stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallisarkisto
Julkaisut

Kansallisarkisto julkaisee joko painettuina, digitaalisina tai sähköisinä julkaisuina laitoksen omien tutkimusprojektien tuloksia, arkistoalan tutkimusta sekä Suomen historian lähteistöön liittyvää ja lähdepohjaista tutkimusta.
Kansallisarkistolla on neljä keskeistä julkaisusarjaa, joita ovat sarjajulkaisut, monografiat, muut julkaisut ja verkko-oppaat.
Toimituksia ja monografiat -sarjat ovat Kansallisarkiston pääasialliset yleiset julkaisusarjat. Toimituksia-sarjassa julkaistaan esimerkiksi käsikirjoja ja artikkelikokoelmia, näyttelyihin liittyviä kirjoja sekä Kansallisarkiston järjestämien arkistoalan ammatillisten kongressien ja seminaarien julkaisuja. Monografiat-sarjassa ilmestyy muun muassa laajempia tutkimuksia, kuten tutkimusprojektien julkaisemia kirjoja ja raportteja, väitöskirjoja ja muita tutkielmia.
Muut julkaisut -sarja sisältää muun muassa Kansallisarkiston säännöllisesti ilmestyvät painatteet sekä sen tutkimusprojektien julkaisemat digitaaliset tai sähköiset opinnäytteet, artikkelit ja esitelmät.
Kansallisarkiston julkaisutoiminnalla on varsin pitkät perinteet. Valtionarkistonhoitaja Reinhold Hausen teki laajan elämäntyön juuri lähdejulkaisujen toimittajana. Hänen toimittamansa viisiosaisen julkaisusarjan Bidrag till Finlands historia ensimmäinen osa (niteet 1–2) ilmestyi vuosina 1881–1883. Seuraavana oli vuonna 1890 julkaistu Registrum ecclesiae Aboensis eller Åbo domkyrkas svartbok med tillägg ur Skoklosters Codex Aboensis eli nk. Turun tuomiokirkon Mustakirja.
Laaja 8-osainen lähdejulkaisusarja Finlands medeltidsurkunder ilmestyi vuosina 1910–1935 ja keskiajan sinettejä ja vaakunoita käsittelevä kirja Finlads medeltidssigill vuonna 1900. Turun tuomiokirkon Mustakirja -teokseen sisältyvät asiakirjat sekä Suomen keskiaikaiset asiakirjat (Finlands medeltidsurkunder) on digitoitu ja ne sisältyvät Diplomatarium Fennicum -tietokantaan. Myös teos Finlands medeltidssigill on digitoitu ja julkaistu Kansallisarkiston verkkosivuilla.
Lisätäkseen keskustelua arkistoon liittyvistä kysymyksistä Kansallisarkisto alkoi julkaista vuonna 1973 Yleisarkistojen tiedotuksia -nimistä arkistoalan aikakauslehteä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Arkistoviestiksi. Vuodesta 2009 lähtien lehden nimi oli Akti. Lehden julkaisu lopetettiin vuoden 2020 lopulla. Ennen lakkauttamistaan Akti ilmestyi kaksi kertaa vuodessa.
2010-luvulla Kansallisarkiston oma julkaisutoiminta on vähentynyt ja valmistuneet teokset julkaistaan entistä enemmän yhteistyössä kaupallisten kustantajien kanssa. Viimeisimpiin julkaisuihin kuuluu Kansallisarkiston näyttelyihin liittyviä julkaisuja sekä tutkimusprojektien julkaisemia monografioita, artikkelikokoelmia ja raportteja.
Uudet julkaisut lisätään Kansallisarkiston verkkosivuilla olevaan julkaisuluetteloon. Luettelossa on tiedot kaikista Kansallisarkiston eri aikoina ilmestyneistä julkaisuista. Luetteloon liitetään myös laitoksen sähköiset ja digitaaliset (pdf-muotoiset) julkaisut. Kaikki Kansallisarkiston ISBN ja ISSN -tunnuksin varustetut julkaisut sisällytetään laitoksen sarjoihin.
Julkaisut > Arkistopodi

