stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Godwin (jaarli)
Godwinin tausta

Godwinin syntymäaikaa tai -paikkaa ei tiedetä. Godwinin syntyperästä onkin olemassa ainakin viisi eri versiota.
Ensimmäisen, islantilaisen 1250-luvulla kirjoitetun Knytlinge-saagan, mukaan Knuut Suuren vallatessa maata kuninkaan tanskalainen lanko jaarli Ulf eksyi, mutta hänet opasti takaisin hänen laivalleen komea, sanavalmis nuorukainen, joka oli kokoamassa karjaansa. Ulf mieltyi nuorukaiseen ja naittoi tälle sisarensa. DeVriesin mukaan kertomusta ei kuitenkaan pidetä luotettavana, ja useimmat nykyisistä kyseisen aikakauden historioitsijoista kyseenalaistavat kertomuksen.
Toinen hypoteesi tukeutuu Anglosaksien kronikkaan, jonka mukaan Godwinin isän nimi oli Wulfnoth. Onko kyseessä nimellä Wulfnoth Cild tunnettu mies, on epäselvää. Hänet on tunnettu kapinastaan kuningas Ethelred Neuvotonta vastaan vuonna 1009, ja vaikka Wulfnothin kapina tapahtui ennen Knuutin valtaantuloa ja kohdistui tämän vastustajaan, DeVriesin mukaan vaikuttaa jokseenkin epäjohdonmukaiselta, että Knuut olisi nimittänyt kapinoijan pojan tärkeimmäksi jaarlikseen: Knuut arvosti uskollisuutta, ja hänen tiedetään surmanneen kaikki kuningas Ethelredia vastaan kapinoineet, vaikka Ethelredin kuolema avasi hänelle itselleen mahdollisuuden nousta Englannin hallitsijaksi.
Kolmannen hypoteesin mukaan Godwin oli vanhan kuningassuvun jäsen. Yhteyttä kuningassukuun puolustaa Æthelstanin, kuningas Ethelredin vanhimman pojan testamentti vuodelta 1014, missä ”Wulfnothin pojalle Godwinille” annetaan tila Comptonissa. Myöhempi Domesday book vuodelta 1086 mainitsee Godwinin omistaneen tilan Comptonissa Länsi-Sussexissa, ja vaikka nimet ”Wulfnoth” ja ”Godwin” olivat aikanaan yleisiä, antaa maanomistus mahdollisuuden tulkita Godwinin isäksi Wulfnoth Cildin. Frank Barlow on tulkinnut Godwinin paluuta maanpaosta 1052 ylistävää runoa ja löytänyt siitä todisteita Godwinin kuulumisesta vanhaan kuningassukuun. Runon tuntematon tekijä vertaa Godwinin ja kuningas Edwardin suhdetta Daavidin ja kuningas Saulin väliseen suhteeseen (1. Sam:16–36). Tässä Barlow näkee runoilijan tekevän selvän viittauksen Godwinin kuninkaalliseen syntyperään. Hän näkee myös Godwinin myöhemmässä elämässä viittauksia Daavidin ja Saulin elämään.
Neljännen hypoteesin mukaan Wulfnothin on katsottu olevan vähäinen aatelismies Sussexista ja eri henkilö kuin edellä mainittu Wulfnoth Cild. Viidennen hypoteesin tarjoaa Howarth, jonka mukaan ”mikä tahansa hänen syntyperänsä olikin, Godwinin on täytynyt nähdä vaivaa sen salassa pitämiseen.” Hänen mukaansa nykyisin kukaan ei tiedä, mistä Godwin tuli, ja luultavasti kukaan ei tiennyt sitä hänen aikanaankaan. Hän toteaa, että englantilaiset kronikat ovat syntyperästä erimielisiä keskenään ja nekin, jotka ylistävät häntä, eivät anna kunniallista sukupuuta.
Godwinista tulee Knuut Suuren luottomies

