stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Timonen
Jääkärikausi

Timonen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 5. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin vähän myöhemmin aluksi 3:nteen ja 1. huhtikuuta 1917 alkaen 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Timonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 5. maaliskuuta 1918 niin ikään joukkueenjohtajaksi 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Timonen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Pohjolan jääkäripataljoona ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Kajaanin sissipataljoonasta Timonen siirtyi 1. lokakuuta 1920 Kainuun rajavartiostoon, josta hän palasi 1. toukokuuta 1921 takaisin Kajaanin sissipataljoonaan. Hänet määrättiin 16. syyskuuta 1926 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Porin rykmenttiin, josta hänet siirrettiin 31. tammikuuta 1929 nuoremmaksi upseeriksi Uudenmaan rykmentin 3. komppaniaan ja 1. huhtikuuta 1930 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan. Timonen komennettiin Uudenmaan rykmentistä 15. helmikuuta 1932 ja lopulta siirrettiin 18. helmikuuta 1935 alkaen Kokkolan sotilaspiirin talouspäälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Timonen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 24:n huoltopäällikkönä ja osallistui taisteluihin Kiviniemellä, Sakkojassa ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi Kokkolan sotilaspiirin huoltopäällikkönä.
Jatkosodan puhjettua hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä kuin välirauhan aikana, mutta komennettiin myöhemmin 7. Divisioonan esikuntaan intendentiksi, missä tehtävässä oli vuoteen 1943 saakka ja osallistui sotatoimiin Syvärillä. Divisioonan esikuntatehtävistä hänet siirrettiin Kokkolan sotilaspiirin huoltopäälliköksi, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka. Timonen toimi sotien jälkeen edelleen Kokkolan sotilaspiirin huoltopäällikkönä, kunnes erosi vuonna 1949 vakinaisesta palveluksesta. Hän oli sotien jälkeen pidätettynä asekätkentäjutun yhteydessä. Hänet haudattiin Länsi-Teiskoon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 30. elokuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 25. maaliskuuta 1918  Reservin vänrikki 16. syyskuuta 1926  Vänrikki 31. tammikuuta 1929  Luutnantti 28. helmikuuta 1930  Kapteeni 6. joulukuuta 1935  Majuri ? |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Joonas Tolvanen

| Joonas Tolvanen |
| --- | --- |
 Joonas Tolvanen Helsingin kirjamessuilla vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1989
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  lääkäri, kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  romaani
Pääteokset:  Soturimunkin oppipoika
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joonas Tolvanen (s. 1989) on suomalainen kirjailija ja lääkäri.  Hän työskentelee yleislääkärinä Kuopiossa.
Tolvanen julkaisi esikoiskirjansa Soturimunkin oppipoika – aikani kung-fu-temppelissä vuonna 2017. Tolvanen on opiskellut vuosien varrella useassa eri kungfu-koulussa Kiinan maaseudulla ja esikoiskirja perustuu kokemuksiinsa näistä kouluista.  Samaan aikaan Tolvanen kirjoitti lukiosta ylioppilaaksi ja opiskeli lääkäriksi Itä-Suomen yliopistossa.  Esikoiskirjan jatko-osa Soturimunkin perintö kertoo tapahtumista esikoiskirjan jälkeen.
Tolvanen on kirjoittanut myös lastenkirjan Jademiekan arvoitus (Otava, 2020).  Kirja kertoo veljeskaksikosta, joka joutuu aikamatkalle muinaiseen Kiinaan.  Kirjan on kuvittanut Sarjakuva-Finlandian voittanut Janne Kukkonen.  Kirjan jatko-osassa Puunaamioiden kirous (Otava, 2021) sama veljeskaksikko seikkailee eteläkorealaisessa Hahoe-kylässä.  Trilogian päätösosa, Kultaisen tikarin salaisuus (Otava, 2022), sijoittuu Mongoliaan.
Syksyllä 2022 julkaistiin Tolvasen kirjoittama aikuisten romaani Turvapaikanhakija, jonka päähenkilö on Manalan lautturi.  Kirjassa Manalan lautturi liukastuu kaidassa puuveneessään, kolauttaa päänsä ja menettää muistinsa. Muistamaton lautturi lähtee soutamaan Tuonelan jokea väärään suuntaan ja päätyy Mikkelin vierasvenesatamaan.
Keväällä 2024 Tolvanen julkaisi elämäntaito-oppaan Todellinen voimasi - 100 asiaa, jotka voit oppia Shaolin-munkeilta.
Tolvanen on myös perustanut kung-fu-koulun Kuopioon.  Tolvanen on erikoistumassa yleislääketieteen erikoislääkäriksi.
Teokset

