indoarjalaisten asuinalueet näkyvissä.
Arjalaiset olivat kansa, joka muutti Keski-Aasiasta Persiaan ja Pohjois-Intiaan neljänneltä vuosituhannelta eaa. alkaen.
Arjalaiset olivat nykykäsityksen mukaan nomadeja, jotka tulivat nykyisen Kazakstanin alueelta Uraljoen läheltä. Sieltä he siirtyivät hitaasti kohti Iranin tasankoa, minne he saapuivat ennen kolmannen vuosituhannen alkua eaa. Heitä kutsutaan myös indoiranilaisiksi. Termi arjalainen on muuttajien itsestään käyttämä, ja se tarkoitti vapaita, jaloja ja sivistyneitä ihmisiä. Termi mainitaan iraninkielisessä Avestassa, missä se tarkoittaa ihmistä, joka kuulee, muistaa ja noudattaa kuulemisen ja muistamisen arvoisia asioita. Termi käsitettiin samansuuntaisesti myös Intiassa hindulaisissa ja buddhalaisissa teksteissä. Etnistä tai rodullista merkitystä termillä ei luultavasti ollut ennen 1800-lukua, paitsi että sana iranilaiset tulee arjalaiset-sanasta.
Intiaan muuttaneet arjalaiset eli indoarjalaiset asuttivat Indusjoen laakson, missä he kohtasivat laakson alkuperäiskansat. Arjalaisten oletetaan tuoneen alueelle sanskritin kielen. Seuraavien vuosisatojen aikana he levittäytyivät myös Gangesjoen laaksoon. Toisen vuosituhannen eaa. alkupuolella arjalaisten kulttuuri alkoi sulautua alkuperäisiin intialaisiin kulttuureihin.
Kun länsimaissa havaittiin sanskritin olevan sukua eurooppalaisille kielille, ja sanskritinkielisiä tekstejä oli 1800-luvulla alettu kääntää, arjalaiset alettiin valkoista ylivaltaa kannattavissa piireissä nähdä pohjoisesta Intiaan tulleena vaaleaihoisena kansana, joka syrjäytti Induksen tummaihoiset dravidiset alkuperäiskansat ja toi alueelle korkeakulttuurin. Arjalaisten uskottiin olleen kantaindoeurooppalaisten itsestään käyttämä nimitys. Tämä käsitys perustui lähinnä siihen, että Irlannin omakielisen nimen Éire luultiin olevan samaa juurta kuin sanskritin ja muiden indoiranilaisten kielten ari-, arya-, ārya- ja vastaavat sanat, joista ”arjalainen” johdettiin. Koska niihin aikoihin kieli yhdistettiin perimään, ja koska eurooppalaisten kuviteltiin olevan rodullisesti ylivertaisia, syntyi käsitys ylivertaisesta ”arjalaisesta” rodusta. 1900-luvulla arjalaisista puhuivat muun muassa kansallissosialistit rotuteorioissaan.
Nykyaikana arjalaisilla ei enää tarkoiteta valkoisia ihmisiä, jotka olisivat valloittaneet Intian väkivaltaisesti, vaan termin alkuperäisen merkityksen mukaisesti varhaisia indoiranilaisia ja indoarjalaisia maahanmuuttajia, jotka levittäytyivät Intiaan rauhanomaisesti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jaakko Hämeen-Anttila: Sinunkin juuresi ovat Iranissa Tiede-lehti 6/2006.
Jaana Kanninen: Arjalaisuus ja intialainen identiteetti 15.6.2005 / Kolmannen maailman puheenvuoroja / YLE Radio 1
Mikrohistoria

Mikrohistoria on historiantutkimuksen haara, jonka kohteena on alueellisesti tai muutoin perinteistä historiantutkimusta rajoitetumpi kohde kuten esimerkiksi kyläyhteisö, tapahtuma tai jopa yksilö. Se kehittyi 1970-luvulla ja on siten osa 1960-luvulla syntyneitä ns. uusia historioita, joihin kuuluu myös mentaliteettihistoria. Lähteiden käytöltään mikrohistoria on kvalitatiivista, ja perustuu usein vähäisen alkuperäismateriaalin tarkkaan lukemiseen ja tulkintaan. Tämä on joissain tapauksissa välttämätöntä lähdemateriaalin ollessa niukkaa.
Mikrotason tutkimustuloksilla pyritään valottamaan yhteiskunnassa vallinneita suurempia aihealueita. Tutkimus on omiaan myös kuvaamaan ihmistä osana yhteisöä. Mikrohistoriallisissa tutkimuksissa on usein keskitytty vähemmistöryhmiin tai muihin perinteisen historian sivuuttamiin aihealueisiin. Se, miten yhteisö suhtautui näihin vähemmistöihin, kertoo paljon yhteisöstä itsestään. Aputieteinä mikrohistoriassa ovat usein esimerkiksi antropologia tai sosiologia. Kuuluisia mikrohistorioitsijoita ovat mm. Carlo Ginzburg (esimerkiksi Il formaggio e i vermi, Juusto ja madot) ja Emmanuel Le Roy Ladurie (esimerkiksi Montaillou. Ranskalainen kylä 1294-1324)
Aiheesta muualla

