stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kailahun

| Kailahun |
| --- | --- |
 Kailahun
 Koordinaatit: 8.2770°N, 10.5737°W 
Valtio:   Sierra Leone
Maakunta:  Itäinen maakunta
Piirikunta:  Kailahun
Väkiluku (2004):  13 108
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kailahunin piirikunnan päällikkökuntajako. Kailahunin kaupunki sijaitsee Luawen päällikkökunnassa.
Kailahun  on Sierra Leonen Itäisessä maakunnassa sijaitsevan 525 372 asukaan Kailahunin piirikunnan hallintokeskus. Vuonna 2004 kaupungin väkiluku oli 13 108. Se on muslimivaltaisen piirikuntansa suurin kaupunki.
Kailahunin seudulla on pienen mittakaavan kaivostoimintaa. Maataloustuotannon myytävät päätuotteet ovat kahvi, kaakao ja riisi. Seudun vuosisademäärä on 2001–3000 millimetriä vuodessa ja luonto on pääsääntöisesti savannin tai metsän peitossa. Vuosien sisällissodan (1991–2002) jälkeen alue on toipunut hitaasti ja on yhä Sierra Leonen köyhimpiä piirikuntia.
Kaupunki sijaitsee Kailahunin piirikunnan Luawan päällikkökunnassa (81 610 as., 2015), vain noin kolme kilometriä Guinean rajan eteläpuolella. Kailahunista on linnuntietä 82 kilometriä aluekeskus Kenemaan (länsilounaassa), 294 kilometriä pääkaupunki Freetowniin  (lännessä) ja noin 60 kilometriä Guinean lähimpään piirikuntakeskukseen Guéckédouhun (koillisessa) sekä 41 kilometriä Liberian Lofan piirikunnan Foyaan (idässä).
Guinean puoleisen Guéckédoun piirikunnan syrjäkyliä pidetään loppuvuodesta 2013 alkunsa saaneen Länsi-Afrikan ebolaepidemian (2014–2015) lähtöalueena. Koska ebolaa ei ollut esiintynyt Länsi-Afrikassa aiemmin, sitä ei tunnistettu nopeasti. Kun tunnistaminen tapahtui maaliskuussa 2014, tämä tappava tauti oli jo ehtinyt levitä myös Sierra Leonen puolelle. Epidemia saatiin loppumaan Sierra Leonessa marraskuussa 2015 ja tämä vahvistettiin jälkiseurannan jälkeen maaliskuussa 2016.
Kailahunin piirikunnan sairaalan avajaiset vuonna 2004.
Tyypillinen hiekkatie Kailahuninissa.
Aluekeskus Keneman ja Kailahunin välinen tie oli vuonna 2005 näin kapea.
Aiheesta muualla

Sierra Leone: Kailahun Authorities Clamour University Status for Bunumbu (Sahr Morris Jr., 9.1.2017) (allafrica.com) (englanniksi)
Sierra Leone: How Kailahun district kicked Ebola out (Dec. 2014) (englanniksi) (who.int)
The birthplace of an outbreak. A portrait of Sierra Leone in the wake of the Ebola virus  (28.8.2014) (englanniksi) (washingtonpost.com)
Ane Bjøru Fjeldsæter, 17.7.2014: Ebola in Sierra Leone: battling sadness, fear and disgust on the frontline (englanniksi) (theguardian.com)
Kailahun produce company (Kailahunin piirikunnassa tuotetun kaakaon ja kahvin välittäjäyritys) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kpcsl.com)
Katō (Hyōgo)

| Katō (加東市) |
| --- | --- |
 Näkymä Takinon alueelle Kōmyō-jin temppeliltä
 lippu:  Symboli
 Katōn sijainti Hyōgon prefektuurissa
 Katō
 Koordinaatit: 34°55′03″N, 134°58′25″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Hyōgon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  157,55 km²
Väkiluku (01/2020):  40 348
 – Väestötiheys:  256,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Kosmos
 
