stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maku (estetiikka)
Maun historia

Maku tuli keskeiseksi käsitteeksi esteettiseen keskusteluun 1700-luvulla. Kauneuteen maku yhdistettiin ensimmäisen kerran renessanssin Italiassa, jossa varhaisimmat maininnat ovat 1460-luvulta. 1500- ja 1600-luvuilla maun-käsite esiintyi harvakseltaan niiden liittyen joko kauneuteen, taipumuksiin, intuitiivisiin arvioihin tai moraaliin. Varsinaisia makuteorioita kehiteltiin 1700-luvulla, jolloin siitä nousee vilkas keskustelu varsinkin Britanniassa. Aiheesta mm. julkaistaan huomattavan paljon lehtikirjoituksia ja -artikkeleita.
Teoriat ihmisen sielullisista kyvyistä kehittyivät 1700-luvulla. Pohdinnat ihmisen erilaisista fyysisistä ja psyykkisistä kyvyistä oli alkanut keskiajalla. 1700-luvulla alettiin pohtia ihmisen kauneuden havaitsemiseen liittyviä kykyjä ja tästä kehittyi ajatus mausta. Varsin yleisesti ajateltiin, että vaikka kauneutta koskevissa kysymyksissä ei voidakaan nojata rationaaliseen tietoon (kuten vanhassa ideoihin perustuvassa kauneuskäsityksessä), voi niistä kuitenkin saada jotakin tietoa. Tieto kauneudesta perustuu tuolloin maun toimintaan. Maku tunnistaa kauneuden, vaikkei voikaan sitä selittää. Hyvä maku voitiin nähdä joko synnynnäisenä tai harjoittelun avulla hankittuna.
Maun käsitteen esiintuominen ei ratkaissut kuitenkaan ongelmaa rationaalisesti perustelemattomissa olevien väitteiden yleispätevyydestä. Brittiläiset empiristit olivat myös maun kannattajia ja heidän mukaansa kauneuden havaitsemiseen oli oma erityinen aistinsa, kauneusaisti. He uskoivat kauneuden havaitsemisen olevan samalla tavalla luotettavaa kuin muukin aistiminen.
Tunnettuja makuaistia kannattavia filosofeja oli muun muassa David Hume, Edmund Burke ja Immanuel Kant. Kukin maun ja kauneusaistin käsitteelle rakentava filosofi subjektivoi kauneuden, joskin teki sen vain osittain. Jokainen heistä väitti, että jokin objektiivisen maailman erityinen piirre pani makuaistimme toimimaan. Maun käsite oli kuitenkin käyttänyt mahdollisuutensa loppuun 1700-luvun loppuun mennessä ja teoriat esteettisen käsitteestä alkoivat syntyä. Esteettisen asenteen teorioissa subjektivointi oli täydellisesti suoritettu kokemuksen ollessa täysin subjektin elämys.
Aiheesta muualla

Ilkka Karisto: Mauttomuuden huiput. Image 3/2012.
Estetiikka ja taidefilosofia
| --- | --- |
Aiheet:   Taidekäsitys  Estetismi  Esteettinen arvostelma  Esteettinen kontemplaatio  Esteettinen relativismi  Maku  Tyyli 
Estetiikan teoriat:   Imitaatio  Institutionaalinen taideteoria  Mimesis  Reseptioestetiikka  Symptomaattinen taideteoria 
Esteettiset kategoriat:   Kauneus  Ylevä  Pittoreski 
Sovellettu estetiikka:   Clauden lasi  Musiikkifilosofia  Myyttikritiikki  Ympäristöestetiikka  Taidepsykologia 
Taidefilosofit:   Alexander Gottlieb Baumgarten  Arthur Danto  George Dickie  Nelson Goodman  Hegel  Yrjö Hirn  Immanuel Kant  Aarne Kinnunen  Wilhelm Worringer 
Artikkeleita aiheesta:   Abjektio  Aihe  Alkuperäisyys  Appropriaatio  Arvostelu  Autenttisuus  Arvostelija  Esittävä taide  Formalismi  Kertomus  Kitsch  Korkeasta tyylistä  Motiivi  Pastissi  Pastoraali  Representaatio  Reproduktio  Samastuminen  Taidemaailma  Taidetta taiteen vuoksi
Maksimitehonsiirtolause

