stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keriya

| Keriya (kiin>  于田县, Yútián Xiàn) uiguuriksi كېرىيە ناھىيىسى, Kériye Nahiyisi |
| --- | --- |
 Näkymä Keriyaan.
 Keriyan sijainti (punaisella) Hotanin prefektuurissa
 Keriya
 Koordinaatit: 36°52′N, 81°42′E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Sinkiang
Prefektuuri:  Hotanin prefektuuri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39,095 km²
Väkiluku (2010):  249 899
 – Väestötiheys:  6,392 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keriya (kiin. 于田县, Yútián Xiàn, uiguuriksi كېرىيە ناھىيىسى, Kériye Nahiyisi, pinyinin mukaan Yutian) on piirikunta Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Hotanin prefektuurissa Kiinassa. Kaupungin pinta-ala on 39,1 neliökilometriä ja väkiluku 249 899 (2010) Kaupunki on nykyisin suhteellisen pieni, mutta aikanaan siellä kukoisti Karadongin kaupunki, jonka rauniot sijaitsevat lähistöllä. Kaupungin asukkaat ovat pääosin uiguureja.
Maantiede

Keriya sijaitsee Kunlunvuorten juurella Taklamakanin aavikon reunalla. Sen korkeus merenpinnasta on 1 459 metriä. Keriya on keidasalue, joka saa vetensä Keriyajoesta. Joki virtaa Kunlunvuorilta, jossa se saa vetensä sulavista jäätiköistä ja lumeta. Vielä viimeisen jääkauden aikana 9 700–4 000 vuotta eaa. joki virtasi aina Tarimjoelle saakka, mutta nykyisin se kuivuu aavikolle ennen joelle saapumistaan. Alueella vallitsee ankara mannerilmasto. Heinäkuun keskilämpötila on 25 °C ja tammikuun -6 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on vain 50 mm. Aavikoituminen ja vesivarantojen vähäisyys ovat Keriyan nykypäivän ongelmia.
Historia

Keriya asutettiin rautakaudella ja ensimmäisellä vuosituhannella eaa. paikalliset aloittivat kastelujärjestelmien rakentamisen, mikä mahdollisti laajempimittaisen maanviljelyksen alueella. 200-luvun eaa. ja ajanlaskun alun välillä Keriyan keitaan pääkaupungiksi muodostui Karadong, joka toimi silkkitien yhtenä etappina. Kaupungista lähti myös tie Taklamanin aavikon läpi. Paikallinen kuningaskunta oli kiinalaisen Han-dynastian alainen, mutta sinne rakennetuista buddhalaisistatemppeleistä voidaan päätellä sen saaneen vaikutteita Gandharan alueelta Intian niemimaalta. Silkkitien kautta kaupunkiin levisi persialaisia, intialaisia, kreikkalaisia, tokaarilaisia ja kiinalaisia taidevaikutteita. Han-dynastian aikaisessa kronikassa Houhanshu Keriya mainitaan nimellä Jumi. 400-luvulla jaa. Keriyajoen juoksu muuttui kaakkoon ja keidasalue siirtyi etelään, mikä päätti Keriyan kukoistuskauden. Marco Polo vieraili alueella vuonna 1275 ja mainitsi sen olevan tunnettu jaspiksestaan, kalsedonistaan ja puuvillasta. Keitaan pääkaupunkia kutsuttiin tuolloin nimellä Pem ja sen asukkaat olivat muslimeja.
1800-luvun lopulla Keriyan asukasluku oli noin 15 000. Keriyan muinaista historiaa tunnettiin vain huonosti aina vuoteen 1896 saakka, jolloin ruotsalainen tutkimusmatkailija Sven Hedin löysi Karadongin rauniot Keriyajoen varrelta hiekkaan hautautuneena. Marc Aurel Stein vieraili paikalla vuosina 1901 ja 1908, jolloin varsinaisessa kaupungissa oli pieni linnoitus, jota ympäröi pienet asutuskeskukset. Vuosien 1993 ja 2005 ranskalaiset ja kiinalaiset arkeologit ovat tutkineet Keriyajoen vartta ja alueelta on löydetty useita muita samankaltaisia arkeologisia kohteita.
Västö

