stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ufouskonto
Aiheesta muualla

Jaakko Närvän ufoesitelmä
Center for AnthroUfology: UFOs and NRMs (Arkistoitu – Internet Archive)
UFO cults (Arkistoitu – Internet Archive) article on the website of the University of Virginia Created by Jodi L. Wharff, a student of the late Jeffrey Hadden
Juffo
Johan Törnqvist

Johan Alfred Törnqvist (4. lokakuuta 1891 Jepua – 10. heinäkuuta 1950) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.
Perhetausta

Törnqvistin vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Törnqvist ja Johanna Vilobacka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ingrid Linnea Rosenqvistin kanssa.
Opinnot

Törnqvist kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Vaasan ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti Rerviupseerikoulun vuonna 1921 ja tiedonantoupseerikurssin vuonna 1922.
Jääkärikausi

Törnqvist työskenteli rakennusmestariharjoittelijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella, josta hänet siirrettiin 3. maaliskuuta 1917 hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin komppaniaansa hän palasi ennen pataljoonan kotimaahan lähtöä. Hän suoritti sanitäärikurssin Lockstedtissa vuonna 1916.
Suomen sisällissota

Törnqvist saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Törnqvist palveli sisällissodan jälkeen 5. komppanian  vääpelinä edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hänet siirrettiin 15. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä aluksi koulutusaliupseerina ja 15. maaliskuuta 1919 alkaen  vääpelinä 2. komppaniassa ja 30. maaliskuuta 1921 lähtien vääpelinä 5. komppaniassa. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet määrättiin 6. elokuuta 1922 viestiupseeriksi ja 24. maaliskuuta 1924 alkaen 2. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja 23. kesäkuuta 1925 alkaen pataljoonan rahastonhoitajaksi ja majoitusmestariksi. Kaartin jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin rahastonhoitajaksi 1. huhtikuuta 1934 Kenttätykistörykmentti 4:ään, josta hänet määrättiin 1. toukokuuta 1934 hoitamaan talouspäällikön apulaisen tointa.
Talvi- ja jatkosota

Törnqvist osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä ja myöhemmin aseupseerina Raskaspatteristo 2:ssa. Välirauhan aikana hän toimi huoltopäällikkönä Raskaspatteristo 9:ssä. Jatkosodan puhjettua Törnqvist komennettiin huoltopäälliköksi Tykistönkoulutuskeskus 3:een, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Sotien jälkeen hän toimi Vaasan kunnalliskodin johtajana vuoteen 1950 saakka. Hänet haudattiin Vaasaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 15. toukokuuta 1918  Vääpeli 23. lokakuuta 1918  Reservin vänrikki 11. tammikuuta 1922  Reservin luutnantti 6. joulukuuta 1925  Reservin kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918, 1939 ja 1941)  Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Ujous

Ujous on arkuutta uusien ihmisten edessä tai yllättävissä sosiaalisissa tilanteissa. Tällöin ujo ihminen kiusaantuu ja tuntee itsensä epämukavaksi, ja hänen on vaikea olla vuorovaikutuksessa ja ilmaista itseään. Tuntemukseen voi liittyä nolostumista ja häpeää. Usein ujous liittyy vain kohtaamisen alkuvaiheeseen ja hälvenee kun henkilö tutustuu toisiin.
Ujous voi olla synnynnäinen temperamenttipiirre eli luonteenpiirre, jolla on biologinen pohja. Lapsilla on ujo ja varautunut ikäkausi ennen kuin he ovat saaneet itsevarmuutta toimia ryhmässä ja vuorovaikutuksessa. Ujous kehittyy eri tavoin eri ympäristöissä. Oman ujoutensa ilmenemiseen voi vaikuttaa omalla käyttäytymisellään, kuten näyttämällä itsevarmalta ja puheliaalta.
Ujous voi johtaa siihen elämää rajoittavaan haitalliseen kierteeseen, että ihminen alkaa vältellä kaikkia uusia ja ahdistusta aiheuttavia tilanteita.
Ujouteen liittyy usein herkkyyttä, myötätuntoa ja kykyä kuunnella ja ymmärtää muita. Ujous ei välttämättä kerro rohkeuden puutteesta, huonosta itsetunnosta tai haluttomuudesta olla muiden ihmisten kanssa. Ujo ihminen voi vaikuttaa ylimieliseltä tai vihamieliseltä silloinkin kun ei sitä ole. Ujo ihminen saattaa yrittää kätkeä ujoutensa sarkasmiin ja kriittisyyteen, jolloin hänestä syntyy kuva kylmänä ja tunteettomana.
On usein mahdotonta piilottaa ujous muilta ihmisiltä. Ujouden merkkejä voivat olla esimerkiksi puhevaikeudet, änkytys, mumina, epäröinti, punastelu, vapina ja hikoilu.
Kirjallisuutta

