stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietari Ticklén

Pehr (Petter, Pietari) Ticklén (6. kesäkuuta 1792 Pyhäjärvi – 11. kesäkuuta 1838 Teuva) oli suomalainen opettaja, toimittaja, runoilija ja Teuvan kirkkoherra.
Ticklénin vanhemmat olivat Pyhäjärven kappalainen Pehr Ticklén vanhempi (1751–1815) ja Hedvig Elisabeth Bergh. Ticklénin veli Erik Ticklén oli runoilija, muista veljistä Gustaf Ticklén (1807–1882) oli Vesilahden kirkkoherrana 1858–1882 ja Johan Fredrik Ticklén (1802–1844) toimi Raahen piirilääkärinä 1834–1844.
Ticklén kävi Oulun triviaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1811 ja vihittiin papiksi 1815. Hän oli tästä vuodesta alkaen ylimääräisenä pappina Pyhäjärvellä, välisaarnaajana Oulussa 1817–1818 sekä Oulun triviaalikoulun apologistiluokan opettajana vuodesta 1820. Suoritettuaan filosofian maisterin tutkinnon 1823 hän oli vuoden ajan opettajana Haminan kadettikoulussa ja sitten Oulun triviaalikoulun konrehtorina vuosina 1825–1831. Viimeksi Ticklén oli Teuvan kirkkoherrana vuodesta 1829 kuolemaansa saakka. Hänet valittiin Vesilahden kirkkoherraksi vuonna 1838 mutta hän kuoli Teuvalla ennen virkaan astumistaan. Ticklén sai rovastin arvonimen 1836.
Ticklén perusti Oulun Wiikko-Sanomia -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1829–1831. Hän julkaisi lehdessä omia runojaan ja teki virsiä ja käännöstöitä suomeksi.  Ticklén toimi myös Elias Lönnrotin Mehiläinen -aikakauslehden avustajana. Vuonna 1836 hän mukaeli lehden liitteeksi K.F. Beckerin teoksen Muistelmia ihmisten elosta kaikkina aikoina. Vuonna 1837 hän julkaisi 101-sivuisen katkismuksen nimeltä Lyhyt ja yksinkertainen Kristillisen Opin tieto, Suomalaisille lapsille; muutamain entisten ja nykyisten mainio-opettajain mukaan.
Tunnetuimpia Ticklénin alkuperäisistä, suomentamista tai mukaelemista runoista ovat kansanrunomitalliset Laulajat ja Lapsellinen lapsen laulu sekä loppusoinnillinen Leiposelle.
Ticklénin puoliso vuodesta 1825 oli Ulrika Katarina Ringbom (k. 1845).
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Pietari Ticklén on Wikiaineistossa
Piken piirikunta (Ohio)

Piken piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallintokeskus ja suurin kylä on Waverly.
Maantiede

Piken naapuripiirikuntia ovat Ross pohjoisessa, Jackson idässä, Scioto etelässä, Adams lounaassa ja Highland lännessä.
Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 70 400 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 96,4%, mustiin (1,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,5%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 39 669 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 22,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piken piirikunta (Ohio) Wikimedia Commonsissa
Ohion osavaltio
| --- | --- |
Alueita:   Alleghenyn laakio  Bluegrass  Connecticut Western Reserve  Eriejärvi  Great Black Swamp  Ohio-joki 
Piirikunnat:   Adams  Allen  Ashland  Ashtabula  Athens  Auglaize  Belmont  Brown  Butler  Carroll  Champaign  Clark  Clermont  Clinton  Columbiana  Coshocton  Crawford  Cuyahoga  Darke  Defiance  Delaware  Erie  Fairfield  Fayette  Franklin  Fulton  Gallia  Geauga  Greene  Guernsey  Hamilton  Hancock  Hardin  Harrison  Henry  Highland  Hocking  Holmes  Huron  Jackson  Jefferson  Knox  Lake  Lawrence  Licking  Logan  Lorain  Lucas  Madison  Mahoning  Marion  Medina  Meigs  Mercer  Miami  Monroe  Montgomery  Morgan  Morrow  Muskingum  Noble  Ottawa  Paulding  Perry  Pickaway  Pike  Portage  Preble  Putnam  Richland  Ross  Sandusky  Scioto  Seneca  Shelby  Stark  Summit  Trumbull  Tuscarawas  Union  Van Wert  Vinton  Warren  Washington  Wayne  Williams  Wood  Wyandot 
Kaupungit (suurimmat):   Akron  Ashtabula  Canton  Cincinnati  Cleveland  Columbus (pääkaupunki)  Cuyahoga Falls  Dayton  Elyria  Hamilton  Kettering  Lakewood  Lorain  Mansfield  Mentor  Middletown  Parma  Springfield  Toledo  Youngstown
Nicholas Aylward Vigors