Maksimitehonsiirtolause on sähköopin lause, jonka mukaan lähteestä kuormaan siirtyvä teho saa suurimman arvonsa silloin, kun kuormitusresistanssi on  tarkalleen yhtä suuri kuin lähteen sisäinen resistanssi.
Vaihtosähköpuolella tätä tasasähkölle ja vaihtosähkön hetkellisille arvoille silloin, kun induktiivisia ja kapasitiivisia kuormia ei ole läsnä, pätevää lausetta vastaa impedanssisovitus.
Lauseen perustelu

Olkoon jännitelähteen lähdejännite  E, lähteen sisäinen resistanssi  R_{i} ja kuorman resistanssi  R_{L}.
Kuorman kautta kulkeva virta on tällöin
ja kuorman yli vaikuttava jännite
Kertomalla nämä keskenään saadaan kuormaan siirtyvä teho
Merkitään nyt kuormitusresistanssin suhdetta lähteen sisäiseen resistanssiin kirjaimella  x. Siis
Sijoitetaan tehon lausekkeeseen  R_{L}=xR_{i}, jolloin saadaan
Tutkimalla kerrointa  {x \over (1+x)^{2}}, todetaan sen saavan ei-negatiivisilla  x:n arvoilla maksimiarvonsa  1 \over 4, kun  x=1.
Tämä vastaa tilannetta, jossa resistanssit ovat yhtäsuuret.
Kuormaan siirtyvä teho on tällöin
Koska lähteen sisäinen resistanssi on yhtä suuri kuin kuormitusresistanssi, myös lähteessä syntyy samansuuruinen tehohäviö. Toisin sanoen, kun kuormaan siirtyy maksimiteho, niin lähde lämpenee samalla teholla.
Huomattakoon, että oikosulkutilanteessa virta saavuttaa maksimiarvonsa, mutta lähteen napajännite putoaa nollaan. Tästä syystä myös kuormaan siirtyvä teho putoaa myös nollaan. Lähde kuitenkin lämpenee siitä otettavissa olevaan maksimitehoon nähden nelinkertaisella teholla
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Malaattidehydrogenaasi

Malaattidehydrogenaasin rakenne, jossa näkyy entsyymiin sitoutuneita sokerimolekyylejä
Malaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi sitruunahappokierron viimeistä vaihetta, joka on omenahapon reversiibeli hapetus oksaloetikkahapoksi. Malaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.1.1.37 ja CAS-numero 9001-64-3.
Rakenne

Malaattidehydrogenaasista tunnetaan useita isoentsyymejä. Eukaryooteilla on vähintään kahta eri isoentsyymiä, toinen mitokondriossa ja toinen sytosolissa. Näiden tuotantoa ohjaavat kaksi eri geeniä, joilla todennäköisesti on yhteinen alkuperä. Mitokondriaalisten ja sytoplasmassa esiintyvien malaattidehydrogenaasien tertiäärirakenne on hyvin samanlainen, vaikka primäärirakenteessa on suuria eroavaisuuksia. Useimmilla entsyymin kofaktorina toimii NAD+ tai NADH, mutta kasvien kloroplastien malaattidehydrogenaasientsyymin kofaktorina on NADP+- tai NADH-molekyyli. Malaattidehydrogenaasi on kaikilla eliöillä kolmiulotteiselta rakenteeltaan hyvin samankaltainen. Se on dimeeri, joka koostuu kahdesta samanlaisesta yksiköstä. Kummassakin yksikössä on kaksi alayksikköä, jotka sisältävät sitoutumiskohdat kofaktorille ja substraatille.
Toiminta

