stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Grönholm
Yksityiselämä

Grönholm on ralliautoilija toisessa sukupolvessa. Hänen isänsä oli menestyksekäs rallikuljettaja Ulf Grönholm, joka kuoli 26. helmikuuta vuonna 1981 kartanlukijansa Bob Rehnströmin kanssa ajettuaan päin aura-autoa ollessaan harjoittelemassa. Marcus Grönholmin serkku Sebastian Lindholm on myös menestynyt ralliautoilija. Grönholm on suomenruotsalainen, ja hänen äidinkielensä on ruotsi, mutta hän puhuu myös suomea virheettömästi. Ennen ralliammattilaiseksi ryhtymistään hän toimi maanviljelijänä kotitilallaan Inkoossa. Hän laittoi tilansa pellot vuokralle ja siirtyi täysipäiväiseksi ralliautoilijaksi keväällä 1997.
Grönholm asuu Teresa-vaimonsa kanssa Inkoossa ja heillä on kolme lasta: kaksi tytärtä ja poika. Uransa jälkeen Grönholm on ryhtynyt liikeyrittäjäksi ja pitää vaimonsa kanssa Strand-nimistä kauppakeskusta Inkoossa.
Grönholmin poika Niclas on myös autourheilija, ja kilpailee Rallicrossin maailmanmestaruussarjassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcus Grönholm Wikimedia Commonsissa
Tilastoja Grönholmin urasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Marcus Grönholm avasi MM-tilinsä – haastattelu vuodelta 2000
Rallin maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Grönholm Australian rallissa vuonna 2006.
2008: rallicross
Arkusfunktiot

Arkusfunktiot (arcusfunktiot eli syklometriset funktiot) ovat trigonometristen funktioiden käänteisfunktioita.
Koska trigonometriset funktiot ovat jaksollisia, on olemassa äärettömän monta reaalilukuarvoa, joilla nämä funktiot saavat saman arvon. Sen vuoksi niille ei voida koko reaalialueella määritellä käänteisfunktioita, vaan arkusfunktiot on määriteltävä vain tiettyjen rajoitettujen välien trigonometristen funktioiden käänteisfunktioina. Esimerkiksi arkussini määritellään välillä [ -\pi ,  \pi ] olevaksi luvuksi (kulmaksi), jonka sini on annettu luku. Toisinaan tätä nimitetään arkusfunktion päähaaraksi ja muita lukuja, joiden sini on yhtä suuri, sivuhaaroiksi.
Arkusfunktioiden arvot ovat itse asiassa kulmia, jotka voidaan ilmoittaa asteina tai radiaaneina. Kun funktioita käytetään korkeammassa matematiikassa, esimerkiksi differentiaali- ja integraalilaskennassa kulmayksikkönä käytetään aina radiaania.
Arkusfunktiot ovat seuraavat:
| Nimi | Merkintä | Määritelmä | Väli, jolla funktio on määritelty | Väli, jolla funktion (päähaaran) arvot ovat (radiaaneja) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| arkussini | y = arcsin(x) | x = sin(y) | [−1, +1] | −π/2 ≤ y ≤ π/2 |
| arkuskosini | y = arccos(x) | x = cos(y) | [−1, +1] | 0 ≤ y ≤ π |
| arkustangentti | y = arctan(x) | x = tan(y) | koko  \mathbb {R}  | −π/2 < y < π/2 |
| arkuskotangentti | y = arccot(x) | x = cot(y) | koko  \mathbb {R}  | 0 < y < π |
| arkussekantti | y = arcsec(x) | x = sec(y) | ]−∞, -1] ja [1, ∞[ | 0 ≤ y < π/2  tai π/2 < y ≤ π |
| arkuskosekantti | y = arccsc(x) | x = csc(y) | }−∞, −1] ja [1, ∞] | −π/2 ≤ y < 0 tai 0 < y ≤ π/2 |

