stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jari Viuhkola
Ura > Seuraura > Uran alku, liiganousu ja nousu SM-liigan huipulle

Viuhkola varattiin Chicago Blackhawksiin Oulun Kärppien A-nuorista 158. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1998. Kaudella 1998–1999 hän nousi Kärppien miesten joukkueeseen ja pelasi I-divisioonassa 14 runkosarjaottelua tehoin 5+5=10 sekä neljä pudotuspeliottelua tehden yhden syöttöpisteen. Toisen kautensa 1999–2000 päätteeksi Viuhkola oli nostamassa Kärppiä SM-liigaan. Ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 2000–2001 hän pelasi kaikki 54 runkosarjaottelua tehden niissä tehot 5+8=13. Viuhkolan liigauran avausmaali syntyi 2. marraskuuta 2000 Helsingin IFK:ta vastaan. Kevään 2001 pudotuspeleissä hän teki yhdeksässä ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 2001–2002 Viuhkola teki runkosarjassa 22 tehopistettä. Kaudella 2002–2003 hän nousi Kärppien varakapteeniksi ja teki 32 tehopistettä. Kevään 2003 pudotuspeleissä Viuhkola oli tehoilla 4+8=12 Kärppien paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudella 2003–2004 Viuhkola nousi SM-liigan eliittiin. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 25+31=56, joilla Viuhkola voitti Kärppien sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Hän sijoittui koko SM-liigan maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä neljänneksi. Viuhkola voitti myös koko SM-liigan tehotilaston lukemalla +36 ja hänet palkittiin kauden päätteeksi Matti Keinonen -palkinnolla. Viuhkola voitti Suomen-mestaruuden keväällä 2004. Saman vuoden tammikuussa hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Kaudella 2004–2005 Viuhkola pelasi marraskuussa 2004 tulleen sormivamman takia vain 44 runkosarjaottelua. Hän oli loukkaantuessaan Kärppien paras pistemies ja teki runkosarjan aikana yhteensä 31 tehopistettä. Viuhkola oli kuitenkin koko kevään 2005 pudotuspelien paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 5+10=15 ja hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Hänet valittiin myös SM-liigan tähdistökentälliseen.
Lokakuussa 2005 Viuhkola loukkasi nilkkansa ja hän pelasi tämän takia vain 46 runkosarjaottelua, mutta oli kuitenkin Kärppien paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12+27=39. Hän oli joukkueen paras syöttäjä myös kevään 2006 pudotuspeleissä kahdeksalla syötöllään ja voitti kauden 2005–2006 päätteeksi SM-pronssia. Helmikuussa 2006 Viuhkola teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Samana vuonna hän neuvotteli Chicago Blackhawksin kanssa sopimuksesta, mutta päätti jäädä perhesyistä Suomeen. Hänestä tuli kaudella 2006–2007 Kärppien kapteeni. Viuhkolan runkosarja jäi kuitenkin vain 37 ottelun mittaiseksi marraskuun Karjala-turnauksessa tulleen polvivamman takia. Hän teki niihin nähden kuitenkin hienot tehot 7+38=45, joilla Viuhkola oli Kärppien paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Mika Pyörälän kanssa. Hän sijoittui SM-liigan syöttöpörssissä neljänneksi, voitti Suomen-mestaruuden ja hänet valittiin kauden päätteeksi tähdistökentälliseen.
Ura > Seuraura > NHL-sopimus ja nopea paluu Kärppiin