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Keriyan piirikunnan asukasluku oli 249 899. Vuonna 2000 noin 92 % Keriyan asukkaista oli etniseltä taustaltaan uiguureja, mutta Kiinan keskushallinto on kannustanut han-kiinalaisia siirtolaisia asettumaan alueelle esimerkiksi hallinnon virkatehtävien työpaikkojen avulla.
Kameleja Keriyassa.
Buddhaa esittävä maalaus Karadongista.
Kilpukat

| Kilpukat |
| --- | --- |
 Kilpukka Hydrocharis morsus-ranae
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Yksisirkkaiset Monocots
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Kilpukkakasvit Hydrocharitaceae
Suku::  Kilpukat Hydrocharis  L.
Synonyymit
 Limnobium Rich. 
Katso myös
   Kilpukat Wikispeciesissä   Kilpukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilpukat (Hydrocharis) on kilpukkakasvien heimoon kuuluva vesikasvien suku ja heimonsa tyyppisuku. Suvussa on yleensä ollut kolme lajia. Jos kaksilajinen suku Limnobium yhdistetään kilpukoihin, tulee sen lajimääräksi viisi.
Kilpukoita kasvaa kaikissa maanosissa: Yksi laji esiintyy Pohjois-Amerikassa, yksi Etelä-Amerikassa, yksi Keski-Afrikassa, yksi Itä-Aasiassa ja tunnetuin laji kilpukka lähes koko Euroopassa ja Aasian puolelle Siperiaan asti.
Lajeja

Hydrocharis chevalieri (De Wild.) Dandy
Hydrocharis dubia (Blume) Backer
kilpukka eli sammakonkilpukka (Hydrocharis morsus-ranae L.)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hydrocharis
Suomen Lajitietokeskus: Kilpukat – Hydrocharis
Kauppamatkustajan kuolema

Kauppamatkustajan kuolema (engl. Death of a Salesman) on Arthur Millerin käsikirjoittama näytelmä vuodelta 1949. Näytelmä on noussut klassikon asemaan ja se on palkittu muun muassa Pulitzer-palkinnolla. Elia Kazanin ohjaamana sitä esitettiin Broadwaylla 742 kertaa. Pääroolissa nähtiin Lee J. Cobb. New York Drama Critics’ Circle palkitsi näytelmän vuoden parhaana amerikkalaisnäytelmänä.
Näytelmä kertoo keski-ikäisestä kaupparatsusta nimeltä Willy Loman, joka menettää työnsä ja jonka elämä lähtee alamäkeen. Hän joutuu luopumaan amerikkalaisesta unelmastaan ja hyväksymään, ettei pysty lunastamaan kaikkia odotuksia ja muun muassa läheisilleen tekemiään lupauksia. Näytelmä kritisoi rahan saamaa valtaa ja siinä käsitellään runsaasti muun muassa yksinäisyyttä, pettymystä ja henkilökohtaista tragediaa.
Sovituksia

Näytelmästä on tehty runsaasti eri ohjaajien omia sovituksia eri teattereihin eri puolilla maailmaa. Lisäksi siitä on olemassa muutamia TV-versioita sekä kaksi elokuvaa. Elokuvat ovat ohjanneet László Benedek (1951) ja Volker Schlöndorff (1985).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Internet Broadway Database
Khan Yunis

| Khan Yunis |
| --- | --- |
 Khan Yunisin kaupunkinäkymää
 Khan Yunis
 Koordinaatit: 31°20′40″N, 34°18′11″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Khan Yunis
Väkiluku (2019)  (arvio):  215 621
 
 khanyounis.mun.ps 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khan Yunis on kaupunki Palestiinan Gazan kaistalla Välimeren rannikolla. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2019 arviolta 215 621.
Maantiede

Khan Yunis sijaitsee Palestiinan luoteisosassa sijaitsevan Gazan kaistan eteläosassa. Matkaa Khan Younisista Gazan kaupunkiin koillisessa on noin 23 kilometriä.  Pinta-alaa kaupungilla on 54,5 km².
Kaupungissa vallitsee tyypillinen välimerellinen ilmasto. Kesät alueella ovat kuumia ja kuivia, sekä talvet sateisia. Kylmin kuukausi on tammikuu ja lämpimin elokuu. Vuoden keskilämpötila on noin 22°C.
Historia