Jos x:n sallitaan olla myös kompleksiluku, nämä y:n arvot koskevat vain sen reaaliosaa.
Funktioiden f(x) = arcsin(x) ja f(x) = arccos(x) kuvaajat
Funktioiden (x) = arctan(x) ja f(x) = arccot(x) kuvaajat
Funktioiden f(x) = arcsec(x) ja f(x) = arccsc(x) kuvaajat.
Monissa ohjelmointikielissä funktioille arcsin, arccos ja arctan käytetään merkintöjä asin, acos ja atan. Joissakin ohjelmointikielissä on lisäksi kahden muuttujan funktio atan2(y,x). Se palauttaa karteesisen koordinaatiston pistettä (x,y) napakoordinaatistossa vastaavan kulman, joka on määritelty välille [−π, π].
Funktiolaskimilla arkusfunktioiden arvot saadaan yleensä antamalla ensin syötteeksi luku ja painamalla sen jälkeen näppäimiä inv ja sin, inv ja cos tai inv ja tan. Arkusfunktioiden arvot saadaan tällöin asteina tai radiaaneina riippuen siitä, kumpi kulmayksikkö on valittu käytettäväksi.
Muunnoskaavoja

Komplementtikulmat:
Negatiivisille argumenteille:
Argumentin käänteisluvun arkusfunktiot:
Arkusfunktioiden derivaatat

Arkusfunktioiden derivaatat ovat sekä reaali- että kompleksilukujen joukossa seuraavat:
Vain  x:n reaaliarvoille pätee lisäksi:
Arkusfunktioiden derivaatat ovat siis x:n algebrallisia lausekkeita, minkä vuoksi arkusfunktioilla on huomattava merkitys integraalilaskennassa.
Sarjakehitelmät

Arkusfunktioilla on seuraavat Taylorin sarjakehitelmät:
Leonhard Euler keksi nopeammin suppenevan sarjan, jolla arkustangentin arvot voidaan laskea:
(Tässä on huomattava, että arvolla n=0 on tulon oletettava olevan 1.)
Tämä voidaan ilmaista myös muodossa:
Kirjallisuutta

Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi II: Reaalimuuttujan funktioiden differentiaalilasku.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-022-0
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus.  Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry, 2015.  ISBN 978-952-7010-12-9
Anatoli Beloglazov

Anatoli Beloglazov (s. 16. syyskuuta 1956 Kaliningrad) on Neuvostoliittoa edustanut vapaapainin olympiavoittaja.
Beloglazov voitti olympiakultaa vapaapainin 52 kilon sarjassa Moskovassa 1980. Hänen kaksoisveljensä Sergei Beloglazov voitti kultaa samoissa kisoissa, sarjana 57 kiloa.
Anatoli Beloglazov voitti maailmanmestaruuden kolmasti. Vuoden 1977 mestaruus  tuli kevyimmässä eli 48 kilon sarjassa ja vuoden 1978 mestaruus 52-kiloisissa. Kolmas mestaruus tuli vuonna 1982 57 kilon sarjassa, josta Sergei-veli joutui hetkeksi väistymään yhtä sarjaa ylemmäksi. Olympiaboikotin vuoksi Neuvostoliiton painijat eivät päässeet Los Angelesin 1984 olympiakisoihin, ja Anatoli Beloglazov lopettikin kansainvälisen painiuransa siihen.
Saavutuksia

Olympiakultaa Moskovassa 1980 (sarja 52 kg)
MM-kultaa Lausannessa 1977 (sarja 48 kg), Mexico Cityssä 1978 (sarja 52 kg) ja Edmontonissa 1982 (sarja 57 kg).
MM-pronssia Kiovassa 1983 (sarja 52 kg)
EM-kultaa 1975 ja 1976 (sarja 48 kg)
Being

