stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä M
M > Paavo Ilmari Mäkelä

(19. heinäkuuta 1896 Noormarkku – 25. toukokuuta 1936) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat isännöitsijä Viktor Mäkelä ja Naima Sofia Bernström. Mäkelä kävi kaksi luokkaa Porin lyseota sekä Porin kauppakoulun. Hän työskenteli konttoristina Noormarkussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. tammikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 23. kesäkuuta 1917 hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 12. heinäkuuta 1917. Mäkelä palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 23. marraskuuta 1918. Suomeen paluunsa jälkeen hän palveli 13. tammikuuta - 11. helmikuuta 1919 kersanttina Suomen valkoisen kaartin 5. komppaniassa, jonka jälkeen hän toimi Noormarkun suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Noormarkusta hän siirtyi 15. helmikuuta 1920 Yläneen suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 1. heinäkuuta 1921 ja työskenteli sen jälkeen 15. heinäkuuta 1921 alkaen A. Ahlström Oy:n rahalaitosten konttoristina Haminaholmassa, Porissa ja Pihlavassa. Ahlströmiltä hän erosi sairauden takia 31. heinäkuuta 1928. Hänet haudattiin Noormarkkuun. Ylennykset: Kersantti 13. tammikuuta 1919, Vääpeli 1. heinäkuuta 1921. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Semi Akseli Mäkelä

(25. huhtikuuta 1890 Kurikka – 28. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Sameli Mäkelä ja Susanna Samelintytär. Mäkelä kävi kansakoulun ja työskenteli satulaseppänä Kurikassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 19. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 25. marraskuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 5. heinäkuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1917.  takaisin 1. komppaniaan. Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui 28. maaliskuuta 1918 ja haudattiin Kurikan sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
M > Toivo Erland Mäkelä

(29. huhtikuuta 1889 Pirkkala – 15. elokuuta 1967) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Erland Mäkelä ja Johanna Vesilahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Fanny Vilhelmiina Andersinin kanssa. Mäkelä kävi kansakoulun ja työskenteli valajana Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin 15. maaliskuuta siviilitöihin Saksaan hänellä todetun sairauden takia. Sairaalahoitoon hänet passitettiin toukokuussa vuonna 1916 ja oli hoidettavana marraskuuhun saakka. Mäkelä palasi takaisin Suomeen 31. tammikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen valajana ja työnjohtajana eri valimoissa. Mäkelä perusti vuonna 1922 oman valimon Lappeenrantaan. Luottamustehtäviä Mäkelällä oli elämänsä aikana useita muun muassa hän toimi Etelä-Saimaan Ampujain puheenjohtajana vuosina 1938 – 1946 ja toimi Karjalan Ampujapiirin johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana vuosina 1948 – 1953 sekä oli Suomen Valimomiesliiton Itä-Suomen osaston hallinnon jäsenenä ja puheenjohtajana vuosina 1949 – 1951. Hän toimi myös Lappeenrannan Käsityö- ja teollisuusyhdistyksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana ja Talonomistajain yhdistyksen hallituksen jäsenenä. Näistä toimistaan hänelle myönnettiin Suomen Ampujainliiton kultainen ansiomerkki ja Keskuskauppakamarin 30 vuotis kultainen ansiomerkki. Hänet haudattiin Hyvinkäälle. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki.
Väinö Edvard Mäkelä
M > Kaito (Vaito) Urho Kristianinpoika Mäkelänaho

(käytti Saksassa peitenimeä Mäkelä), (11. lokakuuta 1896 Kemin maalaiskunta – 16. tammikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Kristian Mäkelänaho ja Emilia Amanda Juhontytär. Mäkelänaho kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kemissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 26. marraskuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon ja laskettiin edelleen elokuussa vuonna 1917 siviilitöihin Saksaan.  
Mäkelänaho sai surmansa 16. tammikuuta 1918 ollessaan pataljoonasta lomamatkalla Kölniin lähellä Osnabrückin kaupunkia tapahtuneessa junaonnettomuudessa. Hänet haudattiin Osnabrückin hautausmaalle yhdessä yhdentoista muun tapaturmassa menehtyneen jääkärin kanssa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johannes (Jukka) Mäki
Juho Einari Mäki
M > Matti Olavi Mäki

