Mosaiikki
Historia

Varhaisimpien mosaiikkien jäännöksiä on säilynyt Mesopotamiassa, missä mosaiikit kuvasivat esimerkiksi eläimiä, maanviljelyyn liittyviä toimia, sodankäyntiä ja kuninkaallisia. Materiaalina Sumerissa käytettiin pilkottua kiveä.
Kreikassa tehtiin mosaiikkilattioita sileistä pikkukivistä. Kivet kiinnitettiin esimerkiksi sementtilaastilla. Joskus käytettiin värjättyjä pikkukiviä, ja Deloksen saarella mosaiikkilattioihin käytettiin värjättyä kiviä ja värillisiä lasitesseroita.
Rooman valtakunnassa mosaiikkitaide levisi temppeleihin, teattereihin, julkisiin laitoksiin, kylpylöihin, kauppoihin, katettuihin pylväskäytäviin ja toreille. Koristelutyylejä, tekniikoita ja aiheita oli monenlaisia. Mosaiikit valmistettiin paikallisesta tai Afrikasta tuodusta marmorista ja värjättiin täyteläisen värisiksi. Kaikissa Rooman kaupungeissa oli mosaiikkeja, mutta taiteellisesti arvokkaimmat on löydetty Pompejista, etenkin Faunien talosta.
Kristillisen taiteen myötä mosaiikkeja alettiin tehdä seinille lattian sijaan. Kirkkojen seiniin tehtiin henkilöhahmojen kuvia ja kupoleihin abstrakteja tai luontoaiheisia kuvioita ja Raamatun teemoja. Bysantin mosaiikeissa käytettiin läpikuultamattomasta lasista leikattuja tesseroita, ja mosaiikkien pinta oli tarkoituksella karkea ja epätasainen. Uudenlaisia valoefektejä saatiin aikaan yhdistelemällä hopealla ja kullalla silattuja tesseroita ja sijoittamalla palaset niin, että päivänvalo heijastui katsojaa päin. Bysantin tärkeimmät mosaiikkityöt sijaitsevat istanbulilaisessa Pyhän Sofian basilikassa, sisilialaisessa Monrealen katedraalissa ja venetsialaisissa Santa Maria in Torcellon kirkossa ja Pyhän Markuksen basilikassa.
600-luvulla mosaiikkitaide levisi Konstantinopolista islamilaisiin maihin Mekan, Medinan ja Damaskoksen moskeijoihin. Aiheina olivat maisemat, palatsit, temppelit sekä tyylitellyt luontoaiheet ja geometriset kuviot. Ihmishahmot sen sijaan jätettiin pois islamin määräysten johdosta. Esimerkiksi Jerusalemin Kalliomoskeijan ulkoseinät ovat mosaiikkien peitossa, ja niitä on myös esimerkiksi Damaskoksen suuressa moskeijassa ja Córdoban moskeijassa.
Kolumbusta edeltäneen ajan Amerikassa mosaiikkitöitä tehtiin hautajaisia ja uskonnollisia toimituksia varten. Kivinä käytettiin esimerkiksi turkoosia, jadea, korallia, malakiittia ja helmiäistä. Kivet leikattiin piikivellä pieniksi palasiksi ja kiinnitettiin alustalle luonnonliimalla. Oaxacan laakson Mitla-solan talojen seinät on päällystetty mosaiikein.
Keskiajalla Euroopan mosaiikkikivilattioita teettivät yleensä kirkot, jotka tahtoivat halvalla koristeellisen lattian. Kuvituksena käytettiin raamatullisia kohtauksia, mytologiaa, eläinradan merkkejä, kirjainmerkkejä ja legendoja. Kaupunkien kadut kivettiin koristeellisin mukulakivin keskiajalta aina 1900-luvulle asti.
Mosaiikkitaide alkoi Euroopassa väistyä maalaustaiteen tieltä 1300-luvulta alkaen, ja se menetti asemansa itsenäisenä taidemuotona. Mosaiikkitöitä tehtiin kuitenkin vielä esimerkiksi Firenzen tuomiokirkkoon 1400-luvulla sekä Roomaan 1600-luvulla. Pietarissa valmistettiin paljon mosaiikkeja 1800-luvun puolivälissä. Katalonialainen arkkitehti Antoni Gaudí teki 1900-luvun alussa Barcelonaan paljon mosaiikkeja, jotka on sommiteltu suomujen tapaan. Monet tunnetut taiteilijat kuten Marc Chagall, Gustav Klimt, Oskar Kokoschka, Georges Braque, Fernand Léger, Gino Severini, Lucio Fontana ja Diego Rivera ovat tehneet 1900-luvulla mosaiikkitöitä rakennuksiin, lattioihin ja esineisiin.