stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esteban Vigo
Ura

Vigo pelasi aktiiviurallaan piskuisten espanjalaisseurojen lisäksi CD Málagassa ja FC Barcelonassa. Barcassa Vigo pelasi 10 vuoden aikana 166 liigaottelua ja oli voittamassa katalonialaisseuralle Espanjan mestaruuden lisäksi kolmea cup-mestaruutta sekä Cup-voittajien Cupia. Vigo päätti aktiiviuransa 1991 Málagassa.
Valmennustehtäviin Vigo siirtyi vuonna 1995 kun piskuinen UD Almería palkkasi hänet päävalmentajakseen. Pesti seurassa jäi lyhyeksi ja vaatimattomaksi, sillä Alméria sijoittui kaudella 1995–1996 Segunda Divisiónissa vasta sijalle 16.
Vigo oli vuosia sivussa jalkapallotehtävistä, kunnes hän vuonna 2002 liittyi FC Barcelonan organisaatioon seuran C-joukkueen valmentajaksi. Vuoden jälkeen hän jätti Barcan ja siirtyi Segundassa pelanneen Xerezin päävalmentajaksi. Kiertolaiselämä jatkui ja kaudella 2004–2005 Vigo luotsasi Córdobaa.
Kaudella 2005–2006 Vigo haki kokemuksia ulkomailta toimien romanialaisen Dinamo Bukarestin apulaisvalmentajana. Hän palasi 2007 Espanjaan UE Lleidan luotsiksi. 2008 hän siirtyi toistamiseen Xerezin päävalmentajaksi. Ensimmäinen kausi uudella yrittämällä toi heti loistavan tuloksen, sillä Xerez nousi kauden päätteeksi pääsarjatasolle ensi kertaa seuran historiassa. Kauden kruunuksi Xerez vei myös Segundan mestaruuden ennen Real Zaragozaa ja CD Tenerifeä. Kauden jälkeen hän siirtyi yllättäen Hérculesin perämiseen. Yhteistyö oli menestyksekästä ja seura nousi kolmantena joukkueena pääsarjaan kauden 2009/10 jälkeen.
20. maaliskuuta 2011 hänet erotettiin Hérculesin päävalmentajan paikalta jo pitkään jatkuneiden joukkueen heikkojen esitysten takia.
Meriitit pelaajana

Espanjan mestaruus: 1985
Copa del Rey (3): 1978, 1981, 1983
Cup-voittajien Cup: 1982
Supercopa de España: 1983
Copa de la Liga (2): 1986
Segunda División: 1988
Meriitit valmentajana

