stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Holopainen
Sisällissodan jälkeinen aika

Holopainen palveli sisällissodan jälkeen edelleen Pohjois-Hämeen rykmentissä, missä hänet siirrettiin 19. kesäkuuta 1918 alkaen 1. pataljoonan komentajaksi. Hänet määrättiin rykmentin lakkauttamisen jälkeen 18. heinäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin 4. komppanian, missä hänet nimitettiin 25. elokuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja 1. lokakuuta 1918 alkaen pataljoonan  esikunnan urheilu-upseeriksi. Hänet siirrettiin 19. joulukuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, mistä muodostettiin myöhemmin Viipurin rykmentti. Hän toimi rykmentissä 3. komppanian ja kesäkuuta 11. 1920 alkaen 1. konekiväärikomppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin edelleen 1. helmikuuta 1921 alkaen 5. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi.
Armeijasta hän erosi 13. syyskuuta 1922 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja sijoitettiin paikallispäälliköksi 1. syyskuuta 1922 Lahden suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin edelleen 1. heinäkuuta 1923 Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 9. alueen päälliköksi ja 1. syyskuuta 1925 alkaen Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi ja 1. marraskuuta 1927 alkaen Mikkelin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 21. lokakuuta 1929 ja siirtyi ulkomaille opiskelemaan. Takaisin Suomeen hän palasi vuonna 1935 ja toimi sen jälkeen liikemiehenä ja siirtyi 1. lokakuuta 1937 alkaen Suomalaisen Puuasiamies Oy:n palvelukseen, ja palveli yritystä vuoteen 1939 saakka.
Talvi- ja jatkosota

Holopainen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 61:n 2. pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Taipaleella ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä 21. Prikaatissa. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin käsivarsikilpi.
Ari Hjelm

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Ari-Juhani Hjelm
Syntymäaika: 24. helmikuuta 1962 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Lempinimi: Zico
Junioriseurat
: Raholan Pyrkivä
: Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1988 |  Ilves | 174 | (104) |
| 1988–1990 |  Stuttgarter Kickers | 55 | (10) |
| 1990–1992 |  Ilves | 65 | (29) |
| 1992–1993 |  FC St. Pauli | 21 | (4) |
| 1993 |  Ilves | 1 | (0) |
| 1993–1994 |  FC St. Pauli | 27 | (3) |
| 1994 |  Ilves | 18 | (6) |
| 1995–1996 |  HJK | 31 | (12) |
Maajoukkue
| 1981–1983 |  Suomi U21 | 8 | (1) |
| 1981–1996 |  Suomi | 100 | (20) |
Valmennusura
1997:  FC Ilves
1999–2000:  Tampere United (apuvalmentaja)
2001–2010:  Tampere United
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ari-Juhani ”Zico” Hjelm (s. 24. helmikuuta 1962 Tampere) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänen poikansa Jonne Hjelm on myös jalkapalloilija.
Pelaajaura > Seurajoukkueet

Ari Hjelm on alkujaan Raholan Pyrkivän kasvatti, mutta siirtyi Ilvekseen jo nuorena. Hjelm debytoi pääsarjassa 26.4.1981 ottelussa Ilves-Mikkelin Pallo-Kissat, ja runsas kuukausi myöhemmin hän onnistui maalinteossa ottelussa, jonka Ilves voitti Mikkelin Palloilijat maalein 0–7. Hjelm jatkoi hyvää tahtia ja teki ensimmäisellä kaudellaan peräti 12 maalia. Maalinteko ei ollut jatkossakaan ongelma. Hjelmin oli kahdeksan kertaa Ilveksen kovin maalintekijä ja sai siksi lempinimen ”Zico” Brasilian maajoukkueen tähtipelaajan mukaan. Kaudella 1987 Hjelm oli Mestaruussarjan paras maalintekijä, jolloin Urheilutoimittajat ja Palloliitto palkitsi hänet vuoden pelaajana. Ari Hjelm voitti Ilvespaidassa kaiken kaikkiaan Suomen mestaruuden 1983, pronssia 1984, hopeaa 1985 ja Suomen Cupin mestaruuden 1990. Lisäksi hän toimi joukkueen kapteenina kaudet 1988, 1991 ja 1994.
Aktiiviuransa aikana Hjelm pelasi myös Saksassa Stuttgarter Kickersissä Bundesliigaa kaudella 1988–1989 sekä 2. Bundesliigaa kautta myöhemmin. Hän edusti Saksassa myös FC St. Paulin joukkuetta, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, vuosina 1992–1994. Suomessa Hjelm edusti Ilveksen lisäksi Helsingin Jalkapalloklubia kaksi viimeistä kauttaan pelaajana ja saavutti vielä SM-pronssin.
Pelaajaura > Maajoukkue

