stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristina Orbakaite

| Kristina Orbakaite |
| --- | --- |
 Kristina Orbakaite vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. toukokuuta 1971 (ikä 53)
Ammatti:  viihdetaiteilija
Muusikko
Laulukielet:  venäjä
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Misteriya Zvuka ja Pervoye muzykalnoye (käännä suomeksi) 
Aiheesta muualla
orbakaite.ru
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kristina Edmundovna Orbakaite (ven. Кристина Эдмундовна Орбакайте, liett. Kristina Orbakaitė; s. 25. toukokuuta 1971) on venäläinen poplaulaja ja näyttelijä. Hänen äitinsä on venäläinen viihdetaiteilija Alla Pugatšova.
Ura

Lapsena Orbakaite paitsi opiskeli laulua ja musiikkia, myös innostui baletista käytyään Bolšoi-teatterissa. Hän esiintyi televisiossa jo 7-vuotiaana, ja 1982 Orbakaite esitti televisiossa ensimmäisen menestyskappaleensa, Igor Nikolajevin säveltämän kappaleen "Pust govorjat",  joka myös levytettiin. Mutta kuuluisuutta hän sai varsinaisesti vasta 1983 roolistaan Rolan Bykovin ohjaamassa elokuvassa Tšutšelo ('Variksenpelätin'), ja sai siitä monia kansainvälisiä palkintoja. Orbakaite on esiintynyt tämän jälkeen monissa elokuvissa laulajauransa ohessa.
Musiikkiura lähti nousuun 1992 Orbakaiten esiintyessä äitinsä Alla Pugatšovan suositussa joulushow'ssa ja esittäessä - jälleen I. Nikolajevin kappaleen - "Pogovorim" ('Puhutaan!'), ja nauhoittamalla vähän tämän jälkeen kaksi musiikkivideota. Kaikista tuli välittömästi hittejä Venäjällä. 1995 Orbakaite perusti laulu- ja tanssiryhmä Tšutšelоn. jonka nimeksi myöhemmin vaihtui Limita Ekstrim. Kuten äitinsä aiemmin, myös Kristina Orbakaite on ollut suosittu laulaja Venäjällä ja myös maailmalla. Hänen loppuunmyyty My life -kiertueensa 2000 oli yksi menestyksekkäimmistä venäläisen artistin tekemistä kiertueista Yhdysvalloissa.
Tunnustuksia

World Music Awards, maailman myydyin venäläinen artisti 2000 ja 2002.
MuzTV, paras venäläinen naisartisti: 2004 ja 2005
Euroopan filmifestivaalit (Vichy), paras naisnäyttelijä 1987
Glamour (Venäjä), vuoden naisnäyttelijä 2007
Yksityiselämä

Orbakaite, jolla on kaksi poikaa, Nikita ja Deni, avioitui 2005 yhdysvaltalaisen Mihail Zemtsovin kanssa. Syyskuussa 2009 Orbakaiten perhe sai ikävää julkisuutta hänen entisen avomiehensä Ruslan Barsovin kaapatessa Denin mukanaan Tšetšeniaan.
Musiikillinen tuotanto

1994 - Vernost' (Uskollisuus)
1996 - Nol' Tšasov, Nol' Minut
1998 - Ti (Sinä)
1999 - Toi Ženšine, Kotoraja...
2000 - Mai (Toukokuu)
2001 - The Best
2001 - Remixes
2002 - Verj v Tšudesa
2002 - Okean ljubvi
2003 - Pereletnaja Ptica
2005 - My Life
2008 - Slišiš' eto ja...
2011 - Pocelui na Bis
2013 - Maski
2016 - Bessoniсa
Elokuvat

