stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viides Mooseksen kirja
Sisältö > Yhteenveto

Kymmenen käskyä (5)
Suuri käsky: "Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi ja kaikesta sielustasi ja kaikesta voimastasi" (6)
Kehotuksia totella Herraa ja muistaa hänet (6–8)
Lakeja eri aloilta (12–25)
Joosua, Mooseksen seuraaja (31)
Herran viimeiset käskyt Moosekselle
Mooseksen virsi, Mooses saa nähdä Kanaanin maan (32)
Mooses siunaa Israelin heimot (33)
Mooseksen kuolema (34)
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Viides Mooseksen kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Englanniksi

Alter, Robert: The Five Books of Moses: A Translation with Commentary.  W. W. Norton & Company, 2008.  ISBN 0393070247
Craigie, Peter C.: The Book of Deuteronomy.  (New international commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1976.  ISBN 0802825249
Hall, Gary Harlan: Deuteronomy.  (The College Press NIV Commentary Series)  College Press, 2000.  ISBN 0899008798
Phillips, Anthony: Deuteronomy.  (Cambridge Bible Commentaries on the Old Testament 5)  CUP Archive, 1973.  ISBN 052109772X
Scharfstein, Sol: Torah and Commentary: The Five Books of Moses : Translation, Rabbinic and Contemporary Commentary.  KTAV Publishing House, Inc., 2008.  ISBN 1602800200
Work, Telford: Deuteronomy.  (Brazos Theological Commentary on the Bible)  Brazos Press, 2009.  ISBN 1587430983
Wright, Christopher J. H.: Deuteronomy.  (Understanding the Bible Commentary Series)  Baker Books, 2012.  ISBN 1441238328
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viides Mooseksen kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Viides Mooseksen kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Viides Mooseksen kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Viides Mooseksen kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Jastrow, Morris Jr. et al.: Deuteronomy. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Maas, Anthony: Pentateuch Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Deuteronomy
| n k 5>  Mooseksen kirja (Deuteronomium) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Mooses  Joosua 
Käsitteet:  Asera-paalu  Ilmestysmaja  Israelin kokoaminen  Israelin heimot  Juutalaiset juhlapäivät  Kohen  Kymmenen käskyä  Leeviläiset  Mooseksen laulu  Riivaajat  Šema Israel 
Paikat:  Kaades  Moab  Nebonvuori  Siinainvuori 
| n k Toora |
| --- | --- |
 Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Smaragditaulu

Smaragditaulu Chrysogonus Polydoruksen teoksessa De Alchimia, 1541.
Smaragditaulu (lat. Tabula Smaragdina; myös Secretorum Hermetis, ”Hermeen salaisuus”) on lyhyt hermetistinen kirjoitus, joka esittää olevansa peräisin egyptiläiseltä viisaalta tai jumalalta Hermes Trismegistokselta. Kirjoitus esittää paljastavansa alkusubstanssien salaisuudet.
Smaragditaulun alkuperää ei tunneta varmuudella, ei edes sitä, onko se peräisin antiikin ajalta vai keskiajalta. Kirjoitus tunnetaan keskiajan arabian- ja latinankielisistä käsikirjoituksista. Se on mahdollisesti ollut alun perin syyriankielinen. Keskiajalla eurooppalaiset alkemistit pitivät kirjoitusta alansa perustana.
Historia

