stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
White knight

White knight (Valkoinen ritari) on yrityskauppaan kuuluva käsite. White knight voi olla yritys tai henkilö, joka auttaa toista yritystä. Termi viittaa ylvääseen ritariin, joka saapuu pelastajana paikalle kiiltävässä haarniskassaan.
Valkoisia ritareita on kahdenlaisia. Ensimmäinen tyyppi on tapaus, jossa yritysjohdolle ystävällismielinen ostaja saapuu tai kutsutaan paikalle vihamielisen ostajan pyrkiessä valtaamaan yritystä. Ritari tekee yrityksen omistajille valtaajaa paremman tarjouksen ja estää valtaajaa saamasta yritystä haltuunsa.
Toinen tyyppi ei sisällä vihamielistä valtaajaa. Valkoinen ritari ostaa kriisissä olevan yrityksen ja nostaa sen jaloilleen itsenäisenä yrityksenä tai sulauttaa sen itseensä.
Suomessa tällainen on ollut muun muassa Pro Lehdistö, jossa Sanoma Oy:n varoilla estettiin maakuntalehtiä siirtymästä kustannusalan ulkopuolisten sijoittajien omistukseen.
Nuija

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Nuija voi tarkoittaa:
nuija, paksu- ja raskaspäinen työkalu
piikkinuija eli aamutähti, keskiaikainen lähitaisteluase
ketjukuulanuija, keskiaikainen lähitaisteluase
Nuija ja tosinuija, komediaelokuva vuodelta 1994
Suomalainen Nuija, vuonna 1875 perustettu suomenmielinen ylioppilasjärjestö
Nuija, sukunimenä:
Pasi Nuija (s. 1970), suomalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nuija”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nuhteettoman palveluksen mitali

I luokan mitali
Nuhteettoman palveluksen mitali (ukr. Медаль «За бездоганну службу», Medal "Za bezdohannu službu") on ukrainalainen sotilasansiomitali, joka perustettiin presidentti Leonid Kutšman käskystä vuonna 1996. Sitä jaetaan maan asevoimissa, sisäministeriössä, kansalliskaartissa, rajavartiossa ja siviilipuolustuksessa palveleville henkilöille pitkäkestoisesta ja ansioituneesta palveluksesta.
Mitalia jaetaan kolmessa luokassa sen mukaan, kuinka kauan henkilön nuhteeton palvelus on kestänyt:
I luokka (20 vuotta)
II luokka (15 vuotta)
III luokka (10 vuotta)
Nina Bott

Nina Bott (2012)
Nina Bott (s. 1. tammikuuta 1978 Hampuri) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Cora Hinzen roolista televisiosarjassa Gute Zeiten, schlechte Zeiten.
Bott osaa saksan lisäksi sujuvasti englantia sekä hyvin ranskaa ja espanjaa.
Aiheesta muualla

Nina Bott Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kotisivut (saksaksi)
World Junior A Challenge

| World Junior A Challenge |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Perustettu:  2006
Joukkueita:  6
Hallitseva mestari:   Yhdysvallat
Eniten mestaruuksia:   Yhdysvallat (8)
Sivusto:  World Junior A Challenge (englanniksi)
World Junior A Challenge on Kanadan jääkiekkoliiton, Hockey Canadan sekä Kansainvälisen jääkiekkoliiton, IIHF:n ja Canadian Junior Hockey Leaguen järjestämä kansainvälinen juniorijääkiekkoturnaus alle 20-vuotiaiden maajoukkueille Kanadassa. Kanada on osallistunut turnaukseen kahdella alueellisella joukkueella, läntisellä ja itäisellä. Turnaus on pelattu joulukuussa ennen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuja. CHL-pelaajat eivät osallistu turnaukseen, vaan Kanadan joukkueet ovat koottu pääasiassa CJHL:n alaisten juniorisarjojen pelaajista. Yhdysvaltojen runko koostuu pääosin USHL-pelaajista.
Turnausta on pidetty pääasiassa alle 19-vuotiaiden maajoukkueturnauksena ja pohjoisamerikkalaisjoukkueet ovat rakentaneet joukkueensa rungon ikäluokan mukaan. Turnaukseen on osallistunut myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueita. Venäjä on osallistunut turnaukseen useimmiten myös alle 18-vuotiaiden maajoukkueella.
Osallistuneet joukkueet > Vuoden 2018 turnaus

