stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarharengaskehrääjä
Levinneisyys ja lentoaika

Tarharengaskehrääjää tavataan Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Etelä-Siperiaan ja aina Koreaan ja Japaniin saakka. Eteläisessä Baltiassa se voi olla vielä melko yleinen, mutta harvinaistuu nopeasti pohjoista kohti. Pohjoismaissa levinneisyys kattaa lähinnä Tanskan, sekä Ruotsin ja Norjan eteläosat. Viron Saarenmaalla se on yleinen. Pohjoismaissa ja Virossa levinneisyys painottuu rannikoille ja saarille. Vuosittaiset kannanvaihtelut ovat suuria, ja lämpiminä kesinä tarharengaskehrääjällä on taipumusta levitä alueille, joilta se myöhemmin kylmien ja sateisien kesien seurauksena häviää. Suomessa laji on hyvin harvinainen harhailija, jonka havainnot rajoittuvat läntisen Uudenmaan ja eteläisen Varsinais-Suomen rannikolle sekä saaristoon. Joinakin vuosina sitä ei tavata lainkaan. Suomesta perhosia on tavattu lähinnä heinäkuussa. Varsinaisella elinalueellaan se lentää heinäkuun alusta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Tarharengaskehrääjä elää kuivilla, avoimilla ja lämpimillä paikoilla. Sitä tavataan myös hedelmätarhoissa, puistoissa ja metsänreunoilla. Esiintyessään runsaana se voi muodostua hedelmäviljelysten ja puutarhojen tuholaiseksi, mutta maatalouden muutokset ovat tehneet siitä aiempaa harvinaisemman. Perhoset aloittavat lennon alkuyöstä, ja lämpimällä ilmalla se jatkuu aamuyöhön saakka. Koiras lentää harvoin myös päivällä. Koiraita lentää valojen luokse, mutta naaraita vain harvoin. Naaras munii 150–300 munaa, jotka se asettaa noin 15 mm:n pituisiksi, kasvin vartta spiraalimaisesti kiertäviksi ryhmiksi. Munat talvehtivat.
Toukat kuoriutuvat huhti-toukokuun vaihteessa, ja vastakuoriutunut toukka voi selvitä jopa yli kuukauden ilman ravintoa. Toukat elävät suuren osan kehityksestään ryhminä, kasvillisuuteen rakentamansa seittipesän suojissa. Pesä on kookas ja helppo nähdä kauempaakin. Vasta viimeisen nahanluonnin jälkeen toukat erkanevat toisistaan. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun lopulla ja koteloituvat lehtien väliin tai kuorenrakoon rakentamansa kotelokopan sisään. Toukka erittää kopan sisään kirkasta nestettä, joka kuivuu kellertäväksi jauheeksi.
Ravintokasvi

Toukka on lehtipuilla ja -pensailla elävä polyfagi.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30685  Wikispecies: Malacosoma neustria  BioLib: 51094  BOLD: 197727  CoL: 3XKXK  EoL: 380424  EPPO: MALANE  Fauna Europaea: 443563  Fauna Europaea (new): af112633-8b54-459b-9496-18e16e50110e  GBIF: 5101745  iNaturalist: 354737  LoB: 5202  MaBENA: MalacNeust  NBN: NBNSYS0000005703  NCBI: 7098  Observation.org: 8771  Open Tree of Life: 440279  Laji.fi: MX.61411
Myrsky (Giorgione)

