stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joe Ingles
Ura

Ingles aloitti pääsarjakoripallon vuonna 2006 South Dragonsissa. Kaudella 2006–2007 hänet valittiin liigan vuoden tulokkaaksi. Vuonna 2009 Ingles johdatti Dragonsin maansa mestaruuteen. Vuonna 2009 Golden State Warriors valitsi Inglesin NBA:n kesäliiga-joukkueeseensa. Ingles ei kuitenkaan siirtynyt NBA:han vaan liittyi espanjalaisen CB Granadan joukkueeseen. Marraskuussa 2010 Ingles siirtyi FC Barcelonaan kolmivuotisella sopimuksella. Kauden 2013–2014 hän pelasi Israelissa Tel Aviv Maccabin joukkueessa. Kesällä 2014 NBA-seura Los Angeles Clippers hankki Inglesin mutta NBA:ssa hän pääsi pelaamaan vasta siirryttyään syksyllä 2014 Utah Jazziin, jossa hän pelaa edelleen kaudella 2018–2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joe Ingles Wikimedia Commonsissa
ACB:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
Joe Ingles Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Australian joukkue – Kesäolympialaiset 2016
4 Goulding |
5 Mills |
6 Bogut |
7 Ingles |
8 Dellavedova |
9 Broekhoff |
10 Bairstow |
11 Lisch |
12 Baynes |
13 Andersen |
14 Motum |
15 Martin |
Valmentaja Lemanis
Australian joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
2 Sobey ·
3 Gliddon ·
4 Goulding ·
5 Mills ·
6 Bogut ·
7 Ingles ·
8 Dellavedova ·
11 Kay ·
12 Baynes ·
20 Barlow ·
34 Landale ·
55 Creek ·
Valmentaja Lemanis
Jeesuksen viimeinen ateria

Fritz von Uhden maalaus vuodelta 1886.
Jeesuksen viimeinen ateria on Uudessa Testamentissa kuvattu tilanne, jossa Jeesus syö viimeisen kerran illallista opetuslastensa kanssa. Tapahtuma mainitaan kaikissa evankeliumeissa, joskin kertomukset ovat hieman erilaisia. Matteus, Markus ja Luukas kertovat, että ateria oli juutalaisen pääsiäisen, eli pesahin, juhla-ateria. Johanneksen mukaan ateria kuitenkin vietettiin jo ennen pääsiäisateriaa. Ruokailun yhteydessä Jeesus pesee opetuslasten jalat, asettaa ehtoollisen sakramentin ja ennustaa Juudaksen pettävän hänet. Tapahtumien järjestyksestä tai päivämääristä ei kertomusten erojen vuoksi ole yksimielisyyttä.
Varhaiset kristityt alkoivat todennäköisesti viettää muistoateriaa hyvin pian Jeesuksen kuoleman jälkeen. Noin vuonna 55 jaa. kirjoitetussa Korinttilaiskirjessä Paavali viittaa jo silloin olemassa olleeseen korinttolaisten perinteeseen ja muistuttaa korinttolaisia siitä, miten ateriaa tulisi hänen mielestään viettää. Nykyään miljoonat kristityt ympäri maailman muistavat ateriaa joka viikko erilaisissa jumalanpalveluksissa, messuissa ja ehtoollistilaisuuksissa.
Aihe on ollut hyvin suosittu taiteessa, ja yksi kuuluisimmista teoksista on Leonardo da Vincin seinämaalaus Pyhä ehtoollinen, joka sijaitsee Santa Maria delle Grazien kirkossa Milanossa.
Aterian ajankohta

