stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron ilmatilan loukkaukset 2005
Väitettyjä ilmatilanloukkauksia

2005 15. syyskuuta luvallinen lento kuudella Suhoi Su-27 -hävittäjällä ja Beriev A-50 -tutkavalvontakoneella Viron ilmatilassa sopimusehtojen vastaisesti siten, etteivät transponderit olleet päällä.
2005 29. kesäkuuta 16:59 Iljušin Il-18 13 sekunnin aikana 0,6 meripeninkulman syvyydessä Vaindloon saaren lähellä
2005 23. huhtikuuta 13:49 yli meripeninkulman syvyydessä Antonov An-26 Vaindloon saaren lähellä suuntama Kaliningrad. Kone ei kytkenyt transponderia päälle yhteyden pitämiseksi Viron lennonjohtoon.
2004 3. joulukuuta Antonov An-26 Vaindloon saaren lähellä
2004 24. marraskuuta Tupolev Tu-154 kahdesti Naissaaren ja Osmussaaren lähellä.
2004 19. marraskuuta Antonov An-26 Vaindloon saaren lähellä
2004 19. marraskuuta Antonov An-72 Vaindloon saaren lähellä
2004 2. huhtikuuta Iljušin Il-18 Tallinnan edustalla
Kaarlo Rantanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. joulukuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
1996–1997: Ilves
1998–2001: OPedot
2002–2007: Reipas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2009 | FC Lahti | 19 | (0) |
| 2007–2008 | → City Stars (laina) | 24 | (3) |
| 2009 | → FC Hämeenlinna (laina) | 4 | (1) |
| 2010 | MFK Topvar Topoľčany | – | (–) |
| 2010 | Ilves | 3 | (0) |
| 2011 | Nõmme Kalju | 16 | (2) |
| 2011 | → Nõmme Kalju II | 2 | (0) |
| 2012 | Kuusysi | 22 | (11) |
| 2013–2015 | Ilves | 20 | (2) |
| 2015 | → Ilves/2 | 5 | (1) |
| 2015–2017 | FC Lahti A | 14 | (1) |
| 2018 | Reipas | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 133 | (21) |
Maajoukkue
| 2006 | Suomi U18 | 6 | (0) |
| 2008 | Suomi U20 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kaarlo Verneri Rantanen (s. 14. joulukuuta 1988 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuoden 2007 alussa FC Lahden riveihin siirtyneen Rantasen kasvattiseuroina ovat toimineet Tampereen Ilves, Orimattilan Pedot sekä Lahden Reipas. Rantanen debytoi Veikkausliigassa 11.toukokuuta 2007 FC Lahti–HJK-ottelussa, ja oli voittamassa SM-pronssia kaudella 2008. Kaudella 2010 Rantanen vietti puoli vuotta Slovakiassa MFK Topvar Topoľčanyn riveissä ja siirtyi syksyllä Tampereen Ilvekseen. Rantanen ehti edustaa Ilvestä kolmessa Kakkosen ottelussa, nousukarsinnoissa sekä muutamassa Suomen Cupin ottelussa, joissa hän saavutti muun muassa pikkufinaalin hopean.
Rantanen oli Valkeakosken Hakan testissä joulukuussa 2010. Hän siirtyi Meistriliigassa pelaavaan JK Nõmme Kaljuun helmikuussa 2011, mutta palasi Ilvekseen jälleen kaudeksi 2013.
Saavutukset

