stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lomat

Lomatyttö Liberiasta.
Lomat (myös loomat, logomat, tomat) ovat mandelaista loman kieltä puhuva kansa Liberiassa ja Guineassa. Heitä on arvioitu olevan 320 000 henkeä, joista lähes kaksi kolmasosaa asuu Liberiassa.
Lomat asuvat Liberian luoteisosassa Lofan piirikunnassa ja Guinean kaakkoisosassa Macentan prefektuurissa. He jakautuvat useisiin alaryhmiin, joista bundeja pidetään usein omana kansanaan. Kieleltään ja kulttuuriltaan lomat ovat lähellä bandeja. Loman kieltä varten laadittiin 1930-luvulla omaperäinen tavukirjoitus, mutta nykyään käytetään latinalaista kirjaimistoa.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maniokki, fonio, maissi, durra, bataatti ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan keräilyä ja karjanhoitoa. Käsityöammatteja ovat kutominen, punonta, savenvalanta, metallin käsittely ja puunleikkaus. Pienet kylät koostuvat pyöreistä palmunlehdillä katetuista asumuksista, joiden keskellä on suuri kokoustalo. Ruokavalio koostuu etupäässä maustetuista puuroista ja vihanneskeitoista. Nykyaikainen vaatetus on lainattu mandinkoilta ja Liberian afroamerikkalaisilta.
Patrilineaariset suurperheet muodostavat eksogamisia sukuyhteisöjä. Avioliitto on patrilokaalinen ja polygynia on yleistä. Vaikutusvaltaisilla salaseuroilla on ankarat initiaatioriitit. Suurin osa lomista harjoittaa perinteistä uskontoa. Liberiassa noin viidesosa on kristittyjä ja Guineassa pieni osa sunnimuslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lomat Wikimedia Commonsissa
Charles Looff

Charles Looff
Charles I. D. Looff (24. toukokuuta 1852 Schleswig-Holstein – 1. heinäkuuta 1918 Kalifornia) oli tanskalaissyntyinen, Yhdysvalloissa elänyt karusellien ja muiden huvipuistolaitteiden valmistaja. Hän oli yksi alan pioneereista Yhdysvalloissa.
Charles Looff muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana vuonna 1870 ja sai töitä huonekalujen kaivertajana. Hän toimi myös tanssinopettajana ja avioitui oppilaansa Anna Dollen kanssa. Pariskunta sai kuusi lasta. Vapaa-ajallaan Looff valmisti ensimmäisen karusellinsa ja pystytti sen Coney Islandille vuonna 1876. Karusellista tuli hyvin suosittu. Looffin toisen karusellin tilasi Charles Feltman, ja se pystytettiin myös Coney Islandille. Kysynnän kasvaessa Looff otti palvelukseensa useita taitavia kaivertajia, joukossa muun muassa Marcus Illions, Charles Carmel ja John Zalar.
Vuonna 1905 Looff muutti Rhode Islandille Riversideen, jonne hän oli pystyttänyt suuren karusellin kymmenen vuotta aikaisemmin. Toiminnan kasvaessa Looff alkoi valmistaa myös muita huvipuistolaitteita. Muutamaa vuotta myöhemmin Looff siirtyi Kaliforniaan: tässä vaiheessa hän oli ansainnut huvipuistolaitteillaan jo miljoonaomaisuuden. Elinaikanaan Looff valmisti kymmeniä karuselleja ja loi niin kutsutun Coney Island -karusellinkaiverrustyylin, jolle on tunnusomaista runsas koristeellisuus ja satumaisuus.
Oiva Lommi

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | perämiehetön nelonen |  |
Oiva Lommi (30. kesäkuuta 1922 Vehkalahti – 23. heinäkuuta 2000 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Veikko Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.
Oiva Lommi oli kymmenlapsisen perheen viidenneksi nuorin. Hän oli nuorena innokas urheilemaan, mutta hiihtoura ei edistynyt, kun köyhällä kodilla ei ollut varaa hankkia kunnollisia suksia. Sotavuodet kuluivat rintamalla, ja sodan jälkeen hän meni töihin Sunilan tehtaille, jossa hän työskenteli vuosikymmeniä autonkuljettajana.
"Oippa" Lommi aloitti soutuharrastuksen omaksi huvikseen, mutta hänen serkkunsa Veikko Lommi houkutteli hänet vuonna 1945 perustetun soudun erikoisseuran, Sunilan Soutajien perämiehelliseen neloseen, johon Lommien lisäksi tulivat veljekset Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Autio. Tämä venekunta kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä.
Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä nelikon johtohahmon, Veikko Lommin kanssa hän laati heille kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.
Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.
Oiva Lommi oli näistä "Sunilan nelosista" kookkain, 183-senttinen ja 90-kiloinen. Suomen mestaruuksia hän saavutti eri luokissa yhteensä 11 kappaletta. Vuoden 1952 jälkeen hän lopetti soutu-uransa.
Oiva Lommin serkuista myös Sulo Lommi voitti soudussa Suomen mestaruuden (perämiehellisessä nelosessa 1940).
Saavutuksia

Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951
SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951
SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952
SM-kultaa sisähankanelosessa 1949
Veikko Lommi

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | perämiehetön nelonen |  |
Veikko Kristian Lommi (7. marraskuuta 1917 Vehkalahti – 20. kesäkuuta 1989 Kotka) oli suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Oiva Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.
Veikko Lommi, kuusilapsisen perheen toiseksi nuorin, joutui isän kuoltua vuonna 1927 tekemään osansa perheen toimeentulon eteen kalastamalla ja metsätöissä. Vuonna 1936 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan. Hiihtokilpailuissa menestys jäi nuorten SM-kisojen seitsemänteen sijaan vuonna 1938, ja Sunilan tehtaitten joukkueissa hän innostui lopullisesti soudusta.
Vuonna 1945 Kotkassa perustettiin yksinomaan soutu-urheiluun keskittynyt seura Sunilan Soutajat, johon liittyivät kaikki Karhulan ja Kotkan alueen soudusta innostuneet. Veikko Lommi muodosti serkkunsa Oiva Lommin, veljesparin Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Aution kanssa Sunilan Soutajien perämiehellisen nelosen, joka kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä.
Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. "Veksa" Lommi oli nelikon ehdoton päällikkö, ja kesällä 1951 Suomessa vierailleen saksalainen valmentajan, Georg Hartungin kanssa hän laati joukkueelle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi normaalin soudun lisäksi juoksua ja hiihtoa sekä talvella allassoutua.
Helsingin 1952 olympialaisissa "Sunilan neloset" edustivat Suomea perämiehettömässä nelosessa. Alkuerässään he sijoittuivat helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei tahtonut pysyä oikeassa suunnassa ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa he epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.
Veikko Lommi voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1940–1952. Perämiehellisen nelosen mestaruutta vuonna 1940 oli soutamassa myös hänen serkkunsa Sulo Lommi.
Veikko Lommi toimi valmentajana Suomen Soutuliitossa vuosina 1950–1962 ja oli Roomassa 1960 Suomen olympiajoukkueen valmentaja.
Saavutuksia

Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951
SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1940, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951
SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952
SM-kultaa sisähankanelosessa 1949
Lohikosken kirkko (Jyväskylä)

| Lohikosken kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Lahjaharju, Lohikoski, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°16′02″N, 025°45′45″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Seurakunta:  Jyväskylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1966
Suunnittelija:  Erkki Kantonen
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  250
Poistui käytöstä:  2015
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lohikosken kirkko (tai Lohikosken seurakuntakeskus) on Jyväskylän Lohikosken kaupunginosassa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, jonka suunnitteli kaupunginarkkitehti Erkki Kantonen. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1966, ja se kuuluu Jyväskylän seurakunnalle. Kirkko on ollut pois käytöstä sisäilmasyistä vuodesta 2015 alkaen.
Kirkkosalissa on 250 istumapaikkaa ja sitä hallitsee suuri ikkuna, jonka läpi näkyy luontoa. Lohikosken kirkossa on mekaaniset, 17-äänikertaiset urut, jotka saatiin kirkkoon vuonna 1967. Urut on suunnitellut Matti Vainio, ja niiden rakentamisesta vastasi Kangasalan urkutehdas.
Rakennukseen kuuluu myös kaksi keittiötä, kerho- ja takkahuone, väestösuoja ja viisi asuinhuoneistoa.
Jyväskylän seurakunnan kirkkovaltuusto päätti maaliskuussa 2021 myydä Lohikosken kirkon Järvi-Suomen asunnot Oy:lle purettavaksi ja uudisrakentamista varten.
Kirkollinen symboliikka rakennuksessa

