stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kavaljeerit

Antoon van Dyckin maalaus Kaarle I:stä.
Kavaljeerit (engl. cavaliers), tunnettiin myös nimellä rojalistit olivat Englannin kuninkaan Kaarle I:n kannattajia hänen kamppailussaan parlamenttia vastaan. Sana kavaljeeri tarkoitti alun perin ratsumiestä. Englannin sisällissodassa (1642–1651) kuningas Kaarle I:n kannattajat alkoivat kutsua itseään kavaljeereiksi, ja he nimittelivät puolestaan parlamentarismia kannattavia vastustajiaan halveksivasti nimellä roundhead, ”keropää”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kavaljeerit Wikimedia Commonsissa
Algerine-luokka (miinanraivaaja)

| Algerine |
| --- | --- |
 Algerine-luokan miinanraivaaja HMS Mutine

Tekniset tiedot
Uppouma:  Turbiinimoottori:940-980 t VTE: 950-1030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  Turbiinimoottori: 2000 shp VTE: 2400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85-138
Aseistus
Meritorjunta:  Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 
Ilmatorjunta:  1 × 4" (102 mm) L45 MK V -ilmatorjuntatykki 4-8 × 40mm Bofors -ilmatorjuntatykkiä
Algerine-luokka oli Britannian Kuninkaallisessa laivastossa sekä Kansainyhteisön laivastoissa toisessa maailmansodassa palvelukseen otettu miinanraivaajaluokka. Turbiinimoottorilla varustettuja aluksia valmistettiin vain rajallinen määrä, koska moottorien tarve oli niin suurta. Suurempi osa aluksista varustettiin VTE-moottoreilla. Luokan aluksia laskettiin vesille 1942-1944 kaikkiaan 110 kappaletta.
Alukset oli suunniteltu monikäyttöisiksi eikä ainoastaan miinanraivaustehtäviin. Ne palvelivat muun muassa saattajina ja siten kahteentoista Kanadan laivaston alukseen ei koskaan asennettu miinanraivauskalustoa.
Sodan päätyttyä useat aluksista palvelivat partioaluksina, tutkimusaluksina sekä koululaivoina. Samoin muutama alus myytiin muille valtioille ja jopa kauppalaivoiksi. Ainakin HMS Pickle palveli vielä vuonna 1954 miinanraivaajana Kuninkaallisessa laivastossa ja 2005 Thaimaan laivastossa oli käytössä HTMS Phosampton eli aikaisemmalta nimeltään HMS Minstrel
Taustaa

Toisen maailmansodan alettua Britannian kuninkaallinen laivasto totesi avomerimiinanraivaajien puutteen olemassaolon. Ongelman alustavana ratkaisuna oli troolareiden, veneiden ja ensimmäisen maailmansodan aikaisten siipiratasalusten käyttäminen tehtävässä. Nämä alukset kykenivät pitämään satamiin johtavat sekä rannikon laivareitit avoimina ja vapaina miinoista. Pian kävi kuitenkin selväksi, että 26 Hunt-luokan ja 21 Halcyon-luokan miinanraivaajaa eivät kyenneet torjumaan uuden aikaisten miinojen aiheuttamaa uhkaa. Sodan aikaiset Bangor-luokan alukset perustuivat vanhoille oletuksille eivätkä siten kyenneet ratkaisemaan ongelmaa täysin ja siten tarvittiin uusi suurempi ja paremmin varustettu alustyyppi.
Alukset

Kaikkiaan valmistettiin 110 alusta, joista 98 palveli Britannian ja loput kaksitoista Kanadan laivastossa, jossa niitä käytettiin saattajina eikä niitä varustettu miinanraivaajiksi.
Alfa-aktiniini

Alfa-aktiniinit eli α-aktiniinit ovat aktiinisäikeitä yhdessä pitäviä proteiineja. Kaksi α-aktiniinia muodostaa dimeerin, joka sitoo aktiinia molemmista päistään. α-aktiniinit ovat välttämättömiä muun muassa lihaksien  ja solun tukirangan toiminnalle.
Rakenne

