stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hermeus
Historia

Hermeus perustettiin vuonna 2018. Yhtiön tavoitteena on kehittää maailman nopein ilmaa hengittävä ilma-alus, joka kykenisi ainakin Mach 5:n eli hypersooniseen lentoon. Näihin nopeuksiin pystyviä koneita on ollut jo kauan, mutta ne ovat aina vaatineet rakettimoottorin. Ilmaa hengittävillä moottoreilla varustettujen koneiden nopeusennätystä pitää hallussaan Lockheed SR-71 Blackbird, joka ylsi yli Mach 3,3 -nopeuteen jo 1960-luvulla.
Ilma-alukset > Quarterhorse

Hermeuksen ensimmäinen prototyyppisarja on Quarterhorse-sarja (vapaasti suom. Varttihevonen), johon kuuluu neljä kokeellista miehittämätöntä lentokonetta.
Ilma-alukset > Darkhorse

Hypersooninen miehittämätön monikäyttöinen lentokone, joka rakennetaan ainakin Yhdysvaltain puolustushallinnon tarpeisiin.
Ilma-alukset > Halcyon

Suunnitelma hypersoonisesta matkustajakoneesta.
Vivestadin kirkko

| Vivestadin kirkko Vivestad kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Tønsberg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1914
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  152
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vivestadin kirkko (norj. Vivestad kirke) on Tønsbergin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1914.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vivestadin kirkko Wikimedia Commonsissa
Fonin kirkko

| Fonin kirkko Fon kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Tønsberg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  106
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fonin kirkko (norj. Fon kirke) on Tønsbergin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Puinen torniosa valmistui vuonna 1839.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fonin kirkko Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav
Inkivääri

| Inkivääri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Inkiväärikasvit Zingiberaceae
Suku::  Inkiväärit Zingiber
Laji::  officinale
Kaksiosainen nimi
 Zingiber officinale  Roscoe 
Katso myös
   Inkivääri Wikispeciesissä   Inkivääri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Inkivääri eli mausteinkivääri (Zingiber officinale) on yksisirkkainen ruohovartinen kasvi, joka on kotoisin Aasiasta. Sitä on viljelty jo muinaisista ajoista lähtien ja nykyään sitä käytetään lähinnä mausteeksi. Kasvi kuuluu inkiväärikasvien heimoon, johon kuuluu myös muita tunnettuja maustekasveja kuten kardemumma ja maustekurkuma.
Nimi inkivääri on tullut suomeen joko varhaisuusruotsin sanasta ingefähr tai muinaisruotsin muodosta ingefär(a). Ruotsiin sana on tullut keskialasaksan kautta latinan sanasta gingiber, joka on lainaa kreikan sanasta zingίberis.
Määrällisesti suurin inkiväärintuottajamaa on Intia, mutta parhaina pidetyt laadut tulevat Jamaikalta.
Lajikuvaus

Inkivääri on monivuotinen, 60–150 cm korkea ruoho. Varsi ja lehdet ovat täysin vihreitä. Varressa on pystyjä raitoja, ja se on aavistuksen vaaleampi kuin lehdet. Kasvin lehdet ovat suikeita ja lehtisuonet lehden suuntaiset. Lehdet asettuvat varteen vuoroittain. Jos inkiväärin maanpäällistä osaa katkaisee, lähtee haavasta mieto inkiväärin tuoksu eli hento sitrusmainen aromi.
Inkiväärillä yleensä tarkoitetaan kasvin maavartta, jota myös nimitetään virheellisesti juureksi. Maavarsi on sisältä kuituinen ja voimakkaan keltainen, ja siihen muodostuu ohut vaalean kellanruskea kuori. Maavarteen muodostuu silmuja, joista kasvaa maanpäällinen ilmavarsi ja juuret.
Ruohon kukinto nousee suoraan juurakosta, ja kasvaa omana vartena jossa ei ole lehtiä. Kukinto muistuttaa hieman käpyä. Keltapunaiset kaksikotiset kukat muodostuvat "kävyn" suomujen väliin.
Historia

