stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Lundström

Carl Lundström -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Carl Lundström (1762–1842), ruotsalainen virkamies, teollisuusmies ja vuorimestari
Carl Lundström (1960–2025), ruotsalainen liikemies ja äärioikeistolainen aktivisti
Carl August Lundström (1844–1914), suomalainen lääkäri, hyönteistieteilijä ja professori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Carl Lundström”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Työtuomioistuin

| Työtuomioistuin Arbetsdomstolen |
| --- | --- |
Tehtävä:  Tuomioistuin
Ministeriö:  Oikeusministeriö
Päätoimi­paikka:  Radanrakentajantie 5 Helsinki
Valtio:  Suomi
Presidentti:  Outi Anttila
Aiheesta muualla
Sivusto
Työtuomioistuin (ruots. Arbetsdomstolen) on Suomessa toimiva erityistuomioistuin, joka käsittelee työ- ja virkaehtosopimuksia koskevia riita-asioita sekä tiettyjä työoikeudellisia valitusasioita. Työtuomioistuin sijaitsee Pasilassa, Helsingissä. Sitä ennen se sijaitsi Kaivopuistossa olevassa Marmoripalatsissa vuosina 1984–2012.
Tehtävät

Työtuomioistuimen käsittelee työ- ja virkaehtosopimuksia koskevia riita-asioita. Ne voidaan jakaa tulkintakanteisiin, jotka liittyvät työ- ja virkaehtosopimusten tulkintaan, ja rikkomiskanteisiin, jotka liittyvät työ- ja virkaehtosopimusten rikkomuksiin ja niistä aiheutuviin seuraamuksiin. Lisäksi työtuomioistuin käsittelee muutoksenhakutuomioistuimena valitukset, jotka tehdään työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunnan päätöksistä ja työneuvoston eräissä poikkeuslupa-asioissa antamista ratkaisuista.
Työtuomioistuimen tehtävänä on myös antaa muille tuomioistuimille lausuntoja niiden käsiteltävinä olevissa asioissa, joiden ratkaiseminen edellyttää erityistä työ- ja virkaehtosopimusolojen tuntemusta. Lausuntoja on annettu vuosittain noin 10–20.
Työtuomioistuin ei käsittele työnantajan ja työntekijän välisestä työsopimuksesta aiheutuvia riitoja, vaan ne käsitellään yleisissä tuomioistuimissa. Virkasuhteeseen liittyvät vastaavat riidat käsitellään sen sijaan hallintotuomioistuimissa. Työ- tai virkaehtosopimusta koskeva riita voidaan saattaa työtuomioistuimen sijasta välimiesoikeuden käsiteltäväksi, jos sopimuksessa on tätä tarkoittava välityslauseke.
Kokoonpano

Työtuomioistuimessa on presidentti ja työtuomioistuinneuvos, jotka toimivat päätoimisina puheenjohtajina, sekä neljätoista sivutoimista, viideksi vuodeksi kerrallaan nimitettyä jäsentä, joista kaksi toimii varapuheenjohtajina ja joilla on tarvittava määrä varajäseniä. Heidät nimittää tasavallan presidentti. Puheenjohtajat ja varapuheenjohtajat nimitetään henkilöistä, jotka eivät edusta työnantaja- tai työntekijäetuja, kun taas muut jäsenet ja varajäsenet nimitetään edustavimpien keskusjärjestöjen ja työnantajaviranomaisten ehdotuksesta.
Työtuomioistuimen tavalliseen ratkaisukokoonpanoon kuuluu puheenjohtaja ja viisi jäsentä, joista kaksi on työnantajapuolelta nimettyjä, kaksi työntekijäpuolelta nimettyjä ja yksi on puolueeton. Virkaehtosopimuksia koskevissa asioissa yhden työnantaja- ja yhden työntekijäpuolelta nimitetyn jäsenen sijaan tulevat erityisesti virkaehtosopimuksiin perehtyneet jäsenet. Valitusasiat ratkaistaan kokoonpanossa, jossa on puheenjohtajan lisäksi yksi työnantajapuolelta ja yksi työntekijäpuolelta nimitetty jäsen sekä kaksi puolueetonta jäsentä. Presidentin määräyksestä asia voidaan käsitellä täysistunnossa, johon osallistuvat kaikki jäsenet. Asia voidaan ratkaista myös yhden tuomarin kokoonpanossa suullisessa valmistelussa, jos asiaan osalliset sitä pyytävät eikä asian laatu tai muut seikat vaadi sen käsittelemistä pääkäsittelyssä.
Työtuomioistuimessa työskentelee myös esittelijöitä ja kansliahenkilökuntaa.
Oikeudenkäynti työtuomioistuimessa

