stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruokojärvi (Hämeenlinna)
Maantietoa

Järven pinta-ala on 76 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Se sijaitsee muutaman mäen keskellä Ruokojärvensuon, Paju- ja Porrsasuon puristuksessa. Vaimaroisen ja Valajärven kautta kylkeva harjujakso ohittaa järven sen koillispuolelta. Järven keskellä sijaitsee luotomainen autio saari. Sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy. Suurin osa järveen johdetuista ojista tulee Ruokojärvensuolta. Suon koillispuolella oleva harjujakson pohjavesi syöttää vettä suon kautta järveen. Järven laskuoja Riihioja lähteen sen eteläpäästä ja se yhtyy Metsäläistenojaan juuri ennen sen yhtymistä Ruokojokeen. Ruokojoki yhtyy Ootanjokeen, joka laskee Lairoon.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Rasko järvi”. Kartassa sen pohjoisrannat oli raivattu niityiksi ja etelärannassa oli jo muutama niitty. Järvi oli autio. Järven pohjoispuolella kulkevan Hämeen härkätien varressa oli kuusi torppaa,
joiden niityt ulottuivat järvelle. Vuoden 1961 peruskartassa oli rantaan rakennettu yksi mökki, mutta myöhemmin niitä oli jo yli 10.
Simone Young

Simone Young (2010)
Simone Margaret Young (s. 2. maaliskuuta 1961 Sydney, Australia) on australialainen orkesterinjohtaja.
Young on johtanut Wienin Filharmonikkoja vuonna 2005, ja sitä ennen hän johti Wienin valtionoopperan orkesteria 1993.
Smart Formore

| Smart Formore> Valmistustiedot |
| --- | --- |
Valmistusmaa:  Brasilia (suunniteltu)
Valmistaja:  Smart
Konserni:  Daimler AG
Valmistusvuodet:  kehitys keskeytetty
Luokka:  crossover
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz GLK
Smart Formore oli Smart-autovalmistajan suunnittelema nelivetoinen crossover-henkilöautomalli, jonka piti tulla markkinoille vuonna 2006. Se olisi perustunut Mercedes-Benz C-sarjaan, ja se olisi ollut sisarmalli Mercedes-Benz GLK-maasturille. Moottoreina olisivat toimineet bensiini- ja dieselmoottorit 1.8-litraisesta nelisylinterisestä 3.0-litraiseen V6-moottoriin.
Valmistuksen oli tarkoitus alkaa Daimler AG:n Brasilian tehtaalla Juiz de Forassa, eikä Ranskassa Smartville-tehtaalla, missä Fortwo-mallia valmistetaan, tai Alankomaissa NedCar-tehtailla, jossa Forfour-mallia valmistettiin.
Daimler AG suunnitteli että Formore olisi ollut ensimmäinen Yhdysvalloissa myytävä Smart-malli. Smart tuli Yhdysvaltain markkinoille lopulta vasta vuonna 2008 Fortwo-mallilla.
Formoren kehitys lopetettiin huhtikuussa 2005 Smart-merkin jatkuvan, pääasiassa Forfour-mallin huonosta menestyksestä johtuneen tappion takia.
Aiheesta muualla

"Smartilta citymaasturi", Tuulilasi.fi 22.1.2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Robert F. Kennedy Memorial Stadium

RFK Stadium iltavalaistuksessa jalkapallo-ottelun jälkeen.
Robert F. Kennedy Memorial Stadium, lyh. RFK Stadium, on baseball- ja jalkapallostadion Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa.
RFK Stadiumin istumakapasiteetti on yli 56 000 katsojapaikkaa. Stadion oli alun perin nimeltään District of Columbia Stadium eli D.C. Stadium, mutta se nimettiin uudelleen edesmenneen senaattorin Robert F. Kennedyn mukaan vuonna 1969. Amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga NFL:n joukkue Washington Redskins pelasi kotiottelunsa vuosina 1961-1996 RFK Stadiumilla. Stadionia käytettiin myös vuoden 1994 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen yhtenä näyttämönä.
Ratapiirros.
Stadionin ympäristössä on myös ollut vuonna 2002 väliaikainen moottorirata American Le Mans Series -sarjan kilpailuun.
Robert Fealey Morneau