| Myrsky  La Tempesta |
| --- | --- |

Nimi:  Myrsky  La Tempesta
Tekijä:  Giorgione
Valmistumisvuosi:  noin 1508
Taiteenlaji:  renessanssin taide
Teostyyppi:  maalaus
Materiaali:  öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  83 cm
Leveys:  73 cm
Kokoelma:  Gallerie dell'Accademia ja Vendramin Collection (käännä suomeksi)
Sijainti:  Gallerie dell'Accademia, Venetsia
Myrsky (ital. La Tempesta) on renessanssin maalarin Giorgionen maalaus vuosien 1506 ja 1508 väliltä. Maalauksen tilasi venetsialainen Gabriele Vendramin. Maalaus on sijoitettu Gallerie dell’Accademiaan Venetsiaan. Teos on saanut Myrsky-nimen myöhemmin.lähde?
Maalaus kuvaa idyllistä maisemaa, näkyvissä on joki, puita, raunioita ja kaupunkia. Taivaalla on tummia pilviä ja salamanisku. Maalauksen oikeassa reunassa on lasta imettävä nainen. Naisen imetysasento on tavallisesta poikkeava, lapsi ei ole äitinsä sylissä vaan hänen vieressään. Alastomalla naisella on hartioidensa päällä valkoinen vaate, joka saattaa viitata puhtauteen ja viattomuuteen. Toisaalta naisen rehevät rinnat ja vatsa, samoin kuin imettäminen todennäköisesti edustavat hedelmällisyyttä. Naisen kuvaus viittaa myös neitsyt Mariaan.lähde?
Vasemmalla seisoo kontrapostossa mies, jonka kädessä on pitkä sauva. Mies hymyilee ja katsoo oikealle, muttei näytä katsovan naista. Mies saattaa olla sotilas, paimen tai mustalainen. Röntgentutkimusten mukaan miehen tilalla oli alun perin alaston naishahmo. Miehen takana on pylväitä, jotka viittaavat voimaan ja pysyvyyteen, mutta pylväät ovat keskeltä poikki, mikä tavallisesti on kuoleman symboli. Oikealla katon päällä seisoo haikara, joka toisinaan kuvaa vanhempien rakkautta lapseensa.lähde?
Maalauksen taustamaisemassa on myrskyn enteitä. Värit ovat hillittyjä ja valaistus on pehmeä. Väreistä vihreät ja siniset sävyt hallitsevat kuvaa. Maisema ei ole pelkkä tausta, sillä on ollut osansa varhaisen maisemamaalaustaiteen kehityksessä. Maalauksen tunnelma on hiljainen.kenen mukaan?
Maalauksen on tulkittu kuvaavan pakoa Egyptiin. Se on nähty myös klassisen mytologian kohtauksena, joka kuvaa Parista ja hänen ensimmäistä vaimoaan tai antiikin Kreikan pastoraalikohtausta. Italialaisen Salvatore Settisin mukaan taustalla oleva kaupunki kuvaisi paratiisia, ja henkilöt ovat Aatami ja Eeva. Lapsi on Kain. Salamointi edustaa jumalaa, joka on juuri karkottanut pariskunnan Eedenistä. Katkenneet pylväät edustaisivat tällöin alkusyntiä. Erään tulkinnan mukaan maalaus voi olla jopa alkemistisen kullan valmistuksen allegoria.lähde?
Myrskyn katsotaan vaikuttaneen Manet’n maalaukseen Aamiainen ruohikolla.
Yksityiskohta, haikara ja salamointia.
Äiti ja lapsi.
Mies lähikuvassa.
Myrsky kirjallisuudessa ja elokuvissa

Mary Shelley, Frankenstein 1818, romaani
Mark Helprin, A Soldier of the Great War 1991, romaani
Juan Manuel de Prada, Myrsky 1997, romaani
Tempesta, Pradan romaaniin pohjautuva Tim Disneyn ohjaama elokuva vuodelta 2004
Kirjallisuutta

Settis, Salvatore: La tempesta interpretata. Giorgione, i committenti il soggetto, Einaudi, 1978. (italiaksi)
Belting, Hans: Exil in Arkadien. Giorgiones Tempestà in neuerer Sicht - Meisterwerke der Malerei. Leipzig: Reclam, 2001. ISBN 3-379-20013-1. (saksaksi)
Nichols, Tom: Giorgione’s Ambiguity.  London:  Reaktion Books, 2020.  ISBN 978-1-789-14297-6  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrsky (Giorgione) Wikimedia Commonsissa
Erkki Tanttu

