stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Androidi (sarjakuvahahmo)
Ultimate Androidi

Ultimate Marvel-jatkumossa Baxter Buildingissa Reed Richardsin kanssa opiskellut tyttö nimeltään Rhona Burchill osoitti psykoottisia taipumuksia ja erotettiin opinahjosta. Raivostuneena Burchill meni kotiinsa ja kehitti seerumin, joka tehosti suunnattomasti hänen ajattelukapasiteettiaan. Huomattuaan tarvitsevansa lisää aivokapasiteettia, Burchill suoritti rujon aivoleikkauksen veljelleen ja lisäsi tämän aivojaan omiinsa.
Myöhemmin Burchill nähtiin valtavan mustan androidin seurassa, jota tämä kutsui veljensä mukaisesti Bobbyksi. Ei tiedetä minkälaisia kokeita vaadittiin, jotta olento saatiin luotua. Bobby kykenee muovaamaan erilaisia kehoja ruumiinsa joustavasta materiaalista.
Aiheesta muualla

Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Androidista (englanniksi)
Marvunapp-sivuston osuus Super-Adaptoidin kokoamasta Heavy Metal-joukosta (englanniksi)
Arbiter

Arbiter voi tarkoittaa seuraavia:
Arbiter, hahmo Halo 2 ja Halo 3 - peleissä.
International arbiter, kansainvälinen shakkituomari, FIDE:n myöntämä arvonimi
Gaius Petronius Arbiter, roomalainen kirjailija
HMS Arbiter oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Arbiter”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Artemísio (niemi)

| Artemísio> Αρτεμίσιο |
| --- | --- |
 Artemísion niemen rantaa, taustalla Magnesian rannikko.
  Artemísio 
Sijainti:  39°01′59″N, 23°16′58″E
Merialue:  Egeanmeri
Valtio
Valtio:   Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Euboia
Kunta:  Istiaía-Aidipsós
Artemísio (kreik. Αρτεμίσιο), antiikin Artemision (m.kreik. Ἀρτεμίσιον, lat. Artemisium), on niemi Euboian saarella Kreikassa. Se on saaren pohjoiskärki, jonka Artemísionsalmi erottaa Manner-Kreikasta ja Pílion eli Pelionin niemestä. Hallinnollisesti niemi kuuluu Istiaía-Aidipsóksen kuntaan. Niemellä sijaitsee muun muassa Artemísion kylä.
Artemísion niemen alue on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella 4000 eaa. Niemen sijainti on aina ollut merkittävä, koska se valvoi yhteyttä muulta Egeanmereltä Pagasitikóslahdelle, Maliakóslahdelle ja Pohjoiselle Euboianlahdelle. Antiikin aikana niemellä oli useita pieniä asutuksia. Niemellä sijaitsi myös Artemis Proseoan temppeli, mistä niemi myös on saanut nimensä. Se oli Euboian tärkeimpiä pyhäkköjä.
Vuonna 480 eaa. niemen ja temppelin edustalla käytiin Artemisionin meritaistelu, joka liittyi jonkin matkan päässä mantereella Thermopylaissa käytyyn Thermopylain taisteluun. Niemen edustalta niin kutsutusta Artemísion hylystä noin vuodelta 100 eaa. on löydetty kuuluisat antiikin aikaiset pronssiveistokset, jotka tunnetaan nimillä Artemisionin jumala (Zeus tai Poseidon) ja Artemisionin ratsastaja. Ne löydettiin osina merestä 1920–1930-luvuilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Artemísio Wikimedia Commonsissa
Artemísio (kunnallisyksikkö)

