stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Al Gore
Presidenttiehdokkaana

Goren odotettu vuoden 2000 presidentinvaalikampanja republikaanien ehdokasta, George W. Bushia vastaan koostui epäonnistumisesta toisensa perään: Vaikka hän oli koko kongressiuransa ajan ollut senaatin aktiivisin ympäristönsuojelija, vihreiden ehdokas Ralph Nader hajautti demokraattien äänet; vaikka Gore oli taistellut Vietnamissa 1969 eikä Bush ollut, armeijan edustajat pitivät Gorea heikkona johtajana ja äänestivät lähes yksinomaan Bushia; vaikka vaaliväittelyissä Gore osoittautui pätevemmäksi kuin tiedoiltaan eksyneeltä vaikuttanut Bushlähde?, Gore hävisi ne äänestäjäkunnan pidettyä häntä ylimielisenä. Tästäkin huolimatta Gore sai yli puoli miljoonaa ääntä enemmän kuin päävastustajansa (Albert Gore 51,0 milj. ääntä, 48,4% äänistä; George W. Bush 50,4 milj., 47,9 %; Ralph Nader 2,9 milj, 2,7 %).
Al Goren tappion kuitenkin ratkaisi Yhdysvaltain valitsijamiesjärjestelmän lisäksi vaalien vaa'ankieleksi muodostunut Floridan osavaltio. Virallisten tulosten mukaan Bush voitti Floridassa 537 äänellä, vaikka vaaliepäselvyyksiä epäiltiin. Demokraatit syyttivät tästä Floridan erään piirikunnan sekavia äänestyslippuja, jotka olisivat saaneet Goren kannattajat äänestämään vahingossa arkkikonservatiivi Pat Buchanania, joka sai edellisiin vaaleihin verrattuna valtavasti kasvaneen äänipotin, kun taas republikaanien äänimäärä oli noussut vähän ja demokraattien äänimäärä laskenut merkittävästi.lähde? Lisäksi esitettiin syytöksiä siitä, että suurilta joukoilta mustia äänestäjiä, jotka ovat perinteisiä demokraattien kannattajia, oli viety erilaisista lakiteknisistä syistä äänioikeus ennen vaaleja.lähde? Epäilyksiin vaikutti myös, että Floridan kuvernööri oli osavaltion virallisesti voittaneen ehdokkaan veli, Jeb Bush. Äänten uudelleenlaskenta kuitenkin kiellettiin Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa äänin 5–4. Floridan osavaltion 25 valitsijamiesääntä päätyivät kaikki Bushille ja varsinainen valitsijamieskokous nimesi tämän Yhdysvaltain presidentiksi tammikuusta 2001 alkaen äänin 266–271.
Presidentinvaalien jälkeinen elämä

Gore jätti politiikan vuoden 2000 vaalien jälkeen. Hän työskentelee nykyään konsulttina eri suuryrityksille. Hän on myös kiertänyt ympäri maailmaa puhumassa ilmaston lämpenemisestä ja hiilidioksidipäästöjen vähentämisestä. Suomessa hän kävi syyskuussa 2006.lähde?
Puheesta on myös tehty dokumenttielokuva Epämiellyttävä totuus (engl. An Inconvenient Truth), jonka ensi-ilta oli 24. toukokuuta 2006. Elokuvan ohjasi Davis Guggenheim ja se voitti kaksi Oscar-palkintoa vuonna 2007, mukaan lukien parhaan dokumenttielokuvan Oscarin. Gore oli myös mukana järjestämässä konserttisarja Live Earthia, jolla kampanjoitiin ilmastonmuutosta vastaan.
Gore oli kehittämässä interaktiivista televisiokanavaa Current TV, joka perustettiin vuonna 2005 ja sai Emmy-palkinnon 2007. Vuonna 2013 Current TV myytiin Al Jazeeralle. Kaupasta seurasi oikeusujuttuja kauppahinnasta, alennuksista ja sopimusrikkomuksista.
Vuonna 2007 Gore julkaisi kirjan The Assault on Reason jossa arvostellaan presidentti Bushin hallintoa. Vuonna 2013 ilmestyi  ilmastonmuutoksesta kertova The Future: Six Drivers of Global Change.
Gore kieltäytyi asettumasta Demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi 2008. Niin kauan kuin Obama ja Hillary Clinton kilpailivat ehdokkuudesta, Gore ei ottanut julkisesti kantaa kummankaan puolesta, mutta kun Obama oli valittu demokraattien ehdokkaaksi, Gore ilmaisi tukensa tälle.
Gore on monimiljonääri. Vuonna 2023 Daily Mail -lehti arvioi hänen omaisuutensa arvoksi 330 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Ilmastonmuutos ja Nobel-palkinto

Gore sai yhdessä Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin IPCC:n kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2007 "työstään luodakseen ja levittääkseen tietoisuutta ihmisen aiheuttamasta ilmastonmuutoksesta ja tämän muutoksen torjuntaan tarvittavien toimien alkuunsaattamisesta". Gore lupasi käyttää osuutensa miljoonan euron palkinnosta ilmastonmuutoksesta tiedottamiseen.
Heti Nobelin saatuaan Gore yritti saada vuoden 2007 Balin ilmastokokouksessa aikaan sitovaa sopimusta aiempaa nopeammalla aikataululla. Gore kommentoi Balilla Yhdysvaltain olevan vastuussa ilmastoneuvotteluiden pattitilanteesta. Gore on ollut toteuttamassa lukuisia muitakin kampanjoita. Aloitteella Why? Why Not? yritetään saada 2000-luvulla syntyneiden ääni kuulumaan Pariisin ilmastokokouksessa 2015.
Al Gore esittää kirjassaan Our choice, a plan to solve the climate crises (2009) ydinvoiman olleen kriisissä viimeiset 30 vuotta. Yhdysvaltoihin ei ole rakennettu yhtään ydinvoimalaa vuodesta 1973. Goren mukaan yhtenä pääsyynä ovat ydinvoiman korkeat kustannukset.
Teoksia

Gore, Al: Maapallo vaakakupissa.  ((Earth in the balance: Ecology and the human spirit, 1992.) Suomentanut Eeva Simola)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19346-1
Galleria

Presidentti Bill Clinton ja Gore
Gore vuonna 2010
Al ja Tipper Goren häät 19. toukokuuta 1970
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
New York Times: Al Gore
Al Gore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nobel puhe 2007, Al Gore, Oslo, 10.12.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Al Gore - TIME 100 (Arkistoitu – Internet Archive)
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Akryyliamidi

| Akryyliamidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Prop-2-eeniamidi
CAS-numero:  79-06-1
PubChem CID:  6579
SMILES:  C=CC(=O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5NO
Moolimassa:  71,09 g/mol
Sulamispiste:  84,5 °C
Tiheys:  1,13 g/cm3
Liukoisuus veteen:  204 g/100 ml (25 °C)
 Myrkyllinen aine Elinvaurioita aiheuttava aine 
Akryyliamidi on vesiliukoinen orgaaninen yhdiste. Sen kemiallinen kaava on C3H5NO ja rakennekaava CH2=CHCONH2. Akryyliamidista käytetään myös nimiä prop-2-eeniamidi, akryylihappoamidi ja vinyyliamidi.
Akryyliamidi on palavaa, hajutonta ja normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Sen moolimassa on 71,09 g/mol, sulamispiste 84,5 °C, tiheys 1,13 g/cm3, leimahduspiste 138 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 424 °C ja CAS-numero 79-06-1. Akryyliamidin liukoisuus veteen on 204 g/ml (25 °C) ja se liukenee myös asetoniin, eetteriin, etanoliin, bentseeniin ja kloroformiin.
Kaupallisesti akryyliamidia on saatavana kiteisenä jauheena ja 40- ja 50-prosenttisina vesiliuoksina. 50-prosenttisen vesiliuoksen sulamispiste on 8–13 °C, kiehumispiste 99–104 °C ja tiheys 1,04 g/cm3. Yhdiste polymeroituu kuumentuessaan yli 85 °C lämpötilaan, jolloin se vapauttaa lämpöä. Polymeroitumista voi tapahtua myös yhdisteen jouduttua valon tai hapettimien vaikutuksen alaiseksi. Polymeroitumisessa yhdisteestä syntyy polyakryyliamidia.
Ison-Britannian elintarvikeviraston mukaan englantilaisten nauttimassa ravinnossa on liikaa akryyliamidia.
Altistuminen

Ihminen altistuu akryyliamidille hengittäessään tupakansavua tai syödessään paistettua tai paahdettua kasviperäistä ruokaa. Perunalastut ja ranskanperunat sekä näkkileipä, keksit, kahvi ja murot sisältävät runsaasti akryyliamidia. Myös leivän ja muiden tärkkelyspitoisten ruokien kuumentaminen lisää ruoan akryyliamidipitoisuutta sitä enemmän, mitä tummemmaksi ruoka muuttuu.
Akryyliamidin saanti on Suomessa suurinta 3-vuotiailla, joilla suurimmat lähteet olivat perunakiusaukset, keksit, ranskanperunat ja paistetut perunat. Aikuisilla suurimmat altistuksen lähteet olivat kahvi, kiusaukset ja ruisleipä.
Akryyliamidia muodostuu kasviperäisen ruoan yli 120 °C:n lämpötilassa tapahtuvassa kypsennyksessä sekä kahvipapujen paahdossa. Akryyliamidia muodostuu erityisesti elintarvikkeisiin, jotka sisältävät runsaasti tärkkelystä, sokereita ja asparagiini-aminohappoa. Elintarvikkeiden sisältämään akryyliamidiin alettiin kiinnittää huomiota vuonna 2002, kun ruotsalaiset julkistivat tutkimuksen sen haitoista. Suomalaisen ravinnon keskeisimmät akryyliamidilähteet ovat kahvi, ruisleipä ja keskiolut. Elintarvikkeiden akryyliaidipitoisuudet voivat kuitenkin vaihdella jopa kymmenkertaisesti saman elintarvikkeen eri valmistajien välillä.
Valmistus ja käyttö

Perinteisesti akryyliamidia on valmistettu väkevän rikkihapon ja akryylinitriilin välisellä reaktiolla. Tämän reaktion haittapuolena ovat kuitenkin sen tuottamat jätevirrat, joten korvaavia prosesseja on kehitetty. Yksi yleisimmin käytössä olevista korvaavista prosesseista on akrylonitriilin hydrolyysi Raney-kuparin katalysoimana. Tämä prosessi tuottaa selektiivisesti akryyliamidia ilman suuria jätevirtoja. Myös bakteerien käyttöä hyödynnetään akryyliamidin valmistuksessa. Tärkein akryyliamidin käyttökohde on veden puhdistuksessa, mineraalien vaahdotuksessa ja paperinvalmistuksessa käytettävien polyakryyliamidipolymeerien valmistus. Polyakryyliamidia käytetään myös biokemian, molekyylibiologian ja genetiikan laboratorioissa SDS-PAGE:n ainesosana.
Terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen akryyliamidille voi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen yhdisteelle voi aiheuttaa toiminnallisia häiriöitä sekä ääreishermostossa että keskushermostossa ja vauriot voivat olla palautumattomia. Monet tutkimukset viittaavat siihen, että akryyliamidi saattaa häiritä lasten kehitystä.
Eläinkokeet ovat osoittaneet, että akryyliamidi aiheuttaa syöpää. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) on arvioinut, että elintarvikkeiden sisältämä akryyliamidi saattaa lisätä kuluttajien riskiä sairastua syöpään.  2000-luvun alussa arvioitiin, että keskimääräinen akryyliamidin saanti aiheuttaisi syövän yhdelle kahdestatuhannesta.
Suomessa on havaittu, että runsas altistus lisää tupakoitsijoiden keuhkosyöpäriskiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akryyliamidi Wikimedia Commonsissa
Akryyliamidin kansainvälinen kemikaalikortti
OVA-ohje: Akryyliamidi (Arkistoitu – Internet Archive)
Evira: Akryyliamidi[vanhentunut linkki]
PubChem: Acrylamide (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Acrylamide (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Acrylamide (englanniksi)
Inchem: Acrylamide (englanniksi)
National Toxicology Program, Department of Health and Human Services, Report on Carcinogens, Thirteenth Edition: Acrylamide (pdf) (englanniksi)
Säkillinen akryyliamiinia.
Ala-Tunguska

| Nižnjaja Tunguska |
| --- | --- |
 Nižnjaja Tunguska on pohjoisin Jenisein oikeanpuoleisista suurista sivujoista
Alkulähde:  Keski-Siperian ylänkö
Laskupaikka:  Jenisei
Maat:  Venäjä
Pituus:  2 989 km
Virtaama:  3 600 m³/s
Valuma-alue:  473 000 km²
Näkymä Ala-Tunguskan varrelta.
Ala-Tunguska eli Nižnjaja Tunguska
(ven. Ни́жняя Тунгу́ска) on Jenisein oikeanpuoleinen sivujoki Siperiassa Venäjällä. Se sijaitsee Irkutskin alueen ja Krasnojarskin aluepiirin alueilla. Joki on 2 989 kilometriä pitkä ja se saa alkunsa Keski-Siperian ylängön eteläosasta, josta se virtaa ensin pohjoista kohti, kääntyy sitten länteen ja laskee Jeniseihin Turuhansk‎in kohdalla.
Patohanke

Vuonna 2010 on suunniteltu aloitettavaksi suunnattoman Turuhanskin vesivoimalaitoksen rakentaminen. Suunniteltu pato sijaitsee 120 km joen suulta. Se olisi 200 metrin korkuinen, ja voimalan teho, 12 000 ja 20 000 megawatin väliltä, olisi suurimpia maailmassa. Pato saa aikaan Ala-Tunguskan varrelle noin 10 000 neliökilometrin laajuisen tekojärven, joka peittää alleen taigaa ja tundraa ja evenkiasutusta.
Al-Bussayyahin taistelu

Al-Bussayyahin taistelu oli yhteenotto Persianlahden sodan aikana 26. helmikuuta 1991 Yhdysvaltojen ja Irakin joukkojen välillä al-Bussayyahin pikkukaupungin luona Länsi-Irakin aavikolla. Amerikkalaiset kukistivat kaupungin suhteellisen helposti menettämättä mitään joukkojaan, mutta sitä on pidetty myös amerikkalaisten taholta ylimitoitettuna ja VII armeijakunnan etenemistä hidastaneena turhana yhteenottona.
Tausta

Al-Bussayyahin sijainti Irakissa
Irakin miehitettyä Kuwaitin maan puolustusstrategia perustui virheelliselle olettamukselle siitä, että sen vastaisella koalitiolla ei ollut logistiikkaan ja suunnistamiseen liittyviä kykyjä hyökätä Irakin länsiosien aavikon halki. Tulevan hyökkäyksen odotettiin saapuvan joko suoraan Saudi-Arabiata Etelä-Kuwaitiin tai Kuwaitin Irakin vastaisen länsirajan muodostavan Wadi al-Batin läpi. Irakin puolustuslinja ulottui näin vain noin 150 kilometriä Wadi al-Batista länteen. Koalition suunnitelman mukaan Irakia harhautettaisiin hyökkäämällä sen pääasiallisia puolustuksia vastaan Kuwaitissa, mutta koalition joukkojen pääosa hyökkäisi samalla Länsi-Irakin aavikon läpi, jonka ylitettyään niiden tuli tuhota Irakin selustaansa sijoittamat tasavaltalaiskaartin osastot ja piirittää Kuwaitiin sijoitetut joukot. Hyökkäävän pääjoukon tiellä oli Bussayyahin pikkukaupunki, joka toimi Irakin armeijan logistisena tukikohtana, sekä irakilaisen 26. jalkaväendivisioonan esikuntana.
Taistelu

Persianlahden sodan maaoperaatiot alkoivat 24. helmikuuta 1991 ja kohti Bussayyahia eteni amerikkalainen 1. panssaridivisioona. Kaupungin irakilaiset puolustajat olivat huomattavassa alakynnessä. Heillä oli käytössään vain yksi jalkaväen pataljoona, erikoisjoukkojen pataljoona ja yksi panssarivaunukomppania. Irakilaiset panssarivaunut olivat vanhoja T-55 panssarivaunuja ja teknisesti huomattavasti huonompia, kuin amerikkalaisten M1 Abrams-panssarivaunut. Irakilaiset olivat saaneet tiedustelutietoja, joiden mukaan kaupunkia lähestyi muutamia ranskalaisia panssarivaunuja ja panssariajoneuvoja. Irakin pääesikunta lähetti puolustajien vahvistukseksi muita panssarivaunuosastoja, mutta ne tuhottiin ilmaiskuissa jo ennen niiden saapumista alueelle.
Ennen maajoukkojen saapumista sen puolustajia vastaan hyökkäsivät amerikkalaisten Boeing AH-64 Apache -taisteluhelikopterit. Amerikkalaisen panssaridivisioonan etujoukot saapuivat paikalle 25. helmikuuta. Amerikkalaisilla oli kaksi vaihtoehtoa, kaupunki voitiin ohittaa nopeamman etenemisen mahdollistamiseksi, tai se voitiin vallata. 1. panssaridivisioonan komentaja kenraalimajuri Ronald H. Griffith päätti vallata kaupungin ja sai tähän luvan VII armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Fredrik Franksiltä. Myöhemmin päätöksestä syntyi riita Norman Schwarzkopfin kanssa, joka kannatti joukkojen nopeaa etenemistä.
26. helmikuuta Bussayyahin puolustuksia alettiin pehmittää tykistöllä. Amerikkalaiset ampuivat 1 500 laukausta ja 350 rakettia kaupunkia vastaan. Puolustajiin kuuluneet irakilaiset erikoisjoukot tekivät kuitenkin sitkeää vastarintaa. Griffith päätti olla odottamatta kaupungin kukistumista ja jatkoi joukkoineen etenemistä kohti tasavaltalaiskaartin asemia syvemmällä Irakissa. Bussayyahia vastaan jätettiin pienempi joukko ja kaupunki vallattiin lopulta vielä samana päivänä.
Seuraukset

Irakilaiset olivat menettäneet Bussayyahissa 11 T-55 panssarivaunua, 6 panssariajoneuvoa ja 11 kuorma-autoa. Kaatuneiden määrää ei tunneta ja 94 irakilaista jäi sotavangeiksi. Amerikkalaiset eivät kärsineet mitään tappioita. Myöhemmin joidenkin kriitikkojen mukaan koko taistelu oli suhteettoman suuri ponnistus amerikkalaisilta, joita vastassa oli vain mitätön ja taistelutahdoton irakilaisjoukko. Schwarzkopf väitti myöhemmin VII armeijakunnan hitaan etenemisen mahdollistaneen joidenkin Irakin armeijan osastojen vetäytymisen Kuwaitista.
Al-Tin

Viikuna
Oliivipuu Jordaniassa
At-Tin
Al-Tin (arab. التين‎, suom. Viikunan suura) on Koraanin 95. suura. Se sisältää 8 säettä.
Teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Kautta viikunapuun ja oliivin,
kautta Siinain vuoren
ja tämän pyhitetyn kaupungin.
Totisesti Me loimme ihmisen parhaaseen muotoonsa,
mutta Me kyllä alennammekin hänet alhaista alemmaksi,
lukuun ottamatta niitä, jotka uskovat ja hyvää tekevät; niitä odottaa ehtymätön palkka.
Mikä siis saa sinut pitämään tulevaa tuomiota valheena?
Eikö Jumala ole tuomareista parhain?
Sisältö

Suura alkaa valaformulalla, missä mainitaan "Siinain vuori" ja "tämä pyhitetty kaupunki" (toisessa käännöksessä "tämä suojattu seutu"). Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan ilmaisut rinnastavat toisiinsa Mooseksen ja Muhammedin, mutta suura itse ei kerro, mihin pyhitetyllä kaupungilla viitataan.  Lyhyt mieteruno muistuttaa Viimeisestä tuomiosta ja ihmisten jakamisesta Helvettiin ja Paratiisiin. Valaformulassa mainitut viikunapuu ja oliivi eivät kasva Arabian niemimaalla, mutta kylläkin Palestiinassa ja Syyriassa.
Pekka Alanen

Pekka Ahti Kalervo Alanen (14. heinäkuuta 1945 Lappajärvi – 22. elokuuta 2017 Lappajärvi) oli suomalainen painija.
Alanen edusti Suomea olympialaisten vapaapainissa Tokiossa 1964 alle 52 kilon sarjassa ja Méxicossa 1968 alle 57 kilon sarjassa. Molemmilla kerroilla hän karsiutui kolmannella ottelukierroksella. Hänen paras arvokisasaavutuksensa oli viides sija vuoden 1966 EM-kilpailuissa. Myös vuosina 1967 ja 1968 hän osallistui EM-kilpailuihin.
Seuratasolla ”Sammy” Alanen edusti Lappajärven Veikkoja. Hän voitti seitsemän Suomen mestaruutta ja saavutti kaksi SM-hopeaa vuosina 1963–1976.
Pekka Alasen veli Veikko Alanen oli Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Al-Ghašiya

Suuran 88 jakeita arabiaksi
Al-Ghašiya (arab. الغاشية‎, suom. Peittävän suura tai Musertavan tapahtuman suura) on Koraanin 88. suura. Se sisältää 26 jaetta.
Teksti

Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Oletko kuullut sanoman musertavasta tapahtumasta?
Sinä päivänä toisten kasvot nöyrtyvät;
väsyen ja nääntyen
he käyvät polttavaan tuleen
ja juovat kiehuvasta lähteestä
saamatta muuta ruokaa kuin ohdakkeista,
joka ei lihota eikä vie nälkää.
Samana päivänä toisten kasvot loistavat,
ja he ovat tyytyväiset ponnisteluihinsa,
kun saapuvat ylhäisiin puutarhoihin,
joissa eivät kuule turhuuden sanoja.
Siellä on pulppuavia lähteitä,
siellä on korkeita valtaistuimia,
täysiä maljoja,
pieluksia pitkin rivein
ja levitettyjä mattoja.
Sisältö

Jakeet 1–16 ovat Tuomiopäivän kuvausta, 17–20 esittävät Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa ja jakeet 21–26 kertovat, miten Jumala vaatii uskottomia tuomiopäivänä tilille.
Koraanin tutkimus

Richard Bell on riimianalyysin perusteella katsonut, että suuran alkuperäiseen tekstiin on myöhemmin lisätty osia, jotka erottuvat erilaisen riimin perusteella. Tällaisia lisäyksiä olisivat jakeet 6–7.
Jarkko Ala-Huikku

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jarkko Ala-Huikku haastattelemassa Petra Ollia vuonna 2018. |  Jarkko Ala-Huikku haastattelemassa Petra Ollia vuonna 2018. |  Jarkko Ala-Huikku haastattelemassa Petra Ollia vuonna 2018. |  |
Maa:   Suomi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2008 | 60 kg |  |
|  Pronssia |  Sofia 2007 | 60 kg |  |
Jarkko Tapani Ala-Huikku (s. 31. tammikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Euroopan mestari, joka työskentelee tätä nykyä Ylen urheilutoimittajana. EM-kullan lisäksi hän saavutti EM-pronssin, oli MM-kilpailuissa parhaimmillaan viides ja edusti Suomea kahdesti kesäolympialaisissa.
Ura

Kreikkalais-roomalaisella tyylillä painineen Ala-Huikun paras saavutus oli EM-kulta 60-kiloisten sarjassa Tampereen EM-kisoista 2008, missä hän voitti loppuottelussa moninkertaisen maailman- ja Euroopan-mestarin sekä olympiavoittajan Armen Nazarjanin. Vuoden 2007 EM-kisoissa Sofiassa hän sijoittui samassa sarjassa pronssille. Bakun MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui viidenneksi. Lisäksi hän oli junioreiden MM-kilpailuissa 58 kg:n sarjassa neljäs Bukarestissa 1999 ja pronssilla samassa sarjassa seuraavana vuonna Nantes´ssa. Opiskelijoiden MM-kisoissa Ala-Huikku oli 60 kg:n sarjassa kolmas Edmontonissa vuonna 2002. Hän voitti miesten Suomen mestaruuden 58 kg:n sarjassa Oulussa vuonna 2000, 60 kg:n sarjassa Lahdessa 2007 sekä 66 kg:n sarjassa Tampereella 2009.
Vuonna 1986 painiharrastuksen aloittanutta Ala-Huikkua valmensivat Seppo Yli-Hannuksela ja Juha Lappalainen. Seuratasolla hän edusti Ilmajoen Kisailijoita ja Bundesliigassa SV Siegfried Hallbergmoosia. Vuoden päätavoitteeksi ilmoitetuissa vuoden 2008 olympialaisissa Ala-Huikku kärsi selkeän tappion kirgisialaisvastustajaa Ruslan Tjumenbajevia vastaan, joka voitti silloin olympiapronssia. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Ala-Huikku korvasi loukkaantuneen Matti Kettusen, mutta hävisi ensimmäisessä ottelussaan ollen lopputuloksissa 16:s. Tammikuussa 2013 Ala-Huikku ilmoitti lopettavansa kilpapainijanuransa. Syyksi hän ilmoitti motivaationsa sammuneen vastoinkäymisten myötä.
Koulutukseltaan Ala-Huikku on liikunnanohjaaja ja urheilutoimittaja. Ala-Huikun kirjoittama Marko Yli-Hannukselan elämäkerta Marko Yli-Hannuksela – Master Sporta valittiin vuoden 2013 urheilukirjaksi. Kirjan pohjalta tehtiin myös dokumentti, Marko Yli-Hannuksela -maailman paras.
Ala-Huikku työskentelee urheilutoimittajana ja -selostajana Yle Urheilussa.
Al-Ikhlas

Suura 112 arabialaisena resitaationa
Al-Ikhlas (arab. سورة الإخلاص ‎, suom. Vilpittömän uskon suura) on Koraanin 112. suura. Siinä on 4 säettä. Suura on muodoltaan lähellä uskontunnusta ja sitä käytetään usein rukouksen yhteydessä.
Teksti

Jaakko Hämeen-Anttilan suomentamana suura kuuluu:
Sano: »Hän, Jumala, on yksi,
Jumala, Ikuinen.
Ei Hän ole siittänyt eikä syntynyt,
eikä Hänellä ole ketään vertaista.»
Tafsir -selitykset

Hämeen-Anttilan mukaan suura lienee suunnattu ympäröiviä pakanallisia monijumalia vastaan.' Islam.com sivuston mukaan jotkut asiantuntijat sijoittavat tämän suuran Medinan aikaan kuuluvaksi ja uskovat, että se ilmoitettiin vastaukseksi muutamien juutalaisten kirjanoppineitten kysymykseen Jumalan olemuksesta. Yleensä se sijoitetaan Mekassa ilmoitettujen suurien varhaiseen ryhmään.