stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sisällissodan aikajana
Sisällissodan päättymisestä Tarton rauhaan > 1918

15. kesäkuuta – Neuvosto-Venäjällä olleista Pohjois-Suomen punakaartilaisista muodostetaan Ison-Britannian laivaston alaisuudessa toimiva Muurmannin legioona.
26. kesäkuuta – Suomen senaatti lähettää Ison-Britannian hallitukselle nootin, jossa vaaditaan brittijoukkoja poistumaan Petsamosta ja jättämään alue suomalaisten haltuun. Noottia pidetään uhkavaatimuksena ja Britannia katsoo sen osoittavan, että Suomi on Saksan myötäilijä.
3. elokuuta – Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliset Berliinin neuvottelut alkavat.
9. elokuuta – Senaatti saa eduskunnalta valtuudet ryhtyä järjestämään kuninkaanvaalia. Kuninkaaksi päätetään lopulta pyytää Hessenin prinssi Friedrich Karlia, joka hyväksyy tarjouksen.
29. elokuuta – Suomen Kommunistinen Puolue perustetaan Moskovassa.
11. syyskuuta – Kenraalimajuri Charles Maynardin lähettämät suomalaiset punakaartilaiset lyövät suojeluskuntalaiset Uhtualla käydyssä taistelussa.
9. lokakuuta – Eduskunta valitsee kuninkaanvaalissa Hessenin prinssi Friedrich Karlin Suomen kuninkaaksi. Eduskunnan tasavaltalainen vähemmistö äänestää ensin kuninkaanvaaliesitystä vastaan ja boikotoi sitten itse vaalia.
29. lokakuuta – Saksan vallankumous käynnistyy.
9. marraskuuta – Saksan keisari Vilhelm II syrjäytetään ja keisarikunta julistetaan tasavallaksi, mikä merkitsee myös Suomen kuningaskuntahankkeen kaatumista.
17. marraskuuta – C. G. E. Mannerheim lähettää Lontoosta sähkeen, jossa senaattia kehotetaan luopumaan Friedrich Karlista ja katkaisemaan suhteensa Saksaan sekä raivaamaan tilaa länsimielisemmälle liittoutumalle. Suomen senaatti vastaa Mannerheimille, että porvaripuolueet sallisivat eduskunnan valita hänet valtionhoitajaksi.
27. marraskuuta – Paasikiven senaatin tilalle nimitetään Ingmanin I hallitus, missä yhteydessä monarkiaan viittaava nimitys senaatti muutetaan valtioneuvostoksi.
12. joulukuuta – Mannerheim valitaan Suomen valtionhoitajaksi.
14. joulukuuta – Friedrich Karl ilmoittaa avoimella kirjeellä, ettei hän pysty ottamaan Suomen kruunua vastaan länsivaltojen uhkavaatimusten takia.
16. joulukuuta – Viimeiset saksalaisjoukot poistuvat Helsingistä.
Sisällissodan päättymisestä Tarton rauhaan > 1919

tammikuu – Kenraali Nikolai Judenitš pyytää senaatilta lupaa käyttää Suomen aluetta Venäjän valkoisen armeijan joukkojen järjestämiseen Petrogradin hyökkäystä varten. Mannerheim vaatii vastineeksi Venäjän pakolaishallitusta tunnustamaan Suomen itsenäisyyden, mistä se kuitenkin kieltäytyy.
1.–3. maaliskuuta – Itsenaisen Suomen ensimmäiset eduskuntavaalit.
17. huhtikuuta – Kaarlo Castrénin keskustahallitus nousee valtaan Suomessa.
18. huhtikuuta – Vääpeli Paul Marttinan johtama osasto ylittää Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisen rajan katkaistakseen Muurmannin radan.
21. huhtikuuta – Aunuksen retkikunta ylittää rajan Laatokan pohjoispuolella. Hallitus ja eduskunta eivät tiedä mitään salaisista Aunuksen operaatioista.
kesäkuu – Useita Suomesta käsin lietsottuja rajakahakoita Karjalankannaksella.
6. kesäkuuta – Porajärvi päättää liittyä Suomeen.
18. kesäkuuta – Kenraali Judenitš ja valtionhoitaja Mannerheim tekevät sopimuksen Suomen itsenäisyyden tunnustamisesta palkkiona yhdessä toteutetusta Pietarin valtauksesta.
1. heinäkuuta – Castrénin hallitus saa vihiä Aunuksen sotaretkestä, mikä herättää epäilyksiä, että Mannerheim yrittää ajaa Suomea mukaan Venäjän sisällissotaan ja tehdä vallankaappauksen.
9. heinäkuuta – Kirjasalon tasavalta perustetaan.
17. heinäkuuta – Valtionhoitaja Mannerheim vahvistaa parlamentaarisesti hallitun tasavallan Suomen hallitusmuodoksi.
25. heinäkuuta – Mannerheim häviää Suomen ensimmäisen presidentinvaalin korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä toimivalle K. J. Ståhlbergille.
28. heinäkuuta – Mannerheim lopettaa valtionhoitajan tehtävät ja vetäytyy päivänpolitiikasta.
1. lokakuuta – Hennalan vankileiri suljetaan.
12. lokakuuta – Liittoutuneet vetäytyivät Murmanskista.
Sisällissodan päättymisestä Tarton rauhaan > 1920

