stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iron Butterfly
Yhtyeen vaiheet > 1974–

Iron Butterfly teki paluun vuonna 1974 Ron Bushyn ja Erik Braunnin johdolla ja julkaisi vuonna 1975 studioalbumit Scorching Beauty ja Sun and Steel ilman suurempaa kaupallista menestystä. Nämä ovat toistaiseksi myös yhtyeen viimeisimmät studioalbumit. Vuoden 1977 jälkeen yhtye ollut toiminnassa vaihtelevin kokoonpanoin. Mukana ovat olleet vuoroin lähes kaikki yhtyeessä vuosina 1968–1971 vaikuttaneet jäsenet. Vuonna 1988 In-A-Gadda-Da-Vida-albumin tehnyt kokoonpano – Ingle, Braunn, Dorman ja Bushy – esiintyi Atlantic Recordsin 40-vuotisjuhlissa. Tiettävästi myös iso levytyssopimus oli tuolloin tarjolla ja maailmankiertue Yes-yhtyeen lämmittelijänä suunnitteilla, mutta nämä jäivät kuitenkin toteutumatta.
Yhtyeen historiaa ovat varjostaneet useat kuolintapaukset. 1970-luvulla yhtyeessä soittaneen basistin Philip Taylor Kramerin ruumis löydettiin vuonna 1999 Malibun lähettyviltä Decker Canyonin pohjalta. Hän oli tiettävästi tehnyt itsemurhan ajettuaan autonsa rotkoon neljä vuotta aiemmin. Vuonna 1978 yhtyeen basisti Keith Ellis menehtyi yhtyeen kiertueella Saksassa ja vuonna 1985 myös bassoa yhtyeessä soittanut Kurtis Teal menehtyi sydänongelmiin. Muista vanhemmista jäsenistä kitaristi Erik Braunn menehtyi heinäkuussa 2003 myös sydänongelmiin ja laulaja/perkussionisti Darryl DeLoach vuotta aiemmin maksasyöpään. Kitaristi Larry "Rhino" Reinhardt kuoli vuonna 2012 maksakirroosiin.
Viimeisimpään vuosina 2005–2012 toimineeseen kokoonpanoon kuuluivat Dormanin ja Bushyn lisäksi kitaristi Charlie Marinkovich ja kosketinsoittaja-vokalisti Martin Gerschwitz. Vuonna 2010 yhtye palkittiin pitkästä urastaan San Diego Music Awards-gaalassa.
Yhtyeen toiminta pysähtyi vuonna 2012 Bushyn sairastelun ja Dormanin saman vuoden joulukuussa sydänongelmien vuoksi tapahtuneen kuoleman johdosta. Kitaristi Charlie Marinkovich kertoi vuonna 2013 yhtyeen virallisilla kotisivuilla jättäneensä yhtyeen ja lisäsi, että yhtye ei tule jatkamaan ilman alkuperäisjäseniään.
Vuonna 2015 yhtye teki paluun Bushyn johdolla. Kokoonpanoon kuuluvat hänen lisäkseen perkussionisti Michael Green, kitaristi Erik Barnett, basisti Dave Meros, rumpali Ray Weston ja kosketinsoittaja Phil Parlapiano. Terveydentilansa vuoksi Bushy ei ole kuitenkaan kokoaikaisesti kokoonpanossa mukana. Greenia lukuun ottamatta kaikki muut uudet jäsenet ovat olleet aiemmin eri vuosina mukana yhtyeen toiminassa.
Diskografia > Albumit

Heavy (1968)
In-A-Gadda-Da-Vida (1968)
Ball (1969)
Live (1970)
Metamorphosis (1970)
Evolution: The Best of Iron Butterfly (1971)
Star Collection (1973)
Scorching Beauty (1975)
Sun and Steel (1975)
Rare Flight (1988)
Light and Heavy: The Best of Iron Butterfly (1993)
Fillmore East 1968 (2011)
Diskografia > Singlet

