stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
S. S. Rajamouli
Ura

Rajamoulin ensimmäinen elokuva oli vuonna 2001 ilmestynyt Student No. 1, jonka hän ohjasi konkariohjaaja Kovelamudi Raghavendra Raon valvonnassa. Hänen seuraava elokuvansa, vuonna 2003 ilmestynyt Simhadri, rikkoi kaikki telugunkielisen elokuvateollisuuden ennätykset.
Vuonna 2009 ilmestyneellä elokuvalla Magadheera S. S. Rajamouli rikkoi ennätykset uudestaan ja nosti paikallisen elokuvateollisuuden käyttämät erikoistehosteet uudelle tasolle. Elokuva voitti Kansallisen elokuvapalkinnon vuoden parhaista erikoistehosteista ja koreografiasta. Tästä elokuvasta Rajamouli palkittiin parhaan ohjaajan Nandi Awards -palkinnolla ja vuoden parhaana ohjaajana Filmfare Awards Southin telugukategoriassa. Joidenkin elokuvateattereiden ohjelmistossa Magadheeraa näytettiin yhdenjaksoisesti yli 1 000 päivää.
Vuonna 2012 Rajamoulilta ilmestyi kärpäsen kostotarinasta kertova elokuva Eega, joka voitti vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Eegasta kuvattiin telugunkielisen version kanssa samanaikaisesti myös tamilinkielinen versio Naan Ee. Merkittävä osa Eegan budjetista käytettiin erikoistehosteisiin, ja se voittikin Kansallisen elokuvapalkinnon myös vuoden parhaista erikoistehosteista. Viimeistään Eegan jälkeen Rajamoulia on alettu pitää yhtenä telugunkielisen elokuvateollisuuden menestyneimmistä ohjaajista ja käsikirjoittajista.
Rajamoulin menestyselokuvat ovat tehneet tunnetuiksi monia nuoria telugunkielisen elokuvan supertähtiä, kuten Jr. NTR, Prabhas, Ram Charan ja Sunil.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Kieli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Student No. 1 | telugu |  |
| 2003 | Simhadri | telugu |  |
| 2004 | Sye | telugu |  |
| 2005 | Chhatrapati | telugu |  |
| 2006 | Vikramarkudu | telugu |  |
| 2007 | Yamadonga | telugu |  |
| 2009 | Magadheera | telugu | Parhaan ohjaajan Nandi Awards -palkinto Parhaan teluguohjaajan Filmfare Awards South -palkinto |
| 2010 | Maryada Ramanna | telugu |  |
| 2012 | Eega / Naan Ee | telugu, tamili | Parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallinen elokuvapalkinto |
| 2015 | Baahubali: The Beginning | telugu, tamili |  |
| 2017 | Baahubali: The Conclusion | telugu, tamili |  |
| 2021 | RRR | telugu |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
S. S. Rajamoulin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
S. S. Rajamouli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
S. S. Rajamouli Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Korea 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Ulan-Ude

| Ulan-Ude (Улан-Удэ) Улаан-Үдэ, Ulaan-Üde |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa
 lippu:  vaakuna
 Ulan-Ude
 Koordinaatit: 51°50′00″N, 107°37′00″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Burjatia
Perustettu (linnake):  1666
Kaupungiksi:  1775
Nimenä:  v:een 1783 asti Udinsk v:een 1934 asti Verhneudinsk
Väkiluku (2010)  ():  404 426
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
Postinumero:  6700хх
Suuntanumero(t):  +7 3012
 
 www.ulan-ude-eg.ru 
 Burjatian pääkaupunki Rekisterikilven numerot: 03 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ulan-Ude (ven. Ула́н-Удэ́, burjaatiksi Улаан-Үдэ, Ulaan-Üde) on Burjatian tasavallan pääkaupunki Itä-Siperiassa Venäjällä, noin 75 km Baikaljärvestä kaakkoon Selengan ja sen lisäjoen Udan yhtymäkohdassa.
Ulan-Udessa sijaitsee maailman suurin Leninin päätä esittävä patsas
Historia

