stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Nykänen
Yksityiselämä > Perhe

Matti Nykänen varttui Jyväskylässä Huhtasuon suuralueella; varhaisen lapsuutensa hän vietti Kangasvuoressa ja hänen ollessaan 11-vuotias perhe muutti Kangaslammelle. Hän oli vanhempiensa Ensio ja Vieno Nykäsen ainoa poika. Hänellä oli myös kolme sisarta; isosiskot Päivi ja Tuija sekä pikkusisko Anne.
Nykäsellä oli kolme lasta ja hän oli naimisissa kuudesti, viiden eri naisen kanssa:
Tiina Hassinen 1986–1988 (poika, Sami, s. 1987)
Pia Hynninen (nyk. Mäntykangas) 1989–1991 (tytär, Eveliina, s. 1990)
Sari Paanala (nyk. Wikholm) 1996–1998
Mervi Tapola 2001–2003 ja 2004–2010
Pia Talonpoika 2014–2019 Nykäsen kuolemaan saakka, asuivat yhdessä Lappeenrannan Joutsenossa Pulpin kylässä.
Nykäsen ensimmäinen lapsi, Anniina, syntyi parisuhteessa Tarja Jokisen kanssa. Nykänen ja Jokinen eivät koskaan virallistaneet suhdettaan ja Nykänen yritti pitkään kiistää isyytensä. Nykänen seurusteli Susanna Ruotsalaisen kanssa vuodesta 2010, ja he olivat kihloissa 2011–2013.
Nykänen kertoi haastattelussa tammikuussa 2019, että hänen lapsenlastensa vanhemmat ovat kieltäneet lapsiltaan tapaamiset hänen kanssaan.
Yksityiselämä > Terveys

Ollessaan Sari Paanalan kanssa kesällä 1996 häämatkalla Kanariansaarilla Nykänen oli tuntenut rintakipuja ja hakeutunut lääkärin tutkittavaksi sydämen rytmihäiriöiden vuoksi. Hän kertoi myöhemmin unohtaneensa käydä jatkotutkimuksissa, mikä oli johtunut häävalmisteluista. Erottuaan Paanalasta vuonna 1998 Nykänen sanoi joutuneensa käymään terapiassa ahdistuksen vuoksi.
Nykäsellä oli todettu 2000-vuosikymmenen alkupuolella ylivilkkautta ja keskittymiskyvyn puutetta aiheuttava neuropsykiatrinen häiriö ADHD, josta ilmeisesti johtui osa hänen vaikeuksistaan. Syyskuussa 2018 Nykänen kertoi kärsineensä edellisenä kesänä tiiviin keikkailun aiheuttamasta uupumuksesta ja masennuksesta. Nykäsellä diagnosoitiin diabetes syksyllä 2018, mutta hän jatkoi siitä huolimatta alkoholin käyttöä. Nykäsen ystävän, toimittaja Kai Merilän mukaan Nykänen kärsi usein verensokerin aiheuttamista sairauskohtauksista ja saattoi alkoholia ottaessaan olla pitkiäkin aikoja syömättä.
Yksityiselämä > Kuolema

Matti Nykänen kuoli yöllä 4. helmikuuta 2019 kotonaan Joutsenossa. Nykänen oli aiemmin illalla tuntenut huimausta ja pahoinvointia. Vaimo Pia Nykänen löysi hänet kuolleena pesuhuoneesta ennen puoltayötä, ja häntä oli yritetty elvyttää tuloksetta. Nykäsen kuolinsyyksi vahvistivat hänen sisarensa toukokuussa 2019 alkoholin käytöstä johtuneen pitkään jatkuneen haimatulehduksen ja välittömänä syynä keuhkokuumeen.
Muistaminen

