stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tsukahara Bokuden
Bokudenin henkilöhistoriaa

Bokudenin opiskeli klassista japanilaista sotataitoa  eli bujutsua kuuluisassa Tenshin shōden Katori shintō-ryū taistelutaito-koulukunnassa, adoptio-isänsä johdolla, jonka jälkeen hän lähti kolme kertaa hiomaan ja koettelemaan taitojaan soturin pyhiinvaellukselle (musha shūgyō). Soturin pyhiinvaelluksessa testataan miekkailu- tai muita asetaitoja haasteotteluissa, matkaten samalla ympäri Japania, etsien taitavia miekkamiehiä vastustajiksi. Vaikka Bokuden oli rikkaasta aatelissuvusta valitsi hän tällaisen kuluttavan tavan hioakseen miekkailutaitojaan. Maineestaan johtuen Bokudenilla saattoi olla vaelluksella seuranaan suurikin joukko mestarilta miekkaoppia janoavia seuraajia.
vaellus 1505-1520
Ensimmäinen vaellukselle Bokudenin lähti 16-vuotiaana. Ensimmäisen vastustajansa hän surmasi ottelussa kuolemaan asti (shinken shobu) 17-vuotiaana. Bokudenin ensimmäinen vaellus kesti 15 vuotta jonka jälkeen hän palasi Kashimaan.
Toinen vaellus 1522-1544
Bokudenin toinen vaellus kesti vielä ensimmäistäkin pidempään, 22 vuotta. Tänä aikana hän osallistui Edon linnan piiritykseen eli Takamagaharan taisteluun 1524. Kashima shintō-ryū muotoutui tämän toisen vaelluksen aikana vaikka sen kehittely oli saanut alkunsa jo Bokudenin ensimmäisen vaelluksen aikana. Pidetään todennäköisena että ainakin Takeda-klaanin kenraali Yamamoto Kansuke oli Bokudenin oppilas Kashima shintō-ryūssä ja muitakin saattoi olla.
Bokudenin aloittaessa kolmannen vaelluksensa 1556-1563 hänen maineensa oli jo suuri ja häntä pidettiin miekkapyhimyksenä (Kenshi).Kolmannen soturinvarelluksensa aikana Bokuden muun muassa luennoi taktiikasta Takeda Shingenin hovissa.
Bokudenin toiminta miekkamiehenä

Vuodesta 1512 vuoteen 1562 Tsukahara Bokuden otti osaa kolmeenkymmeneenyhdeksään taisteluun ja lisäksi otteli neljätoista aikakirjoihin merkittyä kaksintaistelua. Hänen lasketaan lyöneen kuoliaaksi, joko taisteluissa tai otteluissa yhteensä 212 miestä.
Heck-reaktio

Yleinen esimerkki Heck-reakiosta
Heck-reaktio tai Mizoroki–Heck-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa alkyylihalidi reagoi alkeenin kanssa muodostaen uuden alkyloidun alkeenin. Reaktiota katalysoivat palladiumyhdisteet ja se kuuluu niin kutsuttuihin kytkentäreaktioihin. Heck-reaktion raportoi Richard F. Heck vuonna 1972 ja se on nimetty hänen mukaansa. Heck-reaktio on hyvin yleisesti käytetty reaktio orgaanisten yhdisteiden, esimerkiksi lääkeaineiden, valmistuksessa.
Historiaa

Japanilainen kemisti Tsutomu Mizoroki raportoi vuonna 1971 palladiumkloridin katalysoiman kytkentäreaktion jodibentseenin ja styreenin välillä. Tuotteena reaktiossa muodostui stilbeeniä. Vuotta myöhemmin Heck julkaisi omien tutkimustensa tulokset. Heck käytti reaktioissaan katalyyttinä palladiumasetaattia.
Reagenssit ja mekanismi