Segunda División: 2009
Kolmas: 2010
Transformers: Kuun pimeä puoli

| Transformers: Kuun pimeä puoli> Transformers: Dark of the Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Bay
Käsikirjoittaja:  Ehren Kruger
Perustuu:  Hasbron lelusarjaan Transformers
Tuottaja:  Don Murphy Tom DeSanto Lorenzo di Bonaventura Ian Bryce
Säveltäjä:  Steve Jablonsky
Kuvaaja:  Amir Mokri
Leikkaaja:   Roger Barton  William Goldenberg  Joel Negron 
Tuotantosuunnittelija:  Nigel Phelps
Pukusuunnittelija:  Deborah Lynn Scott
Pääosat:   Shia LaBeouf  Josh Duhamel  John Turturro  Tyrese Gibson  Rosie Huntington-Whiteley  Patrick Dempsey  Kevin Dunn  Julie White  John Malkovich  Frances McDormand 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   di Bonaventura Pictures  Hasbro Studios 
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   23. kesäkuuta 2011  29. kesäkuuta 2011  29. kesäkuuta 2011
Kesto:  154 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  n. 195 milj. $
Tuotto:  1 123 746 996 $
Edeltäjä:  Transformers: Kaatuneiden kosto
Seuraaja:  Transformers – Tuhon aikakausi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Transformers: Kuun pimeä puoli (engl. Transformers: Dark of the Moon) on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Michael Bayn ohjaama tieteiselokuva, joka perustuu Hasbron Transformers-leluihin. Se on jatko-osa vuoden 2009 elokuvalle Transformers: Kaatuneiden kosto sekä Transformers-elokuvasarjan kolmas osa. Elokuva sijoittuu kolme vuotta Kaatuneiden koston jälkeen, ja seuraa Autobottien ja Decepticonien välistä taistelua Kuuhun jäänestä voimakkaasta cybertronilaisesta teknologiasta.
Elokuvan pääosissa näyttelevät muun muassa Shia LaBeouf, Josh Duhamel, John Turturro, Tyrese Gibson, Rosie Huntington-Whiteley, Patrick Dempsey, Kevin Dunn, Julie White, John Malkovich ja Frances McDormand. Elokuvan käsikirjoitti Kaatuneiden koston käsikirjoittamiseenkin osallistunut Ehren Kruger. Kuvaamiseen käytettiin sekä kinofilmikameroita että 3-D -kameroita. Kuvauspaikkoina olivat muun muassa Chicago, Florida, Indiana, Milwaukee ja Washington. Elokuva sai ensiesityksensä Moskovassa 23. kesäkuuta 2011, kun taas Yhdysvalloissa ja Suomessa se sai ensi-iltansa 29. kesäkuuta 2011.
Elokuva sai sekalaisen vastaanoton, mutta sitä kehuttiin Kaatuneiden kostoa paremmaksi. Ylistystä saivat Steve Jablonskyn sävellykset sekä elokuvan visuaaliset efektit, mutta elokuvan pituus, käsikirjoitus ja näytteleminen saivat moitteita. Elokuvan jatko-osa, Transformers – Tuhon aikakausi, sai ensi-iltansa 27. kesäkuuta 2014. Viides elokuva, Transformers: Viimeinen ritari, sai ensi-iltansa 21. kesäkuuta 2017.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Shia LaBeouf  | … |  Sam Witwicky   |
|  Josh Duhamel  | … |  everstiluutnantti William Lennox   |
|  John Turturro  | … |  Seymour Simmons   |
|  Tyrese Gibson  | … |  Robert Epps   |
|  Rosie Huntington-Whiteley  | … |  Carly Spencer   |
|  Patrick Dempsey  | … |  Dylan Gould   |
|  Kevin Dunn  | … |  Ronald Witwicky   |
|  Julie White  | … |  Judy Witwicky   |
|  John Malkovich  | … |  Bruce Brazos   |
|  Frances McDormand  | … |  Charlotte Mearing   |
|  Ken Jeong  | … |  Jerry Wang   |
|  Alan Tudyk  | … |  Dutch   |
|  Glenn Morshower  | … |  kenraali Morshower   |
|  Lester Speight  | … |  Eddie   |
|  Bill O’Reilly  | … |  oma itsensä   |
|  Buzz Aldrin  | … |  oma itsensä   |
|  Ravil Isyanov  | … |  Voshkod   |
|  Don Jeanes  | … |  Neil Armstrong (1969)   |
|  Cory Tucker  | … |  Buzz Aldrin (1969)   |
Rooleissa > Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Cullen  | … |  Optimus Prime   |
|  Hugo Weaving  | … |  Megatron   |
|  Leonard Nimoy  | … |  Sentinel Prime   |
|  Jess Harnell  | … |  Ironhide   |
|  Charlie Adler  | … |  Starscream   |
|  Robert Foxworth  | … |  Ratchet   |
|  James Remar  | … |  Sideswipe   |
|  Francesco Quinn  | … |  Dino   |
|  George Coe  | … |  Que   |
|  Tom Kenny  | … |  Wheelie   |
|  Reno Wilson  | … |  Brains   |
|  Frank Welker  | … |  Soundwave, Shockwave, Barricade   |
|  Ron Bottitta  | … |  Roadbuster   |
|  John DiMaggio  | … |  Leadfoot   |
|  Keith Szarabajka  | … |  Laserbeak   |
|  Greg Berg  | … |  Igor   |
|  Jimmie Wood  | … |  Crowbar (arkistosta otettu)   |
Tämä elokuva jäi Francesco Quinnin viimeiseksi rooliksi hänen kuoltua noin kuukausi ensi-illan jälkeen sydänkohtaukseen.
Tuotanto > Roolitus