Synoptisten evankeliumien mukaan Jeesuksen viimeinen ateria oli juutalainen pääsiäisateria. Toisaalta Johanneksen evankeliumin mukaan ateria syötiin jo ennen pääsiäistä ja Johannes sijoittaa Jeesuksen kuoleman hetkeen, jolloin juutalaiset uhrasivat lampaita temppelissä ennen pääsiäisateriaa. Vaikka synoptikoiden ja Johanneksen ateriakuvaukset on sijoitettu eri ajanhetkiin, kertomusten yksityiskohdista voidaan päätellä, että kyseessä on kuvaus samasta ateriasta. Paavali ei omassa kuvauksessaan mainitse juutalaista pääsiäistä.
Useiden kriitikoiden mielestä joko Johannes tai synoptikot ovat väärässä. Monet kristityt kuitenkin uskovat Raamatun olevan inspiroitua kirjoitusta, joten ristiriitaa aterian ajankohdasta on yritetty harmonisoida eri tavoin. Kertomusten erot voidaan selittää erilaisilla kalenteriteorioilla, esimerkiksi niin että synoptikot käyttivät Qumranin seudulla käytössä ollutta auringon kiertoon perustuvaa 364 päivän kalenteria ja Johannes puolestaan virallista juutalaista kuukalenteria. Eri kalentereissa juutalainen pääsiäisjuhla sattuu eri viikonpäiville, mikä voi selittää kertomusten erot. Joidenkin näkemysten mukaan Johanneksen evankeliumia on mahdollista tulkita myös niin, että ateria olisikin pääsiäisateria kuten synoptisissa evankeliumeissa tai vastaavasti synoptisia evankeliumeita on joskus tulkittu niin, että kyseessä ei olisikaan pääsiäisateria vaan pääsiäisateriaa muistuttava ateria ennen pääsiäistä, jolloin kuvaus sopisi yhteen Johanneksen kuvauksen kanssa.
Aterian tapahtumapäivä on ollut vuosisatojen ajan teologisen kiistelyn aiheena. Tämä näkyy ehtoollisleivän valinnassa. Nykyään noin puolessa maailman kirkoista käytetään ehtoollisleipänä happamatonta leipää, jollaista Jeesuskin olisi syönyt pääsiäisaterialla. Toisessa puolessa kirkoista ehtoollisella käytetään hapatetaikinasta tehtyä leipää, jollaista Jeesuskin olisi syönyt, jos viimeinen ateria olisi ollut jo ennen varsinaista pääsiäisateriaa.
Ehtoollisen asettaminen

Kristittyjen ehtoollinen tai eukaristia juontuu Jeesuksen viimeisen ateriaan ja siihen liittyviin juutalaistyyppisiin siunauksiin. Tärkeä teologinen elementti on Jeesuksen veri, joka mainitaan kaikissa neljässä ehtoollisen asettamisen kuvauksessa. Jeesuksen veri kuvastaa uutta liittoa, joka korvaa aiemman liiton ja siihen liittyvän juutalaisen pääsiäisuhrin. Toisin kuin kaste, joka suoritetaan vain kerran, ehtoollinen on aina ollut useaan kertaan toistettava tapahtuma. Toistokäsky on mainittu Luukkaan evankeliumin ja Paavalin ensimmäisen korinttolaiskirjeen kuvauksissa. Ehtoollisen leivän ja viinin merkitys sekä ehtoollistavat ymmärrettiin kuitenkin jo 300-luvulta lähtien eri tavoin idän ja lännen kirkoissa. Historian aikana eri kirkoissa onkin syntynyt suuri määrä erilaisia variaatioita ehtoollisen viettotavoista.
| Kirjoittaja | Leivästä | Maljasta |
| --- | --- | --- |
| Luukas | Sitten hän otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." | Aterian jälkeen hän samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne. |
| Matteus | Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." | Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi. |
| Markus | Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa, tämä on minun ruumiini." | Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa ja antoi heille, ja he kaikki joivat siitä. Hän sanoi: "Tämä on minun vereni, liiton veri, joka vuodatetaan kaikkien puolesta. |
| Paavali | Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." | Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." |
Markuksen ja Matteuksen kertomukset ovat saaneet vaikutteita palestiinalaisesta perinteestä, kun puolestaan Paavalin ja Luukaan kertomuksissa on nähtävissä viitteitä antiokialaisesta liturgisesta perinteestä.
Muista poiketen Luukkaan versiossa kerrotaan kahdesta maljasta. Yhdestä ennen leipää ja toisesta leivän jälkeen. Jälkimmäinen maljakuvaus puuttuu kuitenkin joistakin vanhimmista käsikirjoituksista, kuten 400-luvun kreikankielisestä Codex Bezaesta sekä muutamista latinankielisistä käännöksistä 300- ja 400-luvuilta. On epäselvää onko tämä jälkimmäinen maljakuvaus alun perin Luukkaan kirjoittama vai ei. Tekstikritiikin kannalta molemmille kannoille on olemassa hyvät perustelut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeesuksen viimeinen ateria Wikimedia Commonsissa
Johanna Schybergson