(5. kesäkuuta 1896 Lapua – 16. tammikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Aleksanteri Mäki ja Sanna Liisa Luoma. Mäki kävi kansakoulun ja työskenteli suutarina Lapualla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 12. heinäkuuta 1916. Hän palasi takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon 12. elokuuta 1917 ja siirrettiin 18. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Komppaniasta hän pääsi 10. tammikuuta 1918 siviililomalle, mutta joutui 16. tammikuuta 1918 ollessaan matkalla Kölniin lähellä Osnabrückin kaupunkia rautatieonnettomuuteen, missä sai surmansa. Hänet haudattiin Osnabrückin hautausmaahan yhdessä yhdentoista samassa onnettomuudessa kuolleen jääkärin kanssa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Adam Reinhold Mäkikangas

(9. toukokuuta 1893 Pyhäjärvi – 2. maaliskuuta 1958) oli suomalainen jääkärialikersantti. Hänen äitinsä oli Katariina Matilda Mäkikangas. Mäkikangas työskenteli työmiehenä Pyhäjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 14. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917. Mäkikangas palasi takaisin Suomeen vasta Suomen sisällissodan jälkeen 3. tammikuuta 1919. Suomeen saavuttuaan hän astui 7. tammikuuta 1919 armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin Pohjolan jääkäripataljoonaan, josta muodostettiin myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hän toimi pataljoonassa koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 10. kesäkuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Pohjois-Suomessa. Mäkikangas osallistui talvi- ja jatkosotaan aluksi Oulun sotilaspiirin esikunnassa varastotyömiehenä sekä myöhemmin työnjohtajana armeijan suutarinverstaalla Kajaanissa ja Rovaniemellä. Sotien jälkeen hän oli sairaalahoidossa vuoteen 1946 saakka, jonka jälkeen hän hoiti perustamaansa suutariliikettä Oulussa vuoteen 1947 saakka. Myöhemmin hän oli hoidettavana Oulunsalon Vilppulan invalidikodissa vuoteen 1950 saakka ja sen jälkeen Kyyhkylän invalidikodissa vuoteen 1958 saakka. Hänet haudattiin Kyyhkylään. Ylennykset: Alikersantti 3. huhtikuuta 1919.  Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Einar Nikolai Mäkinen
M > Heikki Jalmari Mäkinen

(19. tammikuuta 1892 Loimaa – 25. helmikuuta 1929) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kaarle Vihtori Mäkinen (Nokimäki) ja Edla Maria Iivari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921-27 Eeva Emerentia Kitkon kanssa, joka kuoli vuonna 1927. Mäkinen kävi kansakoulun ja työskenteli maalarina Loimaalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.  Aa-joelta hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin elokuussa vuonna 1917 siviilitöihin Saksaan. Saksasta Mäkinen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 24. kesäkuuta 1918 ja astui 4. heinäkuuta 1918 armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Kaartin jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1918 Jääkäriprikaatin polkupyöräosastoon. Mäkinen erosi armeijasta 1. lokakuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskunnassa hänet sijoitettiin 1. syyskuuta 1922 alkaen päälliköksi Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin Loimaan alueelle (myöhemmin piirin VI alue). Suojeluskunnasta Mäkinen erosi 31. joulukuuta 1926 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Loimaalla. Hänet haudattiin Loimaalle. Ylennykset: Vääpeli 4. heinäkuuta 1918, Suojeluskuntaupseeri 10. heinäkuuta 1922. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Urho Lauri Mäkinen

