stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onnettomuus

Tavallinen autokolari ei ole suuronnettomuus.
Onnettomuus on ennalta-arvaamaton vahinkotapahtuma, joka voi aiheuttaa muun muassa omaisuusvahinkoja, tuhoa, kuolemantapauksia tai loukkaantumisia taikka muutoin haittaa tai vahinkoa esimerkiksi ihmisille, luonnolle tai infrastruktuurille.
Onnettomuusvalmius

Tarvittava onnettomuusvalmius määrittyy onnettomuuden suuruuden mukaan. Pienessä onnettomuudessa pelastusryhmä kykenee toimeenpanemaan pelastustoiminnan, keskisuuressa onnettomuudessa käytetään pelastusjoukkuetta, suuressa onnettomuudessa puolestaan pelastuskomppaniaa ja suuronnettomuudessa tai häiriötilanteessa pelastusyhtymää.
Suuronnettomuuden sattuaessa saatetaan vaatia useiden viranomaisten yhteistoimintaa sekä tavanomaista suurempia määriä pelastustoimintaan osallistuvia henkilöitä. Toimialueen pelastustoimi perustaa pelastustoiminnan johtokeskuksen, PEL-JOKE:n, ennakkosuunnitelman tai pelastustoiminnan johtajan päätöksen mukaisesti. Sen katsotaan tulleen perustetuksi, kun osallistuvien tehtävät on jaettu, viestiliikenneyhteydet on kokeiltu ja tilannekuva ajanmukaistettu. Pelastustoiminta yleensä on kunnalliseen itsehallintoon liittyvää toimintaa, jossa kunnat ovat siirtäneet toimeenpanon aluepelatuslaitokselle.
PEL-JOKE johtaa pelastuskomppanioiden esikuntia ja pelastustoiminnan tukitoiminnan johtoelintä, TUJE:a. PEL-JOKE:n henkilöstö avustaa pelastustoiminnan johtajaa. Moniviranomaistoimintana PEL-JOKE:ssa voivat olla edustettuina pelastustoimi itse, poliisi, ensihoitopalvelu, sosiaalipäivystys, kriisipäivystys, puolustusvoimat, lentoyhtiö, vapaaehtoinen pelastuspalvelu jne. PEL-JOKE:n toiminta voidaan jaotella kolmeen ryhmään: tilanteen seurantaan ja tilanteesta johtuviina arvioihin, päätöksiin ja päätösten toimeenpanoon sekä viestintään.
Viestintää kuuluu tiedonjakaminen omalla organisaatiolle tilanteesta ja sen muutoksista, yhteistyöviranomaisille. Ulkoisesti viestintään kuuluu tiedottaminen ja toimintaohjeiden antaminen väestölle sekä uutistiedottaminen joukkotiedonvälittäjille. Valvonnalla varmistetaan kokonaisuuden toiminta.
Poliisin johtojärjestelmä on kolmiportainen. Poliisin yleisjohtajana toimii päällystöön kuuluva poliisi, joka vastaa poliisin kenttätoiminnan operatiivisesta johtamisesta. Hän tukee poliisiyksikön johtoa ja varmistaa operatiivisen kenttäjohtamisen. Hän vastaa tilannekuvan muodostamisesta, voimavaroista ja toimintavalmiusasioista. Yleisjohtajan esimiehiä ovat poliisipäällikkö, polisipalvelut-linjan apulaispoliisipäällikkö, sekä valvonta- ja hälytystoiminnan sektorijohtaja ja esimieheksi erikseen määrätyt.
Poliisin tilannejohtaja johtaa tehtävän suorittamista.
Onnettomuusvalmius > PEL-JOKE

pelastustoiminnan johtokeskuksen johto-osa
pelastustoiminnan johtaja
pelastustoiminnan esikunta
pelastustoiminnan johtoryhmä
tilannearviointi
toimenpidepäätökset
pöytäkirjan pitäminen
tilannekeskus
tietojen kokoaminen, käsittely ja ylläpito
tilannekuvan ylläpito
tilanteen esittely, tilannekuvan jakaminen
viestien vastaanottaminen ja jakaminen
tilannepäiväkirjan pitäminen
viestintäkeskus
viestintä
tiedottaminen omalle organisaatiolle, yhteistöviranomaisille
tiedottaminen väestölle
viranomaistiedotteiden lähettäminen
uutistiedottaminen joukkotiedotusvälineille
uutisoinnin seuranta
kyselyihin vastaaminen
Onnettomuusvalmius > TUJE

