stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvoja vastanaineille

| Neuvoja vastanaineille> Γαμικὰ παραγγέλματα.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Suomennos
Suomentaja:  Erkki Sironen, Sampo Vesterinen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-31-3274-9
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neuvoja vastanaineille (m.kreik. Γαμικὰ παραγγέλματα, Gamika parangelmata; lat. Coniugalia praecepta) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja II, 12) kuuluva tutkielma, joka sisältää neuvoja nuorelle filosofiaan perehtyneelle parille nimeltä Eurydike ja Pollianos (Flavius Pollianus). Plutarkhos on kirjoittanut teoksensa heille häälahjaksi.
Teos sisältää johdannon lisäksi 48 suhteellisen lyhyttä lukua. Teksti on säilynyt nykyaikaan 11 keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: siinä on aukko vain luvun 25 lopussa.
Teos sisältää enimmäkseen esimerkinomaisia vertauksia ja kertomuksia, joiden on tarkoitus antaa opetuksia yhteiselämää varten. Monet ovat ilmeisesti yleisemminkin tunnettuja kreikkalaisia anekdootteja tai tunnettujen henkilöiden, kuten filosofien tai valtiomiesten, lausumia. Näitä seuraa usein Plutarkhoksen oma selitys. Opetukset koskevat ennen kaikkea avioparin keskinäisiä suhteita. Yleinen teema on se, että miehen tulee toimia vaimonsa opettajana kohti filosofisempaa avioliittoa. Vaimoja muun muassa varoitetaan taikauskon ja magian harjoittamisesta. Plutarkhos varoittaa aviopareja myös kaikenlaisesta hienostelusta ja kehottaa heitä hyveellisyyteen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Plutarkhos: Neuvoja vastanaineille. Teoksessa Hellien tunteiden kirja.  (Suomentaneet ja selityksin varustaneet Erkki Sironen ja Sampo Vesterinen. Jälkisanat Erkki Sironen. Olympos-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3274-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plutarch: Advice to Bride and Groom. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume II. Loeb Classical Library 222. How to Profit by One's Enemies. On Having Many Friends. Chance. Virtue and Vice. Letter of Condolence to Apollonius. Advice About Keeping Well. Advice to Bride and Groom. The Dinner of the Seven Wise Men. Superstition)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Πλουτάρχος: Γαμικὰ παραγγέλματα (muinaiskreikaksi)
Plutarch: Advice to Bride and Groom (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Asikainen, Susanna: Rauhallisen yhteiselämän ohjeet : Avioliitto ja puolisoiden roolit Plutarkhoksella ja Uuden testamentin ajan kristillisessä kirjallisuudessa Pro gradu. Helsingin yliopisto, eksegetiikan laitos. 2008.
R’Kiz (järvi)

| R’Kiz |
| --- | --- |
 Apollo 6:n kuva Senegaljoen suistosta. R’Kizjärvi keskioikealla.
Valtiot:  Mauritania
Alue:  Trarza
Koordinaatit:  16°51′23″N, 15°17′53″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Senegal
Tulouomat:  Laouvaja, Sokam
Mittaustietoja
Pituus:  35 km
Leveys:  5 km
Pinta-ala:  129,7 km²
 fiR’Kiz 
R’Kiz (myös Rkiz) on Senegaljoen tulvajärvi Trarzan alueella Mauritaniassa.
Järvi sijaitsee Sahelin ja Saharan siirtymävyöhykkeellä noin 30 kilometriä Senegaljoesta pohjoiseen. Sen pituus on 35 ja leveys 5 kilometriä. Järvi saa vetensä Senegaljoen tulviessa Laouvaja ja Sokam -nimisiä kanavia pitkin. Tulva alkaa heinäkuussa jatkuu marraskuuhun saakka. Vesi on alimmillaan maalis-kesäkuussa. Senegaljoen säännöstelyn ja kanavien umpeenkasvun takia tulva-alue on nykyään vain 10–20 prosenttia entisestä. Kosteikon kokonaispinta-alaksi on mainittu 129,7 neliökilometriä.
Järvellä ja sen ympäristössä harjoitetaan kalastusta, viljellään vihanneksia ja riisiä, laidunnetaan karjaa sekä korjataan puutavaraa ja tuotetaan puuhiiltä. Se on myös tärkeä muuttolintujen talvehtimispaikka. Järven ja sen kanavien rannalla on useita kyliä. Sen pohjoispuolella sijaitsee R’Kizin kuntakeskus.
Rissalan lentoturma