Виват, гардемарины! 1991
Гардемарины-III 1992
Благотворительный бал 1993
Лимита 1994
Дорога, дорогой, дорогая 1997
Фара 1999
Истинные происшествия 2000
Женское счастье 2001
Снежная королева 2002
Родственный обмен 2004
Московская сага 2004
Заговор 2007
Любовь-морковь 2007
Любовь-Морковь-2 2008
Lads Will Be Lads

| Lads Will Be Lads Thee Apple Thieves |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tyylilaji: psychobilly, punk, alternative rock
 Levy-yhtiö: Crazy Love Records
Thee Apple Thievesin muut julkaisut
|   | Lads Will Be Lads 2002 | Cold As Ice 2007 |
Lads Will Be Lads on suomalaisen Thee Apple Thieves -yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin elokuussa 2002 saksalaisen Crazy Love Recordsin kautta.
Kappaleet

Rating All the Girls
Alone in the Dark
The Gods
Once We Had It All
Lucy's Garden
Brown Eyes
Higher
Make Love to Me
Queen of the Night
Hello!
Handwork
Ending Days
Kokoonpano

Mickey Whyte – laulu, kitara
Harry Myers – kontrabasso
Iltsu – kitara
Jake Flame – rummut
Laomedeia

| Laomedeia |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Matthew J. Holman
Löytöaika:  13. elokuuta 2002
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Neptunus
Keskietäisyys:  23 567 000 km
Eksentrisyys:  0,3969
Kiertoaika:  3171,33 d
Inklinaatio:  37,7° (ekliptikaan)
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  42 km
Albedo:  0,04
Laomedeia on Neptunuksen epäsäännöllistä rataa kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2002. Se tunnetaan myös nimellä S/2002 N 3 ja sai nykyisen nimensä 13. elokuuta 2002 kreikkalaisen mytologian nereidin, Laomedeian, mukaan.
Kovat piipussa

| Kovat piipussa Matti Johannes Koivu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. helmikuuta 2007
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 32.46
 Levy-yhtiö: M.dulor
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 23.
Matti Johannes Koivun muut julkaisut
| Puuhastellen 2006 | Kovat piipussa 2007 | Irwin Goodmanin lauluja 2008 |
Kovat piipussa on suomalaisen laulajan Matti Johannes Koivun toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 23.
Kappaleet

Kovat piipussa
Autopihalta kohoaa
Naapuska
Topi Sorsakoski -päivä
Pienet silmät
Esineet ja aikataulut
Saan kyllä asunnon
Avaruusasema kiitää
Kiitokset
Kuljen, kuljen
Kokoonpano

Matti Johannes Koivu – laulu, akustinen kitara
Antti Rajala – sähkökitara
Tuomas Ilmavirta – sähköpiano, albumin kannet
Topi Karvonen – basso
Jari Salminen – rummut
Suvi Koivu – taustalaulu
Knipi – taustalaulu
Arvostelut

Desibeli.net:
Rumba: positiivinen
Soundi:
Kuninkaissakäynti

Kuninkaissakäynti (ruots. gå till kungs) on keskiajalta alkaen Ruotsissa käytetty nimitys kuninkaalle tehdystä suullisesta oikeudellisesta vetoomuksesta. Keskiajalla vetoomuksia käsiteltiin tutkinta- ja oikaisukäräjillä. Myöhemmin termillä on tarkoitettu kuninkaalle suunnattuja valitus-, oikaisu- ja armokirjeitä.
Termiä käytetään verbinä muodoissa käydä kuninkaissa, lykätä kuninkaaseen ja valittaa kuninkaaseen, joilla tarkoitetaan, että asiassa käännytään jonkin oikeusasian johdosta henkilökohtaisesti kuninkaan tai tämän tuomiovaltaa harjoittavan tuomioistuimen puoleen.
Kongon tasavalta olympialaisissa

Kongon tasavalta osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja on tuosta alkaen ollut kesäolympialaisissa mukana vuosia 1968 ja 1976 lukuun ottamatta. Maa ei ole saavuttanut mitaleja. Maan paras urheilija tähän mennessä on ollut kuulantyöntäjä Franck Elemba, joka Rio de Janeirossa vuonna 2016 sijoittui neljänneksi jäätyään vain 16 senttimetrin päähän pronssista.
Talviolympialaisiin Kongon tasavalta ei ole osallistunut.
Kuninkainen

