stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ertebøllen kulttuuri
Kulttuurin piirteitä > Työvälineet

Tärkeimpien kovaan käyttöön tarkoitettujen työvälineiden terien valmistusaineena on käytetty piikiveä, jota on ollut alueella runsaasti saatavilla. Piikivestä lohkeaa pienistä iskuista irti lehtimäisiä iskoksia ja pitkiä säleitä, jotka ovat reunoiltaan hyvin teräviä. Näistä osista on eri tavoin muotoilemalla valmistettu erilaisia työvälineitä ja aseita.
Kaapimet on muotoiltu pyörehköiksi, jotta niillä voidaan kaapia irti puun kuorta, irrottaa rasvaa nahasta tai suorittaa muuta kaapimista. Jo pelkkä säle on ollut hyvä veitsi, jolla on voinut leikata narua, nahkaa, lihaa ja muuta helposti halkeavaa materiaalia. Muotoilemalla sälettä lisää, on valmistettu nuolen kärkiä, talttoja tai poran teriä. Kun työkalun on pitänyt kestää voimakkaita iskuja, on se valmistettu piikiven ytimestä muotoilemalla siitä paksu. Tällaisia esineitä ovat olleet Ertebøllen kaudella kirveet, joita käytettiin oksimiseen, katkomiseen, veistämiseen ja kovertamiseen.
Niin sanottu Limhamnin kirves on valmistettu yleensä diabaasista tai basaltista ja terien pituus vaihtelee 10–15 senttimetriä. Joitakin alle 10-senttisiäkin tunnetaan, mutta Tanskan suurin kirves on 30 senttimetriä pitkä. Ne ovat muodoltaan pitkulaisia ja poikkileikkaukseltaan linssimäisiä. Pintaa ei ole viimeistelty, vaan se on jätetty epätasaiseksi. Kirveenterien levintä keskittyy Ruotsissa Skaniaan ja Tanskassa Sællantiin, mutta niitä tavataan harvakseltaan muuallakin Tanskassa ja pohjoisempana Etelä-Ruotsissa. Kirveitä on löydetty Ruotsista noin 600 ja Tanskasta 400 kappaletta. Limhamnin kirveet ovat olleet yleisiä Ertebøllen loppukaudella.
Kevyempään käyttöön tarkoitetut kirveet on valmistettu sarvesta ja useimmat ovat olleet niin sanotusti T-muotoisia malliltaan. T-muotoiset sarvikirveet ovat levinneet Ertebøllen alueelle Keski- ja Länsi-Euroopasta. Pohjois-Saksaan ne saapuivat noin 5100 eaa. ja levisivät muualle Tanskaan noin 4600−4500 eaa.. Niitä on löydetty eniten Jyllannista ja Fyn saarelta. Varhaisimmissa malleissa reikä on varttamista varten porattu sarven paksuun tyveen ja nuoremmissa malleissa reikä on tehty sarven haaraan. Horsens Fjordista on löytynyt eroosion paljastamalta merenpohjalta luinen kirves, jonka reiässä istui vielä ehjä puinen kirveenvarsi paikallaan. Länsi-Tanskassa, Bornholmissa ja Skånessa luuesineiden määrät ovat olleet vähäisiä ja siellä on ollut käytössä viherliuskeesta valmistettuna ohuita kirveitä, joilla on ollut kaareva terä.
Naskali tai luupiikki (tansk. prene), joka on ollut yleinen työväline Tanskassa, katoaa Tanskan saarilta Ertebøllen kaudella ja jää käyttöön vain Jyllannissa. Näillä puhkaistiin nahkoihin reikiä tai käytettiin verkonkudonnassa puikkarina. Kivi-, puu- ja sarviesineisiin on haluttu porata reikiä monista erilaisista syistä. Tähän tarkoitukseen on riittänyt piikivistä muotoillut terät.
Kulttuurin piirteitä > Taide