Khan Yunis on joskus yhdistetty historioitsija Herodotoksen mainitsemaan filistealaiseen kaupunkiin nimeltä Ihosos (ʾΙήνυσος). Egyptin mamelukkihallitsijoiden valtakaudella paikka oli tärkeä pysähdyspaikka Palestiinasta Egyptiin kulkevalla kauppareitillä. Sulttaani Barquqin valtakaudella paikalle rakennettiin karavaaniseralji (khan), jonka rauniot ovat säilyneet nykypäiviin saakka.
Khan Yunisin kunta perustettiin vuonna 1917. Vuonna 1931 tehdyn väestönlaskennan mukaan Khan Yunisin asukasluku oli 3 811, minkä lisäksi sen välittömässä läheisyydessä asui toiset 3 440 henkilöä. Asukkaat olivat pääosin muslimeja, mutta heihin kuului myös 40 kristittyä ja 3 juutalaista. Vuonna 1944 kaupungin väkiluku oli kasvanut lukemaan 11 220.
Israelin itsenäisyyssodan myötä vuonna 1948 Khan Yunisista tuli osa Egyptin hallitsemaa Gazan kaistaa. Kaupungin viereen perustettiin samana vuonna Khan Yunisin pakolaisleiri. Israel miehitti kaupunkia hetkellisesti Suezin kriisin yhteydessä vuonna 1956 ja myöhemmin pidempään kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967. Kaupungin viereen perustettiin sodan jälkeen israelilainen siirtokunta. Khan Yunisista tuli yksi Hamasin tukikohdista.
Vuonna 1994 kaupungin hallinta luovutettiin tuolloiselle palestiinalaishallinnolle. Siirtokunnat kuitenkin säilyivät ja yhteenottoja käytiin esimerkiksi toisen intifadan aikana. Israelin puolustusvoimat purki joitakin Khan Yunisin taloja estääkseen tulituksen siirtokuntiin. Lopulta siirtokunnat tyhjennettiin ja Israelin asevoimien joukot poistuivat Gazan kaistalta vuonna 2005. Israelin joukot palasivat vuonna 2024 Gazan sodan yhteydessä käyden katutaisteluja Hamasin taistelijoita vastaan.
Väestö

Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan Khan Yunisin asukasluku oli vuonna 2019 215 621. Koko Gazan kaistan asukkaista Khan Yunisissa asuu noin 17 % ja kaupunki on kaistaaleen toiseksi tiheimmin asuttu. Viereisellä Khan Yunisin pakolaisleirillä oli Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:n mukaan 87 816 rekisteröityä pakolaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khan Yunis Wikimedia Commonsissa
Khan Yunisin karavaaniseralji valokuvassa 1930-luvulta.
Veden jakelua paikallisille.
Graeme Brewer

| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | 200 m vapaauinti |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Montréal 1978 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Brisbane 1982 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Brisbane 1982 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Montréal 1978 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Montréal 1978 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Montréal 1978 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
Graeme Brewer (1. joulukuuta 1958 Tamarama, Uusi Etelä-Wales) on australialainen entinen uimari ja olympiamitalisti. Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Brewer voitti pronssia 200 metrin vapaauinnissa. Hän voitti urallaan yhteensä kolmetoista Australian mestaruutta, sekä kuusi mitalia Kansainyhteisön kisoista. Hän toimii nykyisin uimavalmentajana vaimonsa Narellen kanssa.
Kielitoimisto

Kielitoimisto on yleisessä käytössä oleva nimitys Kotimaisten kielten keskuksen kielenhuolto-osastolle, jonka tehtävänä on huolehtia suomen kielen huollosta. Osasto palvelee yleisöä kielenhuoltoon liittyvissä asioissa ja vastaa suomen kieleen ja suomenkielisiin nimiin liittyviin kysymyksiin. Se tarjoaa muun muassa puhelinneuvontaa, tekstinhuoltoa ja koulutusta. Kielenhuolto-osaston johtajana toimii Salli Kankaanpää. Tätä ennen johtajana oli Pirjo Hiidenmaa.
Kotimaisten kielten keskuksella on lakiin perustuva velvollisuus kehittää ja huoltaa kotimaisia kieliä ilmaisuvälineinä, ja kielenhuolto-osasto vastaa tästä tehtävästä suomen kielen osalta. Kielitoimisto toimii kielenhuoltoviranomaisena, joka ohjaa ja kehittää suomen yleiskieltä.
Historiaa

Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran yhteydessä oli toiminut jo vuodesta 1903 kolmimiehinen kielitieteellinen valiokunta. Vuonna 1927 sitä laajennettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kielivaliokunnaksi, ja sen oli määrä ohjata kaikkia suomalaisia oikeakielisyysasioissa. Vuonna 1945 valiokunnan yhteyteen perustettiin kielitoimisto, ja vuonna 1949 kielivaliokunta eli tuolloin kielilautakunta siirrettiin valtion ja Suomen Akatemian alaisuuteen. SKS:n Nykysuomen laitos siirtyi Suomen Akatemian suojiin vuonna 1960 ja kielitoimisto 10 vuotta myöhemmin. Vuonna 1976 perustettiin opetusministeriön alaisuuteen Kotimaisten kielten tutkimuskeskus (Kotus), johon Nykysuomen laitos siirrettiin Suomen Akatemiasta. Keskuksen nimi lyheni vuonna 2012 Kotimaisten kielten keskukseksi.
Julkaisuja