"Possession" / "Unconscious Power" 1968
"In-A-Gadda-Da-Vida" (single edit) / "Iron Butterfly Theme" (single edit) 1968
"In the Time of Our Lives" / "It Must Be Love" 1969
"Soul Experience" / "In the Crowds 1969
"I Can't Help But Deceive You Little Girl" / "To Be Alone" 1969
"Easy Rider (Let the Wind Pay the Way)" / "Soldier in Our Town" 1970
"Stone Believer" / "Silly Sally" 1970
"Don't Look Down on Me" / "Possession" 1970
"Searchin' Circles" (single edit) / "Pearly Gates" (single edit) 1975
"High on a Mountain Top" / "Before You Go" 1975
"Beyond the Milky Way" / "Get It Out" 1975
"I'm Right, I'm Wrong" (single edit) / "Scion" (single edit) 1975
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Official Iron Butterfly Website (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Iron Butterfly Fan Site (englanniksi)
James Moody

James Moody esiintyy Todd Coolmanin kanssa
James Moody (26. maaliskuuta 1925 – 9. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti ja -huilisti. Hänet tunnetaan parhaiten hitistä ”Moody’s Mood for Love”.
Moody syntyi Savannah’ssa Georgiassa. Kasvaessaan New Jerseyssä hän ihastui saksofoniin kuultuaan George Holmes Taten, Don Byasin ja Count Basien kaltaisia artisteja. Hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin vuonna 1943.
Päästyään ilmavoimista Moody ryhtyi soittamaan bebop-musiikkia Dizzy Gillespien kanssa. Vuonna 1948 hän teki ensimmäisen levytyksensä Blue Note Recordsille. Hän siirtyi samana vuonna Eurooppaan, jossa hän oli vuoteen 1952. Hän teki myöhemmällä urallaan yhteistyötä muiden muassa Gillespien ja Mike Longon kanssa.
Moody jatkoi kansainvälisiä esiintymisiään yli 80-vuotiaaksi. Hänellä on puoliso Linda Moody, ja hän oli bahai-uskon seuraaja.
Aiheesta muualla

James Moodyn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
International Ice Patrol

International Ice Patrol (suom. kansainvälinen jääpartio) on organisaatio, jonka tarkoitus on turvallisuussyistä tarkkailla jäävuoria ja ilmoittaa niistä. Sitä operoi Yhdysvaltain rannikkovartiosto, mutta sen toiminnan kustantaa 13 valtiota, joilla on kiinnostusta transatlanttiseen merenkäyttöön. Vuodesta 2011 näihin valtioihin kuuluvat Belgia, Kanada, Tanska, Suomi, Ranska, Saksa, Kreikka, Italia, Japani, Alankomaat, Norja, Panama, Puola, Espanja, Ruotsi, Iso-Britannia ja Yhdysvallat.
Organisaatio perustettiin vuonna 1914 osana RMS Titanicin uppoamisen jälkiseurauksia. Sen päätarkoitus on varoittaa kaikkia Euroopan sekä Yhdysvaltain ja Kanadan suurimpien satamien välisillä isoympyräreiteillä kulkevia aluksia reitillä olevista jäävuorista.
Käännös suomeksi
S/2003 J 16

| S/2003 J 16 |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Brett Joseph Gladman
Löytöaika:  2003
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  20 948 000 km
Eksentrisyys:  0,2309
Kiertoaika:  610 d
Inklinaatio:  148,631
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  1,0 km
Pinta-ala:  12,57 km2
Massa:  1,4987 x 1013 kg
Keskitiheys:  2,6 g/cm3
Painovoima pinnalla:  0,001 m/s2
Pakonopeus pinnalla:  5 km/s
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
S/2003 J 16 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä astronomeja vuonna 2003.
S/2003 J 16 on halkaisijaltaan noin 2 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 20 744 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 610,362 päivää. Radan inklinaatio on 151° ja eksentrisyys 0,3185.
Jada Talley

