stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pesäpallon SM-sarja 1945
Karsintaryhmät > Itäinen ryhmä

Ryhmän 3 parasta suoraan SM-sarjaan, neljäs jatkokarsintaan.
| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | HP | KV | MyKV | LMV | KPL | KP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Haminan Palloilijat | 5 | 4 | 1 | 0 | 48-18 | 9 |  | 11-11 | 8-1 | 6-1 | 3-2 | 20-3 |
| Kuusankosken Veto | 5 | 3 | 2 | 0 | 36-15 | 8 |  |  | 2-2 | 6-1 | 6-1 | 11-0 |
| Myllykosken Kilpa-Veikot | 5 | 2 | 1 | 2 | 29-18 | 5 |  |  |  | 8-2 | 15-2 | 3-4 |
| Lahden Mailaveikot | 5 | 2 | 0 | 3 | 27-32 | 4 |  |  |  |  | 14-10 | 9-2 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 5 | 1 | 0 | 4 | 19-40 | 2 |  |  |  |  |  | 4-2 |
| Kotkan Pojat | 5 | 1 | 0 | 4 | 11-47 | 2 |  |  |  |  |  |  |
Karsintaryhmät > Pohjoinen ryhmä

tästä ryhmästä vain voittaja SM-sarjaan.
| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | ViVe | SMJ | JK |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vimpelin Veto | 2 | 2 | 0 | 0 | 25-10 | 4 |  | 12-5 | 13-5 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 2 | 1 | 0 | 1 | 10-14 | 2 |  |  | 5-2 |
| Jyväskylän Kiri | 2 | 0 | 0 | 2 | 7-18 | 0 |  |  |  |
Karsintaryhmät > Työväen Urheiluliitto

TUL:n joukkueet pelasivat oman mestaruussarjansa, jonka neljä parasta joukkuetta: Työväen Mailapojat, Kuusankosken Puhti, Turun Toverit ja Lappeenrannan Työväen Urheilijat saivat paikan yhteisessä SM-sarjassa. Lisäksi sarjassa viidenneksi sijoittunut Helsingin Kullervo sai yrittää paikkaa jatkokarsinnan voittajaa vastaan. Myös Tampereen Kisa-Toverit TUL:n mestaruussarjan ulkopuolisena seurana kelpuutettiin jatkokarsintaan.
Karsintaryhmät > Jatkokarsinta

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | Hukat | LMV | TP | TKT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hukat, Helsinki | 3 | 3 | 0 | 0 | 19-3 | 6 |  | 4-0 | 4-3 | 11-0 |
| Lahden Mailaveikot | 3 | 2 | 0 | 1 | 19-11 | 4 |  |  | 10-5 | 9-2 |
| Tampereen Pyrintö, | 3 | 1 | 0 | 2 | 12-15 | 2 |  |  |  | 4-1 |
| Tampereen Kisa-Toverit | 3 | 0 | 0 | 3 | 3-24 | 0 |  |  |  |  |
Viimeinen karsinta: Hukat, Helsinki - Helsingin Kullervo 6-1
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Juoksusuhde | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toijalan Pallo-Veikot | 12 | 10 | 0 | 2 | 181-52 | 3,48 | 20 |
| Katajanokan Haukat | 12 | 9 | 2 | 1 | 76-38 | 2,00 | 20 |
| Haminan Palloilijat | 12 | 9 | 0 | 3 | 100-43 | 2,33 | 18 |
| Hukat, Helsinki | 12 | 8 | 2 | 2 | 69-35 | 1,97 | 18 |
| Kuusankosken Veto | 12 | 7 | 0 | 5 | 100-44 | 2,27 | 14 |
| Loimaan Palloilijat | 12 | 7 | 0 | 5 | 58-51 | 1,14 | 14 |
| Työväen Mailapojat | 12 | 5 | 2 | 5 | 43-46 | 0,93 | 12 |
| Vimpelin Veto | 12 | 5 | 0 | 7 | 79-59 | 1,34 | 10 |
| Myllykosken Kilpa-Veikot | 12 | 5 | 0 | 7 | 60-110 | 0,55 | 10 |
| Helsingin Pallonlyöjät | 12 | 3 | 1 | 8 | 25-80 | 0,31 |   7 |
| Lappeenrannan TU | 12 | 2 | 1 | 9 | 29-104 | 0,28 |   5 |
| Turun Toverit | 12 | 1 | 2 | 9 | 18-88 | 0,205 |   4 |
| Kuusankosken Puhti | 12 | 2 | 0 | 10 | 22-110 | 0,200 |   4 |
Mestaruussarja > Ottelut