Mesoliittisella kaudella väestö koristeli käyttöesineitään viivoilla ja uurteilla, jotka muodostivat abstraktisia kuvioita tai esittivät tunnistettavia hahmoja. Monissa kuvioissa toistui ornamenttina sik-sak-viivoja, rinnakkaisia viiruja, ristejä, kolmioita ja muita kuvioita. Esimerkiksi Tybrid Vigin meloihin uurretut ja maalatut kuviot jatkavat samaa ilmaisua. Myös Horsens Fjordin merenpohjalta löydetyissä kolmessa melassa on samanlaisia kuvioita.
Monet ehkä henkilökohtaiset metsästysvälineet ovat olleet koristeltuja. Tanskassa Tybrind Vigistä, Tudeåsta ja Ruotsissa Skateholmin kalmistoista löydettiin harppuunan kärkiä, jotka on koristeltu viivakuvioilla.
Erikoinen löytö on tehty Saltbæk Vigin mailta Smakkerupp Husetin asuinpaikalta. Sieltä löytyi perunamainen maalattu kivenmukula. Sen kuviona oli kolme eri suuntiin maalattua pistettä, jotka on ympäröity ja erotettu toisistaan leveillä maalatuilla linjoilla. Maalin pigmentissä oli ainakin puuhiiltä, mutta muita värejä ei enää löytynyt.
Kulttuurin piirteitä > Hautaaminen ja kalmistot

Yksilöitä on alettu mesoliittisella kaudella hautaamaan yhteisiin kalmistoihin, jossa haudan sijainti suhteessa muihin haudattuihin näyttää merkinneen jotain. Ertebøllen kaudellakin hautausrituaalit viittaavat monimuotoisiin kuolemaa käsitteleviin riitteihin. Ihmisten, ja jopa koiran, yhteisöllinen asema vaikutti hänen hautaamiseensa. Haudoista ja kalmistoista oli muodostunut tärkeitä paikkoja yhteisön asuinpaikan ympäristössä.
Vainaja on haudattu maakuoppaan yleensä selälleen maate, kyljelleen kyykkyyn tai kuoppaansa istuvaan asentoon. Alustana, jos sellaista on käytetty, on saattanut olla talja tai puun kuoria, mutta ei kuitenkaan kiviä. Esimerkiksi Skateholmissa oli kahdessa haudassa vielä merkkejä puukehyksen käytöstä. Ainoastaan Møllebergetin asuinpaikalla vainaja oli aseteltu puiseen arkkuun, jota arvellaan ruuheksi. Pohjoismainen venehautaus saattaa olla näinkin vanhaa perua, mikäli tapa on ollut yleinen.
Vedbækin kalmistossa on säilynyt kohtuullisessa kunnossa 22 vainajaa 18 haudassa. Lähes kaikki Vedbækin hautauksista oli tehty selälleen maaten ja vainajien ylle on ripoteltu punamultaa. Vanhoina kuolleiden vainajien haudoista löytyi saksanhirven sarvia. Naisten yllä oli kaulakoruja ja koristeltuja vöitä. Koristeet on valmistettu simpukan kuorista ja eläimen hampaista. Miehet haudattiin työkalujensa kera.
Yhdessä Vedbækin haudassa makasi nainen vastasyntyneen lapsen kanssa. Naisen pään alle oli ilmeisesti sijoitettu lahonneesta materiaalista tehty tyyny, joka oli koristeltu etanankotiloilla ja kauriin hampailla. Lapsen ruumis oli aseteltu joutsenen siiven päälle. Eräässä kolmoishaudassa olivat mies, nainen ja lapsi. Miehen niskasta löytyi yllättäen luisen nuolen kärki, mikä viitannee väkivaltaiseen kuolemaan. Väkivaltan merkkejä on löydetty myös joistakin muista haudoista.
Arkeologi Lars Larsson tutki Skateholmin kalmistot löytäen niistä 65 hautaa (kalmisto I) ja 22 hautaa (kalmisto II). Useissa haudoissa oli myös koirien luita. Hauta-antimina olivat sarvia, työvälineitä ja koristeita. Vaikka hauta-antimia oli vähän, oli niitä annettu myös joillekin koirille.
Vedbækin löytö oli aikanaan sensaatio, sillä se oli ensimmäinen Ertebøllen kauden kalmisto. Nykyään tunnetaan jo lukuisia kalmistoja tai hautauksia, joissa on yhteensä yli sata hautausta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
New Evidence on the Ertebolle Culture on Rugen (Arkistoitu – Internet Archive)
Excavating submerged Stone Age sites in Denmark – the Tybrind Vig example
SINCOS-II SEDECO[vanhentunut linkki]
Mesolithic Tranchet Axe (Oldesloe-Type) from Schleswig
6000 year old paddles found in Denmark
Ertebølle raakkutunkion kaivauksia 1890-luvulla.
Teräväpohjaista Ertebøllen keramiikkaa.
Ertebøllen keramiikassa käytössä ollut niin sanottu ”lamppu”.
Yukon