Englannin kuninkaan Ethelred Neuvottoman aikana viikingit hyökkäsivät maahan, ja vuonna 1015 Tanskan kuninkaan Svenin poika Knuut Suuri valtasi osan maata. Pian sen jälkeen Ethelred kuoli, ja witenagemot (witan) kokoontui Southamptonissa valitsemaan kuninkaalle seuraajaa. Osa kannatti kuninkaan poikaa Edmund Rautakylkeä, osa Knuutia. Sota näiden kahden kilpailijan välillä jakoi maan, kunnes he päätyivät sopimukseen, jonka mukaan maa jaetaan ja kuninkaista ensiksi kuolleen osa periytyy toiselle. Kuusi kuukautta sopimuksen jälkeen Edmund kuoli, ja witan valitsi Knuutin koko maan kuninkaaksi. Samalla Knuut erosi vaimostaan Aelfgifu Northamptonilaisesta ja nai Ethelredin lesken Emma Normandialaisen. Avioliiton myötä Emmasta tuli kuningatar, ja omat lapsensa aiemmasta avioliitostaan Ethelredin kanssa hän lähetti maanpakoon synnyinmaahansa Normandiaan.
Knuutin tullessa valtaan 1017 Godwin oli yksi hänen sotilasjohtajistaan. Samana vuonna Godwin allekirjoitti kuninkaallisen kirjeen tittelillä dux, joka siihen aikaan ei tarkoittanut poliittista vaan sotilaallista johtajaa Knuutin asiakirjoissa on 16 todistajaa, jotka käyttävät dux-titteliä ja heistä vain kuudella oli englantilaisperäiset nimet. Godwin sai kiittää asemastaan ainoastaan Knuutin suopeutta. Jaarleista vain Leofwine oli ollut jaarlina jo Ethelred Neuvottoman aikana, ja hänestä tuli Godwinin ohella kuninkaan vaikutusvaltaisin neuvonantaja.
Knuut perusti pääkaupunkinsa Winchesteriin, missä hän alkoi yhä enemmän luottaa Godwinin sotilaalliseen ja poliittiseen kykyyn. Vuonna 1016 kuningas Edmundin kuoltua jaarli oli nopeasti vannonut uskollisuuttaan anglo-tanskalaiselle hallinnolle, ja kuningas palkitsi hänet sekä lojaalisuudestaan että henkilökohtaisesta kyvykkyydestään. Godwin seurasi säännöllisesti kuninkaan armeijaa, ja Wessexin jaarlina hänestä kasvoi johtava sotaherra. Godwin otettiin kuninkaan sisäpiiriin, ja hänestä tuli kuninkaan suosikki. Knuutin lukuisien ulkomaanmatkojen aikana hänellä oli myös varakuninkaan valta.
Nousu Wessexin jaarliksi > Nimitys vuonna 1020

Tullessaan kuninkaaksi Knuut oli pitänyt Wessexin itsellään ja jakanut muun osan maasta jaarleilleen. Vuoteen 1018 mennessä Godwinista oli tullut vaikutusvaltainen mies Englannin kuningaskunnassa. Vuonna 1019 Godwin nai kuninkaan kälyn Gythan, ja 1020 hänestä tuli aiemmin kuninkaalle kuuluneen, valtakunnan laajimman ja rikkaimman osan, Wessexin jaarli. Nämä tapahtumat osoittavat Knuutin halunneen sitoa Godwinin itseensä. Vita Ædwardi Regis kertoo:
»Hän (kuningas) huomasi, kuinka syvällisen kaunopuheinen hän (Godwin) oli, ja mitä hyötyä hänen vastaperustettu valtakuntansa voisi saada sitomalla tämän varoin ja sopivin palkkioin tiukasti itseensä. Niin muodoin hän otti neuvostoonsa miehen, jota oli omalla tavallaan jo kauan testannut ja antoi tälle sisarensa vaimoksi. Ja kun Godwin palasi kotiin (Tanskasta) hoidettuaan kaikki asiat, kuningas nimitti hänet jaarliksi ja virkamieheksi lähes koko valtakuntaan.»
Varsinaisista Godwinin saamista maalahjoituksista ainoa säilynyt todiste Knuutin hallituskaudelta on kuninkaankirje vuodelta 1031, jolloin Godwin sai maata Winchesteristä ja Polhamista.
Nousu Wessexin jaarliksi > Godwin saa lisää valtaa ja Knuutin kuolema

