stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuorten Palvelu
Projektit

1980–1983 Kenttätyöprojekti, Tampere
1981–1983 Seurahuone, Lappeenranta
1986–1989 Ryhmätoiminnankokeilu, Kuopio
1989–1992 Tehostetun nuorisohuollon yhteistyökokeiluprojekti, Kuopio
1989–1994 Luukku –projekti, Lappeenranta
1991–1995 Etsivä nuorisotyön kokeiluprojekti, Tampere
1992–1995 Pois sivuraiteelta, valtakunnallinen tukihenkilöprojekti
1992–1994 Kierrepoikki, Hanko
1994–1998 Monenea, Suonenjoki
1995–1998 Nuorten tie työelämään, Kuopio
1995–1999 Kanto, Kuopion alueen nuorten työllistämisohjelma
1995–1999 Norppa –projekti, Lappeenranta
1997–2001 Perhe-elämys
2000, Kuopio
1998–2002 Kuopion nuorten päihde- ja huumepysäkki
1998–2002 Selviytyjät –projekti, Itä- ja Etelä-Suomi
2001–2007 Nuorten päihde- ja huumepysäkkien perustaminen, valtakunnallinen
2001–2004 Erilaisen toiminnan keskus, Raahe
2001–2004 Murroksia nuorisotyössä, Liperi, Rautavaara
2000–2015 Tytöt toimii ja Tyttöjen Tahtotila, Iisalmi
2005–2008 Varhaisen prevention-työkalujen koulutushanke, Joensuu
2004–2007 Nuorten päihdepysäkki, Raahe
2002–2006 Itä-Suomen huumehanke
2005–2007 Kasvuverkko –projekti, Liperi
2007–2009 Nuvahu” Nuorissa on vapaaehtoistyön huominen, Hollola
2008– Valistusvessa
2010– Etsivä Nettityö, valtakunnallinen verkkohanke (OKM),( Itä-Suomen AVI 2015– )
2010–2013 ABC kohtaa nuoria, valtakunnallinen (RAY)
2012–2014 Kauppakeskusten nuoret, valtakunnallinen (OKM)
2013–2016 Tunturikeskukset lasten ja nuorten silmin, Ruka, Levi ja Ylläs (RAY)
2014–2016 Nuorten reviireillä – projekti, valtakunnallinen (RAY)
2014–2015 Nuorten lähipalveluasiointiopas – hanke, valtakunnallinen (OKM)
2015 – Whats Up – miten menee mobiilikohtaamisen kehittämishanke Iisalmessa (OKM)
Nuorten Palvelu ry muualla verkossa

www.nuortenpalvelu.fi, Järjestön verkkosivut
Facebook
Twitter
SlideShare
nuortenreviireilla.fi, Nuorten reviireillä -projektin verkkosivut
Blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
www.etsivanettityo.fi Etsivän Nettityön verkkosivut ( Arkistoitu – Internet Archive)
Ask.fm
zemppari.fi − Zempparitoiminnan verkkosivut
Väriero

Väriero on väritieteessä kahden värin välinen ero. Väriero ilmaistaan yleensä euklidisena etäisyytenä tai jollain muulla lukuarvolla.
Värieromittarit

Värieron mittaamiseen käytetään siihen suunniteltuja mittareita. CIE on määritellyt useimmat värieromittarit.
Värieromittarit > Nickerson indeksi

Ensimmäinen tunnettu värieromittari oli vuonna 1936 Nickerson indeksi, joka mittaa kahden Munsell väriliuskan koordinaattien eron:
H, V ja C ovat Munsellin Hue, Value ja Chroma.
Myöhemmin vuonna 1941 Balinkin korjattu versio, joka vastaa euklidista etäisyyttä:
Värieromittarit > CIE76

CIE:n vuonna 1976 julkaisema värieromittari, joka laskee CIELAB-väriavaruuden väripisteiden
Värieromittarit > CIE94