Heck-reaktiossa käytetään elektrofiileinä alkyylihalideja tai -triflaateja. Parhaiten reagoivat aryyli-halogenidit ja vinyyliset tai bentsyyliset halogenidit. Alkyylijodidit ovat muita organohalogeeneja reaktiivisempia. Heck-reaktio tapahtuu niin elektronirikkaille kuin -köyhillekin alkeeneille, mutta elektroniköyhät alkeenit ovat reaktiivisimpia. Katalyyttinä käytetään yleisesti palladiumkomplekseja kuten tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0):a tai tris(dibentsylideeniasetoni)dipalladium(0):a. Myös palladiumin nanohiukkaisa voidaan käyttää. Käytettäessä kiraalisia fosfiinikomplekseja voidaan Heck-reaktio voidaan suorittaa asymmetrisesti käytettäessä kiraalisia fosfiiniligandeja. Heck-reaktiossa tulee käyttää myös emästä esimerkiksi trietyyliamiinia.
Heck-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa alkyylihalidi reagoi palladiumkompleksin kanssa hapettavalla additiolla, jolloin muodostuu alkyylipalladiumyhdiste ja palladium hapettuu hapetusluvulta 0 hapetusluvulla +II. Seuraavassa vaiheessa alkeeni koordinoituu palladiumiin. Koordinoitumista seuraa insertioreaktio, jossa alkeeni sitoutuu edellisessä vaiheessa muodostuneen organopalladiumyhdisteen alkyyliryhmän ja palladiumin väliin. Tämän jälkeen tapahtuu niin kutsuttu β-hydridin eliminaatio ja tuotteena muodostuva alkeeni irtoaa palladiumkompleksista. Viimeisessä vaiheessa emäs reagoi palladiumkompleksin kanssa pelkistävällä eliminaatiolla ja katalyyttinen sykli alkaa alusta. Alla on esitetty Heck-reaktion katalyyttinen sykli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heck-reaktio Wikimedia Commonsissa
Bonifacio

| Bonifacio |
| --- | --- |

 vaakuna
 Bonifacio
 Koordinaatit: 41°23′19″N, 09°09′22″E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Korsika
Departementti:  Corse-du-Sud
Arrondissementti:  Sartène
Kantoni:  Bonifacio
Väkiluku:  2 900
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  20169
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bonifacio on Ranskaan kuuluvan Korsikan saaren eteläosassa oleva kaupunki. Hallinnollisesti se kuuluu Corse-du-Sudin departementiin. Kaupunki ja sitä suojaava linnoitus on rakennettu korkealle kalkkikivitörmälle, joka antaa suojan myös kaupungin luonnonsatamalle. Bonifacio sijaitsee strategisesti hyvällä paikalla, ja sieltä pystyttiin valvomaan sotilaallisesti tärkeitä laivareittejä. Kaupungin mukaan on nimetty Korsikan ja Sardinian erottava Bonifacionsalmi.
Historia

Kaupungin ovat perustaneet toscanalaiset. 1100-luvulla genovalaiset valtasivat kaupungin ja karkottivat alkuperäisasukkaat.
Havock-luokka

| Havock-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  244 t (standardi) 279 t (kuormattu)
Pituus:  56,38 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,64 m
Syväys:  2,21 m
Koneteho:  3 700 hv
Nopeus:  26,78 solmua
Miehistöä:  46
Aseistus
Meritorjunta:  Torpedovene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 3 × 18" torpedoputkea Tykkivene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 1 × 18" torpedoputki
Havock-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston toinen torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD), joka tilattiin 2. heinäkuuta 1892.
Taustaa