PEL-JOKE:n tueksi voidaan perustaa tukitoimintojen johtoelin, TUJE. Se tukee pelastustoimintaa ja huolehtii niistä, joilla ei ole fyysisiä vammoja, onnettomuuden uhrien omaisista ja henkisen huollon järjestämisestä. TUJE:n johtovastuu voi olla myös poliisilla.
Merellä tai muussa vesistössä kulkevaa alusta kohdannutta onnettomuutta kutsutaan haaksirikoksi, lakitekstissä myös haveriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onnettomuus Wikimedia Commonsissa
Operaatio Aamunkoitto 5

Operaatio Aamunkoitto 5 (Val-Fajr 5) oli Iranin tekemä valtava hyökkäys Irakin–Iranin sodassa. Hyökkäys eteni alussa hyvin, mutta kilpistyi Irakin raskaiden aseiden tuleen.
Helmikuussa 1984 Iran aloitti operaation Aamunkoitto V, jonka tarkoitus oli jakaa kahtia Irakin joukot Basran lähellä. Noin 500 000 Pasdaranin ja Basijin miestä siirtyi jalkaisin tai veneillä Basraa ja Bagdadnia yhdistävän Shatt al-Arabin vesiväylän lähelle. Iranin joukot pyrkivät katksaisemaan Basran ja Bagdadin välisen tien lähellä Kutia, mutta Irak teki vastaiskun ja ajoi Iranin joukot lähelle Dehlorania.
Iranilaiset eivät juurikaan hyötyneet uhrauksistaan. Iran käytti ensimmäisen kerran tavallisen armeijan yksikköä (92 panssaridivisioona) Soiden taistelussa muutamaa viikkoa myöhemmin.
Operaatioissa Aamunkoitto 5 ja 6 Iran sai kuitenkin haltuunsa Majnoonin saaret, joilla on öljyä.
Omenainen

Omenainen
Omenaisten saari ortoilmakuvassa.
| --- | --- |
Muut nimet:  Ominainen, Ominaisholmen
Sijainti:  Omenaistenaukko, Parainen Varsinais-Suomen maakunta Suomi
Vesialue:  Airisto
Merialue:  Saaristomeri
Ikä:  Historiallinen aika 
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
Luokitus:  Rekisteröity arkeologinen kohde Suomessa 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Omenaisen sijainti Saaristomerellä

Omenaisten saaren maastonmuodot laserkeilauksen perusteella.
Omenainen tai Ominainen  (ruots. Ominaisholmen) on Paraisilla, entisen Nauvon kunnan alueella keskisellä Saaristomerellä sijaitseva valtion omistama saari. Saari kuuluu Airisto–Seilin valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen, sekä Natura 2000 -alue Seilin saaristoon.
Saareen vietiin aikoinaan Rymättylän ja Nauvon pitäjien vainajia, joita kirkko ei suostunut hautaamaan siunattuun maahan. Viimeiset vainajat haudattiin Omenaisiin 1850-luvun puolivälissä. 1960-luvun lopulla Rymättylän seurakunta julisti saaren hautapaikaksi. Kansanperinteessä saarella on pelottava maine: sitä pidetään kirottuna ja siitä kerrotaan kummitustarinoita.
Maantiede

Omenainen sijaitsee Saaristomerellä, Omenaistenaukon keskellä Rymättylän ja Nauvon välissä. Saaren koko on noin seitsemän hehtaaria ja sen korkein kohta on noin 22 metrin korkeudessa. Siellä kasvaa puita, ja rannat ovat karikkoiset ja vaikeapääsyiset. Saaren etelä-, itä- ja pohjoispuolelta kulkevat laivaväylät. Pohjoispuolelta kulkee laivaväylä Turusta Ahvenanmaalle. Laivaväylää käyttävät muun muassa Turun ja Tukholman välillä liikennöivät ruotsinlaivat. Lounaisrannikon kalapaikka- ja palveluoppaan vuoden 1994 painoksen mukaan saaren läheisyydestä saa etenkin silakkaa sekä hyvin myös taimenia, kirjolohia, haukia, ahvenia ja kampelaa.
Hautasaari

