stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apollonios Tyanalaisen elämä
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia

Philostratus: The Life of Apollonius of Tyana.  (Toimittanut Christopher P. Jones. Osa 1 (kirjat I-IV). Loeb Classical Library no. 16)  Cambridge (Mass.):  Harvard University Press, 2005.  ISBN 0-674-99613-5  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Philostratus: The Life of Apollonius of Tyana.  (Toimittanut Christopher P. Jones. Osa 2 (kirjat V-VIII). Loeb Classical Library no. 17)  Cambridge (Mass.):  Harvard University Press, 2005.  ISBN 0-674-99614-3  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Anderson, Graham: Philostratus. Biography and Belles Lettres in the Third Century A.D..  London:  Taylor & Francis, 1986.  ISBN 0-7099-0575-0
Dall'Asta, Matthias: Philosoph, Magier, Scharlatan und Antichrist: zur Rezeption von Philostrats Vita Apollonii in der Renaissance.  (Kalliope - Studien zur griechischen und lateinischen Poesie, 8)  Heidelberg:  Winter, 2008.
Demoen, Kristoffel & Praet, Danny (toim.): Theios Sophistès. Essays on Flavius Philostratus' Vita Apollonii.  (Mnemosyne, Supplements, 305)  Leiden:  Brill, 2008.
Dzielska, Maria: Apollonius of Tyana in Legend and History.  Rome:  L'Erma di Bretschneider, 1986.  ISBN 88-7062-599-0
Flinterman, Jaap-Jan: Power, Paideia and Pythagoreanism.  Amsterdam:  J. C. Gieben, 1995.  ISBN 90-5063-236-X
Flinterman, Jaap-Jan: "“The Ancestor of My Wisdom”: Pythagoras and Pythagoreanism in Life of Apollonius". Teoksessa Bowie, E. & Elsner, J. (toim.): Philostratus, s. 155–175.  Cambridge.
Koskenniemi, Erkki: ”Die religiösen Tendenzen des Philostratos in der Vita Apollonii Tyanensis”. Teoksessa Jäkel, Siegfried & Koskenniemi, Heikki & Pyykkö, Vappu: Philosophie und Literatur in der Antike.  (Annales universitatis Turkuensis Ser B 174)  Turku:  Turun yliopisto, 1986.
Aiheesta muualla

Philostratus the Athenian: Vita Apollonii. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Philostratus: The Life of Apollonius, summary. Livius.org. (englanniksi)
Life of Apollonius of Tyana by Philostratus. Early Christian Writings. (englanniksi)
Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri

| Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri |
| --- | --- |

Käytössä:  1907–1962
Kansanedustajia:  8–10
Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, joka käsitti Vaasan läänin pohjoisosan. Nurmo liitettiin Vaasan läänin eteläiseen vaalipiiriin vuonna 1952. Vuonna 1960 muodostettiin Keski-Suomen lääni ja jäljelle jääneestä Vaasan läänistä muodostettiin yksi vaalipiiri.
Vaalipiiriin kuuluneet kunnat olivat Alahärmä, Alaveteli, Halsua, Himanka, Isokyrö, Jepua, Kaarlela, Kannus, Kauhava, Kaustinen, Kokkola, Kruunupyy, Kälviä, Lapua, Lestijärvi, Lohtaja, Luoto, Maksamaa, Munsala, Nurmo (vuoteen 1952 asti), Oravainen, Perho, Pietarsaari, Pietarsaaren maalaiskunta, Teerijärvi, Toholampi, Ullava, Uusikaarlepyy, Uudenkaarlepyyn maalaiskunta, Veteli, Vöyri, Ylihärmä, Ylistaro, Ähtävä ja Öja.
Puolueiden kannatus

