stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Cannelin

| Gustaf Cannelin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1815 Pyhäjoki, Suomi
Kuollut: 5. kesäkuuta 1885 (69 vuotta) Mustasaari, Suomi
Ammatti:  lehtori, suomentaja, kirjailja
Arvonimi: rovasti, filosofian tohtori
Vanhemmat:  Tomas Cannelin ja Juliana Ticklén
Lapset:  Knut Cannelin
Gustaf Cannelin (26. elokuuta 1815 Pyhäjoki – 5. kesäkuuta 1885 Mustasaari) oli suomalainen rovasti, lehtori, filosofian tohtori, suomentaja ja kirjailija.
Cannelinin vanhemmat olivat Pyhäjoen lukkari Tomas Cannelin ja Juliana Ticklén. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1832. Cannelin opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1839, maisteriksi 1840 ja lisensiaatiksi 1844. Hän väitteli tohtoriksi 1844.
Cannelin toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1842, konsistorin amanuenssina 1844–1845 ja Vaasan lukion kreikan kielen lehtorina 1845–1860. Cannelin vihittiin papiksi 1859 ja hän toimi tämän jälkeen Sääksmäen kirkkoherrana 1861–1873 ja Mustasaaren kirkkoherrana 1873–1885. Hän sai rovastin arvon 1862.
Cannelin julkaisi 1865 uuden suomennoksen vuoden 1734 laista uudistaen kieliasua. Vuosina 1869–1875 hän oli mukana Elias Lönnrotin toimittaman ja vuonna 1880 ilmestyneen suomalais-ruotsalaisen sanakirjan teossa. Hänen veljensä Alexander Cannelin oli suomenkielisen merenkulkualan sanaston kehittäjä. Gustaf Cannelinin poika filosofian tohtori, lehtori Knut Cannelin julkaisi useita suomalais-ruotsalaisia ja ruotsalais-suomalaisia sanakirjoja. Toinen hänen pojistaan oli lehtori Einar Cannelin ja tämän tytär oli kirjastoneuvos Helle Kannila.
Teoksia

Maunulan Matti ja hänen viimeinen markkinaretkensä, Raittiuden ystävien kirjasia 1.   Raittiuden ystävät, Helsinki 1855, 2. painos 1874, 3. painos 1884, 4. painos 1887
Kreikan kieli-oppi alotteleville.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1863
Sanakirja Xenophonin Anabasis-kirjaan.   Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1868
Havaintoja Savonlinnan reaalilyseon voimistelunopetuksesta, kirjassa Savonlinnan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1896–1897. Savonlinna 1897
Suomennoksia

Petrus Ulricus Ferdinandus Sadelin: Vanhemmat, kasvattakaa lapsenne kurissa ja Herran manauksessa! : moniahta sana niille, joille Jumala lapsia on siunannut, yhteiselle kansalle ruohtista suom. G. C[annelin] ynnä myös varotus vale-kuolleita hautaamasta.   Turku 1849
Robert Trapp: Käsikirja lain opissa talonpojille : asiat seuraavat toisian alku-puustavillisessa järjestyksessä.  Vaasa 1849 (ilmestyi 1847 Viipurissa Pietari Hannikaisen kääntämänä nimellä Asianajaja eli lainopillinen käsikirja Suomen kansalle. Käsikirja lainopissa talonpojille.)
Kristian Gottlieb Barth: Haikaran kynä, saksan kielestä suomenti G. C.  Christ. Ev. Barck, Oulu 1855
Petrus Ulricus Ferdinandus Sadelin: Kuinka pitää lapsia niin kasvattaa, että sillä Jumalan nimeä kunnioitetaan ja hänen seurakuntaansa raketaan?, ruotsalaisesta kirjaisesta suom. G. C[annelin].   Vaasan evankeliumiseura 1857
Alexander Gustaf Julius Hallstén: Suomenmaan maan-tieto.  Lillja, Turku 1859, 2. korjailtu ja lisätty painos nimellä Suomen Maatiede, Wilén, Turku 1871
Alexander Gustaf Julius Hallstén: Maantieto.  Lillja, Turku 1860
Ruotsin valtakunnan laki: hyväksytty ja vahvistettu valtiopäivillä vuonna 1734 : uusi suomennos. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1867
Johan Kristian Svanljung: Uusi käsikirja lainopissa kaikille kansanluokille Suomessa.  Wilén, Turku 1874
Rheta Grimsley Johnson