Smaragditaulu käännettiin latinaksi arabian kielestä. Varhaisin tunnettu läntinen käännös oli Pseudo-Aristoteleen teoksessa Secretum Secretorum, joka oli todellisuudessa käännös hallitsijoille suunnatusta ohjekirjasta Kitab Sirr al-Asar. Se esitti olevansa Aristoteleen Aleksanteri Suurelle lähettämä kirje. Latinankielisen käännöksen tekivät Johannes Hispalensis noin vuonna 1140 ja Philippus Tripolilainen noin vuonna 1243.
Kirjoituksesta tehtiin latinaksi myös muita käännöksiä, mahdollisesti eri lähteistä. Se esiintyi arabiankielisissä luonnon salaisuuksia käsitelleissä teoksissa Kitab Ustuqus al-Uss al-Thani (”Perusalkuaineiden toinen kirja”), joka on laitettu Geberin nimiin, sekä Kitab Sirr al-Khaliqa wa San`at al-Tabi`a (”Kirja luomisen salaisuudesta ja luonnon taiteesta”; tunnetaan myös nimellä Kitab Balaniyus al-Hakim fi'l-`Ilal, ”Balinas Viisaan kirja syistä”). Kyseiset arabiankieliset teokset ovat peräisin noin vuosien 650-830 väliseltä ajalta.
Tutkijat ovat nähneet yhtäläisyyksiä näiden sekä Job Odessalaisen (800-luku) syyriaksi kirjoittaman Aarteiden kirjan välillä, sekä Nemesios Emesalaisen (300-luku) kreikankielisten kirjoitusten välillä. Nämä kirjoitukset eivät kuitenkaan sisällä itse taulua. Arabiankielisen kirjoituksen nimessä esiintyvä ”Balinas Viisas” on puolestaan yhdistetty Apollonios Tyanalaiseen, mutta hänen osallisuudestaan kirjoituksen syntyyn ei ole todisteita.
Smaragditaulun suosio on kestänyt pitkään. Se on ainoa muulla kuin kreikan kielellä kirjoitettu osa hermetistisiä kirjoituksia, joka on saanut suurempaa huomiota lännessä. Smaragditaulusta tuli sen useiden läntisten versioiden ja käännösten kautta keskeinen osa keski- ja renessanssiajan alkemiaa. Kirjoitusta pidettiin arvokkaana, koska sen katsottiin sisältävän ohjeet sille, mitkä alkemistien päämäärät olivat, ja vihjaavan mahdollisesti alkemistisen kullan reseptin.
Alkemisti Hortulanus (Ortolanus) kirjoitti 1300-luvulla laajan kommentaarin ”Hermeen salaisuudesta”. Teos oli merkittävä alkemian myöhemmän kehityksen kannalta. Tästä Smaragditaulun kopiosta ja Ortolauksen kommentaarista on säilynyt lukuisia käsikirjoituksia. Tekstin kommentaareja ja käännöksiä julkaisivat myös muun muassa Johannes Trithemius, Roger Bacon, Michael Maier, Aleister Crowley, Albert Suuri ja Isaac Newton. Alkemian suosion hiipumisen jälkeen teksti on kiinnostanut okkultistisia ja esoteerisiä piirejä.
Smaragditaulu mainitaan negatiivisessa valossa William Blaken pääteoksessa Jerusalem.
Sisältö

»Verum, sine mendacio, certum et verissimum: Quod est inferius est sicut quod est superius, et quod est superius est sicut quod est inferius ––

Totuus, vailla valhetta, varma ja kaikkein totuudellisin: Mikä on alhaalla, on ylhäällä olevan kaltainen, ja mikä on ylhäällä, on alhaalla olevan kaltainen ––»
Smaragditaulu sisältää versiosta ja käännöksestä riippuen 13-15 lausetta. Teksti on täynnä symboliikkaa, eikä sen suora lukeminen paljasta lauseiden merkitystä. Kirjoitus esittää kuvaavansa muuttumattomia, kaiken takana olevia totuuksia. Kaiken esitetään saaneen alkunsa yhdestä. Mikrokosmoksen ja makrokosmoksen välillä on yhteys. Kirjoitus antaa myös alkemistisia ohjeita alkuaineiden erottamisesta luonnollisille paikoilleen: näin toimiva ”saa haltuunsa koko maailman loiston”.
Aiheesta muualla

Totuuden talo: Hermes Trismegistos: Smaragditaulu (engl. the Emerald tablet) - useita käännöksiä englanniksi, latinaksi ja suomeksi. Myös suomenkielinen tulkinta, joka sisältää alkuperäiset viitteet egyptiläisiin jumaliin.
Smaragditaulu (Arkistoitu – Internet Archive) - latinankielinen teksti ja suomenkielinen käännös, Nefastos 2004/2006.
Smaragditaulu (Arkistoitu – Internet Archive) - Ruusuristin Veljeskunta AMORC
Emerald Tablet of Hermes - useita käännöksiä (englanniksi)
Hamvas, Béla: Comments on the 13 sentences of Tabula Smaragdina and Introductions to Alchemy (hermetic thinking) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hooper, William: The Emerald Tablet Explained (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Van den Dungen, Wim: Tabula Smaragdina - the Emerald Table (englanniksi)
Smaragditaulu Heinrich Khunrathin teoksessa Amhitheatrum sapientae aeternae, 1606.
Smeli