Maajoukkueessa Hjelm loi mittavan uran pelaten kaikkiaan sata maaottelua ja tehden 20 maaottelumaalia. Hjelmin ensimmäinen edustus A-maajoukkueen paidassa tapahtui 16. maaliskuuta 1983 Itä-Saksaa vastaan ja hän tekikin heti debyyttiottelussaan maalin. Hjelm on Suomen maajoukkueen kunniakapteeni.
Valmentajaura

Ari Hjelm lopetti peliuransa 288 pääsarjaottelun ja 15 liigakauden jälkeen ja ryhtyi FC Ilveksen manageriksi kaudeksi 1997. Hjelm otti FC Ilveksen valmennusvastuun kesken kauden päävalmentaja Arto Uimosen väistyttyä sivuun. Ari Hjelm valmennusura jatkui vuosina 1999–2000 Tampere Unitedin kakkosvalmentajana. Vuonna 2001 hän otti haltuunsa Unitedin päävalmentajan paikan johdattaen seuran yllättäen sen ensimmäiseen mestaruuteen. Toisen mestaruuden United voitti Hjelmin komennossa vuonna 2006 ja kolmannen 2007.  Kumpanakin mestaruusvuonna Hjelm valittiin vuoden jalkapallovalmentajaksi Suomessa.
Syyskuussa 2010 Hjelm kertoi jättävänsä TamUn kauden jälkeen.
Saavutuksia > Pelaajana

SM-sarjassa kultaa 1983, hopeaa 1985 sekä pronssia 1984 ja 1995
Suomen Cupin mestaruus 1990
Nuorten maajoukkueen paras pelaaja (1983)
Osuuspankin avainpelaaja loppusarjassa 1985
Vuoden pelaaja 1987
Mestaruussarjan paras maalintekijä 1987
Veikkausliigan Gladiaattoriksi 2008
Saavutuksia > Valmentajana

Vuoden jalkapallovalmentaja 2001, 2006 ja 2007
Tampereen kaupungin myöntämä 1. luokan kultainen ansiomitali 2007
SM-kultaa 2001, 2006 ja 2007
SM-pronssia 2003, 2004 ja 2005
Suomen Cupin kultaa 2007
Suomen Cupin hopeaa 2001 ja 2009
Liigacupin mestaruus 2009
Mestarien liigan karsintojen kolmannelle kierrokselle 2007
Intertoto-cupin kolmannelle kierrokselle 2003, 2004 ja 2005 sekä toiselle kierrokselle 2006
Saavutuksia > Muuta

Hjelmin vanha pelipaita toimii Ilveksen Futis-Liigan kiertävänä palkintona.
Helmikuusta 2012 Hjelm on työskennellyt Rekrytointipalvelu Sihti Oy:n asiakkuusjohtajana.
Aiheesta muualla

Ari Hjelm radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa, 27.5.2017 Yle
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Keith Armstrong Michael Käld | Suomen vuoden jalkapallovalmentaja 2001 2006, 2007 | Seuraaja: Olli Huttunen Markku Kanerva |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Harri Kampman | Tampere Unitedin päävalmentaja 2001–2010 | Seuraaja: Jarkko Wiss |
Jaakko Hintikka

