Sofia Magdalena
Kuningatar

Kustaa III:sta tuli kuningas vuonna 1771. Kruunajaiset olivat 29. toukokuuta 1772 Suurkirkossa.
Monet myssy-puolueen jäsenet pitivät Sofia Magdalenasta, koska uskoivat hänen olevan hyveen ja uskollisuuden symboli. Puolisoiden välinen suhde parani jonkin verran vuosina 1775–1783, mutta heikkeni myöhemmin uudelleen.
Sofia Magdalenan viihtymistä Ruotsin hovissa heikensi myös ilkeä anoppi Lovisa Ulrika, sillä Kustaan avioliitto oli solmittu vastoin hänen tahtoaan, eikä hän tullut toimeen nuoren miniänsä kanssa. Kun Sofia Magdalena synnytti Ruotsille kruununperillisen vuonna 1778, anoppi levitti huhua, jonka mukaan Kustaa ei ollut lapsen isä. Huhu oli melko uskottava, sillä Kustaalla oli suvunjatkamiseen liittyviä vaikeuksia. Oli miten oli, huhu vahingoitti suuresti Sofia Magdalenan mainetta.
Sofia Magdalenaa on usein kuvattu "yksinäiseksi kuningattareksi". Sillä on tarkoitettu hänen lisääntyvää eristäytymistään, mikä oli omatoimista vetäytymistä johtuen kuningasperheen sisäisistä konflikteista, Kustaa III:n kylmäsydämisyydestä ja häntä hovissa ympäröivästä vihamielisyydestä. Nykyaikana tehdyt arviot ovat erilaisia ​​ja ristiriitaisia. Toisaalta kehutaan Sofia Magdalenan kauneutta, arvokkuutta ja ystävällisyyttä, toisaalta moititaan hänen ujouttaan, vaatimattomuuttaan, koulutuksen puutettaan ja esteettisen kiinnostuksen kohteita sekä kevytmielistä suhtautumista jalokiviin ja vaatteisiin. Hänen varsinainen ystäväpiirinsä rajoittui kahteen hovineitiin Maria Aurora Uggla Ehrengranatiin ja Virginia Charlotta Duwall Manderströmiin.
Vaikka Sofia Magdalena oli kulttuurihovin kuningatar, hän ei koskaan ottanut taiteiden ja tieteiden suojelijan roolia, jossa hänen edeltäjänsä Lovisa Ulrika oli toiminut. Aikansa kielteisistä arvioista huolimatta Sofia Magdalenan kiinnostus kulttuuriin oli selvästi näkyvissä. Hänen vuosien mittaan rakentamansa huomattava kirjasto antaa kuvan hänen koulutuksestaan ​​ja kiinnostuksistaan. Sisältö vaihteli historiallisista kasvitieteellisiin teoksiin, ja mukana oli myös useita matkakertomuksia - toisin kuin puolisonsa ja poikansa Sofia Magdalena ei koskaan lähtenyt Ruotsista vuoden 1766 jälkeen - sekä uskonnollista kirjallisuutta, joka heijasteli hänen syvää uskonnollisuuttaan. Ranskankielisiä teoksia on valtaosa, mutta Sofia Magdalenan kielitaito näkyy kirjaston saksan- ja englanninkielisissä sekä tietysti tanskan- ja ruotsinkielisissä kirjoissa. Toinen elämänmittainen kiinnostus hänellä oli teatteriin ja oopperaan. Sofia Magdalena harjoitti myös laajaa hyväntekeväisyyttä, varsinkin kuningattarena.
Sofia Magdalenalla ei koskaan ollut varsinaista poliittista roolia. Kustaa III:lta ilmeisesti puuttui luottamus vaimoonsa, eikä tälle osoitettu mitään poliittista tehtävää edustamisen lisäksi. Häntä ei esimerkiksi vihitty elokuun 1772 vallankaappauksen suunnitteluun ja toteuttamiseen; kenties kuningas epäili tanskalaisen puolisonsa uskollisuutta tässä ulkopoliittisesti arkaluonteisessa asiassa.
Poikkeuksia tästä ovat Sofia Magdalenan Kustaa III:n sodan aikana saamat luottamustehtävät kesällä 1788, kun kuningas pyysi häntä kirjoittamaan veljelleen Kristian VII:lle torjuakseen Tanskan hyökkäyksen Ruotsiin. Sofia Magdalena ei myöskään näytä olleen koskaan uhattuna ajan monien poliittisten mullistusten aikana. Vuonna 1792 salaliittolaisten suunnitelmissa päinvastoin oli ajatus hänen asettamisesta holhoojahallitukseen Kustaa IV Aadolfin alaikäisyyden aikana, ja vielä vuonna 1809 tapahtuneen hallinnon vaihtuessa hän pysyi häiriöttömässä pesässään. Vaikka Sofia Magdalena oli poliittisesti anonyymi, häneltä ei näyttänyt puuttuvan mielipiteitä; esimerkiksi hän ilmaisi hienotunteisen ymmärryksen pidätettyjä aatelisista kohtaan myrskyisen juhlapäivän 1789 aikana, ja hän suhtautui harkitun kriittisesti herttua Kaarlen ja Gustaf Adolf Reuterholmin kustavilaisvastaiseen politiikkaan holhoojahallituksen aikana.