stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Šapur II
Elämäkerta > Sotaretket arabeja vastaan

Toisaalta Persialla oli Rooman ohella muita ongelmia. Arabitaustaiset beduiinit tekivät ryöstöretkiä Persianlahden yli Bahrainista, Hajarista ja Kazemiyasta käsin sasanidien hallitsemille alueille. Persialaisten lähteiden mukaan Šapur aloitti omat sotarekensä arabeja vastaan 16-vuotiaana. Arabien ryöstöretket kostettiin verisesti. Sotaretkien aikana sasanidit valtasivat Persianlahden rannikon alueet ja arabit työnnettiin Arabian niemimaan sisäosiin. Joitakin arabiheimoja myös pakkosiirrettiin sasanidien hallitsemille alueille.
Elämäkerta > Sodat roomalaisia vastaan

Arabien kukistamisen jälkeen Šapur keskittyi Persian vanhoja vihollisia roomalaisia vastaan. Armenia oli kääntynyt virallisesti kristinuskoon hieman ennen Šapurin valtaannousua ja hänen valtakautensa aikana Konstantinus oli tehnyt kristinuskosta Rooman virallisen uskonnon. Kristityt nähtiin näin mahdollisina vakoojina ja vihollisina. Avoin sota syttyi Konstantinuksen kuoltua vuonna 337 hänen seuraajansa Constantius II:n kaudella. Roomalaiset olivat rakentaneet Persiaa vastaan linnoitusketjun, joka esti nopean etenemisen roomalaisia vastaan. Nisibis piiritettiin kolmne kertaa, mutta persialaiset eivät saavuttaneet huomattavampia voittoja. Sota päättyi ratkaisemattomana vuonna 350, kun Persia joutui vastaamaan hunnien (todennäköisesti khioniitit) sotaretkiin idässä. Lopulta hunnien uhka tuotiin päätökseensä, kun Šapur teki roomalaisten vastaisen liiton heidän kuninkaansa Grumbatesin kanssa. On mahdollista, että Persia alisti näihin aikoihin myös idän Kušan-valtakunnan.
Sota roomalaisia vastaan alkoi jälleen vuonna 359. Šapur ja hänen hunniliittolaisensa Grumbates hyökkäsivät Rooman hallitsemaan Syyriaan. Amidan kaupunki piiritettiin ja vallattiin, minkä jälkeen sen asukkaat siirrettiin Khūzestāniin. Rooman keisari Julianus teki vastaiskun vuonna 361 ja otti useita voittoja Šapurin joukoista. Persian pääkaupunki Ktesifon piiritettiin vuonna 363, mutta roomalaisten ei lopulta onnistunut vallata kaupunkia. Šapur käytti roomalaisia vastaan poltetun maan taktiikkaa ja kesäkuussa 363 persialaiset voittivat roomalaiset taistelussa, jossa he käyttivät sotanorsuja. Julianus haavoittui ja kuoli taistelun aikana. Hänen seuraajansa Jovianus solmi Šapurin kanssa rauhansopimuksen, jolla Rooma lupui Itä-Mesopotamiasta. Roomalaisten päätökseen vaikutti germaanien uhka Balkanilla. Šapur sai lisäksi vapaat kädet Armeniassa. Solmitusta rauhasta huolimatta hajanaisemmat taistelut jatkuivat aina Šapurin kuolemaan saakka vuonna 379.
Elämäkerta > Uskonto

Šapur II oli sotaretkiensä jälkeen palauttanut sasanidien hallintaan Šapur I:n aikanaan valtaamat alueet. Sotaretkien ohella hänen valtakautensa oli merkittävä myös uskonnolliselta kannalta. Zarathustralaisen perinteen mukaan Ardašir I oli aloittanut tekstikatkelmien ja suullisen perinteen yhteenkokoamisen. Šapur II järjesti puolestaan zarathustralaisuuden eri kilpailevien lahkojen laajan keskustelun yhtenäisen opin luomiseksi. Adhurpat-nimisen papin sanotaan läpäisseen tulikokeen ja todistaneen näin omat argumenttins, jonka jälkeen hänen annettiin tehdä viimeiset liturgiset lisäykset Avestaan. Zarathustralaisuudestya oli näin tullut yhtenäinen oppi, johon myös nykyinen zarathustralaisuus pohjautuu. Kristityt joutuivat puolestaan Šapurin valtakaudella vainojen ja pakkokäännytyksen kohteiksi.
Reliefi Bišapurissa kuvaa valtaistuimellaan istuvaa Šapuria voittoisan armeijansa kanssa.
Ratsain jousella metsästävä Šapur kuvattuna hopealautasella.
Under the Cherry Moon

