stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl von Clausewitz
Sodasta

Von Clausewitzin mukaan sota on perusolemukseltaan kaksintaistelua, "väkivaltainen toimi, jonka tarkoituksena on pakottaa vastustaja noudattamaan meidän tahtoamme". Sotilaallisen toiminnan tavoite on tehdä vastustaja puolustuskyvyttömäksi, ja väkivalta on keino tähän pääsemiseksi. Von Clausewitz esittää kolme sodalle ominaista vuorovaikutussuhdetta, joista jokainen johtaa äärimmäiseen vastakohtaisuuteen osapuolten välillä. Ne ovat äärimmäinen väkivallan käyttö, välttämättömyys tehdä vihollinen puolustuskyvyttömäksi sekä voimien jännittäminen äärimmilleen.
Sodasta > Kolme äärimmäisyyksiin johtavaa prosessia

Von Clausewitz toteaa, että se, joka ei häikäile väkivallan käytössä saa pakostakin yliotteen sodassa, ellei toinen osapuoli tee samoin. Tämä johtaa siihen, että molemmat yltyvät väkivallan käytössä äärimmäisyyksiin, jossa ei tunneta rajoja.
Toinen vastakohtaisuus syntyy siitä, että vihollinen on tehtävä puolustuskyvyttömäksi tai muuten uhkaa vaara, että niin käy itselle. Sodan logiikka sanelee siten pakolliseksi tavoitteeksi vastustajan nujertamisen.
Kolmas vuorovaikutussuhde ja vastakohtaisuus johtuu siitä, että sotaponnisteluihin on käytettävä niin paljon välineitä ja tahdonvoimaa, että vastustaja voitetaan. Tämän takia kumpikin osapuoli joutuu jännittämään voimansa äärimmilleen.
Sodasta > Sodankäynnin maksiimit

Joitakin keskeisiä von Clausewitzin näkemyksiä ovat seuraavat:
sota on politiikan jatkamista toisin keinoin
sota on osa politiikkaa, ei itsetarkoitus
sotaa tulee välttää, jos poliittiset keinot riittävät päämäärään pääsyyn
voiman keskittämisen tärkeys ja painopisteen luominen
ratkaisutaistelun tärkeys
sodankäynnin kitka keskeisenä sodankäynnin käsitteenä
taktiikka on oppi sotavoimien käytöstä taistelussa
strategia on oppi taistelujen käyttämisestä sodan päämäärän saavuttamiseen
sota on väkivallan käyttöä eikä siinä ole rajoja
sota on kameleontti, siis jatkuvasti muuttuva ilmiö
jokainen sota on erilainen eikä sota ole siis teoretisoitavissa
edelliseen liittyen on oleellista sotapäällikön nerous
sotatieteen on perustuttava empiiriseen tutkimukseen
sota on ihmisten välistä vuorovaikutusta
sota on ensisijaisesti mielen vaikutusta mieleen, ei materian materiaan.
Von Clausewitzin tunnetun väitteen mukaan ”sota on politiikan jatkamista toisin keinoin” (saks. Der Krieg ist eine bloße Fortsetzung der Politik mit anderen Mitteln). Historioitsija Cristopher Bassfordin mukaan von Clausewitz  ei tarkoittanut sitä absoluuttiseksi totuudeksi, vaan antiteesiksi esittämälleen väitteelle sodasta laajennettuna kaksintaisteluna. Niiden  synteesi olisi ajatus ”kiehtovasta kolminaisuudesta” (wunderliche Dreifaltigkeit), jonka mukaan sota on dynaamista, luonnostaan epävakaata vuorovaikutusta toisilleen vihamielisten joukkojen, sattuman ja järkiperäisen laskelmoinnin välillä.
Kritiikki

Von Clausewitzin joitakin näkemyksiä ovat arvostelleet sotateoreetikko Basil Liddell Hart ja sotahistorioitsija John Keegan.
Teokset