huhtikuu – Toinen epäonnistunut Petsamon retki.
31. tammikuuta 1920 – 2 600 punavakia vapautuu ja noin 40 000 entistä punakaartilaista saa kansalaisoikeutensa takaisin.
31. elokuuta – Seitsemän entistä punaisten johtohahmoa kuolee Pietarissa tapahtuneissa Kuusisen klubin murhissa.
14. lokakuuta – Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä allekirjoitetaan Tarton rauha, joka päättää maiden väliset vihollisuudet ja normalisoi suhteet 31. joulukuuta 1920 lähtien.
Myöhempien vuosien tapahtumia > Toista maailmansotaa edeltävät vuodet

20. tammikuuta 1921 – Noin 200 punavankia vapautetaan ja Neuvosto-Venäjälle paenneita armahdetaan.
25. helmikuuta 1921 – Jääkäriliitto perustetaan.
21. toukokuuta 1921 – Uusi valtiorikosoikeudessa tuomittujen punaisten armahdus, jonka jälkeen punavankeja on jäljellä noin 1 000.
lokakuu 1921 – Itäkarjalaisten kansannousu alkaa. Mukana on noin 500 suomalaista vapaaehtoista.
7. joulukuuta 1923 – Uusi armahduslaki, jonka jälkeen vankeja on noin 500.
1924 – Vapaussodan Invaliidien Liitto perustetaan
23. lokakuuta 1925 – Uusi armahduslaki, jonka jälkeen vankeja on noin 200.
18. toukokuuta 1927 – Väinö Tannerin johtama sosialidemokraattinen hallitus armahtaa viimeiset 50 punavankia.
1929 – Vapaussodan Rintamamiesten Liitto perustetaan.
1931 – Vapaussodan Kenttäharmaat perustetaan Vapaussodan Rintamamiesten Liiton kilpailijaksi.
8. joulukuuta 1935 – Vapaussodan Rintamamiesten Liiton jäseniä sotkeentuu Viron vapaussotureiden liiton epäonnistuneeseen vallankaappaushankkeeseen.
10. maaliskuuta 1944 – Lex Tokoi astuu voimaan.
12. lokakuuta 1944 – Vapaussodan Kenttäharmaat lakkautetaan välirauhansopimuksen perusteella.
19. lokakuuta 1944 – Suomalaisten fasistien ja kansallissosialistien hallussa ollut Vapaussodan Rintamamiesten Liitto lakkautetaan välirauhansopimuksen perusteella.
Myöhempien vuosien tapahtumia > Sodanjälkeinen aika