| Jaakko Hintikka |
| --- | --- |
 Jaakko Hintikka vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1929 Helsingin maalaiskunta
Kuollut: 12. elokuuta 2015 (86 vuotta) Porvoo
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Georg Henrik von Wright
Instituutti:  Bostonin yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia, logiikka
Palkinnot:  Suomen Kulttuurirahaston palkinto 1989 Rolf Schock -palkinto (2005) Library of Living Philosophers (2006)
Kaarlo Jaakko Juhani Hintikka (12. tammikuuta 1929 Helsingin maalaiskunta – 12. elokuuta 2015 Porvoo) oli suomalainen filosofi, joka työskenteli Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän väitteli tohtoriksi matematiikan alalta Helsingin yliopistossa vuonna 1956. Hintikan väitöskirja käsitteli ensimmäisen kertaluokan logiikkaa.
Hintikka toimi Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian dosenttina 1955–1959, professorina 1959–1970, Suomen Akatemian tutkijaprofessorina 1970–1981 ja uudelleen Helsingin yliopiston dosenttina 1981–1992. Hintikka toimi Yhdysvalloissa filosofian professorina Stanfordin yliopistossa vuosina 1965–1982, Floridan valtionyliopistossa vuosina 1978–1990 ja Bostonin yliopistossa vuosina 1990–2014.
Hintikan tärkeimmät tutkimukset kuuluvat matemaattisen ja filosofisen logiikan alaan. Hänen tutkimuksensa ja teoriansa ovat koskeneet etenkin modaalilogiikkaan liittyvää mahdollisten maailmojen semantiikkaa, episteemistä logiikkaa, induktiologiikkaa ja loogiseen kieliteoriaan kuuluvaa peliteoreettista semantiikkaa. Hintikan keksimän kysymysten logiikan eli interrogatiivimallin avulla on tutkittu tieteellistä muutosta ja selittämistä. Hän on myös kehittänyt riippumattomuusystävällistä logiikkaa, joka on ilmaisuvoimaisempaa kuin ensimmäisen kertaluvun logiikka.
Filosofia

Hintikka on tuotannossaan käsitellyt tieto-oppia, tieteenfilosofiaa, estetiikkaa, kielifilosofiaa, filosofian historiaa ja filosofian nykysuuntauksia. Hänen merkittävimmät saavutuksensa ovat matemaattisesta ja filosofisesta logiikasta. Filosofisen logiikan alalla hän on nykyajan johtavia tutkijoita ja sen menetelmien merkittävä kehittäjä.
Hintikan vuonna 1955 esittelemän mallijoukkojen teorian avulla ensimmäisen kertaluokan logiikalle voidaan muotoilla uusi tehokas todistusteoria. Modaalilogiikan alalla vuonna 1957 Hintikka ja ruotsalainen loogikko Stig Kanger muotoilivat toisistaan riippumatta mahdollisten maailmojen semantiikan perusajatukset. Teoksellaan Knowledge and Belief (1962) Hintikasta tuli myös episteemisen logiikan uranuurtaja. Hieman myöhemmissä teoksissaan Hintikka muotoili yleisen propositionaalisia asenteita koskevan teoriansa. Suomalaisista filosofeista Ilkka Niiniluoto ja Tuomo Aho ovat myöhemmin soveltaneet tätä teoriaa kuvittelun ja muistin logiikkaan.
Myöhemmin Hintikka on tutkinut loogista kieliteoriaa. Teoksessaan Logic, Language-Games and Information (1973) hän kehitteli uutta peliteoreettista semantiikkaa, jota hän on myöhemmin soveltanut sekä formaalisiin että luonnollisiin kieliin. The Semantics of Questions and the Questions of Semantics (1976) Hintikka muotoili uuden kysymysten logiikan, jossa hyödynnetään sekä peliteoreettista semantiikkaa että episteemistä logiikkaa. Siinä kysymykset ymmärretään uutta informaatiota koskeviksi vaatimuksiksi, joiden tavoitteena on saattaa kysyjä tietämisen tilaan. Kysymyssarjoja ja niihin liittyviä toimintatapoja tarkastellaan dialogisessa logiikassa.
Hintikan kehittämän kysymysten logiikan avulla on tutkittu tieteellistä muutosta. Interrogatiivimallissa kokeellista tutkimusta lähestytään kysymysten esittämisenä luonnolle. Matti Sintonen on soveltanut tätä mallia biologian teorioiden tarkasteluun. Hintikka on käyttänyt kysymysten logiikkaa myös tieteellisen selittämisen selventämisessä muun muassa Ilpo Halosen kanssa.
Yhteistyökumppaninsa Gabriel Sandun kanssa Hintikka kehitti niin sanotun riippumattomuusystävällisen logiikan (Independence-friendly eli IF-logic), joka sallii lauseessa esiintyvien kvanttorien tulkintojen riippumattomuuden toisistaan. Logiikka on ilmaisuvoimaltaan rikkaampi kuin perinteinen ensimmäisen kertaluvun logiikka, ja sille on löytynyt sovelluksia sekä filosofiassa että kieliteoriassa. Hintikka tutki myös induktiologiikkaa.
Kunnianosoitukset