Robert Fealey Morneau (s. 10. syyskuuta 1938) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Green Bayn hiippakuntaan 28. toukokuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Massa Lubrensen titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1979. Pääkonsekraattorina toimi Aloysius John Wycislo, jota avustivat Mark Francis Schmitt ja John Benjamin Grellinger.
Slazenger

| Slazenger |
| --- | --- |
Perustettu:  1881
Perustaja:  Ralph ja Albert Slazenger
Lakkautettu:  2004 (Sports Directin tuotemerkiksi)
Kotipaikka:  Britannia
Tuotteet:  urheiluvarusteet laukut
Emoyhtiö:  Sports Direct
Kotisivu:  www.slazenger.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Slazenger on brittiläinen urheiluvarusteiden valmistaja, joka perustettiin vuonna 1881.
Yhtiön perustivat Ralph ja Albert Slazenger.
Slazengerin on omistanut vuodesta 2004 Sports Direct International plc.
Aiheesta muualla

Slazengerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Slazenger
Käännös suomeksi
Semen Jakovenko

| Semen Jakovenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1984 (ikä 40) Mykolajiv
Kansalaisuus:   Ukraina
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2002–
Painoluokka:  Kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  2. dan
| Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Ukraina> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Uzhogorod 2003 | -70 kg |  |
|  Hopeaa | Varna 2002 | -70 kg |  |
| Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Dnipro 2003 | -70 kg |  |
Semen Anatolijovytš Jakovenko (ukr. Семен Анатолійович Яковенко, s. 2. maaliskuuta 1984 Mykolajiv) on ukrainalainen karateka. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2003.
Kilpaura

Jakovenko saavutti ensimmäisen mitalinsa EM-kilpailuissa 2002 tultuaan toiseksi. Hän hävisi loppuottelun Euroopan mestari Lucian Gogonelille.
Jakovenko saavutti alkuvuodesta Ukrainan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jevgeni Jakovenkon. Sittemmin hän saavutti ensimmäisen Euroopan mestaruuden toukokuussa 2003 kotikisoissaan Ukrainassa. Jakovenko voitti kevytsarjan loppuottelussa maanmiehensä Juri Lavrinenkon.
Kilpaura > IKO Matsushima

Jakovenko vaihtoi sittemmin liittoa IKO:sta IKO Matsushimaan. Hän voitti maaliskuussa 2010 haasteturnauksen Yhdysvalloissa.
Ruokonen (Saarijärvi)

| Ruokonen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°43′20″N, 24°34′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskuoja:  oja Humalalampeen 
Järvinumero:  14.673.1.029
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  209,7 m  
Pituus:  860 m  
Leveys:  510 m  
Rantaviiva:  2,428 km  
Pinta-ala:  15,126 ha  
Tilavuus:  0,0002056 km³ 
Keskisyvyys:  1,36 m  
Suurin syvyys:  1,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiRuokonen 
Ruokonen  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Puolimatkan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 860 metriä pitkä, 510 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 15,1 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 205 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys on 1,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Valkkunan valuma-alueeseen (14.673) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 209,7 metriä mpy.
Rietberg

| Rietberg |
| --- | --- |
 Rietbergin vanhakaupunki
 vaakuna
 Rietberg
 Koordinaatit: 51°48′N, 8°26′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Gütersloh
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  110,3 km²
Korkeus:  79 m
Väkiluku (2019):  29 583
 – Väestötiheys:  268 as./km²
Postinumero:  33397
Suuntanumero(t):  05244, 02944, 05242, 05248
 
 www.rietberg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rietbergin sijainti Güterslohn piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Rietberg on kaupunki Güterslohn piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan länsiosassa. Kaupungin teollinen rakenne on monipuolinen. Rietbergin historiallisen kantakaupungin ilmettä hallitsevat ristikkotalot, joiden mukaan kaupunki on saanut talojen kolmiopäätyihin viittaavan oheisnimen "Stadt der schönen Giebel".
Maantiede

Rietberg sijaitsee osavaltionsa koillisosassa Emsin yläjuoksun varrella itäisen Münsterlandin tasangolla. Kaupungin etäisyys Güterslohsta on noin 10 kilometriä kaakkoon, Bielefeldistä noin 25 kilometriä etelälounaaseen ja Dortmundista noin 75 kilometriä koilliseen. Lähes kolme neljäsosaa Rietbergin pinta-alasta on maatalousmaata. Rietbergin korkein kohta on 93 metriä mpy ja matalin 74 metriä mpy.
Rietberg koostuu seitsemästä kaupunginosasta. Kantakaupunki Rietbergissä asuu lähes kolmasosa väestöstä, Mastholtessa ja Neuenkirchenissä kummassakin noin viidesosa. Muut kaupunginosat ovat Bokel, Westerwiehe, Varensell ja Druffel.
Rietberg kuuluu Nordrhein-Westfalenin koillisosan kattavaan noin kahden miljoonan asukkaan Ostwestfalen-Lippen alueeseen, joka vastaa Detmoldin hallintopiiriä.
Historia