Johanna Schybergson (o.s. Tikkanen, 1. marraskuuta 1856 Helsinki – 26. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen keksijä ja professori Magnus Gottfrid Schybergsonin vaimo.
Schybergson haki patenttia ruuanvalmistuskoneelle vuonna 1907 ja astianpesukoneelle vuonna 1908. Schybergson seurasi kotitalousteknologian kehitystä ja esitteli useita ulkomaisia keksintöjä suomalaisille Martta-yhdistyksen Emäntälehdessä.
Schybergson ylläpiti kotitalousopistoa Kruununhaassa 1800–1900-lukujen vaihteessa.
Johanna Schybergsonin isä oli Suomettaren päätoimittaja, suomenkielisen lehdistön perustaja Paavo Tikkanen ja äiti Helena Tengström.
Aiheesta muualla

Suomalaiset naiset keksijöinä ennen ja nyt (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF). PRH. Viitattu 8.3.2016.
Johanna Sipilä

Johanna Sipilä (s. 12. lokakuuta 1976 Asikkala) on Espoossa asuva kuvataiteilija. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta maisteriksi vuonna 2007 ja opiskeli sitä ennen Vapaassa taidekoulussa taidemaalariksi. Vuonna 2023 hän valmistui Aalto-yliopistosta taiteen maisteriksi kuvataidekasvatuksen koulutusohjelmasta. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, osallistunut ryhmänäyttelyihin ja tehnyt performansseja Suomessa ja ulkomailla. Sipilä työskenteli vuosina 2015–2022 Harakan saaren taiteilijatalossa Helsingissä. Vuosina 2010–2014 Sipilä asui ja työskenteli Tallinnassa.
Sipilä on naimisissa Ismo Alangon kanssa.
Aiheesta muualla

Johanna Sipilän kotisivu
Jon Batiste

| Jon Batiste |
| --- | --- |
 Jon Batiste vuonna 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonathan Michael Batiste
Syntynyt: 11. marraskuuta 1986 (ikä 37)
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  Jazz Rhythm and blues
Soittimet:  laulu, piano, Kosketinsoitin, Melodika
Yhtyeet:  Stay Human
Levy-yhtiöt:  Verve
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jonathan Michael Batiste (s. 11. marraskuuta 1986) on yhdysvaltalainen muusikko, yhtyeen johtaja ja televisiopersoona. Hän on levyttänyt ja esiintynyt monien eri tyylisuuntien artistien kanssa (Stevie Wonder, Prince, Willie Nelson, Lenny Kravitz, Ed Sheeran, Roy Hargrove ja Mavis Staples), julkaissut omia levytyksiään ja esiintynyt yli 40 maassa. Batiste esiintyi The Late Show with Stephen Colbert -ohjelman studioyhtyeen kanssa vuosina 2015-2022.
Batiste toimii myös The Atlantic-aikakauslehden musiikillisena johtajana ja Harlemin kansallisen jazzmuseon luovana johtajana. Vuonna 2020 hän toimi yhtenä säveltäjistä Pixarin animaatioelokuvassa Soul, josta hän sai parhaan musiikin Oscar-palkinnon, Golden Globe -palkinnon ja BAFTA-palkinnon (kaikki jaettu Trent Reznorin ja Atticus Rossin kanssa).
Batiste sai 64. Grammy-gaalassa 11 ehdokkuutta, tehden hänestä eniten ehdokkuuksia saaneen artistin. Ehdokkuuksista kahdeksan meni hänen studioalbumilleen We Are ja kolme elokuvaan Soul sävelletylle musiikille. Näistä ehdokkuuksista hän voitti neljä studioalbumistaan ja yhden elokuvaan sävelletystä musiikista. We Are voitti vuoden albumin palkinnon.
Aiheesta muualla

