stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William Stukeley

William Stukeley
William Stukeley (7. marraskuuta 1687 – 3. maaliskuuta 1765) oli brittiläinen antikvaari ja lääkäri, joka tunnetaan erityisesti Stonehengen ja Avebury Circlen tutkimisesta. Häntä pidetään yhtenä arkeologian perustajana. Stukeley oli Isaac Newtonin hyvä ystävä ja kirjoitti hänestä tämän kuoleman jälkeen elämäkerran. Stukeley kuului vapaamuurareihin.
Elämä

Stukeley syntyi Holbeachissä, Lincolnshiressa. Hänen isänsä oli ammatiltaan juristi. Opiskeltuaan Corpus Christi Collegessa Cambridgessa hän muutti Lontooseen. Siellä hän jatkoi opintojaan lääketieteen alalla St Thomas's Hospitalissa. Vuonna 1710 Stukeley aloitti oman praktiikan Bostonissa Lincolnshiressa, mutta palasi takaisin Lontooseen seitsemän vuotta myöhemmin. Vielä samana vuonna hänet valittiin Englannin tiedeakatemian, Royal Societyn, jäseneksi. Vuonna 1718 hän perusti itse Society of Antiquariesin, toimien yhdeksän vuotta sen sihteerinä.
Stonehenge

Stukeleyn Stonehengen tutkimukset ovat historian ensimmäinen yritys määrittää monumentin ikä. Hänen mukaansa rakentajien oli ymmärettävä magnetismia, koska monumentti osoitti kohti magneettista pohjoisnapaa. Stukeley päätyi laskelmissaan tulokseen, että Stonehenge valmistui noin vuonna 490 eaa.; tämä on tuhansia vuosia myöhemmin verrattuna nykytietämykseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stukeleyn teksti Stonehengestä
Stukeleyn tekstejä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:William Stukeley
Käännös suomeksi
Wangdue Phodrang (piirikunta)

Piirikunta Bhutanin kartalla.
Dzong Wangdue Phodrangin piirikunnassa
Wangdue Phodrang on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Sen asukasluku on vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 42 186. Piirikunnan pääkaupunki on Wangdue Phodrang.
Aiheesta muualla

Matkaopas aiheesta Wangdue Phodrang (district) Wikivoyagessa (englanniksi)
Bhutanin piirikunnat
Bumthang
Chukha
Dagana
Gasa
Haa
Lhuntse
Mongar
Paro
Pemagatshel
Punakha
Samdrup Jongkhar
Samtse
Sarpang
Thimphu
Trashigang
Trashiyangste
Trongsa
Tsirang
Wangdue Phodrang
Zhemgang
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Vuorovesilukkiutuminen

Maan Kuu kääntää aina saman puolen kohti maata vain hieman huojuen.
Vuorovesilukkiutuminen (engl. tidal locking) on ilmiö, jossa taivaankappaleen kiertoaika keskuskappaleen ympäri ja pyörähdysaika oman akselinsa ympäri ovat vuorovesivoimien vaikutuksesta tahdistuneet keskenään. Tällainen lukkiutuminen on tavallista suurimassaisen keskuskappaleen lähellä. Jos ajat ovat tahdistuneet suhteessa 1:1 (esimerkiksi Maata kiertävä Kuu), kiertolainen kääntää aina saman puolen keskuskappaletta kohti. Tahdistuminen voi tapahtua muussakin suhteessa, esimerkiksi 3:2 (Aurinkoa kiertävä Merkurius).
Kuun lukkiutuminen suhteessa 1:1

Kuu kääntää aina saman puolen Maata kohti. Libraation vuoksi Maasta kyetään näkemään hiukan yli puolet Kuun pinnasta, mutta 41 % jää kokonaan näkymättömiin (Kuun Maahan näkymätön puoli).
Merkuriuksen lukkiutuminen suhteessa 3:2

