stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yuanmoun löytöpaikka
Ajoitus

Vuonna 2002 Hyodonin tutkimusryhmä mittasi magnetostratigrafisesti kerroksen iäksi 790 000–780 000 vuotta. Koska se oli tehty harvalla näytteenotolla, päätettiin laatia uusi ajoitus ja vuosina 2003–2005 geologit Zhu Rixiang ja R. Potts mittasivat magneettikenttiä käyttäen tarkempaa näytteenottoa. Sen tuloksena saatiin ihmishampaiden kerrostumille iäksi 1,71–1,70 miljoonaa vuotta.
Jo ennen 2000-lukua useat eri tutkimusryhmät ovat yrittäneet saada asiasta selkoa. Vuonna 1976 magnetostatigrafian pioneeri Li ajoitti eläinfossiilit 1,7 miljoonaan vuoteen. Kuitenkin tutkijat Liu ja Ding arvioivat vuonna 1983 kohteen iäksi alle miljoona vuotta. Fossiilien tutkijat esittävät omana arvionaan, että lajiston perusteella kerrostumat sijoittuvat plioseenin ja pleistoseenin vaihteeseen. Eläimissä on monia sukupuuttoon kuolleita eläinlajeja, ja osa lajeista on samoja kuin Nihewanin altaan löydöissä. Huangin tutkijaryhmä ajoitti yhden hevosen fossiilihampaan elektronin spin-resonanssin ajoitusmenetelmällä ja sai sen iäksi 1,1–1,6 miljoonaa vuotta.
Vaikka ajoituksesta ei ole vielä päästy yksimielisyyteen, voidaan kuitenkin sanoa kohteen iän mahtuvan yli miljoonan vuoden pituiseen haarukkaan 1,7–0,5 miljoonaa vuotta.
Löytöaineisto > Ihminen

Ihmisen kaksi etuhammasta olivat ensimmäisten löydettyjen fossiilien joukossa. Muita ihmiseen viittaavia fossiileja ei ole tämän jälkeen löydetty. Hampaat ovat yläleuan suuria hampaita. Voidaan puhua "lapiohampaista", koska ne ovat leveämmät kuin nykyihmisellä ja samalla hieman pidemmät. Mittojen perusteella ne sopisivat Homo erectukselle, varhaiselle Homo sapiensille tai Homo neanderthalille. Neandertalinihminen ei ilmeisesti elänyt näin idässä, joten kysymykseen tulevat ainoastaan kaksi edellistä ihmistä. Näistä Homo erectusta moni tutkija pitää todennäköisimpänä vaihtoehtona. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan ole vielä ottaneet kantaa, joten kysymys jää auki, ellei fossiileja löydy lisää.
1980-luvulla Kiinassa hampaat nousivat lehtien otsikoihin Yuanmoun ihmisenä, jota silloin pidettiin varmana Homo erectuksena. Sen nimeen liitettiin silloin myös alalajin määre Homo erectus yuanmouensis.
Löytöaineisto > Kiviesineet ja hiilenpalaset

Samoista maaperän kerroksista, joista ihmishampaat löytyivät, kerättiin talteen kolme työstettyä kiveä. Kaksi kivistä löytyi puoli metriä hammaskerrosten alta ja yksi metrin verran hampaiden yläpuolella. Kivet sijaitsivat vain noin 5–20 metrin säteellä hampaista. Kivimateriaali oli kvartsia ja työkaluina ne olivat varsin pieniä kaapimia tai kiviytimiä. Samoista löytökerroksista ja niiden lähikerroksista löytyi puuhiilenpalasia, jotka voidaan tulkita metsäpalon jätteiksi tai nuotionpohjista maakerroksen sekaan joutuneeksi jätteeksi. Hiilen joukossa oli myös hiiltyneitä soijapapuja ja seesaminsiemeniä.
Kiviesineiden työstämisessä on käytetty samoja menetelmiä kuin mitä esimerkiksi Tansanian Olduvain rotkossa ja Pohjois-Kiinan Nihewanin altaassa käytettiin. Kaikki kolme kohdetta olivat suhteellisesti ottaen samanaikaisia, mikäli ensimmäisenä tehdyt ajoitukset ovat oikeita.
Löytöaineisto > Eläinfossiilit