Godwin komensi Knuut Suuren armeijaa kuninkaan poissa ollessa, esimerkiksi tämän pyhiinvaellusmatkoilla Roomaan 1027 ja 1035, sekä kuninkaan käydessä Saksan keisarin luona. Vita Ædwardi Regis kuvaa:
»Tämän kuninkaan, Knuutin, hallitusvuosina Godwin kukoisti kuninkaallisessa palatsissa, hänellä oli ensimmäinen paikka korkeimpien ylimysten joukossa, ja hän oli oikeudenmukainen, kaikki minkä hän kirjoitti, pysyi kirjoissa, ja kaiken minkä hän poisti, pysyi poissa kirjoista.»
Knuut alkoi osoittaa vakavia sairauden merkkejä vuonna 1035 ja ryhtyi järjestämään laajan valtakuntansa perimystä. Vanhimmalle pojalle Svenille oli tarkoitus antaa Norja, seuraavalle pojalle Haraldille Englanti ja Knuutin ja Emman ainoalle pojalle Hardeknutille Tanska. Pojista vanhin oli jo Norjassa ja kaksi nuorempaa Englannissa. Knuut kuoli vuonna 1035, mutta hän ei kuitenkaan jättänyt mitään selviä ohjeita vallan perimisestä, ja siten kaksi miestä kamppaili Englannin kruunusta: toinen oli kuninkaan avioton poika Harald ja toinen Knuutin ja Emman poika Hardeknut.
Nousu Wessexin jaarliksi > Harald Jäniksenkäpälän kamppailu kruunusta vuonna 1035

Knuut Suuren kuollessa Hardeknut oli Tanskassa, jonka hänen isänsä oli hänelle jo ennen kuolemaansa antanut. Hänen velipuolensa Harald oli puolestaan Englannissa ja sai näin käytännössä sattumalta kruunun. Harald sai kannatusta pohjoisten jaarlien keskuudessa, kun taas Wessexin Godwin kannatti Hardeknutia, jonka äiti Emma Normandialainen oli Englannissa puolustamassa poikansa Hardeknutin vaateita kruunuun.
Ajauduttuaan sisällissodan partaalle kumpikin osapuoli taipui antamaan asian Oxfordissa kokoontuvan witanin päätettäväksi.  Hetken aikaa Englannin kuningaskunta oli jakautunut Haraldin pohjoiseen ja Emman yhdessä Godwinin kanssa Hardeknutin puolesta hallitsemaan eteläiseen osaan. Mutta vähitellen koko valtakunta siirtyi Haraldin hallintaan, eikä Godwin pystynyt estämään tapahtumaa.
Nousu Wessexin jaarliksi > Harald valtaa koko maan vuonna 1037

Vaikka englantilaiset suosivat Hardeknutia, pysyi tämä heidän toistuvista pyynnöistään huolimatta Tanskassa, ja etelän lordit alkoivat siirtyä Haraldin taakse. Alfredin murhan ja Godwinin puolenvaihdon jälkeen Hardeknutin kannatus lakkasi myös eteläisten jaarlien keskuudessa, ja Emman oli luovuttava yrityksistään saada poikansa Englannin kuninkaaksi. Emma pakeni hovinsa kanssa Flanderiin, ja Harald valtasi 1037 Winchesterin. Anglosaksien kronikka kertoo, kuinka ”kuningatar Ælfgifu (Emma) ajettiin ilman sääliä kohtaamaan raivoava talvi, ja hän pakeni meren yli Bruggeen, missä jaarli Balduin majoitti hänet”.
Huolimatta aiemmasta Haraldin vastustuksesta Godwin säilytti asemansa jaarlina sekä Huntingdonin Henrin mukaan tämän johtajana sotilaallisissa asioissa. Ryhdyttyään kerran tukemaan Haraldia, Godwin pysyi myös tälle lojaalina. Harald hallitsi neljän viiden vuoden ajan, eikä Godwin koskaan laiminlyönyt tehtäviään jaarlina.
Uuden kuninkaan aika > Hardeknut kuninkaaksi