(26. helmikuuta 1891 Vesilahti – 14. helmikuuta 1961) oli suomalainen jääkäri, Saksan armeijan hilfsgruppenführer ja Latvian armeijan luutnantti. Hänen vanhempansa olivat sahanomistaja Antti Edvin Mäkinen ja Josefina Mathilda Fredrika Grönvall. Mäkinen kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota ja yhden vuoden Turun kauppakoulua. Hän työskenteli liikemiehenä Turussa ennen liittymistään yhtenä vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 26. kesäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin 10. syyskuuta 1915 alkaen Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin 10. joulukuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Helmikuussa vuonna 1918, kun pataljoona kotiutettiin Mäkinen oli juuri silloin sairaalahoidossa Königsbergissä ja ei siten kerinnyt pataljoonan paluumatkalle Suomeen. Saksassa Mäkinen liittyi parannuttuaan syksyllä Baltische Landeswehrin palvelukseen. Hänet sijoitettiin Landswehrissä patteriupseeriksi, missä tehtävässä hän otti osaa muun muassa Riian valloitukseen toukokuussa vuonna 1919. Riian valloituksen jälkeen Mäkinen siirtyi kesällä vuonna 1919 Latvian armeijan palvelukseen, jossa hänet ylennettiin luutnantiksi. Latvian armeijassa hän toimi muun muassa komendanttina Majorenhofissa. Mäkinen palveli myöhemmin Viron armeijan panssarijunapataljoonassa (tiedot perustuvat asianomaisen omiin ilmoituksiin). Mäkinen palasi takaisin Suomeen vuonna 1920 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä ja eri yritysten edustajana. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johan August Mäkiniemi
M > Aappo Mäläskä

(24. huhtikuuta 1892 Kestilä – 15. huhtikuuta 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Mäläskä ja Kaisa Rusanen. Mäläskä työskenteli työmiehenä Rovaniemellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 14. elokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin Suomeen. Suomessa hän toimi itäisellä etapilla Jaatilan etappiaseman hoitajana. Suomesta hän matkusti myöhemmin Norjaan. Norjasta hän palasi Suomeen vuoden 1918 lopulla ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan huhtikuussa 1919, mutta sairastui pian sen jälkeen Salmissa anginaan ja kuoli tautiin 15. huhtikuuta 1919. Hänet haudattiin Salmin luterilaiseen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Johannes Mäntylä
Ludvig Mäntylä
Johan Edvard Mättö
Aarne Johannes Määttä
M > Oskar Määttä

(31. maaliskuuta 1892 Pielisjärvi – 25. lokakuuta 1941) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Israel Määttä ja Elli Kärkkäinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilja Emelina Partasen kanssa. Määttä kävi kansakoulun ja työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. elokuuta 1917, josta hänet laskettiin siviilitöihin 4. syyskuuta 1917 sotapalvelukseen kykenemättömänä. Takaisin Suomeen hän palasi 11. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen räätälinä Pielisjärvellä. Vuodesta 1937 lähtien hän hoiti omistamaansa vaatturiliikettä Lieksassa vuoteen 1941 saakka. Talvi- ja jatkosodan aikana Määttä toimi väestönsuojelutehtävissä Lieksassa.
M > Fredrik Verner Möller

(käytti Saksassa peitenimeä Werner Müller), (16. tammikuuta 1895 Kuolajärvi – 19. huhtikuuta 1941) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kruununnimismies Berndt Fredrik Ossian Möller ja Naema Johanna Castron. Möller kävi viisi luokkaa Tornion yhteiskoulua ja työskenteli tullivartijana Torniossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 30. elokuuta 1915, josta hänet siirrettiin 16. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Hänet vapautettiin myöhemmin armeijasta sairauden takia 20. syyskuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin. Takaisin Suomeen Möller palasi keväällä 1918. Seuraavana vuonna hän sairastui ja joutui hoidettavaksi Pitkäniemen mielisairaalaan, jossa oli hoidettavana kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Kokkolaan.
M > Henrik Vilhelm Mörk

(4. kesäkuuta 1894 Helsinki – 21. lokakuuta 1920) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kaivertaja Anders Edvard Mörk ja Engla Erika Lindert. Mörk kävi kansakoulun ja työskenteli hammasteknikkona Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille autokursseille. Mörk astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Mörk palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä. josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Hän toimi rykmentissä rykmentin asemestarina. Hänet komennettiin 8. heinäkuuta 1918 alkaen Vaasaan asemestarikursseille ja siirrettiin sen jälkeen 15. tammikuuta 1919 alkaen Autopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919, mutta uudelleen armeijan palvelukseen jo l. toukokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin asemestariksi Uudenmaan rykmenttiin. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Ylennykset: varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 4. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Aarne Wennfrid Möttönen
Aino Pulkkinen