4.–5. elokuuta 1945 – Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö perustetaan Helsingissä Vallilan työväentalolla järjestetyssä kokouksessa.
1. tammikuuta 1957 – Punakaartilaisten lesket saavat eläkkeen kansaneläkelain uudistuksen myötä.
1959 – Väinö Linnan romaanitrilogian Täällä Pohjantähden alla ensimmäinen osa ilmestyy. Teoksen muut osat julkaistaan vuosina 1960 ja 1962.
13. syyskuuta 1968 – Edvin Laineen elokuva Täällä Pohjantähden alla tulee ensi-iltaan.
1. lokakuuta 1969 – Punakaartilaisten lesket pääsevät yleisen perhe-eläkkeen piiriin.
30. elokuuta 1970 – Valtakunnallinen punaisten muistomerkki Crescendo paljastetaan Helsingin Eläintarhan puistossa.
14. helmikuuta 1973 – Valtioneuvosto päättää maksaa korvauksen vuoden 1918 sodan johdosta vankileireillä olleille. Hakemuksia esitettiin noin 11 600.
1978 – Vapaussodan Invalidien Muistosäätiö perustetaan.
1984 – Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö lopettaa toimintansa.
27. helmikuuta 1987 – Vuonna 1949 kielletty elokuva Jääkärin morsian esitetään jälleen Helsingissä.
25. marraskuuta 1987 – Vapaussodan Invaliidien Liitto lakkautetaan. Järjestöllä oli tuolloin 63 jäsentä.
30. tammikuuta 1993 – Vapaussodan Perinneliitto perustetaan.
4. marraskuuta 2007 – Viimeinen valkoisten joukoissa palvellut veteraani Lennart Rönnback kuolee.
16. toukokuuta 2008 – Presidentti Tarja Halonen ei kutsusta huolimatta osallistu Finlandia-talossa järjestettyyn valkoisten perinneyhdistysten muistojuhlaan.
1. tammikuuta 2009 – Viimeinen punakaartilainen ja sisällissodan veteraani Aarne Arvonen kuolee.
huhtikuu 2010 – Suomen Työväen Järjestyskaartin Perinneyhdistys perustetaan Tampereella.
maaliskuu 2017 – Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja Svenska litteratursällskapet i Finland jakavat kaikkiin Suomen kouluihin ja kunnallisiin kirjastoihin aikalaiskuvauksista koostuvan kaksikielisen kirjan 1918. Minä olin siellä – Jag var där.
25. huhtikuuta 2017 – Valtiovarainministeriö kumoaa vuosien 2017–2019 juhlarahoja koskevan asetuksen, kun punakaartilaisten teloitusta kuvaavasta kolikosta syntyy kohu.
Supiini

Supiini on verbin infiniittimuoto, joka esiintyy muun muassa latinan kielessä.
Ruotsin kielessä

Ruotsin kielessä supiiniksi kutsutaan verbin teeman neljättä muotoa, esimerkiksi katsoa-verbissä tittat. Perfekti- ja pluskvamperfektimuodot muodostetaan supiinin ja ha-apuverbin preesensin ja imperfektin avulla, esimerkiksi Jag har tittat på TV, tai Jag hade tittat på TV. Ruotsin vahvojen verbien it-päätteinen supiini erottui partisiipin perfektistä omaksi verbinmuodokseen vasta 1800-luvulla, ollen alkujaan partisiipin perfektin neutrimuoto.lähde? Heikoilla verbeillä muodot ovat yhä identtiset: Jag har målat huset – huset är målat vs. Jag har stulit bilen – bilen är stulen. Nykyään vanhan ruotsin neutrit muodostavat ett-suvun feminiinien ja maskuliinien yhdistyttyä en-suvuksi, mikä selittää supiinien t-päätteisyyden (ts. har målat eikä har målad).
Suomalais-ugrilaisissa kielissä

Pohjoissaamen kielessä supiini on infiniittinen verbimuoto, joka ilmaisee tekemisen tarkoitusta tai finaalisuutta. Se muodostetaan verbin heikkoasteisesta vartalosta -ži(t)-tunnuksella. Suomessa rakennetta vastaa tyypillisesti A-infinitiivin translatiivi tai MA-infinitiivin illatiivi: Son bođii sisa biepmu vieččažit, 'Hän tuli sisään hakeakseen ruokaa".
Kielteinen supiini muodostetaan kieltoverbistä ama- sekä possessiivisuffiksista ja itse pääverbi on perusmuodossa. Se vastaa suomen ettei/jottei-rakenteita: Mii fertet garvit dien jeakki amamet njuoskat "Meidän pitää kiertää tämä suo ettemme kastu".
Virossa suomea vastaavasta MA-infinitiivistä (lukemaan) käytetään nimitystä supiini (lugema). Samaa käsitettä käytetään myös liivin kielen kieliopissa.
Aiheesta muualla

