stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Biotiini
Muu biokemia > Imeytyminen

Ihmisillä ravinnon proteiineista biotiini irtoaa ohutsuolessa proteaasien katalysoimalla hydrolyysillä biosytiiniksi. Biotinidaasi (EC-numero 3.5.1.12) hajottaa tämän biotiiniksi ja lysiiniksi. Vapaan biotiinin imeytyminen tapahtuu lähinnä ohutsuolen vatsalaukun puoleisessa päässä ja SMVT-kalvoproteiinin kautta (eng. sodium-dependent multivitamin transporter). Tämän geeni on SLC5A6. Myös pantoteenihappo imeytyy SMVT:n avulla. SMVT:t ovat symporttereita ja ottavat biotiinia (ja pantoteenihappoa) soluihin natriumionien siirtyessä samanaikaisesti myös soluun. Suolisoluista biotiini menee verenkiertoon. Biotiini voi imeytyä myös passiivisesti ja hitaasti diffuusiolla ohut- ja paksusuolesta. Tämän imeytymistavan merkitys kasvaa biotiiniannosten ollessa suuria.
SMVT:t osallistuvat biotiinin kuljetukseen myös muiden solutyyppien kalvojen läpi muualla kehossa kuten aivoissa, munuaisissa ja maksassa.
Muu biokemia > Kuljetus

Ihmisillä veriplasman biotiinista noin 12 % on sitoutunut kovalenttisesti proteiineihin, 7 % on sitoutunut proteiineihin väliaikaisesti (reversibeelisti, ei-kovalenttisesti) ja loput kulkeutuvat plasmaan liuenneena. Reversibeeli sitoutuminen on tiettyihin proteiineihin kohdentumatonta eli epäspesifistä ja se tapahtuu esimerkiksi α- ja β-globuleeneihin. Veressä on myös biotiinia spesifisesti sitovia biotinidaaseja.
Muu biokemia > Varastoituminen

Eläimillä biotiini varastoituu pääosin maksaan, jonka pitoisuudet ovat eliöstä riippuen usein 0,8–3 µg/g. Lisäksi on tunnistettu biotiinia spesifisesti ja väliaikaisesti sitovia proteiineja lintujen ja matelijoiden munista – nämä proteiinit ovat erilaisia kuin avidiini tai vastaavat proteiinit. Ihmiskehon biotiini riittää noin kuukaudeksi ja selkeitä puutosoireita ilmenee terveillä noin 5 viikon kuluttua biotiinin saannin loppumisesta.
Muu biokemia > Hajotus ja erittyminen

Nisäkkäillä vain pieni osa biotiinista hapettuu biotiinin D- tai L-sulfoksideiksi. Ureidorengas ei muunnu, mutta 5-hiilinen häntärakenne voi hapettua mitokondrioiden β-oksidaatiossa, jolloin jäljelle jää 3-hiilisen hännän omaava bisnorbiotiini. Ihmisillä biotiiniylimäärä erittyy pian ulos kehosta lähinnä virtsassa. Tästä noin puolet on biotiinia. Loput ovat moninainen seos esimerkiksi bisnorbiotiinia, bisnorbiotiinin metyyliketonia, biotiinisulfonia ja tetranorbiotiini-L-sulfoksidia. Biotiinia on eliöillä myös ulosteessa, mutta tämä on pääosin suolimikrobien tuottamaa.
Muu biokemia > Liitos karboksylaaseihin

Biotiini liittyy eläimissä ja monissa mikrobeissa amidisidoksilla inaktiivisten karboksylaasien eli ns. apokarboksylaasien tiettyjen lysiinien aminoryhmiin. Tätä entsyymejä aktivoivaa kondensaatioreaktiota katalysoi holokarboksylaasisyntaasi (EC 6.3.4.10):
Muu biokemia > Kierrätys

Eläimissä biotiinia sitovat entsyymit hajoavat proteolyyttisesti biosytiiniksi, joka sitoo valeriaanahapponsa karboksyylihaposta lysiinin amidisidoksella. Biosytiini hydrolysoituu biotinidaasilla (EC 3.5.1.12) biotiiniksi, joka voidaan taas käyttää muissa karboksylaaseissa. Biotinidaasin reaktio on:
Muu biokemia > Avidiini ja sen johdannaiset

