stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Pale King
Kirjan syntyvaiheet

Kirjan nimi The Pale King ('kalpea kuningas') oli alun pitäen tarkoittanut kirjassa esiintyvää verovirastoa tai ehkä siinä kuvattua tyytyväisyyden ja keskittyneisyyden tilaa, mutta elämäkerran kirjoittaja D. T. Max arvelee siitä aikaa myöten tulleen Wallacea vaivaavan masennuksen, ehkä jopa kuoleman synonyymi.
Jos juonesta voi puhua, juonen tasolla The Pale King kertoo Yhdysvaltojen veroviraston yhden alueyksikön toiminnasta ja sen henkilögalleriasta.. Tekijäksi ilmoittautuu "David Wallace" -niminen henkilö alkusanoissa, joita Miikka Laihinen pitää sarkastisena puheenvuorona, josta voisi tehdä kokonaisen akateemisen lopputyön. Teoksen kokosi Wallacen hajanaisista käsikirjoituksista kustannustoimittaja Michael Pietsch. Hän sanoo käyttäneensä kokoamistyössään tekstin "sisäisiä johtolankoja" ja Wallacen muistiinpanoja. Laihinen pitääkin tekijyyskysymystä ongelmallisena, sillä Pietschin osuus on niin huomattava, ettei teos ole yksinomaan Wallacen.
Wallace hyödynsi kirjoissaan oman elämänsä tapahtumia ja tuntemiaan ihmisiä. The Pale Kingiin hän tallensi Leonard Stecykin kokemukseksi kahdenkymmenen vuoden takaisen tilanteen koulun pukuhuoneessa: hän arvioi voimasuhteet väärin ja isotteli vanhemmille pojille, jotka näyttivät voimansa ja nostivat hänet alushousuista pukuhuoneen vaatekoukkuun.
The Pale Kingin kirjoittaminen oli Wallacelle tuskallista. Hän kirjoitti jossakin vaiheessa Jonathan Franzenille, joka itsekin tuskaili kirjoittamisvaikeuksia:
»– – koko homma on kuin pyörremyrsky, joka ei pysy paikallaan tarpeeksi pitkään, jotta näkisin mikä siinä on käyttökelpoista ja mikä ei, mikä taas ikään kuin antaa ymmärtää, että minun pitäisi kirjoittaa 5 000 liuskan käsikirjoitus ja leikata siitä sitten 90%, ja sen vaihtoehdon pelkkä ajatteleminenkin saa minut käpertymään kasaan ja kiinnostumaan kynsinauhoistani – –.»
Kirjasta ei ollut kustantajan kanssa sopimusta, eikä Wallacella siten ollut määräaikaa kuin omassa päässään, ja sen määräajan mukaan hän oli pahasti myöhässä. Kun kirjoittaminen oli takkuista, hän teki tutkimusta. Hän tutki meditaatiota, jota hän harjoitti käytännössäkin, hän opiskeli kirjanpitoa Claremont Graduate Universityssä ja verolakeja kirjanpitäjän opastuksella osatakseen kirjoittaa niistä. Hän koki verolait mielenrauhan mystiseksi lähteeksi. Tekstiä oli jo vuonna 2007 osittain jokseenkin valmiina, niin että The New Yorker julkaisi siitä pätkän nimellä "Good People".
Wallace kirjoitti The Pale Kingiä kymmenen vuotta. Kun hän sitten teki lopullisen päätöksen, hän pinosi lähes 200-sivuisen käsikirjoituksen valmista tekstiä autotallissa olevalle työpöydälleen. Lisää aineistoa oli tietokoneilla ja vanhoilla levykkeillä. Pöydällä oli jäähyväiskirje vaimolle Karen Greenille.
Arviot