Kuninkainen on Loimaalla Varsinais-Suomessa sijaitseva kylä. Se on osa Kojonkulman kulmakuntaa. Kuninkaisten läpi virtaa Kojonjoki.
Kuninkainen on ollut Loimaan tärkeimpiä myllykyliä. Siellä ovat sijainneet Kuivankosken mylly, Kolkankosken mylly eli Hiljanen mylly, Rahnumylly ja Hakosuun mylly. Kuninkaisissa on sijainnut mm. nimismiehen talo, käräjätalo, kaksi krouvia ja pitäjäseppä 1700-luvulla. 1800-luvun lopulla Kumikaisiin perustettiin myös meijeri ja höyrysaha.
Kylän läpi kulkee maantie 12619.
Kuninkoja

Kuninkoja voi tarkoittaa seuraavia:
Kuninkoja, pieni virtavesi Turussa ja Raisiossa
Kuninkoja, kaupunginosa Raisiossa Kuninkojan varrella
Länsikeskus (aiemmin Kuninkoja), suuralue Turussa Kuninkojan varrella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuninkoja”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Let L-410 Turbolet

| Let L-410 Turbolet |
| --- | --- |

Tyyppi:  kuljetus- ja matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Tšekkoslovakia/Tšekki
Valmistaja:  Let Kunovice
Ensilento:  16. huhtikuuta 1969
Esitelty:  1971
Tila:  tuotannossa
Pääkäyttäjät:  Venäjän ilmavoimat Aeroflot (entinen)
Valmistusmäärä:  yli 1 200 
Valmistusvuodet:  1969–
Yksikköhinta:  L-410UVP-E20: perusversio 2,4 milj. €, lasiohjaamolla 2,6 milj. €
Let L-410 Turbolet on tšekkoslovakialaisen Let Kunovicen kehittämä potkuriturbiinikäyttöinen kuljetus- ja matkustajalentokone. Se lensi ensilentonsa 16. huhtikuuta 1969 ja otettiin reittiliikennekäyttöön vuonna 1971. Alun perin Aeroflotin toiveesta Antonov An-2:n korvaajaksi suunniteltua konetta oli toukokuuhun 2016 mennessä valmistettu yli 1 200 kappaletta. Se on yhä tuotannossa, ja uusin kehitysversio L-410NG esiteltiin vuonna 2016.
L-410:n ylivoimaisesti suurin käyttäjä oli Aeroflot, jolla oli käytössään kaikkiaan yli 640 konetta. Nykyään konetta käyttävät eniten yksityishenkilöt, lentokerhot ja muut vastaavat. Suurin yksittäinen käyttäjä on Venäjän ilmavoimat, jolla marraskuussa 2017 oli aktiivikäytössä 29 konetta.
Kehitys

