stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anne Golon
Sovitukset > DVD-julkaisut > Angelika-DVD-boksi 2004

Julkaisija: Pan Vision Oy
Vuosi: 2004
Kieli: ranska
Tekstitetty suomeksi (ei muita kieliä)
Kuva: 4:3 (1,33:1), väri
Ääni: mono
Kokonaiskesto: 8 h 19 min
Kokoelmassa ovat kaikki viisi Angelika-elokavaa. Laajakangasversio on typistetty televisioruutukokoon (4:3) jättämällä kokonaan pois kuvan vasen ja oikea reuna (eli lähes 2/3 alkuperäisestä kuvasta). Suomenkieliset tekstit ovat suppeita ja läheskään kaikkea ei ole tekstitetty. Vaikuttaa siltä, että DVD-julkaisu perustuisi aikoinaan Suomen televisiossa näytettyihin versioihin (tekstityksen kirjasintyyli viittaa ainakin vahvasti siihen).
Erikoisuutena mainittakoon, että DVD-levyjen kansissa lukee Anne ja Serge Golonin romaanin mukaan.
Sovitukset > DVD-julkaisut > Angelika-DVD:t 2007-08

Julkaisija: StudioCanal
Vuosi: 2007 - 08
Kieli: ranska
Tekstitetty suomi, tšekki, tanska, hollanti, unkari, norja, puola, portugali, espanja, ruotsi
Kuva: 16:9 Widescreen, Widescreen (2.35:1), Anamorphic
Ääni: Mono, Dolby Digital 1.0
Aiheesta muualla

(Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Angelika, sydänten valtiatar, Elitisti.net
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Lundin raportti

Lundin raportti on niin sanotun Lundin komission laatima selvitys, jonka mukaan Norjan tiedustelupalvelu oli 50 vuotta salakuunnellut ja vakoillut työväenpuolueen toimeksiannosta kymmeniätuhansia vasemmistolaisia norjalaisia. Norjan suurkäräjät julkaisi raportin toukokuussa 1996.
Aiheesta muualla

Raportti
Lundqvistin liiketalo

| Lundqvistin liiketalo |
| --- | --- |
 Lundqvistin liiketalo
Sijainti:  Helsinki
Avattu:  1900
Arkkitehti:  Selim A. Lindqvist
Lundqvistin liiketalo on Helsingissä Kluuvin kaupunginosassa Aleksanterinkadun ja Mikonkadun kulmassa sijaitseva liikerakennus. Lundqvistin talo sijaitsee Hamsterin korttelissa osoitteessa Mikonkatu 5 - Aleksanterinkatu 13. Rakennuksessa oli vuoden 2020 loppuun saakka Aleksi 13 -tavarataloketjun päätavaratalo. Lundqvistin liiketalo on monessa mielessä poikkeuksellinen. Rakennuksen arkkitehtuuri edustaa siirtymää kertaustyyleistä jugendiin, ja sen rakennustekniikka oli aikoinaan erittäin edistyksellinen.
Talo valmistui vuonna 1900 ja sen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Sen tilalta purettiin kaksikerroksinen Lundqvistin puutalo. Sanotaan, että Lundqvist sai tontin ilmaiseksi sillä ehdolla, että hän rakentaisi paikalle ensin puutalon ja myöhemmin kivirakennuksen. Lundqvistin talo voidaan ensimmäisenä liikerakennuksena Suomessa rinnastaa Chicagon koulukunnan luomuksiin. Sen kantava runko ja jugend-tyyliset julkisivut on erotettu toisistaan. Lindqvist suunnitteli rakennuksen yhdessä rakennusmestari Elia Heikelin kanssa, ja se perustui uusien materiaalien eli raudan ja betonin käytölle. Talon rakenneratkaisut ovat innovatiivisia ja muodostavat vastakohdan kadun toisella puolella olevalle Pohjolan talolle, joka valmistui samaan aikaan mutta on Lundqvistin talosta poiketen linnamainen ja jyhkeä. Sisätiloja valaisevat suuret ikkunat, ja pohjaratkaisu on muunneltava, sillä kantavia seiniä on vain porrashuoneiden yhteydessä ja talon muissa osissa on kantavina rakenteina käytetty valurautapylväitä. Kattosiluetti on rikas ja julkisivu on verhoiltu punatiilillä ja graniitilla. Julkisivun Kehruu ja metsästys -aiheiset veistokset laati Robert Stigell.
Rakennukselle tehtiin kovakourainen peruskorjaus vuonna 1981. Rakennuksen edistyksellistä suunnittelua edustanut kantava runko korvattiin uudella, ja ullakkokerrokseen puhkaistiin uusia ikkunoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lundqvistin liiketalo Wikimedia Commonsissa
Antonio Gramsci

