stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yūichirō Nagai
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Yūhei Tokunaga

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. syyskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Nagasaki, Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seura
Seura: FC Tokyo
Pelinumero: 2
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003-2004 2006- | FC Tokyo FC Tokyo |  |
Maajoukkue
| 2009-2013 | Japani | 9 (0) |
Yūhei Tokunaga (jap. 徳永 悠平; s. 25. syyskuuta 1983 Nagasaki, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Yūhei Tokunaga edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2009-2013. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 2004 ja 2012.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2009 | 5 | 0 |
| 2010 | 2 | 0 |
2011: 0
2012: 0
| 2013 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 9 | 0 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Sogahata |
2 Tulio |
3 Moniwa |
4 Nasu |
5 Abe |
6 Konno |
7 Morisaki |
8 Ono |
9 Takamatsu |
10 Matsui |
11 Tanaka |
12 Kikuchi |
13 Komano |
14 Ishikawa |
15 Tokunaga |
16 Ōkubo |
17 Hirayama |
18 Kurokawa |
Valmentaja Yamamoto
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
Viruminen

Viruminen on vakiokuormituksen tai -jännityksen vaikutuksesta tapahtuvaa ajasta ja lämpötilasta riippuvaa pysyvää eli  plastista muodonmuutosta. Virumisessa muodonmuutosmekanismeina toimivat dislokaatioliike, diffuusio ja raerajaliukuminen. Koska viruminen on lämpötilasta riippuvaa, muoveilla viruminen on merkittävää jo alhaisissa lämpötiloissa ja metalleilla ilmiö tapahtuu yleensä vasta korkeammissa lämpötiloissa. Toisin kuin venyminen, viruminen alkaa materiaalin venyttyä kimmoisuutensa rajan yli. Virumisesta käytetään toisinaan nimitystä staattinen väsyminen.
Aiheesta muualla

Tampereen teknillinen yliopisto, Materiaaliopin laitos: Viruminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Vähä Liivejärvi

| Vähä Liivejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°40′01″N, 25°14′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  Liiveoja Isoon Pihlajajärveen
Järvinumero:  14.225.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,3 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,91 km  
Pinta-ala:  1,849 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Liivejärvi 
Vähä Liivejärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen eteläpuoliset kalliot nousevat noin 30 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jolle johtaa tie pohjoisesta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,3 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa, joista toinen on Iso Liivejärven laskuoja. Vähä Liivejärven laskuoja on sen itäpäästä lähtevä Liiveoja. Liiveoja virtaa 700 metriä itään ja yhtyy toiseen ojaan, joka virtaa pohjoiseen ja laskee lopulta Isoon Pihlajajärveen.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa järvi oli autio ja siihen johti vain Iso Liivejärvestä tuleva oja. Vuoteen 1986 mennessä järven rannalle oli rakennettu talo ja järveen oli johdettu metsäoja.
Vihertäpläpeippo

| Vihertäpläpeippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Mandingoa
Laji::  nitidula
Kaksiosainen nimi
 Mandingoa nitidula  (Hartlaub, 1865) 
Katso myös
   Vihertäpläpeippo Wikispeciesissä   Vihertäpläpeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertäpläpeippo (Mandingoa nitidula) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vihertäpläpeippoa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Laji on vaikeati huomattava, ja se saattaa olla yleinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vismeistri

| Vismeistri |
| --- | --- |
 Asuinalueen kartta.
 Asuinalueen sijainti Tallinnassa.
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kunta:  Tallinna
Kaupunginosa:  Haabersti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asuinalue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,43 km²
Väkiluku (1.1.2018):  1 943
 – Väestötiheys:  1 358,7 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vismeistri on asuinalue (vir. asum) Haaberstin kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 143 hehtaaria ja väkiluku 1 943 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 69 prosenttia oli virolaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vismeistri Wikimedia Commonsissa
Vija Artmane