Erkki Tanttu työn ääressä vuonna 1953. (Valokuva Vilho Askola.)
Erkki Lauri Tanttu (vuoteen 1913 Lydén; 3. lokakuuta 1907 Viipuri – 5. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kuvittaja, taidegraafikko ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat sananparsikuvitukset sekä sarjakuva Rymy-Eetu.
Elämäkerta

Erkki Tantun vanhemmat olivat asemapäällikkö Eliel Laurentius Lydén (1877–1954) ja opettaja Lyyli Hilja Maria Lydén (o.s. Tanttu). Vanhemmat erosivat 1913, jolloin Lyyli Tanttu palasi käyttämään tyttönimeään ja vaihtoi sen myös poikansa sukunimeksi. Tantut muuttivat Viipurista sisällissodan jälkeen 1919 ja asuivat ensin Helsingissä, sitten Nastolassa ja sitten Lappeenrannassa. Erkki Tantun koulunkäynti jäi katkonaiseksi: hän kävi keskikoulun ensimmäisen luokan Viipurin suomalaisessa lyseossa ja Helsingin Normaalilyseossa, tentti toisen ja kolmannen luokan opettajaäitinsä johdolla ja kävi neljännen ja viidennen luokan Lappeenrannan yhteiskoulussa. Koulunkäynnin ohessa hän työskenteli muun muassa maataloustöissä ja rautatietyömailla.
Kuvittajana Tanttu oli täysin itseoppinut. Hän pääsi 1926 työntekijäksi WSOY:n painolaitoksille Porvooseen, jossa hän työskenteli viisi vuotta ja oppi kirjagraafikon työn perusteet käytännön kautta. Tantun oman kertoman mukaan hänen suosittelijanaan toimi taidemaalari Akseli Gallen-Kallela, jolle hänet oli esitelty muutaman tuttavantuttavan avulla. Oltuaan puoli vuotta oppipoikana latomossa ja kuvitusosastolla hän sai vakituisen paikan retusoijana syväpainossa. WSOY:n kustannuksella Tanttu myös opiskeli lukuvuoden 1929–1930 Helsingin Taideteollisessa Keskuskoulussa (nykyinen Taideteollinen korkeakoulu). Muistelmissaan Tanttu arvioi taidekoulua ironisesti: "Ehkä on onni, etten joutunut sitä koulua käymään enempää, olisivat varmaan onnistuneet hävittämään vähänkin persoonallisuuden työstäni."
Vuonna 1931 Tanttu siirtyi WSOY:n kustantaman ja Ilmari Turjan toimittaman Kansan Kuvalehden taittajaksi ja kuvittajaksi. Vielä samana vuonna hän siirtyi vastaaviin tehtäviin Hakkapeliitta-lehteen, suojeluskuntien pää-äänenkannattajaan, jossa hän työskenteli seuraavat kolmetoista vuotta. Kevään 1934 hän opiskeli apurahan turvin Kunstschule Maxon-Kallenbergerissä Münchenissä. Jatkosodassa Tanttu toimi tk-piirtäjänä ja haavoittui keväällä 1941 Aunuksen rintamalla.
Sodan jälkeen suojeluskunnat ja Hakkapeliitta-lehti lakkautettiin 1944, jolloin Tanttu siirtyi loppuiäkseen vapaaksi taiteilijaksi. Päätöstä siivitti Kustannusosakeyhtiö Otavalta saatu työ Aleksis Kiven Kihlauksen kuvittamisesta. Otavan kirjojen kuvittamisesta tulikin säännöllinen osa hänen uraansa. Kirjankuvitustyön lisäksi Tanttu työskenteli sarjakuvapiirtäjänä ja julkaisi sananparsikuvituksia sekä grafiikkaa.
Erkki Tantun puoliso oli vuodesta 1935 Eva Greta Helena Tanttu (o.s. Heurlin). Hänen kolmesta pojastaan tuli kaikista taiteilijoita. Juha Tantusta (1936–1998) toimittaja ja pakinoitsija, Timo Tantusta (1939–) valokuvaaja ja Markku Tantusta (1944–) graafikko.
Työt