Vuonna 1039 Hardeknut sai asiansa Tanskassa selviksi ja purjehti miehineen Flanderiin valmistelemaan maihinnousua Englantiin. Täällä hänen äitinsä Emman yksityinen laivasto liittyi hänen joukkoihinsa. Ennen sotatoimien alkua hänet kuitenkin tavoitti tieto Haraldin äkillisestä kuolemasta.
Haraldin kuoltua Hardeknut palasi 1040 ilman vastustusta Englantiin. John Worcesterlaisen mukaan hän ylitti kanaalin kuudellakymmenellä tanskalaisten sotilaiden täyttämällä laivalla ja ”kaikki ottivat hänet ilolla vastaan”, kaikki paitsi Godwin, joka oli vannonut uskollisuuttaan Haraldille ja luultavasti olettanut nuoren kuninkaan hallitsevan vielä monen vuoden ajan.
Uuden kuninkaan aika > Kuninkaan viha 1040: Godwin syytettynä Alfredin kuolemasta

Godwinin oli syytä pelätä uutta kuningasta, joka kääntyi ensitöikseen poliittisia vastustajiaan vastaan: Hardeknut murhautti Northumbrian jaarlin ja erotti Worcesterin piispan. Hänen vihansa kääntyi myös Godwiniin, jota kohtaan (John Worcesterlaisen mukaan) Hardeknutia ”poltti suuri viha”.
Hardeknutilla olikin useita syitä olla tyytymätön jaarliinsa. Godwin ei ainoastaan ollut siirtynyt tukemaan Haraldia, mutta hän oli myös osallinen velipuolensa vangitsemisessa ja kidutuksessa. Hardeknut piti todennäköisesti Godwinia vastuussa Alfredin kuolemasta. Noustuaan kuninkaaksi hänen ensimmäisiä toimiaan oli nostaa syyte Godwinia vastaan. Vapautuakseen syytteistä Godwin vannoi uskollisuutta Hardeknutille ja väitti kaiken tapahtuneen Haraldin käskystä, jota hänen oli kunnon sotilaan tavoin noudatettava. Uskollisena sotilaalliselle luonteelleen Godwin myös lahjoitti kuninkaalle laivan miehistöineen.
Uskollisuudenvalan antaminen oli tietenkin tärkeää, mutta Godwin epäilemättä tunsi uuden kuninkaan heikkoudet ja vetosi lahjallaan Hardeknutin ahneuteen ja turhamaisuuteen. Sitä paitsi Hardeknut tuskin oli koskaan edes tavannut velipuoltaan Alfredia. Lisäksi Godwin oli Englannin armeijan keskeisiä vaikuttajia. Koska hänen ajaminen maanpakoon tai tuomitseminen kuolemaan olisikin voinut tulla kuninkaalle kalliiksi, oli Hardeknutin helppo hyväksyä jaarlin lahja ja ystävyyden vakuutukset.
Lopulta Godwin sai vain muodollisen rangaistuksen, ja hänen ja muutaman muun Haraldin hallinnon tukijan piti kaivaa kuolleen kuninkaan ruumis haudasta ja heittää se Thamesiin. Tämän jälkeen Godwin oli jälleen valtakunnan mahtavin jaarli.
Uuden kuninkaan aika > Worcesterin hävitys vuonna 1041

