stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stevie Nicks
Varhainen elämä

Nicks syntyi Phoenixissa perheeseen, joka muutti isän urakehityksen myötä usein osavaltiosta ja kaupungista toiseen. Hänellä on pikkuveli Christopher. Nicks sai lempinimensä Stevie jo pikkulapsena, sillä hän lausui Stephanie-nimensä ”tiidii”. Stevie oppi äidiltään rakkauden satuihin ja fantasiaan, ja hänen countrylaulaja-isoisänsä Aaron opetti hänet laulamaan ja soittamaan kitaraa. Stevie esiintyi ensimmäisen kerran neljävuotiaana, kun Aaron otti hänet mukaansa laulamaan kuppiloihin. Seuraavana vuonna Aaron halusi ottaa Stevien jopa mukaansa kiertueille, mutta Stevien vanhemmat kielsivät sen. Tämä aiheutti välirikon Aaronin ja Nicksin perheen välillä, mikä oli silloin raskas isku isoisänsä kanssa läheiselle tytölle.
Vuonna 1963 perhe muutti Los Angelesin esikaupunkialueelle. High schoolissa Nicks oli värikäs ja erikoinen ilmestys mutta pidetty. Hän lauloi usein koulussa, folk-yhtyeiden kanssa ja koulun iltapäiväkerhoissa. Hän harrasti myös balettia, mutta ei mennyt balettikouluun, koska piti sitä liian rajoittavana itseilmaisulleen.  Ensimmäisen kitaransa hän sai syntymäpäivälahjana vanhemmiltaan. Nicks oli aina kirjoittanut runoja, ja nyt hän alkoi myös säveltää omia laulujaan.
Nicksit muuttivat 1966 Los Angelesista San Mateoon. Nicks värjäsi hiuksensa hopeanvärisiksi, mistä hän joutui kuudeksi viikoksi kotiarestiin.
Ura > Fritz

High schoolissa Nicks liittyi yhtyeeseen Changing Times, joka otti vaikutteita The Mamas and the Papasilta. Viimeisellä luokalla ollessaan hän tapasi itseään vuotta nuoremman Lindsey Buckinghamin, kun tämä lauloi ”California Dreaming” -laulua opiskelijoiden illanvietossa. Buckingham kuului vuonna 1966 perustettuun Fritz-nimiseen yhtyeeseen. Vuosi Nicksin ja Buckinghamin tapaamisen jälkeen Fritz etsi uutta laulajaa, ja Buckingham ehdotti Nicksiä. Nicks pyydettiin koelauluun ja hyväksyttiin yhtyeeseen loppukesällä 1967, tai joidenkin lähteiden mukaan seuraavana vuonna.
Nicks meni San Jose State Collegeen opiskelemaan puheviestintää ja joutui usein matkustamaan kotikaupunkiinsa Fritzin harjoituksiin ja konsertteihin. Fritz esiintyi muun muassa Janis Joplinin, Jimi Hendrixin ja Creedence Clearwater Revivalin lämmittelijänä. Etenkin Joplin jätti Nicksiin pysyvän vaikutuksen esiintymisellään.
Fritz ei onnistunut saamaan levytyssopimusta. Nicksin mukaan yhtyeen miespuoliset jäsenet olivat kateellisia hänen saamastaan huomiosta, eivätkä Fritzin-vuodet olleet Nicksille kovin onnellista aikaa.
Ura > Buckingham Nicks