Muun muassa raaoissa kananmunissa oleva avidiini-glykoproteiini muodostaa vahvan sidoksen biotiinin ureidorenkaaseen. Sidoksia muodostuu suhteessa 4:1 (biotiini:avidiini) mooleina. Tämä on vahvimpia tunnettuja ei-kovalenttisia sidoksia. Sidos ei katkea entsymaattisesti tai hapoilla, vaan denaturoimalla avidiini säteilyttämällä tai kuumentamalla sitä yli lämpötilan 100 °C. Vastaavia sidoksia muodostuu myös streptavidiinin (CAS-numero 9013-20-1) ja stravidiinin (CAS 97276-57-8) välille.
Historia ja nimet

Eugene Wildiers (1878–1908) esitti työskennellessään Antwerpenissä vuonna 1901 olevan tuntematon orgaaninen aine, jota hiivat vaativat normaaliin kasvuun muiden perusaineiden, kuten suolojen, sokerin ja sopivan typpilähteen lisäksi. Tuntematonta ainetta hän kutsui nimellä bios, joka on kreikkaa: βίος eli elämä.
Margaret Averil Boas havaitsi Lontoon Lister-instituutissa vuonna 1927 raakojen kananmunan valkuaisten syöttämisen rotille aiheuttavan niillä poikkeavia oireita, kuten karvanlähtöä, ihottumaa, kyyristyneen ryhdin, nopean painon alenemisen ja kuoleman viikoissa. Hän havaitsi muun muassa leivinhiivauutteen tai kalanmaksaöljyn estävän oireita. Boas päätteli näissä ravinnelähteissä olevan tuntematon oireita estävä aine. Hän totesi sen vesiliukoiseksi ja esitti sen olevan tuolloin tunnettujen B-vitamiinien kaltainen. Yhdysvaltain maatalousministeriölle (USDA) työskennelleet Franklin Allison, Sam Hoover ja Dean Burk esittivät vuonna 1933 olevan olemassa tuntematon vesiliukoinen "koentsyymi R". R tulee englannin sanasta respiration eli hengittäminen, sillä he totesivat aineen olevan tärkeä osa soluhengitystä.
Fritz Kögl (1897–1959) ja Benno Tönnis eristivät biotiinikiteitä 250 kilogrammasta keitettyjä ankanmunia Utrechtin yliopistossa vuonna 1936. He nimesivät aineen biotiiniksi, arvellen sen olevan osa E. Wildiersin ehdottamaa bios-tekijää. Paul György ja kollegat pyrkivät vuonna 1939 eristämään aineen, joka esti rotilla munanvalkuaisten syötön aiheuttamia oireita. He kutsuivat ainetta H-vitamiiniksi. H tulee saksan sanasta haut eli iho, sillä aine esti valkuaisruokinnan aiheuttamia iho-oireita. Viimeistään 1940 mennessä koentsyymin R, H-vitamiinin ja biotiinin tiedettiin olevan sama aine niiden samanlaisten ominaisuuksien vuoksi.
Paul György ja kollegat esittivät vuonna 1941 valkuaisissa biotiinipuutosta aiheuttavan aineen olevan albumiinin kaltainen. He nimesivät sen avidalbumiiniksi, jossa avid tulee latinan sanasta nälkäisyys. Sanayhdistelmä tarkoittaa nälkäistä albumiinia johtuen sen kohdentuneesta sitoutumisesta biotiiniin eli biotiinin "nälästä". Nimi typistettiin vielä samana vuonna avidiiniksi. Tämä on englanniksi avidin ollen avid ja biotin sanayhdistelmä.
Vincent du Vigneaud ja kollegat selvittivät Cornell-yliopistossa biotiinin empiirisen kaavan vuonna 1941 ja rakennekaavan seuraavana vuonna sen hajoamistuotteiden perusteella. Karl August Folkers (1906–1997) ja kollegat syntetisoivat biotiinin rasemaatin vuotta myöhemmin Merckin laboratorioissa New Jerseyn Rahwayssa.
Max Planck -instituutissa toimineet Feodor Lynen ja kollegat saivat selville vuonna 1959, että biotiini toimii karboksylaasi-entsyymeissä prosteettisena ryhmänä. He totesivat tämän biotiinin toiminnon ensi kerran 3-metyylikrotonyyli-CoA-karboksylaasissa. James Trotter ja Jean A. Hamilton julkaisivat biotiinin vitamiinina toimivan isomeerin stereoisomerian vuonna 1966.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linus Pauling Institute: Biotin (englanniksi)
HMDB: Biotin (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Biotin (englanniksi)
KEGG: Biotin (englanniksi)
The Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Biotin Metabolism, Homo sapiens (englanniksi)
Liber Herbarum II: Biotiinia sisältäviä kasveja (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Biotin (englanniksi)
D-(+)-Biotiini. Kuvassa näkyy bisyklisen rakenteen taipunut konformaatio.
Biosytiini.
Dean Burk
Karl August Folkers
Land Rover