Zimbardo, Philip G.: Ujous: Mitä ujous on? Mitä ujoudelle voi tehdä?  ((Shyness: What it is, what to do about it, 1977.) Lyhentänyt ja sovittanut suomeksi Paula Leistén)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1453-7
Mattila, Juhani: Ujoudesta, yksinäisyydestä (WSOY 2004) ISBN 951-0-28447-5
Keltikangas-Järvinen, Liisa: Ujot ja introvertit.  WSOY, 2019.  ISBN 9789510434765
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ujot soturit, näkökulmia ujouteen. Ylen Elävä arkisto.
Kosonen, Laura: Psykiatri Juhani Mattila: Ujo on johtaja-ainesta. Kodin kuvalehti 8.7.2015.
Mike Tyson

| Mike Tyson Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |
 Mike Tyson vuonna 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Gerard Tyson
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1966 (ikä 58) Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Iron Mike, Kid Dynamite, The Baddest Man on the Planet
Aktiivisena:  1985–1991 1995–2005
Pituus:  178 cm
Paino:  huippuvuosinaan 97–100 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Valmentaja:  Cus D’Amato
Ammattilaistilastot
Ottelut:  59
Voitot:  50
– tyrmäysvoitot:  44
Tappiot:  7
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  2
Aiheesta muualla
www.miketyson.com
Michael Gerard ”Mike” Tyson (s. 30. kesäkuuta 1966 Brooklyn, New York, New York) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka oli kiistaton raskaansarjan maailmanmestari vuosina 1987–1990 ja historian nuorin raskaansarjan mestari. Tyson tunnetaan myös yksityiselämänsä ongelmista.
Nuoruus

Tyson syntyi ja varttui Brooklynin Brownsvillen lähiössä New Yorkissa. Hänen vanhempansa olivat Lorna Smith Tyson ja Jimmy Kirkpatrick. Isä jätti perheen pian Miken syntymän jälkeen, ja kolmilapsinen perhe eli köyhyydessä.
Tyson liittyi jo lapsena jengiin ja teki varkauksia, ryöstöjä ja muita rikoksia. Hän oli ikäisekseen isokokoinen, mutta onnistui huijaamaan uhrejaan viattomalta kuulostavalla puheäänellään. Nämä ominaisuudet johtivat myös siihen, että Tysonia kiusattiin paljon. Kun eräs jengiläinen tappoi Tysonin lemmikkikyyhkyn, Tyson hakkasi itseään isokokoisemman pojan ja havaitsi samalla olevansa hyvä tappelija.
Yhdeksänvuotiaana Tyson oli pidätetty kaikkiaan jo 52 kertaa. Vakavien rikosten ja lukemattomien pidätysten jälkeen Tyson lähetettiin 12-vuotiaana poikien kasvatuslaitokseen. Siellä hänet jouduttiin tappeluhalukkuutensa vuoksi eristämään muista pojista. Tyson pyysi kasvatuslaitoksessa työskennellyttä entistä ammattilaisnyrkkeilijää Bobby Stewartia opettamaan hänet nyrkkeilemään. Stewart asetti opetuksen ehdoksi sen, että Tyson alkaa käyttäytymään kunnolla, mikä Tyson tekikin, ja hänestä tuli mallioppilas.
Amatööriura

