stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Wagner

| Richard Wagner |
| --- | --- |
 Franz Hanfstaenglin ottama valokuva Wagnerista vuodelta 1871.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Wilhelm Richard Wagner
Syntynyt: 22. toukokuuta 1813 Leipzig, Saksin kuningaskunta
Kuollut: 13. helmikuuta 1883 (69 vuotta) Venetsia, Italian kuningaskunta
Ammatti:  säveltäjä, kapellimestari
Muusikko
Taiteilijanimi:  K. Freigedank ja H. Valentino 
Tyylilajit:  
Soittimet:  piano 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Wilhelm Richard Wagner (22. toukokuuta 1813 Leipzig, Saksin kuningaskunta – 13. helmikuuta 1883 Venetsia, Italian kuningaskunta) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, musiikkiteoreetikko ja esseisti. Hänen merkittävyytensä säveltäjänä perustuu pitkälti oopperoihin. Wagner kirjoitti muista suurista oopperasäveltäjistä poiketen myös teoksiensa libretot itse.
Wagnerin sävellykset, etenkin myöhäiskaudella, sisältävät huomattavaa kontrapunkti-tekniikan käyttöä, kromaattisuuden hyödyntämistä, omintakeisia harmonioita ja orkestraatiota sekä runsasta johtoaiheen, eli tiettyihin hahmoihin, paikkoihin tai juonenkohtiin liittyvän teeman, käyttöä. Wagner oli edelläkävijä Euroopan taidemusiikkiin suuresti vaikuttaneiden musiikillisten uudennusten, kuten äärimmäisen kromaattisuuden ja nopeasti vaihtuvien tonaalisten keskusten, käyttäjänä.
Hän muutti musiikkia koskevaa ajattelua kokonaistaideteoksen käsitteellään, joka yhdistää kaikki kirjalliset, musiikilliset ja näytelmälliset taiteet yhdeksi teokseksi. Tämä ajattelu huipentui neljän oopperan sarjaan Nibelungin sormus, joka valmistui vuonna 1876. Wagner rakennutti Saksan Bayreuthiin oman oopperatalonsa, jotta hänen teoksiaan voitaisiin esittää juuri siten kuten hän halusi.
Elämä > Maanpako

Keväällä 1848 Wagner osallistui Dresdenissä toukokuun vallankumoukseen, mikä pakotti hänet lähtemään maanpakoon Saksasta kahdeksitoista vuodeksi. Franz Liszt, jolla oli syvä ystävyyssuhde Wagneriin, auttoi tätä pakenemaan ensin Weimariin ja lopulta Zürichiin vuonna 1849. Liszt järjesti myös Lohengrin-oopperan ensiesityksen Weimarissa vuonna 1850. Zürichissä Wagnerin poliittinen aktiivisuus muuttui teoreettisten ja filosofisten tutkielmien kirjoittamiseksi, joista merkittävimpiä ovat Die Kunst der Revolution (1849), Das Kunstwerk der Zukunft (1850), antisemitistinen Das Judentum in der Musik (1850) sekä kokonaistaideteoksen ideaa käsittelevä Oper und Drama (1851).
Vuodet 1850–1857 Wagner omisti Nibelungin sormus -tetralogialle (Der Ring des Nibelungen) lukuun ottamatta neljän kuukauden konserttimatkaa Lontooseen vuonna 1855. Hän sai valmiiksi Nibelungin sormuksen tekstin vuonna 1852. Ensimmäiset osat valmistuivat: Reininkulta (Das Rheingold) 1852–1854 ja Valkyyria (Die Walküre) 1852–1856. Työ keskeytyi vuonna 1857 Siegfriedin toisen näytöksen orkesteriluonnokseen, sillä hänen suunnittelemansa juhlanäytännön toteuttaminen osoittautui mahdottomaksi. Lisäksi häntä oli alkanut kiehtoa ajatus kelttiläisperäiseen taruun Tristanista ja Isoldesta perustuvasta oopperasta (Tristan ja Isolde, 1857–1859). Teoksen syntyyn vaikutti myös Wagnerin rakkaus tämän luottomiehen ja turvapaikan antajan, Otto Wesendonckin, runoilijavaimoon Mathildeen. Wagner sävelsi osittain Tristanin teemoihin perustuvan viiden laulun sarjan Mathilden runojen pohjalta. Suhde paljastui, ja Wagner joutui lähtemään Venetsiaan talveksi 1858–1859 ja Luzerniin 1859, missä hän sävelsi Tristan ja Isolden toisen ja kolmannen näytöksen.
Vuonna 1860 Wagner matkusti jälleen Pariisiin, jossa pidetyt kolme konserttia saivat huomiota, mutta aiheuttivat taloudellisen tappion. Kaupungin Suuressa oopperassa esitettiin keisarin vaatimuksesta Tannhäuser (1843–1845), jonka bakkanaali- ja Venusvuorikohtaukset Wagner oli muokannut uudelleen. Teosta harjoiteltiin peräti 164 kertaa, mutta Jockey-Clubin provosoiman skandaalin takia se esitettiin vain kolme kertaa. Wagner oli kuitenkin ehtinyt saada Pariisissa taakseen ihailijajoukon, johon kuului muun muassa runoilija Charles Baudelaire.
Elämä > Wagnerin luonne