Microhistory Network, Europe
Survivor

| Survivor |
| --- | --- |
 Survivor Ruotsissa vuonna 2013
Tiedot
Toiminnassa:  1977–
Tyylilaji:  AOR, hard rock
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Cameron Barton, laulu (2015–)  Frankie Sullivan, kitara (1977–)  Jeffrey Bryan, Kosketinsoitin (2017–)  Billy Ozzello, basso (1999–2003, 2006–)  Ryan Sullivan, rummut (2014–) 
Levy-yhtiö:  Elektra Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Survivor on rockyhtye, jonka perustivat Jim Peterik ja Frankie Sullivan vuonna 1977. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Dave Bickler (laulu), Frankie Sullivan (kitara, taustalaulu), Jim Peterik (koskettimet, kitara, taustalaulu), Stephan Ellis (bassokitara) ja Marc Droubay (rummut).
Aikuisrock oli erittäin suosittua 1980-luvulla, Yhdysvalloissa, missä Survivor teki monia hittisinglejä. Parhaiten Survivor tunnetaan kappaleesta ”Eye of the Tiger”, joka on myös Tiikerinsilmä – Rocky III -elokuvan (1982) tunnusmusiikki. Yhtye vastasi myös suurimmasta osasta Rocky IV -elokuvan musiikista.
Muita Survivorin tunnettuja kappaleita ovat "Burning Heart" (Billboardin Hot 100 -listan 2.), "The Search Is Over" (4.), "High on You" (8.), "Is This Love" (9.), "I Can’t Hold Back" (13.) ja "American Heartbeat" (17.).
Survivor on julkaissut 8 studioalbumia ja yhden livealbumin. Viimeisin albumi, Reach, julkaistiin 11 vuoden tauon jälkeen vuonna 2006.
Historia > Perustaminen (1978)

Survivorin perustivat Jim Peterik ja Frankie Sullivan.  Ennen perustamista Jim Peterik lauloi Ides of Marchissa. Yhtyeeseen liittyivät pian laulaja Dave Bickler, basisti Dennis Keith Johnson ja rumpali Gary Smith. Yhtye harjoitteli aluksi pienessä kellarissa, ja alkoikin pian säveltämään omia kappaleita.
Historia > Survivor ja Premonition (1978–1981)

Klubeilla soittamisen jälkeen Survivor julkaisi ensimmäisen albuminsa Survivor vuonna 1979. Se saavutti 169:nnen sijan Billboardin albumilistalla ja jäi jo aikaisemmin julkaistun singlen ”Somewhere in American” taakse.
Premonition, Survivorin toinen albumi, julkaistiin vuonna 1981. Se menestyi edeltäjäänsä paremmin, päästen Billboardin albumilistalla sijalle 82. Albumiin sisältyi heidän ensimmäinen top 40:ään päässyt kappaleensa, "Poor Man’s Son" (Hot 100 -listan 33.). Seuraava single, ”Summer Nights”, pääsi sijalle 62. Alkuperäiskokoonpanosta olivat jäljellä enää Dave Bickler, Jim Peterik ja Frankie Sullivan. Basistin paikan oli saanut Stephan Ellis ja uusi rumpali oli Marc Droubay.
Historia > Tiikerinsilmässä (1982–1983)

Yhtyeen läpimurto tapahtui, kun näyttelijä Sylvester Stallone pyysi tekemään musiikkia elokuvaansa Tiikerinsilmä – Rocky III. Hän oli kuullut kappaleen ”Poor Man’s Son”, ja halusi tästä hieman rytmikkäämmän version. Kappale nousi Billboardin listalla heti ensimmäiseksi ja siitä tuli maailmankuulu. ”Eye of the Tiger” pysyi listaykkösenä kokonaiset seitsemän viikkoa. Se nousi myös Britannian top 40:ään kuudeksi viikoksi ja Australian listaykköseksi neljäksi viikoksi. ”Eye of the Tiger” voitti Survivorille Grammyn ja se äänestettiin parhaaksi uudeksi kappaleeksi. ”Eye of the Tigerin” ja ”American Heartbeatin” siivittämänä levy Eye of the Tiger nousi Yhdysvaltojen albumilistan toiselle sijalle.
Historia > Caught in the Game (1983–1984)