Jada Talley (s. 20. helmikuuta 1999) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti yliopistosarjoissa Arizona Wildcatsia ja USC Trojansia. Vuonna 2022 hän edusti NWSL:ssä Kansas City Currentia, jossa hän pelasi yhden ottelun, ja Portland Thornsia, jossa hän jäi vaihtopelaajaksi. Heinäkuussa 2022 hän siirtyi Suomeen Kansallisessa Liigassa pelaavaan Kuopion Palloseuraan. Hän pelasi kauden 2022 aikana KuPS:ssa viisi liigaottelua ja teki ensimmäisessä ottelussaan Helsingin Palloseuraa vastaan maalin. Kauden päätteeksi KuPS voitti liigamestaruuden.
Jai Ram Reddy

Jai Ram Reddy (12. toukokuuta 1937 Lautoka, Fidži – 29. elokuuta 2022 Auckland, Uusi-Seelanti) oli fidžiläinen poliitikko ja juristi.
Reddy sai asianajajan oikeudet vuonna 1960. Hän valmistui Victoria University of Wellingtonista vuonna 1961. Hän toimi Fidžin senaatin jäsenenä 1970-luvulla, maansa oppositiojohtajana vuosina 1977–1983 ja jälleen 1992–1999 sekä oikeuskanslerina vuonna 1987. Reddy oli myös Fidžin hovioikeuden puheenjohtaja vuosina 2000 sekä 2002–2003 ja toimi Kansainvälisen Ruanda-tuomioistuimen tuomarina vuosina 2003–2008. Reddy oli kuolemanrangaistuksen voimakas vastustaja ja kannatti samaa sukupuolta olevien parisuhteiden laillista tunnustamista.
Iroisemeri

Iroisemeri
Iroisemeri tai Iroise (ransk. mer d'Iroise [i.ʁwɑz] tai [i.ʁwa], bretagneksi Hirwazh) on Atlantin reunameri Bretagnen rannikolla Luoteis-Ranskassa. Se ulottuu etelästä Ile de Seinin saarelta pohjoiseen Ouessantin saarelle. Pohjoisessa ja lännessä sitä reunustaa Kelttimeri ja etelässä Biskajanlahti.
Iroisemeri on yksi Euroopan vaarallisimmista merialueista. Talvisin Iroisemerellä on usein voimakkaita myrskyjä ja valtavia aaltoja. Meren katsotaan samalla olevan yksi merieliöstöltään runsaimpia alueita maailmassa. Unesco liitti Iroisen biosfäärialueiden luetteloonsa 1988. Siitä tuli myös Ranskan ensimmäinen merellinen kansallispuisto lokakuussa 2007. Vuonna 2012 biosfäärialue nimettiin uudelleen: alkuperäinen nimi oli Iroise, uusi nimi on Iles et Mer d'Iroise.
Nimi ja laajuus

Varhaisin kirjallinen viittaus merialueen nimeen on meriatlas Neptune Françoisissa vuodelta 1693 muodossa Le Passage de L'Yroise (passage = "väylä"). Nimi oli muodossa Passage de l'Iroise 1700-luvulla, muodossa Iroise 1800-luvulla ja muodossa Mer d'Iroise (mer = "meri") 1970-luvulta lähtien. Nimen vakiintuminen johtui ilmeisesti Brestin laivastotukikohdasta. Passage de l'Iroise ulottui 1700-luvun kartoissa Pointe Saint-Mathieulta Ouessantin ja Ponantin saarille. 1800-luvulta lähtien Iroise on kattanut kaikki merialueet Bretagnen länsirannikolla Ouessantin ja Ile de Seinin saarten välillä. Joissakin 1900-luvun tietolähteissä mer d'Iroise tarkoittaa koko Kelttimerta Irlantiin ja Englantiin saakka.
Iroise-nimen alkuperä on epäselvä, mutta nimestä on useita teorioita:
Muinaisranskan sana Iroise, joka merkitsisi irlantilaista. Tämä tarkoittaisi vesireittiä Ranskasta Irlantiin.
Muinaisranskan adjektiivista Iroise, jonka merkitys olisi "vihainen" ja viittaisi kovaan merenkäyntiin. Joskus englanninkielisissä käännöksissä Angry Sea eli "Vihainen meri".
Bretonin sanasta hirgwaz (hir = "pitkä"), (gwaz = "virta" tai "väylä").
Bretonin sanasta ervoas eli "syvä", joka viittaa Atlantin valtamereen vertauskohtana matala Englannin kanaali.
Iroise on ollut 1990-luvulta suosittu Finistèren eli Bretagnen länsikärjen alueella yritysten ja yhdistysten ym. nimissä. Esimerkiksi Pont de l'Iroisen silta otettiin käyttöön 1994. Suomessakin myytävä Iroisie-luonnonkosmetiikkasarja on saanut meren innoittamana nimensä.
Ympäristö, olosuhteet ja meren käyttö

