stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iron Maiden
Kunnianosoituksia ja merkitys

VH1 sijoitti Iron Maidenin 24. sijalle laatimallaan listalla ”100 Greatest Artists of Hard Rock” -listalla. Music Televisionin laatimalla ”Top 10 Greatest Heavy Metal Bands of All Time” yhtye sijoittui neljänneksi, ja VH1 Classicin listalla ”Top 20 Metal Bands” sen sijoitus oli kolmas. Vuonna 2002 Iron Maiden palkittiin Ivor Novello -palkinnolla yhtyeen kansainvälisesti merkittävien musiikillisten saavutusten johdosta, ja vuonna 2005 yhtye sai laatan Hollywoodin Sunset Boulevardilla sijaitsevalle Hollywood’s RockWalk -kadulle. Vuonna 2011 yhtye voitti uransa ensimmäisen Grammy-palkinnon kappaleellaan ”El Dorado” kategoriassa ”Best Metal Performance”. Yhtye on ollut ehdolla Grammy-palkintoon myös vuosina 1994 ja 2001. Muita yhtyeen saavuttamia palkintoja ovat muun muassa Metal Hammerin myöntämä parhaan brittiläisen yhtyeen palkinto vuodelta 2004, sekä parhaan liveartistin BRIT Award -palkinto vuodelta 2009.
Iron Maiden käyttää usein iskulausetta ”Up the Irons”, ja se esiintyy muun muassa yhtyeen levyjen kansiteksteissä sekä lukuisissa oheistuotteissa. ”Up the Irons” on mukaelma yhtyeen basisti Steve Harrisin suosikkijoukkue West Ham Unitedin iskulauseesta ”Up the Hammers”.lähde?
Postilaitos Royal Mail julkaisi tammikuussa 2023 postimerkkisarjan yhtyeen kunniaksi.
Kunnianosoituksia ja merkitys > Vaikutus muihin yhtyeisiin ja artisteihin

Iron Maiden on ollut 1980-luvulta lähtien yksi merkittävimmistä heavy metal -yhtyeistä, ja se on innoittanut lukuisia yhtyeitä jo vuosikymmenien ajan. Muun muassa Metallica-yhtyeen rumpali Lars Ulrich, Slayerin kitaristi Kerry King ja Anthraxin kitaristi Scott Ian ovat nimenneet Iron Maidenin olleen heille suuri esikuva. Avenged Sevenfold -yhtyeen laulaja M. Shadows on sanonut Iron Maidenin olevan ”helposti maailman paras live-yhtye”, ja on todennut yhtyeen musiikin olevan ”ajatonta.” Triviumin laulaja Matt Heafyn mukaan ”Triviumia ei olisi olemassa ilman Iron Maidenia.” Slipknot- ja Stone Sour -yhtyeiden laulajana tunnettu Corey Taylor on sanonut ihastuneensa Bruce Dickinsonin laulutyyliin ja lavaesiintymiseen sekä Steve Harrisin teknisesti taitavaan bassonsoittoon. Melodisen death metalin pioneerina tunnetun In Flames -yhtyeen perustajajäsen Jesper Strömblad on kertonut halunneensa yhdistää musiikissaan death metalin ja Iron Maidenin melodisen kitarasoundin. Muun muassa Chris Jericho, Cam Pipes, Vitaly Dubinin, ja Mikael Åkerfeldt ovat nimenneet Iron Maidenin esikuvakseen. Dream Theaterin John Petrucci, John Myung ja Mike Portnoy ovat kertoneet Iron Maidenin olleen Dream Theaterin suurin innoittaja yhtyeen uran alkuvuosina.lähde?
Kunnianosoituksia ja merkitys > Esiintyminen muissa medioissa