| Under the Cherry Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Prince
Käsikirjoittaja:  Becky Johnston
Tuottaja:  Bob Cavallo Steven Fargnoli Joseph Ruffalo
Säveltäjä:  Prince
Kuvaaja:  Michael Ballhaus
Pääosat:   Prince  Jerome Benton  Kristin Scott Thomas 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Under the Cherry Moon on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut musikaalinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Prince, Jerome Benton, Kristin Scott Thomas, Steven Berkoff, Emmanuelle Sallet, Alexandra Stewart ja Francesca Annis. Elokuvan on ohjannut Prince. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja ”voitti” viisi Razzie-palkintoa huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta miespääosasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta miessivuosasta ja huonoimmasta laulusta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan sisältävän ”kolhon näennäisjuonen, huonoa huumoria ja narsistista rakastelua” ja antaa sille yhden tähden viidestä lähinnä musiikin ansiosta.
Aiheesta muualla

Under the Cherry Moon Elonet.
Under the Cherry Moon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Under the Cherry Moon AllMoviessa. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rambo – taistelija 2 | Huonoimman elokuvan Golden Raspberry -palkinto (jaettu palkinto elokuvan Howard – uuden ajan sankari kanssa) 1987 | Seuraaja: Leonard. Osa 6 |
Saros (kaupunki)

| Saros> Σάρος.Sijainti |
| --- | --- |
 Saros
Koordinaatit:  35°53′14″N, 27°13′56″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Saría, Kárpathos, Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saros (m.kreik. Σάρος) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Saría) Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Maantiede

Saroksen poliksen kaupunkikeskuksen paikkaa ei tunneta varmuudella. Sen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena on mahdollisesti toiminut saaren koillisosan nykyinen Kástelloksen kukkula, josta on tehty johonkin kaupunkiin kuuluvia löytöjä. Saaren pohjoisosassa esiintyy nykyinen paikannimi Árgos, mikä on oletettavasti peräisin antiikin ajalta ja kertoo yhteyksistä Argokseen, mutta sen alueelta ei kuitenkaan ole tehty antiikin aikaisia löydöksiä.
Saroksen kaupunkivaltion alueeseen oletetaan kuuluneen koko saari, toisin sanoen noin 21 neliökilometriä, koska sillä ei tiedetä olleen muita poliksia. Strabon kuitenkin mainitsee Karpathoksen eli Krapathoksen kaupunkien joukossa mahdollisesti Saroksen saarella sijainneen kaupungin nimeltä Nisyros, joka saattoi olla sama tai eri kaupunki; joka tapauksessa sitä ei ole luetteloitu polisten joukkoon.
Historia

Saroksen historiasta ei tiedetä antiikin lähteiden kautta juuri mitään. Se on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että sen tiedetään kuuluneen klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupunki esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 428/427 ja 415/414 eaa. 400-luvun eaa. lopulla tai 300-luvulla eaa. Saros tuli viereisen Karpathoksen saaren kaupunkien tavoin Rhodoksen vallan alle, mikä jatkui hellenistisellä kaudella. Tämään jälkeen se oli yksi Rhodoksen demos.
Saroksen on joskus tulkittu muodostaneen poliittisen kokonaisuuden Karpathoksen tripoliin eli kolmen poliksen, Arkesseian, Brykuksen ja Karpathoksen, kanssa. Tällainen Karpathoksen tetrapolis esiintyy Strabonilla, mutta hänellä Karpathoksen neljäs kaupunki on nimeltään Nisyros. Tällä perusteella Saros on joskus samastettu kyseiseen Nisyrokseen. Toisaalta on ehdotettu, että Saros olisi voinut olla osa Brykusta, sillä nimet eivät esiinny verotusluetteloissa yhtaikaisesti. Tämä vaatisi kuitenkin sitä, että kaupungit olisivat erkaantuneet Rhodoksen vallan aikana, koska myös Brykus esiintyy yhtenä Rhodoksen demoksista.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Sarios (Σάριος). Kaupungin nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin lähteissä, vaan on päätelty etnonyymistä.
Rakennukset ja löydökset

