stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Lehtipuu
Julkaisutoiminta

Englanniksi
Scandinavian Europe phrasebook (Finnish), Lonely Planet 1992, 1997
Finland a travel survival kit 1. painos 1993, 2. painos 1996, Lonely Planet Publications
Scandinavian & Baltic Europe on a shoestring, 2. painos 1995 (Finland), 3. painos 1997 (Finland & Sweden), Lonely Planet
Finland Insight Guides (päivitys) 2000, Apa Publications GmbH
Suomalainen Matkaopas
Singapore Suomalainen Matkaopas 1. painos 1992
Malesia Suomalainen Matkaopas 1. painos 1993
Suomi Suomalainen Matkaopas 1. painos 1994
Tukholma Suomalainen Matkaopas 1. painos 1998, 2. painos 2013
Thaimaa Suomalainen Matkaopas 2. painos 1999
Australia Suomalainen Matkaopas 1. painos 2000 (3 kirjoittajaa)
Karjala Suomalainen Matkaopas 1. painos 2000, 2. painos 2001, 3. painos 2002, 4. painos 2002, 5. painos 2005, 6. painos 2011, 7. painos 2017, 8. painos 2017
Thaimaa Suomalainen Matkaopas 3. painos 2003
Thaimaa Laos & Kambodzha Suomalainen Matkaopas 4. painos 2004, 5. painos 2009
Kannas Suomalainen Matkaopas 1. painos 2004, 2. painos 2006
Karjalan Tragedia 2004
Kroatia ja Montenegro Suomalainen Matkaopas 1. painos 2007 (3 kirjoittajaa)
Praha Tsekki Slovakia Suomalainen Matkaopas 1. painos 2006 (4 kirjoittajaa)
Phuket Krabi & Phang Nga Suomalainen Matkaopas 1. painos 2006, 2. painos 2008, 3. painos 2012
Malesia Singapore Bali Suomalainen Matkaopas 1. painos 2006
Bangkok ja Keski-Thaimaa Suomalainen Matkaopas 1. painos 2007
Koh Samui ja Siaminlahti Suomalainen Matkaopas 1. painos 2007
Liettua Suomalainen Matkaopas 1. painos 2008 (3 kirjoittajaa)
Romania Suomalainen Matkaopas 1. painos 2009 (kaksi kirjoittajaa)
Bali Suomalainen Matkaopas 1. painos 2010, 2. painos 2013, 3. painos 2016
New York Suomalainen Matkaopas 3. painos 2010
Vietnam Suomalainen Matkaopas 1. painos 2011, 2. painos 2018
Budapest Suomalainen Matkaopas 1. painos 2013, 2. painos 2014
Latvia Suomalainen Matkaopas 1. painos 2013
Malesia Suomalainen Matkaopas 2. painos 2013
Singapore Suomalainen Matkaopas 2. painos 2013, 3. painos 2015
Kroatia Suomalainen Matkaopas 2. painos 2014, 3. painos (2 kirjoittajaa) 2022
Hongkong ja Macao Suomalainen Matkaopas 1. painos 2015
Praha Suomalainen Matkaopas 1. painos 2015
Liettua Suomalainen Matkaopas 2. painos 2016 (3 kirjoittajaa)
Riika Suomalainen Matkaopas 1. painos 2016
Bangkok Suomalainen Matkaopas 2. painos 2017
Rio de Janeiro Suomalainen Matkaopas 1. painos 2019 (2 kirjoittajaa)
Poissa 2019
Shanghai Suomalainen Matkaopas 2020 (toim.)
Muut kustantajat
Tuhat Tietä Tropiikkiin 1989, Travela
Tuhat Tietä Tuntemattomaan, 1990 Travela
Thaimaa Suomalainen Matkaopas 1992, Kirjayhtymä
Marokko Suomalainen Matkaopas 1992, Kirjayhtymä
Kaukoitä 1997, Kirjayhtymä (4 kirjoittajaa)
Valokuvanäyttelyt
Karjala tienhaarassa 2021 – 22 , Kitee, Tohmajärvi, Joutsa, Pertunmaa
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Karjalan Tragedia -kirjan kotisivu
Suomalainen Matkaopas
Sylvain Guillaume