Vuoden 1983 yhtye äänitti neljättä studioalbumiaan, jonka nimeksi tuli Caught in the Game. Albumi on yksi Survivorin menestyneimpiä levytyksiä, ja yhtye oli Eye of the Tigerin ansiosta hyvin suosittu. Kuitenkin Caught in the Tour -kiertueen jälkeen Dave Bickler päätti erota, koska koki Survivorin tuotannon lähtevän entistä popimpaan ja pehmeämpään suuntaan. Erosta huolimatta yhtye päätti jatkaa uraansa ja Bicklerin korvasi laulajalahjakkuus Jimi Jamison.
Historia > Vital Signs ja Live In Tokyo (1984–1985)

Vuonna 1984 yhtye julkaisi viidennen studioalbuminsa, Vital Signsin. Albumi todisti, että Survivor oli edelleen sama rockbändi, joka oli vuonna 1982 tullut kivisen tien päähän. Laulaja Jimi Jamisonin säveltämä ja vuonna 1985 julkaistu single Burning Heart jatkoi yhtyeen menestystä siivittämällä yhtyeen uran myös ensimmäisen livelevyn julkaisuun. Live In Tokyo oli kaupallinen menestys. Vital Signs -kiertueella taltioidusta levystä jäi kuitenkin bändin ainoa livelevy. Samana vuonna aloitettiin yhtyeen kuudennen studioalbumin nauhoitukset.
Historia > When Seconds Count ja Too Hot to Sleep (1986-1989)

Seuraava studioalbumi When Seconds Count vuonna 1987 jatkoi menestysalbumeiden sarjaa, ja levyltä löytyy Survivorin kaikkien aikojen suosituin rockballadi "Man Against The World". Vuonna 1988 julkaistiin seitsemäs studiolevy Too Hot to Sleep, joka juuri ja juuri kykeni jatkamaan Survivorin kärkipaikkojen ennätyskirjaa. Too Hot to Touring -kiertueen jälkeen yhtye julkaisi kokoelman Greatest Hits, joka kattoi yhtyeen 10 suosituinta kappaletta ("Burning Heart", "Eye of the Tiger", "Man Against the World" yms.). Vuosina 1988–1989 kokoonpanossa tapahtui muutoksia, rumpaliksi saapui Kyle Woodring ja basistiksi Bill Syniar. Yhtye päätti pitää taukoa vuoteen 1993, ja laulaja Jimi Jamison erosi yhtyeestä tauon aikana.
Historia > Tauon jälkeen (1993–1999)

Vuonna 1993 yhtyeestä eronneen Jamisonin tilalle saapui alkuperäinen laulaja Dave Bickler. Vuosien 1993–1996 basistina toimivat vuorotellen Billy Ozzello, Randy Riley ja Klem Hayes. Vuonna 1996 yhtye paisui kuusihenkiseksi, ja kokoonpano oli muuttunut seuraavaksi: Dave Bickler – laulu, Frankie Sullivan – kitara, Chris Grove – koskettimet, Stephan Ellis – basso, Marc Droubay – rummut ja Jeff Miller – kitara. Tämä kokoonpano jatkoi vuoteen 1999. Vuosina 1993 ja 1998 julkaistiin Best of -kokoelmia, sillä 1990-luvulle tultaessa yhtyeen suosio oli laskenut eivätkä jäsenet tahtoneet ottaa riskejä uuden levyn takia. Myös kakkoskitaristi Jeff Miller erosi yhtyeestä 1999.
Historia > 2000-luku ja Reach

1999–2000 yhtye soitti kokoonpanolla Bickler, Sullivan, Grove, Ozzello & Droubay. Samana vuonna Bickler erosi jälleen, koska uutta materiaalia ei tehty. Laulajan paikalle saapui jo ennemmin yhtyeessä ollut Jimi Jamison. Vuoteen 2003 jatkettiin tällä kokoonpanolla, kunnes Randy Riley vaihtui basistiksi. Tämäkin kokoonpano kesti vain vuoteen 2005. Silloin yhtyeen riveihin tuli uusi basisti Barry Dunaway, jonka Billy Ozzello syrjäytti 2006. Samana vuonna yhtye julkaisi uuden studioalbuminsa, Reachin. Albumi oli nopea paluu 1980-luvun menestykseen, mutta Jimi Jamison lähti yhtyeestä kiertueen jälkeen. Tilalle tuli Robin McAuley. 2006–2008 jatkettiin tällä kokoonpanolla, kunnes 2008 Chris Grove erosi yhtyeestä, ja hänet paikkasi Michael Young.
Kokoonpano > Nykyiset jäsenet

