stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itkuvirsj’

| ”Itkuvirsj’” Verjnuarmu |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Muanpiällinen helevetti
 Julkaistu: toukokuu 2006
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 03.14
 Levy-yhtiö: Universal
Verjnuarmun muut singlet
| ”Kurjuuvven valssi” 2005 | ”Itkuvirsj’” 2006 | ”Kuvajaenen” 2010 |
Itkuvirsj’ on heavy metal -yhtye Verjnuarmun kappale sekä toinen singlejulkaisu yhtyeen vuoden 2006 esikoisalbumilta Muanpiällinen helevetti.
Kappaleet

Itkuvirsj’ – 3.14
Haavvan takkoo – 4.33
Aiheesta muualla

Albumi Itkuvirsj’ Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Suceava

| Suceava |
| --- | --- |
 Suceavaa ilmasta nähtynä.
 vaakuna
 Suceava
 Koordinaatit: 47°39′05″N, 26°15′20″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Suceava
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1388
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ion Lungu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  52 km²
Korkeus:  270–435 m
Väkiluku (2011):  86 282
 – Väestötiheys:  2 032 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.primariasv.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suceava  ([su'ʧa.va], puol. Suczawa, unk. Szucsáva, ukr. Сучава, jidd. ‏שאַץ‎ [ʃats]) on kaupunki Etelä-Bukovinassa, Romanian koillisnurkassa. Se on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki. Vuonna 2011 Suceavassa oli 86 282 asukasta.
Historia

Dimitrie Cantemirin mukaan Suceavan nimi on unkarilaista alkuperää ja tulee vanhentuneesta nimityksestä Szűcsvár, joka tarkoittaa nahkureiden kaupunkia. Vanhemman teorian mukaan nimi tulee Suceavajoesta. Suceava oli pitkään Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki. Moldavian hallitsijat asuivat Suceavassa vuosina 1388–1565, kunnes ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupungin Iașiin. Vuosina 1775–1918 kaupunki kuului Itävaltaan, kunnes se ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiin Romanian kuningaskuntaan.
Nähtävyydet

Pyhän Yrjön kirkko Suceavassa on yksi Unescon maailmanperintökohteeksi luokitelluista Pohjois-Moldavian maalatuista kirkoista.
Ystävyyskaupungit

Sosnowiec, Puola
Tšernivtsi, Ukraina
Guiyang, Kiina
Phoenix, Yhdysvallat
Haifa, Israel
Laval (Isère), Ranska
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suceava Wikimedia Commonsissa
Pyhän Yrjön kirkko Suceavassa.
Suceavan rautatieasema.
Isolezwe

Isolezwe on KwaZulu-Natalissa, Etelä-Afrikassa julkaistava zulunkielinen sanomalehti. Se ilmestyy viisi kertaa viikossa (maanantaista perjantaihin). Lehti perustettiin huhtikuussa 2002. Siitä on vuodesta 2004 lähtien julkaistu myös online-versiota. Isolezwellä on noin 339 000 lukijaa päivittäin.
Aiheesta muualla

Isolezwe
TUL:n pesäpallomestaruus 1979

Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus vuonna 1979 ratkaistiin kaikkiaan yhdeksässä eri sarjassa.
TUL:n pesäpallomestarit 1979

| Sarja | Voittaja |
| --- | --- |
Naiset: Jokioisten Koetus
C-tytöt: Kuusankosken Puhti
Miehet: Jyväskylän Lohi
Ikämiehet: Forssan Alku
A-pojat: Forssan Alku
B-pojat: Jyväskylän Lohi
C-pojat: Ruukin Into
D-pojat: Jokioisten Koetus
E-pojat: Jokioisten Koetus
TUL:n parhaaksi pesäpalloilijaksi valittiin Pekka Sihvonen, Lohi.
Säilöönottoyksikkö

