stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aarniometsä
Maapallon jäljellä olevat aarniometsät

Vuonna 2006 Greenpeace arvioi, että maapallon jäljellä olevat aarniometsät jakaantuvat eri mantereille seuraavasti:
35 % Etelä-Amerikassa; Amazonin sademetsät sijaitsevat pääosin Brasiliassa, jossa hävitetään vuosittain metsiä enemmän kuin missään muussa maassa. Suurin osa hävitetyistä metsistä on vanhaa aarniometsää.
28 % Pohjois-Amerikassa; Ikivanhoja aarniometsiä hakataan Pohjois-Amerikassa noin 10 000 neliökilometriä vuosittain. Monet eteläisen Kanadan ja Yhdysvaltojen jäljellä olevat aarniometsiköt ovat jo liian pieniä ja hajanaisia tarjotakseen riittävän elinympäristön esimerkiksi suurille nisäkkäille.
19 % Pohjois-Aasiassa; Aasian pohjoisosissa on maailman toiseksi suurimmat pohjoiset havumetsäalueet. Aikoinaan esimerkiksi siperiantiikeri eli valtavilla alueilla Pohjois-Aasiassa, mutta nykyisin sitä tavataan enää suppealla alueella Japaninmeren läheisyydessä.
8 % Afrikassa; Viimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana Afrikka on menettänyt suurimman osan alkuperäisistä metsäluonnostaan. Puutavarateollisuus on vastuussa valtavien metsäalueiden tuhoamisesta ja on edelleen suurin yksittäinen uhka jäljellä oleville metsille.
7 % Tyynenmeren Aasiassa. Tyynenmeren Aasian paratiisimetsiä on hävitetty nopeammin kuin mitään muita metsiä koko maapallolla. Suurin osa näistä alkuperäisistä metsistä on jo hakattu pois teollisuuden tarpeisiin: 72 % Indonesiassa ja 60 % Papua-Uudessa-Guineassa.
Alle 3 % Euroopassa. Euroopassakin hakataan joka vuosi paljaaksi yli 150 neliökilometriä maanosan viimeisiä aarniometsiä. Suurimmat jäljellä olevat metsät ovat Venäjällä, mutta nekin ovat huomattavan nopeasti supistumassa.
Suomen aarniometsät

Suomessa aarniometsiä on jäljellä enää vähän. Tutkimusten mukaan vanhoja, luonnontilaisia tai luonnontilaisenkaltaisia metsiä on Suomen metsäpinta-alasta selvästi alle 5 prosenttia. Näistä metsistä noin puolet on suojeltu, mutta muut kohteet ovat edelleen hakkuu-uhan alaisina. Huonoin tilanne on Etelä-Suomessa, jossa suojeltuja metsiä on vain noin 1 % metsistä ja aarniometsien osuus jää muutamaan promilleen. Suomen jäljellä olevista aarniometsistä suurin osa sijaitsee itärajan tuntumassa Itä-Suomen, Oulun ja Lapin lääneissä valtion omistamilla mailla.
Aarniometsien hävittämisen ja sirpaloitumisen takia niille tunnusomainen eläin- ja kasvilajisto on käynyt uhanalaiseksi ja osittain jo hävinnyt. Vanhoille metsille ominaisista lajeista on jo todettu hävinneeksi tai häviämisen partaalla oleviksi 15–20 %. Suurimpana uhkatekijänä pidetään ns. sukupuuttovelkaa, jolla tarkoitetaan aarniometsien sirpaloitumisen aiheuttamaa yhtenäisten elinympäristöjen suppenemista liian pieniksi, mikä tulee arvioiden mukaan johtamaan vähitellen lajien vääjäämättömään häviämiseen, vaikka jäljellä olevat metsät suojeltaisiin kokonaan hakkuilta.
Suomessa aarniometsät ovat sukkession takia yleensä muuttuneet aikaa myöten vanhoiksi kuusimetsiksi, joissa on monipuolinen eliöstö. Alueille ovat tyypillisiä maassa lojuvat tuulen kaatamat puut, joihin on pesiytynyt kääpiä ja monenlaisia hyönteisiä, sekä vielä pystyssä pysyvät lahopuut, joita muun muassa tikkalinnut käyttävät hyödykseen. Lahopuiden koloissa voivat sitten asua monenlaiset kololinnut ja pökkelöpesijät.
Kirjallisuutta