| Smeli |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, Nantes
Laskettu vesille:  1. joulukuuta 1928
Palveluskäyttöön:  1929
Poistui palveluskäytöstä:  Italian Antonio Bajamonti 1941-1943
Loppuvaihe:  italialaisten upottama 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  640 t (pinnalla) 822 t (sukellus)
Pituus:  66,5 m
Leveys:  5,4 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 × MAN-dieselmoottoria 1 480 bhp (pinnalla) 2 × Nancy-sähkömoottoria 1 000 shp (sukellus)
Nopeus:  14,5 solmua (pinnalla) 9,2 solmua (sukellus)
Miehistöä:  43
Aseistus
Aseistus:  1 × 100 mm tykki 1 × 40 mm ilmatorjuntatykki 6 × 550 mm torpedoputkea
Smeli oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston Osvetnik-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta Nantesista Ranskasta. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1928.
Palvelus

Alus saapui Kotorinlahdelle sisaraluksensa Osvetnikin kanssa 9. joulukuuta 1929. Vuonna 1932 Britannian laivastoasiamies raportoi muutamasta sotaharjoituksesta. Lokakuussa 1934 alus vieraili Ranskan protektoraatin Tunisian Bizertessä ja Kelibian redillä Tunisian rannikolla. Elo- ja syyskuussa 1937 alus vieraili Hrabrin ja emäalus Zmaj'n kanssa Kreetalla ja Korfulla.
Saksan hyökätessä 16. huhtikuussa 1941 Jugoslaviaan alus oli Kotorinlahdella yhdessä kolmen muun sukellusveneen kanssa. Italian XVII armeijakunnan joukot valtasivat 17. huhtikuuta Kotorin alueen ja samalla tukikohdassa olleet alukset.
Palvelus > R.Smg. Antonio Bajamonti

Hyväkuntoinen alus otettiin sotasaaliiksi ja nimettiin N2:ksi. Alus siirrettiin Pulaan huollettavaksi ja modernisoitavaksi, jolloin muun muassa osa aluksen aseistuksesta vaihdettiin ja komentotornia muokattiin. Muutosten jälkeen aluksen uppouma oli pinnalla 676 ja sukelluksissa 835 tonnia.
Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen Bajamonti-luokan aluksena R.Smg. Antonio Bajamontina. Aluksen vakaus sukelluksissa, 35 sekunnin sukellusnopeus periskooppisyvyyteen, ikä ja matala sukellussyvyys tekivät siitä ainoastaan koulutuskäyttöön ja erilaisiin testeihin soveltuvan aluksen.
Vuorokausi Italian antautumisen jälkeen aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943 La Speziassa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yugoslav submarine Smeli
Käännös suomeksi
Vihermittari

| Vihermittari |
| --- | --- |
 Vihermittarin naaras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Vihermittarit Geometrinae
Suku::  Thalera
Laji::  fimbrialis
Kaksiosainen nimi
 Thalera fimbrialis  (Scopoli, 1763) 
Synonyymit
  Phalaena fimbrialis Scopoli, 1763  Chlorochroma fimbrialis (Scopoli, 1763)  Nemoria fimbrialis (Scopoli, 1763)  Phalaena fimbriata Hufnagel, 1767  Phalaena (Geometra) thymiaria Linnaeus, 1767  Hemithea bupleuraria Denis & Schiffermüller, 1775  Geometra bupleuraria Denis & Schiffermüller, 1775  Phalaena fimbriaria Rottemburg, 1777  Phalaena (Geometra) albaria Esper, [1806]  Thalera fimbrialis var. moskovita Gumppenberg, 1895  Thalera ochracea Kolossow, 1936  Thalera approximata Lempke, 1949  Thalera tangens Lempke, 1949  Thalera fasciata Hartwieg, 1951  Thalera obsoleta Skala 
Alalajit
 T. f. fimbrialis (Scopoli, 1763)  T. f. magnata Fuchs, 1903 
Katso myös
   Vihermittari Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vihermittari (Thalera fimbrialis) on vihermittareihin kuuluva keskikokoinen vihreä perhoslaji, jota tavataan laajalla alueella Euroopassa ja Aasiassa. Suomessa vihermittari on harvinainen etelärannikon laji, joka on havaittu maan nykyisten rajojen sisäpuolelta ensimmäisen kerran vuonna 1955. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat levinneisyysalueen pohjoisosassa erilaiset rämeet, etelässä taas hiekkadyynialueet ja soraiset rannat. Vuoristoalueilla perhosta tavataan myös vuoristoniityillä.
Vihermittarin lentoaika ajoittuu Suomessa heinä–elokuulle, etelässä lento alkaa yleensä aikaisemmin. Lajin naaraita voi nähdä ilmassa päivälläkin, koiraat lentelevät yleensä iltaisin ja öisin. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana, jonka pääasiallinen ravintokasvi on kanerva, mutta toukkien on havaittu syövän myös esimerkiksi mustikkaa, siankärsämöä, piikkihernettä, ja ketomarunaa. Suomessa ja esimerkiksi Saksassa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, ja muun muassa Englannissa laji on rauhoitettu. Vihermittarin suurimmat uhat ovat elinympäristöjen häviäminen ja umpeenkasvu.
Koko ja ulkonäkö