Tanttu loi Rymy-Eetu-sarjakuvansa jo WSOY:n aikanaan. Nimen sarjakuvan sankarille, vantteralle ja väkivahvalle mursunviiksiselle miehelle, antoi Ilmari Turja. Sarjakuva ilmestyi muutamia taukoja lukuun ottamatta neljän vuosikymmenen ajan: ensin Nuori Voima -lehdessä ja Kansan Kuvalehdessä, vuosina 1936–1944 Hakkapeliitta-lehdessä, vuosina 1945–1955 jälleen Kansan Kuvalehdessä ja sen jälkeen 1970-luvulle asti Radiokuuntelijassa ja Käytännön Maamiehessä. Sarjakuvista koottiin vuosittain joulun alla ilmestynyt albumi, joissa muuten mykkään sarjakuvaan oli lisätty Tauno Karilaan riimittelemät kuvatekstit. Alkuperäisiä Rymy-Eetu-albumeita ilmestyi kaikkiaan 31 kappaletta.
Markku Tantun mukaan hänen isänsä ei pitänyt kovinkaan paljon Rymy-Eetun piirtämisestä, mutta se muodosti perheen ainoan säännöllisen tulonlähteen. Eetu toi Erkki Tantulle lopulta Suomen sarjakuvaseuran Puupää-hatun vuonna 1982. Perusteluissa hänen kuvattiin olleen "aikaansa edellä" suomalaisten sarjakuvapiirtäjien joukossa.
Tantun oma lempityö olivat sananparsikuvitukset. Hän teki niistä ensimmäiset vuonna 1941 joensuulaiselle Rajaimme vartija -lehdelle ja piirsi niitä säännöllisesti 1970-luvulle saakka. Tanttu toimitti kuvituksistaan viisitoista sananparsikokoelmaa, joista yksitoista oli alkuperäisteoksia ja neljä kokoomateoksia. Hänen kuolemansa jälkeen erilaisia valikoimia on toimitettu lisää.
Nuori Voima -lehdessä Tantun kuvitusta nähtiin jo vuodesta 1926 alkaen. Pilakuvia hän piirsi moniin eri lehtiin, kuten Tuulispäähän ja Veitikkaan sekä Veli Giovannin lehtiin.
Tantun tunnetuimpia töitä ovat hänen kuvittamanaan (Otava 1961) julkaistu Aleksis Kiven Seitsemän veljestä sekä suomalaisten sananparsien kokoelmat, joita on ilmestynyt 11 kirjaa. Tanttu kuvitti myös muun muassa Unto Seppäsen romaanin Evakko (1954) ja Yrjö Jylhän Kiirastuli-runokokoelman uusintapainoksen (1951).
Kirjankansia Tanttu teki noin kaksisataa ja ex libriksiä lähes saman verran.lähde? Hän teki kansia muun muassa Pentti Haanpään ja Paavo Rintalan kirjoihin.
Taidetta kokoelmissa

Kotimaassa Erkki Tantun taidetta on Ateneumissa, Amos Andersonin taidemuseossa, Tampereen taidemuseossa, Hämeenlinnan taidemuseossa, Turun taidemuseossa, Oulun taidemuseossa, Rauman taidemuseossa, Lahden taidemuseossa, Porvoon museossa, Jyväskylän kaupungilla, Keski-Suomen museossa, Alvar Aalto -museossa, Helsingin kaupungilla, STpL säätiöllä, ATG säätiöllä ja Wihurin säätiöllä.
Ulkomailla Erkki Tantun taidetta on Nasjonal-gallerietilla Oslossa, Eremitaaši-museossa Pietarissa, Cellen kaupungilla Saksassa ja Tel Avivin taidemuseossa Israelissa.
Näyttelytoiminta