Keto-Tokoi, Petri & Kuuluvainen, Timo: Suomalainen aarniometsä.  Helsinki:  Maahenki, 2010.  ISBN 978-952-5870-06-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Suomen aarniometsät
Forest Conservation Portal - committed to ending ancient forest logging (englanniksi)
Old growth definitions from the Pacific northwest (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Wildlife and Vegetation of Unmanaged Douglas-Fir Forests (englanniksi)
Old-growth forests in Slovenia (englanniksi)
Collection of Google map links of clear cuts in or around old growth (englanniksi)
NW Old Growth Campaign (englanniksi)
BBC:n viidakkosivut (englanniksi)
Euroopan aarniometsiä
Pieni vesiputous aarniometsässä Queenslandissa, Australiassa
Abakainon

| Abakainon> Ἀβάκαινον.Sijainti |
| --- | --- |
 Abakainon
Koordinaatit:  38°3′6″N, 15°6′1″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Tripi, Messina, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–300-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Abakainon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abakainon (m.kreik. Ἀβάκαινον, myös Abakaina, Ἀβάκαινα, lat. Abacaenum/Abacenum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Tripin kaupunkia.
Maantiede

Abakainon sijaitsi Sisilian koillisosassa Tyndariin ja Mylain kaupunkien välissä noin 6,5 kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Sen alueeseen kuului alun perin myös Tyndariin alue. Etäisyys kyseiseen kaupunkiin oli noin 13 kilometriä. Muutoin Abakainonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta kovin hyvin.
Historia

Abakainon oli alun perin ei-kreikkalaisen, saaren alkuperäisväestöön kuuluneen sikulien heimon kaupunki, eikä sen paikalle koskaan perustettu kreikkalaista siirtokuntaa. Se kuitenkin hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa, ja sen väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisesta väestöstä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Abakainīnos (Ἀβακαινῖνος).
Abakainon on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kreikkalaiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sen asemaa ei tunnetakaan kovin hyvin. Diodoros Sisilialainen mainitsee sen usein poliksena, ja kaupunki myös löi omaa kreikkalaistyylistä hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Abakainon menetti Tyndariin alueen sen jälkeen kun Syrakusan tyranni Dionysios perusti kyseisen kaupungin vuonna 396 eaa. Abakainon esiintyy Dionysioksen, Agathokleen ja Hieron II:n käymissä sodissa tavalla, joka antaa ymmärtää sen olleen suhteellisen merkittävä. Vuonna 393 eaa. Dionysoksen voittamien karthagolaisten kerrotaan paenneen Abakainoniin. Agathokleen sodissa noin 311 eaa. kaupunki oli liitossa Kamarinan, Leontinoin, Katanen ja Messenen kanssa.
Abakainon ei esiinny antiikin kirjallisissa lähteissä enää Hieronin ajan jälkeen, ei myöskään roomalaisella kaudella esimerkiksi Cicerolla. Ptolemaios kuitenkin mainitsee kaupungin, ja se vaikuttaa olleen edelleen olemassa jossain muodossa vielä tuohon aikaan. Kaupunki taantui oletettavasti Tyndariin nousun myötä.
Rakennukset ja löydökset

Abakainonin paikalla on säilynyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä, ja siellä on suoritettu vain vähän kaivauksia. Kaupungin raunioita oli jonkun verran näkyvissä vielä 1800-luvulla. Paikalta on löydetty kreikkalaisia tai kreikkalaistyylisiä jäänteitä erityisesti 500- ja 300-luvuilta eaa. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on löydetty osia. Kaupunkialueen pohjoispuolelta on löydetty laaja hautausmaa, joka ajoittuu ainakin osin 300-luvulle eaa.
Abakainonin lyömä hemilitron, n. 465–392 eaa. Kuvituksessa nymfin pää ja metsäkarju.
Abu Hafs Omar