CIELAB-väriavaruuden tarkoitus oli esittää värit visuaalisesti tasaisesti jakaantuen. Esimerkiksi jos kahden punaisen värin ero mittarin mukaan ΔEab = 1.0, ja kahden harmaan värin ero saman verran, niin ihmisarvioijan mukaan eron pitäisi olla samansuuruinen. Näin ei aina ollut, vaan havaittu väriero saattaa olla suurempi tai pienempi, kuin mitä mittari antaa tulokseksi. Parantaakseen visuaalista yhtenäisyyttä CIE määritteli vuonna 1995 uuden version värieromittarista.
jossa:
jossa kC ja kH ovat painokertoimia. kL, K1 ja K2 riippuvat käyttötarkoituksesta:
|  | painografiikka | tekstiilit |
| --- | --- | --- |
|  k_{L} | 1 | 2 |
|  K_{1} | 0.045 | 0.048 |
|  K_{2} | 0.015 | 0.014 |
Värieromittarit > CIEDE2000

Vaikka CIE:n vuoden 1994 värieromittari korjasi joitain CIE76 puutteita, se ei silti korjannut täysin havainnoitavaa epäyhtenäisyyttä värieroissa. CIEDE2000:ssa lisättiin useita korjauskertoimia:
Sävyn rotaatiotermi (RT), jolla korjataan sinisen sävyalueen ongelmia (275° sävykulman lähistö)
Neutraalien värien kompensaatio
Valoisuuden kompensaatio (SL)
Värin kompensaatio (SC)
Sävyn kompensaatio (SH)
Värieromittarit > CMC l:c (1984)

Vuonna 1984 Colour Measurement Committee of the Society of Dyers and Colourists määritteli värieromittarin perustuen CIELAB:in sylinterimuotoiseen L*C*h* malliin. Mittari nimettiin kehittäjiensä mukaan CMC l:c. Kaavat perustuvat ellipsoidiseen väriavaruuteen, jossa l:c suhde on ellipsoidin valoisuus−kromaattisuus -akselit (lightness−chroma). Tavallisesti l:c suhde on 2:1. Kolmatta akselia eli sävyä (hue) ei ilmaista erikseen, koska se on aina asetettu 1:ksi.
Väriero  (L_{2}^{*},C_{2}^{*},h_{2}) ja  (L_{1}^{*},C_{1}^{*},h_{1}) välillä on:
S_{L}={\begin{cases}0.511&L_{1}^{*}<16\\{\frac {0.040975L_{1}^{*}}{1+0.01765L_{1}^{*}}}&L_{1}^{*}\geq 16\end{cases}}\quad S_{C}={\frac {0.0638C_{1}^{*}}{1+0.0131C_{1}^{*}}}+0.638\quad S_{H}=S_{C}(FT+1-F)c
F={\sqrt {\frac {C_{1}^{*^{4}}}{C_{1}^{*^{4}}+1900}}}\quad T={\begin{cases}0.56+|0.2\cos(h_{1}+168^{\circ })|&164^{\circ }\leq h_{1}\leq 345^{\circ }\\0.36+|0.4\cos(h_{1}+35^{\circ })|&{\mbox{muutoin}}\end{cases}}
Värieromittarit > BFD l:c (1987)

BFD on painotettu värieromittari ja sen kehittivät M. R. Luo ja R. Rigg vuonna 1987. Kaava sisältää rotaatiotermin, joka korjaa CIELAB:n violetin ja sinisen alueen värieroellipsien kulmaa kohti neutraalia harmaata aluetta. Väriero lasketaan:
jossa
{\bar {C_{ab}^{*}}} ja  {\bar {h_{ab}}} merkitsevät kahden vertailtavan värin arvojen C ja H keskiarvoja. Vakiot l ja c ovat käyttäjän määriteltävissä ja merkitsevät valoisuuden ja kromaattisuuden painotusta suhteessa sävyyn.
Värieromittarit > DIN99

Din99 on vuonna 1999 kehitetty värieromittari ja saksalainen standardi.
Din99:stä on kehitetty useita paranneltuja versioita, joita merkitään lisäkirjaimilla din99b, din99c ja din99d.
Opphaug

| Opphaug |
| --- | --- |

 Opphaug
 Koordinaatit: 63°43′37″N, 9°41′24″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Trøndelag
Kunta:  Ørland
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,4 km²
Väkiluku (2023):  390
 – Väestötiheys:  975 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Opphaug on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 390 vuonna 2023.
Open Water