| Land Rover |
| --- | --- |

Perustettu:  1948 (brändi) 1978 (yritys)
Perustaja:  British Leyland
Kotipaikka:   Yhdistynyt kuningaskunta
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  autot
Omistaja:  Tata Motors
Kotisivu:  www.landrover.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Land Rover on brittiläinen automerkki, jota valmistaa nykyisin intialaisen Tata Groupin omistama Jaguar Land Rover -yhtiö.
Land Rover sai alkunsa, kun Rover esitteli vuonna 1948 nelivetoisen maatalouskäyttöön suunnitellun maastoajoneuvon. Autossa oli jäykkä neliveto ilman keskitasauspyörästöä, ja etuvedon pystyi vapauttamaan etuakselin napalukoista. Melko pian ratkaisu vaihtui jakovahteistoon, jossa oli takaveto ja tarvittaessa kytkettävä etuveto, ja napalukot jäivät pois. Päävaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi taakse. Jakovaihteistossa oli kaksi nopeusaluetta: nopea tiekäyttöön ja hidas maastokäyttöön. Päävaihteistossa oli synkronoitu 3. ja 4. vaihde. Vaihteet 1 ja 2 olivat synkronoimattomia, jolloin ylöspäin vaihdettaessa käytettiin kaksoispoljentaa ja alaspäin vaihtaessa välikaasua. Autossa oli myös voiman ulosotto erilaisten maatalouskoneiden käyttöä varten. Tätä varten autossa oli myös käsikaasu. Auton huoltotoimenpiteet oli suunniteltu mahdollisimman yksinkertaisiksi. Autossa oli erillinen kotelopalkkirunko, ja sen kori oli valmistettu keula- ja rintapeltiä lukuun ottamatta alumiinista.
Suomessa Land Rover -autoja edustaa myös Jaguaria maahan tuova Inchcape Motors Finland Oy.
Mallit

Land Rover Series I
Land Rover Series II
Land Rover Series III
Defender
Range Rover
Discovery
Discovery Sport
Freelander
Mallit > Series I-III

Nämä mallit perustuivat kaikki alkuperäiseen vuoden 1948 malliin ja säilyivät ulkonäöltään ja tekniikaltaan lähes muuttumattomina vuosimallista toiseen. Autoa sai sekä lyhyellä 88 tuuman että pidemmällä 109 tuuman akselivälillä. Kytkettävällä nelivedollaan ja lehtijousillaan mallit muistuttavat rakenteeltaan useimpia paljon uudempia japanilaisia maastoautoja.
Mallit > Defender

