stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keski-Aasia
Maantiede

Suuri osa Keski-Aasian pohjoisosasta on aroa tai puoliaavikkoa, eteläosasta taas aavikkoa. Alue on pääosin alavaa tasankoa ja monin paikoin laidunmaata. Sen sijaan alueen kaakkoisosaa, esimerkiksi Tadžikistania, Kirgisiaa ja Itä-Uzbekistania, hallitsevat vuoristot. Alueen merkittävimmät vuoristot ovat Altai, Tienšan, Pamir ja Hindukuš. Vuoristot ovat vaikeakulkuisia, ja monet vuoriston lomassa sijaitsevat alueet ovat suuren osan vuotta lähes eristyksissä muusta maasta. Keski-Aasian korkein vuori, Qullai Ismoili Somonī, (7 495 m), kuuluu Tadžikistaniin ja Pamir-vuoristoon.
Läntinen Keski-Aasia sijaitsee maailman suurimman järven, suolaisen Kaspianmeren rannikolla. Kaspianmeren rannikolla maanpinta laskeutuu yli sata metriä keskimääräisen merenpinnan alapuolelle. Muita suuria järviä ovat Balkašjärvi, jonka vesi on osittain suolaista ja osittain makeaa, sekä suolainen Araljärvi, joka on 1960-luvulta lähtien kutistunut vain murto-osaan alkuperäisestä keinokastelun vuoksi. Tämä on luonut valtavan ympäristöongelman. Myös muiden järvien ja jokien vettä käytetään usein keinokasteluun.
Keski-Aasian ilmasto on tyypillisesti melko kuivaa ja mantereista. Kesät ovat kuumia. Alueen kaakkoisosassa sijaitsevissa vuoriston laaksoissa voi talvella olla jopa 30 asteen pakkasia. Tammikuun keskilämpötila Ašgabatissa on 3,5 °C, heinäkuun keskilämpötila 31,3 °C ja vuotuinen sademäärä 201 mm. Biškekissä tammikuun keskilämpötila on −2,6 °C, heinäkuun keskilämpötila 24,9 °C ja vuotuinen sademäärä 453 mm.
Väestö

Keski-Aasia on melko harvaan asuttua aluetta. Viiden entisen neuvostotasavallan alueella asuu yhteensä reilut 60 miljoonaa asukasta. Näistä väekkäin maa on Uzbekistan (27,6 miljoonaa asukasta) ja suurin kaupunki on Uzbekistanin pääkaupunki Taškent (2,1 miljoonaa asukasta). Uzbekistanin, Kirgisian ja Tadžikistanin jakama Ferganan laakso on Keski-Aasian tiheimmin asuttu alue, jossa asuu lähes neljäsosa Keski-Aasian asukkaista.
Väestö > Kielet

Valtaosa entisten neuvostotasavaltojen kansalaisista puhuu jotakin turkkilaisten kielten ryhmään kuuluvaa kieltä. Turkmeenia, joka on sukua turkin kielelle ja kuuluu oguusilaiseen ryhmään, puhutaan lähinnä Turkmenistanissa sekä sen lisäksi muun muassa Iranissa ja Afganistanissa. Kazakki, kirgiisi ja tataari kuuluvat kiptšakkilaiseen ryhmään. Kazakkia ja kirgiisiä puhutaan Kazakstanissa, Kirgisiassa, Tadžikistanissa ja Venäjällä sekä muun muassa Afganistanissa ja Xinjiangissa. Tataaria puhutaan eniten Venäjällä. Itäturkkilaiset kielet uzbekki ja uiguuri ovat käytössä Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Afganistanissa ja Xinjiangissa.
Venäjää puhutaan Venäjän ja Ukrainan lisäksi lingua francana entisissä neuvostotasavalloissa. Iranilaisista kielistä alueella puhutaan paštoa (Afganistanissa ja Luoteis-Pakistanissa) sekä useita pienempiä kieliä (kuten šugnania, Iškašimia, vahania ja jagnobia. Näiden itäiranilaisten kielten lisäksi alueella puhutaan myös persian kielen eri muotoja, kuten daria (Afganistanissa), tadžikkia (Tadžikistanissa) ja juutalaistadžikkia.
Väestö > Uskonnot

