stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Sodan jälkeen > Wienissä

Sodan lopussa Wittgenstein oli yksi Euroopan rikkaimmista ihmisistä, mutta kuukauden sisällä kotiinpaluustaan hän luovutti koko omaisuutensa sisaruksilleen. Syyskuussa hän muutti pois perheensä luota ja aloitti opettajakoulutuksen. Tänä aikana hän oli ahdistunut ja hautoi ajatusta itsemurhasta. Hänen tuskaansa lisäsi se, ettei hän saanut Tractatusta julkaistuksi. Hän yritti ensin saada Otto Weiningerin Sukupuolen ja luonteen julkaisseen Wilhelm Braumüllerin julkaisemaan kirjansa, mutta kieltäytyi, kun Braumüller ehdotti, että Wittgenstein maksaisi itse painokustannukset. Seuraavaksi hän tiedusteli Fregeltä, olisiko kirja mahdollista julkaista eräässä lehdessä, johon tämä oli kirjoittanut artikkeleita. Frege kirjoitti Wittgensteinille, että kirja tulisi todennäköisemmin julkaistuksi, jos sen jakaisi osiin, mutta Wittgenstein ei suostunut tähän. Tämän jälkeen hän kirjoitti Ludwig Fickerille tiedustellen, voisiko kirjan julkaista Der Brennerissä. Hän lähetti Fickerille käsikirjoituksen ja esitti toisessa kirjeessään kuuluisan näkemyksensä siitä, miten Tractatus pitäisi ymmärtää: tärkeämpi osa kirjasta on se, jota siihen ei ole kirjoitettu. Kirjaa ei julkaistu Der Brennerissäkään, mutta Ficker yritti vielä löytää kirjalle julkaisijan Rainer Maria Rilken kautta. Tämäkään ei kuitenkaan onnistunut.
Marraskuussa Wittgenstein muutti Wittgensteinien perhetuttujen, Sjögrenin perheen luo ja ystävystyi perheen pojan Arvid Sjögrenin kanssa. Joulukuussa hän matkusti Haagiin tapaamaan Russellia selittääkseen tälle Tractatusta. Vaikka Russell suhtautui varauksella joihinkin kirjan ajatuksiin, hän tarjoutui kirjoittamaan siihen esipuheen. Kun Wittgenstein otti Wieniin palattuaan yhteyttä Leipzigissa sijainneeseen Reclam-kustantamoon, halusivat he kuuluisan Russellin ansiosta tutustua kirjaan. Wittgenstein kuitenkin pettyi Russellin esipuheeseen ja lähettäessään sen Reclamille hän kertoi, ettei sitä saisi julkaista kirjan yhteydessä, jolloin kustantamo hylkäsi kirjan. Wittgenstein masentui syvästi, ja kesällä 1920 hän kirjoitti Russellille, että tämä saisi tehdä kirjalle mitä haluaisi. Wittgenstein pohti jälleen itsemurhaa, mutta sai lohtua kirjeenvaihdostaan Paul Engelmannin kanssa.
Takaisin filosofian pariin

