stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kosminen neutriinotausta

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n • k •
Kosminen neutriinotausta (engl. Cosmic Neutrino Backgroud eli CNB) on neutriinoista muodostuva taustasäteily.
Kuten kosminen taustasäteily kosminen neutriinotausta on alkuräjähdyksen jäänne. CNB vapautui aineesta kaikkeuden ollessa vasta 2 sekuntia vanha. Säteilyn lämpötilan on arveltu olevan 1,9 kelviniä tai vähemmän. Neutriinot ovat äärimmäisen vaikeita havaittavia ja siksi CNB:tä ei välttämättä koskaan havaita suoraan.
Koranismi

Koraanin lukemista Iranin Qomissa
Koranismi eli koraanifundamentalismi (arab. القرآنية‎, al-Qur'āniyya) on islamin suuntaus, joka hylkää hadithin ja kelpuuttaa uskonnon lähteeksi vain Koraanin. Tämä erottaa suuntauksen valtavirran islamista, joka on korottanut profeetta Muhammedin sanoja ja tekoja koskevan perimätiedon lain ja esikuvan asemaan. Suuntaus modernissa muodossaan syntyi 1900-luvun alussa liberaalina uudistusliikkeenä, joka kukoisti muutaman vuosikymmenen. Nykyään koranismilla on kannattajia lähinnä länsimaissa, ja suuntaus on marginaalinen, vaikka sen suosio onkin viime vuosina jälleen kasvanut.
Historia

Intiassa syntyi 1800-luvulla Ahl al-Quran (”Koraanin kansa”) -niminen liike, joka vastusti haditheja painottanutta Ahl al-Hadith -suuntausta ja kannatti täydellistä sitoutumista pelkkään Koraaniin.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan koranismi kehittyi 1900-luvun alussa liberaalina islamin uudistusliikkeenä aikana, jolloin modernit mielipiteet alkoivat muutenkin saada kannatusta islamilaisessa maailmassa. Islamilaisessa hadith -perinteessä oli runsaasti sellaista ainesta, joita moderniin maailmaan suuntautuneet muslimit pitivät kiusallisena painolastina. Kun Ignaz Goldziher ja eräät muut länsimaiset orientalistit olivat 1800-luvulla osoittaneet, ettei yhtään hadithia voitu tieteellisellä varmuudella johtaa profeetta Muhammediin asti, tämä tarjosi koranisteille perusteen hylätä islamilainen hadith -perinne kokonaan ja nojautua puhtaasti vain Koraaniin profeetta Muhammedin saamina ilmestyksinä. Koranismissa oli kyse erittäin radikaalista opista, sillä islamissa myös Koraania luetaan ja tulkitaan hadith -kirjallisuuden läpi, sillä vasta se kertoo, mistä kussakin Koraanin kohdassa on kysymys. Tämä olikin koranistien toivoma lopputulos, sillä näin Koraanin lukeminen olisi vapautunut uusille ja myös entistä vapaamielisemmille tulkinnoille, ja islamista olisi tullut vapaasti kehittyvä uskonto. Koranistit perustelivat asiaansa sillä, että Jumala tarkoitti Koraanin tekstin tulkinnanvaraiseksi, sillä hän ei halunnut antaa liian yksityiskohtaisia määräyksiä kaikista asioista. Hämeen-Anttila toteaa, että ”ilman sunnan tarjoamaa tulkintakehystä Koraani olisi hyvin väljä auktoriteetin lähde ja mahdollistaisi hyvinkin modernit tulkinnat.”
Koranismi kukoisti 1900-luvun alussa muutaman vuosikymmenen, minkä jälkeen sen kannatus hiipui. Vuosituhannen taitteessa koranismi oli marginaalinen liike, joka sai tukea lähinnä länsimaissa, mutta 2000-luvulla sen suosio on islamin piirissä kasvanut. Amerikkalainen orientalisti Aisha Y. Musa on esittänyt koranismista ja sen nykytilasta kattavan kuvauksen.
Modernistiset uudistusliikkeet

