stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolin työväentalo
Historiaa

Kolin työväenyhdistys (vuoteen 1937 saakka Kolin ja Hattusaaren työväenyhdistys) perustettiin vuonna 1917. Samana vuonna yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen.
Sisällissodan jälkeen yhdistyksen toiminta vaikeutui joksikin aikaa, mutta jo vuonna 1920 se sai ostettua entisen nuorisoseuran talon. Joitakin kyläläisiä ei miellyttänyt, että nuorisoseuratalo oli päätynyt työväentaloksi, ja talo kärsikin alkuvuosinaan usein vahingonteoista. Lisäksi se ei vielä vuonna 1924 ollut talvikäyttöön sopivassa kunnossa. Varoja kunnostukseen oli yritetty kerätä arpajaisilla, mutta tuloja ei tullut riittävästi. Arpoja oli painettu 20 000, mutta vain reilut 7 000 saatiin myytyä. Vuonna 1928 yhdistyksessä oli 19 jäsentä.
Talon kunnostusta ainakin suunniteltiin myös kesälle 1953, jolloin tarkoituksena oli korjata uunia ja laajentaa taloa. Vuonna 1957 talo myytiin, ja yhdistys osti Työväen Urheiluliiton paria vuotta aiemmin rakentaman Kolin huvilavan. Vuonna 1958 yhdistys erosi sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Vuonna 1962 yhdistyksestä lähteneet sosialidemokraatit perustivat Kolin Sosialidemokraatit ry:n. Vuonna 1972 Kolin työväenyhdistys palasi sosialidemokraattiseen puolueeseen, ja samana vuonna Kolin Sosialidemokraatit ry lakkautettiin.
Elokuussa 1980 Kolin Huvilava tuhoutui tulipalossa, joka todettiin oikeudessa tuhopoltoksi. Uuden työväentalon avajaiset pidettiin vuonna 1984, joskin siellä oli päästy kokoontumaan jo edellisenä vuonna. Talon nimeksi tuli Koli-pirtti, ja sen liiketilat vuokrattiin yksityiselle yrittäjälle.
Toimintaa työväentalolla

Työväentalolla on järjestetty muun muassa kesäjuhlia ja iltamia. Vuosina 1957–1980 yhdistyksen omistuksessa ja käytössä oli Kolin Huvilava, jolla järjestettiin tansseja.
Nykyinen toiminta

Talon omistaa edelleen Kolin Työväenyhdistys, jossa toimii nykyään noin 10 jäsentä. Vuonna 2017 yhdistys suunnitteli omaisuutensa säätiöimistä vanhusten hyväksi ja toivoi saavansa säätiöön mukaan muita, varakkaita yhdistyksiä. Vanhusten päivätoimintaa voisi alkuun järjestää työväentalolla, jonka tontilla on myös rakennusoikeutta jäljellä. Suunnitelmien etenemisestä ei ole tietoa.
Komárom-Esztergom

| Komárom-Esztergomin lääni Komárom-Esztergom megye |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Unkari
Alue:  Közép-Dunántúl
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tatabánya
Pinta-ala:  2 264 km²
Väkiluku (2015):  299 110
 – väestötiheys:  132,1 as./km²
 
Komárom-Esztergom megye
Komárom-Esztergom on lääni Luoteis-Unkarissa. Sen naapuriläänejä ovat Pest, Fejér, Veszprém ja Győr-Moson-Sopron. Pohjoisessa se rajautuu Slovakiaan. Lääni on nimetty Komáromin ja Esztergomin kaupunkien mukaan, joilla kummallakin oli ennen Trianonin rauhansopimusta oma lääninsä. Läänin pääkaupunki ja suurin kaupunki on nyt kuitenkin Tatabánya. Muita läänin suurimpia kaupunkeja ovat Tata ja Oroszlány. Läänin pinta-ala on 2 264 km² ja sen väkiluku arviolta 299 110 (vuonna 2015).
Läänin pohjoisrajalla virtaa Tonava, ja läänin koilliskulmassa on ns. ”Tonavan mutka”, jossa Tonava kääntyy jyrkästi etelään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Komárom-Esztergom Wikimedia Commonsissa
Unkarin läänit
Bács-Kiskun
Baranya
Békés
Borsod-Abaúj-Zemplén
Budapest
Csongrád
Fejér
Győr-Moson-Sopron
Hajdú-Bihar
Heves
Jász-Nagykun-Szolnok
Komárom-Esztergom
Nógrád
Pest
Somogy
Szabolcs-Szatmár-Bereg
Tolna
Vas
Veszprém
Zala
Kirkonkirja