Sarían saarelta on tehty lukuisia löytöjä esihistorialliselta ja antiikin ajalta sekä edelleen varhaiselta kristilliseltä kaudelta. Niitä ei ole kuitenkaan pystytty yhdistämään selkeästi mainittuihin Saroksen ja Nisyroksen kaupunkeihin.
Palátianlahden rannalta saaren koillisrannikolta on tehty keramiikan ja muiden esineiden löytöjä neoliittiselta ja pronssikaudelta. Myöhemmältä ajalta on löydetty hautoja sekä varhaiselta kristilliseltä kaudelta neljän basilikakirkon rauniot. Kástelloksen kukkulalta Palátian läheltä on löydetty akropolis, jossa on muurien jäänteitä. Ainakin osa niistä on hellenistiseltä kaudelta. Kukkulan huipulla on ollut varhaiskristillinen basilikakirkko. Rinteestä on löydetty kallioon kaiverrettu hauta. Löydöt yhdistetään yleensä Saroksen kaupunkiin, mutta niitä on ehdotettu myös Nisyroksen kaupungin raunioiksi.
Árgoksessa saaren pohjoisosassa on keskiaikaisen asutuksen jäänteitä, mutta nimestä huolimatta sieltä ei ole tehty löytöjä antiikin ajalta. Saaren vanhoissa kirkoissa on uudelleenkäytetty antiikin aikaisten rakennusten osia. Esimerkiksi Pyhän Viisauden (Agía Sofía) kirkon alttari on tehty antiikin aikaisesta pylväänosasta.
Sarían Palátianlahti, jonka ympäristöstä on tehty saaren merkittävimmät antiikin aikaiset löydökset.
Umpah-pah

Umpah-pah (ransk. Oumpah-Pah) on piirtäjä Albert Uderzon ja käsikirjoittaja René Goscinnyn vuonna 1951 luoma ranskalainen sarjakuva. Umpah-pah sijoittuu 1700-luvun Pohjois-Amerikkaan. Tarinoissa seikkailevat jalo, konstailematon ja roteva intiaani Umpah-pah, joka kuuluu shava-shava-heimoon, ja hänen hienohelmainen ystävänsä, ranskalainen upseeri, kreivi Olvin Janoisin.
Goscinny ja Uderzo tekivät viisi Umpah-pah-tarinaa vuosien 1958–1961 aikana. Ne julkaistiin aluksi belgialaisessa Tintin-lehdessä ja myöhemmin albumeina.
Historia