Eläinfossiileja sisältänyt kerros oli tutkijoille mieluisa yllätys. Fossiileista on pystytty tunnistamaan 38 lajia tai eläinsukua. Kyseisiä lajeja ovat: Nestoritherium sp., Megantereon nihowanensis, Cervocerus ultimus, Metacervulus capreolinus, Muntiacus lacustris, Paracervulus attenuatus, Eostyloceros longchuanensis, Procapreolus stenosis, H. licenti, Equus yunnanensis, Canis yuanmouensis, Axis shansius, Axis cf. rugosus, Rusa yunnanensis, Gazella sp., Cervus sp., Ochotonoides complicidens, Rhizomys sp., Microtus sp., Arvicola sp., Hystrix subcristata, Vulpes cf. chikushanensis, Viverricula malaccensis fossilis, Hyaena sp., Panthera tigris, Panthera pardus, Cynailurus sp., Stegodon sp., Stegodon elephantoides, Rhinoceros sinensis, Rhinoceros sp., Sus sp., Sus scrofa, Rusa sp., Cervus stehlini, Bos sp. ja Bibos sp.
Näistä lajeista 32 on kuollut sukupuuttoon, mutta seuraavat kuusi lajia tavataan vieläkin elossa: H. licenti, E. yunnanensis, C. yuanmouensis, A. shansius, A. cf. rugosus ja R. yunnanensis. Kahdeksan lajia eli jo tertiäärikaudelta ja selvisivät löytökerrokseen. Nämä ovat: Nestoritherium sp., M. nihowanensis, C. ultimus, M. capreolinus, M. lacustris, P. attenuatus, E. longchuanensis ja P. stenosis.
Antropologinen merkitys

Alkuun Yuanmoun ihminen edusti varhaisinta ihmisen elonmerkkiä Kiinassa. Nykyään asiaan suhtaudutaan varauksellisesti, eikä Yuanmoun ihmistä tai löytöpaikkaa esiinny enää kaikissa varhaisimpien kohteiden luetteloissa. Vanhemmassa kirjallisuudessa se on ollut usein esillä.
Kristers Gudļevskis

| Kristers Gudļevskis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1992 (ikä 32) Aizkraukle, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  97 kg
Pelinumero:  37
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  HK Ogre (Latvia) HK Juniors Riika (Latvia) Tampa Bay Lightning (NHL) Syracuse Crunch (AHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Dinamo Riika (KHL) Fischtown Pinguins (DEL) Villacher SV (ICEHL) HC Slovan Bratislava (SloEL) Brynäs IF (SHL) Modo Hockey (Allsv.)
NHL-varaus:  124. varaus, 2013 Tampa Bay Lightning
KHL-varaus:  147. varaus, 2010 Dinamo Riika
Kristers Gudļevskis (s. 31. heinäkuuta 1992 Aizkraukle, Latvia) on latvialainen jääkiekkomaalivahti.
Ura > Seuraura