Jo Dioskorideen ja Pliniuksen teksteissä mainitaan inkivääri, jonka uskotaan tulleen roomalaisten mukana Eurooppaan. On väitetty, että pyramidien rakentajat söivät makeita inkivääristä tehtyjä kakkuja. Myöhemmin, noin 2400 eaa. eräs kreikkalainen Rodoksella asuva leipuri keksi tehdä pikkuleivän, jonka maustoi inkiväärillä. Se lienee ollut ensimmäinen inkiväärileipä (gingerbread eli piparkakku). lähde? Vielä 1300-luvulla inkivääri oli pippurin ohella tavallisin mauste Euroopassa.
Käyttö > Mausteena

Inkivääristä käytetään mausteeksi kasvin maavartta, joko tuoreena tai kuivattuna jauheena. Jauhe on väkevä ja vaaleankeltainen mauste, joka on peräisin Kaukoidästä, mistä se on levinnyt liki koko maailmaan. Sen nimi tulee sanskritin kielestä. Kasvupaikoillaan tropiikissa sitä käytetään tuoreena tai hillottuna, mutta Euroopassa useammin kuivattuna ja jauhettuna. Kuiva ja tuore inkivääri maistuvat koko lailla erilaiselta. Siksi, jos reseptissä on mainittu toinen, sitä ei ole syytä korvata toisella.
Euroopassa, varsinkin Englannissa ja Saksassa, inkivääriä käytetään hedelmäruokien kuten kurpitsasäilykkeiden ja leivonnaisten, etenkin keksien ja pikkuleipien sekä juomien kuten ginger ale maustamiseen. Skandinaviassa se kuuluu jouluruokiin kuten piparkakkuihin ja glögiin. Ruotsalainen klassikkojäätelöannos Aurorakällarens glass sisältää punssikastiketta ja hillottua inkivääriä. Viilin päälle siroteltuna inkiväärijauhetta käytetään usein yhdessä sokerin kanssa.
Japanissa syödään mietoon mausteliemeen säilöttyjä inkiväärilastuja (kutsutaan nimellä gari) mm. sushin lisukkeena. Sokeriin säilötty tai tuore inkivääri on yleinen kiinalaisessa keittiössä, ja intialainen ja thai-keittiö käyttävät paljon inkivääriä maustesekoituksissaan. Thaikeittiö käyttää inkiväärin lisäksi toista saman heimon lajia, galangaa (Alpinia galanga), josta käytetään joskus myös nimeä thaimaalainen inkivääri.
Käyttö > Luontaislääkkeenä

Inkivääriä käytetään myös luontaislääkinnässä. Inkivääriteellä hoidetaan niin vilustumista kuin vatsavaivojakin. Yksi syy tähän lienee se, että inkiväärin nauttiminen lisää syljen eritystä, mikä taas helpottaa nielemistä. Sitä on käytetty myös pahoinvoinnin estämiseen niin merimatkojen kuin raskaudenkin aikana. Inkiväärillä voi hoitaa myös ummetusta. Inkivääripohjaisia ravintolisiä ei suositella raskauden tai imetyksen aikana. 
Inkivääriuutteita käytetään myös reumaattisten sairauksien yhteydessä kipua lievittämään ja edistämään nivelten notkeutta.lähde?
Käyttö > Inkiväärin vaikuttavat aineosat ja vaikutukset