Säilöönottoyksikkö on Maahanmuuttoviraston alainen keskus, johon voidaan ottaa säilöön esimerkiksi kielteisen päätöksen saanut turvapaikanhakija, joka yrittää vaikeuttaa käännytystään. Suomessa on kaksi säilöönottoyksikköä, jotka sijaitsevat Helsingissä ja Joutsenossa.
Sylwester Sypień

| Sylwester Sypień> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. joulukuuta 1968 (ikä 55) Wrocław
Kansalaisuus:   Puola
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1984–2007, 2015, 2019
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Painoluokka:  keskisarja
Seura(t):  Wroclawski Club Karate
Vyöarvo:  4. dan
| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin karate.European Open  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin karate.European Open  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin karate.European Open  | Maa:   Puola> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Katowice 2000 | avoin |  |
|  Pronssia | Varsova 2004 | avoin |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Szentes 2001 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Užhorod 2003 | -80 kg |  |
|  Pronssia | Zaragoza 1998 | -80 kg |  |
|  Pronssia | Porto 2000 | -80 kg |  |
| Euroopan Cup  | Euroopan Cup  | Euroopan Cup  |  |
|  Kultaa | Bergen 1998 | -80 kg |  |
|  Pronssia | Bergen 2000 | -80 kg |  |
| Puolan mestaruuskilpailut  | Puolan mestaruuskilpailut  | Puolan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Wroclaw 1998 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Siedlce 1999 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Krosno 2001 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Varsova 2003 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Katowice 2006 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 2000 | -80 kg |  |
|  Pronssia | 1996 | -80 kg |  |
|  Pronssia | 1997 | -80 kg |  |
| Puolan Open  | Puolan Open  | Puolan Open  |  |
|  Hopeaa | 2001 | avoin |  |
|  Pronssia | 2000 | avoin |  |
Ikämiesten kyokushin karate
| World Open  | World Open  | World Open  |  |
|  Kultaa | Tokio 2015 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 2019 | +80 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Berliini 2015 | -85 kg |  |
Sylwester Sypień (s. 22. joulukuuta 1968 Wrocław) on puolalainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan-mestari ja viisinkertainen Puolan mestari. Sypień on voittanut myös Kyokushinissa ikämiessarjan maailmanmestaruuden.
Hänen vaimo Agnieszka ja poika Patryk ovat molemmat menestyneitä karateottelijoita.
Kilpaura

Sypień aloitti Kyokushinin harjoittelemisen 14-vuotiaana ja kilpailemisen 17-vuotiaana. Hän otteli 1990-luvulle asti pääosin kotimaassaan ja onnistui saavuttamaan Puolan keskisarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1998 ja 1999. Kansainvälisisissä turnauksissa hän saavutti maaliskuussa Euroopan Cupin mestaruuden ja kesällä EM-pronssia.
2000 Sypień saavutti aluksi maaliskuussa Euroopan Cupissa pronssia. Sittemmin hän voitti Puolan mestaruuskisoissa hopeaa ja Puolan Openissa pronssia. Sypień saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Andrei Onopchenkon.
2001 Sypień jatkoi menestystään voitettuaan kolmannen Puolan mestaruuden, kun taas Puolan Openissa hän sijoittui toiseksi. Kesällä hän saavutti Unkarissa toisen Euroopan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Aleksandr Goulevichin. Syyskuussa Sypień sijoittui kuudenneksi All American Openissa.
2002 jäi heikommaksi vuodeksi saavutettuaan ainoastaan neljännen sijan EM-kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotikaupungissaan Wroclaw:ssa. Sypień hävisi pronssiottelun Alexei Drobyazkonille.
2003 Sypień voitti neljännen Puolan mestaruutensa ja kesällä Ukrainassa uransa kolmannen Euroopan mestaruuden ja samalla toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Nicolae Stoianin.
2004 Sypień sijoittui kolmanneksi EM-kisoissa avoimessasarjassa voitettuaan pronssiottelun Michal Krzakia vastaan.
2005 hän sijoittui 5–8 parhaan joukkoon Bulgarian EM-kisoissa. Syyskuussa Sypień sijoittui vielä viidenneksi All American Openissa.
2006 Sypień voitti Katowicessa viidennen Puolan mestaruuden ja otteli vielä 2007 World Openissa, jonka jälkeen hän päätti aktiiviuransa.
Kilpaura > Ikämiesten tasolla