Tolvanen Joonas: Soturimunkin oppipoika - aikani kung-fu-temppelissä.  Atena, 2017.  ISBN 978-952-300-348-4
Tolvanen Joonas: Jademiekan arvoitus. Otava, 2020. ISBN 978-951-1-34721-7
Tolvanen Joonas: Turvapaikanhakija. Arktinen Banaani, 2021. ISBN 978-952-2-70462-7
Tolvanen Joonas: Puunaamioiden kirous. Otava, 2021. ISBN 978-951-1-39048-0.
Tolvanen Joonas: Kultaisen tikarin salaisuus. Otava, 2022. ISBN 9789511440291
Tolvanen Joonas: Soturimunkin perintö. SAGA Egmont, 2022. ISBN 9788728448977
Tolvanen Joonas: Todellinen voimasi - 100 asiaa, jotka voit oppia Shaolin-munkeilta. Atena, 2024. ISBN 9789511486718
Tolvanen harjoittelemassa Shaolin kung-futa Kiinassa.
Marja-Terttu Tolamo

Marja-Terttu Tolamo (vuoteen 1930 Topelius, 10. maaliskuuta 1915 Kangasniemi – 9. kesäkuuta 2000 Kauniainen) oli suomalainen teologi ja runoilija, joka teki elämäntyönsä Suomen Raamattuopiston apulaisjohtajana ja Herää valvomaan -lehden toimitussihteerinä.
Kangasniemellä syntyneen ja kolmivuotiaana Mikkeliin muuttaneen Tolamon vanhemmat olivat liikemies Viktor Topelius ja Antonia Schultz. Tolamo valmistui ylioppilaaksi Mikkelin tyttökoulusta vuonna 1934 ja suoritti Sacri ministerii candidatus -tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1940. Tolamo toimi Suomen Raamattuopiston johtajattarena vuosina 1945–1962 ja apulaisjohtajana vuosina 1962–1980 sekä Suomen Raamattuopiston Kustannus Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1980–1984. Vuosina 1970–1987 hän oli Herää valvomaan -lehden toimitussihteerinä. Hänet tunnetaan hengellisistä runoistaan, joista yksi on myös nykyisessä Suomen ev. lut.kirkon virsikirjassa virtenä numero 544 (Herra Jeesus, anna minun).
Runokokoelmia

Sävel yksi vain (1957)
Tyhjä käsi (1963)
Suoraan rungosta (1967)
Matkalla kotiin (1983)
Mantelipuu kukkii (1990)
Elämän kangas (1995)
Helmet (2009, toim. Mikko Nurmi)
Muita teoksia

Opi tuntemaan Raamattusi (1950)
Sana Sinulle, jolla on vaikeaa (1968)
Aabraham (1972)
Armon ylistyslaulu (1977)
Opeta meitä rukoilemaan (1979)
Tikat

| Tikat |
| --- | --- |
 Amerikankäpytikka (Picoides villosus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae  Vigors, 1825
Alaheimot 
 Jynginae  Picinae  Picumninae 
Katso myös
   Tikat Wikispeciesissä   Tikat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tikan hakkaamia reikiä puussa.
Käenpiika ei yleensä kiipeile puunrungoilla toisin kuin muut tikat.
Tikat (Picidae) on tikkalintuihin kuuluva lintujen heimo. Sen jäseniä tavataan lähes kaikkialla maailmassa lukuun ottamatta Australiaa, Uutta-Seelantia, Madagaskaria ja kylmimpiä napa-alueita. Heimossa on noin 218 lajia, jotka jaetaan 28 sukuun. Suomessa on tavattu yhdeksän lajia, joista vihertikka on suurharvinaisuus.
Ulkonäkö ja koko