Omenaisiin haudattiin henkilöt, joita kirkko ei suostunut hautaamaan siunattuun maahan. Näitä olivat muun muassa murhaajat, rikolliset, huorintekijät tai itsemurhan tehneet. Tiettävästi rymättyläläiset toivat vainajansa saaren pohjoispäähän. Nauvolaiset toivat vainajansa lounaispäähän ja mahdollisesti myös korppoolaiset käyttivät samaa aluetta. On myös kerrottu, että saarelle oltaisiin haudattu Seilin spitaalisia, mutta tämä ei pidä paikkaansa.
Vainajat kuljetettiin käytöstä poistetuilla tai hylätyillä kulkuvälineillä, jotka jätettiin saastuneena saareen. Kesällä käytettiin hinattavaa venettä tai ruuhta ja talvella kahta rekeä. Vainajat haudattiin hiekkaiseen maahan noin 60–70 cm syvyyteen ilman arkkua. Usein vainaja kuitenkin vain viskattiin saarelle tai peiteltiin hätäisesti sammalten alle saattueen poistuessa paikalta mahdollisimman nopeasti.
Saarelle haudatuista tiedetään varsin vähän. Saarella 1960-luvulla tehdyissä tutkimuksissa löydettiin luita ja veneen tai reen osiksi tunnistettavia veistettyjä puunpalasia. Tutkimusten tekijöiden mukaan nämä olivat selviä todisteita siitä, että tarinat saareen haudatuista ihmisistä olivat totta. 1960-luvulla maanviljelijä A. Saarisen aloitteesta pohjoisrannalla olevaan suureen kiveen pystytettiin saareen haudatuille vainajille muistoristi ja -laatta. Samalla selvisi, että viimeinen saarelle haudattu oli vuonna 1855 haudattu rusthollari Abraham Abrahaminpoika. 1850-luvulla sinne on haudattu myös Iso-Vallisten Aapo.
Toinen maailmansota

Saaresta kerrottavan tarinan mukaan toisen maailmansodan lopulla, kun saksalaiset kotiutettavat sotilaat ottivat mukaansa suomalaisia sotamorsiamiaan, sotilaat eivät kuitenkaan voineet viedä laivaan piiloutuneita naisia Saksaan, ja laivasta löydetyt tytöt pantiin Omenaisten kohdalla hyppäämään mereen. Uimataidottomista naisista moni hukkui, mutta muutamat selvisivät Omenaisiin, josta heidät pelastettiin. Useita kirjoja Saaristomerestä kirjoittanut Eka Metsävuori toteaa kirjassaan Saaristomerta, kirkkoja ja kirkkolaivoja, ettei ole löytänyt mitään varmistusta tarinalle.
Omenainen populaarikulttuurissa

Maila Heikkilä julkaisi vuonna 1986 nuortenkirjan Yö kummitussaaressa. Kirjassa Janne löytää lehtijutun Ominaisten kummitussaaresta ja saa houkuteltua sisarensa Päivin mukaansa yöpymään saarella. Vuonna 2012 Veera Lehtola ohjasi lyhytelokuvan Ominainen N 60° 15’ E 21° 52’, joka kertoo hylätystä tytöstä ja perustuu Omenaisten saaren historiaan. Lyhytelokuvasta tehtiin myös musiikkivideo Vaalean Maarian balladi.
Aiheesta muualla

Luonnostelua, 16. kesäkuuta 2009, Ominaisten saari
Ilmakuva saaresta Paraisten kaupungin karttapalvelussa
Paikkatietoikkunan kartta jossa näkyy saaren ympärillä kulkevat laivaväylät
Kalevi Olli

Kalevi Aulis Olli (s. 28. toukokuuta 1951 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, säveltäjä ja kapellimestari.
Olli kuului Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuosina 1977–1978 ja 1995–2007. Hän on vieraillut eri oopperoissa lähinnä saksankielisellä alueella. Olli voitti Timo Mustakallio -kilpailun vuonna 1977, Lappeenrannan laulukilpailun vuonna 1978 ja Toivo Kuula -laulukilpailun vuonna 1987.
Hämeenlinna 1951–1971