Koranismi pyrki modernisoimaan islaminuskoa luopumalla epäluotettavana pidetystä hadith -perinteestä ja nojautumalla yksin Koraaniin, joka ilman hadithien tarjoamaa tulkintakehystä jätti erilaisille vaihtoehdoille tilaa.
Toinen 1900-luvulla syntynyt islamin modernisoimista tavoitteleva liike on kehittynyt keskiajalla esiintyneen  mu'taziliittien teologisen perinteen ympärille. Mu'taziliitit edustivat islamin rationaalista, järjen etusijalle asettavaa tulkintaa. Koulukunta oli islamilaisen teologian varhaisin muoto, mutta kuihtui lähes olemattomiin 1000-luvulle tultaessa. Sitä ei silti koskaan ole pidetty epäislamilaisena. Mu'taziliittien ajatukset ovat elpyneet 1900-luvulla tehtyjen tekstilöytöjen pohjalta ja saaneet uusia kannattajia etenkin Indonesiassa.
Kolme muskettisolttua

| Kolme muskettisolttua> The Three Must-Get-Theres |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Max Linder
Käsikirjoittaja:  Max Linder
Perustuu:  Alexandre Dumas vanhemman romaaniin Kolme muskettisoturia
Tuottaja:  Max Linder
Kuvaaja:  Max Dupont Enrique Juan Vallejo
Pääosat:  Max Linder Alta Allen Caroline Rankin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Max Linder Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  1922
Kesto:  37 min
Alkuperäiskieli:  mykkä, englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolme muskettisolttua
Kolme muskettisolttua (The Three Must-Get-Theres) on Max Linderin ohjaama ja käsikirjoittama fiktioelokuva, joka tuli ensi-iltaan 1922. Se on parodia Alexandre Dumas vanhemman romaanista Kolme muskettisoturia, johon sen juoni perustuu löyhästi.
Elokuva on Linderin kolmas ja viimeinen Yhdysvalloissa tekemä pitkä elokuva. Se kuten hänen kaksi muutakaan Yhdysvalloissa tekemää pitkää elokuvaansa, ei saanut hänen toivomaansa menestystä, ja hän uskoi menettäneensä kyvyn huvittaa yleisöä. Terveyden horjuessa hän palasi Ranskaan.
Juoni

Elokuvan päähenkilö Dart-in-Again (Max Linder) haaveilee pääsystä kuningas Ludvig XIII:n palvelukseen muskettisoturiksi. Hän onnistuu tavoitteissaan vaikka kuninkaalla on jo kolme muskettisoturia. Hän voittaa Constance Bonne-aux-Fieux’n rakkauden.
Kritiikki

Yleisestä linjasta poiketen Helsingin Sanomien kriitikko Timo Peltonen pitää Linderin kolmen elokuvan sarjan kehumista mestariteoksiksi kaunisteluna. Le Film Guiden James Travers sanoo elokuvaa artikkelissaan riehakkaaksi mestarikomediaksi. Hän kehuu, että elokuvan miekkailukohtaukset ovat paitsi hauskoja myös äärettömän taitavasti tehtyjä – Linder ei jättänyt mitään puolitiehen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Max Linder  | … |  Dart-In-Again   |
|  Bull Montana  | … |  Li’l Cardinal Richie-Loo   |
|  Frank Cooke  | … |  kuningas Ludvig XIII   |
|  Caroline Rankin  | … |  kuningatar Anne   |
|  Jobyna Ralston  | … |  Constance Bonne-aux-Fieux   |
|  John J. Richardson  | … |  Walrus (nimellä Jack Richardson)   |
|  Charles Mezzetti  | … |  Octopus   |
|  Clarence Wertz  | … |  Porpoise   |
|  Fred Cavens  | … |  Bernajoux   |
|  Harry Mann  | … |  Lordi Duke Poussy Bunkumin   |
|  Jean de Limur  | … |  Roquefort   |
|  Al Cooke  | … |     |
|  Bynunsky Hyman  | … |  munkki (kreditoimaton)   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolme muskettisolttua Wikimedia Commonsissa
Elokuvan tietoja Max Linderin sivustolla
New York Times 1922
The Three Must-Get-Theres at SilentEra
A cinema history acinemahistory.com. Katsaus, synopsis ja linkki elokuvaan
Kosminen jäänne

