stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pedar Jalvi
Teokset

Muohtačalmmit. 1915, 2. painos Sámiráddi, Ohcejohka 1981
Sabmelažžai maidnasak ja muihtalusak – Lappalaisten satuja ja tarinoita; toimittanut Samuli Aikio. Lapin sivistysseuran julkaisuja 28. Lapin sivistysseura, Helsinki 1966
Pedar Jalvi: Lumihiutaleita ja pieniä pakinoita.  (Kaija Anttonen, Vuokko Hirvonen (suom. ja toim.))  Inari:  Kieletär, 2017.  ISBN 978-9526841335
Tulia kaamoksessa: saamelaisen kirjallisuuden antologia = Skabmatolak: sabmelaš kirjjalašvuođa antologiija , toim. Samuli Aikio, Erkki Itkonen, Pekka Sammallahti, Helsinki: Otava 1974 ISBN 951-1-00308-9
Juoksin ääntä kohden
Lumihiutaleita
Aiheesta muualla

Pedar Jalvi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Andrew Newberg

Andrew Newberg on yksi neuroteologian uranuurtajista. Andrew Newberg toimii avustavana professorina radiologian osastolla Pennsylvanian yliopiston sairaalassa ja lisäksi hän työskentelee psykiatrian ja uskontotieteen laitoksella. Hän valmistui Pennsylvanian yliopiston lääketieteen laitokselta lääketieteen tohtoriksi vuonna 1993.
Neuroteologia

Newberg tutki fransiskaaninunnien ja buddhalaisten aivojen toimintaa syvän rukouksen tai meditaation aikana PET-laitteella. Tutkimuksissa kävi ilmi, että fransiskaaninunnien otsalohkot aktivoituivat rukouksen aikana, mutta päälakilohkon toiminta vaimeni, mikä Newbergin mukaan liittyy uskonnolliseen ajasta ja paikasta irrottautumisen tunteeseen ja Jumalan läsnäolon kokemuksiin. Samanlaisia aivotoiminnan muutoksia oli havaittavissa myös buddhalaisilla meditoijilla. Erona oli kuitenkin se, että nunnilla aktivoitui kielellinen alue aivoista, kun taas buddhalaisilla aktivoitui visuaalinen alue, mikä liittyy erilaisiin meditaatio- ja rukoilutapoihin.
Newbergin mukaan hänen tutkimuksensa perusteella ei voi kuitenkaan arvioida uskonnollisten kokemusten ”objektiivista totuudenmukaisuutta”. Tutkimus ei hänen mukaansa pysty myöskään antamaan vastausta kysymykseen, onko ihmisellä kuolematon sielu tai onko Jumala olemassa. Se voidaan kuitenkin hänen mukaansa sanoa, että mikäli Jumala on olemassa, se pitää kokea aivojen välityksellä. Selvää on myös, että hengellinen elämä saa aivoissa aikaan biologisia muutoksia .
Julkaisut > Kirjat

Newberg Andrew (with Mark Waldman), Why We Believe What We Believe: Uncovering Our Biological Need for Meaning, Spirituality, and Truth,, Free Press, 2006, ISBN 0-7432-7497-0
Newberg Andrew (with Eugene d’Aquili, and Rause, Vince), Why God Won’t Go Away: Brain Science and the Biology of Belief, New York: Ballantine Books, 2001, ISBN 0-345-44033-1
Newberg Andrew(with Eugene d’Aquili), The Mystical Mind: Probing the Biology of Religious Experience, Fortress, 1999.
Aiheesta muualla

Andrew Newbergin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Tii Niemelä

Tii Niemelä.
Kerttu Siviä (Tii) Niemelä (20. maaliskuuta 1917 Porvoo – 31. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja pedagogi. Hän opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Ingeborg Funtekin ja Lahja Lingon oppilaana 1937–1940 ja 1942–1944 sekä myöhemmin yksityisesti Antti Sovijärven johdolla.
Sota-aikana Niemelä palveli lottana ja viihdytysjoukoissa. Hän piti menestyksekkään ensikonsertin Helsingissä vuonna 1944 säestäjänään Taneli Kuusisto ja teki sen jälkeen konserttikiertueita paitsi kotimaassa myös Pohjoismaissa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Kiertueilla häntä säesti Pentti Koskimies, jonka kanssa hän oli avioitunut vuonna 1944. Esiintymistä hän jatkoi 1950-luvulle saakka ja toimi laulajanuransa jälkeen laulunopettajana.
Niemelää arvostettiin lied-laulajana, ja hänen ohjelmistoonsa sisältyi erityisesti Franz Schubertin ja Yrjö Kilpisen lauluja.
Niemelä asui Lallukan taiteilijakodissa. Hän eli satavuotiaaksi, ja hän oli kuollessaan talon vanhin asukas.
Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan

Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan tapahtui toisessa maailmansodassa Puolan offensiivin aikana 17. syyskuuta 1939 ilman sodanjulistusta 16 päivää Saksan hyökkäyksen jälkeen, Neuvostoliiton Japania vastaan käymän rajasodan päätyttyä edellisenä päivänä. Virallisesti Neuvostoliitto ilmoitti valtauksen olevan toimi alueella asuvien valkovenäläisten ja ukrainalaisten suojelemiseksi. Hyökkäys päättyi 1. lokakuuta Neuvostoliiton saatua miehitettyä sille Molotov–Ribbentrop-sopimuksen lisäsopimuksessa sovitut alueet. Britannia ja Ranska, jotka Puolan ”takaajina” olivat julistaneet sodan Saksalle, eivät julistaneet sitä kuitenkaan Neuvostoliitolle.
Tausta

Saksa ja Neuvostoliitto olivat 23. elokuuta 1939 solmineet Moskovassa maiden välisen hyökkäämättömyyssopimuksen. Sopimusteksti noudatti miltei täsmällisesti sitä kaavaa, jota oli käytetty Neuvostoliiton muissa samanatapaisissa sopimuksissa, mutta siihen oli jätetty eräs tärkeä aukko: siinä ei ollut tavanmukaista mainintaa sopimuksen raukeamisesta siinä tapauksessa, että jompikumpi sopimusosapuoli aloittaisi itse sodan kolmatta valtiota vastaan.
Hyökkäämättömyyssopimukseen liittyi salainen lisäpöytäkirja, jossa sovittiin maiden keskinäisestä etupiirijaosta. Jaon mukaan Puolan länsiosat kuuluivat Saksan ja itäosat Neuvostoliiton etupiiriin siten, että niiden rajana olivat Narew-, Veiksel- ja San-joet. Salaisen lisäpöytäkirjan toimeenpano alkoi 1. syyskuuta 1939, jolloin Saksa hyökkäsi Puolaan.
Hyökkäys

Saksan salamasotataktiikan menestys Puolassa ja Puolan nopea kukistuminen yllättivät niin Hitlerin, Stalinin kuin koko muunkin maailman. Saksalaiset etenivät Varsovan liepeille 8. syyskuuta, ja kaksi viikkoa myöhemmin Puolan puolustusvoimat oli lyöty niin täydellisesti, että enää vain puhdistusoperaatioita oli jäljellä. Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop varoitti 5. syyskuuta neuvostoliittolaista virkaveljeään Vjatšeslav Molotovia, että elleivät venäläiset pian ottaisi haltuunsa vaikutuspiirijaossa saamaansa osaa Puolasta, saksalaiset joukot joutuisivat vihollista takaa ajaessaan ehkä ylittämään vaikutuspiirirajan. Tähän Molotov vastasi vain, ettei hän katsonut toiminnan hetken vielä koittaneen. Neuvostojohtajat halusivat välttää kiusallisen tilanteen, jossa Neuvostoliitto esiintyisi hyökkääjänä.
Keskustellessaan Saksan Moskovan-suurlähettilään Friedrich von der Schulenburgin kanssa 10. syyskuuta Molotov myönsi saksalaisten nopean etenemisen Puolassa tulleen neuvostojohtajille yllätyksenä. Hän sanoi neuvostohallituksen aikovan selittää, että Neuvostoliiton täytyi puuttua Puolan tapahtumiin suojellakseen Puolan ukrainalaisia ja valkovenäläisiä vähemmistöjä, jolloin operaatio saisi Neuvostoliiton kansalaisille hyväksyttävän muodon. Ensin olisi Molotovin mukaan kuitenkin odotettava Varsovan kukistumista, jolloin voitaisiin todeta Puolan valtion menettäneen toimintakykynsä.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Pravda syytti 14. syyskuuta 1939 Puolan ”johtavia piirejä” vähemmistökansallisuuksien sortamisesta ja muistutti lukijoitaan siitä, että Puolan alueella asui kahdeksan miljoonaa ukrainalaista ja kolme miljoonaa valkovenäläistä. Kun puna-armeija oli 17. syyskuuta valmis miehittämään Neuvostoliitolle varatun osan Puolasta, ulkoministeri Molotov julisti neuvostohallituksen pyhänä velvollisuutena olevan kiirehtiä suojelemaan venäläisten heimoveljiä, jotka olivat Puolan valtion hajottua jääneet alttiiksi ”kaikenlaisille vaaroille”.
Stalin ja Hitler sinetöivät Puolan jaon