René Goscinny ja Albert Uderzo loivat Umpah-pahin hahmon vuonna 1951 Yhdysvaltojen markkinoille. Umpah-pah oli intiaani, joka eli noissa varhaisissa sarjakuvissa nykyaikana mutta vanhoja perinteitä kunnioittaen. Goscinny ja Uderzo tekivät kuusi englanniksi käännettyä planssia sarjakuvastaan, mutta he eivät saaneet niitä myydyksi Yhdysvaltoihin. Kaksikko piti planssit kuitenkin tallessa ja aikoi palata niihin myöhemmin. Seuraavina vuosina he tekivät yhdessä monia muita sarjoja, mutta Uderzo on kertonut, että Umpah-pah oli heille kaikkein lähimpänä sydäntä.
Belgialainen Tintin-lehti palkkasi Goscinnyn 1956, ja kaksi vuotta myöhemmin lehti pyysi häntä luomaan sarjakuvan Uderzon kanssa. Goscinny ja Uderzo herättivät Umpah-pahin henkiin, mutta tekivät siihen joitain muutoksia. He sijoittivat tarinan siirtomaavallan ajalle 1700-luvulle ranskalais-englantilaisten siirtokuntien synnyn aikaan. Sarjasta tehtiin suurimmaksi osaksi melko realistinen, mutta esimerkiksi siinä esiintyvällä Preussin armeijalla ei todellisuudessa ollut mitään osaa Amerikan valloittamisessa. Tekijät myös lisäsivät toiseksi päähenkilöksi nuoren ranskalaisupseerin nimeltä Olvin Janoisin. Umpah-pahin julkaisu aloitettiin Tintinissä 2. huhtikuuta 1958.
Goscinny ja Uderzo tekivät vajaan kolmen vuoden aikana viisi Umpah-pah-seikkailua. Ensimmäisen albumin alussa shava-shavojen heimoon kuuluva roteva Umpah-pah kohtaa nuoren ranskalaisupseerin Olvin Janoisimman. Heidän seikkailujensa juoni jatkuu luontevasti kaikkien viiden albumin läpi.
Tekijät siirtyivät Tintinistä uuteen Pilote-nuortenlehteen, ja koska sopimus kustantamon kanssa kielsi Umpah-pahin aloittamisen toisessa lehdessä, tekijät lopettivat sen ja keskittyivät Asterixiin. Umpah-pahin seikkailuissa olikin jo ollut nähtävissä paljon Asterixin huumoria, teemoja ja piirrostyyliä.
Umpah-pahia julkaistiin suomeksi ensi kerran vuosina 1973–1974 ilmestyneessä Zoom-sarjakuvalehdessä, joka ehti julkaista neljä ensimmäistä tarinaa. Sanoma julkaisi kaikki tarinat albumeina vuosina 1976–1977, jolloin myös viides seikkailu suomennettiin. Sarjan suomensivat Mary A. Wuorio ja Outi Walli.
Albumit

Päänahanmetsästäjät.  ((Oumpah-pah: Le peau-rouge, 1958, albumina 1961.) Suomentanut Mary A. Wuorio. Umpah-pah 1)  Helsinki:  Sanoma, 1976 (2. painos 1985).  – Myös Zoom-lehdessä 1973–74.
Latuskajalat sotapolulla.  ((Oumpah Pah sur le sentier de la guerre, 1959, albumina 1961.) Suomentanut Mary A. Wuorio. Umpah-pah 2)  Helsinki:  Sanoma, 1976 (2. painos 1985).
Merirosvoja näköpiirissä.  ((Oumpah Pah et les pirates, 1959, albumina 1962.) Suomentanut Mary A. Wuorio. 2. painos (1. painos 1976, myös Zoom-lehdessä 1974). Umpah-pah 3)  Helsinki:  Sanoma, 1976 (2. painos 1986).  – Myös Zoom-lehdessä 1974.
Salainen tehtävä.  ((Mission secrete, 1960, albumina 1962.) Käännös koottu eri teoksista. Umpah-pah 4)  Helsinki:  Sanoma, 1977 (2. painos 1987).  – Myös osittain Zoom-lehdessä 1974.
Petolliset silmäpussit.  ((Oumpah Pah contre Foie Malade, 1962, albumina 1967.) Suomentanut Outi Walli. Umpah-pah 5)  Helsinki:  Sanoma, 1986.  ISBN 951-9134-17-4
Union dogon

Union dogon (myös Union des dogons) oli Sudanin tasavallassa (nykyisessä Malissa) vuosina 1947–1959 toiminut etninen dogonipuolue.
Toisen maailmansodan jälkeen Ranskan Sudaniin syntyi alueellisia ja etnisiä puolueita, jotka tukivat yleensä Fily Dabo Sissokon Sudanin edistyspuoluetta. Vuonna 1947 perustettu Union des dogons pyrki edistämään dogonien vapautumista muiden heimojen ylivallasta. Edistyspuolue sai sen tuella useiden vuosien ajan neljä viidesosaa Bandiagaran piirin äänistä. Dogoneja edustanut Hamadoun Dicko valittiin edistyspuolueen listalta Ranskan kansalliskokoukseen.
Sékou Kansain johtama Union dogon osallistui omalla listallaan vuoden 1956 kansalliskokousvaaleihin, mutta ei saanut yhtään edustajaa. Puolue hajosi vuosina 1956–1957. Kansain ja Sominé Dolon johtama Union populaire de Bandiagara tuki Sudanin liittoa ja sulautui myöhemmin siihen. Hamadoun Dickon Action dogon-peulh teki yhteistyötä edistyspuolueen kanssa. Fily Dabo Sissokon liityttyä Sudanin liittoon Dickon johtamat edistyspuolueen jäänteet kärsivät vuoden 1959 lainsäädäntökokouksen vaaleissa murskatappion. Union dogon lakkautettiin virallisesti saman vuoden toukokuussa.
Unetša