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
vaalit: paikat
| vaalit | Suom. Kok. | RKP | SDP | ML | SSTP SKDL | Muut |
| 1907 | 5 | 4 | 1 | -- |  |  |
| 1908 | 4 | 5 | 1 | -- |  |  |
| 1909 | 4 | 5 | 1 | -- |  |  |
| 1910 | 3 | 5 | 1 | 1 |  |  |
| 1911 | 3 | 5 | 1 | 1 |  |  |
| 1913 | 3 | 5 | 1 | 1 |  |  |
| 1916 | 3 | 4 | 2 | 1 |  |  |
| 1917 | 3 | 4 | 2 | 1 |  |  |
| 1919 | 1 | 4 | 2 | 2 |  | 1a |
| 1922 | 1 | 5 | -- | 3 | 1 |  |
| 1924 | 2 | 4 | 1 | 3 | -- |  |
| 1927 | 2 | 4 | 1 | 3 | -- |  |
| 1929 | 1 | 4 | 1 | 3 | 1 |  |
| 1930 | 2 | 4 | 1 | 3 |  |  |
| 1933 | 1 | 4 | 2 | 3 |  |  |
| 1936 | -- | 4 | 2 | 3 |  | 1b |
| 1939 | 1 | 3 | 2 | 2 |  |  |
| 1945 | 1 | 3 | 1 | 2 | 1 |  |
| 1948 | 1 | 2 | 1 | 3 | 1 |  |
| 1951 | 1 | 2 | 1 | 3 | 1 |  |
| 1954 | 1 | 2 | 1 | 3 | 1 |  |
| 1958 | 1 | 2 | 1 | 3 | 1 |  |
a Kansallinen Edistyspuolue b Isänmaallinen kansanliike
Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittiin vaaleissa 1907–1936 kymmenen ja vaaleista 1939 alkaen kahdeksan kansanedustajaa. Vaalipiirin suurin puolue oli ensimmäisissä vaaleissa Suomalainen puolue, mutta RKP:llä oli eniten kansanedustajia vuosina 1908–1948. Ruotsalaiset saivat monissa vaaleissa puolet vaalipiirin paikoista. Maalaisliitto oli vaalipiirin suurin vaaleista 1948 alkaen.
Vasemmisto oli piirissä aina edustettuna, mutta paikoista se parhaimmillaankin vain kaksi. SDP jäi ilman edustajaa ainoastaan kerran; vaaleissa 1922, jolloin äärivasemmiston SSTP haastoi sen ja osoittautui vahvemmaksi. SSTP:n seuraajajärjestöjen kieltämisen (1930) myötä SDP:n suosio kasvoi. Sotien jälkeen SKDL ja sosiaalidemokraatit saivat jokaisissa vaaleissa yhden edustajan kumpikin.
Kansallinen Kokoomus jäi ilman omaa edustajaa vain vaaleissa 1936, jolloin IKL otti äärioikeiston paikan. Nuorsuomalainen puolue ei koskaan saanut vaalipiiristä kansanedustajaa, ja sen seuraajista edistyspuolue onnistui tavoitteessa vain kerran – ensimmäisissä vaaleissaan 1919.
Ilkka Kylävainio

Ilkka Tapani Kylävainio (s. 27. huhtikuuta 1946 Nakkila) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Ilkka Ylävainio syntyi Reino Olavi ja Maija Liisa Kylävainion perheeseen. Hänen puolisonsa on Merja Hannele Kylävainio. Ilkka Kylävainio valmistui puuteollisuusteknikoksi Kotkan puutalousopistosta 1970. Hän oli Oy Joh. Askolin Ab:n lautatarhanhoitaja Pernajassa 1971–1973, Pohjan Saha Oy:n jälkikäsittelypäällikkö Vilppulassa 1973–1976, Oy Mahoganyn konttorinjohtaja 1976–1978 ja Puukeskuksen konttorinjohtaja Oulussa 1978–1981.
Keiteleen Teollisuussaha Oy:n, vuodesta 1998 Keitele Timber Oy, perustajaosakas Kylävainio oli 1981 ja hän on ollut yhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1988 hän oli Keiteleen Teollisuuspuu Oy:n, vuodesta 1998 Keitele Forest -osakeyhtiö, perustajaosakas ja hän on ollut yhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja, samoin kuin 1992 Keiteleen Teollisuuslämpö Oy:n, vuodesta 1999 Keitele Energy Oy, perustajaosakas ja 2005 Keitele Engineered Wood Oy:n perustajaosakas, ja hän on ollut myös näiden yhtiöiden toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.Kylävainiolla on ollut lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2011.
Hellä Raila