Ulan-Uden perustivat venäläiset kasakat vuonna 1666, jolloin paikalle rakennettiin Udinsk-niminen linnake. Venäjän ja Kiinan välisellä kauppareitillä sijainneesta linnakkeesta kasvoi nopeasti ja kaupungiksi paikkakunta muutettiin vuonna 1775. Vuonna 1783 nimeksi vaihtui  Verhneudinsk (ven. Верхнеудинск) ja siitä tuli paikallishallinnon keskus.  1800-luvun aikana kaupunkiin perustettiin naisten koulu, kaupunginvaltuusto, kirjasto, kaksi nahkatehdasta ja vodkan tislaamo. Vuonna 1899 kaupunkiin tuli katuvalaistus ja samana vuonna ensimmäinen juna saapui kaupunkiin Siperian rataa pitkin. Vuonna 1916 kaupungissa asui jo 16 000 asukasta.
Bolševikit ottivat Verkhneudinskin haltuunsa Venäjän sisällissodassa 23. tammikuuta 1918, mutta japanilaiset miehitysjoukot tulivat kaupunkiin jo saman vuoden elokuussa. Puna-armeija tuli takaisin maaliskuussa 1920. Kaupunki toimi jonkin aikaa Kaukoidän tasavallan pääkaupunkina, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tšitaan. Vuoden 1923 toukokuussa kaupungista tuli  Burjaatti-Mongolien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki.
Kaupunki sai nykyisen nimensä Ulan-Ude vuonna 1934 ja vuoteen 1939 mennessä kaupungin asukasluku oli kasvanut  125 000 henkeen. Kaupunkiin oli perustettu useita suuria tehtaita ja näiden työläiset tulivat pääosin Euroopan puoleiselta Venäjältä. Heidän myötään kaupunkiin muodostui kokonaan venäläisiä kaupunginosia. Työläisiä tuli vielä lisää kun kaupunkiin rakennettiin lentokonetehdas toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1959 kaupungissa oli 175 000 asukasta ja väkiluku kasvoi lisää Ulan-Uden kehittyessä merkittäväksi teollisuuskeskukseksi.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
1926: 28 000
1933: 55 800
1939: 125 000
1956: 158 000
1959: 175 000
1962: 196 000
1970: 253 600
1976: 302 000
2002: 359 400
2010: 404 426
Talous

Kaupungin tärkeimmät teollisuudenalat ovat kone- (vetureita ja junanvaunuja), tekstiili-, puu-, elintarvike- ja sähkötekninenteollisuus.
Liikenne

Ulan-Ude sijaitsee Siperian radan varrella. Sieltä on rautatieyhteydet Irkutskiin, Mongolian Ulan-Batoriin ja Tšitaan, joiden kautta liikennöidään edelleen suoraan Moskovaan, Kiinaan ja Vladivostokiin. Kaupungissa on jokisatama ja lentokenttä.
Kulttuuri

Kaupungissa on kansallismuseo. Lisäksi lähellä joen rantaa olevassa vanhassa kaupungissa on säilynyt monia kauniita rakennuksia.
Koulutus

Ulan-Udessa on teknologia-, maatalous-, kasvatustieteiden- ja kulttuuri-instituutti sekä muita korkeakouluja ja ammattikouluja.
Ulan-Uden rautatieasema
Ooppera- ja balettiteatterin talo.
SD (rap-artisti)

| SD> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sadiki Thirston
Muusikko
Taiteilijanimi:  SD 
Aktiivisena:  2010-
Tyylilajit:  Hip-Hop, Trap, Drill
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sadiki Thirston, tunnetaan taiteilijanimellä SD, on yhdysvaltalainen rap-artisti. lähde?
Diskografia > Mixtapet

Life Of A Savage (2012)
Life Of A Savage 2 (2012)
Life Of A Savage 3 (2013)
Life Of A Savage 4 (2015)
Just The Beginning
Diskografia > Studioalbumit

