stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fairchild Republic A-10 Thunderbolt II
Historia > Suunnittelu

Vuonna 1967 Yhdysvaltain ilmavoimat lähetti 21 yhdysvaltalaiselle ilmailualan yritykselle pyynnön osallistua suunnittelukilpailuun, jonka tarkoituksena oli kehittää ilmavoimien käyttöön uudenlainen rynnäkkökone, joka olisi suunniteltu torjumaan mahdollinen puna-armeijan panssarivaunujen hyökkäys Länsi-Eurooppaan. Tarkoituksena oli myös kehittää ensimmäinen Yhdysvaltain ilmavoimien maataistelukone tukemaan etenevää jalkaväkeä ja iskemään vihollislinjojen takana sijaitseviin maakohteisiin. Ilmavoimat ei ollut erityisen innostunut projektista, mutta halusi kuitenkin pitää sen itsellään. Lentokoneesta piti tulla huokea ja toimiva. Vaatimusmäärittelyjen muodostamisessa käytettiin lentäjien kokemuksia aina toisesta maailmansodasta asti.
Suunnittelukilpailuun osallistui kuusi lentokonevalmistajaa, joiden esittelemistä prototyypeistä valittiin Fairchild Aircraftin kokeellinen YA-10A. Prototyypin ensilento tapahtui 10. maaliskuuta 1972, ja vuonna 1973 Yhdysvaltain ilmavoimat teki päätöksen YA-10A:n massatuotannon aloittamisesta. A-10 Thunderbolt II:n tuotanto käynnistettiin vuonna 1975, ja vuoden 1976 aikana ensimmäiset valmistuneet koneet siirrettiin lentäjien koulutusta varten Davis-Monthanin lentotukikohtaan Arizonaan.
A-10 Thunderbolt II ei ollut alun perin erityisen suosittu kone Yhdysvaltain ilmavoimissa. Monien lentäjien mielestä konetyyppi oli lento-ominaisuuksiltaan kömpelö ja hidas, minkä takia koneen ohjaaminen oli kokemattoman lentäjän käsissä hankalaa. Konetyypin epäsuosion takia Fairchild Aircraft lopetti A-10 Thunderbolt II:n toimitukset Yhdysvaltain ilmavoimille jo vuonna 1984, jolloin ilmavoimilla oli yhteensä 715 konetta. Persianlahden sodan päättymisen jälkeen konetyyppi alkoi kuitenkin saavuttaa turvallisuutensa ja helpon huollettavuutensa takia arvostusta ilmavoimissa.
Historia > Taistelukäytössä

A-10 Thunderbolt II osallistui ensimmäisen kerran sotatoimintaan vuoden 1991 Persianlahden sodassa, jonka aikana ne suorittivat yhteensä 8 077 taistelulentoa. Yhdysvaltain ilmavoimien tekemän arvion mukaan sotaan osallistuneet A-10 Thunderbolt II:t tuhosivat yhteensä yli 1 000 Irakin armeijan panssarivaunua ja 2 000 muuta ajoneuvoa. Sodan aikana irakilaisten ilmatorjunta onnistui pudottamaan alas seitsemän konetta. Koneiden laukaisemat ammukset levittivät köyhdytettyä uraania Irakin ympäristöön, mutta tutkimusten mukaan tästä ei ole muodostunut ihmisten terveydelle tai ympäristölle merkittävää riskiä. On arvioitu, että A-10 Thunderbolt II:t laukaisivat sodassa jopa 90 prosenttia yhdysvaltalaisten AGM-65 Maverick -ohjuksista. Monien irakilaisten sotavankien mukaan A-10 Thunderbolt II oli pelätyin Yhdysvaltain ilmavoimien lentokoneista.
Persianlahden sodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien A-10 Thunderbolt II:t osallistuivat seuraavan kerran sotatoimintaan 1999 Kosovon sodassa, jossa niiden käyttö oli kuitenkin vähäistä sen jälkeen, kun jugoslavialaiset onnistuivat ampumaan alas yhden F-117A Nighthawk -rynnäkkökoneen. Myöhemmin konetyyppi on ollut käytössä 2001 sodassa Afganistanissa, 2002 operaatio Anacondassa sekä 2003 Irakin sodassa, jossa yksi A-10 Thunderbolt II ammuttiin alas Bagdadin kansainvälisen lentoaseman lähistöllä.
Vaikka A-10 Thunderbolt II on osoittautunut luotettavaksi lentokoneeksi, Yhdysvaltain ilmavoimien laatiman suunnitelman mukaan konetyyppi poistuu käytöstä vuonna 2028 tai sen jälkeen. Suunnitelman mukaan käytöstä poistuneet koneet korvataan ilmavoimien uudemmalla ja ominaisuuksiltaan monipuolisemmalla F-35 Lightning II:lla.
A-10:n poistamista käytöstä on päätetty lykätä ja jatkaa sen käyttöä. Boeingin mukaan uusilla varaosasiivillä käyttöikää saadaan jatkettua vuoteen 2040 asti.
Versiot