Kansallisarkisto alkoi julkaista vuoden 2021 lopulla omaa podcastia, jossa käsitellään asiakirjallista kulttuuriperintöä. Arkistopodi-niminen podcast nostaa esiin ”arkistoaineistoja ja niihin liittyviä tarinoita Suomen historian eri vaiheista”.
Kirjallisuutta

Ahoranta Tomi: Etholénin talosta Rauhankadulle – Kansallisarkiston historiaa Helsingissä. Historia Helsinki 2024.
Hausen Reinhold: Öfversigt af Finlands statarkivs uppkomst, tillvext och närvarande organisation. Helsingfors 1883. Epävirallinen suomennos
Lybeck Jari: Arkistolaitoksen suhde tutkimukseen ja hallintoon järjestyy uudelleen: vuodet 1944–1974, 2016. Agricola – Suomen humanistiverkon verkkoversio teoksesta maaliskuu 2019, Agricolan julkaisusarja osa 13.
Lybeck Jari et al: Arkistot yhteiskunnan toimiva muisti. Asiakirjahallinnon ja arkistotoimen oppikirja. (Arkistoitu – Internet Archive) Arkistolaitoksen toimituksia 2 Versio 1.0. 22.5.2006 (Kansallisarkisto, pdf-tiedosto)
Lukkarinen, Ville: Valtionarkiston satavuotias rakennus.  Helsinki:  Valtionarkisto, 1990.  ISBN 951-37-0316-9
Narva, Aila: Tiedon jyväsiä. Asiakirja-aineistojen käyttäjän opas.  Helsinki:  Kansallisarkisto, 2002.  ISBN 951-53-2470-X
Nuorteva Jussi & Happonen Päivi: Arkistolaitos 200 vuotta. Kansallisarkisto, Helsinki 2016.
Orrman Eljas: Arkistotoimen organisointi Suomen senaatissa kaksi vuosisataa sitten. Informaatiotutkimus Vol 36 Nro 2 (2017).
Orrman Eljas, Henttonen Pekka: De archivis. Arkistoista - om archiv - on archives. Tampereen yliopisto 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansallisarkisto Wikimedia Commonsissa
Kansallisarkiston kotisivut
/ Kansallisarkisto Facebookissa
Kansallisarkiston kanava YouTubessa
Kansallisarkiston verkkopalvelut ja tietokannat
Suomalaiset arkistot Agricola – Suomen humanistiverkon lähteille osiossa
Suomen arkistot
| --- | --- |
Kansallisarkisto:  Hämeenlinnan toimipaikka  Joensuun toimipaikka  Jyväskylän toimipaikka  Mikkelin toimipaikka  Oulun toimipaikka  Saamelaisarkisto  Turun toimipaikka  Vaasan toimipaikka 
Muita arkistoja:  Eduskunnan arkisto  Folkkultursarkivet  Journalistinen kuva-arkisto  Kansallisen audiovisuaalisen instituutin arkistot  Kansallinen äänitearkisto  Kuvataiteen keskusarkisto  Musiikkiarkisto  SKS:n arkisto (ent. Kansanrunousarkisto ja Kirjallisuusarkisto)  Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto  Suomen Urheiluarkisto  Toimihenkilöarkisto  Urho Kekkosen arkisto  Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto 
Poliittisten puolueiden arkistoja:  Kansan Arkisto  Keskustan ja Maaseudun arkisto  Porvarillisen Työn Arkisto  Svenska Centralarkivet  Työväen Arkisto 
Entisiä arkistoja:  Ammattiyhdistysarkisto  Arkistolaitos  Itä-Karjalan sotasaalisarkisto  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto  Laatokan puolustuksen perinnearkisto  Maakunta-arkistot  Päivälehden arkisto  Sota-arkisto  Viipurin maakunta-arkisto 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Vatikaani 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Rauhankadun toimipaikan asiakaspalvelu on avoinna yleisölle.
Kansallisarkiston Hämeenlinnan toimipaikka.
Turun Akatemiatalo, jossa senaatin arkisto aloitti toimintansa.
Vuosina 1862–1880 arkistonhoitajana ja 1880–1883 valtionarkistonhoitajana toiminut Karl August Bomansson.
Kansallisarkiston päärakennus edustaa tyyliltään uusklassismia.
Valtionarkiston rakennus vuonna 1896. Katolla näkyvät mastot ovat ukkosenjohdattimia.
Valtionarkiston aineiston evakuointia sodan alta vuonna 1914.
Viipurin maakunta-arkisto vuonna 1934.
Helsingistä evakuoituja aineistoja Karkun kirkossa Sastamalassa.
Jatkosodan aikana venäläinen lentopommi hävitti Rauhankadun kiinteistön ikkunaruutuja.
Reinhold Hausen, pitkäaikaisin valtionarkistonhoitaja.
Kansallisarkistossa säilytettävä senaatin kartasto kuvaa eteläistä Suomea 1900-luvun alussa. Kuva: Kansallisarkiston digitaaliarkisto.
Kansallisarkiston vanha tutkijasali Rauhankadulla
Kansallisarkiston Rauhankadun toimipaikan kirjaston avokokoelma.
Suurin osa Kansallisarkiston asiakirjoista koskee tavallisia kansalaisia. Tässä kerrotaan Suomenlinnassa 1800-luvun alussa asuneesta piika Maija Nissisestä.
Betty Peltonen