Clausewitz, Carl von: Sodankäynnistä.  ((Vom Kriege, 1832.) Käsikirjaksi muokanneet ja selittävällä jälkisanalla varustaneet Wolfgang Pickert ja Wilhelm Ritter von Schramm. Suomentanut Heikki Eskelinen)  Helsinki:  Art House, 1998 (4. painos 2005).  ISBN 951-884-227-2
Kirjallisuutta

Strachan, Hew: Clausewitzin Sodankäynnistä.  ((Clausewitz's On war: A biography, 2007.) Suomentanut Jouni Avelin)  Helsinki:  Ajatus, 2010.  ISBN 978-951-20-7443-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Humppilan vaakuna

Humppilan vaakuna
Humppilan vaakuna on Humppilan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa vanhojen aikojen kartanoihin ja niiden torppareihin.
Vaakunan selitys kuuluu ”kultakentässä tyvestä nousevasta katoksesta riippuva ruokakello; kaikki mustaa.” Vaakunan alkuperäinen aihe on Risto Sulosen käsialaa, jota mukaellen Olof Eriksson on suunnitellut lopullisen vaakunan. Humppilan kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 1. kesäkuuta 1957, ja Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. syyskuuta samana vuonna.
Louis Humières

Louis Humières
Louis Humières (oik. Louis de Crévant, Humièresin herttua) (1628 – 30. elokuuta 1694) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka vuodesta 1668. Hän johti Pohjois-Ranskassa operoinutta pääarmeijaa yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1689, mutta menetti komentajuuden epäonnistuttuaan tehtävässään. Hän oli myös Ludvig XIV:n lapsuuden ystävä.
Humières taisteli Ranskan-Hollannin sodassa Alankomaissa komentaen muun muassa vuonna 1676 armeijaa, joka piiritti espanjalaisten hallitsemaa Airen linnoitusta, joka antautui 31. heinäkuuta. Hän johti Casselin taistelussa 1677 ranskalaisten oikeaa siipeä, joka murskasi Vilhelm III Oranialaisen johtamien hollantilaisten vasemman siiven.
Yhdeksänvuotisen sodan sytyttyä Humières sai komennettavakseen 1689 Ranskan toisen pääarmeijan, joka operoi pohjoisessa, toisen armeijan operoidessa Reinillä. Vaikka hän hävisikin alivoimaiselle Georg Friedrich Waldeckille 25. elokuuta 1689 Walcourtin taistelun, pysäytti hän Ranskan vastaisen liittokunnan etenemisen Pohjois-Ranskassa. Hänen mielikuvitukseton johtamisensa alivoimaista vihollista vastaan taistelussa johti lempinimeen maréchal sans lumières. Humières menetti pääarmeijan komentajuuden François Luxembourgille, ja hänet alennettiin valvomaan Lysin ja Schelden varrella olevien ranskalaisten varuskuntien puolustusta.
Hubblen laki