Unetšan vaakuna vuodelta 1986.
Unetša (ven. Уне́ча) on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Unetšajoen yläjuoksulla 140 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki on Unetšan piirin keskus. Siellä risteytyvät Brjanskiin, Gomeliin, Oršaan ja Hutor-Mihailovskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 26 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1887 perustetusta rautatieasemasta. Vuonna 1929 siitä tuli risteysasema. Kaupunginoikeudet Unetša sai vuonna 1940. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, elintarviketeollisuutta ja sähkölaitetehdas.
Unetšassa sijaitsee eräs Keski-Euroopan energiahuollolle tärkeän Družba-öljyputken pumppuasemista. Sieltä lähtee myös tämän öljyputken sivuhaara Valko-Venäjän Kastsjukovitšyyn ja edelleen Navapolatskin öljynjalostamolle, jossa putkisto jakautuu Latviaan ja Liettuaan. Unetša on lisäksi rakenteilla olevan Itämeren öljyputkiston lähtöpiste. Tällä Venäjän uudella öljyputkistolla pyritään kuljettamaan jo vuoden 2012 lopussa merkittävästi raakaöljyä Suomenlahden rannalle Laukaansuun satamaan..
Aiheesta muualla

Unetšan piirin sivusto (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Unikankareen seisake

Unikankareen seisake (lyh. Uni) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se sijaitsi Mietoisissa aivan radan ja Pyheentien tasoristeyksen tuntumassa. Seisake perustettiin vain kolmenkymmenen metrin päähän Unikankareen talon päärakennuksesta, jonka pihan lävitse rata vuonna 1924 vedettiin.
Seisakkeen paikka Unikankareen talon pihassa vuonna 2007. Rakenteista ei tuolloin ollut jäljellä muuta kuin kukkapenkissä säilynyt seisakkeen nimikyltti.
Seisake lakkautettiin vuonna 1982, jolloin sitä käytti säännöllisesti enää vain kolme henkilöä.  Vielä vuonna 2007 Unikankareen pihapiirissä sijaitsi seisakkeen jäänteenä ”Unikankare”-tekstillä varustettu kyltti, mutta vuoteen 2010 mennessä huonokuntoiseksi päässyt kylttikin on poistettu. Sittemmin paikalle on pystytetty uusi kyltti.
Union pour la démocratie et le développement

Union pour la démocratie et le développement eli UDD on poliittinen puolue Malissa.
Puolueen on perustanut entinen Moussa Traorén hallinnon virkailija Moussa Balla Coulibaly. Se sai neljä edustajanpaikkaa Malin kansalliskokoukseen vuonna 1992. Vuonna 1999 UDD:hen yhdistyi Parti socialist pour le progrès et le développement. Coulibaly osallistui vuoden 2002 presidentinvaaleihin, ja vaalien toisella kierroksella puolue tuki Ademan Soumaïla Cisséä. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa UDD ja Adema muodostivat Alliance pour la république et la démocratie -nimisen koalition.
UDD sai kolme edustajanpaikkaa vuoden 2007 kansalliskokousvaaleissa. Presidentinvaaleissa puolue tuki Amadou Toumani Touréa.
Moussa Coulibalyn poika Tiéman Hubert Coulibaly valittiin UDD:n johtajaksi vuonna 2010. Vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa puolueen edustajaksi valittiin vain Moussa Coulibaly, joka kuuluu presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan Alliance pour le Mali -ryhmään. Tiéman Coulibaly toimi hallituksen ministerinä vuosina 2012–2018.
Umerkot

| Umerkot |
| --- | --- |
 Umerkotin linna 1700-luvulta.
 Umerkot
 Koordinaatit: 25°21′47″N, 69°44′33″E 
Valtio:  Pakistan
Provinssi:  Sindh
Väkiluku (2017):  134 196
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Umerkot (urduksi ‏عُمَركوٹ‎, Umarkoṭ; dhatkiksi عُمَركوٹ; sindhiksi عمرڪوٽ) eli entinen Amarkot on kaupunki Pakistanin Sindhin provinsissa. Se tunnetaan esimerkiksi Suurmogulien valtakunnan hallitsija Akbarin syntymäpaikkana. Sen asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 134 196.
Maantiede