| Rheta Grimsley Johnson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1953 (ikä 71) Colquitt, Georgia, Yhdysvallat
Ammatti:  toimittaja, kolumnisti, tietokirjailija
Rheta Grimsley Johnson (s. 10. marraskuuta 1953 Colquitt, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hänen kolumnejaan on julkaistu sadoissa lehdissä, ja hän on ollut kommentaareistaan ehdokkaana Pulitzer-palkintoon. Grimsley Johnson on myös kirjoittanut kirjoja, kuten elämäkerran Tenavat-sarjakuvan luojasta Charles M. Schulzista.
Elämäkerta > Nuoruus ja opiskelu

Rheta Grimsley syntyi vuonna 1953 Colquittissa Georgian osavaltiossa ja kasvoi Montgomeryssä Alabamassa. Hän päätti kahdeksannella luokalla ryhtyvänsä toimittajaksi ja alkoi työskennellä koulunsa sanomalehdessä. Grimsley kävi Auburnin yliopistoa, jossa toimi yliopiston lehden The Auburn Plainsmanin toimittajana. Hän voitti 1974 kansallisen Pacemaker-palkinnon opiskelijatoimittajan työstään.
Grimsley nai opiskeluaikanaan Jimmy Johnsonin, joka loi myöhemmin sarjakuvan Arlo & Janis. Grimsley Johnson jätti yliopiston ennen valmistumistaan ja muutti miehensä kanssa St. Simonsiin, missä he perustivat viikoittain ilmestyneen lehden, joka kuitenkin lakkautettiin kuuden viikon jälkeen. Tämän jälkeen Grimsley Johnson palasi yliopistoon ja valmistui 1977 pääaineenaan journalismi.
Elämäkerta > Ura

Valmistuttuaan Grimsley Johnson työskenteli useissa lehdissä, kuten Auburn Bulletinissa ja The Birmingham Newsissa. Hän aloitti vuonna 1980 memphisiläisessä The Commercial Appeal -lehdessä, missä hän työskenteli vuoteen 1994. Scripps-Howard News Service alkoi 1983 jakaa Grimsley Johnsonin kolumneja ympäri Yhdysvaltoja noin 300 lehteen. Hän julkaisi 1987 The Commercial Appealiin kirjoittamistaan kolumneista kokoelman nimeltä America’s Faces.
Grimsley Johnson kirjoitti Tenavien luojasta Charles M. Schulzista auktorisoidun elämäkerran Good Grief: The Story of Charles M. Schulz, joka julkaistiin vuonna 1989. Siinä Grimsley Johnson tutkii Schulzin työtä ja elämää ja yhdistää tämän useilla tavoilla Tenavien päähenkilöön Jaska Jokuseen.
Grimsley Johnson oli vuonna 1991 ehdolla Pulitzer-palkintoon. Hän siirtyi 1994 The Atlanta Journal-Constitutionin pääkolumnistiksi kuolleen Lewis Grizzardin tilalle. Grimsley Johnsonin omaelämäkerrallinen teos Poor Man's Provence: Finding Myself in Cajun Louisiana ilmestyi vuonna 2008. Se käsitteli cajun-kulttuuria, jota hän imi itseensä asuessaan Louisianan Hendersonissa.
Elämäkerta > Yksityiselämä

Grimsley Johnson on ollut kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli sarjakuvapiirtäjä Jimmy Johnson. Hänen toinen miehensä oli toimittaja ja journalismin professori Don Grierson, jonka kanssa hän meni naimisiin 1993. Griersonin kanssa hän osti Louisianan Hendersonista asuntoveneen, jossa he viettivät suuren osan vapaa-ajastaan. Grierson kuoli 2009. Grimsley Johnson nai 2010 eläkkeellä olevan Auburnin yliopiston professorin Hines Hallin.
Teoksia

America's Faces (1987)
Good Grief: The Story of Charles M. Schulz (1989)
Poor Man's Provence: Finding Myself in Cajun Louisiana (2008)
Enchanted Evening Barbie and the Second Coming: A Memoir (2010)
Dimensio (taiteilijaryhmä)