Yukon on Kanadan luoteisin territorio. Sen asukasluku vuonna 2016 oli 35 874.
Maantiede

Yukonia rajaavat idässä Luoteisterritoriot, lännessä Alaska, ja etelässä Brittiläinen Kolumbia. Yukonilla on hieman merirajaa Pohjoiseen jäämereen. Suurin osa Yukonista sijaitsee pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Yukon-joki virtaa Yukonista Alaskaan. Alueella kasvaa pääasiassa havupuita. Kanadan korkein vuori Mount Logan (5 959 metriä) sijaitsee Yukonissa.
Maantiede > Ilmasto

Pääkaupunki Whitehorsen keskilämpötila on tammikuussa −18,7 celsiusastetta ja heinäkuussa +14 celsiusastetta. Pohjoisemmassa Dawson Cityssä on tammikuussa −30,7 astetta ja heinäkuussa +15,6 astetta. Vuosittainen sademäärä Whitehorsessa on 269 millimetriä ja Dawson Cityssä 183 millimetriä.
Historia

Yukonin nimi tulee alueen pääjoen Yukonin paikallisesta nimestä ”Yu-kun-ah”. Yukon irrotettiin Luoteisterritorioista omaksi territoriokseen vuonna 1898. Kolme vuotta aiemmin se oli luotu Luoteisterritorioiden piiriksi. Yukonissa koettiin Klondiken kultaryntäys 1890-luvun lopulla, jolloin sen väkiluku nousi 40 000:een. Kultaryntäyksen seurauksena alueelle luotiin hallintorakenteet.
Yukonin pääkaupunki siirrettiin vuonna 1953 Dawson Citystä etelämmäs Whitehorseen, jonne talouselämä oli keskittynyt. Vuonna 2003 Yukonin itsehallintoa vahvistettiin ja samalla sen nimi lyhennettiin Yukonin territoriosta (Yukon Territory) Yukoniksi.
Asukkaat

Yukonissa on yksi suurempi kaupunki (city), kolme pienempää kaupunkia (town), neljä kylää (village), kaksi pikkukylää (hamlet), 13 erillistä yhteisöä (unincorporated community) ja kahdeksan maaseutuyhteisöä. Suurimmat asutuskeskukset asukaslukuineen ovat pääkaupunki Whitehorse (25 085), Dawson City (1 375), Watson Lake (790), Haines Junction (613) ja Carmacks (493).
Yukonin väkiluku vuoden 2011 väestönlaskennassa oli 33 897. Sen väkiluku kasvoi edeltävän viiden vuoden aikana 11,6 prosenttia, enemmän kuin yhdessäkään toisessa Kanadan provinssissa tai territoriossa. Vuonna 2016 Yukonissa asui 35 874 ihmistä, 5,8 prosenttia vuotta 2011 enemmän. BKT per asukas vuonna 2014 oli 70 370 Kanadan dollaria. Elinajanodote vuosina 2009–2011 oli naisilla 79,6 vuotta ja miehillä 75,2 vuotta. Imeväiskuolleisuus oli 2,2/1 000.
Useimmat Yukonin alkuasukkaat ovat athabascoja.
Politiikka

Paikallisvaaleissa vuonna 2016 Liberal Party sai parlamenttiin 11 paikkaa 19:stä, Yukon Party kuusi paikkaa ja New Democratic Party kaksi paikkaa. Pääministeri on liberaalien Sandy Silver. Liittovaltiota territoriossa edustaa komissaari Angélique Bernard.
Talous

Yukonin tärkeimmät mineraalit ovat kulta ja hopea. Vuonna 2006 Yukonissa oli 148 maatilaa. Villieläinten turkikset ovat tärkeä elinkeino maaseudun ja syrjäseutujen asukkaille. Joista pyydystetään lohta, harmaanieriää ja siikaa. Yukonissa kävi vuonna 2006 noin 400 000 turistia, ja turismi on suurin työllistäjä yksityisellä sektorilla.
Liikenne