Merkuriuksen kiertoaika (87 d 23,3 h) ja pyörähdysaika (58 d 17,5088 h) ovat lukkiutuneet suhteessa 3:2 niin, että kiertäessään kaksi kierrosta Auringon ympäri Merkurius pyörähtää ympäri kolme kertaa. Pitkään sen luultiin kääntävän aina saman puolen Aurinkoa kohti, koska harvat mahdolliset havaintohetket sattuivat planeetan ollessa samassa asennossa keväällä ja syksyllä.
Muita tunnettuja vuorovesilukkiutumisia

Pluto ja sen kuu Kharon ovat lukinneet toistensa pyörimisen 1:1-resonanssiin. Marsin molemmat kuut sekä Jupiterin, Saturnuksen, Uranuksen ja Neptunuksen monien kuiden joko tiedetään tai oletetaan olevan vuorovesilukittuneita.
Spektrimittausten mukaan Tau Bootis -järjestelmässä tähti ja planeetta kääntävät aina saman puolen toisiaan vastaan.
Vuorovesilukkiutuminen tähdillä

Hyvin lähellä toisiaan kiertävät kontaktikaksoistähdet vuorovesilukitsevat toisensa. Myös monien muiden lähekkäisten kaksoistähtien oletetaan olevan vuorovesilukittuja.
Aurinkoa pienemmälle punaiselle kääpiölle on ominaista, että se lukitsee lähellä kiertävän planeetan joko resonanssiin tai kääntämään saman puolen itseään kohti. Punaisen kääpiön lähellä
elokehässä lämpötilaltaan Maata vastaavalla etäisyydellä punaisen kääpiön planeettaan kohdistamat vuorovesivoimat saattavat olla kymmeniä kertoja suurempia kuin Aurinkoa kiertävän Merkuriuksen radalla. Alle 20 kertaa Merkuriuksen radalla vallitsevaa vuorovesivoimaa suurempi voima riittää lukitsemaan planeetan.
Vuorovesilukkiutumiseen kuluva aika

Planeetan tai kuun vuorovesilukkiutuminen keskuskappaleen vetovoimasta kääntämään aina saman puolensa kohti keskuskappalettaan vie ajan
jossa
w\, pyörimisnopeus alussa, kierrosta sekunnissa
a\, radan isoakselin puolikas
I\approx 0.4m_{s}R^{2} satelliitin inertiamomentti
Q\, satelliitin kulutusfunktio (yleensä vaikeasti arvioitava)
G\, gravitaatiovakio
m_{p}\, planeetan massa
m_{s}\, satelliitin massa
k_{2}\, satelliitin Loven luku (yleensä vaikeasti arvioitava)
R\, satelliitin säde
Q ja  k_{2} tunnetaan yleensä huonosti, paitsi tiedetään että Maan Kuulle  k_{2}/Q=0,0011. Karkeasti voidaan arvioida  Q\approx 100, joka monesti antaa yliarvioituja pyörimisen lukkiutumisaikoja.
jossa
\rho \, satelliitin tiheys
g\approx Gm_{s}/R^{2} painovoima satelliitin pinnalla
\mu \, satelliitin jäykkyys, joka on karkeasti 3 × 1010 Nm-2 kivisille
ja  4 × 109 Nm-2 jäisille kappaleille.
Kaava tuottaa lukkiutumiselle aikoja jopa dekadin (kymmenkertaisella) epätarkkuudella.
Kaavaa voidaan yksinkertaistaa, kun oletetaan, että  k_{2}\ll 1,Q=100 ja pyörähdysaika on 12 tuntia. Useimmat asteroidit pyörähtävät kerran 2 tunnissa–2 päivässä.
massa kilogrammoina, etäisyys metreinä, μ on Nm-2. μ voi olla 3 × 1010 Nm-2 kivisille ja  4 × 109 Nm-2 jäisille kappaleille.
Vuorovesilukkiutuminen nopeutuu suurella vauhdilla säteen kasvaessa. Pienemmät kappaleet lukkiutuvat hitaammin kuin suuremmat. Esimerkki tästä lienee se että Saturnuksen kuu Hyperion pyörii epäsäännöllisesti, mutta kauempana oleva Japetus on vuorovesilukkiutunut Saturnukseen nähden.
Vuorovesilukkiutumisen säde

