stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen karjalankieliset
Historia

Käkisalmen lääni siirtyi Ruotsille Stolbovan rauhassa vuonna 1617, jolloin suuri osa ortodoksisista karjalaisista joutui Ruotsin vallan alaisiksi. Useimmat Käkisalmen läänin ortodoksiset asukkaat pakenivat 1600-luvun aikana Venäjän sisäosiin, jonne syntyi Tverin Karjala. Raja-Karjala säilyi ortodoksisena ja karjalankielisenä.
Raja-Karjalan väestö sai vaalia perinteitään ja puhua omaa kieltään suhteellisen rauhassa 1800-luvun lopulle saakka. Suomalaiskansallisen liikkeen kasvaminen ja yhteiskunnallinen kehitys saivat aikaan karjalaisten voimakkaan suomalaistamisen. Vaikka Suomi oli osa Venäjän keisarikuntaa, alkoi täälläkin eurooppalaisten valtioiden tapaan pyrkimys kohti yhtenäisvaltiota. Valtiovalta, kirkko ja koululaitos eivät halunneet antaa tilaa vähemmistön kielelle ja kulttuurille.lähde?
Samaan aikaan kielitieteilijät aloittivat karjalan kielen tutkimisen. Suomalaisuusliikkeelle oli katkera pettymys, että karjalaa pidettiin omana kielenään. Modernia suomen kirjakieltä luotaessa otettiin mukaan sanastoa karjalasta.lähde?
Suomessa 1920-luvulla perustettu Akateeminen Karjala-Seura esitti vuonna 1931 Suomen heimo -jäsenlehdessään, että Karjalankannaksella naiset olivat onnistuneet säilyttämään karjalan kielen miehiä paremmin, sillä naiset viettivät aikaansa enimmäkseen kotioloissa, kun miehet olivat taas enemmän tekemisissä venäläisten ja siten venäjän kielen kanssa. Aunuksen karjalan kielimuotoa kuvattaessa lehdessä esitettiin huolta runsaasta venäläisperäisten sanojen käyttämisestä. Samoin marraskuun 1936 Suomen heimossa syytettiin kommunisteja karjalan ja venäjän kielten tahallisesta sekoittamisesta. Syyksi epäiltiin, että siten kommunistit tahtovat venäläistää karjalaiset. Karjalaista kulttuuria liike piti osana ikivanhaa suomalaista kulttuuria.lähde? Propagandatyön avulla karjalaisia saatiin muuttamaan etu- ja sukunimiään suomalaisiksi.lähde? Suomalaistamistyöhön osallistui virkamiehiä, opettajia, pappeja, karjalaisjärjestöjä, taiteilijoita ja lehdistön edustajia. Propagandan ja suomalaistamistyön vaikutukset näkyivät 1980-luvulle asti.selvennä
Vienasta ja Aunuksesta karjalankielisiä tuli Suomeen jo ennen maan itsenäistymistä, mutta erityisesti Venäjän sisällissodan pakolaisina. Toisen maailmansodan aikana Raja-Karjalan ja Petsamon karjalankieliset evakuoitiin muiden Suomen kansalaisten tavoin ja asutettiin pääasiassa Pohjois-Karjalaan, Kuopion ja Oulun seuduille.lähde? Nykyään karjalankielinen väestö asuu hajallaan suomenkielisen väestön keskellä.lähde?
Karjalan alueen menetys toisen maailmansodan päätteeksi Neuvostoliitolle oli vakava isku karjalan kielelle. Suomessa karjalan kielen hiipumista on edesauttanut se, että karjalaiset nähtiin suomalaisina ja heidän kulttuurinsa ja kielensä sulautui hyvin nopeasti suomalaiseen kulttuuriin niiden samankaltaisuuden vuoksi. Toisaalta karjalaa saatettiin kieltää puhumasta esimerkiksi kouluissa tai jopa Karjalan liiton tilaisuuksissa. Karjalan puhujien määrä on Suomessa romahtanut toisen maailmansodan jälkeen viidennekseen.
Karjalankieliset nyky-Suomessa