Vuonna 2008 brittiläinen musiikkilehti Kerrang! julkaisi tribuuttialbumin Maiden Heaven: A Tribute to Iron Maiden, jolle muun muassa Metallica, Machine Head, Trivium ja Avenged Sevenfold sekä muut Iron Maidenin innoittamat yhtyeet olivat levyttäneet omia versioitaan Iron Maidenin kappaleista. Yhtyeelle on julkaistu vuosien saatossa lukuisia eri tribuuttialbumeita, joissa sen kappaleita on esitetty muun muassa piano- ja jousisoitinsovituksina sekä elektro- ja hip hop -versioina. Lisäksi ympäri maailman on olemassa aktiivisia Iron Maiden -tribuuttiyhtyeitä, joista tunnetuimpiin kuuluu esimerkiksi naisista koostuva yhdysvaltalainen The Iron Maidens.lähde?
Iron Maiden mainitaan nimeltä muun muassa Wheatusin kappaleessa ”Teenage Dirtbag”, Aquan kappaleessa ”Back to the 80’s” sekä Sum 41:n kappaleessa ”Fat Lip”. Yhtyeeseen myös viitataan Weezerin kappaleessa ”Heart Songs” (2008), Blues Travelerin kappaleessa ”Psycho Joe” (1997), ja NOFX:n kappaleessa ”Eddie, Bruce and Paul” (2009). Ruotsalainen power metal -yhtye Sabaton on viitannut yhtyeeseen kappaleissaan ”Metal Machine”, ”Metal Crue”, ja ”Metal Ripper”.lähde?
Iron Maidenin musiikkia on mukana monissa videopeleissä. Yhtyeen musiikkia on kuultavissa muun muassa videopelien Carmageddon 2, Grand Theft Auto: Vice City, Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City, Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned, Tony Hawk’s Pro Skater 4, Tony Hawk’s Downhill Jam, SSX on Tour ja Madden NFL 10 soundtrackeilla. Lisäksi yhtyeen kappaleita on mukana monissa Guitar Hero- ja Rock Band -musiikkipeleissä.lähde?
Music Televisionin esittämän piirrosanimaation Beavis ja Butt-head hahmot kehuvat Iron Maidenia lukuisia kertoja sarjan aikana, ja yhtyeen kappale ”From Here to Eternity” on mukana sarjan jaksossa ”Take A Number”. Yhtyeen musiikkia on myös kuultavissa muun muassa elokuvissa Phenomena – ilmiö ja Numeromurha.lähde?
Eddie the Head

Iron Maiden henkilöityy hyvin vahvasti maskottiinsa Eddie the Headiin. Hahmon taiteellinen luoja on brittiläinen taiteilija Derek Riggs. Riggs oli piirtänyt Eddien hahmon alun perin portfoliotyötään varten aikomuksenaan antaa hahmo jonkin levy-yhtiön käytettäväksi punk-albumin kansikuvaan, mutta lopulta Eddie päätyi Iron Maidenin käyttöön. Riggs ikuisti Eddien ensimmäisen kerran vuoden 1980 singlen ”Running Free” kansikuvaan, ja ensimmäisen kerran hahmon kasvonpiirteet paljastuivat yhtyeen esikoisalbumin Iron Maiden kansikuvassa.
Eddie on esiintynyt Iron Maidenin jokaisen levytyksen kansikuvassa, lukuun ottamatta vuonna 2005 Yhdysvalloissa julkaistua kokoelma-albumia The Essential Iron Maiden sekä vuoden 1992 singlejä ”From Here to Eternity” ja ”Wasting Love”. Kansikuvitusten ohella hahmo esiintyy yhtyeen lähes kaikissa yhtyeen oheistuotteissa. Derek Riggs on tehnyt yhtyeelle hahmosta satoja eri versioita, ja hän on tuottoisin Iron Maidenin käyttämistä Eddien ikuistaneista taiteilijoista. Riggsin kyllästyttyä hahmon jatkuvaan piirtämiseen yhtye alkoi tehdä yhteistyötä myös muiden taiteilijoiden kanssa, ja vuosien saatossa omia versioitaan Eddiestä ovat yhtyeelle tehneet muun muassa Melvyn Grant, Hugh Syme, Steve Stone, David Patchett ja Timothy Bradstreet.
Eddie on myös merkittävässä osassa Iron Maidenin konserteissa, sillä Eddien mekaanisesti ohjattava versio saapuu lavalle yhtyeen jokaisessa konsertissa. Eddie on myös pelattavana hahmona Synthetic Dimensionsin vuonna 1999 julkaisemassa tietokonepelissä Ed Hunter ja mobiilipelissä Iron Maiden: Legacy of the Beast. Eddie on myös mahdollista saada pelattavaksi hahmoksi videopelissä Tony Hawk’s Pro Skater 4.
Ed Force One