Gudļevskis on LB/Riian kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä kuitenkin Latvian pääsarjajoukkue HK Ogressa sekä Valko-Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vyšeišaja ligassa latvialaisessa Ozolnieki/Juniorsissa kaudella 2009–2010. Dinamo Riika varasi Gudļevskisin 147. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Kaudella 2010–2011 Gudļevskis kuului Dinamo Riian sopimuspelaajiin, mutta ei päässyt pelaamaan vielä otteluakaan. Hän torjui kautensa Venäjän nuorten sarjaa, MHL:ää HK Riiassa ja pelasi kauden aikana myös MHL:n tähdistöottelussa. Gudļevskis pelasi joukkueessa myös pääosin kaksi seuraavaa kautta. Kaudella 2012–2013 hän debytoi Dinamo Riian KHL-joukkueessa. Gudļevskis teki KHL-debyyttinsä 5. lokakuuta 2012 Vitjaz Tšehovia vastaan, jolloin hän korvasi Mikael Tellqvistin toisella erätauolla 0–0-tilanteessa. Ottelu päättyi Dinamon 2–1-jatkoaikavoittoon. Gudļevskis pelasi kauden aikana myös yhden kokonaisen KHL-ottelun, mutta Dinamon ja HK Riian lisäksi hän edusti muutaman ottelun verran HK Juniors Riikaa Venäjän nuorten B-sarjassa sekä Latvian pääsarjan pudotuspeleissä. Heinäkuussa 2013 Gudļevskisin sopimus Dinamon kanssa purettiin.
Tampa Bay Lightning varasi Gudļevskisin viidennellä kierroksella 124. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen saman vuoden elokuussa. Gudļevskis aloitti kauden 2013–2014 ECHL-joukkue Florida Everbladesissa. Lokakuussa 2013 hänet nostettiin AHL-joukkue Syracuse Crunchiin paikkaamaan Riku Heleniuksen loukkaantumista. Gudļevskis torjui AHL-debyytissään 26. lokakuuta 2013 Bridgeport Sound Tigersia vastaan heti 5–0-nollapelin. Neljän siellä pelatun ottelun jälkeen hänet lähetettiin kuitenkin takaisin Everbladesiin. Noustuaan joulukuussa takaisin Crunchiin Gudļevskis vakiinnutti lopulta paikkansa AHL:ssä. Hän pelasi kauden aikana liigassa yhteensä 34 runkosarjaottelua torjuen 18 voittoa ja viisi nollapeliä. Gudļevskis valittiin 15. tammikuuta 2014 AHL:n viikon pelaajaksi. Hän pelasi kauden aikana myös Lightningin NHL-joukkueessa yhden runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Gudļevskis teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 11. huhtikuuta 2014 Columbus Blue Jacketsia vastaan. Hän torjui Lightningille 3–2-voiton ja sai ottelussa 38 torjuntaa. Gudļevskis palkittiin ottelun ykköstähtipelaajana.
Ura > Maajoukkueura

Gudļevskis edusti Latviaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2014. Hän nousi vuoden 2013 turnauksessa Edgars Masaļskisin loukkaannuttua joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Gudļevskis torjui MM-debyytissään 9. toukokuuta 2013 3–5-voiton Slovakiasta. Seuraavan 11. toukokuuta Saksaa vastaan pelatun ottelun päätteeksi hänet palkittiin Latvian ottelun parhaana pelaajana. Gudļevskis palkittiin turnauksen päätteeksi Latvian top-3-pelaajana.
Gudļevskis pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012. Vuoden 2011 turnauksessa hän toimi Latvian kakkosmaalivahtina Jānis Kalniņšille. Joukkue pelasi I-divisioonassa, jonka A-lohkon kultaa Latvia voitti ja nousi pääsarjaan. Vuoden 2012 turnauksessa Gudļevskis toimi joukkueen ykkösmaalivahtina ja palkittiin Latvian top-3-pelaajana. Joukkue putosi kuitenkin turnauksen päätteeksi takaisin I-divisioonaan. Gudļevskis pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | U18 | 6 | 0 | 5 | 339 | 29 | 0 | 5.13 | 85,6 |
| 2011 | JMMd1 | 1 | 1 | 0 | 60 | 1 | 1 | 1.00 | 94,1 |
| 2012 | JMM | 5 | 0 | 4 | 280 | 24 | 0 | 5.15 | 86,5 |
| 2013 | MM | 4 | 2 | 2 | 244 | 9 | 0 | 2.22 | 92,5 |
| 2014 | OK | 2 | 0 | 2 | 119 | 7 | 0 | 3.54 | 92,0 |
| 2014 | MM | 4 | 1 | 3 | 238 | 15 | 0 | 2.22 | 92,5 |
Mark Flekken