Lopullisesti Puolan kohtalosta sovittiin Saksan ja Neuvostoliiton ulkoministerien Joachim von Ribbentropin ja Vjatšeslav Molotovin Moskovassa 27.–29. syyskuuta 1939 käymissä neuvotteluissa. Aluksi von Ribbentrop kutsui Molotovin tässä tarkoituksessa Berliiniin, mutta kun Molotov ei katsonut voivansa poistua Moskovasta, hän puolestaan kutsui von Ribbentropin Moskovan Kremliin.
Adolf Hitler halusi alun perin liittää Puolasta Saksaan vain ne osat, jotka olivat kuuluneet Saksalle vuoteen 1914 saakka, ja muodostaa varsinaisista puolalaisalueista näennäisesti itsenäisen tynkä-Puolan. Tällaista järjestelyä Stalin vastusti kuitenkin jyrkästi. Hän halusi liittää Puolasta Neuvostoliittoon vain ukrainalaisten ja valkovenäläisten asuttamat alueet, kun taas loput hän oli valmis luovuttamaan Saksalle. Korvaukseksi siitä, että tällainen järjestely merkitsi Saksan ja Neuvostoliiton etupiirirajan siirtymistä idemmäksi, Stalin vaati hyökkäämättömyyssopimuksen salaista lisäpöytäkirjaa muutettavaksi siten, että alun perin Saksan etupiiriin luettu Liettua siirrettäisiin Neuvostoliiton etupiiriin. Tähän Hitler suostui. Itsenäinen Puola oli siten Stalinin ja Hitlerin tekemän sopimuksen nojalla lakannut olemasta. Lokakuun loppuun 1939 mennessä Neuvostoliiton miehittämät Puolan itäosat, joiden pinta-ala oli runsaat 200 000 neliökilometriä ja joissa asui noin 13 miljoonaa ihmistä, liitettiin Ukrainan ja Valko-Venäjän sosialistisiin neuvostotasavaltoihin.
Max Jakobson on luonnehtinut Saksan ja Neuvostoliiton suorittamaa Puolan jakoa Stalinin kannalta loistavaksi. Neuvostoliitto saavutti Puolassa Venäjän valtakunnan historialliset rajat, kun taas Hitlerin Saksalle jäi päävastuu Puolan kansan orjuuttamisesta. Stalin lupasi kuitenkin asettaa Saksan ulkoministerin Joachim von Ribbentropin käyttöön Neuvostoliiton puolelle jääneitä metsästysmaita, mihin von Ribbentrop oli henkilökohtaisesti hyvin tyytyväinen. Puolan jako merkitsi tärkeää muutosta Hitlerin Saksan ja Stalinin Neuvostoliiton suhteissa: se syvensi hyökkäämättömyyssopimuksen liittosopimukseksi, joka oli sinetöity puolalaisella verellä. Samalla oli kuitenkin syntynyt Hitlerin ja Stalinin valtakuntien välille yhteinen raja, ja puskurivyöhyke oli hävinnyt.
Lännessä Puolan jako synnytti laajaa suuttumusta, jonka kärki kohdistui etupäässä Neuvostoliittoon. Eräs brittiläinen lehti sanoi Neuvostoliiton käyneen käsiksi Saksan runtelemaan Puolaan ”kuin hyeena leijonan jättämään raatoon”, ja toinen leimasi Neuvostoliiton hyökkäyksen petturimaiseksi tikariniskuksi Puolan selkään. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus odotti kuitenkin eturistiriitojen ennemmin tai myöhemmin puhkeavan uusien liittolaisten välillä ja halusi siksi välttää katkaisemasta diplomaattisuhteitaan Moskovaan.
Seuraukset