Suurin osa Keski-Aasian entisten neuvostotasavaltojen asukkaista on islaminuskoisia. Alueella asuu myös paljon ortodokseja, erityisesti Kazakstanissa.
Kulttuuri

Keski-Aasian kulttuuriin kuuluvat olennaisesti puuvillan viljely, karjankasvatus ja jurtat. Erittäin koristeelliset matot, tekstiilit ja kansallispuvut kuuluvat myös keskiaasialaiseen kulttuuriin.
Tunnusomaisia ruokia keskiaasialaisessa keittiössä ovat muun muassa vuohen, lampaan ja kamelin maidosta valmistetut jogurtit, samojen eläinten liha, pilahvi, naan-leipä sekä manti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keski-Aasia Wikimedia Commonsissa
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
Kolme eri määritelmää Keski-Aasiasta. Tummanruskea: Neuvostoaikojen määritelmä, Ruskea: Yleisin nykymääritelmä, Vaaleanruskea: Unescon laajempi määritelmä.
Keski-Aasian maat
Keski-Aasian kartta noin vuodelta 1888.
Aroa nykyisen Uzbekistanin alueella 1900-luvun alussa.
Solomjankan piiri

| Solomjankan piiri Солом’янський район |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Ukraina
Alue:  Kiova
Perustettu:  1921
Aluejaon uudistus:  2001
Väkiluku (1/2021):  384 616
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  UA-03020 Kiova
 
Verkkosivu
Solomjankan piiri (ukr. Солом’янський район, Solomjanskyi raion) on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Solomjanin piiri sijaitsee Kiovan ydinkeskustan lounaispuolella. Vuoden 2021 väestöarvion mukaan se oli Kiovan väkirikkain kaupunkipiiri 384 616 asukkaallaan.
Piirin nimi pohjautuu kylän nimeen Solomjanka (ukr. Солом'янка). Piiriä rajaa lännessä Kiovan Svjatošynin piiri, pohjoisessa Ševtšenkon piiri ja idässä Holosijivin piiri. Lounaassa naapurina Kiovan alueen Butšan piiri.
Nykyisen kaupunkipiirin alueelta löytyi ihmisasutuksen jälkiä 15 000–20 000 vuoden takaa; löydöt tehdiin rautatien rakennustöiden aikana Prorasliv Jarista Batyjeva Horasta (Батиєва Гора). Myös kivikautisia työkaluja on löydetty, samoin monia nuorempien aikojen asutuksen merkkejä.
Rautatie Kiovaan rakennettiin 1860-luvulla, ja tämä lisäsi nykyisen kaupunkipiirin alueen merkitystä. Piirijako perustettiin vuonna 1921, mutta nykyisin Solomjankan piiriin kuuluvien maiden rajaus ja nimitys on muuttunut useasti vuosien saatosssa.
Solomjankan piirissä sijaitsevat esimerkiksi:
Kiovan metron asemat Vokzalna, Politeh’nitšnyi instytut, Šuljavska ja Beresteiska (metrolinja kulkee piirin pohjoisrajalla)
Kiovan keskusrautatieasema
Kiova-Žuljanyn kansainvälinen lentoasema
Oleg Antonovin mukaan nimetty Ukrainan valtion ilmailumuseo
Kiovan polytekninen instituutti (Ukrainan kansallinen tekninen yliopisto Igor Sikorskyn Kiovan polytekninen instituutti)
Kiovan kansallinen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopisto
Kansallinen ilmailuyliopisto
Kuvia