Kirkonkirja
Kirkonkirjat ovat seurakuntien ylläpitämä luettelo seurakunnan jäsenistä ja sen alueen kirkollisista toimituksista. Ne ovat monissa maissa väestötietojärjestelmän ydin. Suomessa tällaisessa asemassa ovat evankelis­luterilaisen ja ortodoksinen kirkon kirkon­kirjat, sillä nämä kirkko­kunnat ovat vanhastaan hoitaneet väestö­rekisterin yllä­pidon omien jäsentensä osalta. Kirkonkirjoja ovat muun muassa luettelot seurakunnan jäsenistä, kastetuista, rippikoulun käyneistä, vihityistä ja kuolleista.
Historiaa

Katolinen kirkko määräsi 1200-luvulla, että jokaisen tuli käydä ripillä kerran vuodessa. Ruotsissa säilyi uskonpuhdistuksen jälkeenkin tapa kerran vuodessa kokoontua toistamaan Isä meidän -rukous ja osallistua ehtoolliselle. Ripittäytymisestä pidettiin kirjaa. Vuoden 1686 kirkkolaki määräsi, että rippikirjat, historiakirjat (eli syntyneet, kuolleet ja vihityt) ja muuttaneiden luettelot on pidettävä ajan tasalla jokaisessa Ruotsin (mukaan lukien siihen silloin kuuluneen Suomen) seurakunnassa. Kirkonkirjoja oli alettu pitää useilla paikkakunnilla jo aiemmin. 1800-luvulla rippikirjoihin lisättiin huomautussarake, johon pappi saattoi kirjoittaa henkilökohtaisia muistiinpanoja kustakin seurakuntalaisesta. 1900-luvulla rippikirjoihin kirjattiin myös asukkaiden kirjoitustaito ja koulusivistys sekä muun muassa rokotukset.
Sukututkimuksen apuna

Kirkonkirjoja voidaan käyttää hyväksi muun muassa sukututkimuksissa. Niissä mainitut kylännimet eivät enää ole läheskään sellaisinaan voimassa, sillä kyliä on saattanut kadota kartalta, nimet ovat voineet muuttua toisiksi tai kirjoitusasu vaihtua huomattavastikin. Niiden merkitys on siis pääasiassa historiallinen kunkin alueen nykyisen nimistön kannalta. Vuodesta 2011 alkaen Suomen kirkkohallitus on suositellut, että yksityisyyden suojan vuoksi alle satavuotiaisiin kirkonkirjoihin ei enää suoraan pääsisi käsiksi. Tietoja saa kuitenkin tilaamalla. Kirkonkirjat on [Suomessa] pääosin saatu digitoitua vuoteen 2022 mennessä Kansallisarkiston vs. pääjohtaja Päivi Happosen mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkonkirja Wikimedia Commonsissa
G1 Jockey 4 2007

| G1 Jockey 4 2007 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Koei
Julkaisija:  Koel
Pelisarja:  G1 Jockey
Julkaistu:  2007
Lajityyppi:  horse racing video game (d) (käännä suomeksi)
Alusta:  PS2, PS3
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
G1 Jockey 4 2007 on laukkakilpailuja simuloiva videopeli, joka julkaistiin Sonyn PlayStation 2- ja PlayStation 3 -konsoleille vuonna 2007.
Komunarin piiri