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 13. kesäkuuta 1993
Syntymäpaikka: Bocholtz, Alankomaat
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 195 cm
Seura
Seura: Brentford
Maajoukkue
| 2022– | Alankomaat | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. toukokuuta 2024.
Mark Flekken (s. 13. kesäkuuta 1993 Bocholtz) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia. Hän pelasi Saksassa vuosina 2009–2023. Hän pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2022.
Flekken siirtyi vuonna 2009 Roda JC Kerkraden junioreista saksalaiseen Alemannia Aacheniin, jonka 3. Ligassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen hän nousi tammikuussa 2013. Hän edusti Greuther Fürthiä kausina 2013–2016, Duisburgia kausina 2016–2018 ja Freiburgia kausina 2018–2023. Hän pelasi 2. Bundesliigassa kolme ottelua Greuther Fürthissä ja 31 ottelua Duisburgissa. Pääsarja Bundesliigaan hän pääsi siirryttyään Freiburgiin, ja hän pelasi viiden kauden aikana 80 bundesliigaottelua. Kahdella viimeisellä Duisburg-kaudellaan hän oli joukkueen ykkösmaalivahti. Kaudella 2022–2023 hän pelasi seitsemän Eurooppa-liigan ottelua. Flekken siirtyi kesällä 2023 englantilaisseura Brentfordiin, jossa hän pelasi kauden 2023–2024 aikana 37 valioliigaottelua.
Flekken pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen kerran maalikuussa 2022 ystävyysotteluissa Tanskaa ja Saksaa vastaan. Hän oli EM-kilpailuissa 2024 Alankomaiden joukkueen varamaalivahti. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä seitsemän A-maaottelua, joista kaksi on kuulunut Kansojen liigaan ja kaksi EM-karsintaan.
ß

Kirjaimen ß typo­grafi­sia muun­nel­mia.
ß eli kaksois-s (saks. Eszett [ɛsˈtsɛt] ’ässä-tseta’, scharfes S [ˈʃɑrfəs ɛs] ’terävä s’) on kirjain, joka merkitsee kaksoiskonsonanttia ss. Sillä korvataan saksan kielessä kaksi perättäistä s‑kirjainta tietyissä tilanteissa. Aiemmin ß-kirjainta on käytetty muissakin kielissä, muun muassa suomessa.
ß‑kirjainta ei pidä sekoittaa hieman samannäköiseen kreikkalaiseen pienaakkoseen β (beeta).
Historia

Kirjain ß syntyi goottilaisen, f:ää muistuttavan niin sanotun pitkän s:n eli ſ‑kirjaimen sekä z‑kirjaimen typografiseksi sulautumaksi eli ligatuuriksi (ſz → ß), mistä juontuu kirjaimen saksan­kielinen nimi Eszett. Vaihto­ehtoisesti ß:ää voidaan pitää pitkän s:n ja tavallisen eli niin sanotusti pyöreän s:n sulautumana (ſs → ß). Keskiajalla saksan kielessä esiintyi rinnatusten soinniton alveolaarinen frikatiivi [s], jota voitiin merkitä kirjain­yhdistelmällä ſz (tai sz, kuten vielä nykyäänkin unkarissa), ja soinniton palato­alveolaarinen frikatiivi [ɕ], jota taas voitiin merkitä kirjain­yhdistelmällä ſs (tai ss). Myöhemmin saksan [ɕ] on sulautunut [s]‑äänteeseen, ja eri kirjain­yhdistelmistä periytyvien ligatuurien erot ovat vain tyylillisiä.
Toiseen maailmansotaan asti saksalaisella kirjapaino­alalla käytettiin enimmäkseen fraktuuratyylisiä tai goottilaisia kirjasinlajeja. Niissä z näytti ikään kuin koukulla varustetulta (hieman kuin ȥ tai ʒ), mikä näkyi myös ß‑ligatuurin oikean­puoleisen osan muodossa. Jos ß:ää käytettiin antiikvatyylisten kirjainten yhteydessä, ligatuurin oikean­puoleinen osa saattoi muistuttaa pikemminkin s‑kirjainta. Useimmiten antiikva­kirjasin­lajeista kuitenkin puuttui erityinen ß‑ligatuuri, joten sen sijasta voitiin käyttää kirjain­yhdistelmiä ſz, ſs, sz tai ss.
Kun 1800-luvulla antiikvan käyttö vähitellen yleistyi ja samaan aikaan ſ‑kirjain alkoi jäädä pois käytöstä, haluttiin ß:lle vakiinnuttaa antiikva­muoto. 1870-luvulta alkaen esitettiin useita vaihtoehtoja, jotka enimmäkseen pohjautuivat joko ſz:aan tai ſs:ään. Vuonna 1903 päädyttiin virallisesti suosittelemaan niin sanottua sulzbachin mallia, jota voi pitää eräänlaisena kompromissina (mallin nimi juontuu siitä, että se muistuttaa itäbaijerilaisessa Sulzbachin kaupungissa 1600-luvulla toimineen kirjan­painajan käyttämää versiota, joka tiettävästi oli myös varhaisin antiikva­tyylinen ß). Kaikki kirjasin­lajien suunnittelijat eivät kuitenkaan ole suositukseen tyytyneet, vaan 1900-luvun alkupuolella oli varsin tavallista käyttää mallina fraktuura‑ſz:aa, kun taas monissa uudemmissa kirjasin­lajeissa ß:n malliksi hahmottuu pikemminkin ſs.
Saksan kielen ß