Kuninkaana Hardeknut ei ollut suosittu. Hallituskautensa ensimmäisinä vuosina hän sääti uusia veroja, ja 1041 Englanti joutui maksamaan Danegeldia, vaikkei vihollista ollut maassa kuten Knuut Suuren aikana. Huscarlit joutuivat alentumaan veronkerääjiksi, ja moni englantilainen kapinoi näitä maksuja vastaan. Worcesterissa vastustus johti avoimeen yhteenottoon ja kaksi kuninkaan veroja kerännyttä huscarlia sai surmansa raivostuneiden kaupunkilaisten käsissä. Kuningas vastasi kapinointiin määräämällä vasallinsa ja henkivartiostonsa vastaamaan taisteluun. Godwin oli mukana, ehkä jopa joukkojen johtajana. Asukkaita oli varoitettu tulevasta ja he olivat paenneet kaupungista. Muutama kiinnijäänyt tapettiin, kaupunki ryöstettiin ja poltettiin. Tapahtuma osoitti Godwinin jälleen alistuneen hallitsijansa määräyksiin, mutta ennen kaikkea todisti kuninkaan olevan (Freemanin sanoin) ”ahne, brutaali ja verenhimoinen tyranni”.
Uuden kuninkaan aika > Godwin tutustuu Edvardiin

Yksi Hardeknutin myönteinen teko oli Edvardin kutsuminen maanpaosta kotiin ja ottaminen osaksi hallintoa. Freemanin mukaan aloite tähän saattoi tulla miesten äidiltä Emmalta, joka halusi saattaa poikansa yhteen, tai sitten Harthaknut halusi pönkittää omaa hupenevaa suosiotaan kutsumalla takaisin ainoan hengissä säilyneen vanhan kuningassuvun edustajan.
Edvardista tuli kuninkaan sisäpiiriläinen,ja vaikka Edvardia ei voi luonnehtia kanssahallitsijaksi, niin kuin Encomium Emmae väittää, järjestely helpotti kruununperimystä kuninkaan kuoltua. Se myös antoi Edvardille ja Godwinille mahdollisuuden tutustua toisiinsa: Edvard alkoi arvostaa Godwinin johtajuutta ja hän sai Godwinista uskollisen tukijan tavoitellessaan kruunua.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Harthaknutin kuolema ja kuninkaanvaali

Harthaknut kuoli 1042 ja uuden kuninkaan valinta alkoi. Sitten Knuut Suuren kuoleman vuonna 1035 se oli jo kolmas kuninkaanvaali ja Edvardin, vaikka häntä kohtaan olikin hyvää tahtoa, täytyi kerätä tukijoita. Hänen puolellaan alusta asti olivat Wessexin jaarli Godwin sekä Devonin, Cornwallin ja Worcesterin piispa Lyfing. Myös Lontoon asukkaat tukivat Edvardia, joten hän näyttää olleen eteläisen Englannin ehdokas.
Kun Wessex ja Lontoo olivat tehneet valintansa, Edvard kääntyi Mercian ja Northumbrian puoleen. Pohjoiset jaarlit Leofric ja Siward asettautuivat myös Edvardin kannalle tai eivät ainakaan vastustaneet hänen valintaansa, ja niin tie kuninkaaksi oli vuonna 1042 Edvardille auki. Godwin oli sen witanin kokouksen äänekkäin puhuja, joka valitsi vanhaan kuningassukuun kuuluneen Ethelredin ja Emma Normandialaisen pojan Edvardin kuninkaaksi vuonna 1042. Myös kruunajaisissa vuonna 1043 Annettujen lahjojen suhteen Godwin oli avokätisin: Godwin antoi kuningas Edvardille kruunajaisissa lahjaksi laivan ja 120 miestä.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Jaarlien ja kuninkaan varallisuus Edvardin hallituskaudella