SM-pronssi 2008
IORE

| IORE |
| --- | --- |
 IORE-sähköveturin vetämä malmijuna Kiirunassa.
Perustiedot
Tyyppi:  raskas malmijunan veturi
Liikennöitsijä:  MTAB (LKAB)
Valmistaja:  Bombardier
Lukumäärä:  34
Valmistusvuodet:  2000–2013
Numerointi:  101–134
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h
Paino:  360 t
Pituus:  yksikkö: 22 900 mm pari: 45 810 mm
Leveys:  2 950 mm
Korkeus:  4 465 mm
Raideleveys:  1 435 mm
Pyörästö:  Co'Co'+Co'Co'
Suurin akselipaino:  30 t
Pyörän halkaisija:  1 250 mm
Moottorin teho:  10 800 kW
 IORE 103 Vassijauressa Ruotsissa.
IORE on Bombardierin valmistama raskaaseen tavarajunakäyttöön tarkoitettu sähköveturisarja, joka on käytössä Pohjois-Ruotsissa Luulaja–Kiiruna–Narvik-malmiradalla. Veturit on tarkoitettu käytettäväksi kahden veturin ryhminä, ja kaksi veturia käsittävän yksikön kokonaispituus on 45,81 metriä, kokonaispaino 360 tonnia, teho on 10 800 kilowattia ja suurin nopeus normaalikäytössä 80 km/h.
Sarjan vetureita käytetään yksinomaan raskaiden malmijunien vetoon, ja ne kuuluvat kaivosyhtiö LKAB:n rautatieliikenneyksikölle MTAB:lle. Vetureita on rakennettu vuosina 2000–2004 kahdeksantoista kappaletta korvaamaan vanhentunutta Dm3-sähköveturisarjaa.
Veturin pyörästöjärjestys on Co'Co'+Co'Co', eli kummassakin veturissa on kaksi kolmiakselista teliä, ja jokaisella akselilla on oma akselikohtainen sähkömoottorinsa.
Yksiköiden nimet

Vetureille on annettu veturikohtaiset nimet. Jokainen kahden veturin yksikkö oli muodostettu sarjan peräkkäisistä vetureista. Huoltojen ja korjausten jälkeen veturit ovat olleet satunnaisen parin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Järnväg.net Lokguide — IORE (Arkistoitu – Internet Archive)
Tukkakoskelo

| Tukkakoskelo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Koskelot Mergus
Laji::  serrator
Kaksiosainen nimi
 Mergus serrator  Linnaeus, 1758 
 Tukkakoskelon levinneisyys. Keltainen alue kesällä, sininen talvella, vihreä ympärivuotisesti.
Katso myös
   Tukkakoskelo Wikispeciesissä   Tukkakoskelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tukkakoskelo (Mergus serrator) on silkkiuikun muotoinen pörröpäinen vesilintu. Sen vanha kansanomainen nimi oli pikkukoskelo.
Koko ja ulkonäkö

Koiras
Naaras
Tukkakoskelolla on hapsottava pään höyhenpeite ja pitkä punainen nokka. Koiraan pää on mustanvihreä, naaraan ruosteenruskea. Koiraan kaula on valkea, rinta ruosteenruskea, selkä musta ja vatsapuoli vaalea. Naaraan vartalo on harmaa. Nuoret ja talvipukuiset koiraat muistuttavat väriltään naaraita. Pituus on 52–62 cm, siipien kärkiväli 83 cm, paino 700 – 1 400 g. Lennossa erottuu siivellä valkea siipilaikku, jonka poikki kulkee kaksi kapeaa tummaa juovaa (koiras) tai yksi (naaras), mikä on läheltä havaittuna hyvä tuntomerkki isokoskeloon verrattuna. Naaraan ääni on samantapaista karheaa korinaa kuin isokoskelon.
Vanhin suomalainen rengastettu tukkakoskelo on ollut 10 vuotta 11 kuukautta 29 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen 21 vuotta 3 kuukautta vanha tukkakoskelo.
Levinneisyys

Tukkakoskelo pesii lähinnä järvi- ja jokivarsilla Pohjois-Amerikassa, Grönlannissa, Euroopassa ja Aasiassa. Suomessa tukkakoskeloita tavataan sekä merialueella että sisämaan vesistöissä. Pohjanmaalla ja Lapissa se on yleisempi kuin isokoskelo.
Tukkakoskelon pesimäkanta Suomessa käsittää 30 000 paria. Pohjoismaiden ja Siperian linnut talvehtivat etelämpänä, amerikkalaiset linnut muuttavat rannikolle. Euroopassa pesii 60 000 – 85 000 paria, joista 2 150 paria Britanniassa. Venäjän kanta on 5 000 – 10 000 paria.
Elinympäristö