Tikkalajien koko vaihtelee 8 ja 58 cm:n välillä. Pienin tikka on 8 cm pituinen amazonianraitatikkanen. Suurin laji on lähes 60-senttinen keisaritulikärki. Se on kuitenkin saattanut kuolla sukupuuttoon, joten suurin nykyisin varmuudella elossa oleva laji on 51 cm mittainen isohelmitikka.
Tikoilla on kummassakin jalassa neljä varvasta, joista kaksi osoittaa taaksepäin ja kaksi eteenpäin. Pohjantikalla on tosin vain kolme varvasta, joista yksi osoittaa taakse ja kaksi eteen. Tikkojen nokka on pitkä ja voimakas. Tikoilla on vahva pyrstö, jolla ne tukevat itseään puissa kiipeillessään. Tikkojen kieli on erittäin pitkä. Tikoilla on aivoissa iskunvaimennus rummutuksen aiheuttamaa rasitusta vastaan.
Käyttäytyminen

Tikat kiipeilevät puissa etsien hyönteisiä koloista ja kaarnanraoista ja hyödyntävät pitkää kieltänsä hyönteisten kiinnisaamisessa.
Tikat hakkaavat voimakkaalla nokallaan pesäkolon lahoon tai vialliseen puuhun. Kolon valmistuminen kestää yleensä kahdesta kolmeen viikkoa. Pesäkolon rakentamisen lisäksi tikat käyttävät nokkaansa rummuttamiseen.  Rummuttamalla tikat ilmoittavat reviiristään, eli rummuttamista voi verrata muiden lintujen lauluun. Molemmat sukupuolet rummuttavat. Tikat ovat pääasiassa paikkalintuja, eli ne pysyvät samoilla seuduilla vuoden ympäri toisin kuin muuttolinnut.
Suojelu ja uhat

Tehometsätalous uhkaa vanhoja metsiä ja lahoja puita vaativia tikkoja. Suomessa tikkakannat ovat laskeneet paikoin runsaasti.
Suomessa pesivistä tikoista valkoselkätikka on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, käenpiika ja pikkutikka vaarantuneiksi ja harmaapäätikka sekä pohjantikka silmälläpidettäviksi. Käpytikka ja palokärki on Suomessa luokiteltu elinvoimaisiksi. Suomessa kaikki tikat on rauhoitettu.
Maailmanlaajuisesti uhanalaisimmat tikkalajit ovat amerikkalaiset keisaritulikärki ja rämetulikärki, jotka luokitellaan äärimmäisen uhanalaisiksi ja joista ei ole saatu varmoja havaintoja enää vuosiin.
Merkitys muille linnuille

Koska tikat tekevät joka vuosi uuden pesäkolon, voivat muut koloissa pesivät linnut käyttää vanhoja tikkojen koloja. Tikkojen määrän väheneminen vaikuttaa myös muiden kolopesijöiden määriin.
Symboliikka

Tikan suomenkielinen nimi johtuu sen puiden koputtelemisesta. Kenties tämän ominaisuuden vuoksi germaanit pitivät tikkaa ukkosen ja salamoinnin vertauskuvana ja ennustajana. Salamat läpäisevät pilviverhon kuten tikannokka puunkuoren. Varhaiskristillinen luonnontieteen oppikirja Physiologus kertoi, että niin kuin tikka toukkia etsiessään koputtaa puuta, tunkeutuu paholainen ihmisen "onttoon" sydämeen. Näin linnusta tuli Saatanan symboli, ja palokärki mustana vielä pahemmaksi sellaiseksi. Myönteisiä käsityksiäkin tikkaan liitetään. Koska se on väsymätön takoja, se nähtiin rukoilemisen vertauskuvana. Tuholaistoukkien hävittäjänä se on kuvannut taistelua sielunviholista vastaan, ja siitä on tullut Kristuksen symboli. Keski-Euroopan jalopuumetsien vihertikka koettiin suojan ja onnen antajaksi.
Alaheimot ja suvut