| Artemísio Αρτεμίσιο |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Artemísio
 Koordinaatit: 39°00′35″N, 23°13′39″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Euboia
Kunta:  Istiaía-Aidipsós
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  290403
Väkiluku (2011):  3 712
 – Kylä:  392
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ChA
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Artemísio (kreik. Αρτεμίσιο) on Kreikan kylä sekä Istiaía-Aidipsóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αρτεμισίου, Dimotikí Enótita Artemisíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 712 ja varsinaisen Artemísion kylän väkiluku 392 (vuonna 2011).
Artemísion kylä ja kunnallisyksikön alue sijaitsevat Euboian saaren pohjoiskärjessä eli Artemísion niemessä, josta kylä on saanut nimensä. Niemen nimi puolestaan on peräisin alueella antiikin aikana olleesta Artemis Proseoan temppelistä. Kunnallisyksikön suurin asutus on Asmínion kylä.
Artemísio oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Istiaía-Aidipsóksen kunnaksi yhdessä Aidipsóksen, Istiaían, Lichádan ja Oreoín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Artemísion kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Agdínes | Agdínes | 164 |
| Agriovótano | Agriovótano | 193 |
| Agriovótano | Pontikonísi (saari) | 0 |
| Artemísio | Artemísio | 392 |
| Artemísio | Pefkí | 457 |
| Asmínio | Asmínio | 734 |
| Asmínio | Kefalés | 50 |
| Elliniká | Ágios Nikólaos | 65 |
| Elliniká | Elliniká | 312 |
| Gerakioú | Gerakioú | 134 |
| Goúves | Goúves | 438 |
| Goúves | Kastrí | 41 |
| Goúves | Palaiókastro | 28 |
| Vasiliká | Psaropoúli | 201 |
| Vasiliká | Tsapourniá | 79 |
| Vasiliká | Vasiliká | 424 |
Yhteensä: 3 712
Anti Festival International Prize for Live Art

Anti Festival International Prize for Live Art on Anti – Contemporary Art Festivalin perustama suomalainen, maailman ensimmäinen kansainvälinen live art -palkinto. Tieto palkinnon perustamisesta julkistettiin ensimmäisen kerran ANTI-festivalin yhteydessä 24. syyskuuta 2013 ja se jaettiin ensimmäisen kerran 24. syyskuuta 2014. Palkinnon avulla Anti-festivaali haluaa nostaa live art -taiteen arvostusta niin kotimaassa kuin kansainvälisestikin.
Palkinnon kokonaisarvo vuonna 2014 oli 30 000 euroa. Palkitulle taiteilijalle myönnettiin rahapalkinnon (15 000 euroa) lisäksi samansuuruisen tuotantoavustus uuden teoksensa tuomiseksi ANTI-festivaalille 2015. Palkinnon rahoitti Saastamoisen säätiö.
Palkinnon ehdokkaat ja saajan päättää vuosittain vaihtuva kolmihenkinen kansainvälinen tuomaristo. Vuonna 2014 palkinnonsaajan valitsi tuomaristo, jonka puheenjohtajana toimi Ruth MacKenzie (kansainvälisen Holland Festivalin ja Lontoon Cultural Olympiad 2012 -tapahtuman johtaja). Tuomaristoon kuuluivat myös suomalainen taiteilija Anssi Kasitonni ja arkkitehti Juhani Pallasmaa. Tuomaristo valitsi voittajan kahdeksasta ehdokkaasta, jotka olivat Franko B (UK/IT), Heather Cassils (CA/US), Frog King/Kwok Mang-ho (HK), Saa Sanoa -tuotanto (FI), Gwendoline Robin (BE) ja Joshua Sofaer (UK). Ensimmäisen Anti Festival International Prize for Live Art -palkinnon voitti kanadalainen performanssitaiteilija Heather Cassils.
Palkitut

2014: Heather Cassils
2015: Willoh S. Weiland
2016: Terike Haapoja
Aiheesta muualla

Tapahtuman kotisivut
30 000 euron taidepalkinto Heather Cassilsille (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuopioon perustetaan uusi mittava taidepalkinto (Arkistoitu – Internet Archive)
Anykščiai

| Anykščiai |
| --- | --- |
 Anykščiain kirkko, joka on Liettuan kirkoista korkein
 lippu:  vaakuna
 Anykščiai
 Koordinaatit: 55°32′N, 25°6′E 
Valtio:  Liettua
Lääni:  Utena
Väkiluku (2012):  10 407
 
 www.anyksciai.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anykščiai (saks. Onikschten, puol. Onikszty) on vuonna 1516 perustettu kaupunki Utenan läänissä, Liettuassa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2012 alussa 10 407 asukasta.
Anykščiai sijaitsee Šventoji- ja Anykštos-jokien yhtymäkohdassa lukuisten järvien ja kukkuloiden ympäröimänä. Kaupungin alueelta on löydetty asutusta jo 11 000 vuoden takaa, mutta ensimmäiset tunnetut kirjalliset merkinnät ovat vuodelta 1442.
Nykyään kaupunki tunnetaan erityisesti kulttuurikaupunkina useista merkittävistä kirjailijoistaan johtuen. Kaupungissa on myös yli 250 kulttuurimuistomerkkiä ja kaupunkikuvaa hallitsee apostoli Mattiaksen mukaan nimetty Liettuan korkein kirkko 79-metrisine torneineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anykščiai Wikimedia Commonsissa
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Bachmann