,missä
Rt=aika vuorovesilukkiutumiselle
P0= alkuperäinen pyörimisaika, esimerkiksi 13,5 tuntia
t =tarkasteltava aikaväli, esimerkiksi maan ikä 4,6 miljardia v
Q =maalle noin 13, mutta usein tämä lähellä 100:aa
M =keskuskappaleen massa
William B. Saxbe

William B. Saxbe
William Bart Saxbe (24. kesäkuuta 1916 – 24. elokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Saxbe syntyi Mechanicsburgissa, Ohiossa. Hän valmistui Ohio State Universitystä ja oli varsinaiselta ammatiltaan lakimies. Hän oli sekä toisen maailmansodan että Korean sodan veteraani.
Poliittinen ura

Saxbe oli ennättänyt jo saavuttaa merkittävän aseman oman osavaltionsa politiikassa ennen valintaansa Yhdysvaltain senaattiin, jossa hän istui vuosina 1969–1974. Hän oli lisäksi Nixonin ja Fordin aikainen oikeusministeri vuosina 1974–1975.
Oikeusministeriytensä jälkeen Saxbe oli vuoteen 1977 Yhdysvaltain suurlähettiläs Intiaan. Hän sai puolisonsa Ardath ”Dolly” Kleinhansin kanssa kaksi poikaa ja yhden tyttären.
Saxben mukaan on saanut nimensä yhdysvaltalaisessa poliittisessa kielenkäytössä käytetty termi ”Saxbe fix”.
William Medill

William Medill
William Medill (1802 – 2. syyskuuta 1865) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Medill istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1835–1838, jossa hän toimi puhemiehenä 1836–1837, ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1839–1843. Hän toimi Ohion varakuvernöörinä 1852–1853 ja kuvernöörinä 1853–1856.
Yleisauktoriteetit (MAP-kirkko)

Yleisauktoriteetit (engl. General authorities) ovat Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa korkea-arvoisiin koorumeihin kuuluvia viranhaltijoita, jotka johtavat kokonaiskirkon maailmanlaajuista toimintaa. He eroavat paikallis- ja alueauktoriteeteista, jotka johtavat kirkon alueellisten ja paikallisten yksiköiden toimintaa. MAP-kirkon teologian mukaan Jumala antaa yleisauktoriteeteille sellaista johdatusta ja ilmoitusta, joka on tarpeen heidän virkansa hoitamiseksi.
Kirkon yleisauktoriteettien lukumäärä on vaihdellut eri aikoina. Huhtikuussa 2010 heitä oli yhteensä 109.
Yleisauktoriteettien jakautuminen

| Järjestö | Jäsenyys | Jäsenen arvonimi | Virkakauden pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| Ensimmäinen presidenttikunta | Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti ja hänen neuvonantajansa (yleensä kaksi, mutta useampiakin on ollut) | Presidentti | Presidentti: Elinikäinen Neuvonantajat: Omaan kuolemaan, kirkon presidentin kuolemaan tai kunnes presidentti vapauttaa heidät virasta |
| Kahdentoista apostolin koorumi | 12 apostolia | Vanhin | Yleensä elinikäinen; voidaan kutsua ensimmäisen presidenttikunnan jäseneksi, jolloin jäsenyys 12 apostolin koorumissa lakkaa; harvinaisissa tapauksissa voidaan myös erottaa virkavirheen tai sopimattoman käytöksen vuoksi |
| Seitsenkymmenten presidenttikunta | 7 seitsenkymmentä, yleensä kutsutaan ensimmäisestä tai toisesta seitsenkymmenten koorumista | Vanhin | Vaihtelee (tavallisesti 5-8 vuotta); kirkon presidentti vapauttaa tehtävistä; vapauttamisen jälkeen siirtyy yleensä seitsenkymmenten ensimmäiseen tai toiseen koorumiin |
| Seitsenkymmenten ensimmäinen koorumi | 70 seitsenkymmentä | Vanhin | Elinikäinen; vapautetaan tavallisesti aktiivipalveluksesta 70 vuoden iässä ja siirretään emeritukseksi |
| Seitsenkymmenten toinen koorumi | 70 seitsenkymmentä | Vanhin | Vaihtelee (tavallisesti 5-7 vuotta); kirkon presidentti vapauttaa tehtävistä |
| Johtava piispakunta | 3 piispaa: yksi johtavan piispakunnan presidentti ja kaksi neuvonantajaa | Piispa | Vaihtelee (tavallisesti 9-12 vuotta); kirkon presidentti vapauttaa tehtävistä; vapauttamisen jälkeen siirtyy yleensä Seitsenkymmenten ensimmäisen koorumin jäseneksi |
| Johtava patriarkka | 1 patriarkka | Vanhin | Elinikäinen; Nykyinen johtava patriarkka vanhin Eldred  G. Smith on vapautettu tehtävistään ilman seuraajaa |
| Kahdentoista apostolin koorumin apulaiset | Ei ole tällä hetkellä (vaihteli) | Ei ole tällä hetkellä (oli vanhin) | Kaikki kahdentoista apostolin koorumin apulaiset liitettiin Seitsenkymmenten ensimmäiseen koorumiin vuonna 1976 ja luokka lakkautettiin |
Zdzisław Antczak

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Montreal 1976 | joukkuekilpailu |  |
Zdzisław Antczak (20. marraskuuta 1947 – 28. helmikuuta 2019) oli puolalainen käsipalloilija. Hän kuului vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän oli vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä sijoittunut joukkueineen kymmenenneksi.
Zdravko Mršić

Zdravko Mršić (s. 11. toukokuuta 1936 Mostar) on kroatialainen poliitikko ja Kroatian ensimmäinen ulkoministeri. Mršić kävi Zagrebin yliopiston. Hän nousi Kroatian ensimmäiseksi ulkoministeriksi, mutta erosi samana vuonna.
Yrjö Juuti

Yrjö Veikko Juuti (24. kesäkuuta 1891 Kiihtelysvaara – 9. joulukuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Yrjö Juutin isä oli kansakoulunopettaja K. J. Juuti ja veli opettaja, toimittaja, kirjailija ja kääntäjä Toimi Juuti. Hän valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1909, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1914 ja vihittiin maisteriksi vuonna 1919.
Juuti työskenteli sijaisopettajana Joensuun lyseossa ja Pohjois-Karjalan kansanopistossa vuonna 1910, Ylioppilaslehden toimitussihteerinä vuosina 1913–1914, Kauppalehden toimitussihteerinä vuosina 1916–1917, Laatokan päätoimittajana vuosina 1917–1918, Karjalan Sanomien päätoimittajana vuonna 1918 ja jälleen Kauppalehden toimituksessa vuosina 1919–1920. Hän toimi Itä-Karjalan toimituskunnan sihteerinä ja valtioneuvoston kirjaajana vuonna 1920, suojeluskuntien yliesikunnan sanomalehtijaoston päällikkönä vuonna 1921 ja Satakunnan Kansan toimittajana vuonna 1922. Vuonna 1924 Juuti palasi Kauppalehteen, jonka päätoimittaja hän oli vuodesta 1929.
Juuti toimi Karjalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1919–1921, Turun yliopiston matka-asiamiehenä vuosina 1921–1923 ja Pohjois-Karjalan Kansallisliiton piirisihteerinä vuoden 1927 vaaleissa. Hän julkaisi Karjalan Sanomissa tutkimussarjan Käkisalmen läänin oloista 1656–1663.
Hänen poikansa oli toimittaja Jyrki A. Juuti.
Yrjö Järvenkylä

Yrjö Tapio Järvenkylä (31. maaliskuuta 1909 Viipuri –  25. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä.  Hän oli Teknos Group Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Järvenkylä oli koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän väitteli Helsingin yliopistosta 1942. Järvenkylä perusti Teknos-Tehtaat vuonna 1948 ja työskenteli siellä eläköitymiseensä saakka. Hän vastasi yhtiön tutkimuksesta ja teki useita maaleihin liittyviä keksintöjä. Järvenkylä perusti myös taidetta käsittelevää kirjallisuutta kustantaneen Kustannusyhtiö Tulen ja toimi aktiivisesti useassa taideyhdistyksessä kuten esimerkiksi Nykytaide-yhdistyksen johtokunnassa. Hänelle myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkki vuonna 1970.
Järvenkylän puoliso oli oopperalaulaja Malmi Vilppula. Heille syntyi kolme lasta: dosentti Sirkka-Liisa Valle, professori Marjatta Rautio ja tutkimusjohtaja Jyri Järvenkylä.
William Caslon