Nykäsen kuolema helmikuussa 2019 nousi merkittäväksi uutiseksi suomalaismedioissa ja maailmalla.
Kulttuuri- ja urheiluministeri Sampo Terho sanoi Matti Nykäsen kuoleman jälkeen, että Nykänen voisi ansaita valtiolliset hautajaiset, ja kertoi pyytäneensä virkakuntaansa selvittämään niiden järjestämistä. Nykäsen läheiset kuitenkin ilmoittivat haluavansa viettää hautajaisia perhepiirissä ilman valtiollisia seremonioita, ja Nykäsen urheilusaavutuksia tultaisiin Terhon mukaan kunnioittamaan muilla tavoin.
Nykänen haudattiin synnyinkaupunkiinsa Jyväskylään sukuhautaan isänsä ja isoisoäitinsä viereen. Ensi alkuun uutisoitiin, että hyväntekeväisyysjärjestö Pietarinkadun Oilers voisi kustantaa perhepiirin pienimuotoiset hautajaiset, mutta urheiluministeri Sampo Terho ilmoitti kuitenkin 18. helmikuuta, että Nykäsen hautajaiset kustannetaan valtion varoista.
Nykäselle tehtiin muistomerkki Jyväskylään. Sen budjetti oli 100 000 euroa ja yleisö sai valita kuudesta luonnosehdotuksesta mieleisensä.
Kaupunginvaltuusto päätti lokakuussa 2020 valita Kaarina Kaikkosen Höyhen -nimisen abstraktin teoksen Nykäsen muistomerkiksi. Muistomerkki sijoitettiin Hippoksen liikuntapuistoon vuonna 2022. Teräksisen muistomerkki muodostuu suksen kaltaisista osista. Höyhenmuoto viittaa lentämiseen. Muistomerkin portaille tulee mustaan kivilaattaan piirrosmaisesti kaiverrettu Nykäsen kasvokuva. Muistomerkkivalinta herätti vastustusta, koska Nykäsen omaiset olisivat halunneet muistomerkiksi näköispatsaan. Höyhen -muistomerkin pystyttämisen kokonaiskustannukset olivat noin 140 000  euroa. Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi hankkeelle 50 000 euron avustuksen.
Saavutuksia ja palkintoja

Vuonna 1987 Nykänen palkittiin Holmenkollen-mitalilla.
Vuonna 1988 julkaistiin Nykäsen muotokuvalla varustettu postimerkki.
Vuonna 1988 nimettiin Laajavuoren hyppyrimäki Matti Nykäsen mäeksi.
Vuonna 2004 Nykänen valittiin Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä 11:nneksi suurimmaksi suomalaiseksi.
2010-luvun alussa saksalaisen Süddeutsche Zeitung -lehden laajassa gallupissa silloiset mäkihyppääjät, valmentajat ja toimittajat äänestivät Matti Nykäsen maailman kaikkien aikojen parhaaksi mäkimieheksi.
Vuonna 2011 Ilta-Sanomien kansainvälinen asiantuntijaraati valitsi Nykäsen kaikkien aikojen mäkihyppääjäksi.
Vuoden 2013 Suomen urheilugaala -tapahtumassa Nykäselle myönnettiin palkinto elämänurasta mäkihypyn parissa.
Diskografia > Albumit

Yllätysten yö (Audiovox 1992)
Samurai (Audiovox 1993)
Ehkä otin, ehkä en (Edel 1. maaliskuuta 2006)
Diskografia > Singlet

Elämä on laiffii (2002)
Tää on mun elämää (2004)
Jump and Fly (julkaisematon)
Mäkikotka ja häkkilintu (2005)
Voitosta voittoon (2007)
Anna mulle sexii (2008)
Lennä Nykäsen Matti (2008)
Pomminvarma rakkaus (2009)
Jälleen joulu on (2009)
Tuusula mielessäin (Teflon Brothersin kanssa) 2013
Jokainen tsäänssi on mahdollisuus (2013)
Suomi (vierailevana artistina Yhden totuuden kappaleessa, 2018)
Leipää ja vettä (2019)
Kirjat

