Pekka Puupää
Elokuvat

Suomen Filmiteollisuuden (SF) johtaja Toivo Särkkä osti Pekka Puupää -hahmon elokuvausoikeudet pian Fogelbergin kuoleman jälkeen tämän leskeltä Laura Fogelbergiltä. Maksettuaan oikeuksista 50 000 markan kertakorvauksen Särkkä tuotti vuosina 1953–1960 yhteensä kolmetoista Pekka ja Pätkä -elokuvaa, joissa sarjan päähahmot esiintyivät. Särkkä mitä ilmeisimmin huijasi leskeä kaupanteossa: suullisesti puhuttiin vain yhdestä elokuvasta, mutta tammikuussa 1953 allekirjoitettu sopimuspaperi antoi SF:lle pysyvät oikeudet Pekka Puupäähän ja muihin Fogelin luomiin hahmoihin. Ensimmäinen, Reino Helismaan käsikirjoittama ja Ville Salmisen ohjaama elokuva Pekka Puupää saatiin teattereihin jo vapuksi 1953. Kun aikanaan yhä uusia Pekka ja Pätkä -elokuvia ilmestyi teattereihin, Laura Fogelberg otti yhteyttä ohjaaja Armand Lohikoskeen ja kertoi tulleensa petetyksi. Lohikoski ei kuitenkaan voinut tehdä asialle mitään, ja lisäksi sopimus elokuvaoikeuksista oli laadittu rajattomaksi ajaksi, minkä myöhemmin tulkittiin kattavan myös erilaiset tallenteet kuten videojulkaisut. Fogelbergin perikunnan palkkaama lakimies totesi vielä 1980-luvulla, ettei sopimusta voitu kumota.
SF:n elokuvissa Pekka Puupäätä näytteli Esa Pakarinen, Pätkää Masa Niemi ja Justiinaa Siiri Angerkoski. Fogelbergin sarjakuvasta oli elokuviin otettu lähinnä hahmojen ulkoinen olemus, muilta osin ne muokattiin uusiksi vastaamaan pääosanesittäjien aiemmista rooleista tuttuja maneereja. Esimerkiksi Pakarinen laittoi Pekan puhumaan Savon murretta. Justiina on kuvattu elokuvissa hurjempana. Pätkän hahmo muuttui eniten, ja hänestä ja Pekasta tehtiin tasaveroinen parivaljakko, kun taas sarjakuvassa Pekka oli ollut selkeästi päähenkilö. Neljänneksi vakiohahmoksi luotiin Armas Jokion näyttelemä talonmies Pikkarainen, joka ei perustunut lainkaan sarjakuvaan. Elokuvissa Pekka ja Justiina asuivat Helsingissä kuvitteellisessa osoitteessa Voikukankatu 5 B 13. Suurimman osan Pekka ja Pätkä -elokuvista ohjasi Armand Lohikoski.
Pekka ja Pätkä -elokuvat olivat alkuun suosittuja, mutta kriitikot eivät arvostaneet niitä. Ne yhdistettiin tyyliltään aiemmin tehtyihin rillumarei-elokuviin, joilla oli ollut pitkälti samat tekijätkin. Arvostelun myötä Särkkäkin sai lopulta tarpeekseen elokuvasarjasta ja halusi lopettaa sen. Sarjaa olisi saatettu tekijöiden toiveesta jatkaa vielä sittenkin, mutta tämän esti Masa Niemen itsemurha keväällä 1960. Lohikoski suunnitteli vielä vuonna 1973 uutta elokuvaa Pekka ja Pätkä palokuntalaisina, mutta hanke kariutui, kun Suomen elokuvasäätiö päättikin sen sijaan tukea toista Esa Pakaris -elokuvaa Meiltähän tämä käy.
Porilainen independent-elokuvatuottaja Visa Mäkinen yritti 1980-luvun puolivälissä elvyttää Pekka Puupään ja osti hahmojen oikeudet Särkän vävyltä. Mäkinen teki sen jälkeen elokuvat Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985) ja Pekka Puupää poliisina (1986) sekä televisiosarjan Pekka ja Pätkä (1986). Rahoituksen kerääminen tuotantoihin osoittautui vaikeaksi, ja jälkimmäisessä elokuvassa jouduttiin siksi käyttämään sponsoreita ja tuotesijoittelua. Ensimmäisessä elokuvassa Pekka Puupäätä näytteli Mauri Kuosmanen, toisessa elokuvassa ja televisiosarjassa Esko Roine. Televisiosarja menestyi kohtalaisen hyvin, mutta elokuvat menestyivät huonosti ja moni piti niitä ”alkuperäisten” Puupäiden halventamisena.
Ohjaaja Pekka Lehto sai vuonna 2005 elokuvasäätiöltä 10 000 euron kehittämistuen elokuvaan, jonka työnimenä oli Pekka ja Pätkä levottomina. Sen oli tarkoitus kertoa kansankomediamaisesti homoseksuaalisuuteen kohdistuvista peloista. Elokuvaa ei koskaan tehty.