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n
k
Hubblen laki on kosmologiassa Edwin Hubblen havaitsema suora verrannollisuus kohteen ja havaitsijan välisen etäisyyden ja näiden välisen etääntymisnopeuden välillä.
Edwin Hubble havaitsi vuonna 1929, että galaksien spektrissä näkyvät spektriviivat ovat punasiirtyneet. Lisäksi hän huomasi että punasiirtymä on verrannollinen galaksin etäisyyteen – mitä kauempana galaksi on, sitä suurempi sen punasiirtymä. Klassisen mekaniikan pohjalta tulkittuna tämä tarkoittaisi sitä että galaksit liikkuvat meistä poispäin niiden etäisyyteen suoraan verrannollisella nopeudella. Tästä seuraisi, että maapallo on maailmankaikkeuden keskus, josta kaikki muut kohteet liikkuvat poispäin. Hubblen havainnot voidaan ymmärtää käyttäen yleistä suhteellisuusteoriaa, jolloin punasiirtymä on seurausta avaruuden laajenemisesta. Tällöin maapallon ei tarvitse olla erityisessä asemassa, vaan punasiirtymistä tehdyt havainnot näyttävät samanlaisilta kaikkialla.
Tutkimuksen tuloksena on Hubblen lakina tunnettu kaava, jossa galaksin nopeus saadaan, kun Hubblen vakio kerrotaan galaksin etäisyydellä:
missä  v on galaksin loittonemisnopeus (tavallisesti yksikkönä km/s) ja  D on etäisyys galaksiin (yksikkönä megaparsek Mpc). Näiden välistä suhdetta kuvaava luku  H_{0} tunnetaan nimellä Hubblen vakio.
Vakion  H_{0} suuruus on ollut pitkään kiistanalainen. Vuonna 2015 julkaistut Planck-satelliitin mittaukset kosmisesta taustasäteilystä antavat Hubblen vakioksi 67,74 ± 0,46 km/s/Mpc. Vuonna 2018 julkaistut Hubble-avaruusteleskoopin ja Gaia-luotaimen mittaukset kefeideistä viittaavat Hubblen vakion arvoon 73,52 ± 1,62 km/s/Mpc.
Gravitaatioaallot tarjoavat kolmannen tavan määrittää Hubblen vakio. Toistaiseksi vakion arvo on laskettu vasta yhden tapauksen perusteella (70 ± 10 km/s/Mpc), mutta lisähavaintojen myötä tulos tulee tarkentumaan, mikä auttaa selvittämään, mistä Planck-satelliitin ja Hubble-avaruusteleskoopin tulosten erot johtuvat.
Oikeastaan H0 ei ole vakio, sillä sen arvo muuttuu hitaasti. Ammattitähtitieteilijät käyttävät usein nimitystä Hubblen parametri.
Hubblen laki lähiavaruudessa

Pienillä etäisyyksillä Hubblen lain tuottama nopeus on niin pieni että sen havaitseminen on vaikeaa. Esimerkiksi Andromedan galaksin etäisyys on noin 800kpc joten Hubblen lain mukaan se loittonisi meistä 50 km/s nopeudella. Painovoiman tuottamat paikalliset nopeudenvaihtelut ovat  suurempia, luokkaa 100 km/s. Lisäksi lähellä toisiaan sijaitsevien galaksien keskinäiset gravitaatiovuorovaikutukset ovat monin verroin suurempia kuin maailmankaikkeuden laajenemisen aiheuttama loitontava voima. Todellisuudessa Andromeda lähestyy linnunrataa nopeudella 140 km/s. Tästä syystä Hubblen laki on havaittavissa vain galaksijoukkojen välisten etäisyyksien yli, ja tällöinkin sen mittaamiseen tarvitaan valtava joukko galakseja, jotta  satunnaisten liikkeiden vaikutus voidaan tilastollisesti eliminoida.
Hubblen aika

Hubblen lain löytäminen muutti ratkaisevasti käsitystä avaruuden synnystä, sillä vaikka jo aikaisemmin Aleksandr Fridman ja Georges Lemaître olivat yleisen suhteellisuus­teorian perusteella väittäneet maailman­kaikkeuden laajenevan, vasta Hubblen havainnot osoittivat niin todella tapahtuvan. Eräs Hubblen vakion tärkeimmistä piirteistä liittyykin juuri maailmankaikkeuden ikään. Olettaen että Hubblen laki pätee kaikilla punasiirtymän arvoilla, aika
ilmoittaa, milloin kaksi nyt etäisyydellä  D olevaa kohdetta ovat olleet samassa pisteessä. Toisin sanoen Hubblen vakion käänteisluku ilmoittaa maailmankaikkeuden iän..
Todellisuudessa Hubblen laki pätee vain etäisyyksillä jotka ovat näkyvää maailmankaikkeutta paljon pienempiä. Tarkempi lasku antaa tulokseksi
missä  \alpha  on maailmankaikkeuden ainesisällöstä riippuva vakio. WMAP-satelliitin mittausten mukaan  \alpha \approx 0.99 .
Hulluhovi