Ilmakuva Kiovan keskusrautatieaseman seudusta.
Kiovan polytekninen instituutti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solomjankan piiri Wikimedia Commonsissa
Solomjankan piirihallinnon sivu (ukrainaksi) (kyivcity.gov.ua)
Solomjankan piirin rajat Open Street Map -kartalla (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Anna Kortelainen

| Anna Kortelainen |
| --- | --- |
 Anna Kortelainen Kirjan ja ruusun päivänä 2010 Helsingin Narinkkatorilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1968 (ikä 56) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  taidehistoria
Palkinnot:  Pro Finlandia -mitali 2016
Anna Taina Aleksandra Kortelainen (o.s. Tuovinen; s. 12. heinäkuuta 1968 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori, vapaa tutkija, taidehistorioitsija ja tietokirjailija.
Kirjojen lisäksi Kortelainen on kirjoittanut esseitä ja artikkeleita taidehistoriallisiin julkaisuihin, kirjoihin ja näyttelyluetteloihin sekä kolumneja aikakaus- ja sanomalehtiin.
Elämä ja ura

Kortelainen asui lapsena ensin Vaasassa ja sitten Turussa, jossa hänen psykoanalyytikkoisänsä Matti Tuovinen työskenteli Kakolan vankimielisairaalan ylilääkärinä. Hän opiskeli taidehistoriaa Turun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1992. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistossa 2002 Albert Edelfeltistä. Kortelainen sai väitöksestä Vuoden tiedekirja -palkinnon ja Suomen Taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinnon. Teoksessaan Virginie! (2002) Kortelainen tutki Edelfeltin maalausten mallina olleen Virginien kohtaloa. Teoksen pohjalta on tehty televisioelokuva Virginie (2009).
Kortelainen oli vakiovieras Timo Harakan juontamassa eri aiheita käsittelevässä 10 kirjaa-kirjallisuusohjelmasarjassa vuosina 2007, 2011, 2012 ja 2013. Vuonna 2011 ohjelma voitti Kultainen Venla -palkinnon  vuoden parhaana tv-keskusteluohjelmana.
Kortelaisella on vuonna 1998 syntynyt tytär Ainu. Kortelainen oli naimisissa kirjailija Hannu Mäkelän kanssa vuosina 2004–2009.
Stadin Slangi ry valitsi Kortelaisen vuoden 2015 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2015.
Teokset

Japanin kulttuuri. Helsinki: Otava, 1994. – Yhteisteos nimellä Anna Tuovinen
Niin kutsuttu sydämeni: Albert Edelfeltin kirjeet äidilleen 1873–1901. Kirjeet suomentanut Sirpa Kähkönen. Helsinki: Otava, 2001. ISBN 951-1-14854-0
Albert Edelfeltin fantasmagoria. Nainen, ”Japani”, tavaratalo.  (Väitöskirja: Turun yliopisto. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 886)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.  ISBN 951-746-409-6
Virginie! Albert Edelfeltin rakastajattaren tarina.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2457-6
Puolivilli puutarha: Albert Edelfeltin Haikko. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19313-9
Levoton nainen. Hysterian kulttuurihistoriaa.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2754-0
Päivä naisten paratiisissa.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30653-3
Rakkautta sattumalta. Kirjoituksia. Helsinki: Tammi 2006. ISBN 951-31-3504-7, Pohjautuu pääosin Me Naisissa ja Turun Sanomissa vuosina 2003–2006 julkaistuihin kolumneihin.
Naisen tie – L. Onervan kapina. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20665-6, Teos kirjailija L. Onervasta. Teoksessa Edelfelt, Matkoja, maisemia, naamiaisia. Toim. Erkki Anttonen. Artikkeli "Piukkoja paikkoja ja taiteilijanaamiaisia: Edelfeltin valepuvut".
Varhaiset johtotähdet. Suomen ensimmäisiä johtajanaisia.  (EVA-raportti. Naiset huipulle! -hanke)  Helsinki:  Taloustieto, 2007.  ISBN 978-951-628-460-9  Teoksen verkkoversio (PDF).
Pöytä kahdelle – ikkunan ääreltä.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3840-0  – Yhteisteos Hannu Mäkelän kanssa
Hurmio. Oireet, hoito, ennaltaehkäisy.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4867-6
Eri kivaa! Onerva – Kaupungin naiset 1910. Helsinki: Tammi, 2010.
Ei kenenkään maassa. Helsinki: Tammi, 2012.
Kivipiirtäjä: Taiteilija Antti Niemisen elämä. Gummerus, 2014. ISBN 978-951-20-9713-5
Huonon matkailijan päiväkirja. Helsinki: Tammi, 2015. - Yhteisteos Reino Peltosen kanssa
Avojaloin – 20 tositarinaa Karjalan Kannakselta. Helsinki: Gummerus, 2015. - Toim. Anna Kortelainen
Siemen. Helsinki: Tammi, 2016.
Hyvä Sara! – Sara Hildénin kolme elämää. Helsinki: Gummerus, 2018. ISBN 978-951-2-40736-1.
Tulirinta : romaani Erik Edelfeltistä.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-2069-7
Uusi Viipuri.  Helsinki:  Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-1840-4
Kulkija.  Helsinki:  Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-5041-0
Palkinnot