YA-10A Prototyyppi (2 konetta)
A-10A Yksipaikkainen maataisteluversio
OA-10A Yksipaikkainen ilmavalvontaversio
YA-10B Night/Adverse Weather Kaksipaikkainen prototyyppi. Suunniteltu yö- ja huonon kelin käyttöön. Ei tuotantoversiota
A-10C Päivitetty versio, lasiohjaamo ja HOTAS.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A-10/OA-10 Thunderbolt II Air Force Link. (englanniksi)
A-10 Thunderbolt (Warthog) Ground Attack Aircraft Air Force Technology. (englanniksi)
A-10/OA-10 Thunderbolt II GlobalSecurity.org. (englanniksi)
21st Century Warthog Air Force Magazine. Arkistoitu 19.6.2006. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A-10 Thunderbolt II:n kolmitahopiirrokset.
A-10 Thunderbolt II:n GAU-8 Avenger -konetykki
Kapteeni Kim Campbellin raskaasti vaurioitunut A-10 Thunderbolt II, joka Irakin sodassa saamistaan vaurioista huolimatta onnistui laskeutumaan kiitotielle.
Neljä A-10 Thunderbolt II -konetta muodostelmassa harjoituslennolla.
Afganistanin sotaan osallistunut A-10 Thunderbolt II lähtee taistelulennolle Bagramin lentotukikohdasta.
Faros (kaupunki)

| Faros> Φάρος |
| --- | --- |
 Faroksen raunioita.
Sijainti
 Faros
Koordinaatit:  43°11′3″N, 16°36′3″E
Valtio:  Kroatia
Paikkakunta:  Stari Grad, Hvar, Split-Dalmatia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  385 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Faros, Illyria
Provinssi:  Dalmatia
Aiheesta muualla
  Faros Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Faros (m.kreik. Φάρος, lat. Pharos, Pharus) eli Faria (m.kreik. Φαρία, lat. Pharia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Hvar) Illyriassa nykyisen Kroatian alueella. Se sijaitsi nykyisen Stari Gradin kaupungin paikalla.
Maantiede

Faroksen kaupunki sijaitsi samannimisen saaren, nykyisen Hvarin saaren, länsipäässä olevan pitkän lahden pohjukassa. Saari sijaitsi Illyrian rannikolla ja on Adrianmeren pisin. Kaupunki sijaitsi nykyisen Stari Gradin, italialaisittain Città Vecchia, paikalla.
Faroksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Kaupungin itäpuolella sijaitsi hedelmällinen laakso, nykyinen Jelsan tasanko, jonka pinta-ala on noin 20 neliökilometriä. Siitäkin vain länsiosa kuului Faroksen alueeseen ja loput paikallisille illyrialaisille. Tasangolta on löydetty merkkejä maan jakamisesta noin 1 000 × 200 metrin kokoisiin palstoihin. Joskus samalle saarelle on sijoitettu myös toinen polis, Herakleia.
Historia