Tyson teki lahjakkuudellaan Stewartiin niin suuren vaikutuksen, että tämä esitteli hänet Cus D’Amatolle, joka oli valmentanut aiemmin kahta maailmanmestaria. Tyson oli jo 13-vuotiaana aikuisen miehen kokoinen, ja D’Amato otti koeottelusta vakuuttuneena hänet talliinsa.
Tyson siirrettiin kasvatuslaitoksesta D’Amaton huostaan. Tyson asui D’Amaton talossa Catskillsissa muiden nuorten nyrkkeilijöiden kanssa, ja häntä valmensi Teddy Atlas D’Amaton ohjauksessa. D’Amato opetti Tysonille saman ”kurkistelutyylin”, jonka hän oli aikoinaan kehittänyt maailmanmestari Floyd Pattersonille. Siinä nyrkkeilijä suojaa käsillään päätään ja kyynärpäillään keskivartaloaan, ja liikuttelee päätään ja ylävartaloaan sivusuuntaisesti väistääkseen iskuja. Tyson hallitsi tämän puolustavan tyylin pian erinomaisesti. Hänellä oli myös valtava luontainen lyöntivoima.
Tyson voitti ensimmäiset ottelunsa tyrmäyksellä, ja hän voitti kansalliset junioriolympialaiset kaksi kertaa peräkkäin. Vaikka Tyson hallitsikin nuorten amatöörikehiä, hänen itseluottamuksensa oli hyvin heikko, ja hän pelkäsi häviämistä niin, että näki häviämisestä painajaisia ja joskus itki ennen otteluaan.
Tyson oli edelleen kuriton, käyttäytyi epäkunnioittavasti ja joutui koulussa vaikeuksiin. Tämän vuoksi D’Amato otti hänet pois koulusta ja palkkasi hänelle yksityisopettajan. Tysonin valmentaja Teddy Atlas olisi halunnut rangaista Tysonia tämän käytöksestä ja lopetti protestiksi Tysonin valmentamisen. Hänen tilalleen D’Amato otti Kevin Rooneyn.
Täytettyään 16 vuotta Tyson pääsi ottelemaan aikuisia miehiä vastaan. Hän menestyi niin hyvin ja löi niin kovaa, että hän alkoi saada amatööriturnauksissa luovutusvoittoja. Tyson kärsi amatöörinä siitä, että arvostelutuomarit eivät antaneet hänen kurkistelutyylistään pisteitä, koska amatöörinyrkkeilyssä arvostetaan osumien lukumäärää eikä niiden voimaa tai nyrkkeilijän aggressiivisuutta. Tämän vuoksi Tyson joutui tyrmäämään vastustajansa voittaakseen ottelunsa.
Tyson hävisi olympiakarsinnoissa pistein Henry Tillmanille, joka voitti olympiakultaa vuoden 1984 olympialaisissa.
Tyson paljasti vuonna 2020, että D’Amato oli käyttänyt hänen valmentamisessaan hypnoosia jopa kolmesti päivässä tehdäkseen hänestä tunteettoman "Iron Miken".
Ammattilaisura > Ammattilaisuran alku

Tyson siirtyi ammattilaiseksi 18-vuotiaana maaliskuussa 1985. Hän sai managereikseen Jim Jacobsin ja Bill Caytonin. Tyson otteli vuonna 1985 hyvin ahkerasti kolmen tai neljän viikon välein. Hän voitti kaikki ottelunsa, useimmat tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, ja hänen maineensa kasvoi nopeasti.
Ensimmäisen televisioidun ottelunsa Tyson kävi alkuvuonna 1986. Siinä hän voitti Jesse Fergusonin hylkäyksellä kuudennessa erässä. Kun tulos muutettiin jälkikäteen tekniseksi tyrmäykseksi, Tyson oli voittanut ensimmäiset 19 ammattilaisotteluaan tyrmäyksellä.
Tysonin ensimmäinen rankinglistan top-10-vastustaja oli James Tillis. Tyson tarvitsi täydet kymmenen erää Tillisin voittamiseen. Voitettuaan myös Mitch Greenin pistein Tyson nousi maailman rankinglistan kakkoseksi. Seuraavaksi Tyson löi Joe Frazierin pojan Marvis Frazierin ensimmäisessä erässä ja José Ribaltan kymmenennessä erässä. Näiden ottelujen jälkeen Tyson oli rankinglistan ykkönen ja pääsi ottelemaan maailmanmestaruudesta.
Tyson painoi 19-vuotiaana noin 100 kiloa. Pituutta hänellä oli 178 cm. Tyson oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi suhteellisen pienikokoinen. Päästäkseen iskuetäisyydelle itseään pitempiä ottelijoita vastaan Tysonin täytyi liikkua aggressiivisesti eteenpäin ja väistellä iskuja. Hän pystyi samalla kuitenkin ottamaan saamansa iskut hyvin vastaan. Ylävartalonsa liikkeen ansiosta Tyson jakeli lyöntejä kaikista suunnista ja pystyi löytämään vastustajansa heikot kohdat. Hänellä oli hyvin vahvat ja nopeat lyönnit ja lyöntisarjat, ja hän kertoi lyöntivoimansa vain kasvaneen siitä, että hän joutui yleensä lyömään ylöspäin. Tyson osasi myös pelotella vastustajiaan ennen ottelua.
Ammattilaisura > Maailmanmestarina