Iroisen ympäristö koostuu hyvin monipuolisista biotoopeista. Finistèren ja Iroisen saarten rannikko muodostuu lukuisista rannoista, joilla kiviaines vaihtelee hienosta hiekasta soraan ja kivilouhikoihin, jyrkästi mereen laskevista rantakallioista, hiekkadyyneistä, lahdista ja poukamista. Saarista asutusta on Seinillä, Molènella sekä Ouessantilla. Molènen saaristossa on parisenkymmentä pienempää saarta. Ympäristö on sekä saaristoista, mantereellista että merellistä, kasvisto Atlantin rannikoille tyypillistä ja rantojen, vuonojen ja laidunten lisäksi on sekä nummi- että ruohikkomaisemaa.
Iroisemerellä on runsas merieliöstö. Merialueella kasvaa noin 300 merilevälajia. Runsaimmin esiintyviä ovat rakkohauru (Fucus vesiculosus), kierrehauru (Fucus spiralis) ja sormivuotakelppi (Laminaria digitata). Merilevää kasvaa yli 10 000 hehtaarin alueella, laajemmin kuin missään muualla Euroopassa. Levistä saatavaa algiinihappoa käytetään teollisuudessa eri tavoin ja muun muassa elintarvikkeissa ja kosmetiikassa. Merenpohjassa on myös runsaasti ajokasmättäitä (Zostera). Merilintuja on paljon, ja Iroise kuuluu Natura 2000:n lintudirektiivin alueisiin. Alueella tavataan jättiläishaita (Cetorhinus maximus), halleja (Halichoerus grypus), saukkoja sekä pullonokkadelfiinejä. Iroisella elää lähes kaikki Atlantilla tai Englannin kanaalissa tunnetut kalalajit ja neljännes koko Ranskan merinisäkkäistä.
Syvyyserot aiheuttavat Iroisella vahvoja virtauksia ja Englannin kanaali aiheuttaa hyvin voimakkaita koillissuuntaisia vuorovesivirtauksia, joiden nopeus voi olla jopa 3,9 m/s. Aluetta riepottelevat myös kovat lähtiset ja lounaiset tuulet. Luoteis-Atlantilla syntyvät matalapaineet luovat sykloneita, jotka säännöllisesti ylittävät Iroisemeren. Etenkin talvisin esiintyy rajuja myrskyjä, joiden vuoksi Iroisella on maine yhtenä Euroopan vaarallisimmista merialuista.
Iroisemeri on vilkas meriväylä. Brestissä on sijainnut vuodesta 1631 lähtien Ranskan merivoimien laivastotukikohta. Brestin seudulla sijaitsee myös Île Longuen ydinsukellusvenetukikohta. Merellisiin elinkeinoihin kuuluu sekä kalastus että merilevien keruu. Purjehdus ja veneily ovat suosittuja alueen tyynemmissä osissa lähellä rannikkoa sekä Douarnenezin lahdella. Sukeltajille on tarjolla hylkyjä ja muuta merenalaista nähtävää. Turismi on alueella tärkeää. Samalla merta ja sen eliöstöä on suojeltava, joten meren käytössä on tasapainoiltava.
Merikansallispuisto

