stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harvialan koulu

| Harvialan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Sääjärventie 43, Harviala, Janakkala
Tyyppi:  alakoulu
Rehtori:  Anu Lindstén
Luokat:  1–6
Oppilaita:  130
Harvialan koulu on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Janakkalan Harvialassa viiden kilometrin päässä Turengista. Koulussa opetetaan 130 oppilasta. Koulun rakennuksessa toimii myös päiväkoti. Koulun rehtori on Anu Lindstén. Koulu sijaitsee osoitteessa Sääjärventie 43.
Hallé-orkesteri

Hallé-orkesteri harjoituksissa vuonna 2006.
Hallé-orkesteri (engl. Hallé Orchestra) on brittiläinen sinfoniaorkesteri. Sen perusti Charles Hallé vuonna 1858. Orkesteri toimi pitkään Manchesterin Free Trade Hallissa, mutta siirtyi vuonna 1996 Bridgewater Halliin.
Hallé-orkesterin yhteydessä toimii myös samanniminen kuoro. Nykyisenä pääkapellimestarina on vuodesta 2000 toiminut Mark Elder.
Ylikapellimestarit

Charles Hallé (1858–1895)
Frederic Cowen (1895–1899)
Hans Richter (1899–1911)
Michael Balling (1912–1914)
Thomas Beecham (1915–1920)
Hamilton Harty (1920–1934)
Malcolm Sargent (1939–1942)
John Barbirolli (1943–1970)
James Loughran (1972–1983)
Stanisław Skrowaczewski (1983–1992)
Kent Nagano (1992–1999)
Mark Elder (2000–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Heawoodin lause

Tasokuvio on väritetty viidellä värillä. Vierekkäiset alueet ovat aina eriväriset.
Heawoodin lause on graafiteoriaan liittyvä lause, jonka mukaan jokainen tasograafi on väritettävissä viidellä värillä. On myös todistettavissa, että tasograafit ovat väritettävissä enintään viidellä värillä. Kyseinen todistus on heikompi kuin neliväriongelman todistus ja perustuukin epäonnistuneeseen neliväriongelman todistusyritykseen.
HMS Duke of Wellington (1852)

| HMS Duke of Wellington |
| --- | --- |
 HMS Duke of Wellington

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1849
Laskettu vesille:  14. syyskuuta 1852
Palveluskäyttöön:  27. marraskuuta 1853
Loppuvaihe:  romutettu 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 771 bm
Pituus:  73 m
Leveys:  18,57 m
Syväys:  4,5 m
Koneteho:  700 nhp
Nopeus:  10,15 solmua
Miehistöä:  1 100
Aseistus
Aseistus:  16 × 8" kanuunaa 114 × 32 naulan karronadia 1 × 68 naulan tykki
HMS Duke of Wellington oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1852 vesillelaskettu Duke of Wellington -luokan 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 29. kesäkuuta 1848 Pembroken telakalta Queen-luokan aluksena HMS Windsor Castle, jonka köli laskettiin toukokuussa 1849. Höyrykoneiden ja potkureiden yleistyessä alus määrättiin 19. tammikuuta 1852 muutettavaksi 131-tykkiseksi potkurialukseksi, mikä alkoi samana päivänä. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta ja nimettiin 1. lokakuuta HMS Duke of Wellingtoniksi. Se hinattiin 11. lokakuuta Portsmouthiin, missä se valmistui 27. marraskuuta 1853.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 2. helmikuuta 1853 Läntisen kanaalin laivueeseen päällikkönään kommodori Henry Byam Martin (k. 25. huhtikuuta 1854). Alus oli 4. maaliskuuta 1854 alkaen vara-amiraali Sir Charles Napierin lippulaivana, jolloin aluksen päällikkönä oli George Thomas Gordon. Alus lähti 11. maaliskuuta Itämerelle Oolannin sotaan.
Harvialan pamaus