Yukonia yhdistää ympäröiviin alueisiin valtatie ja rautatie. Whitehorsen lentokentän läpi kulkee vuosittain noin 230 000 matkustajaa.
Ivvavikin kansallispuisto.
Gustav Fabergé

Fabergé 1860-luvulla
Gustav Fabergé (1814 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1893 Dresden, Saksin kuningaskunta, Saksan keisarikunta) oli baltiansaksalainen kultaseppä. Hänen isänsä oli Pierre Favry. Gustav Fabergé perusti Pietariin vuonna 1842 Fabergén perheyhtiön.
Sukuhistoriaa

Fabergén suku on lähtöisin Ranskasta. Gustav Fabergén isoisoisän suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen ja niin sanotun Fontainebleaun ediktin takia Saksaan 1600-luvun lopulla. Gustav Fabergén isä Peter Fabergé muutti vuonna 1800 Saksasta Liivinmaalle, Venäjän keisarikunnan balttilaiseen hallintoalueeseen. Sieltä Peter Fabergén perhe muutti Pärnuun, missä Gustav syntyi vuonna 1814.
Elämänvaiheita

Vuonna 1842 28-vuotias Gustav Fabergé perusti Pietariin kultasepänliikkeen Bolshaja Morskaja -kadulle. Hänen yhtiökumppaninsa oli suomalainen kultaseppämestari Hiskias Pendin (Pöntinen). Pendin vastasi tuotannosta, Fabergé liikkeenhoidosta.
30. toukokuuta 1846 Fabergélle ja hänen tanskalaissyntyiselle vaimolleen Charlottelle (o.s. Jungstedt) syntyi poika Peter Carl Fabergé. Pendin koulutti Carl-pojan kultasepäksi. Vuonna 1860 perheen muuttaessa Dresdeniin vastuu liiketoiminnasta siirtyi Pendinille. Vuonna 1866 Carl palasi Pietariin. Vuonna 1870 66-vuotias Gustav antoi kultasepänliikkeen johdon kokonaan 24-vuotiaan poikansa Carlin tehtäväksi. Gustav Fabergé kuoli 79-vuotiaana Dresdenissä vuonna 1893.
Carlin aikana Fabergéyhtiöstä tuli taideteollisuuden huippua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Fabergé Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Evävakain

Evävakain ja sen takana näkyvä palleköli.
Evävakain on merenkäynnissä laivan pitkittäisakselin ympäri tapahtuvaa kulmaliikettä eli keinuntaa vaimentava, siipeä muistuttava uloke laivan pohjassa. Evävakaimet kiinnittyvät laivaan akselin välityksellä, jotta evän ja veden kohtaamiskulmaa säätävä tietokone voi käännellä evää keinunnan tahdissa. Evä synnyttää voiman, joka on vastakkaissuuntainen laivan keinumissuunnalle, jotta keinunta vaimenisi. Yleisimmin niitä käytetään matkustaja- ja sotalaivoissa matkustusmukavuuden lisäämiseen.
Toimintaperiaate

Toimintaperiaatteeltaan lentokoneen siipeä muistuttava, mutta vedessä liikkuva evä, jonka toiminta edellyttää aluksen liikettä eteenpäin. Käytännössä nopeutta on oltava vähintään n. 3 solmua, mutta toiminnan miniminopeus riippuu alustyypistä. Evän synnyttämä keinuntaa vaimentava voima on hydrodynaamisen nostevoiman ja vastusvoiman resultantti. Voiman suuruus riippuu keinunnan kulmanopeudesta, evän kohtauskulmasta veteen nähden ja laivan nopeudesta.
Halpaan palleköliin verrattuna evävakain on kallis, sillä se tarvitsee monimutkaisen ohjausjärjestelmän, joka säätää evän kohtaamiskulmaa. Evän kääntymistä ohjaava tietokone saa tiedon laivan keinunnasta pyörivän hyrrän, gyroskoopin avulla. Tavallisesti mitataan keinunnan kulman suuruutta, kulmanopeutta ja kulmanopeuden hidastumista tai kiihtymistä. Lisäksi tietokone tarvitsee tiedon laivan nopeudesta ja evävakaimen asennosta. Myös evään asennettuja venymäliuska-antureita saatetaan käyttää mittaamaan evään kohdistuvia voimia. Tietokone ohjaa evää kääntävää hydraulijärjestelmää yleensä niin, että evä kääntyy ääriasennosta toiseen alle kahdessa sekunnissa.
Sijoittelu