| Rissalan lentoturma |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen ilmavoimien DC-3 Keski-Suomen ilmailumuseossa.
Yhteenveto
Päivämäärä:  3. lokakuuta 1978
Onnettomuustyyppi:  maahansyöksy
Tapahtumapaikka:  Juurusvesi, Siilinjärvi
Lähtöpaikka:  Utin lentoasema, Valkeala
Välilaskupaikka:  Kuopion lentoasema, Siilinjärvi
Määränpää:  Helsinki-Vantaan lentoasema, Vantaa
Kuolleita:  15
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Douglas DC-3
Lentoyhtiö:  Suomen ilmavoimat
Rekisteritunnus:  DO-10
Matkustajia:  12
Miehistöä:  3
Rissalan lentoturma tapahtui Siilinjärvellä 3. lokakuuta 1978, kun Suomen ilmavoimien Douglas DC-3 putosi Juurusveteen heti lentoonlähdön jälkeen. Turmassa kuolivat kaikki koneessa olleet 15 henkeä. Samalle konetyypille sattui Suomessa koneessa olleiden kuolemaan johtaneet onnettomuudet Koivulahdessa vuonna 1961 ja Maarianhaminassa vuonna 1963. Kuolonuhreilla mitattuna onnettomuus on ollut Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi pahin lentoturma.
Surmansa saaneista kolme oli lentohenkilökuntaa. Uhrien joukossa oli maanpuolustuskurssille nro 60 osallistuneita merkittäviä politiikan ja talouselämän vaikuttajia. Kurssi oli alun perin järjestetty kaksi vuotta aikaisemmin, ja nyt kurssilaisille oli järjestetty uusi tapaaminen Rissalassa ja muissa kohteissa Kuopion seudulla.
Matkustajat olivat olleet päivän aikana tutustumassa muun muassa Karjalan Lennostoon, Kuopion korkeakouluun ja Kemira Oy:n Siilinjärven tehtaaseen, ja nyt he olivat lähdössä paluulennolle Helsinkiin.
Onnettomuuden syyt

Koneen lähdettyä Kuopion lentoasemalta kello 21.31 sen toinen moottori sammui. Ohjaaja pyrki kaartamaan takaisin kentälle, mikä on normaali toimintatapa, kun korkeutta ja ilmanopeutta on riittävästi. Rissalan turmakoneen ohjaaja kaarsi kuitenkin liian jyrkästi, jolloin DC-3 menetti nopeuttaan ja sakkasi. Kone pysähtyi lähes kokonaan ja putosi kylki edellä järveen. DC-3 pystyy lentämään yhdelläkin moottorilla, joten lentäjän virhettä on pidettävä pääsyynä turmaan.
Turman tutkinta perustui silminnäkijähavaintoihin ja turmakoneen moottorien tutkimukseen. DC-3:n ohjauslaitteista ei löytynyt vikoja. Mustien laatikoiden puuttuminen vanhasta lentokoneesta vaikeutti tutkintaa. Tutkinnan mukaan onnettomuuden alkusyy oli yhden sylinterin pakoventtiilikoneiston murtuminen koneen oikeassa moottorissa. Tutkijalautakunta oletti, että koneen miehistön huomio kiinnittyi itse moottorihäiriöön eikä lentämiseen yhdellä moottorilla. Oletettiin, että miehistö oli saanut vaikutelman alkavasta moottoripalosta ja ryhtynyt sen vaatimiin toimiin. Tällöin kalliita sekunteja oli menetetty eikä aikaa käytetty itse koneen ohjaamiseen, jolloin lennon loppuvaiheissa korkeutta on menetetty tuhoisin seurauksin.
Välittömästi onnettomuuden jälkeen ilmavoimien komentaja, kenraalimajuri Rauno Meriö, määräsi kaikki DC-3-koneet lentokieltoon, kunnes niiden turvallisuus olisi varmistettu.
Onnettomuuskone