Betty Maria Peltonen (20. marraskuuta 1902 Lempäälä – 7. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen Suomen Kommunistisen puolueen ja monien muiden järjestöjen toiminnassa 1920-luvun alusta lähtien mukana ollut yhteiskunta-aktiivi.
Kirjallisuutta

Aave vai haave ; toimittaneet Tauno Saarela ym. Väki voimakas 11. Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, Tampere 1998
Kaarina Peltonen : Vei unelmat unohdus ja kylmä on rakkaus : Betty Maria Peltosen elämä. Kaarina Peltonen, Helsinki 2005
Aiheesta muualla

Elina Katainen : Kommunistit ja 1920-luvun uusi nainen : Betty Peltosen tarina
KOKO-teatteri : Lipusta revitty tähti (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
RFID-skimmaus

RFID-skimmaus on menetelmä, jolla laittomasti kerätään jonkun maksukortin tai muun RFID-tekniikkaa käyttävän laitteen (kuten kulkukortin) tietoja.
Huhut RFID-skimmausten yleisyydestä juontavat juurensa Yhdysvalloista, jossa tehtiin vuonna 2014 lähes puolet maailman luottokorttihuijauksista. Yhdysvalloissa käytettiin turvatonta magneettijuovateknologiaa vielä tuolloin yleisesti. Mastercard ja Visa ilmoittivat helmikuussa 2014 siirtyvänsä kaikkialla maailmassa käyttämään EMV-siruteknologiaa ja sopivat, että niiden yhdysvaltalaisissa korteissa otettaisiin käyttöön turvallinen EMV-siruteknologiaa vuoden 2015 lokakuuhun mennessä. Euroopassa sitä on käytetty vuodesta 1992. Suomessa Finanssialan Keskusliitto  (nyk. Finanssiala ry) asetti huhtikuussa 2012 siirtymäsuunnitelman, jonka mukaan Suomessa siirrytään vuoden loppuun mennessä käyttämään SEPA-maksukortteja, joissa on kaikissa EMV-siru.
Miten RFID-skimmaus tehdään