Harvialan pamaus tapahtui 14. elokuuta 1941 Janakkalan Harvialassa. Trotyylilastissa ollut rautatievaunu räjähti jolloin kolme miestä sai surmansa ja useita rakennuksia muun muassa Harvialan kartanon kolmikerroksinen päärakennus tuhoutui.
Harvialan kartanon alueelle oli jatkosodan alkaessa varastoitu armeijan sotatarvikkeita. Kartanon alueella toimi saha ja lastuvillatehdas jonka yhteyteen oli lisätty rakennus puolustusvoimien räjähdetehdasta varten. Tehtaalla syttyi tuona päivänä tulipalo, ja kun läheisellä Harvialan rautatieasemalta sahalle johtavalla pistoraiteella ollutta trotyylillä lastattua rautatievaunua oltiin siirtämässä miesvoimin kauemmas palopaikasta, vaunun lasti räjähti. Onnettomuudessa kuolivat vaunua siirtämässä olleet kolme miestä. Sotatilan vuoksi tapauksesta ei uutisoitu.
HMS Zinnia (K98)

| HMS Zinnia |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Smiths Dock Company, South Bank-on-Tees
Kölinlasku:  20. elokuuta 1940
Laskettu vesille:  28. marraskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  30. maaliskuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 × 3"/L50 DP -tykki 2 × kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Zinnia (viirinumero K98) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 20. elokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. marraskuuta ja valmistui 30. maaliskuuta 1941.
Palvelus

Alus suojasi saattuetta OG71, kun Saksan laivaston sukellusvene U-564 upotti sen Portugalin rannikolla torpedoimalla 28. elokuuta 1941. Aluksella sai surmansa heti 48. HMS Wallflower, HMS Campion ja HMS Campanula pelastivat merestä seitsemäntoista, joista yksi kuoli lähes heti saamiinsa vammoihin ja toinen Gibraltarilla, jonne pelastuneet toimitettiin.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
Henry Noel Russell 21. maaliskuuta – 4. toukokuuta 1941
Charles George Cuthbertson 4. toukokuuta – 23. elokuuta 1941
Hadley Centre

| Hadley Centre> Tutkimuslaitoksen tiedot |
| --- | --- |
Perustettu:  1990
Sijainti:  Exeter, Iso-Britannia
Virasto:  sääpalvelu Met Office
Tutkimusala:  ilmaston lämpeneminen
Hadley Centre on ilmastonmuutokseen erikoistunut tutkimuskeskus Exeterissä, Isossa-Britanniassa. George Hadleyn mukaan nimetty Hadley Centre on osa Ison-Britannian sääpalvelua Met Officea. Hadley Centren kehittämiä ilmastomalleja käytetään ilmastotutkimuksellisiin tarkoituksiin laajalti, muun muassa Hallitusten välisen ilmastopaneelin IPPC:n raporteissa. Useat keskuksen tutkijat ovat myös osallistuneet IPCC:n raporttien laatimiseen.
Keskuksessa on noin 200 työntekijää. Keskus saa suurimman osan rahoituksestaan sopimuksista, jotka sillä on Ison-Britannian hallituksen osastojen kanssa.
Perustaminen

Keskus perustettiin vuonna 1990 IPCC:n ensimmäisen raportin ilmestymisen aikoihin Margaret Thatcherïn pääministerikaudella.
Ilmastomallit

Hadley Centre kehittää ja ajaa useita virtausmalleja. Hadley Centre Coupled Model version 3 eli HadCM3 on yhdistetty ilmakehä-merimalli, ja se oli ensimmäinen suuri ilmastomalli jota voitiin ajaa ilman erillisiä vuokorjauksia. Ilmakehämallissa on korkeussuunnassa 20 tasoa, vaakasuunnassa laskentapisteet ovat 2.5 leveysasteen ja 3.75 pituusasteen välein, joten hilaväli on päiväntasaajalla 417 × 278 km, ja itä-länsisuuntainen hilaväli lyhenee 45. leveyspiirillä 278 kilometriin. Merimallissa on 20 laskentatasoa, ja sen hila on myös vaakasuunnassa tiheämpi. HadCM3-mallia käytettiin IPCC:n kolmannen raportin pohjana.
HadGEM1 on seuraavan sukupolven malli, joka kehitettiin IPCC:n neljättä raporttia varten. Se on epähydrostaattinen, siinä on 38 laskentatasoa ja hilaväli alle puolet edellisestä mallista. Mallin virtausdynamiikka ja termodynamiikka on uusittu täysin. Lisäksi ilmakehän monien aerosolien vaikutus on kuvattu entistä tarkemmin. Malli tuottaa samanlaisen vasteen hiilidioksidin kaksinkertaistumiselle kuin edeltäjänsäkin, mutta alueellisessa jakaumassa on suura eroja etenkin tropiikissa.
Aiheesta muualla