Evävakaimet sijoitetaan pallekölien tavoin sivusuunnassa mahdollisimman kauas laivan painopisteestä, mikä käytännössä tarkoittaa niiden sijaitsevan palteen kohdalla laivan molemmilla sivuilla. Niitä on yksi tai kaksi, joskus kolme paria laivan pituussuuntaisen keskikohdan lähistöllä.
Koska evävakaimet ulottuvat laivan laitaa leveämmälle ja joskus myös perustason alapuolelle, ne rakennetaan sisäänvedettäviksi. Näin vältetään vauriot laituriin kiinnityttäessä ja jäissä ajettaessa. Yleensäkin evät ovat sisäänvedettyinä aina kun niitä ei tarvita, sillä ne lisäävät laivan vastusta.
Materiaali

Evävakaimet valmistetaan komposiittimateriaaleista tai 6–9 millimetrin teräslevystä vesitiiviiksi ja ne pinnoitetaan korroosion estämiseksi. Niissä saattaa olla myös täytteenä polyuretaanisolumuovia estämässä veden sisäänpääsyä.
Aiheesta muualla

Kuva http://www.wesmar.com/stabilizer.html (Arkistoitu – Internet Archive)
HESA Shahed-136

| Shahed-136 |
| --- | --- |
 Mallinnettu kuva Shahed 136 -lennokista.
Tyyppi:  miehittämätön räjähteillä varustettu lennokki, räjähdedrooni, itsetuhodrooni
Alkuperämaa:   Iran
Valmistaja:  Iran Aircraft Manufacturing Industrial Company (HESA)
Ensilento:  noin 2019-2020 (?)
Tila:  operatiivisessa käytössä
Pääkäyttäjät:  Iranin asevoimat, Venäjän asevoimat, Jemenin kapinallisjoukot
Valmistusmäärä:  yli 2 500 (joista ainakin 2 400 olisi tilattu Venäjälle) 
Valmistusvuodet:  2021– (valmistajan esittely)
Yksikköhinta:  20 000 USD (arvio), 20 000-50 000 (arvio)
HESA Shahed-136 on iranilaisen HESA:n valmistama taktinen, tavallisesti räjähdysainelatauksella varustettu miehittämätön deltasiipinen lennokki (räjähdedrooni, ammusdrooni, "itsetuhodrooni"; engl. loitering munition). Räjähdedrooneja on toimitettu Iranin lisäksi ainakin Jemeniin ja Venäjälle.
Räjähdelennokki esiteltiin tiedotusvälineille ja yleisölle joulukuussa 2021 Iranissa pidetyn sotaharjoituksen yhteydessä.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3,5 m
Kärkiväli: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.2,5 m
Suurin lentoonlähtöpaino: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”noin”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”noin”noin 200 kg, josta räjähteitä 20−50 kg
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0180.&&&&00180 km/h
Toimintasäde: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”yli”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”yli”yli 1 000 (max. 1 800−2 500) km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&0-3941.0100000060−4 000 m
Lennokki voidaan laukaista esimerkiksi viisi Shahed-136-lennokkia sisältävältä kuorma-auton konttiin rakennetulta kuljetus- ja laukaisualustalta. Konttiin sijoitettu laukaisuyksikkö voidaan helpommin piilottaa muiden konttien ja siviilikuorma-autojen joukkoon. Lennokit voidaan lähettää liikkeelle rakettipanoksella (RATO, rocket-assisted take-off), joka irrotetaan heti lähdön jälkeen. Laukaisussa käynnistyy lentämistä ylläpitävä, varsin äänekäs 50 hevosvoiman (37 kW:n) Mado MD550 -polttomoottori. Tämä saksalaisen bensakäyttöisen Limbach L550E-moottorin kiinalaisvalmisteinen kopio pyörittää lennokin pyrstössä olevaa propellia. Lennokin ääntä on kuvailtu mopon tai ruohonleikkurin pärinää muistuttavaksi. Sen ääni voi kantaa usean kilometrin päähän.
HESA Shahed-136 on kertakäyttöinen, ennen laukaisua ennalta määritettyyn kohteeseen suunnattu ja räjähdekuormalla varustettu lennokki. Se lentää laukaisun jälkeen annettuihin koordinaatteihin, eikä siinä ole kamerajärjestelmää kuvan välittämiseksi. Lennokin on esitetty käyttävän paikannukseen gps-vastaanotinta, joka Iraniin kohdistettujen sanktioiden vuoksi olisi kaupallista laatua eikä alkujaan sotilaallista tasoa. Tästä syystä on esitetty, että gps-signaalin häiritseminen (elektronisen sodankäynnin osana) voisi heikentää Shahed-136-lennokin kykyä löytää maaliinsa. Gps-signaalin häirinnän ohella esimerkiksi asejärjestelmien paikan tiheä vaihtaminen, järjestelmien peittäminen ja valekohteiden luonti voisivat heikentää tämän edullisen räjähdedroonin kykyä osua asejärjestelmiin tai muihin kohteisiin. Toisaalta ainakin osan lennokeista on arvioitu sisältävän infrapunasensorin, jonka havaitsema lämpösignaali auttaisi räjähdelennokkia täsmentämään kohteeseen kaupallista gps-paikannusta paremmalla tarkkuudella. Mahdollisena on pidetty myös, että lennokki saattaisi hyödyntää Loran-navigointia tai sen muunnosta.
Tekniset tiedot > Edeltäjämalli HESA Shahed-131

Sunnuntaina 23. lokakuuta 2022 Venäjän asevoimat ampui miehittämältään Krimin niemimaalta muualle Ukrainaan 20–35 kappaletta HESA Shahed -räjähdelennokkeja. Joukossa oli ainakin yksi venäläisten Geran-1ksi nimeämä räjähdelennokki. Sen arvioidaan olevan alkuperäiseltä iranilaiselta tyypiltään Shahed-136:sta edeltänyt lennokkimalli HESA Shahed-131. Ulkoisesti seuraajaansa muistuttava Shahed-131 on mitoiltaan HESA Shahed-136:ta pienempi: räjähdelennokin pituus on 2,6 metriä (suluissa Shahed-136:n mitat: 3,5 m), siipien kärkiväli 2,2 m (2,5 m), lentoonlähtöpaino 135 kg (200 kg), josta räjähdekuorma 10-15 kg (30-40 kg). Shahed 131:n toimintasäteeksi on raportoitu enintään 900 kilometriä. Lennokin GNSS-satelliittipaikannuspiiri ja lennonanalysointiyksikkö pohjautuvat siviilimarkkinoilta saataviin osiin.
Shahed-136 sotilaallisessa käytössä > Jemenissä

Iranilaisista Shahed-136 räjähdedrooneista uutisoitiin länsimaisessa lehdistössä tammikuussa 2021. Niitä kerrottiin sijoitetun joulukuussa 2020 Jemeniin pohjoisosaan, Iranin kanssa yhteistyössä toimineiden huthien hallitsemaan Al Jawfin maakuntaan.
Shahed-136 sotilaallisessa käytössä > Geran-3

Venäjällä kehitetty Geran-3-drooni tuli käyttöön ensimmäisen kerran lokakuussa 2023.
Tätä on myös nimitetty Italmaš-malliksi Donin Rostovissa sijaitsevan konetehtaan mukaan. Uuden mallin on kehittänyt Zala Aero. Siinä käytetään lennokkeihin tarkoitettua kaksitahtista DLE-60-bensiinimoottoria. Ilmoitetut suorituskykyarvot ovat 200 km lentomatka ja 40 kg taistelukärki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HESA Shahed-136 Wikimedia Commonsissa
HESA Shahed-136 (englanniksi) (militaryfactory.com)
Forces News: Iranian-supplied 'suicide drone' being used by Russians against Ukraine (2.10.2022) (englanniksi) (youtube.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:HESA Shahed 136
HESA Shahed-136 -lennokki esillä Iranin vallankumouksen 44. vuosijuhlapäivänä Tehranissa 11. helmikuuta 2023.
Shahed-136 -lennokki esillä Iranin ilmavoimien näyttelyssä Qomin kaupungissa 13. toukokuuta 2023.
Verraten ehjänä säilyneen Shahed-136 -lennokin jäänteet Kiovassa 12. toukokuuta 2023. Kuvassa moottori on esillä rungon edessä, vaikka se lentokuntoisessa lennokissa sijaitsee pyrstöosassa.
Käännös suomeksi
Eurooppatie E95