Suomessa ja muualla Euroopassa lähimaksamiseen käytetään sirukorttia, jossa on sisäänrakennettu NFC-siru, joka lähettää korttien tiedot langattomasti. Jotta tätä teknologiaa voisi käyttää varastamaan NFC-sirulliselta lähimaksuominaisuudella varustetulta maksukortilta rahaa, varkaan tulisi hankkia itselleen korttimaksupääte ja rekisteröidä se.
Lähimaksuominaisuudella varustetut korttimaksupäätteet on sertifioitu siten, että pääte saa luettua maksukortin korkeintaan neljän senttimetrin etäisyydeltä. Tehokkaalla laitteella lähimaksuominaisuudella varustetun kortin pystyy skimmaamaan jopa metrin päästä, mutta tähän vaadittava laite vie paljon tilaa. Saadakseen korttimaksupäätteen toimimaan siten, että sille pystyy siirtämään rahaa, korttimaksupäätteen omistajan ja pankin välillä tulee olla korttitilityssopimus. Korttitilityssopimuksen myötä maksun saajan nimi ja tilinumero tulevat maksujen välittäjän ja pankin tietoon, mistä syystä RFID-skimmausta ei voi tehdä jäämättä kiinni.
Skimmaamalla ei voi saada selville maksukortin CVV-koodia, jota jotkin verkkokaupat vaativat maksutapahtuman suorittamiseen. Toisaalta osa verkkokaupoista ei vaadi CVV-koodia, vaan maksutapahtuma onnistuu niissä pelkästään syöttämällä korttinumeron ja kortin voimassaolopäivän.
Nykyaikaisilla maksukorteilla on sisäänrakennettu siru, joka lähettää korttien tiedot langattomasti.lähde? Tämä on välttämätöntä lähimaksamiselle,lähde? jonka suosio on vain kasvanut viime vuosina. Rikolliset voivat hyödyntää tätä uutta teknologiaa käyttämällä skanneria, joka skannaa uhrin maksukortin samalla tavoin kuin maksupääte skannaa sen normaalin maksun suorittamisen yhteydessä.
Myytti

Yleinen myytti, jota kortinmyöntäjät mainitsevat usein on, että rikollinen voi vain varastaa sen mitä etämaksuna korkeintaan voi maksaa. Tämä summa on yleensä 30-100 dollarin välillä ja vaihtelee maittain. Tämä on osoitettu virheelliseksi tiedoksi brittiläisen kuluttajalehti Which?:n testissä. Testissä he onnistuivat etävarkauden kautta hankkimaan maksukorttitietoja ja tekemään yli 3 000 punnan arvoisen verkkokauppaostoksen.
Esiintyvyys

Vuonna 2017 lähimaksuja tehtiin Suomessa yli kaksi kertaa edellisvuotta enemmän ja kaikkien lähimaksujen osuus kaikista korttimaksuista oli 23 prosenttia. Vuoteen 2017 mennessä  Suomessa toimivien pankki-, vakuutus- ja rahoitusalan yhtiöiden etujärjestö Finanssiala ry:n (ent. Finanssialan Keskusliitto) tietoon ei kuitenkaan ole tullut yhtään petosta, joka olisi tehty lähimaksuominaisuutta hyödyntämällä.
Digital Trends -verkkosivusto selvitti maaliskuussa 2019 julkaistua RFID-skimmausta käsittelevää juttuaan varten, oliko Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai Yhdysvalloissa esiintynyt varmistetusti RFID-skimmaustapauksia. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei pankkialan toimialajärjestö UK Financen mukaan ole varmistettu yhtään tapausta eikä yhdysvaltalaisen maksupetosten uhreja tukevan epäkaupallisen Identity Theft Resource Center -organisaation mukaan myöskään Yhdysvalloissa. Vaikka RFID-skimmaus on teknisesti mahdollista, todellisuudessa riski on varsin teoreettinen.
Metodit RFID-skimmauksen estämiseksi

RFID-skimmauksen voi estää useilla keinoilla, minkä lisäksi koko maksukortin NFC-siru on mahdollista tehdä lukukelvottomaksi. Monilla pankeilla on valikoimissaan maksukortteja, joissa ei ole NFC-sirua ja joita ei siten voi käyttää lähimaksamisessa.
Metodit RFID-skimmauksen estämiseksi > RFID-sirun tekeminen lukukelvottomaksi