Alīda "Vija" Artmane (21. elokuuta 1929 – 11. lokakuuta 2008) oli latvialainen näyttelijä. Häntä pidetään maassaan teatterialan legendana, mutta hänellä oli myös merkittäviä elokuvarooleja. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1969.
Artmanen baltiansaksalainen isä Franz "Fritz" Artmann kuoli tapaturmaisesti 19-vuotiaana, neljä kuukautta ennen tyttärensä syntymää. Hänen äitinsä oli puolalainen ja tuli toimeen yksinhuoltajana tekemällä ajoittaisia maataloustöitä. Myös Vija Artmane itse harjoitti maataloutta toisen maailmansodan ajan; sodan jälkeen hän kaavaili itselleen juristin uraa.
Artmane oli vuosina 1949–1998 Riian Daile-teatterin johtava tähti. Hänellä oli useita klassisia rooleja muun muassa William Shakespearen näytelmissä Hamlet ja Romeo ja Julia, mutta hän menestyi myös venäläisten ja latvialaisten teosten tulkitsijana. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1956 ja työskenteli Riian Uudessa Teatterissa vuosina 1998–2000.
Artmane sai erilaisia tunnustuksia Latvian kulttuuriministeriöltä vielä 2000-luvun puolella. Hän oli leski ja kahden lapsen – pojan ja tyttären – äiti. Näyttelijämies Artur Dimitresin kuoltua vuonna 1986 Artmane kärsi henkisen romahduksen ja sai myöhemmin aivoverenkiertohäiriökohtauksen. 1990-luvulla hän muutti Riian ulkopuolelle, ja hän asui Murianissa lähellä pääkaupunkia. Hän julkaisi vuonna 2004 muistelmateoksen.
Venta

| Venta |
| --- | --- |
 Ventan kirkko
 vaakuna
 Sijainti kartalla
Valtio:   Liettua
Lääni:  Šiauliai
Kunnallispiiri:  Akmenėn kunnallispiiri
Väkiluku (2010):  2 868
 
 http://www.venta.lt/lit www.venta.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venta on Liettuan luoteisosassa, Šiauliain läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Akmenėn kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 2 868 asukasta.
Aiheesta muualla

Kaupungin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi, englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Ruokakauppa Ventassa
Viljo Hakulinen

Viljo Hakulinen vuonna 1974.
Viljo Olavi Hakulinen (13. maaliskuuta 1922 Kurkijoki – 22. elokuuta 1996 Hyvinkää) oli suomalainen juristi. Hän oli oikeuskanslerinviraston esittelijäneuvos 1971–1974 ja kansliapäällikkö vuodesta 1974.
Hakulinen tutki suuria talousrikoksia ja sai siitä nimityksen "rötösherrajahtaaja" ja astui jopa liian suurten henkilöiden varpaille, jolloin hallitus yritti muuttaa virkaa sopimuspalkkaiseksi, mutta eduskunta ei hyväksynyt esitystä.
Hakulisen veli oli suomalainen hiihtäjälegenda Veikko Hakulinen.
Vuoden 1812 sota

Vuoden 1812 sota oli 18. kesäkuuta 1812 – 17. helmikuuta 1815 käyty sota Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä. Sodan taustalla olivat Napoleonin sotien aiheuttamat jännitteet maiden välillä esimerkiksi kauppaan liittyen. Sodan päätti Gentin rauha 24. joulukuuta 1814, mutta tiedon hitaan liikkumisen takia sodan suurin taistelu New Orleansista käytiin rauhan solmimisen jälkeen tammikuussa 1815. Gentin rauha palautti sotaa edeltäneen tilanteen. Britit pitivät joidenkin yhdysvaltalaisten havitteleman Kanadan, kun taas Yhdysvalloissa sotaa pidettiin voittona maan säilyttäessä itsenäisyytensä.
Seuraukset

Gentin rauha ei ollut ratkaissut jännitteitä Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä. Osapuolet rakensivat varustuksia toisiaan vastaan vielä sodan päätyttyä. Kanada säilyi brittiläisenä, ja maalle kehittyi sittemmin Yhdysvalloista erillinen identiteetti. Tärkeä osa identiteetin rakentumisessa oli voitto yhdysvaltalaisten hyökkäysjoukoista. Toisaalta britit olivat menettäneet sodan aikana vaikutusvaltansa luoteisalueiden intiaanien keskuudessa, mikä mahdollisti sittemmin Yhdysvaltojen levittäytymisen kohti länttä. Yhdysvalloissa vuoden 1812 sotaa on pidetty voittona, koska maan itsenäisyys säilyi. Tunnetta voitosta vahvisti etenkin voitto New Orleansissa. Gentin rauhaa juhlittiin kansan keskuudessa yleisesti.
Kirjallisuutta