Huhtikuussa 2007 Viuhkola käytti sopimuksessaan olleen option kaudesta 2007–2008, mutta hän solmi jo kesäkuussa kaksivuotisen sopimuksen NHL-joukkue New Jersey Devilsin kanssa. Viuhkola pelasi sen farmijoukkue Lowell Devilsissä AHL:ssä vain kymmenen ottelua, kunnes hän päätti selkävaivojen vuoksi palata Kärppiin jo joulukuussa kevääseen 2009 kestäneellä sopimuksella. Kaukaloihin Viuhkola palasi kuitenkin vasta helmikuussa 2008 ja pelasi runkosarjassa lopulta vain yhdeksän ottelua. Hän palasi Kärppien varakapteeniksi, kun kauteen lähdettäessä Viuhkolan tilalle kapteeniksi nousi Ilkka Mikkola. Hän voitti Suomen-mestaruuden keväällä 2008. Kaudella Viuhkolan loukkaantumiset jatkuivat; hän jätti syksyn 2008 harjoitusottelut väliin selkäleikkauksen takia ja lokakuussa Viuhkola joutui viikoiksi sivuun takareisivamman vuoksi. Hän teki runkosarjassa 49 ottelussa tehot 10+36=46. Viuhkola jakoi 11 syötöllään Kärppien sisäisen pistepörssin voiton Toni Koiviston kanssa kevään 2009 pudotuspeleissä, jotka päättyivät SM-hopeaan. Samana keväänä hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudella 2009–2010 Viuhkola pelasi loukkaantumisten takia vain 29 runkosarja- ja neljä pudotuspeliottelua. Tästä huolimatta hän teki kauden aikana Kärppien seurakohtaisia ennätyksiä; 21. lokakuuta 2009 Viuhkola pelasi 391. SM-liigaottelunsa joukkueessa ja hän nousi Kärppien kaikkien aikojen SM-liigaottelutilastossa Markku Kiimalaisen ohi. Viuhkolan on kuitenkin ohittanut tilastossa sittemmin Ilkka Mikkola. 15. helmikuuta 2010 hän teki Jokereita vastaan kaksi syöttöpistettä ja nousi 212 syötöllään Kari Jalosen ohi Kärppien kaikkojen aikojen SM-liigan syöttöpörssissä.
Ura > Seuraura > Rikkonaiset, viimeiset SM-liigakaudet

Viuhkolan selkävaivat jatkuivat myös kaudella 2010–2011, jolloin hän ei pelannut otteluakaan. Viuhkola teki kuitenkin vuoden mittaisen jatkosopimuksen kaudeksi 2011–2012. Hän pelasi kauden alkaessa ensimmäisen SM-liigaottelunsa lähes puoleentoista vuoteen, mutta onnistui kauden mittaan vakiinnuttamaan paikkansa Kärppien ykkössentterinä laidoillaan Ivan Huml ja Juha-Pekka Haataja. 19. marraskuuta 2011 Viuhkola teki Jokereita vastaan SM-liigauransa 338. tehopisteensä, jolla hän nousi Kärppien kaikkien aikojen SM-liigan pistepörssissä Kari Jalosen ohi. Viuhkolan runkosarjaa lyhensi 49 ottelun mittaiseksi kuitenkin 24. tammikuuta 2012 tullut aivotärähdys, kun TPS:n Tomáš Mojžíš taklasi hänet vaarallisen näköisesti pää edellä laitaan. Kärpät hankki loppukaudeksi Jozef Stümpelin, joka pelasi ykkössentterin paikkaa, kunnes Viuhkola palasi taas kaukaloihin. Hän teki samassa kuussa kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudella 2012–2013 Viuhkola kärsi jälleen loukkaantumisista. Jo runkosarjan avausottelussa 13. syyskuuta 2012 Saimaan Palloa vastaan hän sai rannevamman ja oli sivussa vuoden 2012 lopulle saakka. 26. helmikuuta 2013 pelatussa ottelussa Helsingin IFK:ta vastaan Viuhkola väänsi aloitustilanteessa polveaan ja hänen kautensa päättyi näin ollen tähän. Viuhkola pelasi kauden aikana vain 19 runkosarjaottelua tehopistein 3+2=5. Kaudella 2013–2014 hän pelasi vain yhdeksää ottelua vaille kaikki runkosarjaottelut, mutta kevään 2014 pudotuspelit alkoi Viuhkolan osalta toipilaana. Hänen roolinsa pieneni ja Viuhkola sai ratkaisuotteluissa kokoonpanoon mahtuessaan peliaikaa ainoastaan nelosketjusta. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Ura > Seuraura > Visiitti Hokkiin ja pelaajauran loppu

