stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iina Tarjanne

Iina Tarjanne
Margareta Josefina "Iina" Tarjanne (vuoteen 1906 Törnqvist, o.s. Veijola, 8. lokakuuta 1865 Ii – 14. tammikuuta 1942 Helsinki) oli järjestöaktiivi, joka toimi erilaisissa yhdistyksissä ja johtokunnissa Helsingissä 1900-luvun taitteessa, ja oli mukana perustamassa myös Marttaliittoa. Hän oli mukana myös esimerkiksi Suomen Naisyhdistyksen ja Sotilaskotiliiton toiminnassa.
Tarjanteen puoliso vuodesta 1891 oli arkkitehti ja rakennusopin professori Onni Tarjanne. Oikeuskansleri Toivo Tarjanne oli heidän poikansa.
Villa Kivi

Villa Kivi Töölönlahden länsirannalta nähtynä.
Villa Kivi iltavalaistuksessa. Puinen torni rytmittää Linnunlaulun arkkitehtonista yleisilmettä.lähde?
Arkkitehtonisesti vaativa tähdenmuoto ikkunoissa kertoo rakentajien ammattitaidosta.lähde?
Kirjailijatalo Villa Kivi on kirjailijoiden käytössä oleva puuhuvila Helsingin Linnunlaulussa Töölönlahden itärannalla osoitteessa Linnunlauluntie 7. Puurakenteinen, valkoinen talo on arkkitehti Selim Lindqvistin käsialaa vuodelta 1890. Sen rakennutti Niilo Michelsson ja rakennusmestarina toimi Elia Heikel. Villa Kivi on alusta alkaen ollut kirjailijoiden tyyssija. Nimen Villa Kivi se sai Aleksis Kiven päivänä vuonna 1990, jolloin talo täytti sata vuotta. Siellä ovat aikojen saatossa vierailleet muun muassa Juhani Aho, F. E. Sillanpää ja Eino Leino. Helsingin kaupunki hankki talon sivurakennuksineen omistukseensa ja luovutti sen Kivi-talo Säätiölle vuonna 1985.
Villa Kivessä on 14 työhuonetta ammattikirjailijoille, joista Kivi-talo Säätiö vuokraa kirjailijoille 10 huonetta. Työhuoneista neljä on vuokrattu säätiön jäsenjärjestöille ja he valitsevat näihin kirjailijat omista jäsenistään.
Kirjailijatalo Villa Kiven alakerran juhlasalissa järjestetään merkittäviä kirjallisuus- ja taidetilaisuuksia myös yleisölle, muun muassa Helsinki-päivänä ja Taiteiden yönä. Tilaa vuokrataan myös yksityistilaisuuksiin.
Piharakennuksessa on saunatila sekä taiteilijaresidenssi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa Kivi Wikimedia Commonsissa
11:11

|  11:11 |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Megara
Levy-yhtiö:  Indica Entertainment
Kesto:  3:00
Tyylilaji:  alternative metal
Julkaistu:  15. helmikuuta 2024
Säveltäjä(t):  Sara Jiménez Moral Roberto la Lueta
Tuottaja(t):  Isra Dante Ramos Solomando
Euroviisutiedot
Vuosi:  2024
Maa:  San Marino
Kieli:  espanja, italia
Sijoitus semifinaalissa:  14.
Pisteet semifinaalissa:  16
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Like an Animal” (2023) 
 ”Tutta l’Italia” (2025) ► 
11:11 on espanjalaisen yhtyeen Megaran esittämä kappale, joka julkaistiin 15. helmikuuta 2024. Megara voitti kappaleella San Marinon vuoden 2024 euroviisukarsinnan Una Voce per San Marino 2024 -kilpailun ja täten edusti San Marinoa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale putosi kisasta toisessa semifinaalissa saaden 16 pistettä.
Abdulsalami Abubakar