Wagner kuvattiin monissa aikalaisten kirjoituksissa iloluontoisena persoonana, joka vielä viimeisillä vuosillaan kiipeili huvikseen puissa ja kokeili päällään seisomista. Hän oli myös kasvissyöjä ja uskoi, että julmimmatkin rikolliset voidaan usein muuttaa lempeiksi ihmisiksi vain oikean ruokavalion avulla (väitetysti hän ei luopunut itse kokonaan lihasta).
Wagnerin antisemitismi tarkoitti sitä, että hän näki juutalaisen kulttuurin vaikutuksen vieraana ja epäsopivana saksalaiseen kulttuuriin. Ratkaisuksi hän esitti, että juutalaiset sulautettaisiin saksalaiseen kulttuuriin. Tämä on yleisin tulkinta hänen kirjoituksistaan. Antisemitismi ei estänyt Wagnerin ystävyyttä useiden juutalaisten kanssa, joista muutamia hän kuvasi kirjoituksissaan ylistävästi. Wagner oli myös pasifisti, mikä näkyy joissakin hänen oopperoissaan, kuten Parsifalissa.
Wagner oli poikkeuksellisen tietoinen omasta merkityksestään. Hän piti itseään nerona, joka ansaitsee vain parasta. Hänen rahavaransa eivät kuitenkaan aina riittäneet ylellisen elämäntavan kustantamiseen, joten hänen elämänsä oli aina kuningas Ludvig II:n tapaamiseen asti jatkuvaa velkojien pakenemista. Rahan lisäksi Wagner vaati ystäviltään kaikenlaista muutakin. Eniten kohua herätti se, kun hän kaappasi kapellimestari Hans von Bülowilta tämän vaimon Cosiman.
Wagnerilainen kokonaistaideteos > Wagnerin runous ja näyttämötaide

Wagner uudisti oopperaa monelta osin ja rikkoi totuttuja kaavoja. Hänen päämääränään oli luoda oopperasta kokonaistaideteos (Gesamtkunstwerk), jossa runo, musiikki ja visuaaliset tekijät täydentävät toisiaan yhtä merkittävinä elementteinä. Libreton kirjoittaminen ja säveltäminen olivat hänelle yksi ja sama tapahtumasarja, joten hän päätti jo nuorena, että hänen on itse kirjoitettava omat librettonsa. Hänen mielestään vain säveltäjä saattoi tietää, millaisia musiikin tekstien tulisi olla.
1800-luvun saksalainen romantiikka näkyy vahvasti Wagnerin aihevalinnoissa. Viisaat kuninkaat, urheat ritarit ja viattomat neidot ovat tärkeä osa wagnerilaista maailmaa. Tärkeintä Wagnerille oli kuitenkin aina kertomuksen dramaattinen teho. Niinpä hän ei koskaan tyytynyt kopioimaan vanhoja taruja sellaisinaan, vaan pyrki muokkaamaan niitä. Hän myös yhdisteli samaan teokseen mitä erilaisimpia vaikutteita. Wagner haki innoitusta muun muassa germaanien ja viikinkien mytologiasta, antiikin Kreikan teatterista, kristinuskosta, buddhalaisuudesta ja filosofiasta. Lisäksi hän seurasi aktiivisesti oman aikansa politiikkaa – esimerkiksi Nibelungin sormus voidaan tulkita 1800-luvun kapitalismin kritiikiksi.
Wagner jätti jälkensä myös oopperoiden esityskäytäntöihin. Hän siirsi orkesterin pois näkyvistä eli keksi niin sanotun orkesterimontun. Hän myös sammutti valot katsomosta, jotta yleisön keskittyminen itse oopperaan helpottuisi.
Toisen maailmansodan jälkeen Wagnerin oopperoiden esitystapa on muuttunut suuresti. Romantiikan ajan ylenpalttiset lavasteet ovat kadonneet näyttämöltä, ja kapellimestarit yrittävät tulkinnoissaan välttää liiallista paatosta. Nibelungin sormuksessa laulajilla ei enää näe entisajan tyyliin sarvikypäriä ja haarniskoja.
Wagnerilainen kokonaistaideteos > Wagnerin musiikki

