Edvard Westermarck
Tutkimustyö

Westermarck sai vaikutteita eurooppalaisesta naturalismista, evolutionismista ja uskontokriittisyydestä. Hänen antropologinen ja moraaliteoreettinen ajattelunsa sai vaikutteita Darwinilta, Haeckelilta ja Spencerilta.
Westermarck asui ja kirjoitti vuosina 1887–1888 Englannissa, jonka tiedemaailmaan hän sai suhteita ystävänsä, psykologi James Sullyn avulla.
Lisensiaattitutkimuksessaan The Origin of Human Marriage (1889) Westermarck esitti avioliitto-instituution olevan pitkän kehityksen tulosta ja biologisen evoluution sosiaalinen jatke tai ilmentymä. Kaksi vuotta myöhemmin Westermarck julkaisi lisensiaattitutkimuksestaan laajennetun version monografiana The History of Human Marriage, jonka hän vuonna 1921 vielä laajensi kolmiosaiseksi. Teos sai suurta huomiota ja kiitosta, ja käännettiin ainakin kahdeksalle kielelle.
Westermarck selitti ihmisen moraalikäsitykset yksilön psykologialla ja ihmislajin geeniperimällä. Hän oli avioliittoa käsittelevässä teoksessaan sitä mieltä, että ihmisen seksuaalisuuden alkumuotona olikin yksiavioisuus eikä promiskuiteetti. Tämän hän päätteli historiallisten lähteiden, luonnonkansojen tapojen sekä eläinten käyttäytymisen pohjalta. Hän myös näki yksiavioisuuden ja insestikiellon takana vaistot, jotka olivat syntyneet evoluution myötä. Westermarck on insestiin liittyvän Westermarck-ilmiön keksijä.
Westermarckin pääteos on The Origin and Development of the Moral Ideas (1906, 1908). Tässä kaksiosaisessa teoksessaan Westermarck selitti evoluutioteorian pohjalta moraalin suhteellisuutta eli eettistä relativismia. Westermarckin mukaan siveelliset arvostelmat pätevät vain kunkin sosiaalisen yhteisön kehittämien sääntöjen piirissä, jotka ovat kehittyneet pitkällisen evoluution kautta yhteisön olemassaoloa parhaiten ylläpitäviksi. Yksilön käsitys tekojen hyvyydestä tai pahuudesta riippuu Westermarckin mukaan muilta ihmisiltä saaduista rangaistuksista, palkinnoista, mielipahasta ja mielihyvästä.
Filosofisessa teoksessaan Ethical Relativity (1932) Westermarck korosti jälleen sitä, että eettiset lauseet pohjautuvat emootioihin.
Three Essays on Sex and Marriage (Kolme tutkielmaa sukupuolesta ja avioliitosta, 1934) oli Westermarckin Sigmund Freudin Oidipuskompleksiteorialle omistettu tutkielma, jonka Westermarck julkaisi vastineena antropologi ja kirjailija Robert Briffaultin (1874–1948) vuonna 1927 ilmestyneelle teokselle The Mothers: A Study of the Origins of Sentiments and Institutions (Äidit), jossa tämä oli hyökännyt Westermarckia vastaan. Teos The Future of Marriage in Western Civilisation (Avioliiton tulevaisuus länsimaan sivistyksessä, 1935) sisälsi tulevaisuusmietteitä avioliiton yhteiskunnallisesta merkityksestä.
Viimeisessä teoksessaan Kristinusko ja moraali (1939) Westermarck käsitteli kristinuskon ja moraalin suhdetta. Westermarckin mukaan moraalinen edistys ei ole tapahtunut uskonnon ansiosta, vaan siitä huolimatta. Kristinuskon Westermarck hylkäsi tieteellisesti perusteettomana.
Westermarck teki työssään paljon kenttätutkimusta. Hän vietti vuoden 1898 jälkeen kaikkiaan yhdeksän vuotta Marokossa ja hankki Villa Tusculum -nimisen talon Tangerista. Marokossa Westermarck pyrki etenkin selvittämään tiettyjen uskomusten ja tapojen alkuperää ja levinneisyyttä käyttämällä lähteenään pääasiassa itse keräämiään haastattelutietoja.
Westermarckin harjoittamaan vertailevaan metodiin kuului kulttuurin eri ilmöiden alkuperän selvittäminen vertailemalla niiden esiintymismuotoja eri yhteiskunnassa. Westermarck käytti antropologisten synteesiensä lähteenä British Museumin kirjaston aineistoa sekä eri puolilla maailmaa toimineiden brittiläisten lähetystyöntekijöiden aineistoja.
Westermarckia pidettiin omana aikanaan vapaamielisenä ja radikaalina ajattelijana. Hän kuului 1880-luvulla liberaaliin suuntaukseen.
Viimeisinä vuosinaan Westermarckin edustama evolutionismi ja vertaileva metodi olivat jo menneet yhteiskuntatieteen tutkimuksessa pois muodista, ja Westermarckin katsottiin jääneen ajastaan jälkeen.