Abu Hafs Omar oli islaminuskoinen barbareskimerirosvo, joka oli pääasiassa aktiivinen vuosina 816–827. Abu Hafs osallistui 800-luvun alkupuolella Espanjan Córdobassa kapinaan, joka epäonnistui. Tämän jälkeen hän pakeni Egyptin Aleksandriaan mukanaan joukko kapinallisia. Aleksandriassa ryhmä aikoi hyötyä paikallisista levottomuuksista. Ryhmä valitsi Abu Hafsin johtajakseen, jonka johdolla otti Aleksandrian hallintaansa vuonna 816.
Ryhmä lähti Aleksandriasta Kreetan saarelle myöhemmin pakon edessä. Kreetalla he rantautuivat maihin saaren etelärannikolla, Messaránlahdella sijaitsevalla Kahraxin niemellä. Etelärannikolta ryhmä siirtyi Abu Hafsin johdolla kohti pohjoisrannikkoa. Noin vuonna 824 ryhmä valtasi Kreetan Bysantilta. Merirosvot kehittivät saaresta orjamarkkina-alueen, merirosvojen tukikohdan sekä tuhosivat kirkkoja.
Absurdi teatteri

Samuel Beckettin tragikomedian Huomenna hän tulee esitys vuodelta 1978.
Absurdi teatteri on teatterin tyylilaji, joka rakentuu absurdeille tilanteille ja ilmentää absurdia maailmankuvaa.
Sana ”absurdi” viittaa musiikkiterminologisen käytön tavoin epäharmoniseen, ja absurdi teatteri onkin vakava teatterin muoto, ei naurettava tai älytön. Absurdin teatterin taustalla on metafyysinen tuska ja tyhjyys. Siihen vaikutti suuresti eksistentialistinen filosofia, joka pohtii ihmiselämän merkityksettömyyttä. Absurdi teatteri on nähty ihmisen olemassaolon todellisuuden kuvaajana toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa, jossa perinteiset arvot, uskomukset ja merkitykset ovat kadonneet.
Absurdi teatteri käsittelee usein viestinnän vaikeutta tai mahdottomuutta. Näytelmän tyypillinen muoto on kehä, eli näytelmä päättyy sinne missä alkoikin. Lineaarisesti etenevää aikaa, tilaa tai totutun kaltaista rakennetta absurdissa näytelmässä harvoin esiintyy.
Absurdi näytelmä ei kerro kenestäkään tietystä henkilöstä, vaan se kertoo kenestä tahansa. Roolihahmot ovat käsitteellisiä ja kuvaavat inhimillisyyden eri vivahteita. Hahmoja on melko vähän. Keskiössä on usein kaksi roolihenkilöä, jotka ovat toisistaan riippuvaisia ja täydentävät toisiaan. Roolihenkilöt näkevät usein paljon vaivaa sellaisten asioiden eteen, jotka eivät koskaan tapahdu tai onnistu. Usein henkilöt myös pysähtyvät näyttämölle. Näyttelijät esittävät hahmojaan tarkasti mutta eivät naturalistisesti.
Tyylillisesti absurdi teatteri hyödyntää klovneriaa, kielellisiä järjettömyyksiä sekä unia ja fantasioita. Valo- ja ääniefektejä käytetään säästeliäästi. Puheella on epätavallinen funktio, sillä kielen ei uskota pystyvän ilmaisemaan sellaista, mikä ei ollut ilmaistavissa. Absurdeissa näytelmissä esiintyykin tyhjänpäiväisiä keskusteluja, järjenvastaisia lauseita, näennäisen merkityksettömiä sana-assosiaatioita sekä leikkiä kielen rytmillä, mielleyhtymillä ja hiljaisuudella. Näytelmän henkilöt toimivat usein sanomisiaan vastaan, minkä avulla pyritään vähentämään kielen sisällöllisen merkityksen painoarvoa. Joskus dialogissa tärkeää on muoto ja rakenne, ei vain sanojen tarkoitus. Taukoja on paljon.
Absurdismi ei ollut tietoinen tai yhtenäinen liike, vaan temiä alkoi käyttää vasta vuonna 1961 teatterintutkija Martin Esslin viittaamaan 1940- ja 1960-lukujen välillä vaikuttaneisiin kirjailijoihin. Absurdin näytelmän tyyppiesimerkki on Samuel Beckettin näytelmä Huomenna hän tulee (1949). Toinen merkittävä tyylin edustaja on Eugène Ionesco. Esslinin mukaan tyylin keskeisiä kirjailijoita Beckettin ja Ionescon ohella ovat Arthur Adamov, Jean Genet ja Harold Pinter, ja muita siihen liittyviä nimiä ovat Tom Stoppard, Friedrich Dürrenmatt, Fernando Arrabal, Edward Albee ja Jean Tardieu.
Abelin lause