Nykänen, Matti & Ainasoja, Päivi & Syrjänen, Manu: Mattihan se sopan keitti: Nykäsellä höystetty keittokirja.  (Julkkisten elämää -sarja)  Vantaa:  Finrila, 2007.  ISBN 978-952-99900-0-9
Teatteriroolit

Show Not - Matti Nykänen Revyy. MagnumLive, 2017-
Kirjallisuutta

Arve, Antti: Matti Nykänen, maailman paras.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1988.  ISBN 951-26-3218-7
Heiskanen, Benita (toim.): Mitä Matti tarkoittaa? Esseitä Matti Nykäsestä.  Turku; Tampere:  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-073-0
Kyheröinen, Kari & Miettinen, Hannu: Takalaudasta täysillä: Matti Nykäsen tie maailmanhuipulle.  Tampere:  Lehtimiehet, 1984.  ISBN 951-95532-4-X
Kujala, Antero: Matti Pulli, voittohyppy.  Helsinki:  Ajatus, 1999.  ISBN 951-9440-92-5
Theiner, Egon: Matti Nykänen: Huipulla ja montussa.  ((Grüsse aus der Hölle, 2004.) Suomentanut Pauliina Jäntti)  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19573-5
Merilä, Kai: Matin ja minun rankka reissu!  Helsinki:  Aller julkaisut, 2005.  ISBN 952-5029-14-X
Jokinen, Juha Veli (toim.): Elämä on laiffii ja muita Matti Nykäsen lentäviä lauseita.  (Alkuperäiset tekstit: Matti Nykänen)  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2006.  ISBN 952-5591-84-0
Jokinen, Juha Veli (toim.): Missä me ollaan, ja oonko mäkin siellä: Matti Nykäsen lentäviä lauseita 2.  (Alkuperäiset tekstit: Matti Nykänen)  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-016-2
Lempinen, Marko – Niemi, Jussi: Elämä oli laiffii: Matti Nykänen 1963–2019.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36590-7
Teronen, Arto – Vuolle, Jouko: Matin maailma: Äärimmäisyyksien ihminen ja urheilija Matti Nykänen.  Helsinki:  Kirjapaja.  ISBN 978-952-354-193-1
Ekholm, Kai: Matti Nykänen – Pilviin kahlittu poika.  Helsinki:  Docendo.  ISBN 978-952-382-571-0
Elokuvat ja näytelmät