Dimensio on suomalainen vuonna 1972 perustettu kokeelliseen taiteeseen ja taiteidenväliseen ilmaisuun keskittyvä taiteilijaryhmä. Dimensioon on kuulunut kuvataiteilijoiden lisäksi muun muassa säveltäjiä, insinöörejä, elokuvantekijöitä ja arkkitehteja.
Ryhmän perustajat olivat kineettisen taiteen tekijöitä ja konstruktivisteja. Perustajajäseniä olivat Osmo Valtonen, Esa Laurema, Aimo Taleva, Erkki Kurenniemi, Annikki Luukela, Unto E. Hämäläinen, Matti Koskela ja Antti Maasalo.  Valtonen on ollut ryhmän johtohahmoja. Muita ryhmään kuuluneita taiteilijoita ovat olleet muun muassa Jorma Hautala, Olavi Lanu, Aimo Taleva, Ernst Mether-Borgström ja Raimo Utriainen. Ryhmän piirissä on toiminut myös muusikoita, kuten Jarmo Sermilä ja Otto Romanowski.
Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi

Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi on suomalais-ugrilaisia kansoja ja samojedikansoja edustava foorumi, jonka tavoitteena on uralilaisten kansojen yhteistyön edistäminen eri alueilla, sekä kulttuurin ja kielen säilyttäminen ja elvyttäminen. Lisäksi tavoitteena on edistää kansainvälisten normien toteutumista ihmisoikeuksien, kansojen itsemääräämisoikeuden ja alkuperäiskansojen oikeuksien alalla. Kongressi on lähinnä kansalaisjärjestöjen yhteinen tapahtuma, johon myös poliitikot ja viranomaiset ovat osallistuneet keskustelukumppaneina.
Kongressi perustettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, kun alkoi näyttää siltä, että avautuisi mahdollisuus maassa asuvien pienten kansojen kulttuuriseen jälleensyntymiseen ja niiden välisten itsenäisten yhteyksien muodostamiseen.
Ensimmäisessä vuoden 1992 Syktyvkarin kongressissa hyväksytyn perusilmoituksen mukaan suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi on hallituksista ja poliittisista puolueista riippumaton foorumi, joka toiminnassaan nojautuu suomalais-ugrilaisten kansojen yhteistyön pääperiaatteiden, tavoitteiden ja tehtävien julistukseen.
Kongressin toimeenpaneva elin on keskuskomitea, joka kokoontuu puolivuosittain. Sen tehtävänä on yhteistoiminnan hallinnoiminen ja suomalais-ugrilaisten kansojen oikeuksien edustaminen kansainvälisissä elimissä, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa. Komiteassa kaikilla kansoilla on yksi tai kaksi edustajaa ja käytettävissään yksi ääni.
Luettelo maailmankongresseista