William Caslonin muotokuva. John Faber nuoremman kaiverrus.
William Caslon tai William Caslon I (1692 Cradley – 1766 Bethnal Green) oli englantilainen kirjasinleikkaaja ja kaivertaja sekä kirjasinvalimo Caslon Foundryn perustaja.
Caslon työskenteli nuorena lontoolaisen asesepän oppipoikana ja perusti oman yrityksensä vuonna 1716. Hän kaiversi aluksi aseiden lukkoja ja valmisti kirjansitojien työkaluja. Vuonna 1720 William Bowyer vanhempi vei Caslonin tutustumaan arvostettuun Jamesin kirjasinvalimoon. Bowyer auttoi sen jälkeen Caslonia perustamaan oman kirjasinvalimon. William Caslonin maine perustuu vuonna 1734 julkaistuihin antiikvakirjasimiin, jotka pohjautuivat hollantilaisiin antiikva-kirjaintyyppeihin. Caslonin taidokkaasti leikkaamia kirjaintyyppejä pidettiin esikuviaan laadukkaampina, tasapainoisempina ja hienostuneempina, ja siitä lähtien Englanti ei enää ollut riippuvainen hollantilaisista kirjakkeista.
Caslon leikkasi antiikvojen lisäksi myös kreikkalaisia, arabialaisia, heprealaisia, koptilaisia ja armenialaisia kirjaimia sekä suunnitteli muutamia kauniita ornamentteja. Englannin lisäksi Caslonin kirjaintyypit olivat arvostettuja myös sen siirtomaissa, ja muun muassa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus ladottiin Caslonin leikkaamalla antiikvalla. Vuonna 1737 Caslonin kirjasinvalimo siirtyi Lontoon Chiswell Streetille, jossa yritys toimi seuraavat 200 vuotta. Caslonin kuoltua vuonna 1766 hänen poikansa William Caslon II siirtyi perheyrityksen johtoon.
Galleria

William Caslonin vuonna 1734 julkaisema näyte hänen leikkaamistaan kirjasintyypeistä.
Caslonin perheen sukuhauta St. Luken hautausmaalla Lontoossa
Adobe Caslon, Carol Twomblyn suunnittelema digitaalinen versio Caslonin antiikvakirjaimista.
Velkua

| Velkua> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Naantali |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°27′56.6″N, 21°40′10.2″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  920
Hallinnollinen keskus:  Palva
Perustettu:  1863
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Merimasku Naantali Rymättylä Velkua
– syntynyt kunta:  Naantali
Pinta-ala:  135,4 km²  (1.1.2008)
– maa:  31,87 km²
– sisävesi:  0,12 km²
– meri:  103,41 km²
Väkiluku:  264   (31.12.2008)
– väestötiheys:  8,28 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  14,3 %
– 15–64-v.:  66,7 %
– yli 64-v.:  19,0 %
Velkua, aiemmin Palva on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa Länsi-Suomen läänissä.
Velkuan kirkko
Velkuasta tuli itsenäinen kunta vuonna 1863. Asutusta pitäjän saarilla oli ollut jo paljon tätä aiemmin. Suurimmat saaret – Palva, Velkuanmaa, Teersalo, Salavainen ja Kettumaa – asutettiin jo keskiajalla. Velkua liitettiin Naantalin kaupunkiin 1. tammikuuta 2009. Se oli pitkään Suomen pienin suomenkielinen kunta, sekä pienin kunta Ahvenanmaan ulkopuolella. Velkuan alue Naantalissa muodostuu 300 saaresta, joista yhdeksällä on ympärivuotista asutusta. Velkualle on maantie- ja lauttayhteys Askaisten kautta.
Väestöstä 99,60 prosenttia puhui vuonna 2002 äidinkielenään suomea ja 0,40 prosenttia ruotsia. Vakituisten asukkaiden lisäksi kunnan alueella oli noin 1 700 kesäasukasta.
Velkua, Merimasku ja Rymättylä päättivät liittyä osaksi Naantalia vuoden 2009 alussa. Kaupungin nimi säilyi ennallaan, ja asukasluvuksi tuli vajaat 20 000. Evankelisluterilainen Velkuan seurakunta oli liitetty Naantalin seurakuntaan jo vuonna 2005. Velkuan kirkko on peräisin vuodelta 1793.
Ennen lakkauttamistaan Velkuan naapurikunnat olivat Askainen, Iniö, Kustavi, Merimasku, Korppoo, Rymättylä ja Taivassalo.
Velkuan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1968.
Maantiede