Mestari 1992 – Teemu Kimpilä -nimisen kuvitteellisen mäkihyppääjän katoamisesta ja hänen ympärillään pyörivästä mediavouhotuksesta kertova elokuva, jonka päähenkilöön on otettu vaikutteita tosielämän Matista.
Matti 2006 – elokuva, joka pohjautuu mäkihyppääjä Matti Nykäsen elämäntarinaan. Elokuva on osittain fiktiivinen kuvaus entisen mäkihyppääjän ammattilaisuran loppuvaiheista ja sen jälkeisestä elämästä julkisuudessa. Jasper Pääkkönen esiintyy elokuvan pääosassa Matti Nykäsenä.
Elämä on laiffii -musiikkinäytelmä Matti Nykäsen elämästä Ränssin Kievarin kesäteatterissa Jyväskylässä kesällä 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Nykänen Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Matti Nykänen Wikisitaateissa
Epäviralliset sivut (arkistoitu).
Epäviralliset sivut.
Suuret Suomalaiset. (arkistoitu)
Matti Nykänen Last.fm:ssä (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Matti Nykänen voitti mäkihypyssä kaiken – katso videoita urheilu- ja viihdetähden elämän varrelta.
Mäkihypyn normaalimäen olympiavoittajat
Mäkihypyn suurmäen olympiavoittajat
Mäkihypyn suurmäen maailmanmestarit
Lentomäen maailmanmestarit
| n k Suomen vuoden urheilija |
| --- | --- |
Valitut:  1947: Mikko Hietanen, Lassi Parkkinen  1948: Heikki Hasu  1949: Viljo Heino  1950: Heikki Hasu  1951: Veikko Karvonen  1952: Veikko Hakulinen  1953: Veikko Hakulinen  1954: Veikko Hakulinen  1955: Voitto Hellsten  1956: Antti Hyvärinen  1957: Olavi Vuorisalo  1958: Vilho Ylönen  1959: Juhani Järvinen  1960: Veikko Hakulinen  1961: Kalevi Huuskonen  1962: Pentti Nikula  1963: Pentti Eskola  1964: Eero Mäntyranta  1965: Jouko Launonen  1966: Eero Mäntyranta  1967: Eero Tapio  1968: Kaarlo Kangasniemi  1969: Kaarlo Kangasniemi  1970: Kalevi Oikarainen  1971: Juha Väätäinen  1972: Lasse Virén  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Heikki Ikola  1976: Lasse Virén  1977: Pertti Ukkola  1978: Helena Takalo  1979: Pertti Karppinen  1980: Pertti Karppinen  1981: Heikki Ikola  1982: Keke Rosberg  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Matti Nykänen  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Matti Nykänen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Kimmo Kinnunen  1992: Toni Nieminen  1993: Juha Kankkunen  1994: Jani Sievinen  1995: Jari Litmanen  1996: Heli Rantanen  1997: Mika Myllylä  1998: Mika Häkkinen  1999: Mika Myllylä  2000: Arsi Harju  2001: Sami Hyypiä  2002: Samppa Lajunen  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Marko Yli-Hannuksela  2005: Janne Ahonen  2006: Jukka Keskisalo  2007: Tero Pitkämäki  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen  2010: Minna Kauppi  2011: Kaisa Mäkäräinen  2012: Tuuli Petäjä-Sirén  2013: Tero Pitkämäki  2014: Iivo Niskanen, Sami Jauhojärvi  2015: Tero Pitkämäki  2016: Leo-Pekka Tähti  2017: Iivo Niskanen  2018: Iivo Niskanen  2019: Teemu Pukki  2020: Lukas Hradecký  2021: Matti Mattsson  2022: Iivo Niskanen  2023: Lauri Markkanen  2024: Aleksander Barkov 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
↑  Johanna Suominen: Teatteriarvio | Mäkikotkan komeaa liitoa – upeat näyttelijäsuoritukset sekä musiikki siivittävät Ränssin Kievarin Elämä on laiffii -näytelmää, joka tekee kunniaa Matti Nykäselle Keskisuomalainen. 29.7.2021. Viitattu 4.10.2024.
Matti Nykäsen olympia-, MM- ja SM-mitalit Urheilumuseossa. Kokoelman omistaa Suomen Urheilumuseosäätiö
Matti Nykänen esiintymässä Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2013.
Postimerkki, jossa on kuvattuna Calgaryn vuoden 1988 talviolympialaisissa kolme kultaa voittanut Nykänen.
Ometeotl

Ometéotl, "Kaksi jumalaa", (myös Ometecutli, Tloque  Nahuaque  tai  Citlatonac) on asteekkien ylijumala ja luojajumala, jolla ei kuitenkaan ollut juuri minkäänlaista osaa asteekkien uskonnossa ja palvontamenoissa. Ometeotl on "hän joka on keskipisteessä", jumala, joka syleilee kaikkea ja on suoraan läsnä, mutta samalla näkymätön. Ometeotl on kaiken alku, ja erään perinteen mukaan hän keksi itsensä. Hän hallitsi korkeinta eli kolmattatoista taivasta, Omeyocania ("Kaksoistaivas"), dualismin tyyssijaa, joka sijaitsi auringon, kuun, tuulen ja muiden elementtien yläpuolella. Joidenkin uskomusten mukaan Ometeotl edusti maailman kahtalaisuutta ja oli sen biseksuaalinen ruumiillistuma. Hän saattoi itsensä raskaaksi ja synnytti auringon neljä puolta. Ometeotlin kaksi puolta ovat maskuliininen Ometecuhtli eli Kaksoisvaltias ja feminiininen Omecíhuatl eli Kaksoisvaltiatar. Yhdessä he edustivat asteekkien maailmankaikkeuden vastakkaisia puolia: miestä ja naista, valoa ja pimeyttä, liikettä ja lepoa sekä järjestystä ja kaaosta. Toinen naisellinen aspekti, Coatlicue, synnytti asteekkien kansallisjumala Huitzilopochtlin
Mayojen uskonnossa Ometeotlin vastine on Hunab Ku.
Omanin lippu