Kielikello: Kielenhuollon tiedotuslehti.  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus, 1968–.  ISSN 0355-2675.
Kielitoimiston kielioppiopas.  (Toimittajat Riitta Korhonen ja Sari Maamies. Kotimaisten kielten keskuksen julkaisuja, 175)  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus, 2015.  ISSN 2242-461X.  ISBN 978-952-5446-86-9.
Kielitoimiston nimiopas.  (Päätoimittaja Pirjo Mikkonen. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 148)  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2008.  ISSN 0355-5437.  ISBN 978-952-5446-29-6.
Kielitoimiston oikeinkirjoitusopas.  (Päätoimittaja Salli Kankaanpää. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 147)  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2007.  ISSN 0355-5437.  ISBN 978-952-5446-28-9.
Kielitoimiston sanakirja. 1–3.  (Toimitus: Eija-Riitta Grönros ym. Perustuu sähköiseen Kielitoimiston sanakirjaan 2004. 2. painos 2007. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 140)  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006.  ISSN 0355-5437.  ISBN 952-5446-20-4.
Aiheesta muualla

Kielitoimiston kotisivut
Graeme Bell

Graeme Emerson Bell OA MBE (7. syyskuuta 1914 Melbourne, Australia – 13. kesäkuuta 2012 Sydney, Australia) oli muun muassa dixielandmusiikin parissa työskennellyt jazzpianisti ja -säveltäjä sekä yhtyeenjohtaja. Hän perusti Australian Jazz Bandin, ja hänen kanssaan soittivat muiden muassa hänen veljensä kornetisti Roger Bell, klarinetisti Lazy Ade Monsborough sekä klarinetisti, trumpetisti ja pasunisti Lazy Ade Monsborough. 1960-luvun alussa hänen kanssaan työskenteli trumpetisti Bob Barnard. Bell oli vuonna 1949 mukana Swaggie-levymerkin perustamisessa.
Bell aloitti uransa ammattimaisena muusikkona 1930-luvun lopussa. Hän oli australialaisen jazzin pioneeri, joka vaikutti myös Euroopassa. Hänestä tehtiin Australian ritarikunnan upseeri 11. kesäkuuta 1990, ja hän oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen (MBE) vuodesta 1978. Hänet kelpuutettiin ARIA Hall of Fameen vuonna 1997. Australialaisen jazzin Bell-palkinnot on nimetty Graeme Bellin mukaan.
RN Raimondo Montecuccoli (1934)

| RN Raimondo Montecuccoli |
| --- | --- |
 RN Raimondo Montecuccoli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1931
Laskettu vesille:  2. elokuuta 1934
Palveluskäyttöön:  30. kesäkuuta 1935
Poistui palveluskäytöstä:  1. kesäkuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 523 t (standardi) 8 994 t (kuormattu)
Pituus:  182,2 m
Leveys:  16,6 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  106 000 hv (79 MW)
Nopeus:  37 solmua (69 km/h)
Miehistöä:  578
Aseistus
Aseistus:  8 x 152 mm tykkiä kaksoistorneissa 6 x 100 mm tykkiä kaksoistorneissa 8 x 37 mm/L53 ilmatorjuntatykkiä 8 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 533 mm torpedoputkea 2 x lentokonetta
RN Raimondo Montecuccoli (ital. Regia Nave Raimondo Montecuccoli) oli Italian kuninkaallisen laivaston Montecuccoli-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1931. Alus laskettiin vesille 2. elokuuta 1934 ja valmistui 30. kesäkuuta 1935.
Graeme Killick