Velkua sijaitsee kokonaan Turun saaristossa. Sen pääsaari on Palva, johon on lossiyhteys Livonsaaresta , jonka eteläkärki Teersalo kuului Velkuaan. Palvasta on lossiyhteys edelleen Velkuanmaalle. Muita merkittäviä saaria ovat Lailuoto, Talosmeri ja Salavainen Palvan eteläpuolella.
Lisäksi vakituista asutusta on Munninmaalla ja Kettumaalla.
Maantiede > Kylät

Haukka, Kalsor, Kettumaa, Krööpilä, Palva, Pohjakylä, Salavainen, Teersalo, Tiurla.
Elinkeinorakenne

maa- ja metsätalous 18,43 %
jalostus 18,3 %
palvelut 59,6 %
muut 3,7 %
Kulttuuri ja ruoka

Kalle Isokallion romaani Vapaa Velkua vuodelta 1997 sijoittuu Velkualle.
Velkuan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla vaspuukit eli pienistä silakoista tai kilohaileista tehty maustekala.
Kuuluisia velkualaisia

Roosa ja Roope (Pikku Kakkosen pienohjelma)
Ville Itälä (kesämökkiasukkaana)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velkua Wikimedia Commonsissa
Tyypillistä velkualaista maisemaa: Palvan saarelle johtava lossi.
Yrjö Kolho

Yrjö Eliel Kolho (vuoteen 1905 nimeltään Saxberg, 23. huhtikuuta 1888 Keuruu – 13. helmikuuta 1969 Vilppula) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti.
Kolho voitti kaksi mitalia Antwerpenin kesäolympialaisissa vuonna 1920. Hän voitti hopeaa hirviammunnan kertalaukauksien joukkuekilpailusta ja pronssia hirviammunnan parilaukauksien joukkuekilpailusta.
Suomen mestaruuden Kolho voitti hirviammunnassa vuonna 1919. Hän oli Helsingin Kisa-Veikkojen kunniajäsen ja hän edusti myös Suomen Metsästysyhdistystä ja Kolhon Ampuma- ja Metsästysseuraa. Hänen veljensä Voitto Kolho oli myös ammunnan olympiamitalisti ja hänen toinen veljensä Lauri Kolho ammunnan olympiaedustaja.
William Backhouse Astor

| William Backhouse Astor |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1792 New York City, Yhdysvallat
Kuollut: 24. marraskuuta 1875 (83 vuotta) New York City, Yhdysvallat
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
William Backhouse Astor (19. syyskuuta 1792 New York City, Yhdysvallat – 24. marraskuuta 1875 New York City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän oli John Jacob Astorin, Astor-suvun omaisuuden luojan, vanhin poika. Hän rakennutti lähes tuhat taloa New Yorkiin, ja häntä kutsuttiin "New Yorkin vuokraisännäksi". Hän perusti Astorin kirjaston (nykyään osa New York Public Librarya) isänsä testamentilla ja omilla lahjoituksilla.
Elämä ja ura