Joulukuussa 2014 Viuhkola siirtyi 16. tammikuuta 2015 asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2014–2015. Hänen sopimuksessaan oli optio SM-liigaan tai ulkomaille siirtymisestä. Viuhkolan sopimus Hokin kanssa purettiin kuitenkin yhteisymmärryksessä jo joulun alla, kun edellisenä keväänä operoitu polvi ei kestänyt pelaamista. Tammikuussa 2015 hän päätti lopettaa tähän vedoten pelaajauransa.
19. syyskuuta 2015 Kärpät jäädytti Viuhkolan pelinumeron 24.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Venäjä 2007 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Latvia 2006 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1998 | jääkiekko |  |
Viuhkola pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2004, 2005, 2006 ja 2007. Vuonna 2007 hän voitti hopeaa ja vuonna 2006 pronssia. Viuhkola on pelannut yhteensä 53 A-maaottelua tehoin 7+17=24. Hän debytoi A-maajoukkueessa kaudella 2001–2002, jolloin Viuhkola teki viidessä ottelussa yhtä monta syöttöpistettä.
Viuhkola pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1998, jolloin hän voitti hopeaa. Viuhkola toimi myös alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina ja kuulunut myös vanhempien ikäkausimaajoukkueiden kapteenistoon. Hänet valittiin Pohjola-leirin parhaaksi pelaajaksi ja tähdistökentälliseen vuonna 1994.
Pyhimykset ortodoksisessa kirkossa

Pyhimykset ortodoksisessa kirkossa ovat ”ihmisiä, jotka kilvoittelun ja Jumalan armon kautta ovat tulleet osalliseksi Jumalan pyhyydestä”. Heistä käytetään pyhimyksen sijaan nimitystä ”pyhä”. Monet ortodoksisen kirkon pyhät ovat myös katolisen kirkon kanonisoimia pyhimyksiä, sillä molemmilla kirkoilla on tuhatvuotinen yhteinen historia.
Ortodoksisessa kirkossa on niin paljon pyhiä, että heidän muistopäiviään riittää kirkkovuoden jokaiselle päivälle yksi tai useampi. Pyhäksi julistaminen eli kanonisointi on yksinkertaisempaa kuin katolisessa kirkossa. Se tarkoittaa, että kirkko vahvistaa kirkon jäsenten kokemuksen, että tietty ihminen on pyhä.
Pyhien jaottelu

Pyhiä kutsutaan nimillä, jotka luonnehtivat heidän elämänvaiheitaan. Tavallisia ovat seuraavat nimikkeet:
marttyyri (= ihminen, joka on todistanut Kristuksesta kuolemallaan),
suurmarttyyri (= marttyyri, joka on kärsinyt poikkeuksellisen julman kuoleman),
pyhittäjä (= luostarin asukas),
vanhurskas (= maallikko),
tunnustaja (= ihminen, joka on toiminnallaan ja kärsimyksillään todistanut Kristuksesta),
pyhät isät ja äidit (= kirkon opettajia),
apostoli (= Kristuksen opetuslapsi  tai heidän vertaisensa), apostoleja on yhteensä 70.
evankelista (= Kristuksen ylösnousemuksen todistaja),
profeetta (= Jumalan sanan vastaanottaja ja julistaja),
autuas (= autuas luonne) ja
Kristuksen tähden houkka (= äärimmäinen kilvoitusmuoto, joka sisältää teeskennellyn mielisairauden piirteitä).
Viimeisestä on esimerkkinä Vasili Autuas, jonka muistokirkko sijaitsee Moskovan Punaisella torilla.
Reliikit

Pyhien kunnioittamiseen kuuluvat reliikit eli pyhäinjäännökset, joita on kätketty jokaisen kirkon alttaripöytään. Tapa on muisto alkukirkon tavasta suorittaa liturgioita marttyyrien haudalla. Reliikkejä voi olla myös pyhässä ikonissa tai erillisissä pyhäinjäännöslippaissa. Useimmiten reliikki on luunpala, mutta joskus koko pyhä ruumis lepää relikvaariossa. Reliikkejä kunnioitetaan Pyhän Hengen voiman välikappaleina.
Pyhien merkitys

Kirkon opetuksen mukaan pyhät rukoilevat Jumalaa elävien puolesta, minkä takia heidän puoleensa käännytään esirukouspyynnöillä. Pyhät ovat tärkeitä myös esikuvina. Erikoisasemassa on tällöin se pyhä, jonka mukaan henkilö on itse nimetty.
Suomen ortodoksisen kirkon pyhiä

Suomen ortodoksinen kirkko on kanonisoinut tähän mennessä kaksi henkilöä.
Pyhä marttyyri ja tunnustaja Johannes Sonkajanrantalainen (1884–1918)
Pyhittäjä Johannes Valamolainen (1873–1958)
Inguušit

| Inguušit |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 430 000
Asuinalueet:  Ingušia ja Pohjois-Ossetia-Alania (Venäjä), Kazakstan
Kielet:  inguuši
Uskonnot:  sunnalaisuus
Inguušit (inguušiksi галгай, ghalghaj) on etninen ryhmä Pohjois-Kaukasiassa Venäjällä. Pääosa heistä asuu Ingušian tasavallassa. Inguušit puhuvat pohjoiskaukasialaisiin kieliin kuuluvaa inguušin kieltä. Uskonnoltaan he ovat pääasiassa sunnimuslimeita. Inguušit ovat niin kielellisesti kuin etnisestikin läheistä sukua tšetšeeneille.
Asuinalue ja määrä