| Abdulsalami Abubakar |
| --- | --- |

Nigerian 11. presidentti
 9. kesäkuuta 1998 – 29. toukokuuta 1999  
Edeltäjä:  Sani Abacha
Seuraaja:  Olusegun Obasanjo
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1942 (ikä 82) Minna, Brittiläinen Nigeria
Puoliso:  tuomari Fati Lami Abubakar
Tiedot
Uskonto:  muslimi
Kenraalimajuri Abdulsalami Alhaji Abubakar (s. 13. kesäkuuta 1942, Minna) on nigerialainen kenraali (evp), joka nimitettiin maan presidentiksi kesäkuussa 1998 kenraali Sani Abachan kuoleman jälkeen.
Abdulsalami Abubakar ei ollut ikinä ollut julkisessa virassa ja ilmoitti maan palauttamisesta siviilivaltaan. Nigeriassa hyväksyttiin uusi perustuslaki ja järjestettiin monipuoluevaalit. Niissä voittanut Olusegun Obasanjo astui virkaansa 29. toukokuuta 1999, samana päivänä kuin uusi perustuslaki tuli voimaan.
Hänen puolisonsa on tuomari Fati Lami Abubakar.
Villa Notsund

| Villa Notsund |
| --- | --- |
Sijainti:  Nuottasaari, Helsinki
Rakennustyyppi:  Huvila
Valmistumisvuosi:  1914
Suunnittelija:  Karl Hård af Segerstad
Rakennuttaja:  Georg ja Elsa Estlander
Omistaja:  Helsingin kaupunki (2013-)
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Notsund on historiallinen puuhuvila Helsingissä. Huvilan on rakennuttanut pankinjohtaja Georg Estlander ja tämän vaimo Elsa Estlander vuonna 1914. Huvila on seissyt tyhjillään monia vuosia, mutta vuoden 2024 alussa Helsingin kaupunki ilmoitti myyvänsä sen.
Historia ja arkkitehtuuri

Vuonna 1914 valmistunut Villa Notsund sijaitsee Vuosaaren Hallkullanniemessä. Huvilan on suunnitellut arkkitehti Karl Hård af Segerstad, joka on suunnitellut myös muun muassa Kallion kirjaston Helsingissä.
Huvilan kuistia kannattelevat klassiset pylväät ja rakennuksessa on kattotiilein peitetty säterikatto. Katolla on kaksi savupiippua ja huvilaa ympäröi pergola, jonka tiilipylväissä kasvaa köynnöskasveja. Rakennus on suojeltu ja sen omistaa Helsingin kaupunki. Suojeltuun ympäristöön kuuluu itse päärakennuksen lisäksi myös pihapiiri ja rantasauna.
Suomen sisällissodan aikana Georg Estlanderin poika Henrik Estlander yöpyi huvilassa ystävänsä kanssa ollessaan matkalla Porvooseen. Estlander ystävineen joutui kuitenkin punaisten vangitsemiksi huvilassa ja heidät teloitettiin Vanhankaupunginselällä.
Omistajat

Georg ja Elsa Estlander, 1914-??
Kauppias Packalén, ??
Edgar Grönblom, 1935/1936-??
Helsingin kaupunki, 2013-
Villa Salin

Villa Salin on huvila Lauttasaaressa. Huvilan rakennuttivat leskirouvat Ida Salin ja Josefina Nyman-Sjöberg tontille, jonka he olivat ostaneet vuonna 1900 saaren omistaneelta Ivan Wavulinilta. Ida Salinin isä rakensi huvilan vuonna 1901 kesäkäyttöön ja se sai nimekseen Solvik Torp tai Solvikstorp. Kuusi vuotta myöhemmin huvila siirtyi kokonaan Salinille, joka laajensi ja kohensi taloa.
Rakennus ja puutarha

Rakennus on kokenut useita muodonmuutoksia. Sen koristeelliset osat ovat muuttuneet ja alkuperäinen lautaverhous on muuttunut kivirappaukseksi. Rakennus oli tehty talviasuttavaksi jo 1930-luvulla.
Solvikstorpin muotopuutarha on Paul Olssonin suunnittelema. Ida Salin, joka oli saanut ensimmäisten naisten joukossa puutarhurikoulutuksen, osallistui omena-, kukka- ja vihannestarhan suunnitteluun ja hoitoon.
Omistajat