Graeme Killick (s. 26. helmikuuta 1989 Fort McMurray, Alberta) on kanadalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti Ptarmigan Nordic Ski Clubia.
Sotšin olympialaisissa 2014 Killick sijoittui Kanadan viestijoukkueen mukana 12:nneksi, 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 28:nneksi, 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 44:nneksi ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 65:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli Kanadan viestijoukkueen mukana kymmenes, 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 19:s ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 32:s.
Maastohiihdon maailmancupissa Killick kilpailii ensimmäisen kerran tammikuussa 2011 sijoittuen Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 60:nneksi. Maailmancupin pisteille hän ylsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 oltuaan 21:s Lillehammerin 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Killick lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.
Graeme Garden

| Graeme Garden |
| --- | --- |
 Graeme Garden radio-ohjelman nauhoituksessa 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1943 (ikä 81) Aberdeen, Skotlanti, Iso-Britannia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Graeme Garden (18. helmikuuta 1943 Aberdeen, Skotlanti) on brittiläinen koomikko, käsikirjoittaja, näyttelijä ja televisio-ohjaaja. Koulutukseltaan Garden on lääkäri.
Garden oli yhtenä käsikirjoittajana ja esiintyjänä BBC:n radiokomediassa I'm Sorry, I'll Read that Again ja televisiosarjassa Hyväkkäät (The Goodies). Pitkäaikaisena vakiojäsenenä hän on ollut radiovisailussa I'm Sorry I Haven't a Clue.
Graeme Gardenin poika John Garden soittaa koskettimia Scissor Sisters -yhtyeessä.
Korpinen (Jyväskylä)

Korpinen
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  93 m
Pinta-ala:  7,16 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Korpinen on saari Päijänteellä Keski-Suomessa Jyväskylässä. Se sijaitsee Lehtisselän pohjoispuolella ja Lehtisaaresta länteen.
Maantietoa

Saari on 490 metriä pitkä ja 290 metriä leveä. Pinta-alaltaan se on noin 7,16 hehtaaria . Saaren korkein kohta ylettyy 93 metrin korkeudelle merenpinnasta, jolloin se kohoaa noin 15 metriä Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy.  Korpisesta on matkaa Majasaarelle noin 300 metriä ja mantereelle noin 190 metriä.
Kekkola

1990-luvulla valmistunut kerrostalo Kekkolassa.
Kekkola on Jyväskylän pienalue Kuokkalan kaupunginosan länsipuolella. Se käsittää Kekkolan ja Kylmänoron asuinalueet. Pienalueen rakennuskanta on kerrostalovaltaista, mutta siellä on myös rivi- ja pientaloja. Kekkolassa sijaitsee päiväkoti, ja vieressä ovat myös Yrttisuon perhepuisto ja Kuokkalan keskustan palvelut.
Rakennuskanta

Kekkolan talot ovat valmistuneet enimmäkseen 1990-luvulla ja 2000-luvun ensikymmenellä, mutta Tanhukaaressa on myös 2010- ja 2020-luvuilla rakennettuja kerros-, pari-, ja omakotitaloja. Kylmänorontiellä on pientaloja, joista osa on rakennettu 1950–1960-luvuilla, ja osa 1990–2010-luvuilla.
Kuvia

2002 rakennettu kerrostalo Tangokujalla
Tanhukaaren kerrostaloja
Korpiluppo

| Korpiluppo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Viherlupot Alectoria
Laji::  sarmentosa
Kaksiosainen nimi
 Alectoria sarmentosa  (Ach.) Ach. 
Katso myös
   Korpiluppo Wikispeciesissä   Korpiluppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpiluppo (Alectoria sarmentosa) on viherluppojen sukuun kuuluva laji. Tämä jäkälälaji on noin 20–50 cm pitkä. Se on riippuva ja siinä on paljon haaroja. Yleisväri vaihtelee vihreästä keltaiseen, mutta haarojen kärjet ovat mustia. Korpiluppoa tavataan Euroopassa, Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Se kasvaa maassa tai puiden oksilla ja sitä esiintyy vanhoissa kuusimetsissä ja tuntureilla.
Korpilupon jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7) ja tavallisesti alektoronihappoa (C28H32O9), joskus skvamaattihappoa (C19H18O9) (muualla myös tamnolihappoa (C19H16O11) ja barbatiinihappoa (C19H20O7)).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Korpiluppo (Alectoria sarmentosa)
Luopioisten kasvisto: Korpiluppo (Alectoria sarmentosa)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Korpiluppo (Alectoria sarmentosa) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt: Taxonomy - Alectoria sarmentosa (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Alectoria sarmentosa (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Alectoria sarmentosa (englanniksi)
Keritytönkorento

| Keritytönkorento |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Hentosudenkorennot Zygoptera
Heimo::  Tytönkorennot Coengarionidae
Suku::  Ischnura
Laji::  pumilio
Kaksiosainen nimi
 Ischnura pumilio  (Charpentier, 1825) 
Katso myös
   Keritytönkorento Wikispeciesissä   Keritytönkorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keritytönkorento (Ischnura pumilio) on tytönkorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorento.
Ulkonäkö ja koko