Käytännössä kaikki Suomen karjalankieliset evakuoitiin talvi- ja jatkosodan jälkeen Raja-Karjalasta muualle Suomeen. Pääosa heistä asutettiin valtaväestön keskuuteen. Karjalan kieli säilyi kodeissa perheiden kesken. Sen säilymistä auttoivat usein omat yhdistykset ja ortodoksiset seurakunnat, joissa toimiessa voitiin vapaasti puhua karjalaa. Nykyisen Suomen puolella oli 1900-luvun alussa vain muutamia karjalankielisiä kyliä, joihin kuuluivat muun muassa Ilomantsin varsinaiskarjalankieliset karjalaiskylät, Liperin Taipale eli nykyinen Viinijärvi, vienalaiskylät Hietajärvellä, Kuivajärvellä ja Kuhmon Rimmissä.
Suomen karjalankieliset ovat kaksikielisiä ja valtaosa heistä on merkitty väestörekisteriin suomenkielisinä. Karjalan kielen on voinut valita äidinkielekseen väestörekisteriin vasta vuodesta 2011, vaikka kieli sai vähemmistökielen aseman asetuksella 27. marraskuuta 2009. Kielensä merkinneiden määrään vaikuttaa siis kaksikielisyys ja se, että rekisteröiminen on ollut mahdollista vasta lyhyen aikaa. Suomessa puhutaan kolmea karjalan kielen murretta livvinkarjalaa, varsinaiskarjalan etelämurretta eli suvikarjalaa ja varsinaiskarjalan pohjoismurretta eli vienankarjalaa.
Suomen karjalaistaustaisista harvan juuret ovat vienankarjalan puhuma-aloilta. Merkittävällä osalla juuret ovat niissä Raja-Karjalan pitäjissä, joissa puhuttiin varsinaiskarjalan etelämurretta.
Vuonna 2010 käynnistetyssä Euroopan unionin rahoittamassa ELDIA-tutkimushankkeessa tutkittiin 15 Euroopan vähemmistökieltä. Hankkeen tutkijat ovat todenneet seuraavaa:
»Karjalankielisen vähemmistön etninen kieli on Suomessa yksiselitteisesti autoktoninen kieli ja kielitieteelliseltä statukseltaan siten täysin rinnastettavissa suomen kieleen; molempia kieliä on puhuttu nykyisen Suomen alueella "traditionaalisesti" ja tarkalleen yhtä kauan. Toiseen maailman sotaan asti karjala oli Suomessa autoktoninen ja alueellinen vähemmistökieli, alueluovutusten myötä siitä tuli autoktoninen, ei-alueellinen vähemmistökieli alueellisia tai vähemmistökieliä koskevan eurooppalaisen peruskirjan tarkoittamassa mielessä.»
On esitetty, että karjalankielelle tehtäisiin vastaavanlainen elvytysohjelma kuin saamelaiskielille on tehty. Asiaa on esittänyt muun muassa Karjalan Kielen Seura ja professori Anneli Sarhimaa. Hän viittaa asiaan Helsingin Sanomien Vieraskynässä 5. marraskuuta 2012 seuraavasti:
»Konkreettiset toimet karjalan kielen elvyttämiseksi ovat suomalaisen yhteiskunnan kunniavelka kotoperäiselle, kauan varjoon jätetylle karjalankieliselle vähemmistölleen.»
Lisäksi ELDIA-hankkeen raportissa todetaan karjalan tukemisesta Suomessa, että:
»Suomen lainsäädäntö näyttää kuitenkin suosivan viimeaikaisia maahanmuuttajaryhmiä ja heidän kieliään perinnäisten vähemmistökielten kustannuksella. Esimerkiksi tiettyjä valtion tukia voidaan myöntää ainoastaan maahanmuuttajakielten opetukseen, kun taas karjalan opetukseen on sovellutettu  tiukempia kriteerejä ja useimmat karjalan kielen valtiontukea koskevat budjetti- ja muut parlamentaariset aloitteet ovat tulleet hylätyiksi.»
Pultseila

Pultseila oli ennen kylähallintoalue Prääsän piirin lounaisosassa Pitkärannan piirin rajalla Karjalan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 2006 se yhdistettiin Vieljärven maalaiskuntaan.
Pultseilan kylähallintoalue  rajoittui pohjoisessa Kolatselän kylähallintoalueesen, idässä Vieljärven kylähallintoalueeseen ja etelässä Kinalahden kylähallintoalueeseen. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Koivuselkä, ja kyliä oli kaikkiaan kaksi (Uusi ja Vanha Koivuselkä). Alueella oli 400 asukasta 1996.
Puhos (Pudasjärvi)