Kosmisella jäänteellä tarkoitetaan sellaisia erittäin raskaita ja stabiileja hiukkasia, joita kvanttikenttäteorioiden mukaan olisi pitänyt muodostua suuria määriä pian alkuräjähdyksen jälkeen ja joita siksi pitäisi löytyä maailmankaikkeudesta.
Teoreettisesti ennustettuja kosmisia reliikkejä ovat mm.
Magneettiset monopolit
Newtoriitit
Pyrgonit
Kvarkkinuggetit
Kosmisiin reliikkeihin liittyvä keskeinen ongelma on, ettei yhtäkään teorioiden ennustamaa hiukkasta ole havaittu sen enempää suoraan kuin epäsuorasti, vaikka niiden pitäisi muodostaa huomattava osa maailmankaikkeuden massasta. Tämä havaitsemattomuus on eräs keskeinen peruste inflaatioteorioille ja syy, miksi universumin ajatellaan nykyisin olevan huomattavasti meille näkyvää osaa suurempi. Tällöin suurin osa kosmisista jäänteistä olisi näkyvän maailmankaikkeuden ulkopuolella.
Aiheesta muualla

Artikkeli kosmisten reliikkien synnystä
Knut Theodor Pipping

Knut Theodor Pipping (15. elokuuta 1826 Turku – 19. helmikuuta 1885 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja virka- ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Pippingin vanhemmat olivat  professori, senaattori Fredrik Wilhelm Pipping ja Engla Kristina Florin ja puolisot vuodesta 1848 Berta Augusta Gisevius (ero 1855) ja vuodesta 1860 Kristina Lovisa Aline Standertskjöld (k. 1864). Pipping tuli ylioppilaaksi 1842 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1847, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1857.  Hän oli Freibergin vuoriakatemian oppilas 1848. Tie- ja vesikulkulaitosjohtokunnan palveluksessa Helsinki–Hämeenlinna -radan rakennuksen työnjohtajana hän toimi vuodesta 1857, kapteenina eli 2. luokan insinöörinä vuodesta 1858 ja everstiluutnanttina eli 1. luokan insinöörinä vuodesta 1862, jolloin hänestä tuli piiri-insinööri Tampereen piirissä. Helsinki–Hämeenlinna -radan johtajaksi Pipping tuli 1867 ja Pietari–Riihimäki -rautatierakennuksen 2. piirin työnjohtajaksi 1868. Hänet siirrettiin tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen siviilivirkakuntaan 1. luokan insinöörinä 1870, seuraavana vuonna hänestä tuli Suomen yksityisrautateiden tarkastaja. Piiri-insinöörinä Saimaan piirissä Pipping toimi 1875–1880 ja vielä vt. piiri-insinöörinä Päijänteen piirissä. Hän oli myös Viipurin rahatoimikamarin puheenjohtaja 1879–1881. Pipping oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja  1872.
Professori Hugo Pipping oli Knut Theodor Pippingin poika, ruotsintaja Aline Pipping oli hänen tyttärensä. Hänen veljensä oli juristi, valtiopäivämies Johan Fridolf Pipping.
Julkaisuja

Om iochroit, 1855
Krister Klaunpoika Horn (k. 1520)