Maksukortin RFID-siru on mahdollista tehdä pysyvästi lukukelvottomaksi useilla tavoilla. RFID-kortti menee viidessä sekunnissa lukukelvottomaksi mikroaaltouunissa. Maksukortin mikrotus kuitenkin aiheuttaa tulipalovaaran ja saataa tehdä vahinkoa myös muuhun osaan maksukorttia kuin RFID-siruun. Maksukortin sirun voi tehdä lukukelvottomaksi myös lävistämällä se terävällä esineellä, mutta tällöin pitää tietää sirun tarkka paikka. Antennin leikkaaminen hyvin läheltä sirua estää sitä saamasta sähköä eikä siru siten kykene välittämään signaaleja. Molemmat näistä tekniikoista kuitenkin aiheuttavat pientä näkyvää vahinkoa.
Metodit RFID-skimmauksen estämiseksi > Kääriminen alumiinifolioon

Suojaus on mahdollista tehdä käärimällä maksukortti alumiinifolioon. Alumiinifolio kuitenkin kuluu yleensä nopeasti.
Metodit RFID-skimmauksen estämiseksi > Usean NCF-kortin pitäminen päällekkäin

Pitämällä montaa NFC-sirua käyttävää korttia päällekkäin yksittäisen kortin lukeminen on hankalaa tai jopa mahdotonta.
Metodit RFID-skimmauksen estämiseksi > Valmiit suojat

RFID-skimmausten estämiseksi on olemassa myynnissä monenlaisia valmiita suojia, kuten väitetysti RFID-skimmauksen estäviä lompakoita, kukkaroita, suojakortteja ja jopa RFID-skimmaussuojauksen sisäänrakennetusti sisältäviä farkkuja, joiden valmistaminen on useiden miljoonien dollarien bisnes. Osa maksukorttien RFIM-skimmauksen estämiseen tarkoitetuista lompakoista ja muista varusteista on kuitenkin osoittautunut joissain testeissä vähemmän luotettavaksi tavaksi torjua RFIM-skimmaus kuin kortin kääriminen alumiinifolioon.
Aiheesta muualla

Edward Shaw (22.2.2018) What Is RFID Skimming? (englanniksi) (tripwire.com)
RFID credit card skimming on Fox News (1.12.2010) (englanniksi) (youtube.com)
Nicole Bogart (24.4.2013) Smartphone app that allows credit card skimming ‘real risk’ to consumers: experts  (englanniksi) (globalnews.ca)
Perttu Pitkänen (14.5.2013) Nixu testasi: nfc-maksukorttien suojauksessa vakava puute (is.fi)
Andra Andrioaie (30.6.2021) NFC Vulnerabilities Expose ATMs to Threat: a New Experiment Shows System Flaws (englanniksi) (heimdalsecurity.com)
Fittipaldi Automotive

| Fittipaldi |
| --- | --- |
Koko nimi:  Fittipaldi Automotive
Päämaja:  Reading, Berkshire, Britannia
Perustajat:  Wilson Fittipaldi Emerson Fittipaldi
Henkilökunta:  Richard Divila
Tunnetuimmat kuljettajat:  Emerson Fittipaldi, Keke Rosberg
Moottorit:  Ford
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Argentiinan GP 1975
Kilpailuja:  119
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  44
Viimeinen kilpailu:  Las Vegasin GP 1982
Fittipaldi Automotive oli Wilson Fittipaldin perustama brittiläinen F1-talli, joka kilpaili F1-sarjassa vuosina 1975–1982. Se tunnetaan myös nimillä Copersucar ja Copersucar-Fittipaldi. Kaudella 1975 Wilson kilpaili autolla itse ja 1976 Wilsonin pikkuveli Emerson Fittipaldi siirtyi kilpailemaan tallin kalustolla. Emerson ajoi tallissa vuoden 1980 loppuun asti, saavuttaen parhaimmillaan toisen sijan. Kaudeksi 1980 talliin palkattiin Keke Rosberg, joka saavutti ensimmäisessä kilpailussaan tallin autolla kolmannen sijan. Vuonna 1981 Rosberg jatkoi tallissa, mutta sanoutui irti maksamattomiin palkkoihin vedoten kauden 1982 sopimuksesta. Tallin autoa ajoi vielä 1982 Chico Serra, joka saavutti yhden MM-pisteen.
Copersucar-Fittipaldi FD01: Fittipaldin ensimmäinen Formula 1 -auto entisöitiin vuonna 2004 sen tuhouduttua debyytissään vuonna 1975.
Saavutukset