Malaattidehydrogenaasi muistuttaa rakenteeltaan ja reaktiomekanismiltaan hyvin paljon laktaattidehydrogenaasia. Aktiivisen kohdan histidiini ja asparagiinihappo toimivat protonien luovuttajina ja vastaanottajina, ja arginiini lukitsee substraattina olevan karboksyylihapon aseman. Ensimmäisenä entsyymiin sitoutuu koentsyymi ja tämän jälkeen substraatti. Hapetusreaktiossa entsyymi käyttää kofaktorinaan NAD+-molekyyliä ja pelkistysreaktiota katalysoidessaan NADH-molekyyliä.
Malaattidehydrogenaasi on allosteerisesti säädelty entsyymi. Korkea omenahappokonsentraatio aktivoi entsyymiä, kun taas oksaloetikkahappopitoisuuden ollessa suuri se inhiboituu. Sitruunahappo estää oksaloetikkahapon pelkistymisen omenahapoksi. Sitruunahappo myös aktivoi entsyymiä, kun omenahappo- ja NAD-pitoisuudet ovat korkealla, mutta niiden ollessa matalat sitruunahappo estää malaattidehydrogenaasin toiminnan. Kloroplastien NADP-riippuvaisen malaattidehydrogenaasin toimintaa ohjaa myös valon määrä. Pimeässä entsyymi on inaktiivinen ja sisältää kysteiiniaminohappojen välisiä disulfidisiltoja. Auringon energian avulla tioredoksiini pelkistää disulfidisillat ja aktivoi entsyymin.
Mitokondrion malaattidehydrogenaasi on tärkeä osa sitruunahappokiertoa, ja sytosolin entsyymi on osa glukoneogeneesiä, jonka yksi välivaihe oksaloasetaatti on. Oksaloasetaatti ei voi kulkea mitokondrion kalvojen läpi, mutta omenahappo kykenee siihen. Mitokondriossa oksaloasetaatti pelkistetään NADH:n avulla omenahapoksi, joka kulkeutuu sytosoliin, missä malaattidehydrogenaasi hapettaa sen oksaloetikkahapoksi, joka voidaan käyttää edelleen glukoneogeneesissä.
Malaattidehydrogenaasin aktiivinen keskus
Máles

| Máles Μάλες |
| --- | --- |
 Málesin kylä.
 Máles
 Koordinaatit: 35°4′49″N, 25°35′5″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Lasíthi
Kunta:  Ierápetra
Kunnallisyksikkö:  Ierápetra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7202010901
Väkiluku (2011):  302
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  720 56
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Máles (kreik. Μάλες) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 302 (vuonna 2011).
Málesin Pyhän Georgioksen (Pyhä Yrjö, Ágios Geórgios) kirkko.
Málesin kylä sijaitsee Kreetan itäosissa 27 kilometriä luoteeseen Ierápetran kaupungista ja 42 kilometriä lounaaseen Ágios Nikólaoksesta, Díkti-vuoren Spathín huipun ja Megáli Koryfí -vuoren välissä. Máles muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μαλών, Topikí Koinótita Malón), johon kuuluu varsinaisen Málesin kylän lisäksi Neitsyt Maria (Panagía) Exakoustín luostari (Moní Panagías Exakoustís). Koko yhdyskunnan väkiluku on 302.
Antiikin aikana lähistöllä sijaitsi oletettavasti Mallan kaupunki, johon nykyisen kylän nimi perustuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Máles Wikimedia Commonsissa
Malja ja miekka

Malja ja miekka: Historiamme ja tulevaisuutemme (engl. The Chalice and the Blade: Our History, Our Future) on Riane Eislerin vuonna 1987 ilmestynyt kirja. Kansainvälisen menestysteoksen julkaisi suomeksi WSOY vuonna 1988 ja sen suomensi Satu Hassi.
Eislerin tulkintoja esihistoriasta on myös arvosteltu.
Making Contact