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sylvain Guillaume vuonna 2018. |  Sylvain Guillaume vuonna 2018. |  Sylvain Guillaume vuonna 2018. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Albertville 1992 | normaalikilpailu |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Thunder Bay 1995 | normaalikilpailu |  |
Sylvain Guillaume (s. 6. heinäkuuta 1968 Champagnole) on entinen ranskalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti olympiahopeaa 15 km matkalla vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä ja pronssia 4x5 km joukkuekilpailussa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa. Lisäksi hän voitti pronssia 15 km matkalla vuoden 1995 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Thunder Bayssä.
Aiheesta muualla

Sylvain Guillaume Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sylvain Guillaume
Käännös suomeksi
Alfasäteily

Radioaktiiviset prosessit:
Alfahajoaminen
Alfasäteily
Beetahajoaminen
Beetasäteily
Elektronisieppaus
Gammasäteily
Sisäinen konversio
Neutroniemissio
Positroniemissio
Protoniemissio
Spontaani fissio
Ydinsynteesi
Neutronin sieppaus
R-prosessi
S-prosessi
Protonin sieppaus:
P-prosessi
Alfasäteilyssä atomin ytimestä vapautuu alfahiukkanen.
Alfasäteily on voimakkaasti ionisoivaa, mutta heikosti läpäisevää säteilyä. Alfasäteilyä synnyttävää ydinreaktiota kutsutaan alfahajoamiseksi, ja se on radioaktiivisen hajoamisen yksi muoto. Alfahajoamisessa atomin ytimestä poistuu alfahiukkanen, minkä jälkeen ytimen massaluku pienenee neljällä ja järjestysluku kahdella. Esimerkiksi:
joka normaalisti kirjoitetaan muodossa:
Alfahiukkanen on siis heliumydin (kaksi protonia + kaksi neutronia). Alfahajoamista voidaan pitää erikoistapauksena fissiosta, jossa ydin halkeaa kahdeksi pienemmäksi ytimeksi. Alfahajoaminen on pohjimmiltaan kvanttimekaaninen tunneloitumisprosessi.
Alfasäteilyä syntyy tyypillisesti raskaiden atomiydinten hajoamisessa. Käytännössä sitä tapahtuu vain nikkeliä raskaammilla alkuaineilla. Maaperästä vapautuvan radonin isotooppi 222Rn on ihmiselle merkittävin alfasäteilyn lähde.
Fysiologiset vaikutukset

Alfasäteily on alfahiukkasten sähkövarauksen ja massan takia erittäin huonosti läpäisevää säteilyä, edes ilmassa alfasäteily ei pääse etenemään kuin muutamia senttimetrejä. Koska alfasäteilyn pysäyttämiseen riittää jo muutaman solun paksuinen ihon kuollut pintakerros, on ulkoinen alfasäteily varsin harmitonta. Sen sijaan elimistön sisään päässeet alfa-aktiiviset aineet ovat haitallisia. Haitallisuus johtuu hiukkasten suuresta liike-energiasta ja lyhyestä vapaasta matkasta, jolloin pieneen kudosmäärään alfa-aktiivisen aineen ympärillä kohdistuu huomattavan suuri ionisoiva energia. Tämä aiheuttaa kudosvaurioita tai jopa säteilymyrkytyksen.
Alfasäteilyn suhteellinen biologinen tehokkuus (RBE) on 20 kertaa suurempi kuin gammasäteilyllä.
Alfasäteilyn hyödyntäminen

Aiemmin yleisesti käytetty palovaroitintyyppi on hyvä arkinen esimerkki alfasäteilyn hyötykäytöstä. Sen toiminta perustuu palon vaikutuksesta ilmaan joutuvien pienhiukkasten ionisointiin alfasäteilyn avulla, minkä vaikutuksesta ilman mitattu sähkönjohtavuus kasvaa. Tällaisissa palovaroittimissa alfasäteilyn lähteenä käytetään pientä määrää amerikiumin isotooppia 241Am.
Alfasäteilevää plutoniumia käytetään energianlähteenä avaruusluotainten ydinparistoissa.
Heliumytimistä koostuvan alfasäteilyn pysäyttää paperiarkki, elektroneista koostuvan beetasäteilyn alumiinilevy ja gammasäteily vaimenee väliaineessa
Väisälänmäki