Kielikompassi
Supermarine Scimitar

| Supermarine Scimitar |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Supermarine
Supermarine Scimitarien lentue Farnborough'ssa vuonna 1962.
Supermarine Scimitar on brittiläinen Supermarinen suunnittelema ja valmistama suihkuhävittäjä. Lentotukialuksilta toiminut Supermarine Attackerin seuraaja Scimitar oli Britannian ensimmäinen taktisiin ydinpommituksiin kykenevä hävittäjälentokone.
Scimitar oli käytössä vuosina 1958–1969, ja ensilento tapahtui vuonna 1956. Sitä valmistettiin 76 konetta.

Supermarine Scimitar kykeni kuljettamaan ainakin yhden 794 kg (1 750 lb) painoisen Red Beard -ydinpommin (suom. Punaparta). Koneen kapasiteetti salli periaatteessa kaksi. Konetyypillä oli kuitenkin vaikeuksia liikehtimisessä sekä toimintavarmuudessa. Tämän takia se jakoi ikävän kohtalon yhdessä edeltäjänsä Supermarine Swiftin kanssa, ja sille sattui melko useita lento-onnettomuuksia. Se vedettiin pois palveluksesta vuosikymmenen mittaisen käyttöiän jälkeen ja korvattiin Blackburn Buccaneer -tyypillä.
Suoritusarvot

Moottorit: 2 × Rolls-Royce Avon 202-suihkuturbiinit, työntövoima à 5 105 kg
Huippunopeus 1 143 km/h
Lakikorkeus 15 240 m
Toimintamatka 966 km (korkealla, ilman lisätankkeja)
Mitat

Miehistö: 1
Siipien kärkiväli 11,33 m
Siipipinta-ala 45,06 m²
Pituus 16,87 m
Korkeus 4,65 m
Tyhjäpaino 9 525 kg
Enimmäislentoonlähtöpaino 15 513 kg
Aseistus

(tykkien lisäksi muut valinnaisesti)
Tykkiaseistus: 4 × 30 mm ADEN -lentokonetykit
4 × 454 kg pommeja (max. kuorma 1 816 kg eli 4 000 paunaa)
4 × Bullpup (ilmasta maahan) tai Sidewinder (ilmasta ilmaan) -ohjukset
1-2 × Red Beard -tyyppinen taktinen ydinpommi
Lisäpolttoainesäiliöt
Aiheesta muualla

Air Vectors: The Supermarine Attacker, Swift, & Scimitar (englanniksi)
Military factory: Supermarine Scimitar, Carrier based Strike-Fighter (englanniksi)
Thunder and Lightnings: Supermarine Scimitar (englanniksi)
Supermarine Scimitar, un chasseur "un peu lourd" (ranskaksi)
http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/scimitar.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
http://www.aviastar.org/air/england/vickers_scimitar.php (englanniksi)
http://www.fleetairarm.com/exhibit/vickers-supermarine-scimitar-f1/3-5-27.aspx (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Juha Suoranta

Juha Suoranta 2022
Juha Suoranta (s. 24. helmikuuta 1966 Tampere) on suomalainen tietokirjailija ja Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professori vuodesta 2006. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta 1985. Suoranta opiskeli Tampereen yliopistossa 1987–1991 aikuiskasvatusta, sosiaalipsykologiaa ja filosofiaa tärkeimpinä opettajinaan Antti Eskola ja Juha Varto.
Yliopistotyöt Suoranta aloitti vt. kasvatustieteen tuntiopettajana Tampereen yliopistossa 1992–1993 ja toimi sittemmin kasvatustieteen yliassistenttina 1993–1997, apulaisprofessorina 1997–1998 ja professorina 1998–2004 Lapin yliopistossa sekä aikuiskasvatuksen professorina 2004–2006 Joensuun yliopistossa. Hän on vieraillut vuonna 2002 musiikkikasvatuksen osaston professorina Sibelius-Akatemiassa, jossa on myös dosentti. Toinen dosentuuri Suorannalla on mediakasvatuksessa (Tampereen yliopisto).
Suoranta on toiminut vierailevana tutkijana Illinois'n yliopistossa (1996–1997) ja Kalifornian yliopistossa (2003–2004) sekä työskennellyt Suomen tutkimuksen ja sosiologian vierailevana professorina (2005–2006) Minnesotan yliopistossa. Vuoden 2003 Suoranta toimi Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana ja 2015–2016 Säätiöiden professoripoolissa. Hän on toiminut myös Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaanina ja kasvatustieteiden yksikön johtajana.
Suoranta valittiin Vuoden aikuiskouluttajaksi 2008. Sivistysliitto Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana Suoranta on toiminut vuoden 2007 alusta. Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Suorannan Oppikirjailijapalkinnolla vuonna 2012. Palkintoperusteissa korostettiin hänen innostavuuttaan ja laaja-alaisuuttaan kirjoittajana.
Teokset > Suomenkieliset teokset