Defender-mallia pidetään kestävänä, karuna työkaluna, jolla pääsee vaikka minne. Sitä on myyty noin kaksi miljoonaa kappaletta.
Land Rover 110 esiteltiin 1983 ja lyhyempi 90 seurasi 1984. Mallisto nimettiin Defenderiksi vasta 1990, vaikka autot pysyivätkin entisellään. Ulkonäkö muistuttaa hyvin paljon Series II-III -malleja, mutta tekniikka on muuttunut merkittävästi. Perusrakenne, kuten runko, voimansiirto ja moottorit, on lähes suoraan Range Roverista. Jatkuva neliveto ja kierrejouset edustavat Range Roverista lainattua tekniikkaa, kuten myös mallistossa ollut V8-bensiinimoottori. Muita moottorivaihtoehtoja on ollut 2,5 litran nelisylinterinen bensiinimoottori. Dieselmoottorivaihtoehdot ovat olleet Series III:n 2,25-litrainen dieselmoottori, 2,5-litrainen vapaastihengittävä esikammiodiesel (2.5D), 2-5-litrainen turboahdettu esikammiodiesel (2.5TD), 2,5-litrainen ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu suoraruiskutusdiesel (200Tdi, 90-94) ja edellisen pakokaasunkierrätyksellä varustettu versio (300Tdi, 95-98). Vuonna 1999 dieseliksi tuli kiristyvien pakokaasumääräysten vuoksi viisisylinterinen Td5-pumppusuutindiesel.
Vuosien varrella Defenderin varustetaso on noussut merkittävästi, ja vanhasta ulkonäöstä huolimatta Defenderin tuli ajan mittaan nykyaikainen varustetaso ilmastointia, ABS-jarruja, luistonestoa ym. varusteita myöten, tosin todelliseen työkäyttöön on ollut tarjolla myös perusmalli karsitulla varustetasolla. Defender on saatavilla sekä henkilöautoksi että pakettiautoksi rekisteröitynä, henkilölukumäärän ollessa suurimmillaan Suomessa yhdeksän.
Toukokuussa 2007 esiteltyyn malliin tuli Fordilta peräisin oleva nelisylinterinen 2,4-litrainen yhteispaineruiskutuksella varustettu Duratorque-moottori sekä kuusivaihteinen Getrag-vaihteisto. Sisätiloissa uudistuksia tuli istuimiin, niin että kaikki penkit (2-7 versiosta riippuen) ovat menosuuntaan ja varustettu niskatuilla. Kojelauta oli täysin uusi, samoin ilmastointi- ja tuuletusjärjestelmät. Auton luvattiin olevan aiempaa lämpimämpi ja vähemmän huurtuva. Ulkonäkö säilyi jokseenkin ennallaan - tosin mallille tyypilliset tuulilasin alla olevat tuuletusluukut eivät enää olleet avattavissa. Korimallit säilyivät ennallaan.
Defenderin tyyppinumero ilmaisee akselivälin tuumina, ja nykyisessä mallistossa on saatavilla kolmea eri akseliväliä 90 (todellisuudessa 92,5 tuumaa), 110 tai 130 tuuman pituisina.
Mallin valmistus lopetettiin tammikuussa 2016, mutta vuonna 2019 nimi Defender otettiin uudelleen käyttöön uuden mallin nimenä.
Mallit > Range Rover

Range Rover on Land Roverin luksusmaasturi. Mallin valmistus aloitettiin vuonna 1970. Auto oli alun perin suunniteltu pääasiassa työkäyttöön, mutta kaikkien yllätykseksi siitä tuli erittäin suosittu etenkin johtajien, lääkärien ja brittiläisen aatelin keskuudessa. Alkuperäistä mallia valmistettiin vuoteen 1995.
Alkuperäinen Range Rover oli rakennettu erilliselle rungolle samaan tapaan kuin Series I-III, mutta lehtijousien tilalla oli kierrejouset. Elinkaarensa lopulla Range Roveria valmistettiin myös pidennetyllä akselivälillä ja ilmajousituksella varustettuna Vogue LSE -mallina. Range Roverissa oli esittelystään lähtien aikaisemmista malleista poiketen levyjarrut. Sen neliveto oli jatkuva, eli sitä ei voinut kytkeä pois. Nykyisin kaikki parhaimmiksi tunnustetut maastoautot ovat varustettu jatkuvalla nelivedolla. Jatkuvaan nelivetoon liittyvä keskitasauspyörästö vähentää huomattavasti kytkettävään kiinteään nelivetoon liittyvää äkkinäistä käytöstä liukkaalla kelillä. Tyypillisesti Range Roveriin on yhdistetty suuri polttoaineenkulutus, joka bensiinimoottoreiden kohdalla pitääkin paikkaansa, mutta kulutus ei merkittävästi poikkea muista vastaavantehoisista bensiinimoottorisista maastoautoista. Alkuperäinen moottori oli iskutilavuudeltaan 3,5 litraa, ja se kasvoi vuonna 1989 3,9 litraan ja vielä vuonna 1992 4,2 litraan. 1980-luvulla mallistoon lisättiin VM:n 2,5-litrainen nelisylinterinen turbodieselmoottori. Yleisesti katsottiin kuitenkin kyseisen moottorin olleen sopimaton Range Roverin yleiseen ilmapiiriin. Auton maasto-ominaisuudet olivat hyvät.
Mallit > Range Rover > Series II