Näkymä Väisälänmäeltä.
Väisälänmäen sijainti Pohjois-Savon kartalla.
Väisälänmäki on Lapinlahdella, kymmenen kilometriä kuntakeskuksesta länteen sijaitseva kylä ja Suomen kansallismaisema. Museovirasto on luokitellut Väisälanmäen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Väisälänmäen korkein kohta, Linnanmäki, kohoaa 220 metrin korkeuteen meren pinnasta katsottuna ja 135 metrin korkeuteen Onkivedestä katsottuna. Mäen päällä sijaitsee vuonna 1995 rakennettu näköalatorni.
Mäen läpi kiertää noin 2,5 kilometrin pituinen luontopolku, jonka varrella on useita levähdyspaikkoja, kota, sekä kesäisin auki oleva kahvila Karjamaja. Väisälänmäellä käy kesäisin tuhansia kävijöitä. Siellä järjestetään myös joitain tapahtumia, kuten Karjankutsun SM-kisat.
Historia

Väisälänmäen ensimmäinen tunnettu asukas on 1500-luvulta, ja vuonna 1664 Väisälänmäki mainittiin veroluettelossa. Kaskiviljely aloitettiin Väisälänmäellä 1700-luvun lopulla ja sitä harjoitettiin laajalti vielä 1800-luvulla. Kaskiviljelystä näkyy edelleen jälkiä.
Väisälänmäen vaikutus taiteeseen

Väisälänmäen maisema on innoittanut monia taiteilijoita. Eero Järnefelt kävi 1890-luvulla Väisälänmäellä useita kertoja, ja maalasi siellä muun muassa teoksen Isäntä ja rengit (1893), sekä väisälänmäkeläisten kaskeamista kuvaavan Raatajat rahanalaiset, josta Lapinlahden vaakuna on saanut aiheensa. Väisälänmäellä syntynyt Pekka Halonen puolestaan maalasi siellä ainakin teoksen Maisema vuorelta, ja myös hänen veljensä Antti Halonen käytti maisemaa teoksissaan. 1970- ja 1980-luvuilla Raimo Puustinen vieraili Väisälänmäellä useita kertoja ja loi maiseman pohjalta teoksen Fuuga Savonia.
Kuvia

Vuonna 1995 rakennettu näköalatorni
Näkymä tornista
Lampi
Luontopolkua
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väisälänmäki Wikimedia Commonsissa
Väisälänmäki (Arkistoitu – Internet Archive). Imaginos. (Myös englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive).)
Kumpparit kattoon: Väisälänmäki, Lapinlahti (noin 2,5 km:n luontoreitti)
Eero Järnefeltin Raatajat rahanalaiset, 1893.
Hedyscepe canterburyana

| Hedyscepe canterburyana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit
Suku::  Hedyscepe  H.Wendl. & Drude
Laji::  canterburyana
Kaksiosainen nimi
 Hedyscepe canterburyana  (C.Moore & F.Muell.) H.Wendl. & Drude 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hedyscepe canterburyana on uhanalainen ja harvinainen palmulaji, jota esiintyy vain Australian Lord Howen saarella. Laji kuuluu ainoana Hedyscepe-sukuun, jonka lähisukulaisia ovat Uuden-Seelannin kaksi nikaupalmulajia (Rhopalostylis). Hedyscepe canterburyanaa kasvaa Lord Howen eteläosan vuoren rinteellä sirokentiapalmun (Howea belmoreana) elinympäristön yhteydessä. Vuonna 2023 laji arvioitiin äärimmäisen uhanalaiseksi, ja se taantuu etenkin rottien aiheuttaman tuhon vuoksi.
Nigerianleski

| Nigerianleski |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lesket Viduidae
Suku::  Lesket Vidua
Laji::  maryae
Kaksiosainen nimi
 Vidua maryae  Payne, 1982 
 Jos Plateaun alue Nigerian kartalla.
Katso myös
   Nigerianleski Wikispeciesissä   Nigerianleski Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nigerianleski (Vidua maryae) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Nigerianleskeä tavataan Jos Plateaussa Nigerian keskiosissa. Vaikka lajin levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Wolf (elokuva)