Sisääntuloaulan puupaneelikatto on poikkeuksellisen matalalla, mikä symboloi sitä, että kirkkokävijät ovat usein kirkkoon saapuessaan murheiden painamia. Vastakohtaisesti kirkkosali taas on korkea ja valoisa, minkä lisäksi se on vertauskuvallisesti suunniteltu muistuttamaan laivan kokan muotoa. Saliin tulee luonnonvaloa katon ikkunoista ja oikealla seinustalla olevasta suuresta ikkunasta.Sivuikkunan läpi avautuu myös luontonäkymä, jonka on sanottu kuvastavan elämän katoavuutta.
Taideteoksia kirkossa

Alttarikrusifiksi (Pauli Koskinen)
Kala-aiheinen kuvakudos takasalissa (Eva Renwall)
"Jumalan kämmenellä" -taulu takasalissa (Erkki Hervo)
"Kirkkolaiva"-teos lehterin reunassa (Mikko Asunta)
"Kristuksen kasvot" -taulu (Onni Kosonen)
Takorautainen risti (Antti Koski)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lohikosken kirkko (Jyväskylä) Wikimedia Commonsissa
Monopoli

Monopoli (kreik. μονοπώλιο, monopolio < μόνος, monos ’yksin’ + πωλεῖν, polein ’myydä’) on tilanne, jossa markkinoilla on vain yksi tietyn palvelun tai tuotteen tarjoaja. Monopolille ominaista on siten kilpailun puuttuminen ja usein tästä johtuva epäluonnollisen korkea hintataso sekä täydelliseen kilpailuun verrattuna liian vähäinen tuotannon määrä. Useimmiten voittoa maksimoidessaan monopoliyritys rajoittaa tuotantoaan markkinahinnan nostamiseksi.
Monopoli määritellään useimmiten markkinoiden kautta: esimerkiksi tietyn maan markkinoilla jollakin myyjällä on monopoli, jos myyjä on maan ainoa myyjä, tai kyläkaupalla voi olla kylän kaupan monopoli, mutta ei koko kunnan kaupan monopolia. Toisaalta jollakin yrityksellä saattaa olla monopoli tietyn hyödykkeen tuottamisessa, mutta jos tarjolla on läheisiä substituutteja, yrityksellä ei ole välttämättä monopolivoimaa.
Kartelli on tilanne, jossa useampi yritys muodostaa yhteenliittymän ja pyrkii toimimaan kuten monopoli. Tämä rikkoo täydellisen kilpailun periaatetta, minkä vuoksi kartellit on kielletty useimmissa maissa.
Monopolin muotoja > Julkinen monopoli

Julkinen eli oikeudellinen tai lakisääteinen monopoli syntyy tilanteessa, jossa valtio saattaa rajoittaa tarjontaa lainsäädännöllä.
Usein julkinen monopoli on valtion itsensä harjoittamaa liiketoimintaa. Vaihtoehtoisesti yrityksillä saattaa olla esimerkiksi patentin vuoksi laillinen yksinoikeus johonkin markkinaan.
Lakisääteisen monopolin ylläpitäminen aiheuttaa yhteiskunnallisia kustannuksia, kun lakisääteisen monopolin omaava yritys joutuu puolustamaan monopoliaan turhin kustannuksin viestinnällä ja voimakkailla suoralla vaikuttamisella päättäjiin. Tällaisesta kokonaistaloutta vahingoittavasta hyödyntavoittelusta käytetään nimitystä välistäveto.
Tavalliset monopolit joutuvat reagoimaan potentiaalisiin kilpailijoihin parantamalla toimintaansa, mutta lakisääteiset monopolit yrittävät estää kilpailua lainsäädännön kautta.
Lakisääteisiä monopoleja käytetään joskus rahan keräämiseen valtiolle, mutta sama voi tehdä myös alaa verottamalla.
Monopolin muotoja > Luonnollinen monopoli

Luonnollinen monopoli muodostuu tilanteessa, jossa yksi tuottaja pystyy toimimaan markkinoilla niin tehokkaasti, että muiden ei kannata tulla markkinoille. Tällöin yrityksellä on tuotannossa tavallisesti skaalaetu tai vaihtoehtoisesti markkinoille tulon kustannus voi olla hyvin korkea.
Monille infrastruktuuriin liittyville markkinoille muodostuu luonnollisia monopoleja. Esimerkiksi TV- ja radioverkolla, sähköverkolla, vesihuollolla tai rataverkolla on usein vain yksi tarjoaja. Suomessa tällainen liiketoiminta on usein valtion tai kuntien harjoittamaa.
Monopolin muotoja > Bilateraalinen monopoli