Nicholas Aylward Vigors (1785 – 26. lokakuuta 1840) oli irlantilainen eläintieteilijä ja poliitikko.
Vigors syntyi Old Leighlinissä, Carlow’n kreivikunnassa. Hän opiskeli Trinity Collegessa Oxfordissa. Hän palveli Wellingtonin armeijassa 1809–1811 ja oli mukana sotimassa Napoleonin joukkoja vastaan Iberian niemimaalla, missä hän haavoittui vakavasti. Palattuaan Oxfordiin hän väitteli siellä 1817 (BA) ja 1818 (MA).
Vigors oli yksi Lontoon eläintieteellisen seuran perustajajäsenistä 1826, ja seuran ensimmäinen sihteeri vuoteen 1833 saakka, jolloin hän perusti Royal Entomological Society of Londonin. Hän oli Linnean Societyn ja Royal Societyn jäsen. Hän julkaisi noin 40 tieteellistä artikkelia, pääasiassa lintutiedettä käsitteleviä. Hän myös toimitti tekstiosuuden John Gouldin teokseen A Century of Birds from the Himalaya Mountains (1830–32).
Vigors nimesi joitakin lintulajeja, muun muassa mustakulmatikan.
Politiikassa Vigors peri isänsä aseman vuonna 1828. Hän oli Irlannin Carlow’n vaalipiirin edustaja Britannian parlamentissa vuodesta 1832 kuolemaansa saakka.
Pietari Toikka

Pietari Toikka (18. tammikuuta 1862 Hietamäki, Kaukaisi – 2. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli Inkerin itsenäisyystaistelun merkittävin vaikuttaja, opettaja ja kirjailija. Hän toimi Kolppanan seminaarin ja Pietarin kirkkokoulun johtajana, sekä Helsingin normaalilyseon yliopettajana. Lisäksi hän toimi Inkerin Väliaikaisen Hoitokunnan puheenjohtajana koko sen toiminnan ajan.
Toikka suoritti vuonna 1885 filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Kolppanan opettajaseminaarin johtajana hän toimi vuosina 1885–98. Hän kasvatti 14 vuosiluokkaa inkeriläisiä opettajia snellmanilaisten aatteiden kannattajiksi. Suomeen Toikka muutti perheineen vuonna 1907. Hän toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon venäjänkielen yliopettajana vuosina 1903–1918, Inkerin väliaikaisen hoitokunnan puheenjohtajana vuosina 1919–1920, Suomalaisen evakuoimiskomitean johtajana ja Suomen asiainhoitajana Pietarissa vuosina 1921–1928, sekä Suomen ja Venäjän välisten arkistojen vaihtamista valvovan komitean johtajana Pietarissa vuosina 1921–1928.
Hänelle myönnettiin hovineuvoksen arvonimi vuonna 1906. Toikka teki Inkerin kansanperinteestä väitöskirjaa, mutta se ei ehtinyt valmistunut ennen hänen kuolemaansa.
Inkeriä koskevat teokset

Inkerin maisemakuvausta
Inkerin muinaisasutuksesta
Keskiaika vaihtuu uuteen
Ruotsin vallan aikaa
Tsaarin valtakauden Inkeri
Inkerin suomalaisten sivistyspyrkimyksistä
Vatjalaisista, Inkeroisista, Äyrämöisistä ja Savakoista
Inkerin muinaisrunoudesta
Inkeri tutkimusten kohteena
Nichola Burley

Nichola Burley
Nichola Burley (s. 1986[lähde? ] Harehills) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Born Equal, Love And Hate ja Street Dance 3D[lähde? ].
Mozarteum-säätiö

Wolfgang Amadeus Mozart.
Mozarteum-säätiö (Internationale Stiftung Mozarteum) on vuonna 1880 Salzburgissa perustettu säätiö, jonka tehtävänä on vaalia Wolfgang Amadeus Mozartin elämään ja teoksiin liittyvää perintöä.
Säätiön edeltäjä oli vuonna 1841 perustettu "Dom-Musik-Verein und Mozarteum", ja se on läheisessä yhteistyössä Salzburgin Mozarteum-yliopiston kanssa.
Säätiö kerää Mozartiin liittyvä aineistoa, ylläpitää Mozart-kirjastoa (Bibliotheca Mozartiana), huolehtii Mozartin syntymäkodista ja muista Salzburgissa olevista Mozartiin liittyvistä paikoista. Säätiö järjestää vuosittain parinkymmenen muun konserttitapahtuman ohella Mozartin juhlaviikot säveltäjän syntymäpäivän 27. tammikuuta tienoilla. Säätiön yhtenä tehtävänä on edistää Mozartia koskevaa tutkimusta.
Se hallinnoi useita palkintoja, kuten Mozart-mitali, Mozarteum-säätiön palkinto ja Lilli Lehmann -mitali.
Aiheesta muualla

Official Mozarteum-säätiön sivusto
Planeettamme Maa

| Planeettamme Maa> Planet Earth |
| --- | --- |
Tyyli:  Luontodokumentti
Kestoaika:  55 minuuttia
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC One BBC HD
Esitetty:  5. maaliskuuta – 10. joulukuuta 2006
Jaksoja:  11
Aiheesta muualla
IMDb 
Planeettamme Maa (engl. Planet Earth) on brittiläisen BBC:n tuottama yksitoistaosainen luontodokumenttisarja. Se ensiesitettiin Britanniassa maaliskuussa 2006. Sen tuottamiseen osallistuivat myös yhdysvaltalainen Discovery Channel, Japanin NHK sekä Kanadan CBC. Se on ensimmäinen kokonaan teräväpiirtotelevisiota silmällä pitäen kuvattu luontodokumenttisarja. Suomessa sarja esitettiin Avaran luonnon ohjelmapaikalla uusintana kesällä 2008 ja uudelleen vuodenvaihteessa 2008-2009.
Sarjan jokainen osa keskittyy tiettyyn aiheeseen. Sarjassa liikutaan ympäri maapalloa ja nähdään kuvamateriaalia aiheista, joita ei ole ennen saatu kuvanauhalle. Yli 16 miljoonaa puntaa maksanut Planeettamme Maa on BBC:n kaikkien aikojen kallein faktasarja. Sarjan tuottaminen kesti neljä vuotta. Sarjan tuottajana toimi Alastair Fothergill ja musiikin sävelsi George Fenton. Sarjan juontaa BBC:n versiossa David Attenborough ja Suomessa Avaran luonnon vakiojuontajiin kuuluva Jarmo Heikkinen.