Olli varttui Hämeenlinnassa. Hän opiskeli Hämeenlinnan musiikkiopistossa jo vuodesta 1960 klarinetin-, viulun- ja pianonsoittoa sekä sävellystä, jossa opettajana oli musiikkiopiston johtaja Tauno Marttinen. Lukiovuosinaan Kalevi sävelsi, sovitti ja johti Lyseon sinfoniaorkesteria, jota tarpeen mukaan vahvistettiin Tyttölyseon oppilailla ja soittokunnan soitto-oppilailla. Vuonna 1966 Olli ja basisti Leo Kirjavainen  perustivat The Monks -nimisen yhtyeen, jossa Olli lauloi ja soitti koskettimia. Yhtye soitti mm. Mustikkamaan rockfestivaaleilla Helsingissä. Olli valmistui ylioppilaaksi 1971.
Helsinki 1971–1978

Olli aloitti sävellysopinnot Sibelius-Akatemiassa 1971 Eino-Juhani Rautavaaran ja Einar Englundin johdolla. Vuonna 1972 hän aloitti yksinlaulun sivuaineopinnot Pekka Salomaan johdolla. Vuonna 1976 hän suoritti yksinlaulun diplomitutkinnon. 1976–1978 Olli hioi äänenmuodostustaan ja tulkintaansa myös Jorma Hynnisen johdolla.
Vuonna 1972 Timo Ryymin (laulu, kitarat ja piano)  ja Kalevi Olli (laulu ja piano)  perustivat Rahapula-nimisen folkrock-yhtyeen. Yhtyeen esikoissingle Kiss-levymerkille tehtiin syksyllä 1973 ja Lempiaihe-niminen albumi 1974. Rahapula esiintyi muun muassa Hotelli Hesperian yökerhossa. Yhtye hajosi 1974.
Vuosina 1974–1977 Olli lauloi Kansallisoopperan kuorossa ja 1974 myös Savonlinnan Oopperajuhlien kuorossa.
Vuonna 1977 Olli, basso, voitti Savonlinnassa Timo Mustakallio -laulukilpailun.  Vuoden 1978 tammikuussa Olli voitti Lappeenrannan valtakunnallisten yksinlaulukilpailujen miesten sarjan. Saman vuoden keväällä hän piti ensikonserttinsa Sibelius-Akatemian suuressa salissa.
Vuosina 1975–1977 Olli lauloi pieniä rooleja Kansallisoopperassa. Vuonna 1977 hän siirtyi kuorosta oopperan solistiksi. Hän lauloi myös säännöllisesti suomalaisten sinfoniaorkestereiden, mm. Helsingin kaupunginorkesterin ja Radion sinfoniaorkesterin solistina ja teki oratorio-, passio- ja messurooleja. Vuosina 1976–1990 hän teki lähes sata nauhoitusta Yleisradiolle.
Saksa 1978–1986

Vuosina 1978–1986 Olli kuului Frankfurt am Mainin oopperan solistikuntaan. Hän toimi myös vakituisena vierailijana Heidelbergin (1980–1981) ja Dortmundtin (1985–1986) oopperoissa, joissa hän lauloi mm. Aulis Sallisen Punainen viiva -oopperassa Topin roolin saksaksi ja Rossinin Sevillan parturin Don Basilion. Olli lauloi jopa 150 esitystä vuodessa, sovitus- ja sävellystyöt päälle. Ollilla oli Keski-Euroopassa lukuisia radio- ja tv-esiintymisiä. Vuonna 1981 Olli lauloi Savonlinnan oopperajuhlilla Wagnerin Lentävän hollantilaisen nimiroolin.
Varsinaisen läpimurtonsa Olli teki Geneven kansainvälisten laulukilpailujen voitolla 1981, josta seurasi mm. konserttikiertue Ranskaan ja Sveitsiin. Olli aloitti yhteistyön pianisti Ulrich Koneffken kanssa, jonka kanssa hänen ohjelmistossaan oli yli 300 laulua.
Vuonna 1982 Olli voitti Etelä-Afrikassa Pretorian kansainvälisen laulukilpailun miesten konserttisarjan ja syksyllä 1985 Olli joutui hetkeksi YK:n mustalle listalle ja Yleisradion soittokieltoon Etelä-Afrikan esiintymisiensä vuoksi.
Pohjanmaa 1984–