Heidler, David S. & Heidler, Jeanne T.: The War of 1812.  Greenwood, 2002.  ISBN 978-0-313-31687-6.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuoden 1812 sota Wikimedia Commonsissa
Kartta sodan kulusta.
Thamesin taistelu 5. lokakuuta 1813.
Taistelu Eriejärvellä 10. syyskuuta 1813.
New Orleansin taistelu 8. tammikuuta 1815.
Gentin rauhansopimuksen allekirjoittaminen
Viljo Haapamäki

| Viljo Haapamäki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1999 (ikä 25) Elimäki
Ammatti:  taikuri, mentalisti, tapahtumatuottaja, juontaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Viljo Haapamäki (s. 17. heinäkuuta 1999 Elimäki) on suomalainen ammattitaikuri, mentalisti, tapahtumatuottaja ja juontaja. Haapamäki innostui taikuudesta jo alakouluikäisenä, jolloin hän ihaili televisiossa näytettyjä taikuriohjelmia. Ensimmäisen korttitemppunsa hän oppi lastenhoitajalta samoihin aikoihin.
Todellinen palo taikuuteen syntyi yläkouluaikoina vuonna 2014, kun Haapamäki päätti kesälomalla opetella joka päivä uuden korttitempun. Harjoitteluun hän kertoo käyttäneensä joskus jopa 12 tuntia päivässä. Temppujaan hän esitti tuolloin perheenjäsenilleen ja ystävilleen. Ensimmäisen keikkansa Haapamäki teki lukioikäisenä Kartanokoululla, jossa oli itsekin ollut aiemmin oppilaana.
Haapamäki opiskeli englannin kieltä Helsingin yliopistossa, mutta ei opiskelumenestyksestään huolimatta tuntenut riittävää intohimoa alaa kohtaan. Syksyllä 2020 hän päätti pitää välivuoden kokeillakseen yrittäjyyttä ammattitaikurina. Moni kyseenalaisti hänen suunnitelmansa akateemisen uran hylkäämisestä varsinkin vallitsevan koronaviruspandemian vuoksi. Haapamäki kertoo vaikean alun opettaneen hänet tekemään ahkerasti töitä, mikä on tukenut hänen myöhempää menestystään.
Nykyään Helsingissä asuva Haapamäki toimii taikurina ja mentalistina. Hän esiintyy laajasti sekä yritys- että yksityistilaisuuksissa.
Tammikuussa 2023 Haapamäki perusti kollegansa Kristian Backmanin kanssa Helsinki Magic Show -nimisen taikuriklubin. Ensimmäinen esityskausi oli valtaisa menestys, ja suuren kysynnän vuoksi Helsinki Magic Show aloitti joulukuussa 2023 toisen esityskautensa. Esityksissä on nähty suomalaisia taikureita ja mentalisteja kuten Jarmo Luttinen ja Pete Poskiparta sekä useita kansainvälisesti tunnettuja taikureita kuten ruotsalainen Tom Stone, ranskalainen David Stone sekä espanjalaiset Mario Lopez ja Hector Mancha.
Nykyään Helsinki Magic Show on Euroopan suurin säännöllisesti järjestettävä taikuriklubi.
11. helmikuuta 2024 Suomen Taikapiiri myönsi Haapamäelle ja Backmanille Timo Tuomivaara -kiertopalkinnon suomalaisen taikakulttuurin edistämisestä.
Victor Carbone

Victor Carbone (s. 13. syyskuuta 1992 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen moottoriurheilija.
Ura

Hän kilpaili karting-sarjoissa vuodet 2002-2007. Vuonna 2008 Carbone siirtyi Skip Barber Western Regional Series -sarjaan, jossa hän sijoittui sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2009 Carbone kilpaili F2000 Championship Series -sarjassa sijoittuen sarjan kymmennenksi. Vuonna 2010 hän voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Carbone siirtyi Indy Lights -sarjaan, jossa hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Vuonna 2012 hän sijoittui jälleen kuudenneksi. Vuonna 2013 Carbone ajoi Kanadan Porsche GT3 Cup Challenge -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenneksi. Samana vuonna hän ajoi yhden kilpailun Indy Lights -sarjassa. Vuonna 2014 Carbone siirtyi GP3-sarjaan Trident -tallin kuljettajaksi, jossa ajoi vain kahdeksan kilpailua saavuttamatta pisteitä.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Trident | ESPFEA Kesk. | ESPSPR 17 | AUTFEA 18 | AUTSPR 18 | GBRFEA 23 | GBRSPR Kesk. | GERFEA 23 | GERSPR 20 | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 0 | 31. |
Walid Jumblatt