Frankie Sullivan – kitara 1977–
Jeffrey Bryan – koskettimet, komppikitara, taustalaulu 2017–
Billy Ozzello – bassokitara 1999–2003, 2006–
Ryan Sullivan – rummut 2014–
Cameron Barton – laulu 2015–
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Jimi Jamison - laulu 1984-1993, 2000-2006, 2012-2014 (kuollut 2014)
Dave Bickler - laulu 1978-1983, 1993-2000
Robin McAuley – laulu 2008–2012
Jim Peterik - koskettimet, kitara, taustalaulu 1977-1996
Jeff Miller - kitara 1996-1999
Stephan Ellis - bassokitara 1981-1987, 1996-1999 (kuollut 2019)
Bill Syniar - bassokitara 1988-1993
Randy Riley - bassokitara 1995, 2003-2005
Klem Hayes - bassokitara 1994-1995
Gordon Patriarca - bassokitara 1999-2000
Barry Dunaway - bassokitara 2005
Dennis Johnson - bassokitara 1978-1981
Gary Smith - rummut 1978-1981
Marc Droubay – rummut 1981–1987, 1996–2014
Kyle Woodring - rummut 1988, 1993-1996 (kuollut 2009)
Diskografia > Studioalbumit

Survivor (1980)
Premonition (1981)
Eye of the Tiger (1982)
Caught in the Game (1983)
Vital Signs (1984)
When Seconds Count (1987)
Too Hot to Sleep (1988)
Reach (2006)
Diskografia > Livealbumit

Live In Tokyo (1985)
Diskografia > Kokoelmat

Greatest Hits (1989, ensipainos 1993 ilmestyneestä kokoelmasta kattaa 10 kappaletta)
Greatest Hits (1993)
Prime Cuts: Classic Tracks (1998)
Survivor Special Selection (2000)
Fire in Your Eyes: Greatest Hits (2001)
Ultimate Survivor (2004)
Extended Versions: The Encore Collection (2004)
The Best Of Survivor (2006)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Survivor Allmusicissa
Survivor
| --- | --- |
Studioalbumit:   Survivor  Premonition  Eye of the Tiger  Caught in the Game  Vital Signs  When Seconds Count  Too Hot to Sleep  Reach 
Livealbumit:   Live In Tokyo 
Kokoelmat:   Greatest Hits  Prime Cuts: Classic Tracks  Survivor Special Selection  Fire in Your Eyes: Greatest Hits  Ultimate Survivor  Extended Versions: The Encore Collection  The Best Of Survivor
Staplerfahrer Klaus

| Staplerfahrer Klaus |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Stefan Prehn  Jörg Wagner 
Käsikirjoittaja:   Stefan Prehn  Jörg Wagner 
Pääosat:  Konstantin Graudus
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  9 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Staplerfahrer Klaus – Der erste Arbeitstag on vuonna 2001 valmistunut saksalainen lyhytelokuva trukinkuljettajana työskentelevän Klausin ensimmäisestä työpäivästä. Elokuva on parodia työturvallisuuden edistämiseen tähdätyistä opetusfilmeistä.
Vajaan kymmenen minuutin pituisen splatter-elokuvan ohjasivat Stefan Prehn ja Joerg Wagner. Pääosassa trukinkuljettaja Klausina esiintyy näyttelijä Konstantin Graudus. Juontajan äänenä on – hirtehistä autenttisuuden tuntua luomassa – kotimaassaan television liikennevalistuksen tietoiskujen juontajana tunnettu Egon Hoegen. Elokuva kohosi nopeasti genrensä klassikoksi. Se sai useita palkintoja ja osallistui vuoden 2001 Cannesin festivaaleille. Vuodesta 2003 se on ollut saatavilla digitaalisena versiona DVD-levyllä Saksassa.
Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että jotkin saksalaiset yritykset ovat alkaneet käyttää elokuvaa trukinkuljettajien koulutukseen – huumoria käyttäen turvaohjeet jäävät helpommin oppilaan mieleen. Paikallinen ammattiliitto on kuitenkin kehottanut olemaan käyttämättä elokuvaa opetustarkoituksiin, koska sen näkeminen on aiheuttanut joidenkin oppilaiden pyörtymisen.
Sisältö

Elokuva on tehty 1980-luvun alun työturvafilmien tyyliin käyttäen trukkia aidossa ympäristössään. Päähenkilö Klaus on juuri saanut trukin ajamiseen oikeuttavan ajokortin. Ensimmäisenä työpäivänään hän tekee jokseenkin kaikki mahdolliset virheet trukkia kuljettaessaan. Tämä johtaa lukuisiin onnettomuuksiin, joissa irtoilee käsiä, putoilee päitä ja ihmisiä lävistyy trukin haarukkaan. Elokuvan opetuksellisuus paljastuu pian näennäiseksi, ja alkaa verinen splatter, joka on kuitenkin koko ajan tunnistettavissa yliampuvasta toteutustavastaan parodiaksi.