Abelin lause on matematiikan lause, joka käsittelee potenssisarjojen suppenemista. Lause on nimetty kehittäjänsä, norjalaisen matemaatikon Niels Henrik Abelin, mukaan.
Lause

Olkoon
potenssisarja, missä  a_{0},a_{1},a_{2},...\! ja  x_{o}\! ovat reaalilukuisia vakioita ja  x_{0}\! sarjan kehityskeskus.
Abelin lauseen mukaan:
i) Jos potenssisarja suppenee eräällä  x=x_{1}\neq x_{0}\!, niin se suppenee itseisesti jokaisella reaaliluvulla  x\!, jolle  |x-x_{o}|<|x_{1}-x_{0}|\!, eli joka on lähempänä lukua  x_{0}\! kuin luku  x_{1}\!.
ii) Jos potenssisarja ei suppene itseisesti eräällä  x=x_{2}\!, niin se hajaantuu jokaisella reaaliluvulla  x\!, jolle  |x-x_{o}|>|x_{2}-x_{0}|\!, eli joka on kauempana luvusta  x_{0}\! kuin luku  x_{2}\!.
Kirjallisuutta

Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus.  Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry, 2015.  ISBN 978-952-7010-12-9
Abbasidit

Abbasidien kalifaatti suurimmillaan 700-luvulla. Tummennettuja alueita abbasidit eivät koskaan saaneet haltuunsa.
Abbasidien dynastia (arab. العبّاسيون‎, al-‘Abbāsiyyūn) oli dynastianimi Bagdadin kalifeille, umaijadien dynastian jälkeen toiselle suurelle islamilaisen maailman sunnidynastialle. Se syöksi umaijadit vallasta voitettuaan taistelun vuonna 750. Dynastia hallitsi arabien valtakuntaa 200 vuotta, mutta alkoi vähitellen hiipua mamelukkiarmeijan voiman kasvaessa. Abbasidikalifien valta loppui vuonna 1258, kun mongolikenraali Hülegü-kaani tuhosi Bagdadin. Abbasidit tosin hallitsivat vielä Kairossa nimellisesti kalifeina vuoteen 1517 saakka, mutta todellinen valta oli mamelukeilla.
Historia

Profeetta Muhammadin sedästä Abbasista polveutuva as-Saffah alkoi kapinoida arabien kalifaattia hallinneita umaijadeja vastaan. Hän lähetti agenttinsa Abu Muslimin Khorasaniin, jossa Abu Muslim julisti Abbasidien vallankumouksen alkaneeksi kesäkuussa 747. Kaksi vuotta myöhemmin hän julisti itsensä kalifiksi ja tammikuussa 750 Abu Muslim löi umaijadikalifi Merwan II:n joukot Tigriin sivujoen Zabin rannalla käydyssä ankarassa taistelussa. Myöhemmin samana vuonna Merwan II murhattiin Egyptissä, ja as-Saffah nousi kalifaatin valtaistuimelle.
Valtansa varmistaakseen as-Saffah ryhtyi säälimättä vainoamaan umaijadidynastian miespuolisia jäseniä, ja lopulta vain yksi heistä, Abd ar-Rahman, onnistui pakenemaan Tunisian emiirin suojaan. Sieltä Abd ar-Rahman jatkoi matkaansa Iberian niemimaalle, joka säilyi sittemmin umaijadien hallinnassa vuoteen 1031 saakka.
As-Saffah kuoli vuonna 754, ja hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä al-Mansur. Hänen setänsä, Syyrian emiiri Abdullah ibn Ali nousi pian tämän jälkeen kapinaan, jonka Abu Muslim joukkoineen kuitenkin tukahdutti. Kalifi al-Mansur pelkäsi Abu Muslimin vallan kasvua ja murhautti hänet vielä saman vuoden kuluessa.
Al-Mansurilla oli tämän jälkeenkin vastuksia voitettavanaan. Vuonna 762 puhkesi Medinassa kapinaliike, ja kaupungin asukkaat julistivat profeetta Muhammadin tyttären Fatiman ja tämän puolison Alin jälkeläisen Muhammedin vastakalifiksi. Samalla tämän veli Ibrahim nostatti Alin suvun kannattajat eli alidit vastarintaan Basrassa. Al-Mansurin joukot kykenivät kuitenkin kukistamaan kapinoinnin sekä valtaamaan Medinan, ja tuossa yhteydessä vastakalifi Muhammad sai surmansa. Seuraavana vuonna al-Mansur teki tuolloin pienestä Bagdadista valtakuntansa pääkaupungin. Mansurin pojanpojan, Tuhannen ja yhden yön tarinoissa mainitun Harun ar-Rašidin aikana Bagdadista kasvoi Aasian ja Välimeren alueen välisen kaupan keskus ja suurkaupunki, jota isompi oli vain Konstantinopoli.
Abbasideihin yhdistetty kulttuurin kukoistuskausi huipentui Harun ar-Rasidin pojan Al-Mamunin kaudelle. Harun ar-Rasid jakoi maan kahtia, jotta molemmista pojista tulisi kalifeja. Amin ja Al-Mamun kuitenkin kilpailivat vallasta niin paljon, että maa joutui sisällissotaan. Iranilaiset tukivat itäosaa hallinnutta Al-Mamunia, irakilaiset Aminia. Al-Mamun voitti ja Amin sai surmansa. Iranilaiset pettyivät, kun Al-Mamun voitostaan huolimatta ei siirtänyt pääkaupunkia Iraniin. Al-Mamun kuitenkin arvioi, että sunnimuslimeina abbasidit eivät voisi hallita shiialaisia irakilaisia muualla olevasta pääkaupungista käsin.
Historia > Abbasidien arkkitehtuuri

