Karl Marxin elämäkerta
Elämä > Internationaali

Vuonna 1864 Ranskan ja Englannin työväenjärjestöt perustivat Työväen Internationaalin, josta oli tarkoitus tulla maailmanlaajuinen työläisliikkeitä yhdistävä organisaatio. Marx valittiin järjestön liittoneuvostoon ja hän toimi aktiivisesti järjestön johtotehtävissä. Nykyään tämä internationaali nähdään niin sanottuna ensimmäisenä internationaalina. Bakunin ja hänen rakastajattarensa ruhtinatar Obolenski saapuivat Sveitsiin vuonna 1867. He huomasivat, että Internationaalista oli tulossa poliittinen tekijä. Bakunin yritti kaapata Internationaalin itselleen, mutta Marx ja muut liittoneuvostolaiset saivat hankkeen torjutuksi. Internationaalin Sveitsin kokouksessa sovittiin, että uusi kokous pidettäisiin heti seuraavana vuonna Pariisissa, mutta kesällä puhjennut Saksan–Ranskan sota teki suunnitelman tyhjäksi.
Sota oli tilanne, jota Internationaali oli tavallaan etsinyt ja odottanut. Marx esitti, että Internationaalin tuli antaa julkilausuma sodasta. Julkilausuma annettiin. Sen mukaan sota tulisi raunioittamaan Saksan ja Ranskan ja olevan loppu Marxin kovasti halveksimalle Napoleon III:n valtakaudelle. Lisäksi varoitettiin Saksan työläisiä siitä, että nämä eivät saa antaa sodasta tulla muuta kuin puolustussotaa Ranskan aggressiota vastaan. Marx uskoikin, että Saksan työläiset lähettävät Ranskan työläisille veljellisiä tervehdyksiä rauhan puolesta. Marxin julistus herätti ihailua ja John Stuart Mill lähetti sähkeen, jossa onnitteli Marxia.
Marx vietti sotatapahtumia seuratessaan unettomia öitä. Hän pohti ja punnitsi eri vaihtoehtoja: Ranskan voittaessa vallankumous tulisi viivästymään, toisaalta voitto heikentäisi hänen mukaansa myös Otto von Bismarckia. Jenny-puoliso taas inhosi Ranskaa ja halusi sen saavan kunnolla selkäänsä.
Ranskan kolmatta tasavaltaa Marx tervehti ilolla, mutta peläten kuitenkin sen johtavan taantumukseen. Työläisiä hän ei kannustanut vallankumoukseen, sillä sotatilan vallitessa pelkäsi sen johtavan kaaokseen. Kuultuaan Pariisin kommuunista Marx lähetti ensin Internationaalin Ranskan osastolle moitekirjeen tapahtumista. Myöhemmin Marx lähetti lehtiin uuden kirjeen, jossa väitti moitekirjettä väärennökseksi. Maaliskuun 28. päivänä 1871 pidettiin Lontoossa Internationaalin kokous, jossa päätettiin lähettää Pariisin kommuunille onnittelusähke. Marx vitkutteli ja vitkutteli kirjoittamisen kanssa sai sen valmiiksi vasta 30. toukokuuta 1871, kun tasavallan joukot jo olivat valtaamassa Pariisia takaisin. Marx sairasteli, eikä itsekään oikein tiennyt miten suhtautua Pariisin kommuuniin.
Sähke paisui 52-sivuiseksi. Marx käyttää inhoamistaan henkilöistä jälleen erittäin värikästä kieltä. Ranskan ulkoministeri Jules Favre asuu ”jalkavaimonsa kanssa joka on Algeriassa asuvan juopon vaimo” ja presidentti Adolphe Thiers on ”hirviö ja kääpiö, pikkurikosten mestari, hirviöapina”. 52-sivuiseksi paisunut sähke sai nimen Sisällissota Ranskassa ja aiheutti kärjekkäällä tekstillään sen, että kaksi Internationaalin jäsentä erosi siitä. Teos oli pienoinen myyntimenestys ja se käännettiin myös ranskaksi.
Internationaali päätyi viimein hajaannukseen Pariisin kommuunin epäonnistuttua 1871 ja monen sen jäsenen siirtyessä Haagin kongressissa 2. syyskuuta 1872 venäläisen anarkistin Mihail Bakuninin leiriin. Bakunin oli horjuttanut ja hajottanut toiminnallaan Internationaalia jo useita vuosia. Hänellä oli ollut oma Sosialistisen demokratian liittonsa jonka oli luvannut hajottaa jos pääsee jäseneksi Internationaaliin. Sitä hän ei kuitenkaan ollut lupauksistaan huolimatta tehnyt. Hän ryhtyi lähettelemään kirjeitä Espanjan ja Italian järjestöille, joissa kirjoitti harhaisia näkemyksiään Saksan ja Venäjän juutalaisten salaliitosta, joka pitää Marxia messiaana. Hänen mukaansa vain latinalainen rotu tekisi tämän tyhjäksi.
Bakunin ei saapunut Haagiin. Sen sijaan hän lähetti sinne kannattajiaan, joille oli antanut ohjeeksi marssia ulos aina kun kokouksessa kannatettaisiin Marxia. Osapuolet riitelivät kolme vuorokautta ja keskusteluissa mentiin henkilökohtaisuuksiin asti. Osa poistui paikalta kesken jäämättä äänestyksiin. Bakuninin kannattajat jäivät alakynteen. Lopussa Engels ehdotti, että internationaali siirtää päämajansa New Yorkiin. Ehdotus meni läpi. Tämä oli internationaalille kuolinisku. Marx halusi irrottautua internationaalista sillä katsoi sen vievän liikaa aikaa kirjoitustyöltään. Marxin poistuttua näyttämöltä Internationaali kuihtui hiljalleen pois.
Myöskään englantilainen ammattiyhdistysliikkeen voimaan luottava sosialistinen liike ei panostanut loppuvaiheessa enää tarpeeksi internationaaliin, jotta se olisi voinut pysyä pystyssä.