Ed Force One on Iron Maidenin rahti- ja matkustajakoneeksi räätälöity lentokone, joka on kuljettanut Iron Maidenin konserttikalustoa, orkesteria ja henkilökuntaa vuonna 2008 alkaneesta "Somewhere Back in Time World Tour" -kiertueesta lähtien. Ensimmäisillä kiertueilla kone merkiltään ja malliltaan Boeing 757, mutta se vaihdettiin The Book Of Souls -kiertuetta varten isompaan Boeing 747 -lentokoneeseen. Ed Force Onen kapteenina toimii laulaja Bruce Dickinson.
Iron Maiden Fanclubin jäsenille järjestettiin kilpailu koneen nimeämisestä. Voittanut ehdotus "Ed Force One" viittaa Yhdysvaltain presidentin Air Force One -koneeseen ja Ed-sana luonnollisesti Iron Maidenin maskottiin, Eddieen.
Logo Eddie Boeing 747
Ed Force One airport Düsseldorf (DUS)
Ed Force One Cockpit
Diskografia > Studioalbumit

Iron Maiden (1980)
Killers (1981)
The Number of the Beast (1982)
Piece of Mind (1983)
Powerslave (1984)
Somewhere in Time (1986)
Seventh Son of a Seventh Son (1988)
No Prayer for the Dying (1990)
Fear of the Dark (1992)
The X Factor (1995)
Virtual XI (1998)
Brave New World (2000)
Dance of Death (2003)
A Matter of Life and Death (2006)
The Final Frontier (2010)
The Book of Souls (2015)
Senjutsu (2021)
Jäsenet > Nykyinen kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu (1981–1993, 1999–)
Steve Harris – basso, taustalaulu (1975–)
Dave Murray – soolo- ja rytmikitara (1976, 1977–)
Adrian Smith – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu (1980–1990, 1999–)
Janick Gers – soolo- ja rytmikitara (1990–)
Nicko McBrain – rummut (1983–) (Ei live)
Esiintymiset Suomessa

Alla listattuna esiintymispaikka ja -aika sekä kiertue, jonka aikana yhtye vieraili Suomessa.
Kuusrock, Oulu (19. heinäkuuta 1980, Iron Maiden Tour)
Helsingin jäähalli, Helsinki (1. kesäkuuta 1983, World Piece Tour)
Helsingin jäähalli (5. marraskuuta 1984, World Slavery Tour)
Helsingin jäähalli (12. marraskuuta 1986, Somewhere on Tour)
Helsingin jäähalli (3. lokakuuta 1988, Seventh Tour of a Seventh Tour)
Helsingin jäähalli (12. marraskuuta 1990, No Prayer on the Road)
Helsingin jäähalli (27. elokuuta 1992, Fear of the Dark Tour)
Kulttuuritalo, Helsinki (27. lokakuuta 1995, The X Factour)
Nummirock, Kauhajoki (22. kesäkuuta 1996, The X Factour)
Helsingin jäähalli (23. syyskuuta 1998, Virtual XI Tour)
Helsingin jäähalli (15. syyskuuta 1999, The Ed Hunter Tour)
Ruisrock, Turku (30. kesäkuuta 2000, Brave New World Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (30. kesäkuuta 2003, Give Me Ed... 'Til I'm Dead Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (21. joulukuuta 2003, Dance of Death World Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (6. heinäkuuta 2005, Eddie Rips Up World Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (7. heinäkuuta 2005, Eddie Rips Up World Tour)
Tampereen jäähalli, Tampere (12. marraskuuta 2006, A Matter of Life and Death Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (14. marraskuuta 2006, A Matter of Life and Death Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (15. marraskuuta 2006, A Matter of Life and Death Tour)
Olympiastadion, Helsinki (18. heinäkuuta 2008, Somewhere Back in Time World Tour)
Ratinan stadion, Tampere (19. heinäkuuta 2008, Somewhere Back in Time World Tour)
Sonisphere, Pori (8. elokuuta 2010, The Final Frontier World Tour)
Olympiastadion, Helsinki (8. heinäkuuta 2011, The Final Frontier World Tour)
Olympiastadion, Helsinki (20. heinäkuuta 2013, Maiden England World Tour)
Kantolan tapahtumapuisto, Hämeenlinna (29. kesäkuuta 2016, The Book of Souls World Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (28. toukokuuta 2018, Legacy of the Beast World Tour)
Hartwall Areena, Helsinki (29. toukokuuta 2018, Legacy of the Beast World Tour)
Rockfest, Hyvinkää (4. kesäkuuta 2022, Legacy of the Beast World Tour)
Nokia Areena, Tampere (3. kesäkuuta 2023, The Future Past Tour)
Nokia Areena, Tampere (4. kesäkuuta 2023, The Future Past Tour)
Olympiastadion, Helsinki (16. kesäkuuta 2025, Run for Your Lives World Tour)
Kirjallisuutta