| Wolf |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Nichols
Käsikirjoittaja:   Jim Harrison  Wesley Strick 
Tuottaja:  Douglas Wick
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Giuseppe Rotunno
Leikkaaja:  Sam O'Steen
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Pääosat:   Jack Nicholson  Michelle Pfeiffer  James Spader 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Corporation
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wolf on yhdysvaltalainen ihmissusielokuva vuodelta 1994. Elokuvan ohjasi Mike Nichols ja käsikirjoittivat Jim Harrison ja Wesley Strick.
Elokuvan pääosissa näyttelevät Jack Nicholson, Michelle Pfeiffer ja James Spader.
Aiheesta muualla

Wolf Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pauli Hanhiniemi

| Pauli Aatos Hanhiniemi |
| --- | --- |
 Pauli Hanhiniemi Ilosaarirockissa vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1964 (ikä 59) Alavus
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1986–
Tyylilajit:  rock, kansanmusiikki
Soittimet:  kitara, piano, huuliharppu
Yhtyeet:  Kolmas Nainen, Pauli Hanhiniemen Perunateatteri, Hehkumo
Levy-yhtiöt:  Universal Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pauli Aatos Hanhiniemi (s. 24. lokakuuta 1964 Alavus) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi Kolmas Nainen -yhtyeen laulusolistina vuosina 1986–1994. Sen lisäksi hän on toiminut Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -yhtyeessä (1994–2004) sekä kansanmusiikkia soittavassa Hehkumossa (2006–2009).
Hanhiniemi on tehnyt tekstejä myös muille yhtyeille ja artisteille, ja hän sai Juha Vainio -sanoittajapalkinnon vuonna 2007. 2010-luvulla Hanhiniemi on tehnyt soololevyjä sekä esiintynyt Kolmas Nainen-, Hehkumo- ja Lohkare yhtyeiden kanssa. Hän on myös esiintynyt musikaaleissa. Hanhiniemi sai Erikois-Emman vuonna 2020.
Lapsuus ja nuoruus

Hanhiniemi vietti lapsuutensa Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Itärannalla kuusilapsisessa perheessä. Hän asui kyläkoulussa, jossa vanhemmat toimivat opettajina. Hanhiniemi ollessa 10-vuotias perhe muutti pikkukylältä kahdeksan kilometrin päähän Alavuden kirkonkylälle. Hanhiniemi on kertonut, että Itärannan juuret ovat olleet hänen identiteettinsä kannalta tärkeitä.
Ura eri yhtyeissä > Kolmas nainen

Hanhiniemi perusti alavutelaisten ystäviensä kanssa Kolmas nainen -yhtyeen vuonna 1982 . Kolmas nainen yhtyeen suosio kasvoi 1990-luvun alussa, yhtye oli listojen kärjessä, levyt myivät hyvin ja yhtye esiintyi paljon. Samaan aikaan Hanhiniemi alkoi uupua ja paloi loppuun vuonna 1994. Yhtyeen jäsenten erkaantuminen toisistaan johti lopulta bändin hajoamiseen.
Yhtye palasi yhteen vuonna 2009 ja julkaisi albumin Sydänääniä lokakuussa 2009. Albumi nousi Suomen albumilistan ykköseksi ja levy on myynyt lähes platinaa. Kolmas Nainen julkaisi yhdeksännen albuminsa Me ollaan ne 25. lokakuuta vuonna 2013. Toukokuussa 2019 yhtye julkaisi uuden singlen, ”Suolaisemmat veet”, ja kertoi syyskuussa ilmestyvästä uudesta albumista.
Ura eri yhtyeissä > Muut yhtyeet