 https://www.city.kato.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katō (jap. 加東市, Katō-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa. Pohjoisessa ja idässä kaupungin alue ulottuu Chūgokuvuorille, länsiosien alluviaalitasangon läpi virtaa Kakojoki. Katōssa on 40 348 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 157,55 neliökilometriä.
Katō on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen kolme entisen Katōn piirikunnan maaseutukaupunkia, Takino, Tōjō ja Yashiro. Kaupungin ydinaluetta on Yashiro, joka kehittyi historiallisesti jo 700-luvun alussa perustetun Sahon pyhäkön portineduskaupunkina. Edo-kaudella se oli paikallinen hallinnollinen ja taloudellinen keskus. 1500-luvun lopulta lähtien Kakojoen vesiliikenne muodosti tärkeän kauppareitin, jota pitkin kuljetettiin tavaraa rannikon Takasagoon. Nykyisin merkittäviä elinkeinoja ovat esimerkiksi riisin, viinirypäleiden, mansikoiden ja kastanjoiden viljely. Kaupunkiin on sijoittunut myös elektroniikka- ja elintarviketeollisuutta sekä kalastuskoukkujen ja koinobori-tuulipussien valmistusta. Sen itäosien kukkulaisille alueille on rakennettu useita golfkenttiä. Kaupungissa toimii Hyōgon kasvatustieteellinen yliopisto.
Katōn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Sahon pyhäkön lisäksi muun muassa vanha Chōkō-jin temppeli, jonka päähalli on yksi Japanin kansallisaarteista, Kannōn välikohtauksen ja Ōnin-sodan näyttämönä toiminut Kōmyō-ji sekä Kiyomizu-dera, yksi Saigokun pyhiinvaellusreitin temppeleistä. Sumiyoshin pyhäkön päähalli on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi, ja pyhäkkö on säilyttänyt keskiaikaisen dengaku-juhlaperinteen. Eräs luonnonnähtävyys on Tōjōjärvi retkeilyalueineen kaupungin itäosassa. Katōta palvelee JR Nishi-Nihonin Kakogawa-linja.
Kuvia

Kiyomizu-dera
Bukkyō no Ōdō
Yashiron metsäpuistoa
Takin rautatieasema
Katōn aluetta vuoden 1985 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katō Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kaikki kuvaa – Parempia kuvia ja videoita

| Kaikki kuvaa – Parempia kuvia ja videoita |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pekka Punkari
Kuvittaja:  Pekka Punkari
Kieli:  suomi
Genre:  Valokuvaus
Kustantaja:  Docendo
Julkaistu:  2018
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  208
ISBN:  978-952-291-549-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaikki kuvaa – Parempia kuvia ja videoita on vuonna 2018 ilmestynyt Pekka Punkarin teos valokuvauksesta.
Forselvin kalliopiirrokset

| Forselvin kalliopiirrokset> Sijainti |
| --- | --- |
 Forselvin kalliopiirrokset
Koordinaatit:  68.28412°N, 17.31541°E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Huippukausi:  kivikausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Forselvin kalliopiirrokset sijaitsevat Narvikissa Nordlandissa Norjassa. Piirrosalue on tehty silokallioon, joka on Skjomenvuonon länsirannalla. Kalliopiirrokset, joita on vähintään 100 kuviota , ovat pääasiassa metsästäjä-kalastajien piirtämiä eläinkuvioita. Kuvakentät ajoitetaan siten, että piirroksien tekeminen loppui noin 4600 eaa. ja alkoi noin 2000 vuotta aiemmin. Ne sijoittuvat aikakauteen, joka alkoi Norjan kivikauden keskivaiheilla ja päättyi sen loppuvaiheeseen.
Tutkimus

Kuvakentät löysi paikallinen viljelijä A. Forselv vuonna 1929  ja ensimmäisenä ne dokumentoi Gutrom Gjessing ja hän julkaisi ne vuonna 1932. Vuonna 1971 ryhmä opiskelijoita ja heidän ohjaajansa Jens Storm Munch ja Gerd Stamsø Munch tutkivat kuvakenttää ja huomasivat sen itäpuolella vielä lisää kuvioita. Nämä julkaistiin vuonna 1981, mutta niitä ei ole korostettu maalaamalla uriin punaväriä. Samassa yhteydessä löytyi isolta hirveltä suuret ja selvästi erottuvat sarvet. Kauempaa näistä löytyi vielä suuri peura.
Piirroskenttiä on vuosituhannen vaihteessa koservoitu ja esimerkiksi jäkälää on poistettu peittämällä kallion pinta. Vuonna 2005 Jan Mangne Gjerde dokumentoi piirrokset ja tuolloin löytyi uusia piirroksia Myös arkeologisilla kaivauksilla tehtiin piirroslöytö.
Ajoitus