Library of Living Philosophers -kirjasarjassa julkaistiin vuonna 2006 Hintikalle omistettu nidos. Kyseiseen sarjaan pääsyä pidetään filosofian alalla Nobelin palkintoon verrattavissa olevana kunnianosoituksena.
Hintikka oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1961 ja kunniajäsen vuodesta 2007. Lisäksi hän oli Norjan tiedeakatemian, Academia Europæan ja American Academy of Arts and Sciences -yhteisön jäsen sekä Krakovan, Liègen, Oulun, Turun ja Uppsalan yliopistojen kunniatohtori.
Jaakko Hintikka sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1989. Vuonna 2005 hän sai logiikan ja filosofian Rolf Schock -palkinnon. Vuonna 2011 Jaakko Hintikalle myönnettiin Suomen leijonan ritarikunnan suurristi.
Muu toiminta

Lehtihaastattelussa Hintikka arvosteli fundamentalismin erilaisia muotoja. Hintikka arvioi, että opetus, koulutus ja talouden kehittäminen ja varsinkin luonnontieteiden opettaminen vie pohjaa kiihkoilulta. Vuonna 2011 Helsingin yliopistossa pitämässään puheessa Hintikka arvioi, että filosofian opettajat ovat laiminlyöneet mahdollisuuksiaan opettaa yliopistoissa hyvää ajattelua muiden tieteenalojen edustajille.
Taidekokoelmansa Hintikka lahjoitti vuonna 2010 Keravan taidemuseolle. Kirjakokoelmansa Jaakko Hintikka lahjoitti vuonna 2012 Helsingin yliopistolle. Kirjalahjoitus käsittää yli 200 hyllymetriä teoksia ja sisältää pääosin tieteenfilosofiaa.
Teoksia > Suomeksi

Tieto on valtaa ja muita aatehistoriallisia esseitä.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1969.
Kieli ja mieli: Katsauksia kielifilosofiaan ja merkityksen teoriaan.  Helsingissä:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-06757-5
Filosofian köyhyys ja rikkaus: Nykyfilosofian kartoitusta.  (Toimittaneet Janne Hiipakka ja Risto Vilkko)  Helsinki:  Art House, 2001.  ISBN 951-884-302-3
Hän valitsi nimekseen Merrill Hintikka.  (Englanninkielisestä käsikirjoituksesta suomentanut Tarja Kontro)  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40257-3
Teoksia > Englanniksi

Distributive normal forms in the calculus of predicates.  (Diss. Acta Philosophica Fennica)  Helsinki:  Societas philosophica, 1953.
A new approach to sentential logic.  Helsingfors:  Societas scientiarum Fennica, 1953.
Notes on the quantification theory.  Helsingfors:  Societas scientiarum Fennica, 1955.
Knowledge and belief: An introduction to the logic of the two notions.  Cornell University Press, 1962.
Logic, Language-Games and Information: Kantian Themes in the Philosophy of Logic.  Oxford:  Clarendon Press, 1973.  ISBN 978-0-19-824364-9
Intentions of Intentionality and Other New Models for Modalities.  Reidel, 1975.
The Semantics of Questions and the Questions of Semantics: Case studies in the interrelations of logic, semantics, and syntax.  (Acta philosophica Fennica vol. 28, No. 24)  Helsinki & Amsterdam:  Societas philosophica Fennica, 1976.  ISBN 951-95053-5-0
Investigating Wittgenstein. Blackwell. (Yhdessä Merrill B. Hintikan kanssa. 1986.)
Principles of Mathematics Revisited.  Cambridge University Press, 1996.
The Logic of Epistemology and the Epistemology of Logic (1989). ISBN 0-7923-0040-8
Knowledge and the known: Historical perspectives in epistemology.  (2nd edition (1st edition 1974). Synthese historical library vol. 11)  Dordrecht:  Kluwer Academic Publishers, 1991.  ISBN 90-277-0455-4
Hintikka, Jaakko & Bachman, James: What if ...?: Toward excellence in reasoning.  Mountain View, California:  Mayfield Publishing Company, 1991.  ISBN 0-87484-964-0  (englanniksi)
Ludwig Wittgenstein: Half-Truths and One-and-a-Half-Truths (1996). ISBN 0-7923-4091-4
Lingua Universalis vs Calculus Ratiocinator (1997). ISBN 0-7923-4246-1
Paradigms for Language Theory and Other Essays (1998). ISBN 0-7923-4780-3
Language, Truth and Logic in Mathematics (1998). ISBN 0-7923-4766-8
Inquiry as Inquiry: A Logic of Scientific Discovery (1999). ISBN 0-7923-5477-X
Analyses of Aristotle (2004). ISBN 1-4020-2040-6
Socratic Epistemology (2007). ISBN 978-0-521-61651-5
Teoksia > Toimitteita

