stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean Borotra

Jean Borotra
Jean Robert Borotra (13. elokuuta 1898 – 17. kesäkuuta 1994) oli ranskalainen tennispelaaja. Hän muodosti Jacques Brugnonin, Henri Cochet'n ja René Lacosten kanssa niin kutsutun "Neljän muskettisoturin" ryhmän, joka oli lajissaan maailman huipulla 1920–1930-lukujen vaihteessa. Borotra, Brugnon, Cochet ja Lacoste pääsivät International Tennis Hall of Fameen yhtäaikaisesti vuonna 1976.
Borotra valmistui École polytechniquesta vuonna 1920 ja kilpaili kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa, jossa hän ylsi pronssisijalle miesten nelinpelissä. Hän voitti miesten kaksinpelin ja nelinpelin mestaruuksia kolmessa Grand Slam -turnauksessa: Australian avoimissa, Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa. Sekanelinpelimestaruuksia hän voitti edellisten lisäksi vielä Yhdysvaltain avoimissakin.
Borotra kuului Ranskan Davis Cup -joukkueeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1921 ja hän oli voittamassa cupia kuutena peräkkäisenä vuonna 1927–1932. Hän oli myös Kunnialegioonan komentaja ja François de La Rocquen Parti social françaisin poliitikko Vichyn Ranskassa. Hän kuoli Arbonnessa ehdittyään 95 vuoden ikään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Borotra Wikimedia Commonsissa
Jon Fosse

| Jon Fosse |
| --- | --- |
 Fosse vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1959 (ikä 65) Haugesund, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, näytelmäkirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: uusnorja
Esikoisteos:  Raudt, svart (1983)
Palkinnot
 Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (2007)  Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto (2015) Nobelin kirjallisuuspalkinto (2023) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jon Olav Fosse (s. 29. syyskuuta 1959 Haugesund) on norjalainen Nobel-palkittu kirjailija ja näytelmäkirjailija. Fossea pidetään yhtenä nykyajan merkittävimmistä norjalaiskirjailijoista. Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle ja hänen näytelmiään esitetään ympäri maailman. Fosse kirjoittaa uusnorjaksi.
Ura

Fosse varttui Strandebarmissa Kvamin kunnassa. Hänen esikoisteoksensa Raudt, svart julkaistiin vuonna 1983. Kansainvälinen menestys alkoi, kun Fossen näytelmä Nokon kjem til å komme (1996) esitettiin Pariisissa vuonna 1999 ja näytelmä Namnet (1995) Salzburgin teatterifestivaaleilla vuonna 2000.
Fossen proosatuotannon pääteoksina pidetään romaaneja Morgon og kveld (2000) ja Det er Ales (2004).
Fosse on esiintynyt rock-muusikkona, ja hänen muotoratkaisujaan on luonnehdittu musiikillisiksi. Hänen tyylissään esiintyy suggeroivia ja monomaanisia toistoja, jotka luovat tekstiin omintakeista pysähtyneisyyden tunnelmaa.
Fossen kirjoja ei ole suomennettu, mutta hänen näytelmiään on esitetty Suomessa sekä suomeksi että ruotsiksi, esimerkiksi En sommars dag esitettiin Svenska Teaternissa vuonna 2001, Nimi Kajaanin kaupunginteatterissa vuonna 2001 ja Tyttö sohvalla Turun kaupunginteatterissa vuonna 2004; hänen kuunnelmansa Siinähän sinä olet esitettiin Yleisradiossa vuonna 2005. Fosse vieraili Helsingissä vuonna 2008, kun hänen näytelmänsä Jag är vinden (Eg er vinden) esitettiin ruotsiksi Klockriketeaternissa.
Kun Fosselle oli myönnetty kirjallisuuden Nobel-palkinto syksyllä 2023, WSOY ilmoitti julkaisevansa neljä hänen romaaniaan suomeksi. Niistä ensimmäisen (Aamu ja ilta) suomentaa Katriina Huttunen.
Palkintoja ja huomionosoituksia