Canada East
Canada West
Sveitsi
Tšekki
Venäjä
Yhdysvallat
Osallistuneet joukkueet > Aiempia joukkueita

Ruotsi
Saksa
Slovakia
Tanska
Valko-Venäjä
Mitalistit ja kisapaikkakunnat

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  Canada West |  Canada East |  Venäjä |  Yorkton, Saskatchewan |
| 2007 |  Canada West |  Canada East |  Yhdysvallat |  Trail, Brittiläinen Kolumbia |
| 2008 |  Yhdysvallat |  Canada West |  Canada East |  Camrose, Alberta |
| 2009 |  Yhdysvallat |  Canada West |  Venäjä |  Summerside, Prinssi Edwardin saari |
| 2010 |  Yhdysvallat |  Canada East |  Sveitsi |  Penticton, Brittiläinen Kolumbia |
| 2011 |  Canada West |  Canada East |  Yhdysvallat |  Langley, Brittiläinen Kolumbia |
| 2012 |  Yhdysvallat |  Canada West |  Sveitsi |  Yarmouth, Nova Scotia |
| 2013 |  Yhdysvallat |  Venäjä |  Canada West |  Yarmouth, Nova Scotia |
| 2014 |  Yhdysvallat |  Tanska |  Venäjä |  Kindersley, Saskatchewan |
| 2015 |  Canada West |  Venäjä |  Yhdysvallat |  Cobourg / Whitby, Ontario |
| 2016 |  Yhdysvallat |  Canada East |  Venäjä |  Bonnyville, Alberta |
| 2017 |  Canada West |  Yhdysvallat |  Tšekki |  Truro, Nova Scotia |
| 2018 |  Yhdysvallat |  Venäjä |  Canada West |  Bonnyville, Alberta |
Mitalitaulukko

| Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Mitaleita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 8 | 0 | 3 | 11 |
|  Canada West | 5 | 3 | 2 | 10 |
|  Canada East | 0 | 5 | 1 | 6 |
|  Venäjä | 0 | 3 | 4 | 7 |
|  Sveitsi | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  Tanska | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Tšekki | 0 | 0 | 1 | 1 |
 Ruotsi: 0
 Saksa: 0
 Slovakia: 0
 Valko-Venäjä: 0
* Päivitetty vuoden 2017 turnauksen jälkeen.
Nina Bitšuja

| Nina Bitšuja> Бічуя Ніна Леонідівна |
| --- | --- |
 Nina Bitšuja 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1937 (ikä 86–87) Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Tyylilajit:  romaanikirjallisuus, lastenkirjallisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nina Bitšuja (s. 1937 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on länsiukrainalainen kirjailija. Merkittävä ukrainalainen kirjailija Valeri Ševtšuk on sanonut häntä ”ukrainalaisen naisproosan kuningattareksi”.  Bitšuja kirjoittaa ja asuu Lvivissä. Hän on kirjoittanut romaaneja ja lastenkirjallisuutta. Hänen teoksiaan kiitetään niiden psykologisesta syvyydestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nina Bitšuja Wikimedia Commonsissa
Whiteboys

Whiteboys (engl.), 'valkoiset pojat', nimitys, jota 1761–1765 käytettiin niistä irlantilaisista joukoista, jotka öisin murhasivat ja ryöstivät tilanhoitajia, veronkantajia ja muita. Whiteboys esiintyivät naamioituina ja valkoisiin mekkoihin puettuina. Laajemmassa merkityksessä Whiteboy-liike kattaa pidemmän ajanjakson, ja sen voi katsoa jatkuneen 1800-luvulla ribbonismin nimellä. Liike ei ollut erityisesti katolinen eikä nationalistinen, vaan sen pontimena oli köyhän maaseutuväestön taloudellinen ahdinko. Katolinen kirkko ei hyväksynyt salaseurojen toimintaa.
Whiteboys-nimen alkuperäinen iirinkielinen muoto on Buachailli Bana.
Nigerin suiston konflikti