Truly Blessed (2014)
Pay Attention (2018)
Aiheesta muualla

SD Genius lyrics (englanniksi)
Allmusic: SD - Album Discography (englanniksi)
Deezer (englanniksi)
SD on Spotify
Chicago hip hop (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SD Life Of A Savage mixtape on Datpiff (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Mariska

| Mariska |
| --- | --- |
 Mariska esiintymässä Ilosaarirockissa vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anna Maria Rahikainen
Syntynyt: 19. helmikuuta 1979 (ikä 45) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mariska 
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  iskelmä pop jazz hip hop Hardcore punk
Yhtyeet:  Mariska & Pahat Sudet
Levy-yhtiöt:  Warner Music Finland (2002–2005) Fried Music (2009–)
Aiheesta muualla
mariska.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mariska (oikealta nimeltään Anna Maria Rahikainen s. 19. helmikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen muusikko, laulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Uransa aikana hän on tehnyt iskelmä-, pop- , jazz- sekä hip hop -musiikkia. Mariska on sanoittanut muun muassa Jenni Vartiaisen ja Anna Puun hittikappaleita.
Mariskan sanoittamiin kappaleisiin kuuluvat muun muassa "Missä muruseni on", "Junat ja naiset", "Minä sinua vaan", "En haluu kuolla tänä yönä", "Mestaripiirros" ja "C’est la vie".
Ura > Taustaa

Mariska aloitti klassisen pianon soiton seitsemänvuotiaana Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. Teini-iässä hän kuitenkin vaihtoi klassisen musiikin punkiin ja liittyi Oheisvasara-nimiseen yhtyeeseen toiseksi laulajaksi. Mariska muutti vuonna 1998 Lontooseen opiskelemaan yliopistoon muinaiskreikkaa ja latinaa. Hän liittyi silloin joksikin aikaa kosketinsoittajaksi Stratford Mercenaries ‑nimiseen punk-yhtyeeseen.
Ura > 2001–2009: Rap-artisti

Mariskan englantilaiset ystävät tuottivat hänelle Tee ze ‑demon, jota hän esitteli levy-yhtiöissä Suomessa loppuvuodesta 2001. Hän muutti kesällä 2002 takaisin Suomeen tekemään esikoislevyään Toisin sanoen, jonka kappaleista ”Tarkasta tämä” sai runsaasti radiosoittoa. Toinen sooloalbumi Memento mori ilmestyi helmikuussa 2004.
Touko–kesäkuussa 2005 Mariska julkaisi singlen ”Keinu”, joka oli esimakua kolmannelta studioalbumilta. Albumi, joka sai nimekseen Suden hetki, julkaistiin elokuun alussa 2005. Suden hetki on kriitikoiden mielestä etääntynyt hip hopista, mutta se keräsi silti kehuja. Mariska sai vuonna 2005 Kalevalaisten naisten liiton myöntämän taitavan sanankäyttäjän Larin Paraske ‑palkinnon.
Mariskalla oli Rankkurin ja Afroditen kanssa J.A.M-niminen dancehall-ryhmä vuonna 2007, mutta projekti jäi lyhytikäiseksi ja ryhmä hajosi vuoden sisällä perustamisestaan.
Vuonna 2008 Mariska oli mukana Leevi and the Leavings ‑tribuuttialbumilla Melkein vieraissa, jolla hän lauloi kappaleen ”Poika nimeltä Päivi”.
Ura > 2010–2013: Mariska & Pahat Sudet

Vuonna 2010 Mariska julkaisi uuden albumin uuden yhtyeensä kanssa. Mariska & Pahat Sudet ‑niminen albumi julkaistiin 12. toukokuuta 2010. Albumi ei enää ollut räppiä, vaan artisti luonnehti sitä punkjazz- ja blueshenkiseksi iskelmäksi.
Tangomarkkinoiden järjestämän Tangon Sävellys- ja sanoituskilpailun vuoden 2010 voittajakappaleeksi valittiin Mariskan säveltämä ja sanoittama tango ”Sua kaipaan”. Mariskan lisäksi sävellyksen takana oli tuottajana ja lauluntekijänä tunnettu Rauli ”Rake” Eskolin. Vuonna 2010 Mariska oli mukana Kymppilinjan kappaleella ”Minä”, joka voitti Voicen kyseisen vuoden kesähittiäänestyksen.
Keväällä 2011 Mariska osallistui kilpailijana Yle TV1:n Maestro – tikusta asiaa ‑sarjaan, jossa julkisuuden henkilöt opettelivat johtamaan orkesteria.
Mariska & Pahat Sudet ‑yhtyeen toinen albumi Kukkurukuu julkaistiin 14. syyskuuta 2012. Levyn on tuottanut Jukka Immonen. Albumin on sanoittanut Mariska ja säveltänyt Mariskan lisäksi Pahat Sudet ‑yhtye eli Jaakko Jakku, Klaus Suominen ja Luis Herrero – lukuun ottamatta Jouni Hynysen tekemää kappaletta ”Veri on vettä sakeampaa”. Albumin ensimmäinen single ”Liekki” ilmestyi toukokuussa ja toinen single ”Kukkurukuu” elokuun lopussa 2012.
Vuonna 2012 metalliyhtye Stam1na levytti Nocebo-albumille Mariskan sanoittaman kappaleen ”Tavastia palamaan!”.
Pahat Sudet ‑yhtye lopetti toimintansa elokuussa 2013. Mariska ilmoitti jatkavansa yhtyeen jälkeen omaa soolouraansa.
Ura > 2015–: Uutta musiikkia