The Philosophy of Mathematics.  Oxford:  Oxford University Press, 1969.
Hintikka, Jaakko & Routila, Lauri (toim.): Filosofian tila ja tulevaisuus.  (Prisma-tietokirjasto 21)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1970.
Kirjallisuutta

Auxier, Randall E. (toim.): The Philosophy of Jaakko Hintikka.  (Library of Living Philosophers)  Open Court Publishing Company, 2006.  ISBN 978-0-8126-9462-8  (englanniksi)
Ditmarsch, Hans van – Sandu, Gabriel (toim.): Jaakko Hintikka on Knowledge and Game-Theoretical Semantics.  (Outstanding Contributions to Logic, 12)  Cham:  Springer, 2018.  ISSN 2211-2758   ISBN 978-3-319-62863-9
Hartimo, Mirja: Aktiivinen ajattelija: Jaakko Hintikan haastattelu. Niin & näin, 2007, nro 4, s. 120–130.  Artikkelin verkkoversio. (PDF)
Manninen, Juha & Vilkko, Risto (toim.): Ajattelun välineet ja maailmat: Kirjoituksia Jaakko Hintikan filosofiasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-103-6
Pihlström, Sami: Jaakko Hintikka, Ludwig Wittgenstein ja vuosisatamme filosofian kahtiajako. Niin & näin, 1998, nro 3, s. 38–48.  Artikkelin verkkoversio.
Pihlström, Sami: Kokemuksen käytännölliset ehdot: Kantilaisen filosofian uudelleenarviointia.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-532-0
Pihlström, Sami: ”Hintikka, Jaakko (1929–2015)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 828–830.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Tanninen, Tuukka: Worlds and Objects of Epistemic Space: A Study of Jaakko Hintikka’s Modal Semantics.  (Diss)  Helsingin yliopisto, 2022.  ISBN 978-951-51-7884-8  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jaakko Hintikan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jaakko Hintikka. 375 humanistia 20.5.2015. Helsingin yliopisto.
HintikkaJaakko Hintikka, Jaakko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:  William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:  Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef
Olavi Honka

| Olavi Honka |
| --- | --- |
 Honka vuonna 1954
Oikeuskansleri
 1956–1961  
Edeltäjä:  Carl Gustaf Möller
Seuraaja:  Antti Hannikainen
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1894 Kuusisto
Kuollut: 29. huhtikuuta 1988 (94 vuotta) Helsinki
Tiedot
Koulutus:  oikeustutkinto (1915) varatuomari (1917)
Olavi Uno Viktor Honka (vuoteen 1905 Bremer; 7. huhtikuuta 1894 Kuusisto – 29. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen juristi. Honka oli oikeuskansleri vuosina 1956–1961.
Virkaura