Miikka Laihinen kuvaa lukukokemustaan yhdeksi lukuhistoriansa tahmeimmista, pitkäpiimäisimmistä ja sitä myöten turhauttavimmista, ja teos saa lukijansa (hänet) "kyseenalaistamaan koko lukemisaktinsa mielekkyyden". Pitkän kriittisen arvionsa päätteeksi Laihinen kuitenkin kysyy: "Ehkä tylsyydellä on kokonaisuudessa sittenkin syvempi merkityksensä?" ja jatkaa pohdiskelua esseensä seuraavassa jaksossa. Hän ottaa tarkastelun lähtökohdaksi Wallacen syvän masennuksen ja itsemurhan ja näkee teoksen uudesta kulmasta.
Tommi Melender kirjoittaa Parnassossa aistivansa, että Wallacella on ollut "lyijytakki päällä sitä kirjoittaessaan. Romaani on koetellut häntä ja hän romaania". Melenderin tuntuma on, ettei Pale King ole loistelias romaani mutta kylläkin surullisinta ja lohdullisinta, mitä hän on vähään aikaan lukenut.
Pulitzer

The Pale King oli Pulitzerin kaunokirjallisuuden palkinnon finalistiehdokkaana vuonna 2012, mutta palkintoa ei jaettu sinä vuonna. Syytä siihen, miksi palkintoa ei jaettu, ei julkistettu. Finalistit valinnut tuomaristo jäi tilanteesta hämmennyksen valtaan.
Pulitzerin finalistituomariston jäsen, kirjailija Michael Cunningham kiitti artikkelissaan kirjan kokoon kursinutta Michael Pietschiä loistavasta työstä. Hän tunnustaa, ettei ollut Wallacen Infinite Jestin suuri ihailija. Kun hän avasi kirjapaketin, tuntuma oli, että kirjasta tuskin olisi finalistiksi, kun Wallace ei ehtinyt saada sitä valmiiksi asti. Cunnigham oli tuomaristosta ensimmäinen, joka luki kirjan, ja jo ennen kuin hän pääsi loppuun, hän otti yhteyttä kahteen muuhun, sillä aloitus oli vaikuttavampi kuin yksikään hänen jo lukemistaan ehdokaskirjoista. Kun muutkin olivat muodostaneet näkemyksensä, kirjan valinta finalistiksi oli yksimielinen.
Teetä Mussolinin kanssa

| Teetä Mussolinin kanssa> Tea with Mussolini |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Franco Zeffirelli
Käsikirjoittaja:   John Mortimer  Franco Zeffirelli 
Tuottaja:   Riccardo Tozzi  Giovannella Zannoni  Clive Parsons 
Säveltäjä:   Alessio Vlad  Stefano Arnaldi 
Kuvaaja:  David Watkin
Leikkaaja:  Tariq Anwar
Pukusuunnittelija:  Anna Anni
Lavastaja:   Carlo Centolavigna  Gioia Fiorella Mariani 
Pääosat:   Joan Plowright  Cher  Maggie Smith  Judi Dench  Lily Tomlin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia, Italia
Tuotantoyhtiö:   Medusa Produzione  Cattleya  Cineritmo  Film & General Productions  Universal Pictures 
Levittäjä:  MGM Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  118 min
Alkuperäiskieli:   englanti  italia 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teetä Mussolinin kanssa (Tea with Mussolini) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut elokuva, joka perustuu ohjaajansa Franco Zeffirellin omaelämäkerralliseen romaaniin. Maggie Smith sai roolistaan Lady Hesterinä parhaan naissivuosan Bafta-palkinnon. Monet elokuvan taistelukohtauksista olivat vuoden 1977 elokuvasta Yksi silta liikaa. Pääosakolmikoksi suunniteltiin alun perin Angela Lansburyä, Vanessa Redgravea ja Judi Denchiä, mutta työkiireiden vuoksi Lansbury ja Redgrave korvattiin Joan Plowrightilla ja Maggie Smithillä.
Juoni