Rietbergin alueella on asuttu jo kivikaudella. Ensimmäinen maininta paikkakunnasta on noin vuodelta 1100 muodossa Rietbike. Nimen jälkiosa palautuu puroa tarkoittavaan sanaan Bach. Ried tarkoittaa ruokoa. Linnoituksia alueella oli jo 1000-luvulla, ja tyypilliseen tapaan linnoituksen ympärille alkoi vakiintua asutusta. Rietbergin kreivikunta, Grafschaft Rietberg, perustettiin 1237 ja lakkautettiin 1807. Ensimmäinen kreivi oli Konrad I, joka kuoli 1200-luvun lopulla. Kreivikuntaa hallittiin Schloss Rietbergistä, joka rakennettiin 1300-luvulla. Rietbergin suvun viimeinen kreivi Johann II kuoli vankeudessa Kölnissä 1562. Suku jatkui naislinjaisena Johann II:n tyttärien Armgardin ja Walburgisin kautta. Itä-Friisian kreivi Enno III (1563–1625) sai jalansijaa Rietbergissä, kun hän nai Walburgisin 1581. Enno III oli luvattu Walburgisille jo 14-vuotiaana.
Napoleonin aikana 1800-luvun alussa Rietberg kuului lyhytikäiseksi jääneeseen Westfalenin kuningaskuntaan. Rietbergistä tuli osa Preussia 1815. Amt Rietberg perustettiin 1843. Rietbergin väkiluku oli tuolloin noin 2 500, ja se menetti virallisesti asemansa kaupunkina: paikkakuntaa kutsuttiin sitä vastoin termillä Titularstadt aina toisen maailmansodan loppuun. Kristalliyönä marraskuussa 1938 Neuenkirchenin synagoga poltettiin, ja seuraavana yönä sytytettiin juutalaisten asuin- ja liiketaloja liekkeihin. Toisen maailmansodan aikana Rietbergiin kohdistettiin erinäisiä pommituksia. Yhdysvaltain joukot saavuttivat kaupungin huhtikuussa 1945, jolloin kansallissosialismin kausi päättyi. Sodan jälkeen Rietberg kehittyi rivakasti, ja vuoden 1970 kuntaliitosten myötä se sai nykyisen muotonsa.
Rietbergin keskiaikainen renessanssilinna Schloss Rietberg, joka tunnetaan myös nimellä Schloss Eden, purettiin 1803. Arkkitehtonisesti näyttävä raatihuone valmistui noin vuonna 1800, julkisivun katettu portaikko on vuodelta 1915. Alkuperäinen raatihuone kuitenkin purettiin 1977, ja nykyinen rakennus on sen kopio.
Rietbergin merkittävin historiallinen rakennus on kreivitär Maria Ernestine Franziska von Kaunitz-Rietbergin rakennuttama Johannes-kappeli, joka vihittiin käyttöön 1748.
Talous ja liikenne

Rietbergin talous perustuu monipuoliseen toimialarakenteeseen ja keskisuuriin yrityksiin. Tärkeimmät toimialat ovat huonekaluteollisuus, koneenrakennus ja elintarviketeollisuus. Erityyppiset palvelusektoriin luokiteltavat toimialat työllistävät runsaimmin.
Lähimmät rautatieasemat ovat Rheda-Wiedenbrückissä ja Güterslohssa noin 10–15 kilometrin etäisyydellä. Moottoritiet BAB 2, BAB 33 ja BAB 44 kulkevat Rietbergin läheltä. Kaupungin pyörätieverkko on erinomainen, ja sen linjauksissa on huomioitu etenkin työpaikkakeskittymien helppo saavutettavuus.
Aiheesta muualla