Walid Jumblatt vuonna 2010.
Walid Jumblatt (s. 7. elokuuta 1949 Moukhtara[lähde? ])  on libanonilainen poliitikko. Hän on yksi Libanonin druusien johtohahmoista, ja saa tukea myös muilta maan uskonnollisilta vähemmistöiltä.
Jumblattin isä Kamal Jumblatt perusti vasemmistopuolueen Progressive Socialist Party (PSP) vuonna 1949, ja Walid Jumblatt siirtyi sen johtoon 1977.
Jumblatt on vaihtanut liittolaissuhteitaan usein. Kun syyrialaiset miehittivät Libanonia, Jumblatt oli heidän läheinen liittolaisensa, mutta syyrialaisten lähdettyä hän liittyi maan arvostelijoihin. Hän oli mukana Yhdysvaltojen ja Saudien tukemassa liittoumassa, joka voitti vuoden 2009 vaalit, mutta erosi siitä pian vaalivoiton jälkeen.
Ykskoivu (Padasjoki)

Ykskoivu
| --- | --- |
Sijainti:  Padasjoki Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  102,5 m 
Pinta-ala:  45,9 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ykskoivu  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella ja Asikkalassa. Osa siitä kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa

Saari sijaitsee Hinttolanselän itäosassa ja Avainselän kaakkoispuolella ikään kuin Kelventeen jatkeena sen eteläpuolella. Se on 1,9 kilometriä pitkä, 730 metriä leveä ja sen pinta-ala on 45,9 hehtaaria . Siinä on kolme selvästi erottuvaa harjumaista niemeä, joiden suojaan jää kaksi lahtea. Pohjoisin niemi kurkottaa 600 metriä kohti Kelvennettä, missä saarien väliin jää Kirkkosalmi. Niemi on alle 50 metriä leveä ja sen kärjessä sijaitsee kummeli. Viereinen niemi on 300 metriä pitkä. Saaren eteläpäässä on vielä 550 metriä pitkä niemi, jonka sivuhaaran suojaan jää pieni lahti. Saaren niemet ovat samaa harjujaksoa, jonka muodostumia ovat etelässä Vähän-Äiniön niemessä oleva Niemistenkärki ja sen edustalla sijaitseva Niemistensaari, ja pohjoisessa oleva Kelvennen saari. Ykskoivun lounaispuolella sijaitsee Iso Mustassaari, joka on pienen saariryhmän pääsaari.
Saaren korkein huippu yltää noin 102,5 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa noin 24 metrin korkeuteen Päijänteestä. Huipun länsipuolella on neljä suppaa lähes peräkkäin rivissä. Saari on kokonaan metsän peitossa ja sekä sen lounaispäässä että sen pohjoisosan lahdenpohjukassa on vapaa-ajan asunnot. Niiden välille on karttoihin piirretty polku. Kummankin asunnon lähellä on saaressa heikkarannat. Saaren yli kulkee Asikkalan ja Padasjoen välinen kuntaraja, joka jakaa saaren kummallekin lähes puoliksi. Ykskoivun ympärillä kulkee neljällä eri suunnalla veneväylät.
Luontoarvoja

Lähes koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Suojelualueen ulkopuolelle on rajattu kummatkin yksityiset kiinteistöt eli sekä pohjoispään niemet ja niiden välinen lahdenpohjukka että lounaispään niemennokka. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Koko saari on heikkaa, jonka rannat ovat kaareutuvia hiekkarantoja. Saaren rannat kuuluvat rantojensuojeluohjelmaan.
Historiaa

Saaren koillispäässä sijaitsee pronssikautinen asuinpaikka, jonka kulttuurimaannos on koekuopituksessa todettu noin 20 senttimetriä paksuksi. Yhdestä kuopasta löytyi keramiikkaa sirpaleina. Astia on tekstiilikeramiikkaa.
Aiheesta muualla