Tukkakoskelot elävät avoimessa järvi- tai merimaisemassa. Ne sukeltavat kokonaan veden alle, joten ne voivat hakea ruokaa melko syvästäkin vedestä.
Lisääntyminen

Tukkakoskelo tekee pesänsä kivenkoloon tai pensaiden alle. Munia tulee 4–14 kpl, ja niitä haudotaan kuukauden verran. Pesintä on melko myöhäinen, sillä muninta tapahtuu touko–kesäkuun vaihteen tienoilta alkaen. Poikaset seuraavat emoaan heti vesistöön. Tukkakoskeloille myös rakennetaan maahan asetettavia ”pönttöjä”.
Ravinto

Tukkakoskelo syö kaloja, sammakoita ja vedessä eläviä selkärangattomia. Se on kokosukeltaja.
Aiheesta muualla

Tukkakoskelo Lintukuva-verkkopalvelussa
Tukkakoskelon ääntä Macaulay Library
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q189609  Wikispecies: Mergus serrator  ABA: rebrme  Avibase: 8DB64266A42FC19B  BioLib: 8491  BirdLife: 22680485  BOLD: 10079  BOW: rebmer  BTO: bob2210  CoL: 3ZTRQ  CMS: mergus-serrator  eBird: rebmer  EoL: 45510609  EUNIS: 1140  EURING: 2210  Fauna Europaea: 96550  Fauna Europaea (new): 240d9c58-0a76-4690-b181-25a3bd16f9a0  GBIF: 2498375  GNAB: red-breasted-merganser  IBC: red-breasted-merganser-mergus-serrator  iNaturalist: 6996  IRMNG: 11027556  ITIS: 175187  IUCN: 22680485  NatureServe: 2.105357  NBN: NBNSYS0000000198  NCBI: 8879  Neotropical: rebmer  Observation.org: 292  OBIS: 159098  ODNR: red-breasted-merganser  Open Tree of Life: 662625  Paleobiology Database: 83462  Paleobiology Database: 83462  SeaLifeBase: 73430  TSA: 10400  WoRMS: 159098  Xeno-canto: Mergus-serrator  ZooBank: 7723FFD6-5FBF-4134-AE15-4B7728D78DD4  Laji.fi: MX.26440 
Mergus serrator
Heikki Suhonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. kesäkuuta 1951 (ikä 73)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
1962–1969: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1969–1972 | TPS | 81 | (49) |
| 1973 | HJK | 22 | (6) |
| 1974–1986 | TPS | 324 | (151) |
| Yhteensä | Yhteensä | 427 | (206) |
Maajoukkue
| 1968–1969 | Suomi U18 | 5 | (0) |
| 1970–1972 | Suomi U21 | 5 | (2) |
| 1971–1979 | Suomi | 21 | (2) |
Valmennusura
1987: TPS (apuv.)
1988–1991: TPS
1992: FC Oulu
1995: FinnPa
1996–1997: EIF
2000–2002: FC Inter (A-jun.)
2003: FJK
2006–2008: TuTo
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Heikki Suhonen (s. 21. kesäkuuta 1951 Turku) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on nelinkertainen Suomen mestari, vuosilta 1971, 1972, 1973 ja 1975. Hän valmensi muun muassa Turun Palloseuran SM-sarjajoukkuetta vuosina 1988–1991 ja viimeksi Kolmosessa pelannutta TuToa kaudella 2008.
Suhonen edusti mestaruussarjassa Turun Palloseuraa vuosina 1969–1972 ja 1974–1986. Välillä hän pelasi vuonna 1973 yhden kauden Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän pelasi SM-tasolla 427 ottelua ja teki niissä 206 maalia. Maalimäärä on SM-tasolla tehtynä vielä 36 vuotta Suhosen uran päättymisen jälkeen voimassa oleva Suomen ennätys. Hän oli SM-sarjan maalikuningas 16 maalillaan vuonna 1972. Suhonen pelasi 21 A-maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Heikki Suhonen. www.jalkapallovalmentajat.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
TPS:n jalkapallon kunniagalleria
Turun Palloseuran päävalmentajat
Juuso Lampila (1939–1947) • Imre Markos (1948–1950) • Raino Suominen (1951–1954) • Leo Aaltonen (1955–1959) • Knut Gustafsson (1960–1961) • Olli Virho (1962) • Kalevi Lehtovirta (1962) • Leo Aaltonen (1963) • Tage Friedfeld (1964) • Leo Aaltonen (1964) • Rainer Forss (1965–1970) • Paavo Nenonen (1971)• Lars Nyström (1972) • Manuel Gerpe (1973) • Paavo Nenonen (1973–1974) • Olavi Laaksonen (1975–1977) • Tapio Harittu (1978–1980) • Raimo Toivanen (1980–1983) Hans Martin (1984) • Rainer Forss (1985) • Tommy Lindholm (1986–1988) • Heikki Suhonen (1989–1991) • Tommy Lindholm (1991) • Raimo Toivanen (1992–1993) • Pauno Kymäläinen ja Tomi Jalo (1993) • Juha Malinen (1994–1997) • Siegfried Melzig (1998) • Seppo Miettinen (1998–2000) • Mika Laurikainen (2001–2003) • Kari Ukkonen (2004–2006) • Mixu Paatelainen (2007) • Martti Kuusela (2008) • John Allen (2008) Pasi Rautiainen (2009) • Marko Rajamäki (2010–2014) • Mika Laurikainen (2014–2018) • Tommi Pikkarainen (2019–2020) • Jonatan Johansson (2020–2022) • Marko Rajamäki (2022–) • Miika Nuutinen
An Se-young