Omanin lippu
Omanin lippu on Omanin sulttaanikunnan lippu. Se koostuu kolmesta eri värisestä vaakapalkista (valkoisesta, punaisesta ja vihreästä) sekä tangon puolella olevasta punaisesta pystypalkista, jolle on kuvattuna Omanin vaakuna.lähde?
Valkoinen väri kuvaa rauhaa ja rikkautta kansalle, vihreä väri kuvaa hedelmällisyyttä ja vihreitä vuoria. Punainen kuvaa taisteluja vieraita hyökkääjiä vastaan. Punainen oli myös Omania edeltäneen valtion Musqatin sulttaanikunnan lipun väri. Kun Omanin yksinvaltias sulttaani Qabus ibn Said al Said kaappasi vallan isältään vuonna 1970, hän korvasi Omanin siihenastisen yksivärisen punaisen lipun nykyisellä. Virallisesti nykyinen lippu otettiin kuitenkin käyttöön 25. huhtikuuta 1995. Vaakuna kuvaa hallitsijasuvun jatkumista vallankaappauksen jälkeekinlähde?.
Olhava (Ii)

| Olhava Nyby |
| --- | --- |
 Olhava
 Koordinaatit: 65°27.92′N, 25°22.32′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaa
Kunta:  Ii
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku:  n. 500
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  91140
 
 https://www.olhava.fi/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olhava (ruots. Nyby) on noin 400 asukkaan kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla, Nelostien ja Oulu–Tornio-rautatien varressa, noin 55 kilometriä pohjoiseen Oulusta.
Olhavan kylä on Perämeren äärellä, maantieteellisesti kylään kuuluu koko Olhavajokivarsi Kaihuanjärvelle saakka. Olhava rajoittuu etelässä Harisojaan, pohjoisessa Mustikkaan. Varsinainen vanha tiiviisti rakennettu Olhavan kylä on muodostunut valtatien ja rautatien väliselle alueelle Olhavanjoen rannoille.
Kylästä lähtee tieyhteys seututie 855 Oijärven kylään sekä Oulun Yli-Iin Tannilan kylään ja siitä edespäin Pudasjärven kaupunkiin. Olhavassa on entinen rautatieasema.
Olhavan maisemaa hallitsevat maaliskuussa 2013 käyttöön vihityt Tuuliwatti Oy:n tuulivoimalat, joiden korkeus on 140 metriä ja kunkin teho 3 megawattia.
Olhavassa järjestetään vuosittain Olhavapäivät-tapahtuma.
Olhavan historiaa

