stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ligaasit
DNA-liittäjäentsyymin toiminta

Kuvassa kaksi DNA-juostetta ennen liittäjäentsyymin aiheuttamaa juosteiden yhteenliittymistä. Vapaat OH-ryhmät sijaitsevat punaisella merkityn juosteen ylemmän rihman oikeanpuolimmaisessa tymiinissä (T) ja sinisellä merkityn juosteen alemman rihman vasemmanpuolimmaisessa sytosiinissa (C). Vastaavasti vapaat fosfaattiryhmät sijaitsevat punaisella merkityn juosteen alemman rihman oikeanpuolimmaisessa guaniinissa (G) ja sinisellä merkityn juosteen ylemmän rihman vasemmanpuolimmaisessa guaniinissa.
Liittäjäentsyymi yhdistää juosteet niin että sen tekemän liitoksen muodostavat toisen juosteen fosfaattiryhmä ja toisen juosteen OH-ryhmä. Lopputuloksena on ehjä kaksijuosteinen DNA-molekyyli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ligaasit Wikimedia Commonsissa
Lihakeitto

Lautasellinen valmista lihakeittoa.
Lihakeitto on yleensä naudanlihasta valmistettu keittoruoka. Se sisältää perinteisesti lihan lisäksi perunaa ja muita juureksia sekä kasviksia.
Kuvaus

Perinteinen lihakeitto valmistetaan lihasta, joka voi olla potkaa, lapaa, rintaa, kylkeä tai etuselkää ja jossa on lihan mukana luuta antamassa makua. Liha voidaan kypsentää kokonaisena ja paloitella keittoon vasta perunoiden ja kasvisten kypsentämisen kanssa. Nopeampi tapa kokonaisen luisen lihan keittämisen asemesta on käyttää jauhelihaa. Keitto maustetaan yleensä suolalla, pippurilla ja erilaisilla yrttimausteilla.
Lihakeitto nautitaan kuumana, perinteisesti voileivän ja maidon kanssa.lähde?
Lihavelli ja muita suomalaisia muunnelmia

Lihavelli on suomalainen perinneruoka, joka yleensä tarkoittaa ohraryyneillä höystettyä tai jollakin jauholla suurustettua lihakeittoa. Suomenlahden Lavansaaressa se oli lihalla höystettyä riisivelliä. Kauhavalainen lihavelli muistuttaa klimppisoppaa, Temmeksellä lihavelli suurustetaan vehnäjauholla ja siihen laitetaan kauraryynejä.
Lihakeiton muunnelmia ja nimityksiä eri puolilla Suomea ovat myös muun muassa klimppisoppa ja -velli, tappaiskeitto, lihaperunat, pohjoispohjalainen rössypottu, keskipohjalainen juustopaisti, pohjoissavolainen mykyrokka sekä palvilihapotut ja luusoppa.
Lihakeittoja muualla maailmassa

Lihakeiton kaltaisia ruokia ovat muun muassa saksalainen Eintopf ja muut lihapullakeitot, venäläinen lihaseljanka, unkarilainen gulassi, kreikkalainen sisälmyskeitto patsás, häränhäntäkeitto, pekonikeitto ja monet muut runsasliemiset, lusikalla syötävät liharuoat. Joskus lihakeiton tai -padan liemi syödään erikseen, kuten ranskalaisessa pot-au-feu-lihapadassa, tai juodaan erikseen, kuten vietnamilaista phở-keittoa ja monia muita aasialaisia liharuokia syödessä.
Väinö Liikkanen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Väinö Liikkanen |  Väinö Liikkanen |  Väinö Liikkanen |  |
Maa:   Suomi
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1932 | 50 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Vysoké Tatry 1935 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1933 | 18 km |  |
Väinö Liikkanen (16. marraskuuta 1903 Virolahti – 15. lokakuuta 1957 Kuusankoski) oli suomalainen maastohiihtäjä ja olympiamitalisti.
Liikkanen sijoittui maanmiehensä, niin ikään Virolahdella syntyneen Veli Saarisen jälkeen hopealle Lake Placidin 1932 olympialaisten 50 kilometrillä. Samojen kisojen 18 kilometrillä hän oli yhdeksäs.
Liikkanen osallistui neljiin MM-kilpailuihin. Zakopanessa 1929 hän sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi. Innsbruckissa 1933 hän sai 18 kilometrillä pronssia ja oli 50 kilometrillä neljäs. Sollefteåssa 1934 hän sijoittui 18 kilometrillä kahdeksanneksi. Tatralla 1935 hän voitti viestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä kultaa, sijoittui 18 kilometrillä 21:nneksi ja keskeytti 50 kilometrillä.
Seuratasolla Liikkanen edusti Kymintehtaan Urheiluseuraa ja Virolahden Sampoa. Hän voitti ainoan Suomen mestaruutensa 50 kilometrillä vuonna 1933. SM-hopeaa hän sai 10:llä ja 50 kilometrillä vuonna 1931.
Ammatiltaan Väinö Liikkanen oli metsätyönjohtaja.
Saavutuksia