Kritiikin punnus 1994
Suomen Taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinto 2002
Vuoden tiedekirja -palkinto 2002
Tietokirjailijapalkinto, Suomen tietokirjailijat ry, 2007
Larin Paraske-palkinto, 2007
Kultainen Venla -palkinto parhaasta tv:n keskusteluohjelmasta 2012
Stadin Friidu 2015
Kaarlen tietokirjapalkinto, 2016
Pro Finlandia -mitali 2016
Tieto-Finlandia-ehdokkuus, 1995 (Japanin kulttuuri)
Tieto-Finlandia-ehdokkuus, 2004 (Levoton nainen: Hysterian kulttuurihistoriaa)
Tieto-Finlandia-ehdokkuus, 2005 (Päivä naisten paratiisissa)
Aiheesta muualla

Anna Kortelainen Prosak-proosaklubilla 11.10.2016, Kirjastokaista-video
Yle Elävä arkisto: Anna Kortelainen elää ja tutkii naisen elämää kolmella vuosisadalla
Kortelainen Yle Radio 1:n Kuusi kuvaa -haastattelusarjassa (audio, 44 min)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Yle 
Muut:  IdRef
Šokšu

Šokšu (ven. Шокша, Šokša, vepsäksi Šokš) on maalaiskunta ja kylä Äänisenrannan piiriin kaakkoisosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Šokšun vepsäläinen maalaiskunta

Kunnan virallinen nimi vuodesta 2006 alkaen on Šokšun vepsäläinen maalaiskunta (Шокшинское вепсское сельское поселение, Šokšinskoje vepsskoje selskoje poselenije), ja sen hallintokeskus on Šokšunrannan eli Kvartsitnyin taajama.
Kunta rajoittuu pohjoisessa Ääniseen, idässä Soutjärven kuntaan, lännessä Latvan ja Puujoen kuntiin ja etelässä Leningradin alueeseen kuuluvaan Koskenalan piiriin. Sen nykyiset asutuskeskukset (kylät) ovat
Šokšunranta - ven. Kvartsitnyi, veps. Kvarcitni
Šokšu - Šokša, veps. Šokš
Jääsjärvi - Jašezero, vepsäksi D’äšärv
Ustje - veps. Ustii
Hallintokeskus Šokšunranta on Äänisen rannan tuntumassa sijaitseva kerrostaloalue. Jääsjärvellä sijaitsee Joona Jääsjärveläisen luostari.
Kunnassa on noin 1 100 asukasta.lähde?
Šokšun kylä

Varsinaiseen Šokšun kylään kuuluvat Vasilišton, Čogan ja Hörc’in kylänosat sekä hieman lännempänä sijaitsevat Keskikylä (vepsäksi Keskül), Pinž ja Syrjä (vepsäksi Sürd’)
Šokšun kylä sijaitsee 65 kilometriä Petroskoista kaakkoon.
Historia

Šokšun alue kuului ennen 1920-lukua Soutjärven kuntaan. Jatkosodassa Šokšun alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Vuosina 1994—2005 Šokšu oli Vepsän kansalliseen volostiin kuulunut kylähallintoalue.
Šokšun kunta Äänisenrannan piirin kartalla.
Äänisenrannan piiri
Luettelo vuonna 1810 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1810 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

16. tammikuuta – Jekaterina Daškova, venäläinen ruhtinatar ja kulttuuri- ja tiedevaikuttaja (s. 1743 tai 1744)
23. tammikuuta – Johann Wilhelm Ritter, saksalainen fyysikko (s. 1776)
Helmikuu

