stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spas-Demensk

Spas-Demensk (ven. Спас-Де́менск) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 197 kilometriä Kalugasta länteen. Kaupunki on Spas-Demenskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Suhinitšin ja Smolenskin välinen rautatie. Asukkaita on 5 100 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta tunnetaan 1400-luvulta lähtien nimellä Demensk. Vuonna 1855 se sai nimen Spas-Demenskoje. Kylä oli huomattava hampunviljelyn ja säkkikankaan tuotannon keskus. Vuonna 1917 siitä tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään Spas-Demenskissa on pienimuotoista elintarvike- ja ompelimoteollisuutta.
Spassk-Rjazanski

Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko.
Spassk-Rjazanski (ven. Спасск-Ряза́нский) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangon eteläosassa Okan varrella 55 kilometriä Rjazanista kaakkoon. Kaupunki on Spasskin piirin keskus. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2007).
Staraja Rjazania vastapäätä sijainnut Spasskojen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1629. Vuonna 1778 siitä tuli Spasskin kaupunki ja Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1929 se sai nimen Spassk-Rjazanski.
Nykyään kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on mm. nahkatehdas, huonekalutehdas, ompelimo ja metallitehdas. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1918 perustettu historiallis-arkeologinen museo, 1800–1900-luvun vaihteen kauppiastalot ja 1800-luvun alussa rakennettu puinen Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko. Kolmen kilometrin päässä kaupungista sijaitsevat Rjazanin ruhtinaskunnan muinaisen pääkaupungin rauniot.
Sovetsk (Kirovin alue)

| Sovetsk (Kukarka) Советск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kirovin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Sovetsk
 Koordinaatit: 57.5932°N, 48.9643°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kirovin alue
Piiri:  Sovetsk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,38 km²
Korkeus:  100 m
Väkiluku (2010):  15 756
 – Väestötiheys:  597 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 sovetsk.moy.su 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sovetsk (ven. Сове́тск, mariksi Кукарка, Kukarka) on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pižma-joen rannalla lähellä paikkaa, jossa se laskee Vjatkaan, 227 kilometriä Kirovista etelään. Kaupunki on Sovetskin piirin keskus. Asukkaita on 17 200 henkeä (vuonna 2005).
Kaupunki on saanut alkunsa marien asuttamalle seudulle vuonna 1594 perustetusta Kukarkan linnakkeesta. 1700–1800-luvuilla Kukarkan kylä oli huomattava kaupan ja käsityöammattien keskus. Vuonna 1918 kylästä tuli Sovetskin taajama ja vuonna 1937 kaupunki.
Nykyään Sovetskissa on elintarvike-, huopa- ja puunjalostusteollisuutta sekä viljavarasto. Lähistöllä kaivetaan soraa. Kotiseutumuseo esittelee seudun rikasta käsityöperinnettä. Kaupunki on kuuluisa pitseistään. Nähtävyyksiä on vuoden 1700 tienoilla rakennettu Pokrovan kirkko.
Vjatšeslav Molotov on syntynyt Kukarkassa.
Aiheesta muualla

Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Sovetskaja Adygeja

Lehden etusivu vuonna 2021.
Sovetskaja Adygeja (Советская Адыгея, ”Neuvosto-Adygeia”) on Venäjällä Adygeian pääkaupungissa Maikopissa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.
Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti perustettiin lokakuussa 1922 Adygeian puolue- ja neuvostoelinten äänenkannattajaksi nimellä Tšerkesskaja pravda (”Tšerkessian totuus”). Se sai pian nimet Adygeiskaja pravda (”Adygeian totuus”) ja Novaja Adygeja (Uusi Adygeia””) ja lakkasi taloussyistä vuoden 1923 alussa. Toukokuussa 1923 tehtiin uusi yritys nimellä Krasnaja Adygeja (”Punainen Adygeia”), mutta sekään ei kantanut heinäkuuta pidemmälle.
Vuonna 1926 perustettiin venäjän- ja adygenkielinen viikkolehti Adygeiskaja žizn – Adyge pseuk (”Adygeian elämä”), joka toimi NKP(b):n aluekomitean, alueen toimeenpanevan komitean ja ammattiliittokomitean äänenkannattajana. Lehti muuttui vuonna 1929 kolmipäiväiseksi ja sai nimen Serp i molot – Guptše uat (”Sirppi ja vasara”). Venäjänkielinen osa muuttui erilliseksi lehdeksi vuonna 1930, ja vuonna 1931 siitä tuli päivälehti nimellä Kolhoznoje znamja (”Kohoosilippu”). Lehti muutti Krasnodarista Maikopiin vuonna 1936.
Vuonna 1936 lehden nimeksi tuli jälleen Adygeiskaja pravda. Se oli NKP:n aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja, jonka rinnalla julkaistiin adygenkielistä päivälehteä Sotsialistitšeske Adygei. Viidesti tai kuudesti viikossa ilmestyneen kaksi- tai nelisivuisen ja A2- tai A3-kokoisen lehden painosmäärä nousi parhaimmillaan 40 000 kappaleeseen.
Vuoden 1991 alussa lehti sai nimen Sovetskaja Adygeja. Vuodesta 1992 lähtien se on ollut Adygeian tasavallan parlamentin ja hallituksen äänenkannattaja. Lehti ilmestyy viidesti viikossa kahdeksansivuisena ja A3-kokoisena. Sen painosmäärä on 6 300 kappaletta.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Spasskin pogosta

Spasskin pogosta (ven. Спасский городенский погост, Spasski gorodenski pogost) oli 1400-1600-luvuilla Inkerin Pähkinälinnan lääniin kuulunut pogosta, joka käsitti Nevan pohjoisrannan ja osan sen etelärannasta. Pohjoisessa Spasskin pogosta rajoittui Korpiselän ja Kelton pogostoihin ja etelässä Inkereen pogostaan.
Vuoden 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjan mukaan pogostan seurakuntakirkkona toimi Pähkinälinnan Vapahtajan eli Spasskin kirkko. 1600-luvulla seurakunnan Kristuksen kirkastumisen kirkko sijaitsi nykyisen Pietarin alueella Smolnan paikalla Nevanlinnan kaupunkia vastapäätä. Vuosisadan loppupuolella kirkonkylän nimeksi tuli Vuoronpuoli, joka on väännös aikaisempien asukkaiden lisänimestä Vorobjov.
Pergamonin alttari

| Pergamonin alttari |
| --- | --- |
 Pergamonin alttari ennallistettuna Berliinin Pergamon-museossa.
Sijainti:  Pergamon, Myysia (nyk. Bergama, İzmir, Turkki) (alkuperäinen) Pergamon-museo, Berliini, Saksa (nykyinen)
Koordinaatit:  39°07′51″N, 27°11′02″E (alkuperäinen) 52°31′16″N, 13°23′49″E (nykyinen)
Rakennustyyppi:  alttari
Valmistumisvuosi:  166–156 eaa.
Suunnittelija:  Pyromakhos?
Tyylisuunta:  joonialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pergamonin alttari on antiikin aikainen alttarirakennus, joka sijaitsi alun perin Pergamonin kaupungissa Vähässä-Aasiassa. Nykyisin sen julkisivu on sijoitettu ennallistettuna Berliinin Pergamon-museoon. Alttari oli todennäköisesti omistettu Zeukselle ja Athenelle, ja sen rakennutti todennäköisesti Pergamonin kuningas Eumenes II 100-luvulla eaa. Saksalaiset tutkivat rakennusta ja siirsivät sen pääosat Berliiniin vuonna 1886.
Pergamonin alttari on parhaiten säilyneitä hellenistisen temppeliarkkitehtuurin esimerkkejä, ja sitä reunustanut pitkä reliefifriisi on hellenistisen kuvanveiston tärkeimpiä edustajia.
Historia > Antiikin aika