Neuvostoliittolainen Aeroflot alkoi 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa etsiä 10–12-paikkaista potkuriturbiinikäyttöistä korvaajaa Antonov An-2 -koneelle. Tšekkoslovakialainen Let Kunovice -lentokonetehdas alkoi kehittää tehtävään sopivaa L-400-konetta, johon haluttiin noin 735 kilowatin moottorit. Projekti lähti kunnolla vauhtiin vasta 1960-luvun loppupuolella. Uudistettu suunnitelma sai mallinimen L-410. Voimalaitteeksi harkittiin muun muassa Garrett AiResearchin ja Turbomécan moottoreita. Prototyyppien ja ensimmäisten tuotantokoneiden moottoriksi valittiin kuitenkin lopulta 526-kilowattinen kanadalainen Pratt & Whitney Canada PT6A-27, ja sen pohjalta alettiin myös kehittää koneeseen soveltuvaa tšekkoslovakialaista Walter M601 -moottoria.
Ensimmäiset tutkielmat koneesta tehtiin vuosina 1966 ja 1967, ja prototyypin lopulliset suunnitelmat valmistuivat huhtikuussa 1968. Lyhyille matkoille suunnitellun koneen kapasiteetiksi tuli 12–19 matkustajaa tai 1 850 kilogrammaa rahtia, ja se kykeni laskeutumaan lyhyille ja päällystämättömille kiitoteille. Kolmen ensimmäisen prototyypin rakentaminen alkoi niin ikään vuonna 1968. Ensimmäisen prototyypin ensilento oli 16. huhtikuuta 1969, ja konetta lensivät Vladimír Vlk ja František Svinka. Sen ensimmäisiä julkisia esiintymisiä oli pieni lentofestivaali Otrokovicen lentokentällä 1. toukokuuta. Nopean viimeistelyn ja 50 lentotunnin jälkeen kone asetettiin näytille Pariisin ilmailunäyttelyssä.
Koelento-ohjelman pohjalta koneeseen tehtiin useita muutoksia muun muassa polttoainejärjestelmään ja laskutelineisiin. Ensimmäisessä kuudessa koneessa, jotka tunnettiin pelkällä mallinimellä L-410, oli kolmilapaiset Hamilton-potkurit, mutta myöhemmissä koneissa siirryttiin Hartzellin valmistamiin vastaaviin potkureihin. Niihin oli tehty myös muita muutoksia: runkoa ja pyrstön ohjainpintoja oli vahvistettu ja jäänpoistossa siirrytty paineilmalla toimivaan järjestelmään. Uusien muutosten myötä koneet saivat mallinimen L-410A.
Neljä L-410A-konetta lähetettiin Neuvostoliittoon Aeroflotin testattavaksi. Ne kilpailivat tilauksista Berijev Be-30:n ja Antonov An-28:n kanssa. Neuvostoliittolaiskoneista Be-30:llä oli pidempi toimintamatka, suurempi huippunopeus ja paremmat hallintaominaisuudet sivutuulessa, kun taas An-28:lla oli parempi suorituskyky lentoonlähdössä ja laskussa sekä suurempi kapasiteetti. Niinpä molempia koneita suositettiin tuotettaviksi. Vuonna 1972 Aeroflot tilasi yllättäen L-410-koneita Be-30:n sijasta. Vaikka L-410:een mahtui hieman enemmän matkustajia, sen valinta oli lähinnä poliittinen ja vahvisti Neuvostoliiton ja Tšekkoslovakian taloudellisia siteitä. Valinta oli hyvin merkittävä, sillä Neuvostoliittoon toimitettiin lopulta kaikkiaan 879 L-410-konetta.
Käyttö ja jatkokehitys > Prototyypit ja L-410A

L-410 teki syksyllä 1970 ensiesiintymisensä Brnon kauppamessuilla, joilla siitä tuli lähes jokavuotinen vieras vuoteen 1990 saakka. Näyttelykone purettiin tehtaalla, kuljetettiin messukeskuskselle maitse ja koottiin siellä uudelleen. L-410 vieraili vuonna 1970 myös Hampurin ilmailunäyttelyssä. Seuraavana vuonna vuorossa olivat Zagrebin kauppamessut, jotka eivät kuitenkaan poikineet tilauksia, sekä ilmailunäyttelyt Pariisissa, Varsovassa ja Unkarissa. Vuoden 1971 Brnon kauppamessujen yhteydessä L-410 tuli ensi kertaa liikennekäyttöön, kun Slov-Air lensi sillä messujen ajaksi avatulla Praha–Brno-reitillä. Yhtä L-410A:ta esiteltiin Moskovassa Aeroflotin edustajille huhtikuussa 1972, ja ensimmäiset toimitukset Neuvostoliittoon olivat vuorossa seuraavana vuonna.
Slov-Air sai vuosina 1971–1974 käyttöönsä lisää L-410A-koneita, jotka korvasivat Tšekkoslovakian sisäisillä reiteillä Avia 14 -koneita. Niinpä 1970-luvun alkupuolella L-410:iä näkyi säännöllisesti muun muassa Kunovicessa, Lucenecissa, Žilinassa, Mariánské Lázněssa ja Holešovassa. Pelkästään vuonna 1974 yhtiö kuljetti koneillaan yli 95 000 matkustajaa ja suunnitteli toimintansa laajentamista. Kehitys kuitenkin pysähtyi, kun liikenneministeriö päätti siirtää L-410:t miehistöineen ČSA:lle vuoden 1976 alussa. Sen laivastoon L-410 ei sopinut, ja ne poistettiinkin käytöstä 1980-luvun puoliväliin mennessä, tosin väitetysti taloudellisista syistä. Osa koneista siirtyi ČSA:lta ilmavoimille, osa taas yrityksille, kuten Škoda Pilsenille ja Vítkovicen terästehtaalle, jotka 1990-luvun alussa perustivat omat lentoyhtiönsä, Škoda Airin ja Air Vítkovicen.
Tšekkoslovakian lisäksi L-410A-koneita toimitettiin Unkariin ja Neuvostoliittoon. Kuuden myöhemmin L-410A:ksi muutetun prototyypin lisäksi niitä valmistettiin 25, joista viimeiset vuonna 1974.
Käyttö ja jatkokehitys > L-410M