| Joukkue | TPV | KH | HP | Hukat | KV | LP | TMP | ViVe | MyKV | HPL | LTU | TuTo | KP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toijalan Pallo-Veikot |  | 10–2 |  |  | 20–7 | 9–4 |  |  |  | 18–1 |  | 22–1 | 30–1 |
| Katajanokan Haukat |  |  |  |  | 1–0 | 11–6 |  |  |  | 13–1 | 8–0 | 10–0 | 5–3 |
| Haminan Palloilijat | 9–8 | 4–6 |  |  |  | 6–2 |  | 13–9 |  | 6–1 | 22–2 |  |  |
| Hukat, Helsinki | 16–8 | 0–0 | 2–1 |  |  |  | 1–1 | 4–0 | 6–1 |  |  |  |  |
| Kuusankosken Veto |  |  | 0–1 | 12–5 |  |  |  |  | 15–0 | 15–2 | 11–1 | 13–0 |  |
| Loimaan Palloilijat |  |  |  | 6–3 | 3–2 |  | 5–4 | 6–4 | 10–2 |  |  |  | 6–0 |
| Työväen Mailapojat | 2–7 | 1–1 | 4–10 |  | 5–2 |  |  |  |  |  | 7–3 | 4–0 |  |
| Vimpelin Veto | 5–7 | 8–11 |  |  | 6–8 |  | 2–1 |  | 11–3 |  | 14–0 |  |  |
| Myllykosken Kilpa-Veikot | 4–27 | 5–8 | 7–14 |  |  |  | 12–7 |  |  |  |  | (1–0) | 13–3 |
| Helsingin Pallonlyöjät |  |  |  | 1–4 |  | 5–2 | 3–5 | 3–1 | 3–4 |  |  |  | 2–1 |
| Lappeenrannan TU | 0–15 |  |  | 0–7 |  | 2–1 |  |  | 6–9 | 10–2 |  | 1–1 |  |
| Turun Toverit |  |  | 1–0 | 5–14 |  | 3–7 |  | 3–10 |  | 1–1 |  |  | 3–6 |
| Kuusankosken Puhti |  |  | 1–14 | 0–7 | 0–15 |  | 0–2 | 0–9 |  |  | 7–4 |  |  |
TuTo ja Puhti putosivat sarjasta. Myllykoski sai TuTosta luovutusvoiton.
Loppuottelu

Sarjan kaksi parasta joukkuetta olivat tasapisteissä, joten sääntöjen mukaan Suomen mestaruus oli ratkaistava uusintaottelulla.
| Toijalan Pallo-Veikot – Katajanokan Haukat  |
| --- | --- | --- | --- |
| 14.10. Kaisaniemi | TPV | Haukat | 5-2 |
Toijalan Pallo-Veikot voitti Suomen mestaruuden
Mestarijoukkue: Matti Rauko (lukkari), Matti Pennanen (sieppari), Jussi Kallio (1-vahti), Mikko Pennanen (2-vahti), Pekka Pennanen (polttaja), Pentti Kämäräinen (3-vahti), Mikko Lylykorpi (2-vara), Kauko Salo (3-vara), Ilmari Saunamäki (koppari), Osmo Uotila.
Vaikka TPV:n mestaruus meni äärimmäisen tiukoille, oli se kiistattomasti parempi joukkue. Kohtasivathan mitalistit karsintakierros mukaan lukien jo kolmannen kerran SM-sarjassa ja jokainen ottelu päättyi TPV:n voittoon. Lisäksi TPV oli voittanut keväällä mailakilpailut, joissa myös Haukat oli kukistunut peräti 9-1.
SM-sarjakarsinta

Jyväskylän Kiri nousi suomensarjan voittajana suoraan Mestaruussarjaan
TUL:n karsintasarjasta Mestaruussarjaan nousi Tampereen Pesä-Peikot.
| Karsintaottelut  |
| --- | --- | --- | --- |
| Seinäjoki | SMJ | LTU | luov. |
| Riihimäki | RPL | MyKV | 2-1 |
| Forssa | Alku | HPL | 2-3 |
Seinäjoen Maila-Jussit ja Riihimäen Pallonlyöjät nousivat SM-sarjaan
Myllykoski ja Lappeenranta putosivat. HPL säilytti paikkansa.
Lyöjätilasto