| Komunarin piiri Комунарський район |
| --- | --- |
Valtio:  Ukraina
Alue:  Zaporižžjan alue
Piiri:  Zaporižžjan piiri
Kaupunki:  Zaporižžja
Perustettu:  1977
Pinta-ala:  61,0 km²
Väkiluku (2015):  133 752
Zaporižžjan kaupunkipiirit. Komunarin piiri on merkitty numerolla 3.
Komunarin piiri (ukr. Комунарський район, Komunarskyi raion) on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan eteläosassa, Dneprin vasemmalla rannalla sijaitsevan, vuonna 1977 perustetun kaupunkipiirin pinta-ala on 61,0 neliökilometriä.
Komunarin piiri on erotettu vuonna 1977 omaksi kaupunkipiireikseen aiemmasta Žovtnevin piiristä (nyk. Oleksandrivskin piiri). Piiri on nimetty Komunarin tehtaan, nykyisen ZAZin mukaan.
Piirin väestöarvio on 133 752 (2015), ja aiemmin noin 140 400 (VL 2001).
Piirin alueella sijaitsee muun muassa:
Ukrainan rautateiden rautatieasema Zaporižžja I
Zaporižžjan keskuslinja-autoasema
ZAZin tehdas
Zaporižžja I -rautatieasema.
ZAZin tiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Komunarin piiri Wikimedia Commonsissa
Komunarin piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Комунарський район (Запоріжжя)
Käännös suomeksi
Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti

| Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti Kari Peitsamo Road Hogs |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2012
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 36.17
 Levy-yhtiö: Rocket Records
Kari Peitsamon muut julkaisut
| Rautahepo 2012 | Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti 2012 | 20X Kari Peitsamo 2013 |
Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti on Kari Peitsamon ja hänen Road Hogs -yhtyeensä kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2012. Levy on järjestyksessään Peitsamon 62. albumi. Levyllä vierailee vokalistina Sipe Santapukki.
Kappaleet

Kauppaopiston naiset – 1.58
Poika nimeltä Viski – 2.47
Ostin kalakukon – 4.10
Olen rokkari – 3.12
Ei oo Rolling Stonesin voittanutta – 2.01
Kongoon – 3.14
Sitä niin – 1.58
Chuck´n´Bo – 3.14
Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti – 1.43
Murha mutapainimaratonissa – 4.42
Vain Herra auttaa voi – 2.13
Kauppakeskuksen raunioista nousee pieni poika – 0.45
Älä kieltäydy piestyn maljasta – 1.45
Keskustan hymni – 2.35
Tekijät

Kari Peitsamo – kitara, laulu
Miki Peltola – basso
Sami Vettenranta – rummut
Arvostelut

Nuorgam: 64/100
Aiheesta muualla

Albumi Rocket Recordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Friman

Friman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Erkki Friman (1950–2022), suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja
Fanny Friman, Fanny Sariola (1860–1886), suomalainen runoilija
Henry Friman (s. 1979), suomalainen laulaja
Jaakko Friman (1904–1987), suomalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti
Kalervo Friman (s. 1947), suomalainen liikemies ja kunnallispoliitikko
Kari-Pekka Friman (s. 1966), suomalainen jääkiekkoilija
Lasse Friman (s. 1954), suomalainen nyrkkeilijä
Laura Friman (s. 1980), suomalainen kirjailija ja toimittaja
Leo Friman, Freeman (s. 1951), suomalainen muusikko
Maija-Liisa Friman (s. 1952), suomalainen diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja hallitustyön ammattilainen
Nico Friman (s. 1994), suomalainen jääkiekkoilija
Niklas Friman (s. 1993), suomalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja
Oskar Friman (1893–1933), suomalainen painija ja olympiavoittaja
Ragnar Friman, oik. Toivo Latva (1902–1937), suomalainen toimittaja ja sosialistipoliitikko
Rainer Friman (s. 1958), suomalainen iskelmälaulaja, kirjailija ja toimittaja
Sarita Friman-Korpela, suomalainen romanitutkija ja neuvotteleva virkamies
Thomas Friman (1821–1886), pietarinsuomalainen opettaja, toimittaja, kirjailija ja kansanvalistaja
Toivo Friman (1910–1987), suomalainen poliitikko (SKDL)
Vihtori Friman (1870–1926), suomalainen rehtori
Ville Friman (s. 1980), suomalainen Insomnium-yhtyeen kitaristi.
Furrer