Bachmann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Daniel Bachmann (s. 1994), itävaltalainen jalkapallomaalivahti
Heikki Bachmann (1930–2023), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Ingeborg Bachmann (1926–1973), itävaltalainen kirjailija
Ludwig Bachmann (1856–1937), saksalainen shakkihistorioitsija
Michele Bachmann (s. 1956), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Ramona Bachmann (s. 1990), sveitsiläinen jalkapalloilija
Tina Bachmann (s. 1986), saksalainen ampumahiihtäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Völsunga-saaga

Ramsundin kaiverruksen (n. 1030, Ruotsi) pohjalta tehty piirros kuvaa, kuinka (5) Sigurðr tappaa Fáfnir-lohikäärmeen, (1) paistaa sitten sen sydäntä ja maistaa siitä tihkunutta verta ja alkaa näin ymmärtää lintujen kieltä. (2) Linnut varoittavat Sigurðria tämän miekan takoneen seppä Reginnin petollisuudesta, jolloin (3) Sigurðr surmaa Reginnin ja (4) ottaa Fáfnirin kulta-aarteen itselleen ja lastaa sen ratsunsa Granin selkään. Vasemmalla on kuvattuna (6) Reginnin ja Fáfnirin veli, Otr, jonka taposta kulta oli maksettu verirahana.
Völsungain saaga (isl. Völsunga saga) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo pakanajumala Óðinnista polveutuvasta Völsungien suvusta alkaen Óðinnin pojasta Sigistä aina suvun nuorimpaan vesaan, maineikkaaseen Sigurðr Fáfnirinsurmaan (isl. Fáfnisbani), joka surmaa lohikäärmeen ja kihlautuu valkyyria Brynhildrin kanssa, mutta solmiikin liiton Guðrúnin, burgundien kuninkaan Gjúkin tyttären, kanssa ja joutuu myöhemmin tämä veljien (Gjúkungit, isl. Gjúkungar) surmaamaksi. Saagan loppuosa kertoo Guðrúnin traagisesta kohtalosta, joka johtaa ensin avioliittoon Brynhildrin veljen Atlin kanssa, sitten Guðrúnin veljien ja Atlin kuolemaan ja lopulta Guðrúnin kaikkien jälkeläisten kuolemaan. Völsungain saaga sisältää monelle muinaissaagalle tyypilliseen tapaan myös runoutta, yhteensä 30 säkeistöä. Se on muinaissaagoista kaikkein tunnetuin.
Käsikirjoitukset ja ajoitus

Völsungain saaga on todennäköisesti kirjoitettu vuosien 1260–1270 paikkeilla. Saagan pääkäsikirjoitus NKS 1824 b 4to on vuoden 1400 tietämiltä. Lisäksi on säilynyt lukuisia kyseisestä käsikirjoituksesta tehtyjä kopioita 1600–1800-luvuilta.


Völsungain saaga pohjautuu kuitenkin vanhalle, alkujaan suullisena välittyneelle germaaniselle sankarilaulujen perinteelle. Perinteen alkuperä on oletettavasti ulottunut jopa kansainvaellusten ajalle saakka. Tarinaan liittyvien teemojen varhaisimpia kuvallisia esiintymiä on havaittu riimukivissä, risteissä ja muissa muistomerkeissä, joita on löydetty Skandinaviasta, Saksasta ja Brittein saarilta. Vanhimmat kuvallisista aineistoista ovat mahdollisesti jopa 400-luvulta. Varhaisimmat säilyneessä kirjallisuudessa tavatut viittaukset Völsungien suvusta kertovaan aineistoon ovat muinaisenglanninkielisestä runoudesta (esim. Widsith, Beowulf). Tarinaperinteestä ammennettiin kuva-aiheita myös norjalaisten sauvakirkkojen veistoskoristeluihin 1100- ja 1200-luvuilla. Völsungain saaga luetaankin muinaissaagoista vanhimpiin eli niin sanottuihin sankarisaagoihin (saks. Heldensagas).
Käsikirjoitukset ja ajoitus > Völsung-Niflung -tarinasykli

Samaa tarinaperinnettä välittäviä eli Völsung-Niflung tarinasykliin kuuluvia keskiaikaisia kirjallisia lähteitä on säilynyt Pohjois-Euroopassa runsaasti. Ne pitävät sisällään sekä runoutta että proosaa. Vanhimpia näistä edustavat Eddan sankarirunot. Runo-Eddan pääkäsikirjoitus Codex Regius laadittiin vuoden 1270 paikkeilla, mutta sen sisältämät runot ovat vanhempia. Nykypäivään säilynyt Codex Regius sisältää yhteensä 18 tarinaperinteeseen liittyvää runoa, joskin osa Sigurðr-tarinaperinteeseen liittyvästä käsikirjoitusosiosta katosi 1500- tai 1600-luvulla. 