Tysonista tuli WBC-liiton maailmanmestari hänen lyötyään hallitsevan mestarin Trevor Berbickin marraskuussa 1986 tyrmäyksellä toisessa erässä. Näin Tyson oli noussut 20-vuotiaana historian nuorimmaksi raskaansarjan maailmanmestariksi. Tyson omisti mestaruutensa aiemmin samana vuonna kuolleelle Cus D’Amatolle.
Tyson otti vuonna 1987 haltuunsa kaikki muutkin raskaansarjan MM-tittelit, kun hän löi pistein WBA:n mestarin James ”Bonecrusher” Smithin ja IBF:n mestarin Tony Tuckerin. Kumpikin oli selvinnyt kehässä täyden ajan lähinnä sitomalla Tysonia.
Tyson puolusti mestaruuksiaan loppuvuonna 1987 tyrmäämällä Tyrell Biggsin ensimmäisessä erässä ja Larry Holmesin neljännessä erässä. Lisäksi Tyson löi aiemmin maailmanmestaruutensa ilman ottelua menettäneen Michael Spinksin vain 91 sekunnissa.
Vaikka Tyson olikin kehässä ylivoimainen, kulissien takana hän alkoi menettää kontrollia. Koska Tyson otteli nyt mestarina aiempaa harvemmin ja hänestä oli tullut rikas, hän alkoi ajautua vapaa-ajallaan vaikeuksiin. Hän juopotteli, lintsasi harjoituksista ja lakkasi tottelemasta valmentajaansa. Hän myös mursi kätensä katutappelussa, ajoi autonsa päin puuta ja erosi vaimostaan.
Tyson vaihtoi managerikseen pahamaineisen Don Kingin sekä erotti valmentajansa ja huoltajansa. Hän löi brittiläisen Frank Brunon viidennessä erässä, vaikka ei otellutkaan yhtä vakuuttavasti kuin ennen.
Ammattilaisura > Mestaruuksien menetys ja vankilatuomio

Japanissa vuonna 1990 käydyssä ottelussa Tyson koki ensimmäisen häviönsä ammattilaisena, kun James ”Buster” Douglas tyrmäsi hänet kymmenennessä erässä. Samalla Tyson menetti Douglasille mestaruusvyönsä. Ottelun jälkeen kävi ilmi, että Douglasille oli laskettu kahdeksannessa erässä lukua hitaasti 13 sekunnin ajan, mutta tulosta ei kumottu.
Menetettyään mestaruutensa Tyson tyrmäsi olympiavoittaja Henry Tillmanin sekä Alex Stewartin ensimmäisessä erässä. Sen jälkeen hän löi Donovan Ruddockin keskeytyksellä seitsemännessä erässä ja uusintaottelussa pistein.
Tysonin oli seuraavaksi tarkoitus otella maailmanmestaruudesta Evander Holyfieldiä vastaan, mutta ennen sitä Tyson joutui raiskauksesta vankilaan kolmeksi vuodeksi. Vapauduttuaan vuonna 1995 Tyson tyrmäsi Peter McNeeleyn ja Frank Brunon, saaden näin takaisin WBC:n mestaruuden. Seuraavaksi hän otti itselleen takaisin myös WBA:n mestaruuden voitettuaan Bruce Seldonin. WBC-liiton vyöstä Tyson luopui puolustamatta sitä kertaakaan.
Ammattilaisura > Holyfield-ottelut ja uran loppu

Tyson pääsi ottelemaan Evander Holyfieldiä vastaan loppuvuonna 1996. Holyfield voitti ottelun keskeytyksellä 11. erässä. Uusintaottelussa vuonna 1997 Tyson suuttui Holyfieldin puskemisesta niin, että puri tätä kahdesti korvasta. Kehätuomari hylkäsi Tysonin, ja hän sai vuoden ottelukiellon ja miljoonan dollarin sakon.
Kärsittyään ottelukieltonsa Tyson otteli enää harvakseltaan maksaakseen velkojaan pois. Hän oli hidastunut ja lihonut, mutta pystyi yhä voittamaan otteluitaan iskuvoimansa ansiosta. Hänen ottelunsa herättivät silti edelleen runsaasti kiinnostusta. Vuonna 2002 Tyson hävisi Lennox Lewisille kahdeksannessa erässä. Viimeisen voittonsa Tyson otti Clifford Etiennestä. Sen jälkeen hän hävisi viimeiset ottelunsa ja lopetti uransa vuonna 2005 häviöllä Kevin McBridelle.
Myöhemmät ottelut