Sypień on sittemmin otellut aktiiviuransa jälkeen ikämiessarjoissa ja saavutti 2015 yli 45-vuotiaiden maailmanmestaruuden avoimessasarjassa. Hän voitti sitä ennen toukokuussa yli 40-vuotiaiden Euroopan mestaruuden alle 85-kiloisten sarjassa.
2019 hän osallistui toistamiseen World Openissa ikämiesten sarjaan, tällä kertaa yli 50-vuotiaiden yli 80-kiloisten sarjaan. Sypień voitti mestaruuden kohdattuaan loppuottelussa Jean Pierre Nauden
Håkansbölen kartano

| Håkansbölen kartano Hakunilan kartano> Håkansböle gård |
| --- | --- |
 Håkansbölen kartanon päärakennus
Osoite:  Kartanontie 1 (Vuorilehdontie 6)
Sijainti:  Ojanko, Vantaa
Koordinaatit:  60°16′29″N, 25°06′51″E
Rakennustyyppi:  Asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1908
Suunnittelija:  Armas Lindgren
Rakennuttaja:  Arvid ja Emilie Sanmark
Omistaja:  Vantaan kaupunki
Haltija:  Vantaan kaupunginmuseo
Tyylisuunta:  jugend
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  kaksi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Håkansbölen kartano eli Hakunilan kartano sijaitsee Vantaalla Hakunilan suuralueen Ojangon kaupunginosassa, nykyisen Hakunilan itäpuolella. Aiemmin Håkansbölen tilan maat ulottuivat myös nykyisen Hakunilan puolelle.
Kartanon tilan historia viljelysmaana yltää 1500-luvulle saakka. Kartano on ollut vuodesta 2005 lähtien Vantaan kaupungin omistuksessa. Museovirasto on luokitellut kartanomiljöön valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon osana kohdetta Sotungin kylä ja Håkansböle. Kartanomiljöön rakennukset on myös suojeltu asemakaavassa.
Håkansbölen kartanopuistossa saa liikkua vapaasti ympäri vuoden. Puistoalueen halki virtaa Kormuniitynoja, jossa mainitaan olleen myös mylly.
Kartanon pihapiiriä rakennuksineen ja ympäröivää puistoa ilmakuvassa. Pätkä Kormuniitynojaa näkyy kuvan vasemmassa laidassa.
Päärakennus

Kartanon jugend-tyylinen hirsirunkoinen päärakennus on arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema ja vuodelta 1908. Nykyinen päärakennus on rakennettu vanhan, vuosina 1842–1844 valmistuneen uusklassista arkkitehtuuria edustaneen päärakennuksen paikalle.
Kartanon entisöinti valmistui vuonna 2011.
Muut rakennukset

Päärakennusta ympäröivät lukuisat ulkorakennukset ja kartanonpuisto, joka kunnostettiin vuonna 2011. Entistämisessä oli mallina 1900-luvun alun tyyli. Vantaan kaupunki osti kartanon Sanmarkin perikunnalta vuonna 2005. Kokonaisuuteen kuuluva Pehtorin talo remontoitiin kahvila-ravintolaksi, joka avautui kesäksi 2018.  Sopimus irtisanottiin vuonna 2021, mutta seuraavan vuoden kesällä Pehtorin talo ja sen viereinen vanha hevostalli vuokrattiin kuitenkin uusille yrittäjille.
Kartanon pihalla on myös ”Mutteritalo”, kaksikerroksinen huvimaja, jonka kartanon 1700-luvulla omistanut kauppias Johan Sederholm rakennutti kuningas Kustaa III:n vierailun kunniaksi. Mutteritalo on käytössä asuinrakennuksena.
Pehtorin talo
Mutteritalo
Navetta
Starholken, asuinrakennus; entinen työkaluvaja ja perunakellari
Stenåkern, asuinrakennus
Sepänpaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Håkansbölen kartano Wikimedia Commonsissa
Hakunilan kartano, Helsinki.fi
Håkansbölen kartanoon liittyvää aineistoa Vantaan kaupunginmuseon kokoelmissa
TUL:n pesäpallomestaruus 1978

Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus vuonna 1978 ratkaistiin kaikkiaan seitsemässä eri sarjassa.
TUL:n pesäpallomestarit 1978

| Sarja | Voittaja |
| --- | --- |
Naiset: Jokioisten Koetus
Miehet: Jyväskylän Lohi
Ikämiehet: Forssan Alku
B-pojat: Jyväskylän Lohi
C-pojat: Jyväskylän Lohi
D-pojat: Jokioisten Koetus
E-pojat: Jyväskylän Lohi
TUL:n parhaaksi pesäpalloilijaksi valittiin Erkki Miesperä, Lohi.
Suurnopeusrata Würzburg–Hannover

| Schnellfahrstrecke Hannover–Würzburg |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Hannover–Würzburg
Rakennettu:  1973–1991
Avattu:  1991
Omistaja:  Saksan valtio
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Deutsche Bahn
Tekniset tiedot
Pituus:  327 km
Raiteiden lkm:  2
Raideleveys:  1 435 mm
Sähköistys:  15 kV 16,7 Hz
Sallittu nopeus:  
 • henkilöliikenteessä:  280 km/h
Suurnopeusjunarata Würzburg–Hannover oli ensimmäinen Saksassa rakennettu InterCityExpress-liikenteen suurnopeusjunarata.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suurnopeusrata Würzburg–Hannover Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Suinun Väihi

| Suinun Väihi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°52′23″N, 24°38′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kuoreveden alue (35.61)
Laskujoki:  oja Keskimmäinen-Väihiin 
Järvinumero:  35.613.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,6 m  
Rantaviiva:  5,524 km  
Pinta-ala:  43,865 ha  
Saaria:  2 
 fiSuinun Väihi 
Suinun Väihi  on Pirkanmaalla Juupajoella ja Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 44 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Suomen Teiniliitto

Suomen Teiniliitto r.y. (vuoteen 1943 Suomen Oppikoulujen Toverikuntien Liitto) oli vuosina 1939–1984 toiminut Suomen oppikoulujen oppilaiden valtakunnallinen etujärjestö. Liitto oli 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla voimakkaasti politisoitunut ja ahkera yhteiskunnallinen kannanottaja, ja sen kautta rekrytoitiin politiikkaan monta myöhemmin tunnettua poliitikkoa ja yhteiskunnallista vaikuttajaa. Konkurssiin ajautunut Teiniliitto lakkautettiin käytännössä vuonna 1983, virallisesti vuonna 1984. Teiniliiton lakkauttamisen jälkeiseen tyhjiöön perustettiin Suomen Lukiolaisten Liitto ajamaan lukiolaisten etuja.
Varhaisemmat vaiheet

Teiniliitto perustettiin nimellä Suomen Oppikoulujen Toverikuntien Liitto oppikoulujen yläluokkalaisten toverikuntien kattojärjestöksi 4. kesäkuuta 1939, marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä. Vuonna 1943 nimi muuttui Suomen Teiniliitoksi. Vuonna 1945 julkaistiin Teinin Kirja. Myöhemmin alkoivat ilmestyä Teini-lehti ja Teinikalenteri. Sanalla ”teini” haluttiin vaalia vanhoja opiskelijoiden teinilauluperinteitä. Järjestö oli pitkään hengeltään kansalliskonservatiivinen ja suhteellisen epäpoliittinen, mutta sen itsetunto kasvoi, kun oppikoululaisten määrä paisui nopeasti 1950–1960-luvuilla.
Vuonna 1964 Teiniliittoon kuului 41 alueellista teiniyhdistystä ja 415 paikallista teinikuntaa, joissa oli yhteensä liki 77 000 jäsentä.
Valtionapujen menetys ja jäsenkato liiton kaatajina