Zeuksen ja Athenen alttari rakennettiin hellenistisellä kaudella Pergamonin kaupungin suurimpaan kukoistusaikaan eli kuningas Eumenes II:n aikana. Tarkemmin se on ajoitettu noin vuosiin 166–156 eaa., toisin sanoen se on voinut valmistua hieman hänen jälkeensä. Aikaisemmin arveltiin, että alttari olisi rakennettu jo noin 184 eaa., ja liittynyt Pergamonin galatialaisista eli galleista saavuttamaan sotavoittoon. Arkeologisten löytöjen perusteella alttarin täytyy kuitenkin olla myöhempi, ja nykyisin katsotaan, että se rakennettiin ylistämään paitsi galleista myös makedonialaisista ja seleukideista saavutettuja voittoja.
Alttari rakennettiin jonkin vanhemman, tuntemattoman kulttipaikan päälle. Myöskään alttarin kohdejumaluutta tai jumaluuksia ei tunneta täydellä varmuudella. Sen pylväikön arkkitraavissa on vain osittain säilynyt omistuspiirtokirjoitus, joka ei tuo asiaan täyttä valoa. Alttarin oletetaan olleen omistettu Zeukselle ja voiton tuovalle Athenelle.
Alttarin suunnittelijaksi ja sen taiteellisen ohjelman johtajaksi on ehdotettu Pyromakhosta. Alttarin veistoskoristeluissa on merkkejä signeerauksista. Niiden perusteella veistosten tekemiseen osallistui ainakin 16 eri kuvanveistäjää, mukaan lukien monet tuon ajan tunnetut pergamonlaiset ja ateenalaiset nimet. 200-luvulla elänyt Lucius Ampelius luki alttarin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Ilmestyskirjassa olevassa viestissä Pergamonin kristityille heidän mainitaan asuvan ”siellä, missä Saatanalla on valtaistuimensa”; Saatanan valtaistuimen on tässä usein tulkittu tarkoittavan Pergamonin alttaria.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Pergamonin alttari purettiin bysanttilaisella kaudella 600-luvulla monien muiden akropoliin rakennusten tavoin, koska niiden kiviä ja tilaa tarvittiin linnoitteiden parantamiseen arabien uhatessa kaupunkia. Alttari oli kauan kadoksissa, kunnes saksalaisen insinöörin ja arkeologin Carl Humannin johtama ryhmä onnistui kaivamaan sen esiin vuonna 1878.
Alttarin säilyneitä osia alettiin vuonna 1880 siirtämään Berliiniin, missä italialaiset muinaismuistojen ennallistamisen asiantuntijat kokosivat friisin sen tuhansista säilyneistä marmorikappaleista. Näytteilleasettamista varten oli rakennettava Berliinin Museosaarelle kokonaan uusi museo. Ensimmäinen museo valmistui vuonna 1901, mutta se purettiin jo 1909 sortumavaaran vuoksi ja korvattiin uudella rakennuksella, jonka suunnitteli Alfred Messel. Se valmistui ensimmäisen maailmansodan, laman ja muiden hidasteiden vuoksi vasta vuonna 1930. Museo nimettiin Pergamon-museoksi vuonna 1956.
Toisen maailmansodan jälkeen Puna-armeija vei Pergamonin alttarin osat sotasaaliina Leningradiin. Se kuitenkin palautettiin hyvän tahdon eleenä Itä-Saksaan vuonna 1958. Nykyisin alttari on koko Berliinin Museosaaren tunnetuimpia muinaismuistoja ja yksi hellenistisen arkkitehtuurin ja kuvanveiston maineikkaimmista edustajista.
Rakennelma

Alttari sijaitsi Pergamonin akropoliilla eli linnavuorella Athenen temppelin eteläpuolella. Se oli rakennettu suurelle puolisuunnikkaan muotoiselle pengertasanteelle, josta se näkyi myös alakaupunkiin. Tasanteelle astuttiin idästä päin kaupungin pääkadulta propylon-porttirakennuksen kautta.
Rakennelma > Alttarirakennus

Alttarin pohjapiirros alkuperäisenä.
Alttarin ennallistuksen pohjapiirros ja friisien osien sijoittelu museossa.
Alttarirakennuksen koko oli noin 36 × 34 metriä ja korkeus noin 16,5 metriä. Se koostui viisiportaisesta krepidomasta, noin kuusi metriä korkeasta sokkelista sekä yläosan alttaritasanteesta, jossa pylväiköt reunustivat varsinaisen alttarin käsittänyttä sisäpihaa. Alttaritasanteelle johti rakennelman länsisivulta läpi sokkelin kulkeneet monumentaaliportaat, joiden leveys oli 20 metriä. Pohjois-, itä- ja länsisivulta sisäpihaa kiersivät joonialaista tyyliä edustaneet katetut pylväiköt, joiden keskellä kulki umpiseinä. Länsisivulla pylväiköt ulkonivat eräänlaisina siipinä portaikon kummallekin puolelle. Portaikon yläpäässä ennen sisäpihaa oli ulospäin rivi joonialaisia pylväitä ja sisäpihan puolelle rivi pilareita, joissa oli joonialaiset puolipylväät. Varsinainen sisäpihan keskellä avotaivaan alla ollut alttari oli tyypillinen polttouhrialttari.
Rakennelma > Veistoskoristelut

Alttari oli koristeltu rikkaasti veistoksilla. Veistoskoristelut edustavat hellenistisen kauden kuvanveistoa ja erityisesti Pergamonin koulukuntaa parhaimmillaan, ja ne oli tarkoitettu aikakaudelle tyypillisesti herättämään voimakkaita tunteita, päin vastoin kuin tyynen ylevät klassisen kauden veistokset. Kaikki temppelin veistoskoristelut ovat todennäköisesti olleet maalattuja, vaikkakaan maalauskoristelusta ei juurikaan ole säilynyt jäänteitä.
Gigantomakhia-friisi
Alttarin sokkelia kiersi noin 111 metriä pitkä ja 2,3 metriä korkea reliefifriisi, joka koostui 118 prokonnesoslaisesta marmorista tehdystä paneelista. Niiden veistokset esittävät gigantomakhiaa, toisin sanoen Zeuksen ja muiden kreikkalaisen mytologian jumalten voittoisaa taistelua gigantteja vastaan. Gigantomakhia oli yleinen aihe antiikin Kreikan taiteessa. Se kuvasi vertauskuvallisesti hyvän ja pahan, oikeamielisen järjestyksen ja mielivaltaisen sekasorron välistä taistelua. Pergamonin alttarissa se kuvasi myös vertauskuvallisesti Pergamonin voittoa galleista ja muista vihollisistaan. Lisäksi sen oli kenties tarkoitus yhdistää Pergamonin voitot Ateenan voittoihin 400-luvulla eaa.
Friisi on antiikin ajan pisin sitten Parthenonin friisin. Siinä on ollut kuvattuna kaikkiaan yli sata eri hahmoa. Hahmojen ja kuvanveistäjien nimiä oli merkitty friisin reunoihin. Friisistä on säilynyt merkittäviä osia, ja niiden perusteella friisissä ovat olleet kuvattuna ainakin seuraavat jumaluudet:
Itäsivun friisissä eli pengertasanteen sisäänkäynnin puolella, toisin sanoen pääkadulta katsoen näkyvimmällä paikalla, olivat kuvattuna Zeus, Athene ja Nike. Zeus iskee salamoilla Porfyrionia ja kahta nuorta giganttia, Athene puolestaan taistelee Alkyoneusta ja Gaiaa vastaan. Friisissä esiintyvät myös monet muut tärkeimmät olympolaiset jumalat sekä muita jumalia, mukaan lukien Apollon, Artemis, Leto, Demeter, Hekate, Hera ja Ares.
Eteläsivun friisissä esiintyvät muun muassa Rhea, Hefaistos, Eos, Theia, Selene, Aither, Uranos, Themis, Foibe ja Asteria.
Länsisivun eli portaikon puolen friisi jakaantuu kahteen osaan, joista toinen sijaitsi portaikon pohjois- ja toinen eteläpuolella. Pohjoisosassa esiintyy merenjumaluuksia, kuten Triton, Amfitrite, Nereus, Doris, Okeanos ja Tethys. Eteläosassa ovat kuvattuna muun muassa Dionysos ja Semele.
Pohjoissivun friisissä esiintyvät muun muassa Afrodite, Ares, Eros, Kastor ja Polydeukes, Nyks, moirat, yksi erinyksistä, Keto sekä Poseidon.
Telefos-friisi
Temppelin yläosan sisäpuolta kiersi toinen friisi, joka kuvasi Herakleen pojan Telefoksen elämää. Tämä oli Pergamonia ympäröineen maaseudun heeros, jota myös Pergamonin kuningassuku eli attalidit pitivät esi-isänään. Tämän friisin pituus on noin 80 metriä ja korkeus 1,6 metriä. Se oli veistetty sokkelin friisiä tummemmasta lesboslaisesta marmorista. Marmoripaneelit ovat sokkelin friisiä ohuemmat, eivätkä reliefit näin ole yhtä syviä.
Katto
Alttaripihaa ympäröineen pylväikön katolla oli lukuisia veistoksia, kuten hevosten vetämä nelivaljakko, aarnikotkia, kentaureja ja erilaisia jumaluuksia.
Rakennelma > Ennallistus museossa