Lokakuussa 2007 Ranska julisti Iroisemeren maan ensimmäiseksi merelliseksi kansallispuistoksi. Viralliselta nimeltään se on Parc naturel marin d'Iroise. Sillä on kolme päätavoitetta: lisätä tietoa meriympäristöstä, suojella alueen elinympäristöä ja lajistoa sekä kehittää kaikenlaista mereen liittyvää toimintaa. Kansallispuisto on 3 550 neliökilometrin laajuinen. Alue alkaa 48°31'N leveysasteelta (Ushantin saaren pohjoisrannikko) ja päättyen 47°59'N leveysasteelle eli Ile de Sein -saaren etelärannikolle. Idässä rajana on rannikko lukuun ottamatta Brestin rediä (Rade de Brest). Länteen alue jatkuu rannikolta 22 kilometriä Ranskan aluevesillä.
Iroisemeri kuuluu maailman tärkeimpien geobiografisten siirtymäalueiden joukkoon. Siirtymäalueella kulkee jakolinja, joka erottaa lauhkean ilmanalan sekä viileän ja kylmän ilmanalan merieläimistön toisistaan.
Meripelastus

Ranskan viranomaiset ovat panostaneet meripelastukseen, sillä Iroisen alueella on vaativat meriolosuhteet, runsaasti liikennettä vesillä ja alueella sattuneita havereita. Vuonna 2005 otettiin käyttöön uusi 80-metrinen meripelastusalus Abeille Bourbon, jonka kotisatama on Brest. Alus korvasi edeltäjänsä, liki 64-metrisen Abeille Flandren. Abeille Bourbon pystyy avustamaan aluksia öljytankkereista suuren luokan konttialuksiin. Meripelastukseen osallistuu myös lukuisa joukko suuria SAR-aluksia, joita on muun muassa Douarnenezin, Camaretin, Le Conquetin, Molènen sekä Ouessantin (Ushant) satamissa.
Brestin rannikolla on ollut vuodesta 2006 lähtien käytössä myös HF WERA-tutka-asemat (WERA = Wellen Radar), joita voidaan hyödyntää meripelastuksen apuna.
Majakat

Iroisen alueella on 29 majakkaa, joista 18 on merellä tai saarilla. Yksi kuuluisimmista majakoista on La Jument, joka sijaitsee merellä noin 300 metriä Ouessantin (englanniksi Ushant, bretoniksi Enez Eusa) saaren rannalta. Alueella on vaarallinen merenalainen riutta ja liikennöinti merellä on vilkasta. Vuosien 1888 ja 1904 välisenä aikana 31 alusta haaksirikkoutui Ouessantin lähellä. Höyryalus SS Drummond Castle upposi vuonna 1896 ja 250 ihmistä hukkui. La Jumentin majakan rakentaminen alkoi 1904 ja kesti vaikeissa olosuhteissa aina vuoteen 1911 saakka.
Aiheesta muualla

Tempête sur la bretagne (Myrsky Bretagnen vesillä), (www.youtube.com) (ranskaksi)
Le RIAS ABEILLE BOURBON défie les éléments, (www.youtube.com) (ranskaksi)
Abeille Bourbon vol photo - Charles MARION, (www.youtube.com) (ranskaksi)
Ouessant, Molène, Sein Les îles de la Mer d'Iroise, Finistère, Bretagne, (www.youtube.com) (ranskaksi)
Surffari lähellä Pointe du Razin niemeä. Keskellä näkyvä majakka on La Vieille.
Raitadelfiini loikkaa pintaan Iroisemerellä.
SAR-pelastusalus Douarnenez'n satamassa.
La Jumentin majakka Ouessantin saaren edustalla Iroisemerellä.
James Cromwell

| James Cromwell |
| --- | --- |
 James Cromwell vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1940 (ikä 84) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
James Oliver Cromwell (s. 27. tammikuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Lapsuus

Cromwell on syntynyt Los Angelesissa ja viettänyt lapsuutensa Manhattanilla. Hänen äitinsä on näyttelijä Kay Johnson ja isänsä oli näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja John Cromwell, joka joutui edustajainhuoneen  epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean (House Un-American Activities Committee, HUAC) mustalle listalle. Koulun jälkeen hän aloitti arkkitehtuuriopinnot Carnegie Mellon -yliopistossa, mutta ajautui kuitenkin näyttämöuralle.
Filmografia > Elokuvat