Wall, Mick: Iron Maiden – Run to the Hills.  Johnny Kniga, WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-29114-6
Stenning, Paul: Iron Maiden: 30 Years of the Beast – The Complete Unauthorised Biography.  Chrome Dreams, 2006.  ISBN 1-84240-361-3
Halfin, Ross: Iron Maiden – Kuvat.  Johnny Kniga, WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33090-6
Kallio, Janne: Rautaneito - Ilmestykset 1980-85.  Brigatti Oy, 2008.  ISBN 9789529248070
Fasismi

Kahden vahvimman fasistisen valtion johtajat, Italian Benito Mussolini ja Saksan Adolf Hitler.
Fasismi (aiemmin myös fašismi tai fascismi) on Italiassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntynyt kansallismielinen totalitaristinen liike. Fasistisiksi on kutsuttu myös italialaisen fasismin kanssa samansuuntaisia liikkeitä. Jotkut tutkijat pitävät natsi-Saksan kansallissosialismia fasismin ilmentymänä, joka vei fasismin äärimmäisyyksiin, mutta joidenkin mukaan ne ovat eri ideologioita. Lisäksi esimerkiksi Francisco Francon ja Juan Perónin autoritaarisissa diktatuureissa on nähty fasistisia piirteitä. Useimmissa Euroopan maissa oli maailmansotien välillä vähintään jonkinlaista fasistista liikehdintää.
Fasismia on vaikea määritellä ja rajata, koska se on aina ollut teoreettisesti ja käytännöltään hyvin hajanainen, muuttuva ja paikallisesti sitoutunut ilmiö, eikä se pohjaudu mihinkään ideologiseen perusteokseen. Fasismissa autoritaarinen äärinationalismi ja johtajavaltaisuus yhdistyivät korporatistiseen järjestelmään, joka nähtiin ”kolmantena tienä sosialismin ja kapitalismin välillä”. Fasistit vastustivat sekä liberaalidemokratioita että kommunismia. Tutkimuskirjallisuudessa fasismi luetaan äärioikeistoon. Fasismia on myös käytetty ja väärinkäytetty poliittisesti latautuneena iskusanana eri poliittisten suuntausten leimaamiseen.
Etymologia

Sana fasismi tulee antiikin Roomasta: korkeiden henkilöiden henkivartijat eli liktorit kantoivat mukanaan vitsakimppuja (lat. fasces), joiden keskellä oli kirves. 1800-luvun lopulla italialaiset sosialistit perustivat toimintaryhmiä (ital. fasci), joille otettiin vitsakimpusta nimitys symboloimaan työväen yhtenäisyyden voimaa, tukea ja järjestäytymistä. Liikkeen aktiiveihin kuulunut Benito Mussolini vei sanan mukanaan perustaessaan ensimmäisen maailmansodan aikana oman puolueen ja ideologian. Fasismi-sana jäi lähinnä italialaiseen käyttöön, eikä mikään muu autoritaarinen hallinto ole nimittänyt itseään suoraan fasistiseksi, vaikka ulkopuolelta näin on luokittelun tarpeessa monen kohdalla tehtykin.
Määrittely