Olympiahopeaa Lake Placidissa 1932 (50 km hiihto, aika 4.28,20)
MM-kultaa Tatralla 1935 (4 × 10 km viesti)
MM-pronssia Innsbruckissa 1933 18 km hiihdossa ja neljäs 50 km:llä
Neljäs MM-kisoissa Zakopanessa 1929 (50 km hiihto)
Suomen mestaruus 1933 (50 km hiihto, yli kahdeksan minuutin erolla seuraavaan)
Aiheesta muualla

Sammon huiput – Virolahden Sampo
Hiljainen hopeamitalimies Väinö Liikkanen, Suomen Kuvalehti, 9.4.1932, nro 15, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lihasvoimaharjoittelu

Kuntosalilla voidaan tehdä monipuolisia lihasvoimaharjoitteita vapailla painoilla, vastuslaitteilla tai kehon omalla painolla.
Lihasvoimaharjoittelu on poikkijuovaisen lihaskudoksen tietoista harjoittamista erilaisilla lihaskuntoharjoitteilla. Sen tarkoituksena on saada lihakseen lisää voimaa, voimantuottonopeutta, kestävyyttä tai kokoa.
Lihasvoimaharjoittelu perustuu lihasten ylikuormittamiseen toistuvien ja vastustettujen lihassupistusten avulla. Tämä voidaan tehdä erilaisilla vastuslaitteilla, vapailla painoilla tai kehon omaa painoa hyväksikäyttäen.
Vaikutukset

Lihasvoimaharjoittelu kehittää lihasten voiman ja koon lisäksi myös lihaskudoksen hermotusta. Se vähentää myös kehon rasvakudoksen määrää.
Koska lihasvoimaharjoittelulla on todettu monia terveyshyötyjä, esimerkiksi liikunnan Käypä hoito -ohjeet suosittelevat lihasvoimaharjoittelua kaikille aikuisille. Kasvattamalla lihasmassaa lihasvoimaharjoittelu muun muassa parantaa elimistön insuliinin vaikutusta ja sokeritasapainoa tyypin 2 diabeteksessä. Sillä on todettu hyödyllisiä vaikutuksia myös aivojen toimintaan ja mielialaan.
Ikääntyneellä henkilöllä lihasvoimaharjoittelu palauttaa iän myötä heikentynyttä lihasvoimaa ja lihaskatoa eli sarkopeniaa, ja auttaa jokapäiväisissä toimissa. Lisäksi lihasvoimaharjoittelu ylläpitää luun lujuutta.
Muotoja