Rietberg, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Rietberg
Vanha raatihuone
Käännös suomeksi
Simone Wiklund

| Simone Wiklund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Simone Anna Katarina Wiklund
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1992 (ikä 32) Uusikaarlepyy, Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  164 cm
Paino:  52 kg
Laji:  400 metrin juoksu
Seura:  IF Nykarlebynejden
Valmentaja:  Ingvar Wiklund, Petra Stenman
Ennätykset:  56,20 (ulkona), 59,56 (halli)
 Tietolaatikko päivitetty 2. elokuuta 2015 
Simone Anna Katarina Wiklund (s. 10. huhtikuuta 1992 Uusikaarlepyy) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu. Hän edustaa IF Nykarlebynejdeniä, ja häntä valmentavat Ingvar Wiklund sekä Petra Stenman.
Wiklund saavutti SM-pronssia 400 metrillä Kalevan kisoissa 2015. 4 × 400 metrin viestissä hän on saavuttanut SM-hopeaa 2013 sekä SM-pronssia 2012 ja 2015. Sisäradoilla Wiklund on saavuttanut SM-pronssia 4 × 300 metrin viestissä 2012.
Wiklundin ennätys 400 metrillä on 56,20 (Porissa 1. elokuuta 2015) ja sisäradoilla 59,56 (Helsingissä 15. helmikuuta 2014).
Ruokopuolinen (Asikkala, Urajärvi)

| Ruokopuolinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Asikkala
Koordinaatit:  61°09′18″N, 25°49′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ruotsalaisen alue (14.14)
Laskuoja:  oja Kärmelammiin 
Järvinumero:  14.141.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,1 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  380 m  
Rantaviiva:  3,422 km  
Pinta-ala:  20,142 ha  
Saaria:  2 
 fiRuokopuolinen 
Ruokopuolinen  on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Urajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 20 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Ruotsalaisen lähialueeseen (14.141) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,1 metriä mpy.
Shizuishan

| Shizuishan (kiin>  石嘴山市, Shízuǐshān Shì) |
| --- | --- |
 Shizuishanin sijainti (keltaisella) Ningxiassa.
 Koordinaatit: 30°00′57″N, 106°22′29″E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Ningxia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5 207,98 km²
Väkiluku (2010):  725 482
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  753000
Suuntanumero(t):  0952
Rekisterikilpi:  宁B
 
 www.nxszs.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shizuishan (kiin. 石嘴山市, Shízuǐshān Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Ningxian hui-kansan autonomisen alueen pohjoisosassa. Kaupungin pinta-ala on 5 208 neliökilometriä ja väkiluku 725 482 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 60 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Yinchuanista pohjoiskoilliseen.
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Wuhain, idässä Ordosin, etelässä Yinchuanin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä lännessä Alxan liittoon.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan kahteen kaupunkipiiriin ja yhteen piirikuntaan.
| # | Nimi | Kiinan kirjoitusmerkit | Pinyin | Väkiluku (2010) | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Dawukou (kaupunkipiiri) | 大武口区 | Dàwǔkǒu Qū | 286 669 | 1 214,15 |
| 2 | Huinong (kaupunkipiiri) | 惠农区 | Hùinóng Qū | 185 803 | 1 361,01 |
| 3 | Pingluo (piirikunta) | 平罗县 | Píngluó Xiàn | 253 010 | 2 632,82 |
Galleria

Dawukoun linja-autoasema.
Järvimaisemaa Pingluon piirikunnassa.
Satelliittikuva Pingluon piirikunnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shizuishan Wikimedia Commonsissa
Travelchinaguide.com: Shizuishan Travel Guide (englanniksi)
Shizuishanin hallinnollinen jako.
Ruokopuntarpää

| Ruokopuntarpää |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Yksisirkkaiset
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Puntarpäät Alopecurus
Laji::  arundinaceus
Kaksiosainen nimi
 Alopecurus arundinaceus  Poir. 
Katso myös
   Ruokopuntarpää Wikispeciesissä   Ruokopuntarpää Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruokopuntarpää (Alopecurus arundinaceus) on puntarpäihin kuuluva monivuotinen heinäkasvilaji.
Ulkonäkö