Ida Salinin kuollessa vuonna 1952 huvila siirtyi Naiasialiitto Unionin omistukseen Salinin testamentattua sille koko omaisuutensa. Yhdistyksen omistuksessa puutarhaa yksinkertaistettiin ja huvila peruskorjattiin vuonna 1999. Yhdistys käyttää rakennusta ja sen puutarhaa koulutustilaisuuksien järjestämiseen ja vuokraa niitä erilaisiin tilaisuuksiin, tapahtumiin ja juhliin. Huvila nimettiin myöhemmin rakennuttajansa mukaan Villa Saliniksi.
Ei paluuta

| Ei paluuta> Иваново детство |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Tarkovski
Käsikirjoittaja:  Vladimir Bogomolov Mikhail Papava Andrei Tarkovski Andrei Kontšalovski
Säveltäjä:  Vjatseslav Ovtsinnikov
Kuvaaja:  Vadim Jusov
Pääosat:  Jevgeni Zarikov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Mokép Netflix Folkets Bio
Ensi-ilta:  1962
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ei paluuta (ven. Иваново детство,  Ivanovo detstvo, suom. Ivanin lapsuus) on Andrei Tarkovskin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva toisen maailmansodan eli neuvostoliittolaisittain Suuren isänmaallisen sodan ajan partisaanina toimineesta lapsisotilaasta Ivanista.
Vuonna 1962 valmistunut Ei paluuta oli Tarkovskin esikoiselokuva. Se herätti maailmanlaajuista mielenkiintoa ja voitti nopeasti lukuisia palkintoja kuten Venetsian filmijuhlien Kultaisen leijonan (1962).
Elokuvan päähenkilön, alkuvaiheessa 12-vuotiaan Ivanin isä on kuollut sodassa. Ivan jää orvoksi, kun saksalaiset ampuvat hänen äitinsä ja sisarensa. Ivan liittyy partisaaneihin ja hankkii tiedustelijana tietoja muun muassa vierailemalla joen vastarannalla, vihollisen puolella. Elokuvassa kovimpiin kokemuksiin viitataan osaksi epäsuorasti. Esimerkiksi eturintaman upseerin todetessa, ettei sota ole poikasille, Ivan vastaa kysymällä, onko päällikkö käynyt Trostianetšissa.
Maantieteellisesti elokuva ja suomeksi tekstitetyllä DVD-videolla mukana oleva Sodan lapset-dokumentti viittaa moniin paikkoihin Neuvostoliitossa, nykyisen Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän alueella.
Aiheesta muualla

Ei paluuta (Ivanovo destsvo) Suomeksi tekstitetty dvd Helmet-kirjastoissa (helmet.fi)
Bernd Eichinger

| Bernd Eichinger |
| --- | --- |
 Bernd Eichinger vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1949 Neuburg an der Donau, Baijeri, Saksa
Kuollut: 24. tammikuuta 2011 (61 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja
Aiheesta muualla
www.constantin-film.com
IMDb 
Elonet
Bernd Eichinger (11. huhtikuuta 1949 Neuburg an der Donau, Baijeri, Saksa – 24. tammikuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli elokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Eichingerin tuottamia elokuvia ovat Baader Meinhof Komplex, Elementarteilchen, Perikato, Ruusun nimi, Parfyymi ja Päättymätön tarina.
Eichinger oli jonkin aikaa Constantin Filmin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Eichinger kuoli 24. tammikuuta 2011 sydäninfarktiin kotonaan Los Angelesissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Deutscher Filmpreis, 2010, elämäntyöpalkinto
Kaarle IX (Ranska)

| Kaarle IX |
| --- | --- |
 Kaarle IX, François Clouet'n mukaan n. 1572
Ranskan kuningas
Valtakausi:  5. joulukuuta 1560 – 30. toukokuuta 1574
Kruunajaiset:  15. toukokuuta 1561
Edeltäjä:  Frans II
Seuraaja:  Henrik III
Sijaishallitsija:  Katariina de' Medici

Syntynyt:  Charles Maximilien 27. kesäkuuta 1550 Saint-Germain-en-Laye, Ranskan kuningaskunta
Kuollut:  30. toukokuuta 1574 Vincennesin linna, Ranskan kuningaskunta
Hautapaikka:  Saint-Denis'n basilika
Puoliso:  Elisabet Itävaltalainen
Lapset:  Marie Isabelle
Suku:  Valois
Isä:  Henrik II
Äiti:  Katariina de' Medici
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Kaarle IX (ransk. Charles IX); (27. kesäkuuta 1550 Saint-Germain-en-Laye'n linna – 30. toukokuuta 1574 Vincennes'n linna, Ranskan kuningaskunta) oli Ranskan kuningas vuosina 1560–1574.
Kuningas Kaarle IX juuri valtaistuimelle tultuaan 10-vuotiaana, François Clouet 1561
Suku