Vihermittari on keskikokoinen mittariperhonen, ja sen siipien kärkiväli on noin 25–31 millimetriä. Pohjois-Euroopan yksilöt ovat usein pienempiä kuin Etelä-Euroopan yksilöt. Lajin siivet ovat väriltään heikon kellertävän vihreät, ja ne muuttuvat yksilön vanhetessa ruskehtavan kellertäviksi. Vastakuoriutuneen yksilön siivet ovat kirkkaan vihreät. Siipien poikkiviirut mutkittelevat heikosti, ja niiden väliin jäävä keskisarake on takaa selvästi kapeampi kuin edestä. Siipien ripsissä on selviä punertavia täpliä, jotka kuitenkin puuttuvat f. moskovita -värimuodolta. Takasiipien reunan keskiosassa on selvä kolo ja sen vieressä selvä ulkonema. Koiraan tuntosarvet ovat kaksoiskampahampaiset. Naaraan tuntosarvien hampaat ovat lyhyet. Molemmilla sukupuolilla pään suuosien huulirihmat ovat hyvin lyhyet.
Alalaji T. f. magnata on kuvioinneiltaan hieman nimialalajista poikkeava. Sen siipien poikkiviirut ovat sekä siipien ylä- että alapinnoilla selvästi heikommat kuin nimialalajilla. Lisäksi magnata-alalajin yksilöiden siipien kärkiväli on hieman nimialalajia pidempi, noin 27–35 millimetriä. Muuten alalajit ovat rakenteeltaan toisiaan vastaavia.
Vihermittarin muna on sukkulamainen, ja se kaventuu kohti kärkeä. Munan päässä on parikymmentä harjannetta. Aluksi munat ovat vihertäviä, mutta vanhemmiten ne muuttuvat punertavan tai tumman ruskeiksi ja yläosastaan kellertäviksi. Vihermittarin toukat ovat täysikasvuisina 28–30 millimetrin mittaisia. Niiden kyljet ovat vihertävän keltaiset, ja selän keskellä kulkee vaalean- tai purppuranpunainen viiva, joka voi olla myös katkonainen. Ruumiin ensimmäinen jaoke on venynyt kahdeksi pitkäksi, punertavan ruskeaksi sarveksi, jotka ulottuvat toukan pään yli. Myös vihreä pää on kaksijakoinen. Toukan perä on ruskea. Kotelo on väriltään kellanvalkoinen tai joskus vihertävä, selkäpuoleltaan se on toisinaan punertava. Kotelossa on lisäksi paksuhko musta keskiviiva ja pieniä rusehtavia pilkkuja. Siipien paikoissaselvennä on runsaasti mustia suonia. Kotelon peräkärki on pitkä, ja siinä on runsaasti pieniä, koukkupäisiä sukasia.
Vihermittarin voi sekoittaa erityisesti neljään muuhun vihermittareihin kuuluvaan perhoseen: kanervamittariin, pilkku- ja laikkupussimittariin sekä lehvämittariin. Kanervamittari elää samanlaisilla elinpaikoilla kuin vihermittari, mutta se on vihermittaria huomattavasti pienempi ja tasavärisempi. Pussimittareista lajin erottaa takasiiven kolosta, joka puuttuu pilkku- ja laikkupussimittarilta. Lisäksi pilkkupussimittarin siipiripset ovat yksiväriset. Eniten sitä muistuttava laji on Suomessa harvinainen lehvämittari, josta vihermittarin erottaa kuitenkin esimerkiksi koiraan tuntosarvien muodon perusteella. Lisäksi vihermittarin etusiipien keskisarake kapenee takareunasta, kun taas lehvämittarilla sarake on tasaleveä. Myös Itä-Aasiassa tavataan kahta vihermittarin sukuun kuuluvaa samanlaista lajia Thalera chlorosaria ja Thalera lacerataria.
Levinneisyys