Walter M601 -moottoria aiemmin vaivanneet ongelmat, joiden vuoksi L-410 käytti aluksi Pratt & Whitney Canadan moottoreita, saatiin korjattua 1970-luvun puoliväliin mennessä. M601A-moottoreita käyttävä L-410M lensi ensilentonsa vuoden 1973 lopulla ja tuli sarjatuotantoon seuraavana vuonna. Vaikka Walter-moottorit olivat tehokkaammat, koneen lakikorkeus ja lentonopeus olivat hieman L-410A:ta pienemmät. Ensimmäiset koneet toimitettiin Tšekkoslovakian ilmavoimille, ja ne pysyivät Tšekin ja Slovakian ilmavoimien käytössä vuoteen 1996. Ensimmäinen kone Aeroflotille valmistui vuonna 1975, mutta kokeiden ja säätöjen jälkeen varsinaiset toimitukset alkoivat vasta kaksi vuotta myöhemmin. Vuosina 1977–1979 Aeroflotille toimitettiinkin sata konetta, joista osa M601B-moottorein varustettuna L-401MA-versiona. Kaikkiaan L-410M-sarjan koneita valmistettiin 108.
Käyttö ja jatkokehitys > L-410UVP

L-410M-konetta muokattiin tuotannon aikana Aeroflotin vaatimusten mukaiseksi, sillä se oli käytännössä ainoa ostaja. Kaikkia toiveita ei kuitenkaan voitu täyttää pienillä parannuksilla, vaan jatkokehitys oli tarpeen. Aeroflot halusi koneen, joka pystyisi lentämään pienimmiltäkin lentokentiltä ja huonoissa sääoloissa, jotta se olisi todellinen Antonov An-2:n korvaaja. Let teki useita erilaisia suunnitelmia kaksi- ja kolmimoottorisista koneista ja harkitsi Walter-moottorien lisäksi myös neuvostoliittolaisia TVD-10-moottoreita. Lopulta näistä suunnitelmista muodostui uusi STOL-versio (Short Take-Off and Landing) L-410UVP, jonka nimi tuli venäjänkielisistä sanoista ”parannettu lentoonlähtö ja laskeutuminen” (украченного взлёта и посадки, ukratšennogo vzljota i posadki).
Uuden mallin runko oli 80 senttimetriä pidempi ja kärkiväli kaksi metriä suurempi. Siihen oli lisäksi asennettu lyhyille kiitoteille laskeutumista helpottavat spoilerit. Voimalaitteina olivat edelleen Walter M601B -moottorit. Vaikka uuden version ohjainpinnat olivat metallisten sijaan kangaspäällysteiset, sen tyhjäpaino oli huomattavasti edeltäjiään suurempi. Koneteho pysyi samana, minkä seurauksena UVP-mallin hyötykuorma ja lakikorkeus jäivät pienemmiksi, ja matkustajamäärä oli rajoitettava 15:een.
L-410UVP-prototyypin ensilennon lensivät 1. marraskuuta 1976 Vladimír Vlk ja František Svinka. Kaikkiaan prototyyppejä rakennettiin kuusi vuosina 1976–1978. Niistä yhtä käytettiin rasituskokeisiin ja loput viisi lensivät koelentoja, joihin kuului jälleen kerran kylmän ilmanalan kokeita Jakutiassa sekä ensi kertaa koelentoja Bulgarian kuumassa kesässä. Ensimmäistä sarjatuotantokonetta lensivät ensi kertaa 14. maaliskuuta 1979 Stanislav Sklenářin ja Miroslav Sedláček. Seuraava kone osallistui Pariisin ilmailunäyttelyyn ja toimitettiin sen jälkeen Aeroflotille.