Jon Fosselle myönnettiin vuoden 2007 Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto, ja vuonna 2015 hän sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon romaanitrilogiasta Andvake, Olavs draumar ja Kveldsvævd. Fosse sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 2023.
Suomennettuja teoksia > Kaunokirjallisuutta

"Kiviset aallot." (Novelli.) Suomentanut Katriina Huttunen. Nuori Voima 1/2013, s. 49–53. Verkossa tarkistettu suomennos.
Suomennettuja teoksia > Näytelmiä

Lapsi (Barnet). Suomentanut Kirsi Porkka, Näytelmäkulma, 1998 (moniste).
Nimi (Namnet). Suomentanut Kirsi Porkka, Näytelmäkulma, 2000 (moniste).
Vielä joku tulee (Nokon kjem till å komme). Suomentanut Tarja Teva. Yleisradio, 2001.
Tyttö sohvalla (Jenta i sofaen). Suomentanut Kirsi Porkka. Näytelmäkulma, 2004 (moniste).
Siinähän sinä olet (Der er du). Suomentanut Tarja Teva. Yleisradio
Aiheesta muualla

Fosse, Jon NRK Forfattere.
Jinh Yu Frey

| Jinh Yu Frey> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. toukokuuta 1985 (ikä 39) Arkansas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Aktiivisena:  2008–
Pituus:  157 cm
Painoluokka:  hiukkassarja (alle 48 kg)
Seura:  Genesis Jiu Jitsu
Tilastot
Ottelut:  11
Voitot:  8
– tyrmäyksellä:  2
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  5
Tappiot:  3
– tyrmäyksellä:  2
– päätöksellä:  1
Jinh Yu Frey (s. 20. toukokuuta 1985) on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Hän ottelee naisten vapaaotteluorganisaatio Invicta Fighting Championshipsissä ja on ollut heinäkuusta 2018 alkaen sen hiukkassarjan (engl. atomweight) mestari.
Ura

Frey alkoi harrastaa vapaaottelua 2000-luvun ensikymmenen lopulla ilman aiempaa kamppailulajitaustaa. Hän otteli ensimmäisen ottelunsa amatöörinä marraskuussa 2008, tuloksena tyrmäysvoitto. Hänelle kertyi vuosina 2008–2012 kaikkiaan viisi amatööriottelua, joista hän voitti kolme ja hävisi kaksi.
Freyn ensimmäinen ottelu ammattilaisena oli huhtikuussa 2013 pienessä Sugar Creek Showdown -organisaatiossa. Hän voitti sen hiukkassarjan mestaruuden voitettuaan Meghan Wrightin takakuristuksella ottelun ensimmäisessä erässä. Frey puolusti mestaruuttaan onnistuneesti kolme kuukautta myöhemmin. Seuraavana vuonna hän siirtyi Invicta Fighting Championshipsiin, jossa otteli ensimmäisen kerran syyskuussa 2014. Hän hävisi Jodie Esquibelille tuomariston hajaäänin.
Ensimmäisen ammattilaistappion jälkeen Frey voitti kolme seuraavaa Invicta-otteluaan ja pääsi ottelemaan organisaation hiukkassarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Ayaka Hamasakia vastaan syyskuussa 2016. Hän aloitti vahvasti, halliten ensimmäistä erää, mutta Hamasaki vei lopulta voiton toisen erän lopulla, kun Freyn silmäkulmaan tullut iso haava johti ottelun keskeytykseen. Frey voitti seuraavassa Invicta-ottelussaan heinäkuussa 2017 Ashley Cumminsin tuomariston yksimielisellä päätöksellä, minkä jälkeen hän otteli saman vuoden joulukuussa eri organisaation, eteläkorealaisen Road Fighting Championshipin, hiukkassarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Seo Hee Hamia vastaan. Hänet tyrmättiin Soulissa käydyn ottelun ensimmäisessä erässä.
Invictan hiukkassarjan mestaruus jäi vuonna 2017 avoimeksi Ayaka Hamasakin siirryttyä Rizin Fighting Federationiin. Toukokuussa 2018 julkistettiin Freyn pääsevän ottelemaan mestaruudesta Minna Grusanderia vastaan. He ottelivat toisiaan vastaan samana vuonna lopulta kahdesti. Frey voitti mestaruuden heinäkuussa tuomariston yksimielisellä päätöksellä, pistein 49-46, 48-47, 48-47. Päätöstä pidettiin kyseenalaisena, ja uusintaottelu käytiin jo joulukuussa. Frey voitti sen tuomariston hajaäänin, pistein 48-47, 48-47 47-48.
Yksityiselämä