29. toukokuuta 2015 Mariska julkaisi uuden singlensä ”Itserakkausjuttuu”. 18. syyskuuta 2015 julkaistiin Spotifyssa toinen uusi single ”Sotilaat”.
Huhtikuussa 2016 Mariska vieraili Teflon Brothersin kappaleessa ”Lähiöunelmii”.
Mariska julkaisi neljännen soololevynsä Matador lokakuussa 2016.
Mariskan lastenrunokirja Määt ja Muut – Runoja eläimistä ja ihmisistä julkaistiin vuonna 2018.
Mariska suomensi Queen-yhtyeestä kertovan, vuonna 2020 ensi-iltansa saavan musikaalin We Will Rock You kaikki kappaleet.
Mariska julkaisi syyskuussa 2019 singlen ”Minä liityin sinuun” sekä saman vuoden lokakuussa Mariska-nimisen albumin.
Mariska oli mukana Vain elämää ‑sarjan 11. tuotantokaudella vuonna 2020.
Mariska julkaisi lokakuussa 2022 seitsemännen sooloalbuminsa Mäihä.
Syyskuussa 2024 Mariska julkaisi uuden singlen Likimain.
Yksityiselämä

Mariska vietti lapsuutensa yksinhuoltajaäidin kasvattamana Helsingin Vallilassa ja Hermannissa.
Mariska sai lapsen vuonna 2016, vaikka lääkärit olivat kertoneet hänelle noin 20-vuotiaana, ettei hän voisi saada lasta.
Diskografia > Sooloalbumit

Toisin sanoen (2002)
Memento mori (2004)
Suden hetki (2005)
Matador (2016)
Mariska (2019)
Navidadii (2020)
Mäihä (2022)
Palkinnot

Larin Paraske ‑palkinto 2005
Mariska palkittiin sanoituksistaan vuoden 2022 Työväen Sivistysliiton myöntämällä Reino Helismaa ‑palkinnolla.
Juha Vainio ‑sanoittajapalkinto (6000 euroa) vuonna 2024.
Iskelmä-Finlandia-palkinto 2024
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mariska Wikimedia Commonsissa
Mariskan kotisivut
| n k Mariska |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Toisin sanoen  Memento mori  Suden hetki  Matador  Mariska  Navidadii  Mäihä 
Singlet:  ”Tarkasta tämä”  ”Anteexi”  ”Matematiikkaa”  ”Hetken kestää elämää”  ”Murha”  ”Keinu”  ”Sivustakatsoja”  ”Poika nimeltä Päivi”  ”Sua kaipaan”  ”Itserakkausjuttuu”  ”Sotilaat”  ”Typötyhjiin”  ”Entiselle”  ”Grafeenia”  ”Muuttumisleikki”  ”Minä liityin sinuun”  ”Sun forever”  ”Prinsessat tanssii tähtiin”  ”Stadinmaan tuulia”  ”Kosketa”  ”Jokin sisälläni”  ”Mariskalaatio”  ”Sami Kuronen”  ”Parisängyn lakanat”  ”Terveisin Doris”  ”Pienii fiiliksii” (mukana Pate Mustajärvi)  ”Piste”  ”Sit kun mul on sut”  ”Yhyy”  ”Utö” 
Muuta:  Diskografia 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  3  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2  3 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  3  4 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Fritz Umfahrer