Inkivääri sisältää keskimäärin 1–3 % eteeristä öljyä ja karvasaineista, 6–8 % lipidejä. Eteerinen öljy sisältää pääkomponentteina zingibereeniä (C15H24) (n. 30 %) ja bisaboleenia (C15H24). Hartsi sisältää karvasaineita, joita kutsutaan gingeroleiksi (6-gingeroli, C17H26O4), sekä näiden dehydraatio- ja hajoamistuotteita, shogaoleja (6-shogaoli, C17H24O3), ja zingeronia (C11H14O3).
Inkiväärin sisältämät karvasaineet kiihdyttävät ruuansulatusnesteiden eritystä, ja siksi inkivääriä käytetään lisäämään ruokahalua ja edistämään ruuansulatusta.lähde?
Jauhettu inkivääri (940–2 000 mg) estää matkapahoinvointia yhtä hyvin kuin 100 mg difenhydramiinia, kun se otetaan noin 25 minuuttia ennen matkaa. Inkiväärin vaikutus ei kohdistu lääkkeiden tavoin keskushermostoon, vaan suoraan vatsan eritystoimintaan.
Inkivääri puutarhakasvina

Inkivääri menestyy suojaisassa paikassa puutarhassa tai parvekkeella myös eteläisessä Suomessa. Kaupasta ostettu inkiväärinjuuri istutetaan sisällä 6–10 cm syvyyteen kylvömultaan valoisaan paikkaan, jossa on lämmin alusta – esimerkiksi patterin päälle ikkunalaudalle. Istutusruukun tulee olla vähintään 20 cm korkea sekä 20 cm leveä, ja siinä on oltava pohjassa reiät. Ruukku on hyvä asettaa syvään vatiin, jolloin sitä on helppo kastella reilusti. Mullan tulee kuitenkin antaa kuivahtaa kastelukertojen välillä, sillä mukulat mätänevät helposti. Lehdet ilmaantuvat pintaan 2–8 viikossa.
Taimet siirretään parvekkeelle tai suojaisaan puutarhaan, kun yöhallat ovat ohitse. Kesä-heinäkuussa kasvun ollessa kiivaimmillaan lannoitetaan 3–4 kertaa pintamultaan kompostoidulla lannalla. Mukulasato korjataan syksyllä ennen pakkasten tuloa. Mukulat säilytetään jääkaapissa. Parhaimmillaan inkivääri kukkii näyttävästi.
Aiheesta muualla

Varoitusmerkintä inkivääriä sisältäviin ravintolisiin sekä inkivääriteehen ja sitä vastaaviin – Ruokavirasto (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Zingiber officinale (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Zingiber officinale (englanniksi)
Flora of China: Zingiber officinale (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Zingiber officinale (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Zingiber officinale (ginger) (englanniksi)
Yrtit ja mausteet
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q35625  Wikispecies: Zingiber officinale  APDB: 20242  APNI: 55812  BOLD: 439845  CoL: 5D5GX  Ecocrop: 2177  EoL: 987032  EPPO: ZINOF  FNA: 200028468  FoAO2: Zingiber officinale  FoC: 200028468  GBIF: 2757280  GRIN: 42254  iNaturalist: 122971  IPNI: 798372-1  IRMNG: 10208099  ISC: 57537  ITIS: 42402  IUCN: 88308170  MoBotPF: 287577  NCBI: 94328  NZOR: 65f70ee3-99d1-4e41-92e9-e890bf910b2e  Observation.org: 374840  Open Tree of Life: 1063866  PfaF: Zingiber officinale  Plant List: kew-273361  PLANTS: ZIOF  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:798372-1  Tropicos: 34500018  WFO: wfo-0000617397 
Inkiväärin syötävä maavarsi
Pienessä ruukussa inkivääri ei tuota satoa, mutta kasvattaa onnistuneesti vartta.
Vuorenkuninkaan luolassa