Norjassa vallitsee melko suuri yksimielisyys sille, että kivikaudella kalliopiirrokset tehtiin rantakallioihin. Sen vuoksi piirrokset ajoitetaan jääkauden maankohoamisen avulla. Forselvin piirroksien alin kuvio olisi tämän mukaan piirretty kun muinainen merenpinta sijaitsi sitä mahdollistavalla korkeudella, joka on nykyään 32 metriä merenpinnan yläpuolella (kirjallisuuden vanha arvo 29 metriä on virheellinen ). Uusi korkeus ajoitetaan Forselvin tapauksessa 5800 BP, mikä antaa ajoitukseksi 4710−4610 eaa. . Alin kuvio on siten hieman vanhempi. Ylemmät kuviot on piirretty aikaisemmin varhaisen kivikauden loppupuolella ja kuvioita on lisätty pitkän ajan saatossa (pari tuhatta vuotta ) niin, että piirroskenttien koko kasvoi varsin suureksi.
Ajoitusta tukee myös piirrosten aihevalikoima, joka on eläinvoittoista ja sisältää vain muutaman ihmisen. Myös veneiden muotoilu, kalastustapahtuman kuvailu ja geometriset kuviot vakuuttavat useat tutkijat sen sijoittumisesta myöhäiseen kivikauteen ennen pronssikautta.
Piirrosalue > Piirrosten sijainti

Piirrosalue koostuu pääkentästä ja toisesta kuvakentästä, joka on löytynyt myöhemmin. Piirrokset sijaitsevat pitkän ja kapean luoteis-kaakko-suuntaisen ja lounaaseen aukeavan silokallion päällä. Paikan lähellä virtaa pieni Kulåkerelva. Kuvakentät sijaitsevat silokallion paljastumien päällä niin, että kun katsoo kuvioita näkee samalla edessään läheisen vuonnon selän. Kallio on osittain jäkälän ja sammaleen peittämää. Gjessingin tutkiessa piirrosaluetta, turpeet ja muut roskat poistettiin kalliolta. Nykyään luontaiset peitteet on jätetty paikalleen, jotta piirrokset olisivat suojassa sään ja saasteiden vaikutuksilta. Siksi vain osa piirroksista on näkyvillä. Osa kuvioista ovat niin heikkoja, että ne erottuvat vain mustan muovin ja taskulampun avulla. Kuvioita tarkastellaan mustan muovin alla seisten samalla kun kallion pintaa valaistaan taskulampulla sivusuunnasta. Toinen kuvakenttä sijaitsee silokallion paljastuneen osa itäosassa ja se löytyi vuonna 1981. Dokumentaatiota on täydennetty uusilla kuvioilla 2000-luvulla.
Piirrosalue > Muinainen ympäristö

Kun piirrokset hakattiin kallioon, on länsipuolella ylhäällä vuorilla oleva Frostisenin jäätikkö ollut nykyistä suurempi ja sen reuna on sijainnut piirroskentän lähellä. Merenpinta oli yli 30 metriä korkeammalla kuin nykyään. Vuonnon länsirannalla on ollut vaikea liikkua, sillä nykyäänkin kalliot putoavat jyrkästi suoraan mereen. Helpoin tapa saavuttaa Forselvin piirroskenttä oli käyttämällä venettä. Piirroskentässä on runsaasti kuvioita, mikä johtuu Jan Magne Gjerden mukaan rannan jyrkkyydestä. Kuvia tehtiin rannan läheisyyteen, ja vaikka maankohoaminen nosti rantaa merestä, ei ranta siirtynyt kauemmaksi piirroskentästä. Hän huomauttaa, että myös piirrosten tyyli ja sisältö on erilaista eri koreudella, mikä voidaan selittää pitkän ajallisen keston avulla. Tätä ajatusta tukevat myös veneet, jollaisia on kuvattu muillakin vanhoilla piirroskentillä.
Kalliopiirrokset > Piirrosten aiheet

Kalliopiirrokset on piirretty hakkaamalla silokallion pinta rikki. Useimmat kuviot esittävät eläimiä. Peuraeläimiksi kutsutaan tässä peuraa, hirveä tai saksanhirveä muistuttavaa eläintä, jonka tunnusomaiset lajituntomerkit puuttuvat. Useimmat peuraeläimet voidaan tarkenttaa olevan joko tunturipeuroja tai saksanhirviä sarviensa perusteella. Jotkut kuviot on tunnistettu suoraan hirviksi. Mukana on myös kaloja ja valaita, joiden arvellaan olevan kampeloita ja pyöriäisiä. Muita tunnistettavia kuvioita ovat karhut, sudet tai koirat, ihmishahmot ja veneet. Pääkentän länsiosassa on joukko geometrisiä kuvioita, joiden merkitys on auki.
Kalliopiirrokset > Itäinen piirroskenttä

Gjessing dokumentoi pääkentän ulkopuolelta kaksi kuviota, jotka sijaitsevat pääkentän kaakkoispuolella silokallion omalla alueellaan, mutta alempana kuin kaikki muut kuviot. Toinen esittää peuraeläintä, joka on piirretty vain puoliksi. Oikeanpuoleinen eläin vaikuttaa sarvettomalta hirveltä tai peuralta.
Itäinen piirroskenttä täydentyi usealla kuviolla vuonna 1981 ja 2000-luvulla niin, että kuvioita on kuvakentässä vähintään 25. Sen runsain tihentymä sijaitsee silokallion oikeassa päässä. Sen huomattavin kuvio esittää suurta peuraeläintä, joka vaikuttaa valokuvassa olevan yli 2 metriä pitkä. Sen ääriviivat seuraavat peuraeläimen luonnollisia muotoja heikosti eikä sitä voi pitää naturalisisena. Sen vieressä on pieni hirvi, joka katsoo taakseen. Osa hirven viivoista on piirretty hiomalla kallion pintaa ja osa hakkaamalla viivat kallioon. Suuri ihmiskuvio on hakattu näkyviin selvästi. Muita kuvioita ovat esimerkiksi käärme, soikeat kuviot, pienet peurat jakolme peuraa, joiden kaula on täytetty viivatihenymillä.
Asuinpaikka

Forselvin kalliopiirrosalueella 2000-luvulla tehtyjen kaivausten materiaalit sijoittuvat tyyppinsä perusteella varhaisen ja myöhäisen kivikauden taitteeseen.
Aiheesta muualla

Valokuva: Helleristninger. Forselv. Rein, postikortista
Næsje, Carl: Har oppdaget nye helleristninger, Fremover, 2006
Andreassen, Reidun L.: http://www.rockartscandinavia.com/images/articles/a8reidun.pdf Rock art in Northern Fennoscandia and Eurasia], Adoranten, 2008
Keskusjyvänen

Kaavakuva eläinsolusta ja sen osista:  1. Tumajyvänen 2. Tuma 3. Ribosomi 4. Kalvorakkula 5. Karkea solulimakalvosto 6. Golgin laite 7. Solun tukiranka 8. Sileä solulimakalvosto 9. Mitokondrio 10. Solunesterakkula 11. Solulima 12. Lysosomi 13. Keskusjyvänen
Keskusjyväset eli sentriolit ovat mikrotubuluksista muodostuneita soluelimiä, joilla on tärkeä tehtävä solunjakautumisessa. Sentriolit osallistuvat solunjakautumiseen vetämällä tuplaantuneet soluelimet sekä kromosomit kasvattamillaan mikrotubuluksilla kumpaankin syntyvään soluun.
Sentriolit sijaitsevat sentrosomissa, joka on tuman lähellä sijaitseva mikrotubulusten organisaatiokeskus. Sentronomiksi kutsutaan kohtaa, johon mikrotubulukset ovat ankkuroituneet. Eukaryooteilla eli aitotumallisilla soluilla on sentrosomissa kaksi keskusjyvästä (ns. diplosomi)
Rakenne ja toiminta

Keskusjyväset ovat noin 0,3  \mu m pitkiä 0,1  \mu m paksuja onttoja lieriöitä, jotka koostuvat mikrotubuluksista. Niitä sijaitsee kaksi sentrosomin keskellä kohtisuorassa toisiaan vastaan. Keskusjyväset ovat osallisina tumasukkuloiden syntyyn vaellettuaan solun vastakkaisille puolille tumanjakautumisessa.
Tuman sijainti riippuu sentrosomin sijainnista, joten sillä on vaikutus soluelinten asettumiseen. Keskusjyvästen liikkumiskyvyttömyyden on arvioitu liittyvän Meckelin oireyhtymään.
Kahdentuminen

Sentrosomit kahdentuvat mitoosin ensimmäisessä vaiheessa - profaasissa. Sentriolit kulkeutuvat solun eri napoihin, ja interfaasissa kahdentunut perintöaines pakkaantuu paksuiksi sisarkromatideiksi (ns. kromosomien kondensaatio).
Kalle Hautala

| Kalle Hautala |
| --- | --- |
 Kalle Hautala vuonna 1924.
Kansanedustaja
 4.4.1917–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1888 Toholampi
Kuollut: 17. maaliskuuta 1956 (67 vuotta) Oulu
Ammatti:  piirisihteeri, toimittaja
Kaarle (Kalle) Hautala (24. maaliskuuta 1888 Toholampi – 17. maaliskuuta 1956 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Sisällissodan jälkeen Hautala oli poliittisena pakolaisena Ruotsissa yli kolmen vuoden ajan ja työskenteli myöhemmin muun muassa Pohjolan Työmiehen päätoimittajana.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Toholammessa syntyneen Kalle Hautalan vanhemmat olivat torppari Aapa Hautala (s. 1848) ja Henriikka Kustaava Seppälä (s. 1846). Vuosisadan vaihteessa isä sai työpaikan Kuusiluodon sahalta Alatorniosta, josta perhe pian muutti Ouluun. Kansakoulun jälkeen Hautala työskenteli maalarina Oulussa ja Pohjois-Ruotsissa.
Elämä > Politiikkaan

Hautala lähti työväenliikkeeseen suurlakon jälkeen. Vuonna 1906 Hautala oli perustamassa sosialidemokraattisen nuorisoliiton Oulun osastoa, jonka ohella hän vaikutti Suomen Maalarityöntekijäin Liitossa. Suoritettuaan Limingan kansanopiston ja SDP:n puoluekoulun kurssit Hautala palkattiin vuonna 1913 SDP:n Oulun läänin eteläisen vaalipiirin piirisihteeriksi. Hautalasta tuli kansanedustaja vuoden 1916 vaaleissa, jolloin valittu eduskunta kokoontui vasta huhtikuussa 1917. Samana keväänä Hautala valittiin helmikuun vallankumouksen jälkeen perustetun Oulun työväenneuvoston jäseneksi. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo heinäkuun lopussa valtalain seurauksena tapahtuneeseen eduskunnan hajottamiseen. Sisällissodan käynnistyttyä punakaartin nokkamiehiin kuulunut Hautala pakeni Oulun taistelun jälkeen Ruotsiin, jossa hän majaili poliittisena pakolaisena Tukholmassa. Hautala oli myös yhteyksissä kaupunkiin paenneiden punaisten muodostamaan "Suomen neuvostoon". Hän palasi kotimaahansa syksyllä 1921 ja ilmoittautui Etsivälle keskuspoliisille, joka ei yleisen armahduksen voimaantultua katsonut aihetta toimenpiteisiin.
Elämä > Sisällissodan jälkeen

Suomeen palattuaan Hautala teki mittavan uran Oulun työväenlehdissä työskennellen muun muassa Kansan Tahdon toimittajana 1922-1923 sekä Pohjolan Työmiehen päätoimittajana 1924-1925 ja 1928-1931. Syyskuussa 1932 Hautala tuomittiin sakkoihin suojeluskuntajärjestön halventamisesta Pohjolan Työmiehessä julkaistun kirjoituksen johdosta. Hautala kuului sosialidemokraattiseen piiritoimikuntaan, jonka ohella hän toimi Oulun työväenyhdistyksen taloudenhoitajana 1931-1952. Hautalasta tuli merkittävä hahmo myös kotikaupunkinsa kunnalliselämässä. Hän oli pitkään Oulun kaupunginvaltuuston sekä kaupunginhallituksen jäsen. Lisäksi Hautala kuului muun muassa Oulun Osuuskaupan hallitukseen.
Perhe

Kalle Hautalan puoliso oli Jenni Maria Pirkola, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1911. Hautalan veli oli päätoimittaja Janne Hautala.
Euroopan urheiluviikko

| Euroopan urheiluviikko> European week of Sport |
| --- | --- |

Alkaa:  23. syyskuuta
Loppuu:  30. syyskuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:  Eurooppa ja kumppanimaat (40)
Ensimmäisen kerran:  2015
Osallistujia:  13 milj. (2022)
Järjestäjä:  Euroopan komissio
Kotisivut
Euroopan urheiluviikko (engl. European week of Sport EWoS) on Euroopan komission aloite urheilun ja liikunnan edistämiseksi Euroopassa. Viikkoa vietetään vuosittain 23.–30. syyskuuta ympäri Eurooppaa. Ensimmäisen kerran viikkoa vietettiin vuonna 2015. Viikon tarkoituksena on lisätä väestön tietoisuutta aktiivisen elämäntavan merkityksestä. Teemaviikko tunnetaan #BeActive-sloganilla.
Historia

Euroopan urheiluviikko käynnistettiin vuonna 2015 vastaamaan kasvavaan liikkumattomuuteen. Liikunnan taso on joko pysähtynyt tai laskemassa useissa Euroopan maissa. Perustamisensa jälkeen viikko on kasvattanut suosiotaan vuosittain. Vuonna 2015 tapahtumaan osallistui viisi miljoonaa osallistujaa 7 000 tapahtumaan. Vuonna 2018 viikolla oli 12 miljoonaa osallistujaa 48 500 tapahtumassa. Vuonna 2019 tapahtuma keräsi 47 kumppaniyhdistystä 41 maassa.
#BeActive-palkinnot > Koulutus

2022: Krokiet & Lama Academy,  Puola
2021: TSV Neuried e.V.,  Saksa
2020: Petra Preradovica,  Kroatia
2019: Schools in Motion,  Viro
2018: Jyrängön koulu,  Suomi
2017: Colegio Publico Miguel de Cervantes,  Espanja
2016:  St Charles National School,  Irlanti
#BeActive-palkinnot > Työpaikka

2022: Azur Sport Santé,  Ranska
2021: iData Kft,  Unkari
2020: House of Code,  Tanska
2019: Sporta Malta,  Malta
2018: DAVO Communications,  Belgia
2017: UAB EUGESTA,  Liettua
2016: Eesti Energia,  Viro
#BeActive-palkinnot > Paikallinen sankari

2022: Elias Mastoras,  Kreikka
2021: Alo Looke,  Viro
2020: Tomas Slavata,  Tšekki
2019: Nora Kadar-Papp,  Unkari
2018: Corinna Saric,  Saksa
2017: Jorge Pina,  Portugali
2016: Raimonds Elbakjans,  Latvia
#BeActive-palkinnot > Ylisukupolvisuus

2022: Univerza V Ljubljani,  Slovenia
#BeActive-palkinnot > Ruohonjuuritason projekti

2015: TSV Wandsetal,  Saksa
#BeActive-palkinnot > Kansalaislähettiläs

2015: Berna Nijboer,  Alankomaat
Kampamyyrät

| Kampamyyrät |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hysticomorpha
Heimo::  Ctenomyidae  Lesson, 1842
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kampamyyrät (Ctenomyidae) eli tukot on piikkisikamaisiin jyrsijöihin kuuluva heimo. Siihen kuuluu suku Ctenomys. Kampamyyrät muistuttavat ulkonäöltään hieman marsua ja ne elävät Etelä-Amerikassa.
Lajeja

argentiinantuko (Ctenomys argentinus)
buenosairesintuko (Ctenomys australis)
lapampantuko (Ctenomys azarea)
boliviantuko (Ctenomys boliviensis)
chacontuko (Ctenomys bonettoi)
minasceraisintuko (Ctenomys brasiliensis)
santacruzintuko (Ctenomys colbumi)
paraquauntuko (Ctenomys conoveri)
boqueronintuko (Ctenomys dorsalis)
neuqueronintuko (Ctenomys emilianus)
jujuyntuko (Ctenomys frater)
montentuko (Ctenomys fulvius)
rionegrontuko (Ctenomys haigi)
catamarcantuko (Ctenomys knightii)
tapiantuko (Ctenomys latro)
titicacantuko (Ctenomys leucodon)
tarijantuko (Ctenomys lewisi)
tulimaantuko (Ctenomys magellanicus)
talcantuko (Ctenomys malinus)
mendozantuko (Ctenomys mendocinus)
pikkutuko (Ctenomys minutus)
matogrossontuko (Ctenomys nattereri)
monteagudontuko (Ctenomys occultus)
punantuko (Ctenomys opimus)
sorianantuko (Ctenomys pearsoni)
corriensintuko (Ctenomys perensis)
punontuko (Ctenomys peruanus)
sanlusintuko (Ctenomys pontifex)
bonifalciontuko (Ctenomys porteousi)
saltantuko (Ctenomys saltarius)
chubutintuko (Ctenomys sericeus)
huapintuko (Ctenomys sociabilis)
itäandientuko (Ctenomys steinbachi)
santafentuko (Ctenomys talarum)
uruguayntuko (Ctenomys torguatus)
consepcionintuko (Ctenomys tuconax)
tucumanintuko (Ctenomys tucumanus)
borbollonintuko(Ctenomys validus)
Kanadan huippumalli haussa

| Kanadan huippumalli haussa> Canada's Next Top Model |
| --- | --- |
Tyyli:  tosi-tv
Kestoaika:  60 min.
Luoja(t):  Tyra Banks
Pääosissa:  mallikokelaat
Alkuperämaa:  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Citytv (2006-2007) CTV (2009-) Nelonen  Suomessa
Esitetty:  31. toukokuuta 2006 –
Jaksoja:  3 tuotantokautta jotka sisältävät 24 jaksoa
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sheila Hockin   Ivan Schneeberg   David Fortier   Jay Manuel (2. kaudelta lähtien)  Tricia Helfer (1. kausi)
Aiheesta muualla
IMDb
Kanadan huippumalli haussa (Canada's Next Top Model) on kanadalainen television viihdeohjelma, jossa alansa huipulle ja kuuluisuuteen pyrkivät mallit kilpailevat keskenään. Ohjelma perustuu yhdysvaltalaiseen Huippumalli haussa -formaattiin. Ohjelmaa on näytetty Suomessa kaksi tuotantokautta ja kolmatta esitetään parhaillaanmilloin?. Tuomareina ohjelmassa ovat Jay Manuel, Mike Ruiz, Jeanne Beker ja Yasmin Warsame.
Kiillegneissi

Kiillegneissi on eräs yleinen gneissin tyyppi. Gneissien mineraalikoostumus ratkaisee, mitä lisämääreitä gneissin nimeen tulee. Kiillegneissi on rakenteeltaan hiukan liuskeinen gneissi. Sen tummista mineraaleista pääosa on biotiittia eli tummaa kiillettä, jonka lisäksi mukana on maasälpää, kvartsia ja muskoviittia. Näiden mineraalien suhteet voivat vaihdella paljonkin. Kiillegneissin väri vaihtelee mineraalikoostumuksen mukaan harmaasta mustaan.
Kiillegneissi on syntytavaltaan metamorfista kiveä. Maankuorten liikkeiden yhteydessä on syntynyt kova paine ja lämpötila, jolloin sedimentti- ja magmakivilajit ovat muuttuneet rakenteeltaan liuskaiseksi. Alkuperäisenä, metamorfoosia edeltävänä kivilajina on savikivi. Kiilleliuske halkeaa yhdensuuntaisiksi laatoiksi. Kiillegneissiä onkin luonnehdittu rakenteeltaan heikoimmaksi gneissityypiksi.
Kiveä käytetään rakennusten pinnoissa ja pihalaattoina. Varsinkin 1950-luvulla rakennusten sokkelien pinnoittaminen liuskekivillä oli muodissa.
Keski-Pohjanmaan maakuntakivi on gneissi ja maakunnan kallioperän yleisin gneissityyppi on kiillegneissi. Alueen kiillegneissi on tyypillisesti väriltään harmaa tai punertava, raitainen ja liuskeinen kivi. Siinä paksummat karkearakeiset kerrokset vuorottelevat ohuiden, hienorakeisten kerrosten kanssa. Punertavat graniittiset suonet ovat suhteellisen yleisiä. Kiillegneississä on voi olla sormenpään kokoisia, vaaleita, alumiinirikkaiden mineraalien muodostamia kyhmyjä.
Esimerkiksi Helsingin Roihuvuoressa toimi aikoinaan kiilleliuskelouhos.
Aiheesta muualla

Yrjö Kähkönen: Luku 7: Svekofenniset liuskealueet - merestä kallioksi (pdf, sivut 199–227 teoksesta Suomen kallioperä) (Arkistoitu – Internet Archive)