Lappajärveläiset sukujuuret omaava Olli konsertoi Lappajärvellä 1984, ja seuraavana vuonna pidettiin ensimmäiset Lappajärven musiikkipäivät, joiden esiintyjinä oli Ollin ja Koneffken ohella mm. Keski-Pohjanmaan soittajistosta koottu jousiorkesteri, joka kantaesitti Musiikkipäivien nimikkoteokseksi muotoutuvan Kalevi Ollin Järviseutu-sarjan.  Lappajärven Musiikkipäivien yhteydessä järjestettiin kursseja, joita vetivät kotimaiset pedagogit ja kansainväliset vieraat.  Olli toimi musiikkipäivien taiteellisena johtajana juhlien perustamisesta kahdeksansiin musiikkipäiviin saakka eroten alkuvuodesta 1993 Lappajärven musiikkiyhdistyksen järjestämän epäonnistuneen Kerimäen joulukonsertin jälkeen.  Olli palasi juhlien taiteelliseksi johtajaksi vielä vuonna 1995.  Vuonna 1986 Olli perusti musiikkipäivien yhteyteen Lappajärven kamarikuoron, Campanellon, jota hän johti vuoteen 2000 asti. Olli perusti myös Primavera-tanssiyhtyeen, joka toimi vuosina 1985–1995.
Olli muutti vuonna 1986 Seinäjoelle Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston musiikinteorian lehtoriksi. Hän johti Campanello-kuoroa ja Seinäjoen Mieslaulajia ja toimi myös Järviseudun ja Seinäjoen kansalaisopistojen opettajana.
Vuonna 1987 toteutettiin Seinäjoen kaupunginteatterin ja Tangomarkkinoiden yhteistuotantona Olavi Virran elämästä kertova musikaali, jossa Olli esitti Olavia. Olli teki myös sinfoniaorkesterisovitukset teoksesta televisiolle tehtyyn äänitaltiointiin.
Syksyllä 1987 Olli voitti valtakunnallisen Toivo Kuula -laulukilpailun Vantaalla. 1980–1990-luvuilla hän toimi sanomalehti Ilkan musiikkikriitikkona ja kolumnistina.
Vuodesta 1992 Olli on konsertoinut urkutaiteilija Kalevi Kiviniemen kanssa Suomessa ja Keski-Euroopassa.
1990-luvun taitteessa Erkki Aura, Antti Vainio ja Kalevi Olli perustivat Seinäjoelle oopperayhdistyksen, jonka produktioissa Olli lauloi lähes 50 näytöstä.
Vuonna 1998 Olli käsikirjoitti, sovitti ja ohjasi musiikkinäytelmän "Kulkuriveljeni Jan" Seinäjoen kaupunginteatteriin. Sitä esitettiin myös Lappajärvellä ja myöhemmin vierailuproduktiona eri paikkakunnilla parikymmentä kertaa. Ollin samoin käsikirjoittamaa, sovittamaa ja ohjaamaa "Matildan uni" -näytelmää esitettiin Seinäjoen kaupunginteatterissa vuonna 1999. Vuonna 2000 Olli sovitti näytelmän musiikin suurelle sinfoniaorkesterille, ja se myös levytettiin ja kuvataltioitiin. Yhteensä näytelmän esityksiä oli 28.
Vuonna 2001 Olli sai Artturi Leinonen -palkinnon Etelä-Pohjanmaan kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
Kansallisooppera 1995–2007

Ollin palasi vuonna 1996 Kansallisoopperaan Rossinin Sevillan parturin Don Bartolon roolissa, jota hän esitti tulevina kausina yli 40 kertaa. 
Vuosina 1996–2005 Kansallisoopperassa Olli lauloi myös Musorgskin Boris Godunovin Varlamin, Bergin Wozzekin tohtorin, Janacekin Katja Kabanovan Dikoj´n, Kari Tikan Luther-oopperan nimiroolin, Puccinen Madama Butterflyn Bonzon ja Wagnerin Ringin Alberichin, myös Berliinin Deutsche Operissa 1998 ja Kööpenhaminan Kuninkaallisessa oopperassa 2005. Hän esitti myös Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa usein Musorgskin Boris Godunov -oopperan Varlamin roolissa.
Seinäjoen oopperassa Olli lauloi vuosina 1996–2005 Pohjalaisten Vallesmannin, Sevillan parturin Basilion, Kokkosen Viimeisten kiusausten Paavo Ruotsalaisen ja Otto Nicolain Windsorin iloisten rouvien Fallstafin. Olli ohjasi Seinäjoen kaupungin teatteriin myös Donizettin oopperan ”Ovikello 1998”.
Ollille myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2013.
Diskografia