Puolan ja Neuvostoliiton väliset sotatoimet jäivät verrattain pienimuotoisiksi, sillä Neuvostoliitto antoi Saksan murtaa puolalaisten vastarinnan ja vetäytyä sitten sovitulle rajalle, eivätkä toisaalta puolalaisetkaan voineet enää siirtää jo Saksaa vastaan taistelevia joukkoja itään vastustamaan Neuvostoliiton maahantunkeutumista. Yli 230 000 puolalaissotilasta joutui kuitenkin Neuvostoliiton sotavankeuteen, ja monet upseereista teloitettiin Katynin joukkomurhassa. Myös puolalaiseen siviiliväestöön kohdistui vastaavia laajamittaisia sortotoimia.
Sotavankeja vapautettiin vuonna 1941 Neuvostoliiton ja Puolan pakolaishallituksen sopiman Sikorski–Maiski-sopimuksen jälkeen taistelemaan liittoutuneiden joukoissa. Molotov–Ribbentrop-sopimuksen rajalinja jäi pääpiirteissään Puolan ja Neuvostoliiton rajaksi myös sodan jälkeen, joskin Neuvostoliitto palautti Puolalle Białystokin alueen jokseenkin Curzonin linjan mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan Wikimedia Commonsissa
Merkinnän syy: Ainoastaan ajankohta ja seuraukset kuvataan. Taustat ja taistelutoimet kuvaamatta
Puna-armeijan vangitsemia puolalaisia sotavankeja vuonna 1939
Saksalaiset ja neuvostoliittolaiset upseerit kättelemässä toisiaan invaasion päättymisen jälkeen
Nepalin piirikunnat

Nepalin 5 kehitysaluetta, 14 vyöhykettä ja 75 piirikuntaa (englanniksi). Piirikuntien numerointi on sama kuin allaolevassa taulukossa.
Nepalin piirikunnat ovat Nepalin aluehallinnon virallisia yksiköitä. Maa on jaettu 75 piirikuntaan (nepaliksi जिल्ला, jillā).
Piirikuntien tavallisimmat tilastolliset ryhmittelytavat ovat hallinnollinen jako viiteen kehitysalueeseen, luonnonmaantieteellinen (ekologinen) jako tasanko-, kumpu- tai vuoristovyöhykkeeseen tai näiden yhdistelmä, jota kutsutaan jaoksi eko-kehitysalueisiin.
Paikallishallinnossa Nepalin piirikunnat jakautuvat kyläkehityskomiteoihin (VDC) tai kaupunkialueisiin.
Piirikuntien ryhmittely

Hallinnollisesti piirikunnat on ryhmitelty kuuluvaksi 14 vyöhykeeseen (anchal), jotka muodostavat viisi kehitysaluetta. Kehitysalueet ovat idästä länteen:
Itäinen kehitysalue: 3 vyöhykettä, 16 piirikuntaa
Keskinen kehitysalue: 3 vyöhykettä, 19 piirikuntaa
Läntinen kehitysalue: 3 vyöhykettä, 16 piirikuntaa
Keskilännen kehitysalue: 3 vyöhykettä, 15 piirikuntaa
Kaukolännen kehitysalue: 2 vyöhykettä, 9 piirikuntaa
Luonnonmaantieteen perusteella Nepal ja sen piirikunnat jaetaan tavallisesti kolmeen "ekologiseen" vyöhykkeeseen (pohjoisesta etelään): vuoristo (16 piirikuntaa), kumpu (39) ja tasanko (eli Terai, 20). Kukin piirikunta sisältää kaksi tai useampia eri  kasvillisuusvyöhykkeitä.
Tilastoissa on piirikuntia voidaan käsitellä myös luonnonmaantieteellis-hallinnollisesti (eko-kehitysalueet); tilastollisia tunnuslukuja tuotetaan esimerkiksi Läntisen (kehitysalueen) tasanko-, kumpu- ja vuoristovyöhykkeen piirikunnille.
Piirikunnat ja paikallishallinto