| Being Wigwam |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox- ja Finnlevy-studioissa helmikuusta marraskuuhun 1973
 Julkaistu: helmikuu 1974 
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Måns Groundstroem Paul Jyrälä
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 38.18
 Levy-yhtiö: Love Records
Muut kannet
   C-kasetti
Listasijoitukset
  13. (helmikuu 1974)
Wigwamin muut julkaisut
| Wigwam 1972 | Being 1974 | Live Music from the Twilight Zone 1975 |
Being on suomalaisen Wigwam-yhtyeen neljäs albumi, joka julkaistiin helmikuussa 1974. Levy on yhtyeen laulaja-kosketinsoittaja Jukka Gustavsonin suunnittelema ja suurelta osin myös hänen säveltämänsä. Gustavson pyysi yhtyeen jäseniltä Jim Pembrokelta ja Pekka Pohjolalta kappaleita, jotka sopisivat levyn teemaan.
Albumi on satiiria luokkayhteiskunnasta ja Jukka Gustavsonin lyriikoiden sanotaan olevan Beingillä syvällisimmillään.
Gustavson antaa ymmärtää, että poliittisten ideologioiden tarkoituksena on hyödyttää vain pientä osaa ihmisistä hyväksikäyttäen samalla enemmistöä. 
Gustavsonin mukaan tärkeintä ei ole ideologia vaan itse olento, ihminen. Osansa kritiikistä saavat niin oikeisto kuin vasemmistokin. Gustavsonilla oli riitaa "InspiRed Machine" -kappaleen tekstistä Love Recordsin Atte Blomin kanssa, koska viimeksi mainittu koki sen liian jyrkästi kommunismin vastaiseksi.
Beingistä on muodostunut kulttialbumi, joka jo ilmestyessään oli suuri arvostelumenestys. New Musical Expressin varapäätoimittaja Ian McDonald kehui arvostelussaan Wigwamin olevan paras yhtye Yhdysvaltain ja Britannian ulkopuolella.
Kappaleet

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Proletarian |  | Jukka Gustavson | 2.10 |  |  |  |  |  |
| 2. | InspiRed Machine |  | Gustavson | 1.28 |  |  |  |  |  |
| 3. | Petty-Bourgeois |  | Jim Pembroke | 2.58 |  |  |  |  |  |
| 4. | Pride of the Biosphere | Gustavson | Pekka Pohjola | 3.17 |  |  |  |  |  |
| 5. | Pedagogue |  | Gustavson | 9.12 |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Crisader | Gustavson | 4.50 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Planetist | Pohjola | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Maestro Mercy | Pembroke | 2.34 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Prophet | Gustavson | 6.11 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Marvelry Skimmer | Pembroke | 2.32 |  |  |  |  |  |  |
Jukka Gustavsonin sanoitukset ovat Mats Huldénin englanniksi kääntämiä.
Kokoonpano

Pekka Pohjola – basso, viulut, piano (4.), mini-moog (7.), nuotinnus
Jukka Gustavson – laulu, pianot, urut, mini-moog, VCS 3 syntetisaattori
Ronnie Österberg – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (3.)
Jim Pembroke – laulu, saarnaus, piano (3., 10.)
Kokoonpano > Vierailijat

Pekka Pöyry – sopraanosaksofoni, huilu
Pentti Lasanen – klarinetti, huilu
Paavo Honkanen – klarinetti
Ilmari Varila – oboe
Aale Lindgren – oboe
Juhani Tapaninen – fagotti
Unto Haapa-aho – bassoklarinetti
Juhani Aaltonen – soolo huilu
Seppo Paakkunainen – huilu
Erik Dannholm – huilu
Pentti Lahti – huilu
Kari Veisterä – huilu
Taisto Wesslin – akustinen kitara
Erkki Kurenniemi – VCS 3 assistentti
Jukka Ruohomäki – VCS 3 assistentti
Kokoonpano > Tuotanto

Erkki Hyvönen – äänitys
Harri Bergman – äänitys
Måns Groundstroem – äänitys, tuotanto
Paul Jyrälä – äänitys, tuotanto
Arvostelut

Soundi () linkki (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Belleisle (1876)

| HMS Belleisle |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Samuda Brothers, Cubitt Town
Kölinlasku:  1874
Laskettu vesille:  12. helmikuuta 1876
Palveluskäyttöön:  19. heinäkuuta 1878
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 870 t
Pituus:  74,68 m
Leveys:  15,85 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  4 040 ihp
Nopeus:  12,1 solmua
Miehistöä:  249
Aseistus
Aseistus:  4 x RML 12 tuuman 25 ton -tykkiä 4 x BL 20 naulan tykkiä 2 x 14" torpedoputkea
HMS Belleisle oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Belleisle-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus

Osmanien valtakunnan 1874 Samuda Brothersilta tilaama alus, jonka suunnitteli Ahmed Pasha. Köli laskettiin vuonna 1874 nimellä Peik-i-Sheref ja Britannian kuninkaallinen laivasto pakkolunasti aluksen 13. helmikuuta 1878 Venäjän kanssa syttyvän sodanuhan vuoksi. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1876 nimettynä HMS Belleisleksi luokiteltuna panssarikorvetiksi. Alus ei kuitenkaan kerennyt palvelukseen ennen kuin vuonna 1878 aikaa vieneiden muutostöiden vuoksi. Alus luokiteltiin myöhemmin 2. luokan taistelulaivaksi ja edelleen rannikkopanssarilaivaksi.
Palvelus

Alus oli maalilaivana vuosina 1900-1903 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1904.
Vladimir Belousov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | suurmäki |  |
Vladimir Pavlovitš Belousov (ven. Владимир Павлович Белоусов, s. 14. heinäkuuta 1946 Seuloskoi, Leningradin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut mäkihyppääjä, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1960-luvun lopulle.
Grenoblen talviolympialaisissa 1968 Belousov voitti suurmäen olympiakultaa; hän voitti Tšekkoslovakian Jiří Raškan 1,9 pisteellä hypättyään molemmilla kierroksilla puoli metriä tätä pidemmälle. Belousov ei ollut kisoissa ennakkosuosikki; edellisissä Neuvostoliiton-mestaruuskilpailuissa hän oli sijoittunut vasta 16:nneksi. Olympialaisten pienen mäen kilpailussa Belousov sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 1968 Belousov voitti myös Holmenkollenin ja Ounasvaaran kisoissa. Seuraavana talvena hän voitti ainoan Neuvostoliiton-mestaruutensa. Vuonna 1970 hän sijoittui Vysoké Tatryn MM-kilpailujen pikkumäessä kuudenneksi sekä voitti Holmenkollenin ja Falunin kilpailut.
Aiheesta muualla

Vladimir Belousov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Mäkihypyn suurmäen olympiavoittajat
Mäkihypyn suurmäen maailmanmestarit
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Belváros (Pest)

| Belváros |
| --- | --- |
 Belvárosia.
 Kaupungin kartta, jossa Belváros korostettuna.
Kaupunki:  Budapest
Suuralue:  V osa-alue
Väkiluku:  12 244 (2001)
Belváros on Budapestin kaupunginosa sen V osa-alueella. Se on osa Pestin historiallista vanhaa kaupunkia. Vuonna 2001 siellä oli 12 244 asukasta. Belvárosin pohjoispuolella on Lipótvárosin kaupunginosa, jonka kanssa se muodostaa V osa-alueen.
Belváros on epäsäännöllisen viisikulmion muotoinen, ja sen pisin sivu seuraa Tonavan rantaa. Kaupunginosassa on paljon toimistorakennuksia, osa Budapestin yliopistosta ja kauppoja; kapea Váci utca on yksi Budapestin suosituista ostoskaduista. Belvárosin seurakuntakirkko on Pestin vanhin rakennus. Belvárosissa on neljä merkittävää aukiota: Deák Ferencin, Vörösmartyn, Ferenciekin ja Egyetemin aukio. Deák Ferencin aukio on ainoa paikka, jossa kaikki kolme Budapestin metron linjaa kohtaavat toisensa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belváros (Pest) Wikimedia Commonsissa
HMS Bellerophon (1865)

| HMS Bellerophon |
| --- | --- |
 HMS Bellerophon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  28. joulukuuta 1863
Laskettu vesille:  26. huhtikuuta 1865
Palveluskäyttöön:  11. huhtikuuta 1866
Poistui palveluskäytöstä:  romutettavaksi 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 551 t
Pituus:  91,4 m
Leveys:  17,1 m
Syväys:  8,1 m
Koneteho:  6 521 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  650
Aseistus
Aseistus:  10 × 9" MLR -tykkiä 5 × 7" MLR -tykkiä
HMS Bellerophon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu puurunkoinen panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 28. joulukuuta 1863. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1865 ja se valmistui 11. huhtikuuta 1866.
Palvelus