| Open Water |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Kentis
Käsikirjoittaja:  Chris Kentis
Perustuu:  tositapaukseen
Tuottaja:   Laura Lau  Estelle Lau 
Säveltäjä:  Graeme Revell
Kuvaaja:   Chris Kentis  Laura Lau 
Leikkaaja:  Laura Lau
Pääosat:   Blanchard Ryan  Daniel Travis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lionsgate
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  81 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Open Water (Open Water) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Chris Kentisin ohjaama jännityselokuva pariskunnasta, joka joutuu selviytymään Australian Isolla valliriutalla kun sukellusyritys unohtaa heidät pois paluukuljetuksesta. Elokuva perustuu todelliseen tapaukseen.
Nostalgia (Paula Koivuniemi)

| Nostalgia Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1973–1978
 Julkaistu: 2005
 Formaatti: CD-levy
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 52.24
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland Oy
Nostalgia on Paula Koivuniemen vuonna 2005 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 15 kappaletta hänen vuosina 1973–1978 levyttämistään albumeista. Albumi kuuluu Warner Musicin "Nostalgia" -nimiseen äänilevysarjaan. Albumin on julkaissut CD-levynä Warner Music Finland Oy.
Kappaleet

Leikki riittää (Dirty Old Man) - 4'44 (1975)
Peili (Vloudy) - 5'09 (1975)
Laulun sain matkallein (Born With A Smile On My Face) - 2'46 (1974)
Jotakin jäi ((When) I'm A Kid) - 3'33 (1973)
Paras (Beautiful Lover) - 3'09 (1978)
Sylikkäin (Don't Ever Change Your Mind) - 3'31 (1978)
Kas kas - niin niin (You've Got To Move) - 3'17 (1978)
Taas tuuli soi - 3'02 (1978)
Muistojen kultaa (My Special Angel) - 3'46 (1978)
Disco cha-cha - 3'16 (1978)
Playa Del Sol (Godbye Venice Goodbye) - 3'13 (1978)
Kaunein aamu (Happiness Is Like Bloomin' Tree) - 4'24 (1977)
Auringonpalvontalaulu (Zip-a-dee-doo-dah) - 2'31 (1977)
Hyvä onko näin (Headin: Back To Love Again) - 3'13 (1977)
Viesti ei perille mee (Diezi ragazze) - 2'23 (1977)
Norvestia

| Norvestia Oyj |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: NORVE
Markkina-arvo:  122,4 milj. € (31.12.15)
Perustettu:  1984
Toimitusjohtaja:  Juha Kasanen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  Rahoitusmarkkinat
Liikevoitto:   12,7 milj. € (2015)
Henkilöstö:  7 (2015)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norvestia Oyj on suomalainen, vuoteen 2017 asti Helsingin pörssissä noteerattu sijoitusyhtiö. Norvestia kuului aiemmin Kaupthing Bank -konserniin. Yhtiö sijoittaa pääasiassa Pohjoismaisissa pörsseissä noteerattuihin arvopapereihin. Tavoitteekseen sijoitustoiminnassa Norvestia ilmoittaa hyvän riskikorjatun tuoton tuottamisen, ja se onkin hajottanut omistuksiaan laajalti niin suoriin osakeomistuksiin, hedge-rahastoihin kuin optioihinkin.
Nykyinen nimi Norvestia rekisteröitiin 1996. Yhtiön substanssi oli 10,19 euroa osaketta kohti vuoden 2015 lopussa. Norvestia on perinteisesti tunnettu hyvänä osingonmaksajana ja sen omavaraisuusaste on korkea. Hallituksen puheenjohtajana toimii J.T. Bergqvist. Vuoden 2015 lopussa CapMan Oyj omisti 28,7 % Norvestian osakkeista ja äänivallasta. Norvestia Oyj:stä tuli CapMan-konsernin tytäryhtiö 19.12.2016. CapMan Oyj omisti 92,5 prosenttia Norvestian osakkeista 31.3.2017.
Historiaa

Yhtiö perustettiin vuonna 1984 nimellä SYP-Invest Oy, ja pörssiin se listautui seuraavana vuonna.
SYP-Investin perusti Suomen Yhdyspankki. Perustamisen takana oli vuonna 1983 säädetty sijoitusyhtiölaki. SYP-Investin avulla pankki sai liikkuma-alaa osakemarkkinoilla ja osakeomistusten kautta vaikutusvaltaa muihin yhtiöihin. Vaikka SYP-Invest oli itsenäinen pörssiyhtiö, Yhdyspankki valvoi pitkälti sen toimintaa.
Yhtiön yleisöanti syksyllä 1984 sujui hyvin. Annilla kerätyillä rahoilla rakennettiin osakesalkku kehitysyhtiöiden tavoin. Alkutaival oli menestyksekäs. Alkumenestyksen jälkeen ilmeni ongelmia. Pankki luopui myöhemmin kokonaan omistusosuudestaan SYP-Investissä.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (Ei enää toiminnassa)
SYP-Invest / Norvestia: pörssihistoriaa (porssitieto.fi)
Oscar Heine