Furrer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Beat Furrer (s. 1954), sveitsiläinen säveltäjä
Jonas Furrer (1805–1861), Sveitsin liittopresidentti
Otto Furrer (1909–1951), sveitsiläinen alppihiihtäjä ja sotilaspartiohiihtäjä
Philippe Furrer (s. 1985), sveitsiläinen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Florøn kirkko

| Florøn kirkko Florø kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Kinn, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1882
Suunnittelija:  Jacob Wilhelm Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Florøn kirkko (norj. Florø kyrkje) on Kinnin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Florøn kirkko Wikimedia Commonsissa
Fredrik Järnefelt

Fredrik Järnefelt (1. syyskuuta 1857 Ulvila – 24. joulukuuta 1895 Köyliö) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Järnefeltin vanhemmat olivat August Fredrik Järnefelt ja Emma Christina Björnberg ja puoliso Sofia Vilhelmina Wirtanen. Järnefelt oli maanviljelijä ja Kepolan kartanon omistaja Köyliössä. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885.
Fredrik Karlström

Fredrik Karlström vuonna 2009.
Fredrik Karlström (s. 18. toukokuuta 1973) on ahvenanmaalainen sitoutumattoman kokoomuksen poliitikko. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2003, ja ollut maakunnan hallituksessa kahdesti. Hän on aiemmin ollut myös Pohjoismaiden neuvoston ja Jomalan kunnanvaltuuston jäsen. Karlström on varsinaiselta ammatiltaan yrittäjä ja asuu Jomalassa.
Karlströmin puoliso on Eva Karlström joka johtaa paikallisradioyhtiö Steel FM:ää. Fredrik Karlström toimii Steel FM:n hallituksen puheenjohtajana. Heillä on aiemmin ollut myös konevuokraus- ja peltialan yritys.
Fluoriitti

| Fluoriitti |
| --- | --- |
 Fluoriittikiteitä
Luokka:  halogenidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  CaF2
Molekyylipaino:  78,07 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  violetti, kellertävä, punertava tai väritön
Asu:  kiteinen, kuutiolliset kiteet yleisiä
Kidejärjestelmä:  kuutiollinen
Lohkeavuus:  etevä
Murros:  sälöinen, lähes simpukkamainen
Taottavuus:  murenee taottaessa
Kovuus Mohsin asteikolla:  4
Tiheys:  3,175–3,56 g/cm3
Sulamispiste:  1360 °C
Optiset ominaisuudet
Optiset ominaisuudet:  isotrooppinen
Kiilto:  lasikiilto
Taitekerroin:  n = 1,433–1,448
Kahtaistaitto:  ei ole
Dispersio:  0,007
Pleokroismi:  ei ole
Ultravioletti fluoresenssi:  useimmiten sininen, muut värit epäpuhtauksien aiheuttamia
Viiru:  valkoinen
Läpinäkyvyys:  läpinäkyvä
Lähteet
  