Fasismia on vaikea määritellä tarkasti ideologiana. Fasismi peri ideoita edeltäneistä ideologioista ja kehitti omia. Se on aina ollut teoreettisesti ja käytännöltään hyvin hajanainen ja paikallisesti sitoutunut ilmiö. Fasismi ei pohjaudu mihinkään ideologiseen perusteokseen, eivätkä sen puolueohjelmatkaan sanelleet fasististen puolueiden toimintaa kovin tarkasti. Italian fasistit muotoilivat aatteensa pääperiaatteet ja tavoitteet vasta noustuaan valtaan, ja ohjelmat voitiin hylätä tarpeen vaatiessa. Saksan kansallissosialistit tosin pystyivät säilyttämään ensimmäisen puolueohjelmansa tavoitteet loppuun asti. Fasistisia liikkeitä ja puolueita on ollut useita erityyppisiä, ja niiden luonteet on sidottu kunkin maan kulttuuriin ja olosuhteisiin. Mussolinin mukaan fasismi oli luonteeltaan yhtä paljon käytännöllinen kuin teoreettinenkin – ”Meidän ohjelmamme on teko” –  ja että fasismin on kehityttävä kunkin maan poliittisten ja kulttuuristen olojen pohjalta.
Termin merkitystä on hämärtänyt entisestään se, että fasismin käsitettä käytetään usein lyömäaseena tai pilkkanimenä asioille, jotka eivät kuitenkaan ole fasistisia. Fasistiset puolueet ovat lisäksi olleet opportunistisia ja tarvittaessa valmiita muuttamaan linjauksiaan, jos näin on saatu lisää kannatusta vaaleissa tai kyetty vakiinnuttamaan jo saavutettu valta-asema.
Toisen maailmansodan jälkeen fasistisiksi on kutsuttu äärioikeistolaisia, kommunismia vastustavia liikkeitä, jotka pyrkivät eristäytymään kansainvälisestä yhteistyöstä ja säännöstelevät tiukasti omaa talouselämäänsä.
Italian fasismin ja Saksan natsismin eli kansallissosialismin eroista ja yhtäläisyyksistä on kirjoitettu paljon. Jotkut tutkijat pitävät natsismia ja fasismia eri ideologioina. Toiset pitävät natsismia fasismin saksalaisena ja monessa suhteessa kaikkein pisimmälle vietynä versiona. Näiden lisäksi myös muun muassa Francisco Francon Espanja, Juan Perónin Argentiina tai sodanaikainen Japani on nähty joskus fasistisina, vaikka ne eivät kaikkia fasismin kriteereitä täyttäneetkään.
Tavoitteet

Fasismin sovellutuksilla eri puolilla maailmaa on ollut erilaisia tavoitteita. Joskus ideologia ja käytäntö eivät ole vastanneet toisiaan, vaan ideologisesti vastustettavat asiat olivat käytännössä hyödyllisiä ja tavoitteet käytännössä mahdottomia.
Fasismi on nationalistista, ja siinä vaalitaan ja ihannoidaan oman maan historiaa, kulttuuria ja ominaispiirteitä. Ulkomaita pidetään usein alempiarvoisina ja potentiaalisina vihollisina. Voimakkaimmat fasistiset valtiot pyrkivät valloittamaan vieraita alueita joko taloudellisesta pakosta, maailmankatsomuksen vuoksi, naapurimaiden uhan edessä tai elintilan valloittamiseksi. Sota nähtiin aina kansakuntaa yhdistävänä voimana. Poliittinen valta ei kuitenkaan ollut armeijalla vaan puolueella, Francon Espanjaa ja Pinochetin Chileä lukuun ottamatta.
Fasistit tavoittelivat totalitaristista, valtion kontrolloimaa ja puolueen johtamaa valtiota, missä heistä varsinaisesti onnistui vain Adolf Hitler. Muissa fasistisissa maissa puolue-eliitti valvoi kansaa yhdessä armeijan ja poliisin kanssa. Fasistiset puolueet liittoutuivat porvarillisen eliitin: suurteollisuuden, pankkien, virkamiesluokan ja armeijan kanssa. He sopeutuivat vallankumouksellisuudestaan huolimatta perinteisiin valtarakenteisiin käytännön syistä ja saivat asemastaan epävarman yläluokan kesytettyä tuekseen. Fasistinen talous perustui korporatistiseen kapitalismiin, joka oli valtion valvonnassa. Talous oli usein tähdätty sotaan tai vahvojen asevoimien ylläpitoon.
Piirteet > Määrittelyn vaikeus