Elokuva kertoo italialaisesta äpäräpoika Lucasta, joka on ohjaajan alter ego. Fasismin ja toisen maailmansodan aikoihin sijoittuvassa elokuvassa firenzeläinen Luca, jonka äiti on kuollut ja jonka kasvatuksesta isä ei ole kiinnostunut, pääsee Firenzeen asettuneiden englantilaisnaisten hoiviin. He opettavat Lucalle taidetta, Shakespearea sekä oikean ja väärän eroa. Eniten näistä rouvista esillä ovat Britannian suurlähettilään leski Lady Hester, sihteerinä toimiva Mary sekä taiteeseen hullaantunut Arabella.
Rouvat ja Luca viettävät suurimman osan ajastaan Uffizin taidemuseossa ja Doneyn ravintolassa taidetta keräillen, teetä juoden ja juoruillen. Rouvien päiväjärjestyksen tulee kuitenkin sotkemaan amerikanjuutalainen miljonääri Elsa, joka tunsi Lucan äidin ja lahjoittaa siksi pojalle suuren summan rahaa. Lopullisesti rouvien elämänmeno suistuu raiteiltaan, kun englantilaisvastaiset mielipiteet alkavat lisääntyä Italiassa. Mellakoiden ja uhkauksien vuoksi Lady Hester lähtee tapaamaan itse diktaattori Mussolinia. Tämä lupaa ottaa englantilaisrouvat siipiensä suojaan ja lopuksi Lady Hester ja Mussolini juovat teetä.
Mussolinin lupauksista huolimatta Italiakin liittyy toiseen maailmansotaan ja pian rouvat kuljetetaan sotavangeiksi San Gimiganon linnoituskaupunkiin. Nyt teiniksi varttunut Luca sekä miljonääri-Elsa punovat juoniaan, joiden avulla juutalaisia pakenee maasta ja englantilaisrouvat saavat erikoiskohtelua sotavankeudestaan huolimatta. Elokuva päättyy epilogiin, jossa kerrotaan mitä kenellekin kävi.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Lucas/Baird Wallace  | … |  Luca Innocenti, firenzeläinen orpopoika, myöhemmin taiteilija ja Italian vastarintaliikkeen jäsen   |
|  Joan Plowright  | … |  Mary Wallace, englantilainen sihteeri, Lucan ”sijaisäiti”   |
|  Cher  | … |  Elsa Morganthall/Strauss-Almerson, amerikanjuutalainen miljonääri ja entinen Ziegfield-tanssijatar   |
|  Maggie Smith  | … |  Lady Hester Random, Ison-Britannian Italian entisen suurlähettilään leski   |
|  Judi Dench  | … |  Arabella Delancey, eläinrakas taiteilija ja laulaja   |
|  Lily Tomlin  | … |  Georgie Rockwell, lesbo arkeologi   |
|  Paolo Seganti  | … |  Vittorio Fanfani, italialainen lakimies, Elsan rakastaja   |
|  Mino Bellei  | … |  Cesare Pogg, taidekauppias   |
|  Massimo Ghini  | … |  Paolo Guarnieri, Lucan isä ja Maryn työnantaja   |
|  Paul Chequer  | … |  Wilfred Random, Lady Hesterin pojanpoika   |
|  Tessa Pritchard  | … |  Connie Raynor, Morning Postin reportteri   |
|  Michael Williams  | … |  Witham, Ison-Britannian Firenzen-konsuli   |
|  Paula Jacobs  | … |  Molly, ”Skorpioni”   |
|  Hazel Parsons  | … |  Hazel, ”Skorpioni”   |
|  Bettine Milne  | … |  Edith, ”Skorpioni”   |
|  Helen Stirling  | … |  Ursula, ”Skorpioni”   |
|  Kathleen Doyle  | … |  Norma, ”Skorpioni”   |
|  Claudio Spadaro  | … |  Benito Mussolini, Italian diktaattori   |
|  Pino Colizzi  | … |  Dino Grandi, Mussolinin neuvonantaja   |
|  Jack Basehart  | … |  kreivi Bernandini, italialaisylimys   |
|  Gianna Giachetti  | … |  signora Badaloni, Maryn vuokraemäntä   |
|  Chris Larkin  | … |  majuri Gibson, skottiupseeri   |
|  Claudia Piccolli  | … |  Anna, Lady Hesterin sisäkkö   |
|  Chris Tattanelli  | … |  Carmelo, Annan sulhanen   |
Sitaatteja