Faros oli Paroksesta tulleiden joonialaisten perustama siirtokunta. Siirtokuntalaiset antoivat saarelle ensin kotikaupunkinsa nimen. Myöhemmin sen nimeksi muuntui Faros. Kaupunki perustettiin vuonna 385 eaa., ja perustamisessa paroslaiset saivat apua Syrakusan tyrannilta Dionysios vanhemmalta. Paikalla oli varhaisempi illyrialainen asutus. Arkeologisten löytöjen perusteella siinä on saattanut olla myös varhaisempi, siirtokuntavaihetta edeltänyt kreikkalainen asutus. Faros oli ainoa joonialainen siirtokunta koko Adrianmeren alueella; seudun muut kreikkalaiskaupungit olivat doorilaisia.
Faros joutui pian perustamisensa jälkeen illyrialaisten hyökkäyksen kohteeksi. Illyrialaiset kuitenkin voitettiin Issasta käsin toimineen, Dionysioksen alaisen laivaston avulla. Faros löi omaa hopea- ja pronsirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Rahoissa oli kirjoitus ΦΑΡΙΩΝ, Fariōn, ”faroslaisten [polis]”.
Kun roomalaiset julistivat ensimmäisen illyrialaissodan illyrialaisia vastaan vuonna 229 eaa., faroslainen Demetrios petti vaimonsa, illyrialaisten kuningattaren Teutan, ja sai kiitokseksi itselleen ison osan kuningattaren vallassa olleesta alueesta. Myöhemmin Demetrios luotti hyviin väleihinsä Makedonian hoviin ja uhmasi roomalaisia. Lopulta hän sai roomalaisten koston itsensä ja kotisaarensa päälle, ja Lucius Aemilius Paullus valloitti ja tuhosi Faroksen toisessa illyrialaissodassa vuonna 219 eaa. Polybios sanoo kaupungin olleen vahvasti linnoitettu. Demetrios pakeni Makedoniaan.
Myöhemmin Faros rakennettiin uudelleen, mutta menetti itsenäisyytensä. Dalmatian provinssin perustamisen yhteydessä Faroksesta tuli osa sitä. Kaupungin itäpuolen laakson maat jaettiin roomalaisille veteraaneille.
Nykyisen Hvarin saaren nimi on muuntunut Faroksesta. Stari Gradin tasanko on nykyisin Unescon maailmanperintökohde, koska sen kulttuurimaisema ja maanjako on säilynyt hyvin samanlaisena kuin antiikin ajalla.
Rakennukset ja löydökset

Kreikkalaisajan Faroksesta on tehty vain vähän löytöjä. Kaupungin pinta-alaksi on arvioitu 1,5–6 hehtaaria. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka ovat olleet osaksi kyklooppimuurimaiset. Roomalaiselta kaudelta on löydetty lattiamosaiikkeja. Kaupungin ympäristöstä on löydetty maatalojen ja vanhojen peltoja erottaneiden muurien jäänteitä. Esinelöytöihin lukeutuu pääasiassa piirtokirjoituksia, keramiikkaa ja rahoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faros Wikimedia Commonsissa
Faroksen raunioita.
Faroksen raunioita.
Roomalaisaikainen hautakivi 100-luvulta, reliefissä kuvattuna siivekäs Eros.
Fender Jaguar

| Fender Jaguar |
| --- | --- |

Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1962—1975; 1999—
Rakenne
Rungon tyyppi:  Kokopuu
Kaulan kiinnitys:  Pulttikiinnitys
Nauhat:  22
Materiaalit
Runko:  Leppä tai lehmus
Kaula:  Vaahtera
Otelauta:  Ruusupuu (vaahtera 1970-luvun japanilaisissa malleissa)
Tekniikka
Talla:  "Kelluva" vibratalla
Mikrofonit:  Kaksi yksikelaista
Värit
Värivaihtoehdot:  Monia vaihtoehtoja (mm. 3-Color Sunburst ja Surf Green)
Fender Jaguar on Fenderin vuodesta 1962 lähtien valmistama kitaramalli ja ensimmäinen Fenderin valmistama kitara, jossa oli 22 nauhaa.
Jaguar oli Stratocasteriin tai Telecasteriin verrattuna hieman pienemmän kokoinen ja varta vasten suunniteltu pienisormisille soittajille. Se oli Jazzmasterin tavoin suunniteltu jazz-muusikoille, mutta yleistyi nopeasti monien surf-muusikoiden yhteydessä.
Kuuluisat kitaristit

Kurt Cobain (Nirvana)
John Frusciante
Johnny Marr (The Smiths)
Brian Molko (Placebo)
Thurston Moore (Sonic Youth)
Lee Ranaldo (Sonic Youth)
Kevin Shields (My Bloody Valentine)
Robert Smith (The Cure)
Tom Verlaine (Television)
Alamallit