Met Office Hadley Centre (Arkistoitu – Internet Archive)
Hebefreeninen skitsofrenia

Hebefreeninen skitsofrenia on yksi skitsofrenian muodoista. Se on ennusteeltaan niistä huonoin ja puhkeaa tavallisesti noin 15–25-vuotiaana. Keskimäärin siihen sairastuvat potilaat ovat noin 20-vuotiaita.
Hebefreeniselle skitsofrenialle tyypillistä oireita ovat esimerkiksi tunteiden latistuminen, sosiaalinen eristäytyminen ja ajatushäiriöt. Aistiharhat ja harhaluulot ovat monesti lieviä eivätkä hallitse taudinkuvaa. Varhaisia oireita saattavat olla hypokondrisuus ja paranoidiset ajatukset. Sairauden ennustetta heikentää negatiivisten oireiden nopea eteneminen. Yleensä hebefreniaan sairastuvalla nuorella on aiemminkin ollut vahvasti skitsoidinen ja syrjäänvetäytyvä luonne. Sairastumisen riskiä kasvattavat masennuksen ja psykoosin esiintyminen suvussa.
Hebefreenisen skitsofrenian esiintyvyys vaihtelee maittain. Se on teollistuneissa maissa yleisempi kuin kehitysmaissa, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa esiintyvyys on verrattain vähäinen.
Tästä skitsofrenian sairausmuodosta käytetty nimi hebefreeninen tulee nuoruuden jumalattaren Heben nimestä. Tämä taas viittaa sairauden varhaiseen alkamisikään.
Koska hebefrenia etenee nopeasti, se on yleensä vaikeahoitoinen. Jo parin vuoden kuluttua sairauden toteamisesta potilaan tunteet saattavat olla täysin latistuneet, hänen puheensa on vaikeasti ymmärrettävää eikä häneen saa kunnolla kontaktia. Kyseessä on krooninen sairaus, jonka oireita voidaan lieventää antipsykoottisella lääkityksellä. Yleensä vaaditaan sairaalahoitoa. Myös hoidettuun hebefreniaan liittyy psykoosioireiden uusiutumisen riski.
HMS Dublin (1757)

| HMS Dublin |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  18. marraskuuta 1755
Laskettu vesille:  6. toukokuuta 1757
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1757
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1784
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 562 bm
Pituus:  50,44 m (tykkikansi)
Leveys:  14,17 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  550
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Dublin oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1757 vesillelaskettu Dublin-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 26. elokuuta 1755 70-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1755. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1757 ja valmistui 1. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 36 590 puntaa 3 shillinkiä ja 1 dime, mikä sisälsi varustamisen.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1757 päällikkönään George Rodney.
Alus siirrettiin helmikuussa 1783 reserviin Plymouthissa, missä se romutettiin 13. toukokuuta 1784.
Harald Vilhelm Lunelund