Muita keskiaikaisia islantilaisia Völsung-Niflung -tarinaperinteeseen kuuluvia tekstejä on Snorri Sturlusonin nimiin luetussa, 1200-luvun alkupuolella laaditussa Proosa-Eddassa sekä muinaissaagassa Nornagests þáttr. Myöhemmin keskiajan jälkeisinä vuosisatoina Völsungeista kertovien tarinoiden pohjalta laadittiin Islannissa myös rímur-runoutta (Völsungsrímur). Norjasta, Tanskasta, Ruotsista ja Färsaarilta tunnetaan perinteelle pohjautuvia kansanballadeja.


Tarinaperinteen eteläisen version vanhinta osaa edustaa 1200-luvun alussa kirjoitettu keskiyläsaksankielinen runoelma Nibelungenlied (suom. Nibelungeinlaulu, käänt. Toivo Lyy). Myöhemmin laadittiin myös muuta samalle kertomusperinteelle pohjautuvaa runoutta, esimerkiksi 1400-luvulla runoelma Das Lied vom Hürnen Seyfrid.


Pohjoinen ja eteläinen kertomusperinne eroavat toisistaan jonkin verran sisällöllisesti ja tyylillisesti sekä käytettyjen nimien ja maailmankuvansa osalta. Esimerkiksi henkilöiden nimet ovat erilaiset: Völsungain saagan Sigurðr on eteläisessä perinteessä Sifrit tai Siegfried, kun taas Brynhildr tunnetaan nimellä Brünhilt ja Atli nimellä Etzel. Völsungain saagassa pohjoista innovaatiota edustavat esimerkiksi Sigurðrin suvun genealoginen yhteys Óðinn-jumalaan, Sigurðrin aiempi kihlaus Brynhildrin kanssa sekä käsitys Brynhildrista Atlin sisarena.


Eteläiseen perinteeseen luetaan paitsi saksankielisellä alueella tuotetut tekstit usein myös Teoderik Suuresta kertova saaga Þiðreks saga af Bern, joka kirjoitettiin Norjassa 1200-luvulla. Kyseinen saaga on pohjautunut joko johonkin nyt jo kadonneeseen saksankieliseen käsikirjoitukseen tai esimerkiksi saksalaisten hansa-kauppiaiden kautta suullisesti välittyneisiin tarinoihiin. Sisällöllisesti se seuraa pääosin tarinasyklin eteläistä perinnettä.
Sisältö ja lähteet

Suuri osa Völsungain saagan kerronnasta on sisältönsä puolesta edellä mainittujen Eddan sankarirunojen proosamuotoista uudelleenkerrontaa, ja kattaa oletettavasti myös Codex Regius-käsikirjoituksesta kadonneen Sigurðr-legendaan liittyneen osion. Saagan kirjoittajalla ei kuitenkaan ole todennäköisesti ollut käytössään Codex Regius -käsikirjoitusta. Sen sijaan hänen lähteenään on todennäköisesti ollut jokin toinen, nyt jo hävinnyt eddarunoutta sisältänyt käsikirjoitus, tai hänen lähteensä ovat voineet olla myös suullisia.