Wagnerin musiikki perustuu paljolti taitavaan johtoaiheen (Leitmotiv) käyttöön. Johtoaiheen tarkoitus on pitää yllä teoksen musiikillista yhtenäisyyttä symboloimalla tiettyä henkilöä, tapahtumaa tai tunnelmaa. Lentävästä hollantilaisesta lähtien Wagner alkoi kehittää tietystä osasta (esimerkiksi balladista) koko teokseen täydellisenä kudoksena leviävän temaattisen materiaalin. Muita Wagnerin uudistuksia musiikissa olivat jatkuva, sinfoninen melodian virta (unendliche Melodie), huomattavasti aiempaa suurempi orkesteri, omintakeiset harmoniset ratkaisut, soitinnus ja sointivärit, polyfonia, musiikin muotoa koskevat ideat, kuten paikoin äärimmäinen kromaattisuus, sekä tonaalisuuskäsitteen laajentaminen. Erityisesti oopperassa Tristan ja Isolde Wagner tutki perinteisen tonaalisuuden rajoja osoittaen tietä 1900-luvun atonaalista musiikkia kohti.
Musiikkinäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Wagnerin tyyliä on usein pidetty romantiikan ajan huipentumana, koska siinä tutkitaan tunteiden ilmaisun mahdollisuuksia aiempaa laajemmin. Wagnerin musiikki on usein hyvin dramaattista ja elämyksellistä. Orkesterilla on vähintään yhtä suuri rooli kuin laulajillakin. Se kommentoi tapahtumia lavalla, vihjailee tuleviin tapahtumiin ja muistelee aiemmin tapahtuneita asioita. Orkesterilla on siis melko samanlainen rooli kuin kuorolla antiikin Kreikan näytelmissä.
Wagnerin alkusoitot ovat siinä määrin tunnettuja, että niitä esitetään usein myös irrallaan oopperoista. Tällaisia esityksiä varten Wagner laati alkusoittoihin erikseen lopetukset, koska oopperoissa ne eivät lopu luontevasti vaan sulautuvat ensimmäiseen näytökseen. Hyvin kuuluisia Wagnerin laatimia melodioita ovat ”Hääkuoro” Lohengrin-oopperan 3. näytöksestä (joka on suosittu häämarssi) sekä ”Valkyyrioiden ratsastus” Valkyyria-oopperan 3. näytöksen alusta.
Wagnerilainen kokonaistaideteos > Wagnerin musiikki > Oopperat

Wagnerin ”musiikkidraamat” ovat hänen keskeinen taiteellinen perintönsä. Ne jaetaan kolmeen aikakauteen:
19-vuotiaana, vuonna 1832, Wagner alkoi säveltää ensi kerran oopperaa. Tämän Die Hochzeit (Häät) -nimisen teoksen työstämisen hän kuitenkin keskeytti pian aloituksen jälkeen. Kolme valmistunutta varhaisvaiheen oopperaa ovat Keijut, Lemmenkielto sekä Rienzi. Näissä teoksissa käytetty sävellystyyli oli vielä tavanomaista. Myöhemmin elämässään Wagner sanoi, että hän ei pitänyt varhaisia töitä osana ohjelmistoaan. Häntä ärsytti Rienzin jatkunut suosio hänen elinaikanaan. Nykyään Wagnerin varhaistuotantoa ei juuri esitetä, paitsi Rienzin alkusoittoa.
Wagnerin keskikauden oopperoita pidetään huomattavasti korkeampitasoisina. Keskivaiheen ensimmäinen teos on Lentävä hollantilainen (1841), jota seurasivat Tannhäuser (1843–1845) ja Lohengrin (1845–1848). Näitä kaikkia esitetään yhä laajalti.
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät Tristan ja Isoldea (1857–1859) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. Nürnbergin mestarilaulajat (1861–1867) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua Lemmenkieltoa). Nibelungin sormus (1852–1874) on germaaniseen mytologiaan perustuva neljän oopperan sarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera Parsifal (1877–1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Wagner ammensi oopperoidensa aineksia pohjoiseurooppalaisesta mytologiasta, erityisesti islantilaisista lähteistä, kuten Eddan jumaltarustosta, Völsunga-saagasta ja saksalaisesta Nibelungein laulusta. Teostensa ja teoreettisten esseidensä kautta Wagner työsti uutta näkemystään oopperasta, jota hän kutsui musiikkidraamaksi. Siinä kaikki musiikilliset ja draamalliset ainekset yhdistyvät yhdeksi taideteokseksi.
Wagner asettaa oopperoissaan kovia vaatimuksia sekä orkesterille että laulajille, sillä hänen oopperansa ovat kestoltaan pitkiä. Onkin tapana puhua ”wagneriaanisista mittasuhteista”, kun halutaan vihjata jonkin asian olevan todella suurisuuntainen.
Wagnerilainen kokonaistaideteos > Wagnerin musiikki > Muut musiikkiteokset