Oikeudenkäyntimenettelystä työtuomioistuimessa säädetään oikeudenkäynnistä työtuomioistuimessa annetussa laissa. Jos siinä ei ole muuta säädetty, noudatetaan asioiden käsittelyssä oikeudenkäymiskaareen oikeudenkäyntiä riita-asioissa koskevia säännöksiä. Valitusasioiden käsittelyssä noudatetaan lisäksi eräitä oikeudenkäynnistä hallintoasioissa annetun lain säännöksiä.
Työtuomioistuimessa asianosaisina, joilla on oikeus ajaa kannetta työtuomioistuimessa, ovat työ- tai virkaehtosopimuksen solmineet yhdistykset tai vastaavat sopijapuolet, jotka käyttävät puhevaltaansa myös jäsentensä puolesta. Työ- tai virkaehtosopimuksen pelkästään sitomalla työnantajalla, työntekijälla tai virkamiehellä on toissijainen kanneoikeus, eli he voivat nostaa kanteen vain, jos sopimuksen osallinen on antanut siihen suostumuksensa tai kieltäytynyt itse ajamasta kannetta.
Asia tulee vireille työtuomioistuimessa kirjallisella haastehakemuksella, johon hankitaan kirjallinen vastaus. Jutun käsittely on tyypillisesti kolmivaiheinen. Ensimmäinen vaihe on valmistelu, joka koostuu kirjallisesta valmistelusta ja suullisesta valmisteluistunnosta. Toinen vaihe on pääkäsittely, jossa käsitellän juttua ja otetaan vastaan kirjallinen ja henkilötodistelu. Kolmas vaihe on neuvotteluistunto, jossa päätetään jutun ratkaisemisesta. Kiireellisissä tapauksissa tuomio voidaan julistaa heti pääkäsittelyistunnon päätyttyä, ja näytöltään selvissä tapauksissa, joissa ei tarvita henkilötodistelua, asia voidaan viedä suoraan kirjallisesta valmistelusta neuvotteluistuntoon.
Työtuomioistuimen ratkaisut ovat lopullisia, eli niihin ei voi hakea muutosta valittamalla. Korkein oikeus voi kuitenkin purkaa tuomion ylimääräisen muutoksenhaun kautta, jos purkamisen edellytykset täyttyvät. Toistaiseksi työtuomioistuimen tuomiota ei ole vielä kertaakaan purettu.
Asioiden keskimääräiset käsittelyajat työtuomioistuimessa ovat viime vuosina vaihdelleet viidestä kuuteen kuukauteen. Työtuomioistuimeen vuosittain tulleiden asioiden määrät ovat 2000-luvulla vaihdelleet 150:n molemmin puolin.
Työtuomioistuimen presidentit ja työtuomioistuinneuvokset > Presidentit

Niilo Luukkanen (1947–1949, 1959–1970)
Kurt Kaira (1950–1958)
Antti Suviranta (1970–1983)
Kaarlo Sarkko (1983)
Jorma Pelkonen (1983–1991)
Olli Huopaniemi (1992–1994)
Pekka Orasmaa (1994–2010)
Jorma Saloheimo (2010–2017)
Pekka Pärnänen (2018–2025)
Outi Anttila (2025–)
Lähde:
Työtuomioistuimen presidentit ja työtuomioistuinneuvokset > Työtuomioistuinneuvokset

Jorma Pelkonen (1983)
Juhani Lehtikunnas (1984–1985)
Olli Huopaniemi (1986–1988)
Pekka Orasmaa (1988–1994)
Pirkko Kauppinen (1994–1997)
Jorma Saloheimo (2001–2010)
Pekka Pärnänen (2010–2011)
Tuula Ruikka (2011–2014)
Ari Wirén (2014–)
Lähde:
Lundström