 
On myös spekuloitu sillä, olisiko saaga pohjautunut jollekin toiselle proosamuotoiselle tekstille, joka ei perustunut Runo-Eddan materiaalille. On esitetty mahdollisuus niin kutsutun *Sigurðrin saagan (*Sigurðar saga) olemassaolosta. Tämä saaga olisi kertonut Sigurðr Fáfnirinsurmasta, mutta olisi sittemmin kadonnut. Varmuutta tällaisen saagan olemassaolosta ei kuitenkaan ole. Lisäksi on katsottu, että saagan myöhempi kirjuri olisi tehnyt muokkauksia Þiðrekr Berniläisen saagan pohjalta Völsungain saagan lukuun numero 23, jossa kuvataan Sigurðrin ulkoista ja sisäistä upeutta.
Merkitys keskiajan Skandinaviassa

Saagan pääkäsikirjoituksessa NKS 1824 b 4to Völsungain saaga edeltää Ragnarr Karvahousun saagaa. Viimeksi mainittu on kyseisessä käsikirjoituksessa suoraa jatkoa Völsungain saagalle. Siinä kerrotaan Óðinnin sukulinjaan kuuluvasta Sigurðrin ja Brynhildrin tyttärestä, Áslaugista, josta tulee saagassa Ragnarr Karvahousun vaimo. Keskiajan kontekstissa Völsungain saaga loi (yhdessä Ragnarr Karvahousun saagan kanssa) jumaliin johtavan sukulinjan myös Norjaa 1200-luvulla hallinneelle kuningas Haakon IV Haakoninpojalle, jota pidettiin Ragnarrin poikien jälkeläisenä.


Myös monet keskiajan islantilaiset merkkimiehet katsoivat polveutuvansa Áslaugin ja Ragnarrin jälkeläisistä. Esimerkiksi Poltetun Njállin saagassa ja Lohilaaksolaisten saagassa kerrotaan Höskuldr- ja Hrútr-nimisistä veljeksistä, jotka ensin mainitussa saagassa esitetään Ragnarr Karvahousun jälkeläisinä. Höskuldrista ja Hrútrista taas polveutui lukuisia 1200-1300-lukujen islantilaisia merkkisukuja. Islantilaisten kirjan (isl. Íslendingabók) 1100-luvun alussa laatinut Ari Viisas taas ilmoitti omassa sukupuussaan polveutuvansa kyseisestä Ragnarrista.
Völsungain saaga, myytit ja historia

Völsungain saagan kuten myös monen muun muinaissaagan osalta on esitetty, että niissä kuvatut henkilöt ja tapahtumat olisivat alkujaan saattaneet viitata todellisiin historiallisiin tapahtumiin ja henkilöihin. Sigurðr-Siegfridin historiallisen prototyypin osalta on esimerkiksi esitetty, että hän olisi ollut 500-luvulla elänyt merovingihallitsija Sigibert I. Tämä oli visigoottiprinsessa Bnunichildin puoliso, joka surmattiin veljensä vaimon käskystä. Toisenlaisiakin tulkintoja on kuitenkin esitetty (esim. v. 21 kuollut keruskipäällikkö Arminius), ja monen Völsungain saagan hahmon esikuvana ei välttämättä ole ollut yksi ainoa historiallinen henkilö vaan hahmo on voinut perustua jopa kahteen tai kolmeen eri henkilöön. Saagan eri hahmojen oletetut esikuvat eivät välttämättä ole edes eläneet samalla vuosisadalla. Esimerkiksi Gunnarrin yhtenä esikuvana pidetty burgundikuningas Gundaharius kuoli noin vuonna 437, mutta saagassa samanaikaisesti esiintyvän kuningas Jörmunrekrin esikuva, goottien kuningas Ermanaric kuoli jo vuonna 375, edellä mainituista Sigurðrin mahdollisista esikuvista puhumattakaan. 


Toiset tutkijat ovat korostaneet Völsungain saagan myyttistä alkuperää. Sigurðr-Siegfried on esimerkiksi nähty myyttiseksi jumalaksi, joka lyö talven lohikäärmeen ja kuolee kasvillisuuden kuollessa. Nimi Völsungr on myös liitetty sanaan Völsi, jota tarinassa Völsa þáttr ("Völsin tarina") käytetään pakanallisen, hedelmällisyyskulttiin liittyvän palvontakultin taikakalusta.
Völsungain saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Kaukaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset muinaissaagat alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa gööttiläisen historiankirjoituksen myötä. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. 