Bilateraalinen monopoli-nimitystä käytetään tilanteesta, jossa sekä ostajia että myyjiä on vain yksi. Tätä voisi verrata esimerkiksi työnantajien ja ammattiliittojen palkkaneuvotteluihin, jossa osapuolia kummallakin puolella vain yksi.
Monopolin muotoja > Monopolistinen kilpailu

Monopolistinen kilpailu tarkoittaa tilannetta, jossa yritykset pyrkivät erottelemaan tuotteensa, jotta pystyisivät toimimaan monopolina luomallaan markkinalla. Toiminnan tehokkuus riippuu siitä, kuinka läheisiä substituutteja yrityksen tuotteelle on olemassa.
Haittoja

Monopoli tuottaa allokatiivista tehottomuutta, tuotannollista tehottomuutta ja dynaamista tehottomuutta, mm. monopoliyrityksen toiminta, innovointi ja kustannustehokkuuden parantaminen jäävät heikommiksi.
Taloustieteellinen analyysi

Olettamalla yrityksen maksimoivan voittoa voidaan osoittaa, että monopolin on optimaalista rajoittaa tuotannon määrää hinnan nostamiseksi. Toisin sanoen yrityksen kannattaa käyttää hinnoitteluvoimaa. Tällöin yrityksen voitot kasvavat ja kuluttajien saama hyöty pienenee. Täydellisen kilpailun vallitessa yksittäiset yritykset eivät voi vaikuttaa markkinahintaan, joten tällainen toiminta ei ole mahdollista.
Monopolin voitto on sen kokonaistulot vähennettynä kokonaiskustannuksilla. Monopoli päättää tuotannon  q määrän. Seuraavassa oletetaan monopolin tuntevan markkinoiden kysyntäfunktion  p(q). Olkoon  c(q) kustannusfunktio. Monopolin tulo on hinta kertaa määrä, joten voitto on:
\Pi \ =p(q)\cdot q-c(q)
Oletetaan funktiot derivoituviksi, jolloin voidaan ottaa derivaatta määrän suhteen:
{\frac {d\Pi \ }{dq}}=p'(q)\cdot q+p(q)-c'(q)
Asettamalla ensimmäisen kertaluvun ehto nollaksi saadaan:
p'(q)\cdot q+p(q)=c'(q),
eli rajahyöty on yhtä kuin rajakustannus. Tämä on optimi, jos:
{\frac {d^{2}\Pi \ }{dq^{2}}}=p''(q)\cdot q+2\cdot p'(q)-c''(q)<0
Tulos voidaan kirjoittaa muotoon:
p(1+p'\cdot q/p)=p(1+1/\epsilon )=p(1-1/|\epsilon |)=c'(q),
jossa  \epsilon  on kysynnän hintajousto, joka on negatiivinen olettaen, että kyseessä ei ole Giffenin hyödyke. Kysynnän joustamattomalla alueella hinnan nosto on kannattavaa, koska vähemmällä tuotannolla saa enemmän tuloja. Hintaa ei kuitenkaan kannata nostaa loputtomasti, koska yleensä kysyntä muuttuu jossain vaiheessa joustavaksi. Mutta monopolin ei siis kannata laajentaa tuotantoaan kysynnän joustamattomalle alueelle. Tuloksesta nähdään, että monopolin asettama hinta on rajakustannuksia suurempi, koska joustavalla kysynnän alueella  |\epsilon |>1.
Kuinka puuttua monopoleihin?

Monopolien olemassaolo on katsottu useissa maissa haitalliseksi, joten viranomaiset valvovat ja säätelevät niiden toimintaa. Suomessa yritysten kilpailua valvoo Kilpailuvirasto.
Talousliberalismia kannattaneen professori Milton Friedmanin mukaan monopolien vastaiset lait aiheuttavat enemmän haittaa kuin hyötyä. Sen sijaan haitallisia monopoleja voidaan eliminoida poistamalla tulleja ja muuta sääntelyä, joka ylläpitää monopoleja.lähde?
Myös valtio on purkanut monopoleja. Esimerkiksi Standard Oil pilkottiin 34 osaan vuonna 1911, kun Yhdysvaltain korkein oikeus totesi sillä olevan monopoliasema.
Monopoleja Suomessa > Valtion monopoleja