Pudonnut kone, tunnukseltaan DO-10, oli presidentti Kekkosen nimikkokone. Kone rakennettiin Oklahoma Cityssä vuonna 1943. Se otettiin Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien käyttöön tunnuksella 42-92268. Kone siirrettiin Kiinan rintamalle 13.11.1943 ja edelleen Kuninkaallisille ilmavoimille 9.1.1944, jolloin se sai tunnuksen FL626. Kone palveli muun muassa Englannissa ja Etelä-Afrikassa. Sodan jälkeen kone myytiin Scottish Aviationille 23.4.1947 ja edelleen Sobelairille, joka rekisteröi koneen 20.2.1948 tunnukselle OO-SBF. Kone oli liisattuna lyhyen aikaa Sabenalle. Finnair osti koneen 21.9.1955.
Kone saapui Suomeen 27.10.1955 ja sai 21.4.1956 tunnuksen OH-LCJ, joka jäi lyhytikäiseksi. Se sai uuden tunnuksen OH-LCK 3.5.1956. Kone sai suuren rahtioven syyskuussa 1961 ja siirtyi rahtikoneeksi. Se vaurioitui Helsingissä myrskytuulen työnnettyä koneen päin Malévin Iljušin Il-18 -konetta. OH-LCK myytiin Ilmavoimille 5.3.1970 ja sai seuraavana päivänä tunnuksen DO-10. Sitä käytettiin Kuljetuslentolaivueessa laskuvarjojääkärien hyppykoneena. Se vaurioitui Fouga Magister FM-29:n oikean vakaimen kärjen osuttua DO-10:n oikeaan siivekkeeseen. 10.2.1976. Kone osallistui myös Yksi silta liikaa -elokuvan kuvauksiin.
Seuraukset

Onnettomuus, jossa kuoli suuri määrä liike-elämän ja yhteiskunnan johtohenkilöitä, aikaisti DC-3-kaluston korvaamista nykyaikaisemmilla välineillä sekä Kuljetuslentolaivueen että Laskuvarjojääkärikoulun toiminnoissa vähintään kahdella vuodella. DC-3:n seuraajaksi valittiin Fokker F.27 -koneet. Rissalan lentoturman jälkeen Finnairin ja Ilmavoimien potkurikoneiden lentäjät saivat lisäkoulutusta hätätilanteiden varalta. Myös uusien lentäjien koulutusta kehitettiin käsittämään myös erilaisia hätätilanteita ja poikkeuksellisia tuuliolosuhteita.
Muistomerkki

Rissalan lentoturman muistotaulu on Utin lentoasemalla.
Muuta

Tuleva tasavallan presidentti, silloinen SAK:n lakimies Tarja Halonen, oli maanpuolustuskurssin emäntä, ja hänen piti olla mukana lennolla, mutta hän oli viimeisillään raskaana ja lääkäri oli ehdottomasti kieltänyt häneltä matkustamisen lentämällä raskauden viimeisen kuukauden aikana. Niinpä Halonen jäi kotiin Helsinkiin. Lapsen isä kuuli asiasta radiouutisista kotona ja kertoi asiasta heti Haloselle. Halosen mukaan uutinen, kun hän ymmärsi sen koskeneen konetta, jolla hänenkin olisi pitänyt matkustaa, oli shokeeraava.
Onnettomuudessa kuollut kansanedustaja Kirsti Hollming oli turmakoneen matkustajana sattumalta. Hän ei kuulunut maanpuolustuskurssin osanottajiin, vaan oli Kuopiossa puhumassa paikallisten kokoomusnaisten tilaisuudessa. Menomatkalla Hollming oli tavannut kansanedustaja Arto Merisaaren, joka järjesti hänelle paikan onnettomuuskoneeseen, jotta Hollming ehtisi ajoissa seuraavana aamuna eduskunnassa pidettävään valiokuntakokoukseen.
Uhrit

Risto K. Alanko, Oy Lohja Ab:n toimitusjohtaja
kansanedustaja Kirsti Hollming (kok)
eversti Aarno Hukari, Suomenlinnan rannikkotykistörykmentin komentaja
ylijohtaja Aaro Kenttä, Tilastokeskus
everstiluutnantti Tapio Kokkonen, Rannikkojääkäripataljoonan komentaja
Pekka Lahdensuu, Vientitakuulaitoksen johtaja
kansanedustaja Olavi Majlander (SKL)
kansanedustaja Arto Merisaari (SKDL)
Vaasan läänin maaherra Antti Pohjonen (SDP)
lainsäädäntöjohtaja, oikeustieteen tohtori Kari Sinisalo, oikeusministeriö
toimitusjohtaja Viljo Särkkä, Kemira Oy
toimitusjohtaja Olli Varho, IBM
lentokapteenit  yliluutnantti Kari Halmetoja ja ylivääpeli Seppo Raninen, Kuljetuslentolaivue
lentomekaanikko vääpeli Heikki Mannila, Kuljetuslentolaivue
Aiheesta muualla