Tanttu debytoi taiteilijana vuonna 1930. Suomen Taiteilijain näyttelyihin hän osallistui vuosina 1933, 1934, 1937, 1942, 1946, 1948, 1949, 1950, 1953, 1955, 1956 ja 1965 sekä Suomen taideakatemian kolmisvuotisnäyttelyihin vuosina 1950, 1953, 1956, 1959, 1962, 1965 ja 1968. Nuorten näyttelyihin Tanttu osallistui vuosina 1940, 1942 ja 1945 (Suomen taidegraafikoiden näyttelyt). Hän piti yksityisnäyttelyitä Helsingissä vuosina 1948, 1953, 1961 ja 1967, Tampereella vuonna 1951, Lahdessa vuonna 1958, Oulussa ja Porvoossa vuonna 1967, Turengissa vuonna 1967 sekä Hvitträskissä Kirkkonummella vuosina 1973–1974. Tantun retrospektiivinen muistonäyttely oli Taidekeskus Retretissä vuonna 1987.
Tanttu osallistui lukuisiin kansainvälisiin taidenäyttelyihin ja Suomen taiteen näyttelyihin Euroopan eri maissa sekä Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Yksityisnäyttelyitä hän piti Oslossa vuosina 1950, 1966 ja 1978, kiertonäyttelyn Norjassa vuonna 1978, Tukholmassa vuonna 1964 ja Firenzessä Italiassa vuonna 1969.
Palkinnot ja kunniamerkit

Erkki Tanttu palkittiin vuonna 1933 Kalevalaseuran maalauskilpailussa.  Vuonna 1944 hän sai I palkinnon Aleksis Kiven teosten kuvituskilpailussa. STG grafiikkakilpailussa Tanttu palkittiin vuosina 1944, 1946, 1952 ja 1966. Rudolf Koivu -säätiön palkinnon hän sai vuosina 1952, 1956, 1967 ja 1969. Helsingin kaupungin grafiikkakilpailussa Erkki Tanttu sai II palkinnon vuonna 1956 ja I palkinnon vuonna 1959. Vuonna 1971 Tanttu sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon ja Wihurin säätiön tunnustuspalkinnon. Erkki Tanttu on saanut Mikael Agricola -mitalin ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 1955. Professorin arvonimen hän sai 1972 ja valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1970.
Kirjallisuutta

Anttonen, Erkki: ”Tanttu, Erkki (1907–1985)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 636–638.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Tanttu, Markku: Erkki Tantun exlibristaide.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1025)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-707-9
Tanttu, Markku: Erkki Tantun kirjataide.  (Luetteloita tuotannosta, tekstejä ja piirroksia)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.  ISBN 951-717-866-2
Tanttu, Markku: Päällys: Erkki Tanttu. Kirjankansitaidetta seitsemältä vuosikymmeneltä.  Helsinki:  Markku Tanttu, 2015.  ISBN 978-952-67780-5-1
Aiheesta muualla

Erkki Tanttu taiteilijamatrikkelissa
Miksi (puupäähattu) Erkki Tantulle? (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen sarjakuvaseura.
Erkki Tanttu Valtion taidemuseossa.[vanhentunut linkki]
Lahden taidemuseon Suomen Taidepiirtäjäin Liiton kokoelma. (Arkistoitu – Internet Archive)
Museoviraston kuvakokoelmat, Erkki Tanttu.
Puupiirroksen historiaa.
Tanttu, Erkki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Tanttu töidensä ääressä 1960-luvun alkupuolella.
Tamro