Pergamon-museon yhden salin yhdelle sivulle on rakennettu alttarirakennuksen länsipään julkisivun ja portaikon oikeassa koossa oleva näköiskappale, joka käsittää alle puolet alkuperäisestä rakennuksesta. Siinä rakennuksen säilyneet osat, tärkeimpänä länsisivun friisin osat sekä pohjois- ja eteläsivujen friisin läntisimmät osat, ovat alkuperäisillä paikoillaan. Muiden sivujen friisit on sijoitettu saman salin muille seinille. Portaikko johtaa ylös toiseen museosaliin, jossa ovat Telefos-friisin säilyneet osat.
Kirjallisuutta

Humann, Carl: Der Pergamnon Altar: Entdeckt, beschrieben und gezeichnet.  Dortmund:  Ardey Verlag, 1954.
Kunze, Max: The Pergamon Altar: Its Rediscovery, History and Reconstruction.  Staatliche Museem zu Berlin, Antikensammlung, 1995.  ISBN 9783805313421
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pergamonin alttari Wikimedia Commonsissa
Pergamonin alttari kaupungin akropoliin pienoismallissa. Pergamon-museo.
Alttarin ennallistus edestä.
Athene ja Nike taistelussa gigantteja vastaan.
Itäsivun friisin säilyneet osat.
Telefos-friisiä.
Sotades-maalari

| Sotades-maalari |
| --- | --- |
 Theseus ja Krommyonin emakko. Yksityiskohta Sotades-maalarin maalaamasta maljasta, n. 460–450 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 400-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 460–450 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Sotades-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 460–450 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Sotadeen signeeraamia vaaseja. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Sotades-maalaria on luonnehdittu yhdeksi parhaista klassisen kauden vaasimaalareista. Hän maalasi erityisesti erilaisia kyliksejä ja muita maljoja sekä rhytoneita, joista monet ovat eläimenpäisiä.
Teoksia

Kyliks, valkopohja, n. 460–450 eaa.
Krokotiili sieppaa afrikkalaisen pojan. Rhyton, n. 460–450 eaa.
Aasinpäinen rhyton, n. 460–450 eaa.
Aasinpäinen rhyton, n. 450 eaa.
Kirjallisuutta

Hoffmann, Herbert: Sotades: symbols of immortality on Greek vases.  Oxford:  Clarendon Press, 1997.  ISBN 0-19-815061-X
John Spellman

John Franklin Spellman (14. kesäkuuta 1899 – 1. elokuuta 1966) oli yhdysvaltalainen vapaapainija. Hän voitti olympiakultaa 1924 Pariisissa vapaapainin 87 kilogramman painoluokassa.
Dieter Speer