Yliopisto opettaa (Jari Eskolan kanssa), 1995.
Tekstit, murrokset ja muutos: Kolme näkökulmaa laadullisen tutkimuksen metodologiaan.  (Väitöskirja: Lapin yliopisto. Acta Universitatis Lapponiensis 10)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 1995.  ISBN 951-634-449-6
Kasvatuksellisesti näkeväksi: Sivistyksellinen kasvatusajattelu tässä ajassa.  (3. korjattu painos)  Tampere:  TAJU, 2000.  ISBN 951-44-4778-6  Teoksen verkkoversio 2008 (PDF).
Johdatus laadulliseen tutkimukseen.  Tampere:  Vastapaino, 1998 (7. painos 2005).  ISBN 951-768-035-X  (Jari Eskolan kanssa)
Haarautuvien menetelmäkäytäntöjen puutarhassa: Ihmistieteen metodologisia kysymyksiä.  Rovaniemi:  Lapin yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta, mediakasvatuksen tutkimusyksikkö, 2000.  ISBN 951-634-728-2  Teoksen verkkoversio 2008 (PDF).
Mediakasvatus simulaatiokulttuurissa (Mauri Ylä-Kotolan kanssa), 2000.
Arkkitehtuuri: teoria, tutkimus ja käytäntö (Seppo Auran ja Juhani Kataisen kanssa), 2001.
Lapset tietoyhteiskunnan toimijoina (Hanna Lehtimäen ja Sampsa Hakulisen kanssa), 2001. Tiivistelmä
Sivistyksellinen aikuiskasvatus (Petri Salon kanssa), 2002. ISBN 951-9140-01-8 Tiivistelmä
Kasvatus mediakulttuurissa: Mitä kasvattajien tulee tietää.  Tampere:  Vastapaino, 2003.  ISBN 951-768-119-4  Teoksen verkkoversio 2010 (PDF).
Otsikko uusiksi. Taiteellisen tutkimuksen suuntaviivat (Mika Hannulan ja Tere Vadénin kanssa), 2003. ISBN 952-5503-03-8 PDF
Radikaali kasvatus: Kohti kasvatuksen poliittista sosiologiaa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-937-7
Aikuiskasvatuksen risteysasemalla: Johdatus aikuiskasvatukseen.  (2. korjattu ja uudistettu painos. Joensuun yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen julkaisuja. Sarja B, Oppimateriaalia N:o 25)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 2008.  ISBN 978-952-219-048-2  (Juha Kauppilan, Hilkka Rekolan, Petri Salon ja Marjatta Vanhalakka-Ruohon kanssa)
Tuleva yliopisto.  Tampere:  Books on Demand, 2010.  ISBN 978-952-498-343-3  Teoksen verkkoversio 2010 (PDF). (Antti Salmisen ja Tere Vadénin kanssa) Äänikirja
Piilottajan päiväkirja.  (Into-pamfletti 22)  Helsinki:  Into Kustannus, 2010.  ISBN 978-952-01-0438-2
Vastaanottokeskus.  (Into-pamfletti 46)  Helsinki:  Into Kustannus, 2011.  ISBN 978-952-264-091-8
Taisteleva tutkimus.  Helsinki:  Into Kustannus, 2014.  ISBN 978-952-264-297-4  (Sanna Ryynäsen kanssa)
C. Wright Millsin sosiologinen elämä.  Tampere:  Vastapaino, 2017.  ISBN 978-951-768-590-0
Paulo Freire, sorrettujen pedagogi.  Helsinki:  Into Kustannus, 2019.  ISBN 978-952-351-150-7
Teokset > Toimitetut suomenkieliset teokset