Lihasvoimaharjoittelu voidaan jakaa eri muotoihin eri tarkastelukulmien kautta.
Harjoitteluvälineistön perusteella lihasvoimaharjoittelu jaetaan kuntosaliharjoitteluun, vapailla painoilla suoritettavaan harjoitteluun ja omaa painoa hyödyntävään harjoitteluun.
Lihasvoimaharjoittelussa voidaan harjoittaa maksimivoimaa, nopeusvoimaa tai kestovoimaa. Maksimivoimaharjoittelu perustuu ylikuormitusperiaatteeseen. Toistoja tehdään vain muutama sarjaa kohti, ja palautumistauot ovat pitkiä. Aluksi käytetään vastuksia, jotka vaativat 50–80 prosenttia lihaksen maksimaalisesta voimantuottokyvystä, mutta myöhempi kehittyminen vaatii jatkuvaa 80–100 prosentin voimatasolla suoritettuja harjoitteita. Nopeusvoimaharjoittelussa keskeistä on liikkeiden ja harjoitteiden mahdollismman korkea suoritus- ja liikenopeus, ja kuormitustasot ovat 30–80 prosenttia maksimaalisesta voimatasosta. Kestoivoimaharjoituksissa käytetään 0–60 prosentin kuormitustasoja ja toistomääränä 10–50 toistoa sarjaa kohti.
Lihasten kokoa kasvatetaan tehokkaimmin nostelemalla keskiraskaita painoja, 70–80 prosenttia maksimista, noin 8–12 toiston sarjoissa, välillä leväten minuutin tai puolitoista. Tällaisten sarjojen turvallisuus tekee niistä yleisiä silloin, kun lihasvoimaharjoittelua tehdään terveysliikuntana.
Isometrisessä harjoittelussa lihaksen ulkoista pituutta ei muuteta lihassupistuksen aikana. Konsentrisessä harjoittelussa lihaksen pituus lyhenee. Eksentrisessä harjoittelussa lihaksen pituus pitenee.
Lihaskudoksen hermostollista aktivaatiota voidaan lisätä myös erilaisilla ulkoisilla lihastoimintaa stimuloivilla ärsykkeillä, kuten sähköärsytyksellä ja vibraatiolla.
Harjoitteiden suorittaminen

Lihaskuntoharjoitteita on useita erilaisia. Liikkeissä suositaan isoja lihasryhmiä, kuten pakaraa ja etureittä, takareittä, yläselkää, rintaa, hartiaa, alaselkää ja vatsaa. Kaikki tehtävät harjoitteet voidaan suorittaa yhdessä harjoituksessa, jolloin puhutaan yksijakoisesta harjoitusohjelmasta. Jos harjoitteet jaetaan useampaan eri harjoitukseen, on kyse monijakoisesta harjoitusohjelmasta.
Lihasvoimaharjoitteluun kuuluu lämmittelyvaihe, sillä lihasten täytyy olla lämpimät harjoiteltaessa. Sen jälkeen harjoituksia tehdään sarjoissa, jotka muuttuvat raskaammiksi loppua kohti. Lihasvoiman kasvaminen edellyttää kaksi tai kolme harjoituskertaa viikossa 20–60 minuutin jaksoissa.
Harjoituksen lopussa lihaksessa tuntuu maitohapon aiheuttamaa polttelua, joka kertoo harjoittelun tehokkuudesta. Harjoittelua haittaava kipu sen sijaan voi kertoa nivelrikosta tai jänteiden tulehduksesta, joka saattaa vaatia hoitoa tai liikkeen vaihtamista helpompaan.
Lihasten kasvattamiseksi kuntoilijan täytyy myös nauttia riittävä määrä proteiinia.
Penkkipunnerrus on yleinen painoharjoittelun muoto, jolla kehitetään rintalihaksia.
The Lies in Your Eyes

| ”The Lies in Your Eyes” Sweet |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Give Us a Wink
 B-puoli: ”Cockroach”
 Julkaistu: tammikuu 1976
 Tekijä(t): Connolly/Priest/Scott/Tucker
 Tuottaja(t): Sweet
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 03.48
 Levy-yhtiö: RCA Records
Sweetin muut singlet
| ”Action” 1975 | ”The Lies in Your Eyes” 1976 | ”Lost Angels” 1976 |
Ääninäyte
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”The Lies in Your Eyes” on brittiläisen Sweet-yhtyeen kappale ja single vuonna 1976 julkaistulta albumilta Give Us a Wink. Kappale ylsi Britanniassa sijalle 35, mutta Yhdysvalloissa se jätettiin kokonaan julkaisematta. Singlen B-puolena toimi myös Give Us a Winkille kuulunut ”Cockroach”.
Kappaleen rakenne