Jynginae
Käenpiiat (Jynx)
Picumninae
Nesoctites – suvun ainoa laji on antillientikkanen (N. micromegas)
Paljassilmätikkaset (Sasia)
Tikkaset (Picumnus)
Verreauxia - suvun ainoa laji on afrikantikkanen (V. africana)
Picinae
Afrikantikkaset (Dendropicos)
Bambutikat (Gecinulus)
Geocolaptes – suvun ainoa laji on maatikka (G. olivaceus)
Helmitikat (Mulleripicus)
Intiantikat (Chrysocolaptes)
Ipophilus - suvun ainoa laji on ruskoselkätikka (I. obsoletus)
Kirjotikat (Picoides)
Kultaniskatikat (Chrysophlegma)
Kultatikat (Colaptes)
Käpytikat (Dendrocopos)
Kääpiötikat (Veniliornis)
Mahlatikat (Sphyrapicus)
Palokärjet (Dryocopus)
Pitkänokkatikat (Melanerpes)
Poimijat (Meiglyptes)
Punapäätikat (Piculus)
Reinwardtipicus – suvun ainoa laji on sulttaanitikka (R. validus)
Tulikärjet (Campephilus)
Tuliniskatikat (Blythipicus)
Tulitöyhdöt (Dinopium)
Täpläotsatikkaset (Chloropicus)
Täplätikat (Campethera)
Töyhtötikat (Celeus)
Töyhtöpoimijat (Hemicircus)
Vihertikat (Picus)
Vihertikkaset (Mesopicos)
Xiphidiopicus – suvun ainoa laji on kuubanvihertikka (X. percussus)
Aiheesta lisää

Suomessa pesivät tikkalinnut, niiden pesimäkantakoot ja uhanalaisuusluokat
Aiheesta muualla

Kimmo Martiskainen, Kimmo Taskinen. Valkoselkätikka. Moreeni 2011.
Hurme, Tuomo & Sarkanen, Sauli 1975: Tikkojen suhtautumisesta toisiinsa ja muihin lintulajeihin. - Lintumies 3.1975 s. 95–99. SLY.
Miettinen, Juha, Pusa, Jukka & Nikander, Pekka J. 1986: Voiko tikkojen iän määrittää? - Lintumies 4.1986 s. 188–194. LYL.
Vikberg, Penti 1982: Tikkojen ekologiasta keskitalvella. - Lintumies 2.1982 s. 60–68. LYL.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25439  Wikispecies: Picidae  BOLD: 1410  CoL: 625L8  EoL: 1595  EPPO: 1PICIF  Fauna Europaea: 10840  Fauna Europaea (new): 1f2b2bf1-d885-4769-8d3b-f80159e5ac34  GBIF: 9333  iNaturalist: 17599  IRMNG: 104832  ITIS: 178148  NBN: NBNSYS0000000957  NCBI: 9220  Open Tree of Life: 1020138  Paleobiology Database: 39438  Paleobiology Database: 39438  WoRMS: 1459901
Tonacacihuatl

Tōnacācihuātl. Codex Borgia.
Tōnacācihuātl (“lihamme kuningatar”) on asteekkien jumalatar, joka yhdessä aviomiehensä Tonacatecuhtlin kanssa vastasi ihmislasten sielujen siirtämisestä taivaasta äitien kohtuihin. Tässä ominaisuudessa hänet tunnetaan myös nimellä Omecihuatl (“kaksinaisuuden kuningatar”).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tonacacihuatl Wikimedia Commonsissa
Esteri Tomula