Oopperoidensa lisäksi Wagner sävelsi vain muutamia teoksia. Niihin kuuluu 19-vuotiaana tehty sinfonia, Faust-alkusoitto (josta oli alun perin tarkoitus tulla Faust-sinfonian ensimmäinen osa; muita osia ei kuitenkaan valmistunut) sekä joitain muita alkusoittoja, kuoro- ja pianokappaleita ja Christoph Willibald Gluckin Iphigénie en Tauride -oopperan uudelleenorkestrointi. Useimmin esitetty ei-oopperateos on Siegfried Idyll, kamarimusiikkiteos, jonka Wagner sävelsi toisen vaimonsa Cosiman syntymäpäiville; siinä hyödynnetään Siegfried-oopperan musiikkia. Tunnettuja ovat myös Wesendonck-laulut, pianolle ja naisäänelle laadittu laulusarja, joka tehtiin Tristan ja Isolden ohessa ja omistettiin Mathilde Wesendonckille. Wagnerin tuotannon kuriositeetti on American Centennial March, jonka Philadelphian kaupunki tilasi häneltä 5 000 dollarin hinnalla kaupungissa vuonna 1876 pidettyyn maailmannäyttelyyn.
Kun Wagner oli saanut viimeisen oopperansa Parsifalin valmiiksi, hän ilmoitti siirtyvänsä sinfonian pariin. Sävellystyö ei kuitenkaan ehtinyt alkaa ennen kuolemaa.
Teokset

Musiikkinäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Wagnerin oopperatuotanto jaetaan usein kolmeen kauteen:
1. Nuoruudenteokset
Die Hochzeit (1832, keskeneräinen)
Die Feen (keijut, 1833–1834; kantaesitys Münchenissä 1888)
Das Liebesverbot oder Die Novise von Palermo (Lemmenkielto, 1834–1835; kantaesitys Magdeburgissa 1836)
Rienzi, der letzte der Tribunen (Rienzi, 1838–1840; kantaesitys Dresdenissä 1842)
2. Varhaiset mestariteokset
Der fliegende Holländer (Lentävä hollantilainen, 1841; kantaesitys Dresdenissä 1843)
Tannhäuser und der Sängerkrieg auf Wartburg (Tannhäuser, 1843–1845; kantaesitys Dresdenissä 1845 – uudistettu laitos 1860–1861; kantaesitys Pariisissa 1861)
Lohengrin (1845–1848; kantaesitys Weimarissa 1850)
3. Kypsän kauden mestariteokset
Der Ring des Nibelungen (Nibelungin sormus, tetralogia, 1852–1874)
Das Rheingold (Reininkulta, 1852–1854; kantaesitys Münchenissä 1869)
Die Walküre (Valkyyria, 1852–1856; kantaesitys Münchenissä 1870)
Siegfried (1856–1871; kantaesitys Bayreuthissa 1876)
Götterdämmerung (Jumalten tuho, 1869–1874; kantaesitys Bayreuthissa 1876)
Tristan und Isolde (Tristan ja Isolde, 1857–1859; kantaesitys Münchenissä 1865)
Die Meistersinger von Nürnberg (Nürnbergin mestarilaulajat, 1861–1867; kantaesitys Münchenissä 1868)
Parsifal (1877–1882; kantaesitys Bayreuthissa 1882)
Joskus kausia katsotaan olevan neljä; viimeiseen kauteen kuuluvat tällöin Tristan ja Isolde, Tannhäuserin pariisilaisversio, Nürnbergin mestarilaulajat, Siegfriedin kolmas näytös, Jumalten tuho ja Parsifal.
Muita teoksia
alkusoittoja: E. Raupachin König Enzioon (1832), Cristoph Columbus (1835), Rule Britannia (1836), Polonia (1836), Goethen Faustiin (1840; uudistettu versio Eine Faust Ouvertüre, 1855), Huldigungsmarsch (1864), Siegfried Idyll (1870), Kaisermarsch (1871, sävelletty vastaperustetun Saksan keisarikunnan kunniaksi), Grosser Festmarsch (1876, sävelletty Yhdysvaltojen satavuotisjuhlallisuuksiin)
C-duuri-sinfonia (1832)
kuoroteoksia: Neujahrs-Kantate (kantaatti sekakuorolle ja orkesterille, 1834), Das Liebesmahl der Apostel (mieskuorolle ja orkesterille, 1843), An Webers Grabe (1844)
yksinlauluja: 7 Kompositionen zu Goethes Faust (1831); Der Tannenbaum (1838); Dors mon enfant, L’attente, Mignonne, Tout n’est qu’images fugitives, Les deux grenadiers, Les Adieux de Marie Stuart (1840); 5 Gedichte (1857–58)
pianoteoksia: sonaatti B-duuri (1831), sonaatti A-duuri (1832), Album Sonate (1853), Albumblätter (Albuminlehtiä; 1861, 1875), mukaelmia, sovituksia (muun muassa Beethovenin sinfoniasta nro 9)
Kirjallisuutta > Suomeksi