Lontoon Air-studioilla nauhoitettu ”The Lies in Your Eyes” on yhtyeen harvoja kappaleita, joilla se sääteli nauhanopeuksia saadakseen aikaan entistä korkeampia säveliä. Basisti Steve Priest on myöntänyt, että hän lisäksi joutui vuoden 1974 Sweet Fanny Adams -albumin äänityksissä toisinaan turvautumaan nauhanopeuksien muuttamiseen, koska alkujaan Brian Connollylle laulettavaksi tarkoitetut kappaleet olivat hänelle sävellajiltaan liian korkeita.
Yhtye osoitti kappaleessa siirtyneensä lopullisesti hard rock -tyyliin teinipopin sijaan. Kappale on Sweetin jäsenten yhteistyössä tekemä.
Julkaisu ja vastaanotto

”The Lies in Your Eyes” valittiin Give Us a Wink -albumin singlejulkaisuksi, koska sitä pidettiin levyn kaupallisimpana kappaleena. Julkaisu tehtiin tammikuussa 1976 ainoastaan Britanniassa ja Manner-Euroopassa, ja B-puolena toimi samalla albumilla ollut kappale ”Cockroach”. Britanniassa singlen menestys jäi yhtyeen mittakaavassa vaatimattomaksi sijoituksen ollessa neljän listaviikon aikana korkeimmillaan 35. Popmusiikkia kuunteleva nuoriso oli löytänyt uusia, musiikkimakuaan vastaavia idoleita, kuten Smokie-yhtyeen. Manner-Euroopassa menestys oli verrattain parempaa, esimerkiksi Länsi-Saksassa se ylsi viidenneksi, ja top 10:een single pääsi myös Ruotsissa, Alankomaissa ja Belgiassa.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Länsi-Saksa | 5. | 8 (top 10) | viikko 7/1976 |  |
|  Ruotsi | 6. | 2 (top 20) | 1.3.1976 |  |
|  Belgia | 8. |  |  |  |
|  Alankomaat | 9. | 7 (top 30) | 7.2.1976 |  |
|  Australia | 14. |  |  |  |
|  Itävalta | 17. | 4 (top 10) | 15.3.1976 |  |
|  Suomi | 23. |  | helmikuu 1976 |  |
|  Britannia | 35. | 4 (top 50) | 24.1.1976 |  |
Kappaleet singlellä

A-puoli
The Lies in Your Eyes – 3.48 (säv. Brian Connolly/Steve Priest/Andy Scott/Mick Tucker)
B-puoli
Cockroach – 4.50 (säv. Connolly/Priest/Scott/Tucker)
Aiheesta muualla

Promovideo yhtyeen virallisella YouTube-kanavalla
Light Tank Mk VI

| Light Tank Mk VI |
| --- | --- |
 Light Tank Mk VIA-2
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tekniset tiedot
Pituus:  
– pelkkä runko:  4,0 m
Leveys:  2,08 m
Korkeus:  2,26 m
Taistelupaino:  4,93 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  56 km/h
– maastossa:  40 km/h
Toimintasäde:  210 km
Muu aseistus:  .50" Vickers-konekivääri .303" Vickers-konekivääri
Panssarointi:  4–14 mm
Moottori:  6-sylinterinen Meadows-moottori
– hevosvoimat:  88 hv
Miehistö:  3
Light Tank Mk VI oli Vickers-Armstrongin Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimille 1930-luvulla valmistama kevyt panssarivaunu, joka oli palveluksessa toisessa maailmansodassa. Vaunua valmistettiin vuosina 1935–1940 kaikkiaan 1682 kappaletta eri versioina. Se oli myös ensimmäinen brittiläinen kevyt panssarivaunu jota valmistettiin enemmän kuin muutamia kymmeniä kappaleita.
Suunnittelu ja valmistus

Malli oli kuudes Vickers-Armstrongin Yhdistyneen kuningaskunnan maavoimille sotienvälillä valmistama kevyt panssarivaunu. Yhtiö oli kyennyt viiden edellisen mallin  suunnittelun ja valmistuksen aikana standardoimaan tuotannon ja siten malli muistuttikin edellisiä lukuun ottamatta joitakin yksityiskohtia. Torni, jota oli laajennettu edellisen mallin kolmen hengen miehistön vaatimasta, laajeni mahdollistamaan Nro 9 radiolaitteiston sijoittamisen tornin takaosaan. Radiolaitteiston toiminta edellytti toisen generaattorin asentamista sähköntarpeen tyydyttämiseksi. Samalla vaunun massa kasvoi 4 900 kiloon ollen kuitenkin helpommin ohjattavissa. Vaunuun asennettiin myös uusi 88 hevosvoiman moottori, joka kasvatti huippunopeuden 56 kilometriin tunnissa. Siihen asennettiin varmatoiminen Horstmann-kierrejousitus.
Suunnittelu ja valmistus > Aseistus