Nopeisiin ja ketteriin veneisiin asennettu Robert Whiteheadin ja Itävalta-Unkarin laivaston kapteenin Giovanni Luppisin vuonna 1866 keksimä omalla voimanlähteellä varustettu torpedo aiheutti uhan taistelulaivoille. Riittävän suuri joukko torpedoveneitä läpäisisi taistelulaivan puolustuksen ja upottaisi raskaamman aluksen torpedoimalla tai vähintään vaurioittaisi sitä ja siten asettaisi sen alttiiksi vastustajan taistelulaivoille. Torpedoveneet osoittivat tehonsa ensimmäisen kerran Chilen sisällissodassa 1891.
Torpedoveneitä vastaan suunniteltiin pieniä aseistettuja aluksia, jotka liitettäisiin raskaiden alusten suojaksi. Ensimmäiset yritykset luoda uusi suojaava alustyyppi ei onnistunut riittämättömän toimintasäteen ja nopeuden vuoksi. Alukset eivät kyenneet seuraamaan laivastoa eivätkä torjumaan nopeita hyökkääjiä.
Uusi alustyyppi

Kolmas merilordi kontra-amiraali Jackie Fisher tilasi 1892 uuden tyyppisen aluksen, jonka aseistuksena tuli olla nopeasti ampuvia tykkejä sekä voimanlähteenä vesiputkikattilat. Kuuden erilaisen alustyypin piirustukset toimitettiin amiraliteetille tutkittaviksi, joista lopulta kolme hyväksyttiin. Hyväksytyt kolme suunnitelmaa olivat kolmelta eri valmistajalta, joille toimitettiin kullekin kahden aluksent tilaus. Tilausten vastaanottajat olivat:
John I. Thornycroft and Company
Yarrow Shipbuilders
Laird, Son and Company.
Kaikki alukset olivat pyöristetyllä katetulla etukannella varustettuja (engl. turtleback), mikä oli tyypillistä brittiläisille ensimmäisen sukupolven torpedovenehävittäjille. Kaikki tilatut alukset poistettiin palveluksesta ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Uusi alustyyppi > Aseistus

Ensimmäisten torpedovenehävittäjien (26-knotters) oli suunniteltu asennettavaksi kahteen eri tehtävään: torpedovene- ja tykkivenetehtävään. Kummassakin roolissa aluksille oli kiinteä 18 tuuman keulatorpedoputki sekä 12 naulan tykki, johon sata laukausta. Tykkiveneinä aluksilla oli torpedoputkeen kaksi torpedoa sekä täydennyksenä kolme kuuden naulan tykkiä, joista kaksi keskellä alusta kummallakin laidalla ja kolmas perässä. Kuhunkin tykkiin oli sata kranaattia. Torpedoveneinä aluksille asennettiin kaksi kääntyvää torpedoputkea lisää. Torpeidoita aluksilla oli tuolloin kaikkiaan viisi eli kolme putkissa ja kaksi varalla. Kuuden naulan tykkejä oli vain yksi perässä ja siihen sata kranaattia.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Havock | Yarrow and Company, Poplar | heinäkuu 1892 | 12. elokuuta 1893 | tammikuu 1894 | poistettu palveluksesta 1911 romutettu 1912 |
| HMS Hornet | Yarrows | heinäkuu 1892 | 23. joulukuuta 1893 | heinäkuu 1894 | myyty romutettavaksi 12. lokakuuta 1909 |
Hebronin verilöyly 1929

Mellakan yhteydessä tuhottu asunto.
Vuoden 1929 mellakoissa arabinationalistit tappoivat 67 juutalaista Hebronissa. Arabit pakottivat juutalaisasukkaat lähtemään Hebronista ja takavarikoivat heidän maaomaisuutensa aina siihen asti, kun Israel Kuuden päivän sodassa 1967 miehitti alueen. Jotkut juutalaiset pelastuivat arabinaapureidensa piilotettua heidät taloihinsa, jotkut menivät kaupungin brittiläiselle poliisiasemalle. Kaikki hengissä selvinneet evakuoitiin Jerusalemiin.
Poliittinen tausta