Nigerin suistoon yleensä kuuluvaksi lasketut alueet
Petrokemian teollisuutta Nigerin suistossa vuonna 1993
Nigerin suiston konflikti on vuonna 1998 alkanut sarja eriasteisia yhteenottoja, joiden syinä ovat olleet etniset kiistat ja kansainvälisten öljy-yhtiöiden aiheuttama luonnon mittava saastuminen Nigeriassa.
Historia > Taustaa

Nigerin suiston öljykentät löydettiin vuonna 1956, ja öljyntuotanto on jo kauan muodostanut Nigerian viennistä ylivoimaisesti suurimman osan. Erään raportin mukaan alueella olisi tapahtunut 6 800 öljyvuotoa vuosien 1976 ja 2001 välillä. Öljyvuodot ja kaasuista aiheutuneet leimahdukset ovat vahingoittaneet vesiekosysteemejä ja maatalouden mahdollisuuksia merkittävästi. Alueella asuu noin 31 miljoonaa ihmistä.
Historia > Konfliktin kulku

Vuonna 1990 ogonit aloittivat rauhanomaisen protestoinnin, jonka syy oli kalavesien ja viljelymaiden pilaantuminen usein toistuvien suurten öljyvuotojen takia. Vuonna 1998 ijawit perustivat suoran toiminnan ryhmän öljy-yhtiöitä vastaan. Vuosina 2003-2004 syntyi satoja militioita, joista tunnetuin on Nigerin suiston kansan vapaaehtoisjoukot NDPVF. Ryhmän perustajaa Alhaji Mujahid Dokubo-Asaria pidetään ijawien keskuudessa sankarina. Ryhmä aloitti rajut hyökkäykset öljyteollisuutta vastaan. NDPVF taisteli kilpailijamilitian NDV:n kanssa. NDV liittoutui hallituksen kanssa syyskuussa 2004. Sabotaasin lisäksi ryhmittymät myös varastivat ja myivät öljyä.
Vuonna 2006 merkittävimmäksi öljy-yhtiöitä vastaan taistelevaksi ryhmäksi ilmaantui Movement for the Emancipation of the Niger Delta (MEND, suom. liike Nigerin suiston emansipoimiseksi). MEND oli edeltäjiään paremmin johdettu, mikä oli pitkälti sen johtajan Henry Okahin ansiota. Okah kuitenkin pidätettiin syyskuussa 2007 hänen ollessaan asekaupoilla Angolassa. Hänet luovutettiin Nigeriaan, missä hänet tuomittiin suljetussa oikeudenkäynnissä vankeuteen.
Nigerian hallitus pyrki tukahduttamaan MEND:n toiminnan ensin aseellisesti, mutta huonolla menestyksellä. Vuodesta 2009 hallitus aloitti laajan armahdusohjelman ja vapautti Okahin vankilasta, mikä saikin useimmat MEND:n jäsenet laskemaan aseensa. Kaiken kaikkiaan 26 808 taistelijaa antautui aseineen. Okah tuomittiin myöhemmin Etelä-Afrikassa 24 vuodeksi vankeuteen vuonna 2013, mistä seurasi pienehkö aalto MEND:n iskuja.
Helmikuussa 2016 useat uudet ryhmittymät, joista merkittävimpänä Niger Delta Avengers (NDA, suom. Nigerin suiston kostajat) aloittivat sarjan pommi-iskuja alueen öljyteollisuutta vastaan. NDA oli paljon MEND:iä pienempi, mahdollisesti vain muutaman sadan hengen suuruinen, mutta onnistui hyvin aseistettuna yhtä hyvin häiritsemään alueen öljyn tuotantoa. NDA ilmoitti ryhtyvänsä vuonna 2017 täysimittaiseen taistoon Nigerian hallitusta ja öljy-yhtiöiden intressejä vastaan.
No Place to Run