Lady Hester: ”Amerikkalaiset eivät yksinkertaisesti ymmärrä piknikkejä.”
Arabella: ”Firenze on muutakin kuin kiiltäviä autoja ja jäätelöä.”
Mussolini: ”Mitä ikinä tapahtuukin, te olette aina henkilökohtaisessa suojeluksessani.”
Konsuli Witham: ”Pyydän, neiti Raynor! Jättäkää diplomatia diplomaateille.”
Molly: ”Pitäisikö meidän muuttaa elämäämme sen takia, että jotkut idiootit haluavat sotia?!”
Tapanila

| Tapanila> Mosabacka |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Tapanila korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Koillinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  392
Pinta-ala:  1,46[lähde? ] km² 
Väkiluku:  6 193  (2013)
Väestötiheys:  3 0749[lähde? ] as./km²
Osa-alueet:  on osa-alue Tapaninkylässä, Malmin peruspiirissä
Postinumero(t):  00730, 00731
Lähialueet:  Ala-Malmi, Malmin lentokenttä, Puistola, Tapaninvainio, Töyrynummi, Ylä-Malmi
Tapanila (ruots. Mosabacka) on vanha huvila-alue ja Malmin peruspiiriin kuuluva osa-alue Koillis-Helsingissä pääradan varrella. Yhdessä Tapaninvainion kanssa se muodostaa Tapaninkylän kaupunginosan.
Tapanilan alueen naapureina ovat lounaassa Ylä-Malmi ja lännessä Tapaninvainio; näihin molempiin rajalinjana toimii Kotinummentie. Pohjoisessa Tapanilankaaren (tie) toisella puolella sijaitsevat Tapulikaupunki ja Puistola. Idässä Malminkaari (tie) määrittää rajan Malmin lentokentän suuntaan. Radan eteläpuolella naapurina on Ala-Malmi.
Tapanilan länsiosa on pientalovaltainen. Radan itäpuolella on kerrostaloalue, joka on pääosin rakennettu 1970- ja 1980-luvuilla lukuun ottamatta 2003–2005 rakennettua Fallkullan aluetta.
Tapanilassa toimii vuonna 1908 perustettu työväenyhdistys, jonka omistuksessa on vuonna 1924 valmistunut, nykyisin suojeltu työväentalo.
Historia

Tapanila, kuten muukin Uusimaa, oli esihistoriallisella ajalla todennäköisesti hämäläisten aluetta. Alkuperäinen asutus on ollut mahdollisesti peräisin Hämeestä. Alueen vanhan asutuksen kylä on ollut paikannimitutkimuksen perusteella mahdollisesti Kaukola. Ruotsalaisten keskiajalla toisen ristiretken vanavedessä tekemän Uudenmaan kolonisaation seurauksena alue kuitenkin myöhemmin ruotsalaistui.
Tapaninkylä oli yksi Helsingin maalaiskunnan vanhimmista ja suurimmista henkikirjakylistä, jossa oli isonjaon päättyessä vuonna 1777 kaikkiaan 12 taloa. Myöhemmin niiden maista muodostettiin useita pienempiä tiloja. Rautatien varteen kylän alueelle perustettiin vuonna 1907 pysäkki, joka myöhemmin korotettiin asemaksi. Varsinaista asemarakennusta ei Tapanilassa enää ole.
Tapanilaa mainostettiin vuonna 1910 näin: "Missä aiotte asua! Sananen niille, jotka kärsivät asuntokurjuutta pääkaupungissa." A.B. Parkstad-Wanda-Puistokylä O.Y. osti syksyllä 1906 laajat alueet Tapanilasta ja alkoi seuraavana keväänä myydä siitä palstoja. Alueelle syntyi nopeasti vehreä puutarhaesikaupunki. Radan länsipuolen mäki on paremmin rakentamiseen soveltuvaa ja se rakennettiin ensin. Tapanila muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1908 ja yhdistettiin Malmin kanssa Malmi–Tapanilan yhdyskunnaksi vuonna 1915. Vuoteen 1935 mennessä alueelta lohkottiin noin 2 500 asuntotonttia, ja Tapanilasta muodostui Helsingin suurin esikaupunki.
Kaupunginosa liitettiin Helsinkiin 1946 ja jaettiin Tapanilan ja Tapaninvainion osa-alueisiin vuonna 1959.
Tapanilassa toimi vuosina 1909–1956 yksi Suomen vanhimmista tanssilavoista, paikallisen työväenyhdistyksen omistama Mosabackan lava. Työväenyhdistyksen näyttämötoiminta on jatkunut vilkkaana nykypäiviin saakka. Tapanilasta kotoisin olevia muusikoita ovat muun muassa Erik Lindström ja Pauli Granfelt.
Tapanila asuinalueena