Suurin osa inguušeista asuu Ingušian tasavallassa, missä heitä oli 361 057 vuonna 2002. Naapuritasavallassa Pohjois-Ossetia-Alaniassa heitä asui 21 442 vuonna 2002. Pohjois-Ossetian inguušit asuvat pääasiassa Prigorodnin piirissä, joka liitettiin Pohjois-Ossetiaan 1940-luvun lopulla, kun inguušit karkotettiin Keski-Aasiaan. Toisessa naapuritasavallassa Tšetšeniassa inguušeja asui 2 914 vuonna 2002. Kaikkiaan Venäjällä asui 413 016 vuonna 2002. Inguušien karkotuksen jäljiltä Kazakstanissa on pieni inguušivähemmistö, vaikka suurin osa onkin palannut kotiseudulleen Neuvostoliiton purettua karkotuspäätöksen vuonna 1957. Vuonna 1999 Kazakstanissa asui 16 893 inguušia. Kazakstanin inguušien määrä on laskussa paluumuuton vuoksi. Vielä vuonna 1989 Kazakstanissa asui 19 914 inguušia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inguušit Wikimedia Commonsissa
Mustii

| Mustii |
| --- | --- |
 Mustii vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas Mustin
Syntynyt: 21. marraskuuta 1990 (ikä 34)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mustii 
Levy-yhtiöt:  Warner Music Group 
Aiheesta muualla
www.mustiimusic.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mustii (oik. Thomas Mustin, s. 21. marraskuuta 1990) on belgialainen näyttelijä ja laulaja. Mustii tunnetaan rooleistaan tv-sarjassa La Trêve sekä elokuvissa Grave, Un Petit Boulot ja L'Echange des Princesses. Mustii edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa 2024 kappaleella ”Before the Party’s Over”. Hän putosi kilpailusta toisessa semifinaalissa saatuaan 18 pistettä.
Diskografia > Albumit

21st Century Boy (2016) #5
It's Happening Now (2022) #4
Rautalammin Auto

Rautalammin Auton Volvo 9700 linja-autot Rautalammin varikolla.
Rautalammin Auto Oy on suomalainen linja-autoyhtiö. Yhtiö ajaa vakiovuoroliikennettä Savossa Kuopion alueella sekä lisäksi Etelä-Savon alueella Pieksämäellä. Vakiovuoroliikenteen lisäksi yhtiö harjoittaa tilausajoliikennettä sekä toimii yhteistyössä emoyhtiön matkatoimiston MatkaSavon kanssa.
Historiaa

Rautalampilainen Väinö A. Jääskeläinen aloitti linja-autoliikenteen harjoittamisen vuonna 1926 Rautalampi-Suonenjoki-Vesanto reitillä, johon hän osti sisareltaan 18-paikkaisen Intercontinental-linja-auton. Yhtiön ensimmäinen linja-autovuoro liikennöitiin juhannusaattona 24.6.1926. Pari vuotta sen jälkeen yhtiö osti toisen linja-auton, jolloin avattiin linjat Kuopioon ja Vesannolle. Aivan yhtiön alkuvuosina sai myös alkunsa taksiliikenne ja kuorma-autoliikenne, ja Väinö Jääskeläinen oli myös maakunnan ensimmäinen taksiautoilija. Yritys toimi vuoteen 1948 asti nimellä Jääskeläinen Väinö, jonka jälkeen nimenä on säilynyt muodossa Rautalammin Auto Oy.
Yhtiöllä oli tarkoitus 1970-luvulla rakennuttaa varikkokiinteistö Rautalammille, mutta erinäisten vaiheiden vuoksi yhtiö päätyi rakennuttamaan vuonna 1978 Suonenjoelle varikkokiinteistön, joka on edelleen yrityksen käytössä. Yhtiöllä on Rautalammilla pienempi varikko, jossa osa yhtiön kalustosta sijaitsee.
Yhtiön perustajan Väinö Jääskeläisen jälkeen yhtiön toimitusjohtajaksi siirtyi Kauko Jääskeläinen, mutta hänen kuoltuaan vuonna 1996 yhtiöön tuli osakkaaksi Mikko Tiilikainen, josta tuli vuonna 2000 yhtiön toimitusjohtaja. Vuonna 2012 iisalmelainen Mika Niskanen Oy osti Rautalammin Auton koko osakekannan. Uudelle omistajalle kaupan yhteydessä siirtyi Suonenjoella sijaitseva varikko, kalusto ja linjaliikenneluvat sekä muut sopimukset. Yhtiön toiminta jatkui entisellään yrityskaupasta huolimatta linja-autoliikenteen, taksiliikenteen ja kuorma-autoliikenteen osalta. Yhtiö juhli 90-vuotista taivaltaan 21.6.2016
Yhtiö nykypäivänä