| An Se-young> 안세영 |
| --- | --- |
 An Se Young vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 2002 (ikä 22) Gwangju, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   Etelä-Korea
Sulkapalloilija
Pituus:  170 cm
Paino:  50 kg
Kätisyys:  oikea
| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Korea> Naisten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | Kaksinpeli |  |
| Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut  | Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut  | Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2022 | Kaksinpeli |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Manila 2020 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Alor Setar 2018 | Joukkue |  |
An Se-young (hangul: 안세영; hanja: 安洗瑩; uudistettu latinisaatio: An Se-yeong, s. 5. helmikuuta 2002 Gwangju) on eteläkorealainen sulkapalloilija.
Juniori urallaan An voitti alle 15-vuotiaiden vuoden 2015 Etelä-Korean mestaruuden, vuoden 2016 AM-hopeaa nelinpelissä ja Aasian-mestaruuden kaksinpelissä, Etelä-Korean mestaruuden sekä kaksin- että nelinpelissä vuonna 2016 ja alle 17-vuotiaiden Etelä-Korean -mestaruuden kaksinpelissä. Vuonna 2018 An pelasi ensimmäistä kertaa aikuisten turnauksissa. Hän eteni loppuotteluun Indonesian kansainvälisessä haastajaturnauksessa lokakuussa 2018. Saman vuoden marraskuussa hän voitti Irlannin avoimen turnauksen. Hän myös saavutti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin samana vuonna, kun hän oli kolmas joukkuekilpailun Aasian-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2019 An oli toinen Vietnamin kansainvälisessä haastajaturnauksessa, voitti Uuden-Seelannin ja Kanadan avoimen turnauksen. Elokuussa 2019 An voitti Akita Masters-turnauksen. Lokakuussa hän voitti Ranskan avoimen turnauksen ja marraskuussa Korean Masters-turnauksen. Vuonna 2020 Anin paras sijoitus oli toinen sija Thaimaan Masters-turnauksessa. An otteli myös AM-hopeaa saavuttaneessa joukkueessa joukkuekilpailun Aasian-mestaruuskilpailuissa 2020. Vuonna 2023 An Se Young voitti naisten kaksinpelin maailmanmestaruuden.
Parhaimmillaan An on ollut BWF:n naisten kaksinpelirankingin ensimmäinen.
Rauhaton sydän