Tapanila on omakoti-, rivitalo- ja pienkerrostaloalue. Omakotitaloista on suhteellisen suuri osa vanhoja, 1900-luvun alussa rakennettuja ja myöhemmin kunnostettuja. Kerrostaloissa, rivitaloissa ja paritaloissa on omistus-, osaomistus-, asumisoikeus- ja vuokra-asuntoja. Vuonna 1990 alueen tonttien rakennusoikeudet kaksinkertaistettiin, ja tämän vuoksi uudisrakennuksia alueella on paljon. Samalla pihat kutistuivat ja alueen puutarhamaisuus väheni. Rakennustyylissä on vältytty pahoilta ylilyönneiltä – alueen tyyli on säilynyt hyvin. Yhtenä erikoisuutena alueella on muutama Terijoelta aikanaan siirretty huvila, jotka tunnistaa pyöröhirsirakenteesta.
Yrityksiä ja palveluja

Yritys- ja teollisuustoimintaa Tapanilassa on enää vähän. Aivan rautatien varressa kuitenkin sijaitsee vanha teollisuuskortteli, jossa ovat aikoinaan toimineet autokoritehdas ja Sanduddin tapettitehdas. Nykyään entisen tapettitehtaan rakennuksessa toimii autokorjaamoja, ja siellä on taiteilijoiden työhuoneita sekä Teatteri Tuike. Kuoppatien reunalla ollut teollisuus (Fläkt, Mock Doors) on väistynyt tai väistymässä asutuksen tieltä.
Tapanilassa on useita kouluja, muun muassa puretun asbestitehtaan tontille vuonna 2004 valmistunut Hiidenkiven peruskoulu, joka on Helsingin suurimpia kouluja.
Tapanilan kirjasto on ollut lakkautusuhan alaisena mutta on yhä toiminnassa. Tapanilan muita palveluja ovat muun muassa asiamiesposti, ruokakaupat, kioski, muutama ravintola ja taidegalleriat. Läheisissä Malmin ja Tikkurilan aluekeskuksissa on lisää palveluja.
Tapanilassa sijaitsee Tapanilan tukikoti, joka on tarkoitettu asunnottomille miehille.
Pääkatu Päivöläntie halkaisee Tapanilan keskeltä. Kadun puolivälissä on pieni tori, eteläpäässä Tapanilan rautatieasema ja ravintola Dogtori. Urheilutalon vieressä on pieni kirjasto. Pohjoisessa kylä jatkuu kaupungin virallisten rajojen yli Rasmuksentielle, idässä Fallkullaan, etelässä Malmin rajoille ja lännessä Tapaninvainion kujasille. Viralliset rajat ovat paljon pienemmät, ja joissain dokumenteissa Tapanila on kokonaan kadonnutselvennä.
Urheilu

Yksi alueen tunnetuimmista urheiluseuroista on yleisseura Tapanilan Erä, jonka salibandyjaosto oli aikanaan Suomen menestynein salibandyseura. Esimerkiksi naisten edustusjoukkue, Erä III, oli ensimmäinen suomalainen joukkue, joka voitti EuroFloorball Cupin mestaruuden.
Liikenneyhteyksiä

I-, P-, K - ja T-junat Tapanilan asemalle
61  (Rautatientori – Pukinmäki – Tapanilan urheilukeskus)
73  (Karhupuisto – Malmi - Tapulikaupunki – Ala-Tikkurila)
73N (yö- ja sunnuntailinja, Rautatientori – Malmi – Tapulikaupunki – Ala-Tikkurila)
74  (Karhupuisto – Malmi – Tapanila – Puistola – Heikinlaakso)
74N (Rautatientori – Sörnäinen – Tapanila – Heikinlaakso)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tapanilan www-sivut
Tapanilan erän kotisivut
Helsinki alueittain (2005). Malmin peruspiirin aluejako ja tilastotietoja.
Alkuvaiheen "Sananen"-mainos vuodelta 1910
Päivöläntietä pohjoiseen päin kesällä 2017.
Tapanilan kirkko
Tapanilan rautatieasema
The Dying of the Light