Völsungain saagaa ei voida pitää lähteenä ajasta ja henkilöistä, joita sen katsotaan kuvaavan. Suurvalta-ajan Ruotsissa kyseistä tarinaa käsiteltiin kuitenkin historiallisena lähteenä. Saagaa pidettiin varteenotettavana, koska sen tapahtumat sijoittuivat pohjoiseen maailmanpiiriin ja Tanskan ja Ruotsin alueille. Suurimpana syynä kiinnostukseen oli kuitenkin todennäköisesti se, että Völsungain saagan koettiin vahvistavan silloisten ruotsalaisten oppineitten rakastaman Þiðrekr Berniläisen saagan tuolloin virheellisesti historiallisena pidettyä sisältöä. Koska ruotsalaiset eivät suurvalta-aikana enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, muinaisislantia, ilmestyi Völsungain saaga ruotsiksi vuonna 1737 Eric Julius Björnerin kokoelmassa Nordiska kämpa dater (Stockholm, 1737).
Myöhempi suosio

Völsungain saagan suosio nousi uuteen kukoistukseen 1800-luvun Euroopassa, jolloin se käännettiin usealle kielelle. Saaga on sen jälkeen toiminut lähteenä fantasiakirjailijoille ja muille taiteilijoille, kuten esimerkiksi 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alkupuolen pohjoismaisille, saksalaisille ja brittiläisille kuvataiteilijoille. Tarinaperinteestä ovat ammentaneet vaikutteita mm. William Morris, Thomas Mann sekä  J. R. R. Tolkien. William Morris paitsi käänsi saagan englanniksi yhdessä Eiríkr Magnússonin kanssa (Story of the Volsungs and Niblungs, 1870), myös kirjoitti oman versionsa Völsungien suvun tarinasta (The Story of Sigurd the Volsung and the Fall of the Nibelungs, v. 1876). Christopher Tolkienin toimittamana on ilmestynyt myös J. R. R. Tolkienin uudelleentulkinta Sigurðrin ja Guðrúnin tarinasta ( The Legend of Sigurd and Gudrún, v. 2009). Völsungain saaga myös innoitti Nibelungeinlaulun ohella Richard Wagneria tämän laatiessa Nibelungin sormus -oopperatetralogiaansa.
Käännökset ja editiot

Biörner, Erik J. (toim.). 1737. Nordiska Kämpa Dater. Stockholmiæ: Horrn.
Bjarni Vilhjálmsson & Guðni Jónsson (toim.).1943-1944. Fornaldarsögur Norðurlanda, 1. Reykjavík, 1-91.
Byock, Jesse L. (käänt.) 2012 [1990]. The Saga of the Volsungs: The Norse Epic of Sigurd the Dragon Slayer. Berkeley: University of California Press.
Finch, Ronald George (käänt.). 1965. The saga of the Volsungs. London: Nelson.
Grimstad, Kaaren (käänt.). 2000. Völsunga saga: The Saga of the Volsungs; The Icelandic Text According to MS Nks 1824 b, 4°. Bibliotheca Germanica, Series nova 3. Saarbrücken: AQ-Verlag.
Guðni Jónsson (toim.). 1954-1959. Fornaldar sögur Norðurlanda, 1. Reykjavík: Íslendingasagnaútgáfan, 107-218.
Olsen, Magnus (toim.). 1906-1908. Völsunga saga ok Ragnars saga loðbrókar. STUAGNL 36. København: Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur,  1-110.
Schlauch, Margaret (käänt.). 1964. The Saga of the Volsungs: The Saga of Ragnar lodbrok Together with the Lay of Kraka. (3. painos). Scandinavian Classics 35. New York: American-Scandinavian Foundation, 41-181.
Völsunga saga. Teoksessa Rafn, C. C. (toim.) 1829–1830. Fornaldar sögur Nordrlanda, 1. Kaupmannahöfn: [s.n.], 113-234.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Völsunga saga muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Völsunga saga islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Völsunga saga -bibliografia Stories for All Time: The Icelandic Fornaldarsögur (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
Völsunga sagan sisältämästä runoudesta Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Dr. Jackson Crawfordin (University of Colorado) Völsunga sagaa käsittelevät vlogit "The Saga of the Volsungs, Part 1 (Volsung and Sigmund)", "The Saga of the Volsungs, Part 2 (Young Sigurd / Regin's Flashback)", "The Saga of the Volsungs, Part 3 (A Dragon and a Valkyrie)", The Saga of the Volsungs, Part 4 (Betrayals) ja The Saga of the Volsungs, Part 5 (Die like a drengr)
Sigurðr surmaa Reginnin. Norjalaisen Hylestadin sauvakirkon portaalin veistoskoristelua (1100–1200-l. vaihteesta).
Sigurðr-Siegfried valmistautuu herättämään nukkuvan Brynhildrin. James Baldwinin piirros "Brunhild" teoksessa  The Story of Siegfried. New York, United States: Charles Scribner's Sons (1932) [1882].