Tyson otteli marraskuussa 2020 näytösottelun Roy Jones Jr:ia vastaan Los Angelesissa. Ottelu kesti kahdeksan kahden minuutin erää ja se julistettiin tasapeliksi.
Tyson hävisi marraskuussa 2024 vloggaaja Jake Paulille kahdeksaneräisen ottelun pistein. Tyson oli ottelupäivänä 58-vuotias. Erät olivat kaksiminuuttisia ja ottelijoiden hanskat tavallista suuremmat. Tyson ansaitsi ottelusta 20 miljoonaa dollaria.
Showpaini

Maaliskuussa 2012 Tyson liitettiin showpainijärjestö WWE:n Hall Of Fameen. Tyson on muutamaan otteeseen ollut tekemisissä WWE:n kanssa. Vuonna 1998 Tysonilla oli pienimuotoinen feudi Stone Cold Steve Austinin kanssa. Tyson liittyi D-Generation X -ryhmään, joka johti Stone Cold Steve Austinin ja Shawn Michaelsin väliseen otteluun Wrestlemania 14 -tapahtumassa, jossa Tyson vaihtoi puolta Austinille ja Austin voitti tittelin. Lopussa Tyson tyrmäsi Shawn Michaelsin. Vuonna 2010 Tyson palasi D-Generation X väreissä WWE:n ruutuun ja tyrmäsi Chris Jerichon.
Jälkimaine

Tyson kävi ammattilaisurallaan 58 ottelua: 50 voittoa, 6 tappiota ja 2 ratkaisematonta. Tyson on yksi raskaansarjan historian suurista nimistä ja muun muassa historian nuorin raskaansarjan maailmanmestari. Tyson oli 1980-luvun lopulla täysin ylivoimainen, ja häntä pelättiin ja pidettiin voittamattomana. Vaikka moni pitääkin parhaiden vuosiensa Tysonia kaikkien aikojen parhaana raskaansarjan nyrkkeilijänä, Tysonin huippukausi kesti lyhyemmän ajan kuin muilla raskaansarjan suurnimistä. Hän hävisi urallaan kuusi ottelua eikä saanut yhdestäkään voittajastaan revanssia. Tysonin menestyksen katkaisi ennenaikaisesti hänen itsetuhoinen käyttäytymisensä, joka johti hänen nyrkkeilytaitojensa rapautumiseen.
Yksityiselämä > Perhe

Tyson on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänen vaimonsa ovat näyttelijä Robin Givens (1988–1989), Monica Turner (1997–2002) ja Lakiha Spicer (2009–). Tysonilla on yhteensä kuusi lasta kolmen naisen kanssa. Lisäksi yksi Tysonin lapsi kuoli tapaturmaisesti nelivuotiaana.
Yksityiselämä > Vaikeudet

Monet Tysonin ongelmat alkoivat avioerosta Robin Givensin kanssa vuonna 1989.
Tyson todettiin syylliseksi Miss Black American Desiree Washingtonin raiskaukseen tammikuussa 1992 ja tuomittiin kuuden vuoden vankeuteen, josta hän istui kolme vuotta. Vuonna 1998 Tyson pahoinpiteli kaksi henkilöä.
Tyson ajautui konkurssiin elokuussa 2003, jolloin hänellä oli yli 30 miljoonaa dollaria velkaa, vaikka Tyson oli ansainnut urallaan yli 300 miljoonaa dollaria.
Tyson on kertonut otelleensa 2000-luvulla joskus kokaiinin tai marihuanan vaikutuksen alaisena. Dopingtestaajia hän huijasi käyttämällä toisten ihmisten virtsaa ja tekopenistä. Helmikuussa 2007 Tyson hakeutui vieroitushoitoon kokaiiniriippuvuutensa vuoksi. Syksyllä 2007 Tyson myönsi ajaneensa maastoautollaan huumeiden vaikutuksen alaisena, ja hän joutui vuorokaudeksi vankilaan. Hänen hallustaan löytyi kokaiinia. Lisäksi Tyson joutui kolmen vuoden ehdonalaiseen vankeuteen.
Tyson uskoo tulevansa murhatuksi, koska hän on värikkään elämänsä aikana saanut niin monia vihamiehiä. Hänen on myös epäilty itse osallistuneen murhan suunnitteluun.
Yksityiselämä > Kiinnostuksen kohteet