| ”The Dying of the Light” Noel Gallagher’s High Flying Birds |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Chasing Yesterday
 B-puoli: ”The Girl with the X-Ray Eyes (Demo)”
 Julkaistu: 11. joulukuuta 2015
 Formaatti: CD, vinyyli, digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Noel Gallagher
 Tuottaja(t): Noel Gallagher
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 05.11
 Levy-yhtiö: Sour Mash Records
Noel Gallagher’s High Flying Birdsin muut singlet
| ”Lock All the Doors” 2015 | ”The Dying of the Light” 2015 | ”Holy Mountain” 2017 |
The Dying of the Light on brittiläisen rockyhtye Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen toiselta studioalbumilta Chasing Yesterday. Kappale on yhtyeen laulaja Noel Gallagherin kirjoittama.
”The Dying of the Light” ylsi kotimaassaan Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 187. Singlen B-puolena julkaistiin demoversio kappaleesta ”The Girl with the X-Ray Eyes”.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Dying of the Light | 5.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Girl with the X-Ray Eyes (demo)  | 3.26 |  |  |  |  |  |  |  |
The Mitchell Brothers

The Mitchell Brothers on englantilainen rapduo, joka koostuu serkuksista Owura Nyanin ja Kofi Hanson. Duo tunnetaan muun muassa vuonna 2007 julkaistun albumin Dressed For The Occasion kappaleesta Michael Jackson.
Diskografia > Albumit

Sorted (mixtape) (2004)
A Breath of Fresh Attire (2005)
Dressed for The Occasion (2007)
Diskografia > Singlet

"Routine Check" (2004)
"Harvey Nicks" (2004)
"Excuse My Brother" (2005)
"Alone With The TV" (2006)
"She's Got It All Wrong" (2006)
"SoleMate" (2007)
"Michael Jackson" (2007)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
The Mist – usva

| The Mist – usva> The Mist |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Darabont
Käsikirjoittaja:  Frank Darabont
Perustuu:  Stephen Kingin pienoisromaaniin Usva
Tuottaja:  Frank Darabont Martin Shafer Liz Glotzer
Säveltäjä:  Mark Isham
Kuvaaja:  Rohn Schmidt
Leikkaaja:  Hunter M. Via
Pääosat:  Thomas Jane Marcia Gay Harden Laurie Holden Jeffrey DeMunn Andre Braugher Samuel Witwer Toby Jones Alexa Davalos
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer Dimension Films Darkwoods Productions
Levittäjä:  Lucky Red Distribuzione Netflix
Ensi-ilta:   2007-11-2121. marraskuuta 2007 (Yhdysvallat)  2008-5-99. toukokuuta 2008 (Suomi)  
Kesto:  126 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  18 000 000 dollaria
Tuotto:  57 293 715 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Mist – usva (engl. The Mist) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Frank Darabont. Elokuva joka pohjautuu Stephen Kingin pienoisromaaniin Usva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Thomas Jane, Marcia Gay Harden, Laurie Holden, Andre Braugher ja Toby Jones.
Juoni

Elokuvassa raju myrsky iskee pikkukaupunkiin Mainen osavaltiossa. Rajun myrskyn jälkeen koko kaupunki peittyy sumuun. Joukko ihmisiä jää loukkuun pieneen elintarvikemyymälään, mukanaan taiteilija David Drayton ja hänen viisivuotias poikansa Billy. Pian ihmiset huomaavat, että usvan varjoissa liikkuu verenhimoisia olioita toisesta ulottuvuudesta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Thomas Jane  | … |  David Drayton   |
|  Marcia Gay Harden  | … |  Mrs. Carmody   |
|  Laurie Holden  | … |  Amanda Dumfries   |
|  Andre Braugher  | … |  Brent Norton   |
|  Toby Jones  | … |  Ollie Weaks   |
|  William Sadler  | … |  Jim Grondin   |
|  Jeffrey DeMunn  | … |  Dan Miller   |
|  Frances Sternhagen  | … |  Irene Reppler   |
|  Nathan Gamble  | … |  Billy Drayton   |
|  Alexa Davalos  | … |  Sally   |
|  Chris Owen  | … |  Norm   |
|  Samuel Witwer  | … |  Wayne Jessup   |
|  Robert Treveiler  | … |  Bud Brown   |
|  David Jensen  | … |  Myron LaFleur   |
Aiheesta muualla