Lundström tai Lundstrøm on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Albin Lundström (1905–1983), suomalainen yritysjohtaja, kauppaneuvos
Axel Lundström (1847–1905), ruotsalainen opettaja ja kasvitieteilijä
Carl Lundström (1762–1842), ruotsalainen virkamies, teollisuusmies ja vuorimestari
Carl Lundström (1960–2025), ruotsalainen liikemies ja äärioikeistolainen aktivisti
Carl August Lundström (1844–1914), suomalainen lääkäri, hyönteistieteilijä, professori
Enni Lundström (1866–1935), suomenruotsalainen kirjailija ja lehtimies
Ernst Lundström (1874–1952), suomalainen ruotsinkielinen kirjailija
Finn Lundström (s. 1947), ruotsalainen jääkiekkoilija
Helge Lundström (1900–1953), suomalainen rakennusten suunnittelija
Herbert Lundström (1925–2014), suomalainen jääpalloilija
Johan Lundström (1759–1840), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
Keira Lundström (s. 2005), suomalainen laulaja
Martin Lundström (1918–2016), ruotsalainen hiihtäjä
Niklas Lundström (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
Nina Lundström (s. 1961), ruotsinsuomalainen poliitikko
Tord Lundström (s. 1945), ruotsalainen jääkiekkoilija
Vilhelm Lundström (1869–1940), ruotsalainen filologi, professori ja nationalisti
Vilhelm Lundstrøm (1893–1950), tanskalainen taidemaalari
William Lundström (1880–1915), suomalainen kansanedustaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ellen Bergman

Ellen Bergman, Dagny-lehdestä, 1912
Eleonora (Ellen) Magdalena Bergman (5. tammikuuta 1842 Strängnäs – 5. joulukuuta 1921) oli ruotsalainen laulupedagogi ja naisasianainen. Hänen isänsä oli kirkkoherra, filosofian tohtori ja teologian tohtori Axel Theodor Bergman (k. 1883) ja äitinsä Mathilda Helena Scholander (k. 1869).
Musiikillinen ura

Bergman opiskeli sellonsoittoa, urkujensoittoa, harmoniaoppia ja yksinlaulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1864–1869, suoritti urkurintutkinnon vuonna 1867 ja valmistui Ruotsin kuninkaallisesta musiikkiakatemiasta vuonna 1870. Hän opetti laulua opettajaseminaarissa ja valtiollisessa tyttöjen normaalikoulussa vuosina 1868–1898, laulun alkeita konservatoriossa vuonna 1870 ja yksinlaulua vuosina 1873–1899. Hän toimi väliaikaisena johtajana sekä yksin- ja kuorolaulun opettajana Isis Conservatoryssa Yhdysvaltojen Point Lomassa vuosina 1900–1906. Konservatoriossa arvostettiin suuresti Bergmanin opetusta koululaulumetodiikassa. Hänet valittiin 28. syyskuuta 1876 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi numero 455, ja hänet palkittiin Illis Quorum -mitalilla vuonna 1899.
Bergmanin johdolla opiskelivat laulua muun muassa Sven Scholander, Selma Ek ja Dagmar Möller.
Ellen Bergman ja Svenska Federationen

August Strindberg käytti kirjeessä vuodelta 1884 Bergmanista nimitystä "den djefla maran Ellen Bergman". Tämä johtui Bergmanin mielipiteistä naisten emansipaation suhteen. Bergman oli 1880-luvun alkupuoliskolla ruotsalaisen osaston jäsenenä Federationissa. Federation oli kansainvälinen järjestö, joka taisteli prostituution sääntelyä vastaan. Historioitsija Yvonne Svanströmin mielestä Bergman oli aikanaan hyvin radikaali nainen. Järjestö kuului osana "British, Continental and General Federationiin", joka yhdistyi Josephine Butlerin vuonna 1868 perustamaan "Ladies' National Associationiin". Ellen Bergman oli aktiivinen kirjoittaja ja puhuja järjestön alkuvuosina, mutta luopui siitä vuonna 1885. Fredrika Bremerin lehdessä Dagny numero 2 vuonna 1912 Bergmania kuvattiin "lämpimäksi naisasian ystäväksi".
Kirjallisuutta

Ellen Bergman marraskuu 1921. Fredrika Bremer-förbundet. Viitattu 30. tammikuuta 2011.
http://www.kvinnofronten.nu/Formodrar/ellenbergman.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Josephine Elizabeth Butler, George Frederic Watts, 1894
Wasa