1970-luvun puolivälissä taistolaisten epädemokraattiset menetelmät johtivat pahoihin ongelmiin. Keväällä 1975 kulttuuriministeri Marjatta Väänänen lakkautti tilapäisesti Teiniliiton valtionavun, kunnes valtiontalouden tarkastusvirasto olisi tehnyt liitosta perusteellisen selvityksen. Samana vuonna puheenjohtajaksi valittu Jussi Kasanen kertoi, että hänen ryhmänsä eli sosiaalidemokraatit olivat aiheuttaneet opetusministerin puuttumisen liiton valtionavun käyttöön. Edellinen puheenjohtaja Matti Viialainen puolestaan arveli syynä olleen porvarien valtakirjojen hylkääminen vuoden 1975 liittokokouksessa.
Teiniliiton talousongelmat ja paha jäsenkato paljastuivat selvityksen myötä. Tapaus oli skandaali, sillä liiton johdon epäiltiin ilmoittaneen todellisuuteen nähden moninkertaiset jäsenluvut saadakseen enemmän valtionapuja ja poliittista painoarvoa kannanotoilleen. Todellisten lukujen selvittyä liiton saama valtionapu laski kymmenesosaan, josta ulosottajat veivät vielä osansa. Tästä lähtien Teiniliitto kävi eloonjäämistaistelua. Pääosa toimihenkilöistä lomautettiin toukokuussa 1975, piirien työntekijät irtisanottiin ja keskustoimiston työntekijät pakkolomautettiin edelleen kirjanpitäjää ja taloudenhoitajaa lukuun ottamatta lokakuussa. Tarkastusraportti valmistui lokakuussa 1975, ja se osoitti virheitä ja leväperäisyyksiä taloudenhoidossa, myös taksvärkkirahojen hoidossa. Poliittisten tahojen toiveista huolimatta suoranaisia väärinkäytöksiä ei kuitenkaan paljastunut. Epäilyksiä tosin herätti se, että liiton arkisto katosi salaperäisesti talven 1975–1976 aikana. Se löydettiin liiton lakkauttamisen jälkeen 1980-luvun lopulla kätkettynä erään kerrostalon kellarista Helsingin Vallilasta.
Vastaselvityksistä huolimatta Teiniliiton valtionapu jäi pysyvästi alhaiselle tasolle ja jäsenkato paheni entisestään. Liiton politiikassa ei tapahtunut kuitenkaan muutoksia ja taksvärkkejäkin järjestettiin vielä joitakin vuosia, viimeinen vuonna 1982. Liitto yritti 1970-luvun lopussa kerätä rahaa vaihteeksi omaan toimintaansa ja saada kipeästi kaipaamiansa uusia jäseniä. Työtä ei kuitenkaan tehty enää koko sydämellä, sillä jäsenmäärät eivät kiinnostaneet edes liittoa sanottavasti. Vuonna 1983 arviot jäsenmäärästä vaihtelivat 500:n ja 12 000:n välillä. Teiniliitto lakkautettiin samana vuonna, virallisesti kuitenkin vasta vuonna 1984. Lakkauttamiseen vaikuttivat keskeisesti paitsi talousongelmat ja niitä koskeneet epäilyt, joita esimerkiksi Mosambikin taksvärkkirahoista otettu hätälaina oli omiaan ruokkimaan, myös se, että kannatustaan kouluissa merkittävästi 1980-luvun alussa kasvattaneet kokoomusnuoret katsoivat vasemmiston pilanneen Teiniliiton maineen lopullisesti ylipolitisoituneella 1970-luvulla.
Kokoomusnuorten kamppailu vallasta

Antti Blåfieldin ja Pekka Vuoriston mukaan jo vuonna 1974 kokoomusnuorten Peter Fagernäs, Ilkka Kanerva, Anders Blom ja Heikki S. von Hertzen olivat päättäneet, että Teiniliiton oli aika mennä. Kokoomusnuoria oli harmittanut pitkään heidän järjestelmällinen sulkemisensa Teiniliiton toiminnassa oppositioon, vaikka he keräsivätkin kouluneuvostovaaleissa jopa 40 prosentin kannatuslukuja. Ben Zyskowiczin joulukuussa 1973 antaman raportin mukaan Kokoomuksen Nuorten Liiton vaikutusvalta Teiniliitossa oli nollassa ja ”stalinistien” valta vain kasvanut. Hänen mukaansa kommunistit halusivat korostaa Teiniliiton itsenäisyyttä poliittisista organisaatioista, jotta saisivat korostettua liiton omaa organisaatiota. Myös sosiaalidemokraatit etsivät samoihin aikoihin tahoillaan keinoja murtaa taistolaisten valta Teiniliitossa.
Teiniliiton kaaduttua kokoomusnuoret asettivat vuonna 1983 Matti Niirasen johdolla tavoitteekseen Suomen Lukiolaisten Liitto ry:n perustamisen Teiniliiton tilalle, mikä tapahtuikin jo vuonna 1985.
Teiniliittolaisia