| Hulluhovi Дружноселье, Družnoselje |
| --- | --- |
 Hulluhovin kirkko.
 Hulluhovi
 Koordinaatit: 59°19′10″N, 30°4′20″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Hatsina
Kaupunkikunta:  Siiverska
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  1 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hulluhovi (ven. Дружносе́лье, Družnoselje) on taajama Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee peltoaukean keskellä 4,5 kilometriä Siiverskan asemalta etelään. Taajamassa on 1 300 asukasta (vuonna 2012).
Hulluhovin kartano kuului 1800-luvun alusta lähtien vuoden 1812 sankarille Peter Wittgensteinille ja hänen perillisilleen, jotka perustivat sinne Venäjän isänmaalliselle sodalle omistetun museon. Vuonna 1917 kartanon maat kansallistettiin ja luovutettiin maatalouskommuunille, josta myöhemmin muodostui Lamppulan sovhoosi. Ennen toista maailmansotaa kartanorakennuksessa oli lepokoti. Sodan aikana Hulluhovissa sijaitsi saksalaisen armeijakunnan päämaja. Nykyään siellä toimivat Leningradin alueen psykiatrinen ja tuberkuloosisairaala sekä metsänhoitoalueen konttori.
Taajama koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä huviloista ja omakotitaloista sekä kunnallisista asuintaloista. Kartanosta on säilynyt puistoalue, arkkitehti Aleksandr Brjullovin vuonna 1832 rakentama katolinen hautakirkko sekä joukko talousrakennuksia. Koprinan luterilainen seurakunta käytti kirkkoa 1920–1930-luvuilla, nykyään se kuuluu Pyhän Katariinan kirkon katoliselle seurakunnalle. Taajaman pohjoislaidalla on saksalaisten teloittamien neuvostosotilaiden veljeshauta muistomerkkeineen.
Aiheesta muualla

Hulluhovi Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
HMS Cleveland (L46)

| HMS Cleveland |
| --- | --- |
 HMS Cleveland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Scotstoun
Kölinlasku:  7. heinäkuuta 1939
Laskettu vesille:  24. huhtikuuta 1940
Palveluskäyttöön:  18. syyskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (kuiva) 1 360 t (max)
Pituus:  85 m
Leveys:  8,8 m
Syväys:  3,27 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  146
Aseistus
Aseistus:  4 × 4" QF Mk XVI tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 4 kahden naulan QF Mk VIII ilmatorjuntatykkiä neliputkisina Mk VII asennuksina 2 × 20 mm Oerlikon ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina P Mk III asennuksina 2 syvyyspomminheitintä, yksi kisko, joihin 40 syvyyspommia
HMS Cleveland (viirinumero L46) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 21. maaliskuuta 1939 Yarrowin telakalta Scotstounista työnumerolla 1835 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa. Sen köli laskettiin 7. kesäkuuta ja alus laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1940. Alus valmistui 18. syyskuuta.
Palvelus

HMS Cleveland liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 23. Hävittäjälaivueeseen Scapa Flowhun. Alus oli lokakuussa koulutettavana, jonka päätyttyä se aloitti meriliikenteen valvonnan Pohjanmerellä sekä saattueiden suojaamisen luoteisen reitin alaisuudessa. Alus pelasti 20. lokakuuta Girdlenessin edustalla ilmahyökkäyksessä torpedoidun SS Conakrian eloonjääneet.Alus siirrettiin marraskuussa 1. Hävittäjälaivueeseen Portsmouthiin.
Palvelus > 1941