Oscar Heine
Oscar Heine (ent. Oskar Heinonen, Oskari Juhola-Friisi; 15. maaliskuuta 1854 Vähärauma – 5. elokuuta 1911 Pori) oli porilainen merikapteeni, laivanvarustaja ja liikemies. Hän oli yksi Porin suurimmista laivanvarustajista ja rakennutti monta arvokasta rakennusta Poriin. Hän avioitui Edith Sofia Vilhelmina Gyllenbergin kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta, poika ja kaksi tyttöä.
Friisintalo Vähäraumalla
Juholantalo Vähäraumalla
Hän muutti nimeänsä kaksi kertaa ja lähti merille 15-vuotiaana. Hän on rakennuttanut Heinen talon ja Heinen näköalahuvilan Uniluotoon.
Numeropeli

| Numeropeli: Luulet ymmärtäväsi jalkapalloa, mutta et tiedä siitä mitään> The Numbers Game: Why Everything You Know About Football Is Wrong |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Chris Anderson & David Sally
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Penguin Books
Julkaistu:  2013
Suomennos
Suomentaja:  Juha Sainio
Kustantaja:  HS-kirjat
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  364
ISBN:  978-952-5557-61-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Numeropeli: Luulet ymmärtäväsi jalkapalloa, mutta et tiedä siitä mitään (engl. The Numbers Game: Why Everything You Know About Football Is Wrong) on Chris Andersonin ja David Sallyn vuonna 2013 julkaisema kirja jalkapallon tilastoista.
Aiheesta muualla

Andi Thomas: The Numbers Game. SB Nation 17.6.2013. (englanniksi)
Erkka V. Lehtola: Kiehtova Numeropeli. Helsingin sanomat 6.11.2013.
Arto Tiihonen: Tilastofutista – myytit, tiede ja totuus. 27.6.2014.
Oiva Keskinen

| Oiva Keskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 2004 (ikä 20) Ylöjärvi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  20
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  194. varaus, 2023 Columbus Blue Jackets
Oiva Keskinen (s. 28. helmikuuta 2004 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tapparaa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Keskinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2024. Yhteensä hän on pelannut 25 nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Pelityyli

Keskinen on kuvaillut itseään luotettavaksi pelaajaksi, joka pystyy hoitamaan myös puolustuspään. Hän on maininnut vahvuuksikseen hyökkäyspään pelaamisen, pelinäkemyksen, syöttötaidot ja oveluuden. Keskinen on kertonut pyrkivänsä tuomaan niitä peliin ja sitä kautta auttamaan joukkuettaan.
Keskinen on kertonut seuranneensa erityisesti Sebastian Ahon ja Auston Matthewsin pelaamista.
Muuta

Keskisen isoveli Kalle pelaa puolustajana Uplakersin II-divisioonajoukkueessa. Veljekset pelasivat kahdella kaudella joukkuetovereina Tapparan U18-joukkueessa. Kaksoisveli Onni pelaa salibandyä Classikissa. Heidän isänsä Ville Keskinen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pääasiassa alemmissa sarjoissa, mutta myös yhden pääsarjakauden Norjassa. Veljesten hyökkääjänä pelannut setä Esa Keskinen on maailmanmestari (1995) ja olympiamitalisti (hopea Calgarysta 1988 ja pronssi Lillehammerista 1994), joka voitti myös kaksi Suomen- ja yhden Ruotsin-mestaruuden. Esa on myös aateloitu Suomen jääkiekkoleijonaksi numerolla 140.
Niobium