20. helmikuuta – Nils Philip Gyldenstolpe, ruotsalainen kreivi ja virkamies (s. 1734)
20. helmikuuta – Andreas Hofer, itävaltalainen kansanjohtaja (s. 1767)
23. helmikuuta – Alexander Cajan, suomalainen sotilas, rykmentinpastori, ornitologi ja sotarovasti (s. 1767)
24. helmikuuta – Henry Cavendish, brittiläinen matemaatikko, fyysikko, kemisti ja Royal Societyn jäsen (s. 1731)
Maaliskuu

30. maaliskuuta – Brita Sidonia Gadd, suomalainen sanomalehtikirjailija (s. 1741)
Huhtikuu

5. huhtikuuta – Carl Axel Trolle-Wachtmeister, ruotsalainen valtakunnandrotsi, oikeuskansleri ja ministeri (s. 1754)
6. huhtikuuta – Arvid Fredrik Kurck, ruotsalainen kreivi, hovioikeuden presidentti ja valtiomies (s. 1735)
Toukokuu

1. toukokuuta – Christoph Meiners, saksalainen historioitsija, filosofi ja professori (s. 1747)
9. toukokuuta – Benjamin Lincoln, yhdysvaltalainen kenraali, Yhdysvaltain sotaministeri 1781–1783 ja Massachusettsin varakuvernööri 1788–1789 (s. 1733)
28. toukokuuta – Kaarle August, tanskalais-ruotsalainen prinssi, kenraali ja marsalkka (s. 1768)
29. toukokuuta – François-Urbain Domergue, ranskalainen toimittaja, kielioppien kirjoittaja ja Ranskan akatemian jäsen (s. 1745)
31. toukokuuta – William Martin, englantilainen luonnontutkija ja paleontologi (s. 1767)
Kesäkuu

13. kesäkuuta – Johann Gottfried Seume, saksalainen kirjailija (s. 1763)
20. kesäkuuta – Hans Axel von Fersen, ruotsalainen kreivi, hovimarsalkka, valtaneuvos ja henkirikoksen uhri (s. 1755)
26. kesäkuuta – Joseph Michel Montgolfier, ranskalainen keksijä ja Ranskan tiedeakatemian jäsen (s. 1740)
27. kesäkuuta – Johan Mattsinpoika Nylander, suomalainen ruukinpatruuna, kauppias, laivanvarustaja ja hovineuvos (s. 1742)
27. kesäkuuta – Johan Wilhelm Tuderus, suomalainen asessori ja kirjallisuuden ruotsintaja (s. 1786)
Heinäkuu

19. heinäkuuta – Luise von Mecklenburg-Strelitz, Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n puoliso 1793–1810 (s. 1776)
23. heinäkuuta – Antti Achrenius, suomalainen pappi ja pietistijohtaja (s. 1745)
27. heinäkuuta – Eugen Johann Christoph Esper, saksalainen luonnontieteilijä (s. 1742)
Syyskuu

6. syyskuuta – Fredrik Ulrik Bernt Otto Stackelberg, suomalainen vapaaherra, eversti ja valtiopäivämies (s. 1745)
Lokakuu

3. lokakuuta – Johan Reinhold von Törne, ruotsalainen Vänrikki Stoolin tarinoissa kuvattu majuri ja pataljoonanpäällikkö (s. 1752)
8. lokakuuta – Fredrik Jonathan Ekholm, ruotsalainen Suomessa toiminut ruukinpatruuna ja henkirikoksen uhri (s. 1770)
19. lokakuuta – Jean-Georges Noverre, ranskalainen balettitanssija ja koreografi (s. 1727)
Marraskuu

20. marraskuuta – Abraham Häggman, suomalainen kupariseppä ja tehtailija (s. 1733)
21. marraskuuta – Hans Henrik Wallerian, suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos (s. 1747)
Joulukuu