Tunnettuja teiniliittolaisia olivat muun muassa Erkki Tuomioja (varapuheenjohtaja 1967–1968), Ben Zyskowicz, Kimmo Sasi, Ilkka Kanerva, Lauri Ihalainen, Jacob Söderman, Erkki Liikanen, Matti Viialainen, Esko Aho, Leif Fagernäs ja Satu Hassi. Myös tuleva historiantutkija Kimmo Rentola oli liitossa aktiivinen 1970-luvulla.
Etenkin sosiaalidemokraateille Teiniliitto oli merkittävä astinlauta, koska he johtivat kansainvälistymistä liiton nousukaudella vuosina 1963–1970.
Teiniliittolaisia > Liiton puheenjohtajat

Erkki Salonen 1939–1944
Jorma Louhivuori 1945
Lauri Pöyhönen 1946
Olli Hurtta  1947–1948
Veikko Sjöblom 1949 (kokoomus)
Kauko Sipponen  1950
Mikko Pohtola  1951
Aira Forsman  1952
Olli Suontausta  1953–1954
Teuvo Olli 1955 (myöhemmin TPSL)
Olli Vuorinen  1956
Teuvo Vähäkylä  1957
Jaakko Tapaninen  1958
Kalevi Kauniskangas 1959
Kyösti Toivonen  1960
Heikki Pöntiskoski 1961
Esa Peltonen  1962
Tuomo Tirkkonen 1963–1964 (SDP)
Kari Puro 1965 (SDP)
Risto Volanen 1966 (puheenjohtajana sitoutumaton, sitten keskusta)
Otso Appelqvist 1967–1968
Olli J. Ojanen 1969 (”radikaaliliberaali”)
Rauna-Riitta Lahtela 1969–1970 (ensin puolueeton, sitten SKDL:n vähemmistö)
Erkki Liikanen 1970–1971 (SDP), varapuheenjohtaja 1969–1970
Erno Lehtinen 1971–1973 (SDP)
Jukka Oas 1973–1974 (SDP)
Matti Viialainen 1974–1975 (SKDL:n vähemmistö)
Jussi Kasanen 1975–? (SDP)
Johannes Remy –1982 (SDP)
Pääsihteerinä 1960–1970-lukujen taitteessa oli Marianne Laxén.
Kirjallisuutta

Rentola, Kimmo – Okkonen, Ville – Roselius, Aapo: Vimmaa ja voimaa: Suomen Teiniliitto ja yhteiskunta 1939–1983.  (Toimittaneet Ville Soimetsä, Essi Jouhki ja Liisa Lalu)  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-229-5.
Aiheesta muualla

Teinien taksvärkki: Ykskaks maailma paremmaks! (Arkistoitu – Internet Archive)
Teiniliitto oli aikansa mahtijärjestö. Ylen Elävä arkisto.
Teiniliiton mielenosoitukseen vuonna 1969 osallistuivat nuoret aktivistit Björn Wahlroos ja Leif Salmén.
ICQ

ICQ:n logo.
ICQ on alun perin israelilaisen Mirabilisin kehittävä pikaviestintäohjelma. Ohjelma julkaistiin marraskuussa 1996, jolloin se oli ensimmäinen Internetin yli toimiva pikaviestin[lähde? ]. Nimi "ICQ" on sanaleikki/lyhennys fraasista "I seek you".
ICQ:n käyttäjä voi kommunikoida toisten verkossa olevien ihmisten kanssa. Ohjelma ilmoittamaa käyttäjälle, kun joku tuttu on tavoitettavissa. Ohjelmisto tarjoaa keskustelumahdollisuuden ja tiedonsiirron. Ohjelma on käyttäjälle ilmainen, mainoksin tuettu.
ICQ perustuu OSCAR-protokollaan, jota myös AOL Instant Messenger käyttää. Jokaisella käyttäjällä on yksilöllinen tunnusnumero UIN (Universal Internet Number), joka on salasanan lisäksi käyttäjätilin ainoa pysyvä tieto. Käyttäjä voi vaihtaa tilinsä käyttäjänimeä ja sähköpostiosoitetta vapaasti.
America Online (AOL) osti heinäkuussa 1998 Mirabilisin 287 miljoonalla dollarilla. 19. joulukuuta 2002 AOL Time Warner ilmoitti ICQ:n saaneen Yhdysvalloissa patentin pikaviestintään.
Huhtikuussa 2010 AOL ilmoitti myyneensä ICQ:n Digital Sky Technologiesille 187,5 miljoonalla US-dollarilla.
Mirabiliksen ICQ-ohjelmia on saatavilla kaikille Windowsin versioille, Linuxille ja Macille. ICQ:n verkkoprotokolla OSCAR on suljettu, mutta ICQ:lle on tehty silti muitakin yhteensopivia asiakasohjelmia.
Toisin kuin monet myöhemmät kilpailijansa ICQ on edelleenmilloin? olemassa ja sitä ylläpidetään. MSN Messenger suljettiin jo 2014, AOL Instant Messenger suljettiin joulukuussa 2017 sen saavutettua 20 vuoden iän ja Yahoo! Messenger kesällä 2018.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ICQ-kotisivut (englanniksi)
Steven Gerrard

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Steven George Gerrard
Syntymäaika: 30. toukokuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Whiston, Englanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 senttimetriä
Paino: 83 kilogrammaa
Seura
Seura: Aston Villa
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1987–1998: Liverpool
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–2015 | Liverpool | 472 | (111) |
| 2015–2016 | LA Galaxy | 34 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 538 | (125) |
Maajoukkue
| 1999–2000 | Englanti U20 | 4 | (1) |
| 2000–2014 | Englanti | 114 | (21) |
Valmennusura
2017–2018: Liverpool U18
2018–2021: Rangers
2021–2022: Aston Villa
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Steven George Gerrard (s. 30. toukokuuta 1980 Whiston, Englanti, Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka valmensi viimeksi Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa.
Gerrard pelasi yleensä keskikentän keskustassa. Hän oli Liverpoolin kapteeni kaudesta 2003–2004. Hänen uransa paras saavutus on Mestarien liigan voitto vuonna 2005. Gerrard teki 8. heinäkuuta 2005 uuden nelivuotisen sopimuksen Liverpoolin kanssa, vaikka Chelsea oli tarjonnut hänestä aiemmin kesällä 32 miljoonaa puntaa. Hän oli muun muassa ehdolla vuoden 2005 maailman parhaaksi jalkapalloilijaksi. Gerrard on pelannut Liverpoolissa 8-vuotiaasta saakka.
Gerrard kuului myös Englannin maajoukkueen vakiomiehistöön ja pelasi 114 maaottelua sekä teki niissä 21 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 2006, 2010 ja 2014.
Valmennusura

Gerrard palasi Liverpoolin organisaatioon helmikuussa 2017, kun hänestä tuli seuran akatemiavalmentaja. Kaudella 2017/18 Gerrard valmensi Liverpoolin alle 18- ja 19-vuotiaiden joukkueita.
Huhtikuussa 2018 Skotlannin Valioliigan Rangers palkkasi Gerrardin päävalmentajakseen nelivuotisella sopimuksella. Gerrard luotsasi Rangersin kaudella 2020/21 mestariksi 12 vuoden tauon jälkeen.
Marraskuussa 2021 Gerrard jätti Rangersin ja siirtyi Englannin Valioliigan Aston Villan päävalmentajaksi. Hän sai potkut 11 kuukautta myöhemmin lokakuussa 2022 Aston Villan voitettua kauden 11 liigaottelustaan vain kaksi.