Range Roverin toinen korimalli esiteltiin vuonna 1994, eli 24 vuotta ensiesittelyn jälkeen. Alkuperäistä mallia valmistettiin kahden vuoden ajan uuden mallin rinnalla. Uusi malli oli teknisesti hyvin lähellä alkuperäistä Range Roveria. Uusi malli oli selvästi alkuperäistä ylellisempi ja ilmajousitus oli vakiovarusteena. Moottorivaihtoehtoina olivat edellisestä mallista tuttu 3,9-litrainen (3950 cm³) moottori uudelleen nimettynä 4,0-litraiseksi ja uusi 4,6-litrainen V8-bensiinimoottori. Lisäksi mallistossa oli BMW-sukuinen 2,5-litrainen dieselmoottori. Neliveto oli jatkuva ja maasto-ominaisuudet hyvät.
Mallit > Range Rover > Series III

Joulukuussa 2002 esiteltiin täysin uusi Range Rover. Perinteisestä tikapuurungosta luovuttiin, ja autoon tuli itsekantava kori. Malli on todella ylellinen, ja vertailukohteet niin varustuksen kuin hinnankin osalta on haettava todellisista edustusautoista, kuten S-sarjan Mercedes-Benzistä. Vakiovarustukseen kuuluu edelleenkin jatkuva neliveto ja ilmajousitus. Moottorivalikoima perustui BMW-sukuisiin 4,4-litraiseen bensiini-V8:aan ja uuteen kuusisylinteriseen Td6-dieselmoottoriin. Vuonna 2005 esiteltiin uusi 4,2-litrainen 400 hevosvoimainen mekaanisesti ahdettu bensiini-V8, sen rinnalla säilyy nykyisin 305 hevosvoimainen 4,4-litrainen V8-moottori. Vuosimalliin 2007 tulee tarjolle uusi V8-dieselmoottori. 272-hevosvoimainen TDV8 nostaa dieselversion suorituskyvyn bensiinimoottoristen tasolle.
Mallit > Range Rover Sport

Täysin uutena mallisarjana Range Rover Sport esiteltiin 2005. Nimestään huolimatta malli on ennemmin Discovery 3:n sisarmalli. Hinnaltaankin Sport-malli kilpailee Discoveryn kanssa samassa luokassa, ja sen hinnasto lähtee liikkeelle lähes puolet halvemmasta autosta (78 000 euroa) kuin aiempien Range Roverien (142 000 euroa). Sport-malli on tiloiltaan selvästi pienempi, ja se onkin rekisteröity vain viidelle henkilölle. Maasto-ominaisuudet vastaavat Land Roveria, eli ovat kiitettävät, ja maantieominaisuudet ovat maastoautojen mittapuulla hyvät.
Moottorivalikoimassa on neljä vaihtoehtoa. Dieselmoottoreita ovat 2,7 litran TDV6 ja 3,6 litran TDV8. Bensiinimoottoreissa tarjolla on 4,4 litran ahtamaton ja 4,2 litran mekaanisesti ahdettu Supercharged.
Mallit > Discovery > Series I

Vuonna 1989 esitelty Discovery oli Land Roverin ensimmäinen kokonaan uusi mallisarja sitten vuoden 1970. Teknisesti Discovery perustui Range Roveriin ja alusta kierrejousineen olikin suoraan siitä lainattu. Moottorina oli 3,9 litran V8-bensiinimoottori ja 2,5 litran ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu nelisylinterinen suoraruiskutusdiesel tyyppinimeltään 200Tdi.
Discovery oli suunnattu alempaan hintaluokkaan kuin Range Rover ja käytännöllisyys oli etusijalla. Istumapaikkoja oli enimmillään seitsemän. Aluksi Discovery oli saatavana vain kaksiovisena versiona, mutta neliovinen tuli pian tarjolle.
Mallit > Discovery > Series II

Discovery II eroaa ulkoisesti melko vähän viimeisistä ensimmäisen sukupolven autoista. Siitä huolimatta niillä ei ole yhtään yhteistä korinosaa. Teknisesti auto on selkeästi eri sukupolvea. Series II:n myötä esiteltiin viisisylinterinen pumppusuutindieselmoottori Td5. Bensiinimoottorina jatkoi aikaisemmasta mallista tuttu 4,0 litran V8. Range Roverissa käytetty ilmajousitus tuli saataville taka-akselille, kuten myös ajonvakautusjärjestelmä. Vakiovarusteeksi tuli myös Freelanderissa esitelty HDC-järjestelmä.
Mallit > Discovery > Discovery 3