Frey syntyi Arkansas’ssa, mutta on asunut valtaosan elämästään Texasissa. Hän on taustaltaan puoliksi korealainen. Hänen vanhempansa erosivat tämän ollessa vielä pieni, eikä hän ehtinyt tutustua korealaisen isänsä puoleiseen sukuun kuin vasta aikuisena, isänsä jo kuoltua.
Frey on työskennellyt isotooppilääketieteen teknikkona arlingtonilaisessa sairaalassa, myös vapaaotteluammattilaisen uransa alkamisen jälkeen.
Jinh Yu Frey on naimisissa Douglas Freyn kanssa, joka toimii myös hänen vapaaotteluvalmentajanaan. Douglas Frey on itsekin vapaaotellut ammattilaisena.
Aiheesta muualla

/ Jinh Yu Frey Facebookissa
Jinh Yu Frey Twitterissä
Jussi Jouppi

| Jussi Jouppi |
| --- | --- |
 Jussi Jouppi.
Seinäjoen Kaupunginvaltuuston puheenjohtaja
 1969–1976, 1981–1988  
Edeltäjä:  Raimo Yli-Uotila
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1925 Seinäjoki
Kuollut: 19. marraskuuta 2018 (93 vuotta) Seinäjoki
Ammatti:  Lääkäri
Arvonimi: Kaupunkineuvos, Varatuomari
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  Kapteeni
Jussi Jouppi (9. kesäkuuta 1925 Seinäjoki – 19. marraskuuta 2018 Seinäjoki) oli suomalainen kaupunkineuvos, varatuomari ja poliitikko. Työuransa Jouppi teki pankkien johtotehtävissä ja asianajajana. Jouppi sai kaupunkineuvoksen arvonimen ansioistaan vuonna 1986.
Tausta ja koulutus

Jouppi toimi talvisodan aikaan 14-vuotiaana Seinäjoen Sotilaspiirin lähettiläänä. Suojeluskuntapoikana Jouppi harjoitteli ilmatorjuntajoukkueen toimintaa ja osallistui vuonna 1941 ilmatorjuntajaoksen sotatoimiin Seinäjoella. Kesällä 1941 Jouppi palveli jatkosodassa kenttätykistössä Kannaksella.
Sodan jälkeen Jouppi kirjoitti heinäkuussa 1945 ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseossa, jossa järjestettiin sotilasylioppilaskirjoitukset rintamalla olleille. Kirjoitusten jälkeen Jouppi aloitti opinnot kadettikoulussa. Toisen kadettikurssivuoden aikana Jouppi siirtyi opiskelemaan Helsingin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Ylemmän oikeustutkinnon Jouppi suoritti 1953 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1958. Sotilasarvoltaan Jouppi oli reservin kapteeni.
Ura

Jouppi aloitti pankkiuransa vuonna 1952 PYP Seinäjoen konttorissa. Valmistumisensa jälkeen Jouppi piti asianajotoimistoa Seinäjoella vuodet 1961–1964. Asianajajan ura vaihtui pankin johtotehtäviin, ensin PYP:ssä, sitten Seinäjoen Sp:ssä ja myöhemmin Seinäjoen AlueSP.ssä. Jouppi jäi eläkkeelle Etelä-Pohjanmaan Säästöpankin puheenjohtajan tehtävästä vuonna 1989.
Politiikka