Saksan kielessä ss‑yhdistelmällä tai ß‑kirjaimella merkitään soinnitonta alveolaarista sibilanttia [s] sellaisissa tilanteissa, joissa yksittäisen s‑kirjaimen äännearvo olisi soinnillinen [z] (esimerkiksi Rosse [ˈrɔsə] vs. Rose [ˈrɔːzə], Weiße [ˈvɑɪsə] vs. Weise [ˈvɑɪzə]).
Vuonna 1996 uudistettujen oikein­kirjoitus­­sääntöjen mukaan ß‑kirjainta käytetään soinnittoman s-äänteen merkkinä seuraavissa tilanteissa:
pitkän painollisen vokaalin jäljessä: Straße, aßen, aß, Buße, grüßt
diftongin jäljessä: heißen, außen
Poikkeukset:
Jos sanan vartalossa seuraa konsonantti, kirjoitetaan s: Trost, Faust, räuspern, geistig.
Tavun lopussa oleva soinniton s kirjoitetaan s:llä, kun toisessa sanamuodossa on soinnillinen s: (ich) nieste (niesen); Gras (Gräser); löslich (lösen); Aas (des Aases).
Vuosina 1901–1996 voimassa olleiden oikeinkirjoitussääntöjen mukaan kirjoitettiin ß niissä tapauksissa kuin nykyisinkin. Lisäksi ß kirjoitettiin ss:n sijaan myös sanan ja sananosan loppuun: Kuß, kußecht, Paß, Paßbild. Näin tehtiin myös sananvartalon lopussa, kun seuraava kirjain oli konsonantti: (du) mußt, (es) paßt, wäßrig, unvergeßne, Rößl.
Sveitsissä ja Liechtensteinissa ß:stä on luovuttu kokonaan, ja sen asemesta käytetään aina ss‑yhdistelmää (vaikka tällöin eräiden sanojen ääntämysero ei ilmene kirjoitusasusta: Masse [ˈmɑsə] ’massa, joukko’ vs. Maße [ˈmɑːsə] ’määrät, mitat’). Sen sijaan Saksassa ja Itävallassa ß korvataan ss-yhdistelmällä vain poikkeus­tapauksissa (jos ß:n kirjoittaminen on esimerkiksi teknisesti mahdotonta). Aakkostettaessa ß joka tapauksessa vastaa yhdistelmää ss.
Suomen kielen ß

Myös suomen kielessä on aiemmin käytetty ß-kirjainta kaksoiskonsonantin ss merkkinä.
Nykysuomen aakkosjärjestyksessä ß aakkostetaan kuten ss.
Suuraakkonen ẞ