Ruokopuntarpää kasvaa 50–120 senttimetriä korkeaksi. Heinä on pitkärönsyinen. Korret ovat pystyjä–kohenevia, kaljuja. Lehtilapa on 5–13 millimetriä leveä, usein sinertävä, litteä, pitkäsuippuinen, kalju. Lehtitupet, varsinkin ylin, ovat pulleita. Kieleke on 3–6 mm pitkä ja suippo. Kukinto on tiheä, liereä, tähkämäinen röyhy, 3–6 cm pitkä ja 8–15 mm leveä. Tähkylät ovat 4–5 mm pitkiä, litteitä sekä yksikukkaisia. Kaleet ovat suippoja, kolmisuonisia, tyvipuoliskosta yhdiskasvuisia, sinivihreitä-mustahkoja, selkä karvainen, kärkiosasta ulos kaartuva. Ulkohelve on viiston tylppä, vihneetön tai vihneellinen; vihne on suora, helpeen keskustasta lähtevä, 3–4 mm, kaleitten kärkien yli ulottuva.
Ruokopuntarpää risteytyy muiden puntarpäälajien kanssa. Suomessa esiintyy ruoko- ja polvipuntarpään sekä ruoko- ja nurmipuntarpään välisiä risteymiä.
Levinneisyys

Ruokopuntarpäätä esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja laajasti Aasiassa lukuun ottamatta eteläosaa.
Esiintyminen Suomessa

Ruokopuntarpää on melko yleinen, yleisin se on Ahvenanmaalla. Sitä esiintyy rannikoilla itäiseltä Suomenlahdelta Vaasan korkeudelle ja erikseen sisämaassa pääosin alueella Pohjois-Pohjanmaa–Kainuu–Koillismaa. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Savukosken Soklissa. Ruokopuntarpää kasvaa yleisimmin merenrantaniityillä tai muuten rannoilla. Pohjoisen Suomen sisämaaesiintymien elinympäristöjä ovat myös pihat ja pientareet, Savukoskella ultraemäksiset soistumat.
Slavutytš

| Slavutytš (Славутич) Славутич, Slavutitš |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Slavutytšin sijainti
 Slavutytš
 Koordinaatit: 51.5216°N, 30.7542°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Vyšhorodin piiri
Perustettu:  1986
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Volodymyr Udovytšenko
Väkiluku (2021 (arvio)):  24 685
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.e-slavutich.gov.ua 
 Kaupungin kotisivut (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Slavutytš (ukr. Славутич, ven. Славутич, Slavutitš) on kaupunki Pohjois-Ukrainassa Dneprjoen vasemmalla rannalla, noin 40 km Tšernihivistä ja 200 km Kiovasta. Se sijaitsee Tšernihivin alueen sisällä, mutta kuuluu hallinnollisesti Kiovan alueen Vyšhorodin piiriin. Kaupunki rakennettiin vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen saastuneesta Prypjatista evakuoitujen asuinpaikaksi.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin noin 25 000 (2013 alussa). Kaupunki on nimetty Dneprin vanhan slaavilaisen nimen mukaan.[lähde? ]
Asuintaloja Slavutytšissä.
Slavutytš-Tšernobyl-rataa.
Kaupungin rakennus alkoi 1986, pian Tšernobylin onnettomuuden jälkeen, ja ensimmäiset asukkaat muuttivat lokakuussa 1988. Slavutytš sijaitsee noin 50 km:n päässä onnettomuuspaikalta, ja ennen rakennustöiden alkua alue peitettiin kahdella metrillä puhdasta maata. Puolet kaupunkilaisista kävi edelleen työssä laitoksella, joka suljettiin lopullisesti vasta 2001. Kaupungista kulkee suora rautatie Valko-Venäjän alueen kautta voimalalle. Tämän jälkeen kaupunki on nimitetty erikoistalousalueeksi, mutta siitä huolimatta ainakin 1 500 on muuttanut muualle.[lähde? ]
Kaupungin arkkitehtuuri on modernia ja sen suunnitteluun hankittiin arkkitehteja kahdeksasta neuvostotasavallasta. Kaupunki on jaettu kahdeksaan piiriin, joilla on kullakin omaleimainen tyylinsä.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slavutytš Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (ukrainaksi)
Topografinen karttalehti 1:100 000 (2006): Slavutytšin kaupunki ympäristöineen & Pripjatin kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Sigbrit Willoms