Kaarle oli edellisen kuninkaan, 16-vuotiaana kuolleen Frans II:n nuorempi veli, ja Henrik II:n sekä Caterina de’ Medicin toiseksi vanhin poika. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista vanhin sisar Elisabet avioitui Espanjan kuningas Filip II:n kanssa, Henrik III:sta tuli vuorollaan Ranskan kuningas, Claudesta tuli Lothringenin herttuatar ja Margueritesta Ranskan kuningatar sekä kirjailija.
Kuningas

Kaarle IX nousi valtaistuimelle 10-vuotiaana, ja hänen politiikkansa oli paljolti hänen voimakkaan ja kunnianhimoisen äitinsä ohjaamaa. Charles Maxilimien oli eloisa ja miellyttävä nuori mies, mutta hänellä oli heikko, intohimoinen ja fantasioiva luonne. Hänen hemmotteleva kasvatuksensa oli pilannut hänet. Hänelle sallittiin mitä oudoimpia mielitekoja ja hän oli mieltynyt väkivaltaisiin harrastuksiin. Ylilyönnit, joille hän antautui, tuhosivat hänen terveytensä. Hänet julistettiin 13-vuotiaana täysi-ikäiseksi 17. elokuuta 1563, jolloin hän oli edelleen uppoutunut fantasioihinsa ja metsästysharrastukseensa ja alistui kuuliaisesti äitinsä auktoriteetille. Hänen terveytensä oli huono ja henkinen tasapainonsa epävakaa.
Hänen veljensä, Anjoun herttua Henrin (Henrik III) menestys hugenottien vastaisissa taisteluissa Jarnacissa ja Moncontourissa vuonna 1569 oli jo aiheuttanut hänessä kateutta. Kun hugenottijohtaja Gaspard de Coligny tuli hoviin vuonna 1571, hän otti tämän erittäin lämpimästi vastaan ​​ja näytti aluksi hyväksyvän tämän ehdotuksen puuttumisesta espanjalaisia ​​vastaan ​​Alankomaissa.
Kaarle IX:llä oli ongelmia kapinoivien hugenottien ja heidän johtajansa Gaspard de Colignyn kanssa. Tämä johti sijaishallitsijana toimineen äidin, Catherine de' Medicin ja vaikutusvaltaisen Guise-suvun masinoimaan hugenottien joukkomurhaan, pärttylinyön verilöylyyn, jossa Coligny ja tuhansia muita surmattiin.
Kaarle ei ollut näissä olosuhteissa tekopyhä, vaan heikko, epäröivä ja epätasapainoinen. Lisäksi pärttylinyön verilöylyn kauheat tapahtumat, joihin hän oli ollut osallisena, muuttivat hänen luonnettaan. Hänestä tuli melankolinen, ankara ja hiljainen. "Pelätään, että hänestä tulee julma", sanoi Venetsian suurlähettiläs. Kuumeen horjuttamana hän oli jo 20-vuotiaana vanhan miehen näköinen, ja häntä ahdistivat painajaiset, joissa hän kuuli murhattujen hugenottien huutoja, öin ja päivin.
Taiteiden suosija

Kaarle IX rakasti taiteita vilpittömästi, hän oli äitinsä tavoin runoilija Pierre de Ronsardin suojelija ja myönsi etuoikeudet ensimmäiselle runoilija Jean-Antoine de Baïfin perustamalle akatemialle, josta tuli myöhemmin Académie du Palais. Vaikka Kaarle oli emotionaalisesti häiriintynyt, hän oli älykäs mies. Hänen koulutuksensa oli uskottu humanisti Jacques Amyotille, joka auttoi häntä kehittämään rakkautta kirjallisuuteen. Hän kirjoitti runoutta ja metsästystä käsittelevän teoksen ja oli Pléijadien, ranskalaisen kirjallisuuden edistämiseen omistautuneen kirjallisuusryhmän, suojelija kuten myös äitinsä sijaishallitsija Catherine de' Medici.
Avioliitto ja lapset

Kaarle avioitui 16-vuotiaan Elisabet Itävaltalaisen (1554–1592) kanssa vuonna 1570. Puoliso oli keisari Maksimilian II:n ja keisarinna Marian tytär. Heille syntyi tytär Marie Isabelle (1572–1578), joka eli kuusivuotiaaksi.
Hänellä oli rakastajatar Marie Touchet, jonka kanssa hän sai vuonna 1573 yhden pojan, Angoulêmen herttua Charlesin.
Perintö