Krister Klaunpoika Horn (ruots. Krister Klasson) (kuollut 1520), oli suomalainen linnanherra. Hän oli mukana neuvottelemassa rauhaa Novgorodin kanssa vuonna 1504. Hän oli linnanvoutina Raaseporin linnassa 1513–1515 ja Turun linnassa kuolemaansa saakka 1515–1520.
Krister oli Klaus Henrikinpoika Hornin poika, ja hänen puolisonsa oli Ingeborg Siggesdotter Sparre af Rossvik ja heidän lapsiaan olivat Klaus Kristerinpoika Horn (1518–1566) ja Britta Kristerintytär (k. 1580). Kristeristä on katsottu alkaneen Horn af Åminnen suku.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Krister Klasson (Horn)
Kutunjärvi

| Kutunjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuopio, Suonenjoki
Koordinaatit:  62°41′40″N, 27°23′40″E
Järvinumero:  04.265.1.032
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109,3 m 
Rantaviiva:  32,37 km 
Pinta-ala:  4,26 km² 
Tilavuus:  0,0153 km³ 
Keskisyvyys:  3,6 m 
Suurin syvyys:  20 m 
 fiKutunjärvi 
Kutunjärvi on runsassaarinen järvi Kuopion ja Suonenjoen rajalla Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 26 kilometriä lounaaseen.
Maantiede

Kutunjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järven eteläosa jakautuu useisiin lahtiin, keskiosan ilmettä hallitsee noin puoli neliökilometriä laaja Suurisaari ja pohjoista kohden järvi kapenee. Pohjoisimmat lahdet ovat Vuorisenlahti ja Karhulahti. Vain 15 hehtaaria Kutunjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Laajin syvänne on Suurisaaren länsipuolella ja sen sisällä sijaitsee järven syvin kohta. Pienempiä syvänteitä on useita eri puolilla järveä.
Kutunjärvessä on 52 saarta, joista Suurisaaren jälkeen laajin on Pekkalansaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Halkosaari, Vattusaari ja Etelämyhkyrä järven eteläosassa sekä Pohjoismyhkyrä ja Hirsisaari järven pohjoisosassa. Kutunjärven rannat ovat metsäisiä, lounaisilla rannoilla sijaitsee Kutunkylän kulttuurimaisema.
Kutunjärveen virtaa useita laskuojia. Järven lounaisrannalta lähtee Kutunjoki etelään.
Kutunjärven vesitilavuus on 15 263 000 kuutiometriä.
Kutunjärvi (04.265.1.032) kuuluu Kutunjoen valuma-alueeseen (04.265), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sorsaveden valuma-alue (04.26) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kutunjärvi on laajin Kutunjoen valuma-alueen 51:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, eli Saittajärvi ja Suurijärvi, ovat yli neliökilometrin laajuisia.
Krister Ståhlberg

Sven Krister Ståhlberg (s. 1947) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän on ollut Åbo Akademin julkishallinnon professori 1980–2003. Hän tutki kunnallista ja valtionhallinnon suunnittelua ja virkamieskuntaa.
Ståhlberg väitteli 1975 ja oli 1970–1979 Åbo Akademissa valtiotieteissä assistentina ja yliassistenttina, ja seuraavana vuonna hän aloitti professorina. Vuosina 2002–2010 hän hoiti Svenska kulturfondenin silloin perustettua johtajan tehtävää. 1977–1982 ja 1987–1992 hän oli Finsk Tidskriftin päätoimittaja.
Ståhlberg on julkaissut runsaasti kuntien ja valtion hallintoa käsitteleviä teoksia, kuten väitöskirjan Teori och praxis i kommunal planering (1975). Hän sai filosofian kunniatohtorin arvon 2002.
Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld

Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld (25. tammikuuta 1812 Kemiö – 4. maaliskuuta 1904 Turku) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies.
Jägerskiöldin vanhemmat olivat eversti Krister Ludvig Jägerskiöld ja Hedvig Gustava Kristina Taube ja puoliso vuodesta 1850 Johanna Ottiliana Taube (k. 1882). Juristi, valtiopäivämies Krister Robert Otto Edgar Jägerskiöld oli heidän poikansa. Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld tuli ylioppilaaksi 1828. Opiskeltuaan sotilaskoulussa Pietarissa hän  oli henkikaartin Moskovan rykmentissä ensin alivänrikki ja sitten vänrikki 1833, aliluutnantti 1836, luutnantti 1839, kunnes erosi rykmentistä alikapteenina 1841. Kapteeniksi 1. Turun ruotujakoiseen tarkk’ampujapataljoonaan Jägerskiöld tuli 1854, yleni majuriksi 1855 ja everstiluutnantiksi 1865 ja erosi palveluksesta everstinä 1868. Hän oli Kemiön Sjölaxin sääntöperintötilan haltija ja valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864.
Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöldin toisen pojan, Ludvigin, adoptoi 1906 Fridolf Leopold Hisinger veljensä Eduard Viktor Eugenie Hisingerin vävynä. Ludvig otti lapsineen sukunimen Hisinger-Jägerskiöld ja seurasi vapaaherrallista Hisinger-sukua samalla numerolla Suomen ritarihuoneessa. Jägerskiöldin veli oli kapteeni, valtiopäivämies Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöld.
Komorien kansalliskirjasto

| Komorien kansalliskirjasto> Bibliothèque Nationale du Centre National de Documentation et de Recherche Scientifique |
| --- | --- |
Osoite:  C.P. 169, Avenue Charles de Gaulle, Moroni, Komorit
Centre National de Documentation et de Recherche Scientifique
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Komorien kansalliskirjasto (täsmällisemmin: ransk. Bibliothèque Nationale du Centre National de Documentation et de Recherche Scientifique, vapaasti suom. (Komorien) Kansallisarkiston ja tutkimuskeskuksen yhteydessä toimiva kansalliskirjasto) on saarivaltio Komorien pääkaupungissa Moronissa toimiva kansalliskirjasto. Kansalliskirjasto on perustettu vuonna 1979.
Kirjaston kokoelmiin kuuluu yli 10 000 nimikettä. Komorien kansallisbibliografia julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1992.
Aikuisten, yli 15-vuotiaiden komorilaisten lukutaito oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 77,8 prosenttia vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Marcel Lajeunesse & Henri Sène (2004) Legislation for library and information services in French-speaking Africa revisited. (Abstrakti; The International Information & Library Review, 36 (4), Dec. 2004, pp. 367-380) (englanniksi) (sciencedirect.com)
CNDRS: Bibliothèque Nationale (arkistoitu websivu 3/2016) (ranskaksi) (cndrs-comores.org)
Konkka

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Konkka on suomenkielinen sukunimi. Nimen kantajia ovat tai ovat olleet muiden muassa:
Anita Konkka (s. 1941), kirjailija, Juhani ja Anja Konkan tytär
Anja Konkka (o.s. Koistinen, 1917−1964), kuvataiteilija
Juhani Konkka (myös Juha Konkka, salanimi Urho Torikka, 1904−1970), kirjailija, toimittaja ja kääntäjä, Anja Konkan puoliso
Unelma Konkka (1921–2011), inkeriläissyntyinen kansanperinteen tutkija ja kirjailija, Juhani Konkan sisar.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto

| Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto |
| --- | --- |
Perustettu:  1965
Tyyppi:  kesäyliopisto
Henkilökunta:  vuonna 2023: toimihenkilöt: 3
Sijainti:  Kokkola,  Suomi
Osoite:  Talonpojankatu 2 B 67100 Kokkola
Sivusto:  www.kpkesayliopisto.fi
Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto on Kokkolassa toimiva, Keski-Pohjanmaan Korkeakouluyhdistys ry:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1965. Kesäyliopiston koulutustarjonnassa on avointa korkeakouluopetusta, täydennyskoulutusta, lukiolaiskursseja, ikääntyvien yliopistotoimintaa, kulttuuri- ja taidekursseja, elokuvakerho sekä tilauskoulutusta.
Opinnot ovat kaikille avoimia riippumatta iästä tai pohjakoulutuksesta. Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto palvelee oman maakuntansa ihmisiä ympäri vuoden, mutta järjestää paljon myös verkko-opintoja, joihin voivat osallistua myös kauempana asuvat. Koulutustarjonta vaihtelee vuosittain alueen tarpeiden mukaisesti. Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto järjestää usean yliopiston avoimen yliopiston opintoja, joista osassa on tarjolla avoimen yliopiston väylään johtavia kokonaisuuksia tai opintojaksoja.
Klippel-Trénaunay-Weberin oireyhtymä