Alus siirrettiin koululaivaksi vuonna 1904 nimettynä HMS Indus III:ksi. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1922.
Belozerskin piiri

Belozerskin piiri Vologdan alueen kartalla.
Kartta piirin kuntarajoista.
Belozerskin piiri (ven. Белозе́рский райо́н, Belozerski raion) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 5 400 neliökilometriä. Asukkaita on 19 100 henkeä (vuonna 2010).
Belozerskin piiri sijaitsee Vologdan alueen luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Vytegran, koillisessa Vaškin, idässä Kirillovin, etelässä Tšerepovetsin, lounaassa Kaduin ja lännessä Babajevon piireihin. Seudulla sijaitsee Valkeajärvi. Suojelualueita ovat Šolan, Andogan ja Gorodištšen rauhoitusalueet. Hyötykaivannaisiin kuuluvat sora ja hiekka, dolomiitti, turve ja sapropeeli.
Piirin hallinnollinen keskus on Belozerskin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Antuševo, Artjušino, Gluškovo, Gulino (keskuspaikka Nikonovskaja), Jenino (Lavrovo), Kunost (Nižnjaja Mondoma), Paninskaja, Šola (Zubovo) ja Vizma (Klimšin Bor). Kaupunkiväestön osuus on 52 %.
Belozerskista on maantieyhteys Tšerepovetsiin sekä Uuden Laatokan ja Vologdan väliselle maantielle. Kaupungissa on myös Volgan-Itämeren vesitien satama. Tärkeimmät elinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kalanjalostusta. Viime aikoina on pyritty kehittämään myös matkailua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Belozerskin piirin sivusto (venäjäksi)
Belozerskin piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Haamujengi

| Ghostbusters – haamujengi> Ghostbusters |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste.
Ohjaaja:  Ivan Reitman
Käsikirjoittaja:   Dan Aykroyd  Harold Ramis 
Tuottaja:  Ivan Reitman
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  László Kovács
Leikkaaja:   David E. Blewitt  Sheldon Kahn 
Tuotantosuunnittelija:  John DeCuir
Pukusuunnittelija:  Theoni V. Aldredge
Erikoistehosteet:  Chuck Gaspar
Pääosat:   Bill Murray  Dan Aykroyd  Sigourney Weaver  Harold Ramis  Rick Moranis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Black Rhino Delphi Productions
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   8. kesäkuuta 1984  14. joulukuuta 1984
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  30 000 000 $
Tuotto:  295 212 467 $
Seuraaja:  Ghostbusters II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ghostbusters – haamujengi (joskus vain Haamujengi, engl. Ghostbusters) on vuoden 1984 tieteiskomediaelokuva, joka kertoo yliluonnollisia asioita vastaan kamppailevasta Haamujengistä. Elokuvan pääosissa näyttelevät Dan Aykroyd, Bill Murray, Sigourney Weaver sekä Harold Ramis ja sen ohjasi Ivan Reitman. Elokuvan hitiksi nousseen tunnuskappaleen esitti Ray Parker Jr., joka myöhemmin sai plagiointisyytöksen Huey Lewis and the News -yhtyeeltä.
Elokuva aloitti mediasarjan, joka laajeni vuonna 1989 jatko-osalla Ghostbusters II. Lisäksi tehtiin kaksi animaatiosarjaa Haamujengi ja Tosi viilee haamujengi, sekä useita videopelejä. Vuonna 2016 sai ensi-iltansa elokuvasarjan uudelleenkäynnistys, jonka pääosia esittävät Kristen Wiig, Melissa McCarthy, Kate McKinnon ja Leslie Jones. Vuonna 2021 julkaistiin jatko-osa ensimmäiselle kahdelle Ghostbusters-elokuvalle, Ghostbusters: Afterlife.
Juoni