Lentoturman muistotaulu Utissa
Silvola, Sakari: Jakso 6: Onnettomuus Rissalassa Yle - Radio, Muisti-sarja 6/6: Onnettomuus Rissalassa.  10.10.2013. Viitattu 3.10.2018.
Ziemann, Marcus: Aikansa valtias DC-3 täyttää 80 vuotta – Finnair lennätti matkustajia vanhoilla sotakoneilla Yle - Uutiset.  17.12.2015. Viitattu 3.10.2018.
Auramies, Jukka: "Oikea nuija pysähtyi", ehti lentäjä sanoa ennen koneen rysäystä järveen: Rissalan turmassa kuoli poliitikkoja ja yritysjohtoa – Tarja Halosella ja naiskansanedustajalla päinvastaiset kohtalot MTV3.  3.10.2018. Arkistoitu 3.10.2018. Viitattu 3.10.2018.
Kerttula, Suvi: Tarja Halonen jäi lääkärin neuvosta pois Helsingin-lennolta 1978 – kone putosi järveen ja räjähti Ilta-sanomat.  27.7.2017. Viitattu 3.10.2018.
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars

| The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars David Bowie |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 9. syyskuuta 1971 –  18. tammikuuta 1972, Trident-studio, Lontoo
 Julkaistu:  6. kesäkuuta 1972    1. syyskuuta 1972
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): David Bowie ja Ken Scott
 Tyylilaji: glam rock
 Kesto: 38.37
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  5. (heinäkuu 1972)   6. (syyskuu 1972)   39. (maaliskuu 2001)   45. (13. heinäkuuta 2002)   55. (4. marraskuuta 1972)   75. (1973)
David Bowien muut julkaisut
| Hunky Dory 1971 | The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars 1972 | Aladdin Sane 1973 |
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars (usein käytetään myös nimeä Ziggy Stardust) on David Bowien vuonna 1972 julkaisema konseptialbumi, joka äänitettiin vuosina 1971–1972. Se on Bowien läpimurto- ja kenties myös tunnetuin albumi. Tyyliltään se edustaa glam rockia.
Albumi sijoittui parhaimmillaan Britannian listalla viidenneksi ja Yhdysvalloissa sijalle 75. Melody Maker -lehti nimesi Ziggy Stardustin 1970-luvun keskeiseksi albumiksi. Vuonna 1997 Ziggy Stardust sijoitettiin 20. parhaimmaksi albumiksi HMV:n, Channel 4:n, The Guardianin ja Classic FM:n järjestämässä Music of the Millennium -äänestyksessä. Albumin tunnetuin kappale on ”Starman”, joka julkaistiin singlenä 28. huhtikuuta 1972 b-puolenaan ”Suffragette City”. Kappale nousi Britanniassa listan sijalle 10. Hyvän menestyksen siivittämänä Bowie pääsi myös esittämään sen suosittuun Top of the Pops -televisio-ohjelmaan.
Levyn kansikuvan otti Brian Ward -niminen valokuvaaja kylmänä, sateisena yönä Lontoossa osoitteessa 23 Heddon Street. Siitä on tullut Bowien faneille lähes pyhiinvaelluspaikka. Kuva otettiin alun perin mustavalkofilmille, joka myöhemmin väritettiin.
Albumin vinyyliversion takakannessa on merkintä ”To be played at maximum volume” eli ”soitettavaksi täysillä”.
Ziggy Stardust -hahmo

Bowie loi levyä ja lavaesiintymisiään varten itselleen alter egon nimeltä Ziggy Stardust, joka oli ulkoavaruudesta maan pinnalle laskeutunut rocktähti. Ziggyn hahmossa Bowie hyödynsi japanilaista kabuki- ja nō-teatteria, pantomiimia ja androgyynisyyttään, johon kuului vahva meikki, punaiseksi värjätty piikkikampaus ja kimaltavat asusteet. Media kritisoi usein Bowien keksimää Ziggy Stardust -hahmoa kopioksi amerikkalaisesta glam/shock rock -yhtye Alice Cooperista ja yritti luoda yleisölle käsitystä, että Cooper ja Bowie olivat ilmiriidoissa keskenään. Bowie oli ennen Ziggy-hahmonsa keksimistä ollut Cooperin konsertissa ja nähnyt androgyynin, silmämeikkiä käyttäneen Cooperin teatraalisen esityksen ja vaikuttunut siitä suuresti. Bowien entisen managerin Tony Zanettan mukaan Bowie oli äärimmäisen kateellinen Alice Cooperille, koska ei keksinyt ideaa ensin.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Bowie paitsi "It Ain't Easy".
A-puoli
Five Years – 4.42
Soul Love – 3.33
Moonage Daydream – 4.37
Starman – 4.16
It Ain't Easy – 2.57 (säv. Ron Davies)
B-puoli
Lady Stardust – 3.21
Star – 2.47
Hang on to Yourself – 2.38
Ziggy Stardust – 3.13
Suffragette City – 3.25
Rock ’n’ Roll Suicide – 2.57
Kappaleet > Vuoden 1990 uusintapainoksen bonuskappaleet (Rykodisc)

John, I'm Only Dancing – 2.43 (singlen A-puoli vuodelta 1972)
Velvet Goldmine – 3.09 (singlen B-puoli vuodelta 1975, äänitetty Hunky Dory -albumin sessioissa)
Sweet Head – 4.14 (ennenjulkaisematon outtake)
Ziggy Stardust – 2.35 (demo)
Lady Stardust – 3.35 (demo)
Kappaleet > 30th Anniversary Reissue -bonuslevy

Moonage Daydream – 3.53  (Arnold Corns -versio)
Hang on to Yourself – 2.54  (Arnold Corns -versio)
Lady Stardust – 3.33  (demo)
Ziggy Stardust – 3.38  (demo)
John, I'm Only Dancing – 2.49
Velvet Goldmine – 3.13
Holy Holy – 2.25  (äänitetty 1972)
Amsterdam – 3.24
The Supermen – 2.43  (äänitetty 1971)
Round and Round – 2.43
Sweet Head – 4.52  (otto 4)
Moonage Daydream – 4.47  (uusi miksaus)
Kokoonpano

David Bowie – laulu, kitarat, saksofoni
Mick Ronson – kitara, piano, laulu
Trevor Bolder – basso
Mick Woodmansey – rummut
Dana Gillespie – taustalaulu kappaleessa "It Ain't Easy"
Singlet

Starman / Suffragette City (julkaistu 14. huhtikuuta 1972)
UK#10 (heinäkuu 1972), FIN#18 (1972), US#65 (elokuu 1972)
Arvostelut

Allmusic: () linkki
Blender: () linkki
Pitchfork: 10/10
Unto Nevalainen

| Unto Nevalainen |
| --- | --- |
 Unto Nevalainen vuonna 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1935 Iisalmi
Kuollut: 12. elokuuta 2024 (89 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Muut tiedot
Lempinimet:  Unska, Unkka
Unto Henrik Nevalainen (13. kesäkuuta 1935 Iisalmi – 12. elokuuta 2024) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija. Jääkiekkoa Nevalainen pelasi hyökkääjänä HIFK:ssa vuosina 1957–1961 ja tätä ennen kauden Kokkolan Jymyssä. Hän myös edusti maajoukkuetasolla sekä yksissä MM-kisoissa. Jalkapallossa Nevalainen voitti kaksi Suomen mestaruutta ja valittiin vuonna 1959 Suomen parhaaksi pelaajaksi. Myöhemmin Nevalainen toimi valmennus- ja johtotehtävissä.
Ura

Jalkapallouransa Nevalainen aloitti Gamlakarleby AIK:ssa ja jääkiekkouransa Kokkolan Jymyssä, jossa hän pelasi myös jääpalloa. Hän pelasi SM-tasolla HIFK:ssa, Turun Palloseurassa ja Lahden Reippaassa. Nevalainen valittiin vuoden jalkapalloilijaksi 1959, ja hän on ainoa kokkolalaislähtöinen kyseisen kunnianosoituksen saanut pelaaja.
Nevalainen pelasi urallaan 24 jalkapallon A-maaottelua, yhden B-maaottelun ja neljä nuorten maaottelua. Hän voitti jalkapallossa kaksi Suomen mestaruutta, yhden hopean ja kaksi pronssia. Nevalaiselle myönnettiin SPL:n kultainen ansiomerkki.
Jääkiekossa Nevalainen pelasi kymmenen A-maaottelua ja kävi myös yhdet MM-kilpailut (Praha, 1951). Jääkiekkourallaan hän voitti yhden SM-pronssin kaudella 1958–1959. Nevalainen pelasi urallaan viisi kautta SM-sarjassa, joista ensimmäisen Kokkolan Jymyssä ja loput neljä HIFK:ssa vuosina 1957–1961, jona aikana hän teki 53 maalia.
Nevalainen toimi vuosia KalPan valmennuksessa 1970-luvulla ja pitkään seuran johtokunnassa. Nevalainen toimi myös KalPan joukkueenjohtajana kun se nousi SM-liigaan vuonna 1986 ja kun se oli pudotuspeleissä vuosina 1989 ja 1990.
Nevalainen toimi myös valmentajana Kuopion Pallotovereissa ja Kuopion Palloseurassa sekä SPL:n liittokouluttajana. Nevalainen harrasti keilausta, jossa hän pelasi M-tasolla.
Saavutukset ja huomionosoitukset