Asutusta Olhavassa on ollut luultavasti yhtä kauan kuin Iissäkin. Vuonna 1556 oli Olhavassa kuusi veroa maksavaa taloa. Koko Iin talomäärä oli tuolloin 31. Olhava on karjalankieltä ja tarkoittaa notkoa ja rotkoa, usein vesipohjaista paikkaa. Vuosina 1783–1885 Olhavan Nybyssä toimi Nybyn lasitehdas, joka oli aikanaan yksi Pohjoismaiden suurimmista. Olhavassa on lasitehtaan muistomerkki.
Olhavassa sanotaan asuvan "tuhat Tolosta, sata Sassia, kymmenen Kyröläistä, pirtillinen Pimpereitä ja soikollinen Sikaloita". Tämän sanonnan sukunimet ovat hyvin yleisiä Olhavassa ja Iissä. Monien Olhavan alkuperäisten sukujen juuret juontavat Nybyn lasitehtaan kautta ulkomaille, sitä kautta Perämeren rannalle on virrannut kaivattua uutta verta.
Olhavassa käytiin eräs Lapin sodan ensimmäisistä taisteluista 29. syyskuuta 1944 suomalaisten ja saksalaisten joukkojen kesken. Taistelussa saksalaiset räjäyttivät Olhavan yhdistetyn rauta- ja maantiesillan. Taistelussa kaatui viisi suomalaista sotilasta, joista tuli Lapin sodan ensimmäiset suomalaiset kaatuneet. Olhavan koulun edessä on taistelun muistomerkki.
Kylämaisema on säilynyt lähes samanlaisena noin sadan vuoden ajan. Ennen uutta maantiesiltaa ja nelostien oikaisua Valtatie 4 kulki kylän halki rautatiesillalle. Ison muutoksen kylämaisemaan teki niin kutsutun Penjalan talon palaminen vuonna 2005. Talo oli kylän vanhin, ja siinä oli ollut 1800-luvulla kestikievari sekä samalla paikalla postitalo jo 1700-luvulla. Aikoinaan kylässä on ollut neljä päivittäistavarakauppaa sekä Säästöpankin konttori. Ihmiset ovat saaneet elantonsa pääasiassa maa- ja metsätaloudesta sekä kalastuksesta. Nykyisin Olhavan kylällä ei harjoiteta maataloutta, mutta Yli-Olhavassa on maitotiloja, joku hieman kookkaampikin. Pääasiassa ihmiset ovat siirtyneet palveluammatteihin, joihin erinomaiset kulkuyhteydet tarjoavat hyvän mahdollisuuden. Useimmat työskentelevät joko kuntakeskuksessa tai kunnan ulkopuolella.
Palvelut

Olhavan kylässä oli vuonna 1893 toimintansa aloittanut 0.–5. luokkien peruskoulu, jossa oli noin 30-40 oppilasta ja kaksi opettajaa. Vuonna 2005 kouluun siirrettiin oppilaat lopetetusta Yli-Olhavan koulusta. Olhavan koulu lakkautettiin elokuussa 2022.
Kylällä on päiväkoti, joka sijaitee samassa pihapiirissä koulun kanssa.
Olhavassa on oma kuntosali. Väli-Olhavassa sijaitsee seurakuntatalo ja Yli-Olhavassa maamiesseurantalo. Lisäksi kylällä on useita kotia ja ampumarata.
Harrastukset

Olhavassa harrastetaan paljon metsästystä, koulun liikuntasalia varataan esimerkiksi sulkapallon pelaamiseen. Koululla on luistelu kaukalo, Yli-Olhavassa sijaitsee luistelukenttä ja lämmin luistelukoppi, joka on remontoitu 2023 kesällä. Lisäksi Olhavassa on paljon erilaisia mahdollisuuksia harrastaa luonnossa.
Kuvia

Olhavan koulu
Olhavan tuulivoimapuisto
Hautausmaa
Lapin sodan muistomerkki
Omistajanhallinta