| Aino Pulkkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Aino Sofia Pulkkinen
Syntynyt: 2. helmikuuta 1998 (ikä 27) Äänekoski, Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  170 cm
Paino:  60 kg
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Jyväskylän Kenttäurheilijat
Valmentaja:  Petteri Jouste
Ennätykset:  100 m: 11,51 s (Kuortane 2024) 200 m: 23,28 s (Jyväskylä 2024) 400 m: 53,04 s (Lahti 2023) 
 Tietolaatikko päivitetty 14.8.2024 
Aino Sofia Pulkkinen (s. 2. helmikuuta 1998 Äänekoski) on suomalainen pikajuoksija. Pulkkinen edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä on valmentanut vuodesta 2017 alkaen Petteri Jouste. Vuoteen 2018 saakka hän edusti Äänekosken Urheilijoita ja ennen Joustetta hänen valmentajanaan toimi Ilpo Vesterinen.
Pulkkinen edusti Suomea alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2015 ja 2017. Vuonna 2015 hän osallistui vain pikaviestiin, mutta 2017 hän eteni 200 metrin semifinaaleihin ja juoksi myös pitkässä viestissä jossa Suomi sijoittui seitsemänneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui alkuerissä sekä 4 × 100 että 4 × 400 metrin viestissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Pulkkinen karsiutui 200 metrin alkuerissä ajalla 23,48. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän juoksi Suomen pitkän viestin joukkueessa, joka oli alkuerien kokonaistuloksissa kymmenes ajalla 3.26,51. Joukkueen aika oli paras suomalaisen naisjoukkueen juoksema sitten vuoden 1976. 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä ajalla 23,44.
Vuoden 2018 Kalevan kisoissa hän voitti 400 metrillä Suomen mestaruuden ja sijoittui 200 metrillä toiseksi. Lahden Kalevan kisoissa 2023 Pulkkinen saavutti hopeaa 200 ja 400 metrillä. Vaasan Kalevan kisoissa 2024 hän sijoittui sekä 100 metrillä että 200 metrillä toiseksi. SM-hallikisoista hänellä on 60 metrillä hopeaa vuodelta 2019 sekä pronssia 2018, 2020 ja 2021. 200 metrillä hän on saavuttanut kultaa 2019, 2020, 2022 ja 2024, hopeaa 2023 sekä pronssia 2021, 400 metrillä hopeaa 2023 ja pronssia 2022 ja viestissä kultaa 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 ja 2024. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2019, 2020 ja 2022 sekä hopeaa 2023 ja 2024, 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2019 ja 2023, hopeaa 2024 sekä pronssia 2020 ja 2022 sekä 4 000 metrin viestissä kultaa 2024 ja hopeaa 2023.
Yksityiselämä

Pulkkinen on ollut vuodesta 2019 kihloissa keihäänheittäjä Jami Kinnusen kanssa.
Archaeornithomimus

| Archaeornithomimus |
| --- | --- |
 Archaeornithomimus asiaticuksen luuranko kiinalaisessa museossa
 Myöhäisliitukausi 96–70,6 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  Strutsisaurit Ornithomimosauria
Heimo::  Ornithomimidae
Suku::  Archaeornithomimus  Russell, 1972
Katso myös
   Archaeornithomimus Wikispeciesissä   Archaeornithomimus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Archaeornithomimus on sukupuuttoon kuollut teropodeihin kuuluva dinosaurussuku. Sen edustajat elivät myöhäisliitukaudella noin 96–70,6 miljoonaa vuotta sitten.
Fossiilit