| Antonio Gramsci |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1891 Ales, Cagliarin provinssi, Sardinia, Italian kuningaskunta
Kuollut: 27. huhtikuuta 1937 (46 vuotta) Rooma, Italian kuningaskunta
Kansalaisuus:  italialainen
Koulutus ja ura
Koulukunta:  marxismi
Vaikutusalueet:  politiikka, ideologia, kulttuuri
Tunnetut työt:  Vankilavihkot
 Nimikirjoitus
Antonio Gramsci [anˈtɔːnjo ˈɡramʃi] (22. tammikuuta 1891 Ales, Cagliarin provinssi, Sardinia – 27. huhtikuuta 1937 Rooma) oli italialainen kommunisti ja marxilaisen teorian kehittäjä. Lännen Leniniksi kutsuttu Gramsci tuli tunnetuksi hegemonian käsitteen kehittäjänä ja kirjoittamistaan Vankilavihkoista.
Elämä

Antonio Gramsci syntyi Francesco Gramscin ja Giuseppina Marciasin suurperheeseen. Vuonna 1923 Gramsci avioitui viulisti Julka Schuchtin (1896–1980) kanssa, joka oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Gramsci tapasi Schuchtin asuessaan puoli vuotta Neuvostoliitossa kommunistisen internationaalin (Komintern) Italian delegaattina. He saivat kaksi poikaa, Delion (1924–1982) ja Giulianon (1926–2007).
Opiskellessaan Dettori-lyseossa Cagliarissa Gramsci tuli ensimmäistä kertaa kosketuksiin työväenluokan organisoitujen sektoreiden sekä radikaalien ja sosialististen aatteiden kanssa. Gramscin valmistuttua lyseosta vuonna 1911 hänet hyväksyttiin stipendillä Torinon yliopistoon. Muiden hyväksyttyjen joukossa oli Palmiro Togliatti, josta myöhemmin tuli Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteeri. Hän tutustui yliopistossa myös Angelo Tascaan ja moniin muihin, joiden kanssa hän myöhemmin oli tekemisissä Italian sosialistisessa puolueessa (PSI) ja sen jakautumisen jälkeen PCI:ssä, jossa hän oli yksi perustajajäsenistä.
Gramsci oli lahjakas filosofian, kirjallisuuden ja lingvistiikan opiskelija. Lupaavasta akateemisesta urasta huolimatta Gramsci liittyi vuonna 1915 PSI:n aktiiviseksi jäseneksi ja aloitti journalistina. Samaan aikaan Italia liittyi ensimmäiseen maailmansotaan. Vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen sekä sitä seuranneen sisällissodan kaaos ja julmuus järkyttivät Gramscia, mutta hän katsoi siitä huolimatta velvollisuudekseen tukea ”historian ensimmäistä työväenluokkaista valtiota” – Gramscin mielestä ensimmäinen maailmansota oli osoitus porvariston kykenevyydestä vielä suurempiin julmuuksiin. Gramsci oli myös ensimmäisiä, jotka kiinnittivät huomiota fasismiin ja varoittivat sen suosion noususta.
Gramsci ja PCI:n ensimmäinen johtaja Amadeo Bordiga edustivat eri linjauksia. Gramsci valittiin PCI:n sihteeriksi kesällä 1924, kun Bordiga syrjäytettiin Kominternin vaatimuksesta. Gramsci kuitenkin kunnioitti Bordigaa puolueen perustajana ja piti tätä ystävänään.
Gramsci pidätettiin vuonna 1926 Roomassa poikkeuslakien nojalla, ja hänet tuomittiin 4. kesäkuuta 1928 muiden Italian kommunistijohtajien kanssa 20 vuodeksi 4 kuukaudeksi ja 5 päiväksi vankeuteen. Tuomio merkitsi Gramscille kymmentä vuotta vankilassa, mikä merkitsi lähes katkeamatonta fyysistä ja psyykkistä kipua: vankilassa ollessaan Gramsci sairasteli paljon mutta jäi vaille asianmukaista hoitoa. Viimeiset kaksi elinvuottaan Gramsci vietti vartioituna roomalaisessa Quisisana-sairaalassa. Gramscin ystävä taloustieteilijä Piero Sraffa käytti omia varojaan ja lukuisia henkilökontaktejaan tarjotakseen Gramscille hänen tarvitsemansa kirjat ja aikakausjulkaisut, minkä ansiosta Gramsci saattoi omistautua kirjoittamiselle. Ilman Sraffan apua Gramscin tunnetuin julkaisu, Vankilavihkot, ei olisi ollut mahdollinen. Gramsci kuoli vankilassa 27. huhtikuuta 1937 aivoverenvuotoon.
Gramsci perusti vuonna 1924 kommunistisen puolueen äänenkannattajan L'Unità-lehden.
Ajattelu