Fasismiin kuuluvista ominaisuuksista on laadittu useita listoja, mutta yhteisesti hyväksyttyä yleisen fasismin käsitettä ei ole olemassa. Joidenkin tutkijoiden mukaan kaikki fasismin ilmentymät ovat yksittäistapauksia, eikä yleistä fasismin teoriaa siksi voi muotoilla. Eri valtioilla ja hallinnoilla on ollut enemmän tai vähemmän fasistisiksi luokiteltavia piirteitä, mutta yhdessäkään ei ole ollut ideaalityyppisen fasismin vastinetta.
Politiikan tutkijat ovat erimielisiä siitä, tulisiko fasismi nähdä radikaalina sosiaalisena uudistusliikkeenä vai äärikonservatiivisena vastareaktiona 1800-luvun valistusaatteelle. Encyclopædia Britannica huomauttaa, että fasismin tulkinnat tapaavat heijastella tulkitsijan omia arvoja. Sekulaarit liberaalit ovat painottaneet fasismin uskonnollisia juuria, kun taas kristityt tutkijat ovat pitäneet fasismia sekulaarina liikkeenä. Konservatiivit ovat nähneet siinä sosialistisia ja populistisia aineksia, kun taas vasemmisto on katsonut fasismin puolustaneen kapitalismia ja elitismiä. Fasismin kriitikot ovat usein pitäneet sitä syvästi järjenvastaisena liikkeenä, jossa kannattajien viha ja turhautuminen purkautuu demonisoituja ryhmiä kohtaan. Toisaalta fasismissa on nähty kannattajien järjestelmällinen pyrkimys ylläpitää oman yhteiskuntaluokkansa ja ammattikuntansa etuoikeutettua asemaa, mitä voi pitää rationaalisena poliittisena ohjelmana.
Tutkija Ernst Nolten mukaan fasismin ”minimit” ovat antimarxismi, antiliberalismi, antikonservatismi, johtajaperiaate, puoluevalta ja totalitarismi. Nykyhistorian tutkija Roger Griffinin mukaan fasismi on vallankumouksellista nationalismia, joka on antiliberaalia ja jopa antikonservatiivista. Blamiresin ja Jacksonin (2006) mukaan 2000-luvulla muotoutuva konsensus määrittelee yleismaailmallisen fasismin näin:
»Ultranationalismin vallankumouksellinen muoto, joka pyrkii mobilisoimaan kaikki ”terveet” yhteiskunnalliset ja poliittiset energiat vastustamaan rappion oletettua uhkaa sekä saavuttamaan uudistuneen kansallisen tai etnisen yhteisön. Tähän hankkeeseen kuuluu sekä poliittisen kulttuurin että sitä tukevan yhteiskunnallisen ja eettisen kulttuurin elvyttäminen. Joissain tapauksissa siihen liittyy myös eugenistinen rotuopillinen uudistumisen käsite.» 
(World Fascism: A Historical Encyclopedia)
Piirteet > Määritelmien ryhmittely

Fasismin määritelmiä on tutkija Leif Sundströmin (2007) mukaan neljäntyyppisiä. Ensimmäinen ryhmä käsittää fasismin määritelmät siltä kannalta, mitä vastaan fasismi asettuu. Fasismi on antimarxilaista, antiliberaalista, antikonservatiivista, antidemokraattista ja antisemitististä. Lisäksi se kieltää yleiset kansalaisoikeudet, yhteiskunnan moniarvoisuuden ja kansainvälisen oikeuden normit. Tällaiset fasismin negatiiviset määritelmät ovat enimmäkseen ajallisesti sidottuja, kuten marxismin vastustus, joka ei ole enää kovin ajankohtaista.
Toinen määritelmäluokka on fasismin ideologiaa ja päämääriä koskevat analyysit. Fasismiin liittyvät autoritarismi, imperialismi, totalitarismi, valtion säätelemä kansantalous sekä uudenlainen kulttuuri-ilmapiiri. Fasismi vastustaa esimerkiksi luokkataistelua, parlamentaarista järjestelmää, ammattijärjestöjä sekä poliittisia puolueita. Natsismi vastusti erityisesti juutalaisuutta, kommunismia ja Versailles’n rauhansopimusta. Fasismiin kuuluu nationalismi, rasismi, ekspansionismi, kommunitarismi eli yhteisöideologia sekä johtajuusaate.
Kolmas määritelmäluokka tarkastelee fasismia sen tyylin ja organisaation kannalta. Fasismiin kuuluu erityisen ideologiaan sopivan estetiikan suosiminen, massojen integroiminen politiikkaan, väkivallan ihannointi ja sen käyttö, maskuliinisuuden korostaminen, nuorison merkityksen korostaminen sekä henkilökohtaisen kutsumuksen painottaminen järjestelmän osana.
Neljännessä ryhmässä ovat erilaiset fasismin nousun selitykset.
Piirteet > Oikeisto–vasemmisto-akselilla