Omistajanhallinta eli omistushallinta on hallinnan muoto, joka ilmenee valtasuhteena omistusoikeuden kohteena olevaan esineeseen. Siihen voidaan liittää oikeusvaikutuksia, kuten käyttö-, pantti- tai vuokraoikeuteen liittyvä hallinta. Esineen käyttö omistajanhallinnan perusteella ilmaisee omistusoikeutta esineeseen. Käsitettä voidaan käyttää sekä kiinteisiin että irtaimiin esineisiin, mutta vakiintuneesti sitä käytetään kiinteistöoikeudessa.
Kiinteistön lainhuudolla on merkitystä vain silloin, kun se ei ole ristiriidassa saantoon pohjautuvan omistajanhallinnan kanssa. Omistajanhallinnalla on merkitystä myös sovellettaessa nautintasuojasäännöksiä, kiinteistötoimituksissa ja verotuksessa. Lisäksi kiinteistön tuoton katsotaan kuuluvan sille, joka laillisen saannon perusteella, vilpittömässä mielessä pitää sitä hallussaan. Maakaariuudistuksen yhteydessä 1997 kiinteistöjen kirjaaminen alkoi rakentua julkisen luotettavuuden periaatteelle, jolloin lainhuutomerkintä sai keskeisen sijan. Tämä vähensi omistajanhallinta-käsitteen merkitystä.
Oliivipaviaani

| Oliivipaviaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Vanhan maailman häntäapinat Cercopithecidae
Suku::  Paviaanit Papio
Laji::  anubis
Kaksiosainen nimi
 Papio anubis  (Lesson, 1827) 
 Oliivipaviaanin levinneisyys
Katso myös
   Oliivipaviaani Wikispeciesissä   Oliivipaviaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oliivipaviaani eli anubispaviaani (Papio anubis) on afrikkalainen apinalaji. Täysikasvuinen uros on lähes 100 senttimetriä pitkä, sen häntä on 70 senttimetriä ja painoa saattaa olla jopa 45 kiloa. Naaraat ovat vain puolet uroksen koosta.
Laumaeläminen

Oliivipaviaani liikkuu savannilla 20–50 eläimen laumoina, usein antilooppien ja seeprojen seurassa.
Ravinto

Muiden paviaanien tapaan oliivipaviaanit syövät pääasiassa kasvisravintoa, mutta ne pyydystävät myös pieniä nisäkkäitä, lintuja ja hyönteisiä.
Lisääntyminen

Kantoaika kestää 180 päivää ja naaras saa usein vain yhden poikasen.
Aiheesta muualla

ITIS: Papio anubis (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Papio anubis:  Wikidata: Q208561  Wikispecies: Papio anubis  ADW: Papio_anubis  BOLD: 12531  CoL: 6TM9B  EoL: 2925214  EPPO: PAPOAN  GBIF: 5707341  iNaturalist: 74832  ITIS: 944211  IUCN: 40647  MDD: 1000628  MSW: 12100581  NCBI: 9555  Observation.org: 79438  Open Tree of Life: 115449  Paleobiology Database: 232556  Paleobiology Database: 232556  Species+: 10170  Xeno-canto: Papio-anubis 
Cynocephalus anubis:  Wikidata: Q125420753  GBIF: 9348524
Hilkka Olkinuora

Hilkka Olkinuora (aiemmin Kunnas, s. 1948) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija, pappi ja johdon kouluttaja. Hän teki pitkän uran taloustoimittajana 1970- ja 1980-luvuilla, kunnes ryhtyi opiskelemaan teologiaa ja vihittiin papiksi 1990-luvun puolivälissä.
Olkinuora kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1965 ja suoritti HuK-tutkinnon Tampereen yliopistossa 1971. Hän toimi taloustoimittajana Talouselämässä, Suomen Kuvalehdessä ja Kauppalehdessä, jossa hän yleni toiseksi päätoimittajaksi.
Olkinuora oli ensimmäisiä naispuolisia taloustoimittajia Suomessa ja myöskin ensimmäinen nainen Taloustoimittajien kerhon puheenjohtajana.
Naispappeus hyväksyttiin vuonna 1988 Olkinuoran ollessa toimittajauransa huipulla. Hän ryhtyi jo samana vuonna opiskelemaan teologiaa ja psykiatriaa Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa. Olkinuora on toiminut muun muassa vt. kirkkoherrana Tampereella sekä kolumnistina muun muassa Aamulehdessä, Gloriassa, Kotimaa-lehdessä ja Hufvudstadsbladetissa.
Olkinuora sai vuonna 2012 Fredrika Runebergin stipendin. Hän oli vuoden 2015 eduskuntavaaleissa RKP:n listan sitoutumattomana ehdokkaana Helsingissä, mutta jäi valitsematta.
Yksityiselämä