Raija Uosikkinen ja Esteri Tomula Arabian tehtaalla vuonna 1957.
Ilta Esteri Tomula (31. lokakuuta 1920 Helsinki – 18. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija, joka teki pitkän uran Arabian tehtaiden astia- ja kuviosuunnittelijana vuosina 1947–1984.
Esteri Tomula pääsi ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta vuonna 1939 ja valmistui keraamikoksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1947. Samana vuonna hän aloitti Arabian tehtaalla koristetaiteilijana ja pysyi siellä eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1981 asti. Päivätyönsä ohessa Esteri Tomula toimi kolmisenkymmentä vuotta tuntiopettajana helsinkiläisessä Toimelan vapaaopistossa, jossa hän kasvattavalla otteella jakoi tietojaan ja taitojaan oppilailleen.
Tomulan tunnetuimmat astiamallistot ovat Fennica-maljakot ja -vadit, Krokus-astiasto, Vegeta-sarjan ruokakasviaihein koristellut emaliastiat ja -kattilat sekä Botanica-seinälautaset.
Koristekuvioissa Tomula yhdisti painamisen ja käsinmaalaamisen. Kuvioiden ohuet ääriviivat painettiin astioihin mustalla ja kuviot väritettiin sitten käsin maalaten.
Esteri Tomula osoitti testamentissaan huomattavan summan hänen nimeään kantavan rahaston perustamiseen. Rahasto hankkii Taideteollisuusmuseoon ulkomaista ja kotimaista keramiikkaa sekä järjestää kansainvälistä taiteilijavaihtoa.
Kirjallisuutta

Leppänen, Helena: Keräilijän aarteet: Rakastetut Arabian astiat, koristelijana Esteri Tomula. WSOY 2013. ISBN 978-951-0-39494-6.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Victoria 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Esteri Tomula
Käännös suomeksi
Sunao Tokunaga

| Sunao Tokunaga |
| --- | --- |
 Sunao Tokunaga
Henkilötiedot
Syntynyt: 1899 Kumamoton prefektuuri, Japani
Kuollut: 1958 (58–59 vuotta) Tokio, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: japani
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sunao Tokunaga (jap. 徳永直, Tokunaga Sunao, 1899 Kumamoton prefektuuri, Japani – 1958 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija. Hän oli työssä kirjapainossa ja aktiivinen alan ammattiyhdistystoiminnassa. Hän jäi 1926 työttömäksi. Hänen romaaninsa Auringoton katu (Taiyō no nai machi, 1928) sai tunnustusta, ja hän kirjoitti sille jatkon Tokio, työttömien kaupunki (Shitsugyō toshi Tōkyō, 1930). Hän joutui poliittisen vainon kohteeksi ja palasi aiheisiin vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Suomennetut teokset

Auringoton katu, (Taiyō no nai machi, 1928), suomennettu ote antologiassa Shōsetsu: japanilaisia kertojia, toim. Veikko Polameri, Otava 1983 ISBN 951-1-07298-6 (ei suomennettu kokonaan)
Tokio, työttömien kaupunki (Shitsugyō toshi Tōkyō, 1930); suomentanut S. E. Rautanen. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja 1935.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sunao Tokunaga Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
DJ Topi

Toivo "Topi" Honkonen eli DJ Topi (s. 1950) on tamperelainen tiskijukka. Topi aloitti uransa 1960-luvun lopulla ja toimii aktiivisena edelleen. DJ Topi valittiin Suomen DJ Hall of Fame -listalle ensimmäisten joukossa. Vuonna 2016 hän sai elämäntyöpalkinnon suomalaisen diskokulttuurin eteen tehdystä työstä. Topi soittaa musiikkia perinteisesti vinyyleiltä. Hänen tyylilajinsa on ensisijaisesti nostalginen ja retrohenkinen musiikki, etenkin 1970-luvun diskomusiikki.
Topi oli mukana perustamassa Tampereen Aleksanterinkadulla sijaitsevaa Ravintola Dorista, jossa hän on soittanut useasti.
Topi tunnetaan myös uimarina. Hän on voittanut Pohjoismaiden mestaruuden perhosuinnissa ja myöhemmin kisannut veteraanien MM-tasolla. Hän on lisäksi aikaisemmin toiminut vaatetusalalla.
Topin isä oli harmonikansoittaja, säveltäjä ja sovittaja Toivo Honkonen (1926–2001), joka toimi sukunsa omistaman vaatetusliikkeen johtajana Tampereella. Vanhempi Toivo Honkonen oli ollut Lasse Pihlajamaan oppilaana, ja hänen yhtyeitään olivat vuosina 1945–1974 toiminut Toivo Honkosen Suruttomat ja vuonna 1981 perustettu Toivo Honkosen harmonikkakvartetti. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluu muun muassa Martti Siiriäisen esittämä kappale Proomutanssit.
Toimittaja