Fender Jaguar Special HH
Fender Jaguar Baritone Special HH
Fender Jaguar Baritone Custom
Jaguarista on myös tehty Fender Jaguar Bass -bassoversio.
Fernán González (Kastilia)

Kreivi Fernánin patsas
Fernán González oli Kastilian kreivi vuosina 923–970 ja loi kreivikunnastaan itsenäisen alueen. Hän taisteli yhdessä Leónin kuninkaan Ramiro II:n kanssa muslimihallitsijoita vastaan, mutta nousi 934 kapinaan. Ramiro II vangitsi tällöin omapäisen kreivinsä, mutta vapautti tämän muutaman vuoden kuluttua.
Leónin ylimykset vastustivat Fernán Gonzálezin johdolla Sancho I:n valintaa Leónin kuninkaaksi ja asettautuivat Alfonso IV:n pojan Ordoño IV:n puolelle.
Fernán Gonzálezia seurasi kreivinä hänen poikansa García Fernández.
Ferkessédougou

| Ferkessédougou |
| --- | --- |
 Ferkessédougou
 Koordinaatit: 9°35′31″N, 5°11′48″W 
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Savanes
Alue:  Tchologo
Departementti:  Ferkessédougou
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  91,2 km²
Väkiluku (2014):  58 600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ferkessédougou (arkikielessä Ferké) on kunta, departementti ja Tchologon alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikolla. Se sijaitsee maan pohjoisosassa 575 kilometriä Abidjanista pohjoiseen. Kunnassa on 58 600 asukasta (vuonna 2014).
Ferkessédougoun kunnan pinta-ala on 91,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ouangolodougoun, idässä Koumbalan, etelässä Tafirén ja lännessä Sinématialin kuntiin.
Vuonna 1978 perustettu kunta käsittää 15 kaupunginosaa ja 22 kylää. Asukkaat ovat senufoihin kuuluvia niarafoloja.
Ferkessédougoussa on Norsunluurannikon pohjoisin rautatieasema. Kunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, maniokki, jamssi, riisi, mango ja maapähkinä. Viidentoista kilometrin päässä sijaitsee suuri sokerintuotantoalue. Muita elinkeinoja ovat kaupankäynti, liikenne ja maataloustuotteiden jalostus.
Seudun päänähtävyys on Comoén kansallispuisto.
Leonhard Euler

| Leonhard Euler |
| --- | --- |
 Jakob Emanuel Handmann, Leonhard Euler, 1753.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1707 Basel, Sveitsi
Kuollut: 18. syyskuuta 1783 (76 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Baselin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Johann Bernoulli
Instituutti:  Venäjän tiedeakatemia Preussin tiedeakatemia
Oppilaat:  Johann Hennert Joseph Lagrange
Tutkimusalue:  matematiikka ja fysiikka
Palkinnot:  Pariisin tiedeakatemian Grand Prize -palkinto Asteroidi 2002 Euler
 Nimikirjoitus
Leonhard Euler (lausunta: [ˈɔʏlɐ], 15. huhtikuuta 1707 Basel – 18. syyskuuta (J: 7. syyskuuta) 1783 Pietari) oli sveitsiläinen matemaatikko ja fyysikko, joka vietti suurimman osan elämästään Venäjällä ja Preussissa (nykyisessä Saksassa). Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista matemaatikoista. Euler käytti ensimmäisenä käsitettä funktio (Gottfried Leibniz määritteli käsitteen 1694). Tämän lisäksi Euler aloitti muun muassa verkkoteorian ja variaatiolaskennan perusteiden tutkimisen. Häneltä ovat peräisin myös monet nykyisin käytettävät merkinnät, muun muassa summan, piin ja imaginaariyksikön merkintä.
Euler oli matemaattinen nero jo lapsena. Hän oli professorina Pietarissa ja myöhemmin Berliinissä. Euler oli luultavasti kaikkien aikojen tuotteliain matemaatikko, ja hän hallitsi 1700-luvun matematiikkaa (Eulerin aikakausi). Hän kirjoitti elämänsä aikana noin 25 kirjaa, tutkielmaa ja noin 850 julkaisua. Euler tuotti vuosittain keskimäärin 800 sivua tieteellistä tekstiä, unohtamatta hänen laajaa kirjeenvaihtoverkostoaan. Postuumisti on julkaistu lähes 400 Eulerin kirjoitusta. On arvioitu, että noin neljännes tai jopa kolmannes kaikista tuon ajan fysiikkaan, matematiikkaan, mekaniikkaan, tähtitieteeseen ja navigointiin liittyvistä kirjoituksista on Eulerin kirjoittamia. Viimeiset seitsemäntoista elinvuottaan Euler oli täysin sokea, mutta se ei estänyt häntä kirjoittamasta tieteellistä tekstiä.
Yksi tunnetuimmista Eulerin töistä on niin sanottu Eulerin identiteetti, jota on kutsuttu matematiikan kauneimmaksi kaavaksi. Euler tunnetaan erityisesti matemaatikkona, mutta hän tutki myös fysiikkaa. Erityisesti hänen alaansa kuuluivat optiikka, magnetismi, sähkö ja mekaniikka. Hänen mielipiteensä valon luonteesta oli päinvastainen kuin Isaac Newtonin: Eulerin mukaan valo on aaltoliikettä eikä koostu hiukkasista, kuten Newton oli esittänyt teoksessaan Opticks. Eulerin artikkelit olivat tärkeässä osassa valon aaltoteorian yleistymisessä.
Elämäkerta > Lapsuus