2 Suomen-mestaruutta jalkapallossa (HIFK 1959, 1961)
1 SM-hopea jalkapallossa (Lahden Reipas 1962)
2 SM-pronssia jalkapallossa (TPS 1957, HIFK 1958)
1 SM-pronssi jääkiekossa (HIFK 1959)
Vuoden jalkapalloilija (1959)
Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki
Jääkiekkotilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956–1957 | SM-sarja | Jymy | 8 | 6 | 6 | 12 | 2 |
| 1957–1958 | SM-sarja | HIFK | 8 | 15 | 4 | 19 | 0 |
| 1958–1959 | SM-sarja | HIFK | 16 | 17 | 9 | 26 | 4 |
| 1959–1960 | SM-sarja | HIFK | 17 | 15 | 6 | 21 | 2 |
| 1960–1961 | SM-sarja | HIFK | 17 | 6 | 6 | 12 | 0 |
| Yht. |  |  | 66 | 59 | 31 | 90 | 8 |
HIFK:n Nevalainen ja Ilveksen Hakimsan 1950-luvulla.
Jalkapalloilijat Unto Nevalainen, Lauri Lehtinen ja Stig Holmqvist. (1959).
Riukukääpä

| Riukukääpä |
| --- | --- |
 Riukukäävän pileaattisia itiöemiä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Riukukäävät Fuscoporia
Laji::  viticola
Kaksiosainen nimi
 Fuscoporia viticola  (Schwein.) Murrill 
Synonyymit
 Phellinus viticola 
Katso myös
   Riukukääpä Wikispeciesissä   Riukukääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riukukääpä (Fuscoporia viticola, synonyymi Phellinus viticola) on pohjoispainotteisesti Suomessa esiintyvä kääpälaji, joka viihtyy luonnontilaisissa vanhoissa metsissä. Sen isäntäpuina ovat yleensä kuusi ja mänty, harvoin kelottunut haapa, raita tai koivu. Maapuiden lisäksi riukukääpä voi kasvaa korkealla elävien puiden kuolleissa oksissa.
Riukukäävän monivuotinen itiöemä voi olla pileaattinen, puoliresupinaattinen tai resupinaattinen. Resupinaattinen itiöemä löytyy yleensä maapuun alapinnalta. Pileaattinen lakki on joskus typäkkä mutta yleisemmin hyllymäinen, ohut ja pieni, kynnenkokoinen. Lakin yläpinta on rosoinen, kylmän puna- tai mustanruskea. Terävä reuna, malto ja pillipinta ovat ruosteenruskeat. Malto on korkkimaista ja pillejä mahtuu 3-5 millimetrille. Riukukääpä tuoksuu nahalle.
Vertaa lajeihin: lämpimämmän väriset siperiankääpä ja kuusenkääpä, pehmeämmät ja isopillisemmät liekokääpä ja hiilikääpä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Riukukääpä (Fuscoporia viticola)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phellinus viticola:  Wikidata: Q10713610  BioLib: 356116  CoL: 4FZKK  EoL: 194639  Fungorum: 336270  GBIF: 2520335  iNaturalist: 351801  IRMNG: 11347734  MycoBank: 336270  NatureServe: 2.1062796  NZOR: 66cc9b94-c98f-4b52-85f0-9e7a8d230c2d  Open Tree of Life: 5300315  Laji.fi: MX.205724 
Polyporus viticola:  Wikidata: Q59562798  CoL: 4LKKJ  Fungorum: 452988  GBIF: 5238036  IRMNG: 10399518  MycoBank: 452988  NZOR: abc01371-7d8b-4a76-ba9f-26a7bcabc185
Neuvostoliiton 9. armeija