Alko (viinien ja viinojen vähittäiskauppa)
Veikkaus (rahapelit)
VR-Yhtymä (matkustajajunaliikenne)
Monopoleja Suomessa > Valtion yksityistämiä monopoleja

Digita
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monopoli Wikimedia Commonsissa
Bernard Montgomery

| Bernard Law Montgomery |
| --- | --- |
 Montgomery vuonna 1943.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1887 Lontoo
Kuollut: 24. maaliskuuta 1976 (88 vuotta) Alton, Hampshire
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Iso-Britannia
Palvelusvuodet:  1908–1958
Komentajuudet:  8. armeija 21. armeijaryhmä
Taistelut ja sodat:  I maailmansota II maailmansota
Sotilasarvo:  sotamarsalkka
Kunniamerkit:  KG GCB DSO
 Nimikirjoitus
Bernard Law Montgomery (Montgomery, Alameinin 1. varakreivi, Monty) (17. marraskuuta 1887 Lontoo – 24. maaliskuuta 1976 Alton, Hampshire) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka tunnetaan parhaiten osallistumisestaan toisen maailmansodan merkittäviin taisteluihin liittoutuneiden puolella.
Varhaiset vuodet ja ensimmäinen maailmansota

Montgomery syntyi Lontoossa 1887. Opiskeltuaan St. Paulin koulussa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotilasakatemiassa hän liittyi vänrikin arvoisena upseerina Kuninkaallisen Warwickshiren rykmentin 1. pataljoonaan vuonna 1908 palvellen aluksi Intiassa. Ylennys luutnantiksi seurasi vuonna 1910. Ensimmäinen maailmansota alkoi elokuussa 1914, jolloin hän siirtyi rykmenttinsä mukana Ranskaan, jossa osallistui Monsin vetäytymistaisteluihin. Hän haavoittui vaikeasti Ypresissä 13. lokakuuta 1914 osallistuessaan hyökkäykseen saksalaisten hallussaan pitämään Méterenin kylään, jossa Montgomery sai tarkka-ampujan luodin oikean keuhkonsa läpi ja toisen osuman polveensa. Hän sai Distinguished Service Order -kunniamerkin toiminnastaan. Toivuttuaan alkuvuodesta 1915 hän toimi koulutusvaiheessa olleiden 112. prikaatin ja 104. prikaatin esikuntapäällikkönä. Länsirintamalle Montgomery palasi 33. divisioonan esikuntaupseerina vuoden 1916 alkupuolella. Hän osallistui muun muassa Sommen ja Arras'n taisteluihin. Kesällä 1917 Montgomery siirrettiin 2. armeijaan kuuluneen IX armeijakunnan esikuntaan. Sodan päättyessä everstin arvon saavuttanut Montgomery palveli 47. divisioonan (2. lontoolainen) esikunnassa ja hoiti käytännössä sen esikuntapäällikön tehtäviä.
Vuonna 1921 Montgomery komennettiin esikuntaupseeriksi prikaatiin Corkissa, jossa Irlannin itsenäisyyssotaa käytiin kiivashenkisesti. Vaikka IRA oli tappanut Montgomeryn serkun, hänen toimintaansa sodassa ei pidetty yhtä brutaalina kuin esimerkiksi samalla alueella toimineen Arthur Percivalin. Montgomery ei nähnyt ongelmia hallituksen politiikassa, mutta henkilökohtaisesti hän piti konfliktia mahdottomana voittaa ja piti brittijoukkojen vetäytymistä ainoana järkevänä ratkaisuna.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä monet lupaavat nuoret upseerit, jotka olivat ylenneet normaalia virka-astettaan ylemmäksi, palautettiin takaisin virkaansa vastaavaan arvoon ja asemaan, joten Montgomery siirrettiin takaisin 1. Kuninkaalliseen Warwickshiren pataljoonaan vuonna 1925 komppanianpäälliköksi (kapteeni). Montgomeryn täytyi nyt yletä uudestaan upseerinarvoissa. Hän avioitui Elizabeth Carverin kanssa vuonna 1927 ja lopulta hänet ylennettiin 1. Kuninkaallisen Warwickshiren pataljoonan everstiluutnantiksi vuonna 1931 palvelemaan brittien Palestiinassa, Egyptissä ja Intiassa. Hänet ylennettiin everstiksi ja nimitettiin kouluttajaksi Intian armeijan sotilasoppilaitokseen Quettassa Intiassa. Montgomery säilytti, kuten oli tavallista, yhteyden vanhaan rykmenttiinsä ja hänestä tuli vuonna 1947 rykmentin kunniaeversti. Vuonna 1937 hänestä tuli 9. prikaatin komentaja ja samana vuonna hänen vaimonsa menehtyi sairauteen. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän sai komentoonsa 8. divisioonan Palestiinassa.
Toinen maailmansota