1  Mikko Pennanen, TPV  29 - Lyöjäkuningas
2  Mikko Lylykorpi, TPV 24
3  Kauko Salo, TPV 23
4  Matti Rauko, TPV 22
5  Martti Mäkinen, ViVe 22
6  Matti Pennanen, TPV  20
7  Jussi Kallio, TPV 18
8  Onni Paavola, HP 15
9  Matti Kujala, ViVe 15
10 Hannu Kallio, KVeto 15
11 Sakari Yrjönen, HP  14
12 Pentti Paavola, HP  13
13 Aimo Inkeroinen, KVeto 13
14 Sakari Saressalo, Haukat 13
15 Pentti Kämäräinen, TPV 13
Naiset

Naiset eivät pelanneet virallista SM-sarjaa, mutta epäviralliseksi Suomen mestariksi arvostettiin Tampereen Pyrintö, joka kukisti yleisesti siihen saakka mestarina pidetyn RPL:n yhdeksikön juoksuin 8-2.
Emmanuel Agyemang-Badu

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 2. joulukuuta 1990
Syntymäpaikka: Berekum, Ghana
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 169 cm
Seura
Seura: Udinese Calcio
Junioriseurat
-2006: Berlin
2006-2007: Berekum Arsenal
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007-2009 | Berekum Arsenal | 19 | (7) |
| 2008-2009 | → Asante Kokonto (laina) | 18 | (2) |
| 2009 | → Recreativo de Huelva (laina) | 0 | (0) |
| 2010- | Udinese Calcio | 91 | (5) |
Maajoukkue
| 2009 | Ghana U20 | 7 | (0) |
| 2008- | Ghana | 55 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. tammikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. tammikuuta 2015.
Emmanuel Agyemang-Badu (s. 2. joulukuuta 1990) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Udinese Calciota. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Agyemang-Badu on pelannut vuodesta 2008 Ghanan jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura

Berekum Arsenalissa ammattilaisuransa aloittanut Agyemang-Badu kävi vuonna 2008 englantilaisseuroissa testeissä ja hän siirtyikin seurastaan vuonna 2009 lainalle espanjalaiseen Recreativo de Huelvaan. Tammikuussa 2010 italialaisseura Udinese Calcio osti Agyemang-Badun riveihinsä. Hän pääsi joukkueen avaukseen kaudella 2011-12, SSC Napoliin siirtyneen Gökhan Inlerin paikalle. Nykyisin hän on yksi joukkueen vakiokasvoja.
Maajoukkueura

Agyemang-Badu kuului Ghanan joukkueeseen vuoden 2009 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Ghana voitti ensimmäisenä afrikkalaismaana kyseisen turnauksen. Agyemang-Badu teki ratkaisevan maalin rangaistuspotkusta Brasiliaa vastaan. Tätä ennen hän oli jo ehtinyt, vuonna 2008, tekemään debyyttinsä Ghanan jalkapallomaajoukkueessa, jossa hän on pelannut kolmet Afrikan-mestaruuskilpailut. Vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän iski upean maalin Guineaa vastaan. Maali oli ehdolla jopa vuoden maaliksi. Agyemang-Badu kuului Ghanan joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kilpailuissa Brasiliassa. Hän pelasi turnauksessa kahdessa Ghanan kolmesta alkulohko-ottelusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.transfermarkt.co.uk/en/emmanuel-badu/profil/spieler_108484.html?from=direktErgebnis
http://www.national-football-teams.com/player/8635/Emmanuel_Agyemang_Badu.html
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Emmanuel Agyemang-Badu
Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Adams |
2 Inkoom |
3 Gyan |
4 Opare |
5 Essien |
6 Acquah |
7 Atsu |
8 Agyemang-Badu |
9 Boateng |
10 A. Ayew |
11 Muntari |
12 Kwarasey |
13 J. Ayew |
14 Adomah |
15 Sumaila |
16 Dauda |
17 Rabiu |
18 Waris |
19 Mensah |
20 Asamoah |
21 Boye |
22 Mubarak |
23 Afful |
Valmentaja Appiah
Käännös suomeksi
Outi Fingerroos