Puhos eli Puhoskylä on kylä Pudasjärven kaupungin kaakkoisosassa. Se sijaitsee noin 55 kilometrin päässä kaupungin keskustaajamasta Kurenalta. Kylä rajoittuu idässä Taivalkosken kuntaan, kaakossa Suomussalmeen ja etelässä Puolankaan
Asutus on jakaantuut useammalle perukalle, Puhosjärven länsipuolelle,  Haukijärvelle, Kosamonniemelle, Harjunperälle, Salmijärven ympärille, Puhosniemelle ja Pääahoon sekä Näljängäntien varteen.
Kylällä on muun muassa M-ketjun kyläkauppa Puhoskylän lähikauppa. Puhoksessa kyläseuratalolla Möykkälässä järjestetään erilaisia tapahtumia, kuten joka vuosi järjestettävät sikajuhlat. Kylällä on ollut oma koulu, mutta nykyään oppilaat käyvät koulua Hirvaskosken koulussa.
Puhoksen läheisyydessä sijaitsee myös Julmaharju, jonka harjumetsät, lammet ja lähteet sekä suppamuodostumat on Luonto-Liiton inventoinneissa arvioitu arvokkaiksi uhanalaisten eliölajiensa vuoksi.
Aiheesta muualla

Turpeinen, Juhani (toim.): Puhos : kylämme historia. Pudasjärven kaupunki, 2005. ISBN 952-91-8971-0.
Pudasjärvi
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Aittojärvi Aittojärvi  Hetekylä Hetekylä  Keinäsperä  Hirvaskoski Ervasti  Hirvaskoski  Kurki  Poijula  Iinattijärvi Iinattijärvi  Jaurakkajärvi Jaurakkajärvi  Kipinä Kipinä  Kollaja  Panuma  Taipaleenharju  Kurenala Kurenalus (keskustaajama)  Pintamo Pintamo  Pudasjärvi Jaalanka  Jonku  Pudasjärven kirkonkylä  Ruottisenharju  Siivikko  Puhos Puhos  Pärjänsuo Livo  Pärjänsuo  Rytinki  Yli-Livo  Sarakylä Kipinäsuo  Ruuhensuo  Sarajärvi  Siurua Ala-Siurua  Siurua  Syötekylä Syötekylä 
Järviä, jokia ja muita vesistöjä:  Aittojärvi  Iijoki  Jaaskamonkoski  Jaurakaisjärvi  Jaurakkajärvi  Jongunjärvi  Mikanlampi  Ontamojärvi  Pudasjärvi  Sorvarinjärvi  Sotkajärvi 
Nähtävyyksiä:  Pudasjärven kirkko  Sarakylän kappeli  Syötteen kansallispuisto 
Muuta Pudasjärveen liittyvää:  Hirsikampus  Hirvisuo  Iijokiseutu  Iso-Syöte  Jyrkkäkoski  Kesäpilkin MM-kisat  Niemitalon Juustola  Pudasjärven lentokenttä  Litokaira  Olvassuo  Virkistysuimala Puikkari  Pudasjärven ufot  Syöte  Umpihankihiihdon MM-kisat
Willy Puchner