Eskola, Jari & Mäkelä, Jukka & Suoranta, Juha (toim.): Ihmistieteiden 1990-luvun metodologiaa etsimässä: Keskustelua kasvatus- ja sosiaalitieteiden 1990-luvun metodologiasta.  (Lapin yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja. Katsauksia ja puheenvuoroja C 8. Aikuiskasvatuksen ja jatkuvan koulutuksen julkaisuja 2)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 1995.  ISBN 951-634-428-3
Suoranta, Juha (toim.): Kuluttaminen & yksilön kulttuurin kuolema: Pier Paolo Pasolinin herättämiä ajatuksia perinteestä, kielestä, sukupuolisuudesta ja kasvatuksesta.  (Lapin yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja C 11)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 1995.  ISBN 951-634-452-6
Liikkuva ihminen ja kasvatus (toim. Jari Eskolan kanssa), 1995.
Nuorisotyöstä seikkailukasvatukseen (toim.), 1999.
Höntsyä vai tehovalmennusta. Kirjoituksia joukkueurheilun junioritoiminnasta (toim. Risto Honkosen kanssa), 1999.
Kangassalo, Marjatta & Suoranta, Juha (toim.): Lasten tietoyhteiskunta.  Tampere:  Tampere University Press, 2001.  ISBN 951-44-5076-0  Teoksen verkkoversio (PDF).
Lehtimäki, Hanna & Suoranta, Juha (toim.): Kasvattajan brändikirja.  Helsinki:  Finn Lectura, 2006.  ISBN 951-792-249-3
Aittola, Tapio & Eskola, Jari & Suoranta, Juha (toim.): Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä.  (Harmaasarja)  Tampere:  Tampereen yliopiston kasvatustieteiden laitos, 2007.  ISBN 978-951-44-7165-0  Teoksen verkkoversio (PDF).
Lanas, Maija & Niinistö, Hanna & Suoranta, Juha (toim.): Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä 2.  (Harmaasarja)  Tampere:  Tampereen yliopiston kasvatustieteiden laitos, 2008.  ISBN 978-951-44-7543-6  Teoksen verkkoversio (PDF).
Moisio, Olli-Pekka & Suoranta, Juha (toim.): Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä 3.  (Harmaasarja)  Tampere:  Tampereen yliopiston kasvatustieteiden laitos, 2009.  ISBN 978-951-44-7899-4  Teoksen verkkoversio (PDF).
Teokset > Englanninkieliset teokset

The Integrated Media Machine I: A Theoretical Framework (toim. Mauri Ylä-Kotolan, Sam Inkisen ja Jari Rinteen kanssa), University of Lapland 2000.
The Integrated Media Machine II: Aspects of Internet Culture, Hypertechnologies, and Informal Learning (toim. Mauri Ylä-Kotolan ja Sam Inkisen kanssa), University of Lapland 2001.
Architecture: Theory, Research, and Practice (Seppo Auran ja Juhani Kataisen kanssa), Tampere University of Technology 2001.
Children in the Information Society: The Case of Finland (Hanna Lehtimäen kanssa), Peter Lang 2004. ISBN 0-8204-6829-0
Artistic Research. Theories, Methods, and Practices (Mika Hannulan ja Tere Vadénin kanssa), University of Gothenburg 2005. ISBN 951-53-2743-1 Esittely
Education and the Spirit of Time. Historical, Global and Critical Reflections (toim. Olli-Pekka Moision kanssa). Sense Publishers 2006. ISBN 90-77874-17-8
Wikiworld. Political Economy of Digital Literacy, and the Promise of Participatory Media. (Tere Vadénin kanssa), 2008. ISBN 978-951-44-7281-7  Koko teksti
The Havoc of Capitalism. Publics, Pedagogies and Environmental Crisis (toim. Gregory Martinin, Donna Houstonin ja Peter McLarenin kanssa), Sense Publishers 2010. ISBN 978-94-6091-111-8
Wikiworld. Revisited edition. (Tere Vadénin kanssa), Pluto Press 2010. ISBN 9780745328911 Esittely
Hidden in Plain Sight. How I Sheltered a Refugee. Käänt. Silja Kudel. Into Publishing 2011. ISBN 9789522641120 (EPUB)
Artistic Research Methodology. (Mika Hannulan ja Tere Vadénin kanssa), Peter Lang 2014. ISBN 978-1-4331-2666-6
Militant Freire.  New York:  DIO Press, 2021.  ISBN 978-1-64504-214-3
Aiheesta muualla