Wasa voi tarkoittaa seuraavia:
Wasa eli Vasa, vuonna 1628 uponnut Ruotsin laivaston lippulaiva
HMS Wasa (1901), Ruotsin laivaston rannikkopanssarilaiva
Wasa, ruotsalainen tutkimusasema Etelämantereella
Wasa, Barilla Groupin omistama näkkileipäbrändi.
Kari Ilmonen

Kari Ilmonen Hästöskatassa kevättalvella 2022 (foto: Ville Ilmonen)
Kari Ilmonen (s. 24. elokuuta 1956 Pietarsaari) on suomalainen runoilija, lauluntekijä ja muusikko. Elantonsa Ilmonen hankki pääasiassa Jyväskylän yliopiston Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (ent. Chydenius-Instituutti) vuosina 1985–2020.
Elämä

Kari Ilmonen on yhteiskuntatieteiden tohtori Joensuun yliopistosta. Lisensiaattitutkintonsa hän suoritti Jyväskylän yliopistossa (sosiologia) vuonna 1994. Maisterintutkinto on Oulun yliopistosta (kasvatustiede) vuodelta 1982. Väitöskirja vuodelta 1998 on otsikoltaan Kulttuuri alueen käyttövarana – Kulttuuripolitiikan hallitsevat ja marginaaliset diskurssit Keski-Pohjanmaalla.
Työuransa Ilmonen teki pääasiassa Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (Jyväskylän yliopisto). Hän toimi siellä koulutussuunnittelijana, tutkijana, tutkimusjohtajana ja professorina vuodesta 1985. Vuonna 2020 hän jäi työeläkkeelle. Aluetieteen dosentuuri (pääteema kulttuuriteollisuus) Vaasan yliopistossa on ollut voimassa vuodesta 2005. Ilmoselle myönnettiin työurastaan Chydenius-mitali vuonna 2020.
Ilmosen kotikaupunki on Pietarsaari mutta hän asuu pääosin Kruunupyyssä Luodonjärven rannalla. Ilmosella on neljä aikuista lasta.
Runous ja musiikki

Kari Ilmonen on julkaissut kuusi runokokoelmaa. Ensimmäinen runokokoelma Merkkien sade julkaistiin vuonna 1993 (Like). Muut julkaisut ovat Aamun karpalo (Like 1995), Nevernever (Like 2000), Lyhtyjä lakeuksilla (Länsirannikko 2009), Kuollut puu, elävä oksa (Länsirannikko 2014) ja Boforeja Jaakobin kaupungista (Länsirannikko 2018). Ilmoselle myönnettiin kirjallisuuden Chydenius-palkinto vuonna 2018.
Musiikin saralla Ilmonen perusti pietarsaarelaisen St. Petersaari -yhtyeen 1970-luvun lopulla ja oli siinä mukana yhtyeen kaikki aktiivivuodet 1978–1982 ja 2007–2021. Ilmonen on säveltänyt ja sanoittanut folkrock-kappaleita, joita on julkaissut St. Petersaaren nuoruusvaiheessa Kompass Records ja yhtyeen seniorivaiheessa Rocket Records. 2020-luvun alussa Rocket Records julkaisi St. Petersaarelta muutaman digisinglen. St. Petersaaren koko musiikkituotanto löytyy Spotifystä ja YouTubesta. Ilmonen on sanoittanut myös pietarsaarelaisen progeyhtyeen Fantasian musiikkia.
Vuonna 2003 Like julkaisi Ilmosen musiikkiaiheisen tutkimuksen Soittajille soppaa - koulutuksen haasteet rytmimusiikissa.
Vuosina 1988–1992 Ilmosella oli Kokkolassa yhtye Kari Ilmonen Band (Kari Salli, Esa Tarvainen ja Ari Tarvainen), joka julkaisi vuonna 1991 vinyylisinglen Pohjoisen kaupungissa / Tammikuun viimeisenä päivänä. St. Petersaari teki kappaleista myöhemmin uudet levytysversiot.
Syksyllä 2022 Rocket Records julkaisi digikanavilla Ilmosen (sävellykset, sanoitukset ja laulu) singlet Luonnonvaloa ja Erotessa. Vuonna 2023 vuorossa olivat digisinglet Kesä 66 ja Murheinen lokki. Studiossa mukana olivat Ilmosen lisäksi Simo Pirttimaa (sovitukset, kitarat, mandoliini ja taustalaulu), Hannu Pirttimaa (bassokitara), Thomas Lindström (rummut) ja Eija Nygård (huilu).
Vuonna 2024 Ilmonen julkaisi digialustoilla kaksi singleä: Uus parempi todellisuus ja Pieni unisinfonia. Mukana studiossa olivat Tommi Lahtonen (rummut, kitarat ja koskettimet), Antti Hokkala (kitara) ja Eija Nygård (huilu).lähde?
Aiheesta muualla