Willy Puchner (s. 15. maaliskuuta 1952 Mistelbach, Itävalta) on itävaltalainen valokuvaaja, taiteilija, piirtäjä ja kirjantekijä.
Willy Puchner tuli kuuluisaksi projektillaan "Pingviinien kaipaus". Hän matkusti neljä vuotta polyesteri – pingviini – hahmojen Joen & Sallyn kanssa niihin paikkoihin, joihin hän tunsi kaipausta – niin kuin mekin: meren ääreen, aavikolle, New Yorkiin, Sydneyhin, Pekingiin, Pariisiin, Venetsiaan, Tokioon, Honoluluun ja Kairoon; tallentaakseen valokuvissaan Joen & Sallyn näillä paikoilla. Pingviinien silmien edessä muuttuu näennäisesti tunnettukin, jo tuhat kertaa kuvattu, taas vieraaksi ja uudeksi. Freddy Langer kirjoitti tästä projektista Frankfurter Allgemeine Zeitungissa: "Hän antoi heidän poseerata kuuluisien nähtävyyksien edessä, ikään kuin kysymys olisi lomailijoista – ja valokuvasi heidät. Näin hän loi nähtävästi kahdennenkymmenennen vuosisadan kauneimman matkakuva-albumin 'Pingviinien kaipaus'." (FAZ 8. maaliskuuta 2001)
Willy Puchner on työskennellyt paljon vanhusten kanssa, minkä ohessa syntyivät projektit: "90-vuotiaat", "Vuoropuhelu vanhuuden kanssa", "100-vuotiaat", "Elämäkerta ja valokuvaus" sekä "Rakkaus vanhuudessa".
Willy Puchner kasvoi Itävallassa, Zaya-joen rannalla sijaitsevassa Mistelbachin kylässä. Hänen vanhempansa olivat valokuvaajia. 1967 – 1974 hän kävi Wienissä "Höhere Graphische Lehr- und Versuchsanstalt" -koulun valokuvauslinjan, jonka jälkeen hän opetti kaksi vuotta samassa koulussa. Vuodesta 1978 lähtien hän on toiminut vapaana valokuvaajana, piirtäjänä, taiteilijana ja kirjantekijänä. 1983 – 1988 hän opiskeli filosofiaa, tiedotusoppia, historiaa, sosiologiaa ja suoritti 1988 loppututkinnon yhteiskuntafilosofiassa, aiheenaan "Über private Fotografie". Vuodesta 1898 lähtien hän on työskennellyt vakituisesti "Wiener Zeitung" -sanomalehdessä.
Teokset

Bäume, 1980, (Teksti Henry David Thoreau), ISBN 3-85447-271-4
Zum Abschied, zur Wiederkehr, 1981 (Teksti Hermann Hesse), ISBN 3-206-01222-8
Gestaltung mit Licht, Form und Farbe, 1981, ISBN 3-87467-207-7
Bilder österreichischer Städte, (Teksti Harald Sterk), 1982, ISBN 3-217-01262-3
Strahlender Untergang, (Teksti Christoph Ransmayr), 1982, ISBN 3-85447-006-1
Andalusien, (Teksti Walter Haubrich), 1983, ISBN 3-7658-0420-7
Bilder österreichischer Landschaft, (Teksti Harald Sterk), 1983, ISBN 3-217-01189-9
Die Wolken der Wüste, 1983 (Teksti Manfred Pichler), ISBN 3-89416-150-7
Dorf-Bilder, 1983, ISBN 3-218-00387-3
Zugvögel seit jeher, 1983, (Teksti Erich Hackl), ISBN 3-210-24848-6
Das Herz des Himmels, 1985, (TekstiErich Hackl), ISBN 3-210-24813-3
Die Sehnsucht der Pinguine, 1992, ISBN 3-446-17200-9
Ich bin ..., 1997, ISBN 3-7918-2910-6
Tagebuch der Natur, 2001, ISBN 3-85326-244-9
Flughafen. Eine eigene Welt, 2003, ISBN 3-85326-277-5
Illustriertes Fernweh. Vom Reisen und nach Hause kommen, 2006,.ISBN 3-89405-389-5
Wien. Vergnügen und Melancholie, 2008, ISBN 3-85033-159-8
Aiheesta muualla

Website Willy Puchner
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Psykodynaaminen psykologia

Psykodynaaminen psykologia koostuu Sigmund Freudin kehittämän psykoanalyysin pohjalta syntyneistä malleista ja teorioista. Freudin teoriaa ja hänen hoitomuotoaan kutsutaan yhdessä psykoanalyysiksi. Psykoanalyysi ja sen pohjalta luodut teoriat muodostavat siis yhdessä psykodynaamisen psykologian.
Freudin teoria pyrki kuvaamaan mielen toiminnan suhdetta sisäisiin haluihin ja yllykkeisiin sekä ympäristön vaatimuksiin. Jotkin sisäiset halut, kuten aggressiivisuus ja seksuaalisuus ovat sellaisia, että niiden välitön tyydyttäminen toisi yhteiskunnassa suuria ongelmia.
Psyyken rakenne