| Tamro Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1895
Toimitusjohtaja:  Kai Kaasalainen
Avainhenkilöt:  Sven Seidel, hallituksen puheenjohtaja
Kotipaikka:  Vantaa, Suomi
Toimiala:  lääketukkukauppa
Liikevaihto:  1715 milj. euroa (01/2024)
Liikevoitto:  29,7 milj. euroa (01/2024)
Henkilöstö:  446 (01/2024)
Emoyhtiö:  PHOENIX group, Saksa
Tytäryhtiöt:  Medaffcon Oy
Kotisivu:  www.tamro.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tamrotalo Vihdintieltä nähtynä.
Tamro Oyj on suomalainen lääkkeiden ja terveystuotteiden tukkumyyntiyritys. Sen asiakkaita ovat esimerkiksi lääkeyritykset, apteekit, sairaalat, yksityinen terveydenhuolto ja vähittäiskauppa. Yhtiö tuottaa palveluja myös myyntiin ja markkinointiin, tuotteita kotihoidon digitalisointiin ja dataan liittyviä palveluja.
Tamro on Suomen vanhin ja suurin lääketukkukauppa. Vuonna 2023 se oli liikevaihdoltaan Suomen 45. suurin yritys.
Historia > Tampereen Rohdoskauppayhtiö (1895–1939)

Tamron historia ulottuu vuoteen 1895, jolloin neljä tamperelaista apteekkaria: Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yritys oli nimeltään Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors eli Tampereen Rohdoskauppayhtiö.
Lääkkeitä yhtiö alkoi valmistaa vuonna 1907. Sen tunnetuin tuote oli Hota-pulveri.
Historia > Tampereen Rohdos (1940–1969)

1940-lukuun mennessä yhtiö toimi koko maassa ja varmisti Suomen lääkehuollon toimivuudesta sota-aikana. Vuonna 1941 yhtiön nimeksi tuli Tampereen Rohdos Oy.
Tampereen Rohdos listautui Helsingin pörssin päälistalle vuonna 1955.
1960-luvun puolessavälissä Tampereen Rohdos Oy perusti Tam-Tradingin Oy:n, joka myi maahantuojien agenttina toimien teknokemiallisia, kosmeettisia ja hygieenisiä tuotteita sekä sairaanhoito- ja sairaalatarvikkeita.
Historia > Tamro (1970–1986)

Vuonna 1970 Oy Aurum-Pharmakon Ab ja Tampereen Rohdos fuusioituivat. Lääkeyhtiö Aurum-Pharmakon oli aloittanut toimintansa vuonna 1911. Uuden Oy Tamro Ab:n toimitusjohtajana aloitti Nils Snellman. Hänen sairastuttuaan varatoimitusjohtajiksi valittiin hänen assistenttinaan toiminut Matti Elovaara vuonna 1972 ja kauppatieteiden maisteri Jan Heikkilä vuonna 1974. Tamrosta tuli konserni 1980-luvun alussa. Kun Snellman tervehtyi, hänen seuraajakseen palkattu Heikkilä lähti Matkahuollon toimitusjohtajaksi vuonna 1981 ja Elovaara jatkoi ainoana varatoimitusjohtajana. Tamro osti Suomen Vanutehtaan.
Elovaarasta tuli toimitusjohtaja vuonna 1985.
Historia > Spontel ja Tamro (1986–1999)