Hellä Ruth Silfvast, kirjailijanimi Hellä Raila (19. kesäkuuta 1902 Elimäki – 1987) oli suomalainen kirjailija ja opettaja.
Silfvastin vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Silfvast ja Maria Laurila, Hän kävi kuusi luokkaa yhteiskoulua ja valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1923. Silfvast työskenteli sen jälkeen opettajana Kouvolassa 1928–1929, Porvoon maalaiskunnassa 1929–1930, Helsingin maalaiskunnassa Malmilla 1930–1946 ja Helsingissä vuodesta 1946. Hän ilmoitti Kuka kukin on 1954-vuosikirjassa harrastuksenaan olevan rikollisuus kansakouluelämässä.   Huhtikuussa 1958 Silfvast sai sakkotuomion pahoinpideltyään oppilaitaan. Kouluhallitus oli jo vuonna 1939 pidättänyt hänet kahdeksi kuukaudeksi virantoimituksesta, ja myöhemmin Silfvastin opettaessa Käpylän kansakoulussa muut opettajat olivat uhanneet erolla, mikäli häntä ei siirretä toiseen kouluun.
Hellä Railan vuonna 1929 ilmestyneen romaanin Veren voima tapahtumat sijoittuivat ensimmäisen maailmansodan ja Suomen sisällissodan aikoihin. Tapahtumapaikkana oli Kouvolan kauppala ja sen lähiympäristö. Päähenkilö koulutyttö Anna Holm rakastuu hänen kotiinsa majoitettuun kauniiseen venäläiseen upseeriin kapteeni Popoffiin, karkaa kotoa tämän kanssa Venäjälle Pietariin ja palaa sieltä sairaana ja katuvaisena takaisin kotiinsa Popoffin kaaduttua rintamalla Karpaateilla kaaduttua. Romaanin lopussa Anna kuolee liikutuksesta kauppalan sankarihautajaisissa sen jälkeen kun hänen veljensä Akseli on kaatunut valkoisten puolella sisällissodassa.
Teoksia

Viipyvä virvatuli: nuoren opettajattaren romaani. Otava 1927
Polttavat askelet: romaani. Otava 1928
Veren voima: romaani. Otava 1929
Maan povella: romaani. Otava 1930
Käärmetyttö. Otava 1932
Lastennäytelmiä: ohjelmistoa koulujuhliin. Otava 1934
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri

| Viipurin läänin läntinen vaalipiiri |
| --- | --- |

Käytössä:  1907–1945
Kansanedustajia:  13–17
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien ja presidentin valitsijamiesvaalien vaalipiiri, joka käsitti Viipurin läänin läntiset osat. Vaalipiirin alue muodostettiin vuonna 1906 Kymin, Lappeen ja Rannan kihlakunnista.
Vuosien 1945 ja 1948 eduskuntavaaleissa Karjalan siirtoväki äänesti oman kotiseutunsa ehdokkaita entiseen asuinpaikaansa perustuvassa vaalipiirissä. Viipurin lääni poistui kuitenkin nimestä ja se korvattiin Kymen läänillä. Vuoden 1948 eduskuntavaaleissa Kymen läänin vaalipiirit yhdistettiin Kymen vaalipiiriksi.
Vaalipiiriin kuuluivat Haminan, Kotkan, Lappeenrannan ja Viipurin kaupungit, Kouvolan, Koiviston ja Lauritsalan kauppalat sekä Haapasaaren, Johanneksen, Kanneljärven, Koiviston, Kuolemajärven, Kymin, Lappeen, Lavansaaren, Lemin, Luumäen, Miehikkälän, Nuijamaan, Pyhtään, Savitaipaleen, Seiskarin, Sippolan, Suomenniemen, Suursaaren, Säkkijärven, Taipalsaaren, Tytärsaaren, Uudenkirkon, Vahvialan, Valkealan, Vehkalahden, Viipurin, Virolahden ja Ylämaan maalaiskunnat. Toisen maailmansodan jälkeen Suomeen jäivät Hamina, Kotka ja Lappeenranta, Kouvola ja Lauritsala (liitettiin Lappeenrantaan vuonna 1967) sekä Haapasaari (liitettiin Kotkaan vuonna 1974), Kymi (liitettiin Kotkaan vuonna 1977), Lappee (liitettiin Lappeenrantaan vuonna 1967), Lemi, Luumäki, Miehikkälä, Nuijamaa (liitettiin Lappeenrantaan vuonna 1989), Pyhtää, Savitaipale, Sippola (liitettiin Anjalan kanssa Anjalankoskeksi vuonna 1975 ja edelleen osaksi Kouvolaa vuonna 2009), Suomenniemi (liitettiin Mikkeliin vuonna 2013), Taipalsaari, Valkeala (liitettiin Kouvolaan vuonna 2009), Vehkalahti (liitettiin Haminaan vuonna 2003), Virolahti ja Ylämaa (liitettiin Lappeenrantaan vuonna 2010). Pieniä osia Suomeen jäi myös Säkkijärvestä ja Vahvialasta, mutta kyseiset kunnat eivät enää jatkaneet itsenäisinä kuntina, vaan ensin mainitun kunnan Suomeen jääneet osat liitettiin Miehikkälään ja Ylämaahan, jälkimmäisen Ylämaahan ja Lappeeseen.
Paikat puolueittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
vaalit: paikat
| vaalit | Suom. Kok. | SDP | Nuor. Ed. | ML | SSTP SKDL | IKL | yht. |
| 1907 | 4 | 6 | 3 | -- |  |  | 13 |
| 1908 | 3 | 6 | 4 | -- |  |  | 13 |
| 1909 | 3 | 6 | 4 | -- |  |  | 13 |
| 1910 | 2 | 6 | 4 | 1 |  |  | 13 |
| 1911 | 3 | 6 | 4 | -- |  |  | 13 |
| 1913 | 2 | 6 | 4 | 1 |  |  | 13 |
| 1916 | 2 | 7 | 3 | 1 |  |  | 13 |
| 1917 | 2 | 8 | 4 | 3 |  |  | 17 |
| 1919 | 4 | 6 | 3 | 4 |  |  | 17 |
| 1922 | 5 | 5 | 2 | 4 | 1 |  | 17 |
| 1924 | 5 | 5 | 3 | 3 | 1 |  | 17 |
| 1927 | 4 | 5 | 2 | 4 | 1 |  | 16 |
| 1929 | 4 | 5 | 1 | 5 | 1 |  | 16 |
| 1930 | 5 | 5 | 2 | 4 |  |  | 16 |
| 1933 | 2 | 6 | 2 | 4 |  | 2 | 16 |
| 1936 | 3 | 7 | 1 | 4 |  | 1 | 16 |
| 1939 | 4 | 7 | -- | 5 |  | 1 | 17 |
| 1945 | 3 | 5 | 1 | 4 | 2 |  | 15 |
Viipurin läänin läntisen vaalipiirin suurin puolue oli SDP, joka sai viidestä kahdeksaan kansanedustajaa. Autonomian vuosina sosiaalidemokraattien pahin vastustaja oli Nuorsuomalainen puolue. Itsenäistymisen jälkeen toiseksi suurimman puolueen asemasta kilpailivat kokoomus ja maalaisliitto.
Carl Johan Ehrnrooth