Freud erotti psyyken rakenteesta kolme tasoa. Ensimmäinen taso, joka on luonteenomainen aivan pienelle lapselle, pyrkii välittömään tyydytykseen piittaamatta seurauksista. Tätä tasoa kutsutaan viettipohjaksi. Toisella tasolla ihmiselle muodostuu yliminä. Yliminän vaatimukset ovat usein kohtuuttomia, ja yliminä saattaa vaatia täydellisyyttä hinnalla millä hyvänsä. Näiden kahden tason välillä on Freudin mukaan tasapainotteleva taso, minä. Minä pyrkii siis tasoittamaan kahden jyrkän näkemyksen eli yliminän ja viettipohjan välistä jännitystä ja ohjaamaan yksilön toimintaa yksilön etujen mukaisesti. Minä pyrkii toimimaan tosiasiat huomioiden eli noudattamaan todellisuusperiaatetta.
Psykodynaamisen psykologian mukaan ihmisen mielestä suurin osa on tiedostamatonta. Ihmisen tietoisuutta on verrattu jäävuoreen, josta vain pieni osa on pinnan yläpuolella ja suurin osa näkymättömissä pinnan alla. Tämä tiedostamaton osa mielestä vaikuttaa ratkaisevasti kaikkeen ihmisen toimintaan. Tiedostamatonta mieltä ovat muun muassa lapsuudessa koetut pettymykset ja murheet. Lapsuuden tutkiminen onkin yksi keskeisimmistä asioista psykodynaamisessa psykologiassa.
Freudin psykoanalyysi loi pohjan nykyaikaiselle psykoterapialle, joka perustuu siihen, että potilas kertoo vapaasti ajatuksistaan ja terapeutti kuuntelee aktiivisesti. Psykodynaamisessa työskentelyssä terapeutti johdattelee keskustelua suuntaan, jonka uskoo paljastavan potilaansa ongelman. Psykoanalyysi ei yleensä sovi synnynnäisiin neurologisiin ongelmiin kuten autismi ja Aspergerin oireyhtymä.
Ongelmallisena voidaan pitää sitä, että monia psykodynaamisen psykologian teorioita on vaikea osoittaa oikeaksi tai vääriksi, koska suurin osa sen aineistosta perustuu ihmisten omiin kertomuksiin ja terapeutin päätelmiin.
Kirjallisuutta

Tähkä, Veikko: Psykoterapian perusteet psykoanalyyttisen teorian pohjalta.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1970.  – 6. painos: Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1993. ISBN 951-0-10562-7.
Pružany

| Pružany (Пружаны) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Pružany
 Koordinaatit: 52°33′30″N, 24°27′26″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Brestin alue
Perustettu:  1433 (historiallinen maninta)
Korkeus:  150–170 m
Väkiluku (10/2009):  19 032
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 pruzhany-en.brest-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pružany (valkoven. Пружаны,  puol. Prużana, ven. Пружаны) on kaupunki ja samannimisen hallintopiirin keskus Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Hallintopiirin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa kokonaisuudessaan 52 511. Heistä kaupunkilaisia olivat Pružanyn kaupungin 19 032 sekä Pružanyn piirin kaupunkimaisten taajamien Ružanyn 3 153 ja Šarašovan 1 889 asukasta. Lievä enemmistö pružanylaisista oli siis maaseudun asukkaita.
Piirin alueella tiedetään olleen esihistoriallista asutusta ainakin 8 000–9 000 vuotta sitten. Historiallinen maininta löytyy vuodelta 1433. Kaupunkioikeudet ja vaakunan Pružany sai 1589.
Kansallispuisto

Belavežskaja Puštšan kansallispuisto sijaitsee suurelta osin Pružanyn piirin alueella.
Liikenneyhteydet

Kobrynin kaupunki sijaitsee linnuntietä 40 kilometrin päässä ja Brestiin on noin 70 kilometriä.
Muhavetš-joen yläjuoksu kulkee kapeana kaupungin keskustan läpi. Satelliittikuvassa näkee lisäksi 6 kilometriä keskustan luoteispuolella sijaitsevan sotilaslentokentän.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pružany Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (garady.org)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia kaupungista (englanniksi) (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Kuvia piiristä (englanniksi) (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Valokuvia Pružanyn kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Viipurin Lauluveikot