Sponsor Oy perusti Spontel Oy:n vuonna 1983 kehitysyhtiökseen.
Kesäkuuussa 1986 sijoitusyhtiö Spontel osti Tamron osakkeita yhteensä 40 prosenttia. Seuraavana vuonna Tamro myi vuonna Star- ja Rohto-lääketehtaansa Huhtamäki-yhtymälle ja luopui näin lääkkeiden valmistuksesta. Joulukuussa Suomen Vanutehdas fuusioitiin Kolmi-Set Oy:öön.
Vuonna 1988 Spontel osti Oy Oxygenol Ab:n ja Tamro Lääketukku Oy:n Huhtamäeltä. Lääketukku Oy:llä oli 320 työntekijää. Näin muodostui Pohjoismaiden toiseksi suurin lääketukku, jolla oli lähes tuhat työntekijää ja yli 70 prosentin osuus Suomen lääkemarkkinoista. Lääketukku Oy jakeli kotimaisista lääkkeistä Leiras-Medican ja Farmoksen tuotteet, Tamro puolestaan Star-Rohdon ja Pharmacalin tuotteet sekä 60 prosenttia tuontilääkkeistä. Vuosikymmenen lopussa Spontel omisti Tamrosta 99,4 prosenttia.
Vuonna 1991 Spontelin konserniin kuului lääketukun lisäksi sairaala- ja laboratorioryhmät, kulutustavararyhmä sekä sidemateriaaleja ja sairaalatekstiilejä valmistanut Kolmi-Set-ryhmä. Vantaalle valmistui uusi pääkonttori, Tamrotalo.
Vuoteen 1992 mennessä Lääketukun ja Tamron toiminnot saatiin integroitua. Tamro aloitti tukkuliiketoiminnan Baltiassa ja Pietarissa yhdessä ruotsalaisen ADA AB:n tytäryhtiön kanssa.
Vuonna 1993 Spontel luopui kehitysyhtiötoiminnastaan ja keskittyi lääketeollisuuteen. Se muutti nimekseen Tamro-yhtymä Oy. Joulukuussa Tamro myi teknokemian ja kosmetiikan liiketoimintansa Hackmanille. Oy Tamro Ab:n tulos oli tappiollinen, -164 miljoonaa markkaa.
Elokuussa 1994 Tamro-yhtymästä tuli fuusion seurauksena Oy Tamro Ab -konserni.   Kesällä Tamro osti Ranskan Angerista Bollore Technoloqiesin tuotantolaitoksen, jonka kautta Kolmi-Set aikoi päästä Ranskan ja Saksan markkinoille. Kolmi-Set valmisti leikkaussalitekstiilejä Ilomantsissa. Sen suurin kilpailija oli ruotsalainen Mölnlycke. Konsernilla oli seuraavana vuonna 1 400 työntekijää ja 3,5 miljardin markan liikevaihto.
Tamro alkoi kansainvälistyä. Se osti Ruotsista ADA Ab:n vuonna 1995, jonka kanssa se fuusioitui. Sillä oli toimintaa myös Norjassa, jossa valtionyhtiö NMD:n monopoliasema oli juuri purettu. Uuden pohjoismaisen konsernin liikevaihto kasvoi ensimmäisenä yhteisenä vuotena 23 prosenttia ja nettotulos 39 prosenttia. Liikevaihdosta noin 70 prosenttia tuli ulkomailta.
Ostettuaan Tanskasta lääketukkuri Nomecon vuonna 1998 Tamron liikevaihtoi kasvoi 40 prosenttia. Kolmi-Setistä luovuttiin, jolloin muodostui Tamrosta riippumaton Mölnlycke Health Care.
Elovaara jäi eläkkeelle vuonna 1999.
Historia > Phoenix ja Tamro-konserni (2000–2011)

Vuonna 2000 saksalaisesta Phoenix-lääketukkukaupasta tuli Tamron suurin omistaja. Vuonna 2001 Tamron norjalainen tytäryhtiö osti Norjan suurimman apteekkiketjun, Apokjedenin, ja fuusioitui sen kanssa. Tamro osti apteekkeja myös Baltian maista. Vuonna 2002 Tamro osti vähemmistöosuuden venäläisestä ZAO Rosta -lääketukkukaupasta.
Vuonna 2003 Tamro toimi kahdeksassa Pohjois-Euroopan maassa ja sen markkinaosuus alueella oli 47 prosenttia. Saksalainen lääketukkujätti Phoenix Pharmahandel sai Tamron osake-enemmistön elokuussa. Joulukuuhun mennessä sen omistusosuus nousi 99,3 prosenttiin.
Maaliskuussa 2004 Tamro jätti Helsingin pörssille hakemuksen osakekaupan lopettamisesta. Toukukuuhun mennessä Phoenix sai haltuunsa loput Tamron osakkeet.
Tamro alkoi toimia Puolassa vuonna 2005. Pharmac Finland aloitti koneellisen annosjakelutoiminnan Tamrotalossa vuonna 2007.
Toukokuussa 2008 Suomen valtakunnansyyttäjänvirasto nosti syytteen Phoenixin omistajia vastaan Tamron yritysvaltaukseen liittyvästä tiedottamisesta vuonna 2002.
Toukokuussa 2009 omistajien puolustus kiisti syytteet viidellä eri perusteella.  Seuraavassa kuussa käräjäoikeus hylkäsi syytteet, koska ne olivat vanhentuneet. Tamrosta tuli Pharmacin osakas.
Tamro myi osuutensa ZAO Rosta -lääketukkukaupasta vuonna 2010.
Historia > Phoenix ja Tamro (2012–)