| No Place to Run UFO |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: tammikuu 1980
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, blues rock, AOR
 Kesto: 36.08
 Levy-yhtiö: Chrysalis
Listasijoitukset
  11. (26. tammikuuta 1980)  51.
UFOn muut studioalbumit
| Obsession 1978 | No Place to Run 1989 | The Wild, the Willing and the Innocent 1981 |
Singlet albumilta No Place to Run
 ”Young Blood” Julkaistu: 1980  ”Lettin’ Go” Julkaistu: 1980
No Place to Run on brittiläisen hard rock -yhtye UFOn kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla soittaa kitaristi Paul Chapman, joka korvasi yhtyeen edellisen kitaristin Michael Schenkerin. Albumin tuotti The Beatles -yhtyeen tuottajana tunnettu George Martin.
Albumi nousi Britannian albumilistan sijalle 11. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 51.
Albumi julkaistiin vuonna 2009 CD:nä neljällä bonuskappaleella varustettuna.
Kappaleet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  A-puoli Alpha Centauri – 2.06  Lettin’ Go – 3.51  Mystery Train – 3.55  This Fire Burns Tonight – 4.13  Gone in the Night – 3.47  |  B-puoli Young Blood – 3.59   No Place to Run – 3.58  Take It or Leave It – 3.01  Money, Money – 3.29  Anyday – 3.48  |  Vuoden 2009 uusintapainoksen bonuskappaleet Gone in the Night (vaihtoehtoinen versio) – 4.05   Lettin’ Go (live) – 3.47  Mystery Train (live) – 6.08  No Place to Run – 3.46  |
Kokoonpano

Phil Mogg – laulu
Paul Chapman – kitara
Paul Raymond – kosketinsoittimet, kitara, laulu
Pete Way – bassokitara
Andy Parker – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Ohjevähittäishinta

Ohjevähittäishinta (lyhenne ovh.; myös ohjehinta, oh., suositushinta, sh. tai suositettu vähittäishinta, svh.) on hinta, jota valmistaja tai aikaisempi myyntiporras suosittelee tuotteelle ja joka on samanlaisesta hyödykkeestä kuluttajilta yleisesti peritty hinta. Ohjevähittäishinnan avulla voidaan vakiuttaa hinnat tietylle tasolle tietyillä alueilla, ja vaikka jotkin liikkeet myyvät tuotteita alle ohjevähittäishinnan, suurimmaksi osaksi hinta putoaa tämän alle vain alennuksessa olevilla tuotteilla.
Ohjevähittäishinta Suomessa

Suomessa ohjevähittäishinnan esille tuontia kuluttajille valvoo Kuluttajavirasto. Kuluttajavirasto on määritellyt muun muassa, että markkinoinnissa viitattaessa ohjevähittäishintaan tulee elinkeinonharjoittajan voida osoittaa, että hänen ohjevähittäishinnaksi kutsumaansa hintaa peritään yleisesti kuluttajalta samanlaisesta hyödykkeestä.
Markkinatuomioistuin on taas katsonut, että puhuttaessa ohjevähittäishinnasta tarkoitetaan esimerkiksi valmistajan, aikaisemman myyntiportaan tai elinkeinonharjoittajien järjestön suosittelemaa, yleisesti perittyä hintaa samanlaisesta hyödykkeestä.
Nina Botšarova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | puomi |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | ottelu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | yhteisvoimistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
Nina Antonivnа Botšаrovа (ukr. Ніна Антонівна Бочарова, ven. Нина Антоновна Бочарова, Nina Antonovnа Botšаrovа, 24. syyskuuta 1924 Suprunivka, Ukrainan SNT – 31. elokuuta 2020) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Botšаrovа kilpaili menestyksekkäästi Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän voitti kultaa puomilla ja joukkuekilpailussa sekä hopeaa ottelussa ja yhteisvoimistelussa. Lisäksi hän sijoittui eritasonojapuilla neljänneksi, hypyssä kuudenneksi ja permannolla kymmenenneksi. Roomassa 1954 Botšаrovа voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden. Neuvostoliiton mestaruuden Botšаrova voitti ottelussa vuonna 1949, eritasonojapuilla vuonna 1951 sekä puomilla vuosina 1949 ja 1951. Botšаrovа kuoli 95-vuotiaana 31. elokuuta 2020.
Aiheesta muualla

Nina Botšarova Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
N’Diaye Fatoumata Coulibaly