| Rauhaton sydän Badding Rockers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1989
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Pekka Aarnio & Kari Kalén
 Tyylilaji: suomirock, iskelmä
 Levy-yhtiö: Pyramid
Badding Rockersin muut julkaisut
| Rock ’n’ roll keijukainen 1988 | Rauhaton sydän 1989 | Kolmas vuoro 1990 |
Rauhaton sydän on Badding Rockersin albumi vuodelta 1989.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli On luokses päivien tie – 2.55 (säv. Marko Haavisto, san. Haavisto, Petri Hokka)  Sua odotan – 3.46 (säv. Haavisto, Mika Rokka, san. Rokka)  Monica – 1.55 (säv. Lloyd Price, san. Haavisto)  Hän kaipaa – 3.31 (säv. Haavisto, san. Haavisto, Ville Uljas)  Piittaa en (vaikkei paistaisikaan) – 2.34 (säv. Mack David, san. Haavisto)  Balladi yksisilmä-Jackista – 3.52 (säv. Morgan MacKayla, san. Reino Helismaa) :  B-puoli Ei paikkaa oo – 2.35 (säv. Chuck Berry, san. Uljas)  Sydän rauhaton – 3.22 (säv. Haavisto, Uljas, san. Hokka)  Hei kuski – 2.53 (säv. Haavisto, san. Haavisto, Uljas)  Nuori ja kaunis – 1.57 (säv. Bobby Sherman, Dick Sherman, san. Hokka)  Vapaa menemään – 2.38 (säv. Haavisto, san. Haavisto, Hokka)  Rantakallio – 3.00 (säv. ja san. Haavisto)  Seikkailu (säv. ja san. Rokka)
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye Marko Haavisto – laulu, basso  Mika Rokka – kitara  Ville Uljas – kitara  Kuja Salmi – rummut, taustalaulu  |  Vierailevat muusikot Eero Ojanen – piano (kappaleet 3 ja 7)  Tapani Rinne – saksofoni (kappaleet 3 ja 8)  |  Tuotanto Pekka Aarnio – tuottaja, äänittäjä, miksaaja  Kari Kalén – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, kansikuva  Pekka Pusa – yhtyekuva  |
Semaglutidi

| --- | --- |


Semaglutidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 910463-68-2
ATC-koodi: A10BJ06
PubChem CID: 56843331
DrugBank: DB13928
Kemialliset tiedot
Kaava: C187H291N45O59 
Moolimassa: 4 114 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 89 % (subkutaanisesti)  1 % (oraalisesti)
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 7 vrk
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Antotapa: subkutaaninen, oraalinen
Semaglutidi on tyypin 2 diabeteksen hoidossa käytettävä biologinen lääke. Semaglutidi on tutkimuksissa havaittu myös liraglutidia tehokkaammaksi lihavuuden hoidossa.
Suomessa myytäviä semaglutidia sisältäviä valmisteita ovat Ozempic, Rybelsus ja Wegovy. Ozempic ja Wegovy ovat ihon alle pistettäviä injektionesteitä, kun taas Rybelsus on tablettimuotoinen valmiste.
Ozempicin ja Rybelsuksen ainoa virallinen käyttöaihe on tyypin 2 diabeteksen hoito. Wegovy on tarkoitettu painonpudotukseen ja painon ylläpitoon aikuisilla, joiden painoindeksi on hoitoa aloitettaessa vähintään 30 kg/m² tai vähintään 27 kg/m², jos potilaalla on lisäksi vähintään yksi painoon liittyvä sairaus. Koska Suomessa lääkkeitä on mahdollista määrätä myös muuhun kuin valmisteyhteenvedossa mainitun sairauden tai oireen hoitoon (ns. off label -käyttö), lääkäri voi määrätä myös kahta muuta valmistetta potilaille, joilla ei ole tyypin 2 diabetesta. Ozempic-valmisteen saatavuudessa on maailmanlaajuisia häiriöitä suuren kysynnän takia.
Tyypin 2 diabeteksessa semaglutidia käytetään ruokavalioon ja liikuntaan perustuvan hoidon lisänä aikuisilla potilailla, joiden hoitotasapaino on riittämätön. Semaglutidia voidaan käyttää muiden diabeteslääkkeiden ohella tai yksin, mikäli metformiini on intoleranssin tai vasta-aiheiden johdosta sopimaton. Yleisimmin tutkimuksissa raportoituja semaglutidin haittavaikutuksia ovat olleet ruoansulatuskanavaan liittyneet oireet, kuten hyvin yleisinä pahoinvointi ja ripuli sekä yleisenä oksentelu. Useimmiten näiden haittavaikutusten kesto on ollut lyhyt ja vaikeusaste lievä tai keskivaikea.
Semaglutidin voi nostaa myös akuutin haimatulehduksen riskiä. Vuonna 2018 julkaistussa lähes tuhannen koehenkilön interventiotutkimuksessa havaittiin kuitenkin, ettei vuoden pituinen semaglutiinin käyttö lisännyt haimatulehduksia. Tutkittavat olivat ylipainoisia potilaita, jotka eivät sairastaneet diabetesta.
Vaikutusmekanismi