1. joulukuuta – Henrik Alanus, suomalainen lainopin professori ja Turun akatemian sihteeri (s. 1743)
8. joulukuuta – Ange-François Fariau de Saint-Ange, ranskalainen runoilija, kääntäjä ja Ranskan akatemian jäsen (s. 1747)
10. joulukuuta – Johann Christian Daniel von Schreber, saksalainen eläintieteilijä ja kasvitieteilijä (s. 1739)
Tuntematon päivämäärä

Johan Alm, suomalainen kenttävääpeli ja taidemaalari (s. 1728)
Andrianampoinimerina, madagaskarilaisten Ambohimangin ja Imerinan valtioiden hallitsija (s. 1740-luvulla)
Jonas Bergman, suomalainen taidemaalari (s. 1724)
Eva Falck, suomalainen majatalon emäntä (s. 1764)
William Lee, yhdysvaltalainen orja (s. 1750)
Antti Mongola, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1766)
Korat

| Korat |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Thaimaa
Rodun lyhenne::  KOR
Kategoria::  III
Ulkonäkö ja terveys
Turkki::  lyhyt
Korat on ikivanha kissarotu Thaimaasta. Koratilla on ystävällinen ja ihmisrakas luonne, ja se on hyvin älykäs kissa. Koratin huomiotaherättävimmät ominaisuudet ovat sen suuret loistavan vihreät silmät, sydämenmuotoiset kasvot ja hopeanhohtoinen siniharmaa turkki.
Yleistä tietoa

Thaimaassa koratin nimenä on si-sawat, joka tarkoittaa vaurauden väriä tai onnentuojaa. Siellä koratin uskotaan tuottavan onnea, eikä sitä perinteisesti ole myyty, vaan lahjoitettu kunnian ja arvonannon osoituksena. Häälahjana korat on ollut arvostettu, sillä sen uskotaan takaavan avio-onnea ja hedelmällisyyttä.
Korat on alkuperäinen luonnonrotulähde?, eikä sen kasvatuksessa käytetä muita rotuja, vaan sen molempien vanhempien on oltava korateja. Lisäksi korateiksi voidaan rekisteröidä vain ne kissat, joiden esivanhemmat pystytään jäljittämään Thaimaahan.
Luonne

Koratit ovat aktiivisia, hellyydenkipeitä, ystävällisiä ja lempeitä ja kiintyvät omistajaansa. Usein ne ovat vastassa kotiovella ja seuraavat arjen askareissa. Koska koratit ovat seurallisia ja ne kaipaavat seuraa, kissakaveri on hyvä olla, jos kissa joutuu olemaan monta tuntia päivässä yksin. Korat on leikkisä myös aikuisena. Osa korateista saattaa pitää vedestä tai esim. veneessä olosta, mutta kissaa ei kannata pakottaa veteen, sillä pakottaminen tuo traumaattisia kokemuksia, mikä ei auta veteen totuttamisessa vaan päinvastoin.
Ulkonäkö

Koratin turkki on lyhyt tai keskipitkä, silkkinen, vartalonmyötäinen, hopeapintainen ja kiiltävä, eikä sillä ole aluskarvaa.
Silmät koratilla ovat sen ensimmäisten elinviikkojen ajan siniset, ja nuorella kissalla ne voivat olla keltaiset, kunnes muuttuvat vihreiksi. Joillakin poikkeuksilla ne saattavat jäädä keltaoransseiksi. Silmät ovat suuret, pyöreät, loistavat ja ulkonevat, suljettuina hieman vinot. Koska koratilla on suuret ja hieman ulkonevat silmät, täytyy niiden kanssa olla varovainen, ettei käy vahinkoja. Koratien silmät myös vuotavat usein, koska suuriin silmiin menee helposti roskia.
Korat on notkea ja lihaksikas, keskikokoinen kissa, naaras sirompi kuin uros. Se kuuluu sinisten kissojen ryhmään, joista perinteisimpiä ovat kartusiaani, venäjänsininen, sininen persialainen ja sininen itämainen lyhytkarva. Rotu onkin monesti sekoitettu venäjänsiniseen ja kartusiaaniin.
Koska koratilla ei ole aluskarvaa, siitä sanotaan, että se olisi vähemmän allergisoiva ja että se saattaisi sopia myös kissa-allergisille.
Historia