Kun L-410UVP:n tuotanto saatiin tyyppihyväksynnän saamisen ja pienien muutosten jälkeen kunnolla käyntiin, oli mahdollista ottaa huomioon yksittäisten asiakkaiden toiveita. Marraskuusta 1980 lähtien osa Aeroflotille toimitetuista koneista maalattiin normaalista poikkeavaan punaiseen väritykseen, joka helpotti koneiden havaitsemista laajoilla asumattomilla alueilla, joilla ne lensivät. Itä-Saksan ilmavoimille toimitettiin konetta VIP-versiona ja Tšekkoslovakian ilmavoimille yhdistettynä laskuvarjohyppy-, ambulanssi- ja rahtiversiona. Tšekkoslovakian ilmavoimien koneita käytti jopa taitolentoryhmä Szobi kvartet. Myöhemmin koneesta tehtiin myös ilmakuvausversio, jota käyttivät Interflug ja Tšekkoslovakian ilmavoimat.
Versiot

L-410 – Ensimmäisten prototyyppien mallimerkintä.
L-410A – Paranneltu versio L-410:sta, ensimmäinen sarjatuotantomalli.
L-410AB – Nelilapaisilla Hartzell-potkureilla varustettu L-410A.
L-410AF – Ilmakuvaamista varten lasisella keulalla varustettu L-410A.
L-410AS – Neuvostoliittoon koelentoja varten toimitettu L-410A.
L-410M – Tšekkoslovakialaisilla Walter M601A -moottoreilla varustettu toinen sarjatuotantomalli.
L-410MA – Parannelluin M601B-moottorein varustettu L-410M, tunnetaan myös mallinimillä L-410AM ja L-410MU.
L-410NG – L-410:n uusin, vuonna 2016 esitelty malli. Uusien moottoreiden sekä rakennemuutosten myötä polttoainekapasiteetti, toimintamatka ja lentonopeus ovat aiempia malleja suuremmat.
L-410UVP – Lyhyitä kiitoteitä varten suunniteltu edeltäjiään suurempi ja tehokkaampi STOL-lentokone, kolmas sarjatuotantomalli.
L-410FG – Ilmakuvaamista varten lasisella keulalla varustettu L-410UVP.
L-410T – L-410UVP:n kuljetuskoneversio.
L-410UVP-S – VIP-kuljetuksiin soveltuvaksi muokattu L-410UVP.
L-410UVP-E – Walter M601E -moottoreilla, päivitetyllä avioniikalla ja muilla parannuksilla varustettu L-410UVP. Neljäs sarjatuotantomalli.
L-410UVP-E1 – Balkan Bulgarian Airlinesille suunniteltu L-410UVP-E.
L-410UVP-E2 – Puolan merivoimille suunniteltu L-410UVP-E.
L-410UVP-E3 – Neuvostoliiton ilmavoimille suunniteltu L-410UVP-E.
L-410UVP-E6 – Slovakian ilmailuviranomaisille navigointilaitteiden kalibrointiin suunniteltu L-410UVP-E.
L-410UVP-E8A – Unkariin toimitettu L-410UVP-E:n versio.
L-410UVP-E8D – BendixKingin avioniikalla ja lasiohjaamolla varustettu L-410UVP-E.
L-410UVP-E9 – Suuremman lentoonlähtöpainon versio L-410UVP-E:stä.
L-410UVP-E9A – BendixKingin avioniikalla varustettu L-410UVP-E9.
L-410UVP-E14 – BendixKingin avioniikalla varustettu L-410UVP-E.
L-410UVP-E15 – Puolan ilmailuviranomaisille navigointilaitteiden kalibrointiin suunniteltu L-410UVP-E.
L-410UVP-E17 – Unkariin toimitettu L-410UVP-E:n versio.
L-410UVP-E20 – L-410UVP-E:hen perustuva malli, jonka runkoa on lyhennetty 40 cm sekä tehty muita parannuksia. Sillä on lisäksi EASA:n ja FAA:n tyyppihyväksynnät.
L-410UVP-E20C – Etelä-Afrikkaan toimitettu L-410UVP-E20:n versio.
L-410UVP-E20D – Tšekin valtiolle toimitettu L-410UVP-E20:n VIP-versio.
L-410UVP-E20G – Tunisian asevoimille toimitettu L-410UVP-E20:n versio.
L-420 – Yhdysvaltain tyyppihyväksyntää varten muokattu L-410UVP-E20. Vain kaksi valmistettiin.
L-420XXL – L-410:aan pohjautuva rahtikone. Ei rakennettu.
L-510 – Paineistettu malli, matkalentonopeus yli 500 km/h. Ei rakennettu.
Käyttäjät