Semaglutidi on GLP-1-reseptorin agonisti. Se laskee verensokeria stimuloimalla insuliinin eritystä ja vähentämällä glukagonin eritystä verensokerin ollessa korkea. Se myös hidastaa vatsan tyhjenemistä ruokailun jälkeen. Painoa alentava vaikutus perustuu siihen, että lääke heikentää yleisesti ruokahalua ja vähentää mieltymystä erityisesti runsasrasvaisia ruokia kohtaan.
Tutkimuksia

Vuonna 2021 julkaistussa 1 961 osallistujan kaksoissokkokoetutkimuksessa semaglutidia 2,4 milligrammaa viikossa saaneet koehenkilöt pudottivat keskimäärin 14,9 prosenttia painostaan 68 viikon aikana, kun lumelääkettä saaneiden keskuudessa tulos oli 2,4 prosenttia. Semaglutidia saaneista 50,5 prosenttia pudotti painoaan vähintään 15 prosenttia, lumelääkettä saaneista 4,9 prosenttia. Keskimääräiset pudotukset olivat semaglutidia saaneiden keskuudessa 15,3 kilogrammaa ja lumelääkettä saaneiden keskuudessa 2,6 kilogrammaa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Semaglutide (englanniksi)
Luettelo Afrikan kaupungeista väestön mukaan kaupunkirajojen sisällä

Tämä on luettelo Afrikan suurimmista kaupungeista. Sijoitukset perustuvat kaupunkien hallinnollisten rajojen sisällä oleviin väestömääriin, vaikka suuremmalla kaupunki- tai metropolialueella väestömäärä olisi suurempi.
Lihavoitu nimi edustaa maan suurinta kaupunkia ja kursivoitu pääkaupunkia.
Ruskokirjovahakas

| Ruskokirjovahakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Metsävahakkaat Hygrophorus
Laji::  persoonii
Kaksiosainen nimi
 Hygrophorus persoonii  (Kühner) Romagn.--> Arnolds 
Katso myös
   Ruskokirjovahakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskokirjovahakas (Hygrophorus persoonii, aiemmin H. dichrous) on kupera limainen vihreän- tai tummanruskea vahakaslaji. Sienen heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten vihertävänkeltaiset. Jalka on limainen ja vihreänruskea. Malto on valkoista. Sieni on syötävä. Se kasvaa harvinaisena Lounais-Suomen lehdoissa tammen ja pähkinäpensaiden seuralaisena.
Juhani Pikkarainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. heinäkuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Paimio, Suomi
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 195 cm
Seura
Seura: Degerfors
Junioriseurat
2010–2015: TPS
2015–2016: Red Bull Salzburg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2018 | FC Liefering | 1 | (0) |
| 2016–2017 | → USK Anif (laina) | 23 | (1) |
| 2018 | → Blau Weiss Linz (laina) | 11 | (0) |
| 2018 | Wacker Innsbruck II | 1 | (0) |
| 2019 | KPV | 13 | (0) |
| 2020–2021 | TPS | 34 | (1) |
| 2022–2023 | VPS | 47 | (2) |
| 2024 | Ilves | 25 | (0) |
| 2025– | Degerfors | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2015 | Suomi U17 | 2 | (0) |
| 2016 | Suomi U18 | 9 | (0) |
| 2017 | Suomi U19 | 3 | (0) |
| 2017–2019 | Suomi U21 | 8 | (1) |
| 2024– | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. tammikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. tammikuuta 2025.
Juhani Pikkarainen (s. 30. heinäkuuta 1998 Paimio) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Ruotsin Allsvenskanissa pelaavaa Degerforsia.
Pikkarainen siirtyi Turun Palloseurasta itävaltalaiseen Red Bull Salzburgiin kesällä 2015 ja kuului seuran junioreihin kauden 2015–2016. Aikuisten sarjoissa Pikkarainen pelasi Itävallassa vuosina 2016–2018 yhteensä 13 ottelua toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Ligassa edustaen FC Lieferingiä, Blau Weiss Linziä ja Wacker Innsbruckin kakkosjoukkuetta sekä 23 ottelua kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa edustaen USK Anifia.
Joulukuussa 2018 Pikkarainen teki Veikkausliigaan nousseen KPV:n kanssa kauden 2019 kattavan sopimuksen, jossa oli vuoden lisäoptio. Hänestä tuli toisen polven KPV:n pelaaja, sillä myös isä Tommi Pikkarainen pelasi aikanaan seurassa pääsarjatasolla. Kauden päätteeksi KPV putosi Veikkausliigasta hävittyään liigakarsinnan TPS:lle. Kaudeksi 2020 Pikkarainen palasi TPS:ään, jossa hän pelasi kymmenen veikkausliigaottelua ja teki maalin elokuun alussa vierasottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Kauden päätteeksi TPS putosi Ykköseen ja Pikkarainen jatkoi joukkueessa kaudella 2021. Kaudeksi 2022 hän siirtyi Veikkausliigaan nousseeseen Vaasan Palloseuraan. VPS:n riveissä Pikkarainen pelasi kahden kauden aikana 47 liigaottelua. Kaudella 2023 Pikkarainen pääsi juhlimaan VPS:n kanssa Veikkausliigan pronssimitalia. Pikkarainen valittiin myös kauden päätteeksi Veikkausliigan tähdistöjoukkueeseen. Pikkarainen siirtyi Ilvekseen kaudeksi 2024. Ilves sijoittui kaudella 2024 toiseksi Veikkausliigassa ja Pikkarainen valittiin liigan parhaaksi puolustajaksi.
Tammikuussa 2025 Pikkarainen siirtyi Ruotsin Allsvenskanin nousijaseura Degerforsiin. Ilves sai siirrosta siirtokorvauksen.
Pikkarainen debytoi Suomen A-maajoukkueessa Kansojen liigan ottelussa Kreikkaa vastaan 17. marraskuuta 2024.
Tilastot

Tilastot kattavat aikuisten sarjaottelut. Päivitetty 9. tammikuuta 2025.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016–2017 | FC Liefering | 2. Liga | 0 | 0 |
| 2016–2017 | USK Anif | Regionalliga | 23 | 1 |
| 2017–2018 | FC Liefering | 2. Liga | 1 | 0 |
| 2017–2018 | Blau Weiss Linz | 2. Liga | 11 | 0 |
| 2018–2019 | Wacker Innsbruck II | 2. Liga | 1 | 0 |
| 2019 | KPV | Veikkausliiga | 13 | 0 |
| 2020 | TPS | Veikkausliiga | 10 | 1 |
| 2021 | TPS | Ykkönen | 24 | 0 |
| 2022 | VPS | Veikkausliiga | 22 | 2 |
| 2023 | VPS | Veikkausliiga | 27 | 0 |
| 2024 | Ilves | Veikkausliiga | 25 | 0 |
| 2025 | Degerfors | Allsvenskan | 0 | 0 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 157 | 4 |