HMS Cleveland suojasi 22. maaliskuuta 1941 20. Hävittäjälaivueen miinahävittäjiä HMS Intrepidiä, HMS Icarusta ja HMS Impulsivea HMS Fernien ja HMS Tynedalen kanssa miinoitettaessa Le Havren ja Cherbourgin välistä laivareittiä (operaatio JN). Alus siirrettiin toukokuussa 15. Hävittäjälaivueeseen Plymouthiin.
Alus pelasti 21. toukokuuta kymmenen eloonjäänyttä aseistetulta jahdilta Vivan, joka oli upotettu ilmahyökkäyksessä Trevose Headin edustalla.
Palvelus > 1942

HMS Cleveland pyrki 12. helmikuuta 1942 Beachy Headin edustalla taistelukosketukseen Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin kanssa ilman tulosta. Alus suojasi 23. helmikuuta HMS Brocklesbyn, HMS Atherstonen ja HMS Tynedalen kanssa rannikkojoukkojen keveitä aluksia, jotka tekivät kommandoiskun St. Nazaireen. Seuraavana päivänä osasto joutui paluumatkalla ilmahyökkäykseen.
Alus suojasi 16. toukokuuta saattuetta PW219 HMS Brocklesbyn kanssa, jolloin se tuhosi Messerschmitt Bf109 -koneen suojatessaan saattuetta. Alus suojasi 17. syyskuuta Eddystonen majakan edustalla rannikkosaattuetta joutuessaan taisteluun Saksan laivaston E-veneitä vastaan. Taistelussa alus väisti torpedon, mutta kolme miehistönjäsentä sai surmansa tulitaistelussa.
Alus määrättuiin lokakuussa Gibraltarille tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Se suojasi marraskuussa saattueen KMS2 Gibraltarille ja paluumatkalla saattueen MKF1. Alus palasi joulukuussa laivueen mukana rannikkosaattueiden suojaksi.
Palvelus > 1943

HMS Cleveland kolaroi 10. helmikuuta 1943, minkä vuoksi se siirrettiin Dundeessa telakalle. Alus palasi 26. huhtikuuta telakalta aloittaen koeajot, jolloin se sai määräyksen siirrosta Välimerelle. Alus valmistautui toukokuussa siirtoon, kunnes se suojasi saattueen KMF15/WS30 Gibraltarille. Alus siirtyi edelleen Algeriin 57. Hävittäjäviirikköön, jonka mukana se valvoi meriliikennettä ja suojasi saattueita keskisellä Välimerellä.
Alus määrättiin kesäkuussa Sisilian maihinnousun itäisen tukiosaston Saattajaryhmä S:ään. Se suojasi 5. heinäkuuta Algerista saattuetta KMS18, kun alus pelasti 90 merimailia Algerista itään eloonjääneitä joukkojenkuljetusalus Devisiltä, jonka Saksan laivaston sukellusvene U-593 oli upottanut. Alus erkani 8. heinäkuuta tankattavaksi, minkä jälkeen se palasi saattueen suojaksi. Alus tuki 10. heinäkuuta maihinnousua tykkitulella.
HMS Cleveland oli 16. heinäkuuta maihinnousualueella BARK WEST, kunnes se määrättiin elokuussa suojaamaan lentotukialusosastoa (TF88) Salernon maihinnousussa. Alus liittyi syyskuussa uuteen osastoonsa, jonka mukana se oli 12. syyskuuta tapahtuneessa maihinnousussa. Alus suojasi 16. syyskuuta HMS Warspitea, joka tulitti maamaaleihin.
Alus siirrettiin 48. Saattajaryhmään, kunnes se liittyi lokakuussa Maltalle sijoitettuun Hunt-laivueeseen. Laivueen mukana alus suojasi saattueita sekä valvoi meriliikennettä keskisellä Välimerellä.
Palvelus > 1944