1992, 30. marraskuuta – 3. joulukuuta, Venäjä, Komin tasavalta, Syktyvkar. Järjestävä elin: Komin kansan jälleensyntymisen komitea (Komi vojtorös sövmödan komitet). Tämän kongressin aikana kehitettiin perusaatteita ja hyväksyttiin ilmoitus maailman suomalais-ugrilaisten kansojen yhteistoiminnasta.
1996, 16.–21. elokuuta, Unkari, Budapest. Järjestävä elin: Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressin Unkarin osasto. Yhteisistunto järjestettiin eduskuntatalossa, jossa presidentti tervehti osanottajia.
2000, 10.–13. joulukuuta, Suomi, Helsinki. Järjestävä elin: Suomi–Venäjä-seura ja M. A. Castrénin seura. Kolmen suuren suomalais-ugrilaisen tasavallan presidentit osallistuivat kongressiin ensimmäistä kertaa.
2004, 15.–19. elokuuta, Viro, Tallinna. Järjestävä elin: Fenno-Ugria-rahasto. Kongressin pääteema oli Nuoret – suomalais-ugrilaisten kansojen toivo ja tulevaisuus.
2008, 28.–30. kesäkuuta, Venäjä, Hanti-Mansijsk. Osallistujien joukossa olivat Suomen, Viron, Unkarin ja Venäjän presidentit Tarja Halonen, Toomas Hendrik Ilves, László Sólyom ja Dmitri Medvedev. Kongressin ilmapiiriin vaikutti Viron presidentin johtaman valtuuskunnan ulosmarssi protestiksi Venäjän duuman edustajan puheelle.
2012, 5.–7. syyskuuta, Unkari, Siófok. Osallistujien joukossa olivat muun muassa Suomen, Viron ja Unkarin presidentit Sauli Niinistö, Toomas Hendrik Ilves ja János Áder. Kongressin avajaisissa esiintyivät läsnäolevat presidentit sekä Venäjän kulttuuriministeri Vladimir Medinski. Erityisesti Medinskin puhe herätti yleisössä huomiota hänen esittämillään tulkinnoilla historiasta ja voimakkaasta kritiikistä edellisen kokouksen presidentti Tarja Halosen pitämän avajaispuheen suhteen, jossa Halonen puolusti kielipesä-opetusmenetelmän tärkeyttä. Siófokin kongressissa myös Suomalais-ugrilaisten kansojen nuorisoliitto MAFUN pääsi ensimmäistä kertaa Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressin historiassa osallistumaan ohjelmaan järjestämällä niin sanotun nuorison pyöreän pöydän. Kongressiin kokoontui 500–600 suomalaisugrilaisten kansojen edustajaa.
2016, 15.–17. kesäkuuta, Suomi, Lahti. Järjestävä elin: Suomi–Venäjä-seura yhdessä 21 muun järjestön kanssa. Osallistujien joukossa olivat muun muassa Suomen, Viron ja Unkarin presidentit Sauli Niinistö, Toomas Hendrik Ilves ja János Áder sekä Venäjän varakulttuuriministeri. Ministerin puhe kongressin avajaisissa herätti yleisössä ja lehdistössä huomiota hänen esittämillään tulkinnoilla, joiden mukaan suomalaisugrilaisten kansojen tilanne on Venäjällä paikoin parempi kuin muualla maailmassa.
2021, 16.–18. kesäkuuta, Viro, Tartto. Järjestävä elin: Fenno-Ugria-rahasto.
2024, kongressi päätettiin järjestää, kun asiasta neuvoteltiin vuoden 2021 kongressissa, mutta tuolloin vuoden 2024 kongressin paikka oli vielä avoinna.
Aiheesta muualla

Ohjesääntö, hyväksytty 2011
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: hu:Finnugor Népek Világkongresszusa
Käännös suomeksi
Neville Chamberlain

| Neville Chamberlain |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 28. toukokuuta 1937 – 10. toukokuuta 1940  
Monarkki:  Yrjö VI
Edeltäjä:  Stanley Baldwin
Seuraaja:  Winston Churchill
Lord President of the Council
 10. toukokuuta – 3. lokakuuta 1940  
Pääministeri:  Winston Churchill
Edeltäjä:  James Stanhope
Seuraaja:  John Anderson
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri
 27. elokuuta 1923 – 22. tammikuuta 1924  
Pääministeri:  Stanley Baldwin
Edeltäjä:  Stanley Baldwin
Seuraaja:  Philip Snowden
 5. marraskuuta 1931 – 28. toukokuuta 1937  
Pääministeri:  Ramsay MacDonald Stanley Baldwin
Edeltäjä:  Philip Snowden
Seuraaja:  John Simon
Yhdistyneen kuningaskunnan terveysministeri
 7. maaliskuuta – 27. elokuuta 1923  
Pääministeri:  Andrew Bonar Law Stanley Baldwin
Edeltäjä:  Arthur Griffith-Boscawen
Seuraaja:  William Joynson-Hicks
 6. marraskuuta 1924 – 4. kesäkuuta 1929  
Pääministeri:  Stanley Baldwin
Edeltäjä:  John Wheatley
Seuraaja:  Arthur Greenwood
 25. elokuuta – 5. marraskuuta 1931  
Pääministeri:  Ramsay MacDonald
Edeltäjä:  Arthur Greenwood
Seuraaja:  Edward Hilton Young
Kansanedustaja
 14. joulukuuta 1918 – 9. marraskuuta 1940  
Henkilötiedot
Syntynyt: 18.  maaliskuuta 1869 Heckfield, Hampshire, Englanti
Kuollut: 9. marraskuuta 1940 (71 vuotta) Birmingham, West Midlands, Englanti
Ammatti:  liikemies
Puoliso:  Anna Chamberlain
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
Uskonto:  unitaristi
 Nimikirjoitus
Arthur Neville Chamberlain, PC, FRS (/ˈtʃeɪmbərlɪn/; 18. maaliskuuta 1869 – 9. marraskuuta 1940) oli brittiläinen liikemies ja konservatiivipoliitikko, joka oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri ennen toista maailmansotaa ja sen alkuvaiheessa vuosina 1937–1940. Chamberlain allekirjoitti kohutun Münchenin sopimuksen Adolf Hitlerin kanssa syyskuussa 1938. Chamberlainia pidetään 1900-luvun epäsuosituimpana pääministerinä, koska hänen myöntyväisyyspolitiikkansa johti Tšekkoslovakian luovuttamiseen Saksalle. Samana vuonna hän luopui Kuninkaallisen laivaston tukikohdista Irlannin vapaavaltiossa, mikä antoi saksalaisille sukellusveneille mahdollisuuden pysyä 200 mailin päässä Irlannin länsirannikolta, jossa ne saattoivat pysäyttää kauppalaivoja.
Elämäkerta > Varhaisempi ura