| Toimittaja |
| --- | --- |
 Sun News Networkin toimittaja vuonna 2011.
Tyyppi:  Ammatti
Toimiala:  Media-ala
Koulutus:  Yliopisto, Ammattikorkeakoulu
Työpaikka:  Lehdistö, Radio, Televisio
Lähinimikkeitä:  Sanomalehtimies, Journalisti
Phoenix-kanavan toimittaja työssään.
Toimittaja (myös journalisti tai lehtimies) kerää ja levittää tietoa ajankohtaisista tapahtumista, ilmiöistä ja ihmisistä.
Uutistoimittajat luovat raportteja joukkotiedotusvälineisiin, kuten sanomalehtiin, televisioon, radioon ja internetin uutispalveluihin. Uutistoimittajat etsivät lähteitä työlleen, heidän raporttinsa voivat olla puhuttuja tai kirjoitettuja ja niiden odotetaan useimmiten raportoivan mahdollisimman objektiivisesti ja puolueettomasti palvellakseen yhteiskunnan hyvää.
Informaatiota kerätään useilla tavoilla: tiedotustilaisuuksien, lehdistötiedotteiden, haastatteluiden, henkilökohtaisten suhteiden, vihjeiden, sosiaalisen median tai vanhojen uutisten seuraamisen ja ajan tasalle saattamisen avulla. Lisäksi toimittaja voi tarkoituksella tai sattumalta olla paikalla uutisoitavan ilmiön tapahtuessa.
Journalisteja suojelevan komitean (engl. The Committee to Protect Journalists) mukaan vuonna 2021 vangittiin 293 journalistia. Eniten vangitsivat Kiina (50), Myanmar (26), Egypti (25), Vietnam (23) ja Valko-Venäjä (16).
Journalistit pyrkivät työssään tiedonvälityksen objektiivisuuteen. Journalistinen objektiivisuus tarkoittaa pyrkimystä oikeudenmukaisuuteen, asiallisuuteen ja puolueettomuuteen. Kriittisyys vallanpitäjiä kohtaan alkoi kehittyä 1700-luvulla ja vallan kolmijako-oppia alettiin soveltaa kutsumalla journalisteja neljänneksi valtiomahdiksi.
Journalismin objektiivisuus jättää tiedon vastaanottajille vapauden päättää, mitä mieltä he ovat asiasta, julkistamalla pelkät tosiseikat ja antamalla yleisön tulkita niitä itse. Objektiivisuuden säilyttämiseksi journalismissa toimittajan tulisi esittää tosiasiat, vaikkeivät ne miellyttäisi häntä. Objektiivisen raportoinnin on tarkoitus kuvata asioita ja tapahtumia neutraalilla ja puolueettomalla tavalla riippumatta kirjoittajan mielipiteestä tai henkilökohtaisesta vakaumuksesta.
Journalismi Suomessa

Toimittajan ammatti on Suomessa vapaa, eli siihen ei vaadita tietyntyyppistä koulutusta. Varsinkin aiemmin toimittajan työhön pätevöidyttiin elämänkokemuksen kautta. Monilla toimittajilla on kuitenkin nykyisin journalistiikan, tai viestinnän koulutus, tai muita vastaavia opintoja. Suomen Journalistiliittoon kuuluu noin 14 000 toimittajaa ja media-alan työntekijää.
Journalismi Suomessa > Toimittajakoulutus Suomessa