Aiheesta muualla
  Fluoriitti Commonsissa 
Fluoriitti eli fluorisälpä (CaF2) on halogenidimineraali, jota tavataan usein hydrotermisissä juonissa sekä sedimenttikivissä. Fluoriitin kidejärjestelmä on kuutiollinen; sen asu on tavallisesti kiteinen, mutta joskus myös massiivinen tai rakeinen. Fluoriitti esiintyy useimmiten omamuotoisina, kuutiollisina kiteinä, mutta joskus tavataan myös kahdeksankulmaisia kiteitä. Fluoriitin kiteet ovat usein kaksostuneita.
Fluoriitin nimi on johdettu latinan sanasta fluo, joka tarkoittaa 'virrata'. Mineraalilla on varsin alhainen sulamispiste, noin 1 360 °C. Tämän vuoksi fluoriittia hyödynnetään esimerkiksi teräksen valmistuksessa. Alkuaine fluori löydettiin fluoriitista, jonka mukaan se on saanut nimensä.
Vihreää fluoriittia kutsutaan myös nimellä Afrikan smaragdi.
Fluoriitti on muodostunut kiteytymällä vesiliuoksista. Sitä esiintyy tavallisesti suurten syväkivimassojen juonissa sinkkivälkkeen, lyijyhohteen, baryytin ja kvartsin kanssa. Sitä saattaa esiintyä myös alkalikivissä.
Karkku

| Karkku> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Sastamala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°25′06″N, 023°00′47″E
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Kuntanumero:  225
Hallinnollinen keskus:  Karkku
Perustettu:  1328 (Karkun seurakunta)
Liitetty:  1973
– liitoskunnat:  Tyrvää Karkku
– kuntaan:  Vammala
Pinta-ala:   km²   (1.1.1972)
– maa:  172,5 km²
Väkiluku:  2 538   (31.12.1972)
– väestötiheys:  15,66 as./km²
Vuonna 1913 valmistunut Karkun kirkko sisältä
Karkku on Turun ja Porin läänissä sijainnut entinen Suomen kunta, jonka naapurikunnat olivat Tyrvää, Tottijärvi, Suoniemi ja Mouhijärvi. Sekä Karkku että Tyrvää liitettiin Vammalaan vuonna 1973. Karkun seurakunta perustettiin jo vuonna 1328 ja kylä oli aikoinaan koko Ylä-Satakunnan alueelle levittäytyneen Sastamalan pitäjän keskuspaikka. Nykyään alue kuuluu Pirkanmaan maakuntaan.
Karkku tunnetaan useista kirkoistaan, joita ovat  Karkun harmaakivikirkko (1913), Salokunnan kirkko (1960) ja Sastamalan kirkko (1500-luvun alku). Karkun vaakunan suunnitteli paikkakunnalla syntynyt taiteilija Lauri Ahlgrén ja se vahvistettiin vuonna 1963. Vaakuna valittiin vuonna 2007 tulevan Sastamalan kaupungin vaakunaksi.
Maantiede

Karkku sijaitsee Kokemäenjoen yläjuoksun varrella siten, että sen järvet Rautavesi ja Kulovesi jakavat entisen kunnan alueen luoteiseen ja kaakkoiseen osaan. Rautavedessä ja Kulovedessä on useita saaria, joista suurimmat ovat Salonsaari, Kutalansaari ja Isosaari. Vesistön itäpuolelle jäävää aluetta yhdessä Karkun saarten kanssa kutsutaan Salokunnaksi.
Karkku voidaan jakaa kolmeen maisema-alueeseen. Luoteisosa on keskimäärin 40–50 metriä Rautaveden pintaa ylempänä (100–110 m meren pinnan yläpuolella) olevaa metsäseutua, jossa korkeuserot ovat melko vähäisiä ja jossa on myös useita metsän ympäröimiä pikkujärviä. Kaakkoisosalle ovat ominaisia melko korkeiden mäkien ympäröimät peltoaukeat ja runsaslajinen kasvillisuus. Keskiosan järvialueella sijaitsevat korkeimmat maastonkohdat Jyränvuori (180 m mpy.) ja Pirunvuori (149 m mpy.). Rauta- ja Kuloveden väliin jäävät suuret Salonsaari ja Kutalansaari, joita voimakasvirtaiset vuolteet erottavat mantereesta. Rautaveden länsipuolella, sitä parikymmentä metriä ylempänä, sijaitsee Riippilänjärvi.
Lähellä Palvialan kylää Rautaveden rannassa on vuonna 1994 perustettu pieni luonnonsuojelualue, jolla kasvaa Suomessa erittäin harvinainen luhtaorvokki.
Kulttuuriympäristö