Harald Vilhelm Lunelund (27. heinäkuuta 1882 Viipuri – 17. helmikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen fyysikko.
Lunelundin vanhemmat olivat lehtori Johannes Lunelund ja Johanna Helena Wegelius ja puoliso vuodesta 1905 Dagny Elisabeth Dorothea Berg. Lunelund valmistui filosofian kandidaatiksi 1905 ja lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1910, väitöskirjan aiheenaan Über die Struktur einiger Spektrallinien und ihren Zeeman-Effekt in schwachen Magnetfeldern. Lunelund toimi Helsingissä useiden eri ruotsinkielisten oppikoulujen matematiikan opettajana, pisimpään ruotsalaisessa jatko-opistossa 1911-1922. Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen assistentiksi hän tuli 1912 ja vuodesta 1914 sen ohella fysiikan dosentiksi. Professoriksi hänet nimitettiin 1930. Lunelund opiskeli 1908-1910 Saksassa professori ja sittemmin nobelisti Johannes Starkin johdolla, perehtyen erityisesti spektritutkimuksiin. Vuodesta 1922 alkaen hän paneutui Suomen säteilyilmaston tutkimukseen, hän oli vuodesta 1929 kansainvälisen säteilykomission ja vuodesta 1936 kansainvälisen valokomission jäsen.
HD 85512 b

| HD 85512 b |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjä(t):  ESO:n tähtitieteilijät
Löytöpäivä:  12. syyskuuta 2011
Havaintomenetelmä(t):  Säteisnopeus
Kiertoradan ominaisuudet
Eksentrisyys:  0,11 ± 0,1
Kiertoaika:  54,43 ± 0,13 vrk
Fyysiset ominaisuudet
Lämpötila:  298 K
HD 85512 b on eksoplaneetta, joka kiertää oranssia keskustähteään elämänvyöhykkeen sisäreunan tuntumassa. Planeetta on noin 3,6 maan massainen supermaa, jolla on kaasukehä. Kaasukehän ominaisuuksia ei tunneta. Jos planeetalla on riittävästi valoa heijastava ohuehko kaasukehä, sillä saattaa olla nestemäistä vettä ja elämää. toisaalta planeetta sattaa olla kasvihuoneilmiön elinkelvottomaksi kuumentama "super-Venus".
Keskustähti

Planeetan keskustähti HD 85512 (Gl 370) on oranssi pääsarjan tähti Purjeen tähdistössä 36 valovuoden päässä Maasta. Spektrityyppi K5V. Tähti on aurinkoa vanhempi ja runsasmetallisempi. Tähden teoreettinen säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti on noin 0,126 Aurinkoa.
Planeetta HD 85512 b

Planeetan löysivät Euroopan eteläisen observatorion (ESO) tähtitieteilijät Chilessä sijaitsevassa La Sillan observatoriossa mittaamalla HARPS-spektrografilla keskustähden huojunnan.
Planeetan kiertoaika 58.43 päivää, josta laskettu etäisyys keskustähdestä 0,26 AU. Radan soikeus saattaa vaihdella välillä 0–0,21.
Planeetta HD 85512 b massa on ainakin 3,5-kertainen Maan massaan verrattuna,
jolloin se on melko varmasti supermaa. Näin massiivisella planeetalla on aina kaasukehä. Tätä ei voi varmistaa, koska pelkkä planeetan keskustähteensä vetovoimalla aiheuttama huojunta on havaittu. Painovoima planeetan pinnalla on 1,4 g.
Liian kuuma vai suotuisa elämälle ?

Tähtitieteilijöiden mukaan HD85512 b sijaitsee ehkä vyöhykkeellä, jossa vesi saattaa pysyä planeetan pinnalla nestemäisessä muodossa, jos planeetan kaasukehä olisi hyvin suotuisa.
Mutta planeetta kiertää melko optimistisesti arvioidun elämänvyöhykkeen
sisäreunan lähellä, ja melko varmasti paksun kaasukehän kasvihuoneilmiö kuumentaa planeetan pintaa. Planeetan keskustähti säteilee planeetalle 1,88 kertaa niin paljon kuin Aurinko Maahan. Tämä on suunnilleen sama minkä Aurinko säteilee Venukseen,
jossa kasvihuoneilmiö on riistäytynyt käsistä.
Kaiken lisäksi planeetan arvellaan olevan vuorovesilukkiutunut siten, että
aurinko paahtaa yhden pallonpuoliskon keskustaan.
Planeetta saattaisi olla tietyissä, suotuisissa oloissa elinkelpoinen ja sen pinta vain hieman Maata kuumempi. Planeetan kaasukehän tulisi muistuttaa Maan kaasukehää, olla runsaspilvinen ja maata runsaammin valoa heijastava.
Planeetan tulisi olla puoliksi pilvien peitossa sekä valonheijastuskyvyn yli 50 %, ja ehkä radan soikea, jotta se sopisi elämälle.
Planeetan kaasukehän huipun lämpötila, tasapainolämpötila on eräiden arvioiden mukaan keskimäärin 25 °C, jos planeetan kaasukehä muistuttaa Maan kaasukehää.
Taiteilijan näkemys HD 85512 b eksoplaneetasta
HMS Duke (1777)