Fritz Umfahrer (10. helmikuuta 1905 – 6. marraskuuta 1970) oli itävaltalainen keihäänheittäjä.
Umfahrer voitti keihäänheitossa Itävallan mestaruuden vuosina 1924, 1925, 1927, 1928 ja 1929. Hän teki Itävallan ennätyksen seitsemän kertaa: 54,66 m, 55,21 m, 56,62 m ja 56,91 m vuonna 1927 sekä 57,51 m, 59,04 m ja 59,78 m vuonna 1928.
Räpina järv

| Räpina järv |
| --- | --- |
 Räpina järv
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Põlvamaa
Kunnat:  Räpinan kunta
Koordinaatit:  58°06′06″N, 27°27′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Võhandu jõen valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Võhandu jõgi, Linte peakraav
Laskujoki:  Võhandu jõgi 
Järvinumero:  VEE2070510
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  36 m  mpy. 
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  0,4 km  
Rantaviiva:  3,425 km  
Pinta-ala:  19,3 ha  
Suurin syvyys:  2,8 m  
Valuma-alue:  1 131 km²  
Keskivirtaama:  13,7 m³/s  
Saaria:  ei saaria 
 fiRäpina järv 
Räpina järv (myös Räpina paisjärv) on Virossa Põlvamaalla Räpinassa sijaitseva padottu järviallas. Vironkielinen sana pais tarkoittaa patoa. Pato on rakennettu Võhandu jõgeen 13 kilometriä sen joensuusta . Võhandua kutsutaan täällä yleensä Võo jõeksi.
Maantietoa

Patojärvi on 1,1 kilometriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,3 hehtaaria. Se on muodostunut joen poikki rakennetun padon taakse ja patojärveen luetaan virallisesti lyhyt osuus Võhandu jõesta sekä pieni osuus siihen yhtyvästä Linte peakraavin joensuusta. Todellisuudessa pato nostaa vedenpinnan 36 metriin mpy. ja silloin se täyttää joenuomaa 4,5 kilometriä yläjuoksulle päin Rahumägeen ja Nulgaan asti. Uoma on tällä matkalla 90–270 metriä leveä, kun se padon alapuolella on alle 50 metriä leveä. Patojärven rannat ovat pääasiassa peltomaata, mutta padon ympäristössä ja Linte peakraavin ympäristö on Räpinan taajama-aluetta. Peakraavin osuus erottuu muusta järvestä pengertiellä, jonka keskikohdassa on silta-aukko.
Vesivoimalaitos > Vesivoiman käytön historiaa

Võhandun tällä kohtaa tiedetään Räpinan kirkonkylässä olleen vesimylly ainakin vuonna 1601. Jo 1720-luvulla kylässä sijaitsi tiilitehdas, saha ja vesimylly. Niiden käyttövoima otettiin joen tarjoamasta vesivoimasta, jonka yhteisen padon suunnitteli saksalainen Johan Georg Kayser. Joen varteen perustettiin paperitehdas vuonna 1734, joka oli Baltianmaiden ensimmäisiä. Sen raaka-aineena oli käytetyt kankaat eli lumput. Lumppua toimitettiin tehtaalle hevoskärryillä ja proomuilla muualta Venäjän lähialueelta. Vuonna 1832 käynnistyi kattopahvitehdas ja 1873 ensimmäinen saksalainen paperikone, jolla tuotettiin paperia kirjojen ja muiden painotuotteiden valmistamiseksi. Sen rinnalle tuotiin vielä kolme muuta paperikonetta. Paperitehdas toimii edelleen nimellä Räpina Paberivabrik AS.
Vesivoimalaitos > Vesivoiman tuotanto

Pato on rakennettu jokeen kohdassa, jossa on sijainnut saari. Siinä on nykyään kolme virta-aukkoa. Oikeassa rannassa sijaitsee ilmakuvissa näkyvä kapea kanava, saaren oikealla puolella sijaitsee säännöstelypadon osuus ja oikealla on erillinen paperitehtaan voimalan sisäänottoaukko, josta vesi kulkee tehtaan alle. Säännöstelypadon eteen on jäänyt puoliympyrän muotoinen kaarre, joka lienee alkuperäinen osa Kayserin suunnittelemasta padosta.
Joen oikealla sivulla toimii Räpina veski, jonka rakennekapasiteetti on 350 kilowattia, ja paperitehtaalla on oma voimalansa, jonka kapasiteetti on 60 kilowatia. Sähköntuotanto alkoi vuonna 1924 ja vuonna 2007 sen tuotantolaitteet automatisoitiin .
Vesistösuhteita