Niobiumia
Niobium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Nb ja järjestysluku 41. Niobium on harvinainen, pehmeä, harmaa ja sitkeä siirtymämetalli. Nimi niobium on annettu kreikkalaisen tarukuningatar Nioben mukaan. Niobium tunnetaan  myös nimillä niobi ja kolumbium.
Niobium löydettiin jo 1800-luvun alussa, mutta kaupalliseen käyttöön se tuli vasta 1900-luvun alussa. Brasilia on johtava niobiumin tuottaja. Niobiumia käytetään lähinnä seosmetallina erikoisteräksissä, joita käytetään esimerkiksi kaasuputkissa. Vaikka seokset sisältävät niobiumia enintään 0,1 prosenttia, sillä on jo merkittävä vaikutus teräksen lujuuteen.[lähde? ]
Hyvän lämmönkestävyytensä ansiosta niobiumia sisältäviä seoksia käytetään esimerkiksi suihkumoottoreissa ja rakettimoottoreissa. Niobiumia käytetään myös usein suprajohtavissa materiaaleissa. Muita sovelluksia niobiumille ovat muun muassa ydinvoimateollisuus, elektroniikka, optiikka ja koruteollisuus.
Historia

Englantilainen kemisti Charles Hatchett löysi niobiumin vuonna 1801. Hän löysi uuden alkuaineen mineraalinäytteestä, joka oli lähetetty Englantiin Connecticutista jo 1600-luvulla. Hatchett nimesi uuden alkuaineen kolumbiumiksi. Hatchettin löytämä aine oli luultavasti sekoitus jo aiemmin löydettyä tantaalia ja uutta ainetta.
Tästä syntyi sekaannus, sillä kolumbiumia (niobiumia) oli vaikea erottaa sitä suuresti muistuttavasta tantaalista. Vuonna 1809 englantilainen kemisti William Hyde Wollaston tutki aineita ja päätyi siihen, että kyseessä on sama aine, joten hän säilytti nimen tantaali. Vuonna 1846 saksalainen kemisti Heinrich Rose väitti, että tantaalinäytteessä oli kahta eri alkuainetta, joille hän antoi kreikkalaisen mytologian Tantaloksen tyttärien mukaan nimet niobium ja pelopium. Nämä hänen väittämänsä alkuaineet osoittautuivat myöhemmin kuitenkin niobiumin ja tantaalin seoksiksi. Sekaannukset johtuivat siitä, että erot tantaalin ja niobiumin välillä olivat niin pienet. Vuosina 1864–1866 kemistit Christian Wilhelm Blomstrand, Henri Étienne Sainte-Claire Deville, Louis J. Troost sekä Jean Charles Galissard de Marignac osoittivat yksiselitteisesti erot tantaalin ja niobiumin välillä.
Vaikka de Marignac kykeni tuottamaan niobiumia laajemmassa mittakaavassa jo vuonna 1866, niin vasta 1900-luvun alussa niobiumia alettiin käyttää kaupallisesti. Ensimmäisiä sovelluksia oli hehkulampun hehkulanka. Siihen sitä ei kuitenkaan käytetty kauan, sillä niobium korvattiin pian volframilla, koska sillä on korkeampi sulamispiste.
Vuonna 1920 tehtiin havainto, että niobium parantaa teräksen vahvuutta. Siitä lähtien se on ollut niobiumin pääkäyttökohde. Vuonna 1961 yhdysvaltalainen fyysikko Eugene Kunzler ja hänen työtoverinsa Bell Labsissa havaitsivat, että niobium-titaani-seokset ovat hyviä suprajohteita.  Siksi niobiumia alettiin käyttää erilaisissa sähkömagneettisissa sovelluksissa.
Amerikassa niobiumista käytettiin nimeä kolumbium aina 1940-luvun loppuun asti, kun taas Euroopassa käytettiin nimeä niobium. Vuonna 1949 kiista saatiin päätökseen Amsterdamissa kemianliiton konferenssissa.
Ominaisuudet