Knuut Suuren ajoista alkaen maa oli jaettu kolmeen suureen melko autonomiseen jaarlikuntaan: Wessexiin, Merciaan ja Northumbriaan. Kuten useimmat keskiajan hallitsijat, Knuut tukeutui valtakunnan hallitsemisessa muutamaan suurvasalliin. Hänen vasallinsa olivat edelleen viroissaan, kun Edvard Tunnustaja kruunattiin vuonna 1042, eikä heillä ollut aikomustakaan antaa vallan keskittyä Lontooseen hallitsijalle, jota monet ulkomaalaiset neuvonantajat ympäröivät. Pohjoisessa Northumbriassa oli Siward, Merciassa Leofric ja etelässä Wessexin Godwin.
Edvard Tunnustajan kruunajaisten aikaan Godwinilla oli maatiloja Doverista Exeteriin, ja hänen vuotuiset tulonsa olivat 4 000 puntaa – 20 prosenttia pienemmät kuin kruunun tulot. Mercian ja Northumbrian jaarlien vuotuiset tulot olivat noin 1 300 puntaa.
Godwin sai jatkuvasti lisää omaisuutta ja Vilhelm Valloittajan aikana laaditun Domesday Bookin (1086) mukaan hänen maan arvo kilpaili kuninkaan ja kuningattaren kanssa, joilla omistusta oli 6 000 £. Godwinin perhe oli Edvardin hallintokauden lopulla selvästi varakkain maanomistaja. Vertailtaessa Godwinin saamia maita neljän kuninkaan aikana voidaan havaita, että hänen aikaisin saamansa maat on jaettu tasapuolisemmin lasten kesken kuin myöhemmin hankitut.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Edvardin ja Godwinin suhteet hallituskauden alussa

Edvard ja Godwin eivät olisi voineet olla luonteiltaan vähemmän toistensa kaltaisia: Edvard oli omantunnon riivaama, itseään tutkiskeleva, itsekäs, epäkäytännöllinen ja vanhoillinen, mutta provosoiduttuaan hirmuiseen vihaan kykenevä, ja Godwin oli puolestaan sydämellinen, pragmaattinen ja ulospäin suuntautunut mies, joka nautti ruuasta ja juomasta sekä muista elämän iloista ja näytti pohtivan vähemmän sielunsa pelastusta. Hän olikin valtakunnan rikkaista jaarleista ainoa, joka ei perustanut kirkkoa tai tukenut luostaria syntien anteeksisaamiseksi.
Edvardin hallituskauden ensimmäisten yhdeksän vuoden aikana kuningas ja Godwin olivat sovussa, vaikka normandilaiset kronikoitsijat väittivätkin, että heidän välinsä olivat jatkuvasti huonot. Ensimmäisten hallintovuosiensa aikana Edvard ryhtyi harvoin toimiin ilman Godwinin apua tai neuvoa. Edvard näyttää arvostaneen Godwinin ystävyyttä, ja tämä puolestaan suojeli kuningasta. Godwin auttoi ja neuvoi kuningasta, joka puolestaan useimmiten tuki jaarliaan. Godwinin on täytynyt kuitenkin olla varuillaan kuninkaan veljen, Alfredin kuoleman johdosta, ja etsiä lisää tapoja turvata asemansa. Yksi askel tähän suuntaan oli kuninkaan ja jaarlin tyttären Edithin avioliitto 1045. Aviopuolisoilla oli viidentoista vuoden ikäero, mutta liitto sinetöi kuninkaan ja jaarlin yhteistyön.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Emman omaisuuden riistäminen 1043–1044

Vaikka Emma oli vaikuttanut poikansa paluuseen maanpaosta takaisin Englantiin Hardeknutin hallituskaudella, Edvard ei voinut antaa äidilleen anteeksi tämän avioliittoa tanskalaisen valloittajan ja isänsä vallan tuhoajan Knuut Suuren kanssa. 16. marraskuuta 1043 Edvard ratsasti tärkeimpien jaarliensa Leofricin, Godwinin ja Siwardin kanssa Gloucesteristä Winchesteriin, missä riisti äidiltään maan ja kaiken irtaimen omaisuuden valtiopetoksesta. Kuningas ei antanut hovin tuomita Emmaa. Ankarimmalta rangaistukselta, maanpakoon ajamiselta tai vankeudelta, Emma kuitenkin säästyi. Seuraavana vuonna 1044 kuningas palautti kuitenkin äidilleen osan tämän omaisuudesta.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Godwinin ja Edvardin erimielisyys ulkopolitiikassa