Outi Marja Fingerroos (s. 6. huhtikuuta 1974 Paimio) on suomalainen etnologi, joka on toiminut etnologian professorina Jyväskylän yliopistossa helmikuusta 2017 lähtien. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2004. Hän on myös etnologian dosentti Turun yliopistossa.
Fingerroosin tutkimus keskittyy "muistitietotutkimukseen, etnisyyteen ja identiteetteihin, siirtolaisuuteen, poikkeusaikojen muistamiseen, pedagogiikkaan ja yhteiskuntaetnologiaan." Hän on tutkinut myös Karjalaa.
Julkaisut

Outi Fingerroos: Haudatut muistot: rituaalisen kuoleman merkitykset Kannaksen muistitiedossa (väitöskirja). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2004.
Outi Fingerroos, Minna Opas ja Teemu Taira (toim.): Uskonnon paikka: Kirjoituksia uskontojen ja uskontoteorioiden rajoista. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2004.
Outi Fingerroos, Riina Haanpää, Anne Heimo ja Ulla-Maija Peltonen (toim.): Muistitietotutkimus: metodologisia kysymyksiä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2006.
Outi Fingerroos ja Jaana Loipponen (toim.): Nykytulkintojen Karjala. Jyväskylän yliopisto 2007.
Outi Fingerroos ja Tuulikki Kurki (toim.): Ääniä arkistosta: haastattelut ja tulkinta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2008.
Outi Fingerroos: Karjala utopiana. Jyväskylän yliopisto 2010.
Outi Fingerroos ja Maunu Häyrynen (toim.): Takaisin Karjalaan. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2012.
Outi Fingerroos, Anna-Maria Tapaninen ja Marja Tiilikainen (toim.): Perheenyhdistäminen: kuka saa perheen Suomeen, kuka ei ja miksi? Vastapaino 2016.
Outi Fingerroos: Guadalupen ihme. Patruuna 2016.
Outi Fingerroos, Maija Lundgren, Sanna Lillbroända-Annala ja Niina Koskihaara (toim.): Yhteiskuntaetnologia. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2017.
Outi Fingerroos, Konsta Kajander ja Tiina-Riitta Lappi (toim.): Kulttuurien tutkimuksen menetelmät. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2022.
Ilari Hetemäki, Outi Fingerroos, Tuomas Heikkilä ja Jouko Rikkinen (toim.): Alusta alkuun. Gaudeamus 2023.
Emil Cedercreutzin museo

| Emil Cedercreutzin museo |
| --- | --- |
 Museon pääsisäänkäynti.
Tyyppi:  taide- ja kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Museotie 1, 29200 Harjavalta
Perustettu:  1916
Ylläpitäjä:  Harjavallan kaupunki
Johtaja:  Henry Flinkman
Kotisivut:  www.harjavalta.fi/kulttuuri-ja-vapaa-aika/museo/
Koordinaatit:  61.294376°N, 22.188674°E
 fiEmil Cedercreutzin museo 
     
Emil Cedercreutzin museo on Harjavallassa sijaitseva taide- ja kulttuurihistoriallinen museo, jonka kokoelmien pohjana on kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin tuotanto ja hänen keräämäänsä esineistö. Vuonna 1916 perustettu museo käsittää 1914 valmistuneen Taiteilijakoti Harjulan, 1916–1942 rakentuneen Maahengen temppelin sekä myöhempinä vuosikymmeninä valmistuneita laajennusosia. Lisäksi museon pihamaalla on Cedercreutzin veistoksista koostuva veistospuisto, jonka ensimmäiset teokset paljastettiin vuonna 2013.
Museo ympäristöineen kuuluu Museoviraston luetteloimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Emil Cedercreutzin museo on myös Satakunnan Historiallisen Seuran kotipaikka.
Yleistä

Emil Cedercreutzin museo oli avautuessaan Suomen seitsemäs maaseudulla toiminut museo, ja myöhemmin laajentumisensa jälkeen Satakunnan ensimmäinen taidemuseo. Museon omistaa vuonna 1945 perustettu Emil Cedercreutzin säätiö, ja sitä hallinnoi Harjavallan kaupungin sivistyslautakunta. Vuodesta 2009 lähtien samaan tulosyksikköön on kuulunut myös Huittisten museo.
Museon taidekokoelmat käsittävät Cedercreutzin veistosten ja siluettien lisäksi lukuisten muiden merkittävien koti- ja ulkomaisten taiteilijoiden töitä. Kulttuurihistoriallisen esineistön painopiste on Cedercreutzin eri puolilta Ala-Satakuntaa keräämässä kansanhistoriallissa esineistössä, jonka lisäksi nähtävillä on myös esihistoriallista esineistöä. Perusnäyttelyiden lisäksi museon tiloissa on vaihtuvia taidenäyttelyitä, ja se toimii erilaisten kulttuuritapahtumien ja seminaarien näyttämönä.
Historia > Taiteilijakoti Harjula

Kuvanveistäjä Emil Cedercreutz rakennutti 1900-luvun alussa Ilmilinna-nimisen ateljeen sukunsa maille Köyliön Ilmiinjärven rannalle. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen arkkitehti Gustaf Strengellin työhön ja päätti vuonna 1913 rakennuttaa uuden ateljeen Harjavallan Merstolan kylään Kokemäenjoen Havinginkosken partaalle. Cedercreutz löysi paikan sattumalta kuultuaan kosken pauhun vieressä kulkevalle maantielle. Uuden taiteilijakotinsa suunnitteluun hän ei enää käyttänyt arkkitehtia, vaan piirsi kaiken itse. Taiteilijakoti Harjula valmistui Kokemäenjoen rantatörmälle vuonna 1914. Se rakennettiin vanhoista maalaisrakennuksista kierrätetyistä aineista, muun muassa talon runko siirrettiin paikalle parin kilometrin päästä Harjavallan kirkonkylästä. Päärakennukseen liitettiin vielä Köyliöstä tuotu vanha luhtiaitta.
Kaksikerroksiseen taiteilijakotiin tuli yhteensä kymmenen huonetta, jotka Cedercreutz sisusti omiksi kokonaisuuksikseen eri puolilta maailmaa peräisin olevilla huonekaluilla ja esineillä. Rakennuksessa on muun muassa Cedercreutzin oma työhuone, vierashuone ja kirjasto. Harjulan seiniä koristavat lukuisat maalaukset sekä ryijyt, joita Cedercreutz keräsi vuodesta 1904 alkaen noin 70 kappaleen kokoelman.
Historia > Maahengen temppeli

Museotoiminta alkoi vuonna 1916, jolloin Harjulan viereen valmistui niin ikään kierrätysmateriaaleista rakennettu Maahengen temppeli. Cedercreutzin ajatuksena oli tolstoilaisen ajatusmaailmansa mukaisesti tehdä siitä ”ylistyslaulu maan, auringon ja ihmisen hedelmälliselle yhteistyölle". Näytteille tuli hänen Harjavallasta ja lähipitäjistä keräamäänsä esineistöä, joihin kuuluvat myös kokonaiset sepän, nahkurin ja puusepän verstaat. Cedercreutz apulaisineen hankki esineet Ala-Satakunnasta kulkien ovelta ovelle etsimässä arvokasta esineistöä. Kerääminen tapahtui aluksi polkupyörällä tai hevosella, mutta myöhemmin myös autokyydillä. Pienemmät esineet otettiin heti mukaan, mutta suuremmat toimitettiin perille junalla tai kuorma-autolla. Maahengen temppelin kokoelmat koostuivat aluksi pääosin erilaisista maanviljelys- ja kotitaloustöissä käytetyistä työkaluista. Joukossa oli myös paljon Cedercreutzin kotipaikasta Köyliönkartanosta peräisin olleita veneitä ja hevosajoneuvoja.
Vuodesta 1922 lähtien Cedercreutz asui talvet Helsingissä, jonka vuoksi museotoiminta jäi vähemmälle huomiolle. 1930-luvun alussa hän innostui jälleen Maahengen temppelistä liittäen kokoelmiin nyt myös naisten töitä, kuten erilaisia käyttötekstiilejä, kansanpukuja ja ryijyja. Vuosikymmenen aikana museota laajennettiin kuudessa eri vaiheessa niin, että vuoteen 1942 mennessä siitä muodostui kymmenkunta eri rakennusta ja 12 osastoa käsittävä 140 metrin pituinen kokonaisuus, jonka pinta-ala oli lähes 600 m². 1940-luvun lopussa museon luetteloissa oli noin 1 500 esinettä.
Vuonna 1936 Harjulan viereen valmistui uusi tiilirakenteinen ateljee, jota Cedercreutz käytti myös veistostensa varastona. Lisäksi Harjulan pihapiirissä oli useita muita rakennuksia, joista osa on vuosien saatossa hävinnyt museon uudisrakennusten tieltä.
Historia > Myöhemmät laajennukset

Vuonna 1945 Cedercreutz perusti nimeään kantavan säätiön, jolle hän luovutti museon kiinteistöt ja kokoelmat. Cedercreutzin kuoltua vuonna 1949 perustettiin kaksi vuotta myöhemmin kotiseutuyhdistys Harjulan kilta, joka otti vastuun museon toiminnasta. Vanhan ateljeerakennuksen yhteyteen valmistui vuonna 1957 lämmitetty 250 m²:n suuruinen taidehalli, jonka suunnitteli arkkitehti Toivo Anttila. Suurimman osan 10 miljoonan markan arvoisesta hankkeesta kustansi Emil Cedercreutzin säätiö, mutta rahoitukseen osallistuivat myös valtio veikkausvoittovaroin sekä muun muassa Harjavallan kunta. Uudesta näyttelytilasta tuli samalla Satakunnan ensimmäinen taidemuseo.
Maahengen temppeli oli Cedercreutzin kuolemaan mennessä jo pahoin rappeutunut vanhimmista osistaan, ja se todettiin soveltumattomaksi kansatieteellisen kokoelman säilyttämiseen. Säätiö päätti korvata sen uudella museorakennuksella, mutta ajatuksen toteuttaminen venyi niin, että Cedercreutzin veljenpojan arkkitehti Jonas Cedercreutz piirtämät uuden Maahengen temppelin suunnitelmat valmistuivat vasta 1963. Ensimmäiseksi päätettiin toteuttaa uudisrakennuksen C-osa, joka piti ottaa käyttöön jo kahden vuoden kuluttua, mutta rahoitusongelmien johdosta se valmistui vasta 1971. Hankkeen päärahoittajana toimi Harjavallan kauppala, ja lisäksi mukana oli useita muita tahoja, kuten Satakuntaliitto.
Samana vuonna säätiö ja Harjavallan kauppala tekivät sopimuksen, jonka mukaan tuolloin Harjulan museoksi kutsuttu kokonaisuus siirtyi kunnan haltuun 50 vuoden ajaksi. Omistus säilyi edelleen säätiöllä, mutta kunta sitoutui sen ylläpitämiseen ja kokoelmien kartuttamiseen. Elokuussa 1972 nimi vaihdettiin virallisesti Emil Cedercreutzin museoksi, ja seuraavan vuoden alussa perustettiin ensimmäinen museonjohtajan virka, johon valiittiin Ritva Kava. Harjavallan kaupungin rahoittama arkkitehti Marianne Cedercreutzin päivittämä B-osa valmistui 1977, ja kolmas kokonaan hänen uudelleen suunnittelemansa C-osa eli uusi Maahengen temppeli 1996. Viimeisimpään hankkeeseen Emil Cedercreutzin museo sai Euroopan unionin rahoitusta ensimmäisenä museona Suomessa. Museorakennusten nykyinen näyttelypinta-ala on yli 3 300 m².
Historia > Veistospuisto

Vuonna 2013 Emil Cedercreutzin museon ympäristöön perustettiin MA-arkkitehdit-arkkitehtitoimiston suunnittelema veistospuisto, johon on tarkoitus sijoittaa parikymmentä Cedercreutzin veistosta. Lisäksi museon pihamaalla on nähtävissä jo aikaisemmin pystytetyt veistokset Tyttö ja Hyveen kaivo, sekä Cedercreutzin Porissa sijaitsevaan Juseliuksen mausoleumiin suunnittelemia pronssireliefejä.
Veistospuiston veistokset
Auringonlaskun aikaan (Au Crépuscule), 1903 (2013)
Työn jälkeen (Après la tâche), 1904 (2013)
Ensi kertaa mallina (Première pose), 1903 (2014)
Puun kaatoon, 1920 (2014)
Apollo jännittää jousta (Arcum tendit Apollo), 1924 (2015)
Rannalla, 1920 (2016)
Sirkushevonen, 1946 (2017)
Ojankaivaja, 1935 (2017)
Verikoiria, 1937 (2017)
Vahti-Pekka, 1932 (2018)
Satakunnan karhu, 1938 (2018)
Museonjohtajat