Edellisistä elokuvista tutut Shia LaBeouf, Josh Duhamel, Tyrese Gibson, John Turturro, Kevin Dunn ja Julie White palasivat samoihin rooleihin. Mutta Megan Fox ei palannut Mikaela Banesin rooliin ja sitä myötä Mikaelan hahmokin poistettiin elokuvasta. Elokuvaan haettiin uutta näyttelijää naispääosaan ja lopulta rooliin valittiin Victoria's Secret -malli Rosie Huntington-Whiteley ja hänen näyttelemänsä hahmo on G1-jatkumosta tuttu Carly (Spike Witwickyn tyttöystävä ja myöhemmin vaimo). Näyttelijäkaartiin liittyivät myös Greyn anatomiasta tuttu Patrick Dempsey, Kauheasta kankkusesta tuttu Ken Jeong, entisenä jalkopalloilijana tunnettu Lester Speight, sekä muun muassa Frances McDormand, John Malkovich ja Alan Tudyk. Lisäksi toimittaja-jountaja Bill O'Reilly ja entinen astronautti Buzz Aldrin tekevät cameo-esiintymiset elokuvassa.
Tuotanto > Kuvaukset

Huhtikuussa alkoivat esikuvaukset. Varsinaiset kuvaukset alkoivat toukokuun lopussa ja päättyivät virallisesti 9. marraskuuta. Elokuvaa kuvattiin mm. Los Angelesissa, Chicagossa, Milwaukeessa, Indianassa, Detroitissa, Cape Canaveralissa, Washingtonissa, Houstonin Johnson Space Centerissä ja New Yorkissa. Toinen kuvausryhmä oli kuvannut sitä muutamassa kansainvälisessä paikassa kuten Afrikassa, Moskovassa ja Kiinassa. Mutta niiden kuvaukset on päätetty tehdä salassa.
Elokuvan kuvausten yhteydessä tuhottiin 532 autoa, mikä enemmän kuin missään muussa elokuvassa Guinnessin ennätystenkirjan mukaan. Michael Bayn mukaan autot olivat peräisin vakuutusyhtiöltä, joka lahjoitti tulvissa vaurioituneet autot elokuvan kuvauksiin.
Tuotanto > Soundtrack

Tämän elokuvan tunnuskappale on Linkin Parkin Iridescent. Sävellykset elokuvaan on tehnyt edellisten osien tapaan Steve Jablonsky.
Aiheesta muualla > Arvostelut

Ilja Rautsi: Transformers: Dark of the Moon (2011)  28.6.2011. Elitisti.
Jussi Lahtonen: Transformers: Kuun pimeä puoli (Arvostelu)  1.7.2011. Film-O-Holic.com.
Leffatykki (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Björkbacka: Transformers: Kuun pimeä puoli  2.7.2011. Keskipohjanmaa.[vanhentunut linkki]
Transformers
Reikäpilvi