Euler syntyi sveitsiläisessä Baselin kaupungissa vuonna 1707. Hänen vanhempansa olivat naapurikylän Riehenin kalvinistisen kirkon pastori Paul Euler ja Marguerite Brucker, joka oli baselilaisen sairaalapastorin tytär. Taustalla vaikuttanut uskonnollisuus ohjasi Euleria koko hänen elämänsä ajan. Leonhard kasvoi kahden sisaren kanssa; perheen toinen poika syntyi vasta 1719. Eulerin ollessa vain vuoden vanha perhe muutti Baselin liepeille Rieheniin, missä hän vietti suurimman osan lapsuuttaan. Eulereilla oli ennestään läheinen suhde sveitsiläiseen Bernoulli-sukuun. Matematiikasta itsekin kiinnostunut Eulerin isä oli muun muassa käynyt Jakob Bernoullin luennoilla opiskellessaan Baselin yliopistossa teologiaa. Paul ja Johann Bernoulli asuivat opiskeluaikoinaan Jakobin luona jonkin aikaa. Bernoulleilta Eulerin isä oppi niin paljon matematiikkaa, että kykeni opettamaan poikaansa.
Euler aloitti koulunsa Baselin latinakoulussa luultavasti vuonna 1713. Tuona aikana hän asui äitinsä puoleisen isoäidin luona. Eulerin kiinnostus matematiikkaa kohtaan oli herännyt hänen isänsä antaman opetuksen ansiosta. Latinakoulussa ei opetettu lainkaan matematiikkaa, mutta isä hankki Leonhardille yksityisopettajaksi matematiikasta kiinnostuneen teologin Johann Burckhardtin, joka myös kuului Johann Bernoullinn ystäviin. Eulerin suunnitelmat olivat alusta alkaen olleet vahvasti suuntautuneet matematiikkaa kohti, mikä näkyi hänen verrattomissa taidoissaan verrattuna muihin saman ikäisiin. Eulerin isällä oli kuitenkin muita suunnitelmia poikansa varalle. Hän halusi Eulerin kulkevan hänen jalanjälkiään ja tienaavan leipänsä kirkon palveluksessa. Hän lähetti poikansa Baselin yliopistoon opiskelemaan teologiaa.
Euler aloitti opinnot pienessä Baselin yliopistossa isänsä toiveiden mukaisesti 13-vuotiaana eli vuonna 1720. Siellä hän suoritti alimman tutkinnon (1722) ja sai maisterin arvon vuonna 1723. Seuraavana vuonna Euler piti julkisen maisterinesitelmän, jossa verrattiin René Descartesin ja Isaac Newtonin filosofisia käsityksiä. Vuonna 1723 Euler aloitti teologian opinnot. Pian Johann Bernoulli huomasi Eulerin lahjakkuuden. Kiireiden vuoksi Bernoullilla ei ollut mahdollisuutta antaa Eulerille yksityistä opetusta, mutta hän antoi paljon ohjeita, joiden turvin Euler kykeni omatoimisesti jatkamaan eteenpäin. Euler sai käydä joka lauantaipäivä Bernoullin luona, mikäli hänen eteensä tuli ylitsepääsemättömiä ongelmia. Euler tiesi vahvuutensa olevan matematiikassa, jolle hän nyt halusi omistautua täysin, ja lopetti papinopinnot tyystin. Bernoulli sai isän taipumaan, ja Euler sai isältään luvan aineen vaihdolle.
Elämäkerta > Nuoruusvuodet > Ennen Venäjälle matkustamista