Jon Batiste Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
"Jon Batiste: Staying Human", Bob Kenselaarin tekemä haastattelu, All About Jazz, tammikuu 2013,
Batisten perhe
Joe James

| Joe James> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Joseph James
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1951–1952
Talli(t):  Watson Kurtis Kraft
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1951
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1952
Joseph 'Joe' James (23. toukokuuta 1925 Saucier, Mississippi – 5. marraskuuta 1952 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija.
Ura

James kasvoi autokisahullussa Kaliforniassa, jossa ajeli veljensä Waltin kanssa kuivajärviroadstereilla matka-autojen huoltamotyön ohella. Veljeksistä tuli CRA-autojärjestön jäseniä ja 1949 Joe pääsi ajosaavutustensa avustuksella ajamaan keskilänteen kilpailuja. Hän ajoi sprint car -autoja IMCA-järjestön radoilla kohtalaisella menestyksellä ja siirtyi vuonna 1950 keskilännen AAA Circuit -radoille, jossa kykeni ajamaan kokeneita kuljettajia vastaan 10 parhaan kuljettajan sijoituksista. Ensimmäisen AAA -voittonsa hän sai Ohion Daytonissa ajetussa kilpailussa.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kaksi kertaa kausilla 1951 ja 1952 (kuuluivat vuosina 1950-1960-luvuilla Formula 1 -sarjaan), joissa oli parhaimmillaan kolmastoista vuoden 1952 osakilpailussa. Hän voitti vuoden 1952 aikana myös kuusi voittoa sekä mestaruuden AAA -sarjassa.
Kuolema

James menehtyi Champ Car -kilpailussa San Jose Speedwaylla vuonna 1952. Hän nousi kilpailun johtoon toisesta lähtöruudusta, kunnes 47. kierroksella ilmestyneet keltaiset liput pakottivat uusintalähtöön, jossa hän osui Mike Nazarukin autoon tehden useita voltteja. James vietiin sairaalaan, jossa hän menehtyi kolme päivää myöhemmin kallonmurtumasta ja sisäisistä vaurioista saatuihin vammoihin.
Kunnianosoitukset

Jamesin kunniaksi Salemissa järjestettiin vuodesta 1953 lähtien Joe James Memorial -kilpailu, kunnes hänen maanmiehensä Pat O'Connorin kuoltua vuonna 1958 kilpailu nimettiin uudelleen Joe James/Pat O'Connor Memorial -kilpailuksi. Hänet valittiin National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1997.
Jon Fredrik Törnwall

Jon Fredrik Törnwall
Jon (myös Jonas) Fredrik Törnwall (5. toukokuuta 1819 Överby, Kalmarin lääni – 16. maaliskuuta 1898 Linköping) oli ruotsalainen urkuri, säveltäjä ja musiikkikirjailija.
Törnwallin vanhemmat olivat sotilas, maanviljelijä Jan Jönsson (k. 1822) ja Anna (o.s. Svensdotter). Äiti meni leskeksi jäätyään naimisiin paikallisen mäkitupalaisen kanssa. Törnwall oppi ensimmäisenä soittimenaan soittamaan viulua. 15-vuotiaana hän muutti Hjortediin opiskellakseen urkujensoittoa ja harmoniaa urkuri Johan Triblerin johdolla. Törnwall jatkoi opiskelua Linköpingissä tuomiokirkon urkuri Eric Dahlmanin johdolla. Vuosina 1837–1859 hän toimi urkurina ja esilaulajana Västra Enebyssä. Hän muutti seurakunnan musiikkijohtajan virka-asuntoon, johon kutsui myös äitinsä ja nuoremman veljensä Gustafin, joka myös oli saanut opetusta Johan Tribleriltä. Törnwall sai musiikin oppiarvon Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksesta vuonna 1840. Samana vuonna hän meni naimisiin Elisabeth Knutsson (s. 1823) kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä.
Törnwall valitsi sukunimensä itse. Hän johti sen Törnsfallin seurakunnasta, jonka alueella oli syntynyt. Törnwall valittiin Linköpingin tuomiokirkon urkuriksi vuonna 1859. Hän sai tehtäväkseen myös musiikin opettamisen kaupungin lukiossa. Vuosina 1869–1879 hän opetti musiikkia lisäksi opettajien koulutuslaitoksessa. Törnwall johti Linköpingissä urkukoulua ja musiikkiseuraa. Hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuonna 1876. Törnwall jäi eläkkeelle vuonna 1888.
Törnwall julkaisi kaksi laulun oppikirjaa (1847, 1869), harmonian oppikirjan (1864) ja urkujensoiton oppikirjan (1868). Christofer Ludvig Anjoun kanssa hän julkaisi myös vuonna 1882 virsikirjan, jossa tahtiviivat poistettiin käytöstä resitatiivinomaisen luonteen antamiseksi virsille. Törnwallin sävellysten joukossa on kaksi alkusoittoa orkesterille, septetto, pianokvartetto sekä kolme kappaletta viululle ja pianolle. Hän sävelsi myös pianoteoksia, lauluja ja kuoromusiikkia. Törnwall laati melodian runoon "Lille Hans sprang ner till stranden", jota alettiin 1840-luvulla käyttää monissa koulujen laulukirjoissa.
Jon Huntsman, Jr.