Viipurin lauluveikkojen tunnus
Viipurin Lauluveikot on Helsingissä toimiva mieskuoro. Se on yksi vanhimmista Suomessa edelleen toimivista kuoroista.
Kuoro perustettiin nimellä Wiborgs Sångarbröder Viipurissa 1897, mutta nimi suomennettiin 1919. Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa maaliskuussa 1940 Suomen oli luovutettava Neuvostoliitolle mm. Viipuri, joka oli kuitenkin suomalaisjoukkojen valtaama jatkosodassa elokuusta 1941, kunnes Viipurin-Petroskoin operaatiossa neuvostojoukot voittivat Viipurin taistelun kesäkuussa 1944. Näin Viipurin Lauluveikkojen oli etsittävä uusi kotipaikka, joka löytyikin Helsingistä 1945. Muistona kuoron syntymäkaupungista on kuoron harjoitussalissa käytössä evakkomatkalle mukaan otettu, 1899 hankittu Steinway-flyygeli. Salia koristavat monet Viipurin Lauluveikkojen ja muiden menetetystä Karjalasta lähteneiden järjestöjen muistot muun muassa viireinä ja palkintoina.
Kuoron maineikkaasta historiasta on tehty useita historiikkeja, ja Viipurin Lauluveikot on julkaissut useita levyjä. Viipurin Lauluveikot konsertoi hyvin aktiivisesti niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kuoron sisällä toimii erillisiä kvartetteja ja pienryhmiä.
Viipurin Lauluveikot esiintymässä
Taiteelliset johtajat

Kuoron taiteellisina johtajina ovat toimineet Alexander Schöder, Allan Schulman, Karl Hällström, Lauri Näre, Sulho Ranta, Felix Krohn, Teodor Björklund, Rainer Veisterä, Taneli Kuusisto, Martti Lohikoski, Martti Neuvonen, Jarmo Lehto ja Urpo Rauhala. Kuoron nykyisenä johtajana toimii Ilkka Aunu.
Kunniamarssi 1929

Viipurin Lauluveikkojen kunniamarssin niin vuodelta 1921 kuin 1929, molemmat Eero Eerolan samoihin sanoihin on säveltänyt kuoron kunniajäsen Jean Sibelius. Viipurin Lauluveikot on Jean Sibelius -tietokannasta ilmenevän tiedon sekä Viipurin Lauluveikkojen tietojen mukaan ainoa kuoro, jolle Jean Sibelius on säveltänyt kunniamarssin.lähde?
Viipuri-viiri

Viipuri-viiri on kuoron teettämä isännänviiri, jolla viipurilaistaustaiset voivat osoittaa taustansa.
Toiminta nykyisin

Viipurin Lauluveikot harjoittelee joka maanantai-ilta Karjalatalossa Helsingin Käpylässä. Kuoro konsertoi aktiivisesti niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kuoro on Helsingin sotaveteraanien kerhon perinnekuoro.
Viipurin Lauluveikot pitää vuosittain ensimmäisen adventtisunnuntain konsertteja. Nämä konsertit pidetään yleensä Helsingissä Johanneksenkirkossa. Vuonna 2003 kuoro piti 50. adventtikonserttinsa.
Lisäksi Viipurin Lauluveikot pitää mm. muita joulun ajan konsertteja ja kevätkonsertin. Kuoro esiintyy itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta Helsingin Tähtitorninmäellä valtakunnallisessa lipunnostossa. Tämä tapahtuma lähetetään vuosittain radiossa ja televisiossa suorana lähetyksenä.
Viipurin Lauluveikot esiintyy säännöllisesti myös Karjalan Liiton erilaisissa tapahtumissa ja juhlissa. Kuoro esiintyy lisäksi erilaisissa hyväntekeväisyyskonserteissa.
Viipurin Lauluveikkojen konsertit

Viipurin Lauluveikot vierailivat Euroopan kulttuuripääkaupungissa Vilnassa 3-6.9.2009. Esiintymisiin sisältyi mm. konsertti Pyhän Johanneksen kirkossa ja esiintyminen uudessa Suomen Liettuan-suurlähetystössä. Tämän lisäksi kuoro esiintyi ja otti osaa suurlähettiläs Kiljusen residenssissä pidettyyn cocktailtilaisuuteen, joka oli hyvin lämminhenkinen ja monipuolista laulua sisältävä.
Toukokuussa 2010 Viipurin Lauluveikot teki historiaa esiintyessään yhdessä Viipurin Akateemisen kuoron kanssa Viipurissa Havin valleilla Viipurissa. Amfiteatteria muistuttavassa kesäteatterissa ei ollut esiinnytty sen jälkeen, kun suomalaiset olivat jatkosodan lopulla jättäneet kaupungin.
Paluu Pietariin vuonna 2012 on ollut kuorolle historiallisesti merkittävä, sillä se vieraili edellisen kerran kaupungissa 95 vuotta aiemmin eli vuonna 1917. Tuolloin vierailu ajoittui toukokuulle helmikuun vallankumouksen jälkeisiin ja bolsevikkivallankaappausta edeltäneisiin vaiheisiin Venäjällä. Silloiset Lauluveikot olivat miettineet mahdollisia tulevia tapahtumia poistuessaan junalla takaisin silloiseen kotikaupunkiinsa Viipuriin.
Kuoro osallistui Shanghai Spring International Music Festival (SSIMF) -musiikkifestivaalille Shanghaissa Kiinassa toukokuussa 2013. Kyseessä oli SSIMF-tapahtuman 30-vuotisjuhla.
Konserttimatka sisälsi esiintymisiä Shanghaissa ja Nanjingissa ja matkan suojelija oli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki.
Viipurin Lauluveikot karjalaisyhteisössä