Kuningas pelkäsi viikinkien hyökkäystä. Winchesterin Old Ministerissä 1044 päivätyssä kirjeessä Edvard Tunnustaja teki selväksi huolensa rauhan säilymisestä. Huhut Norjan kuninkaan Maunu Hyvän maihinnousuhaluista Englantiin levisivät 1043. Maunu ei hyökännyt, mutta huhuja ei silti voi sanoa perättömiksi, sillä Edvardin puolustukselliset toimenpiteet vaikuttivat ehkä ehkäisevästi Maunun hyökkäyshaluihin. Vuonna 1044 Edvard otti komentoonsa Sandwichissä 35 aluksen laivaston, mikä oli oiva mahdollisuus uudelle kuninkaalle esitellä sotilaallista kykyään ja aikomustaan taistella vallasta.
Vuonna 1047 Tanskan kuningas Sven Estridinpoika pyysi apua maahan hyökännyttä Norjan kuningasta Maunua vastaan. Godwin ehdotti ainakin viidenkymmenen laivan lähettämistä, mutta kuningas kieltäytyi eikä suostunut avustamaan tanskalaisia millään tavoin. Seurauksena oli Sven Estridinpojan tappio ja maan joutuminen Norjan kuninkaan haltuun. Maunun voitto jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä hän kuoli pian sen jälkeen ja 1048 Sven Estridinpoika saattoi palata valtaan. Maunun setä ja seuraaja Harald Ankara jatkoi sotaa Tanskaa vastaan ja Sven pyysi jälleen Englannista apua. Godwin ehdotti samaa viidenkymmenen laivan apujoukkoa kuin edelliselläkin kerralla, ja Edvard kieltäytyi lähettämästä apua. Asiasta kirjoittanut aikalainen John Worcesterlainen mainitsee Godwinin aikeiden päävastustajaksi Mercian jaarli Leofricin ja ennakoi siten riitoja, jotka siirtyivät jaarlien pojille ja lastenlasten välille.
Godwinin pyrkimykset tuovat esiin sotaherran tavan ajatella: sotilaallinen voima oli diplomatian keino. Ajatus muiden jakamisesta ystäviin ja vihollisiin sai vastustusta kuninkaalta, jolla ei ollut samanlaista sotilaallista taustaa kuin jaarlillaan. Kuningas pysytteli melko johdonmukaisesti puolueettomana ulkoisissa kiistoissa, ainoana poikkeuksena hänen Saksan keisarille Henrik III:lle vuonna 1049 antamansa tuki taistelussa Flanderin Balduin V:tä vastaan. Juuri tähän flanderilaiseen kreiviin Godwinilla puolestaan oli kiinteät suhteet.
Vuonna 1049 Irlannin ja Walesin suunnalla oli rauhatonta. Godwinin poika Svein oli maanpaossa, kun suuri irlantilainen merirosvolaivasto hyökkäsi maahan walesilaisten tukemana Wye- ja Severnjokia pitkin. Worcesterin piispa Ealdred puolusti hyökkäyksen kohteeksi joutunutta Herefordshireä, mutta useimmat hänen miehensä kuolivat. Hyökkääjät perääntyivät ennen kuin Godwin saapui paikalle.
Edvardin nousu kuninkaaksi > Kilpailu kuninkaan normandialaissuosikkien kanssa