HMS Cleveland siirrettiin maaliskuussa 1944 Maltalle sijoitettuun 18. Hävittäjälaivueeseen. Alus määrättiin suojaamaan Etelä-Ranskaan matkaavia maihinnoususaattueita Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa operaatio Dragoonissa. Alus liittyi 9. elokuuta saattueeseen AM1 yhdessä HMS Catterickin, HMS Calpen ja Yhdysvaltain laivaston miinanraivaajien  USS Staffin, USS Swiftin ja USS Threatin kanssa. Seuraavana päivänä alus lähti Oranista saattueessa, josta se erkani 15. elokuuta maihinnousualueelle saavuttuaan. Alus vapautettiin 18. elokuuta operaatio Dragoonista, minkä jälkeen se palasi Välimeren laivaston alaisuuteen.
Alus määrättiin 5. hävittäjälaivueeseen, joka palveli Egeanmerellä. Se siirtyi Aleksandriaan, josta se lähti laivueen mukana tukemaan Egeanmeren saarten takaisin valtausta. Se taisteli 3. lokakuuta Piscopin edustalla saksalaisia maihinnousualuksia vastaan HMS Calpen kanssa, jolloin kuusi saksalaisalusta upposi. Alus laski 17. lokakuuta osaston maihin Scarpantossa. Alus tuki marraskuusta alkaen liittoutuneiden maajoukkojen operaatioita Kreikassa operaatio Mannassa.
Palvelus > 1945

HMS Cleveland siirrettiin huhtikuussa 1945 laivueen mukana Italian länsirannikolle. Alus tulitti 1. toukokuuta Genovaa HMS Chiddingfoldin kanssa. Euroopan sotatoimien päätyttyä alus jäi Välimerelle tuki, saattue ja partiointi tehtäviin.
Alus määrättiin reserviin ja se purjehti 25. syyskuuta Gibraltarilta Portsmouthiin, jonne saavuttuaan se poistettiin palveluksesta. Alus makasi Portsmouthissa, kunnes se siirrettiin Cardiffiin. Se sijoitettiin 1956 poistolistalle ja alus myytiin BISCOlle, joka siirsi romuttamisen E Reesille Llanelliin. Alusta hinattaessa romutettavaksi se ajoi karille Rhossilli Sandsissa, jolloin se tuhoutui. Alus romutettiin paikallaan, joten sen purku päättyi joulukuussa 1959.
Humalan henki

| Humalan henki eli Juomatapojen tarina |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ari Turunen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Into Kustannus
Sivumäärä:  270
ISBN:  9789522644107
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Humalan henki eli Juomatapojen tarina on Ari Turusen kirja vuodelta 1999. Teoksessa käsitellään alkoholin kulttuurihistoriaa ja pohditaan sen yhteyksiä muun muassa taiteeseen.
Aiheesta muualla

STT-IA: Tapakulttuurin tutkijalta kirja humalan iloista. Verkkouutiset 15.10.1999.
Unto Tikkanen: Kansa kaipaa karnevaalia. Juomanlaskija 2/2000.
Sulevi Riukulehto: Juomatapojen tarina. Agricola 5.6.2000.
Hōshō (1921)

| Hōshō |
| --- | --- |
 Hōshō joulukuussa 1922 Tokionlahdella.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Asano Shipbuilding Company, Tsurumi-ku, Jokohama
Kölinlasku:  16. joulukuuta 1920
Laskettu vesille:  13. marraskuuta 1921
Palveluskäyttöön:  27. joulukuuta 1922
Poistui palveluskäytöstä:  31. elokuuta 1946
Loppuvaihe:  romutettavaksi 2. syyskuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 590 t (standardi) 9 646 t (kuormattu)
Pituus:  168,25 m
Leveys:  17,98 m
Syväys:  6,17 m
Koneteho:  30 000 shp (suunniteltu) 31 117 shp (koeajot)
Nopeus:  25 solmua (suunniteltu) 26,66 solmua (koeajot)
Miehistöä:  53 upseeria ja 459 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  15 × lentokonetta 4 × 14 cm/L50 type 3 -tykkiä 2 × 8 cm/L40 type 3 -ilmatorjuntatykkiä
Hōshō (jap. 鳳翔, ’liitävä feenikslintu’) oli ensimmäinen keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus. Alus oli ainoa toisesta maailmansodasta selvinnyt japanilainen lentotukialus.
Taustaa