Millington, Barry: Richard Wagner. Elämä ja teokset.  ((Wagner.) Suomentanut Jopi Harri)  Turku:  Suomen Wagner-seura, 2003.  ISBN 952-99184-0-2
Paajanen, Ilkka: Venetsia kuin uni. Wagnerin mukana Venetsiassa. Richard Wagner -kulttuuriyhdistys 2007. ISBN 978-951-98971-3-4.
Pylkkö, Pauli: Richard Wagner ajattelijana. Antimodernisti, luonnonmystikko, gnostikko.  Kiel:  Uuni, 2005.  ISBN 3-938382-01-5
Riikonen, H. K.: Keisari satiirikkona ja muita tutkimuksia Euroopan kulttuuriperinnöstä.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1998.  ISBN 951-746-054-6
Salmi, Hannu: Richard Wagnerin perintöä puolustamassa. Oulu: Oulun yliopisto, 1990. ISBN 951-42-2912-6.
Tarasti, Eero: Sävelten sankareita. Eurooppalaisia musiikkiesseitä.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22879-6
Vihinen, Antti: Musiikkia ja politiikkaa. Esseitä Wagnerista Sibeliukseen.  (Julkaisija: Lahden Sibeliustalo)  Helsinki:  Like, 2005.  ISBN 952-471-514-7
Watson, Derek: Richard Wagner. Nero ja keinottelija? Rajamäki: Hellas-piano, 1983. ISBN 951-9226-00-1.
Wagner, Richard: Elämäni.  ((Mein Leben, 1870–1880.) Suomentanut Saila Luoma)  Turku:  Faros-kustannus, 2002.  ISBN 951-98968-0-5
Weinhold, Klaus & Paajanen, Ilkka: Tämä kaunis Dresden. Richard Wagnerin jäljillä Elben Firenzessä. Richard Wagner -kulttuuriyhdistys 2009. ISBN 978-951-98971-4-1.
White, Michael: Wagner vasta-alkaville ja edistyville. Helsinki: Jalava, 1997. ISBN 951-887-103-5.
Vierimaa, Irma & Kilpeläinen, Kari & Sivuoja-Gunaratnam, Anne (toim.): Siltoja ja synteesejä. Esseitä semiotiikasta, kulttuurista ja taiteesta.  Helsinki:  Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-746-3
Kirjallisuutta > Muilla kielillä