Karkun taajaman nykyinen rakennuskanta on rakentunut 1900-luvun alussa rautatien tulon myötä, jolloin Palvialan kylä kasvoi vireäksi Karkun asemakyläksi. Karkun rakennuskannan katsotaan ilmentävän hyvin säilynyttä 1900-luvun alun maaseututaajamaa. Vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun alusta. Karkun taajama on valittu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi Museoviraston inventoinnissa. Rautatien myötä Karkusta tuli suosittu lomanviettopaikka, ja alueella on säilynyt myös tuon ajan huvilarakennuksia. Alueen historiasta suotuisana maanviljelysalueena kertovat Karkussa sijaitsevat  vuosisatoja samoilla paikoilla sijaitsevat maatilat, joita ovat esimerkiksi Ylisen kartano ja Tuomiston kantatila.
Karkun taajama sijaitsee Rautaveden kulttuurimaisemassa, joka on yksi 27:stä Suomen kansallismaisemasta ja valtakunnallisesti arvokas maisema-alue.
Kulttuuri > Murre

Karkun alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Karkun alueella puhuttu murre on Tyrvään murre, joka kuuluu yläsatakuntalaisen murteen eteläryhmään, joka on lähellä perihämäläisiä murteita.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Karkun seudun tunnetuimpia paikkoja on laskettelukeskus Ellivuori ja sen läheisyydessä sijaitseva Pirunvuori, jossa Emil Danielssonilla oli ateljee. Pirunvuorella sijaitsi myös vuonna 1905 rakennettu ja vuonna 1929 purettu kolmikerroksinen puinen näkötorni.
Taidemaalari Akseli Gallén-Kallelan äiti Anna Mathilda Gallén asui leskeksi jäätyään ja Tyrväällä sijaitsevan Jaatsin tilan myytyään Palvialassa kuolemaansa saakka. Häntä kutsuttiin paikkakunnalla ”Kalleenin mammaksi”. Hänen talonsa purettiin 1960-luvulla.[lähde? ]
Ellivuoren laskettelukeskuksen perusti 1960-luvun alussa kolme urheiluseuraa, Vammalan seudun Voima, Karkun Karku ja Tampereen Pyrintö. Vuodesta 1981 lähtien laskettelukeskuksen on omistanut helsinkiläinen Riila Oy. Riippilänjärven länsirannalla sijaitsee golfkenttä Lakeside Golf.[lähde? ]
Palvelut ja elinkeinot

Karkun keskustassa toimii kyläkauppa, päiväkoti, partureita, baari, kirjasto ja lisäksi joitakin muita palveluja. Karkun rautatieasemalla pysähtyvät Tampereen ja Porin väliä kulkevat henkilöjunat. Itse asemarakennus on kuitenkin poissa asemakäytöstä ja yksityisomistuksessa.[lähde? ]
Alueella toimii lukuisia oppilaitoksia: Karkun evankelinen opisto, Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos, ammatillisen erityisoppilaitoksen Kiipulan Sastamalan toimipiste ja Voimarinne (entinen Hoikan koulutus- ja kuntoutuskeskus). Perusopetusta alueella tarjoaa Aluskylässä Palvialan lähellä Karkun koulu, jossa opetetaan alueen peruskoulutusluokkia 1–6. Karkun eteläpuolen oppilaat käyvät nykyään Stormin koulua, joka ei sijaitse Karkun alueella. Aiemmin kansa- ja myöhemmin peruskouluja on ollut muun muassa Salokunnassa, Heinoossa, Horniossa, Kutalassa ja Nohkuassa. Lisäksi Karkun evankelinen opisto järjestää peruskoulutusta.[lähde? ]
Karkussa toimi vuonna 1877 perustettu Säästöpankki, jolla oli kunnan alueella kaksi sivukonttoria. Karkun Säästöpankki liittyi Tyrvään Säästöpankkiin vuonna 1971. Karkussa toimii myös Karkun Osuuspankki.[lähde? ]
Pääosa Karkun kunnan asukkaista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Teollista toimintaa oli lähinnä Palvialan seudulla ja siihen kuuluivat puusepänteollisuutta harjoittaneet Rakentaja Oy ja Karkun Höyrysaha sekä muutamat pienemmät sahat eri puolilla kuntaa. Rakentaja Oy oli Suomen suurin ja vanhin[lähde? ] lestitehdas, ja se perustettiin vuonna 1919. Se lopetti toimintansa vuonna 1992. Rakentaja Oy:n tehdasrakennus tuhoutui tulipalossa kesällä 2010.[lähde? ]
Palvelut ja elinkeinot > Kylät