Honka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911, suoritti oikeustutkinnon 1915 ja sai varatuomarin arvon 1917. Virkaura alkoi Turun hovioikeudessa, minkä ohella hän oli sivutoiminen asianajaja. Pula-aikana 1930–1934 hän toimi pelkästään asianajajana, mutta palasi hovioikeuteen ja yleni lopulta asessoriksi. Vuonna 1937 Hongasta tuli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.
Honka esiintyi syyttäjänä useissa poliittisissa oikeudenkäynneissä 1920- ja 1930-luvuilla. Hänet nimitettiin 1941 Päämajan sotilashallintokomentajan lainopilliseksi avustajaksi, ja vuosina 1942–1945 hän toimi palkkasäännöstelyn toiminnanjohtajana. Presidentti J. K. Paasikivi nimitti Hongan oikeuskansleriksi tammikuussa 1956; kyseessä oli yksi viimeisistä Paasikiven suorittamista virkanimityksistä.lähde?
Silloinen oikeusministeriön hallitussihteeri Kai Korte on pitänyt Hongan nimitystä oikeuskansleriksi esimerkkinä J. K. Paasikiven vallankäytöstä virkanimityksissä. Edellisen oikeuskanslerin Carl Gustaf Möllerin jäädessä eläkkeelle virkaan olivat ilmoittautuneet Honka ja apulaisoikeuskansleri, lakitieteen tohtori Antti Hannikainen. Paasikivi katsoi ikävuodet oppiarvoa painavammaksi nimitysperusteeksi ja nimitti uudeksi oikeuskansleriksi 45-vuotiaan Hannikaisen asemesta 61-vuotiaan Hongan.
Virkaura > Presidentinvaalit 1962

Olavi Honka asetettiin niin kutsutun Honka-liiton toimesta presidentinvaaliehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaaliin istuvaa presidenttiä Urho Kekkosta vastaan.
Suurelle yleisölle melko tuntematon ja poliittisesti kokematon Honka oli Pientalonpoikien Puolueen puheenjohtajan Veikko Vennamon löytö hajanaisen rintaman yhteiseksi ehdokkaaksi.lähde? Ensimmäisenä Honkaa olivat pyytäneet ehdokkaakseen SDP:n edustajat 22. helmikuuta 1961 puheenjohtaja Väinö Tannerin johdolla.
Honka luopui ehdokkuudesta ennen valitsijamiesten vaalia noottikriisin yhteydessä.
Muistelmissaan Olavi Honka on kuvannut myös Honka-liiton eräänlaisen jälkinäytöksen. Honka ilmoittautui vuonna 1962 avoimeksi tulleeseen oikeusministeriön lainvalmistelukunnan vanhemman jäsenen virkaan, mutta häntä ei valittu tähän tehtävään. Hongan käsityksen mukaan silloinen pääministeri Ahti Karjalainen esti hänen valitsemisensa.
Aiheesta muualla

Honka, Olavi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Honkaförbundet hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Carl Gustaf Möller | Oikeuskansleri 1956–1961 | Seuraaja: Antti Hannikainen |
| n k  Valtioneuvoston oikeuskanslerit |
| --- | --- |
 Svinhufvud  Charpentier  Castrén  von Hellens  Makkonen  Huttunen  Tarjanne  Möller  Honka  Hannikainen  Nuorvala  Enäjärvi  Leskinen  Korte  Aalto  Nikula  Jonkka  vt. Hiekkataipale  Pöysti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Veikko Vennamo ja Suomen Pien­talon­poikien Puolue presidentti­ehdokas Olavi Hongan luona kesäkuussa 1961.
Gunnar Holmqvist

Gunnar Gustav Holmqvist (18. kesäkuuta 1894 Helsinki – 6. joulukuuta 1964) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat liikemies Robert Holmqvist ja Mathilda Nyman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Aune Kerttu Anttosen (Antti) kanssa.
Opinnot

Holmqvist kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun konerakennusosastolla. Hän suoritti lentokonediploomi-insinööritutkinnon Ecole superieure d'aeronautique et du construction mecaniquessa Pariisissa vuonna 1920 ja lentokoneenohjaajan tutkinnon vuonna 1919.
Jääkärikausi

Holmqvist liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti myös vuonna 1917 Libaussa järjestetyn moottoriveneenkuljettajakurssin.
Suomen sisällissota

Holmqvist astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan, josta hänet määrättiin Vöyrin sotakouluun, missä toimi koulutusupseerina ja 2. komppanian päällikkönä. Sisällissodassa hän toimi Vöyrin pataljoonan 7. komppanian päällikkönä ja otti osaa taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa, Muroleessa, Sorilassa, Takahuhdissa ja Messukylässä, missä lopulta haavoittui 25. maaliskuuta 1918.