Viipurin Lauluveikot on pitänyt viime vuosina myös oman konsertin Karjalaiset kesäjuhlat -tapahtuman yhteydessä. Juhlat kokoavat vuosittain runsaasti karjalaista heimokansaa ja karjalaisesta kulttuurista kiinnostuneita ihmisiä järjestävälle paikkakunnalle. Esimerkiksi vuonna 2007 kesäjuhlat pidettiin Oulussa, 2008 Tampereella, 2009 Kuopiossa ja vuoden 2010 Helsingissä.
Vuoden 2011 Karjalaiset kesäjuhlat pidettiin Euroopan kulttuuripääkaupungissa, Turussa. Viipurin Lauluveikot antoi konsertin Turun tuomiokirkossa täydelle salille yleisöä.
Kuoro toimii muutoinkin aktiivisesti Karjalan Liiton tapahtumissa, muun muassa esiintymällä vuosittain liiton tilaisuudessa Suomen itsenäisyyspäivän juhlassa 6.12 Helsingissä Karjalatalolla.
Tunnustuksena karjalaisuuden hyväksi tehdystä suuriarvoisesta työstä on Viipurin Lauluveikoille myönnetty Karjalan Liiton Pro Carelia -mitali. Mitali luovutettiin kuorolle Karjalaisilla kesäjuhlilla Kuopiossa 13.6.2009. Viipurin Lauluveikoille myönnetty mitali on järjestyksessään viides.
Juhlavuodet

Viipurin Lauluveikkojen 110-vuotisjuhlakonsertin suojelijana vuonna 2007 toimi presidentti Martti Ahtisaari. Hän totesi tervehdyksessään "Onnittelen Viipurin Lauluveikkoja 110-vuotisjuhlan kunniaksi. Minua ilahduttaa, että karjalaista lauluperinnettä on näin ansiokkaasti pidetty yllä".
Viipurin Lauluveikot on perinteisesti osallistunut Karjalaisille kesäjuhlille.
Diskografia

Joulu- ja hengellisiä lauluja (1970)
Laatokka (1975)
Oomme Karjalaa muistaneet (1984)
Käyn Luojalle laulamaan (1992)
Kohottakaa riemuhuuto (1997)
Viipurin Lauluveikot 100 vuotta (1997)
Adventin aikaa (2003)
Te luulette meidän unohtaneen (2005)
Yhä kohoaa tuttu torni (2007)
Isänmaalle laulamme (2010)
Karjalani, Karjalani (2012)
Aiheesta muualla

Kuoron virallinen kotisivu
Viipurin Lauluveikot järjestösivu Facebookissa
Ulkoministeriö. Suomen suurlähetystön tiedote Viipurin Lauluveikkojen konserttimatkasta Liettuaan 3.9.–6.9.2009 Vilnan kaupungin toimiessa Euroopan kulttuuripääkaupunkina vuonna 2009.
Ulkoministeriö. Suomen suurlähetystön tiedote Vilnan lähetystön kotisivuilla Viipurin Lauluveikkojen matkan jälkeen julkaistu tiedote matkan tapahtumista.
Pieni tietosanakirja 1925-1928 (Projekt Runeberg)
Viipurin kuoro ja Karjalatalo. Menetetyn alueen perinteen välittäminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Konserttiuutinen Viipurin Lauluveikkojen konsertista Pietarissa kesäkuussa 2012 Inkerin kirkon sivuilla
Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen suojelukirje matkalle Kiinaan 2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana