stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alphonsus Liguori

| Alphonsus Liguori |
| --- | --- |
 Pyhä Alphonsus Maria Antony John Francis Cosmas Damian Michael Gaspard de Liguori
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1696 Marianella, Campania, Napoli
Kuollut: 1. elokuuta 1787 Pagani, Campania, Napoli
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  piispa
Arvonimi: Kirkonopettaja
Alphonsus Maria Antony John Francis Cosmas Damian Michael Gaspard de Liguori C.Ss.R. (27. syyskuuta 1696 Marianella lähellä Napolia – 1. elokuuta 1787 Pagani lähellä Salernoa) oli roomalaiskatolinen kirkonopettaja, sääntökunnan perustaja, teologi ja monipuolinen taiteilija. Hän syntyi Napolin kuningaskunnassa ja työskenteli alun alkaen kanonisen ja maallisen lain lakimiehenä. 1720-luvulla hänen uranäkymänsä vaihtuivat, ja 21. joulukuuta 1726 hän sai pappisvihkimyksen pyhän Philip de Nerin oratoriossa. Liguorista tuli vastentahtoisesti 20. kesäkuuta 1762 Sant’Agata dei Gotin piispa, ja hän kutsuikin piispanvihkimyspäivää elämänsä onnettomimmaksi. Pyhä Alphonsus kirjoitti 23 moraalista, 73 dogmaattista ja 156 askeettista teosta ja yli 1 451 kirjettä. Hän kirjoitti runsaasti varsinkin mariologiasta ja moraaliteologiasta sekä sävelsi tunnetun hymnin ”Quanno nascetti ninno” (”Tu scendi dalle stelle”) ja on yksi luetuimpia katolisia kirjoittajia. Tunnettuihin teoksiin kuuluvat Preparation for Death, The Glories of Mary, The Way of the Cross, The Holy Eucharist ja Victories of the Martyrs.  Pyhä Alphonsus de Liguori on moraaliteologien sekä ripittäjien suojeluspyhimys, ja hänen muistopäivänsä on 1. elokuuta.
Liguori perusti vuonna 1732 redemptoristien veljeskunnan Congregatio Sanctissimi Redemptoris (C.Ss.R.). Muita sääntökuuntaan kuuluneita ihmisiä, joiden kanonisointiprosessi on avattu, ovat pyhä Gerard Majella (1726–1755), pyhä Clement Mary Hofbauer, (1751–1820) autuas Januarius Maria Sarnelli, (1702–1744) kunnianarvoisa Caesar Sportelli, (1699–1750) kunnianarvoisa Dominic Blasucci (1732–1752) ja kunnianarvoisa Paul Cafero (1707–1753). Redemptoristien hengellisyyttä noudattaa myös 2. elokuuta 1988 perustettu sääntökunta transalpiinisten redemptoristien sääntökunta Filii Sanctissimi Redemptoris (F.Ss.R.). Molempien sääntökuntien mottoon kuuluu lause "Copiosa apud eum redemptorio" eli "hän voi sinut lunastaa". (Ps. 130:7)
Pyhä Liguori kuoli Paganissa ajalle poikkeuksellisen korkeassa 90 vuoden iässä. Hänet julisti autuaaksi 15. paavi Pius VII syyskuuta 1816, hänet kanonisoi paavi Gregorius XVI postuumisti 26. maaliskuuta 1839, ja vuonna 1871 autuas paavi Pius IX julisti hänet kirkonopettajaksi. Pyhän Alphonsus de Liguorin arvonimi kirkonopettajana on Doctor zelantissimus eli Innokkain tohtori.
Elämä

Pyhä Alphonsus syntyi isänsä kodissa Marianellassa lähellä Napolia vuonna 1696 pyhien Cosmaksen ja Damianoksen päivinä ja kastettiin pyhän arkkienkeli Mikaelin päivänä nimellä Alphonsus Maria Antony John Francis Cosmas Damian Michael Gaspard de Liguori. Sopivassa iässä pappi Thomas Pagano valmisti pojan ensikommuuniolle ja toimi tämän hengellisenä ohjaajana. Myös hänen äitinsä toimi hänen uskonnollisena ohjaajanaan. Poika tutki nuorena huomattavasti kirjallisuutta ja tarjoutui jo 16-vuotiaana tutkittavaksi kanonisen ja maallisen tohtorin tutkintoon. Hänen hengellinen elämänsä ei kuitenkaan tästä kärsinyt, vaan jopa eräs hänen kotitaloutensa muslimipalvelijoista pyysi päästä kristityksi hänen esimerkkinsä mukaan.
Pyhän Alphonsuksen ollessa 20-vuotias isä halusi pojan solmivan avioliiton Teresa de Liguorin kanssa, mutta Teresasta tuli  karmeliittanunna ja hän kuoli muutaman vuoden kuluttua. Pyhä Alphonsus kirjoitti 1761 hänen elämäkertansa. Vuoden 1723 maaliskuun retretin aikana pyhimys päätti elää selibaatissa.
Myöhemmin Napolissa pidettiin käräjät, johon liittyi suuri rahasumma, ja pyhä Alphonsus oli toisen osapuolen puolustaja. Käräjät päättyivät yllättäen hänen häviöönsä, mutta vuosia myöhemmin dokumenttien pohjalta paljastui, että tapahtumaan liittyi korruptiota ja lahjontaa. Pyhä Alphonsus pettyi syvästi ja päätti luopua lakimiehen urasta. Pyhän Alphonsuksen isä Joseph yritti estää häntä luopumasta urastaan, mutta lopulta suostui ja 21. joulukuuta 1726 hänet vihittiin diakoniksi ja papiksi. Pappina pyhä Alphonsus omisti aikansa sielujen pelastukselle, saarnaamiselle ja ripittämiselle.
Elämä > Alku Scalassa

Näihin aikoihin pyhä Alphonsus tapasi Thomas Falcoian, tulevan hengellisen ohjaajansa ja puhui tämän kanssa uuden sääntökunnan perustamisesta. Vuoden 1732 marraskuun 5. päivänä pyhä Alphonsus muutti Scalan kylään Campaniassa ja muodosti siellä hengellisen yhteisön. Scalan kolme kukkulaa onkin kuvattu redemptoristien sääntökunnan vaakunassa ristin, sienen ja keihään alla. Hänen seuraansa liittyi seitsemän postulanttia: Caesar Sportelli, Vitus Curtius, isä John Mazzini, isä Peter Romano, isä John Baptist Donato, isä Vincent Mannarini ja Sylvester Tosquez. Ensimmäisen evankelointimatkansa pyhä Alphonsus teki Tramontin ympäristöön.
Myöhemmin kaikki pyhän Alphonsuksen seuraajat jättivät hänet ja hän kirjoitti asiasta Castellamaren piispalle, joka opasti häntä asiassa. Myös Thomas Falcoia rohkaisi pyhää Alphonsusta, vaikka hänen vihollisensa Napolissa pilkkasivat häntä. Myös kardinaali Pignatelli sääli pyhää Alphonsusta tämän vihollisten syytöksistä huolimatta ja lupasi olla päästämättä tämän yhteisöön niitä henkilöitä, jotka pettivät hänet. Pyhä Alphonsus palasi Scalaan ja saikin kaksi uutta postulanttia eli Caesar Sportellin ja myöhemmin autuaaksijulistetun isä Januarius Sarnellin. Myöhemmin pyhä Alphonsus hankki Scalasta Casa d'Anastasiona tunnetun talon, josta tuli ensimmäinen redemptoristiluostari. Pyhän Alphonsuksen siellä laatimat hengelliset harjoitukset ovat vieläkin olemassa. Pyhä Alphonsus meni vuoden 1734 alussa hetkeksi takaisin Napoliin, jossa hän tapasi silmäätekeviä ihmisiä ja nuoria miehiä pyysi päästä mukaan hänen yhteisöönsä.
Scalalaisen tradition mukaan autuas Neitsyt Maria ilmestyi pyhälle Alphonsukselle luolassa Scalassa. Kuolemaansa edeltäneenä vuotena pyhimys sanoi keskustelleensa usein autuaan Neitsyt Marian kanssa sääntökuntaan liittyneistä asioista. Aina palatessaan Scalaan pyhä Alphonsus palasi paikalle, joka oli niin täynnä iloisia muistoja hänelle.
Elämä > Scala, Villa degli Schiavi ja Ciorani

Pyhä Alphonsus hankki uuden paikan ja kappelin yhteisölleen Cajazzon Villa degli Schiavista piispa monsignore Vigilantelta, missä pyhän Anselmuksenkin uskotaan kirjoittaneen osan kirjastaan Jeesus Kristuksen inkarnaatiosta Cur Deus Homo. Pyhimys muutti paikalle vuonna 1734 tuoden mukanaan vain yhden uuden noviisin isä Rossin, vietti siellä eukaristista adoraatiota ja saarnasi siellä talonpojille.
Huhtikuussa 1735 novisiaatti avattiin, mutta kaikki papit ja maallikot eivät saapuneet paikalle. Pyhä Alphonsus raportoi Thomas Falcoialle tapahtuneesta ja sen hänelle aiheuttaneesta vaivasta ja piispa tuki häntä. Vuonna 1736, novisiaatin purkamisen jälkeen, piispa Falcoia ennusti jo kolmannen kerran yhteisön tulevan kantamaan Jeesuksen pyhän nimen ja pyhän ristin standaarin monille jossei kaikille maailman kansakunnille.
Yhteisö asetti perustuskirjoissaan itselleen 12 sääntöä: usko, toivo, rakkaus Jumalaan, sydämen puhtaus, kuuliaisuus, vaatimattomuus, sydämen nöyryys, mortifikaatio, mietiskely, rukous, itsensä kieltäminen ja rakkaus ristiä kohtaan. Jokaisen jäsenen piti viettää yksi päivä viikosta retriitissä. Yhteisön tuli pitää missioita niiden omissa hiippakunnissa, viettää rippejä, pitää saarnoja ja antaa hengellistä ohjeistusta. Omatunnon tutkiskelu tehtiin säännön mukaan joka aamu ja ilta hetkipalveluksen viettämisen lisäksi.
Vuonna 1736 pyhä Alphonsus joutui suremaan apostolisten työntekijöiden puutetta ja aloitti omin käsin Salernon arkkihiippakunnan evankelioinnin. Missiokausi oli onnistunut ja vuoden 1737 keväällä pyhimys oli löytänyt kaksi loistavaa avustajaa. Yhteisö menetti talonsa Scalassa ja Villa degli Schiavasta ja lopulta pyhän Alphonsuksen turvapaikaksi jäi ainoastaan luostari Cioranissa. Papit eivät viettäneet ainoastaan kontemplatiivista elämää luostarissa, vaan kukin heistä meni missiolle joka keväänä. Pyhä Alphonsus itse saarnasi 20 missiota ja retrettiä vuosien 1739 ja 1740 aikana.
Vuoden 1741 maaliskuussa arkkipiispa Spinelli asetti pyhän Alphonsuksen hiippakunnan 34 esikaupunkisissa kommuuneissa pidettävien missioiden ohjaajaksi. Pyhimys aloitti Afragolan kylästä ja missio siellä toi hänen luokseen ensin kaksi nuorta miestä, jotka pyysivät päästä hänen instituuttiinsa veljiksi, ja sitten kolme pappia Salernon hiippakunnasta, jotka pyysivät samaa. Pyhä Alphonsus saarnasi keskeytyksettä vuoden 1742 heinäkuuhun asti. Vuoden 1744 aikoihin pyhä Alphonsus kirjoitti kirjansa Visits to the Blessed Sacrament and to the Blessed Virgin ja Darts of Fire.
Elämä > Rooman hyväksyntä

Kardinaali Spinelli tutki pyhän Alphonsuksen yhteisön säännön ja ehdotti siihen joitakin muutoksia, vaikka hänen raporttinsa olikin ylistävää laatua ja yhteisön hyväksymisen puolesta. Tämä raportti oli kuitenkin vain ensimmäinen askel matkalla kohti tätä kaivattua maalia. Jonkun oli nyt lähdettävä Roomaan edustamaan yhteisöä siellä. Nöyryydestä ja huonon terveyden takia pyhä Alphonsus kieltäytyi itse lähtemästä sinne ja niin isä Villani asetettiin edustamaan häntä. Vuoden 1748 lokakuun lopussa isä Villani lähti matkalle veli Francis Tartiglione kumppaninaan. Isä Villani alkoi tavata eri silmäätekeviä, mutta ne joita hän konsultoi eivät olleet yhteisymmärryksessä keskenään. Hän sai lopulta kardinaali Dominic Orsinin ajamaan asiaansa eteenpäin kuuriassa. Myöhemmin kardinaali Besozzin suosituksesta kardinaalit äänestivät yhteisön ja sen säännön hyväksynnän puolesta.
Jäljellä oli hyväksynnän saaminen kardinaalien lisäksi paavi Benedictus XIV:ltä. Paavi luki säännön ja kardinaalien päätöksen ja antoi sen jälkeen vastauksen, joka auktorisoi hyväksymiskirjeen kirjoittamisen säännölle ja itse instituutille. Kardinaali Dominic Passionei uskoi apotti Fiorelle kirjeen valmistelemisen, mutta isä Villani huomasi kirjeen valmisteluvaiheessa sen hyväksyvän säännön ja perustuskirjat, mutta ei itse instituuttia. Apotti Fiore puolustautui, että oli tavanmukaista hyväksyä ensin sääntö ja myöhemmin instituutti, mutta hänelle vastattiin paavin ja kardinaalien hyväksyneen virallisesti ne molemmat. Kardinaali Passionei itse otti kynänsä ja kirjoitti kirjeelle sanat, jotka hyväksyivät niin säännön kuin instituutinkin.
Jäljellä oli vielä hyväksynnän hankkiminen järjestön toiselle haaralle, nimittäin nunnille, jotka olivat olleet 30 vuotta luostarissa Scalassa. Yhteisö koostui 30 nunnasta ja 4 postulantista. Äiti Mary Raphael oli pitkään halunnut pyytää tätä palvelusta ja paavi Benedictus XIV:n hyväksyttyä mieshaaran hän teki pyyntönsä pyhän Alphonsuksen neuvosta. Paavi lähetti pyynnön kardinaaleille, jotka uskoivat asian kardinaali Besozzille. Kardinaali äänesti pyynnön puolesta ja paavi vahvisti päätöksen apostolisilla kirjeillä 8. kesäkuuta 1750.
Elämä > Piispuus ja kuolema

Napolin kuningas Charles III oli halunnut tehdä pyhästä Alphonsuksesta Palermon arkkipiispan, mutta pyhimys oli onnistunut välttämään tätä nimitystä. Vuonna 1762 kuitenkin pyhä Alphonsus oli pakotettu kuuliaisuuden johdosta hyväksymään erään pienen napolilaisen hiippakunnan piispuuden. Pyhimyksen terveys heikkeni, mutta siitä huolimatta paavit Clement XIII ja Clement XIV pakottivat hänet pysymään tehtävässään. Vuoden 1775 helmikuussa paaviksi valittiin Pius VI, joka salli toukokuussa pyhimyksen jättämään tehtävänsä. Kolme vuotta ennen kuolemaansa pyhä Alphonsus koki pelottavia kiusauksia ja impulsseja epätoivoon. Lopulta vuoden 1787 elokuun 1. päivänä pyhimys kuoli rauhallisesti Angeluksen soidessa melkein 91-vuotiaana.
Elämänvaiheita

27. syyskuuta 1696: Syntymä Marianellassa
1705: Ensirippi ja ensikommuunio
1713: Tutkinto kanonisen ja maallisen lain tohtorina
1717: Don Joseph yritti epäonnistuneesti sopia avioliiton pyhän Alphonsuksen ja prinsessa Teresa de Liguori välillä
1722: Pyhimys vastaanotti konfirmaation sakramentin
1723: Tapahtuma käräjillä
1724: Pyhä Alphonsus vastaanottaa tonsuurin
1725: Alidiakonaatti
1726: Diakoniksi ja papiksi
1732: Redemptoristien sääntökunnan perustaminen
1748: Moraaliteologian julkaiseminen
1762: Piispuus
1. elokuuta 1787: Kuolema Paganissa
Kirjoja

Pyhä Alphonsus kirjoitti lukuisia kirjoja, joiden nimet ovat englanniksi seuraavat:
Darts of Fire
Great Means of Salvation and of Perfection
Marian Devotion
Moral Theology
Prayers to the Divine Mother
Preparation for Death
Spiritual Songs
The Glories of Mary
The Holy Eucharist
The Incarnation, Birth and Infancy of Jesus Christ
The True Spouse of Jesus Christ
The Way of Salvation and of Perfection
The Way of the Cross
Victories of the Martyrs
Visits to the Blessed Sacrament and to the Blessed Virgin
Galleria

Carlow, Irlanti
Carlow, Irlanti
Enniskillen, Pohjois-Irlanti
1700-luku
1800-luku
Tuntematon vuosi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://papastronsay.com/
http://cssr.com%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.saintsbooks.net/BooksList.html#General
Luhanskin piiri

| Luhanskin piiri Луганський район |
| --- | --- |
 Piiri Luhanskin alueen kartalla (2020- rajoin).
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Luhansk (399 559 as., 2021)
Pinta-ala  ():  2 150 km²
Väkiluku (2021, arvio)  ():  529 716
Luhanskin piiri (ukr. Луганський район, Luhanskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan Luhanskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Luhanskin kaupunki (ukr. Луганськ; 399 559 as., 2021). Itä-Ukrainan sodan seurauksena piiri on kuulunut vuodesta 2014 Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin kapinallisalueisiin. Luhanskin piirin pohjoispuolella sijaitsee Štšastjan piiri, ja muilla suunnilla kolme Venäjän sotilaallisesti tukemiin kapinallisalueisiin lukeutuvaa piiriä: idässä Dovžanskin piiri, etelässä Rovenkyn piiri ja lännessä Altševskin piiri.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin Luhanskin piirin pinta-alaksi tuli 2 150 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Luhanskin piirin väkiluvuksi 529 716 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 92,7 prosenttia (494 101 as.), joka sisälsi neljän kaupungin (Luhansk 399 559 as., Lutuhyne 17 134 as., Molodohvardijsk 22 514 as., Oleksandrivsk 6 427 as.) ja 15 kaupunkityyppisen taajaman asukkaat.
Maaria Leinonen

| Maaria Leinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. elokuuta 1933 Iisalmi
Kuollut: 27. joulukuuta 2013 (80 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  runoilija ja sosiaalitarkkailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Esikoisteos:  Ihminen on ihmisen toivo (1980)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eeva Maaria Leinonen (27. elokuuta 1933 Iisalmi –  27. joulukuuta 2013 Kuopio) oli yksi Suomen siteeratuimmista kristillisistä runoilijoista. Hän tarkastelee hengellisissä runoissaan niin yhteiskunnallisia epäkohtia ja ihmissuhteiden ongelmia kuin arjen pieniä asioitakin. Hänen runouttaan on luonnehdittu myös sanalla sosiaalilyriikka. Leinosen kustantaja on Kirjapaja.
Leinosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Leinonen ja Anna Partanen.
Tuotanto

Ihminen on ihmisen toivo, (1980), runoja
Jos näkisit, rakastaisit, (1983), runoja
Kuinka kaukaa tähän hetkeen, (1984), runoja
Ei muuri vaan portti, (1985), runoja
Kuin avaisin vierasta ovea, (1986), runoja
Aurinko, älä laske, (1987), runoja
Avohaava, (1988), novelleja
Silmissä uudet unet, (1989), runoja
Uni niin todellinen, (1990), runoja
Sanat kuin ystävän käsi, Valitut runot 1980–1990.
Suven ja talven välimerkit, (1992), runoja
Ja tähdet niin kirkkaat, (1993), runoja
Iloa tämä aamu, (1994), runoja
Päivä kaunistuu illan runoksi, (1994), runoja
Kuin salama kuin sateenkaari, (1995), runoja
Otsalla perhosen varjo, (1996), runoja
Unet kukkina tielle. Valitut runot, 1980–1994.
Teen matkaa lähelle, kauas, (1997), runoja
Ilon säde, (1998), runoja
Rakkauden kukka, (1998), runoja
Tuuli tulee uniin, (1999), runoja)
Surun sisar on lohdutus, (2000), runoja
Niin kuin puut puhuvat, (2001), runoja
Turvassa toistemme lähellä Runoja lähimmäisyydestä 1980–2000.
Ajattelen sinua tänään, (2002), runoja
Silta joka kantaa, (2003), runoja
Sydämessäni tämä maa, (2003), runoja
Aurinkopälviä (2004), runoja
Lapsuuden pilviniityt, (2004), runoja
Varjo vierellä valo, (2005), runoja
Kootut runot. Elämän täysi, 1980–1993, 2005
Kootut runot. Matka on laulu, 1994–2005, 2006
Lähemmäs askel askeleelta, runoja (2007)
Laulu tältä rannalta, runoja (2008)
Aiheesta muualla

22.6. Maaria Leinonen: Matka on laulu – kootut runot II 1994-2005 AniLon Lukupäiväkirja – Vuodatus.net. Viitattu 27.6.2019.
Mantere (Pietari)

Mantere (ven. Новая Деревня, Novaja Derevnja) on historiallinen kaupunginosa Pietarin kaupungin Primorjen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suuren Nevkan ja Primorski prospektin pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Mustajokeen, pohjoisessa entisen Komendantin lentokentän alueeseen ja lännessä Kivinenään.
Mantere on entinen inkerinsuomalainen kylä, joka kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan. 1700-luvun puolivälissä kansleri Aleksei Bestužev-Rjumin asutti seudulle maaorjiaan ja antoi kylälle venäläisen nimen Novaja Derevnja (”Uusikylä”). 1800-luvulla Mantereesta tuli pietarilaisten suosima huvila-alue, jossa kesäisin asuivat perheineen mm. kirjailijat Aleksandr Puškin, Aleksandr Gribojedov, Ivan Turgenev ja säveltäjä Mihail Glinka.
Vuonna 1894 Mantereen läpi rakennettiin Siestarjoelle johtava rautatie, ja 1900-luvun alussa sinne syntyi tiivis asuin- ja teollisuusalue. Leningradin piirityksen aikana puutalot tuhoutuivat tulipaloissa tai purettiin polttopuiksi. Sodan jälkeen seudulle rakennettiin asuinalue. Vuonna 1982 avattiin Tšornaja Retškan metroasema. Siestarjoen radalla on Novaja Derevnjan asema. Rakennustaiteellisia muistomerkkejä ovat Saltykovin ja Šišmarjovin huvilat sekä vuosina 1805–1808 rakennettu Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko.
Aiheesta muualla

Mantere Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Marhällanin majakka

Marhällanin majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Jomala Suomi
Vesistö:  Ahvenanmeri 
| --- | --- |
Korkeus:  12  m 
Värit:  Punainen, musta 
| --- | --- |
Valmistunut:  1938 
| --- | --- |
Valon korkeus:  14,6  m 
Valonkanto:  18,0  km 
Valon ominaisuudet:  Q(3) WRG 6s 
| --- | --- |
ARLHS:  ALA013 
Admiralty:  C4490 
List of Lights:  10850 
MarineTraffic:  1000005963 
NGA:  116-16760 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marhällanin majakka sijaitsee Ahvenanmaalla Maarianhaminaan vievän laivaväylän varrella lähellä Kobba klintarin luotsiasemaa noin 6 kilometriä Maarianhaminasta lounaaseen. Majakka rakennettiin 1938. Se oli aikaisemmin väriltään kokonaan musta mutta nykyisin se on väritykseltään puna-mustaraidallinen. Majakkatorni on 12 metriä korkea ja majakan valon korkeus on 14 metriä.
Majakka rakennettiin sen jälkeen kun lähistöllä oli tapahtunut useita haaksirikkoja, muun muassa parkki Virgon haaksirikko joulukuussa 1928 ja parkki Plussan haaksirikko joulukuussa 1933.
Marhällan oli Suomen viimeinen majakka jossa oli sumumerkinantoasema joka oli tahdistettu Korsön radiomajakan kanssa.
Antunlampi

| Antunlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°50′53″N, 26°52′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.192
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,1 m  
Pituus:  590 m  
Leveys:  320 m  
Rantaviiva:  1,546 km  
Pinta-ala:  5,448 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAntunlampi 
Antunlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Viljakkalansaaren lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 590 metriä pitkä, 320 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,1 metriä mpy.
Maantievirus matkalla pohjoiseen

| Maantievirus matkalla pohjoiseen: 14 kolkkoa tarinaa> Everything's Eventual: 14 Dark Tales |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  2002
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  427
ISBN:  951-31-2627-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maantievirus matkalla pohjoiseen: 14 kolkkoa tarinaa on Stephen Kingin vuonna 2003 julkaistu novellikokoelma. Alkuteos Everything's Eventual: 14 Dark Tales on julkaistu Yhdysvalloissa vuonna 2002. Nimensä mukaisesti se sisältää 14 tarinaa. Teoksen on suomentanut Ilkka Rekiaro.
Kirjan novelleista 1408 ja Riding the Bullet ovat toimineet pohjana samannimisille elokuvasovituksille.
Novellit

"Ruumiinavaussali numero neljä" ("Autopsy Room Four", 1997)
"Mustapukuinen mies" ("The Man in the Black Suit", 1994)
"Kaikesta rakkaasta joutuu luopumaan" ("All That You Love Will Be Carried Away", 2001)
"Jack Hamiltonin kuolema" ("The Death of Jack Hamilton", 2001)
"Kalmanhuoneessa" ("In the Deathroom", 1999)
"Elurian pikku sisaret" ("The Little Sisters of Eluria", 1998)
"Kaikki on rentoo" ("Everything's Eventual", 1997)
"L. T:n lemmikkieläinteoria" ("L. T.'s Theory of Pets", 1997)
"Maantievirus matkalla pohjoiseen" ("The Road Virus Heads North", 1999)
"Lounaalla ravintola Gothamissa" ("Lunch at the Gotham Café", 1995)
"Se tunne jolle on nimi vain ranskaksi" ("That Feeling, You Can Only Say What It Is in French", 1998)
"1408" ("1408", 1999)
"Luodin kyydissä" ("Riding the Bullet" (e-book), 2000)
"Onnenmyntti" ("Luckey Quarter", 1995)
Mantella

| Mantella |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot Anura
Heimo::  Mantellidae
Alaheimo::  Mantellinae
Suku::  Mantella  Boulenger, 1882
Katso myös
   Mantella Wikispeciesissä   Mantella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mantella on Mantellidae-heimoon kuuluva sammakkosuku, joka elää Madagaskarilla. Lajit ovat pienikokoisia ja kirkkaanvärisiä, ja niiden ihossa on myrkkyä.
Lajeja

Kultamantella (Mantella aurantiaca)
Mantella baroni
Mantella cowanii
Mantella crocea
Mantella expectata
Mantella haraldmeieri
Mantella madagascariensis
Mantella pulchra
Vihermantella (Mantella viridis)
Anto Eskola

| Anto Nestori Eskola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Narvan sankari
Syntynyt: 30. joulukuuta 1889 Eura
Kuollut: 22. syyskuuta 1968 (78 vuotta) Montreal, Kanada
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:   Venäjä  Suomi 1918, 1940   Viro 1919
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Suomen sisällissota Viron vapaussota Talvisota
Sotilasarvo:  Kapteeni
Kunniamerkit:  Vapaussodan muistomitali, Helsingin valtauksen muistomitali, Viron kunniamiekka Viron vapaudenristi  Narvan valloituksen kunniamerkki suomalaisille vapaaehtoisille
Joukko-osasto:  Helsingin Valkokaarti I Suomalainen Vapaajoukko
Majuri Martin Ekström  ja hänen virolainen tulkki-luutnanttinsa Elmar Kirotar. Luutnantti Anto Eskola, joka vilkaisee juuri komppaniaansa. Ensimmäisenä Tallinnaan saapunut 1. komppania on marssimassa satamasta paraatiin Pietarintorille 30.12.1918.
Anto Nestori Eskola (30. joulukuuta 1889 Eura – 22. syyskuuta 1968 Montreal, Kanada) oli suomalainen sotilas, joka taisteli Suomen sisällissodassa ja Viron vapaussodassa.
Suomen sisällissodassa

Vänrikki Anto Eskola toimi sisällissodassa Helsingin Valkokaartin komppanianpäällikkönä ja otti osaa Helsingin vapautukseen suojeluskunnan ottaessa haltuun eteläiset kaupunginosat ja saksalaisten ottaessa haltuun pohjoiset kaupunginosat. Anton veli Niilo Valfred Eskola kaatui 13. huhtikuuta Helsingissä. Myös hän oli palvellut Venäjän armeijassa.