Kappaleen teema.
Musiikkinäytteet
Tšekin kansallisen sinfoniaorkesterin esittämänä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vuorenkuninkaan luolassa (myös Vuorenpeikkojen luolassa tai Vuorenkuninkaan salissa; norj. I Dovregubbens hall) on Edvard Griegin vuonna 1874 tekemä sävellys Henrik Ibsenin näytelmään Peer Gynt.
Alkuperäinen näytelmämusiikki, johon sisältyi myös lauluosuuksia, tunnetaan nimellä Peer Gynt op. 23. Nykyään tunnetumpi orkesteriversio on julkaistu osana Peer Gynt -sarjassa nro 1 op. 46.
Kappaleen tunnistettava ja tarttuva teema on kiinnittänyt sen osaksi populaarikulttuuria. Vuorenkuninkaan luolassa on kuultu muun muassa Rainbow’n, The Whon, Electric Light Orchestran ja Apocalyptican versioina, kuten myös Extreme Duudsonien tunnusmusiikkina. Peer Günt ja Hevisaurus käyttävät sitä introna keikoillaan. Sitä on myös käytetty useissa elokuvissa. Saksalaisessa klassikkoelokuvassa M – kaupunki etsii murhaajaa (1931) murhaaja ”M” viheltää kyseistä melodiaa etsiessään uusia uhreja.
Undrumsdalin kirkko

| Undrumsdalin kirkko Undrumsdal kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Tønsberg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1882
Suunnittelija:  F. Rasmussen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  162
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Undrumsdalin kirkko (norj. Undrumsdal kirke) on Tønsbergin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Undrumsdalin kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira

| Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Skotlanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 5 233
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  Smooth Collie, collie à poil court, Kurzhaariger Schottischer Schäferhund, collie de pelo corto, lühikarvaline collie, nahkacollie, nahka
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #296
Ulkonäkö
Paino:  18–30 kg
Säkäkorkeus:  uros 56–61 cm narttu 51–56 cm
Väritys:  soopeli, tricolour tai blue merle
Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira eli sileäkarvainen collie (engl. Smooth Collie) on Isosta-Britanniasta kotoisin oleva paimenkoirarotu, yksi neljästä collierodusta. Rotu on pitkäkarvaisen collien lyhytkarvaisempi muunnos, ja karvan pituutta lukuun ottamatta rodut ovat käytännössä identtiset.
Ulkonäkö

Rotumääritelmän mukaan sileäkarvaisen collien rakenne ilmentää vahvuutta ja toiminnallisuutta. Se ei ole kömpelö eikä millään lailla karkea, vaan keskikokoinen ja rakenteeltaan sopusuhtainen koira. Sileäkarvaisen collienartun säkäkorkeus on 51–56 cm ja uroksen 56–61 cm. Pään muoto muistuttaa tylppää kiilaa. Sen korvat ovat levossa taaksepäin taittuneet, mutta kun koira valpastuu, korvat nousevat puolipystyyn. Silloin korvan ylin kolmasosa on eteenpäin taittunut. Häntä on pitkä ja levossa riippuva.
Sileäkarvaisen collien turkki on lyhyt ja kaksikerroksinen: peitinkarva on karkeahkoa, pohjavilla erittäin tuuheaa. Karvaa lähtee paljon. Karvaa ei trimmata eikä leikata. Rotumääritelmä hyväksyy kolme eri värimuunnosta: soopeli, ”tricolor” eli merkkivärinen ja ”blue merle” eli mustapohjainen merle. Kaikkiin värityksiin liittyy valkoiset merkit, joiden määrä voi vaihdella. Seuraavat merkit ovat toivottuja: täysi tai osittainen valkea kaulus, valkea rinta, raajat ja käpälät, valkea hännänpää. Kuonossa, kallossa tai molemmissa voi olla valkea piirto.
Soopeli on mikä tahansa ruskean sävy vaaleasta kullanväristä tumman mahonginruskeaan. Peitinkarvoissa on vaihtelevasti mustat karvanpäät. Rodun harrastajien piirissä soopeliväritys jaetaan kahteen tyyppiin: niin sanottuun ”dominanttisoopeliin” (oletettu genotyyppi AyAy) ja ”tricolor-tekijäiseen soopeliin” (oletettu genotyyppi AyAt eli merkkivärityksen kantaja). Edellinen on väritykseltään ruskeavoittoinen, jälkimmäinen mahonginsävyinen ja tumma runsain mustin karvoin. Nimitys ”dominanttisoopeli” viittaa siihen, että tällainen koira saa kolmiväriseen yhdistettynä vain soopelinvärisiä pentuja. Genetiikan kannalta nimitys on virheellinen, koska dominoivuus on alleelin, ei genotyypin ominaisuus.
Tricolorilla eli kolmivärisellä pääväri on musta, jossa on syvän punaruskeat merkit raajoissa ja päässä.
Blue merlellä pääväri on jakautunut epätasaisina laikkuina sinervän harmaaseen ja mustaan väriin. Näyttelykoirilla vaikutelma mustista laikuista siniharmaalla pohjalla on toivotumpi. Syvät punaruskeat merkit ovat blue merle -värityksessä toivottuja, mutta niiden puuttuminen ei ole virhe.
Homotsygoottiin merleen kiinteästi liittyvien vakavien terveysongelmien vuoksi Suomen Kennelliitto ei enää rekisteröi pentuja yhdistelmistä merle × merle tai merle × soopeli.
soopeli
blue merle
tricolor
Luonne ja käyttäytyminen