Vihermittaria tavataan Euroopasta Siperiaan. Lajin levinneisyysalue ulottuu lännessä Pyreneiden niemimaalle, luoteessa Englantiin ja pohjoisessa Fennoskandian eteläosiin. Idässä lajia tavataan muun muassa Venäjällä aina Etelä-Siperiaan asti, Turkissa, Kazakstanissa ja Iranissa. Keskiaasialaiset ja iranilaiset populaatiot kuuluvat T. f. magnata -alalajiin, mutta muualla tavataan nimialalajia T. f. fimbrialis. Euroopassa lajia on tavattu edellä mainittujen alueiden lisäksi ainakin kaikista Baltian maista, Tanskasta, Saksasta, Ranskasta, Puolasta, Unkarista, Alankomaista, Belgiasta, Romaniasta ja Kroatiasta.
Suomessa vihermittari on hyvin harvinainen eteläisen saaristo- ja rannikkoalueen perhonen. Nykyisen Suomen alueelta lajia on tavattu ensimmäisen kerran vuonna 1955 Helsingistä. Ennen toista maailmansotaa vihermittarista on tehty havaintoja myös sittemmin Neuvostoliitolle luovutetulta Tytärsaarelta, Pien-Tytärsaarelta ja Karjalankannakselta muun muassa Terijoelta. Ensimmäiset havainnot kotimaisesta kannasta eli täällä talvehtineista yksilöistä ovat vuodelta 1961. Useimmat havainnot ovat kuitenkin todennäköisesti varsinaisilta levinneisalueiltaan tuulen mukana harhautuneita yksilöitä, jotka ovat kulkeutuneet Suomenlahden yli. Vuoteen 2000 mennessä kerätyn havaintoaineiston perusteella vihermittaria on tavattu viidessä Suomen luonnonmaantieteellisessä maakunnassa: Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Etelä-Karjalassa, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Savossa.
Uhanalaisuus ja suojelu

Suomessa vihermittari on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Vielä vuosien 1990 ja 2000 arvioinneissa laji oli luokiteltu vaarantuneeksi. Luokituksen kiristymisen syynä ei kuitenkaan ole ollut lajin harvinaistuminen, vaan uhanalaisuuden kriteerien muutos arviointien välillä. Vuoden 2010 luokituksen mukaan lajin esiintymisalue Suomessa on alle 500 neliökilometriä ja se on voimakkaasti pirstoutunut. Arvioinnin perusteella sekä elinalueen pinta-ala että niillä elävien populaatioiden koot pienenevät tulevaisuudessa. Suurimmat uhkatekijät lajille ovat avoimien elinympäristöjen umpeenkasvu ja soiden ojittaminen. Suomessa laji elää ilmastollisella pohjoisrajallaan, joten ilmastonmuutos voi vaikuttaa vihermittarinkin levinneisyyteen. Kaikesta huolimatta Kymenlaakson alueella tehtyjen tutkimusten perusteella vihermittarin kanta ainakin kyseisellä alueella on vakaa. Suojelualueista vihermittarilla on elinvoimainen kanta muun muassa Stormossenin aarnialueella Hangossa sekä Valkmusan kansallispuistossa.
Isossa-Britanniassa vihermittari on rauhoitettu. Siitä huolimatta lajin kanta on taantunut, ja sitä esiintyy vain Kentin kreivikunnassa yhdellä pienellä alueella, Dungenessin niemellä sijaitsevan ydinvoimalan läheisyydessä. Saksassa vihermittari on Suomen tavoin luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Uhanalaisuuden syynä on Saksassakin avoimien ympäristöjen umpeenkasvu sekä niittyjen rehevöityminen ja turismi. Vain Alppien lounaisosissa, jossa edelleen on laajoja avoimia alueita, vihermittarin kannat ovat säilyneet vakaina. Lisäksi ainakin Norjassa laji on luokiteltu vaarantuneeksi, vastaavista syistä kuin Suomessa. Muualla Euroopassa, kuten esimerkiksi Alankomaissa ja Belgiassa, laji on yleensä harvinainen mutta ei uhanalainen.
Lajin nimi