Fritz hajosi 1971. Nicks alkoi seurustella Buckinghamin kanssa, ja pariskunta muutti Los Angelesiin ja jätti opintonsa kesken. He saivat levytyssopimuksen Polydor Recordsilta ja levyttivät Buckingham Nicks -nimellä albumin Buckingham Nicks (1973). Levy myi kuitenkin huonosti, eikä keikoillekaan ollut riittävästi kysyntää. Levy-yhtiö ei jatkanut sopimusta duon kanssa eikä markkinoinut albumia. Buckingham Nicks sai kriitikoilta vaihtelevasti kehuja ja arvostelua. Useimmat arvostelijat kehuivat duon lauluja ja laulutaitoja, mutta Billboard-lehti arvosteli Nicksin ääntä hiomattomaksi ja ylä-ääniä vihloviksi.
Koska duo ei saanut musiikista tarpeeksi rahaa elämiseen, Nicks teki töitä tarjoilijana 1,50 dollarin tuntipalkalla ja elätti Buckinghamia, joka pysytteli kotona harjoittelemassa kitaransoittoa soittokaveriensa kanssa. Nicksin ja Buckinghamin erilainen tapa tehdä lauluja aiheutti heidän välilleen ristiriitoja. Nicks teki lauluihinsa nopeasti sanat ja melodian, kun taas perfektionistinen Buckingham rakensi kappaleensa huolellisesti perustasta ylöspäin. Nicksin mielestä Buckinghamilla ei ollut hauskaa säveltäessään, ja Buckinghamin mielestä Nicks ei ollut niin hyvä kuin olisi voinut olla. Nicks on jälkeenpäin kuvaillut tätä riitaisaa ja köyhää aikaa ”kahden vuoden masennukseksi”. Nicksin vanhemmat olivat huolissaan tyttärensä laihtumisesta ja alakulosta. He suostuttelivat Stevien lupaamaan syksyllä 1974, että tämä palaisi kuuden kuukauden kuluttua Los Angelesista jatkamaan opintojaan vanhempiensa rahoittamana, jos hän ei siihen mennessä olisi alkanut menestyä. Buckingham ja Nicks alkoivatkin valmistella toisen albuminsa äänittämistä, johon he olivat saaneet studiolta mahdollisuuden, vaikka heillä ei ollutkaan levytyssopimusta.
Ura > Huume- ja lääkeongelmat

Nicksin päihdeongelmat olivat kärjistyneet Rock a Littlen tekemisen aikana. Kokaiinin käyttö oli aiheuttanut Nicksille savukkeenmentävän reiän hänen nenänsä sisäseinään, hänen äänensä oli hajalla, ja hänen lavaesiintymisensä olivat muuttuneet sekaviksi. Nicksin vanhemmat, Mick Fleetwood ja muut läheiset saivat hänet taivuteltua hakemaan apua riippuvuuteensa. Nicks pääsi kokaiinista irti 28 päivän vieroituskuurilla Betty Fordin klinikalla. Päästyään klinikalta Nicks liittyi tammikuussa 1987 taas Fleetwood Maciin, joka levytti uutta albumiaan Tango in the Night. Nicksin laulun ”Welcome to the Room... Sara” nimi on suora lainaus terapeutin lausumasta tervehdyksestä salanimellä klinikalle tulleelle Nicksille.
Nicks ryhtyi psykiatrinsa kehotuksesta käyttämään rauhoittavaa lääkettä nimeltä Klonopin. Nicks tuli siitä riippuvaiseksi, ja se teki hänestä väsyneen, tahdottoman, vetäytyneen ja ylipainoisen moneksi vuodeksi. Nicks kertoi jälkeenpäin menettäneensä kahdeksan vuotta elämästään pystymättä luomaan sinä aikana mitään merkittävää. Hän pääsi Klonopinista irti vasta vuonna 1993 ja sai terveytensä ja energiansa takaisin. Tuskallinen vieroitus sairaalassa kesti 45 päivää.
Ura > Fleetwood Macin hajoaminen