Yhtiöllä on säännöllistä reittiliikennettä yhteysväleillä Rautalampi-Suonenjoki-Kuopio, Suonenjoki-Kuopio ja Suonenjoki-Pieksämäki. Yhtiö hoitaa myös koululaiskuljetuksia Suonenjoella. Yhtiön kalustoon kuuluu 17 linja-autoa, ja kuorma-auto.
Yhtiön kalusto koostuu seuraavantyyppisistä linja-autoista
| Alusta | Kori | Lukumäärä |
| --- | --- | --- |
| Volvo B12B | Volvo 9700HD NG | 1 |
| Volvo B12B 6x2 | Volvo 9700HD NG | 1 |
| Volvo B12B 6x2 | Volvo 8700 | 1 |
| Mercedes-Benz | Mercedes-Benz Sprinter | 7 |

| Scania K320 UB | Scania OmniExpress 320 | 1 |

| Volvo B7R | Volvo 8700 | 1 |
| Volvo B11R 6x2 | Volvo 9700H UG | 1 |
| Volvo B13R | Volvo 9700H NG | 1 |
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivut
Kuopion Seudun Bussit: Rautalammin Auto
https://soundcloud.com/radio-sandels/rautalammin-auto-sinikka-jaaskelainen-2162016
Pekko ja poika

| Pekko ja poika |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Timo Koivusalo
Käsikirjoittaja:  Timo Koivusalo
Tuottaja:  Pertti Pasanen
Säveltäjä:  Timo Koivusalo
Kuvaaja:  Harri Räty
Leikkaaja:  Jorma K. Lehtonen
Lavastaja:  Raimo Siltala   Marjaana Pirskanen
Pääosat:  Timo Koivusalo   Satu Silvo   Kalle Wallin   Joel Hallikainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Spede-Tuotanto Oy
Ensi-ilta:  28. lokakuuta 1994
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Pekko Aikamiespojan poikamiesaika
Seuraaja:  Pekko ja massahurmaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekko ja poika on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon toinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan tuotti Spede Pasanen. Pekko ja poika toi 61 707 katsojaa elokuvateattereihin.
Tuotanto

Koivusalo oli jo ennen Pekko aikamiespojan poikamiesajan ensi-iltaa päättänyt jatkaa Pekko-elokuvien sarjaa. Toisen elokuvan hän päätti ohjata itse ja toimi myös ainoana käsikirjoittajana. Elokuvan 3 miljoonan markan budjeista saatiin puolet Suomen elokuvasäätiöltä. Tuottajaksi Koivusalo sai Spede Pasasen Spede-Tuotannon, muina tuottajina olivat Jorma K. Lehtosen R-Filmi Production Oy ja Koivusalon oma yhtiö Artista-Filmi Oy.
Elokuvan toisen päähenkilön eli Pekon pojan rooliin haki Koivusalon mukaan 3 000 ehdokasta. Rooliin valittiin Porin Teatterin musikaalissa Oliver näytellyt Kalle Wallin. Pekon äidin näyttelijä vaihtui ensimmäisestä elokuvasta, nyt äitinä oli Visa Mäkisen televisiosarjassa roolin näytellyt Helka Kuusiluoto.
Elokuvaa kuvattiin kahdessa jaksossa 22 kuvauspäivänä kesä–heinäkuussa 1994 Kuhmoisten Pihlajakoskella, Helsingissä, Porvoossa ja Tampereella. Elokuvassa on Timo Koivusalon säveltämää musiikkia ja siinä siteerataan Eino Leinon runoja useaan otteeseen mm. Tuija Piepposen, Esko Nikkarin ja Jope Ruonansuun repliikeissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Timo Koivusalo  | … |  Pekko / tv-ohjelman juontaja   |
|  Satu Silvo  | … |  Pipsa   |
|  Kalle Wallin  | … |  Poika   |
|  Helka Kuusiluoto  | … |  Tyyne, Pekon äiti   |
|  Risto Salmi  | … |  Unto, Pekon ja Pojan isä   |
|  Tuija Piepponen  | … |  Kaisa Kuovi   |
|  Esko Nikkari  | … |  Reino, poliisi   |
|  Joel Hallikainen  | … |  Jokke Hallikainen   |
|  Tuija Ernamo  | … |  Joken vaimo   |
|  Jope Ruonansuu  | … |  Heka Haimakainen   |
|  Matti Mäntylä  | … |  Antero Korppu, sosiaalivirkailija   |
|  Seppo Helenius  | … |  Kauppias Iisakki Torkkeli   |
|  Maritta Viitamäki  | … |  Siiri Saikkonen   |
|  Kielo Tommila  | … |  Pojan äiti   |
|  Ahti Kuoppala  | … |  Taiteilija   |
|  Kyösti Ahonen  | … |  Tavaratalon kassa    |
Vastaanotto