Reikäpilveksi kutsuttu pilvikerroksen aukko, kuvattu Itävallassa (elokuu 2008).
Soikiomainen reikäpilvi (Yhdysvallat, 11/2016)
Pilvenreikä aukon keskiosan untuvapilvirakenteineen alapuolelta nähtynä (Sveitsi, 9/2012).
Terra-satelliitin Modis-instrumentin kuva pilvipeitteesta Yhdysvaltain Oklahoman, Arkansasin, Louisianan ja Texasin osavaltioiden yläpuolelta 29.1.2007. Pilvipeitteessä näkyy monia erimuotoisia reikäpilvirakenteita, joita muun muassa lentoliikenne on muovannut.
Reikäpilvi (lat. Cavum) on täydentävä nimitys pilvikerroksen suurelle pyöreälle aukolle, joka voi ilmestyä erityisesti pallero- (cirrocumulus) tai hahtuvapilveen (altocumulus), joskus harvoin kumpukerrospilveen (stratocumulus). Aukon keskiosan alapuolella on tyypillisesti sadejuovia (virga)  tai kuitumaisia untuvapilvijuovia. Tavallisesti aukko laajenee ajan myötä. Mikäli aukon synnyttäjänä on (vaakasuorasti etenevä) lentokone, aukko on muodoltaan viivamaisempi.
Aukko muodostuu ohuissa kerrosmaisisissa pilvissä, kun lähtötilanteessa pilven pilvipisarat ovat alijäähtyneessä tilassa, eli kun pilvipisaroiden veden lämpötila on alle jäätymispisteen. Pisarat eivät ole jäätyneet jäätymisytimien puutteen vuoksi. Kun jääkiteitä alkaa muodostua, syntyy Wegener–Bergeron–Findeisen -prosessista (eli kylmän pilven prosessista) johtuen ketjureaktio, joka saa jääkiteiden ympärillä olevat vesipisarat haihtumaan. Pilveen muodostuu suuri, usein pyöreä, reikä.
Tämän ilmiön uskotaan aiheutuvan siitä, että pilvikerrokseen tulee runsaasti pieniä jääkiteitä. Jääkiteet voivat muodostua ohimenevistä lentokoneista, joiden siipien tai potkurien takana ilmanpaine on huomattavasti matalampi. Tämä saa ilman jäähtymään nopeasti ja voi luoda nauhamaisen jääkidevanan jälkeensä. Jos näiden jääkiteiden ympärillä on vesipisaroita, ne kasvavat nopeasti Bergeron-prosessissa, ja pisarat haihtuvat niin, että pilveen muodostuu siveltimenvedon kaltaisia reikiä.
Westbrook ja Davies (2010) sekä Heymsfield työtovereineen (2010) selittävät prosessia tarkemmin. Tällaiset pilvipeitteen aukot eivät ole tyypillisiä millekään tietylle maantieteelliselle alueelle, vaan niitä on havaittu useissa eri paikoissa.
Koska pilvireiät ovat harvinaisia ja ulkonäöltään erikoisia, niitäkin on virheellisesti luultu ufojen aiheuttamiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reikäpilvi Wikimedia Commonsissa
In Attention All Cloudspotters: A New Understanding of Fallstreak Holes (July 4, 2011) (englanniksi) (cloudappreciationsociety.org)
Jonathan Belles (25.5.2017) 7 Crazy Weather Phenomena We've Seen Recently (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (weather.com)
Sarah Gibbens (24.3.2017) 11 New Cloud Types Named—First in 30 Years (englanniksi) (nationalgeographic.com)
Meteorologinen data ja muuttujat
Auringon säteily
CAPE
helteen tukaluus
CIN
epävakaisuus
kastepiste
konvektio
kosteus
lämpötila
lifted-indeksi
näkyvyys
pakkasen purevuus
pilvi
salama
sade
tuuli
vesihöyry
Markus Granlund

| Markus Granlund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1993 (ikä 31) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Make, Pikku G[lähde? ]
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Geneve-Servette
Sarja:  NLA
Pelinumero:  60
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Salavat Julajev Ufa (KHL)   HIFK (SML) Abbotsford Heat (AHL) Calgary Flames (NHL) Adirondack Flames (AHL)  Stockton Heat (AHL) Vancouver Canucks (NHL) Edmonton Oilers (NHL) Bakersfield Condors (AHL) HC Lugano (NLA)
NHL-varaus:  45. varaus, 2011 Calgary Flames
KHL-varaus:  24. varaus, 2011 Salavat Julajev Ufa
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Markus Granlund alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012.  |  Markus Granlund alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012.  |  Markus Granlund alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012.  |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Valko-Venäjä 2010 | jääkiekko |  |
Kari Markus Granlund (s. 16. huhtikuuta 1993 Oulu) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja olympiavoittaja, joka pelaa NLA-seura Geneve-Servetessä. Calgary Flames varasi Granlundin vuoden 2011 varaustilaisuudessa toisella kierroksella varausnumerolla 45. Hän oli toisen kierroksen korkein suomalainen pelaajavaraus.
Granlundin vahvuudet ovat hyvä pelisilmä sekä kiekollinen peli.
Ura > Helsingin IFK (2009–2013)