Mark VI, VIA ja VIB vaunuissa oli aseistuksena yksi .303" Vickers-konekivääri sekä yksi .50" Vickers-konekivääri rinnan asennettuina torniin No.10 -kaksoisjalustaan. Ampujalla oli 1,9-kertaa suurentava ja 21 asteen näkökentän mahdollistava No24-tähtäin, johon oli merkitty etäisyydet 100 jaardin välein aina 1 500 jaardiin saakka. Tornia voitiin kääntää käsin 360 astetta ja asennus mahdollisti ampumisen korkeuskulmilla -10 – +37 asteeseen. Puolen tuuman konekivääriin oli vaunussa 200 panssariluotia ja .303 tuumaiseen 2 500 normaaliluotia. Tornin sivuun oli asennettu kaksi savuheitintä.
Mark VIC -vaunussa Vickers-konekiväärit korvattiin 7,92 mm Besa ja 15 mm Besa -konekivääreillä.
Palvelushistoria

Vaunun tuotannon alkaessa vuonna 1936 yleisesikunta totesi sen olevan ylivoimainen palveluksessa oleviin muihin vastaaviin ollen erittäin sopiva sekä tiedustelu- että siirtokuntatehtäviin. Toisen maailmansodan alkaessa asevoimilla oli käytössään 1002 Light Tank Mk VI -vaunua, 79 Cruiser Tank Mk I ja Mk II -vaunua sekä 67 Infantry Tank Mk I -vaunua. Näistä ainoastaan 196 kevyttä ja 50 jalkaväentukivaunua oli sijoitettuna maavoimien yksiköihin.
Ranskan taisteluiden alettua toukokuussa 1940 pääosa brittiläisen siirtoarmeijan panssareista oli Mk VI -vaunuja, jotka oli sijoitettu seitsemään 28 vaunun rykmenttiin. Pohjois-Afrikan taisteluiden alkaessa oli 3rd Hussars rykmentillä ja 7. panssaridivisioonalla Mk VI -vaunuja.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Light Tank Mk VI
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Light Tank Mk VI Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Hilary Jenkinson

| Hilary Jenkinson> Charles Hilary Jenkinson.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. marraskuuta 1882 Streatham, Lontoo, Iso-Britannia
Kuollut: 5. maaliskuuta 1961 (78 vuotta) Horsham, Iso-Britannia
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  arkistonhoito
Charles Hilary Jenkinson (1. marraskuuta 1882 – 5. maaliskuuta 1961 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen arkistonhoitaja ja arkistoalan tutkija. Hän oli aikansa merkittävimpiä arkistoteoreetikkoja.
Elämä

Jenkinson syntyi Lontoossa vuonna 1882. Hän opiskeli ensin Lontoon Dulwich Collegessa ja sen jälkeen Cambridgen Pembroke Collegessa, missä hän opiskeli antiikintutkimusta. Vuonna 1906 hän aloitti työt Public Record Officessa eli kansallisarkistossa, missä hän työskenteli aluksi keskiaikaisten asiakirjojen parissa. Tässä työssä kehittyivät ne periaatteet, jotka hän myöhemmin esitteli pääteoksessaan. Hän toimi kansallisarkiston palveluksessa aina vuoteen 1954.
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi tykistöupseerina 1916 aina vuoteen 1920selvennä asti, minkä jälkeen hän palasi aiempiin tehtäviinsä, joissa hön kohosi yhä merkittävämpiin asemiin.
Vuonna 1922 hän julkaisi teoksen A Manual of Archive Administration, joka muotoili arkistonhoidon periaatteita Englannissa merkittävästi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vuodesta 1943 lähtien War Officen neuvonantajana, missä tehtävässä hän suunnitteli ja ohjasi Italian ja Saksan arkistojen pelastamista ja säilyttämistä. Jenkinson kuoli vuonna 1961 Horshamissa Sussexissaa.
Arkistoteoreetikkona