| HMS Duke |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Plymouthin telakka
Kölinlasku:  lokakuu 1772
Laskettu vesille:  18. lokakuuta 1777
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1778
Loppuvaihe:  romutettu 1843
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 943 28/94 bm
Pituus:  54,1 m (tykkikansi)
Leveys:  15,29 m
Syväys:  6,63 m
Miehistöä:  750
Aseistus
Aseistus:  98 tykkiä
HMS Duke oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1777 vesillelaskettu Duke-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Sir John Williamsin suunnittelema alus tilattiin 18. kesäkuuta 1771 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1772. Se laskettiin vesille 18. lokakuuta 1777 ja valmistui 2. elokuuta 1778, jolloin valmistuskustannukset olivat 44 656 puntaa 7 shillinkiä ja 2 pennyä. Lisäksi varustaminen maksoi 12 300 puntaa 18 shillinkiä ja 5 pennyä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1778 päällikkönään William Brereton.  Alus osallistui 27. heinäkuuta Ushantin taisteluun. Aluksen pohja kuparoitiin maaliskuussa 1780 Portsmouthissa. Palveltuaan Yhdysvaltain vapaussodassa alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1783.
Vuodesta 1799 alus oli satamapalveluksessa ja romutettiin 1843.
Haukivuori (kaupunginosa)

| Haukivuori |
| --- | --- |
Kaupunki:  Mikkeli
Koordinaatit:  62.0208°N, 27.2078°E
Kaupunginosa nro:  50
Postinumero(t):  51600 Haukivuori
Haukivuori on Mikkelin 50. kaupunginosa. Se on muodostettu entisestä Haukivuoren kunnasta. Haukivuoren pitäjän keskusta eli Asemankylä sijaitsee maanteitse (Pieksämäentietä) noin 42 kilometriä Mikkelin keskustasta pohjoiseen.
Hannu Litmanen

Hannu Litmanen (s. 10. syyskuuta 1958) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1980–1992 Litmanen pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä 261 runkosarjaottelua kasvattajaseuransa Siilinjärven Ponnistuksen ja Siilinjärven Pesiksen joukkueissa. Ulkopelissä Litmasen pelipaikka oli kakkospolttajana. Litmanen valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun ja 9 kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Hannu Litmasen veljiä ovat SiiPeä valmentanut Ilmo Litmanen ja Superpesiksessä pelannut Heikki Litmanen sekä veljenpoikiaan Superpesiksessä pelaavat  Matias Litmanen ja Henri Litmanen.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1986
11 Itä–Länsi-ottelua: 1980–1990
Kentän paras (2): 1984, 1989
9 Liitto–Lehdistö-ottelua: 1981–1982, 1984–1990
Hallvard Trætteberg

| Hallvard Trætteberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1898 Løten, Norja
Kuollut: 21. marraskuuta 1987 (89 vuotta) Oslo, norja
Ammatti:  heraldikko, taidemaalari
Taiteilija
Taidesuuntaus:  heraldiikka, maisemamaalaus
Palkinnot
 Pyhän Olavin ritarikunta (1966) Vasa-ritarikunta 
Hallvard Trætteberg (21. huhtikuuta 1898 Løten – 21. marraskuuta 1987 Oslo) oli norjalainen heraldikko ja taidemaalari. Hän suunnitteli nykyisin käytössä olevan version Norjan vaakunasta sekä useita kymmeniä kuntavaakunoita. Trætteberg painotti yksinkertaisuuden merkitystä heraldiikassa ja haki innoitusta keskiajalta.
Töitä > Kuntavaakunoita