Tyson kasvoi kristityssä kodissa mutta kääntyi muslimiksi vankilavuosinaan 1990-luvulla.
Tyson kertoi vuonna 2010 ryhtyneensä vegaaniksi.
Tyson on pitänyt kyyhkyistä lapsesta lähtien. Lopetettuaan nyrkkeilyn vuonna 2005 Tyson ryhtyi kasvattamaan kyyhkyjä, joita hänellä oli tuolloin noin 350 kappaletta. Tyson on jatkanut kyyhkyjen pitämistä 2020-luvulle saakka.
Tyson omistaa Kaliforniassa 16-hehtaarisen maatilan, joka on keskittynyt marihuanan viljelyyn, joka on Kaliforniassa laillista. Tyson tienasi keväällä 2020 marihuanan viljelyllä 500 000 dollaria kuukaudessa. Tyson on kertonut käyttävänsä satoaan omiin tarpeisiinsa kuukaudessa yli 30 000 dollarin edestä. Tyson avasi keväällä 2023 Alankomaihin Amsterdamin "punaisten lyhtyjen alueelle" coffee shopin, jonka päätuote on kannabis.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 2008 valmistui dokumenttielokuva Tyson, joka julkaistiin Cannesissa. Tyson ei kestänyt katsoa itsestään kertovaa elokuvaa loppuun. Tyson näyttelee itseään vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Kauhea kankkunen. Hän näyttäytyi myös elokuvissa Kauhea kankkunen 2 ja IP Man 3.
Nintendo teki vuonna 1987 NES-konsolille Mike Tyson’s Punch-Out!! -nyrkkeilypelin, johon Tyson laitettiin pelin viimeiseksi vastustajaksi.
Saavutukset

Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuosina 1986–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (IBF) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuonna 1996.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuonna 1996.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Trevor Berbick | WBC liiton raskaansarjan maailmanmestari 22. marraskuuta 1986 – 11. helmikuuta 1990 | Seuraaja: James Douglas |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: James Smith | WBA liiton raskaansarjan maailmanmestari 7. Maaliskuuta 1987 – 11. helmikuuta 1990 | Seuraaja: James Douglas |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tony Tucker | IBF liiton raskaansarjan maailmanmestari 1. elokuuta 1987 – 11. helmikuuta 1990 | Seuraaja: James Douglas |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frank Bruno | WBC liiton raskaansarjan maailmanmestari 16. maaliskuuta 1996 – 24. syyskuuta 1996 - luopui | Seuraaja: Lennox Lewis |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bruce Seldon | WBA liiton raskaansarjan maailmanmestari 7. syyskuuta 1996 – 9. marraskuuta 1996 | Seuraaja: Evander Holyfield |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mike Tyson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Tysonin (mustissa housuissa) ja Tyrell Biggsin ottelu 1987.
Ludwig Uhland

| Ludwig Uhland |
| --- | --- |
 Ludwig Uhland.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johann Ludwig Uhland
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1787 Tübingen
Kuollut: 13. marraskuuta 1862 (75 vuotta) Tübingen
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johann Ludwig Uhland (26. huhtikuutalähde? 1787 Tübingen – 13. marraskuutalähde? 1862 Tübingen) oli saksalainen runoilija.
Uhland valmistui juridiikan tohtoriksi 1810. Hän oli jonkin aikaa Pariisiissa ja palattuaan työskenteli vuosina 1812–1814 Stuttgartissa. Hän aloitti uransa runoilijana vuoden 1807 paikkeilla.lähde? Hän oli kirjallisuuden tutkija ja Tübingenin yliopiston professori 1829–1833. Lisäksi hän oli poliitikko ja maapäiväedustajana 1819–1826. Hän oli keskeinen svaabilaisen romantiikan edustaja. Runoja on sävelletty paljon. Tieteellistä tutkimusta edustaa merkittävä tutkimus Walther von der Vogelweidesta (1822).
Uhland kokosi runojaan kirjaan Vaterländische Gedichte (1815), joka oli välitön menestys lukijoiden keskuudessa. Runojen ohella hän julkaisi kaksi näytelmää: Ernst, Herzog von Schwaben (1818) ja Ludivig der Baier (1819). Hänen tunnetuimpien yksittäisten kirjoitustensa joukkoon kuuluu Ich hatt' einen Kameraden (1809).lähde?
Hänestä tuli vuonna 1848 Frankfurtin parlamentin jäsen.lähde?
Uhland kuoli 13. marraskuuta 1862 kotikaupungissaan Tübingenissä 75-vuotiaana.