Hanhiniemi on vaikuttanut myös kokoonpanossa Testivoittaja, joka vaihtui vuonna 2011 yhtyeeseen Gran Turismo.[lähde? ]Lisäksi Hanhiniemi piti yllä Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -nimistä kokoonpanoa. Hanhiniemi on Ville Rauhalan (kontrabasso) kanssa myös duokokoonpano, jonka nimi on M.A.D. (melkein akustinen duo).  Akustisen kitaran ja kontrabasson säestämä duo esittää Kolmannen naisen, Perunateatterin sekä Hehkumon ohjelmistoa.
Pauli Hanhiniemen ensimmäinen sooloalbumi Minä ja Hehkumo julkaistiin 19. syyskuuta 2014. Se nousi ensimmäisellä listaviikolla virallisen albumilistan sijalle 3. Ennen levyn julkaisua kesällä 2014 ilmestyivät singlet Muutkin mokaa, Päivä jatkuu kuukauden  ja Sellaista on c'est la vie. Singlelohkaisuiden lisäksi radiosoittoa on kertynyt Materiaa-kappaleelle.  Pauli sai Emma-ehdokkuuden kategoriassa ”Yleisöäänestys: artisti/yhtye”.
Hanhiniemen toiselta sooloalbumilta Pölyä, hiuksia, risuja julkaistiin ensimmäinen singlelohkaisu Suru teki lähtöään 12. lokakuuta 2016 (latauslistalla 22. ja radiosoittolistalla 46.) ja albumi 14. lokakuuta 2016. Heti julkaisun jälkeen albumi nousi virallisen listan sijalle 11. ”Pölyä, hiuksia, risuja” oli  soitetuin kappale Yle Radio Suomessa lokakuun lopulla, viikolla 43. Levyn jälkeen Hanhiniemi on esittänyt yhtyeensä, Pauli Hanhiniemen Retkue, kanssa kappaleita keikoilla. Soololevyjen musiikin lisäksi yhtye on esittänyt myös Hanhiniemen aikaisempien yhtyeiden kappaleita.
Hanhiniemi on myös toiminut laululyriikan tuntiopettajana.
Ura eri yhtyeissä > Sanoittaja

Pauli Hanhiniemi on tehnyt tilauksesta tekstejä eri yhtyeille, muun muassa Yölle, Heikki Silvennoiselle, Kikalle, Tiktakille, Jani Wickholmille, Popedalle ja Pate Mustajärvelle. Muun muassa elokuvissa Lakeuden kutsu ja Helmiä ja sikoja kuullaan Hanhiniemen musiikkia. Hanhiniemelle myönnettiin vuoden 2007 Juha Vainio -palkinto työstään suomalaisena laulunkirjoittajana ja sanoittajana. Palkintoraadin perustelujen mukaan Hanhiniemen yli 20 vuotta kestänyt ura on ”vakiinnuttanut hänen asemansa yhtenä Suomi-rockin kulmakivistä”.
Ura elokuvissa, televisiossa ja musikaaleissa

Hanhiniemen ääntä on käytetty vuonna 1995 valmistuneessa elokuvassa Tyttöjä ja jäätelöä sekä vuodesta 1994 animaatioelokuvasarjassa Maa aikojen alussa.[lähde? ]  Hanhiniemi esiintyi syksyllä 2007 TV2:ssa alkaneessa komediasarjassa Antiikkieno.[lähde? ] Hanhiniemi esiintyi yhtenä artistina Vain elämää -ohjelman 2. tuotantokaudella syksyllä 2013. Hanhiniemi näytteli kirkkoherraa 24. tammikuuta 2014 ensi-iltansa saaneessa suomalaisessa elokuvassa Anselmi – nuori ihmissusi. Hanhiniemi nähdään myös pienessä roolissa elokuvassa Helmiä ja sikoja.
Vuonna 2009 Jyväskylän kaupunginteatterissa tuli ensi-iltaan Arto Paasilinnan Ulvova mylläri -romaaniin perustuva musikaali. Hanhiniemi sävelsi ja sanoitti esityksen musiikin ja Jyrki Heikkilä sovitti. Esityksestä julkaistiin CD, jossa bonuksena on mukana Hanhiniemen esittämä demo yhdestä musikaalin keskeisestä teemasta ”Korppi”. Musikaalia esitettiin Savonlinnan teatterissa vuonna 2011.  Seinäjoen kaupunginteatterissa esitettiin vuonna 2019 Tästä asti aikaa -musikaalia, jonka tarinaa kuljettavat Kolmas Nainen -yhtyeen musiikki ja Pauli Hanhiniemen sanoitukset.
Kirjailija