Marraskuussa 2017 L-410-koneita oli käytössä 341.
Käyttäjät > Siviilikäyttäjät

Tähän on listattu vain L-410-koneita käyttävät lentoyhtiöt, järjestöt ja muut vastaavat, ei esimerkiksi lentokerhoja tai yksityishenkilöitä. Koneiden lukumäärä sulkeissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Algeria Air Express Algeria (5)   Armenia Air Van (1)   Bulgaria Heli Air Services   Costa Rica Nature Air   Etelä-Afrikka Air-Tec Africa (4)  Solenta Aviation (4)   Etelä-Sudan South Supreme Airlines (1)   Filippiinit South East Asian Airlines (1)   Honduras Aerolineas Sosa (2)   Kap Verde Cabo Verde Express (2)   Kazakstan Žeskazgan Air (2)   Kenia Bluebird Aviation (1)   Kolumbia Aer Caribe (1)  Searca (6)  TAC Colombia (3)  Transporte Aereos del Pacifico (1)  |   Kongon demokraattinen tasavalta Air Kasai (1)  Air Tropics (1)  Business Aviation (1)  Cetraca Air Service (1)  CHC-Stellavia (1)  Doren Air Congo (2)  Kin Avia (5)  Mango Airlines (1)   Laos Lao Central Airlines (1)   Latvia TransAviaBaltika (3)   Libya Air Libya (1)   Mongolia Sky Horse Aviation (1)     Nepal Goma Air   Päiväntasaajan Guinea Ecuato Guineana de Aviación (1)   Ranskan Guayana Air Guyane Express (4)   Slovakia Dubnica Air (1)   Sudan Air Express (1)  Forty Eight Aviation (1)  |   Tšekki LR Airlines (1)  Silver Air (2)  Van Air Europe (3)   Uganda Eagle Air (3)   Ukraina Aviaexpress (5)  Avia-Sojuz (3)  Business Aviation Center (1)  Harkovan lentokonetehdas (1)   Unkari Farnair Hungary (1)   Venäjä 2nd Arkhangelsk United Aviation Division (4)  Aeroservis (2)  Habarovsk Avia (4)  Jamal (2)  KomiAviaTrans (3)  KrasAvia (4)  Orenburžje (10)  Petropavlovsk-Kamchatsky Air Enterprise (5)  Polar Airlines (4)  ROSTO (20)  Sasovon lentokoulu (3)  Sokol (1)  Uktus (1)  Uljanovskin lentokoulu (2)  Vostok Aviation Company (1)   Punainen risti (1)   Yhdistyneet kansakunnat (11)  |
Käyttäjät > Sotilaskäyttäjät