Kun Tango in the Night oli julkaistu, Lindsey Buckingham kieltäytyi lähtemästä kiertueelle yhtyeen kanssa. Hänen ja Nicksin välille leimahti raivoisa riita ja tappelu Christine McVien pihalla, minkä seurauksena Buckingham erosi koko yhtyeestä. Albumia seuranneen kiertueen aikana Nicksiä vaivasi Epstein–Barrin virus, joka aiheuttaa kroonista väsymystä. Näihin aikoihin hän myös poistatti rintaimplanttinsa, jotka hän oli ottanut 1976.
Nicksin neljännen sooloalbumin The Other Side of the Mirror tuotti englantilainen Rupert Hine. Albumi nauhoitettiin Nicksin kotona Kaliforniassa ja julkaistiin toukokuussa 1989. Kuten ennenkin, Nicksin sanoitukset kertoivat hänen omasta elämästään. Albumilla vierailevat muun muassa Bruce Hornsby ja Kenny G. Albumi nousi Yhdysvalloissa sijalle 10 ja Britanniassa kolmanneksi.
Ilman Buckinghamia jatkaneen Fleetwood Macin seuraavalle albumille Behind the Mask (1990) Nicks levytti jo aiemmin tekemiään lauluja. Kiertueen lopulla Nicks ilmoitti, ettei enää lähtisi tien päälle yhtyeen kanssa, jotta hän voisi keskittyä soolouraansa.
Vuonna 1991 Nicks julkaisi kokoelmalevyn Timespace, jolla oli myös uusia lauluja. Albumi myi platinaa. Nicks halusi albumille itselleen tärkeän ”Silver Springsin”, mutta Mick Fleetwood esti sen, sillä laulun oli tarkoitus tulla seuraavana vuonna julkaistavalle Fleetwood Mac -kokoelmalle. Nicks suuttui tästä Fleetwoodille ja ilmoitti eroavansa yhtyeestä lopullisesti. Vaikka Nicks ja Buckingham olivatkin lähteneet yhtyeestä, Fleetwood Mac soitti vastavalitun presidentin Bill Clintonin virkaanastujaisjuhlassa 1993 Clintonin omasta pyynnöstä, ja mukana olivat myös Buckingham ja Nicks. Nicks ojensi lavalla Clintonille tamburiininsa, vaikka se olikin vaimennettu kuten aina. Buckingham ei kuitenkaan halunnut edelleenkään olla Nicksin kanssa missään tekemisissä.
Street Angel (1994) sisälsi useita kappaleita, jotka eivät olleet mahtuneet Nicksin aiemmille soololevyille. Klonopinin passivoima Nicks ei enää ollut kyennyt panostamaan lauluntekoon, ja albumia pidetäänkin vaatimattomana. Street Angel myi vain kultaa, ja Nicks on itsekin ollut siihen aina tyytymätön. Hän kärsi tuolloin myös ylipainonsa aiheuttamasta kielteisestä huomiosta mediassa.
Ura > Paluu Fleetwood Maciin ja uran myöhemmät vaiheet

Nicks ja Buckingham palasivat Fleetwood Maciin 1997 tekemään The Dance -konserttialbumia, josta tehtiin myös konserttielokuva ja kiertue. Nicks laihdutti kiertuetta varten ja lopetti tupakoinnin. Buckingham oli tauon aikana leppynyt, eikä yhtye enää riidellyt entiseen tapaan. Albumi ja kiertue olivat suurmenestyksiä niin musiikillisesti kuin kaupallisestikin, ja albumi toi yhtyeelle useita Grammy-ehdokkuuksia. Christine McVie kuitenkin jätti yhtyeen kiertueen jälkeen moneksi vuodeksi. Nicks nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1998 muun Fleetwood Macin mukana. Nicks on sen jälkeen ollut mukana kaikilla Fleetwood Macin levyillä ja kiertueilla.
The Dancen jälkeen Nicks kokosi uransa tärkeimmät laulut ja joitain julkaisemattomia kappaleita boksisettiin Enchanted (1998) ja lähti kiertueelle, joka alkoi Nicksin 50-vuotissyntymäpäivää seuranneena päivänä. Nicks lahjoitti osan kiertueen tuloista sydänterveystyön hyväksi Arizonassa.
Kokoelmalevyn ja Rumoursin lauluista pitkälti koostuneen Fleetwood Macin yhteenpaluun jälkeen Nicks kertoi halunneensa suunnata katseensa jälleen tulevaisuuteen. Seuraavalla sooloalbumillaan Trouble in Shangri-La (2001) Nicks teki yhteistyötä useiden naispuolisten lauluntekijöiden kanssa, kuten Sheryl Crow’n ja Sarah McLachlanin. Albumi nousi Billboardin listalla viidenneksi, mikä oli Nicksin paras listasijoitus 18 vuoteen.
Fleetwood Macin seuraava albumi oli Say You Will (2003). Albumi ei kuulu Nicksin omiin suosikkeihin sen musiikin ja tekovaiheen riitelyn johdosta, mutta sitä seuranneella kiertueella yhtyeessä oli hyvä ilmapiiri.
Vuosina 2005–2006 Nicks teki yhteiskiertueita Don Henleyn, Tom Pettyn ja Dave Stewartin kanssa. Vuonna 2007 hän julkaisi kokoelma-albumin Crystal Visions ja vuonna 2009 ensimmäisen livelevynsä The Soundstage Sessions. Samana vuonna Fleetwood Mac teki pitkän Unleashed-kiertueen. Seuraava sooloalbumi In Your Dreams (2011) oli Dave Stewartin tuottama, ja Stewart myös kirjoitti osan kappaleista Nicksin kanssa. Albumilla on niin uusia kappaleita kuin yksi Nicksin 17-vuotiaana tekemäkin. Albumi nousi listakuutoseksi. Levyn teosta tehtiin myös dokumenttielokuva. Ennen albumin julkaisua Nicks teki kiertueen Rod Stewartin kanssa.
Glee-televisiosarjan jaksossa ”Landslide” (2011) esitettiin Nicksin lauluja, ja nimikappale nousi uudelleen listoille.
Sooloalbumilleen 24 Karat Gold: Songs from the Vault (2014) Nicks levytti 1960-luvun lopun ja 1990-luvun puolivälin välillä tekemiään lauluja, joita hän ei aiemmin ollut levyttänyt.
Fleetwood Mac aloitti ”On With The Show” -kiertueensa syyskuussa 2014, ja Christine McVie oli jälleen mukana.
Tyyli