Juha Suorannan Tampereen yliopiston kotisivu
Paulo Freiren kasvatusajattelu, Juha Suoranta YLE Radio 1:n Filosofin vastaanotolla 24.1.2007
Professorin kamppailu turvapaikasta, Juha Suoranta Yle Radio 1:n Kultakuumeessa 25.2.2010
Millaista on elää odotustilassa? Eve Mantu vierailee vastaanottokeskuksessa, oppaana on Juha Suoranta, Yle radio 1, 21.6.2011
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Suomen lähetyskunta

Suomen lähetyskunta, ven. Финская делегация 1808, oli Suomen kaikkia neljää valtionsäätyä edustanut diplomaattinen lähetystö, jota johti Turun säätykokousesta puhemieheksi valittu vapaaherra Carl Erik Mannerheim. Lähetyskuta määrättiin syyskuun lopussa 1808 matkustamaan Suomen vallanneen Venäjän keisarikunnan pääkaupunkiin Pietariin Suomen sodan aikana. Lähetyskunta neuvotteli osapuolena Venäjän keisarin perustamassa kolmikantaisessa työryhmässä. jossa osapuolet teki ehdotuksia ja neuvottelivat esitetyistä Suomen sodan jälkeisen ajan uudishallintoa koskevista valtarakenteista. Lähetyskunta kutsuttiin audienssiin missä suomalaiset vannoivat kunnioitusta uudelle hallitsijalle ja antoivat valatilaisuudessa (ruots: hylling tilaisuudessa) uskollisuudenvalan seremoniallisessa valtioaktissa, eli legitimaatiossa ns: laillistamistilaisuudessa minkä yhteydessä lähetyskunta luovutti keisari Aleksanteri I:lle laatimansa esityslistan Suomessa toivotuista toimenpiteistä.
Venäläisten viranomaisten käskystä muodostettu lähetyskunta kuitenkin kieltäytyi ottamasta säätyvaltiopäivien roolia, sillä joitakin sen jäsenistä ei valittu valtiopäivävaaleja koskevien säädösten mukaisella tavalla.
Suomen lähetyskunta kuitenkin valmisteli ja esitteli keskeisimmät osat Suomen autonomian syntyyn liittyneistä päätöksistä.
Porvoon valtiopäivämiehillä ei periaatteesa ollut päätösvaltaa ruotsinsuomalaisten maakuntien hallintoalueilla, sillä näissä lääneissä oli sodanaikana voimassa vielä ruotsin perustuslait, toisaalta lakien kumoaminen tapahtui jo Venäjän keisarin toimesta, Suomen vallatuissa maakunnissa ja keisarin antaman ukaasin seurauksena, jonka mukaan keisari otti Suomen vallatut maakunnat ja liitti ne osaksi Venäjän keisarikuntaan jul. 24. joulukuuta 1808 / kreg. 5. tammikuuta 1809.
Porvoon valtiopäivät päätti lähetyskunnan työn saman vuoden 27. maaliskuuta 1809 valtioaktissa (hylling), mikä tarkoittaa vuoden 1808 protokollakirjojen esitysten lopullista legalisointia, missä keisari oli manifestissa ilmoittanut "Suomen kuuluvan kansakuntana, kansakuntien joukkoon" ja tästä Suomen säätyjen antaessa julkisen uskollisuudenvalan tunnustuksen.
Lähetyskunnan esitysten hyväksyminen sai todellisen voimaantulon vasta rauhansopimuksen syntyessä 17. syyskuuta 1809. Lähetyskunnan esityksistä annettua työtä jatkettiin 8. elokuuta 1809 perustetussa Suomen hallituskonseljissa.