Jenkinsonin pääteos A Manual of Archival Administration ilmestyi vuonna 1922 ja uudistettuna vuonna 1937. Sen kirjoittamisen lähtökohta oli niissä ensimmäisen maailmansodan aiheuttamissa asiakirjamassoissa, joiden kanssa Jenkinson oli joutunut työskentelemään. Siinä työssä hän oli päätynyt pitämään alan keskeisen käsikirjan laatijoiden, hollantilaisten Samuel Mullerin, Johan A. Feithin ja Robert Fruinin oppeja riittämättöminä ja englantilaisiin tarpeisiin huonosti sopivina. Hän ei kuitenkaan mainitun käsikirjan tapaan pyrkinyt alan toimintatapojen yhtenäistämiseen, vaan halusi arkistojen ja asiakirjojen luonnetta kuvailemalla sekä arkistonhoitajan tehtäviä määrittelemällä muotoilla ajatuksia arkistojen ymmärtämiseksi. Tämän oli tarkoitus auttaa toimimaan sekä nykyisien että tulevien arkistojen parissa.
Jenkinsonin ajattelussa arkiston keskeinen piirre oli sen syntyminen "luonnollisesti" osana arkistonmuodostajan toimintaa, minkä jälkeen arkistonmuodostaja säilytti asiakirjoja omaa toimintaansa varten. Arkiston autenttisuus ja puolueettomuus todistuskappaleena perustuivat näet sille, ettei sitä ollut muodostettu ajatellen myöhempää tutkimustarvetta. "Puolueettomuus" ei merkinnyt arkiston asiakirjojen virheettömyyttä tai totuudenmukaisuutta, vaan sitä, ettei niitä ollut laadittu tarkoituksena johtaa harhaan tulevia sukupolvia.
Autenttisuuden takaamiseksi Jenkinson korosti aineiston jatkuvan valvonnan (unbroken custody) vaatimusta. Asiakirjojen piti olla jatkuvasti valvottuja niin, ettei niihin ollut mahdollista tehdä uusia merkintöjä tai sijoittaa niiden sekaan väärennöksiä. Järjestyksen tai valvonnan puutteet antoivat aihetta epäillä, onko kyseessä lainkaan arkisto.
Arkistoteoreetikkona > Arkistonhoitajan tehtävästä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Arkistonhoitajan tehtävä on palvella. Hän on olemassa tehdäkseen toisten työn mahdolliseksi. | ” |
– Hilary Jenkinson.
Jenkinson näki arkistonhoitajan ensisijaisena tehtävänä puolustaa syntynyttä arkistoa siten, ettei sen todistusvoima vaarantuisi. Toissijaisesti tuli palvella myös tutkijoita. Puolustaminen tapahtui fyysisesti ja moraalisesti. Fyysisesti arkistoa puolustettiin säilyttämällä asiakirjoja asianmukaisin tiloin ja säilytysvälinein. Moraalinen puolustus taas suojeli asiakirjoja ylimääräisiltä merkinnöiltä, väärennöksiltä, järjestyksen muuttamiselta ja hävittämiseltä. Jenkinson ei pitänyt hyvänä asiakirjojen uudelleenjärjestelyä. Jos se oli tehtävä, tulisi se mieluiten tehdä vain luetteloinnin ja kuvailun tasolla. Tässä hän oli provenienssiperiaatteen kannattaja.
Kasvavien asiakirjamäärien keskellä kaiken säilyttäminen ei ollut mahdollista, ja Jenkinsonkin joutui ottamaan kantaa asiakirjojen arvonmääritykseen.  Hänen mielestään arkistonhoitajan ei tulisi olla se, joka valitsee säilytettävät asiakirjat, vaan hänen tuli olla täysin puolueeton toimija, joka vain säilytti hänen valvontaansa uskotut asiakirjat todisteina hallinnon toiminnasta. Tätä kuvasi hyvin arkistonhoitajan brittiläinen nimike keeper. Valikoinnilla olisi vaarannettu arkiston autenttisuus.
Jenkinson kirjoittikin arkistonhoitajasta: "Hänen uskontunnustuksensa on todistusvoimaisuuden pyhyys, hänen tehtävänsä suojella jokaista todisteen hitusta haltuunsa uskotuissa asiakirjoissa, päämääränsä palvella kaikkia tietoa haluavia, ilman ennakkoluuloja tai taka-ajatuksia." 1920-luvulta lähtien Jenkinson olikin sitä mieltä, että hallinnon tuli itse, ilman arkiston myötävaikutusta valita säilytettävät asiakirjat. Myöhemmin hänen kantansa lieveni, mutta loppuun asti hän ajatteli, että arkistonhoitajan roolin piti olla tässä prosessissa mahdollisimman pieni.
Vaikutus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Hyvä arkistonhoitaja on kenties epäitsekkäin totuuden vaalija, mitä nykymaailma tuntee. | ” |
– Hilary Jenkinson.
Jenkinsonin ajattelulla arkistonhoitajan osuuden pienuudesta aineiston arvon määrittämisessä on yhä vaikutusta Isossa-Britanniassa, jossa viranomaiset itse vastaavat kaksiportaisella järjestelmällä tarpeettomaksi katsomiensa aineistojen hävittämisestä. Jenkinsonin katsotaan muutenkin olleen omana aikanaan hyvin innovatiivinen sekä tukeneen arkistonhoitajien ymmärrystä omasta tehtävänkuvastaan. Jenkinsonin ajatusten pohjalta alkoi kehittyä arkistonhoitajien alan ammatti-identiteetti.
Myös Suomessa luettiin ahkerasti Jenkinsonia ja hänet mainittiin jopa nimeltä Arkistovaltuuskunnan vuoden 1935 komiteamietinnössä, mikä oli poikkeuksellista. Hänen ajatuksiinsa palataan ympäri maailman edelleen, ja voidaan puhua "jenkinsonilaisuudesta" tai "uusjenkinsonilaisuudesta", vaikka kyseessä ei ole nykyään selvästi erottuva koulukunta.
Kritiikki