Antti Honkala: The Mist - Usva (2007)  2008. FilmGoer.
The Hashish-Eater

The Hashish-Eater; or, The Apocalypse of Evil on kalifornialaisen kirjailijan Clark Ashton Smithin vuonna 1920 kirjoittama runo, joka kuvailee ”kosmista tietoisuutta” ja siitä seuraavia painajaismaisia ilmestyksiä. Runo ilmestyi ensimmäistä kertaa Smithin omakustanteena julkaisemassa runokokoelmassa Ebony and Crystal (1922). 1940-luvun lopulla Smith teki runoon joitakin korjauksia uusintapainoksia silmällä pitäen.
”The Hashish-Eater” sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvosteluja, sillä sen vanhahtava tyyli ja yliluonnolliset aiheet olivat realismin aikakaudella epämuodikkaita. Yliluonnollisen kirjallisuuden harrastajat sen sijaan innostuivat runosta. Nykyään ”The Hashish-Eateria” pidetään Smithin parhaana runona. Sen tyyli luokitellaan joko romantiikaksi tai dekadenssiksi.
Kuvaus runosta

”The Hashish-Eater” koostuu lähes 600:sta jambiseen pentametriin kirjoitetusta säkeestä. Säkeissä ei ole riimejä, eivätkä lauseiden rajat aina vastaa säejakoa. Runon alussa kertoja julistaa itsensä ”unien keisariksi”. Myöhemmin tekstissä kuvaillaan esimerkiksi muinaista arkkitehtuuria ja yliluonnollisia hirviöitä. Monet runon kohtauksista ja sanavalinnoista ovat vaikeaselkoisia ja epämääräisiä.
Smithin mukaan runo oli ”tutkielma kosmisesta tietoisuudesta” ja sen mahdollisuuksista. Sen kuvasto lainailee piirteitä mytologiasta ja saduista. Smithin mukaan ihminen ei todellisuudessa kestäisi kosmisten äärettömyyksien näkemistä, vaan hän lopulta luhistuisi niiden herättämän kauhun alle, kuten runon kertojalle käy. Nimestään huolimatta runo ei kerro huumeiden käytöstä, vaan hašis oli Smithin mukaan symboli tajunnan laajenemiselle ja korkeammalle tietoisuudelle.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Nuoren Smithin esikuva ja suojelija oli sanfranciscolainen runoilija George Sterling. Sterlingin runo ”A Wine of Wizardry” lienee ollut eräs ”The Hashish-Eaterin” esikuvista. Sterling itse tosin korosti runojen eroja. Smithin mukaan lähes yhtä tärkeä esikuva oli Gustave Flaubertin Pyhän Antoniuksen kiusaus. Vaikka ”The Hashish-Eater” viittaa hašikseen, ei Smith ainakaan runon kirjoittamisajankohtaan mennessä ollut kokeillut huumeita. Sterlingille Smith kertoi elämänsä olevan riittävän painajaismaista ilman huumeitakin.
Smith aloitti ”The Hashish-Eaterin” kirjoittamisen tammikuussa 1920 ja sai työnsä valmiiksi 20. helmikuuta. Tiukka runomitassa pitäytyminen teki työstä haastavaa. Smith oli tyytyväinen runonsa mielikuvitukseen mutta ei nauttinut sen kirjoittamisesta tai lopputuloksesta. ”The Hashish-Eater” ilmestyi ensimmäistä kertaa omakustanteena julkaistussa runokokoelmassa Ebony and Crystal (1922). 1940-luvun lopulla Smith teki runoon joitakin korjauksia uudelleenjulkaisuja varten.
Vuonna 2008 ”The Hashish-Eater” ilmestyi Hippocampus Pressin kirjana, joka sisältää molemmat versiot runosta sekä teoksen toimittajan Donald Sidney-Fryerin selitykset.