Lokakuussa 2016 julkaistiin Docendon kustantama 220-sivuinen kirja Pauli Hanhiniemi – Kerran elettyä (ISBN: 978-952-291-272-5).  Lokakuussa 2019 Hanhiniemi julkaisi Docendon kustantaman 191-sivuisen esikoisromaaninsa Kaukopuhelu (ISBN: 978-952-291-543-6). Lokakuussa 2024 Hanhiniemi julkaisi Docendon kustantaman 317-sivuisen kirjan Paulin Kolmas nainen. (ISBN: 978-952-382-853-7).
Yksityiselämä

Hanhiniemi erosi vuonna 2015 vaimostaan, jonka kanssa hänellä on kolme lasta. Hanhiniemi kertoi kirjansa julkistamistilaisuudessa lokakuussa 2016 asuvansa avoliitossa italialaisen Ilaria Tuccin kanssa Tampereella. Tucci laulaa duettona Hanhiniemen kanssa kappaleella ”Mä en oo koskaan” 2016 julkaistulla albumilla Pölyä, hiuksia, risuja. He ovat odottaneet perheenlisäystä vuoden 2017 alkupuolelle.
Diskografia

| --- | --- |
 Albumit Kolmas Nainen: Kolmas Nainen (1986)  Kolmas Nainen: Paha minut iski (1987)  Kolmas Nainen: Hikiset siivut (1989)  Kolmas Nainen: Hyvää ja kaunista (1990)  Kolmas Nainen: Elämän tarkoitus (1991)  Kolmas Nainen: Tiheän sisään (1992)  Kolmas Nainen: Onnen oikotiellä (1994)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Vol. 1 (1995)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Mitä sais olla? (1996)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Kaupunkitarinoita (1998)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Pikkutaivas (2000)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Appelle-moi Bob (2001)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Kaikki rakkaudesta (2004)  Hehkumo: Muistoja tulevaisuudesta (2006)  Pauli Hanhiniemi & Hehkumo: Aukkoja tarinassa (2008)  Kolmas Nainen: Sydänääniä (2009)  Kolmas Nainen: Me ollaan ne (2013)  Pauli Hanhiniemi: Minä ja Hehkumo (19.09.2014)  Pauli Hanhiniemi: Pölyä, hiuksia, risuja (14.10.2016)  Kolmas Nainen: Linjassa (18.10.2019)  Pauli Hanhiniemi: Minä ja Retkue (2023) :  Kokoelmat Kolmas Nainen: Poikavuodet (1988)  Kolmas Nainen: Kultahippuja (1993)  Kolmas Nainen: Master series (1996)  Kolmas Nainen: Ura (1998)  Kolmas Nainen: Rattle & Snake – live (2000)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Yksinkertaista (2002)  Pauli Hanhiniemi (Kolmas Nainen - Perunateatteri - Hehkumo - Testivoittaja): Lyyrikon valinta 1985 - 2007 (2007)  Kolmas Nainen: Tienhaarat - 20 hittiä (2010)  Kolmas Nainen: Tienhaarat 1986–2010 9CD BOX(2010) sisältää koko tuotannon vuoteen 2010 asti  Kolmas Nainen: Maanantai - 15 suosikkia (2011)  Kolmas Nainen: ME - Parhaat levytykset 1985-2013 (2014) DVD:t Kolmas Nainen: Lauteilla (2004) Singlet Pauli Hanhiniemi: Minä olen, sinä olet (2013)  Pauli Hanhiniemi: Muutkin mokaa (11.04.2014)  Pauli Hanhiniemi: Päivä jatkuu kuukauden (27.06.2014)  Pauli Hanhiniemi: Sellaista on c'est la vie (12.09.2014)  Pauli Hanhiniemi: Suru teki lähtöään (12.08.2016)  Pauli Hanhiniemi: Pölyä, hiuksia, risuja (2016)  Pauli Hanhiniemi: Ilo etsii sua (13.1.2023)
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Pauli Hanhiniemi Wikisitaateissa
Pauli Hanhiniemi Universal Musicin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Pauli Hanhiniemen virallinen Facebook Artisti -sivu.
Pauli Hanhiniemi M.A.D. Nem Agencyn sivuilla.
Kolmas Nainen Nem Agencyn sivuilla.
Pauli Hanhiniemi Elonetissä.
Pauli Hanhiniemi Arto Nybergin vieraana. Ylen Elävä arkisto.
Kolmas Nainen
| --- | --- |
Studioalbumit:   Kolmas Nainen  Paha minut iski  Hikiset siivut  Hyvää ja kaunista  Elämän tarkoitus  Tiheän sisään  Onnen oikotiellä  Sydänääniä  Me ollaan ne  Linjassa 
Live:   Ajatuskatkoja  Rattle & Snake – Live 
Kokoelmat:   Poikavuodet  Kultahippuja  Master Series  Ura  Tienhaarat – 20 hittiä  Tienhaarat 1986–2010  Maanantai – 15 suosikkia  ME – Parhaat levytykset 1985–2013 
DVD:t:  Lauteilla
Kolmas nainen kesällä 2019.
Pauli Hanhiniemen Retkue kesällä 2017
Tyler Johnson (jääkiekkoilija)