Nicks on aina kiinnittänyt paljon huomiota ulkoiseen tyyliinsä esiintyessään. Hänen romanttisen boheemiin esiintymisasuunsa kuuluvat hartiahuivit, korkeat platform-jalkineet, sifonkihameet ja pitsi.
Yksityiselämä

Nicks oli 1980-luvulla lyhyesti naimisissa kuolleen ystävättärensä lesken Kim Andersonin kanssa tukeakseen tätä ja näiden poikaa. Sitä lukuun ottamatta hän on aina ollut naimaton, eikä hänellä ole lapsia. Hän oli 1970-luvulla raskaana Don Henleylle, jonka kanssa hän silloin seurusteli.
Nicks on kertonut, ettei aio kirjoittaa omaelämäkertaansa vielä pitkään aikaan välttääkseen loukkaamasta entisiä rakastajiaan ja näiden uusia vaimoja.
Nicks harrastaa nykyisin piirtämistä, runoutta ja lukemista, erityisesti vampyyrikirjallisuutta.
Tunnustuksia

Nicks on vuoteen 2015 mennessä saanut sooloartistina seitsemän Grammy-ehdokkuutta ja kaksi American Music Award -ehdokkuutta. Rolling Stone -lehti nimesi hänet vuonna 2008 historian 98:nneksi suurimmaksi laulajaksi.
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Albumi | Sijoitus (Billboard 200) |
| --- | --- | --- |
| 1981 | Bella Donna | 1 |
| 1983 | The Wild Heart | 5 |
| 1985 | Rock A Little | 12 |
| 1989 | The Other Side of the Mirror | 10 |
| 1994 | Street Angel | 45 |
| 2001 | Trouble in Shangri-La | 5 |
| 2011 | In Your Dreams | 6 |
| 2014 | 24 Karat Gold: Songs from the Vault | 7 |
Diskografia > Kokoelmat

| Vuosi | Albumi | Sijoitus (Billboard 200) |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Timespace – The Best of Stevie Nicks | 30 |
| 1998 | Enchanted | 85 |
| 2007 | Crystal Visions – The Very Best of Stevie Nicks | 21 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Stevie Nicks ja Fleetwood Mac esiintymässä 1977 Frankfurtissa. Nicks piteli yleensä esiintyessään tamburiinia, joka oli kuitenkin vaimennettu roudarinteipillä.
Stevie Nicks (1980).
Nicks esiintymässä vuonna 2011.
Luettelo pikkuplaneetoista: 192001–193000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
192001:stä ja päättyen 193000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 210001–211000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
210001:stä ja päättyen 211000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikeforos I