Juutalaisten maahanmuuton myötä arabinationalismi voimistui Palestiinassa 1920- ja 1930-luvuilla. Syksyllä 1928 syntyi riitoja Jerusalemin Temppelivuoren alueella uskonnonharjoituksesta. Vuoden 1929 kuluessa kiistat lisääntyivät, kunnes 16. elokuuta 1929 arabit hyökkäsivät useisiin kohteisiin ympäri maata. Toista sataa juutalaista ja kymmeniä arabeja sai surmansa ennen kuin britit saivat palautettua järjestyksen. Suurin yksittäinen veriteko tehtiin Hebronissa.
Vaikutukset

Vuoden 1929 levottomuudet olivat eräänlainen alkusoitto vuonna 1936 puhjenneelle suurelle arabikapinalle, joka suuntautui sekä brittejä että juutalaisia vastaan.
Joukkomurha oli takaisku niille juutalaisjohtajille, jotka halusivat myöntää arabeille kansalaisuuden ja tasa-arvoisen aseman tulevassa Israelin valtiossa. Se johti myös Haganah-organisaation vahvistamiseen ja uudelleenorganisointiin, josta myöhemmin kehitettiin Israelin puolustusvoimat.
Juutalaiset palasivat Hebroniin vasta vuonna 1967 kuuden päivän sodan jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Hebron Massacre of 1929 - Jewish Virtual Library
Photos of the massacre and survivors (Arkistoitu – Internet Archive)
Arabien–Israelin konflikti
Hectorock II

| Hectorock II Hector |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Timo Toikka, Jari Vainio, TopSonic lokakuu 1985
 Julkaistu: 1985
 Tuottaja(t): Otto Donner, Hector, Pave Maijanen (11, 12)
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 46.34
 Levy-yhtiö: Dove
Listasijoitukset
  Suomi: 11. (marraskuu 1985)
Hectorin muut julkaisut
| Hyvää yötä Bambi 1982 | Hectorock II 1985 | Nuku idiootti 1987 |
Hectorock II on vuonna 1985 julkaistu Hectorin albumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Hector, ellei toisin mainita.
Jäävalssin jälkeen – 3.20
Lunta kiikarissa – 4.14
Olkoon niin – 3.59
Ylitse yön – 3.03
Varpunen jouluaamuna – 2.53 (säv. Otto Kotilainen, san. Zacharias Topelius)
Paha päiväkirja – 4.32
Niin monta demarii – 2.48
Poltettu maa – 6.14
Kuka sinä olet? – 3.42
Niin vähän on aikaa – 3.15 (säv. Otto Donner, san. Matti Rossi)
CD:n bonuskappaleet
Takorautaa – 3.55
Ake, Make, Pera ja mä – 3.47
Single

Jäävalssin jälkeen / Kuka sinä olet?
Kokoonpano

Hector – laulu
Vesa Aaltonen – rummut
Jukka Hakoköngäs – kosketinsoittimet
Peter Lerche – akustiset ja sähkökitarat
Nono Söderberg – sähkökitara
Jone Takamäki – saksofoni
Heikki Virtanen – basso
Hector & Toeloe Strings (CD-bonus)
Vesa Aaltonen
Jukka Hakoköngäs
Jokke Seppälä
Nono Söderberg
Pave Maijanen
Pekka Korhonen
Hedemora