An die Musik Fuga 3017. (1983)
Sinä kaukana, kaukana siellä Fuga 3018, (1983)
Barcarole Fuga 3029, (1984)
Grosse Balladen Fuga 302
Robert Schumann: Dichterliebe. Kalevi Olli, Bariton, Ulrich Koneffke, Klavier (1985) SST0176
Franz Schubert: Schwanengesang. Kalevi Olli, Bariton, Ulrich Koneffke, Klavier, Fuga 3064, (1986)
Toivo Kuula Complete Songs Finlandia Records 522112, (1993)
Sergei Rahmaninov Complete songs Vol. 1, Finlandia Records 4509-98615-2, (1994)
Sergei Rahmaninov:Complete Songs Vol. 2, Finlandia Records 4509-98992-2, (1996)
Sergei Rahmaninov:Complete Songs Vol. 3, Finlandia Records 0630-17740-2, (1997)
Tan Dun Orchestral Theatre II:Re Kalevi Olli, bass, Ondine Ode 864, (1998)
Psalms Howard Hanson-Anton Dvorak Kalevi Olli baritone, Kalevi Kiviniemi Organ & Jussi Peltonen Violoncello
Olis vierellä hän : äänityksiä 1963-2005 = Ach, wäre sie doch bei mir : Aufnahmen 1963-2005
Sävellykset

Katso Luettelo Kalevi Ollin sävellyksistä
Kirjallisuutta

Ora, Ulla: Olis vierellä hän – oopperalaulaja Kalevi Ollin elämä.  Aviador, 2022.  ISBN 978-952-381-124-9
Michel Onfray

Michel Onfray 2009 2
Michel Onfray (s. 1. tammikuuta 1959, Argentan, Ranska) on ranskalainen ateistinen filosofi, joka on perustanut Caenin kansanyliopiston (Université populaire de Caen). Onfray on ajattelussaan keskittynyt yhteiskunnallisiin kysymyksiin, erityisesti uskontoa ja taloutta koskeviin. Hänen mukaansa kapitalismi tekee ihmisistä taloudellisen tuotannon orjia, ja vaihtoehto tälle on kansalaistottelemattomuus ja "individualistinen anarkismi". Onfray kuvaa itseään ”nietzscheläiseksi vasemmistolaiseksi”.
Elämä ja ajattelu

Maanviljelijäperheestä lähtöisin oleva Onfray väitteli filosofian tohtoriksi ja opetti filosofiaa Caenin teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1983 vuoteen 2002. Onfrayn Caeniin vuonna 2002 perustamassa kaikille avoimessa, ilmaisessa kansanyliopistossa opetetaan vaihtoehtoista filosofian historiaa.
Aluksi hän tuli tunnetuksi gastronomian filosofiaa käsittelevistä teoksistaan. Ensimmäinen teos Le ventre des philosophes, critique de la raison diététique (1989, Filosofien vatsa, ravitsemusopillisen järjen kritiikki) sisältää kulinaristisesta näkökulmasta uudelleenkirjoitetun filosofian historian. Hänen ajattelunsa pohjaa hedonistiseen traditioon.
Onfray vieraili Suomessa keväällä 2005, kun hänen teoksensa Politique du rebelle: traité de résistance et l’insoumission (1997) julkaistiin suomeksi, Kapinallisen politiikka − tutkielma vastarinnasta ja taipumattomuudesta, Tapani Kilpeläisen kääntämänä.
Onfray on hyvin poleeminen ajattelija. Hänen teoksensa Traité d’athéologie (2005, Tutkielma ateologiasta) on ollut suoranainen best seller, sillä se on myynyt hyvin, mutta aiheuttanut myös vastalauseiden ryöpyn. ”Ateologia” termi on peräisin Georges Bataille’lta. Onfray nostaa esiin unohdettuja, vaihtoehtoisia ajattelijoita ja haastaa opiskelijansa myös ajattelemaan itse, eikä omaksumaan kritiikittä toisten ajatuksia.
France Culture -radioasema lähettää maanantaista perjantaihin klo 19.00 – 20.00 Onfrayn Caenin kansanyliopistossa pitämiä luentoja.
Teokset