E95 eli Eurooppatie 95 on runsaat 2 500 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Pietarista etelään Valko-Venäjän itäosien ja Ukrainan läpi, Mustanmeren yli ja lopuksi Turkin keskiosissa sijaitsevaan Merzifoniin.
Reitti

Eurooppatien E95 reitti kulkee seuraavien valtioiden ja kaupunkien kautta:
Reitti > Venäjä

Eurooppatie E95 eli aluksi venäläisen valtatie M20:n voidaan katsoa alkavan Pietarin eteläosissa etelään johtavan Moskovan puistotien (ven. Московский Проспект) jatkona alkavan kahdeksankaistaisen Pulkovon maantien (ven. Рулковское Шоссе, Pulkovskoe Šosse) pohjoispäästä (59°50′30″N, 30°10′19″E). Tämä maantie alittaa Pietarin kehätien ja jatkaa Pulkovon lentoaseman itäpuolitse etelään.  E95 jatkuu ensin etelään Leningradin alueella, sitten ja lounaaseen kohti Pihkovaa ja myöhemmin Pihkovan alueella etelään ja kaakkoon. Suur-Pietarin ulkopuolella tien kunto on ollut vuosia huono, mikä haittaa liikenteen sujuvuutta ja vaikuttaa myös reitin turvallisuuteen. Tieluokitusta on siten vaikea uskoa edes venäläiseksi valtatieksi, saati eurooppatieksi. Tärkeimmät kaupungit reitin varrella ovat:
Pietari
Hatsina (Gattšina)
Luga (Ylä-Laukaa)
Pihkova
Ostrov
Nevel
Reitti > Valko-Venäjä

Venäjän rajan jälkeen eurooppatie E95 jatkuu valkovenäläisenä valtatienä M8 . Tien kunto paranee merkittävästi (valtatie); valtatie on kaksi- tai nelikaistainen. Valtatien varrelle osuvat:
Vitsebsk, ohitus kaupungin itäpuolelta
Orša, ohitus kaupungin itäpuolelta
Mahiljou, ohitus kehätietä pitkin kaupungin länsipuolelta
Homel
Reitti > Ukraina

Valko-Venäjän ja Ukrainan välisen rajan jälkeen E95 koostuu valtatiestä M01. 50 km Tšernigovin eteläpuolella tiehen liittyy myös Kiovaan vievä E 101. Kiovasta etelään Mustanmeren rannalle jatkuva reitti seuraa valtatietä M05.
Tärkeimmät reitin varrelle osuvat kaupungit ovat:
Tšernihiv, ohitus länsipuolelta
Kiova
Vasilkov, ohitus länsipuolelta
Bila Tserkva, ohitus itäpuolelta
Žaškiv, ohitus länsipuolelta
Uman, ohitus itäpuolelta
Blahovištšenske (2016 saakka Uljanovka), ohitus itäpuolelta
Odessa
Odessasta reitti jatkuu meriteitse Mustanmeren toiselle puolelle Turkkiin.
Reitti > Turkki

Samsun
Merzifon
Aiheesta muualla

YK:n Euroopan talouskomission sopimus eurooppateistä 2008 (pdf) (englanniksi)
YK:n Euroopan talouskomission yhteenvetokartta eurooppateistä 2007 (pdf) (englanniksi) (ranskaksi) ja (venäjäksi) (www.unece.org)
Valko-Venäjän valtatiet
Kansalliset valtatiet: M1 | M2 | M3 | M4 | M5 | M6 | M7 | M8 | M9 | M10 | M11 | M12 

Keskeisiä kansallisia teitä: R1 | R2 | R3 | R4 | R5 | R6 | R7 | R20 | R21 | R23 | R31 | R43 | R45

Eurooppatiet Valko-Venäjällä: E271 | E28 | E30 | E85 | E95
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Eurooppatie E95:tä Pietarin eteläpuolella, matkalla Lugaan ja Pihkovaan.
Näkymä E95:ltä Pihkovan alueella, risteys P52 kantatielle Novgorodiin.
Huonokuntoista valtatie E95:tä eli M20:tä Pihkovan alueen Zujkovossa.
Eurooppatie E95:tä (eli ukrainalaisittain valtatietä M01) Ukrainan Tšernihivin lähistöllä.