Malli koki täydellisen uudistumisen. Jälleen Discovery kulki Range Roverin polkuja, ja erillisrungosta luovuttiin itsekantavan korin myötä. Moottorivalikoima muuttui täysin, ja suosituimmaksi moottoriksi tuli 2,7 litran 190-hevosvoimainen kuusisylinterinen TDV6 joka on Fordin tekniikkaan perustuva moottori, jonka henkilöautoversiota käytetään mm. Jaguar S-typessä ja Peugeot'n 607:ssä. Bensiinimoottorina on tarjolla Range Roverista tuttu 4,4-litrainen V8 299-hevosvoimaisena versiona. Jousitus on perusmallissa perinteinen kierrejousitettu, mutta useimmissa autoissa on täysilmajousitus.
Discovery 3 on kerännyt lukuisia vertailuvoittoja, ja se on valittu useissa maissa parhaaksi nelivetoiseksi autoksi. Discovery 3:n rinnakkaismalliksi Land Rover esitteli Range Rover Sport -mallin, joka teknisesti on hyvin lähellä Discoveryä.
Mallit > Discovery > Discovery 4

Mallivuodelle 2010 tulleet uudistukset ovat tavanomaista faceliftiä merkittävämmät ja malli nimettiinkin Discovery 4:ksi. Ulkonäön suhteellisen maltillisen uudistumisen rinnalla sisustus uudistettiin täysin. Moottorivalikoimaan tuli lisää vaihtoehtoja. Perusmoottorina säilyy edellisestä mallista tuttu 2,7-litrainen 190 hevosvoimainen V6. Toinen dieselvaihtoehto on pienemmästä moottorista kehitetty kahdella ahtimella varustettu kolmilitrainen 245 hevosvoimainen V6, jonka suurin vääntömomentti on 600 Nm. Bensiinimoottori kasvaa viisitraiseksi, mutta on tarjolla Suomessa vain erikoistilauksesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa Land Roverien valmistenumeroista (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Land Rover Series I
Land Rover Series II
Land Rover Series III
Land Rover Defender 90-tuuman akselivälillä
Range Rover vuodelta 1979
Range Rover Series II
Range Rover Series III
Range Rover Sport
Land Rover Discovery Series I
Land Rover Discovery Series II
Land Rover Discovery 3
Land Rover Discovery 4
Harkovan katedraalimoskeija

| Harkovan katedraalimoskeija> Харківська соборна мечеть |
| --- | --- |
 Moskeija kuvattuna vuonna 2010
Perustiedot
Sijainti:  Harkova, Ukraina
Rakennustyyppi:  moskeija
Uskonnollinen käyttö:  Harkovan muslimit
Arkkitehtuuri
Valmistumisvuosi:  2006
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harkovan katedraalimoskeija (ukr. Харківська соборна мечеть, H'arkivska soborna metšet) on Harkovan kaupungissa sijaitseva moskeija. Se rakennettiin alun perin vuonna 1906, mutta Neuvostoliiton viranomaiset tuhosivat sen vuonna 1936. Viranomaisten mukaan virallinen syy moskeijan purkamiselle oli se, että olisi häirinnyt Lopanjoen virtausta. Nykyinen moskeija rakennettiin vanhan paikalle vuonna 2006.
Digitaalinen väkivalta

Digitaalinen väkivalta viittaa väkivallan tekoihin, jotka tapahtuvat netissä tai sosiaalisessa mediassa tai joiden välineenä käytetään uusia teknologioita kuten älypuhelimia, tietokoneita, sähköpostia, paikannuslaitteita, vakoiluohjelmia, pikaviestipalveluita (kuten WhatsApp, Facebook Messenger) tai verkkoon kytkettyjä IoT-laitteita. Digitaalista väkivaltaa on myös salakuuntelu tai salakatselu. Digitaalinen väkivalta ja vaino tarkoittavat monissa tapauksissa laajamittaisia yksityisyyden loukkauksia, jotka murentavat ihmisen turvallisuuden ja elämänhallinnan tunteen. Teknologiavälitteiseen väkivaltaan liittyy usein kokemus siitä, että on jatkuvan tarkkailun alaisena eikä minnekään pääse karkuun.
Digitaalinen väkivalta lähisuhteessa