Piirikunnat jakautuvat paikallishallinnollinnossa edelleen kyläkehityskomiteoihin (VDC, Village Development Comittee) tai kaupunkeihin. Vuoden 2014 joulukuun kaupunkiuudistusten jälkeen Nepalissa oli jäljellä kaikkiaan 3 276 kyläkehityskomiteaa ja 191 kaupunkia. VDC:t ja kaupungit jakautuvat paikallishallinnon alemmalla tasolla piireihin (ward: piiri, äänestysalue, kyläpiiri), joita on kyläkehityskomiteoissa yhdeksän ja kaupungeissa 9–35. Piirikunnan hallinnollisena johtajana toimii johtava piirikuntavirkailija (Chief District Officer, CDO). CDO:n tehtävänä on ylläpitää lakia ja järjestystä piirikunnassa sekä koordinoida eri ministeriöiden ja virastojen kehityshankkeita alueellaan.
On huomattava, vaikka paikallistason itsehallintoa koskevaa lainsäädäntöä uusittiin vuonna 1999, Nepalissa ei ole ollut vaalein valittua alueellista itsehallintoa vuoden 2002 jälkeen. Kun piirikunta- ja paikallistasolta puuttuu vaaleilla valittu johto, hallinnon vastuunkanto ja sen läpinäkyvyys on välillä heikkoa; korruptiota pidetään suurena haasteena.
Piirikunnat taulukkona

Ohessa on esitetty Nepalin 75 piirikunnan perustietoja. Tiedot ovat pääosin vuodelta 2011, joskin myös edeltävän vuoden 2001 väestönlaskennan mukainen väkiluku on esitetty. Taulukon väentiheys on laskennallinen arvo pinta-alan ja vuoden 2011 väkiluvun perusteella ja esitetty kokonaislukuna tai alle 10 as./km2 väentiheyksillä yhdellä desimaalilla. Vertailun helpottamiseksi: vuonna 2011 koko Nepalin väkiluku oli 26 492 504 ja pinta-ala 147 181 neliökilometriä, joten väentiheys oli keskimäärin 180,0 as./km2. 
Huomautus. Vuoden 2014 kaupunkimuutosten johdosta usean Nepalin piirikuntakeskuksen nimi muuttui, kun kyläkomiteoita (VDC) yhdistämällä luotiin uusia kaupunkeja. Muutoksessa Nepalin kaupunkien lukumäärä kasvoi 58:sta yli kolminkertaiseksi, 191:een. Uusi piirikuntakeskuksen nimi on esitetty vuoden 2011 nimen ohella tai sijaan, mikäli se on tiedossa vuoden 2014 kaupunkimuutosten jälkeen.
Piirikunnat taulukkona