Kaarle IX kuoli 23-vuotiaana tuberkuloosiin toukokuussa 1574, ja häntä seurasi kuninkaana hänen nuorempi veljensä Henrik III.
Kauan hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1625 julkaistiin hänen kirjoittamansa kirja metsästyksestä, La Chasse Royale. Se on arvokas lähde ajokoirien ja metsästyksen historiasta kiinnostuneille. Kirja painettiin uudelleen vuonna 1859.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frans II | Ranskan kuningas 1560–1574 | Seuraaja: Henrik III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  1911 Encyclopædia Britannica/Charles IX. (King of France) - Wikisource, the free online library en.wikisource.org. Viitattu 5.11.2024. (englanniksi)
1 2 3  Charles IX | Huguenot Wars, St. Bartholomew’s Day Massacre & Valois Dynasty | Britannica www.britannica.com. 24.9.2024. Viitattu 9.11.2024. (englanniksi)
1 2 3  Charles IX | Huguenot Wars, St. Bartholomew’s Day Massacre & Valois Dynasty | Britannica www.britannica.com. 24.9.2024. Viitattu 5.11.2024. (englanniksi)
1 2  Frieda, Leonie: Catherine de Medici. London: Phoenix, 2005. ISBN 0-75-382039-0 s. 54, 105
↑  Gerstein - University of Toronto: La chasse royale, composée par le roy Charles IX et dédiée au roy trèschrestien de France et de Navarre Louys XIII. Tres utile aux curieux et amateurs du chasse. Nouv. ed., précédée d'une introd. par Henri Chevreul.  Paris L. Potier, 1857.  Teoksen verkkoversio Viitattu 5.11.2024.
Kaarle IX täysi-ikäiseksi julistettuna 13-vuotiaana, François Clouet 1563
Kaarle IX n. 20-vuotiaana, François Clouet n. 1570
Oscar-gaala 2025

| Oscar-gaala 2025 |
| --- | --- |
Päiväys:  2. maaliskuuta 2025
Paikka:  Dolby Theatre, Los Angeles
Juontaja:  Conan O’Brien
Kohokohtia
Paras elokuva:  Anora
Paras ohjaaja:  Sean Baker Anora
Paras miespääosa:  Adrien Brody The Brutalist
Paras naispääosa:  Mikey Madison Anora
Eniten palkintoja:  Anora (5)
Eniten ehdokkuuksia:  Emilia Pérez (13)
  ← 2024  Oscar-palkinto  2026 → 
Oscar-gaala 2025 oli 97. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jaettiin vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2024 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Los Angelesissa Hollywoodin Dolby-teatterissa 2. maaliskuuta 2025. Gaalan juonsi Conan O’Brien.
Ehdokkaat julkistettiin 23. tammikuuta 2025. Eniten ehdokkuuksia sai Emilia Pérez 13 ehdokkuudella. Eniten palkintoja sai Anora yhteensä viisi kappaletta: parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, naispääosasta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja leikkauksesta. Adrien Brody palkittiin uransa toisella Oscarilla parhaalla miespääosasta elokuvassa The Brutalist.
Voittajat ja ehdokkaat > Useamman palkinnon saaneet elokuvat

| Palkinnot | Elokuva |
| --- | --- |
5: Anora
3: The Brutalist
2: Dyyni: Osa kaksi
2: Emilia Pérez
2: Wicked
Voittajat ja ehdokkaat > Useamman ehdokkuuden saaneet elokuvat

| Ehdokkuudet | Elokuva |
| --- | --- |
13: Emilia Pérez
10: The Brutalist
10: Wicked
8: A Complete Unknown
8: Conclave
6: Anora
5: Dyyni: Osa kaksi
5: The Substance
4: Nosferatu
3: Olen yhä täällä
3: Sing Sing
3: Villi robotti
2: The Apprentice
2: Straume
2: Nickelin pojat
2: A Real Pain
Parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja leikkauksesta palkittu Sean Baker.
Parhaan miespääosan Oscarilla palkittu Adrien Brody.
Parhaasta naispääosasta palkittu Mikey Madison.
Parhaan miessivuosan Oscarilla palkittu Kieran Culkin.
Parhaan naissivuosan  Oscarilla palkittu Zoe Saldaña.
Ensimmäinen suuri herätys