Pekko ja poika oli vuoden 1994 katsotuin elokuva Suomessa 70 000 katsojalla. Myös kriitikot kohtelivat sitä maltillisemmin äänenpainoin kuin sen edeltäjää Pekko Aikamiespojan poikamiesaika.
PSRT

| PSRT> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2009–2015
Tyylilaji:  Hip hop & rap
Kotipaikka:  Kerava
Laulukieli:  Suomi, englanti
Jäsenet:  Prinssi Jusuf, Joonatan Palmi & PapiPike
Levy-yhtiö:  Ugalabugala records & Soundbite records
Infobox OKNimi-testi OK: 
PSRT (aikaisemmin Pastorit) oli kristillinen yhtye, joka toimi vuosina 2009–2016. Yhtyeeseen kuului prinssi Jusuf (Josijas Belayneh), Joonatan Palmi ja PapiPike (Pierlin Mpaka Makumbu).
Joonatan Palmi perusti vuonna 2009 prinssi Jusufin ja Papipiken kanssa PSRT -yhtyeen. Vuonna 2009 ilmestyi yhtyeen ensijulkaisu, ”Mul menee hyvin”. Yhtye julkaisi toisen singlensä ”Pastorit on tules” vuonna 2012ja julkaisivat esikoisalbuminsa samana vuonna Ugalabugala records levy-yhtiöllä. Heidän ensimmäinen läpimurtonsa oli ”On tules” - musiikkivideo, joka on kerännyt yli 400 000 katselukertaa.
Vuonna 2014 julkaistu kappale ”#Bädboi” nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle kolme. Toinen albumi julkaistiin marraskuussa samana vuonna Soundbite recordsin alla. Yhtye jatkoi vielä vuoteen 2016 asti, jonka jälkeen jäsenet siirtyivät soolouralle.
Diskografia > Albumit

On tules (2012)
Vuorten läpi (2014)
Diskografia > Singlet

Mul menee hyvin (2009)
Pastorit on tules (2012)
Meit ei kiinnosta (mukana Immanuel, 2013)
#Bädboi (mukana Mikael Gabriel & Jage, 2014)
Diskografia > Musiikkivideot

Jesus is the champion (2011)
Tekijät (mukana MC Pepe, 2011)
On tules (2011)
Meidän jumalamme (2011)
Tiedän mitä teen (mukana Bengi & Jage, 2012)
Lets have a party (mukana Laura Autio, 2013)
Meit ei kiinnosta (mukana Immanuel, 2013)
Bring It On (mukana Jage, 2013)
#Bädboi (mukana Mikael Gabriel & Jage, 2014)
Pokataan Saalis (mukana Mikaveli, 2014)
Boom Shakalaka (2015)
Aiheesta muualla

PSRT Youtubessa: https://www.youtube.com/user/PastoritTV
PSRT Facebookissa: https://m.facebook.com/PastoritOfficial/
PSRT Instagramissa: https://www.instagram.com/psrt/
David F. Sandberg

| David F>  Sandberg |
| --- | --- |
 Sandberg vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 1981 Jönköping, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  ponysmasher
Tunnetuimmat ohjaukset:  Shazam! (2019)
Aiheesta muualla
dauid.com
IMDb
Elonet
David F. Sandberg (s. 1981 Jönköping, Ruotsi), joka tunnetaan YouTubessa nimellä ponysmasher, on ruotsalainen elokuvaohjaaja.
Elämä ja ura