New Yorkin yliopiston parapsykologisen laitoksen kolme tiedemiestä, Venkman (Murray), Spengler (Ramis) ja Stanz (Aykroyd) saavat potkut työstään, joten he perustavat oman yrityksen jonka toimintaidea on kummitusten pyydystäminen ja vangitseminen.
Alkuhankaluuksien jälkeen liiketoimet alkavat luistaa, kunnes he saavat asiakkaaksi naisen nimeltä Dana (Weaver), joka väittää jääkaapissaan olevan portti helvettiin. Pian alkaa selvitä että tapauksen taustalla ei ole mikään tusinakummitus vaan muinainen tuhon jumala Gozer on aikeissa syntyä uudelleen.
Lisäksi ympäristöministeriön virkaintoinen työntekijä sulkee Haamujengin laitteet ja tulee samalla vapauttaneeksi kaikki siihen mennessä vangitut aaveet, mikä aiheuttaa kaaoksen kaupungilla ja Haamujengi päätyy putkaan. Sieltä heidät kuitenkin vapautetaan taistelemaan Gozeria ja jättimäistä vaahtokarkkimiestä (Marshmallow Man) vastaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bill Murray   | … |   Peter Venkman   |
|  Dan Aykroyd   | … |   Raymond "Ray" Stantz   |
|  Harold Ramis   | … |   Egon Spengler   |
|  Sigourney Weaver   | … |   Dana Barrett   |
|  Ernie Hudson   | … |   Winston Zeddemore   |
|  Rick Moranis   | … |   Louis Tully   |
|  Annie Potts   | … |   Janine Melnitz   |
|  William Atherton   | … |   Walter Peck   |
|  David Margulies   | … |   Lenny Clotch   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Haamujengi sai täydet viisi tähteä.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Haamujengin kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 95.
Sarjakuva

Haamujengistä tehtiin myös sarjakuvaversio, jota julkaistiin myös Suomessa vuosina 1988–1990. Sarjakuvan kohderyhmänä olivat nuoremmat lukijat.
Piirretyt

The Real Ghostbusters oli elokuvaan perustuva piirrossarja, jota esitettiin vuosina 1986-1991. Sarjan nimeen oli syynä Filmation-yhtiön aiempi piirrossarja, Filmation's Ghostbusters, jolla ei ollut mitään tekemistä elokuvan kanssa, vaan joka perustui 1970-luvun lastenohjelmaan The Ghost Busters.
Vuonna 1997 ilmestyi Tosi viilee haamujengi -sarja. Värikkyydestään ja lapsenomaisista vihollisistaan huolimatta se oli vähemmän humoristinen, paljon synkempi ja pelottavampi kuin alkuperäiset elokuvat. Sarjassa Egon on perustanut uuden Haamujengin nuorista. Sarja kesti vain yhden kauden ja sitä esitettiin Amerikassa joka päivä keväällä 1997. Sarjan esitti Suomessa kokonaisuudessaan Nelonen vuoden 1997 lopulla ja 1998 kerran viikossa.
Tietokone- ja videopelit

Activision julkaisi Ghostbusters-elokuvan pohjalta tietokonepelin useille kotimikroille vuonna 1984. Pelin suunnitteli
David Crane ja ensimmäiset versiot toteutettiin Commodore 64:lle ja Atari 800:lle. Myöhemmin tarjolle tulivat versiot Sinclair Spectrumille, Amstrad CPC:lle ja MSX:lle. Konsoliversiot julkaistiin Atari 2600-, Sega Master System- ja NES-alustoille.
Vuonna 2009 julkaistiin kahden ensimmäisen elokuvan jälkeen sijoittuva peli. Koko alkuperäinen Haamujengi ääninäytteli hahmoja.
Ghostbusters: Spirits Unleashed -peli ilmestyy 18. lokakuuta 2022. Peli ilmestyy PS4:lle, PS5:lle, Xbox Onelle, Xbox Series X/S:lle sekä pc:lle.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvosteluja ykkösosasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Leffatykin arvosteluja jatko-osasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ecto 1 Featurette: Resurrecting the Classic Car Youtube. Viitattu 31.3.2021.
Beetalaktaamit