Palkintokorokesijat
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
| 1 | Brasilian Grand Prix 1978 | Emerson Fittipaldi |
| 2 | Argentiinan Grand Prix 1980 | Keke Rosberg |
| 3 | Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1980 | Emerson Fittipaldi |
Memphis rap

| Memphis rap |
| --- | --- |
Alkuperä:  Horrorcore • southern hip hop • gangsta rap • lo-fi musiikki
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  Sekvensseri • rumpukone • sampleri • syntetisaattori • kosketinsoitin
Memphis rap (tunnetaan myös nimillä Memphis hip hop ja Memphis horrorcore) on rapin alagenre, joka kehittyi Tennesseen osavaltiossa Memphisissa 90-luvun alussa. Se on tunnettu rosoisesta tuotannosta ja toistavuudesta. Memphis rapin tunnusmerkkejä ovat Roland TR-808 -rumpukoneen käyttäminen, aggressiivinen tai laahaava flow eli räppäystekniikka, äänenmadallus kertosäkeissä, synkkä tunnelma ja minimalistiset syntetisaattorimelodiat. Alusta asti itse tehdyt biitit ovat tyypillisiä, mutta myös funk, soul ja kauhuelokuvasampleja esiintyy.
Sanoitukset ja alakulttuuri

Memphis rapille tyypillisiä teemoja ovat esimerkiksi saatananpalvonta, väkivalta, kannabis ja muut huumeet sekä jengielämä. Useimmat Memphis -artistit käyttävät runsaasti slangia sanoituksissaan. Kansitaide on musiikin tavoin DIY -periaatteen mukaan toteutettua ja valtaosan Memphis -julkaisuja löytää ainoastaan kasetteina. Genrelle tyypillistä ovat pitkä albumikesto ja useat skitit ja preludet eli välikappaleet ja johdattelut.
Memphis rap Suomessa

Niin sanottu Suomimemphis on ollut 2010-luvun alusta lähtien melko huomattava ilmiö. Artistit kuten Eevil Stöö ja DJ Kridlokk ovat kehittäneet oman alakulttuurinsa, jossa Memphikselle uskollinen musiikki räpätään suomen kielellä. Kappaleissa jäljitellään amerikkalaisten artistien äänimaailmaa, joskus myös tietoisesti alleviivaten ja liioitellen, ajoittain samplaten alkuperäisiä teoksia. Laajasta kulttisuosiosta ja kysynnästä huolimatta Eevil Stöön ja DJ Kridlokin lisäksi on vain muutama Suomimemphis -artisti, ja he ovat pysytelleet syvällä undergroundissa. Eevil Stöö on sittemmin etääntynyt Memphiksesta lähemmäs trap-musiikkia ja cloud rappia ja DJ Kridlokk lähemmäs ambientia ja kokeellista hip hoppia.
Tunnettuja Memphis rap-artisteja

Three 6 Mafia (DJ Paul, Lord Infamous, Juicy J, Playa Fly)
Gangsta Pat
Lil Wyte
Al Kapone
$uicideboy$
Tommy Wright
2 Low Key
8Ball & MJG
Suomalaisia Memphis rap-artisteja

Sliki
DJ Kridlokk
Sairas T
Toluhaukat (Sike Da Sinista, Tolu-J)
Jonestown (DSMRFN/Kuristaja, KLVNI)
SNTC Family
Eevil Stöö
Tuuttimörkö
Pikku-Pyöveli
POHJALLA (SLS, OD Kokemus, Sairas †, Painajainen, O'Malley, Toluhaukat (Tolu-J & Sike Da Sinista), Jonestown (Dsmrfn & Klvni), Köyhä Jonne)
Liskomies
Pyöveli
Lommo
Tohtori Getto
Tunkkaset
Bahia

| Bahia Estado da Bahia |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Salvador
Pinta-ala:  564 831 km²
Väkiluku (2016):  15 276 566
 – väestötiheys:  27 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-BA
 