Granlund siirtyi Oulun Kärpistä Helsingin IFK:hon yhdessä veljensä Mikael Granlundin kanssa keväällä 2009. Mikael oli ehtinyt pelata Jääkiekon SM-liigassa jo Kärpissä, ja nousikin jo seuraavalle kaudelle IFK:n liigamiehistöön Markuksen jäädessä kehittämään taitojaan joukkueen A- ja B-junioreiden sarjoihin. B-nuorten SM-liiga osoittautui kuitenkin liian helpoksi sarjaksi nuorelle ja maalinnälkäiselle hyökkääjälle, sillä kahdeksassa ottelussa nuorempi Granlund keräsi tehopisteet 8+17=26. Kausi jatkui hänen osaltaan Jääkiekon A-nuorten SM-liigassa, jonka 37 runkosarjaottelussa Granlund merkkautti tehopisteet 17+25=42. Pudotuspeleissä hän johdatti joukkueensa aina finaaleihin asti lähes piste per peli -tahdilla, mutta entinen seura Kärpät nappasi A-nuorten mestaruuden ja Granlund joukkueineen joutui tyytymään hopeamitaliin. Hän palasi kuitenkin vielä B-nuorten pudotuspeleihin voittamaan mestaruutta.
Granlund teki debyyttinsä SM-liigassa 19. lokakuuta 2010. Hänet nostettiin IFK:n kokoonpanoon paikkaamaan loukkaantunutta isoveljeään Mikaelia Ville Peltosen rinnalle. Granlund pelasi SM-liigassa kaksi ottelua, mutta ei tehnyt pisteitä. Loppukauden hän vietti IFK:n A-nuorten joukkueessa pelaten 40 runkosarjaottelua tehoin 20+32=52. Kesällä järjestetyssä NHL:n varaustilaisuudessa Granlundista povailtiin kolmannen tai viidennen kierroksen varausta, mutta Calgary Flames varasikin nuoremman Granlundin jo toisella varauskierroksella numerolla 45 ja hän oli koko varaustilaisuuden toiseksi korkein suomalaisvaraus Porin Ässien Joel Armian jälkeen.
Varsinaisella tulokaskaudellaan 2011–2012 Granlund pelasi SM-liigassa 47 runkosarjaottelua tehopistein 15+19=34 ja voitti tulokkaiden maali-, syöttö- ja pistepörssit. Hän pelasi suurimman osan kaudesta samassa ketjussa veljensä Mikaelin sekä Janne Pesosen kanssa. Granlund nousi otsikoihin syksyllä 2011 tehtyään Espoo Bluesia vastaan pelatussa ottelussa ilmaveivimaalin Mikaelin sekä Janne Pesosen syötöstä. Aiemmin Mikael oli esittänyt saman suorituksen vuoden 2011 MM-kilpailujen välierässä Venäjää vastaan. Hyvin sujuneen kauden johdosta nuoremmasta Granlundista povattiin kauden parhaalle tulokkaalle annettavan Jarmo Wasaman muistopalkinnon saajaa. Tittelin vei kuitenkin paikalliskilpailija Helsingin Jokereiden Teuvo Teräväinen. Kauden aikana Granlund pelasi myös yhden ottelun Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan paidassa, ja IFK:n edustusjoukkueen taipaleen katkettua SM-liigan pudotuspeleissä hän siirtyi seuran A-nuoriin voittamaan SM-kultaa.
Kauden päätyttyä Granlund solmi IFK:n kanssa kaksivuotisen, vuoteen 2014 ulottuneen sopimuksen. Kesällä 2012 Granlund osallistui myös NHL:n varaajaseuransa Calgary Flamesin vuosittaiseen nuorten lupausten kehitysleiriin.
Ura > NHL-debyytti Calgaryssä (2013–2016)

Huhtikuussa 2013 Granlund teki Calgary Flamesin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kauden 2013–2014 hän aloitti pelaamalla Calgaryn farmijoukkueessa Abbotsford Heatissa AHL:ssa. Granlund ehti pelata AHL-liigassa 50 ottelua tehoin 23+21=44 ja hänet valittiin AHL:n kuukauden tulokkaaksi helmikuussa 2014.
Granlund teki NHL-debyyttinsä Calgary Flamesissa 27. helmikuuta 2014 ottelussa Los Angeles Kingsiä vastaan. Samassa ottelussa myös suomalainen Joni Ortio pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa Calgaryn maalivahtina. Kolmannessa NHL-ottelussaan 3. maaliskuuta 2014 Granlund kohtasi ensimmäistä kertaa NHL:ssä veljensä Mikael Granlundin edustaman Minnesota Wildin vierasottelussa Minnesotan kotiareena Xcel Energy Centerissä. Granlundit olivat kautta aikojen kolmannet suomalaiset veljekset, jotka kohtasivat toisensa NHL-ottelussa. Heitä ennen olivat kohdanneet Jarkko ja Tuomo Ruutu sekä Saku ja Mikko Koivu. Samassa ottelussa Granlund hankki myös NHL-uransa ensimmäisen tehopisteen syöttämällä joukkueensa kapteenin Mark Giordanon viimeistelemän kavennusmaalin ottelun kolmannessa erässä. Maali jäi ottelun viimeiseksi ja Minnesota Wild voitti ottelun 3–2. Mikael Granlund syötti ottelussa Minnesota Wildin maaleista kaksi.
Ura > Siirto Vancouveriin (2016–2019)