St. Petersaaren discografia
Kari Ilmosen haastattelu Botnia Beatissa
Pritivirajsing Roopun

| Pritivirajsing Roopun |
| --- | --- |

Mauritiuksen presidentti
 2. joulukuuta 2019–  
Pääministeri:  Pravind Jugnauth
Varapresidentti:  Eddy Boissezon
Edeltäjä:  Eddy Balancy
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1959 (ikä 65) Quatre Bornes, Brittiläinen Mauritius
Kansalaisuus:   mauritiuslainen
Ammatti:  lakimies
Puoliso:  Sayukta Roopun
Lapset:  4
Pritivirajsing Roopun (tunnetaan myös nimellä Pradeep Roopun, s. 24. toukokuuta 1959) on mauritiuslainen poliitikko, joka on toiminut 2. joulukuuta 2019 lähtien maansa presidenttinä.
Mauritiuksen parlamentti eli kansalliskokous valitsi hänet yksimielisesti joulukuussa 2019 Mauritiuksen presidentiksi. Mauritiuksen presidentti on seremoniallinen virka, jossa ei ole juuri poliittista valtaa. Hän on koulutukseltaan lakimies ja valmistunut University of Central Lancashire -yliopistosta. Roopun valittiin maan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Lisäksi hän on toiminut ministerinä (integraatioministerinä vuodesta 2014 alkaen ja kulttuuriministerinä vuodesta 2016). Vuosina 1995–2019 Roopun kuului MSM-puolueeseen.
Roopun on naimisissa Sayukta Roopunin kanssa ja parilla on yhteensä neljä lasta.
Pentti Laamanen

| Pentti Laamanen |
| --- | --- |
 Eversti Pentti Laamanen vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1927 Mikkeli
Kuollut: 20. elokuuta 2012 (84 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1948 – 1986
Komentajuudet:  Turun sotilaspiiri (1978–1983) Länsi-Uudenmaan sotilaspiiri (1984-1986)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  eversti
Kunniamerkit:  VR 2 mk SVR K komentajamerkki SL K komentajamerkki St. Olavs Orden komentajamerkki YK-mitali (2x)
Kauko Pentti Ilmari Laamanen (24. joulukuuta 1927 Mikkeli – 20. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri ja eräs suomalaisen rauhanturvatoiminnan pioneereista. Sotilasarvoltaan hän oli eversti. Sotilasuransa ohella hän toimi Upseeriliiton, Suomen Sinibarettiliiton sekä muiden YK- ja veteraanijärjestöjen puheenjohtajana.
Pentti Laamasen vanhemmat olivat sanomalehdentoimittaja Väinö Selim Johannes Laamanen ja Aleksandra (Sanni) o.s. Innola. Laamasen puoliso oli vuodesta 1955 lähtien Kyllikki Irene Piispanen. Pariskunnalla oli kolme lasta, joista tytär Anu Laamanen on diplomaatti. Laamanen kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta vuonna 1946 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1947–1948.
Sotilasura