Digitaalinen väkivalta on yksi lähisuhdeväkivallan muoto. Väkivaltaisessa suhteessa teknologiaa voidaan käyttää esimerkiksi kumppanin tai muun läheisen kontrollointiin, eristämiseen, vakoiluun, häpäisemiseen, mustamaalaamiseen, pelotteluun tai rankaisemiseen. Digitaalista väkivaltaa on myös sähköisen tunnistautumisen tai verkkopankkitunnusten väärinkäyttö. Teknologiaa voidaan käyttää myös niin sanotun gaslightingin välineenä. Digitaalinen väkivalta kuuluu tyypillisesti lähisuhteeseen, jota luonnehtii pakottava kontrolli. Monissa tapauksissa digitaalinen väkivalta jatkuu eron tai välirikon jälkeen digitaalisena vainona.
Digitaalinen vaino

Vainoamiseen syyllistyy henkilö, joka toistuvasti uhkaa, seuraa, tarkkailee, ottaa yhteyttä tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla vainoaa toista niin, että se on omiaan aiheuttamaan vainotussa pelkoa tai ahdistusta. Digitaalinen vaino viittaa tekoihin, joiden toteuttamisessa hyödynnetään uusia teknologioita. Digitaalinen vaino voi olla jatkuvia ei-toivottuja yhteydenottoja, tileille murtautumista tai vainon kohteen liikkeiden seuraamista älypuhelimen välittämien sijaintitietojen tai paikannuslaitteen avulla. Vainoaja saattaa myös mustamaalata vainon kohdetta sosiaalisessa mediassa tai levittää hänestä intiimiä kuvamateriaalia nettiin. Vaino voi lisätä väkivallan kohteen ahdistusta, vähentää yksityisyyttä ja aiheuttaa jopa taloudellisia tappioita. Väkivallan kokija voi tuntea itsensä vainoharhaiseksi, sillä hän ei tiedä, miten häntä seurataan. Yksi vainoamisen keino on puhelinterrori, jossa väkivallan tekijä soittelee ja viestittelee ylenmääräisesti. Jatkuvan yhteydenoton avulla tekijä voi pyrkiä kontrolloimaan väkivallan kohdetta. Hän saattaa esimerkiksi kysellä jatkuvasti väkivallan kohteen sijaintia ja henkilöitä, joiden kanssa tämä on. Vainon kohteeksi voivatkin joutua myös ystävät ja sukulaiset. Digitaalinen vaino on yleistä eron jälkeen. Tutkimuksista tiedetään, että eronjälkeinen vaino kestää yleensä kaksi vuotta.
Vainoaja saattaa myös mustamaalata vainon kohdetta sosiaalisessa mediassa tai levittää hänestä intiimiä kuvamateriaalia nettiin. Seksiviestittely, intiimien kuvien lähettäminen toisen osapuolen kanssa, on yleistä ja osa monen seksuaalista ilmaisua. Kuvien lähettäminen kolmansille osapuolille on puolestaan rikos, ja aina tekijän vastuulla. Intiimien kuvien tai videoiden luvatta levittäminen on kuviin ja kuvaamiseen liittyvää digitaalista väkivaltaa. Lähettämisen tai sen uhkaamisen motiivina voi olla esimerkiksi toisen häpäisy tai psyykkinen murtaminen. Kostoporno on yksi kuviin ja kuvaamiseen liittyvä digitaalisen väkivallan muoto. Siinä väkivallan tekijä jakaa seksuaalista videomateriaaliaa ilman toisen/toisten osapuolien suostumusta. Käsitettä kostoporno on kuitenkin kritisoitu siitä, että porno-sana viittaa seksuaaliseen nautintoon, vaikka kyse on häpäisystä ja väkivallasta.  Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on Suomen rikoslaissa rangaistava teko.  Kuvien tai videoiden levittämisellä uhkaaminen tai pelkkä niiden hallussapito voi olla teon kohteeksi joutuneelle traumatisoivaa.
Digitaalisen väkivallan seuraukset

Digitaalisen väkivallan seuraukset näkyvät monilla eri tasoilla: yksilöön suoraan kohdistuvien vaikutusten lisäksi digitaalisella väkivallalla on myös sosiaalisia, poliittisia ja yhteiskunnallisia seurauksia. Digitaalinen väkivalta vaikuttaa väkivallan kokijan yksityisyyteen. Tutkimusten mukaan tiukka erottelu verkossa ja kasvokkain tapahtuvan väkivallan erotteluun voi olla haitallista. Digitaalisen väkivallan aiheuttamat psykologiset haitat aiheuttavat myös fyysisiä ja sosiaalisia seurauksia. Digitaalisen väkivallan seuraukset koetaan ruumiillisesti, joten ne ovat totta.