Jenkinsonin ajatuksia on pidetty myös rajoittuneina. On sanottu, ettei hän täysin ymmärtänyt niitä muutoksia, joiden kynnyksellä ala oli. Asiakirjojen määrän kasvusta huolimatta hän uskoi arkistonhoidon voivan rakentua samoille käytännöille kuin aiemminkin. Tähän on katsottu vaikuttaneen hänen taustansa keskiaikaisten asiakirjojen parissa, missä muotoutuivat hänen käsityksensä arkistoista, asiakirjoista ja arkistonhoitajan tehtävästä. Itse asiassa siitä huolimatta, että Jenkinson tunnetaan arkistoteoreetikkona, käsitteli suurin osa hänen kirjoituksistaan paleografiaa ja diplomatiikkaa.
Kanadalainen Terry Cook on todennut, että "Jenkinson oli loppuun saakka keskiajan tutkija, joka yritti tulla toimeen nykyajan asiakirjojen kanssa". Cookin mukaan Jenkinsonin lähestymistapa antaisi valtaapitäville oikeutuksen poistaa julkisesta tarkastelusta kaiken heidän virkatoimistaan epäedullisesti kertovan siitä huolimatta, että tämä olisi varmasti ollut Jenkinsonille kauhistus. Äärimmillään se jättäisi arkistoperinnön hallinnon oikkujen ja valtion ideologian armoille, kuten kävi Neuvostoliitossa. Merkittävä yhdysvaltalainen arkistoteoreetikko ja Jenkinsonin aikalainen Theodore R. Schellenberg kritisoi Jenkinsonin näkemyksiä ja totesi olevansa "väsynyt siihen, että sitä vanhaa fossiilia siteerataan minulle arkistoasioiden auktoriteettinä".
Aiheesta muualla

Jenkinsonin A Manual of Archive Administration vuoden 1922 painoksena.
Jenkinsonin A Manual of Archive Administration vuoden 1937 painoksena.
Jenkinsonin English Court Hand A.D. 1066 to 1500 vuodelta 1915.
Jenkinsonin Palaeography and the Practical Study of Court Hand vuodelta 1915.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef