stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emílio Pignoli

Emílio Pignoli (s. 14. joulukuuta 1932) on brasilianitalialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin Mogi das Cruzesin hiippakunnan piispaksi 29. huhtikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Bernardo José Bueno Miele ja Diógenes da Silva Matthes.
15. maaliskuuta 1989 Pignoli sai nimityksen Campo Limpon hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 30. heinäkuuta 2008.
Evert Skogström

| Evert Skogström |
| --- | --- |
 Evert Skogström (1922)
Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri
 Cajanderin I hallitus 2.6.1922–14.11.1922 Cajanderin II hallitus 18.1.1924–31.5.1924  
Edeltäjä:  Erkki Pullinen Erkki Pullinen
Seuraaja:  Erkki Pullinen Eero Hahl
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1870 Vesilahti
Kuollut: 19. elokuuta 1935 (64 vuotta) Helsinki
Tiedot
Koulutus:  insinööri
Evert Wilhelm Skogström (10. syyskuuta 1870 Vesilahti – 19. elokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja virkamies, joka toimi ministerinä.
Skogströmin vanhemmat olivat kappalainen Johan Gustaf Skogström ja Karolina Olivia Taxell. Hän valmistui maanmittausinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1898 ja tuli samana vuonna tie- ja vesirakennushallituksen palvelukseen, jossa kohosi 1908 vanhemmaksi insinööriksi, 1922 vesiosaston yli-insinööriksi ja 1925 pääjohtajaksi. Skogström toimi vuodesta 1917 useiden valtionkomiteoiden sihteerinä ja jäsenenä ja vuodesta 1923 satamakomitean puheenjohtajana. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri hän oli Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924, toimien molemmissa ammattiministerinä. Vuonna 1917 Skogström julkaisi selonteon Juojärven reitin kanavoimisesta, hän myös laati artikkeleita hakuteoksiin ja aikakauskirjoihin.
Skogströmin ensimmäinen puoliso vuodesta 1897 oli Emma Dagmar Brander (k. 1915) ja toinen vuodesta 1917 Hulda Eufemia Winstén.
Aiheesta muualla

Evert Skogström. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
Aikalaiskirja 1934, ss. 628-629 (Viitattu 4.5.2014)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Erkki Pullinen Erkki Pullinen | Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1922 1924 | Seuraaja: Erkki Pullinen Eero Hahl |
Frederick Boyle

Frederick William Boyle (s. 1949) on melbournelainen mies, joka surmasi vaimonsa Edwina Boylen (1953–1983) lokakuussa 1983. Boyle piilotteli vaimonsa ruumista pihallaan olevassa tynnyrissä lähes 23 vuoden ajan. Kahdelle tyttärelleen Boyle uskotteli, että heidän äitinsä oli karannut rekkakuskin matkaan. Edwina Boylen ruumiin löysi Frederick Boylen vävy siivotessaan perheen kodin takapihaa lokakuussa 2006. Edwinan ruumis löytyi 170-litraisesta tynnyristä, johon Frederick Boyle oli hänet paniikissa piilottanut.
Boyle kiisti syyllisyytensä vaimonsa kuolemaan, mutta helmikuussa 2008 12-jäseninen valamiehistö katsoi hänet syylliseksi. Maaliskuussa 2008 Boyle tuomittiin murhasta 21 vuodeksi vankeuteen. Hän voi anoa ehdonalaiseen vapauteen 17 vuoden vankeuden jälkeen.
Frederick Alderman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frederick Alderman |  Frederick Alderman |  Frederick Alderman |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | 4 × 400 m |  |
Frederick Pitt ”Fred” Alderman (24. kesäkuuta 1905 East Lansing, Michigan – 15. syyskuuta 1998 Social Circle, Georgia) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla chicagolaista Illinois Athletic Clubia.
Alderman voitti 440 jaardin matkalla Yhdysvaltain keskiosien olympiakarsinnat 1927 omalla ennätysajallaan 48,0 sekuntia, mutta ei mennyt viimeisiin olympiakarsintoihin Amsterdamin kisoja 1928 varten. Hänet kuitenkin valittiin juoksemaan maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen, joka voitti kultaa uudella maailmanennätyksellä 3.14,2. Alderman juoksi finaalissa kolmannen osuuden heikosti noin aikaan 49,4.
Nokia C1-01

| Nokia C1-01 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  kesäkuu 2010, myyntiin joulukuussa 2010
Käyttöverkot:  EGSM 900/1800 tai 850/1900 (riippuen markkinointialueesta)
Mitat:  108 × 45 × 14 mm
Paino:  79 g
Näyttö:  1,8" TFT-näyttö
Näytön kuvatarkkuus:  128 × 160 pikseliä
Värien lukumäärä:  65 000
Muisti:  1 000 nimipaikkaa osoitekirjassa, 10 Mt sisäistä muistia, RAM-muistia 16 Mt, MicroSD-muistikorttipaikka (tuki max 32 Gt korteille)
Kamera:  VGA-kamera (640 × 480) videokuvauksella (128 × 96, 10 kuvaa sekunnissa)
Radio:  on
Musiikkisoitin:  MP3/AAC/WAV/MIDI/AMR (video H.263)
Valmiusaika:  noin 500 h
Puheaika:  noin 10 ½ h
Käyttöjärjestelmä:  Series 40
Tiedonsiirto:  GPRS luokka 4 (multislot-luokka 12), Bluetooth 2.1 +EDR
Liitännät:  MicroUSB 2.0-liitäntä, 3,5 mm audioliitäntä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia C1-01 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama kesäkuussa 2010 julkaistu matkapuhelin.
Tietoja > Virranhallinta

800 mAh BL-5CB-akku
Tietoja > Sähköposti ja viestintä

Tuetut sähköpostiprotokollat: IMAP4, SMTP ja POP3
Nokia Messaging Service-tuki
MMS
Tietoja > Internetselain

Opera Mini-selain
Tuetut merkintäkielet: HTML, XHTML, CSS ja WML
Tuetut protokollat: HTTP v1.1 ja WAP
TCP/IP-tuki
Historia-, JavaScript- ja HTML-tuki
Tietoja > Muut sovellukset

Kalenteri, muistio, kello, laskin ja muunnin
Pelejä
Tietoja > Muuta

Värivaihtoehdot: keskiyön sininen, tummanharmaa, lämmin harmaa ja punainen
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia C1-01 - Tuki
Erysikhthon

Erysikhthon (m.kreik. Ερυσίχθων) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden mieshahmon nimi:
Erysikhthon, Thessalian kuningas
Erysikhthon, Ateenan kuninkaan Kekrops I:n poika
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erysikhthon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eryops

| Eryops megacephalus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Tetrapoda
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Temnospondyli
Alalahko::  †Euskelia
Yläheimo::  †Eryopoidea
Heimo::  †Eryopidae
Suku::  †Eryops  Cope, 1877
Laji::  megacephalus
Kaksiosainen nimi
 † Eryops megacephalus  Cope, 1877 
Katso myös
   Eryops Wikispeciesissä   Eryops Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eryops megacephalus oli ensimmäinen maalla kävelevä nelijalkainen sammakkoeläin, joka kehittyi kalasammakoista kuten Ichthyostega. Eryops oli 1,5 metriä pitkä. Se muistutti hieman suurta salamanteria. Eryopsin noin 260 miljoonaa vuotta vanhoja permikautisia luurankoja ja fossiileja on löydetty Yhdysvalloista kuivilta New Mexicon, Texasin ja Oklahoman alueilta, ja sitä pidetään mielenkiintoisena esimerkkinä alun perin vesieläimen sopeutumisesta kuiviin olosuhteisiin. Eryops on ollut aikansa suurimpia maaeläimiä.
Elinor Ostrom

| Elinor Ostrom |
| --- | --- |
 Elinor Ostrom Nobel-palkinnon lehdistötilaisuudessa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 12. kesäkuuta 2012 (78 vuotta) Bloomington, Indiana, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Dwaine Marvick
Tutkimusalue:  Taloustiede
Palkinnot:  taloustieteen Nobel-palkinto 2009
Elinor Claire "Lin" Ostrom (7. elokuuta 1933 – 12. kesäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä. Hänet palkittiin vuonna 2009 taloustieteen Nobelin palkinnolla yhdessä Oliver E. Williamsonin kanssa talouden hallinnan analyysista. Ostrom oli ensimmäinen nainen, jolle myönnettiin taloustieteen Nobel. Hän työskenteli valtiotieteen professorina Indianan yliopistossa Bloomingtonissa Yhdysvalloissa. Ostromin työn merkitys korostuu ympäristöpoliittisessa päätöksenteossa ympäristöystävällisyyden tullessa yhä tärkeämmäksi yhteiskunnassa.
Ostromin tutkimustyö

Ostromin väitöskirja vuodelta 1965 käsitteli Kalifornian alueen herkkien pohjavesien hallintaa.
Ostrom onkin tutkinut erityisesti  yhteisresurssien, kuten kastelujärjestelmien, kalastusalueiden ja yhteismetsien ja -laitumien sekä yhteishyödykkeiden eli ihmiskunnan yhdessä omistamien resurssien, kuten valtamerten ja ilmakehän hallintaongelmia. Aihetta käsittelee myös hänen tunnetuin teoksensa Governing the Commons vuodelta 1990.
Ostrom tutki paljon niin kutsuttua yhteismaan ongelmaa. Governing the Commonsissa hän kritisoi vangin dilemman ja Garrett Hardinin yhteisomistuksen tragedian mallien käyttöä poliittisessa ohjauksessa ja päätöksenteossa.Tutkimuksissaan hän on osoittanut, toisin kuin kapitalismiin vahvasti uskova Hardin, että esimerkiksi yhteisomistuksessa olevat metsät tuottavat yhtä hyvin kuin yksityisesti omistetut ja haastanut näin käsityksen yhteisomistuksessa olevan omaisuuden tehottomattomammasta hoidosta.
Ostromin periaatteet päätöksentekoa koskien

Ostrom esittelee teoksessaan yhteisöllisen lähidemokratian periaatteet, joilla yhteisö välttää yhteisomistuksen tragedian:
Selkeästi määritellyt rajat
Paikallisiin oloihin ja tarpeisiin sopeutetut säännöt
Niiden, joita säännöt koskevat on saatava osallistua päätöksentekoon
Yhteisön toimintaa on valvottava
Asteittaiset sanktiot rikkomuksista
Yksinkertainen, rehellinen ja nopea päätöksenteko ristiriitojen ratkaisemiseksi
Viranomaisten on kunnioittettava paikallisten tahtoa
Yhteisten sääntöjen kunnioitus eri ryhmien välillä
Ostromin periaatteissa tulee esille hyvin vahvasti paikallisuuden, yhteistyön ja lähidemokratian merkitys, mikä toimii jossain toisessa paikassa ja yhteisössä ei sovi välttämättä toiseen. Yhteiskäytön ratkaisut voivat siis saada monenlaisia muotoja kulttuurista ja ympäristöstä riippuen. Ostromin tutkimuskohteet olivatkin usein pienehköjä kylämäisiä agraariyhteisöjä. Taloudellisessa mielessä Ostromin teoria edustaa osallisuustaloutta. Ostrom kritisoi voimakkaasti sosialismin ja kapitalismin dikotomiaa ja oli ympäristön ja vapauden voimakas puolestapuhuja. Hänen työnsä merkitys kasvaa koko ajan, kun ekosysteemin oikea käyttö ja ympäristönsuojelu nousevat yhä keskeisemmiksi.
» Ei ole syytä olettaa, että virkamiehet tai poliitikot, olivat he kuinka hyväntahtoisia tahansa, ovat parempia ratkaisemaan ongelman kuin paikalliset ihmiset, joilla on voimakkain kannustin ratkaista se oikein.» 
( Elinor Ostrom )
Aiheesta muualla

Hannu Autto: Elinor Ostrom ja yhteisresurssien monitieteellinen tutkimus. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 2010, 106(1). vsk, s. 99–103.  Artikkelin verkkoversio.
Yhteismaa ei ole tragedia (Arkistoitu – Internet Archive) Kapinatyöläinen
Miksi vapaudesta välittävien ihmisten pitäisi iloita Elinor Ostromin Nobel-palkinnosta (Arkistoitu – Internet Archive). Centre For Individual And Economic Liberty
Erillisyys-osa 2 Sarastus-lehti
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Eranto

Magneettinen deklinaatio.
Magneettikentän vaakakomponentin suunnat ja pituuspiirien suunnat eroavat toisistaan. Punaisella vaakakomponentti ja sinisellä pituus- ja leveyspiirit.
Edmond Halleyn kartta vuodelta 1701 kuvaa erannon ensimmäistä kertaa
Eranto eli magneettinen deklinaatio eli neulaluvunkorjaus tarkoittaa kulmaa maantieteellisen pohjoissuunnan (napapohjoinen) ja magneettisen pohjoissuunnan (neulapohjoinen) välillä. Eranto johtuu siitä, että Maan magneettikentän vaakakomponentti ei ole yhdensuuntainen maantieteellisen pohjoissuunnan kanssa. Magneettikompassin näyttämään pohjoissuuntaan vaikuttaa lisäksi eksymä, jonka aiheuttavat kompassin läheisyydessä olevat magneettiset massat.
Eranto on erisuuruinen eri kohdissa maapallon pintaa. Esimerkiksi Suomessa eranto on +6° – +16° itään päin. Eranto myös muuttuu hitaasti ajan myötä Maan magneettikentän muuttuessa. Eranto ja sen muutosnopeus on yleensä merkitty karttoihin ja merikarttoihin niin sanottuun erantoruusuun. Suomessa muutos on noin +0,2° eli +12' (kulmaminuuttia) vuodessa. Itäistä erantoa kutsutaan positiiviseksi ja läntistä negatiiviseksi johtuen laskutoimituksista, joita joudutaan tekemään muunnettaessa tosisuuntia kompassisuunniksi tai päinvastoin. Karttasuunnan ja kompassisuunnan välillä muuntaessa on lisäksi huomioitava karttaprojektiosta johtuva karttapohjoisen ja napapohjoisen välinen kulma eli napaluvunkorjaus.
Erannon muuttuminen vuosien 1590 ja 1990 välillä.
Aiheesta muualla

Eranto Suomessa
Erannon laskin
Magnetic field direction 2010 NOAA ja Coloradon yliopisto.
Etiopianvästäräkki

| Etiopianvästäräkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Afrikanvästäräkit Macronnyx
Laji::  flavicollis
Kaksiosainen nimi
 Macronyx flavicollis  (Rüppell, 1840) 
Katso myös
   Etiopianvästäräkki Wikispeciesissä   Etiopianvästäräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etiopianvästäräkki (Macronyx flavicollis) on Etiopian kotoperäinen varpuslintulaji. Sen esiintymisalue käsittää maan pohjois-, keski- ja lounaisosan vuoristoseudut. Eduard Rüppell kuvaili lajin holotyypin Simienvuorilta vuonna 1840.
OpenSSL

| OpenSSL |
| --- | --- |


Kehittäjä:  The OpenSSL Project
Kehityshistoria
Vakaa versio:  3.3.2 (3. syyskuuta 2024)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  kirjasto
Alusta:  alustariippumaton
Ohjelmointikielet:  C, assembly
Lisenssi:  Apache 1.0 ja BSD-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
OpenSSL tarkoittaa avoimen lähdekoodin toteutusta SSL- ja TLS-protokollista. C-ohjelmointikielellä kirjoitettu kirjasto toteuttaa yksinkertaisia kryptograafisia funktioita ja tarjoaa lukuisia avustavia funktioita. Kirjastoa käytetään tietokoneverkoissa tietojen salaamiseen. Lisäosat mahdollistavat OpenSSL-kirjaston käytön useilla eri ohjelmointikielillä.
Versioita on olemassa useille Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille (kuten Solarikselle, Linuxille, macOS:lle ja lukuisille avoimen lähdekoodin BSD-käyttöjärjestelmille), OpenVMS:lle ja Microsoft Windowsille.
OpenSSL perustuu Eric Andrew Youngin ja Tim Hudsonin kehittämään SSLeay-kirjastoon, jonka kehitys loppui epävirallisesti 17. joulukuuta 1998, kun Young ja Hudson siirtyivät tekemään työtä RSA Securitylle.
Projektin historiaa

OpenSSL-projekti perustettiin vuonna 1998. Sen tavoitteena oli kehittää ilmaiset työkalut Internetissä käytetyn koodin salaamiseen. Kaksi kolmasosaa kaikista verkkopalvelimista käyttivät sitä vuonna 2014. OpenSSL-projektin johtotiimi koostuu neljästä eurooppalaisesta. Koko kehitysryhmä koostuu 11 jäsenestä, joista 10 ovat vapaaehtoisia; Stephen Henson on projektin pääkehittäjä ja ainoa kokopäiväinen työntekijä.
Projektilla on alle yhden miljoonan dollarin vuosibudjetti ja on osittain riippuvainen lahjoituksista. Steve Marquess, entinen armeijan konsultti Marylandista, aloitti säätiön lahjoituksille ja konsultointisopimuksille. Projekti on saanut tukea Department of Homeland Securitylta ja Yhdysvaltain puolustusministeriöltä.
Forkit > LibreSSL

OpenBSD-projektin henkilöt ovat forkanneet rinnakkaisen version LibreSSL vuonna 2014.
Forkit > BoringSSL

BoringSSL on Googlen tekemä forkki OpenSSL-kirjastosta Googlen omaan tarpeeseen: kirjaston ylläpidossa ei taata API- tai ABI-yhteensopivuutta. Kirjasto on mukana Chrome- ja Chromium-selaimissa ja Android-käyttöjärjestelmässä.
Vaihtoehdot

Vaihtoehtoja OpenSSL:lle kirjastolle ovat muun muassa WolfSSL (aiemmin CyaSSL), jossa on mukana yhteensopivuuskerros OpenSSL:lle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta OpenSSL Wikimedia Commonsissa
OpenSSL-projektin kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:OpenSSL
Käännös suomeksi
Fritz Peterson

Fritz Peterson vuonna 1970.
Fritz Fred Peterson (8. helmikuuta 1942 – 11. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi Chicagossa Illinoisissa, ja oli Major League -tason syöttäjänä vuosina 1966–1976.
Petersonin ammattilaisseurat olivat New York Yankees (1966–1974, 1976) ja Cleveland Indians (1974–1976). Peterson pelasi tähdistöottelussa vuonna 1970.
Erann DD

| Erann DD |
| --- | --- |
 Erann DD vuonna 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erann David Drori
Syntynyt: 7. syyskuuta 1967 (ikä 57)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  popmusiikki 
Aiheesta muualla
www.erann.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Erann DD (oik. Erann David Drori; s. 7. syyskuuta 1967) on tanskalainen rockmuusikko. Hän oli 1990-luvulla mukana Zapp Zapp- ja Drori-Hansen Furniture -yhtyeissä ja siirtyi vuosituhannen vaihteessa soolouralle. Vuonna 2009 hän julkaisi ensimmäisen tanskankielisen levynsä Byen kalder.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erann DD Wikimedia Commonsissa
Frederick Banting

| Frederick Banting |
| --- | --- |
 Frederick Banting.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1891 Alliston, Ontario, Kanada
Kuollut: 21. helmikuuta 1941 (49 vuotta) Newfoundland, Newfoundland ja Labrador, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Lääketiede
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinnon (1923)
 Nimikirjoitus
Frederick Grant Banting (14. marraskuuta 1891 – 21. helmikuuta 1941) oli kanadalainen lääketieteilijä, joka sai Nobelin palkinnon yhtenä insuliinin keksijöistä 1923. Palkinnon johdosta hän sai ritarinarvon ja Sir-arvonimen.
Brittiläissyntyinen Banting muutti Torontoon, Kanadaan 1921, ja alkoi työskennellä professori John Macleodin alaisena yhdessä jatko-opiskelija Charles Bestin kanssa. Hän sitoi koe-eläiminä käytettyjen koirien haiman tiehyet niin että niihin kertyi salaperäistä "haimaeritettä", jota saatettiin käyttää diabeteksesta kärsivien koirien hoitoon.
Yhdessä James Collipin kanssa he kehittivät menetelmää edelleen niin että saatettiin käyttää tavallisten syntymättömien vasikoiden ja sikojen haimoja. Niiden "haimaeritteestä" erotettua ainetta alettiin kutsua insuliiniksi. Kokeiluvaiheessa aineen työnimi oli isletiini koska sitä eristettiin ns. saarekesoluista (engl. islet)
Ajatus syntyi koska Banting maalaispoikana tiesi että maanviljelijät useinkin astuttivat teurastukseen menossa olevat lehmät ja siat koska teurastamo maksoi eläimestä kokonaispainon mukaan. Tiedemiehenä hän myös tiesi että eläin ei tarvitse ruuansulatusnesteitä sikiötilassa eli niiden haimassa olisi vain saarekesoluja joista hän saisi tarvitsemaansa ainetta. Menetelmää kehitettiin ja siitä tulikin tavanomaisin insuliinin tuotantotapa aina uuteen menetelmään asti eli bakteerikantaan kytkemiseen.
Banting ja Macleod saivat Nobelin palkinnon 1923. Banting jakoi osakkuutensa Charles Bestin kanssa, koska katsoi tämän ansainneen palkinnon Macleodin sijaan. Macleod puolestaan jakoi palkintosummansa James Collipin kanssa.
Insuliinin kehitystyö oli poikkeuksellisen nopeaa; muutamien kuukausien kuluttua alkuperäisestä ajatuksesta ainetta voitiin jo tuottaa massoittain. Ensimmäisen insuliinilla hoidetun diabetespotilaan nimi oli Leonard Thompson.
Banting menehtyi lääkintämajurin arvoisena Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien eli RCAF:n kuljetuskoneen maahansyöksyssä Ontariossa. Best kertoo muistoartikkelissaan Bantingin jääneen eloon itse onnettomuudessa mutta käyttäneen voimansa loppuun huolehtiessaan muista onnettomuuden uhreista.
Fritz Platten

Fritz Platten noin vuonna 1930.
Friedrich (Fritz) Platten (8. heinäkuuta 1883 Tablat (nyk. osa St. Gallenia), Sveitsi – 22. huhtikuuta 1942 Lipovo, lähellä Arkangelia, Neuvostoliitto) oli sveitsiläinen kommunistipoliitikko. Hänet tunnetaan parhaiten siitä, että hän järjesti huhtikuussa 1917 V. I. Leninin kuljettamisen junalla Sveitsistä Venäjälle.
Plattenin isä oli kotoisin Reininmaalta Saksasta. Platten työskenteli seppänä Zürichissä, jossa hän liittyi sosialistiseen työväenliikkeeseen vuonna 1904. Hän oli vuosina 1906–1908 vallankumouksellisessa toiminnassa Venäjällä ja jäätyään kiinni vietti yhdeksän kuukautta vankeudessa. Palattuaan hän sai Sveitsissä mainetta vallankumouksellisena. Platten toimi vuosina 1915–1919 Sveitsin sosiaalidemokraattisen puolueen puoluesihteerinä ja edusti puoluetta Zürichin kaupunginvaltuustossa sekä vuosina 1917–1919 Sveitsin parlamentissa eli kansallisneuvostossa. Hän osallistui vuoden 1915 Zimmerwaldin konferenssiin ja vuoden 1916 Kienthalin konferenssiin.
Platten oli tutustunut Sveitsiin maanpakoon asettuneeseen venäläiseen bolševikkijohtaja Leniniin jo aiemmin ja järjesti helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917 Leninin paluun Venäjälle Saksan ja Ruotsin läpi eristetyssä junavaunussa. Matkan aikana Platten toimi ainoana yhteyshenkilönä vaunussa olleiden venäläisten vallankumouksellisten ja kuljetuksen mahdollistaneiden saksalaisten upseerien välillä. Vieraillessaan Venäjällä lokakuun vallankumouksen jälkeen Platten myös pelasti Leninin hengen salamurhayritykseltä 14. tammikuuta 1918 Pietarissa työntämällä tämän sivuun luotien edestä, haavoittuen samalla itse lievästi. Platten oli yksi Sveitsin marraskuun 1918 yleislakon johtajista ja sai siitä hyvästä kuuden kuukauden vankilatuomion. Hän osallistui 1919 Moskovassa Kommunistisen internationaalin perustavaan kokoukseen ja kuului sen puhemiehistöön. Paluumatkalla hän joutui olemaan kuukauden vangittuna Suomessa ja pääsi takaisin Sveitsiin vasta 1920, joutuen sielläkin vankilaan.
Platten oli uudelleen Sveitsin kansallisneuvoston jäsenenä 1920–1922 ja osallistui 1921 Sveitsin kommunistisen puolueen perustamiseen. Vuodesta 1923 Platten asui pysyvästi Neuvostoliitossa ja sai 1930-luvulla Neuvostoliiton kansalaisuuden. Hän kävi Sveitsissä viimeisen kerran vuonna 1931. Hän johti sveitsiläisten toveriensa kanssa perustamaansa osuuskunnallista maatalouskollektiivia ensin Simbirskin kuvernementissa ja vuodesta 1928 Vaskinossa Moskovan eteläpuolella. Hän työskenteli myös Kansainvälisen punaisen avun (MOPR) tehtävissä ja opettajana Intouristin matkaopaskoulussa. Plattenin kolmas vaimo, Kominternin sihteerinä toiminut Bertha Zimmermann teloitettiin Stalinin puhdistuksissa vuonna 1937 ja myös Platten itse vangittiin maaliskuussa 1938. Hän sai melko lievän neljän vuoden vankileirituomion aseen luvattomasta hallussapidosta, mutta kuoli vankileirillä 59-vuotiaana vuonna 1942. Hänet ja hänen vaimonsa rehabilitoitiin 1956.
Emília Vášáryová

Emília Vášáryová kuvannut Martin Črep.
Emília (”Milka”) Vášáryová (s. 18. toukokuuta 1942) on slovakialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan yhtä lailla elokuvista kuin teatteristakin. Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen hän on esiintynyt sekä Tšekissä että Slovakiassa.
Vášáryová on teatterityöstään voittanut Slovakiassa Dosky-palkinnot vuosina 2000, 2002 ja 2004. Lisäksi hänelle on myönnetty Tšekin leijona. Hänen siskonsa on näyttelijä, diplomaatti ja poliitikko Magda Vášáryová.
Aiheesta muualla

Emília Vášáryová Internet Movie Databasessa. (englanniksi)