Kastelórizo
Historia > 1890-luvulta nykypäivään

Kastelórizon kukoistuskausi sijoittuu noin vuosille 1890–1910, jolloin kastelórizolaiset kuljettivat kuunareillaan tavaraa, enimmäkseen puuta, Vähän-Aasian rannikolta Antiféloksesta (nyk. Kaş) ja Kalamákista (nyk. Kalkan). Höyryvoiman saapuessa kastelórizolaiset olivat laiminlyöneet laivojensa uudistamisen., ja siksi saarelaiset katsoivat parhaaksi myydä laivansa briteille Gallipolin taistelua varten. Taistelu, jota Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska kävivät osmanien valtakuntaa vastaan, kesti helmikuusta 1915 tammikuuhun 1916. Kastelórizolla oli 1900-luvun alussa 15 000 asukasta.
Saaren väestö perusti 1. maaliskuuta 1913 paikallisen väliaikaishallinnon, jota johti 14. maaliskuuta lähtien Ioannis Lakerdis. Väliaikaishallinto katkaisi välit osmanihallintoon. Väliaikaishallinto päättyi 1. elokuuta 1913, jolloin saari päätyi Kreikan hallintaan ja liitettiin Samokseen. Vasilios Tzavellas oli Kastelórizon kuvernööri 1. elokuuta 1913 lähtien helmikuuhun 1914, minkä jälkeen kuvernöörinä toimi syyskuuhun 1914 saakka Kostas Stavrakis. Odysseas Chorologas hoiti virkaa vuonna 1915 helmikuusta 28:nteen joulukuuta saakka. Ranska valloitti saaren 28. joulukuuta 1915, ja käytti sitä tukikohtanaan sotiessaan Syyriassa. Ranska myi Kastelórizon 1. maaliskuuta 1921 Italialle. Italialaiset nimesivät saaren Castelrossoksi. Joko vuonna 1926 tai toisen lähteen mukaan 1927 tapahtunut maanjäristys aiheutti tuhoa saarella. Saari toimi 1930-luvun aikana ranskalaisten ja italialaisten vesilentokoneiden pääasiallisena välilaskupaikkana Lähi-itään suuntautuvilla lennoilla.
Saari oli toisen maailmansodan aikana tärkeä sotilastukikohta. Yhdistynyt kuningaskunta miehitti Kastelórizon 25. helmikuuta 1941, mutta muutaman päivän päästä Italia valloitti saaren takaisin itselleen. Italia vetäytyi sodasta vuonna 1943, ja 9. syyskuuta 1943 – 5. syyskuuta 1947 saari oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallussa. Britit käyttivät saarta täydennysasemanaan. Liittoutuneet kuljettivat saaren väestöä pakolaisleireille Gazaan ja toivat sodan päätyttyä takaisin. Saksan taistelukoneet pommittivat saarta 17. lokakuuta 1943, ja miltei kaikki saaren talot tuhoutuivat. Tuhoa aiheutti vielä satamassa 6. heinäkuuta 1944 tuleen syttynyt ja räjähtänyt polttoainevarasto. Tulipalo tuhosi yli puolet saaren kaikkiaan 2 000 talosta. Sodan jälkeen tehtyjen tutkimusten mukaan brittiläisupseerit olivat satunnaisesti syyllistyneet ryöstelyyn, esimerkiksi saaren asukkaiden ollessa pakolaisina Gazassa, mutta suurpalo oli kuitenkin luultavasti kreikkalaisten merirosvojen ryöstelyn ohessa joko tahallaan tai vahingossa aiheuttama. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus kuitenkin suostui 1950-luvun aikana maksamaan palossa kadonneet tavarat, vaikka syyllisistä ei ollutkaan tietoa. Vasta kolmen vuosikymmenen kuluttua korvauksia alettiin maksaa, mutta niitä saivat ainoastaan 850 Ateenaan muuttanutta. Sen sijaan saarelle jääneet ja Australiaan muuttaneet jäivät kokonaan ilman korvauksia. Kreikkalaiset ottivat saaren hallintaansa 15. syyskuuta 1947, ja 22. maaliskuuta 1948 Kastelórizo liitettiin Kreikkaan. Tällöin Kastelórizolla asui alle 700 asukasta.
Monien peräkkäisten valloittajien aiheuttama poliittinen epävakaus sekä vuoden 1944 tulipalo saivat aikaan massamuuton saarelta 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Muuttoliike suuntautui Australiaan ja Yhdysvaltoihin sekä Rodokselle ja Ateenaan. Australiassa siirtolaisia asuu nykyisin Queenslandin ja Länsi-Australian osavaltioissa, mutta enemmistö, noin 10 000 Kastelórizolta kotoisin olevaa, asuu Perthissä Länsi-Australiassa. Kastelórizolaissukujuuret on myös Mick Michaelilla, joka toimi vuosina 1982–1988 Perthin pormestarina. Pienimmillään väkiluku oli heti sodan jälkeen, kun saarella asui ainoastaan viisi perhettä. He selvisivät turkkilaisten Kaşista lähettämillä ruokapaketeilla. Kreikan hallitus pelkää nykyisin, että saari joutuu osaksi Turkkia, jos väki saarella yhä vähenee.
Kastelórizon ainoa asutuskeskus Megísti muuttui täysin muun muassa saarelta pois suuntautuneen muuttoliikkeen, vuoden 1943 pommitusten, vuoden 1944 tulipalon sekä Kastelórizon eristäytyneisyyden vuoksi. Kuitenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla talouden kehityksen myötä Megísti alkoi jälleen kasvaa.
Vuonna 1964 annettiin yhdysvaltalaisten tukema julistus, jonka mukaan Kreikka antaisi Kastelórizon Turkille vastalahjana, jos Kreikka ja Kypros solmisivat liiton. Kastelórizo ja Australiassa sijaitseva Perthin kaupunki solmivat ystävyyskaupunkisuhteet 10. elokuuta 1984 ja Perthin kaupungin virallinen valtuuskunta vieraili Kastelórizolla huhti-toukokuussa 2002. Kastelórizon lentoasema aloitti toimintansa vuonna 1986. Samaten saaren satamaa ruopattiin 1980-luvulla, että suuremmatkin alukset mahtuisivat sinne. Saari sai julkisuutta vuonna 1991 valmistuneen italialaisen Mediterraneo-elokuvan myötä, joka kuvattiin saarella. Elokuva sai vuonna 1992 muun muassa parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Kastelórizo on toiminut osana kurdien pakotietä Kaşista Ateenan lähellä sijaitseville pakolaisleireille. Kaş kutsui joulun aikana 1992 kaikki kastelórizolaiset Kaşiin ja järjesti heille kaksipäiväisen juhlan kiitokseksi pakolaisten välittämisestä eteenpäin. Nykyisin Kastelórizon ja Kaşin suhteet ovat vieläkin paremmat, ja useat kastelórizolaiset tapaavat käydä Kaşissa ostoksilla. Kastelórizo oli Euroopan unionin ainoa paikka, jossa 29. maaliskuuta 2006 tapahtuneen auringonpimennyksen saattoi havaita täydellisenä.