Euler päätti opintonsa vuonna 1726. Hänen väitöstyönsä koski äänen etenemistä. Työn nimi oli De Sono. Baselin vuosina Euler luki useita matemaattisia töitä, kuten Pierre Varignon, Descartesin, Newtonin, Galileo Galileiin, Frans van Schootenin, Jacob Bernoullin, Jakob Hermannin, Brook Taylorin ja John Wallisin työt. Vuonna 1727 Euler lähetti tieteellisen työn Pariisin tiedeakatemian Grand Prize -palkinnon ehdokkaaksi. Palkinto meni kuitenkin Pierre Bouguerille, ja Euler tuli toiseksi. Saavutus oli kuitenkin varsin hyvä vasta valmistuneelle matemaatikolle. Myöhemmin hän voitti palkinnon yhteensä kaksitoista kertaa. Eulerin oli kuitenkin löydettävä työpaikka turvatakseen elantonsa. Tällainen työpaikka vapautui Pietarista Venäjän tiedeakatemiasta, kun Nicolaus II Bernoulli, toinen Johann Bernoullin kahdesta pojasta, kuoli heinäkuussa 1726. Euler sai työpaikan Venäjän tiedeakatemian lääketieteelliseltä osastolta jo marraskuussa 1726, mutta sanoi matkustavansa Venäjälle vasta seuraavan vuoden keväällä. Eulerilla oli viivytykseen lähinnä kaksi syytä: hän halusi ensin perehtyä aiheeseen, jota tulisi Venäjällä opettamaan, ja toisaalta hänellä oli mahdollisuus saada professuuri Baselin yliopistosta, koska yliopiston fysiikan professori oli kuollut. Heti, kun Euler sai tiedon, ettei häntä oteta Baselin yliopiston virkaan, hän järjesti matkan Venäjälle.
Elämäkerta > Nuoruusvuodet > Vuodet Pietarissa