Yksittäinen α-aktiniin on sauvamainen proteiini, jolla on keskellä neljä spektriinin kaltaista toistojaksoa (R1-R4), jotka nimen mukaisesti ovat tyypillisiä laajan spektriiniproteiiniperheen jäsenille. Typpipäässä (N-terminaali) α-aktiniinilla on kaksi kalponiinin kaltaista proteiinidomeenia, jotka yhdessä muodostavat aktiinia sitovan kohdan. Hiilipäässä (C-terminaali) on kaksi paria EF-käsi-domeeneja, jotka sitovat titiiniä. α-aktiniini esiintyy pareittain eli homodimeerinä, jossa kaksi α-aktiniinia on sitoutunut toisiinsa vastakkaissuuntaisesti. Tällaisen homodimeerin molemmissa päissä ovat siis sekä kalponiinidomeenit että EF-käsi-domeenit. Domeenit koostuvat α-helikseistä ja lenkeistä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Lyhenne | Domeeni | engl. nimitys |
| CH1-2 | kalponiinin kaltaiset domeenit | calponin homology domains |
| R1-R4 | spektriinitoistot | spectrin repeats |
| EF1-4 | EF-kädet | EF-hands |
| ABD* | aktiinia sitova domeeni | actin binding domein |

*Muodostuu CH1:stä ja CH2:sta.
Toiminta

α-aktiniini pitää aktiinisäikeet järjestyksessä ja linkittää ne toisiinsa. α-aktiniinidimeerin kumpaankin päähän kiinnittyy yksi aktiinisäie. α-aktiniini (tyyppi 2) esiintyy lihaksessa Z-levyssä, eli kahden sarkomeerin rajakohdassa. Z-levyssä on runsaasti aktiinia, jota α-aktiniini sitoo. α-aktiniiniin sitoutuu myös muita lihaksen rakenteen kannalta tärkeitä proteiineja (katso taulukko alla). Aktiinin sitomista säätelee paitsi muiden proteiinien sitoutuminen myös α-aktiniinin fosforylaatio.
α-aktiniinia esiintyy myös solun tukirangassa sitomassa aktiinia. Solun tukiranka mahdollistaa yksittäisen solun liikkeet ja muodonmuutokset. Aktiinia on lisäksi esimerkiksi vyöliitoksissa, joissa α-aktiniini sitoo aktiinisäikeitä yhteen.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Proteiini | Sitoutumiskohta | Proteiini | Sitoutumiskohta |  |
| Aktiinifilamentit | ABD | Myopalladiini | EF |  |
| Titiini | EF3-4 ja R2-R3 | Palladiini | - |  |
| Myotiliini | R3-R4 (EF) | α-kateniini | R2-R3 väli |  |
Luokittelu

α-aktiniineja on neljää eri tyyppiä, jotka yhdessä muodostavat α-aktiniini-nimisen proteiiniperheen. α-aktiniinityypit ovat α-aktiniini-1, -2, -3 ja -4. α-aktiniini-perhe on osa laajempaa proteiiniperhettä nimeltään spektriinin kaltaiset proteiinit.
α-aktiniini-1 ja -4. Nämä α-aktiniinit esiintyvät muissa kuin lihassoluissa. Ne osallistuvat  solun tukirangan säätelyyn ja sitä kautta myös solun liikkumiseen sitomalla aktiinia. Syövissä saattaa esiintyä kyseisten aktiniinien häiriintynyttä toimintaa. Esimerkiksi α-aktiniini-4:n toimintahäiriötä on esiintynyt munuaissyövissä ja muissa munuaissairauksissa.
α-aktiniini-2 ja -3. Nämä α-aktiniinit esiintyvät lihaksissa. Sydänlihaksessa esiintyy ainoastaan α-aktiniini-2:sta. Nämä proteiinit muistuttavat suuresti toisiaan. Noin 18% väestöstä puuttuu kokonaan α-aktiniini-3, ja heidän lihaksissaan toimii siis vain α-aktiniini-2.
| --- | --- |
α-aktiniini-1

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 102575
UniProt: P12814
| --- | --- |
α-aktiniini-2

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 102573
UniProt: P35609
| --- | --- |
α-aktiniini-3

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 102574
UniProt: Q08043
| --- | --- |
α-aktiniini-4