Sarjaan pohjautuva samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2007.
Osat

Navalta navalle
Vuodenaikojen vaihtelu on yksi maapallon elämää rytmittävistä valtavista muutosvoimista. Jääkarhunpentujen ensiaskeleiden lisäksi tänään seurataan Okavangojoen tulvia.
Vuoristot
Korkeiden vuoristojen rinteillä elää joukko maapallomme arimpia ja uhanalaisimpia eläimiä. Millainen on Etiopian ainutlaatuinen laavajärvi ja kuinka lumileopardi saalistaa?
Makea vesi
Makea vesi on elämämme kannalta tärkein luonnonvara. Suurten vesiputousten ja kosteikkojen lisäksi tutustutaan tänään mm. Baikaljärven eläimistöön ja piraijoiden elinpiiriin.
Luolat
Auringonvalon puutteesta huolimatta maapallon luolat kuhisevat elämää. Eräät kalat ovat sopeutuneet elämään luolien vesiputouksissa, mutta luolissa piilee myös vaarallisia myrkkykaasuja.
Aavikot
Kolmasosa planeettamme maapinta-alasta on erämaata, jossa eläinten ravinnon etsintää vaikeuttavat vielä rajut hiekkamyrskytkin. Kuinka Gobin autiomaan kamelit selviävät hengissä?
Jäämaailmat
Etelämanner on maailman kylmintä seutua, keisaripingviinit ovat kuitenkin sopeutuneet karuihin oloihin. Pitkä talvi verottaa ankarasti mursujen ja jääkarhujen rasvavarastoja.
Suuret tasangot
Maapallon maapinta-alasta yli neljännes on avointa tasankoa. Valtavat antilooppi- ja gasellilaumat houkuttelevat paikalle myös saalistajia. Entä millaisia ovat Itä-Euroopan ruohoarot?
Viidakot
Sademetsät ovat luonnon omia voimaloita, joissa elämän syke on kiivas ja taistelu olemassaolosta kovaa. Aikakameran avulla voidaan sademetsän kasvua seurata 1000 vuoden ajan.
Matalat meret
Auringonvalon ansiosta matalien merten rannikkovedet ja riutat sykkivät elämää. Sinne hakeutuu ryhävalaskin poikasineen ja kalaparvet houkuttelevat paikalle haita ja hylkeitä.
Kausittaiset metsät
Millaisia ovat Siperian valtavat metsät ja Tasmanian vielä tutkimattomat aarniometsät? Maapallon lehti- ja havupuumetsissä elää pandojen ja tiikerien lisäksi useita uhanalaisia eläimiä.
Valtameren syvyydet
Millaisia eliöitä valtamerten syvyyksissä asustaa? Kaikkia kummajaisia ei ole edes vielä löydetty; tänään tutustutaan mm Havaijin hohtaviin koralleihin ja kettuhain saalistustapoihin.
Piquet Sports