| Jon Huntsman, Jr>  |
| --- | --- |

Yhdysvaltain Kiinan suurlähettiläs
 11. elokuuta 2009 – 30. huhtikuuta 2011  
Edeltäjä:  Clark T. Randt, Jr.
16. Utahin kuvernööri
 3. tammikuuta 2005 – 11. elokuuta 2009  
Edeltäjä:  Olene S. Walker
Seuraaja:  Gary Herbert
Yhdysvaltain Singaporen suurlähettiläs
 1992–1993  
Edeltäjä:  Robert D. Orr
Seuraaja:  Ralph L. Boyce
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Palo Alto
Puoliso:  Mary Kaye Huntsman
Tiedot
Puolue:  Republikaani
Uskonto:  mormoni
 Nimikirjoitus
Jon Meade Huntsman, Jr. (s. 26. maaliskuuta 1960 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, liikemies ja diplomaatti. Hän toimi Utahin osavaltion kuvernöörinä 2005–2009, Yhdysvaltain Kiinan suurlähettiläänä 2009–2011 ja Singaporen suurlähettiläänä 1992–1993.
Huntsman opiskeli Utahin yliopistossa ja valmistui Pennsylvanian yliopistosta, missä hän opiskeli kansainvälistä politiikkaa. Hän oli kaksi vuotta mormonien lähetystyöntekijänä Taiwanissa ja puhuu sujuvaa mandariinikiinaa. Barack Obama nimitti Huntsmanin Kiinan suurlähettilääksi toukokuussa 2009 ja senaatti vahvisti nimityksen saman vuoden elokuussa. Hän toimi tehtävässä huhtikuuhun 2011 asti.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Huntsman oli republikaanipuolueen esivaaliehdokas, mutta jättäytyi pois kisasta 15. tammikuuta 2012 ja ilmoitti tukevansa Mitt Romneya.
Tammikuussa 2014 Huntsman valittiin Atlantic Council -ajatuspajan hallituksen johtoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jon Huntsman, Jr. Wikimedia Commonsissa
Jon Huntsman, Jr. Yhdysvaltain ulkoministeriön verkkosivuilla (englanniksi)
Jouko Mustila

Jouko Eemil Mustila (14. joulukuuta 1931 Messukylä – 12. marraskuuta 2016) oli suomalainen kirjailija. Mustila on käyttänyt myös nimimerkkejä Rolf Metsä, Erkki Tunturi ja Jouko Huumari.
Mustilan vanhemmat olivat Johan Mustila ja Hilja Kälviäinen. Hän kävi keskikoulun ja suoritti opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Mustila asui Hyvinkäällä ja viimeksi Helsingissä. Hän on ollut 1980-luvulta lähtien seurakuntatyössä.
Kirjojen ohella Mustila on kirjoittanut novelleja ja kertomuksia eri aikakauslehtiin.
Teoksia