Chamberlain työskenteli liike-elämässä, paikallishallinnossa ja ensimmäisen maailmansodan aikana lyhyen aikaa Kansallisen huollon johtajana (Director of National Service) 1916–1917. Neville Chamberlain seurasi isäänsä ja vanhempaa velipuolta politiikkaan tullessaan parlamentin jäseneksi vuoden 1918 vaaleissa 49-vuotiaana. Hän kieltäytyi ministerin asemasta, kunnes hänet valittiin Posti- ja viestintälaitoksen johtajaksi vuoden 1922 vaalien jälkeen. Vuonna 1923 hänestä tuli nopeassa tahdissa terveysministeri ja valtiovarainministeri, mutta hän ei esitellyt budjettia ennen hallituksen kaatumista vuonna 1924. Hän palasi terveysministeriksi ja toteutti laajan joukon uudistusohjelmia vuosina 1924–1929. Hänet valittiin vuonna 1931 valtiovarainministeriksi Kansallisen rintaman koalitiohallitukseen, ja hän toteutti kuusi vuotta sodan jälkeisen valtionvelan maksua ja verojen helpottamista. Stanley Baldwinin erotessa pääministerin virasta Edvard VIII:n kruunusta luopumisen ja Yrjö VI:n kruunajaisten jälkeen Chamberlainista tuli pääministeri 28. toukokuuta 1937 ja muutaman päivän kuluttua konservatiivisen puolueen johtaja.
Elämäkerta > Toinen maailmansota

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Solmittuaan Adolf Hitlerin kanssa Münchenin sopimuksen vuonna 1938 ja palattuaan Englantiin Chamberlain lausui historiaan jääneet sanat: ”Rauha meidän elinajaksemme.” Sopimus antoi Saksalle oikeuden liittää Tšekkoslovakian saksankieliset sudeettialueet Saksaan. Se avasi myös Saksalle tien vallata koko Tšekkoslovakian. Sopimusta onkin pidetty yhtenä askeleena kohti toista maailmansotaa. Chamberlain solmi puolustusliiton Saksan uhkaaman Puolan kanssa, mutta Saksan hyökätessä Puolaan 1. syyskuuta 1939 hän ei voinut tehdä suoraan mitään Puolan auttamiseksi. Iso-Britannia julisti sodan Saksalle 3. syyskuuta ja aloitti hyökkäykset sen laivoja vastaan. Valesodan aikana syyskuusta 1939 toukokuuhun 1940 Chamberlain lähetti 300 000 miehen Brittiläisen siirtoarmeijan Ranskan ja Belgian rajalle. Chamberlain pakotettiin eroamaan 10. toukokuuta 1940, kun Saksa valtasi Alankomaat, Belgian ja Ranskan. Häntä seurasi pääministerinä Winston Churchill.
Chamberlain kuoli syöpään puoli vuotta virasta eroamisensa jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neville Chamberlain Wikimedia Commonsissa
Chamberlainit - brittiläinen valtiomiesperhe, Kuva, 12.10.1938, nro 21, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Chamberlain ja hänen sateenvarjonsa, Suomen Kuvalehti, 29.04.1939, nro 17, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerit (luettelo) |
| --- | --- | --- |
|  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  |
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Maiski