|  Piquet Sports |
| --- | --- |
Perustaja:   Nelson Piquet
Moottori:  Renault
Renkaat:  B Bridgestone
Aikaisemmat sarjat:  GP2, Aasian GP2
Andreas Zuber ajaa Piquet Sportsin autoa kaudella 2008.
Piquet Sports (tunnettu myös nimillä Hitech Piquet Sports, Minardi Piquet Sports ja Piquet GP) oli Nelson Piquetin omistama brasilialainen pikkuformulatalli, joka kilpaili GP2-sarjassa kausina 2005–2009. Vuosina 1999–2008 talli kilpaili Euroseries 3000 -luokassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2007. Talli on kilpaillut myös Aasian GP2-sarjassa saavuttaen neljä voittoa.
Talli osallistui GP2-sarjaan kaudella 2005. Nelson Piquet Jr saavutti tallin avausvoiton Belgian kilpailussa. Seuraavana vuonna Piquet voitti neljä kilpailua taistellen mestaruudesta Lewis Hamiltonin kanssa. Talli oli lopulta sarjan toinen. Seuraavalla kaudella talli ei saavuttanut voittoja. Kausina 2008–2009 talli saavutti kaksi voittoa. Vuonna 2010 tallin nimi vaihtui Rapax Teamiksi.
Aasian GP2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Runko Moottori Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  | DUB1FEA | DUB1SPR | INDFEA | INDSPR | MALFEA | MALSPR | BHRFEA | BHRSPR | DUB2FEA | DUB2SPR |  |  | 9 | 10. |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  Marcello Puglisi | 16 | Kesk. | Kesk. | 18 | 13 | 9 | 18 | Kesk. | Kesk. | Kesk. |  |  | 9 | 10. |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  Marco Bonanomi | 20 | 13 | Kesk. | 8 | Kesk. | 15 | Kesk. | Kesk. | 6 | 1 |  |  | 9 | 10. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  | CHNFEA | CHNSPR | DUBFEA | DUBSPR | BHR1FEA | BHR1SPR | QTAFEA | QTASPR | MALFEA | MALSPR | BHR2FEA | BHR2SPR | 59 | 2. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Roldán Rodríguez | 1 | 6 | 3 | C | 6 | 23 | Kesk. | 17 | 4 | 12 | 2 | Kesk. | 59 | 2. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Diego Nunes | 12 | Kesk. | Kesk. | C | 13 | 22 | 11 | 12 | 1 | 4 | 1 | 6 | 59 | 2. |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  | ABU1FEA | ABU1SPR | ABU2FEA | ABU2SPR | BHR1FEA | BHR1SPR | BHR2FEA | BHR2SPR |  |  |  |  | – | – |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  Vladimir Arabadžiev | Kesk. | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – | – |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  Daniel Zampieri | 15 | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – | – |
Nicolae Neagoe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicolae Neagoe |  Nicolae Neagoe |  Nicolae Neagoe |  |
Maa:   Romania
Miesten rattikelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Grenoble 1968 | kahden miehen kelkat |  |
Nicolae Neagoe (2. elokuuta 1941 Sinaia – 29. huhtikuuta 2023) oli romanialainen rattikelkkailija ja olympiamitalisti.
Neagoe voitti Ion Panțurun kanssa kahden miehen kelkoissa olympiapronssia Grenoblessa 1968. Mitali on vuoteen 2017 mennessä Romanian ainoa talviolympialaisista. Samoissa kisoissa Neagoe sijoittui neljän miehen kelkoissa neljänneksi. Hän voitti myös useita EM-mitaleja mutta ei MM-mitaleja.
Nicolae Martinescu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicolae Martinescu |  Nicolae Martinescu |  Nicolae Martinescu |  |
Maa:   Romania
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 100 kg |  |
|  Pronssia | México 1968 | 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsingborg 1963 | 97 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 1971 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Toledo 1966 | 97 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 1967 | 97 kg |  |
|  Pronssia | Edmonton 1970 | yli 100 kg |  |
|  Pronssia | Katowice 1974 | 100 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Essen 1966 | 97 kg |  |
|  Pronssia | Katowice 1972 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Helsinki 1973 | 100 kg |  |
Nicolae Martinescu (24. helmikuuta 1940 Vișani, Brăila – 1. huhtikuuta 2013) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran kansainvälisellä tasolla.
Martinescu voitti olympiakultaa sadan kilogramman painoluokassa Münchenissä 1972, missä hän kohtasi loppuottelussa neuvostoliittolaisen Nikolai Jakovenkon. Neljä vuotta aiemmin hän oli saavuttanut olympiapronssia Méxicon kisoissa. Ensimmäisissä olympiakisoissaan Tokiossa 1964 hän oli neljäs. Olympiakultansa lisäksi Martinescu saavutti arvokisavoiton Essenin EM-kilpailuista 1966 97 kilogramman painoluokassa, missä hän kukisti loppuottelussa Neuvostoliiton Aleksei Karmatskin.
Martinescu saavutti urallaan lukuisan määrän himmeämpiä arvokisamitaleita. MM-hopealle hän jäi kahdesti: 1963 Helsingborgissa ja 1971 Sofiassa. MM-pronssia hän saavutti neljissä kisoissa: 1966, 1967, 1970 ja 1974. EM-kisoista Martinescu saavutti vuoden 1966 kultamitalin lisäksi pronssia 1972 Katowicesta ja 1973 Helsingistä.
Martinescun viimeisiksi arvokisoiksi jäivät Montréalin kesäolympialaiset 1976, joissa hän sijoittui seitsemänneksi. Urallaan Martinescu paini kaikkiaan 21 kansainväliset arvokilpailut ja sijoittui Montréalia lukuun ottamatta joka kerta kuuden parhaan joukkoon.
Pistoja syrämmes