Umerkot sijaitsee Pakistanin Sindhin provinsissa Umerkotin piirikunnassa.
Historia

Paikallisen kansanperinteen mukaan Umerkotin perustivat paikallisen Sumra-dynastian rajputien haaran islamiin kääntyneet jäsenet vuosina 1294–1316 hallinneen Ala al-Din Khaljin valtakaudella. Myöhemmin sen valtasivat Soda-rajputit. Kun Suurmogulien valtakunnanhallitsija Humayun joutui pakenemaan hävittyään taistelussa Šer Šah Surille hän sai turvapaikan Umerkotin Soda-hallitsijalta vuonna 1542. Humayunin poika Akbar syntyi Umerkotissa vielä samana vuonna. Akbarin syntymälinna purettiin, kun Noor Mohammad Kalhoro rakennutti Umaerkotin uudemman linnan vuonna 1746. Akbarin syntymäpaikalla hieman kaupungin luoteispuolella on kuitenkin 1800-luvun lopulta peräisin oleva muistomerkki.
Umerkot liitettiin Suurmogulien valtakuntaan Abdul Rahim Khan-i-Khananin johtaman sotareken jälkeen vuonna 1590, mutta heidät ajettiin pois vuonna 1599. Umerkotin viimeiset Soda-hallitsijat kukistuivat vasta, kun Sindhin Kalhora-dynastian hallitsija Nur Muhammad Kalhora hyökkäsi kaupunkiin vuonna 1736. Vuonna 1739 Sindhin läpi kulki puolestaan Persian hallitsija Nadir Šahin joukot, jotka alistivat samalla Nur Muhammadin. Jonkin aikaa myöhemmin Kalhora-dynastian hallitsijat myivät Umerkotin Jodhpurin hallitsijoille, joilta se päätyi vuonna 1813 edelleen Talpur-dynastialle vuonna 1813. Sindhin itsenäisyyden päättivät britit vuonna 1843.
Väestö

Umerkotin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 134 196. Vuonna 1951 vastaava lukema oli 5 142.
Akbarin syntymäpaikka.
Paikallinen basaari.
Frank Umbriaco

| Frank Umbriaco> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. tammikuuta 1901 Cosenza, Italia
Kuollut: 24. helmikuuta 1993 (92 vuotta) Denver, Colorado, Yhdysvallat
Ammatti:  orkesterimuusikko, viihdemuusikko, pedagogi
Muusikko
Aktiivisena:  1920-luku - 1976
Tyylilajit:  viihdemusiikki
Soittimet:  harmonikka
Yhtyeet:  "Columbia soittokolmio" (Frank Umbriaco -trio), Coloniale
Levy-yhtiöt:  Columbia
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Frank Umbriaco (2. tammikuuta 1901 Cosenza, Italia - 24. helmikuuta 1993 Denver, Colorado, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi. Hänet tunnettiin useiden tunnettujen harmonikkataiteilijoiden opettajana ja hänen työnsä pohjalta harmonikka valtasi alaa myös orkesteri-instrumenttina.
Tausta

Frank Umbriaco syntyi Italian Cosenzassa. Hän muutti perheensä mukana Yhdysvaltojen Denveriin, Coloradoon, kahden vuoden ikäisenä. Umbriaco alkoi ottaa musiikkitunteja Angelo Pollice -nimiseltä paikalliselta orkesterinjohtajalta, joka ei kuitenkaan soittanut itse harmonikkaa. Umbriacolla ei ollut muita opettajia, vaan hän oli soittajana itseoppinut.
Ura