Carl Johan Casimir Ehrnrooth (17. kesäkuuta 1898 Helsinki – 5. elokuuta 1967 Nastola) oli suomalainen juristi ja liikemies, joka toimi monien yritysten hallitusten puheenjohtajana. Hän oli Ehrnroothien suvun mahtimies.
Carl Johan Ehrnrooth oli vuorineuvos Georg Ehrnroothin poika. Ehrnrooth kirjoitti ylioppilaaksi 1915, suoritti oikeustutkinnon 1921 ja sai varatuomarin arvon 1924. Hän työskenteli asianajajana lakitoimisto Dittmar & Indreniuksella vuosina 1924–1945. Ehrnrooth kuului vuodesta 1936 Kymin Oy:n hallitukseen ja oli vuodesta 1945 sen puheenjohtaja. Hän oli myös Lohjan Kalkkitehdas Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1944, J. W. Enqvist Oy:n vuodesta 1938 ja Oy Mahoganyn vuodesta 1947. Hän kuului myös Strömbergin, Aeron, Finnish Chemicalsin, Suomen Shellin, Sasekan ja Teollisuuden Auto- ja vastuuvakuutusyhtiön hallituksiin. Lisäksi hän oli vuodesta 1952 Keskinäisen vakuutusyhtiö Teollisuus-Tapaturman hallintoneuvoston puheenjohtaja sekä Suomen Merivakuutuksen ja vuodesta 1949 Pohjoismaiden yhdyspankin hallintoneuvostojen jäsen. Ehrnrooth omisti Seestan kartanon, jossa myös kuoli.
Järjestöpuolella Ehrnrooth kuului Suomen Työnantajain Keskusliiton ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton hallintoneuvostoihin sekä Suomen Ilmailuliiton hallitukseen.
Carl Johan Ehrnroothin puoliso oli Aina Hélène Louise Mannerheim, pankinjohtaja Carl Mannerheimin tytär. Heidän poikansa oli kansanedustaja ja oikeistopoliitikko Georg C. Ehrnrooth.
Aoba-luokka

| Aoba-luokka / 青葉型巡洋艦 |
| --- | --- |
 Aoba-luokan risteilijän tunnistuskuva.

Tekniset tiedot
Uppouma:  7 100 t (standardi) 8 900 t (max)
Pituus:  185 m (kokonaispituus)
Leveys:  16 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  102 000 shp
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  625
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 20 cm/50 tykkiä kaksoistorneissa 12 × 610 mm torpedoputkea 1 × lentokone
Ilmatorjunta:  4 × 12 cm/45 ilmatorjuntatykkiä
Aoba-luokka (jap. 青葉型巡洋艦, Aoba gata junjōkan) oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama raskas risteilijäluokka, jonka alukset valmistettiin vuosina 1924–1928. Luokan molemma alukset tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aoba | Mitsubishi, Nagasaki | 4. helmikuuta 1924 | 25. syyskuuta 1926 | 20. syyskuuta 1927 | tuhoutui Kuren ilmapommituksessa 28. heinäkuuta 1945 |
| Kinugasa | Kawasaki, Kōbe | 23. tammikuuta 1924 | 24. lokakuuta 1926 | 30. syyskuuta 1928 | upposi Guadalcanalin taistelussa 14. marraskuuta 1942 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aoba-luokka Wikimedia Commonsissa
Aoba-luokan raskaat risteilijät
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  AkagiSC • KagaSC • SōryūS • HiryūS • Shōkaku • ­HiyōC • TaihōS • ­Unryū • ShinanoSC
Kevyet lentotukialukset:  HōshōS • RyūjōS • ZuihōC • RyūhōSC • ­ChitoseC • IbukiSCK
Saattuetukialukset:  TaiyōC • KaiyōSC • Shin’yōSC • ShimanemaruC • AkitsumaruC • YamashiomaruC • KumanomaruC
Taistelulaivat:  Kongō • Fusō • Ise • Nagato • Yamato
Raskaat risteilijät:  Furutaka • Aoba • Myōkō • Takao • Mogami • Tone • IbukiK
Kevyet risteilijät:  Tenryū • Kuma • Nagara • YūbariS • Sendai • Katori • Agano • ŌyodoS
Hävittäjät:  Minekaze • Kamikaze • Mutsuki • Fubuki • Akatsuki • Hatsuharu • Shiratsuyu • Asashio • Kagerō • ShimakazeS • Yūgumo • Akizuki • Matsu • Tachibana • Momi • Wakatake
Torpedoveneet:  Chidori • Ōtori
Sukellusveneet:  I-51S • I-52S • Ro-57 • Ro-29 • Ro-60 • I-1 • I-153 • I-156 • I-121 • I-64 • I-165 • I-5S • I-168 • I-6S • Ro-33 • I-7 • I-174 • I-16 • I-9 • I-15 • Ro-100 • I-176 • Ro-35 • I-40 • I-12S • I-46 • I-52 • I-54 • I-361 • I-351 • I-13 • I-373 • I-400 • I-201 • Ha-101 • Ha-201
Sukellusveneiden emälaivat:  Jingei
Tykkiveneet:  SagaS • AtakaS • TobaS • Seta • Hashidate • Atami • Fushimi • KotakaS • OkitsuSC • KaratsuS • MaikoS • NarumiS • SumaS • TataraS
Saattajat:  Shimushu • Etorofu • Mikura • Ukuru • C • D • IoshimaC
Neitvuori