| Pistoja syrämmes Lauri Tähkä & Elonkerjuu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Gömmel-äänittämö
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Simo Ralli
 Tyylilaji: folk rock
 Levy-yhtiö: Little Big Records Suomen Mediamusiikki
Listasijoitukset
  3. (Midprice)
Lauri Tähkä & Elonkerjuu muut julkaisut
|   | Pistoja syrämmes 2001 | Komia on aina komia 2002 |
Pistoja syrämmes on Lauri Tähkä & Elonkerjuun vuonna 2001 julkaistu albumi.
Kappaleet

Mettumaari – 3.35
Ihana impi – 3.39
Rieputa rallaa – 3.26
Kruunun kahalehis – 4.02
Saran markan fieterit – 3.16
Niin kauan minä tramppaan – 2.42
Maa on musta – 3.44
Härmän raitilla – 3.03
Eerinjärven rannalla – 3.56
Isoo-Antti ja Rannanjärvi – 2.54
Syrämmeni veri – 3.16
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Soundi:
Aiheesta muualla

Pistoja syrämmes discogs.com -sivustolla
Piccolo Coro dell’Antoniano

Piccolo Coro dell'Antonianon nykyinen tunnus, joka on ollut käytössä vuodesta 2012 alkaen.
Piccolo Coro dell'Antonianon vanha tunnus, joka oli käytössä vuoden 2011 loppuun asti.
Piccolo Coro dell’Antoniano (virallisesti Piccolo Coro "Mariele Ventre" dell’Antoniano, nykyisin usein vain lyhyesti Coro dell'Antoniano) on italialainen, Bolognasta peräisin oleva ja lapsista koostuva kuoro. Se on toinen Antonianon instituutin kuoroista ja suunnattu esikoulu- ja alakouluikäisille lapsille. Nykyisin kuorossa laulaa noin 50–60 lasta ja kuoron johtajana toimii Sabrina Simoni.
Kuoron jäsenet ovat aina olleet 4–11-vuotiaita joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Kuoron jäsenet vaihtuvat kuitenkin osittain joka vuosi, kun osa vanhimmista kuorolaisista lähtee kuorosta ja uusia, nuorempia lapsia tulee pois lähteneiden tilalle. Tavallisesti kuorolaisten täyttäessä 12 vuotta he jättävät kuoron, mutta jotkut ovat kuitenkin jatkaneet kuorossa vuoden tai pari pidempään. Uudet kuorolaiset valitaan avoimen koelaulutilaisuuden perusteella. Koelaulutilaisuus järjestetään aina vuosittain helmikuussa Bolognassa ja se on avoin kaikille halukkaille 3–9-vuotiaille lapsille.
Yleensä kuorolaiset laulavat kuorossa noin 3–5 vuotta, mutta jotkut kuorolaiset ovat laulaneet kuorossa jopa 10 vuotta. Osa kuorossa laulaneista on jatkanut kuoroharrastustaan Antonianon instituutin vanhemmille lapsille, nuorille ja aikuisille suunnatussa kuorossa Verdi Note dell’Antoniano. Muutamat kuorossa laulaneet ovat jatkaneet uraansa myöhemmin ammattilaulajina.
Piccolo Coro dell’Antonianon lisäksi Italiassa toimii useita muitakin lapsikuoroja, joista monien nimi alkaa niin ikään sanoilla Piccolo Coro.
Historia

Kuoro syntyi 1963, kun 1950- ja 1960-lukujen taitteessa Kultaisen šekiinin laulukilpailuissa (Zecchino d'Oro) esiintyneet lapset halusivat jatkaa kuorossa laulamista ja pyysivät Mariele Ventreä jatkamaan toimintaa heidän kanssaan. Ventre suostui, ja Piccolo-kuoro muodostui. Kuorossa ei alussa ollut kovin paljoa jäseniä, mihin sen nimikin Piccolo coro (suom. Pieni kuoro) viittaa. Ajan myötä kuoroon liittyi lisää jäseniä, mutta nimi jäi lähes entiselleen: Piccolo Coro dell’Antoniano (suom. Antonianon pieni kuoro).
Mariele Ventre johti kuoroa sen alusta aina vuoteen 1995 asti, jolloin hän kuoli. Hänen jälkeensä kuoron johtajaksi tuli Sabrina Simoni, joka johtaa kuoroa edelleen. Simoni oli ollut mukana kuoron toiminnassa jo vuodesta 1993 lähtien Ventren avustajana. Mariele Ventren kuoltua kuoron nimeen lisättiin sen ensimmäisen johtajan nimi, ja kuoron virallinen nimi on nykyään Piccolo Coro "Mariele Ventre" dell’Antoniano.
4.3.2001 kahdeksan italialaista lapsikuoroa esiintyivät yhteisessä konsertissa, joka oli omistettu Mariele Ventrelle. Konsertin myötä alettiin kehittää kuorojen yhteistyöverkostoa ja ajan kuluessa verkostoon liittyi uusia kuoroja. Tammikuussa 2009 yhteistyöverkostosta tuli virallisesti Galassia dell’Antoniano (suom. Antonianon galaksi). Verkosto kokoaa lapsikuoroja yhteen ja järjestää myös kuorojen yhteisiä esiintymisiä. Nykyisin tähän kuorojen yhteistyöverkostoon kuuluu Piccolo Coro dell’Antonianon lisäksi reilut 60 kuoroa eri puolilta Italiaa sekä yhdet kuorot Portugalista ja Meksikosta.
Vuonna 2003 kuoro nimettiin UNICEFin hyvän tahdon lähettilääksi.
Esiintymiset ja konsertit