| Maiski Майский |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kabardi-Balkarian tasavalta Venäjän federaatiossa, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Maiski
 Koordinaatit: 43.628°N, 44.051°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kabardi-Balkaria
Piiri:  Maiski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7 km²
Korkeus:  210 m
Väkiluku (2010)  ():  26 755
 – Väestötiheys:  3 822 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maiski (ven. Ма́йский) on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten juurella Terekin rannalla 41 kilometriä Naltšikista koilliseen. Kaupunki on Maiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Mineralnyje Vodyn ja Groznyin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Naltšikiin (Kotljarevskajan asema). Kaupungissa asui 26 755 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 1819 paikalle perustettiin Prišib-niminen venäläinen linnake, jonka lähellä sijaitsi kasakkakylä. Vuonna 1875 rakennettiin Vladikavkazin rautatien Kotljarevskajan asema, jonka lähelle syntyi samanniminen taajama. Vuodesta 1920 lähtien taajaman nimenä oli Prišibski ja vuonna 1925 se sai nimen Maiski. Kaupunki Maiskista tuli vuonna 1965.
Nykyään Maiski on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuuden lisäksi myös kone- ja laiterakennusta sekä teräsbetonirakennetehdas. Kaupungissa on viettänyt lapsuutensa laulaja Dima Bilan.
Aiheesta muualla

Maiskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pääkaupunki: Naltšik

Baksan | Maiski | Nartkala | Prohladnyi | Terek | Tšegem | Tyrnyauz
Kabardi-Balkarian lippu
Katson autiota hiekkarantaa

| ”Katson autiota hiekkarantaa” Katri Helena |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Katson sineen taivaan
 B-puoli: ”Lapsuuskesät”
 Äänitetty : 1979
 Julkaistu: 1979
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.42
 Levy-yhtiö: Scandia
Katson autiota hiekkarantaa on Veikko Samulin säveltämä, Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja Katri Helenan esittämä kappale. Katri Helena levytti kappaleen vuonna 1979, ja samana vuonna se julkaistiin singlenä, jonka b-puolella oli ”Lapsuuskesät”. Samana vuonna se julkaistiin myös Katri Helenan 14:nnellä albumilla Katson sineen taivaan.
”Katson autiota hiekkarantaa” on Katri Helenan tunnetuimpia kappaleita, ja se on usealla hänen kokoelma-albumillaan. Laulun teemana on kaipuu rakkauteen ja kesän lämpöön.
Juha Vainio oli kirjoittanut lauluun myös kolmannen säkeistön, joka jätettiin levytetystä sovituksesta pois.  "Hitin kaava" -radio-ohjelmassa Olli Heikkinen kertoo, kuinka Veikko Samulin mielestä säkeistö ei sopinut lauluun ja Katri-Helena ei myöskään halunnut laulaa sitä. Se oli ilmeisesti liian vihjaileva ja siinä kerrottiin tiettävästi melko suoraan, mitä hiekkarannalla lopulta konkreettisesti tapahtui.
Muusikoita

Katri Helena – laulu
Aimo Jaara ja Irina Milan – taustalaulu
Juhani Aaltonen – puhallinsoittimet
Janne Louhivuori – kitarat
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso
Heikki Tamminen – viulu
Heikki Vehmanen – alttoviulu
Jaakko Raulamo – sello
Lähde:
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Katri Helena: Katson autiota hiekkarantaa
Hufvudstadsbladet

| Hufvudstadsbladet |
| --- | --- |

 Hufvudstadsbladet 10. tammikuuta 1865.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Bonnier KSF Media
Julkaisija:  Hufvudstadsbladet Ab
ISSN:  ISSN 0356-0724
Levikki:   23 172 (LT 2018)
Kokonaislevikki:   29 513 (LT 2018)
Perustettu:  1864
Päätoimittaja:  Kalle Silfverberg
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ma–su
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
HBL.fi
Hufvudstadsbladet (lyh. HBL) on Suomen laajalevikkisin ruotsinkielinen sanomalehti. Lehteä julkaistaan Helsingissä, ja siinä käsitellään koko maan asioita. Lehden päätoimittaja on ollut Kalle Silfverberg vuodesta 2023. Lehti ilmestyy päivittäin ja sen painettu levikki on noin 23 000. Vuodesta 2004 lähtien lehti on ollut tabloid-kokoinen.
Päätoimittaja Silfverberg on samalla KSF Median kaikkien lehtien vastaava kustantaja. Hänen edeltäjänsä Erja Yläjärvi siirtyi syyskuun 2023 alussa Helsingin Sanomien päätoimittajaksi.
Lehden nimessä oleva sana hufvud kirjoitetaan yhä aiemman ruotsin oikeinkirjoitussäännöstön mukaan; nykyruotsin mukainen muoto olisi huvud.