Umbriaco on kertonut oppineensa soittotaidon soittamalla ja esiintymällä Denverissä erilaisissa kokoonpanoissa ja laulajien säestäjänä. Ystävänsä kehotuksesta hän lähti New Yorkiin etsimään töitä vaudeville-kiertueilta. New Yorkissa hän tutustui pian harmonikanvalmistajaan, joka ohjasi asiakkaansa Umbriacolle soittotunneille. Hänet värvättiin pian myös ravintolamuusikoksi, missä hänen piti aluksi kierrellä eri pöydissä soittamassa. Vähän ajan päästä hän kuitenkin istui soittamaan yhdessä ravintolan orkesterin kanssa, mitä hän pitikin mielekkäämpänä tehtävänä. Umbriaco esiintyi kyseisessä ravintolassa usean viikon ajan. Myöhemmin Umbriacoa ovat monet taiteilijat pitäneet eräänä ensimmäisistä harmonikansoittajista, joka pohjusti harmonikan roolia osana viihdeorkestereja.
Ravintolamuusikkouran alettua Umbriaco alkoi pian soittaa myös WOR-radioasemalla, jolle hän teki töitä neljä vuotta. New Yorkin Ritz Carlton -hotelli lähetti hänet Kanadaan, missä hänen piti esiintyä Walesin prinssille ja muullekin kuningasperheelle, koska prinssin kerrottiin pitävän kovasti harmonikan äänestä. New Yorkiin palattuaan Umbriaco pyydettiin Columbia Phonograph Co.:n studioille levyttämään etelä-amerikkalaista musiikkia, johon yhtiö katsoi tarvitsevansa harmonikansoittajaa. Levytyksistä ei kuitenkaan tullut mitään, koska yhtiön edustajat eivät pitäneet Umbriacon soittotyylistä, jota tämä puolestaan ei suostunut muuttamaan yhtiön edustajien ehdotusten mukaiseksi.
Umbriacon aloitettua opetustyön hänen ensimmäisiä oppilaitaan oli suomalainen harmonikansoittaja, joka säesti suomalaista laulajaa. Harmonikansoittaja oli kuitenkin palaamassa Suomeen, jolloin hän pyysi Umbriacoa kyseisen laulajan säestäjäksi. Umbriaco kieltäytyi aluksi, mutta suostui myöhemmin säestämään laulajaa, jonka kielestä hän ei ymmärtänyt mitään. Umbriaco ja kyseinen laulaja tekivät Columbia-yhtiölle levyn, ja sen jälkeen hänen levytysuransa sai muutenkin vauhtia. Umbriacosta tuli useampienkin Skandinaviasta Yhdysvaltoihin tulleiden laulajien säestäjä, ja hän teki useita levytyksiä Columbia-yhtiölle. Hän liittyi myös italialaiseen Coloniale-orkesteriin, jonka kanssa hän niin ikään osallistui levytyksiin.
Umbriacon tunnetuimpia oppilaita olivat Charles Nunzio, joka aloitti tunnit hänen luonaan hyvin nuorena, Frederic Tedesco sekä John Reuther. Umbriaco ystävystyi myös Charles Magnanten kanssa, joka tuli usein hänen luokseen koe-esittämään uusia numeroitaan. Umbriaco piti harmonikkakoulua New Yorkin East sidella useita vuosia. Koulun yhteydessä oli myös hänen harmonikkojen myynti- ja huoltoliikkeensä. Umbriaco tuotti myös harmonikansoittokurssin U. S. Scool of Musicille 1930-luvun lopulla.
Frank Umbriaco palasi Denveriin vuonna 1947 terveydellisistä syistä ja avasi siellä harmonikkakoulun vuonna 1952. Harmonikkakoulu toimi aina hänen eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1976. New Yorkin aikoinaan Umbriaco omisti "Superior"-harmonikkatuotemerkin. Denverin aikoinaan hän kehitti ja edusti "Unico"-harmonikkamerkkiä.
Aiheesta muualla

"Columbia soittokolmion" eli "Frank Umbriaco -trion" levytykset "Syksyn lehdet" ja "Viimeinen toivo" vuodelta 1927, Kansalliskirjaston verkkopalveluissa[vanhentunut linkki]
Frank Umbriacon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)