Kun antiikva‑ß vahvistettiin osaksi saksan oikein­kirjoitusta, kysymys kirjaimen suuraakkosellisesta muodosta jätettiin avoimeksi. Perinteisessä fraktuura­tyylissä suuraakkosellista versiota ei lainkaan tarvittu, sillä ß‑kirjain ei voi esiintyä sanan alussa, eikä fraktuuralla kirjoitettaessa suuraakkosia käytetä muualla kuin sanojen alussa.
Antiikvatyylissä sen sijaan koko sana voidaan toisinaan kirjoittaa suuraakkosin. Tällöin ß korvataan virallisten ohjeiden mukaan kirjain­yhdistelmällä SS (esimerkiksi Weiß → WEISS). Vaihto­ehtoisesti on käytetty myös perinteikästä yhdistelmää SZ (WEISZ). Etenkin erisnimessä esiintyvä ß kuitenkin helposti koetaan elimelliseksi osaksi oikeaa kirjoitusasua, ja koska ß on pienaakkoseksi varsin kookas, sitä on toisinaan voitu epävirallisesti käyttää ikään kuin suuraakkosena (WEIß). Esimerkiksi yritysten logoja tai ihmisten hautakiviä varten ß:lle on myös voitu varta vasten suunnitella kirjainmuoto, joka paremmin istuu suuraakkosten joukkoon, mutta käytännössä tällainen vaihtoehto on ollut mahdollinen vain erityis­tapauksissa.
Yli 130 vuoden keskustelujen jälkeen ß:n iso vastine otti merkittävän askelen kohti vakiinnuttamista, kun se 27. kesäkuuta 2008 hyväksyttiin kansain­väliseen ISO 10646 ‑merkistöön (jonka rinnakkais­versio tunnetaan nimellä Unicode). Uudistus ei ainakaan välittömästi vaikuta saksan kielen virallisiin oikein­kirjoitus­ohjeisiin, mutta se antaa ihmisille mahdollisuuden käyttää ß:n suuraakkosellista muotoa, jos he kokevat sen virallista SS‑yhdistelmää sopivammaksi.
Tietotekninen käyttö

Kirjain ß ei sisälly lainkaan alkuperäiseen 7-bittiseen ASCII-merkistöön (josta puuttuvat myös vokaalimerkit ä, ö ja ü), mutta sen 8-bittisessä Latin 1 (ISO 8859-1) ‑laajennuksessa pienen ß:n koodiarvo on DF (223). Unicode-merkistössä pienen ß:n tunnus on U+00DF ja ison U+1E9E. HTML-koodissa pieni ß voidaan tuottaa nimiviittauksella &szlig; tai Unicode-tunnukseen perustuvalla numeerisella merkkiviittauksella. Myös isoon ß-kirjaimeen (ẞ) voidaan periaatteessa viitata Unicode-tunnuksen avulla, mutta merkki näkyy oikein ainoastaan, jos se sisältyy käytössä olevaan kirjasin­lajiin.
| Merkki | Unicode> tunnus | Unicode> nimi | Unicode> lohko | HTML-viittaus | Laajennettu suomalainen näppäimistö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ß | U+00DF | LATINALAINEN PIENAAKKONEN KAKSOIS-S | Latinalaisen merkistön täydennys Latin 1:ksi | &szlig; &#223; &#xDF; | AltGr·S |
| ẞ | U+1E9E | LATINALAINEN SUURAAKKONEN KAKSOIS-S | Latinalaisen merkistön lisälaajennuksia | &#7838; &#x1E9E; |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antiikvatyylisen ſs:n ja kahden goot­­tilais­tyyli­sen ſz:n su­lau­tu­minen ß:ksi.
Antiikva-ß:n muunnelmia:

1) ſ ja s erillisinä

2) ſs-sulautuma
 
3) ſz-sulautuma
 
4) sulzbachin malli.
Kaunokirjoitus­tyyli­sen ſ:n ja z:n sulau­tu­mi­nen ß:ksi (malli vuo­del­ta 1866).
ß sanassa kanßa vuoden 1776 Bibliassa
Suuraakkoseksi muotoiltu ß sana­kirjan Der große Duden nimiö­sivulla (Leipzig 1957).
Luettelo vuoden 2001 miehittämättömistä avaruuslennoista
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Jonathan McDowellin avaruussivusto
ESAn tieteelliset avaruuslennot (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
Venäjän kuulennot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vuosi 2000 | Miehittämättömät avaruuslennot | Seuraaja: Vuosi 2002 |
Rūdolfs Maslovskis

| Rūdolfs Maslovskis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. toukokuuta 1995 (ikä 29) Riika, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rudi
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  171 cm
Paino:  74 kg
Seura
Seura:  Marseille HC
Sarja:  FFHG Division 1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  HK Liepājas Metalurgs (Latvia) HK/Dinamo Juniors Riika (Latvia) Ketterä (S-S/Mestis) HK MOGO (Latvia)
Rūdolfs Maslovskis (s. 31. toukokuuta 1995 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:n Spartiates de Marseillessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Maslovskis osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