Nikeforos I ja hänen poikansa  Staurakios soliduksessa.
Nikeforos I  (kuoli 26. heinäkuuta 811) oli Bysantin keisari vuosina 802–811.
Nikeforos kaappasi vallan keisarinna Ireneltä 31. lokakuuta 802. Ennen keisariksi tulemistaan hän oli ollut logothetes eli valtiovarainministeri. Nikeforoksen ensimmäisinä toimenpiteinä olivatkin Bysantin raha-asioiden järjestämiset, mikä olikin tarpeen Irenen harjoittamien lahjoituksien ja veronkevennysten jälkeen.
Nikeforoksen aikana tapahtui väestönsiirtoja Vähästä-Aasiasta Balkanille. Balkan jaettiin myös hallinnollisesti themoihin ja Bysantti sai nyt taas otteeseensa slaavien valtaamat alueet.
Heti alkuunsa Nikeforoksen valtaa vastustivat Anatolikonin theman armeijat joita johti Bardanes Tourkos.
Nikeforos oli taitavampi raha-asioissa kuin sotilaskomentajana. Hän hävisi arabeja vastaan vuosina 804–806 käydyn sodan ja seurannut rauha oli Bysantille erittäin nöyryyttävä. Bysantin onneksi arabien hyökkäykset laantuivat kalifi Harun al-Rashidin kuoltua vuonna 807.
Vuonna 811 Nikeforos johti armeijaa bulgaareja vastaan. Hän oli alkuunsa menestyksekäs, mutta bulgaarit saivat bysanttilaiset yllätettyä ja tappoivat Nikeforoksen. Bulgaarien kaani Krumin sanotaan ottaneen Nikeforoksen pääkallon, josta hän teetti hopeisen juoma-astian.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nicephorus I A. D. 802-811 An Online Encyclopedia of Roman Emperors
Nicephorus I Encyclopedia Britannica
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Irene | Bysantin keisari | Seuraaja: Staurakios |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Kreikka  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Nikkeliasetaatti

| Nikkeliasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  373-02-4
PubChem CID:  9756
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (CH3COO)2Ni
Moolimassa:  176,778
Ulkomuoto:  Vihreä kiteinen aine
Sulamispiste:  > 250 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,798 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Nikkeliasetaatti ((CH3COO)2Ni) on nikkeli- ja asetaatti-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään metallien pinnoittamiseen, katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa nikkeliasetaatti on vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja metanoliin tai etanoliin, mutta ei muihin orgaanisiin liuottimiin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti ((CH3COO)2Ni·4H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa alhaisessa paineessa. Voimakkaasti kuumennettaessa nikkeliasetaatti hajoaa. Nikkeliasetaatti on muiden nikkeliyhdisteiden tavoin myrkyllistä ja todennäköisesti syöpää aiheuttavaa.
Nikkeliasetaattia valmistetaan liuottamalla nikkelihydroksidia tai -karbonaattia etikkahappoon.
Nikkeliasetaattia käytetään päällystettäessä metalleja nikkelikerroksella elektrolyyttisesti. Muita käyttökohteita on katalyyttinä toimiminen vedytyksissä, isomeroitumisissa ja kondensaatiossa, tekstiilien värjäys ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistaminen.
Nijōn linna

| Nijōn linna> 二条城 |
| --- | --- |
 Ninomaru-palatsin karamon-pääportti.
Sijainti:   Kioto
Koordinaatit:  35°0′51″N, 135°44′51″E
Rakennustyyppi:  Tasankolinna (平城, Tasankolinna)
Valmistumisvuosi:  1626
Rakennuttaja:  Tokugawa-shōgunaatti
Omistaja:  Kioton kaupunki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nijōn linna (二条城, Nijō-jō) on tasankolinna Japanin Kiotossa. Linnaan kuuluu kaksi sisäkkäistä linnoituskehää, Ninomaru-palatsi, osa Honmaru-palatsista, erilaisia lisärakennuksia ja useita puutarhoja. Linnan pinta-ala on 275 000 neliömetriä, josta rakennettua pinta-alaa on 7 300 neliömetriä.
Historia