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 604638
UniProt: O43707
Sarkomeerin rakenne:
S = Sarkomeeri, lihaksen toiminnallinen yksikkö
I = I-nauha, osa, jossa on vain aktiinia
Z = Z-levy, sarkomeerin rajapinta, jossa α-aktiniini-2:sta esiintyy
Solujen välinen vyöliitos, jossa tukena aktiinia. α-aktiniini liittää aktiinisäikeet toisiinsa.
Alkaioksen säkeistö

Alkaioksen säkeistö (Alkaioksen stroofi) on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäkeistö. Se on saanut nimensä runoilija Alkaioksesta. Hänen lisäkseen sitä käyttivät muun muassa Sapfo sekä roomalaisessa runoudessa Horatius.
Kaava

Säkeistön kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Esimerkkejä

Alkaios, fragmentin 326 alku:
Horatius, Oodit, oodin Postumukselle alku:
Yhdysvaltain presidentiksi valittu

Yhdysvaltain presidentiksi valittu (suomeksi myös muodossa Yhdysvaltain valittu presidentti) (engl. President-elect of the United States) on nimitys, jota käytetään tulevasta Yhdysvaltain presidentistä vaalipäivän ja tulevan presidentin virkaanastumisen välisenä aikana. Koska Yhdysvaltain presidentinvaalissa vaalitapa on epäsuora, nimitystä käytetään vaalin ilmeisestä voittajasta. Lopullisesti vaalin voittaja vahvistuu kun valitsijamiehet toimittavat varsinaisen vaalin joulukuussa pidettävässä valitsijamieskokouksessa ja vaalin tulos vahvistetaan Yhdysvaltain kongressin yhteisistunnossa tammikuussa.
Viimeisin Yhdysvaltain presidentiksi valituksi kutsuttu henkilö on Donald Trump, joka voitti Yhdysvaltain presidentinvaalit marraskuussa 2024. Yhdysvaltain presidentiksi valittu vannoo presidentin virkavalan 20. tammikuuta vaalivuoden jälkeisenä vuotena.
Yhdysvaltain varapresidentiksi valittu (engl. Vice President-elect of the United States) on samaan tapaan nimitys tulevasta Yhdysvaltain varapresidentistä. Viimeisin Yhdysvaltain valituksi varapresidentiksi kutsuttu henkilö on Donald Trumpin varapresidenttiehdokas J. D. Vance. Yhdysvaltain varapresidentiksi valittu vannoo varapresidentin virkavalan 20. tammikuuta vaalivuoden jälkeisenä vuotena, samana päivänä kuin Yhdysvaltain presidentiksi valittu.
Käännös suomeksi
Algerian sisällissota

Algerian sisällissota käytiin 1991–2002 Algerian hallituksen ja aseellisten islamilaisryhmien välillä. Sisällissota vaati yli 100 000 ihmisen hengen.
Tausta

Algeriassa sama puolue FLN, oli ollut vallassa itsenäistymisestä asti ja Chadli Bendjedid presidenttinä vuodesta 1979 lähtien. Bendjedidin kaudella ääri-islamilaisuus alkoi voimistua maassa ja kun 1991 järjestettiin ensimmäiset vapaat vaalit islamistinen FIS olisi voittanut vaalit, mutta armeija esti puolueen valtaannousun mitätöimällä ensimmäisen kierroksen vaalituloksen. Tästä alkanut sotilaallinen sorto ja attentaatit käynnistivät sisällissodan joulukuussa 1991.
Sota

Tammikuussa 1992 valittu uusi presidentti Mohamed Boudiaf kuoli pommi-iskussa saman vuoden kesäkuussa. Boudiafin seuraajaksi nimitettiin Ali Kafi ja vuonna 1994 presidentiksi nimitettiin Liamine Zéroual. Armeija otti yhteen muslimimilitanttien kanssa verisesti, ja molemmat osapuolet syyllistyivät siviilien joukkomurhiin. Zéroualin seuraaja Abdelaziz Bouteflika on hallinnut vuodesta 1999 lähtien. Bouteflika vaihtoi politiikkaa ja armahti useita islamisteja ja onnistui siten rauhoittamaan sisällissotaa, mikä lopulta sai aikaan löyhän rauhan 2002.
Vihamielisyydet ovat jatkuneet vielä rauhan jälkeenkin. Syyskuussa 2003 armeijan ja islamistien yhteenotossa sai surmansa 150 kapinallista ja salafistien terroristijohtaja Nabil Sahraouin tapettiin kesäkuussa 2004. Hänen seuraajansa Amari Saifi vangittiin myöhemmin Tšadissa.
Aiheesta muualla