Andøy
Kongsberg
Mandal
Melhus
Ringerike
Tromssa
Töitä > Läänien vaakunoita

Nordlandin lääni
Tromssan lääni
Töitä > Muita

Norjan vaakuna
HMS Duke of Edinburgh

| HMS Duke of Edinburgh |
| --- | --- |
 HMS Duke of Edinburgh

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  11. helmikuuta 1903
Laskettu vesille:  14. kesäkuuta 1904
Palveluskäyttöön:  20. tammikuuta 1906
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 12. huhtikuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 790 t (normaali) 14 189  t (max)
Pituus:  154,1 m
Leveys:  22,4 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  23 000 ihp
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  789
Aseistus
Aseistus:  6 x BL 9,2" Mk X -tykkiä 10 x BL 6" Mk XI -tykkiä 22 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 3 x 17,72" torpedoputkea
HMS Duke of Edinburgh oli Britannian kuninkaallisen laivaston Duke of Edinburgh -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 11. helmikuuta 1903. Alus laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1904 ja  valmistui 20. tammikuuta 1906.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Hakamaapoimulehti

| Hakamaapoimulehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Poimulehdet Alchemilla
Laji::  subcrenata
Kaksiosainen nimi
 Alchemilla subcrenata  Buser 
Katso myös
   Hakamaapoimulehti Wikispeciesissä   Hakamaapoimulehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hakamaapoimulehti (Alchemilla subcrenata) on ruusukasvien heimoon ja poimulehtien sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Hakamaapoimulehti on monivuotinen, vahvajuurakkoinen kesävihanta ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 10–50 senttimetriä. Kaarevasti kohenevat, siirottavakarvaiset varret kasvavat lehtiruusukkeesta. Aluslehdet ovat kourasuonisia ja lyhytliuskaisia; lehtiruodin pituus on noin 20 senttimetriä, lehtilavan leveys 80 millimetriä. Pyöreät tai munuaismaiset lehdet jakautuvat yhdeksään tai yhteentoista liuskaan. Lähes pyöreiden, 13–15-hampaisten liuskojen pituus on noin 15 millimetriä. Lyhytruotisia, munuaismaisia, liuskaisia varsilehtiä on 3–5. Korvakkeet ovat noin 10 millimetriä leveät.
Hakamaapoimulehden kukinto on haarova viuhko. Noin millimetrin mittaisessa kukkapohjuksessa on neljä verholiuskaa. Kellanvihreässä kukassa on liuskainen lisäverhiö, mutta ei terälehtiä. Kukassa on neljä hedettä ja rengasmainen mesiäinen. Kukkapohjuksen sisään jäävä noin 1,5 millimetrin mittainen hedelmä on pyöreähkö, ruskea pähkylä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hakamaapoimulehti on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Nimensä mukaisesti se kasvaa hakamailla, mutta myös niityillä, pientareilla ja joutomailla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hakamaapoimulehti (Alchemilla subcrenata)
Luopioisten kasvisto: Hakamaapoimulehti (Alchemilla subcrenata)
ITIS: Alchemilla subcrenata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Alchemilla subcrenata (englanniksi)
Flora of North America: Alchemilla subcrenata (englanniksi)
Hannu Lepistö

Hannu Lepistö vuonna 2011.
Hannu Lepistö (s. 17. toukokuuta 1946) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja. Hän valmensi vuosina 1980–1985 ja 1994–1998 Suomen maajoukkuetta.
Ura

Lepistö aloitti valmentajan uransa 1980 Suomen maajoukkueen valmentajana. Kaudella 1980–1981 Lepistön valmennettava Jari Puikkonen otti mäkiviikolla pronssia, voitti Salpausselän kisoissa kaksi maailmancupin osakilpailua ja voitti Saksan liittotasavallassa Oberstdorfissa lentomäen MM-kultaa. Yhteensä Lepistö saavutti 1980-luvulla Suomen valmentajana peräti 24 mitalia, mäkiviikko, olympialaiset ja MM-kisat yhteen laskettuna. Mitalisaldosta vastasivat Jari Puikkonen ja Matti Nykänen ja Suomen joukkuemäen maajoukkue, joka oli aikansa ylivoimaisin maajoukkue. Lepistö lähti päävalmentajan paikalta vuonna 1985.
Lepistö siirtyi seuraavaksi Italian maajoukkueen valmentajaksi, jossa vuosien 1985–1992 aikana Italian ykköshyppääjä Roberto Cecon voitti yhden MM-pronssin lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Tšekkoslovakian Harrachovissa vuonna 1992.
Vuodet 1994–1998 Lepistö luotsasi jälleen Suomea, tuloksena 16 arvokisamitalia. 1998 Lepistö lähti Suomen peräsimestä riitaisissa merkeissä. Suomen pestinsä jälkeen Lepistö piti valmentamisesta neljän vuoden tauon. Vuonna 2002 Lepistö siirtyi Itävallan päävalmentajaksi. Kahden menestyneemmän vuoden jälkeen vuosi 2004 oli joukkueelta tuloksellisesti odotettua heikompi, joten Lepistö sai lähteä.
Seuraavaksi hänen tiensä vei taas kerran Italiaan, jossa hän valmensi maajoukkuetta yhdessä entisen suojattinsa Roberto Ceconin kanssa. Lepistö nosti italialaisen mäkihyppykulttuurin orastavaan nousuun ja Italian ykköshyppääjä Sebastian Colloredo väläytteli ajoittain hyviä suorituksia. Lepistö päätti kuitenkin antaa ohjat Ceconin käsiin ja lähti Italian peräsimestä.
Vuonna 2006 Lepistö siirtyi kovin odotuksin Puolan mäkijoukkueen ykköskäskijäksi Heinz Kuttinin tilalle. Pesti käynnistyi lupaavasti kun Adam Małysz voitti kesä GP:n kokonaiskisan ylivoimaisesti. Maailmancupin alkukausi oli Puolalle kuitenkin vaikea eikä ykköshyppääjä Małysz ollut mainittavasti menestynyt mäkiviikkoon mennessä. Małysz kuitenkin palasi entisaikojensa tasolle juuri ennen Sapporon MM-kisoja ja voitti Sapporossa normaalimäen kultaa. Lopulta Małysz vei myös koko maailmancupin kokonaiskisan voiton ja nousi kahdeksan voiton päähän Matti Nykäsen voitto-ennätyksestä. Puolan mäkimaajoukkueen valmentajan tehtävät Lepistö jätti vuonna 2008, mutta hän toimi Małyszin henkilökohtaisena valmentajana vuoteen 2011 saakka.
Vuonna 2015 Lepistö palasi tositoimiin Lahden Hiihtoseuran mäkihyppyvalmentajana ja toiminnan koordinaattorina.
Lepistö on toiminut asiantuntijana Eurosportilla mäkihyppylähetyksissä. Hänen poikansa Kalle Lepistö selostaa mäkihyppyä kanavalla.
Hannu Leinonen

Hannu Leinonen (s. 1952) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Kauppalehden vastaavana päätoimittajana vuodesta 2003 vuoden 2012 loppuun, jolloin hän jäi eläkkeelle. Aiemmin hän toimi lehden uutispäätoimittajana 1997–2003.
Leinonen on valmistunut toimittajaksi Tampereen yliopistosta vuonna 1975. Hän työskenteli lähes 20 vuotta Helsingin Sanomissa, ensin talous- ja eduskuntatoimittajana ja sitten erilaisissa esimiestehtävissä. 1990-luvun alussa hän oli lehden Lontoon kirjeenvaihtaja.