Vuonna 1601 Tokugawa Ieyasu, Tokugawa-shōgunaatin perustaja, määräsi Länsi-Japanin lääninherrat rakentamaan Nijōn linnan. Linna valmistui Tokugawa Iemitsun hallituskaudella vuonna 1626, ja sinne siirrettiin 1625–1626 osia Fushimin linnasta, muun muassa päätorni ja karamon-portti. Linna rakennettiin Tokugawa-shōguneiden virka-asunnoksi Kiotossa. Vaikka Tokugawa-shōgunaatti siirsi Japanin pääkaupungin Edoon, nykyiseen Tokioon, keisarillinen hovi ei lähtenyt Kiotosta. Vanha Kioton keisarillinen palatsi sijaitsee vielä nykyäänkin Nijōn linnasta koilliseen.
Vuonna 1750 linnan keskustorniin iski salama ja se paloi maan tasalle. Linnan sisäpalatsi tuhoutui Kioton palossa 1788. Palopaikka oli autiona, kunnes sinne siirrettiin prinssin asunto keisarillisesta palatsista 1893.
Vuonna 1867 Tokugawa Yoshinobu luovutti vallan takaisin keisarilliselle hoville Ninomaru-palatsissa. Seuraavana vuonna keisarillinen kabinetti aloitti toimintansa linnan tiloissa ja linnasta tuli virallisesti yksi keisarin palatseista. Vallan vaihdon jälkeen Tokugawa-shōgunaatin salkoruusutunnus poistettiin palatsista ja korvattiin keisarillisella krysanteemilla.
Linna lahjoitettiin Kioton kaupungille vuonna 1939 ja avattiin yleisölle seuraavana vuonna. 2000-luvulla taifuunien aiheuttamat sateet ja tuulet ovat irrottaneet rappauspintaa linnan seinistä.
Vuonna 1994 linna liitettiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa osana Muinaisen Kioton historiallisten monumenttien muodostamaa kokonaisuutta.
Linnoitukset

Nijōn linnassa on kaksi sisäkkäistä linnoituskehää, joissa molemmissa on muuri ja leveä vallihauta. Ulommassa muurissa on kolme porttia, sisemmässä muurissa niitä on kaksi. Vuonna 1750 palaneen keskustornin perustukset ovat vielä näkyvissä sisemmän muurin lounaiskulmassa. Sisemmän muurin suojassa on myös Honmaru-palatsi puutarhoineen. Linnoituskehien välissä ovat Ninomaru-palatsi, linnan keittiöt, vartiotupa ja useita puutarhoja.
Ninomaru-palatsi

3 300 neliömetriä laajassa Ninomaru-palatsissa (二の丸御殿, Ninomaru Goten) on kuusi toisiinsa liittyvää rakennusta, jotka on rakennettu lähes kokonaan japaninsypressistä. Rakennusten koristeluun on käytetty ylenpalttisesti lehtikultaa ja taidokkaita puuleikkauksia, minkä tarkoituksena oli antaa vierailijoille vaikutelma shōgunien vallasta ja vauraudesta. Kanō-koulukuntaa edustaneet taiteilijat koristelivat huoneiden seinät ja liukuovet taidokkailla maalauksilla.
Rakennus on hyvä esimerkki sosiaalisen vallankäytön harjoittamisesta arkkitehtuurin keinoin lähde? Alempiarvoiset vieraat päästettiin vain palatsin uloimpiin osiin, ylempiarvoiset vieraat ohjattiin yksityisempiin huoneisiin palatsin sisäosissa. Tokugawat eivät edes yrittäneet kätkeä henkivartijoiden käyttämiä ovia kuten useimmissa japanilaisissa linnoissa. Tällä tilaratkaisulla he halusivat herättää vierailijoissa pelkoa ja kunnioitusta.
Ninomaru-palatsissa on useita vastaanottosaleja ja työhuoneita sekä shōgunin asuintilat, joihin vain naispalvelijoilla oli lupa mennä. Erikoisinta rakennuksessa ovat sen käytävien satakielilattiat (uguisubari), jotka vikisevät linnun lailla, kun niillä kävellään. Lattioiden tarkoitus oli suojella linnan asukkaita yllätyshyökkäyksiltä ja salamurhaajilta.
Huonejärjestys on seuraava sisäänkäynniltä alkaen:
Yanagi-no-ma (Pajusali),
Wakamatsu-no-ma (Nuorten mäntyjen sali)
Tozamurai-no-ma (Palvelijoiden huone)
Shikidai-no-ma (Vastaanottosali)
Rōchu-no-ma (Ministerien työhuoneet)
Chokushi-no-ma (Keisarillisen sanansaattajan huone)
Ōhiromassa (Päärakennuksessa) palatsin keskellä on neljä huonetta:
Ichi-no-ma (Ensimmäinen suuri sali)
Ni-no-ma (Toinen suuri sali)
San-no-ma (Kolmas suuri sali)
Yon-no-ma (Neljäs suuri sali)
sekä Musha-kakushi-no-ma (Henkivartijoiden huone) ja Sotetsu-no-ma (Japaninkruunukävykkien sali). Palatsin takaosassa ovat Kuroshoin (Yksityinen vastaanottosali) ja Shiroshoin (Shōgunin asuintilat).
Ninomaruun tullaan kulkemalla karamon-portista ja linnanpihan poikki ja astumalla sitten sisään mi-kurumayosesta eli "kunnianarvoisten vaunujen sisäänkäynnistä".
Honmaru-palatsi