Hidas polkka. Karisto 1966
Vieras ullakolla. Karisto 1967
Pojat ja keisarin liiga. Karisto 1973
Iloinen lokakuu. Karisto 1974
Jo-Wilfried Tsonga

| Jo-Wilfried Tsonga |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Ranska
Tennispelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2004–
Palkintorahat:  22 452 049 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  5. (27.2.2012)
Turnausvoittoja:  16
Voitot/tappiot:  467–236
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  loppuottelu (2008)
Ranskan avoimet:  välierät (2013, 2015)
Wimbledon:  välierät (2011, 2012)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2011, 2015, 2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  33. (26.10.2009)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  83–67
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2008)
Ranskan avoimet:  1. kierros (2002, 2003, 2009)
Aiheesta muualla
www.jowiltsonga.fr
ITF
ATP
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | Nelinpeli |  |
Jo-Wilfried Tsonga (s. 17. huhtikuuta 1985 Le Mans) on ranskalainen tennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004. ATP-listalla hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä viidentenä ja nelinpelissä sijalla 33. Tsonga on voittanut urallaan 16 ATP-turnausta kaksinpelissä ja neljä turnausta nelinpelissä.
Tsonga päätti ammattilaisuransa 2022.
Tsonga voitti Yhdysvaltain avointen juniorimestaruuden vuonna 2003 kukistettuaan loppuottelussa Marcos Baghdatisin. Hän selviytyi juniorivuosinaan lisäksi välieriin kolmessa muussa Grand Slam -turnauksessa.
Ammattilaisurallaan Tsonga on selviytynyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan loppuotteluun Australian avoimessa tennisturnauksessa 2008. Lisäksi hän selviytyi välieriin Wimbledonissa 2011, Wimbledonissa 2012 ja Ranskan avoimissa 2013 sekä puolivälieriin Wimbledonissa 2010, Yhdysvaltain avoimissa 2011 ja Ranskan avoimissa 2012.
Tennisura > Ammattilaisuran alkuvuodet

Tsonga pelasi Grand Slam -turnauksen miesten kaksinpelin pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2005 pudoten ensimmäisellä kierroksella. Hän sai villin kortin vuoden 2007 Australian avoimiin, joissa kohtasi avauskierroksella kuudenneksi sijoitetun Andy Roddickin. Tsonga voitti ensimmäisen erän tie breakin, kaikkien aikojen pisimmän tie breakin Australian avointen historiassa 20–18, mutta hävisi ottelun lopulta 7–6, 6–7, 3–6, 3–6. Wimbledonissa hän selviytyi neljännelle kierrokselle voitettuaan Julien Benneteaun, Nicolás Lapenttin ja Feliciano Lópezin ennen kuin hävisi ystävälleen, kahdenneksitoista sijoitetulle Richard Gasquet'lle 4–6, 3–6, 4–6. Yhdysvaltain avoimissa hän eteni kolmannelle kierrokselle pudotettuaan Óscar Hernándezin ja Tim Henmanin, mutta hävisi sitten Rafael Nadalille 6–7, 2–6, 1–6. Lokakuussa hän saavutti Lyonissa ensimmäisen nelinpelin ATP-turnausvoittonsa Sebastien Grosjeanin parina.
Tennisura > Vuosi 2008