Kun Edvard Tunnustaja palasi Englantiin 1041 maanpaosta Normandiasta, missä hän oli viettänyt liki koko aikuisikänsä, hän ei tiennyt käytännössä mitään Englannista ja puhui kieltä kehnosti. Hänen ystävänsä ja läheisimmät toverinsa olivat normandialaisia, ja Englannin asukkaat pitivät häntä muukalaisena. Mikä pahinta, Edvardin vaikea persoonallisuus vahvisti alueellisen hallinnon hajaantumista, mistä oli jo todisteita Englannissa.
Edvard Tunnustajan hallinnon alkuvuosina Godwinin suunnaton rikkaus ja poliittinen kyvykkyys tekivät hänestä merkittävän poliittisen vallankäyttäjän. Lisäksi maantiede suosi häntä, sillä hänen oli helppo matkustaa pääpaikastaan Sussexin Boshamista kuninkaan luo pääkaupunkiin, kun taas jaarlit Leofric ja Siward eivät päässeet sinne yhtä vaivattomasti.
Godwin ei kuitenkaan ollut kuninkaan ainoa neuvonantaja. Vuoteen 1051 mennessä normandialaisten määrä Englannissa oli kasvanut, ja mitä suuremmaksi normandialaissuosikkien vaikutusvalta hovissa kävi, sitä pienemmäksi muuttui Godwinin ja hänen perheensä painoarvo. Ensimmäinen näistä normannisuosikeista oli kuninkaan sisaren Godan nuorempi poika Mantesin kreivi Ralf, joka oli pian vuoden 1042 jälkeen ilmaantunut Englantiin ja saanut nimityksen Herefordshiren jaarliksi vastuunaan hoitaa valtakunnan puolustusta rajaseudulla walesilaisia vastaan.
Godwinin toinen ja paljon vaarallisempi normandialaiskilpailija oli Robert Jumiègeslainen, josta tuli Lontoon piispa 1044. Kunnianhimoinen ja poliittisesti aktiivinen Robert vihasi kiihkeästi Godwinia ja hänen kuutta poikaansa, jotka hän yritti tuhota 1050–1052 poliittisen kriisin aikana. Näin ollen hän oli vuoden 1066 myllerrysten airut, vaikka vielä 1040-luvulla hän olikin liian heikko estämään Godwinin vaikutusvallan kasvua. Myös muilla piispannimityksillä oli vaikutusta Godwinin asemaan
Edvardin nousu kuninkaaksi > Kuninkaan avioliitto Godwinin tyttären Edithin kanssa 1045

1045 kuningas oli 42-vuotias, ja useimpien mielestä hänen oli aika avioitua ja saada perijä kruunulle. Myös Godwin oli tätä mieltä ja syksyn aikana hän taivutteli Edvard Tunnustajan naimaan tyttärensä Edithin, joka tosin oli tulevaa miestään viisitoista vuotta nuorempi. Edvard kannalta katsottuna avioliitossa Edithin kanssa oli kyse vallasta. Hän ei kyennyt saamaan vastavoimaa jaarleille ja naidessaan Godwinin tyttären Edvardin tarkoituksenaan oli luultavasti saada liittolainen vaikutusvaltaisimmasta ja rikkaimmasta jaarlistaan. Avioliitto solmittiin 1045 ja hääseremonian jälkeen kirkko voiteli Edithin myös kuningattareksi.
Godwinin avioliitolle asettamat toiveet eivät toteutuneet, sillä hänen tyttärensä kuningatar Edith ei tullut raskaaksi. On epäselvää, miksei heidän avioliittonsa tuottanut perijää. Normaalien fyysisten vammojen lisäksi syyksi on epäilty kuninkaan kiinnostuksen puutetta naisia kohtaan. Eric Johnin hypoteesin mukaan Edvard oli vannonut pidättyvänsä seksuaalisista suhteista loppuelämänsä aikana, minkä hänen velipuolensa oli laittanut paluunsa ehdoksi.
Välit huononevat muihin jaarleihin

Godwinin onnistui 1043 saada poikansa Svein nimitetyksi Cornwallin uudeksi jaarliksi. Jaarlikunta perustettiin osin Wessexin maista, mutta siihen liitettiin Merciasta Oxfordshire, Gloucestershire ja Herefordshire, mikä lisäsi jännitteitä Godwinin ja Mercian jaarli Leofricin välille. Huolimatta heikkenevistä suhteistaan Leofriciin Godwin pian oli jo ponnistelemassa seuraavan poikansa Haraldin eduksi. Vuoden 1045 alussa Godwin suostutteli kuninkaan luomaan Haraldille East Anglian jaarlikunnan, joka koostui laajoista alueista Suffolkia, Essexistä ja sen viereisistä kunnista Itä-Englannissa.