| Klippel-Trenaunay-syndrooma |
| --- | --- |
 MRI-kuva jaloista.
Luokitus
ICD-10:  Q87.21
OMIM:  149000
Tautitietokanta:  29324
MeSH:  D007715
MeSH:  C14.907.077.410
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Klippel-Trenaunay-oireyhtymä, angio-osteohypertrofia–oireyhtymä (lat. naevus varicosus osteohypertrophicus) tai KTO on jokseenkin harvinainen synnynnäinen verisuoniston ja imusuoniston epämuodostuma. Se kuvattiin ensimmäisen kerran lääketieteellisessä kirjallisuudessa vuonna 1900.
Nimitys

Terminologiasta on kiistelty jonkin verran.
Ranskalaiset lääkärit Maurice Klippel ja Paul Trénaunay kuvailivat tautia kirjallisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 1900 ja käyttivät termiä naevus vasculosus osteohypertrophicus.
Frederick Parkes Weber kuvaili samankaltaisia mutta ei identtisiä tapauksia vuosina 1907 ja 1918.
Vuonna 1965 Lindenauer ehdotti, että kun taudinkuvaan kuuluu valtimo-laskimofisteli eli AV-fisteli (valtimon ja laskimon välinen epänormaali yhteys), pitäisi käyttää termiä "Parkes Weberin syndrooma". Myöhemmin kanadalainen tutkija M. Michael Cohen on tukenut termien erottelua.
ICD-10 käyttää nykyisin termiä "Klippel-Trénaunay-Weberin oireyhtymä".
Oireet ja diagnoosi

Huolimatta siitä, että KTO:n aiheuttaja on huonosti tunnettu, syntymävika voidaan diagnosoida oireiden kombinaatiosta. Viallista kudosta on usein noin neljänneksessä ruumiista. Oireet:
Yksi tai useampi sinipunertava tai tummahko terävärajainen hiussuoniluomi
Laskimolaajentumia
Kudoksen liikakasvua (sekä luun että pehmytkudoksen), toisinaan myös jäsenten surkastumista
Epätäydellisesti kehittynyt imusuonisto
Huomattakoon, että joissakin tapauksissa potilailla ei ole hiussuoniluomia. Sellaiset tapaukset ovat kuitenkin todella harvinaisia. ja ne voidaan diagnosoida epätyypilliseksi KTO:ksi.
Huomaa myös, että KTO voi vaikuttaa verisuoniin, imusuoniin tai kumpaankin. Yleisimmissä tapauksissa vaikutus on kummassakin suonistossa. Laskimoepämuodostumista kärsivillä elämä on hankalaa johtuen kivusta ja kasvaneesta komplikaatioriskistä.
Tätä syntymävikaa tavataan miehillä ja naisilla yhtä paljon, eikä se rajoitu mihinkään etniseen ryhmään. Japanissa on tehty tiettävästi ainoa yleisyystutkimus. Sen perusteella tapauksia on 1 jokaista 25 000 syntynyttä kohti. Samalla esiintyvyydellä Suomessa KTO-lapsia olisi noin 2-3 tapausta vuodessa.
Hoito

Kyseessä on niin monitahoinen oireyhtymä, että sitä on hoidettava yksilöllisesti. Parannuskeinoa itse sairaudesta ei ole, ellei mahdollisesti geeniterapian avulla. Sytoreduktio on harvinainen mutta tässä oireyhtymässä yleisesti hyväksytty hoitomuoto.
Aiheesta muualla

Väestöliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Information (Arkistoitu – Internet Archive) from The Klippel-Trenaunay Syndrome Support Group
KTS gene discovery implications (Arkistoitu – Internet Archive)
New imaging techniques avoid unnecessary diagnostic tests for Klippel-Trénaunay vascular malformation from Basque Research
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Korean Air Cargon lento 8509

| Korean Air Cargon lento 8509 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone Pariisissa vuonna 1992.
Yhteenveto
Päivämäärä:  22. joulukuuta 1999
Onnettomuustyyppi:  mekaaninen vika, lentäjän virhe
Tapahtumapaikka:  Great Hallingbury, Yhdistynyt kuningaskunta
 :  51°51′23″N, 000°12′59″E
Lähtöpaikka:  Gimpon kansainvälinen lentoasema, Soul, Etelä-Korea
Välilaskupaikka:  Taškentin kansainvälinen lentoasema, Taškent, Uzbekistan Stanstedin lentoasema, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Määränpää:  Malpensan kansainvälinen lentoasema, Milano, Italia
Kuolleita:  4
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Lentoyhtiö:  Korean Air Cargo
Matkustajia:  0
Miehistöä:  4
Korean Air Cargon lento 8509 oli eteläkorealaisen Korean Air Cargon rahtilento Soulista Taškentin ja Lontoon kautta Milanoon. Lennolla 22. joulukuuta 1999 käytetty Boeing 747-2B5SCDF syöksyi maahan mittarivian ja lentäjän virheen vuoksi lähellä Great Hallingburyä pian lähdettyään lentoon Lontoon Stanstedin lentoasemalta. Lennolla oli neljä miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat maahansyöksyssä.
Tausta

Onnettomuuskone oli malliltaan Boeing 747-2B5F, rekisteritunnukseltaan HL7451 ja valmistenumeroltaan 22480. Se oli valmistunut vuonna 1980. Lentokone oli varustettu neljällä Pratt & Whitneyn JT9D-7Q-suihkuturbiinimoottorilla.
Lennon miehistöön kuuluivat 57-vuotias kapteeni Park Duk-kyu, 33-vuotias perämies Yoon Ki-sik, 38-vuotias lentoinsinööri Park Hoon-kyu ja 45-vuotias huoltomekaanikko Kim Il-suk.
Tapahtumat

Lento 8509 saapui Stanstedin lentoasemalle Taškentista kello 15.05 paikallista aikaa. Ennen poistumistaan koneelta lentoinsinööri teki koneen tekniseen lokiin merkinnän siitä, että kapteenin puolen ADI (keinohorisontti) ei toiminut kaarroissa luotettavasti. Hän kertoi viasta myös koneelle saapuneelle mekaanikolle. Koneen ollessa Stanstedissa kapteenin keinohorisonttia huollettiin samalla, kun konetta kuormattiin.
Uuden miehistön saavuttua koneelle lento 8509 lähti Stanstedista kello 18.36. Huoltotoimista huolimatta kapteenin keinohorisontti oli edelleen viallinen, ja ohjaamossa kuului lennon aikana useita varoitusääniä. Lennolle 8509 määrättyyn lähtöreittiin kuului 1,5 mailia lentämistä kiitotien suuntaisesti ja sen jälkeen kaarros vasemmalle. Kapteeni aloitti kaarroksen vasemmalle, mutta koska hänen keinohorisonttinsa ei toiminut, hän luuli koneen lentävän edelleen suoraan ja käänsi sitä siksi entistä enemmän vasemmalle. Kone kallistui enemmän ja enemmän vasemmalle, kunnes alkoi menettää korkeutta. Se syöksyi maahan suurella nopeudella kello 18.38 kallistuneena 90 astetta vasemmalle ja nokka 40 astetta horisontin alapuolella. Kaikki neljä miehistön jäsentä kuolivat maahansyöksyssä.