Fasismi on tutkimuskirjallisuudessa luettu äärioikeistoon yhdessä kansallissosialismin ja uusnatsismin kanssa. Tämän pohjana on fasismin ytimeen kuuluva vieraat ainekset ulos sulkeva, militantti nationalismi, kansallisten traditioiden korostaminen ja tasa-arvoajattelun hylkääminen. Lisäksi aatteeseen sisältyvän sosialismin on katsottu vain palvelevan kansallisen yhtenäisyyden ideaa.
Fasistiset liikkeet ovat liittoutuneet yleensä oikeiston kanssa, mutta sen aatteessa on Stanley G. Paynen mukaan perustavanlaatuisia eroja muihin oikeistoliikkeisiin nähden. Yksiulotteiselle oikeisto–vasemmistoasteikolle (vrt. Nolanin kartta) fasismi sopii huonosti; sitä pidetään joskus myös vallankumouksellisena keskustalaisuutena tai vasemmisto- ja oikeistoaatteiden sekoituksena. Luokittelun vaikeutta osoittaa se, että Salòn tasavallassa Mussolinin hyväksymä fasistien puolueohjelma vaati teollisuuden täydellistä sosialisointia neuvostoliittolaisen mallin mukaisesti.
Piirteet > Suhde marxismiin

Fasismi ja marxilaisuus olivat aatteellisella tasolla hyvin erilaiset, mutta niiden käytännön sovellutukset muistuttivat toisiaan. Marxismin alalajeista etenkin stalinismi ja maolaisuus muistuttivat fasismia. Fasismia ja kommunismia yhdistivät esimerkiksi yksi massapuolue, vahva johtajakultti ja eliitin valta, militarismi, suurisuuntainen suunnittelu talouden, tieteen ja kulttuurin alalla, omien kansalaisten valvonta ja kontrolli, sekä keskitetty korporatiivinen talousjärjestelmä. Zeev Sternhellin mukaan fasismi on ei-marxilaista sosialismia. Stalinismia kutsuttiin ”punafasismiksi” 1930-luvulla, ja toisen maailmansodan päätyttyä Stalinin Neuvostoliittoa kutsuttiin punafasistiseksi erityisesti Yhdysvalloissa.
Piirteet > Talouspolitiikka

Taloudellisesti fasismi oli sosialismin ja kapitalismin sekä markkinatalouden ja komentotalouden synteesi. Fasistit esiintyivät ideologisesti yhtä lailla sosialisteina kuin kapitalisteinakin. Fasististen talousjärjestelmien ydin oli puolueen ja valtion ylivalta. Työväestö ja työnantajat järjestettiin omien ammattikuntiensa ja elinkeinoalojensa mukaan saman organisaation alle varsinkin Italiassa, mutta myös Saksassa ja muissa fasistisissa maissa. Niin Saksassa kuin Italiassakin fasistit onnistuivat nujertamaan massatyöttömyyden. Saksassa tämä tapahtui julkisilla hankkeilla ja yksityisen yritteliäisyyden elvyttämisellä.
Italiassa fasistit harjoittivat melko vapaata markkinataloutta, ja valtion alaisia olivat vain poliisi, armeija, veronkanto ja oikeuslaitos. Mussolinin mukaan valtion kuului vastata vain organisaatiosta, mutta ei tuottamisesta, ja talouselämän kuului olla valtiosta irrallaan. Italialaisen fasisti-ideologi Giovanni Gentilen mukaan fasistisen valtion talousjärjestelmä oli korporatistinen, mikä merkitsi valtion valvomaa mutta keskittymätöntä ja eri sektoreille hajautettua talousjärjestystä, joka salli yksityisomistuksen. Italiassa toimi talouden sektoreista koostuva korporatiivinen parlamentti Consiglio Nazionale delle Corporazione, jossa korkein valta oli suoraan Mussolinin alaisuudessa toimivalla keskuskorporaatiokomitealla.
Natsi-Saksassa talousjärjestys oli eräänlaista autoritaarista kapitalismia, jossa työväestö oli alistettu ja valtio kontrolloi kaikkea taloudellista toimintaa. Ennen valtaannousuaan natsit olivat olleet avoimesti suurpääomaa ja yläluokkaa vastaan, ja he olivat korostaneet työväestön etuja. Natsien valtakaudella suurpääoma ja porvaristo menettivät lopulta vain sen verran vapauttaan, kuin mikä valtion etujen kannalta oli tarpeen. Hitlerin mukaan talouden tuli palvella sodan tarkoitusta.
Uusfasistit ovat 1900-luvun lopulla tapahtuneen kommunismin romahduksen ja liberaalikapitalismin kiihtymisen jälkeen vastustaneet nykykapitalismin pääomakeinottelua ja puhua vahvan valtion aseman puolesta talouspolitiikassa.