| Making Contact UFO |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: helmikuussa 1983
 Tuottaja(t): Mick Glossop
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 43.24
 Levy-yhtiö: Chrysalis
Listasijoitukset
  32. (12. helmikuuta 1983)   153. (14. toukokuuta 1983)
UFOn muut studioalbumit
| Mechanix 1982 | Making Contact 1983 | Misdemeanor 1985 |
Singlet albumilta Making Contact
 ”When It’s Time to Rock” Julkaistu: 1983
Making Contact on brittiläisen hard rock -yhtye UFOn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1983. Se on yhtyeen ensimmäinen ilman perustajajäsen, basisti Pete Wayta. Albumia seuranneen kiertueen jälkeen UFO hajosi vähäksi aikaa, kunnes teki paluun vuonna 1984.
Albumista julkaistiin vuonna 2009 uusintapainos, joka sisälsi kolme lisäkappaletta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Neil Carter ja Phil Mogg, ellei toisin mainita.
A-puoli
Blinded by a Lie – 3.58
Diesel in the Dust – 4.29
A Fool for Love – 3.57
You and Me – 3.20
When It’s Time to Rock – 5.27 (säv. Paul Chapman, Mogg)
B-puoli
The Way the Wild Wind Blows – 4.14 (säv. Carter, Chapman, Mogg)
Call My Name – 3.14
All Over You – 4.24
No Getaway – 3.32 (säv. Carter, Chapman, Mogg)
Push, It’s Love – 3.16
Kappaleet > Vuoden 2009 uusintapainoksen lisäkappaleet

Everybody Knows – 3.33 (säv. Chapman, Mogg)
When It’s Time to Rock (live) – 5.48
Blinded by a Lie (live) – 3.48
Kokoonpano

Phil Mogg – laulu
Paul Chapman – kitara, bassokitara
Neil Carter – kosketinsoittimet, bassokitara, taustalaulu
Andy Parker – rummut
Pál Maléter

| Pál Maléter |
| --- | --- |
 Rudolf Maister valokuvassa vuodelta 1956.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1917 Prešov
Kuollut: 16. kesäkuuta 1958 Budapest
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota Unkarin kansannousu
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Pál Maléter (4. syyskuuta 1917 – 16. kesäkuuta 1958) oli unkarilainen kenraali. Maléter oli yksi Neuvostoliiton vastaisen Unkarin kansannousun johtohahmoista vuonna 1956. Maléterin saavuttua neuvotteluihin neuvostojoukkojen kanssa hänet pidätettiin ja kansannousun kukistamisen jälkeen vuonna 1958 hänet tuomittiin kuolemaan.
Elämäkerta

Pál Maléter syntyi Eperjesissä eli nykyisessä Prešovissa Slovakiassa 4. syyskuuta 1917. Hänen perheensä kuului silloiseen älymystöön. Maléter opiskeli lääketiedettä ensin Prahassa ja sittemmin Budapestissa. Hän joutui kuitenkin jättämään opintonsa kesken taloudellisten vaikeuksien takia. Opintojen sijaan Maléter ilmoittauti vapaaehtoiseksi Unkarin asevoimiin saadakseen unkarin kansalaisuuden.. Vuodesta 1940 hän opiskeli Ludovikan sotilasakatemissa ja valmistuttuaan hän palveli Unkarin armeijassa ensin Košicessa ja vuodesta 1944 toisen maailmansodan itärintamalla. Maléter jäi etenevien neuvostojoukkojen sotavangiksi ja vankina hän tarjoutui vapaaehtoisena taistelmaan saksalaisia vastaan Neuvostoliiton puolella. Maléter sai sissikoulutuksen. Syksyllä 1944 hänet lähetettiin Transsilvanian rintamalle ja vuodesta 1945 hän johti pataljoonaa. Ennen vuotta 1956 hän toimi useissa alemman tason tehtävissä Unkarin kommunistihallinnon asevoimissa yleten everstiksi.
Unkarin kansannousu alkoi lokakuussa 1956. Maléter sai käskyn Unkarin kansanarmeijalta tukea yksikköä Kiliánin varuskunnalla Budapestissa 25. lokakuuta. Viiden panssarivaunun ryhmästä yksi pääsi parakeille asti. Maléter solmi ensin kapinallisten kanssa tulitauosta komentajiensa suostumuksella, mutta 27. ja 28. lokakuuta hänen komentamansa joukot valtasivat parakkien ympäristön rakennukset. Joukot saivat lopulta Imre Nagyn antaman tulitaukokäskyn. Maléter otti tämän jälkeen osaa kapinallisten kanssa Corvin Közillä käytyihin neuvotteluihin ja parlamenttitalolla työläisneuvostojen kanssa käytyyn kokoukseen 31. lokakuuta. Nagy nimesi hänet varapuolustusministeriksi ja 3. marraskuuta hän sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Maléterin komentamasta Kiliánin varuskunnasta tuli yksi kansannousun keskuksista.
3. marraskuuta Maléter osallistui neuvotteluihin Unkarissa olleiden neuvostojoukkojen kanssa Tökölissä lähellä Budapestia. neuvostojoukot olivat luvanneet vetäytyä Budapestista, mutta todellisuudessa ne olivat vain ryhmittäytyneet uudelleen kaupungin ulkopuolelle. Myös neuvottelut osoittautuivat ansaksi ja neuvotteluihin saapunut Maléter pidätettiin. Pidätyksen oli määrännyt KGB:n johtaja Ivan Sierov. Neuvostojoukot kukistivat unkarin kansannousun ja sen jälkeen 15. kesäkuuta 1958 käytiin salainen oikeudenkäynti Maléteria ja muita unkarilaisia vastaan. Maléter  tuomittiin kuolemaan ilman valitusoikeutta. Hänet teloitettiin Budapestissa päivä tuomion langettamisen jälkeen 16. kesäkuuta 1958.
Maléterin muistolaatta Budapestissa.
Seiichirō Maki