| Hedemora |
| --- | --- |
 Ilmakuvaa Hedemorasta.
 Hedemora
 Koordinaatit: 60°16′49″N, 15°59′13″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Kunta:  Hedemoran kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  6,12 km²
Väkiluku:  7 273
 – Väestötiheys:  1 188,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hedemora on samannimisen Hedemoran kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Taalainmaan läänissä ja Taalainmaan historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 7 273 asukasta.
Hedemora oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Hedemora sai kaupunkioikeudet 1446 ja se oli jo varhain Bergslagenin yksi tärkeimpiä kauppakeskuksia. Vuosina 1587–1902 Hedemorassa pidettiin valtakunnallisesti merkittävät Paavalinmessumarkkinat tammikuussa. Kaupunki kukoisti kupari- ja rautateollisuuden kulta-ajalla. Vuonna 1754 ja 1849 kaupungissa oli suuri tulipalo. Palosta säilyneitä merkittäviä rakennuksia ovat 1200-luvulla rakennettu Hedermoran kirkko sekä raatihuone, kaupunginhotelli ja Kustaa Vaasan apteekki 1700-luvulta. Paikkakunnalla on myös 1800-luvun alussa viljamakasiiniksi rakennettu teatterilato, jonka yläkerrassa on alusta asti ollut ja on edelleen toimivat teatteritilat. Teatterilato entisöitiin perusteellisesti 1940-luvulla.
Media

Paikallislehti Södra Dalarnes Tidning ilmestyy paperisena kolmesti viikossa.
Väestönkehitys

| Hedemoran taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 6 140 | 6 140 |
| 1965 | 1965 |    | 6 418 | 6 418 |
| 1970 | 1970 |    | 6 628 | 6 628 |
| 1975 | 1975 |    | 7 039 | 7 039 |
| 1980 | 1980 |    | 7 344 | 7 344 |
| 1990 | 1990 |    | 7 574 | 7 574 |
| 1995 | 1995 |    | 7 875 | 7 875 |
| 2000 | 2000 |    | 7 362 | 7 362 |
| 2005 | 2005 |    | 7 279 | 7 279 |
| 2010 | 2010 |    | 7 273 | 7 273 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taalainmaan läänin kuntien keskustaajamat
Hattula (Tusinan piiri)

| Hattula Шапки, Šapki |
| --- | --- |
 Hattulan Pokrovan kirkko.
 lippu
 Hattula
 Koordinaatit: 59°36′13″N, 31°11′55″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Tusinan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  64 km²
Väkiluku (2019):  564
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hattulan kunta Tusinan piirin kartalla.
Hattula (ven. Ша́пки, Šapki) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 22 kilometriä Tusinan kaupungista itään. Kunnassa on 564 ja taajamassa 478 asukasta (vuonna 2019).
Maantiede

Hattulan kunnan pinta-ala on 64 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Nurmen ja etelässä Ljubanin kuntiin sekä idässä ja pohjoisessa Kirovskin piirin Namkun kuntaan. Pinta-alasta 75,2 % on metsää, 9 % maatalousmaata, 7,9 % asuinaluetta ja 6,4 % vesistöjä.
Kunta sijaitsee jääkauden muovaamilla kukkuloilla ja harjuilla, joita ympäröivät soistuneet laaksot. Itärajalla virtaa Mujajoki. Muita vesistöjä ovat pienet joet ja järvet sekä veden täyttämät hiekanottopaikat. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve ja hiekka.
Asutus

Hattulan taajaman lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Jorsnova (ven. Jerzunovo), Pielakkala (Belogolovo), Pitkäjärvi (Nadino), Siikala (Sigolovo) ja Vanha-Moisio (Staroselje). Huvila-asukkaita on arviolta 1 600 henkeä, joista yli 80 % asuu Hattulan taajamassa.
Historia

Järvisaaren pogostaan kuulunut Hattula mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Seudulle muutti 1600-luvulla inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan. 1800-luvulla syntyi myös virolaista asutusta.
Hattulassa sijaitsi vuodesta 1774 lähtien Järvisaaren luterilainen kirkko, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa. Siellä oli myös ortodoksinen Pokrovan kirkko, jonka mukaan kylää kutsuttiin venäjäksi nimellä Pokrovskoje. 1700-luvulla rakennettiin Hattulan kartano, jonka puistoalue on säilynyt. Nykyinen Pokrovan kirkko on entinen kartanon kirjastorakennus. Pohjoisempana Pitkäjärven rannalla sijaitsi Aleksandrovkan kartano, jossa säveltäjä Pjotr Tšaikovski lomaili vuonna 1851. 1900-luvun alussa seudulle syntyi huvila-asutusta.
Liikenne, talous ja palvelut