Vuonna 1923 Roy Chapman Andrewsin tutkimusmatkalla Sisä-Mongoliassa Peter Kaisen löysi monia teropodien jäännöksiä kolmesta eri louhoksesta. Jäännökset koostuivat pääosin hajonneista yksilöiden luista, mutta kallon ja leuan osia puuttui. Charles Whitney Gilmore nimesi löydöt vuonna 1933 uutena Ornithomimus-lajina nimeltä Ornithomimus asiaticus.
Dale Russell siirsi lajin vuonna 1972 uuteen sukuun, jolloin siitä tuli tyyppilaji Archaeornithomimus asiaticus. Nimen Archaeornithomimus alkuosa juontuu kreikan sanasta "ἀρχαῖος" (arkhaios, "muinainen"), koska Russell oletti, että jäännökset olivat peräisin Cenomanum- ja Turonia-vaiheilta noin 95 miljoonan vuoden takaa, tehden siitä yhden vanhimmista tunnetuista Ornithomimidae-heimon jäsenistä.
Koska Gilmore ei ollut määrittänyt holotyyppinäytettä, David Smith ja Peter Galton valitsivat vuonna 1990 lektotyypiksi jalkafossiilin AMNH 6565. Fossiilit löydettiin Iren Dabasun muodostumasta, joka on peräisin Cenomanum-vaiheelta, noin 95,8 miljoonan vuoden takaa.
Vuonna 1995 Lev A.Nesov nimesi kolmannen oletetun Archaeornithomimus-lajin. Laji sai nimekseen Archaeornithomimus bissektensis, joka perustuu holotyyppiin N 479/12457. Se perustuu nuoren yksilön reisiluuhun ja jalkaterään. Ne löydettiin Uzbekistanin Bissekty-muodostelmasta, joka on peräisin Cenomanum- ja Turonia-vaiheelta. Siitä huolimatta A. bissektensiksen olemassaoloa epäillään sillä ei ole varmuutta sen oikeellisuudesta.
Kuvaus

Archaeornithomimus oli keskikoinen Ornithomimidae-heimon jäsen. Pituudeltaan se oli noin 3,4 metriä ja painoi noin 45–96 kilogrammaa. Muilta strutsisaurien sukulaisilta saatu näyttö viittaa siihen, että Archaeornithomimuksella oli höyhenpeite. Sen höyhenpeite on saattanut muistuttaa nykyajan strutsilintujen höyhenpeitteitä. Niillä on myös saattanut olla nokka. Archaeornithomimuksella oli luultavasti vankat takaraajat, pieni pää ja pitkä kaula.
Luokittelu

Russell määritteli Archaeornithomimuksen Ornithomimidae-heimoon.
Paleoekologia > Elinympäristö

Archaeornithomimuksen jäännökset löydettiin Iren Dabasun muodostumasta, joka juontaa juurensa Cenomanum-vaiheeseen noin 96 miljoonan vuoden takaiselle myöhäiselle liitukaudelle. Tuolloin muodostelman ympäristö oli pääasiassa tulvatasankoa ja metsikköä.
Archaeornithomimukset yleensä jakoivat elinympäristönsä monien muiden teropodien, kuten Alectrosaurusten, Erliansaurusten, Gigantoraptorien ja Neimongosaurusten kanssa. Archaeornithomimus eli myös erilaisten kasvinsyöjädinosaurusten (esimerkiksi Bactosaurus, Gilmoresaurus ja Sonidosaurus) rinnalla.
Paleoekologia > Ravinto

Archaeornithomimus oli luultavasti muiden heimonsa lajien tapaan kaikkiruokainen. Se söi luultavammin hedelmiä, pieniä nisäkkäitä, munia ja jopa vastakuoriutuneita dinosauruksia.
Taiteilijan näkemys Archaeornithomimuksesta
Taiteilijan näkemys kahdesta Gigantoraptorista, jotka puolustavat pesäänsä kahdelta Archaoernithomimukselta ja takana on myös Alectrosaurus.
Käännös suomeksi
Tuomo Timonen

| Tuomo Timonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1949 Helsinki
Kuollut: 2. tammikuuta 2018 (68 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL, LkT, patologian erikoislääkäri)
Instituutti:  Helsingin yliopistollinen keskussairaala
Palkinnot:   Anders Jahren nuoren tutkijan palkinto (1985)
Tuomo Timonen (17. elokuuta 1949 Helsinki – 2. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen patologian erikoislääkäri ja tutkija, joka toimi professorina ja HYKSin patologian vastuuyksikköryhmän johtajana. Tutkimustyössään hänen mielenkiintonsa kohdistui erityisesti ihmiskehon luonnollisiin tappajasoluihin, NK-soluihin.
Timonen opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi, patologian erikoislääkäriksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1979) oli otsikoitu Human natural killer cells : isolation, morphological and functional characterization of effector cells cytotoxic to fetal fibroblasts and cell line targets. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti.
Hänelle myönnettiin vuonna 1985 Anders Jahren nuoren tutkijan palkinto.
Aiheesta muualla

Tuomo Timosen julkaisuja (englanniksi) (researchgate.net)