Jouppi toimi Seinäjoen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana yhteensä 16 vuotta, vuosina 1969–1976 ja uudelleen 1981–1988. Politiikassa Jouppi edusti Kansallista Kokoomusta. Jouppi toimi kaupunginvaltuuston ohella laajemmin maakunnallisissa luottamustoimissa ja eri yhteisöjen hallintoelimissä. Vuosina 1975-1989 Jouppi toimi Etelä-Pohjanmaan maakuntaliiton puheenjohtajana. Yhteensä Jouppi vaikutti kunnallispolitiikassa noin 20 vuotta. Joupin aikana Seinäjoki kehittyi edelleen vahvemmaksi maakuntakeskukseksi.
Jeannette (täsmennyssivu)

Jeannette tarkoittaa seuraavia:
Jeanette, Jeannette, etunimi
USS Jeannette, kahden Yhdysvaltojen laivaston aluksen nimi
Jeannette, sukunimenä:
Gunnar Jeannette (s. 1982), yhdysvaltalainen kilpa-autoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jeannette”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juuso Walli

| Juuso Walli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1996 (ikä 28) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  196 cm
Paino:  106 kg
Seura
Seura:  Esbjerg Energy
Sarja:  Metal Ligaen
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Ässät (Liiga) SaPKo (Mestis) IPK (Mestis) KOOVEE (Mestis)
Juuso Waltteri Sakari Walli (s. 3. heinäkuuta 1996 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Esbjerg Energyssa. Isokokoinen Walli on profiloitunut puolustavaksi puolustajaksi.
Jeannette Sorrell

Jeannette Sorrell (s. 1965 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen cembalisti ja kapellimestari. Hänen opettajiensa joukossa olivat Roger Norrington, Leonard Bernstein ja Gustav Leonhardt. Hän sai taiteilijadiplominsa Oberlinin konservatoriosta vuonna 1990 ja opetti sen barokkiesitysinstituutissa tämän jälkeen vuoteen 1994 saakka. Hän on esiintynyt eri maissa resitalistina ja lisäksi konserttosolistina muun muassa Ohion kamariorkesterin kanssa.
Sorrell perusti vuonna 1992 Clevelandin barokkiorkesterin eli Apollo's Firen. Hän on vieraillut useiden johtavien yhdysvaltalaisorkestereiden kapellimestarina. Hänen saamiensa tunnustusten joukossa on Erin Body -palkinto vuodelta 1994. Hän on levyttänyt muiden muassa Johann Sebastian Bachin tuotantoa.
Jürgen Prochnow

| Jürgen Prochnow |
| --- | --- |
 Jürgen Prochnow vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1941 (ikä 83) Berliini, Saksa
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Isabel Goslar (1982–1970) Birgit Stein (2004–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–
Merkittävät roolit:  Sukellusvene U-96 Beverly Hills kyttä 2 Englantilainen potilas Da Vinci -koodi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jürgen Prochnow (s. 10. kesäkuuta 1941 Berliini, Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluvat Kapteeni Heinrich Lehmann-Willenbrock elokuvassa Sukellusvene U-96, Ivan Radek elokuvassa Air Force One, Leto Atreides Dyynissä sekä Maxwell Dent Beverly Hills kyttä 2:ssa. Prochnowilla on pienet roolit myös elokuvissa Judge Dredd – tuomari ja Da Vinci -koodi.
Prochnow syntyi Berliinissä, mutta vietti nuoruutensa Düsseldorfissa. Hänellä on isoveli Dieter, joka on myös näyttelijä. Hän opiskeli näyttelemistä Folkwang Schoolissa Essenissä ja hänestä on tullut yksi menestyksekkäimmistä saksalaisista näyttelijöistä Hollywoodissa.
Eräs hänen ensimmäisistä merkittävistä rooleistaan oli televisioelokuvassa Die Konsequenz (1977). Elokuva kertoo kahden homoseksuaalin rakkaustarinan ja se joutui aikanaan aiheensa takia esityskieltoon. Elokuvan ohjasi Wolfgang Petersen, jonka kanssa Prochnow on sittemmin jatkanut yhteistyötä.
Hän kuului vuoden 1996 Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon.
Prochnow esitti Arnold Schwarzeneggeriä televisioelokuvassa See Arnold Run, joka kertoo Schwarzeneggerin vaalikampanjasta Kalifornian kuvernööriksi. Sattumalta Prochnow oli myös yksi näyttelijöistä, joita aikanaan harkittiin Terminator – tuhoaja -elokuvan päärooliin. Hän on myös dubannut Sylvester Stallonen roolin saksankielisissä versioissa elokuvista Rocky ja Rockyn uusintaottelu.
Yksityiselämä