Thaimaassa korat on tunnettu jo satoja vuosia. Länsimaissa järjestelmällinen kasvatus aloitettiin 1960-luvulla. Euroopassa koratin kasvatus on alkanut Norjassa 1970-luvulla, ja myös Suomen ensimmäinen korat on Norjasta kotoisin. Suomeen korat on saapunut vuonna 1987, mutta ensimmäinen Suomessa rekisteröity pentue on syntynyt vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Suomen koratrengas ry
Suomen rotukissayhdistys ry
Laura Kolbe

| Laura Kolbe |
| --- | --- |
 Laura Kolbe elokuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1957 (ikä 67) Bogotá, Kolumbia
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  historia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Laura Kristina Kolbe (s. 9. syyskuuta 1957 Bogotá, Kolumbia) on suomalainen historiantutkija ja poliitikko. Hän on Helsingin yliopiston Euroopan historian professori ja keskustan kaupunginvaltuutettu Helsingissä.
Ura

Kolbe valmistui filosofian maisteriksi yleisestä historiasta vuonna 1982 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1989 Suomen ja Pohjoismaiden historiasta. Hänen väitöksensä aihe oli Kulosaaren huvilakaupungin historia. Kolbe on työskennellyt useiden historiikkihankkeiden parissa. Vuosina 1983–1988 hän oli Kulosaaren Kotiseutusäätiön tutkija, vuosina 1989–1995 ja 1996–2002 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan historiantutkija ja vuonna 2002 Helsingin kaupungin historiantutkija. Hän on julkaissut kaksi osaa HYY:n historiaa. Vuosina 1996–2001 hän toimi Helsingin kaupungin historiatoimikunnassa ja kirjoitti kunnallispoliittisen osuuden Helsingin historia vuodesta 1945 -kirjasarjaan.
Kolben keskeisimmät tutkimusalueet ovat yliopiston ja ylioppilaiden sodanjälkeinen historia sekä kaupunkihistoria, mutta opettajana ja tutkijana hän on liikkunut sekä ajallisesti että temaattisesti laajalla alueella. Kolben erityisalaa on Helsingin poliittisen päätöksenteon historian tutkiminen, ja hän on julkaissut tutkielmia myös Alankomaiden historiasta ja Ruotsin 1600-luvun kulttuurihistoriasta.
Kolbe on ollut dosentti Helsingin yliopiston historian laitoksessa vuodesta 1995, ja vuoden 2006 alussa hänet nimitettiin Helsingin yliopiston Euroopan historian professoriksi. Kolbe on Eteläsuomalaisen osakunnan inspehtori. Hänet valittiin vuonna 2013 Helsingin yliopiston Vuoden Alumniksi. Kolbe kuuluu Suomen Kaupunkitutkimuksen Seuran perustajajäseniin ja toimi seuran puheenjohtajana vuosina 2002–2006. Hän oli vuosina 2003–2006 Tiedepolitiikka-lehden päätoimittaja. Vuodesta 2005 Kolbe on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen. Vuonna 2023 hänet kutsuttiin myös Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Politiikka

Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Kolbe valittiin keskustan listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon 1 218 äänellä. Hän on ollut vuodesta 2005 myös Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen.
Kolbe valittiin uudelle kaudelle vuoden 2008 kunnallisvaaleissa 819 äänellä, vuoden 2012 vaaleissa 1 562 äänellä ja 2017 vaaleissa 1 993 äänellä. Eduskuntavaaleissa Kolbe on ollut ehdolla vuosina 2011 (706 ääntä) ja 2015 (1 563 ääntä).
Vuoden 2012 presidentinvaalissa Kolbe asettui toisella kierroksella Pekka Haaviston kannattajaksi.
Yksityiselämä

Kolben äiti oli kirjailija Pirkko Kolbe, joka tunnettiin Helsingin Sanomien pitkäaikaisena pakinoitsijana nimimerkillä Pii. Kolben isä Boris oli saksalaissyntyinen ekonomi, joka työskenteli Bogotán konsulinvirastossa Kolumbiassa, missä Laura Kolbe syntyi.