Murha, murha, päästäkää etsivät irti! (1976)
The Cheap Detective (1978)
The Man with Two Brains (1983)
Nörttien kosto (1984)
Revenge of the Nerds II: Nerds in Paradise (1987)
The Rescue (1988)
The Babe  (1992)
Babe – urhea possu (1995)
Star Trek – ensimmäinen yhteys (1996)
Larry Flynt – Minulla on oikeus (1996)
Eraser – suojelija (1996)
L.A. Confidential (1997)
The Education of Little Tree (1997)
Babe suurkaupungissa (1998)
Deep Impact (1998)
Species II (1998)
The General's Daughter (1999)
Vihreä maili (1999)
Snow Falling on Cedars (1999)
RKO 281 – tapaus ”Citizen Kane” (1999)
Poikamies pulassa (1999)
Space Cowboys (2000)
Peloista pahin (2002)
Spirit – villi ja vapaa (2002) (ääni)
Snow Walker (2003)
Blackball (2003)
I, Robot (2004)
Luunmurskaajat (2005)
The Queen (2006)
Jane Austenin jalanjäljillä (2007)
Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3 (2007)
Dante's Inferno (2007)
The Artist (2011)
Cowgirls 'n Angels (2012)
Memorial Day (2012)
Still Mine (2012)
Soldiers of Fortune (2012)
The Trials of Cate McCall (2013)
Big Hero 6 (2014)
Jurassic World: Kaatunut valtakunta (2018)
The Laundromat (2019)
Emperor (2020)
Never Too Late (2020)
Prancer: A Christmas Tale (2022)
Merry Little Batman (2023)
Filmografia > Televisiosarjat ja -elokuvat

Hot L Baltimore (1975)
Miracle Landing (1990)
Revenge of the Nerds III: The Next Generation (1992)
Revenge of the Nerds IV: Nerds in Love (1994)
The Magnificent Ambersons (2002)
RFK – vaativa vastuu (2002)
Angels in America (2003)
Mullan alla (Six Feet Under) (2001, mukana 2004–2005)
Salem’s Lot (2004)
Paavi Johannes Paavali II  (2005)
24  (2007)
My Own Worst Enemy (2008)
Impact (2009)
Boardwalk Empire (2012–2013)
American Horror Story: Asylum (2012–2013)
Do No Harm (2013)
Betrayal (2013–2014)
Ensimmäisen asteen murha (2014)
The Young Pope – piru vai pyhimys (2016)
The Detour (2017–2019)
Succession (2018–2023)
Berlin Station (2018–2019)
Counterpart (2018–2019)
Big Hero 6: The Series (2018–2020)
The Family (2019)
Operation Buffalo (2020)
Law & Order: Organized Crime (2022)
Julia (2022)
Star Trek: Lower Decks (2022)
Sugar (2024)
Aiheesta muualla

James Cromwell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
James Cromwell Elonetissä.
S/2000 J 11

| S/2000 J 11 |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Scott S. Sheppard
Löytöaika:  2000
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  12 570 424 km
Eksentrisyys:  0,248
Inklinaatio:  28°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  4 km
S/2000 J 11 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä epäsäännöllinen kuu. Kuu löydettiin vuonna 2000 ja se luokiteltiin Himalia-ryhmän jäseneksi.
Kuu katosi löytymisensä jälkeen ja sen on arveltu törmänneen Himaliaan luoden Jupiterille uuden renkaan.
S/2003 J 12