Esimerkkejä abbasidien arkkitehtuurista ovat al-Mansurin pyöreä "Rauhan kaupunki", josta kasvoi nykyinen Bagdad, Al-Ukhaidirin linnake Karbalan lähellä Irakissa ja Tigrisin rannalle Samarraan rakennettu uusi hallituskaupunki.
Historia > Hajaannus alkaa

Kalifaatin sisäinen hajaannus kasvoi valtaistuinkiistojen myötä, ja vuonna 785 profeetta Muhammedin sedän Alin jälkeläinen, Idris ibn Abdullah, muodosti nykyisen Marokon alueelle oman kalifaattinsa, jota idrisidien dynastia hallitsi vuoteen 985 saakka.
Musa al-Hadid ehti hallita arabien kalifaattia vain vajaan vuoden, kun eräs hänen äitinsä orjattarista tukehdutti hänet ja joukko upseereita pakotti hänen poikansa Džofarin tunnustamaan Harun ar-Rašidin kalifiksi. Vuonna 787 kalifin sotapäällikkö Ibrahim ibn al-Aghlab kukisti berbereiden kapinan Tunisiassa ja sai palkkioksi nykyisen Tunisian ja Libyan rannikkoalueet perinnölliseksi läänitykseksi suvulleen.
Espanja irtosi abbasidien vallasta vuonna 756, Marokko vuonna 788, Tunisia vuonna 800 ja Egypti vuonna 868. Iraniin syntyi joukko paikallisia dynastioita, ja Irakin eteläosassa nousi kilpaileva mustien orjien Zanj-valtio jonka abbasidit kuitenkin kukistivat.
Abbasidien vallan heiketessä turkkilaiset työntyivät Lähi-itään. Erilaiset turkkilaisten heimot etsivät alueelta laidunmaita. Monet värväytyivät alueen armeijoihin palkkasotureiksi eli mamelukeiksi. 900-luvun lopulla tuli toinen aalto turkkilaisia. He valtasivat Bagdadin ja alensivat abbasidi-kalifin nukkehallitsijaksi. Turkkilaisten jälkeen mongolit hyökkäsivät Lähi-itään, ja surmasivat viimeisen abbasidikalifin Bagdadissa vuonna 1258.
Abu Ya'qub Yusuf I