Euler lähti Baselista 5. huhtikuuta 1727. Hän matkusti veneellä Reinin jokea pitkin Saksaan ja Saksan halki hevosvankkureilla. Lyypekistä hän jatkoi matkaa laivalla. Pietariin hän saapui 17. toukokuuta 1727. Tiedeakatemia oli toiminut vasta lyhyen aikaa, sen perusti Pietari Suuri 28. tammikuuta 1724. Pietari Suuri kuoli jo seuraavana vuonna. Venäjän keisarikuntaa hallitsi hänen vaimonsa, keisarinna Katariina I. Katariina I kuitenkin kuoli samana päivänä kun Euler saapui Pietariin, ja Venäjän tiedeakatemia oli samalla vähällä joutua lakkautetuksi. Euler onnistui tästä huolimatta saamaan viran akatemiasta, mutta hän sai sen matematiikan osastolta. Olosuhteet olivat Eulerille poikkeuksellisen hyvät, hän solmi useita ystävyyksiä aikansa merkittävimpien matemaatikkojen kanssa.
Vielä samana vuonna Euler aloitti asepalveluksensa suorittamisen Venäjän laivastossa lääkintäluutnanttina. Euler oli armeijassa vuodet 1727–1730. Hän luopui tehtävistään armeijassa, koska oli saanut fysiikan professuurin akatemiasta, ja sen johdosta hänestä tuli akatemian vakinainen jäsen. Bernoulli piti hallussaan matematiikan professuuria, mutta vuonna 1733 hän päätti matkustaa Baseliin, Sveitsiin, ja jätti virkansa Venäjällä. Bernoullin seuraajaksi valittiin Euler. Matematiikan professuurin saaminen oli Eulerin kannalta taloudellinen helpotus, nyt hänellä oli varaa mennä naimisiin. Euler ja venäläisen maalarin tytär Katharina Gsell solmivat avioliiton 7. tammikuuta 1734. Katharina oli Eulerin tapaan kotoisin sveitsiläisestä perheestä. Avioliittoon syntyi yhteensä kolmetoista jälkeläistä, joista kuitenkin vain viisi eli aikuisikään asti. Aikuiseksi selviytyneitä olivat Johann Albrecht, Karl Johann, Katharina Helene, Christoph ja Charlotte.
Eulerin varsinainen matemaattinen työ alkoi 1730-luvun puolivälissä useiden artikkeleiden sekä Mechanica-teoksen (1736–1737) julkaisun myötä. Mechanicassa Euler esittelee newtonilaista dynamiikkaa matemaattisen analyysin muodossa ensimmäistä kertaa. Samoihin aikoihin hänen terveydentilansa alkoi heikentyä selvästi. Vuonna 1735 Euler sairastui kovaan kuumeeseen ja oli kuolemaisillaan. Euler salaili tiukasti tietoa sairastumisestaan perheeltään sekä Bernoulleilta siihen asti kunnes oli täysin toipunut.
Euler oli saanut paljon mainetta voittamiensa Grand Prize -palkintojen ansiosta. Maineen myötä Euleria pyydettiin Berliiniin töihin, mutta hän ei ottanut tarjousta vastaan. Venäjän poliittinen ilmapiiri muuttui kuitenkin nopeasti, ja erityisesti ulkomaalaisilla oli hankalaa pitää työpaikkansa. Siksi Euler muutti mielensä Berliinin suhteen. Euler lähti Pietarista 19. kesäkuuta 1741 ja saapui Berliiniin Fredrik II:n kutsumana 25. heinäkuuta.
Elämäkerta > Keski-ikä > Vuodet Berliinissä

De Maupertuis, josta tuli Eulerin hyvä ystävä, oli Preussin tiedeakatemian johtaja. Akatemia perustettiin vuonna 1744, ja myös Euler oli hankkeessa vahvasti mukana. Akatemia-aikanaan Euler työskenteli ahkerasti. Hän muun muassa laati kalentereita ja piirsi karttoja, joita hän myi eteenpäin. Kartoista saadut tulot menivät akatemian hyväksi. Akatemian lisäksi hän työskenteli Preussin hallituksen neuvonantajana.
Euler asui Berliinissä noin 25 vuotta, ja tuona aikana hän kirjoitti 380 artikkelia. Artikkeleista tunnetuimmat ovat Introductio in analysin infinitorum (1748), jossa hän esittelee funktion käsitteen, ja Institutiones calculi differentialis (1755), jossa hän käsittelee differentiaalilaskentaa. Artikkeleiden aiheet olivat hyvin monipuolisia: hän kirjoitti muun muassa Kuun ja planeettojen radoista, tykeistä ja ballistiikasta, laivanrakennuksesta ja navigoinnista. Hän myös julkaisi kolmiosaisen yleistajuisen teoksen, jossa hän käytti apuna Preussin prinsessan kanssa käytyä kirjeenvaihtoa. Teos julkaistiin nimellä Kirjeitä saksalaiselle prinsessalle fysiikasta ja filosofiasta (Lettres à une Princesse d’Allemagne, kirjeet vuosilta 1760–62, teos julkaistu 1768–72). Vaikka Euler asui Berliinissä, siteet Venäjälle eivät katkenneet. Hän sai edelleen palkkaa Venäjältä, ja sillä rahalla hän osti kirjoja ja työvälineitä Venäjän tiedeakatemialle. Euler myös kirjoitti raportteja akatemialle ja koulutti nuoria venäläisiä.
De Maupertuis'n kuoltua vuonna 1759 Eulerista tuli akatemian johtaja, vaikka hänelle ei annettu virallisesti johtajan titteliä. Hyvistä alkuasetelmista huolimatta Euler riitaantui Preussin kuninkaan kanssa, ja kuningas olisikin halunnut antaa johtajuuden ranskalaiselle Jean le Rond d’Alembertille. D'Alembert kuitenkin kieltäytyi matkustamasta Berliiniin. Euler katsoi parhaimmaksi poistua Berliinistä ja palasi Pietariin.