Ensimmäisellä suurella herätyksellä (engl. The Great Awakening) tarkoitetaan Yhdysvalloissa 1720-luvulta 1750-luvulle vaikuttanutta hengellistä liikehdintää, joka syntyi spontaanisti ja ilman institutionaalisia siteitä Yhdysvaltain itärannikolla. Suuri herätys levisi siirtokuntiin ja antoi yhdysvaltalaiselle hengenelämälle uusia virikkeitä. Suuri herätys vastusti yhteiskunnan alkavaa maallistumista, Amerikan kirkkojen pysähtyneisyyttä sekä liiallista keskusjohtoisuutta.
Liikkeen levittäjiä olivat muun muassa Yalen yliopiston kasvatti Jonathan Edwards ja John Wesleyn oppilas George Whitefield. Molemmat toimivat matkasaarnaajina. Erityisesti George Whitefield vaikutti pitkillä saarnamatkoillaan siihen, että suuri herätys ulottui kaikkiin siirtokuntiin.
Toiminta > Teologia

Herätyksestä tuli joukkoliike yksinkertaisen teologian ja tunnevoiman ansiosta. Perusaineksina olivat puritaanis-presbyteerinen kalvinilainen teologia ja tahdonvoima, herrnhutilainen lämpö ja tule-sellaisena-kuin-olet -mentaliteetti sekä herätyslaulu. Julistuksessa käytettiin yksinkertaisia vaihtoehtoja. Toisaalla oli väärä turvallisuus ja onni tässä elämässä, helvetti ja kadotus kuoleman jälkeen, toisaalla syntien tunnustaminen, kääntyminen, uudestisyntyminen, seurakuntaelämä tässä elämässä esimakuna ikuisesta autuudesta ja toiveikas ikuisuuden odotus. Pastorit lupasivat pelastuksen jokaiselle, joka tunnusti eläneensä synnissä. Näin tehdessään he kyseenalaistivat kalvinistisen teologian ennaltamääräämisopin.
Toiminta > Ekumenia ja denominationalismi

Kirkon historiallinen muotoutumistapa siirtokunnissa oli vapaaehtoisten seurakuntien muodostaminen. Herätys lujitti yhdyskuntien luonnetta vapaaehtoisina yhteisöinä ja hävitti rajan valtiokirkkojen ja vapaiden yhteisöjen väliltä. Herätys antoi kaikille kristillisille yhdyskunnille saman tehtävän yhteiskunnassa eli suurten joukkojen kirkollistamisen. Herätys sai ekumeenisen merkityksen, sillä se perustui yhteisöjen yhteiselle reformatoriselle alkuperälle, eli uskoon Kristukseen, maailman Vapahtajaan.
Historia > Tausta

Amerikan siirtokuntiin suuntautui 1700-luvulla suuri muuttoliike. Taloudellisen ekspansion myötä aineellisuus, optimismi ja edistysusko nousivat hallitseviksi aineksiksi Amerikan nuoressa ja elinvoimaisessa yhteiskunnassa. Hyvinvoinnin kasvaessa myös Englannin kiinnostus siirtokuntia kohtaan vahvistui ja kirkon merkitys jäi vähäisemmäksi. Samaan aikaan lisääntyivät sosiaalisesti sopeutumattomien siirtolaisjoukkojen aiheuttamat moraaliset ja uskonnolliset ongelmat.
Kongregationalistit pyrkivät toteuttamaan Kingdom of God -ihannetta Uudessa-Englannissa ja tällainen yhteiskunnallinen kehitys oli voimakas vastakohta. Kalvinilaisuudestaan tietoiset kongregationalistit kokivat muutoksen entistäkin voimakkaampana, kun pappiskoulutuslaitoksiin, Harvardiin ja kalvinilaista puhdasoppisuutta suojelemaan perustettuun Yaleen (1701), vaikutti edelleen Locken filosofia ja deismi.
Presbyterianismin saapuminen Amerikkaan voimisti kalvinilaisuutta. Herätys lähti liikkeelle presbyteereistä (1726), mutta siirtyi pian pois kalvinilaisesta puhdasoppisuudesta puritaaniseen ja yleisprotestanttiseen uomaan. Herätys sai suuren hengellisen johtajahamon Jonathan Edwardsista.
Historia > Kristillisten yhdyskuntien kasvu