Ensimmäisestä avioliitostaan 1970-luvulta Prochnowilla oli tytär, joka kuitenkin kuoli nuorena. Hän meni uudelleen naimisiin vuonna 1982 ja erosi 1997. Jälkimmäisestä avioliitosta hänellä on kaksi lasta.
Valikoitu filmografia

| --- | --- |
 Katharina Blumin menetetty maine (1975)  Sukellusvene U-96 (1981)  Paholaisen pesä (1983)  Dyyni (1984)  Berliinin syksy (1984)  Beverly Hills kyttä 2 (1987)  Seitsemäs enne (1988)  Valkoinen kuiva kausi (1990)  Robin Hood (1991)  Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (1992)  Hyytävä syleily (1993) :  Hulluuden syövereissä (1995)  Judge Dredd – tuomari (1995)  Englantilainen potilas (1996)  DNA – viidakon kauhu (1997)  Air Force One (1997)  The Replacement Killers (1998)  Wing Commander (1999)  House of the Dead (2002)  Itämeren arvoitus (2003)  Da Vinci -koodi (2006)  Beerfest (2006)
Aiheesta muualla

Jürgen Prochnow Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Juho Reijonen

Juho Heikki Reijonen (27. huhtikuuta 1855 Nurmes – 10. huhtikuuta 1924 Valkjärvi) oli suomalainen kirjailija ja pappi.
Henkilötietoja

Reijosen vanhemmat olivat maakauppias Henrik Vilhelm Reijonen ja Anna Kristiina Pääkkönen ja puoliso vuodesta 1883 Hilma Johanna Taskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 ja hänet vihittiin papiksi 1881. Reijonen toimi apulaispappina Kivennavalla, Hiitolassa ja Jyväskylän maalaiskunnassa. Vuonna 1891 hänet valittiin Virolahden kappalaiseksi, Valkjärven kirkkoherra hän oli 1908–24. Hän työskenteli myös Säkkijärven Sanomat -lehden toimittajana 1905-1907.
Kirjallinen tuotanto

Reijosen kirjallinen tyyli oli romantiikan ja realismin väliltä.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Vaihdokas, kuvauksia vanhan kansan elämästä. Werner Söderström, 1884
Kertoelmia. Werner Söderström, 1884–1885
Koskelan ukko : Ainoa rakkauteni ; Vihkimäkengät ; Merkilliset miehet. Werner Söderström, 1885
Noveller af Juho Reijonen. Översatta af Rafael Hertzberg. Werner Söderström, 1885
Kertoelmia, kirj. -ijo-. Werner Söderström, 1888
Uusia kertoelmia. Werner Söderström, 1889
Saarnoja. Svahn, 1891
Suuteita. Werner Söderström, 1891
Kirkko apostolien aikana, kirj. -ijo- 1892
Sivistyksistä 1892
Kotilukemista Herran päiwinä : kolmannen wuosikerran epistolatekstien johdolta. Werner Söderström, 1895
Filip Melanchtonin elämä. Werner Söderström, 1897
Diakonissatoimen ulkonainen kehitys yleistajuisissa luennoissa kansalle. Otava, 1899
Kertoelmia ja kuvauksia. Werner Söderström, 1900
Kulku-ukon kertomuksia kansan elämästä. Gummerus, 1905
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Juho Heikki Reijosen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
John Rhodes