1960-luvulta lähtien kuoro on esiintynyt vuosittain Kultaisen šekiinin laulukilpailuissa, joissa kuoro on laulanut aina osia kilpailukappaleista. Kultaisen šekiinin laulukilpailun lisäksi samassa studiossa on pidetty ja televisioitu monia pääsiäis-, äitienpäivä-, isänpäivä- ja joulukonsertteja. Näissä konserteissa kuoro on esittänyt yleensä viimeisimpien vuosien Kultaisen šekiinin laulukilpailujen kilpailukappaleita. Lisäksi kuoro on myös pitänyt omia konserttejaan sekä esiintynyt erilaisissa tapahtumissa.
Vuosien varrella kuoro on esiintynyt yhdessä monien ammattilaulajien ja yhtyeiden kanssa sekä tehnyt erilaisia yhteistyöprojekteja ammattimuusikoiden, laulajien ja yhtyeiden kanssa. Vuosien aikana kuoro on esiintynyt yhdessä muun muassa Cristina D’Avenan, Lo Stato Socialen ja Calcuttan kanssa. Vuonna 2013 kuoro esiintyi Vatikaanivaltiossa Pietarinaukiolla Perheiden päivä -tapahtumassa (Giornata della famiglia), jossa esiintyi myös paavi Franciscus.
Yleensä kuoro on esiintynyt Bolognassa, mutta yleisesti myös muualla Italiassa, kuten Veronassa, Assisissa ja Roomassa. Vuosien varrella kuoro on esiintynyt aina silloin tällöin Italian ulkopuolellakin; esimerkiksi vuonna 2001 kuoro teki konserttimatkan Puolaan. Vuodenvaihteesta 2015–2016 alkaen kuoro on esiintynyt useissa konserteissa Kiinassa.
Vuosina 2017 ja 2018 kuoro esiintyi San Remon musiikkifestivaaleilla.
Esiintymiset ja konsertit > Piccolo Coro dell’Antoniano Kiinassa

Vuodenvaihteesta 2015–2016 alkaen kuoro on käynyt esiintymässä vuosittain uudenvuoden aikoihin Kiinassa ja vuodenvaihteeseen 2019–2020 mennessä kuoro on esiintynyt Kiinassa yhteensä 29 konsertissa. Vuodenvaihteen 2020–2021 konsertit toteutettiin koronaviruspandemian vuoksi videoyhteyden välityksellä. Kiinassa kuoro on esiintynyt useaan kertaan Šanghaissa lasten taiteiden teatterissa (Shanghai Children Art Theatre), jonka lisäksi muutamia konsertteja on ollut myös Pekingissä ja Nanjingissa. Kuoro on ollut Kiinassa hyvinkin suosittu ja muun muassa liput vuodenvaihteen 2018–2019 konsertteihin myytiin loppuun 41 sekunnissa. Kuoron esittämistä kappaleista kiinalaisten keskuudessa suosituksi on noussut erityisesti vuodelta 2010 oleva kappale Forza Gesù (suom. Voimia Jeesus). Kiinan-konserteissaan kuoro on esittänyt kappaleita pääasiassa italiaksi, mutta muutamia kappaleita myös kiinaksi ja englanniksi.
Touko–kesäkuun vaihteessa 2017 kaksi kuorolaista lähtivät edustamaan kuoroa Kiinaan, jossa he esiintyivät yhdessä reilun 1000 kiinalaislapsen kanssa Kiinan valtiollisen televisiokanavan CCTV1:n suuressa lasten päivän ohjelmassa 01.06.2017. Vuodenvaihteen 2019–2020 Kiinan kiertueella koko kuoro esiintyi vierailevana esiintyjänä CCTV1:n suositussa musiikkiohjelmassa Everlasting Classics.
Vuodenvaihteissa 2020–2021 ja 2021–2022 kuoro ei ole koronaviruspandemian vuoksi enää matkustanut fyysisesti esiintymään Kiinaan, vaan konsertit on esitetty Kiinassa videoyhteyden kautta.
Aiheesta muualla

Zecchino d’Oro: Il Coro dell’Antoniano (italiaksi)
Piccolo Coro dell’Antonianon lapsia harjoittelemassa konserttia varten Poznańissa Puolassa vuonna 2001.
Piccolo Coro dell’Antoniano Espanjassa vuonna 2014.