Pentti Laamasen uran sotilaana voidaan katsoa alkaneen maaliskuussa 1939, kun hän liittyi Heinolan Sotilaspoikiin. Nuoresta iästään huolimatta hän toimi talvisodassa Heinolan VSS-keskuksen lähettinä ja jatkosodassa IT-Rykmentti 3:n IT-konekiväärijoukkuessa.
Varusmiespalveluksensa Laamanen suoritti Panssarivaunupataljoonassa 1946-1947. Sen jälkeen hän opiskeli Maasotakoulun 32. kadettikurssilla vuosina 1948-1950 ollen kadettikersantti ja valmistuen kurssin priimuksena. 1950-luvulla Laamanen palveli muun muassa Jääkäripataljoona 4:ssä, Kevyessä Prikaatissa, komppanianpäällikkönä ja pataljoonan koulutusupseerina Panssarirykmentissä sekä opetusupseerina ja linjanjohtajana Panssarikoulussa. Kenttätykistön kapteenikurssin hän suoritti vuosina 1956–1957. Vuonna 1958 Laamanen toimi kapteenin arvolla YK:n sotilastarkkailijana Libanonissa (UNOGIL).
Vuosina 1959–1961 Laamanen opiskeli Sotakorkeakoulun Maasotalinjalla valmistuen yleisesikuntaupseeriksi. Sen jälkeen hän palveli Pääesikunnan tarkastusosastolla ja puolustusministeriön sotatalousosastolla. Majurina Pentti Laamanen suoritti ensimmäisenä suomalaisupseerina Yhdysvaltain asevoimien Command and General Staff College -kurssin vuosina 1964–1965. Palattuaan Yhdysvalloista hän toimi toimistoesiupseerina Pääesikunnan koulutusosastossa vuoteen 1969. Everstiluutnantina hänet nimitettiin sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamieheksi Suomen Oslon ja Kööpenhaminan suurlähetystöihin vuosiksi 1969–1972. Kotimaahan palattuaan Laamanen toimi Pääesikunnan yhteysupseerina ulkoasiainministeriössä 1972–1974. Yhteysupseerin virassa Laamanen osallistui sotilasasiantuntijana Suomen ETYK-valtuuskuntaan Genevessä. Vuonna 1974 Pentti Laamanen ylennettiin everstiksi ja hän toimi puolustusneuvoston yleissihteerinä vuoteen 1978. Vuosina 1978–1983 Laamanen oli Turun sotilaspiirin päällikkö ja 1983–1984 YK:n UNDOF-rauhanturvaoperaation varakomentaja ja esikuntapäällikkö Golanilla. YK-tehtävistä palattuaan Laamanen toimi Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä vuodesta 1984 vuoteen 1986.
Tehtäviä > YK- ja rauhanturvatehtäviä

YK:n sotilastarkkailijana Libanonissa 1958 (UNOGIL)
YK:n pohjoismaisen esikunta- ja sotilastarkkailijakurssin opettaja Ruotsissa 1968 ja 1969 (UNSOMOC)
Sotilastarkkailijakurssin johtaja Niinisalossa 1968 (II UNSOMOC)
Pohjoismaisten YK-veteraaniliittojen presidentti 1973-1975 ja 1982-1983
Suomen valtuuskunnan jäsen YK:n yleiskokouksessa 1974 ja 1975
UNDOF -rauhanturvaoperaation varakomentaja ja esikuntapäällikkö Golanilla 1983-1984
Sinibarettiliiton puheenjohtaja 1986-1993
YK:n vaalitarkkailija Namibiassa 1989 ja Etelä-Afrikassa 1994
Suomen Rauhanturvaajaliiton kunniajäsen
Tehtäviä > Muita tehtäviä

Oslon sotilasasiamiesyhdistyksen varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1970-1972
Valtioneuvoston pommikomitean jäsen 1973
Suomen edustaja Punaisen Ristin konferenssissa Teheranissa 1973
Aseidenriisuntaneuvottelukunnan jäsen ja varapuheenjohtaja 1975-1984
ETYK-toimikunnan jäsen 1974-1984
Upseeriliiton puheenjohtaja 1976-1979
Keski-Helsingin Sotaveteraaniyhdistyksen puheenjohtaja 1990-1999
Herttoniemen Rotaryklubin presidentti 1990-1991
Helsingin Seudun Sotaveteraanipiirin puheenjohtaja 1999-2009
Toimittanut ekonomi Bengt Fagerlundin kanssa kirjan Mannerheim-ristin ritarit - miehet ja aseet (2000)
Viron Suomen poikien kunniajäsen
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 1949  Luutnantti 1951  Yliluutnantti 1954  Kapteeni 1957  Majuri 1964  Everstiluutnantti 1969  Eversti 1974 |   |  Vapaudenristin 2. luokka miekkojen kera (VR 2 mk)  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki (SVR K)  Suomen Leijonan komentajamerkki (SL K)  Norjan Pyhän Olavin ritarkunnan (St. Olavs Orden) komentajamerkki  Talvisodan muistomitali (Ts.mm)  Talvisodan muistoristi (Kotijoukkojen risti)  Jatkosodan muistomitali (Js.mm)  Jatkosodan muistoristi (Ilmatorjunnan risti)  Sotilasansiomitali (Sot. am)  Upseeriliiton 1.lk ansiomitali (UL am1)  Reservin Aliupseerien Liiton ansioristi (RAUL ar)  Panssarikillan risti  Sotaveteraanien kultainen ansioristi  Sotilaspoikaristi  Sininen risti  Pohjoismainen Sinibarettiansiomitali (PMSBL ham)  YK-mitali kahdesti (YKm, UNOGIL ja UNDOF)  Nobel-muistoristi |
Yliluutnantti Pentti Laamanen ja PzKpfw IV (Ps 221-3) Parolassa 1955.
Kebby Musokotwane