| John Rhodes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1965
Talli(t):  Cooper
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1965
Viimeinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1965
John Rhodes (s. 18. elokuuta 1927 Wolverhampton, Staffordshire) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1965, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa sytytysvikaan eikä saavuttanut pisteitä.
Rhodes voitti Euroopan Touring Car -sarjan mestaruuden vuonna 1968. Hän menetti toisen silmänsä näkökyvyn kolaroidessaan autokilpailussa vuonna 2006.
Formula 1-tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1965 | Gerard Racing | Cooper  T60 | Climax  V8 | RSA | MON | BEL | FRA | GBR Kesk. | NED | GER | ITA | USA | MEX | - | 0 |
Jeannette Rankin

Jeannette Rankin
Jeannette Rankin (11. kesäkuuta 1880 Montana – 18. toukokuuta 1973) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja aktivisti. Hän oli ensimmäinen nainen, joka valittiin edustajaksi Yhdysvaltain kongressiin.
Rankin valmistui Montanan yliopistosta. Hän muutti vuonna 1908 New Yorkiin sosiaalityöntekijäksi sekä myöhemmin Seattleen, jossa hän opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuosina 1917–1919 ja 1941–1943. Hän oli naisten äänioikeuden keskeinen puolestapuhuja.
Rankin oli elinikäinen pasifisti ja ainoa kongressin jäsen, joka äänesti Yhdysvaltain toiseen maailmansotaan osallistumista vastaan vuonna 1941. Hän oli myös yksi viidestäkymmenestä ensimmäiseen maailmansotaan liittymistä vastaan vuonna 1917 äänestäneestä edustajainhuoneen jäsenestä. Myöhemmällä iällä hän oli tunnettu Vietnamin sodan vastustaja.
Rankin ei onnistunut pääsemään Yhdysvaltain senaattiin. Hän johti yli 5 000 naisen Jeannette Rankin -prikaatia, joka marssi vuonna 1968 Yhdysvaltain kongressin rakennukseen protestoidakseen Vietnamin sotaa vastaan. Hän kuoli Carmelissa Kaliforniassa 92-vuotiaana.
Juhani Kumpulainen

| Juhani Kumpulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pentti Juhani Kumpulainen
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1925 Viipuri
Kuollut: 12. marraskuuta 1991 (66 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Mirjam Himberg (1949–1991)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–1991
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pentti Juhani ”Jussi” Kumpulainen (31. heinäkuuta 1925 Viipuri – 12. marraskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän teki kaikkiaan 85 elokuvaroolia vuosina 1950–1991. Kumpulaisella oli myös virka Yleisradion hallinnollisissa ja järjestelytehtävissä sekä Tesvision järjestelypäällikkönä.
Elämä ja ura

Juhani Kumpulaisen ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1950 elokuvassa Maija löytää sävelen. Kumpulainen tuli tunnetuksi 1950-luvulla Pekka ja Pätkä -elokuvista, joissa hän esitti sivurooleja. Hän näytteli aikoinaan myös Ylioppilasteatterissa. 1950–1960-luvuilla Kumpulainen esiintyi useissa sotilasfarsseissa.
Kumpulainen oli 1950–luvun käytetyimpiä sivuroolien esittäjiä: Hän teki silloin runsaat 45 elokuvaroolia. Seuraavalla vuosikymmenellä Kumpulainen ohjasi parikymmentä tv-näytelmää kuten Maiju Lassilan kansankuvaukset Kun lesket lempivät (1961), Kun ruusut kukkivat (1962) ja Purasen häät (1965) sekä brittiläisen Francis Durbridgen kirjoittaman kuusiosaisen jännityssarjan Huivi (1962).
Parhaiten Juhani Kumpulainen muistetaan Spede Pasasen ja Ere Kokkosen pitkäaikaisena luottonäyttelijänä. Kumpulainen esiintyi Pasasen ja Kokkosen elokuvissa 1960-luvulta kuolemaansa saakka. Uuno Turhapuro -elokuvissa hän esitti muiden muassa autokorjaamon johtajaa sekä Uunon rehevää naapuria Kotkala-Hammaslärvästä. Kumpulainen esiintyi myös elokuvissa Täällä Pohjantähden alla sekä Akseli ja Elina, joissa hän näytteli sahanomistaja Mellolaa.
Kumpulainen kuoli 66 vuoden iässä 12. marraskuuta 1991. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Yksityiselämä