Dieter Speer (s. 24. helmikuuta 1942 Liegnitz) on itäsaksalainen ampumahiihdon maailmanmestari.
Kestävyysjuoksua harrastanut ja maastohiihdossa Itä-Saksan mestaruuskilpailuissa 30 kilometrin hopeaa vuonna 1966 saavuttanut Speer sijoittui ampumahiihtäjänä Grenoblen olympialaisissa 1968 viestissä kuudenneksi ja 20 kilometrillä 18:nneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 1970 hän saavutti viestissä pronssia ja sijoittui 20 kilometrillä neljänneksi saatuaan viimeisessä ammunnassa kolme sakkominuuttia. Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 1971 hän voitti 20 kilometrillä kultaa yli 28 sekunnin erolla neuvostoliittolaiseen Aleksandr Tihonoviin. Sapporon olympialaisissa 1972 hän saavutti viestissä pronssia ja sijoittui 20 kilometrillä 13:nneksi. Lake Placidin MM-kilpailuissa 1973 hän saavutti vielä viestissä pronssia.
Sotakirjeenvaihtaja

Saksalainen rintamakirjeenvaihtaja Virossa elokuussa 1941
Kuressaaressa 21.9.1941 kaatunut rintamakuvaaja.
Sotakirjeenvaihtaja on journalisti, joka tekee työtään sotaa käyvissä valtioissa sekä niiden sotatoimialueilla. Sotakirjeenvaihtaja välittää sodankäyntiä koskevia uutisia artikkelein, filmein ja valokuvin. Sitä pidetään journalistiammattikunnan vaarallisimpana ammattina.
Jotkut sodasta kertovat henkilöt eivät ole toimittajia, vaan tiedottajia jonkin sodan osapuolen palveluksessa, usein tiedotuskomppanian. Heitä ei välttämättä kutsuta sotakirjeenvaihtajiksi, vaan rintamakirjeenvaihtajiksi, koska asemansa vuoksi he pääsevät ja joutuvat olemaan myös etulinjassa. Nimitys kirjeenvaihtaja liittyy aikaan, jolloin tieto välittyi pääasiassa kirjeinä ja erittäin vähäisessä määrin Krimin sodasta alkaen sähköttämällä. Myöhemmin ammattikuntaa on kutsuttu sotareporttereiksi, jolloin nimitys ei enää viittaa tiedonsiirtotapaan tai siirrettävään tiedon muotoon vaan voi käsittää piirroksien lisäksi myös valokuvia ja elokuvavälähdyksiä, myöhemmin videopätkiä.
Sotakirjeenvaihtajan paikalliset olot tuntevaa apulaista kutsutaan toimittajaslangissa fikseriksi.
Kaikki konfliktit eivät saa tasa-arvoista huomiota. Yleensä länsimaissa käydyt ja länsimaiden käymät sodat ovat arvokkaampia maailmanlaajuisina uutisaiheina, kuin esimerkiksi kehitysmaiden keskinäiset konfliktit.
Historia

Nykyaikaisten sotakirjeenvaihtajien esi-isänä pidetään hollantilaista 1600-luvulla elänyttä Willem van de Veldeä, joka palkattiin tekemään piirustuksia merisotaharjoituksista laivastoaan kehittävää Hollannin amiraliteettia varten. Van de Velden käyttöön annettiin pieni yksimastoinen purjevene, jonka kannelta hän seurasi manööverejä. Pelkkien harjoitusten seuraaminen ja tallentaminen ei riittänyt, sillä van de Velde osallistui tarkkailijana myös hollantilaisten ja brittiläisten laivastojen käymään neljän päivän taisteluun. Van de Velde teki tapahtumasta paikan päällä useita nopeita, mutta tarkkoja luonnoksia. Luonnoksista hän teki myöhemmin suurempia maalauksia, joita on arvostettu myös niiden yksityiskohtaisen tietoarvon vuoksi. Van de Velden samanniminen poika, Willem van de Velde nuorempi seurasi isänsä jalanjälkiä merimaalarina matkustaen usein laivasto-osastojen mukana.
Sanoma- ja viikkolehtien kehitys ja yleistyminen edisti ammattikunnan kasvua. Yksi varhaisimmista sotakirjeenvaihtajista oli Henry Crabb Robinson, joka kirjoitti Napoleonin sodista Lontoossa ilmestyvään The Times -lehteen. Yhdysvaltain ensimmäisenä sotakirjeenvaihtajana pidetään Isaiah Thomasia, joka raportoi Yhdysvaltain vapaussodan alkutapahtumista itse painamassaan ja julkaisemassaan sanomalehdessä Massachusetts Spy.
Historia > Sotabloggarit