| 65 | Sindhuli | सिन्धुली | Sindhulī | &&&&&&&&&&&02491.&&&&002 491 | &&&&&&&&&0279821.&&&&00279 821 | &&&&&&&&&0296192.&&&&00296 192 | &&&&&&&&&&&&0119.&&&&00119 | Kamalamai | Janakpur | Keskinen |
| 66 | Sindhupalchok | सिन्धुपाल्चोक | Sindhupālcok | &&&&&&&&&&&02542.&&&&002 542 | &&&&&&&&&0305857.&&&&00305 857 | &&&&&&&&&0287798.&&&&00287 798 | &&&&&&&&&&&&0113.&&&&00113 | Chautara | Bagmati | Keskinen |
| 67 | Siraha | सिराहा | Sirāhā | &&&&&&&&&&&01188.&&&&001 188 | &&&&&&&&&0572399.&&&&00572 399 | &&&&&&&&&0637328.&&&&00637 328 | &&&&&&&&&&&&0536.&&&&00536 | Siraha | Sagarmatha | Itäinen |
| 68 | Solukhumbu | सोलुखुम्बु | Solukhumbu | &&&&&&&&&&&03312.&&&&003 312 | &&&&&&&&&0107686.&&&&00107 686 | &&&&&&&&&0105886.&&&&00105 886 | &&&&&&&&&&&&&032.&&&&0032 | Salleri | Sagarmatha | Itäinen |
| 69 | Sunsari | सुनसरी | Sunsarī | &&&&&&&&&&&01257.&&&&001 257 | &&&&&&&&&0625633.&&&&00625 633 | &&&&&&&&&0763487.&&&&00763 487 | &&&&&&&&&&&&0607.&&&&00607 | Inaruwa | Kosi | Itäinen |
| 70 | Surkhet | सुर्खेत | Surkhet | &&&&&&&&&&&02451.&&&&002 451 | &&&&&&&&&0288527.&&&&00288 527 | &&&&&&&&&0350804.&&&&00350 804 | &&&&&&&&&&&&0143.&&&&00143 | Birendranagar | Bheri | Keskilänsi |
| 71 | Syangja | स्याङ्जा | Syāṅjā | &&&&&&&&&&&01164.&&&&001 164 | &&&&&&&&&0317320.&&&&00317 320 | &&&&&&&&&0289148.&&&&00289 148 | &&&&&&&&&&&&0248.&&&&00248 | Syangja | Gandaki | Läntinen |
| 72 | Tanahu | तनहू | Tanahũ | &&&&&&&&&&&01546.&&&&001 546 | &&&&&&&&&0315237.&&&&00315 237 | &&&&&&&&&0323288.&&&&00323 288 | &&&&&&&&&&&&0209.&&&&00209 | Damauli | Gandaki | Läntinen |
| 73 | Taplejung | ताप्लेजुङ | Tāplejuṅ | &&&&&&&&&&&03646.&&&&003 646 | &&&&&&&&&0134698.&&&&00134 698 | &&&&&&&&&0127461.&&&&00127 461 | &&&&&&&&&&&&&035.&&&&0035 | Fungling | Mechi | Itäinen |
| 74 | Terhathum | तेह्रथुम | Tehrathum | &&&&&&&&&&&&0679.&&&&00679 | &&&&&&&&&0113111.&&&&00113 111 | &&&&&&&&&0101577.&&&&00101 577 | &&&&&&&&&&&&0150.&&&&00150 | Myanglung | Kosi | Itäinen |
| 75 | Udayapur | उदयपुर | Udayapur | &&&&&&&&&&&02063.&&&&002 063 | &&&&&&&&&0287689.&&&&00287 689 | &&&&&&&&&0317532.&&&&00317 532 | &&&&&&&&&&&&0154.&&&&00154 | Triyuga | Sagarmatha | Itäinen |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nepalin piirikunnat Wikimedia Commonsissa
Nepal. Number of VDC:s and Municipalities (per district, end of 2014) (englanniksi) (ddcpalpa.gov.np)
VDC-Municipality in detail (Nepalin piirikuntien tilastollisia tietoja 2011 väestönlaskennasta) (englanniksi) (cbs.gov.np)
Crash Course on Local Politics in Nepal (englanniksi) (localnepaltoday.com)
Agro-climatic Atlas of Nepal (2013, pdf, 170 s) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hydrology.gov.np)
The Transliteration and Translation System for Nepal (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (Government of Nepal, Ministry of Land Reform and Management, Survey Department, National Geographic Information Infrastructure Project. Esim. teossarja Index of Geographical Names of Nepal käyttää tätä ohjetta Nepalin paikannimille) (englanniksi) (ngiip.gov.np)
Anna Nevalainen

Anna Elvira Nevalainen (9. marraskuuta 1894 Juuka – 27. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen vasemmistopoliitikko, uranuurtaja naiskysymyksessä, rauhanliikkeessä ja suomalaisen koulujärjestelmän luomisessa. Nevalainen oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustaja (1945–1954) ja Suomen Naisten Demokraattisen Liiton (SNDL) pitkäaikainen puheenjohtaja vuodesta 1944.
Nuoruus

Anna Nevalainen syntyi 1894 viljelijäperheeseen Juuassa, jossa hänen isänsä Juho Heikki Nevalainen toimi poliisina (äiti Leena Valpuri Kortelainen). Nevalainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1924 ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1929. Hän työskenteli Valtionrautateiden palveluksessa ja työväenopistojen luennoitsijana.
Poliittinen ura

Nevalainen oli aktiivinen naisten tasa-arvoon liittyvissä asioissa, kuten palkkaus- ja koulutuskysymyksissä.
Nevalainen oli vuonna 1944 perustetun Suomen Naisten Demokraattisen Liiton ensimmäinen puheenjohtaja. Hänet oli SKDL:stä valittuna kansanedustajana 1945–1954. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin vaaleissa 1950. Lisäksi hän toimi aktiivisesti SKDL:n liittoneuvoston jäsenenä, Vapaan sanan toimitusneuvoston puheenjohtajana, Suomen rauhanpuolustajien varapuheenjohtajana, Naisten kansainvälisen demokraattisen liiton neuvostossa, Suomen rauhanliiton keskushallituksessa, Opintorahastoyhdistysten tuen hallintoneuvostossa ja Osuusliike Elannon edustajiston jäsenenä.
Nevalaisen perintöä puolustaa Varsinais-Suomessa toimiva Vasemmistoliiton rekisteröity puolueosasto Annan Piiri-yhdistys.
Kirjallisuutta