Hattulasta on maantieyhteydet Tusinaan, Ljubaniin ja Kirovskiin sekä linja-autoyhteys Tusinaan. Hattulaan johtaa Tusinan rautatieasemalta sivurata, jolla on henkilöliikennettä.
Työvoimasta valtaosa käy töissä Tusinassa tai Pietarissa. Paikallisia työnantajia ovat erilaiset palvelut. Niihin kuuluu lääkintäasema, kirjasto, hiihtokeskus ja joukko kauppoja. Hattulan taajamassa toimii Pietarin kaupungille kuuluva lasten kuntoutuskeskus.
Matkailu ja nähtävyydet

Hattulan seutu on pietarilaisten suosima lomanviettopaikka, mutta sen matkailupalvelut ovat vähäisiä. Kunnassa sijaitsee yksi puutarhapalsta-alue, huvila-alueita ja muutamia majoituspalveluja. Virkistyskohteina toimivat järvet ja hiekkakuopat ovat vailla hoitoa.
Taajaman lähellä sijaitsee muinaisia hautakumpuja. Historiallisia nähtävyyksiä ovat Aleksandrovkan kartano Pitkäjärven rannalla ja Pokrovan kirkko Hattulan kartanoalueella. Kunnassa on myös toisen maailmansodan hautapaikkoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hattulan kunnan sivusto (venäjäksi)
Pierre Bonnard

Omakuva, 1945.
Pierre Bonnard (3. lokakuuta 1867 Fontenay-aux-Roses, Hauts-de-Seine, Ranska – 23. tammikuuta 1947) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja. Raikasta väriasteikkoa käyttänyt Bonnard tunnettiin erityisesti koloristina.
Bonnardin maalausten aiheina oli Pariisin katunäkymiä ja keskiluokan arkielämää. Hän sai vaikutteita impressionismista ja japanilaisista puupiirroksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Bonnard Wikimedia Commonsissa
MoMA
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Stefan Borgman

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pontalier 1992 | viesti |  |
Stefan Dan Ole Borgman (s. 17. syyskuuta 1965 Sipoo) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. IF Sibbo-Vargarnaa edustavaa Borgmania valmensi hänen veljensä Ingemar Borgman.
Pontalierin MM-kilpailuissa 1992 Borgman voitti viestikultaa ja sijoittui lyhyellä matkalla 17:nneksi. Viestin aloitti Eero Haapasalmi, Borgman hiihtosuunnisti toisen osuuden, Anssi Juutilainen kolmannen osuuden ja Vesa Mäkipää viimeisen osuuden. Pohjoismaiden mestaruuskisoista Borgman voitti hopeaa viestistä vuosina 1987 ja 1989 ja pronssia 1991.
Suomen-mestaruuskilpailuissa Borgman sai kultaa viestistä vuosina 1989, 1991 ja 1992 sekä hopeaa henkilökohtaisella matkalla 1987.
The Book of Atrix Wolfe

| The Book of Atrix Wolfe |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kansitaiteilija:  Kinuko Y. Craft
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace Books
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  252
ISBN:  0-441-00211-0

Edeltävä:  Something Rich and Strange
Seuraava:  Winter Rose
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Book of Atrix Wolfe on Patricia A. McKillipin vuonna 1995 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos oli Mythopoeic-palkinnon ehdokkaana vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Trine D. Paulsen: The Book of Atrix Wolfe (Arkistoitu – Internet Archive). BSC Review 28.10.2008. (englanniksi)
Grey Walker: The Book of Atrix Wolfe (Arkistoitu – Internet Archive). Green Man Review. (englanniksi)
Hauhon alue