Sotabloggarit olivat tärkeässä osassa välittämässä tietoa Venäjän sodasta Ukrainassa. Heitä nimitettiin venäjäksi nimellä vojenkor (ven. военкор, sanoista военный корреспондент, "sotakirjeenvaihtaja"). Suomeksi media käyttää etupäässä "sotabloggari"-termiä.
Venäjällä oli sekä virallisia asevoimien tiedottajia ja television ja muun median toimittajia. Tyypillistä "sotabloggarit" oli, että he perustivat Telegram-kanavan ja alkoivat postata rintaman tilanteesta someen. Heillä ei ole yhteyksiä mediaan tai työnantajaa. Heillä oli yhteyksiä komppanioiden ja rykmenttien tasolle ja etulinjaan, josta he saivat tietoja. Jotkut olivat rintamayksikköjen mukana tai taistelivat niissä. Usein he arvostelivat voimakkaasti sodanjohtoa jopa alatyylisin termein. Tämä ns. "juoksuhautojen totuus" ei ollut usein ollut yhtenevä kenraalien sanomisten kanssa. Monet levittyvät huhuja ja suoranaisia keksittyjä juttuja. Usein sotabloggaajat tekivät yhteistyötä ja ristiinpromootiota toistensa kanssa. Jotkut bloggasivat vuosia pienelle yleisölle ja heidän tunnettavuutensa nousi vasta Venäjän-Ukrainan sodan alettua.
Sotabloggarit olivat pelkästään venäläinen ilmiö, sillä Ukrainassa oli voimassa tiukka sotasensuuri.
Kesällä 2023 ennen vastahyökkäyksensä alkua Ukraina kielsi kokonaan tiedonvälityksen eturintamasta.
Jotain kuuluisia sotabloggaajia olivat venäläinen upseeri ja nationalisti Igor Strelkov, joka taisteli jo huhtikuusta 2014 asti Ukrainassa ja pitää omana ansionaan Donbassin sodan aloittamista ja Ukrainan hajottamista.
Ukrainassa syntynyt, Venäjän puolella tasitellut Vladlen Tatarski tuli kuuluisaksi Kremlin salissa kuvaamastaan videosta, jossa hän uhosi Ukrainaa vastaan.
WarGonzo eli Semjon Pegov raportoi jo 2020 Vuoristo-Karabahista ja Azerbaidžan nosti häntä vastaan syytteitä. Sittemmin hänet pidätettiin Moldovassa. Lokakuussa 2022 Pegov haavoittui lähellä Donetskia sirotemiinasta. Hänellä on 1,2 miljoonaa seuraajaa Telegramissa.
Boris Rožin eli Colonel Cassad on kerännyt 800 000 seuraajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotakirjeenvaihtaja Wikimedia Commonsissa
Liittoutuneiden naissotakirjeenvaihtajia Ranskassa 1944.
Soup De Loop

Soup De Loop oli suomalainen europop-yhtye, jonka jäseniä olivat Mari Vesala, Raymond Ebanks ja Jaakko Salovaara. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1995, ainoan albuminsa vuonna 1997 ja hajosi tämän jälkeen.
Diskografia

Brainspotting (1997)
Aiheesta muualla

Soup De Loopin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)