Yhdistynyt kuningaskunta julisti sodan natsi-Saksalle 3. syyskuuta 1939, kaksi päivää sen jälkeen kun Saksa oli hyökännyt Puolaan. Montgomery oli tuolloin juuri ottanut vastaan 3. divisioonan komentajuuden ja hänet divisioonansa kanssa lähetettiin Belgiaan osana Brittiläistä siirtoarmeijaa (BEF). Saksalaiset hyökkäsivät Alankomaihin 8. toukokuuta 1940 ja BEF joutui lopulta vetäytymään Dunkerquen ympäristöön, jossa BEF ja ranskalaiset joukot evakuointiin Isoon-Britanniaan Operaatio Dynamossa 26. toukokuuta alkaen. Montgomery määrättiin II armeijakunnan komentajaksi evakuoinnin aikana ja hän oli yksi yli 330 000 brittiläisestä ja ranskalaisesta sotilaasta, jotka evakuoitiin onnistuneesti Dunkerquesta operaation päättymiseen 4. kesäkuuta mennessä.
Toinen maailmansota > Siirto maajoukkojen komentajuudesta

Lopulta yhdysvaltalaisten joukkojen lukumääräinen ylivoima Euroopassa teki poliittisesti mahdottomaksi sen, että maajoukkojen komentaja olisi ollut brittiläinen. Eisenhower otti itselleen maajoukkojen komentajan tehtävän jatkaen edelleen myös ylipäällikkönä ja Montgomery palautettiin 21. armeijaryhmän komentajaksi. Montgomery suuttui katkerasti tästä muutoksesta vaikka siitä oli sovittu jo ennen maihinnousua. Winston Churchill ylennytti Montgomeryn sotamarsalkaksi kuin korvaukseksi tästä.
Montgomeryn myrskyisä persoonallisuus ja tahdittomuus läpi sodan melkein johti repeämiin liittoutuneiden ylijohdossa. Huomattavin näistä johti Eisenhowerin päätökseen yhden hyökkäyslinjan strategiasta Ruhrin alueelle, joka ilmeni Operaatio Market Gardenina. Operaation tuloksena oli 1. laskuvarjodivisioonan tappio Arnhemin ulkopuolella. Brittiläisen kenraaliluutnantti Frederick Browningin väitetään sanoneen suunnitelmat ensimmäistä kertaa nähdessään: ”Minusta tässä voi olla yksi silta liikaa.” Tästä ei kuitenkaan ole todisteita. Montgomery väitti silti, että kaikki taistelut sujuivat hänen suunnitelmiensa mukaisesti vastakkaisista todisteista huolimatta, jopa väittäen että operaatio oli ollut 90 % menestys.
Montgomery pystyi luomaan lojaalisuutta esikunnassaan ja joukoissaan. Nämä miehet puolustivat häntä innokkaasti vielä sodan jälkeenkin, kuten brittiläinen sotahistorioitsija Richard Holmes sai havaita, kun hän oli kriittinen Montgomeryä kohtaan. Kuitenkin hän myös aiheutti paljon inhoa joidenkin brittiupseerien keskuudessa, jotka ehkä olivat perinteisempiä, eivätkä pitäneet hänen itsekorostuksestaan ja mahtailevasta asenteesta ja pitivät hänen persoonallisuuttaan vastenmielisenä.
Montgomery piti 7. tammikuuta 1945 lehdistötilaisuuden, jossa hän vähätteli yhdysvaltalaisten kenraalien osuutta liittoutuneiden voitossa Ardennien taistelussa, jossa hän sai alaisuuteensa kenraali Courtney Hodgesin 1. armeijan, joka oli tilapäisesti irrotettu Yhdysvaltain 12. armeijaryhmästä. Tämä herätti kiistaa ja närkästystä yhdysvaltalaisten taholta, joiden mielestä Montgomery pidätti joukkojaan taistelusta liian kauan, eikä myöskään pannut merkille, että yhdysvaltalaiset hoitivat pääosan taistelutoiminnasta.