Abu Ya'qub Yusuf I:n aikaan lyöty kolikko.
Abu Ya'qub Yusuf I (arab. أبو يعقوب يوسف‎‎, ’Abū Ya‘qūb Yūsuf) oli Marrakechin kalifi 1163–1184. Hän yhdisti hajanaisen valtakunnan, kukisti kapinoivat heimot ja valloitti vuoteen 1172 mennessä suurimman osan Espanjan muslimialueista.
Abu Ya'qub Yusuf lopetti isänsä Abd al-Mu'minin aloittamat heimokutsunnat ja supisti armeijan käsittämään vain omaa heimoaan almohadeja. Tämän jälkeen hän tyrehdytti Pohjois-Marokon Riojen kapinan ja vuoteen 1166 mennessä myös kapinaa johtaneen ghomara-heimon. Vuodesta 1171 alkaen hän ryhtyi auttamaan Espanjan muslimeita ja otti samalla valtaansa hajanaiset pikkuvaltiot. Vuonna 1183 hän jälleen marssi Gibraltarinsalmen yli ja jatkoi Sevillasta Santarémiin, jota alkoi piirittää. Kalifin joukkoja vastassa olivat Portugalin Alfonso I ja Leónin Ferdinand II. Abu Ya'qub Yusuf kuoli vuonna 1184 piirityksessä saamiinsa vammoihin ja kalifiksi valittiin hänen poikansa Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur.
Harold Abrahams

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Harold Abrahams vuonna 1921. |  Harold Abrahams vuonna 1921. |  Harold Abrahams vuonna 1921. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 4 × 100 m |  |
Harold Abrahams (15. joulukuuta 1899 Bedford – 14. tammikuuta 1978) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Harold Abrahams voitti 100 metrin juoksun olympiakultaa Pariisissa 1924. Hän juoksi ajan 10,6 neljänneserissä, välierissä ja finaalissa. Hän sai myös hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja sijoittui 200 metrillä kuudenneksi. Hänen ja Eric Liddellin olympiavoitoista kertoo vuonna 1981 valmistunut fiktiivinen elokuva Tulivaunut.
Abrahams toimi urheilu-uransa jälkeen BBC:n urheiluselostajana, The Sunday Timesin yleisurheilureportterina, Ison-Britannian yleisurheiluliiton puheenjohtajana ja Kansainvälisen yleisurheiluliiton jäsenenä. Hänen veljistään Sidney Abrahams oli Ison-Britannian mestari pituushypyssä ja Adolphe Abrahams tunnettu urheilufysiologi.
Ennätyksiä

100 metriä 10,6
200 metriä (kaarteella) 22,0
440 jaardia 50,8
Pituushyppy 738
Abai (Fokis)

| Abai> Ἄβαι |
| --- | --- |
 Abain aluetta. Kaupungin akropolis sijaitsi korkeimmalla huipulla.
Sijainti
 Abai
Koordinaatit:  38°34′50″N, 22°55′01″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Éxarchos, Atalánti, Lokroí, Fthiotis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Fokis
Aiheesta muualla
  Abai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abai (m.kreik. Ἄβαι, lat. Abae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Fokiin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Lokroín kunnan alueella lähellä Éxarchoksen kylää.
Maantiede

Abai sijaitsi Fokiin alueella lähellä Opuntian Lokriin rajaa. Sen lähellä alle kaksi kilometriä luoteeseen sijaitsi Hyampoliin kaupunki. Niiden kautta kulki tie Orkhomenoksesta Opukseen. Ympärillä oli tasankoa, joka oli hyvää viljelymaata. Kaupungin läheltä virtasi Kefisos-joen sivuhaara.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustaja oli Argoksesta tullut Abas, joka oli Lynkeuksen ja Hypermnestran poika ja Danaoksen pojanpoika. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Abaios (Ἀβαῖος) ja Abantes (Ἄβαντες). Abaista tulleiden sanottiin asuttaneen osan Euboiasta, minkä johdosta kyseisiä saaren asukkaita kutsuttiin myös abanteiksi.
Abai tunnettiin muun muassa Apollonin oraakkelinpaikastaan. Muun muassa Kroisoksen ja Mardonioksen tiedetään kysyneen neuvoa oraakkelilta. Kserkseen armeija tuhosi kaupungin persialaissodissa vuonna 480 eaa. muiden fokislaisten kaupunkien tavoin.
Rakennukset ja löydökset