Lajin vuonna 1763 kuvannut Giovanni Antonio Scopoli sijoitti vihermittarin alun perin sukuun Phalaena, joka ei kuitenkaan enää ole validi tieteellinen nimi. Tästä syystä Jacob Hübner siirsi vihermittarin nykyiseen sukuunsa Thalera vuonna 1823.. Suvun nimi tulee kreikan sanasta θαλερος, thaleros, joka tarkoittaa nuorekasta, tuoretta ja rehevää. Sanalla viitataan suvun perhosten siipien kirkkaan vihreään väriin. Lajinimi fimbrialis puolestaan tulee latinan sanasta fimbriae, joka tarkoittaa ripsiä tai tupsuja. Nimen pohjana ovat vihermittarin siipien punatäpläiset siipiripset. Perhosen väriin viittaa myös esimerkiksi lajin englanninkielinen nimi Sussex Emerald, 'Sussexin smaragdi'. Lajin ranskankieliset nimet la Phalène du Buplèvre ja la Phalène du Thym ('jänönputken ja timjamin perhonen') taas kuvaavat lajin ravintokasveja ja saksankielinen nimi Magerrasen-Grünspanner ('kalkkiniittyjen vihermittari') lajin elinympäristöä.
Ensimmäisessä suomenkielisessä perhoskirjassa, vuonna 1900 ilmestyneessä J. E. Aron Suomen perhoset -teoksessa, vihermittarille ei ollut annettu vielä suomenkielistä nimeä, sillä lajia ei vielä tuolloin ollut tavattu maan rajojen sisäpuolelta. Nykyään Jodis-sukuun kuuluvat koivu- ja mustikkalehtomittari sekä Chlorissa-sukuun kuuluva kanervamittari oli Aron teoksessa kuitenkin luokiteltu samaan ”lehtomittarien” Nemoria-sukuun kuin  vihermittari. Seuraava kattava julkaisu Suomen perhosista ilmestyi 1930- ja 1940-luvuilla Suomen eläimet -kirjasarjassa, jonka viides osa Mittarit ilmestyi 1946. Siinä lajille oli jo annettu nimi, hampainen lehtomittari. Tämä nimi oli todennäköisesti joko teoksen kirjoittajan K. J. Vallen tai suomalaista hyönteisnimistöä 1930-luvulla kehittäneen ja uudistaneen Uunio Saalaan ja hänen työtoveriensa käsialaa. Vihermittari oli kirjassa samalla siirretty nykyiseen, lehtomittareiksi nimettyyn Thalera-sukuunsa. Samaan sukuun oli lisätty myös koivu- ja mustikkalehtomittari. Nyt kanervanlehtomittareiksi nimettyyn Nemoria-sukuun oli kirjassa jätetty pelkkä kanervamittari.
Nykyisen nimensä vihermittari sai 1980-luvulla, kun Suomen Perhostutkijain Seuran julkaisemaa Suomen perhoset -kirjasarjaa varten Suomessa tavattujen mittareiden nimistöä uudistettiin. Uusi nimistö perustui pääosin Vallen edellä mainitussa Suomen eläimet -sarjassa käyttämiin nimimuotoihin, mutta joillekin lajeille haluttiin antaa esimerkiksi kieliasultaan uudenaikaisemmat, lyhyemmät tai kuvaavammat nimet. Tässä yhteydessä nimistötyöstä päävastuussa ollut Kauri Mikkola muutti hampaisen lehtomittarin nimen yksinkertaisesti vihermittariksi. Tästä nimiuudistuksesta huolimatta osassa myöhempää suomenkielistä kirjallisuutta lajista on käytetty myös nimeä vihreämittari.
Aiheesta muualla

Lajin kehitysvaiheiden kuvia Lepiforum.de -sivustolla (saksaksi)
Sussex emerald moth (Thalera fimbrialis) (Arkistoitu – Internet Archive) Lajin kehitysvaiheiden kuvia ARKive-sivustolla (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q382205  Wikispecies: Thalera fimbrialis  ARKive: thalera-fimbrialis  BioLib: 52329  BOLD: 142620  CoL: 55ZVQ  EoL: 277127  EUNIS: 308358  Fauna Europaea: 445490  Fauna Europaea (new): 426d1ac5-242e-41ac-9f5e-cd09b419625e  GBIF: 1963306  iNaturalist: 473744  IRMNG: 11095695  LepIndex: 211810  LoB: 4946  MaBENA: ThaleFimbr  NBN: NBNSYS0000005745  NCBI: 934959  Observation.org: 9132  Open Tree of Life: 812860  Laji.fi: MX.61519 
Vihermittarin koiras.
Vihermittarin elinkierto noin kuukauden tarkkuudella sen levinneisyysalueen ydinosissa. Suomessa perhosen lentoaika kattaa vain heinäkuun.