Ken Russell
1980-luvulta eteenpäin: Yhdysvallat, rahoituksen puute ja Gorsewood

1980-luvulla Russell oleskeli joitain vuosia Yhdysvalloissa ja teki siellä kaksi elokuvaa, jotka molemmat olivat tyyliltään enemmän modernia Hollywood-elokuvaa kuin mitään muuta Russellin tekemää. Hän antoi kuitenkin elokuville persoonallisen leimansa, erityisesti Paddy Chayefskyn kirjaan ja käsikirjoitukseen perustuvassa sci-fi-elokuvassa Muutostiloja (Altered States, 1980). Muutostiloja menestyi kaupallisesti erittäin hyvin Yhdysvalloissa ja on myös Russellin tunnetuimpia elokuvia tänään, joskin Chayefskyn tiedetään ilmaisseen halveksuntansa Russellin näkemykselle tekstistään. Toinen Yhdysvalloissa syntynyt elokuva Intohimorikoksia (Crimes of Passion, 1984), jonka pääosissa nähtiin Anthony Perkins ja Kathleen Turner, oli puolestaan kaupallinen floppi.
Näiden elokuvien välissä Russell yritti menestyksettä saada tuotantoon monia kunnianhimoisempia elokuvaprojekteja, kuten Eva Perónin ja Ludwig van Beethovenin elämäkertaelokuvia, mutta ne kaatuivat erinnäisistä syistä. Useimpiin elokuviin Russellilla oli vaikeuksia saada maineensa takia tarpeeksi rahaa, mutta Eva Perón -elokuvan tapauksessa hän riitaantui tuottaja Robert Stigwoodin kanssa liittyen pääosaesittäjän valintaan: Russell piti Liza Minnelliä täydellisenä, mutta elokuvan tuottajat eivät hyväksyneet häntä. Elokuva tehtiin lopulta vasta noin kymmenen vuotta myöhemmin Madonnan ja ohjaaja Alan Parkerin kanssa.
Englantiin palattuaan Russell jatkoi tekemällä pienibudjettisia elokuvia, jotka olivat tyylillisesti paluu hänen vanhempaan tuotantoonsa. Tällaisia olivat muun muassa Yövieraat (Gothic, 1986), Salome's Last Dance (1988) ja pieneksi kulttiklassikoksi muodostunut kauhukomedia The Lair of the White Worm (1988), jonka pääosassa oli tuolloin vielä näyttelijänuraansa aloitteleva Hugh Grant.
Russell pääsi 1980-luvulla toteuttamaan itseään oopperan saralla. Hänen oopperaohjauksiinsa kuuluivat USA:ssa ja Italiassa esitetty Madama Butterflyn ”oopiumiuninen” versio, jonka tapahtumat oli siirretty 1900-luvun alkuvuosista Toisen maailmansodan aikaan; Stravinskyn The Rake’s Progress Italiassa; Bernd Alois Zimmermannin Die Soldaten Ranskassa ja Englannissa; sekä Rossinin Italialainen Algeriassa Geneven oopperatalossa.
Sivutöinään ohjaaja teki musiikkivideoita muun muassa Elton Johnille ja Bryan Adamsille. Russell nähtiin myös merkittävässä roolissa elokuvassa Sankari vai vakooja (The Russian House, 1990) Sean Conneryn ja Michelle Pfeifferin kanssa.
1980- ja 1990-luvulla Ken Russell vieraili jälleen Suomessa kahdesti. Vuonna 1989 Russell kävi Helsingissä Rakkautta & Anarkiaa -elokuvafestivaalin vieraana. Seuraavan kerran hän vieraili Suomessa vuonna 1995 brittiläisen juorulehti Hellon kustannettua hänen perheelleen matkan Lappiin jouluksi. Lehden seitsensivuisessa reportaasissa Russell löysi silloiselle vaimolleen Hetty Baynesille ja nuorimmalle pojalleen Lapista idyllisen paikan. Pari päivää myöhemmin The Sunday Times kuitenkin julkaisi artikkelin, jossa brittituristit – mukaan lukien Russell – tyrmäsivät suomalaisen palvelutason Lapissa.
Theresa Russellin tähdittämä Huora (Whore, 1991) jäi kuitenkin Russellin viimeiseksi teatterielokuvaksi, joka sai jonkinlaista huomiota, ja sen jälkeen hän teki lähinnä televisioelokuvia. 1990-luvun loppupuolella Ken Russellilla oli rasavillin maineensa takia vaikeuksia saada rahoitusta projekteilleen, minkä takia hän perusti pienen Gorsewood-elokuvastudion rahoittaen itse tekemisensä. Russell teki elokuvia kuten Lion's Mouth (2000) ja The Fall of the House of Usher (2002), jotka hän kuvasi halvalla digivideokameralla käyttäen sukulaisiaan ja ystäviään näyttelijöinä ja kotinsa ympäristöä kuvauspaikkoina.