N’Diaye Fatoumata Coulibaly (17. huhtikuuta 1954 – 18. heinäkuuta 2010 Bamako) oli malilainen psykologi ja poliitikko. Hän toimi maan sosiaaliministerinä vuosina 2002–2004.
Fatoumata Coulibaly suoritti psykologian maisterintutkinnon Bamakon opettajakorkeakoulussa. Hän työskenteli tutkijana ja erilaisissa kansainvälisissä projekteissa. Coulibaly toimi Malin sosiaalikehitys-, yhteisvastuu- ja vanhusministerinä vuosina 2002–2004. Hän kuului Bloc pour la démocratie et l’intégration africaine -puolueen johtoon.
Ohjusvene Helsinki

| Helsinki |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Oy Wärtsilä Ab Helsingin telakka
Kölinlasku:  25. syyskuuta 1980
Laskettu vesille:  3. syyskuuta 1980
Palveluskäyttöön:  1. syyskuuta 1981
Poistui palveluskäytöstä:  2002
Tila:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  300 t
Pituus:  45,0 m
Leveys:  8,9 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  3 × MTU-dieselmoottori á 3 000 kW
Nopeus:  yli 30 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  8 × meritorjuntaohjus MTO-85 1 × 57 mm ilmatorjuntatykki 2 × 23 mm ilmatorjuntatykki 2 × 12,7 mm konekivääri 2 × syvyyspomminpudotin
Ohjusvene Helsinki (kylkinumero 60) oli Suomen merivoimien Helsinki-luokan ohjusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 17. lokakuuta 1978 Wärtsilän Helsingin telakalta, missä köli laskettiin 25. syyskuuta 1980. Aluksena kummina oli Seija Pajunen. Alus luovutettiin laivastolle 1. syyskuuta 1981.
Nikol Pašinjan

| Nikol Pašinjan> Նիկոլ Փաշինյան |
| --- | --- |
 Pašinjan vuonna 2024
Armenian pääministeri
 8. toukokuuta 2018 –  
Presidentti:  Armen Sargsjan Vahagn Hatšaturjan
Edeltäjä:  Karen Karapetjan
Kansanedustaja
 6.5.2012 – 6.5.2018  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Idževan, Armenian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  armenialinen
Ammatti:  toimittaja
Puoliso:  Anna Hakobjan
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  Kansallinen sopimus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.primeminister.am
Nikol Pašinjan (arm. Նիկոլ Փաշինյան, s. 1. kesäkuuta 1975) on armenialainen toimittaja ja poliitikko. Hän on toiminut Armenian pääministerinä toukokuusta 2018 alkaen.
Tausta ja yksityiselämä

Pašinjan syntyi vuonna 1975 Idževanin kaupungissa Armenina SNT:ssa kolmilapsisen perheen nuorimmaksi. Hänen öitinsä kuoli Pašinjanin ollessa vain 12-vuotias. Isän mentyä uusiin naimisiin Pašinjanin äitipuolella oli merkittävä rooli hänen kasvatuksessaan.
Pašinjan opiskeli Jerevanin valtionyliopistossa 1991–1995, mutta hänet erotettiin viimeisenä opiskeluvuonnaan poliittisen toimintansa takia. Hän aloitti lehtiin kirjoittamisen jo opiskeluaikanaan. Vuonna 1999 hänestä tuli Haikakan Žamanak -sanomalehden päätoimittaja, mitä hän jatkoi vuoteen 2012 asti. Vuosina 2010–2011 Pašinjan oli tunnettu mielipidevanki.
Pašinjan on parisuhteessa toimittaja Anna Hakobjanin kanssa. Parilla on neljä lasta, mutta he eivät ole naimisissa. Pašinjan on kertonut, että toivoo tuleivaisuudessa pääsevänsä kirkossa naimisiin. Pašinjanin poika Ašot palveli vapaaehtoisena toisessa Vuoristo-Karabahin sodassa vuonna 2020. Poika jäi myöhemmin Azerbaidžanin sotavangiksi.
Äidinkielensä armenian lisäksi Pašinjan osaa myös venäjää, englantia ja ranskaa.
Poliittinen ura