| Tyler Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1990 (ikä 34) Spokane, WA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  173 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Boston Bruins
Sarja:  NHL
Pelinumero:  90
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Spokane Chiefs (WHL) Norfolk Admirals (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Chicago Blackhawks (NHL)
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Tampa Bay Lightning | 2020  |
|  | Tampa Bay Lightning | 2021  |
Tyler Johnson (s. 29. heinäkuuta 1990 Spokane, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Boston Bruinsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös laidassa. Johnsonin vahvuuksiin kuuluu kahden suunnan pelaaminen, luistelu, pelinlukutaidot, pelikäsitys, monipuolisuus ja maalintekotaidot. Hänen heikkouksiinsa kuuluu koon ja voiman puute, mikä haittaa Johnsonin peliä mm. kaksinkamppailutilanteissa. Johnson laukoo oikealta.
Ura > Seuraura > Junioriura

WHL-joukkue Spokane Chiefs varasi Johnsonin kotikaupunkinsa joukkueeseen 203. pelaajana vuonna 2005. Hän pelasi tämän jälkeen kaksi kautta Coeur d'Alene Coltsin joukkueessa voittaen kaudella 2006–2007 NORPAC:n piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 56+64=120. Ensimmäisellä WHL-kaudellaan 2007–2008 Johnson teki 69 runkosarjaottelussa tehot 13+29=42 sekä 21 playoff-ottelussa tehot 5+3=8. Hän voitti WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin ja palkittiin liigan pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Johnson voitti Chiefsissä myös Memorial Cupin.
Kaudella 2008–2009 Johnson oli Chiefsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 26+35=61. Kaudella 2009–2010 hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 36+35=71. Helmikuussa 2010 Johnson äänestettiin Best of the West -äänestyksessä WHL:n parhaaksi aloittajaksi ja puolustavaksi hyökkääjäksi sekä neljänneksi parhaaksi luistelijaksi.
Syksyllä 2010 aikoinaan lähinnä pienen kokonsa vuoksi NHL:ään varaamatta jäänyt Johnson osallistui Minnesota Wildin harjoitusleirille, joka kuitenkin päättyi ylävartalovammaan ja hän palasi Spokane Chiefsiin. Johnson aloitti kauden 2010–2011 joukkueen kapteenina, mutta 5–10 ottelun jälkeen Johnson luovutti roolin kuitenkin takaisin Ottawa Senatorsin harjoitusleiriltä palanneelle Jared Cowenille. tehoilla 53+62=115 koko WHL:n maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Medicine Hat Tigersin Linden Veyn jälkeen. Hänet palkittiin liigan urheiluhenkisimpänä pelaajana Brad Hornung Trophylla ja valittiin WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Johnson valittiin myös liigan joulukuun 2010 parhaaksi pelaajaksi. Best of the West -äänestyksessä hänet äänestettiin WHL:n parhaaksi yli-ikäiseksi pelaajaksi, puolustavaksi hyökkääjäksi, luistelijaksi ja aloittajaksi sekä toiseksi parhaaksi joukkueelleen arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä kolmanneksi tarkimmaksi laukojaksi.