Abain akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi kukkulalla noin 2,5 kilometriä länteen nykyisestä Éxarchoksen kylästä. Sen rinteessä on muurien ja porttien raunioita. Muurit ovat mahdollisesti osaksi peräisin arkaaiselta kaudelta ja muutoin noin 300-luvulta eaa.
Abain alakaupunki sijaitsi kukkulan juurella, erityisesti sen pohjoispuolella. Pausaniaan kuvauksen perusteella kaupungissa oli ainakin agora ja teatteri.
Apollon Abaioksen temppeli, jossa Abain oraakkeli toimi, sijaitsi kaupungin lähellä Hyampoliin johtaneen tien varrella. Se on paikannettu noin 600 metriä akropoliilta luoteeseen. Pyhäkköalueella oli ollut kaksi temppeliä. Vanhempi, arkaaisen kauden temppeli tuhoutui persialaissodissa vuonna 480 eaa. ja toisen kerran kolmannen pyhän sodan aikana vuonna 346 eaa. Toinen, pienempi temppeli oli keisari Hadrianuksen 100-luvulla jaa. rakennuttama. Siinä oli Apollonia, Letoa ja Artemista esittäneet pronssipatsaat. Pyhäkköalueella oli myös klassisella kaudella rakennettu stoa eli pylväshalli sekä lukuisia votiivilahjoja ja aarrekammioita.
Kaupungin hautausmaita on löydetty pyhäkön länsipuolelta sekä Éxarchoksen kylän läheltä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abai Wikimedia Commonsissa
Abain muureja.
Abain raunioita.
Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur

Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur oli Marrakechin kalifi 1184-99. Hänen valtakautensa suurin osa kului maan rajojen puolustamiseen ja voitettuaan kristityt joukot Alacrossin taistelussa vuonna 1195 hän sai lisänimen al-Mansur, voittoisa. Voitto vakautti hänen valtansa Espanjassa, mutta hän joutui taistelemaan jatkuvasti kapinallisia berberiheimoja vastaan: vuonna 1185 kapinaan nousi almoravidi-prinssi Beni Ghaniyan dynastiasta, eikä hänen onnistunut koskaan kukistamaan Tunisian kapinallisheimoja.
Giralda
Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur oli suuri rakennuttaja: Ouadaian portti ja El-Hassanin moskeija Rabatissa todistavat suurenmoista kivenkäsittelytaitoa ja Giralda Sevillassa osoittaa hänen kuuluvan maailman suurimpien rakennuttajien joukkoon.
Poistaakseen sisäisiä uskonnollisia ristiriitoja kalifi poltatti joukon isänsä filosofiystävien kirjoittamia kirjoja sekä malikiten laillisen perinteen lakikirjat. Näin järkiperäinen islamilainen filosofia sai kuoliniskun ja tilalle astui kalifin luoma synteesi, joka palautti uskonnollisen tulkinnan oikeusoppineille.
Abu Yusuf Ya'qub al-Mansurin kuoltua kalifiksi valittiin hänen poikansa Muhammad an-Nasir .
Abazat

Abazoja 1800-luvun lopulla.
Abazojen kansallinen lippu, jota on käytetty 1990-luvulta lähtien.
Abazat eli abazinit ovat etupäässä Venäjällä Karatšai-Tšerkessian tasavallassa asuva luoteiskaukasialaista abazan kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalueet, lukumäärä ja kieli

Karatšai-Tšerkessiassa abazat asuvat Kubanin ja sen sivujokien Bolšoi Zelentšukin ja Malyi Zelentšukin sekä Kumajoen varsilla sijaitsevissa kylissä. Niistä osa kuuluu vuonna 2006 perustettuun Abazan piiriin. Kaukasian sodan seurauksena abazoja on myös Turkissa, Lähi-idässä ja Balkanilla.
Venäjällä abazoja on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 37 900 henkeä. Heistä 32 300 asuu kotitasavallassaan, jonka väestöstä he muodostavat 7,4 %. Venäjän ulkopuolella abazoja arvioidaan olevan noin 15 000 henkeä.
Vuonna 1989 Venäjän abazoista 93,9 % puhui äidinkielenään abazaa ja 4,3 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 78,5 % kansasta. Vuonna 2002 venäjää osasi 96,3 % abazoista. Kotitasavallassaan asuvista abazoista 94,6 % puhuu abazaa ja 26,1 % kabardia.