Tsonga aloitti kauden 2008 hyvin selviytymällä Adelaiden turnauksessa välieräotteluun, jonka hävisi Jarkko Niemiselle. Sydneyn turnauksessa hän voitti nelinpelin parinaan Richard Gasquet. Australian avoimissa hän yllätti avauskierroksella yhdeksänneksi sijoitetun Andy Murrayn neljässä erässä. Seuraavissa otteluissaan Tsonga voitti Sam Warburgin ja Guillermo García-Lópezin sekä neljännellä kierroksella kahdeksanneksi sijoitetun Richard Gasquet'n 6–2, 6–7, 7–6, 6–3 ja puolivälierissä 14:nneksi sijoitetun Mihail Južnyin 7–5, 6–0, 7–6. Välierissä hän kukisti ranking-listan kakkosen Rafael Nadalin suoraan kolmessa erässä 6–2, 6–3, 6–2. Loppuottelussa hän hävisi Novak Đokovićille 6–4, 4–6, 3–6, 6–7 (2–7). Turnauksen jälkeen hän nousi maailmanlistalla sijalle 18. Yhdysvaltain avoimissa hän karsiutui kolmannella kierroksella.
Ensimmäisen kaksinpelin ATP-turnausvoittonsa Tsonga saavutti Bangkokissa syyskuussa 2008. Hän voitti loppuottelussa Novak Đokovićin eräluvuin 7–6(7–4), 6–4. Toisen voittonsa hän saavutti Pariisin Masters-turnauksessa loka-marraskuussa. Tuolloin hän voitti Radek Štěpánekin, maailmanlistalla kolmanneksi sijoitetun Novak Đokovićin ja Andy Roddickin kolmessa erässä, James Blaken kahdessa erässä sekä loppuottelussa David Nalbandianin eräluvuin 6–3, 4–6, 6–4. Voittonsa myötä hän nousi ATP-listalla ensi kertaa kymmenen parhaan joukkoon; kauden päättyessä hänen sijoituksensa oli kuudes.
Tennisura > Vuosi 2009

Tammikuussa 2009 Tsonga voitti parinsa Marc Gicquelin kanssa ATP-nelinpeliturnauksen Brisbanessa. Australian avoimissa hän selviytyi puolivälieriin mutta hävisi Fernando Verdascolle eräluvuin 6–7(2), 6–3, 3–6, 2–6. Helmikuussa 2009 Tsonga voitti Johannesburgin ja Marseillen ATP-kaksinpeliturnaukset. Ranskan avoimissa hän hävisi neljännellä kierroksella Juan Martín del Potrolle eräluvuin 1–6, 7–6(5), 1–6, 4–6 ja Wimbledonissa kolmannella kierroksella Ivo Karlovićille lukemin 6–7(5), 7–6(5), 5–7, 6–7(5). Elokuussa hän voitti Montréalin Masters-turnauksen puolivälierissä maailman ykköspelaajan, Roger Federerin mutta hävisi välierissä Andy Murraylle. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi neljännellä kierroksella Fernando Gonzálezille lukemin 6–3, 3–6, 6–7(3), 4–6. Lokakuussa hän voitti Tokion kaksinpeliturnauksen ja Shanghaissa Julien Benneteaun kanssa nelinpelin.
Tennisura > Vuosi 2010

Tammikuussa Australian avoimissa Tsonga selviytyi aina välieriin saakka. Hän kukisti puolivälierissä kolmanneksi sijoitetun Novak Đokovićin viidessä erässä, mutta hävisi välierissä turnauksen voittaneelle Roger Federerille 2–6, 3–6, 2–6. Miamin Masters-turnauksessa hän hävisi puolivälierissä Rafael Nadalille ja Rooman Masters-turnauksen puolivälierissä David Ferrerille. Ranskan avoimissa hän joutui luovuttamaan neljännen kierroksen ottelunsa Mihail Južnyia vastaan. Wimbledonissa hän hävisi puolivälieräottelun Andy Murraylle 7–6(5), 6–7(5), 2–6, 2–6. Shanghain Masters-turnauksessa hän hävisi puolivälierissä Andy Murraylle.
Tennisura > Vuosi 2011

Australian avoimissa Tsonga hävisi kolmannella kierroksella Aleksandr Dolgopoloville viisieräisen kamppailun. Rotterdamissa hän selviytyi finaaliin, jossa hävisi Robin Söderlingille. Ranskan avoimissa Tsonga hävisi myös kolmannella kierroksella. Hän hävisi Stanislas Wawrinkalle viisieräisen ottelun. Wimbledonissa Tsonga selviytyi välieriin voittamalla puolivälierissä Roger Federerin. Välierissä hän hävisi Novak Đokovićille neljässä erässä. Yhdysvaltain avoimissa Tsonga eteni ensimmäistä kertaa puolivälieriin. Tällä kertaa hän kuitenkin hävisi suoraan kolmessa erässä Federerille.