Vankilavihkot julkaistiin vasta useita vuosia toisen maailmansodan jälkeen PCI:n alkaessa julkaista osia Vankilamuistiinpanoista sekä niistä yli 500 kirjeestä, jotka Gramsci kirjoitti vankeutensa aikana. 1950-luvulta lähtien Gramscin työt ovat herättäneet huomattavaa kiinnostusta, ja osa hänen käyttämästään käsitteistöstä on vakiintunut yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa sekä erityisesti vasemmiston parissa. Vankilavihkoissa Gramsci hahmotteli uudenlaista marxilaisuuden teoriaa ja toimintaperiaatteita, jotka erosivat jyrkästi ajan hallitsevasta stalinistisesta ideologiasta. Gramsci korosti, että demokratia ja kansalaisvapaudet ovat arvoja, joita ei tule loukata vallankumouksenkaan oloissa. Hän myös vaati taiteilijoiden ja tiedemiesten rajoittamatonta luomisvapautta. Itseään Gramsci piti machiavellilaisena: ”Kansa on Ruhtinas.”
Poliittisen toiminnan pohjana on Gramscin mukaan maaston tuntemus, jolla hän tarkoitti yhteiskunnan rakenteiden tutkimusta. Gramsci otti tehtäväkseen luoda metodologian, jolla etsitään keinoja työväenliikkeen uudelle nousulle. Hänen tutkimustapaansa kuului dogmaattisuutta karttava kriittisyys, huomion kiinnittäminen yksityiskohtiin ja kunkin asian historiallisen erityisyyden havainnointi. Yhteiskunnan muuttamisen on oltava tavoitteellista organisoitumista, jonka pitää muodostaa politiikan koko alueen läpäisevä kollektiivinen tahto.
Ajattelu > Gramscin hegemonia-käsite

Antonio Gramscin mukaan moderneissa yhteiskunnissa hegemonia, yhteiskunnallinen johtajuus, täytyy luoda ja voittaa monilla eri alueilla. Hegemonian käsite tarkoittaa poliittisen johtamisen ja vaikuttamisen tapoja, joilla ryhmät pyrkivät tekemään omasta ideologiastaan yhteiskunnan yleisen ideologian. Hegemonian muodostamiseen tai valtaamiseen tarvitaan legitimiteetin hankintaa, poliittista indoktrinaatiota sekä kykyä yhdistää eri poliittisten ryhmien keskenään ristiriitaiset intressit yhteisymmärrystä ja kompromissitarvetta painottaen uudenlaiseksi kokonaisuudeksi.
Kirjallisuutta

Bambery, Chris: Kapinallisen opas: Gramsci.  (Rebels’s guide to Gramsci, 2006.)  Helsinki:  Sosialistiliitto, 2009.  ISBN 978-951-98772-3-5
Gramsci, Antonio: Vankilavihkot.  ((Quaderni del carcere, kirjoitettu 1929–35.) Suomentaneet Mika Böök, Martti Berger ja Lena Talvio)  Tampere:  Vastapaino, 2009.  ISBN 978-951-768-237-4
Koivisto, Juha & Lahtinen, Mikko & Mäntylä, Jorma (toim.): Antonio Gramsci tänään.  (Tampereen yliopisto, tiedotusopin laitos, Julkaisuja C 17.)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1992.  ISBN 951-44-3074-3
Koivisto, Juha & Uusitupa, Timo: Antonio Gramsci. Teoksessa Politiikan teorian moderneja klassikkoja, toim. Jukka Kanerva. Gaudeamus, 1989. ISBN 951-662-474-X
Mäntylä, Jorma: Antonio Gramsci, hegemonia ja journalismi.  (Tampereen yliopisto. Tiedotusopin laitos. Julkaisuja A 54)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1986.  ISBN 951-44-1924-3
Vacca, Giuseppe: Vita e pensieri di Antonio Gramsci: 1926–1937.  (Einaudi Storia, 45)  Torino:  Einaudi, 2012.  ISBN 978-88-06-21000-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lahtinen, Mikko: Gramsci totuudesta ja vallasta. niin & näin 2/1994, 13–17.
Salo, Miika (2010). Via Gramsci. Sosialismi.net
International Gramsci Society. Viitattu 2.5.2015.
Linna, Tapio: Antonio Gramsci ja vallan rakenteet (Arkistoitu – Internet Archive) Näköpiiri nro 2 (2001).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Gramscin hauta Roomassa.
Luonnonmaisema

Luonnonmaisema on lähinnä luonnonalueiden muodostama maisematila. Se eroaa kulttuurimaisemasta maisemassa näkyvien alkuperäisten, luontosyntyisten elementtien, kuten esimerkiksi metsän, suon, vesistön tai tunturin esiintymisenä maisemassa. Luonnonmaisemassa olennaisesti näkyviä kohteita ovat myös vaarat, saaret, kosket, vesiputoukset, kanjonit sekä hiekkarannat ja kalliorannat. Luonnonympäristössä on paikoin retkeilypolkuja. Kolin kansallispuisto on kansallismaisema, joka on esimerkki vaaramaisemasta. Kolin rinteiltä avautuu näköala Pieliselle, missä sijaitsee Hiekkasaarten saariryhmä. Laajemmista saaristoista ovat esimerkkejä Saaristomeri, missä on mahdollisuus liikkua lautalla tai lossilla sekä merenkurkun saaristo, johon viimeisin jääkausi on vaikuttanut merkittävästi. Esimerkkejä luonnon keskellä olevista vesiputouksista on Puolangan Hepoköngäs, Hyrynsalmen Kumulanköngäs, Kuusamon Putaanköngäs ja Sallan Kullaojan putous. Pitkiä hiekkarantoja nähdään useimmiten eteläisillä merillä, mutta joitakin hiekkarantoja on myös Lapissa, kuten Posion Livojärvellä ja Enontekiön Hietajärvellä.
Maisema voidaan yleispiirteisesti jakaa kolmeen päätyyppiin: luonnonmaisemaan, maaseudun kulttuurimaisemaan ja kaupunkimaisemaan.
Lumparland

| Lumparland |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°07′00″N, 20°15′30″E
Maakunta:  Ahvenanmaan maakunta
Seutukunta:  Ålands landsbygd
Kuntanumero:  438
Hallinnollinen keskus:  Klemetsby
Pinta-ala ilman merialueita:  36,39 km² 304:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  86,95 km² 304:nneksi suurin 2022 
– maa:  36,35 km²
– sisävesi:  0,04 km²
– meri:  50,56 km²
Väkiluku:  371 306:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  10,21 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  14,8 %
– 15–64-v.:  57,8 %
– yli 64-v.:  27,4 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  6,8 %
– ruotsinkielisiä:  84,7 %
– muut:  8,5 %
Kunnallisvero:  19,5 % toiseksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Tomas Urvas
www.lumparland.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Långnäsin satama
Lumparland on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Lumparlandin asukasluku on 371 (31. joulukuuta 2024) ja pinta-ala 86,95 km² (1. tammikuuta 2022), josta 36,35 km² on maata, 0,04 km² sisävesiä ja loput 50,56 km² merta. Sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan Lumparland kuuluu Ahvenanmaan ja koko Suomen pienimpiin kuntiin. Lumparlandin naapurikunnat ovat Föglö, Jomala, Lemland, Sund ja Vårdö.
Maantiede

Lumparland sijaitsee Ahvenanmaan pääsaaren kaakkoispuolella. Kunta on yksikielisesti ruotsinkielinen ja 84,7 prosenttia sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia. Kunnan vaakunan suunnitteli Matts Dreijer ja se vahvistettiin vuonna 1952.
Lumparlandin pääsaari on Ahvenanmaan saarista pinta-alaltaan neljänneksi suurin. Saaren länsipuolella on laaja Lumparnin (suom. Lumparin) vesialue, joka on meteoriittitörmäyksessä syntynyt törmäyskraatteri. Tästä vesialueesta myös kunta on saanut nimensä. Lumparnin selän itäpäästä pistää pääsaaren sisäosiin usean kilometrin pituinen kapea lahti, Kapellviken. Kaakosta Lumparlandia rajaa Föglönselkä. Pääsaaren lisäksi Lumparlandiin kuuluu vain muutamia pikkusaaria ympäröivillä merialueilla.
Maantiede > Kylät

Kunnassa on 7 kylää: Klemetsby, Krokstad, Lumparby, Lumpo, Norrboda, Skag ja Svinö.
Suurin kylä on Klemetsby, jossa sijaitsevat kirkko, kunnantoimisto, peruskoulu ja kauppa. Muita merkittäviä kyliä ovat Lumparby ja Norrboda.
Historiaa

Muusta Ahvenanmaasta poiketen Lumparland lienee ollut asumaton kivi- ja pronssikausilla ja pitkään vielä rautakaudellakin, koska kunnan alueelta ei ole tehty lainkaan esihistoriallisia löytöjä. Lumparlandissa olevien seitsemän henkikirjakylän tiedetään kuitenkin olleen olemassa jo 1540-luvulla, vaikka kunnan alueelle on muodostunut pysyvä asutus vasta myöhemmin kuin naapurikuntiin.
Lumparlandin asukkaat saivat pitkään elatuksensa maanviljelystä ja kalastuksesta, mutta niiden rinnalle nousivat elinkeinoiksi vähitellen merenkulku ja 1860-luvulta lähtien myös laivanrakennus. Vuonna 1880 lemlandilaisilla ja lumparlandilaisilla mainittiin olleen yhteensä 51 purjealusta. 1900-luvun vaihteessa talonpoikaispurjehdus joutui kuitenkin väistymään suurlaivanvarustuksen ja höyrylaivaliikenteen tieltä. Krimin sodan aikana englantilais-ranskalainen laivasto-osasto, johon kuului 70 alusta ja 12 000 miestä, purjehti Lumparlandin vesien kautta piirittämään Bomarsundin linnoitusta. Klemetsbyn koulu aloitti toimintansa jo vuonna 1876 yhtenä koko maakunnan ensimmäisistä kansakouluista.
Lumparlandin seurakunta kuului aikanaan kappelina Lemlandin seurakuntaan, josta se erosi vuonna 1961. Seurakunnat yhdistyivät kuitenkin uudelleen jo vuonna 1971. Yhdistyneen seurakunnan ja samalla koko Suomen ensimmäiseksi naiskirkkoherraksi valittiin vuonna 1988 Sirkka-Liisa Enqvist.
Filosofi ja Turun akatemian kirjastonhoitaja Gabriel Israel Hartman oli kotoisin Lumparlandista.
Lumparlandista on 1900-luvun alkupuolella joissakin yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Lumparlanti.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Lumparlandin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 302 | 302 |
| 1985 | 1985 |    | 311 | 311 |
| 1990 | 1990 |    | 322 | 322 |
| 1995 | 1995 |    | 334 | 334 |
| 2000 | 2000 |    | 377 | 377 |
| 2005 | 2005 |    | 387 | 387 |
| 2010 | 2010 |    | 394 | 394 |
| 2015 | 2015 |    | 398 | 398 |
| 2020 | 2020 |    | 364 | 364 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuoden 2017 taajamarajauksen mukaan Lumparlandissa ei ole lainkaan taajamia. Vuoden 2017 lopussa Lumparlandissa oli 395 asukasta, joista 391 asui haja-asutusalueilla ja 4:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa.
Hallinto

Lumparlandin kunnanvaltuustossa istuu yhdeksän kunnanvaltuutettua. Vuoden 2023 kuntavaaleissa kaikki valtuutetut valittiin Samarbetslistan-listalta.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lumparlandissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Lemland-Lumparlandin seurakunta
Seurakunta toimii myös Lemlandin kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lumparlandin alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Lumparlandin kunnan nykyisellä alueella.
Lumparland församling (liitetty Lemland-Lumparlands församlingiin 1971)
Palvelut

Lumparlandissa on alakoulu, jonka 30 oppilasta opetetaan kolmessa yhdysluokassa. Yläkoulua käydään Jomalassa.
Maarianhaminan uusi apteekki ylläpitää lääkekaappia Lumparlandissa. Sieltä saa käsikauppalääkkeitä.
Liikenne

Kunnan itärannalla sijaitsee Långnäsin satama, jossa monet Turun ja Tukholman välillä liikennöivät ruotsinlaivat seisahtuvat saadakseen myydä verovapaita tuotteita. Långnäsin satamasta on myös lauttayhteys Sottungaan, Kumlingeen, Kökariin ja Korppoon Galtbyhyn. Maarianhaminasta tuleva päätie 3 päättyy Långnäsiin. Klemetsbystä on matkaa Maarianhaminaan 28 kilometriä. Lisäksi Lumparlandin kautta on lauttayhteys Föglön Degerbyhyn sekä lossiyhteys Vårdöhön kuuluviin Ängön ja Bussön saariin.
Kulttuuri > Murre

Lumparlandin alue on historiallisesti ruotsinkielistä aluetta. Lumparlandin ruotsinkielinen murre luetaan ahvenanmaanruotsin Länsi-Ahvenanmaan murteisiin. Ahvenanmaa muodostaa linkin Suomen ruotsalaismurteista Uplannin ja Sörmlannin murteisiin. Manner-Ahvenanmaalla puhuttu Länsi-Ahvenanmaan murre on lähimpänä Uplannin murteita.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Lumparlandin kirkko
Lumparsundin salmi Lemlandin rajalla
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lumparlandin kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilastokeskus - Lumparlandin avainluvut
Esittely lyhyesti suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Lumparland |
| --- | --- | --- |
 Ahvenanmaan maakunta 
| Kylät |  Klemetsby  Krokstad  Lumparby  Lumpo  Norrboda  Skag  Svinö  |  |
| Luonto |  Kapellvikeninlahti  Hålkärrsstugan luola  |  |
| Talous |  Långnäs Hamn  Åkeri Söderström & Karlsson  Matboden i Lumparland  Ålands Linfärjetrafik  |  |
| Kulttuuri |  Lumparlandin kirjasto  |  |
| Seurakunnat |  Lemland-Lumparlandin seurakunta Lumparlandin kirkko  |  |
| Urheilu ja liikunta |  LUIA  |  |
| Koulutus |  Lumparlandin koulu  |  |
| Liikenne |  Långnäs  Päätie 3  |  |
| Muuta |  Lumparlandin vaakuna  |  |
| n k Ahvenanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Brändö  Eckerö  Finström  Föglö  Geta  Hammarland  Jomala  Kumlinge  Kökar  Lemland  Lumparland  Maarianhamina  Saltvik  Sottunga  Sund  Vårdö
Greensleeves

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Greensleeves on perinteinen englantilainen kansanlaulu. Ensimmäinen kirjallinen maininta laulusta on vuodelta 1580 , mutta kansanlaulujen tapaan se levisi todennäköisesti ilman muistiin merkintää tai käsin kirjoitetussa muodossa jo kauan ennen kuin se painettiin. Sävelmä kulkee alun perin doorisessa kirkkosävellajissa. Brittiläinen säveltäjä Ralph Vaughan Williams sävelsi sen pohjalta orkesterifantasian.
Sanoitus

Sävelmään on monia sanoituksia. Usein käytetään vanhan kansanlaulun nykyaikaisempaa kirjoitusasua tai sekoitusta uudesta ja vanhasta. On myös tehty uusia sanoituksia täysin toisenlaiselta pohjalta kuin kansanlaulussa.
Anna Boleyn ja Greensleeves

Yleisen uskomuksen mukaan laulun sävelsi Englannin kuningas Henrik VIII (1491 - 1547) rakastajattarelleen ja tulevalle kuningattarelle, Anne Boleynille. Uskomuksen mukaan sen sanoissa viitataan Annen torjuvan kuninkaan viettely-yritykset. Nykyäänkin laulu liitetään usein Anne Boleyniin. Uskomus on kumottu sillä perusteella, että laulu on uutta italialaista tyyliä, joka tuli Britanniassa käyttöön vasta Elisabet I:n aikana.
Versiot

Sävelmää käytettiin vuoden 1962 elokuvassa Näin valloitettiin Villi Länsi nimellä "Home in the Meadow". Sanat teki Sammy Cahn ja esittäjänä oli Debbie Reynolds.
Vuonna 1962 The Smothers Brothers levytti oman, nykyaikaisen versionsa uudella sanoituksella. He antoivat kappaleelle nimeksi "Where the Lilac Grows" ja sisällyttivät sen The Two Sides of the Smothers Brothers -levylleen. Leonard Cohen teki oman muunnelmansa "Greensleevesistä" nimellä "Leaving Green Sleeves". Kappale julkaistiin vuonna 1974 Cohenin levyllä New Skin for the Old Ceremony.
Suomeksi kappale tunnetaan nimellä "Sait multa kukkaset toukokuun", jonka on suomentanut Reino Helismaa - alun perin salanimellä Rainer Kisko. Sen ovat levyttäneet mm. Eila Pellinen vuonna 1957, Anneli Sari vuonna 1964 ja Reijo Taipale vuonna 1977. Anki Lindqvist on levyttänyt kappaleesta oman sanoituksensa "Muisto kesästä" vuonna 1967. Monet muutkin artistit ovat levyttäneet tai esittäneet "Greensleevesin", näistä mainittakoon Perry Como, Mantovani, Timo Tolkki, Enya, Marianne Faithfull, manchesterilainen The Scorpions, Jethro Tull, Derek Trucks, Olivia Newton-John , Neil Young ja Ritchie Blackmore.
Vuonna 1865 englantilainen kirjoittaja William Chatterton Dix kirjoitti "What Child Is This?" -hymnin toipuessaan vakavasta sairaudesta. "Greensleevesin" sävelmään yhdistettynä tästä hymnistä tuli hyvin suosittu joululaulu. Mauno Kuusisto on levyttänyt Sauvo Puhtilan suomentaman toisinnon nimellä Joulumuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greensleeves Wikimedia Commonsissa
Greensleeves nuotteina
Per-Erik Lundh

| Per-Erik Lundh> Metalliliiton puheenjohtaja |
| --- | --- |
Edeltäjä:  Sulo Penttilä
Seuraaja:  Erkki Vuorenmaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1939 Porvoo
Kuollut: 18. elokuuta 2017 (77 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ministeri
Titteli:  puheenjohtaja
Per-Erik Lundh (24. elokuuta 1939 Porvoo – 18. elokuuta 2017 Helsinki) oli Metalliliiton ja sitä ennen Teräsliiton puheenjohtaja. Hän sai ministerin arvon ensimmäisenä ammattiyhdistysjohtajana. Lundh tunnettiin kulisseissa viihtyvänä AY-liikkeen taustavaikuttajana, joka käytti melkoista valtaa. Lundh oli liiton puheenjohtaja 1983–2000. Hän kuului pitkään myös SDP:n puoluetoimikuntaan.
Lundh aloitti työuransa 16-vuotiaana sorvarina ja hänen työnsä ammattiyhdistysliikkeen palveluksessa alkoi silloisen Teräsliiton toimitsijana Porvoossa vuonna 1967. Ennen Metalliliiton puheenjohtaja-aikaa hän työskenteli SAK:n sihteerinä vuosina 1977–1983. Lundhin kotikieli oli ruotsi ja suomen hän oppi vasta avioliiton myötä. Lundh menehtyi vaikeaan sairauteen viikkoa ennen 78-vuotissyntymäpäiväänsä.