Räpina järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen. Siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Linte peakraav (Raadama oja), joka on 11,5 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 21,2 neliökilometriä . Järven valuma-alueen pinta-ala on 1 131 neliökilometriä, josta suuri osa on joen yläpuolisia alueita. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Räpina järv, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
1 2  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Räpina paberivabrik, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
Umar Tall

| Umar Tall |
| --- | --- |
 Piirros Umar Tallista (oikealla) seinällä Senegalin Dakarissa.
Toucouleurin hallitsija
Valtakausi:  1854–1864
Seuraaja:  Ahmadu Séku

Syntynyt:  1794 Fouta-Toro
Kuollut:  1864 Hamdallahi
Uskonto:  islam
Umar Tall (1794–1864, koko nimeltään Al-Hajj Umar ibn Said Tall) oli tukulori imaami ja valtionjohtaja. Tall nostatti jihadin Länsi-Afrikassa ja perusti Tukulorivaltakunnan 1800-luvulla. Tukulorien valtakuntaa riivasivat jatkuvat kapinat, mutta Tallin onnistui silti laajentaa perustamansa valtiota huomattavasti. Maa päätyi sittemmin osaksi Ranskan siirtomaaimperiumia Tallin pojan Ahmadu Sékun valtakaudella.
Elämäkerta

Tall syntyi nykyisen Senegalin pohjoisosissa lähellä Senegaljokea. Hän sai arabiankielisen Koraanikoulutuksen uskonnolliselta isältään. Jatkettuaan opintojaan muiden uskonoppineiden kanssa Tall lähti 23-vuotiaana hadžille eli pyhiinvaellusmatkalle Mekkaan Arabian niemimaalle. Tallin maine uskonoppineena edelsi hänen tuloaan ja hänet otettiin Mekassa vastaan hyvin. Matkalla hän myös pääsi näkemään suuria osia Afrikkaa, mukaan lukien Muhammad Alin hallitseman Egyptin ja sen erot sotilaalliseen wahhabilaiseen liikkeeseen. Mekassa Tall liittyi suufilaiseen Tijaniyya-veljeskuntaan ja hänestä tehtiin sen Länsi-Afrikan kalifi. Tallin johdolla Tijaniyya haastoi sittemmin Länsi-Afrikassa vallineen Qadiriyya-veljeskunnan.
Tall palasi Afrikkaan vuonna 1833 ja vietti useita vuosia Sokoton kalifaatissa, jossa hän nai paikallisen sulttaani Muhammadu Bellon tyttären. Bello myös neuvoi häntä poliittiseen johtajuuteen liittyneissä asioissa. Tall keräsi samaan aikaan myös kannattajia ja Bellon kuollessa Tall siirtyi kannattajineen nykyiseen Guineaan. Vuonna 1845 hän päätti palata entiseen kotimaahansa saarnaamaan. Saarnaustyö ei tuottanut juurikaan tuloksia Senegalissa ja vuonna 1848 Tall palasi Guineaan asettuen seuraajineen Dinguirayen kaupunkiin lähellä nykyistä Senegalin vastaista rajaa. Kun Tall ei saanut saarnaamalla paikallisia kääntymään islamiin perinteisistä uskoistaan, hän määräsi vuonna 1854 jihadin näitä vastaan. Tall ja hänen kannattajiensa sotajoukot valtasivat alueita muodostaen näin Toucouleurin valtakunnan.
Umarin ote hänen valloittamistaan alueista oli epävakaa hänen kukistamiensa kansojen kapinoidessa jatkuvasti. Myös hänen maineensa uskonsoturina tahrautui hänen valloittaessaan Macinan kuningaskunnan, jonka olivat perustaneet yhtä lailla syvästi uskonnolliset muslimit. Vaikeuksista huolimatta Tall laajensi edelleen valtakuntaansa valloittaen Timbuktun vuonna 1863. Vuotta myöhemmin hän kuoli hänen ollessaan kukistamassa kapinaa Hamdallahissa Macinassa. Tallin seuraajaksi nousi hänen poikansa Ahmadu Séku, jonka valtakaudella Toucouleur päätyi osaksi Ranskan siirtomaaimperiumia.
Tukulorivaltakunta kartalla Umar Tallin kuollessa vuonna 1864.
SS Lady Elgin