Siirtolaiset olivat jättäneet kirkon leimaaman sosiaalisen yhteisön ja perinteensä ja siirtokunnissa he olivat vakiintuneiden kirkkojen ja yhteisöjen ulkopuolella. Siirtolaiset tunsivat kuitenkin yhteyttä reformatorisen teologian keskittymiseen syntiin, kääntymykseen ja pelastukseen sekä osin siirtokuntakirkkojen yhteiseen protestanttis-reformoituun rakenteeseen, jossa keskityttiin rukoukseen, raamatunlukuun, saarnaan ja virsilauluun ja jossa maallikoilla oli suuri vaikutusvalta.
Herätyssaarnaajia kutsuttiin saarnaamaan seurakuntiin kaikkialle siirtokuntiin riippumatta siitä, kuuluivatko saarnaaja ja seurakunta samaan yhteisöön. Liikkeen yhdistäväksi johtavaksi hahmoksi tuli anglikaanisen Society for the Propagation of the Gospel -seuran lähettämä pappi ja lähetyssaarnaaja George Whitefield (1714–1770), joka oli John Wesleyn opintoveri ja ystävä. Whitefieldin saarnamatkat ulottuivat eteläisimmistä pohjoisimpiin siirtokuntiin ja hän toimi hyvässä yhteistyössä niin anglikaanien, baptistien, kongregationalistien, kveekarien, luterilaisten kuin presbyteerienkin kanssa.
Yksinomaan kongregationalistisessa Massachusettsissa perustettiin vuosien 1740 ja 1790 välillä 86 uutta baptistiseurakuntaa. Baptismin merkitys jäi vähäisemmäksi keskisissä siirtokunnissa, joissa presbyteriaanit tekivät kiinteän kirkkonäkemyksensä ja konfessionalisminsa pohjalta lujaa vastarintaa. Sitä voimakkaammin se levisi eteläisissä siirtokunnissa.
Yhteiskunnallinen vaikutus > Sosiaalinen merkitys

Herätys toi uuteen yhteiskuntaan kaksinaisen vaikutuksen. Ensinnäkin se toi yhteen siirtolaiset, jotka eivät olleet vielä sulautuneet yhteiskuntaan. Toiseksi seurakunnat ja kristilliset yhteisöt saivat yhteisen uskonnollisen perustan, joka vähensi niiden aikaisempaa eristäytyneisyyttä ja toi niitä lähemmäs toisiaan. Herätyksen avulla yhteiskunnat loivat uusia seurakuntia ja siirtokuntia sinne, mistä niitä oli aikaisemmin puuttunut.
Yhteiskunnallinen vaikutus > Amerikkalainen kansallistunne

Herätys rikkoi siirtokuntien keskinäisen eristäytyneisyyden. Siitä tuli ensimmäinen siirtokuntien yhdistäjä ennen itsenäisyysjulistusta. Voimakkaiden sosiaalisten ristiriitojen ja heikkojen liikenneyhteyksien keskellä herätys vaikutti uuden kansakunnan henkeen, the American mindiin.
Yhteiskunnallinen vaikutus > Vaikutus protestantismiin

Saarnaajat nojautuivat yhteiseen protestanttiseen perinteeseen ja kirkkokunnat menettivät merkitystään. Liikkeellä oli merkittävä vaikutus kongregationalisteihin, jotka korostivat hyvien tekojen merkitystä ja uskon ilmenemistä ensisijaisesti hengellisessä elämässä ja vasta toissijaisesti lakien noudattamisessa. Vetoamalla syntisen subjektiiviseen tahtoon he sivuuttivat kalvinistisen käsityksen Jumalan rajattomasta tahdosta. Samalla he kyseenalaistivat monia puolia kirkkojen perinteisestä arvovallasta.
Herätys vaikutti baptismin luonnetta sisäisesti ristiriitaisesta liikkeestä tehden siitä joukkoliikkeen. Baptismiin kuuluva voimakas valtion ja kirkon antiteesi veti puoleensa myös eräitä Uuden-Englannin kongregationalistiseurakuntia, jotka olivat herätyksen takia eronneet kääntymättömästä kongregationalistisesta valtiokirkosta. Monet näistä seurakunnista siirtyivät vähitellen baptismiin.