Niobium on kiiltävä, harmaa, sitkeä, paramagneettinen metalli, joka kuuluu jaksollisen järjestelmän ryhmään 5. Metalli saa itselleen sinertävän sävyn joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa huoneenlämmössä. Korkeasta sulamispisteestä huolimatta (2 468 °C) niobiumin tiheys on melko pieni verrattuna muihin tulenkestäviin metalleihin.
Niobium on korroosionkestävä, ja sillä on hyvät suprajohtavuusominaisuudet. Nämä ominaisuudet, erityisesti suprajohtavuus, ovat voimakkaasti riippuvaisia aineen puhtaudesta. Yleisimmin käytetyt niobiumin suprajohtavat lejeeringit, kuten niobium-titaani, ovat erityisen tunnettuja siitä kuinka korkeaa magneettikenttää ne kestävät ennen kuin niiden suprajohtava tila lakoaa.
Kun niobium on hyvin puhdasta, se on melko pehmeää ja sitkeää, kun taas epäpuhtaudet tekevät siitä kovempaa. Koveneminen vaikeuttaa metallin käyttöä sovelluksissa, joissa esiintyy mekaanista stressiä ja värinää, kuten juuri suprajohtavissa magneeteissa. Niinpä niobiumin puhtaus asettaa tällaisissa sovelluksissa tiukempia kustannusrajoitteita kuin metallin saatavuus sinänsä.
Niobiumin kemialliset ominaisuudet ovat hyvin samanlaisia kuin tantaalilla, joka on suoraan alapuolella jaksollisessa järjestelmässä. Vaikka sen korroosionkestävyys ei ole niin erinomainen kuin tantaalilla, sitä käytetään kuitenkin yleisesti vastaaviin tarkoituksiin alhaisemman hintansa ja paremman saatavuutensa vuoksi.
Ominaisuudet > Isotoopit

Luonnossa esiintyvä niobium muodostuu yhdestä vakaasta isotoopista: 93Nb. Muita isotooppeja on valmistettu keinotekoisesti ja alkuaineelle tunnetaan yli 30 radioisotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 81–115. Vakain näistä on 92Nb, jonka puoliintumisaika on 34,7 miljoonaa vuotta. Tämä vuonna 1938 löydetty isotooppi hajoaa β+-hajoamisella, kuten useimmat niobiumin isotoopit, jotka ovat vakaata 93Nb isotooppia keveämpiä. Vähiten vakaa on 114Nb, jonka arvioitu puoliintumisaika on vain noin 17 millisekuntia.
Ominaisuudet > Kemia

Niobium on monella tapaa samanlainen kuin muutkin ryhmän 5 alkuaineet. Korkeissa lämpötiloissa se reagoi kaikkien epämetallien kanssa. Fluorin kanssa se reagoi jo huoneenlämpötilassa, kloorin ja vedyn kanssa 200 °C:ssa ja typen kanssa 400 °C: ssa.
Ominaisuudet > Esiintyminen

Arvioiden mukaan niobium on 33:nneksi yleisin aine maankuoressa. Yleisyyden maassa pitäisi olla paljon suurempi, mutta "puuttuva" niobium voi sijaita maapallon ytimessä metallin suuren tiheyden vuoksi.
Niobiumia ei esiinny luonnossa puhtaana, mutta sitä voi löytää eri mineraaleista. Mineraalit, jotka sisältävät niobiumia, sisältävät usein myös tantaalia, esimerkiksi kolumbiitti ((Fe,Mn)(Nb,Ta)2O6), kolumbiitti-tantaliitti ((Fe,Mn)(Ta,Nb)2O6) ja pyrokloori ((Na,Ca)2Nb2O6(OH,F)).
Kaksi suurinta pyroklooriesiintymää löydettiin vuonna 1950 Brasiliassa ja Kanadassa, ja molemmat maat ovat yhä suurimpia niobiumin mineraalien tuottajia. Suurimmat esiintymät omistaa CBMM (Companhia Brasileira de Metalurgia e Mineração) ja Anglo American plc (tytäryhtiönsä Mineração Catalão kautta). Kaiken kaikkiaan nämä kaksi brasilialaista kaivosta tuottavat noin 75 % koko maailman tarjonnasta. Laajoja hyödyntämättömiä resursseja sijaitsee mm. Nigeriassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Tansaniassa, Malawissa, Australiassa, Afganistanissa ja Venäjällä.
Tuotanto

Brasilia tuottaa n. 90 % niobiumin maailman tuotannosta ja Kanada n. 5 %. United States Geological Survey arvioi, että niobiumin tuotanto kasvoi 38 700 tonnista 44 500 tonniin vuodesta 2005 vuoteen 2006. Maailmanlaajuisesti resursseja arvioidaan olevan noin 4 400 000 tonnia. Kymmenen vuoden aikana vuosina 1995–2005 vuosittainen tuotanto on yli kaksinkertaistunut.
Sovellukset

On arvioitu, että vuonna 2006 tuotetusta 44 500 tonnista niobiumia 90 % päätyi korkealaatuisten rakenneterästen tuotantoon. Seuraavaksi suurin sovellus on suprajohteet ja elektroniset komponentit.
Sovellukset > Teräksen tuotanto