S/2003 J 12 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen kuu ja samalla pienin aurinkokunnan tunnetuista kuista. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003.
Kuu on halkaisijaltaan noin kilometrin ja se kiertää Jupiteria noin 17 740 000 km:n etäisyydellä kiertoajan ollessa 482,691 päivää. Radan inklinaatio on 143° ja eksentrisyys 0,4449.
Kuu on sisin Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävistä, epäsäännöllisistä kuista, eikä se kuulu mihinkään Jupiterin kuuryhmään.
Kuu luultiin jo kadonneeksi, kunnes se löydettiin arkistokuvista ja tieto julkistettiin 2020.
Jupiterin kuut
| --- | --- |
Amalthea-ryhmä:   Metis  Adrastea  Amalthea  Thebe 
Galilein kuut:   Io  Europa  Ganymedes  Kallisto 
Themisto-ryhmä:   Themisto 
Himalia-ryhmä:   Leda  Himalia  Lysithea  Elara 
Carpo-ryhmä:   Carpo  S/2003 J 12  S/2011 J 1 
Ananke-ryhmä:   Ananke  Praxidike  Harpalyke  Iocaste  Euanthe  Thyone  Euporie  S/2003 J 3  S/2003 J 18  S/2010 J 2  Thelxinoe  Helike  Orthosie  S/2003 J 16  Hermippe  Mneme  S/2003 J 15 
Carme-ryhmä:   Herse  S/2003 J 10  Pasithee  Chaldene  Arche  Isonoe  Erinome  Kale  Aitne  Taygete  S/2003 J 9  Carme  S/2003 J 5  S/2003 J 19  Kalyke  Eukelade  Kallichore 
Pasiphaë-ryhmä:   Eurydome  S/2003 J 23  Hegemone  Pasiphaë  Sponde  Cyllene  Megaclite  S/2003 J 4  Callirrhoe  Sinope  Autonoe  Aoede  S/2011 J 2  S/2010 J 1  Kore  S/2003 J 2 
Varmistamattomat:   S/2000 J 11
Jacqueline Börner

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Albertville 1992 | 1 500m |  |
Jacqueline Börner (s. 30. maaliskuuta 1965, Wismar) on saksalainen entinen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Börnerin suurin saavutus on olympiakulta 1500 metriltä Albertvillessä 1992.
Börner lukeutui aktiiviuransa aikana maansa urheilueliittiin. Hän voitti Saksan mestaruuskisoista neljä hopeaa ja kolme pronssia, muttei yhtään mestaruutta. Börnerin saavutuksiin lukeutuu myös EM-pronssit vuosina 1987, 1989, ja EM-hopea vuonna 1990. Vuonna 1990 hän saavutti myös maailmanmestaruuden. Hän voitti urallaan myös kahdeksan maailmancupin osakilpailua.
Börner edusti urallaan TSC Berliiniä, ja häntä valmentajansa oli Thomas Schubert. Börner lopetti uransa vuonna 1996 jatkuvien loukkaantumisten vuoksi.
International Hydrographic Organization

| International Hydrographic Organization |
| --- | --- |
 Jäsenvaltiot merkitty sinisellä, jäsenyyttä odottavat punaisella, hakemuksen jättäneet vihreällä
Perustettu:  1921
Päämaja:  Monaco
Toiminta-alue:  Kansainvälinen
Jäsenet:  80 valtiota
Viralliset kielet:  englanti, ranska
Puheenjohtaja:  Alexandros Maratos
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
International Hydrographic Organization (IHO) (ransk. Organisation hydrographique internationale) on kansainvälinen merikartoitusjärjestö, jonka tavoitteena on saada jäsenvaltiot sitoutumaan merenkulun turvallisuuden ja merellisen ympäristön suojelun edistämiseen.
Järjestö aloitti toimintansa vuonna 1921, pian Lontoossa vuonna 1919 järjestetyn kansainvälisen konferenssin jälkeen. Sen tavoitteena oli saada valtiot omaksumaan samanlaiset metodit merikarttojen ja muiden julkaisuiden valmistamisessa, jotta yhteistyö ja informaation vaihto maiden välillä helpottuisi. Se on edelleen järjestön tärkein päämäärä. Järjestön alkuperäinen nimi oli International Hydrographic Bureau.
Aiheesta muualla

International Hydrographic Organization Järjestön web-sivusto
Ruth Barcan Marcus

Ruth Barcan Marcus
Ruth Barcan Marcus (2. elokuuta 1921 – 19. helmikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen filosofi ja loogikko, joka kehitti erityisesti modaalilogiikkaa. Hänen mukaansa on nimetty modaalilogiikan Barcanin kaava.
Teoksia

Logic, Methodology and Philosophy of Science, VII, toim. R. Barcan Marcus et al. (1986)
Modalities: Philosophical Essays (1993)
The Logical Enterprise, toim. A. Andersonin kanssa (1995)
Aiheesta muualla

Ruth Barcan Marcus, Yale University, Department of Philosophy (englanniksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ruth Barcan Marcus
Käännös suomeksi