Vesilentokoneiden emälaivasta Wakamiyasta saadut operatiiviset kokemukset niin sodan kuin rauhan aikana paljastivat ensimmäisen sukupolven vesilentokoneiden emälaivojen heikkoudet eli toiminnan riippuvuuden sääolosuhteista sekä aikaa vievän koneiden siirtelyn alukselta veteen ja takaisin alukselle. Tämän vuoksi edellytettiin joka säässä lentotoiminnan mahdollistavaa riittävällä nopeudella ja merikelpoisuudella varustettua alusta. Ensimmäisen maailmansodan lopulla esitettiin lentokoneiden nousemista ja laskeutumista aluksen kannelle.
Japani teki laivastosuunnitelman vastatakseen Yhdysvaltain laivaston vuonna 1916 aloittamaan kolmivuotissuunnitelmaan. Tämä laivaston täydennysohjelma ”8-6” hyväksyttiin 22. joulukuuta 1917 – 26. maaliskuuta 1918 pidetyissä budjettikokouksissa, ja keisari vahvisti suunnitelman 22. maaliskuuta. Suunnitelman 8-6 aluksesta kuusi oli niin kutsuttuja erikoisaluksia, joista viisi muodosti Shiretoko-luokan tankkialukset ja kuudennesta tuli Hōshō, jonka hankintaan varattiin vuoden 1918 budjetista 1,2 miljoonaa jeniä. Siitä tuli samalla maailman ensimmäinen lentotukialukseksi suunniteltu alus. Aluksen valmistustyön alkaessa ei termiä lentotukialus oltu virallistettu, ja aluksesta käytettiin nimeä erikoisalus numero 7.
Suunnittelu

Laivaston tekninentoimisto valmisti komentajakapteeni Taji Yasujin ja kommodori Kawai Teijin johdolla alustavat piirustukset, joissa ei esitetty kansirakenteita eikä lentokoneiden vaatimia tiloja tai laitteita. Suunnitelmien pohjana käytettiin Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Campaniaa ja siten suunnitellulla aluksella oli ainoastaan lentokoneiden nousun vaatimat rakenteet. Suunnittelun perustaksi laivaston esikunta määräsi alukselle sijoitettavan 16 pommikonetta, kahdeksan tiedustelukonetta ja kahdeksan hävittäjää sekä aseistukseksi 4–8 14 senttimetrin tykkiä ja neljä ilmatorjuntatykkiä.
Vuonna 1918 vahvistettiin laivaston ”8-8”-suunnitelma, jossa hankintaan lisättyjen Shōkakun ja toisen nimeämättömän lentotukialuksen jälkeen laivastoesikunta julkisti lopulliset vaatimukset. Niiden mukaan aluksen uppouma oli 10 000 tonnia nopeuden ollessa 30 solmua. Aluksella olleiden hävittäjien tuli kyetä nousemaan alukselta ja laskeutumaan veteen. Suurempien koneiden tuli nousta ja laskeutua veteen.
Lopulta vaatimukset vahvistettiin joulukuussa 1919, jolloin alukselle tuli rakentaa erilliset nousu- ja laskukannet sekä varustaa se erilaisilla koneiden huollon vaatimilla tiloilla. Samoin torpedoille ja lentopommeille varustettiin omat tilat. Ilmatorjunta-aseistus vaihdettiin 12 senttimetrin ilmatorjuntatykkeihin ja koneiden lukumäärä vahvistettiin 16 torpedopommittajaksi ja 16 hävittäjäksi.