Kun teräkseen lisätään niobiumia, muodostuu niobiumkarbideja ja niobiumnitridejä teräksen rakenteeseen. Nämä yhdisteet parantavat teräksen sitkeyttä, lujuutta, muokattavuutta ja hitsattavuutta. Ruostumattomien terästen niobiumpitoisuus on alle 0,1 %. Niobiumpitoisia teräksiä käytetään mm. autoteollisuudessa ja kaasuputkien rakentamisessa.
Sovellukset > Superseokset

Superseoksia (superalloys) käytetään mm. suihkumoottorin osissa, kaasuturbiineissa ja rakettien alikokoonpanoissa. Seokset sisältävät enintään 6,5 % niobiumia. Yksi esimerkki nikkelipohjaisesta niobiumia sisältävistä superseoksista on Inconel 718, joka sisältää 50 % nikkeliä, 18,6 % kromia, 18,5 % rautaa, 5 % niobiumia 3,1 % molybdeeniä, 0,9 % titaania ja 0,4 % alumiinia. Tällaista superseosta on käytetty erilaisissa avaruuslaitteistoissa, kuten Gemini-projektissa. Myös Apollo-lennoilla on käytetty erilaisia niobiumpitoisia superseoksia.
Sovellukset > Suprajohtavat magneetit

Niobiumista tulee suprajohde, kun lämpötilaa madalletaan alle sen kriittisen lämpötilan (9,2 K) . Niobiumilla on kaikista puhtaista alkuaineista korkein kriittinen lämpötila ja magneettikentän tunkeutumissyvyys, sekä se on vanadiinin ja teknetiumin ohella yksi kolmesta alkuaineesta, jotka ovat tyypin II suprajohteita[lähde? ]. Niobium-tina- ja niobium-titaani-seoksia käytetään suprajohtaviin magneetteihin, ja ne voivat tuottaa voimakkaita magneettikenttiä. Näitä suprajohtavia magneetteja käytetään magneettikuvausvälineissä sekä hiukkaskiihdyttimissä.
Sovellukset > Numismatiikka

Niobiumia voidaan käyttää juhlarahojen valmistamiseen usein yhdessä hopean tai kullan kanssa. Esimerkiksi Itävallassa on valmistettu sarja eurokolikoita hopea-niobiumseoksesta. Niobiumin ansiosta kolikon pintaan voidaan saada erilaisia värejä.
Sovellukset > Muita käyttötarkoituksia

Niobiumia ja niobiumseoksia käytetään myös joissain lääketieteellisissä laitteissa, kuten sydämentahdistimissa, sillä niobium on reagoimaton. Niobiumia käytetään myös koruissa.
Niobium on arvioitu olevan halvempi vaihtoehto tantaalikondensaattoreille, mutta tantaalikondensaattorit ovat edelleen hallitsevia. Niobiumia voidaan lisätä myös lasiin, jotta saavutetaan korkeampi taitekerroin. Sitä voidaan siten siis käyttää silmälasien tekemiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Niobium (englanniksi)
Luettelo niobiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Niobium (Nb) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Niobium (englanniksi)
Mindat: Niobium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Niobium (englanniksi)
PeriodicTable: Niobium (Nb) (englanniksi)
PubChem: Niobium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Niobium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Niobium (englanniksi)
DrugBank: Niobium (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Niobium
Käännös suomeksi
Oopiumiluola

Oopiumluola Kalkutan kiinalaiskorttelissa vuodelta 1945
Oopimiumiluola oli kahvila tai muu tila jossa myytiin ja käytettiin oopiumia. Oopiumiluolat olivat yleisiä 1800-luvulla Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa, Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa.
Länsimaissa oopiumiluolat olivat suurimmaksi osaksi kiinalaisten pitämiä ja oopiumiluolia alettiin yhdistää kiinalaisiin. Oopiumiluolissa oli usein piippuja ja muuta välineistöä oopiumin polttamiseen sekä henkilökuntaa, joka avusti länsimaalaisia asiakkaita oopiumin käytössä. Kiinassa oopiumiluolan asiakaskunta koostui kaikista yhteiskuntaluokista, kun taas länsimaissa kävijät olivat yläluokkaisia ja oopiumiluolat olivat sen takia hyvin koristeellisia ja täynnä luksushuonekaluja.