Vuonna 2012 Pašinjan valittiin Armenian parlamenttiin.
Keväällä 2018 hän johti viikkoja kestäneitä laajoja mielenosoituksia, jotka pakottivat presidentistä pääministeriksi siirtyneen Serž Sargsjanin eroamaan. Pašinjan ei kuitenkaan saanut aluksi riittävää kannatusta parlamentissä noustakseen Sargsjanin seuraajaksi. Hän lupaili kannattajilleen kitkeä korruption ja nepotismin. Viikkoa myöhemmin järjestetyssä uusintaäänestyksessä äänet riittivät, ja Pašinjanista tuli pääministeri.
Huhtikuussa 2021 Pašinjan erosi pääministerin virastaan ja pyysi presidenttiä määräämään ennenaikaiset vaalit. Pašinjan voitti vaalit, vaikka oppositio kyseenalaistikin tuloksen.
Kesäkuussa 2024 Pašinjan ilmoitti, että Armenia jättää Venäjä-johtoisen kollektiivisen turvallisuusjärjestön, koska se ei pääministerin mukaan täytä velvollisuuksiaan. Lisäksi Pašinjan väitti, että järjestö vehkeilee Azerbaidžanin kanssa suunnitellen sotaa Armeniaa vastaan. Venäläinen Radio Sputnikin Armenian osasto oli jo joulukuussa 2023 menettänyt radiolupansa pilkattuaan Pašinjania ja Armeniaa.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Pašinjanin kanta Vuoristo-Karabahia kohtaan on muuttunut hänen poliittisen uransa kohti Azerbadžanin kantaa. Vuonna 2016 hän sanoi, ettei Armenialla ei ole maita, joita palauttaa Azerbaidžanille viitaten Vuoristo-Karabahia ympäröiviin alueisiin, jotka olivat Armenian hallinnassa. Lisäksi hänen mukaansa Artsakhin aluevaatimukset Azerbaidžania kohtaan ovat oma juttunsa. Toisen Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen Pašinjan alkoi viitata joihinkin alueen kaupunkeihin niiden azerinkielisillä nimillä. Toukokuussa 2022 Pašinjan sanoi, että Vuoristo-Karabah on osa Azerbaižania.
Armenialaisten diasporan tulisi Pašinjanin mukaan osallistua enemmän Armenian taloudelliseen, kulttuurilliseen ja sosiaaliseen elämään. Tähän rohkaisemisen tulisi olla keskeinen osa Armenian politiikkaa.
Pašinjan ei ole juurikaan ottanut julkisesti kantaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksien puolesta tai niitä vastaan. Hän on puolustanut ihmisoikeuksia, mukaan lukien seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia. Esimerkiksi vuonna 2019 Pašinjan puolusti valtion rahoittamaa armenialaisten perinteisten arvojen vastaiseksi kritisoitua dokumenttielokuvaa, joka kertoi armenialaisesta transsukupuolisesta painonnostaja Meline Daluzjanista.
Kunnianosoitukset

Paavi Pius IX:n ritarikunnan suurristi (Vatikaani, 2023)
Nikolai Valujev

| Nikolai Valujev Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Nikolai Sergejevitš Valujev
Syntynyt: 21. elokuuta 1973 (ikä 51) Leningrad
Kansalaisuus:   Venäjä
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  The Beast from the East, Venäjän jätti, Sugar Niko
Pituus:  213 cm
Paino:  150kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  53
Voitot:  50
– tyrmäysvoitot:  33
Tappiot:  2
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  1
Aiheesta muualla
valuevsport.ru
Nikolai Sergejevitš Valujev (ven. Никола́й Серге́евич Валу́ев, s. 21. elokuuta 1973 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen raskaan sarjan nyrkkeilijä ja WBA-liiton kaksinkertainen mestari. Hänet tunnetaan kehässä nimellä "The Beast from the East" (Peto idästä) ja "The Russian Giant" (Venäjän jätti). Valujev on pisin (213 cm) ja painavin (140 kg) nyrkkeilyn maailmanmestari kautta aikojen.
Valujev kokeili koripalloa ja kiekonheittoa, mutta löysi lopulta lajinsa nyrkkeilystä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1993 vain 11 amatööriottelun jälkeen. Maailman huipulle hän nousi vasta kymmenisen vuotta myöhemmin, ja on vuodesta 2003 lähtien ollut saksalaisen Euroopan johtavan nyrkkeilypromoottorin, Wilfried Sauerlandin ohjauksessa.  Ammattilaisurallaan Valujev on otellut 53 ottelua, ja voittanut niistä kahta lukuun ottamatta kaikki. Voitoista 33 kappaletta on tullut tyrmäyksellä.
Lokakuusta 2004 lähtien Valujev on voittanut Paolo Vidozin, Attila Levinin, Gerald Noblesin, Clifford Etiennen ja Larry Donaldin. Valujev teki lähes historiaa – hän jäi vain yhden voiton päähän legendaarisen Rocky Marcianon ennätyksestä yhtäjaksoisten tappiottomien otteluiden sarjassa.
WBA:n maailmanmestaruus