Aluskylä, Haapaniemi, Heinoo, Hieta, Huida, Hurula, Innala, Jassala, Juurakko, Jysiä, Karimäki, Karkunkylä, Ketunkylä, Kiurala, Koivu, Kojola, Koski, Kutala, Kärppälä, Lammentaka, Lielahti, Mäenkylä, Mäkipää, Nohkua, Oravula, Palviala, Pappila, Pitkänkaro, Päivölä, Rainio, Raipio, Rikainen, Toijala, Vihtiälä.
Muita kuin rekisterikyliä Karkussa ovat lisäksi ainakin Hornio ja Maso.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Karkun taajamat olivat asemanseutu (647 asukasta) ja Heinoo (258 asukasta). Vuonna 1960 asemanseudulla oli 807 asukasta ja Heinoossa 331 asukasta.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Karkun väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
| Karkun väestönkehitys 1880–1970 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 2 603 | 2 603 |
| 1890 | 1890 |    | 3 092 | 3 092 |
| 1900 | 1900 |    | 3 510 | 3 510 |
| 1910 | 1910 |    | 3 869 | 3 869 |
| 1920 | 1920 |    | 3 683 | 3 683 |
| 1930 | 1930 |    | 3 664 | 3 664 |
| 1940 | 1940 |    | 3 157 | 3 157 |
| 1950 | 1950 |    | 3 815 | 3 815 |
| 1960 | 1960 |    | 3 345 | 3 345 |
| 1970 | 1970 |    | 2 613 | 2 613 |
Lähde: Tilastokeskus.
Tunnettuja karkkulaisia

Lauri Ahlgrén (1929–2021), kuvataiteilija
Emil Danielsson (1882–1967), taidemaalari
K. J. Ellilä (1888–1957), maalaisliittolainen poliitikko
Heikki Haapaniemi (1920–1983), asianajaja, yritysjuridiikan asiantuntija
Hjalmar Hjelt (1851–1925), opettaja, kasvitieteilijä
Otto Kivisalo (1875–1945), runoilija
Abraham Kollanius (k. 1667), lainsuomentaja
Eino Murole (1901–1966), päätoimittaja ja järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos
Esko Ollila (1932–2021), insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Veikko Pihlajamäki (1921–2006), kirjailija
Jaakko Punkari (s. 1945), metsänhoitaja, yritysjohtaja ja päätoimittaja, metsäneuvos
Timo Roos (1936–2023), SDP:n kansanedustaja
Erkki Ryömä (1907–1997), maalaisliittolainen poliitikko
Hannes Ryömä (1878–1939), sdp:läinen poliitikko, lääkintöhallituksen pääjohtaja
Pertti Virtaranta (1918–1997), kielitieteilijä.
Aiheesta muualla

Karkun Kotijoukot ry Karkku.net
Näkymä Karkun venelaiturilta yli Rautaveden. Vastarannalla Ellivuori (vasemmalla) ja Pirunvuori.
Karkun rautatieasema. Palvialassa kuvattuna idästä. Kuvaajan selän takana on Palvialan veneranta Rautaveden rannassa. Aseman takana vasemmalla näkyvä punainen rakennus on Wanha Harsu.