Neuvostoliiton 9. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan yhtymä, joka perustettiin toisen maailmansodan aikana ainakin kahdesti, talvisotaan ja itärintamalle.  Armeija hyökkäsi talvisodassa Kantalahden ja Seesjärven välisellä alueella päätavoitteenaan Oulu.
Talvisota

Armeija perustettiin 17. marraskuuta 1939 Vienan Kemiissä. Talvisodan alkaessa 9. armeija oli keskitetty Vienan Kemiin ja se alistettiin 9. joulukuuta Stavkan johtoon. Armeijan esikunta oli Juntusrannassa. Armeijan tehtävänä oli katkaista Suomi kapeimmalta kohdin valtaamalla Oulun-Kemin-Tornion alue. Armeija ryhmitti Sallaan kaksi divisioonaa, Suomussalmelle kaksi divisioonaa ja Kuhmoon yhden. Lisäksi Lieksan suuntaan oli varattu vahvennettu rykmentti suojaamaan sivustaa.
Armeijan vasemman sivustan suojana oli patteristolla ja panssarivaunukomppanialla vahvennettu jalkaväkirykmentti 529, joka oli saapunut Tuulivaaraan marraskuun puolivälissä. Rykmentin tehtävänä oli sitoa ja lyödä vastassaan olleet suomalaisjoukot sekä vallata Lieksa, mikä katkaisisi Joensuun ja Kontiomäen välisen junaradan. Saamansa tehtävän mukaisesti rykmentti yli rajan Kivivaarassa 30.
marraskuuta kello 7. Suomalaisten erillisten pataljoonien 12 ja 13 sekä kevyt osasto 9:n torjumana rykmentti vetäytyi takaisin rajan taakse joulukuun lopulla.
54. divisioonan tehtävänä oli tuhota rajaa puolustavat erillinen pataljoona 14 sekä erillinen komppania Kaasila ja vallata Kuhmo, joka oli samalla ensimmäisenä tavoitteena. Hyökkäystä tuli jatkaa Sotkamoon ja edelleen Kajaaniin ja Ouluun. Divisioonan kärkenä hyökännyt jalkaväkirykmentti 118 ylitti valtakunnan rajan Laamasenvaarassa 30. marraskuuta kello 9.45 ja se saapui iltaan mennessä Riihivaaraan. Joulukuun alkupäivinä divisioonana kärkenä toiminut JR 118 saavutti Rastin tienhaaran.
Tammikuun 1940 loppuun mennessä divisioona oli luopunut hyökkäyksestä ja linnottautunut tien varteen. Alueelle siirretty Suomen 9. divisioona sai 54. divisioonan tukikohdat eristettyä toisistaan helmikuun puoliväliin mennessä. Saarretun divisioonan avuksi lähetetyt hiihtojoukot tuhottiin. Mottien laukaiseminen oli edelleen kesken rauhan astuessa voimaan 13. maaliskuuta.
9. armeijan painopistesuunnan taistelua johti XLVII armeijakunta, johon kuuluivat Suomussalmella hyökänneet 163. ja 44. divisioonat. Tehtävänä oli tuhota Suomen rajaa puolustaneet erillinen pataljoona 15 sekä rajavartio-osasto sekä vallata Suomussalmen tienristeysalue. Toisessa vaiheessa 163. divisioonan tuli edetä Hyrynsalmen ja Ylinäljängän suuntiin tavoitteenaan Puolanka, mistä 44. divisioonan tuli nopeasti edetä Pohjanlahden rannalle ja Ruotsin rajalle.
Divisioona saavutti ensimmäisen tavoitteensa 7.-8. joulukuuta. Suomussalmelle 27. joulukuuta ja Alassalmelle 25. joulukuuta hyökänneet suomalaiset löivät 163. divisioonan joukot. Saman aikaisesti Suomen taistelujohdossa vahvistui tieto 44. divisioonan saapumisesta Raatteen tielle.
Armeija hajotettiin talvisodan päätyttyä 5. huhtikuuta 1940.
Armeijaan liitettiin Kuhmossa toiminut ja sieltä 22. joulukuuta Kuolajärvelle siirtynyt erityinen armeijakunta, jonka alaisuudessa toimivat 88. ja 122. divisioonat.