Olkinuoran aviomies päätoimittaja Hannu Olkinuoran kuoli syöpään vuonna 2012. Jääkiekkomaalivahti Jussi (Juho) Olkinuora on heidän poikansa.
Teoksia

Kunnas, Hilkka: Kansakunnan omaisuutta : Suomen Pankki 1811–1986. Suomen Pankki, 1986. ISBN 951-686-122-9.
Olkinuora, Hilkka: Pennejä taivaasta : ajatuksia elämästä : Hilkka Olkinuoran sivuja Gloriassa. Sanoma Magazines Finland, 2002. ISBN 951-32-1438-9.
Olkinuora, Hilkka: Elä ihmeessä! Kirja naiselle. Helmi 2008. ISBN 978-951-556-133-6.
Olkinuora, Hilkka: Nyt, aina : pieni katumusoppi. Helmi, 2009. ISBN 978-951-31-4947-5.
Olkinuora, Hilkka: Surun vuosi. Kirjapaja, 2009. ISBN 9789516073432.
Olkinuora, Hilkka: Parasta ikää. WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35435-3.
Olkinuora, Hilkka: Valo on. Kuvat: Jaakko Vuorenmaa. Kirjapaja, 2010. ISBN 9789522470874.
Olkinuora, Hilkka: Sallimuksia. Käsikirja kuolevaisille. Koonnut ja toimittanut Torsti Lehtinen. WSOY, 2011. ISBN 9789510371831.
Aiheesta muualla

Olkinuoran kirjoituksia Seurakuntalainen-lehdessä
Hilkka Olkinuora naiseuden ytimessä, Yle Akuutti 26.10.2015
Hilkka Olkinuora – sinnikäs perheen puolustaja, Naisten ääni -sivusto.
Jääkiekon SM-liigakausi 1980–1981

| Jääkiekon SM-liigakausi 1980–1981 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Runkosarjan voittaja:  Tappara
Mestari:  Kärpät
Toinen sija:  Tappara
Kolmas sija:  TPS
Pistepörssin voittaja:  Reijo Leppänen, TPS
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1979-1980 :  1981-1982 → 
Jääkiekon SM-liigan kausi 1980-1981 oli järjestyksessä SM-liigan kuudes kausi. Mestaruuden voitti Kärpät, jolle se oli historiansa ensimmäinen. Mestaruuden ratkaisi Kai Suikkanen. Hopeaa sai Tappara ja pronssia TPS. Runkosarjan voitti Tappara.
Runkosarja

| SM-liiga | O | V | T | H | TM | PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tappara | 36 | 26 | 2 | 8 | 184 | 115 | 54 |
| TPS | 36 | 22 | 5 | 9 | 213 | 141 | 49 |
| Kärpät | 36 | 23 | 3 | 10 | 196 | 129 | 49 |
| Ässät | 36 | 20 | 2 | 14 | 178 | 158 | 42 |
| HIFK | 36 | 17 | 4 | 15 | 166 | 158 | 38 |
| Ilves | 36 | 18 | 2 | 16 | 152 | 152 | 38 |
| Kiekkoreipas | 36 | 15 | 4 | 17 | 161 | 147 | 34 |
| SaiPa | 36 | 11 | 4 | 21 | 128 | 187 | 26 |
| Jokerit | 36 | 6 | 3 | 27 | 114 | 188 | 15 |
| Lukko | 36 | 7 | 1 | 28 | 135 | 252 | 15 |
Kuusi parasta pudotuspeleihin, kaksi heikointa liigakarsintaan.