Elina Katainen: Akkain aherrusta aatteen hyväksi. SNDL 1944–1990, Helsinki: Kansan Sivistystyön Liitto 1994 ISBN 951-9455-35-3
Aiheesta muualla

.aspx Anna Nevalainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Anna Nevalaisen elämä lyhyesti. Anna Piiri (Archive.org)
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (49):  Aaltonen  Helo (1945–1946)  Hietanen  Huhta  Hukari  M. Järvinen  T. Järvinen (1945–1947†)  Kauhanen  Karppinen (1945–1948)  Kilpi (1946–1948)  Kosonen (1948)  Kujala  Kujanpää  Kulmala  Kuusinen  Lehtonen  Leino  Leskinen  Lång  H. Manninen  Y. Manninen  Meriläinen  Metsäranta (1945–1947†)  Mustonen  Muuri  Myllymäki  Mäkelä  Nevalainen  Nurminen  E. Pekkala  M. Pekkala  Perkonoja (1947–1948)  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Riihimäki  Riihinen  Rinne  Roine  Rosenberg (1945–1948)  Rydberg  Ryömä  Räisänen (1945–1948†)  Sormunen  Stenberg  Sundström (1945)  Svento (1945–1948)  Tainio  Talvio  Terho  Tillanen (1947–1948)  Tuominen  Turunen (1948)  Uusisalmi (1945†)  Uusitalo  Virtanen (1946–1948)  Wiik (1945–1946†)  Wuolijoki (1946–1948) 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Aaltonen  Friman  Hietanen  Järvinen  Kauhanen (1948–1949)  E. Kilpi  S. Kilpi  Kujala  Kujanpää  Kuusinen-Leino  Leino  M. Leskinen  P. Leskinen  Manninen  Meriläinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nevalainen  Nieminen  Nurminen  Pekkala  Perkonoja  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Renfors  Riihimäki  Riihinen  Roine  Rosenberg  Ryömä  Sormunen  Stenberg  Tainio  Tauriainen  Torvi  Wirtanen 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Aaltonen  Aitio  Backlund (1953–1954)  Friman  Haapanen  Hietanen  Häikiö  Juntunen  Järvinen (1951–1953†)  E. Kilpi  S. Kilpi  Kinnunen  Koivunen  Kujala  Kuusinen  Leskinen (1951–1952†)  Lindqvist  Manninen  Meriläinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nederström-Lundén  Nevalainen  Nieminen (1952–1954)  Niiranen  Nurminen  Nykänen  Pekkala (1951–1952†)  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Rannikkoluoto (1952–1954)  Rapio  Renfors  Riihimäki  Rosenberg  Rytkönen  Ryömä  Seppi  Stenberg  Tainio  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Wirtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Nenetsia

| Nenetsien autonominen piirikunta Ненёцие автономной ӈокрук, Ненецкий автономный округ |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Nenetsian sijainti Venäjän federaation kartalla
Valtio:   Venäjä
Federaatiosubjekti:  Arkangelin alue
Perustettu:  15. heinäkuuta 1929
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Narjan-Mar (21 658 as.)
 – suurin kaupunki:  Narjan-Mar
Pinta-ala:  176 700 km²
Väkiluku (2010)  ():  42 090
 – väestötiheys:  0,24 as./km²
Kielet:  nenetsi ja  venäjä
BKT (2010):  145 750,1 milj. RUB (eli 0,39 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  3 462 820 RUB,  noin 84 831 EUR (eli 1 323 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  83
 – ISO 3166:  RU-NEN
 
adm-nao.ru
Nenetsia eli Nenetsien autonominen piirikunta (ven. Не́нецкий автоно́мный о́круг, Nenetski avtonomnyi okrug) on Venäjän federaation autonominen piirikunta Pohjoisen jäämeren rannalla Koillis-Euroopassa.
Nenetsien autonominen piirikunta on yksi Venäjän 83:sta federaatiosubjektista, vaikka onkin osa Arkangelin aluetta, joka itsekin on federaatiosubjekti. Nenetsian hallintokeskus on Narjan-Marin kaupunki.