Osavaltion internetsivut
Bahia on yksi Brasilian 26 osavaltiosta, ja se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla maan koillisosassa. Osavaltio on maan neljänneksi väkirikkain (São Paulon, Minas Geraisin ja Rio de Janeiron osavaltioiden jälkeen) ja kooltaan viides. Kyseessä on myös tärkeä historian ja kulttuurin keskus. Bahian pääkaupunki on Salvador (virallinen nimi São Salvador da Bahia de Todos os Santos) ja se sijaitsee Atlantin valtameren ja Todos Santosin lahden kohtaamispaikassa. Kaupungin perustivat portugalilaiset vuonna 1549. Osavaltio on Brasilian tärkein kaakaon tuottaja.
Salvadorin lisäksi muita kaupunkeja osavaltiossa ovat muun muassa Ilhéus, Itaparica ja Lençóis. Bahian osavaltiossa on arviolta 15 276 566 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 564 831 neliökilometriä.
Osavaltion suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut

Salvador – 2 631 831
Feira de Santana – 519 173
Vitoria da Conquista – 281 684
Ilhéus – 221 294
Itabuna – 202 523
Juazeiro – 198 065
Camacari – 186 399
Jequie – 148 449
Alagoinhas – 136 868
Lauro de Freitas – 136 258
Barreiras – 130 512
Porto Seguro – 127 048
Teixeira de Freitas – 118 681
Simoes Filho – 105 117
Paulo Afonso – 101 568
Eunapolis – 91 085
Santo Antonio de Jesus – 84 057
Valença – 82 936
Candeias – 81 319
Aluejako

Bahia on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten seitsemään suuralueeseen:
Centro Norte Baiano
Centro Sul Baiano
Extremo Oeste Baiano
Salvadorin metropolialue
Nordeste Baiano
Sul Baiano
Vale São-Franciscano da Bahia
Osavaltion alempi hallintoyksikkö on ala-alue, joita Bahiassa on 32. Ala-alueet jakautuvat kuntiin, joita on yhteensä 415.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bahia Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Dafnis ja Khloe

| Dafnis ja Khloe> Δάφνις καὶ Χλόη |
| --- | --- |
 Dafnis ja Khloe. Raphael Collin, 1890.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Longos
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  rakkausromaani
Julkaistu:  noin 200 jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Maarit Kaimio
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1990
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  133
ISBN:  951-0-16687-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dafnis ja Khloe (m.kreik. Δάφνις καὶ Χλόη, Dafnis kai Khloē, lat. Daphnis et Chloe) on Longoksen kirjoittama antiikin kreikkalainen rakkausromaani noin vuodelta 200. Se on Longoksen ainoa tunnettu teos, ja tutkituin varhaisista kreikkalaisista romaaneista. Romaani käsittää esipuheen lisäksi neljä kirjaa, ja se muistuttaa tyyliltään pastoraalirunoutta. Sen pohjalta on tehty myöhemmin muun muassa ooppera ja baletti. Teoksen on suomentanut Maarit Kaimio vuonna 1990.
Historia

Romaanin kirjoittajaksi keskiaikaisissa käsikirjoituksissa mainittu Longos on muuten arvoitukseksi jäävä henkilö. Hänet ja hänen teoksensa on ajoitettu yleisimmin noin vuoteen 200.
Dafnis ja Khloe on Longoksen ainoa tunnettu teos. Kreikankielisen tekstin ensimmäinen painettu laitos julkaistiin vuonna 1598. Teoksen käännöksiä julkaistiin Euroopassa useilla kielillä jo ennen tätä; varhaisiin käännöksiin lukeutuvat muun muassa ranskan- (1559), italian-, latinan- ja englanninkieliset käännökset.
Longoksen teosta on tutkittu enemmän kuin muita varhaisia kreikkalaisia romaaneja. Tutkijat ovat olleet kiinnostuneita paitsi teoksen alkuperästä myös muun muassa sen taiteellisista piirteistä sekä sen ilmaisemasta uskonnosta.
Sisältö

Longoksen romaani käsittää esipuheen lisäksi neljä kirjaa. Teos on tyyliltään pastoraalinen eli paimenrunoutta muistuttava.