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. elokuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Kumamoto, Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seura
Seura: Roasso Kumamoto
Pelinumero: 36
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003–2010 2010 2011 2011–2013 2014– | JEF United Chiba Amkar Perm Shenzhen Ruby Tokyo Verdy Roasso Kumamoto |  |
Maajoukkue
| 2005-2009 | Japani | 38 (8) |
Seiichirō Maki (jap. 巻 誠一郎, Maki Seiichirō, s. 7. elokuuta 1980 Kumamoto, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Maki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2005–2009. Hän pelasi vuoden 2006 MM-kilpailuissa 60 minuuttia Japanin viimeisessä alkulohko-ottelussa Brasiliaa vastaan.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2005 | 3 | 0 |
| 2006 | 14 | 3 |
| 2007 | 9 | 4 |
| 2008 | 9 | 1 |
| 2009 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 38 | 8 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Narazaki |
2 Moniwa |
3 Komano |
4 Endō |
5 Miyamoto |
6 K. Nakata |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Takahara |
10 Nakamura |
11 Maki |
12 Doi |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Ōguro |
17 Inamoto |
18 Ono |
19 Tsuboi |
20 Tamada |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2007
1 Kawaguchi |
2 Konno |
3 Komano |
5 Tsuboi |
6 Abe |
7 Endō |
8 Hanyū |
9 Yamagishi |
10 S. Nakamura |
11 Satō |
12 Maki |
13 Suzuki |
14 K. Nakamura |
15 Mizuno |
18 Narazaki |
19 Takahara |
20 Yano |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawashima |
24 Hashimoto |
28 Ōta |
29 Inoha |
Valmentaja Osim
Makkabiadit

Makkabiadien 2013 avajaisseremonia. Etualalla Yhdysvaltain joukkue.
Makkabiadit (hepr. ‏מַכַּבִּיָּה‎‎) on Israelissa neljän vuoden välein järjestettävä kansainvälinen ja monilajinen urheilukilpailu, johon saavat osallistua kaikki maailman juutalaiset sekä lisäksi kaikki Israelin kansalaiset uskontoon katsomatta.
Makkabiadit järjestetään aina kesäolympialaisia seuraavana kesänä. Makkabiadit on yksi maailman viidestä suurimmasta urheilutapahtumasta osanottajien määrän mukaan laskettuna.
Heinäkuussa 2022 järjestettäviin, järjestyksessään 21. makkabiadeihin osallistuu noin 10 000 urheilijaa yli 60 maasta. Kilpailut kestävät runsaat kaksi viikkoa, ja kilpailutapahtumia on eri puolilla Israelia. Suurin joukkue Israelin jälkeen on Yhdysvalloilla, yli 1 400 urheilijaa.
Historia