Globalis.fi - Algerian konflikti[vanhentunut linkki] (suomeksi)
Algerian dinaari

| Algerian dinaari |
| --- | --- |
ISO 4217 -koodi:  DZD
Keskuspankki:  Algerian pankki
Esitelty:  1963
Käyttäjät:  Algeria
Jaettava yksikkö:  santeem
Algerian dinaari (arab. دينار جزائري‎, dīnār jazā’irī, tunnus DZD) on Algerian rahayksikkö. Se jakaantuu nimellisesti 100 santeemiin (centimeen).
Historia

Ranskan siirtomaa-aikana Algerian rahayksikkönä toimi Algerian pankin (vuosina 1949–1958 Algerian ja Tunisian pankki) liikkeelle laskema Algerian frangi, jonka arvo oli sama kuin Ranskan frangilla. Maan itsenäistyttyä vuonna 1962 perustettiin Algerian keskuspankki (vuodesta 2003 lähtien Banque d’Algérie), ja vuonna 1964 otettiin käyttöön oma rahayksikkö Algerian dinaari. Frangit vaihdettiin dinaareihin suhteessa yksi yhteen.
Algerian dinaarin kulta-arvoksi määriteltiin 0,180 grammaa. Sen virallinen vaihtokurssi oli sidottu vuoteen 1974 saakka Ranskan frangiin. Dinaarin arvo laski 1980-luvulla, ja se devalvoitiin 22 prosentilla vuonna 1991 ja 40 prosentilla vuonna 1994. Inflaatio väheni 1990-luvun loppupuolella, ja dinaarista tuli vapaasti vaihdettava valuutta vuonna 1997.
Setelit ja kolikot

Vuonna 1964 otettiin käyttöön 5, 10 ja 100 dinaarin setelit sekä 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 santeemin kolikot. 500 dinaarin seteli lisättiin vuonna 1970. Nykyään käytössä ovat 100, 200, 500, 1 000 ja 2 000 dinaarin setelit sekä 1, 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 dinaarin kolikot.
Aiheesta muualla

Algerian pankin sivusto (arabiaksi), (ranskaksi)
| Tämänhetkiset DZD-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki   Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari
Håkansson

Håkansson tai Håkanson on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aina Håkansson (1877–1949), suomalainen valokuvaaja ja taidemaalari
Anders Håkansson (s. 1956), ruotsalainen jääkiekkoilija
Ane Håkansson Hansen (s. 1975), tanskalainen curlingpelaaja
Daniel Håkansson, Diablo Swing Orchestra -yhtyeen kitaristi ja laulaja
David Håkansson (s. 1978), ruotsalainen kielitieteilijä
Eva-Marie Håkansson (s. 1960), ruotsalainen uimari
Fredrik Håkansson (s. 1975), ruotsalainen pöytätennispelaaja
Hans Håkansson (1908–1993), ruotsalainen jalkapalloilija
Jesper Håkansson (s. 1981), tanskalainen jalkapalloilija
Jonas Håkansson (s. 1974), ruotsalainen jääkiekkoilija
Julia Håkansson (1853–1940), ruotsalainen näyttelijä
Kenny Håkansson (s. 1972), the Hellacopters -yhtyeen basisti
Kicki Håkansson (s. 1929), Miss Maailma -voittaja 1951
Knut Håkanson (1887–1929), ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikriitikko
Ludvig Håkanson (s. 1996), ruotsalainen koripalloilija
Mikael Håkanson (s. 1974), ruotsalainen jääkiekkoilija
Nils Håkansson (1900–1943), suomalainen suomalainen Etsivän Keskuspoliisin ja Valpon etsivä
Ola Håkansson (s. 1945), ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja tuottaja
Olle Håkansson (1927–2001), ruotsalainen jalkapalloilija
Stig Håkansson (1918–2000), ruotsalainen pituushyppääjä ja pikajuoksija
Sven Håkansson (1909–1997), ruotsalainen kestävyysjuoksija
Ulla Håkansson (s. 1937), ruotsalainen ratsastaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Alkanoliamiinit