Keritytönkorento on ulkonäöltään samankaltainen kuin hoikkatytönkorento ja suurin osa muista tytönkorennoista. Koiraan takaruumiin yhdeksäs jaoke ja kahdeksannen jaokkeen takaosa ovat väriltään vaaleita. Naaraan takaruumiin kahdeksas jaoke taas on selkäpuolelta tumma. Naaras on nuorena väriltään kirkkaan oranssi, ja sukukypsän naaraan keskiruumis on vihreä tai sininen. Lajilla on päälaella vaaleat pyöreähköt täplät.
Kuten muillakin Ischnura-suvun korennoilla, keritytönkorennolla on mustavalkoiset siipitäplät. Ne ovat koiraan etusiivissä puoliksi kumpaakin väriä, ja koiraan takasiivissä ja naaraalla enimmäkseen vaaleat. Täplä on etusiivissä paljon suurempi kuin takasiivissä. Useimmilla keritytönkorennon lähisukulaisilla siipitäplät ovat kokonaan tummat.
Lajin takaruumiin pituus on 21–25 mm ja takasiiven pituus 14–18 mm.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keritytönkorentoa tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Aasiassa vähintään Länsi-Siperiaan asti. Suomessa laji on harvinainen mutta mahdollisesti yleistynyt. Suomen ensimmäiset havainnot yksittäisistä yksilöistä ovat vuosilta 1984 Espoosta ja 1995 Ahvenanmaalta.
Laji elää erilaisissa pienvesissä, esimerkiksi vastaruopatuissa ojissa, uusissa puutarhojen lammikoissa ja sorakuoppien lampareissa. Muutaman vuoden välein keritytönkorento siirtyy elinpaikasta toiseen.
Elintavat

Keritytönkorennon lentoaika on kesäkuun alkupuolelta elokuun puoliväliin. Naaras munii tytönkorennoille poikkeuksellisesti ilman koirasta eikä sen kanssa. Keritytönkorento on pioneerilaji, jolle kannan suuruuden vaihtelu on ominaista.
Aiheesta muualla

Keritytönkorento Korentowikissä
Naaras
Kieliteknologia

Morfologia · Syntaksi
Ortografia · Fonetiikka
Fonologia
Stilistiikka · Pragmatiikka
Dialektologia · Leksikologia
Historiallis-vertaileva kielitiede
Semantiikka
Kielifilosofia
Kielihistoria
Neurolingvistiikka
Psykolingvistiikka
Sosiolingvistiikka
Kieliteknologia
Käännöstiede
Diskurssianalyysi
Kieliteknologia on ihmisten kieleen kohdistuvaa tai sitä hyväksikäyttävää teknologiaa. Nimitystä tietokonelingvistiikka on käytetty kieliteknologian keskeisistä teorioista ja menetelmistä, joilla kieltä voidaan tunnistaa, tuottaa ja jäsentää. Kieliteknologia on varsin monitieteistä liittyen muun muassa tietojenkäsittelytieteeseen ja yleiseen kielitieteeseen. Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin kaksi kieliteknologian alaan kuuluvaa väitöskirjaa, molemmat vuosina 1992–2001.
Kieliteknologian sovellusalueita

Kieliteknologia kehittää ja soveltaa tietokonelingvistiikan menetelmiä useille sovellusaloille, joita ovat muun muassa:
dokumenttien ja tekstimuotoisen tiedon hallinta, tiedonhaku, tekstien automaattinen indeksointi, tekstin automaattinen tiivistäminen ja dokumenttien luokittelu
erilaiset kirjoittajan apuvälineinä toimivat tietokoneohjelmat kuten oikeinkirjoituksen tarkistus, kieliopin tarkistus, automaattinen tavutus ja synonyymisanastot
erilaiset kieliteknologiaan perustuvat kielen kääntämisen apuvälineet sekä automaattiset kielenkääntöohjelmat ja terminologiset työkalut
puhesynteesi ja automaattinen puheentunnistus
luonnollisen kielen käyttö tietokoneen käyttöliittymissä ja luonnolliskielisessä vuorovaikutuksessa ihmisen ja tietokoneen välillä
tietokoneavusteinen kielen oppiminen (CALL)
sanakirjojen ja oppimateriaalien laatiminen ja toimittaminen sekä tekstin luettavuuden arviointi ja parantaminen.