Makkabiadit ovat saaneet nimensä muinaisen juutalaissoturi Juudas Makkabin mukaan. Ensimmäiset makkabiadit järjestettiin vuonna 1932 Palestiinan mandaattialueella. Kilpailu perustettiin, jotta juutalaiset urheilijat saisivat mahdollisuuden kilpailla huippu-urheilussa ilman syrjintää. Kilpailun toinen tarkoitus on juhlistaa juutalaisen nuorison urheilusaavutuksia. Kilpailun alkuvuosina moni kisoihin osallistunut juutalaisurheilija jäi maahan eikä palannut Eurooppaan, missä juutalaisten syrjintä oli pahenemassa. Nykyisinkin jopa viisi prosenttia osallistujista hakee Israelin kansalaisuutta kilpailujen jälkeen.
Historia > Luettelo kilpailuista

Alla olevien kisojen lisäksi makkabiaditalvikisat on järjestetty 1933 Puolassa ja 1936 Tšekkoslovakiassa.
| Vuosi | Osallistujat | Muuta |
| --- | --- | --- |
| 1932 | 390 osallistujaa 16 maasta |  |
| 1935 | 1 350 osallistujaa 28 maasta | Kilpailujen jälkeen Bulgarian joukkue jäi Palestiinaan. |
| 1950 | 800 osallistujaa 19 maasta | Kilpailut piti järjestää 1938, mutta niitä jouduttiin siirtämään johtuen levottomuuksista eri puolilla maailmaa. |
| 1953 | 890 osallistujaa 21 maasta |  |
| 1957 | 980 osallistujaa 20 maasta |  |
| 1961 | 1 000 osallistujaa 27 maasta | Vuoden 1961 makkabiadit olivat ensimmäiset KOK:n ja kansainvälisten urreiluliittojen alaisuudessa. |
| 1965 | 1 200 osallistujaa 25 maasta |  |
| 1969 | 1 500 osallistujaa 27 maasta | Deborah Turner, joka oli makkabiadien historian ensimmäinen nainen tehtävässään, sytytti avajaisissa soihdun. |
| 1973 | 1 500 osallistujaa 27 maasta | Vuoden 1973 makkabiadit järjestettiin vain vuosi Münchenin verilöylyn jälkeen. |
| 1977 | 2 700 osallistujaa 33 maasta | Makkabiadien lajeihin tulivat mukaan bridge ja shakki. |
| 1981 | 3 450 osallistujaa 30 maasta | Lajeihin lisättiin purjehdus ja softball. |
| 1985 | 4 000 osallistujaa 28 maasta |  |
| 1989 | 4 500 osallistujaa 45 maasta |  |
| 1993 | 5 061 osallistujaa 48 maasta |  |
| 1997 | Yli 5 000 osallistujaa 53 maasta | Avajaisseremonioissa käytetty silta romahti, jonka seurauksena neljä Australian osallistujaa kuoli ja useat muut loukkaantuivat. |
| 2001 | 2 200 osallistujaa 46 maasta | Avajaiset pidettiin ensimmäisen kerran Teddy Kollek Stadiumilla, kun aikaisemmin ne oli pidetty Ramat Gan Stadionilla. Myöhemmin avajaiset on pidetty Ramat Ganissa. |
| 2005 | 6 667 osallistujaa 54 maasta |  |
| 2009 | urheilijoita 50 maasta |  |
| 2013 | 7 500 osallistujaa 71 maasta | Lajeihin lisättiin jousiammunta, jääkiekko, käsipallo ja ratsastus. |
| 2017 | 10 000 osallistujaa 85 maasta |  |
| 2022 | 10 000 osallistujaa 60 maasta |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Makkabiadit Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Maine (Ranska)

Mainen kreivi- ja herttuakunnan sijainti Ranskan kartalla
Maine on vanha ranskalainen kreivi- ja herttuakunta.  Kreivikunta on saanut alkunsa Karolinkien vallan aikana, ja se muodostettiin Mainen hiippakunnan alueesta, jonka muodostivat Le Mans’in ja Jublains'n kaupungit. Vuonna 1790 alueelle syntyi kaksi departementtia Sarthe ja Mayenne. Kreivikunnan pääkaupunki oli Le Mans.
Nimen alkuperä