Mallasvesi näkyy kuvassa Valkeakosken takana. Järvi toimii Hauhon alueen alarajana.
Hauhon alue (vesistöaluetunnus 35.77) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 312,4 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 15,37 %. Vesistön alueen alarajana on Mallasvesi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 702,04 neliökilometriä ja sen järvisyys on 17,64 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71).
Alueen kuvaus

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat alla luetellut viisi aluetta tai valuma-aluetta. Jos vesitöllisesti ylempi alue laskee alempaan vesitöalueeseen, ovat ne sisennetty vastaavasti niin, että enemmän sisennetty alskee vähemmän sisennettyyn:
Ilmoilanselän alue (35.771)
Hauhonselän alue (35.772)
Iso-Roineen alue (35.773)
Pyhäjärven alue (35.774)
Vuolujoen valuma-alue (35.775)
Alueen kuvaus > Ilmoilanselän alue (35.771)

Ottaa vastaan koko Hauhon reitin vedet, jotka sisältävät kaikki Hauhon alueen (35.77) vesien lisäksi yläjuoksulta Kukkian reitin valuma-alueen (35.78) vedet ja Ormajoen valuma-alueen vedet (35.79). Hauhon alueella siihen laskee Hauhonselän alue (35.772) ja, tämä järvenosan Lakkianselän kautta, laskee vielä Iso-Roineen alue (35.773). Ilmoillanselän alue on pinta-alaltaan pieni ja sen pääjärvi on Ilmoilanselkä, joka laskee Kyllönjokea myöten Pinteleeseen ja joka laskee itse Ruotsilanselkään. Pinteleen pohjoispuolella sijaitsee Kytöjärvi, joka laskee Myllyojaa myöten siihen Iltaslammin kautta. Ilmoillanselkään laskee pohjoisesta yhteistä Särkisillanojaa myöten järvet Karttaslampi, Särkijärvi, Ansajärvi, Kalajärvi, Aivujärvi ja Hangasjärvi, sekä Sydänmaanjärvi kaikista näistä kauimpana. Hieman idempänä sijaitseva Vähäjärvi laskee suoraan Ilmoillanselkään, ja samoin tekee laskujoen suussa Kissalammi. Ilmoilassa järveen laskee Jokijärvi, johon vastaavasti laskee Työjärvi. Jokijärven laskuojaan yhtyy Vekurinjärven laskuoja, joka on yhteinen toisen nimettömän lammen kanssa.
Alueen kuvaus > Hauhonselän alue (35.772)

Hauhonselän alue laskee Ilmoilanselän alueeseen Hauhonselän Lakkianselältä alkavaa lyhyttä Alvettulanjokea myöten. Lakkianselkään laskee yläjuoksulta vielä Iso-Roineen alue (35.773), jonka alimman järven Iso-Roineen laskujoki Vuolle laskee siihen. Hauhonselän kaakkoispuolella sijaitsee Vuolujoen valuma-alue (35.775), jonka lasku-uoma Vuolujoki laskee järven kaakkoispäähän. Hauhonselän lounaispuolella olevalla ylänköalueelta laskee järveen yksittäisiä ojia. Siellä ei ole järviä. Eteläpuolen vesistöt kuuluvat tosiaan Vuolujoen valuma-alueeseen, joten Hauhonselän vesistöjä on enää järven itäpuolella. Siellä kulkee Hauhon kautta pitkä harjujakso, jonka ympärillä järvet ovat. Hauhon kirkonkylällä sijaitsevat harjujärvet ovat Likolammi, Särkijärvi, Euttulammi, Hakalammi ja ojaton Saunalammi. Ne laskevat Rampsinojaa pitkin Vitsiälänlahteen. Kirkonkylän kaakkoispuolella sijaitsee Vuorenselkä, joka laskee Hauhonselän Kirkonkylänlahteen. Sen valuma-alueella sijaistevat lähekkäin Uppolammi, Kirrinen ja tähän laskevat Hyvikkälänjärvi ja Liinalammi.