Sandberg aloitti uransa tekemällä omia lyhytelokuviaan ja levittämällä niitä YouTubessa. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli Lights Out (2016), joka perustuu hänen samannimiseen lyhytelokuvaansa vuodelta 2013. Sandbergin puoliso on ruotsalainen näyttelijä Lotta Losten.
Filmografia > Pitkät elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Tehtävät |
| --- | --- | --- |
| 2016 | Lights Out | Ohjaaja |
| 2017 | Annabelle: Creation | Ohjaaja |
| 2019 | Shazam! | Ohjaaja |
| 2023 | Shazam! Fury of the Gods | Ohjaaja |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Virallinen YouTube-kanava
David F. Sandberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
David F. Sandberg Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Norrlåtar

Norrlåtar oli vuosina 1974-2004 toiminut ruotsalainen folk- ja maailmanmusiikkiyhtye. Luulajassa perustettu yhte esitti erityisesti Norrbottenin ja Tornionlaakson kansanmusiikkia. Norrlåtarin musiikissa on myös vaikutteita progressivisesta rockista. Osa yhtyeen kappaleista on suomenkielisiä.
Jäsenet

Jan Olofsson – saksofooni, huilu, viulu
Mikael Segerström – viulu, nykkeliharppu, kitara, basso
Hans Sandin – viulu, hanuri, mandoliini, basso
Magnus Sjögren – viulu, hanuri (1974–1980)
Hasse Alatalo – laulu, hanuri, klaviatuuri (1974–1994)
Lars-Gunnar Omberg – rummut, lyömäsoittimet (1984–2004)
Björn Sjöö – trumpetti, klaviatuuri, hanuri, basso (1984–2004)
Diskografia > Studioalbumit

Folkmusik från Norrbotten (1975)
Meikäläisiä / Folk som vi (1976)
Urminnes hävd (1978)
Framtidshopp (1980)
Ugrisk längtan (1985)
Känslans partisan (1987)
En malsvelodi (1990)
Ravn (1994)
Diskografia > Kokoelmat

Korpens tecken (1989)
Sign of the Raven (1993)
Korpens tid 1974–2004 (2004)
Valtatie 13

Valtatie 13 on luoteis–kaakkoissuunnassa Kokkolasta Kyyjärven, Jyväskylän ja Mikkelin kautta Lappeenrantaan ja edelleen Nuijamaan raja-asemalle johtava valtatie. Nuijamaalta tie jatkuu Venäjän puolella Viipuriin. Tien pituus on 499 kilometriä. Tien Lappeenrannan ja Nuijamaan välinen osuus kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Tie on muutamia lyhyitä nelikaistaisia osuuksia lukuun ottamatta kaksikaistainen, ja sen laatu vaihtelee. Kaakkois- ja Keski-Suomessa tie on ajoittain kapea ja mutkainen. Lisäksi Jyväskylän ja Lappeenrannan seudulla tiellä kulkee paljon raskasta liikennettä. Keväällä 2009 Äänekosken ja Karstulan välisen tieosuuden nopeusrajoitus laskettiin pysyvästi 80 kilometriin tunnissa.
Tie kulkee seuraavien maakuntien kautta: Keski-Pohjanmaa – Pohjanmaa – Keski-Pohjanmaa (uudelleen) – Keski-Suomi – Etelä-Savo – Etelä-Karjala.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Kokkola – Kruunupyy – Kaustinen – Kruunupyy (uudelleen) – Kaustinen (uudelleen) – Veteli – Perho – Kyyjärvi – Karstula – Saarijärvi – Äänekoski – Uurainen – Laukaa – Jyväskylä – Laukaa (uudelleen) – Toivakka – Kangasniemi – Mikkeli – Savitaipale – Lemi – Lappeenranta.
Lakkautetut kunnat, joiden alueella tie on kulkenut:
Kokkola
Kaarlela
Kruunupyy
Alaveteli
Teerijärvi
Jyväskylä
Jyväskylän maalaiskunta
Mikkeli
Ristiina
Suomenniemi
Lappeenranta
Lappee
Nuijamaa