Ilmari Kuula 1933–1971 (museon hoitaja)
Marketta Huitu 1971–1972 (museon hoitaja)
Ritva Kava 1973–2009
Henry Flinkman 2009–
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emil Cedercreutzin museo Wikimedia Commonsissa
Emil Cedercreutzin säätiön kotisivut
Kansatiedettä ja kuvanveistotaidetta. Parooni Cedercreutzilla Suomen suurin yksityinen etnografinen museo, Kuva, 16.02.1938, nro 4, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Taiteilijakoti Harjula.
Alkuperäisen Maahengen temppelin vanhin osa.
Vuonna 1957 valmistunut veistoshalli.
Veistospuiston veistoksia.
FS Kersaint (D622)

| Kersaint |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  marraskuu 1951
Laskettu vesille:  2. lokakuuta 1953
Palveluskäyttöön:  20. maaliskuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  1983
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 750 t (standardi) 3 740 t (kuormattu)
Pituus:  128,6 m
Leveys:  12,7 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  63 000 shp (47 000 kW
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  347
Aseistus
Aseistus:  6 x 127 mm Mle 1948 -tykkiä 6 x 57 mm/60 Modèle 1951 4 x 20 mm tykkiä 12 x 550 mm torpedoputkea
Kersaint (runkonumero D622) oli Ranskan laivaston 1956 palvelukseen otettu Surcouf-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin marraskuussa 1951. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1953 ja otettiin palvelukseen 20. maaliskuuta 1956.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1983.
Outi Alm

| Outi Alm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1963 (ikä 61) Imatra
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Outi Alm (s. 19. kesäkuuta 1963 Imatra) on suomalainen kirjailija. Alm valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja sairaanhoitajaksi 1986 Diakoniaopistosta. Alm oli 13-vuotiaana Suomen mestari pesäpallossa ja sai useita muitakin mitaleita. Alm oli urheilija vuoteen 1995 asti, jolloin sarjanousu kariutui. Siitä asti hän on kirjoittanut. Vuonna 1999 julkaistiin esikoisnovellikokoelma ja syksyllä 2001 ensimmäinen romaani. Alm sai Kaarlen palkinnon vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Alm Outi Lappeenrannan maakuntakirjaston Carelica-kirjailijat
am linkki korjattu
FS La Bastiase

| La Bastiase |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Smiths Dock Company, South Bank-on-Tees
Kölinlasku:  18. marraskuuta 1939
Laskettu vesille:  8. huhtikuuta 1940
Palveluskäyttöön:  22. kesäkuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 22. kesäkuuta 1940 osuttuaan miinaan
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  96
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 × kaksipiippuinen Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääri 1 × kaksipiippuinen .303" Lewis-pikakivääri 2 × syvyyspomminheitintä Mk II, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
La Bastiase oli Ranskan laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti, joka tuhoutui koeajolla.
Valmistus

Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 South Bank-on-Tees'stä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 8. huhtikuuta 1940 ja valmistui 22. kesäkuuta.
Palvelus

Alus upposi 22. kesäkuuta 1940 koeajolla osuttuaan Hartlepoolin edustalla miinaan.
FS La Fayette (F710)

| La Fayette |
| --- | --- |
 La Fayette

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  15. marraskuuta 1990
Laskettu vesille:  13. kesäkuuta 1992
Palveluskäyttöön:  22. maaliskuuta 1996
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 200 t (standardi) 3 600 t (kuormattu)
Pituus:  125 m
Leveys:  15,4 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  21 000 hv (15 400 kW
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  12 upseeria 68 aliupseeria 61 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x 100 mm TR 2 x 20 mm modèle F2 8 x Exocet MM40 1 x Crotale CN2 1 x helikopteri
La Fayette (runkonumero F710) on Ranskan laivaston 1996 palvelukseen otettu La Fayette-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1990. Se laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1992 ja otettiin palvelukseen 22. maaliskuuta 1996.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa kotisatamanaan Toulon.