Markus Granlund siirtyi helmikuussa 2016 Vancouver Canucksin organisaatioon vaihtokaupassa Calgaryssa syntyneeseen hyökkääjä Hunter Shinkarukiin.
Granlund teki kesällä 2019 yksivuotisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Peliaika Edmontonissa jäi vähäiseksi ja hänet tiputettiin välillä Edmontonin farmi joukkueeseen Bakerfield Condorsiin. Granlund ei saanut jatkosopimusta ja hän hyväksyi tarjouksen KHL-seuralta.
Ura > Siirto KHL-liigaan ja seuraan Salavat Julajev Ufa (2020–2022)

Granlund pelasi kaksi kautta 2020-2022 KHL-seurassa Salavat Julajev Ufa ja oli joukkueen yksi tehokkaimmista pelajista. 2020-2021 kaudella joukkueen suomalainen superketju Teemu Hartikainen–Sakari Manninen–Markus Granlund sijoittuivat pistepörississä top-10 joukkoon. Joukkueen kausi kuitenkin päättyi pudotuspelien toisella kierroksella Ak Barsia vastaan. 2021-2022 kaudella Granlund oli joukkueen tehokkain runkosarjassa ja joukkue oli konferenssin kolmanella sijalla. Maaliskuun 2. päivä 2022 Granlund ilmoitti, että ei osallistu pudostuspeleihin ja poistuu joukkueesta, syynä oli aikaisemmin helmikuussa alkanut Venäjän hyökkäys Ukrainaan.
Ura > Maajoukkue

Granlund on edustanut Suomea kahdesti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa, vuosina 2010 ja 2011. Kevään 2010 kisoista Granlund voitti pronssia ja kevään 2011 kisoissa hän toimi Suomen kapteenina. Granlund valittiin Suomen vuoden 2022 olympiajoukkueeseen, kisat olivat hänen ensimmäinen aikuisten tasolla.  Granlund voitti Suomen joukkueen kanssa kultaa näissä olympialaisissa.
Perhe

Markus Granlundin isoveli on NHL-jääkiekkoilija Mikael Granlund.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markus Granlund QuantHockey.com -sivustolla (suomeksi)
Markus Granlund The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Markus Granlund Eurohockey.com. (englanniksi)
Markus Granlund Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 2022
2 Pokka |
3 Friman |
4 Lehtonen |
12 Anttila (A) |
13 Kemiläinen |
15 Aaltonen |
20 Ojamäki |
24 Björninen |
25 Rajala |
28 Nättinen |
29 Säteri |
35 Tuohimaa |
38 Hietanen |
40 Lindbohm |
42 Vatanen |
45 Olkinuora |
51 Filppula (C) |
55 Ohtamaa (A) |
60 Granlund |
65 Manninen |
70 Hartikainen |
71 Komarov (A) |
80 Mäenalanen |
81 Pakarinen |
82 Pesonen |
Valmentaja Jukka Jalonen
Hervanta etelä

Ilmakuva Hervannasta.
Hervanta etelä on Tampereen kaakkoiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Hervan suunnittelualueeseen kuuluvat Hervanta lounaan ja Hervanta kaakon tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Mikko Herranen

| Mikko Herranen |
| --- | --- |
 Mikko Herranen vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1976 (ikä 48)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1997–
Tyylilajit:  hard rock heavy metal rock
Soittimet:  laulu, basso, kitara, rummut, piano
Yhtyeet:  Misterer (2017–) Mikko Herranen (2011–) RUST (2001–2011) Velcra (2001–2006)  Kilt. (2009–)
Aiheesta muualla
www.mikkoherranen.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mikko Herranen (s. 9. huhtikuuta 1976 Mikkeli) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, muusikko, äänittäjä ja tuottaja. Yli 20 vuoden aikana Herranen on vaikuttanut muun muassa Velcra-yhtyeen rumpalina sekä laulajana Rust-yhtyeessä ja Iron Maiden -covereita esittävässä Mauron Maidenissa. Herranen kilpaili Voice of Finlandissa Michael Monroen joukkueessa 2012. Herrasen tuore thrash metal -yhtye Misterer on kotoisin Helsingistä ja julkaisi Backrage-debyyttisinglensä maaliskuussa 2018.
Ura