Lauantaina 17. joulukuuta 2005 Valujev voitti Berliinissä WBA-liiton tunnustamassa maailmanmestaruusottelussa itseään 50 kilogrammaa kevyemmän ja 25 senttimetriä lyhyemmän yhdysvaltalaisen John Ruizin. Ottelu oli hyvin tasainen ja Valujev voitti mestaruuden lopulta pistein 116–113, 116–114 ja 114–114. Näin hänestä tuli ensimmäinen venäläinen ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestari sekä myös kaikkien aikojen pisin ja painavin maailmanmestari. Valujev puolusti mestaruuttaan Owen Beckiä vastaan 3. kesäkuuta Hannoverissa kolmannen erän tyrmäyksellä, 8. lokakuuta Monte Barrettia vastaan 11. erän teknisellä tyrmäyksellä ja tammikuussa keskeytyksellä 3.erässä Jameel McClinea vastaan. McCline hävisi kolmannessa erässä murrettuaan nilkkansa yhteydessä.   Valujev - McCline ottelu oli ottelijoiden yhteenlasketun painon perusteella suurin raskaansarjan ottelu.  Ottelu oli myös ensimmäisen Sveitsissä järjestetty raskaansarjan ottelu jossa oteltiin mestaruudesta.
Lauantaina 14. huhtikuuta 2007 Valujev hävisi maailmanmestaruustittelinsä uzbekistanilaiselle Ruslan Tšagajeville. Ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Tšagajev voitti mestaruutensa parempien pisteiden turvin (114–114, 117–111 ja 115–113). Tämä on Valujevin ensimmäinen häviö ammattilaisnyrkkeilyurallaan.
Seuraavan kerran Valujevin piti nousta kehään 31. toukokuuta 2008 kohtaamaan ensimmäisen voittajansa Tšagajev. Panoksena ottelussa piti olla Tšagajevin WBA-liiton vyö. Tšagajev kuitenkin sairastui ja joutui luopumaan vyöstään. Tämän seurauksena Valujev kohtasi Ruizin 30. elokuuta ottelussa avoimena olleesta WBA-liiton väliaikaisesta mestaruudesta, jonka voittajan on määrä kohdata Tšagajev tämän tervehdyttyä. Valujev voitti Berliinin Max Schmeling Hallessa käydyn ottelun hajaäänituomiolla ja näin hänestä tuli WBA liiton väliaikainen mestari. Kun Tšagajev ei saanut itseään kuntoon, joutui hän luopumaan vyöstä ja Valujevista tuli WBA liiton pysyvä mestari. Ensimmäisen kerran Valujev puolusti titteliään amerikkalaista Evander Holyfieldiä vastaan 20.12.2008. Ottelu kesti täydet erät ja Valujev julistettiin lopulta voittajaksi. Tuomio aiheutti kuitenkin kiistelyä ja Holyfieldin leiri teki asiasta protestin.
Valujevin piti kohdata 30.5.2009 Helsingissä Tšagajev WBA-liiton mestaruusottelussa, mutta se peruttiin sitä edeltävänä iltana. Kamppailun peruuntumisen vuoksi WBA-liitto päätti, että Valujev on liiton mestari.
Marraskuussa 2009 Valujev menetti WBA:n raskassarjan maailmanmestaruuden David Hayelle 12 eräisessä kamppailussa tuomariäänin 116-112, 116-112, 114-114.
Aiheesta muualla

Henkilökohtainen virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ottelutilastot