Näkymä Neitvuoren näköalapaikalta Saimaan Luonterille
Näkymä Neitvuoren näköalapaikalta Saimaan Luonterille
Neitvuori (184 m) on yksi Etelä-Savon korkeimmista vaaroista, jonka huippu on 110 metriä Saimaan pintaa korkeammalla. Neitvuorelta avautuu näkymät Luonterin saaristoon, sokkeloiselle Saimaalle. Kattava polkuverkosto merkittyine polkuineen kertoo paikan aktiivisesta käytöstä.
Neitvuoren reiteiltä löytyy useita näköala- ja taukopaikkoja tulisijoineen sekä 12 km pituiselta Hiidenkierros-reitiltä mm. näyttävä Hiidenkota. Retkeilijän on hyvä varata riittävästi aikaa patikoidessaan vaativissa maastoissa. Neitvuoren pysäköintialueen lähellä on Hiidenlahden laivalaituri.
Retkeilyreitit

Hiidenmaan tilan viereiseltä pysäköintialueelta lähtee oranssein merkein viitoitettu retkeilyreitti ”Hiijje Silimukka”, joka on pituudeltaan 4 kilometriä. Pysäköintipaikalta on kilometrin matka Neitvuoren tulentekopaikalle, jossa on myös laavu ja käymälä.
"Hiidenkierros", pituudeltaan 12 kilometriä.
Neitvuori mytologiassa

Perimätiedon mukaan Neitvuorella on käärmeiden käräjäpaikka.
Neitvuoren Geologia

Alueen kallioperä koostuu kiillegneissin ja graniitin muodostamasta migmatiitista, jota karakterisoivat murrokset ja ruhjeet. Neitvuori on eheämpänä kallioperän lohkona jäänyt ympäristöään korkeammaksi.
Nimen alkuperä

Neitvuoren kerrotaan saaneen nimensä Isovihan aikaan, kun venäläisiä paennut neito syöksyi alas jyrkänteeltä. Toisen tarinan mukaan neito syöksyi jyrkänteeltä sydänsuruissaan. Neitvuoren vanhempi nimi on Hiidenvuori, mihin on runsaasti viittauksia alueen paikannimissä.
Mark Hoffman

| Mark Hoffman |
| --- | --- |
Luoja(t):  James Wan Leigh Whannell
Elokuvasarja:  Saw
Näyttelijä(t):  Costas Mandylor
Komisario Mark Hoffman on kuvitteellinen hahmo Saw-elokuvasarjassa. Hahmoa näyttelee Costas Mandylor. Hoffman on elokuvasarjassa enimmäkseen antagonistin asemassa. Hahmo esiintyy ensimmäistä kertaa elokuvassa Saw III ja viimeistä kertaa elokuvassa Saw X.
FC Neptūnas

Futbolo Klubas Neptūnas on liettualainen jalkapalloseura Klaipėdan kaupungista. Seura pelaa Liettuan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Pirma lygassa. Seura on perustettu vuonna 2020.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 2. |  |

| 2021 | 2. | Pirma lyga | 10. |  |
| 2022 | 2. | Pirma lyga | 2. |  |
| 2023 | 2. | Pirma lyga | 4. |  |
| 2024 | 2. | Pirma lyga | . |  |
Värivalikoima

Sininen ja valkoinen.
| --- | --- |
FK Neptūnas
Aiheesta muualla

fcneptūnas.lt[vanhentunut linkki]
Facebook
1lyga.lt
Pirma lygan joukkueet
Atmosfera  BFA  Babrungas  Banga B  FK Be1  FK Garliava FK Ekranas  Minija  Neptūnas  Nevėžis  Panevėžys B  Riteriai  Šiauliai B  [[]]   [[]]  Žalgiris B
Työväen Akatemia