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Maine (France)
Mainen nimi johtuu muinaisen gallialaisen heimon nimestä cenomanit.. Ranskankielisessä muodossa Maine se on ollut käytössä ainakin 1100-luvulta saakka. Se kehittyi latinalaisesta nimestä Cenomana regio ("cenomanien seutu" ensin muotoon Cen(o)maine, joka myöhemmin lyheni muotoon Cemaine. Nimen alkutavu ce- jäi 1100-luvulla pois koska se virheellisesti tulkittiin ranskan kielen demonstratiivipronominiksi ce ("tämä"), jolloin sen sijasta alettiin käyttää artikkelia le: Le Maine.. Samaan tapaan on cenomanien nimestä syntynyt myös alueen suurimman kaupungin nimi Le Mans..
Mainen alueelta alkaa myös Maine-niminen lyhyt Loiren sivujoki, joka muodostaa Mayennen ja Sarthen yhteisen alajuoksun. Sen nimi on kuitenkin täysin eri alkuperää kuin provinssin:, se on alkujaan lyhentynyt muoto Mayenne-joen nimestä. Ranskan kielessä nimet ovat eri sukuakin: Mainen provinssin nimi on maskuliininen: le Maine, joen sen sijaan feminiininen: la Maine.
Maine-et-Loiren departementti on, kuten useimmat muutkin Ranskan departementit, saanut nimensä jokien, ei historiallisen maakunnan mukaan.  Maakunnan nimen vaikutuksesta tämän departementin nimen yhteydessä käytetään kuitenkin maskuliinista artikkelia: le Maine-et-Loire (ei la Maine-et-Loire).
Yhdysvaltojen Mainen osavaltion otaksutaan saaneen nimensä Ranskan Mainen provinssin mukaan. Tämä selitys sai eräänlaisen virallisen vahvistuksen, kun osavaltion senaatti vuonna 2002 päätti, että maaliskuun 6. päivänä oli ensimmäisen kerran vietettävä ranskalais-amerikkalaista päivää (engl. Franco-American Day.
Kreivikunta keskiajalla > Mainen kreivikunta ja Mansin herttuakunta

Kaarle Suuren vävy Rorgon eli Roricon I sai itselleen kreivikunnan vuosien 833 ja 839 välisenä aikana. 800-luvun loppupuolella kreivikunta sai strategista merkittävyyttä, koska se oli esteenä normannien ja bretonnien hyökkäyksille. Rogonin poika, Mainen kreivi Gauzfrid, taisteli Bretangen kuningasta Salomonia vastaa ja osallistui Brissarthen taisteluun vuonna 866 normanneja vastaan yhdessä Robert Vahvan kanssa, joka on tulevan Kapetingien dynastian ensimmäinen merkittävä sotilas.
700- ja 800-luvulla oli olemassa myös Le Mansin herttuakunta (ducatus Cenomannicus), joka oli useiden karolingiruhtinaiden apanaasina. Tämä herttuakunta oli todennäköisesti muodostettu useista kreivikunnista, joista yksi oli juuri Maine. Vuonna 748 palatsimestari Pipin Pieni antoi herttuakunnan velipuolelleen Grifonille, ja vuonna 790 Kaarle Suuri teki samoin poikansa Kaarle Nuoren kanssa. Tuleva keisari Kaarle Kaljupää ja nuori Ludvig Änkyttäjä saivat Le Mansin herttuakunnan isältään. Kun viikinkien hyökkäykset olivat voimakkaimmillaan vuonna 885, sai surmansa Ragenold, joka tunnettiin nimeltä Ragnoldus dux Cinnomanicus.
Vuoden 895 kuluessa Mainen kreivikunta riistettiin Rorgonidesien suvulta, ja sen teki Kaarle Kaljupään vävy Roger, joka oli Robertien-suvun eli myöhemmän Kapetingien suvun liittolainen.