1 680 neliömetriä laaja Honmaru-palatsi (本丸御殿, Honmaru Goten) jakautuu neljään osaan: asuintiloihin, vastaanotto- ja oleskelutiloihin, sisääntulohalleihin sekä keittiöön. Käytävät ja sisäpihat yhdistävät osat toisiinsa. Arkkitehtuuriltaan palatsi edustaa myöhäisen Edo-kauden tyyliä. Sen tiloissa on maalauksia useilta kuuluisilta mestareilta, kuten Kanō Eigakulta.
Alkuperäinen Honmaru-palatsi muistutti Ninomaru-palatsia. Rakennuksen nimi oli Katsura-palatsi ennen kuin se siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1893 ja nimettiin uudelleen. Alkuperäiseen palatsiin kuului 55 rakennusta mutta vain pieni osa niistä siirrettiin. Shōwa-keisari Hirohiton virkaanastujaiset pidettiin täällä vuonna 1928.
Puutarhat

Linnan alueella on useita puutarhoja sekä japaninkirsikka- ja japaninaprikoosimetsiköitä. Ninomaru-puutarhan suunnitteli maisema-arkkitehti ja teemestari Kobori Enshū. Se sijaitsee linnoituskehien välissä, Ninomaru-palatsin vieressä. Puutarhassa on suuri lampi, jossa on kolme saarta, sekä useita huolellisesti sijoitettuja kivenlohkareita ja muotoon leikattuja mäntyjä.
Nijōn linnan uusin osa on vuonna 1965 rakennettu Seiryū-en-puutarha, joka sijaitsee alueen pohjoisreunalla. Puutarhassa on kaksi teehuonetta ja yli tuhat tarkasti sommiteltua kivenlohkaretta. Siellä otetaan vastaan Kioton kaupungin virallisia vieraita ja järjestetään kulttuuritapahtumia.
Kuvia

Tokugawa Yoshinobu Kuroshoinissa
Ninomaru-palatsin kurumayose-sisäänkäynti, yksityiskohta
Ninomaru-palatsin kattokoristeita
Honmaru-palatsi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nijōn linna Wikimedia Commonsissa
Satelliittikuva Google Maps -palvelussa
Nijōn linnan virallinen sivu, Kioton kaupunki (japaniksi, englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nijō Castle
| n k Muinaisen Kioton historialliset monumentit |
| --- | --- | --- |
| Kioto |  Daigo-ji  Ginkaku-ji  Kamigamo-jinja  Kinkaku-ji  Kiyomizu-dera  Kōzan-ji  Nijōn linna  Ninna-ji  Nishi-Hongan-ji  Ryōan-ji  Saihō-ji  Shimogamo-jinja  Tenryū-ji  Tō-ji  |  |
| Uji |  Byōdō-in  Ujigami-jinja  |  |
| Ōtsu | Enryaku-ji |  |
Nijōn linnan nykyinen pohjapiirros (napsauta kuvaa, niin näet sen suurempana)
Sisempi muuri ja vallihauta
Ninomaru-palatsi Nijōn linnassa
Ninomaru-palatsin pohjapiirros (napsauta kuvaa, niin näet sen suurempana)
Honmaru-palatsi
Lampi Ninomaru-puutarhassa
Käännös suomeksi
Nikkelijodidi

| Nikkelijodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13462-90-3
PubChem CID:  26038 ja 9948693
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiI2
Moolimassa:  312,49
Ulkomuoto:  Musta tai sinivihreä kiteinen aine
Sulamispiste:  797 °C
Tiheys:  5,83 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1 540 g/l (25 °C)
Nikkelijodidi (NiI2) on nikkeli- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.