Työväen Akatemian päärakennus Vanhalta Turuntieltä. Rakennuksen edessä on Aimo Tukiaisen veistos Valoa kohti vuodelta 1949.
Työväen Akatemian johtokunnan ensimmäinen puheenjohtaja Julius Ailio on haudattu puutarhaan päärakennuksen taakse.
Työväen Akatemia on vuonna 1924 perustettu Kauniaisissa toimiva yli 300-paikkainen kansanopisto. Opetus painottuu yhteiskuntatieteellisiin, humanistisiin, käyttäytymistieteellisiin ja kulttuurisiin aineisiin sekä kieliin korkeakoulutasolla. Opintojen kautta voi pyrkiä korkeakouluun ja monet opintokokonaisuudet vastaavat oppiaineiden yliopistotason perusopintoja. Akatemia tekeekin tiivistä yhteistyötä avoimen yliopiston kanssa.
Kansanopistolla on tiiviit kansainväliset suhteet Eurooppaan. Opisto on myös mukana humanistisen ammattikorkeakoulun (HUMAK) toiminnassa.
Opetusohjelma

Opiston kasvatusohjelma pohjautuu demokratian, tasa-arvon sekä opetuksen tieteenomaisuuden periaatteisiin. Opistossa annetaan opetusta seuraavissa opetusohjelmissa:
draamakasvatus
historia
kasvatustiede
kauppatiede
kehitysmaatutkimus
kirjoittaminen
kulttuurihistoria
näyttelijäntaide
oikeustiede
poliittinen historia
psykologia
sosiaalitieteet (sosiologia, yhteiskuntapolitiikka, sosiaalityö)
teatteritaiteen tuntemus
valtio-oppi
yleinen kirjallisuustiede
Historiaa

Opiston perustivat vuonna 1924 Väinö Voionmaa ja joukko muita akateemisesti koulutettuja sosialidemokraatteja. Voionmaa toimi akatemian esimiehenä eli johtokunnan puheenjohtajana 1933–1947. Työväen Akatemian suunnittelu alkoi 1921 ja suunnitelmien toteuttamiseksi perustettiin kannatusyhditys, jossa merkittävä osa oli Työväen Sivistysliitolla. Esikuvina olivat englantilaiset ja ruotsalaiset kansankorkeakoulut. Työläisnuorisolle haluttiin isänmaallis-kristillisten, talonpoikaisten kansanopistojen vastapainoksi tarkoitettu oppilaitos. Tiloja haettiin pääkaupunkiseudun tuntumasta, mutta ostoyritykset kariutuivat usein poliittisista syistä, kun myyjille selvisi, että ostajat olivat sosialisteja. Ehdolla olivat muun muassa Tuusulan Vanhankylän kartano, Tuusulan reservikasarmi, Kytäjän kartano Hyvinkäällä, vapaaherra Willy von Bonsdorffin huvila Pukinmäen pysäkin lähellä, Viikin kartano ja Kellokosken kartano Mäntsälässä.
Lopuksi kannatusyhdistys sai ostettua Kauniaisista Villa Pelanderin rakennusmestari Koskivirralta, joka oli ostanut sen Pelanderin perikunnalta sijoitusmielessä. Kauppahinta oli 510 000 markkaa, eli nykyrahassa noin 170 000 euroa. Suurehko summa saatiin kokoon osakepääomalla, kansanopistojen valtionavulla ja tupakkatehdas Rettigin 200 000 markan lahjoituksen avulla.
Työväen Akatemian avajaiset pidettiin 2. marraskuuta 1924 Kauniaisissa. Akatemian ensimmäisenä esimiehenä oli tohtori Julius Ailio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Työväen Akatemia Wikimedia Commonsissa
Työväen Akatemian verkkosivut
Lauri Haarla : Työväen Akatemia. Eräitä vaikutelmia, Suomen Kuvalehti, 05.11.1927, nro 45, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri

| Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri |
| --- | --- |

Alue:  Lapin eteläosa Peräpohjola
Käytössä:  1907–1939
Kansanedustajia:  6–8
Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri oli vuoteen 1938 toiminnassa ollut Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri. Ennen Lapin läänin perustamista (1938) Oulun läänissä oli kolme vaalipiiriä: Oulun läänin eteläinen vaalipiiri, Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri ja Lapinmaan vaalipiiri. Kun Lapin lääni perustettiin vuonna 1938, muodostettiin Oulun ja Lapin lääneistä omat vaalipiirinsä. Pääosa Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä siirtyi tällöin Lapin läänin vaalipiiriin ja pienempi osa Oulun läänin vaalipiiriin.
Vaalipiiriin kuuluneet kunnat olivat Alatornio, Haukipudas, Ii, Karunki, Kemi, Kemijärvi, Kemin maalaiskunta, Kiiminki, Kolari, Kuivaniemi, Kuolajärvi (vuodesta 1936 Salla), Kuusamo, Posio, Pudasjärvi, Ranua, Rovaniemi, Rovaniemen maalaiskunta, Simo, Taivalkoski, Tervola, Tornio, Turtola (nykyinen Pello), Yli-Ii, Ylikiiminki ja Ylitornio. Lapin läänin vaalipiiriin siirtyivät vuonna 1938 Alatornio, Karunki, Kemi, Kemijärvi, Kemin maalaiskunta, Kolari, Posio, Ranua, Rovaniemi, Rovaniemen maalaiskunta, Salla, Tervola, Tornio, Turtola ja Ylitornio. Oulun läänin vaalipiiriin sijoittuivat Haukipudas, Ii, Kiiminki, Kuivaniemi, Kuusamo, Pudasjärvi, Simo, Taivalkoski, Yli-Ii ja Ylikiiminki.
Puolueiden kannatus

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
vaalit: paikat
| vaalit | Suom. Kok. | SDP | Nuor. Ed. | ML Kesk. | SSTP STPV | SPP | Muut |
| 1907 | 4 | 1 | 1 | -- |  |  |  |
| 1908 | 2 | 2 | 1 | 1 |  |  |  |
| 1909 | 2 | 2 | 1 | 1 |  |  |  |
| 1910 | 1 | 2 | 1 | 2 |  |  |  |
| 1911 | 1 | 2 | 1 | 2 |  |  |  |
| 1913 | 1 | 2 | 1 | 2 |  |  |  |
| 1916 | 2 | 2 | -- | 2 |  |  |  |
| 1917 | 1 | 2 | 1 | 3 |  |  |  |
| 1919 | -- | 2 | -- | 5 |  |  |  |
| 1922 | 1 | -- | -- | 4 | 2 |  |  |
| 1924 | 1 | -- | -- | 4 | 2 |  |  |
| 1927 | 1 | -- | -- | 5 | 2 |  |  |
| 1929 | 1 | -- | -- | 5 | 2 | -- |  |
| 1930 | 1 | 1 | -- | 6 |  | -- |  |
| 1933 | -- | 1 | -- | 5 |  | 1 | 1a |
| 1936 | -- | 1 | -- | 6 |  | 1 |  |
a Isänmaallinen kansanliike
Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittiin kuusi kansanedustajaa vuosina 1907–1916, seitsemän vaaleissa 1917–1924 ja kahdeksan vaaleista 1927 alkaen. Vaalipiirin kannatetuin ryhmä oli aluksi Suomalainen puolue, mutta SDP ja Maalaisliitto kipusivat sen ohi jo autonomian aikana. Itsenäistymisen jälkeen suurimmaksi selviytyi kaikissa vaaleissa Maalaisliitto, joka vei aina enemmistön kansanedustajista.
SDP ei saanut vaalipiiristä 1920-luvulla yhtään kansanedustajaa. Paikat vei äärivasemmiston SSTP ja sitä seurannut vaaliorganisaatio. SDP:n kannatus nousi jälleen vasemmiston toiminnan kieltämisen myötä. Kokoomus menetti ainoan paikkansa IKL:lle vaaleissa 1933, ja seuraavalla kerralla molemmat jäivät edustajitta. Vaaleissa 1933 ja 1936 edustajan sai myös Suomen pienviljelijäin puolue. Vuonna 1936 Eino Rytinki oli ainoa SPP:n listoilta koko maassa eduskuntaan yltänyt.