Astor kävi 16-vuotiaaksi asti koulua ja työskenteli vapaa-ajallaan ja lomillaan isänsä apuna kaupassa. Hänet lähetettiin sitten Heidelbergiin, ja kahden vuoden kuluttua hän lähti Göttingeniin vuonna 1810 ja valitsi tuutorikseen oppilaan, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Chevalier Bunsen, jonka kanssa hän myös matkusti. Palattuaan New Yorkiin 23-vuotiaana hänen isänsä ryhtyi harjoittamaan Kiinan-kauppaa ja otti hänet osakkaaksi. Yhtiö tunnettiin nimellä John Jacob Astor & Son vuodesta 1815 vuoteen 1827. Jälkimmäisenä vuonna yritys, joka oli yksi Kiinan kaupan suurimmista, lopetti toimintansa, Astorit vetäytyivät Kantonin kaupasta ja perustivat American Fur Companyn, jonka pääjohtajana toimi William B. Astor, vaikka isä osallistui aktiivisemmin liiketoimintaan. Yhtiö tuotti useiden vuosien ajan suuria voittoja. Lopulta vanhempi Astor vetäytyi yrityksestä, ja pian hänen poikansa seurasi häntä, eikä kumpikaan heistä enää siitä lähtien osallistunut turkiskauppaan. Kun John Jacob Astor kuoli vuonna 1848, hän teki vanhimmasta pojastaan ainoan perijänsä, vaikka hän huolehti hyvin muista sukulaisistaan. William oli jo ennestään rikas, sillä hän oli menestynyt liike-elämässä ja saanut sedältään Henryltä 500 000 dollarin omaisuuden ja isältään Astor House -nimisen talon omistusoikeuden. William B. Astor, joka oli tuolloin 56-vuotias, omistautui valtavan omaisuuden säilyttämiseen ja kasvattamiseen. Hän lisäsi isänsä testamenttiin Astorin kirjastoa varten 250 000 dollarin summan. Rakennus valmistui hänen johdollaan toukokuussa 1853. Vuonna 1855 hän lahjoitti viereisen tontin ja pystytti sille samanlaisen rakennuksen, joka valmistui vuonna 1859. Seuraavaksi hän lahjoitti 50 000 dollaria kirjojen hankintaan. Hän paneutui kirjaston hallintoon monien vuosien ajan. Isänsä tavoin hän sijoitti kiinteistöihin, jotka sijaitsivat pääasiassa Manhattanilla Central Parkin laidalla, 4. ja 7. Avenuen välissä, ja niiden arvo nousi nopeasti. Noin kolmentoista vuoden ajan ennen vuotta 1873 hän harjoitti laajalti rakennustoimintaa, kunnes suuri osa hänen siihen asti tyhjillään olleesta maastaan oli täynnä enimmäkseen ensimmäisen luokan taloja. Hänen sanottiin omistavan vuonna 1867 jopa 720 taloa, ja hän oli myös kiinnostunut rautatie-, hiili- ja vakuutusyhtiöistä. William B. Astorin lahjat ja testamentit Astorin kirjastolle olivat arvoltaan yhteensä noin 550 000 dollaria. Muiden hyväntekeväisyyslahjoitusten lisäksi hän antoi 50 000 dollaria St. Luke's -sairaalalle. Hänen omaisuutensa, jonka arvoksi arvioitiin sata miljoonaa dollaria, jaettiin testamentilla hänen kahden poikansa John Jacob Astor III:n ja William Backhouse Astor nuoremman kesken.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Backhouse Astor Wikimedia Commonsissa
Englannin evankelis-luterilainen kirkko

| Evangelical Lutheran Church of England Englannin evankelis-luterilainen kirkko |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  luterilainen
Teologia:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Englanti, Wales, Skotlanti
Perustettu:  1896, 1954
Seurakuntia:  14
Jäseniä:  900
Kotisivu:  Kotisivu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Englannin evankelis-luterilainen kirkko (Evangelical Lutheran Church of England, ELCE) on tunnustuksellinen luterilainen kirkko Isossa-Britanniassa. Sillä on seurakuntia Englannissa, Skotlannissa ja Walesissa. Se julkaisee lehteä The British Lutheran.
ELCE:n vanhimmat seurakunnat juontavat juurensa vuoteen 1896, ja ELCE perustettiin vuonna 1954. Sillä on seminaari Cambridgessa, Westfield House. Kirkolla on noin 900 kastettua jäsentä ja 14 seurakuntaa.
ELCE on jäsenenä Euroopan luterilaisessa konferenssissa ja Kansainvälisessä luterilaisessa neuvostossa.