Vuonna 2012 kahdeksassa maassa toiminut Tamro-konserni purettiin ja Tamro Oyj alkoi raportoida suoraan emoyhtiölleen Phoenix-konsernille, samoin kuin muidenkin maiden Tamro-yhtiöt.
Toukokuussa 2017 Tamro osti lääkealalla toimivan palvelu- ja tutkimusyhtiö Medaffconin.
Organisaatio

Tamron toimipisteet sijaitsevat Vantaan Tamrotalossa ja Tampereella. Tamrossa on noin 450 työntekijää, ja yrityksen liikevaihto (tilikaudella 2023/2024) oli 1 715 miljoonaa euroa. Tamron tytäryhtiö Medaffcon Oy tekee muun muassa terveystietoon perustuvaa tutkimusta. Tamron ja yksityis apteekkarien omistama yhteisyritys Pharmac Finland Oy on keskittynyt lääkkeiden koneelliseen annosjakeluun.
Tamron omistaja PHOENIX-konserni on saksalainen terveystoimialan tukkuyritys. Phoenix-konsernin liikevaihto tilikaudella 2022-2023 oli 47,1 miljardia euroa. Se toimii 29 maassa ja sillä on yhteensä lähes 48 000 työntekijää. Konserni omistaa 3300 apteekkia 15 Euroopan maassa.
Markkinat

Tamro on Suomen suurin lääketukkuri, toiseksi suurin on Oriola. Suomen lain mukaan lääketukkureilla ei ole oikeutta myydä lääkkeitä suoraan kuluttajille, vaan ne toimivat apteekkien kautta. Monessa Euroopan maissa lait sallivat lääkkeiden myynnin ja Tamron emoyhtiö omistaa tuhansia apteekkeja. Tamron pääasiakasryhmiä ovat lääkeyritykset, apteekit, sairaalat, yksityinen terveydenhuolto ja vähittäiskauppa. Tamro saa myydä terveys- ja hyvinvointituotteita Suomessa myös kuluttajille.
Aiheesta muualla

Tamron kotisivut
PHOENIX-konsernin kotisivut
Pertti Mustonen: Tamro 100 vuotta. WSOY, 1995. ISBN 9789529062485.
Tauno T. Mäki

Tauno Toivo Mäki (11. huhtikuuta 1926 – 21. joulukuuta 2014) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. Hän oli 1980–1992 Tampereen yliopiston yrityksen hallinnon professori. Hän tutki työnjohtosysteemiä.
Julkaisuja

Taloudellisen yrityksen koulutustoiminta WSOY, 1964
Työnjohtosysteemi tekstiilitehtaan organisaatiossa (omakustanne) 1972 ISBN 951-99000-1-2 (väitöskirja)
Työnjohto ja teollinen organisaatio WSOY, 1974 ISBN 951-0-06445-9
Kemiyhtiön yrityskuva Tauno T. Mäki, Aarno Palm, Uuno Varjo. Pohjois-Suomen maantieteilijäin seura, 1975 ISBN 951-675-022-2 (Nordia tiedonantoja, 0356-0686; 1975, 6)