Wienin piiri
Historia

Wienin piiri varhaiseen historiaan kuuluvat Philipp Frankin, Hans Hahnin ja Otto Neurathin tieteenfilosofiaa ja tietoteoriaa käsitelleet kokoontumiset vuodesta 1907 eteenpäin. Näistä kolmesta vanhin, Hans Hahn (1879–1934), oli matemaatikko. Hän opiskeli valmistumisensa jälkeen Ludwig Boltzmannin alaisuudessa Wienissä ja David Hilbertin, Felix Kleinin ja Hermann Minkowskin alaisuudessa Göttingenissä. Vuonna 1905 hän sai habilitaation matematiikassa. Hän opetti Innsbruckissa (1905–1906) ja Wienissä (vuodesta 1909).
Otto Neurath (1882–1945) opiskeli sosiologiaa, taloustiedettä ja filosofiaa Wienissä ja Berliinissä. Vuosina 1907–1914 hän opetti Wienissä Neuen Wiener Handelsakademiessa. Hän nai Hahnin sisaren Olgan vuonna 1911.
Philipp Frank, ryhmän nuorin (1884–1966), opiskeli fysiikkaa Göttingenissä ja Wienissä Boltzmannin, Hilbertin ja Kleinin kanssa. Vuodesta 1912 hän hoiti teoreettisen fysiikan oppituolia Prahan saksalaisessa yliopistossa.
Ryhmä kokoontui vuodesta 1907 wieniläisissä kahviloissa. Frank muistelee:
»Vuoden 1910 jälkeen Wienissä sai alkunsa liike, joka katsoi Machin positivistisella tieteenfilosofialla olevan suuri merkitys yleiselle älylliselle elämälle – – Ryhmä nuoria miehiä pyrki säilyttämään Machin positivismin oleellisimmat puolet, erityisesti hänen metafysiikan väärinkäyttöä tieteessä koskevan kantansa. – – Tähän ryhmään kuuluivat matemaatikko H. Hahn, poliittinen taloustieteilijä Otto Neurath, sekä tämän kirjan kirjoittaja [eli Frank], joka toimi tuolloin teoreettisen fysiikan opettajana Wienissä. – – Pyrimme täydentämään Machin ajatuksia Henri Poincarén ja Pierre Duhemin ranskalaisella tieteenfilosofialla, sekä yhdistämään ne sellaisten kirjoittajien kuin Couturat, Schröder, Hilbert, jne. logiikan tutkimuksiin.»
Kokoontumiset oletettavasti keskeytyivät vuonna 1912, kun Frank muutti Prahaan oppituolin vapautuessa Albert Einsteinilta. Hahn jätti Wienin ensimmäisen maailmansodan aikana ja palasi vuonna 1921. Seuraavana vuonna Hahn ja Frank saivat ryhmään mukaan Moritz Schlickin, joka hoiti induktiivisten tieteiden filosofian oppituolia Wienin yliopistossa. Schlick oli jo julkaissut kaksi pääteostaan, Raum und Zeit in die gegenwärtigen Physik (Avaruus ja aika nykyaikaisessa fysiikassa) vuonna 1917 ja Allgemeine Erkenntnislehre (Yleinen tietoteoria) vuonna 1918. Keskeinen teos tuoreelle keskusteluryhmälle oli Ludwig Wittgensteinin vuonna 1918 julkaisema Logisch-Philosophische Abhandlung eli Tractatus Logico-Philosophicus.
Uudet säännölliset kokoontumiset alkoivat Schlickin johdolla. Ne tapahtuivat torstaisin Wienin yliopiston matematiikan laitoksen seminaarihuoneessa. Vuonna 1926 Schlick ja Hahn järjestivät Rudolf Carnapin Wienin yliopistosta mukaan ryhmään. Vuonna 1928 perustettiin Verein Ernst Mach (Ernst Mach -yhdistys), jonka johdossa toimi Schlick. Vuonna 1929 julkaistiin Wienin piirin julistus Wissenschaftliche Weltauffassung. Der Wiener Kreis (Tieteellinen maailmankäsitys: Wienin piiri). Julistus oli omistettu Schlickille ja sen esipuheen olivat allekirjoittaneet Hahn, Neurath ja Carnap. Liitteessä oli luettelo Wienin piirin jäsenistä.
Wienin piiri hajautui kun kansallissosialistit tulivat valtaan Saksassa. Wienin piiriin ajattelijoihin suhtauduttiin usein vihamielisesti muun muassa kansallissosialistien ja konservatiivisen filosofian edustajien taholta. Kurt Grelling kuoli Auschwitzin keskitysleirillä, ja useimmat muut piirin jäsenistä joutuivat pakenemaan natseja ulkomaille. Monet piirin jäsenistä muuttivat Yhdysvaltoihin ja opettivat siellä eri yliopistoissa. Schlick jäi Itävaltaan, mutta vuonna 1936 hänet surmasi Wienin yliopistolla kansallissosialisteja sympatisoinut opiskelija.
Filosofi Jaakko Hintikka on todennut, että Schlickin murha havainnollistaa Wienin piiriä kohtaan tunnettua vihamielisyyttä. Tämä murha on usein kuitattu sanomalla, että murhaaja, Johann Nelböck, oli mielisairas opiskelija. Nelböck ei kuitenkaan ollut niin sairas, että hänet olisi jätetty panematta syytteeseen. Oikeudenkäynnissä ilmeni, että häntä oli yllyttänyt valheellisin syytöksin Schlickiä vastaan konservatiivinen filosofi Leo Gabriel, josta myöhemmin tuli Wienin vanhoillisen filosofian keulakuva. Gabriel itse kieltäytyi todistamasta oikeudenkäynnissä ja pakeni piiloon erääseen luostariin. Vasta natsien valtaantulo, ei syytetyn mielentila, katkaisi oikeudenkäynnin kesken.