Herranen aloitti soololevynsä äänitykset vuonna 2010 ja valmisteli soololevyään muiden töiden, tuotantojen ja miksausten välissä. Ensimmäinen soolojulkaisu, "Häviäjät"-single, julkaistiin 30. huhtikuuta 2012. Herrasen sooloalbumi Kylmä Maailma ilmestyi 20. kesäkuuta 2012 Johanna Kustannukselta. Herranen soitti levyn kaikki instrumentit selloa ja viulua lukuun ottamatta. Hän myös äänitti ja miksasi albuminsa itse.
Herranen tuottaa, äänittää ja miksaa musiikkia omassa Noise Floor -studiossaan. Aiemmin hän työskenteli muun muassa Sonic Pump Studios Oy:llä  sekä 5by5 Studiolla. Näkövammastaan huolimatta Herranen kykenee lukemaan ja käyttämään tietokoneita sekä äänityslaitteita normaalisti.
Herranen on vuodesta 2012 toiminut Kilt.-yhtyeen rumpalina ja taustalaulajana. Ennen sitä hän on vastannut yhtyeen Everything / Nothing-albumin äänityksestä ja miksauksesta ja lisäksi toiminut yhtyeessä laulajana.
Herraselta ilmestyi syksyllä 2014 toinen sooloalbumi Pahan ajan apokalypsi. Albumilta julkaistiin single "Kuolemantanssi". Hän osallistui vuoden 2016 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella Evil tone.
Misterer-yhtyeessä Mikko toimii laulajana ja rumpalina.
Herranen asuu Helsingissä yhdessä laulunopettajana ja laulajana työskentelevän kihlattunsa Mari Multasen kanssa.
Mikolta ilmestyi uutta soolotuotantoa vuonna 2023 jota kuullaan muun muassa Tilaa taiteilijuuteen-hankkeen konsertissa. Varjot-albumi ilmestyi kesällä 2023 suoratoistopalveluihin ja syksyllä siitä olisi aikomus julkaista fyysinen versio bonusbiiseillä varustettuna
Diskografia

Backrage (2018,  single, TCM)
Disconnected (2018,  single, TCM)
Perkelation (2018,  single, TCM)
Ignoramus (2019)
Under Attack (2020)
The Black (2003,  EP, TCM)
Miss You (2004,  single, TCM)
Ordinary World (2004,  single, TCM)
Softly (2004,  TCM)
Levottomat 3 soundtrack (2004,  Poko Records)
Pray (2004,  single, Edel Records)
Slave (2005,  single, TCM)
Away (2006,  single, 92dawn)
Songs of Suffocation (2006,  92dawn)
Scars (2007,  EP, 92dawn)
Dark Deep Times (2010,  omakustanne)
Consequences of Disobedience (2001,  Virgin Records)
Between Force and Fate (2005,  EMI)
Hadal (2007,  Bonnier Amigo)
Häviäjät (2012,  single)
Kylmä maailma (2012,  Johanna Kustannus)
Kuolemantanssi (2014,  single)
Muurahaiset (2014,  single)
Pahan ajan apokalypsi (2014,  Johanna Kustannus)
Meidän hiljaisuus (2023,  single)
Muuttolinnut (2023,  single)
Irti (2023,  single)
Varjo (2023,  single)
Varjot (2023)
Menneisyyden aaveet (2023,  single)
Kosketus (SOS Edition) (2023,  single)
Nythän on joulu (2023,  single)
Pitkätukat ja prinsessat (2024,  single)
Rock'n roll (2024,  single)
Musta (2024,  single)
10 hyvää (2024,  single)
Mittasuhteiden summa (2024,  single)
Epäsovinaisuuden ja järjen valtava kliimaksi (2024)