Le ventre des philosophes, critique de la raison diétététique (1989)
Physiologie de Georges Palante, portrait d'un nietzchéen de gauche (1989)
Cynismes, portrait du philosophe en chien (1990)
L'art de jouir : pour un matérialisme hédoniste (1991)
La sculpture de soi : la morale esthétique (1991)
L'œil nomade : la peinture de Jacques Pasquier (1992)
La raison gourmande, philosophie du goût (1995)
Ars moriendi : cent petits tableaux sur les avantages et les inconvénients de la mort (1995)
Métaphysique des ruines : la peinture de Monsu Désidério (1995)
Les formes du temps : théorie du Sauternes (1996)
Kapinallisen politiikka – tutkielma vastarinnasta ja taipumattomuudesta (Politique du rebelle : traité de résistance et d'insoumission, 1997)
À côté du désir d'éternité : fragments d'Égypte (1998)
Théorie du corps amoureux : pour une érotique solaire (2000)
Prêter un livre n'est pas voler son auteur (2000)
Antimanuel de philosophie : leçons socratiques et alternatives (2001)
Célébration du génie colérique : tombeau de Pierre Bourdieu (2002)
L'invention du plaisir : fragments cyréaniques (2002)
Esthétique du Pôle nord : stèles hyperborréennes (2002)
Splendeur de la catastrophe : la peinture de Vladimir Vélikovic (2002)
Les icônes païennes : variations sur Ernest Pignon-Ernest (2003)
Archéologie du présent, manifeste pour l'art contemporain (2003)
Féeries anatomiques (2003)
La philosophie féroce (2004)
La communauté philosophique. Manifeste pour l’Université populaire (2004)
Traité d'athéologie, Paris, Grasset, 2005
Atheist manifesto: The case against Christianity, Judaism, and Islam.  ((Traité d’athéologie: Physique de la métaphysique, 2005.) Translated from the French by Jeremy Leggatt)  New York:  Arcade Publishing, 2007.  ISBN 1559708204  (englanniksi)
Théorie du voyage : poétique de la géographie, Paris, Galilée, 2005
Journal hédoniste :
I. Le désir d'être un volcan (1996)
II. Les vertus de la foudre (1998)
III. L'archipel des comètes (2001)
IV. La lueur des orages désirés (2007)
La contre histoire de la philosophie (suunnitteilla 4 osaa):
I. Les Sagesses Antiques (2006)
II. Le christianisme hédoniste (2006)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Onfray, Michel: Kapinallisen politiikka – tutkielma vastarinnasta ja taipumattomuudesta.  Suomentanut Tapani Kilpeläinen. Tampere:  23°45, 1997/2004.  ISBN 952-5503-07-0
Onfray, Michel: Filosofian kurjuus (ja suuruus). (Misères (et grandeur) de la philosophie, 2004. Suomentanut Tapani Kilpeläinen) Niin & näin, 2009, nro 4, s. 15-19.
Aiheesta muualla

Michel Onfrayn kotisivut. (ranskaksi)
Michel Onfrayn haastattelu .
Kilpeläinen, Tapani: Kaikki maailman työttömät, liittykää yhteen. Haastattelussa Michel Onfray. Niin & näin 4/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Michel Onfray
Onomastikon (Eusebios)

| Onomastikon> Ὀνομαστικόν |
| --- | --- |
 Sivu teoksen käsikirjoituksesta Codex Vaticanus Gr. 1456, 1000–1100-luku.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Eusebios Kesarealainen
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  paikannimien sanakirja
Julkaistu:  n. 325–330
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Onomastikon (m.kreik. Ὀνομαστικόν eli Περὶ τῶν τοπικῶν ὀνομάτων τῶν ἐν τῇ θείᾳ γραϕῇ, Peri ton topikōn onomatōn tōn en tē theia grafē, ”Paikannimistä Raamatussa”; lat. Onomasticon) on Eusebios Kesarealaisen kirjoittama Raamatussa mainittujen paikannimien luettelo. Se on roomalaisaikaisen Palestiinan maantieteen päälähteitä.