Toimittajaksi voi opiskella yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa suorittamalla journalistiikan tai viestinnän tutkinnon. Myös monet kansanopistot tarjoavat media-alan koulutusta.
Journalistiikkaa voi opiskella pääaineena Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa. Lisäksi viestintää voi opiskella pääaineena Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Vaasan yliopistoissa sekä Svenska social- och kommunalhögskolanissa. Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa opinnot suuntautuvat selkeimmin journalismiin ja tähtäävät toimittajan ammattiin useimmiten lehdistön, radion, television ja uusmedian palveluksessa. Tampereen yliopistossa voi valita myös kuvajournalismin erikoistumisopinnot kandivaiheessa sekä valmistua Visuaalisen journalismin maisteriohjelmasta. Åbo Akademissa annetaan toimittajan koulutusta Vaasassa. Se on osa 160 opintoviikon laajuista maisteritutkintoa, jossa toimittajakoulutus muodostaa 38 opintoviikon sivuainekokonaisuuden. Koulutukseen voivat hakea myös muut kuin Åbo Akademin opiskelijat, ja opinnot kestävät 1,5 vuotta.
Ammattikorkeakouluissa voi opiskella viestintää ja suorittaa medianomin (AMK) tutkinnon. Turun ammattikorkeakoulussa voi suorittaa journalismin koulutusohjelman, joka keskittyy ensisijaisesti sähköiseen mediaan. Helsingissä medianomin tutkinnon voi suorittaa Haaga-Helia ammattikorkeakoulun talouspainotteisessa journalismin koulutusohjelmassa.
Toimittajakoulutusta on myös Voionmaan opistossa. Kymmenen kuukauden toimittajalinjalla on mahdollisuus suorittaa myös tiedotusopin perusopinnot.
Sanoman toimittajakoulu on aikaisemmin kouluttanut toimittajia yhtiön lehtien palvelukseen, mutta nykyään se keskittyy yhtiön omien toimittajien lisä- ja täydennyskoulutukseen.lähde?
Lehtikuvaajaksi, kuvatoimittajaksi tai valokuvaajaksi valmiudet antaa visuaalisen journalismin opinnot.
Tilapäisesti toimittajia voidaan pitää palveluksessa ilman koulutustakin.
Kirjallisuutta

Lintula, Anni & Valkama, Meri: Nuoren toimittajan eloonjäämisopas.  Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-7934-6
Okkonen, Antero. Toimittajan työ 1. Karisto. 1974. ISBN 9512308053.
Toimittajat elokuvassa -teemanumero, Filmihullu 6/2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lahdenmäki, Ari: Hiljainen tieto jakoon. Journalisti 13/2009. (Arkistoitu sivu)
Toimittajien kertomuksia omasta työstään Töissä.fi.
Ammattina toimittaja Anna.fi.
Toinen puoliaika

| Toinen puoliaika Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1988, Köyliö ja maaliskuu 1989, MSL-studio, Lempäälä
 Julkaistu: 8. kesäkuuta 1989
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 39.21
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut julkaisut
| Suurimmat hitit 1983–88 1988 | Toinen puoliaika 1989 | Antaa soittaa 1991 |
Toinen puoliaika on vuonna 1989 ilmestynyt Yön kuudes studioalbumi. Singlenä siltä julkaistiin vain avausraita "Kaipaan luoksesi kotiin". Levyä pidetään yhtenä Yön heikoimmista, muun muassa Olli Lindholm on sanonut sen olevan yhtyeen huonoimman ja myös pysyvän sellaisena. Albumi on viimeinen, jolla soittivat Yön alkuperäisjäsenet Juha Rauäng ja Veikko Lehtiranta, sekä myös viimeinen T. T. Oksalan tuottama yhtyeen levy. Albumi viipyi Suomen albumilistalla vain viikon ajan sijalla 33.