Kebby Sililo Kambulu Musokotwane (5. toukokuuta 1946 - 11. helmikuuta 1996) oli sambialainen poliitikko ja Sambian entinen pääministeri.
Musokotwane opiskeli Monze Secondary Schoolissa, Livingstone Teachers Collegessa ja Sambian yliopistossa. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli opettajana ja yliopiston lehtorina.
Poliittinen ura

Musokotwane aloitti poliittisen uransa vuonna 1973, jolloin hänestä tuli Sambian nuorin parlamentin jäsen.
Musokotwane toimi ministerinä useilla aloilla: vesihuollon ja luonnonvarojen ministerinä vuosina 1977–1978, nuoriso- ja urheiluministerinä 1979, talousministerinä vuosina 1979–1983 sekä koulutusministerinä vuosina 1983–1985. Musokotwane tuli Zambian nuorimmaksi pääministeriksi ollessaan 38-vuotias, kun entinen presidentti Kenneth Kaunda nimitti hänet virkaan. Hän toimi pääministerinä neljän vuoden ajan ja oli alun perin odotettu seuraamaan Kaundaa, mutta poliittisten erimielisyyksien vuoksi hänet siirrettiin takaisin koulutusministeriksi vuonna 1988.
Pääministerikaudellaan Musokotwanen tärkein tavoite oli talouden uudelleenjärjestäminen. Sambian talous, joka oli pitkään ollut riippuvainen kuparikaivoksista, oli siirtymävaiheessa, ja Musokotwane keskittyi maan talouden monipuolistamiseen maatalouden, öljyteollisuuden ja jalokivikaivoksen suuntaan. Tärkein poliittinen haaste oli kuitenkin kansan yhdistäminen 73 eri murretta puhuvassa maassa.
Musokotwane toimi Sambian suurlähettiläänä Kanadassa vuosina 1990–1991. Kanadasta palattuaan hän johti Yhdistyneen Kansakunnan Itsenäisyyspuoluetta, mutta kun Kaunda ilmoitti poliittisista paluusuunnitelmistaan edellisvuonna, Musokotwane jäi Kaundan kannattajien ja puolueen vanhimpien hylkäämäksi. Vuonna 1993 Musokotwane joutui skandaaliin, kun hän myönsi, että puolueen radikaaliryhmä suunnitteli presidentti Frederick Chiluban hallituksen kaatamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kebby Musokotwane Wikimedia Commonsissa
Fine Airin lento 101

| Fine Airin lento 101 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone helmikuussa 1996.
Yhteenveto
Päivämäärä:  7. elokuuta 1997
Onnettomuustyyppi:  epäonnistunut nousu ja lastaus
Tapahtumapaikka:  Miamin kansainvälinen lentoasema, Florida, Yhdysvallat
Lähtöpaikka:  Miamin kansainvälinen lentoasema
Määränpää:  Las Américasin kansainvälinen lentoasema, Dominikaaninen tasavalta
Kuolleita:  5 (1 maassa)
Loukkaantuneita:  2 (maassa)
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Douglas DC-8-61
Lentoyhtiö:  Fine Air
Rekisteritunnus:  N27UA
Matkustajia:  1
Miehistöä:  3
Fine Airin lento 101 oli Fine Airin kansainvälinen rahtilento Yhdysvalloista Dominikaaniseen tasavaltaan. 7. elokuuta 1997 suoritetulla lennolla kone putosi maahan pian ilmaannousun jälkeen. Kaikki koneessa olleet neljä ihmistä kuolivat, ja lisäksi yksi ihminen maassa.