Koneiden lukumäärä sulkeissa.
| --- | --- |
  Bangladesh Bangladeshin ilmavoimat (3)   Bulgaria Bulgarian ilmavoimat (2)   Djibouti Djiboutin ilmavoimat (3)   Latvia Latvian ilmavoimat (1)   Libya Libyan ilmavoimat (2)   Liettua Liettuan ilmavoimat (2)   Puola Puolan merivoimat (1) :   Slovakia Slovakian ilmavoimat (8)   Slovenia Slovenian ilmavoimat (1)   Tšekki Tšekin ilmavoimat (10)   Tunisia Tunisian ilmavoimat (5)   Venäjä Venäjän ilmavoimat (29)  Venäjän ulkoministeriö (1)   Viro Viron rajavartiolaitos (1)
Onnettomuudet

Syyskuuhun 2018 mennessä valmistetuista noin 1 200 L-410:sta 121 eli noin 10,1 prosenttia on tuhoutunut onnettomuuksissa ja kaappauksissa. Vertailun vuoksi muista vastaavan kokoluokan ja aikakauden konetyypeistä de Havilland Canada DHC-6 Twin Otterilla vastaava osuus on 29,8 prosenttia, Dornier Do 228:lla 14,3 prosenttia ja Embraer EMB 110 Bandeirantella 19,6 prosenttia.
L-410:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 26. elokuuta 1993 Aldanissa Venäjällä, kun Sakha Avian lento 301 sakkasi ja syöksyi maahan loppulähestymisen aikana. Ylipainoisen koneen painopiste oli liian takana, ja kun miehistö laski laskusiivekkeitä, koneen nokka alkoi nousta ylöspäin eikä miehistö saanut enää konetta hallintaansa. Kaikki 24 koneessa ollutta kuolivat maahansyöksyssä.
Tekniset tiedot (L-410UVP-E20)

Lähde: Let Kunovice
Yleiset ominaisuudet
Matkustajat: 19
Pituus: &&&&&&&&&&&&&014.042000014,42 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&019.098000019,98 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.09700005,97 m
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&06600.&&&&006 600 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&01800.&&&&001 800 kg
Polttoainemäärä: 1300 siivenkärkien lisätankeilla varustettuna
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × General Electric H80-200 -potkuriturbiinimoottoria; &&&&&&&&&&&&0597.&&&&00597 kW (&&&&&&&&&&&&0800.&&&&00800 hv) per moottori
Potkuri: viisilapainen Avia AV-725, halkaisija &&&&&&&&&&&&&&02.03000002,3 m
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0405.&&&&00405 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01500.&&&&001 500 km
Lentoaika: 5,1 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08382.&&&&008 382 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&08.05000008,5 m/s
Polttoaineen kulutus: 240 kg/h
Nousukiito: 427 m
35 jalan (10,7 m) korkeuteen: 510 m
Laskukiito: 283 m
50 jalan (15 m) korkeudesta: 500 m
Avioniikka
GPS-, kommunikointi- ja navigointijärjestelmä (Garmin GTN 750 ja GTN 650)
Säätutka (Garmin GWX 70)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Let L-410 Turbolet Wikimedia Commonsissa
Valmistaja Letin kotisivut (tšekiksi, englanniksi, venäjäksi)
Slov-Airin L-410A Pariisin ilmailunäyttelyssä 1973.
Aeroflotin L-410M näytillä Kiovan ilmailuinstituutissa.
Aeroflotin L-410UVP harvaan asutuille alueille tarkoitetussa punaisessa erikoisvärityksessä.
Tšekkiläisen Citywingin L-410UVP-E Manx2:lle vuokrattuna.
Air Guyane Expressin L-410UVP-E20.
L-410NG:n prototyyppi vuonna 2016.
Costaricalaisen Nature Airin L-410UVP-E20.
Venäjän ilmavoimien L-410UVP-E20.
L-410UVP:n ohjaamo.
L-410A:n matkustamo.