2-asetidinoni, yksinkertaisin β-laktaami
Beetalaktaamit ( β-laktaamit ) ovat orgaanisessa kemiassa yhdisteitä, jotka sisältävät rengasmaisen β-laktaamirakenteen. Tämän renkaan muodostavat vähintään kolme hiiliatomia, joista yhteen on kiinnittynyt happiatomi, sekä yksi typpiatomi. Happiatomi ja se hiiliatomi, johon se on kiinnittynyt, muodostavat yhdessä karbonyyliryhmän. Beetalaktaameissa typpiatomi on lisäksi kiinnittynyt β-hiiliatomiin suhteessa karbonyyliin, mihin nimityskin viittaa. Muiden laktaamien tavoin beetalaktaamit ovat syklisiä amideja.  Yksinkertaisin mahdollinen β-laktaami on 2-atsetidinoni.  Monet antibiootit kuten penisilliinit kuuluvat beetalaktaameihin.
Lääketieteellinen merkitys

B-laktaamirengas on osa useiden antibioottiperheiden ydinrakennetta. Yleisimpiä niistä ovat penisilliinit, kefalosporiinit, karbapeneemit ja monobaktaamit, joita siksi kutsutaankin myös β-laktaamiantibiootteiksi. Lähes kaikki niistä vaikuttavat estämällä bakteerin soluseinämän biosynteesin. Tällä on tappava vaikutus bakteereihin, vaikka lähes jokainen bakteeripopulaatio sisältää myös alaryhmän, joka on resistentti β-laktaamiantibiooteille. Bakteerien vastustuskykyyn vaikuttavat monet geenit, joiden ansiosta ne tuottavat P-laktamaaseja eli entsyymejä, jotka rikkovat β-laktaamirenkaan. Erilaisilla bakteereilla on todettu olevan yli 1 800 erilaista β-laktamaasientsyymiä. Nämä entsyymit eroavat toisistaan suuresti kemialliselta rakenteeltaan ja katalyyttiseltä tehokkuudeltaan. Kun bakteeripopulaatioilla on näitä resistenttejä alaryhmiä, p-laktaamikäsittely voi johtaa siihen, että resistentistä kannasta tulee yleisempi ja siten virulenssisempi. β-laktaamipohjaisia antibiootteja voidaan pitää yhtenä tärkeimmistä antibioottiluokista, mutta niillä on taipumus kliiniseen resistenssiin. β-laktaamien antibioottiset ominaisuudet johtuvat siitä, että ne muistuttavat luonnossakin esiintyvää d-Ala-d-Ala-substraattientsyymejä, joita kutsutaan penisilliiniä sitoviksi proteiineiksi (PBP) ja joiden tehtävänä on silloittaa bakteerit peptidoglykaaniosa soluseinämässä.
Historia

Ensimmäisen synteettisen beetalaktaamin valmisti Hermann Staudinger vuonna 1907 saattamalla aniliinin Schiff-emäksen ja bentsaldehydin reagoimaan difenyyliketeenin kanssa  kanssa [2 + 2]--sykloadditiossa. Seuraavassa kaaviossa Ph tarkoittaa funktionaalista fenyyliryhmää:
Vuoteen 1970 asti suurin osa β-laktaamitutkimuksista koski penisilliini- ja kefalosporiiniryhmiä, mutta siitä lähtien on löydetty laaja valikoima rakenteita.
Synteesi

Haudukaspotinselvennä synteesi: Substituoitujen beetalaktaamien synteesi beetaaminohappoestereiden syklisoinnissa käyttämällä Grignard-reagenssia .
De Bruinin ryhmä kertoi tehokkaasta katalyyttisestä synteettisestä strategiasta beeta-laktaamien suhteen, mukaan lukien keteenien synnyttäminen in situ ja myöhempi ansastus imiinien kanssa. Välituotteena saadun karbeeniradikaalin karbonylointi, jossa välittäjäaineena käytetään halpaa ja erittäin aktiiviista koboltti(II)tetrametyylitetraaza[14]-annuuleenia [Co (MeTAA)], tarjoaa kätevän yhden astian menetelmän, jossa reaktioiden sarjan lopputuloksena saadaan trans-selektiivisiä beetalaktaameja.