Sigbrit tarkastaa tullitilejä Kristian II:n kanssa, Kristian Zahrtmannin historiamaalaus (1873).
Sigbrit Willoms (myös Villoms, Willums tai Willems) oli hollantilaissyntyinen nainen, joka oli Tanskan kuningas Kristian II:n tärkeä neuvonantaja sekä tämän rakastajattaren Dyveke Sigbritsdatterin äiti.
Sigbrit Willomsin veli oli Amsterdamin pormestari. Leskeytynyt Sigbrit muutti 1500-luvun alussa kestikievarin pitäjäksi Norjan Bergeniin. Vuonna 1507 (tai 1509) Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan prinssi Kristian rakastui hänen tyttäreensä Dyvekeen ja otti tämän rakastajattarekseen, jolloin äiti ja tytär muuttivat hänen luokseen Osloon. Kristianin noustua vuonna 1513 Tanskan valtaistuimelle he siirtyivät Kööpenhaminaan. Dyveken kuoltua vuonna 1517, huhujen mukaan myrkytettynä, Sigbritistä tuli entistäkin vaikutusvaltaisempi ja kuningas Kristian alkoi kysyä hänen neuvoaan kaikissa asioissa. Sigbrit nousi vähitellen julkiseen asemaan ja hän jopa neuvotteli kuninkaan nimissä ulkomaiden lähettiläiden kanssa. Hän saavutti myös kuningatar Elisabet Itävaltalaisen luottamuksen. Sigbrit osallistui kruununprinssi Hannun kasvatukseen ja hänet tunnettiin kuningasperheessä nimellä ”äiti Sigbrit”.
Sigbrit vaikutti vuodesta 1517 alkaen Tanskan tulli-, finanssi- ja rahapolitiikkaan, ja osoitti kiinnostusta varsinkin kaupan edistämiseen. Hän tuki Kristianin pyrkimystä tehdä Kööpenhaminasta Itämeren kaupan keskus. Vuodesta 1519 Sigbrit kontrolloi Juutinrauman tulleja ja siirrätti tullien perimisen Helsingørista Kööpenhaminaan keskittääkseen verotusta. Hän otti hoitaakseen myös epäsuositun viiniveron. Hänen aloitteestaan Kristian kutsui hollantilaisia talonpoikia Amagerin saarelle, jossa nämä uudistivat maataloustuotteiden hyödyntämistä kuten voin ja juuston valmistusta. Sigbrit puuttui myös Kööpenhaminan kaupunginhallintoon ja vaati määräyksiä kaupungin siisteyden parantamisesta.
Sigbrit kannusti jatkuvasti kuningas Kristiania suosimaan porvaristoa, kauppiaita ja talonpoikia aatelin kustannuksella, joten hän oli erittäin vihattu Tanskan aatelin keskuudessa. Kielteisen jälkimaineensa vuoksi häntä on väitetty muun muassa vuoden 1520 Tukholman verilöylyn suunnittelijaksi, vaikka tästä ei ole mitään todisteita. Kun Kristian II vuonna 1523 syöstiin vallasta, Sigbrit seurasi häntä maanpakoon. Hänen tiedetään eläneen ainakin vielä 1531 Gentissä Flanderissa. Vahvistamattoman tiedon mukaan hänet olisi myöhemmin poltettu noitana.
Ruo’ot

| Ruo’ot |
| --- | --- |
 Järviruoko (Phragmites australis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Ruo’ot Phragmites  Adans.
Katso myös
   Ruo’ot Wikispeciesissä   Ruo’ot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruo’ot eli silkkiruo'ot (Phragmites) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin viisi lajia.
Ruo’ot ovat monivuotisia ja korkeiksi kasvavia heinäkasveja, joilla on suikertava juurakko. Niiden varret ovat pystyjä ja lehdet leveitä. Kieleke on karvamainen. Ruokojen kukinto on suurikokoinen röyhy, jonka tähkylöissä on pitkiä karvoja. Tähkylät ovat tavallisesti viisikukkaisia. Kukista alimmat ovat yleensä hedekukkia tai martoja ja ylimmät kaksineuvoisia. Tähkylöiden kaleet ovat pieniä, odattomia sekä keskenään erikokoisia. Ulkohelpeet ovat selvästi sisähelpeitä pidempiä.
Suvun lajeista Suomessa ja Ruotsissa tavataan vain järviruokoa (Phragmites australis), joka on yleinen. Siitä on myös jalostettu koristekasvina käytettävä lajike: kirjojärviruoko (Phragmites australis ’Variegata’).
Lajeja

Phragmites australis – järviruoko
Phragmites japonicus
Phragmites karka
Phragmites mauritianus – afrikanruoko
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ruo’ot (silkkiruo'ot) (Phragmites)
ITIS: Phragmites (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Phragmites (englanniksi)
Flora of China: Phragmites (englanniksi)