Juhani Kumpulainen eli avioliitossa näyttelijä-ohjaaja Mirjam Himbergin kanssa.
Filmografia

Maija löytää sävelen (1950)
Neljä rakkautta (1951)
Radio tekee murron (1951)
Yö on pitkä (1952)
Tervetuloa aamukahville (1952)
Hilja maitotyttö (1953)
Kolmiapila (1953)
Pekka Puupää kesälaitumilla (1953)
Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)
Olemme kaikki syyllisiä (1954)
Herrojen Eeva (1954)
Morsiusseppele (1954)
Hei, rillumarei! (1954)
Kovanaama(1954)
Mä oksalla ylimmällä (1954)
Minä soitan sinulle illalla (1954)
Sininen viikko (1954)
Veteraanin voitto (1955)
Tähtisilmä (1955)
Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)
Sankarialokas (1955)
Pastori Jussilainen (1955)
Neiti talonmies (1955)
Viettelysten tie (1955)
Rakkaus kahleissa (1955)
Onni etsii asuntoa (1955)
Tyttö tuli taloon (1956)
Tyttö lähtee kasarmiin (1956)
Jokin ihmisessä (1956)
Yhteinen vaimomme (1956)
Rakas varkaani (1957)
Herra sotaministeri (1957)
Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957)
Pekka ja Pätkä salapoliiseina (1957)
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957)
1918 – mies ja hänen omatuntonsa (1957)
Risti ja liekki (1957)
Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)
Paksunahka (1958)
Autuas eversti (1958)
Asessorin naishuolet (1958)
Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)
Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)
Kohtalo tekee siirron (1959)
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959)
Juokse kuin varas (1964)
Millipilleri (1966)
Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Äl’ yli päästä perhanaa (1968)
Noin 7 veljestä (1968)
Sixtynine 69 (1969)
Leikkikalugangsteri (1969)
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969)
Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970)
Akseli ja Elina (1970)
Naisenkuvia (1970)
Kahdeksas veljes (1971)
Viaporin kapina (1972)
Pohjantähti (1973)
Uuno Turhapuro (1973)
Viu-hah hah-taja (1974)
Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)
Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)
Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)
Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)
Runoilija ja muusa (1978)
Tup-akka-lakko (1980)
Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)
Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)
Havis Amanda – Helsingin kaunotar (1982)
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)
Huhtikuu on kuukausista julmin (1983)
Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)
Hei kliffaa hei (1985)
Uuno Epsanjassa (1985)
Linna (1986)
Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Pikkupojat (1986)
Liian iso keikka (1986)
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)
Tupla-Uuno (1988)
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva (1990)
Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)
Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1991)
Aiheesta muualla

Juhani Kumpulainen Elonetissä.
Juhani Kumpulainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lyhytelokuva Paksu juttu Yle Areenassa
Johan Lilius

Johan Lilius  (17. tammikuuta 1724 Längelmäki – 27. lokakuuta 1803 Turku) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja Aurora-seuran perustajia. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Henrik Lilius ja Hedvig Margareta Wanochius.
Lilius oli vaikuttajana Suomen kirjallisuuden kasvuun osallistumalla muun muassa Aurora-seuran julkaiseman lehden Åbo Tidningar toimittamiseen kirjoittamalla siihen kahdeksan artikkelia.  Hän oli Turun Soitannollisen Seuran jäsen, kuten myös hänen veljenpoikansa Gustaf Adolf Lilius.
Joe Vitale

Joe Vitale voi viitata seuraaviin:
Joe Vitale (s. 1949), yhdysvaltalainen muusikko
Joe Vitale (s. 1985), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Joe Vitale”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.