Maslovskis on HK Zemgalen kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kuitenkin Latvian pääsarjassa vain 16-vuotiaana HK Liepājas Metalurgsin kakkosjoukkueessa kaudella 2011–2012, jolloin Maslovskis pelasi siellä kolme runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi pelaamaan Venäjän nuorten sarjaa, MHL:ää latvialaiseen HK Riikaan, mutta Maslovskis pelasi ison osan kaudestaan myös HK Juniors Riian joukkueessa Venäjän nuorten B-sarjassa ja Latvian pääsarjassa.
Kaudella 2013–2014 Maslovskis oli HK Riian paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 9+25=34. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 5+5=10 joukkueen paras pistemies ja jakoi Riian sisäisen maalipörssin voiton Nikolajs Jeļisejevsin kanssa. Maslovskis edusti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa, jossa hän oli Riian paras syöttäjä viidellä syöttöpisteellään. Dinamo Juniors Riian (ent. HK Junior Riika) joukkueessa Maslovskis pelasi yhden ottelun Latvian pääsarjassa, mutta hän vahvisti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa. Kaudella 2014–2015 Maslovskis oli tehoilla 16+26=42 Riian paras syöttäjä Deivids Sarkanisin kanssa ja sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä toiseksi Nikolajs Jeļisejevsin jälkeen. Hän jakoi myös Riian sisäisen tehotilaston voiton Haralds Neimanisin kanssa lukemalla +14. Maslovskis edusti joukkuetta taas myös Junior Club World Cupissa.
Kauden 2015–2016 Maslovskis aloitti aiemmassa seurassaan Liepājas Metalurgsissa, jossa hän pelasi neljä Latvian pääsarjan ja kaksi Latvian Cupin ottelua. Marraskuussa 2015 Maslovskis siirtyi aluksi joulutaukoon asti kestävällä try-out -sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterään. Joulukuussa hän sai joukkueeseen loppukauden jatkosopimuksen. Maslovskis jatkoi Ketterässä myös kaudella 2016–2017, jolloin hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jesse Juntheikin jälkeen tehoilla 25+34=59. Heidän edellään koko Suomi-sarjan pistepörssissä oli vain Pyryn Antti Hildén. Pudotuspeleissä Maslovskis oli tehoilla 3+7=10 Ketterän paras syöttäjä Juntheikin kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Maslovskis voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden.
Toukokuussa 2017 Maslovskis teki vuoden mittaisen ja syyskuun alkuun asti kestävän koeajan sisältävän sopimuksen Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekon kanssa. Vain alle kaksi viikkoa myöhemmin hän purki koejaksonsa omasta aloitteestaan ja teki vuoden mittaisen sopimuksen Ketterän kanssa, kun joukkue nostettiin Mestikseen konkurssiin ajautuneen Kajaanin Hokin tilalle.
Kaudeksi 2018–2019 Maslovskis palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella HK MOGO:n joukkueeseen. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+21=32. Maslovskis voitti kauden päätteeksi Latvian-mestaruuden. Syyskuussa 2019 hän teki MOGO:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 Maslovskis oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+17=31. Hän edusti MOGO:a kauden aikana myös Continental Cupissa.
Maslovskis siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:n Spartiates de Marseilleen.
Ura > Maajoukkueura

Maslovskis pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen turnaus pronssiin. Vuoden 2014 turnauksessa hän jakoi Latvian sisäisen tehotilaston voiton Jānis Jaksin kanssa lukemalla +4. Vuoden 2015 turnauksessa Maslovskis jakoi tehoilla 1+4=5 joukkueensa sisäisen pistepörssin voiton Edgars Homjakovsin kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Kristiāns Rubīnsin kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013.
Latvian A-maajoukkueessa Maslovskis on pelannut yhdeksän ottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Ice Hockey Challengessa 6. marraskuuta 2014 Norjan Stavangerissa Tanskaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Maslovskis teki Euro Ice Hockey Challengessa 8. marraskuuta 2018 Valko-Venäjän Minskissä Sloveniaa vastaan.
Muuta

Maslovskisin pikkuveli Voldemārs on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä Latvian pääsarjatasolla.