Sileäkarvaisen collien luonnetta kuvaillaan rotumääritelmässä seuraavasti: iloinen ja ystävällinen, ei vähääkään hermostunut eikä aggressiivinen. Sileäkarvaisen collien tulee olla myös paimenkoirille tyypillisesti työskentelynhaluinen ja toimintakykyinen. Se on aktiivinen ja vilkas rotu, ja sen olemuksen tulisi ilmentää älykkyyttä. Sileäkarvainen collie ei ole jokaisen paras kaveri, se on yleensä vieraita kohtaan välinpitämätön ja tyyni, mutta omistajaansa kohtaan uskollinen ja osoittaa kiintymystään selvästi. Se on innokas ja toimelias, ja halutessaan siitä saa loistavan harrastuskoiran.
Alkuperä > Alkuperäinen ja nykyinen käyttö

Collie on alun perin kehitetty lammaspaimenien avuksi lampaita paimentamaan. Paimenkoiria tarvittiin kuitenkin myös moneen muuhun työhön, kuten karjan ja hevosten paimennukseen. Eläimiä jouduttiin paimentamaan laivoilta ja farmeilta erilaisiin markkinoihin ja muihin tapahtumiin, ja paras apu oli tietysti paimenkoirat, jotka pitivät lauman kasassa. Kun laumojen koko kasvoi, koulutettiin koiria erilaisiin tehtäviin. Jotkut johtivat laumaa, jotkut pitivät sen koossa matkan aikana sekä lepohetkinä. Junayhteyksien kehitys teki näistä koirista kuitenkin tarpeettomia. Paimenkoirat olivat myös suuri apu teurastajille. Toiset koirat näykkivät paimennettaviaan, jotta saisivat ne kulkemaan haluamaansa suuntaan. Toiset koirat taas ajoivat eläimiä esimerkiksi markkinoilta teurastamoihin. Kolmas tyyppi taas vartioi teurastajan vaunuja rosvoilta. Nämä koirat kulkivat joko vaunun takana tai pyörien välissä.
Nykyisin ei koiria enää juurikaan tarvita lammaslaumoja paimentamaan, joten alkuperäinen käyttötarkoitus on suureksi osaksi hävinnyt. Suosituin harrastus collieilla on koiranäyttelyt, joihin niitä on usein ilmoitettu suuret määrät. Kolmen sertifikaatin lisäksi Suomen muotovalion arvoa varten colliella täytyy olla hyväksytty luonnetesti tai palveluskoirakokeista koulutustunnus ykkösluokasta. Collie on kuitenkin hyvin monipuolinen rotu, joten harrastaminen ja kilpaileminen ei ole ongelma. Se on sopiva koira lapsiperheisiin tai vanhukselle lenkkikaveriksi, mutta se on myös oikeutettu osallistumaan palveluskoirakokeisiin. Palveluskoira kokeissa niitä useimmiten näkyy haku- tai jälkipuolella, mutta myös viestikokeesta on kokemuksia. Tottelevaisuuskokeet ovat myös suosittuja, ja koska collie on ketterä ja vilkas rotu, myös agilityssä niitä tapaa melko useasti. Colliesta on moneen eri harrastukseen innokkaan ja toimintavalmiin luonteensa vuoksi.
Sileäkarvainen collie on melko harvinainen rotu maailmalla, eikä se ole saavuttanut samanlaista suosiota kuin pitkäkarvainen. Suomessa rotu on saanut hyvän vastaanoton. Yksi syy suosion leviämiseen on se, että sileäkarvainen collie on helppohoitoisempi ja monen mielestä toimeliaampi kuin pitkäkarvainen versio.
Alkuperä > Merle Collie

1800-luvulla collie-asiantuntija W.P. Arkwright yritti jalostaa blue merleistä sileäkarvaisista collieista kokonaan oman rotunsa, joka tunnettiin siihen aikaan nimillä merlecollie (Marled Collie), marmoroitu collie (Marbled Collie) ja harlekiinicollie (Harlequin Collie). Huolellisesta jalostusohjelmastaan huolimatta hän törmäsi suureen ongelmaan: blue merle x blue merle -yhdistelmistä seurasi usein kuuroja, sinisilmäisiä ja kokonaan valkoisia yksilöitä. Mahdollisesti tästä johtuen uuden rodun luomisprojekti ei kestänyt kovin kauaa.
Terveys

Collie on yleisesti katsottuna terve rotu. Collie kuuluu Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan. Jotta colliepennut rekisteröitäisiin, niiden vanhemmilla täytyy olla lonkka- ja kyynärkuvauslausunnot ja silmätarkastustulokset. Lyhytkarvaisen collien perinnöllisiin sairauksiin kuuluvat mm. lonkkaniveldysplasia, CEA ja haiman vajaatoiminta. Lonkkaniveldysplasia eli lonkkanivelen kasvuhäiriö on perinnöllinen vika, mutta se ei kuitenkaan periydy selvän ja yksinkertaisen kaavan mukaan. Lonkkavian ilmenemiseen vaikuttavat paljon myös ympäristötekijät. Sileäkarvaisella colliella ei lonkkavikaa kuitenkaan ole ongelmaksi asti.
CEA (Collie eye anomaly) on yleisnimitys collierodulla tavattaville silmäsairauksille. Se on hyvin yleinen, mutta onneksi se on vain todella harvoin vakava. Nykyään CEA:lle on olemassa geenitesti ja jalostuskoiria geenitestataan melko paljon, joten tilanne on CEA:n osalta paranemassa. CEA:n ensimmäinen aste, CH ja CRD ei vaikuta koiran näkökykyyn mitenkään. Toinen aste, coloboma ei yleensä vaikuta koiran näkökykyyn. Kolmas aste ablaatio vaikuttaa näkökykyyn heikentävästi, ja koira saattaa jopa sokeutua kokonaan. Se on kuitenkin harvinaista, ja useimmiten se näkyy vain toisessa silmässä, jolloin näkökyky ei mene kokonaan. Neljäs muoto on silmänsisäiset verenvuodot. Se voi osittain parantua, mutta on todennäköistä että niitä ilmenee iän myötä uudelleen. Tämä on todella harvinainen, mutta kuitenkin äärettömän vakava tila colliella, ja voi aiheuttaa kivuliasta silmän sisäistä painetta. Sileäkarvaisella collieilla silmäsairauksia ei esiinny yhtä paljon kuin pitkäkarvaisilla.
Haiman vajaatoiminta on erittäin harvinaista, ja sen on todettu olevan perinnöllinen pitkäkarvaisilla collieilla. Sileäkarvaisilla collieilla sairautta ei ole Suomessa tavattu, mutta on mahdollista että sitä esiintyy myös niillä. Sairauden puhkeamiseen vaikuttavat todennäköisesti myös ympäristötekijät. Oireet ilmenevät tavallisesti 1–3 vuoden iässä.
Kaarle Emanuel III

| Kaarle Emanuel III |
| --- | --- |
 Kaarle Emanuel III, Maria Giovanna Clementin maalaama muotokuva 1700-luvun puolivälistä.
Sardinian kuningas
Valtakausi:  3. syyskuuta 1730 – 20. helmikuuta 1773
Edeltäjä:  Viktor Amadeus II
Seuraaja:  Viktor Amadeus III

Syntynyt:  27. huhtikuuta 1701 Torino, Savoiji
Kuollut:  20. helmikuuta 1773 (71 vuotta) Torino, Sardinia
Puoliso:  Anna Christine Polyxena Elisabet Teresia
Lapset:  Vittorio Amedeo Viktor Amadeus III Eleonora Maria Teresa Maria Luisa Maria Felicita Emanuele Filiberto  Carlo Francesco Romualdo Carlo Francesco Maria Vittoria Benedetto
Suku:  Savoiji
Isä:  Viktor Amadeus II
Äiti:  Anne Marie
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Kaarle Emanuel III (27. huhtikuuta 1701 Torino, Savoiji – 20. helmikuuta 1773 Torino) oli Savoijin herttua ja Sardinian kuningaskunnan toinen kuningas vuosina 1730–1773.
Suku

Kaarle Emanuel III:n isä oli Savoijin herttua ja Sardinian kuningaskunnan ensimmäinen kuningas Viktor Amadeus II. Kaarle Emanuelin äiti Anne Marie oli Orléansin herttua Filip I:n ja Henrietta Englantilaisen tytär. Kaarle Emanuelin vanhempi veli Viktor (Vittorio) kuoli vuonna 1715 ehtimättä periä kruunua. Heidän sisariaan olivat Espanjan kuningatar Maria Luisa, kuningas Filip V:n puoliso, ja Burgundin herttuatar Maria Adelaide, Ranskan kruununprinssin Ludvigin puoliso. Ranskan kuningas Ludvig XV sekä Espanjan kuninkaat Ludvig I ja Ferdinand VI olivat Kaarle Emanuelin siskonpoikia.
Hallitsijakausi

Kaarle Emanuel III:sta tuli hallitsija, kun hänen isänsä Viktor Amadeus II luopui kruunusta vuonna 1730. Viktor Amadeus II yritti palata valtaan seuraavana vuonna, jolloin Kaarle Emanuel vangitutti hänet. Viktor Amadeus kuoli seuraavana vuonna vankeudessa.
Kaarle Emanuel oli saanut sotilaskoulutuksen ja osoittautui taitavaksi sotapäälliköksi, jonka tukeen useat muut Euroopan hallitsijat nojasivat 1700-luvun alkupuolella käydyissä sodissa. Puolan perimyssodassa (1733–1738) hän liittoutui Ranskan ja Espanjan kanssa ja ryhtyi henkilökohtaisesti Pohjois-Italiaan sijoitettujen ranskalaisten ja sardinialaisten joukkojen ylipäälliköksi. Vuonna 1734 hän löi itävaltalaiset Parman ja Guastallan taisteluissa sekä valtasi heiltä Milanon. Sodan päättäneessä Wienin rauhansopimuksessa Novara ja Tortona liitettiin Sardinian kuningaskuntaan.
Itävallan perimyssotaan (1740–1748) Kaarle Emanuel osallistui aluksi Ranskan liittolaisena, mutta hän siirtyi vuonna 1743 Itävallan puolelle, koska katsoi Ranskan pääliittolaisen Espanjan kilpailevan Sardinian kanssa Milanon hallinnasta. Tämän sodan päättäneessä Aachenin rauhassa hän sai liitettyä valtakuntaansa vielä Vigevanon Lombardiassa. Seitsenvuotiseen sotaan (1756–1763) Kaarle Emanuel ei enää osallistunut. Valtakautensa myöhempinä aikoina hän keskittyi hallinnollisiin uudistuksiin sekä kurinalaisen armeijan ylläpitoon. Hän rakennutti myös uusia kanavia.