Geologiset tunnuspiirteet, Asikkala
Päijänteen kansallispuisto
Päijänne
Haapasaari
Kelvenne
Pulkkilanharju
Päijätsalo
Virumaa Teataja

Virumaa Teataja on Virumaalla ilmestyvä paikallinen virolainen sanomalehti. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1925. Lehden kustantaja on AS Postimees Grupp.
Historia

Lehden aikaisemmat ja myöhemmät nimet:
Virumaa Teataja (1925–1940)
Punane Virumaa (1940–1941) – EK(b)P Virumaa-komitean ja ammattiliittojen ääni, julkaissut Viron SSR:n kansallinen sanomalehti, vastaava toimittaja K. Vahtra.
Virumaa Teataja (1941–1944)
Viru Sõna (1944–1950)
Punane Täht (1950–1988)
Viru Sõna (1988–1993)
Virumaa Teataja (vuodesta 1993 tähän päivään)
Aiheesta muualla

Virumaa Teatajan kotisivut
Viherteisti

| Viherteisti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Teistit Pholidae
Suku::  Apodichthys
Laji::  flavidus
Kaksiosainen nimi
 Apodichthys flavidus  Girard, 1854 
Katso myös
   Viherteisti Wikispeciesissä   Viherteisti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viherteisti (Apodichthys flavidus) on teisteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan itäisellä Tyynellämerellä.
Koko ja ulkonäkö

Viherteisti voi kasvaa suurimmillaan noin 45 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan hyvin pitkänomainen. Sen selkä- ja peräevät ovat pitkät ja matalat. Viherteistin pyrstö- ja rintaevät ovat pienehköt ja pyöreät. Kalan väritys vaihtelee elinympäristön mukaan ja voi olla vihreä, ruskehtava tai punainen. Päässä on tumma tai harmaa juova, ja erityisesti nuorilla viherteisteillä on kyljissä vaaleita tai tummia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat

Viherteistiä tavataan Alaskasta Kaliforniaan. Sen elinympäristöä ovat rannikoiden vuorovesialueet ja vuorovesilammikot. Viherteistit voivat hengittää ilmasta happea ja selviävät jonkin aikaa myös kuivalla maalla. Ne piileskelevät usein kivien alla tai levien joukossa. Lajin ravintoa ovat äyriäiset ja nilviäiset.
Virve Sammalkorpi

Virve Sammalkorpi (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja copywriter. Hänen esikoisteoksensa Sinkkuleikki oli Helsingin Sanomien esikoisromaanikilpailun palkintoehdokkaana vuonna 1999. Vuonna 2003 ilmestynyt Metsän keskellä maja oli puolestaan ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi. Vuonna 2016 ilmestynyt Paflagonian perilliset sai vuoden 2017 12 000 euron suuruisen Savonia-kirjallisuuspalkinnon. Romaanien lisäksi Sammalkorpi on myös toimittanut useita antologioita. Sammalkorpi on valmistunut Helsingin yliopistolta pääaineenaan suomen kieli.
Tuotanto > Romaanit

Sinkkuleikki, Karisto 1999
Paula ja Klaus, Karisto 2000
Pinnan alla, Karisto 2001
Metsän keskellä maja, Gummerus 2003
Yhtä matkaa, Gummerus 2004
Kahvila dominokujalla, Gummerus 2006
Paflagonian perilliset, Karisto 2016
Children of The Cave, Peirene Press 2019
Tehtävä, Impromptu 2021
Tuotanto > Antologiat

Horoskooppikirja, Gummerus 1993
Joka kodin kaskukirja, Notte 1994
Suuri sitaattikirja, Karisto 1996
Vitsikirja, Karisto 1997
Suuri värssykirja, Karisto 1997
Suuri horoskooppikirja, Karisto 1998
Tartu hetkeen – ajatuksia nuorille sankareille, Otava 2001
Rakastan, rakastan, rakastan!, Otava 2002
Aiheesta muualla

Virve Sammalkorven kotisivut
Viron ortodoksinen kirkko

Viron ortodoksisia kirkko on kaksi:
Viron apostolinen ortodoksinen kirkko kuuluu Konstantinopolin patriarkaatin alaisuuteen.
Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko kuuluu Moskovan patriarkaatin alaisuuteen.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viron ortodoksinen kirkko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.