SS Lady Elgin oli Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä liikennöinyt puurunkoinen siipiratashöyrylaiva, joka haaksirikkoutui Michiganjärvellä Chicagon edustalla 8. syyskuuta 1860. Turmassa arvellaan menehtyneen jopa 400 ihmistä.
Haaksirikko

Illalla 7. syyskuuta 1860 Lady Elgin lähti Chicagosta kohti Wisconsinin osavaltion Milwaukeeta mukanaan postia, rahtia ja matkustajia sekä milwaukeelaisia Pohjoisvaltioiden sotilaita, jotka olivat viettäneet päivän Chicagossa kuulemassa Stephen A. Douglasin kampanjapuhetta. Paluumatkan aikana Michiganjärvellä riehui voimakas tuuli, joka puuskissa nousi myrskylukemiin. Illan jo pimettyä kuunari Augusta törmäsi Lady Elginin paapuurin puoleiseen kylkeen siipirattaan taakse. Törmäyksessä kaikki Lady Elginin valot sammuivat.
Augusta juuttui kiinni Lady Elginin kylkeen, mutta se irtosi jonkin ajan kuluttua. Kuunarin päällikkö Darius Malott totesi höyrylaivan etääntyvän nopeasti, ja hän päätti itse purjehtia Chicagon satamaan tarkastamaan vauriot sen sijaan, että olisi jäänyt tarkastamaan tilanteen.
Lady Elgin oli vaurioitunut törmäyksessä pahoin, ja miehistö ryhtyi keventämään alusta heittämällä rahtia ja ajamalla karjaa veteen ja yritti saada runkoon tulleen aukon vedenpinnan yläpuolelle. Pelastusvene laskettiin, mutta se ajelehti pois ennen kuin kukaan ehti nousta siihen. Vain vajaata 20 minuuttia myöhemmin Lady Elgin alkoi hajota, ja se katkesi kahteen osaan.
Päivän valjetessa vielä 350—500 henkeä kamppaili aallokossa henkensä puolesta tarrautuen kaikkeen kelluvaan. Osa heistä onnistui pääsemään rantaan, mutta arveluiden mukaan yli 300 matkustaja menehtyi onnettomuudessa. Pelastuneiden määräksi laskettiin myöhemmin 160.
Haaksirikon jälkeen laivan omistaja Gurdon Saltonstall Hubbard sai vakuutusyhtiöltä 12 000 dollarin korvauksen, mutta enempää Huddard kuin vakuutusyhtiökään eivät suostuneet laivan hylkäämiseen. Lady Elginin hylkyä ei kuitenkaan koskaan nostettu.
Sukeltaja Harry Zych löysi Lady Elginin hylyn Highland Parkin kaupungin edustalta vuonna 1989 ja vaati itselleen omistusoikeutta hylkyyn ja sen esineistöön. Kymmenen vuoden oikeustaistelun jälkeen hylyn hallinta ja omistus siirtyi Zychille.
Unatitsa

| Unatitsa Унатицы, Unatitsy |
| --- | --- |
 Unatitsa
 Koordinaatit: 59°36′18″N, 28°57′58″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Ahokylä
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Unatitsa (ven. Уна́тицы, Unatitsy) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Ahokylän kunnassa Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä 9 kilometriä Ahokylästä pohjoiseen. Kylässä on kaksi asukasta (vuonna 2010).
Kaprion läänin Ratsinan pogostassa sijainnut Unatitsan luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1648. Venäjän vallattua Inkerin 1700-luvun alussa se liitettiin Moloskovitsan seurakuntaan.
Dmitri Sederholm

Dmitri Sederholm.
Dmitri Sederholm (ven. Дмитрий Карлович Седергольм, vallankumouksen jälkeen Седерхольм; 1869 Kertš, Taurian kuvernementti – 1920 Moskova) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalaissyntyinen kenraalimajuri.
Perhe

Sederholmin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Carl Robert Sederholm ja Lydia Koshkina ja puoliso vuodesta 1897 Anna Jacobi.