Etanoliamiini on esimerkki alkanoliamiinista
Alkanoliamiinit eli aminoalkoholit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin.
Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä.
Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkanoliamiinit Wikimedia Commonsissa
Alkusuiset

| Alkusuiset |
| --- | --- |
 Karibian riuttakalmari (Sepioteuthis sepioidea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Alakunta::  Eumetazoa
(luokittelematon)::  Alkusuiset Protostomata  Grobben, 1908
Yläjaksot
 Ecdysozoa  Lophotrochozoa  Platyzoa 
Katso myös
   Alkusuiset Wikispeciesissä   Alkusuiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alkusuiset eli protostomit (Protostomata) on toinen kaksikylkisten (Bilateria) eläinten pääryhmistä jälkisuisten (Deuterostomata) rinnalla. Perusjako näiden ryhmien välillä on tehty alkionkehityksen perusteella. Alkusuisilla kehittyvään alkioon muodostuvasta ensimmäisestä aukosta eli blastoporista kehittyy suu (alkusuu) ja peräaukoksi kehittyvä toinen aukko syntyy myöhemmässä vaiheessa. Kaikilla alkusuisilla eläimillä on ruumiinontelo (kolme alkiosolukerrosta) ja ne ovat kaikki selkärangattomia. Suurin osa eläinkunnan pääjaksoista on alkusuisia, esimerkiksi nivelmadot, nilviäiset ja niveljalkaiset kuuluvat tähän ryhmään. Toisella ruumiinonteloisten ryhmällä, jälkisuisilla eli deuterostomeilla, blastoporista kehittyy peräaukko ja suu kehittyy myöhemmin. Muun muassa selkärankaiset ovat jälkisuisia.
Alkusuisten ja jälkisuisten alkionkehityksen erot
Eläinten jakoa alkusuisiin ja jälkisuisiin ehdotti ensimmäisenä saksalainen biologi Karl Grobben vuonna 1908. Hän ei ollut kuitenkaan ensimmäinen, joka tunsi tämän eroavaisuuden ruumiinonteloisten alkiokehityksessä, mutta ymmärsi ennen kollegoitaan tämän erottavan piirteen eläinten välillä.
Piirteet

Blastoporin kehityksen ohella alkusuisten ja jälkisuisten kehityksessä on muitakin eroja. Ensinnäkin alkusuisten alkion vakoutuminen eli hedelmöittyneen munasolun jakautuminen moniksi tytärsoluiksi on spiraalimainen ja determinatiivinen eli sen solujen erikoistuneisuus määräytyy jo varhaisessa vaiheessa, jolloin yhdenkin blastomeerin irtoaminen johtaa epänormaaliin kehitykseen. Spiraalinen jakautuminen taas tarkoittaa sitä, että vakoutumisessa syntyneet solut kerääntyvät päällekkäin noin 45 asteen kulmassa, jolloin alkio kehittyy kierreportaiden nousun tapaisesti. Kulma johtuu mitoosisukkulan järjestäytymisestä uudelleen alkion kehityksen alussa, jolloin solut jakaantuvat epätasaisesti. Jälkisuisilla taas vakoutuminen on määräämätöntä (mahdollisuus geneettisiin kaksosiin) ja säteittäistä eli jakaantuneet solut muodostavat suoran kulman toisiinsa nähden.
Mesodermi-solukerroksen kehityksessäkin on selvä ero. Alkiokehityksessä ekto- ja endodermin välisestä mesodermistä lopulta kehittyvät sydän, verisuonet, selkäjänne (tai selkäranka) ja verisolut. Mesodermin muodostuminen alkaa alkusuisilla niin sanoutuista mesentoblasteista (eli 4d-soluista), jotka sijaitsevat blastoporin molemmilla puolilla erikseen, jolloin ruumiin ontelotkin kehittyvät erikseen (engl. schizocoely). Jälkisuisilla mesodermi kehittyy varhaisen ruoansulatuskanavan (engl. archenteron) ympäröimän endodermin osasta (ruumiinontelon muodostuminen: engl. enterocoelous).
Nykytutkimuksen mukaan alkusuiset ja jälksuiset eivät ole evolutiivisessa mielessä sisarryhmiä. Alkusuiset eivät muodosta monofyleettistä taksonia, vaan ne muodostavat laajemman parafyleettisen perusjoukon, jonka parista jälkisuisten linja on kehittynyt. Vain osalla alkusuisiin luetuista lajeista on yllä kuvailtuja piirteitä. Esimerkiksi niveljalkaisista vain siimajalkaisilla ja joillakin leukakoukullisilla on spiraalinen vakoutuminen. Ongelmaa on pyritty korjaamaan jakamalla alkusuiset kahteen ryhmään (Aguinaldo et al., 1997): Lophotrochozoa (’värekarvalliset eläimet’) ja Ecdysozoa (’nahkansa luovat eläimet’).
Fossumin kirkko

| Fossumin kirkko Fossum kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1976
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Fossumin kirkko (norj. Fossum kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1976.
Kuvia

Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fossumin kirkko Wikimedia Commonsissa
Pirkko Alhoniemi

Pirkko Kaarina Alhoniemi (o.s. Salokas; s. 16. maaliskuuta 1935 Turku) on suomalainen kirjallisuuden tutkija, joka toimi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessorina ja professorina 1974–1999. Hänen puolisonsa on professori Alho Alhoniemi.
Teoksia

Isänmaan korkeat veisut: Turun ja Helsingin romantiikan runouden patrioottiset ja kansalliset motiivipiirit. Turun yliopiston väitöskirja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 294. Helsinki 1969
Marja-Liisa Vartion Hänen olivat linnut: Aineksia ja rakenteen piirteitä. Eripainos Sananjalka 13, 1971. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1971
Christer Kihlmanin ”Sininen äiti”: Tulkinta. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos. Monistesarja 1. Turku 1972
Idylli särkyy: Kansallisromanttisten ideaalien mureneminen jälkiromantiikan ja realismin kauden kirjallisuudessamme. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 305. Helsinki 1972
Marja-Liisa Vartion Kaikki naiset näkevät unia ja Paavo Haavikon Toinen taivas ja maa rinnakkain. Eripainos Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirja 26, 1972. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1972
Realistien ihanteista: Suomalaisen realismin teoriaa vuodelta 1885. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1972
Krister Kihlmanin Sininen Äiti: Dostojevskilaisia näkökohtia. Eripainos Sananjalka 1973, 15.Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1974
Elviiran pyykkinaru: Näkökulma Veijo Meren ”Manillaköyteen”. Turun yliopisto. Kirjallisuuden ja musiikkitieteen laitos. Sarja C n:o 5. Turku 1980
Alhoniemi, Pirkko – Katajamäki, Sirkka: ”V. A. Koskenniemen käsikirjoituksia ja pienpainatteita”, Runoilijan monet kasvot: Kirjoituksia V. A. Koskenniemestä. Toimittanut Kerttu Saarenheimo. Turun yliopisto. Kirjallisuuden ja musiikkitieteen laitos. Sarja A 13. Turku 1985
Isät, pojat, perinnöt: Bertel Kihlmanin ja Christer Kihlmanin kirjallisesta tuotannosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 499. Helsinki 1989
Minuuden liitupiiri: Tutkimus Paavo Rintalan myöhäisvaiheen proosatuotannosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1132. Helsinki 2007
Toimitteita

Myytit ja runon arki: Kerttu Saarenheimon juhlakirja. Toimituskunta Pirkko Alhoniemi ym. Clarion, Turku 1983.
Palkinnot

Kalevalaseuran nuorten tutkijain tunnustuspalkinto 1966
The Tipping Point

| The Tipping Point Tears for Fears |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. helmikuuta 2022
 Kesto: 42.22
 Levy-yhtiö: Concord
Listasijoitukset
  8.
Tears for Fearsin muut julkaisut
| Rule the World: The Greatest Hits 2017 | The Tipping Point 2022 | Songs for a Nervous Planet 2024 |
The Tipping Point on Tears for Fearsin studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Kappaleet

No Small Thing – 4.42
The Tipping Point – 4.13
Long, Long, Long Time – 4.31
Break The Man – 3.55
My Demons – 3.08
Rivers of Mercy – 6.08
Please Be Happy – 3.05
Master Plan – 4.37
End of Night – 3.23
Stay – 4.36
Arvostelut

Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Bekkelagetin kirkko

| Bekkelagetin kirkko Bekkelaget kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1923
Suunnittelija:  Harald Bødtker
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  370
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Bekkelagetin kirkko (norj. Bekkelaget kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1923.