Barker, John W.: Wagner and Venice Fictionalized. Variations on a Theme.  Rochester, New York:  University of Rochester Press, 2012.  ISBN 978-1-58046-410-9  (englanniksi)
Drehmel, Jan & Jaspers, Kristina & Vogt, Steffen (toim.): Wagner Kino. Spuren und Wirkungen Richard Wagners in der Filmkunst.  Hamburg:  Junius, 2013.  ISBN 978-3-88506-029-1  (saksaksi)
Emslie, Barry: Richard Wagner and the Centrality of Love.  Woodbridge:  The Boydell Press, 2010.  ISBN 978-1-84383-536-3  (englanniksi)
Gerck, Martin: Wagner. Biographie.  München:  Siedler, 2012.  ISBN 978-3-88680-927-1  (englanniksi)
Müller, Sven Oliver: Richard Wagner und die Deutschen. Eine Geschichte von Hass und Hingabe.  München:  C. H. Beck, 2013.  ISBN 978-3-406-64455-9  (saksaksi)
Parly, Nila: Vocal Victories. Wagner’s Female Characters from Senta to Kundry.  København:  Museum Tusculanum Press, 2011.  ISBN 978-87-635-0771-4  (englanniksi)
Piontek, Frank: Plädoyer für einen Zauberer. Richard Wagner: Quellen, Folgen und Figuren.  Köln:  Dohr, 2006.  ISBN 3-936655-30-8  (saksaksi)
Sonntag, Sabine: Richard Wagner im Kino. Studien zur Geschichte, Dramaturgie und Rezeption fillmusikalischer Künstlerbiographien.  Köln:  Dohn, 2010.  ISBN 978-3-936655-69-8  (saksaksi)
Wald, Melanie & Fuhrmann, Wolfgang: Ahnung und Erinnerung. Die Dramaturgie der Leitmotive bei Richard Wagner.  Kassel:  Bärenreiter Henschel, 2013.  ISBN 978-3-7618-2260-9
Vazsonyi, Nicholas (toim.): The Cambridge Wagner Encyclopedia.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2013.  ISBN 978-1-107-00425-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Wagner Wikimedia Commonsissa
Poroila, Heikki & Tuohiniemi, Jaakko: Yhtenäistetty Richard Wagner. Koko sävellystuotanto listattuna. (PDF)
Suomen Wagner-seura.
Richard Wagner -kulttuuriyhdistys ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Richard Wagner International Music Score Library Project (englanniksi)
Wagnerin musiikkia elokuvissa ynnä muissa.
Katila, Evert: Säveltaiteilijan ihmeelliset vaiheet. Richard Wagnerin elämän taitekohtia. Helsingin Sanomat Viikkoliite, 12.2.1933, nro 7, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Sulho Ranta : Richard Wagnerin jäljillä I. Berlin-Stuttgart-Nürnberg, Ilta-Sanomat, 23.10.1939, nro 245, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sulho Ranta : Richard Wagnerin jäljillä II. Bayreuth-Leipzig-Venetsia, Ilta-Sanomat, 24.10.1939, nro 246, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  Theaterlexikon 
Cäsar Willich, Richard Wagnerin muotokuva, noin 1862.
Richard ja Cosima Wagner Wienissä 9. toukokuuta 1872.
Lohengrin Oslon oopperassa.
Bayreuther Festspielhaus, kuva noin 1890-luvulta.
Arvid Wennerström

Arvid Johannes Wennerström
Arvid Johannes Wennerström  (17. huhtikuuta 1891 Kuopio – 20. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanmittausinsinööri Karl Otto Edvard Wennerström ja Maria Josefina Tenlén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hanna Mailis Kvickin kanssa.
Opinnot

Hän kävi seitsemän luokkaa Savonlinnan reaalilyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston.
Jääkäriaika

Tämä Suomen osuuskauppojen keskuskunnan pääkonttorissa Helsingissä konttoristina työskennellyt nuorimies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän suoritti Libaussa sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi ensin 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hänet siirrettiin 18. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan  4. komppanian päälliköksi ja 8. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin komppanioineen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonaan, missä komppanian järjestysnumeroksi tuli 2. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaassa sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin rautatielle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli komppanianpäällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi myöhemmin muuttui Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet siirrettiin 2. lokakuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, jonka nimi taas muuttui Pohjois-Savon rykmentiksi. Hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1919 Savon Jääkärirykmentin I pataljoonan komentajaksi. Armeijasta hän erosi 14. toukokuuta 1920 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi Mikkelin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajana 1. kesäkuuta 1920 - 1. maaliskuuta 1921 välisen ajan. Hänet siirrettiin Savonlinnan suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja toimi siellä 15. elokuuta 1921 - 15. elokuuta 1922 välisen ajan, josta hänet siirrettiin Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 3. alueen päälliköksi ja hoiti tehtävää 15. tammikuuta - 15. huhtikuuta 1926 välisen ajan. Suojeluskuntatyönsä ohella hän toimi myös liikemiehenä Turussa vuosina 1922 - 1926.
Luottamustehtävät

Hän oli 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. Marraskuuta 1915  Gruppenführer 11. tammikuuta 1916  Zugführer 28. lokakuuta 1917  Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 29. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.