Lähdettyään Otterthalista Wittgenstein tiedusteli wieniläisestä munkkiluostarista, pääsisikö hän sinne munkiksi. Tämä ei onnistunut, mutta hän työskenteli kolmen kuukauden ajan luostarin puutarhurina. Tänä aikana hänen äitinsä kuoli. Kesällä 1926 Wittgenstein palasi Wieniin, ja hänen sisarensa Margarete pyysi häntä suunnittelemaan sisarelleen taloa yhdessä Paul Engelmannin kanssa. Engelmann oli tehnyt alustavat suunnitelmat Wittgensteinin ollessa vielä Otterthalissa, mutta kun Wittgenstein liittyi hankkeeseen, hän otti päävastuun suunnittelusta. Wittgenstein painotti suunnittelussaan käytännöllisyyden sijaan selkeyttä ja täsmällisyyttä ja ohjeisti rakentajia hyvin tarkasti. Margarete muutti taloon vuoden 1928 lopulla.
Wienissä ollessaan Wittgenstein tapasi sveitsiläisen, itseään lähes puolta nuoremman Marguerite Respingerin. He alkoivat tapailla, ja Respingeristä tuli ilmeisesti ainoa nainen, johon Wittgenstein rakastui elämänsä aikana. Tuolloin Wittgenstein veisti myös rintakuvan, jonka mallina Respinger toimi.
Wittgensteinin rakentaessa Haus Wittgensteinia Margarete järjesti Moritz Schlickille ja Wittgensteinille tapaamisen. Schlickin keskustelupiirissä, myöhemmässä Wienin piirissä, oli luettu Tractatusta tarkkaan, ja Schlick oli yrittänyt tavata Wittgensteinin jo tämän ollessa Otterthalissa. Kesällä 1927 Schlick, Friedrich Waismann, Rudolf Carnap ja joskus myös Herbert Feigl alkoivat käydä säännöllisesti keskustelemassa Wittgensteinin kanssa, koska tämä oli kieltäytynyt tulemasta Schilkin keskustelupiirin tapaamisiin. Wittgenstein kuitenkin vaati, ettei keskustelu saisi olla aina filosofista, ja hän saattoikin esimerkiksi lukea miehille runoja. He tajusivat pian, ettei Wittgenstein, jonka Tractatusta pidettiin Wienin piirin keskuudessa selkeytensä ja tarkkuutensa ansiosta esikuvallisena teoksena, ollutkaan heidän kaltaisensa positivisti, vaan muistutti asenteiltaan ihmisiä ja ongelmia kohtaan pikemminkin taiteilijaa kuin tieteilijää.
Maaliskuussa 1928 Wittgenstein osallistui Wienissä intuitionistisen matematiikanfilosofian suuntauksen johtajan Luitzen Egbertus Jan Brouwerin luennolle. Brouwerin intuitionismi oli vastakkainen näkemys russellilaiselle logisismille, jossa matematiikka pyritään palauttamaan logiikkaan. Herber Feiglin mukaan luento vaikutti Wittgensteiniin suuresti, ja luennon jälkeinen ilta merkitsi Wittgensteinin paluuta filosofian pariin. Huolimatta Brouwerin vahvasta vaikutuksesta Wittgenstein ei kuitenkaan kääntynyt intuitionistiksi, vaan suuntaus vetosi häneen pikemminkin mannermaisen antirationalistisen näkökulmansa vuoksi. Wittgenstein oli silti yhtä mieltä Brouwerin kanssa muun muassa siitä, että matematiikkaa ei voida eikä tarvitse palauttaa logiikkaan, että matematiikkaa ei tarvitse osoittaa konsistentiksi ja että ei ole olemassa mitään ihmismielestä riippumatonta matematiikan todellisuutta, jota matemaatikot tutkisivat. Wittgensteinin myöhäiskauden filosofiaa voidaankin pitää tällaisten ideoiden kehittelynä uusille alueille, pois päin Tractatuksen loogisesta atomismista.
Filosofinen välikausi

Wittgenstein matkusti jouluksi Wieniin. Tuolloin hän suunnitteli kirjoittavansa omaelämäkerran, jossa hän puolustelematta paljastaisi todellisen, jopa inhottavan puolen itsestään. Tätä hän ei kuitenkaan milloinkaan tehnyt, vaikka harkitsikin asiaa vielä usean vuoden ajan. Wienissä hän alkoi työstää Friedrich Waismannin kanssa kirjaa Logik, Sprache, Philosophie. Waismann pyrki myös pitämään Wienin piiriksi julistautuneen Moritz Schlickin keskustelupiirin muut jäsenet selvillä Wittgensteinin uusimmista ajatuksista. Kirjasta oli tarkoitus tulla johdatus Tractatuksen ajatuksiin, mutta Wittgensteinin näkemykset kehittyivät tuona aikana niin nopeasti, että kirjasta olisi sen sijaan tullut esitys hänen viimeisimmästä filosofiastaan. Myöhemmin Wittgenstein vetäytyi koko hankkeesta.
Wienin piirin jäsenet eivät juuri perustaneet tuona aikana Wittgensteinin filosofiassa näkyneistä eräistä kantilaisista piirteistä, mutta he omaksuivat Wittgensteinilta filosofiansa keskeiseksi teesiksi sen ajatuksen, että ilmaisun merkityksen määrittää sen verifioinnin eli todentamisen menetelmä. Myöhemmin Wittgenstein kielsi milloinkaan tarkoittaneensa, että tälle periaatteelle voisi perustaa merkitysteorian, mutta hänen muistiinpanoistaan käy ilmi, että hän oli antanut tuona aikana verifiointimenetelmälle keskeisen sijan filosofiassaan.
Frank Ramsey oli sairastunut Wittgensteinin ollessa Wienissä, ja hän kuoli tammikuussa 1930, kun Wittgenstein oli palannut Cambridgeen. Palattuaan Wittgenstein alkoi vetää kurssia nimekkeellä ”Filosofia”. Hänen luennointitapansa oli omalaatuinen: hän luennoi ilman muistiinpanoja ja vaikutti pikemminkin ajattelevan ääneen itsekseen pysähtyen välillä minuuttien ajaksi ajattelemaan hiljaa ja kiroten ajoittain tyhmyyttään. Keväällä Wittgensteinin apuraha oli lopussa, ja Moore pyysi Russellilta, että tämä tutustuisi Wittgensteinin uusimpiin ajatuksiin ja raportoisi Trinity Collegelle. Pääsiäisloman aikana Wittgenstein saneli Russellia varten käsikirjoituksen, joka on julkaistu nimellä Filosofisia huomautuksia. Tekstiä pidetään yleensä hänen välikautensa tuotteena: hän oli korvannut Tractatuksen merkitysteorian verifikaatioperiaatteella, jonka hän puolestaan tulisi pian hylkäämään. Russell ei jaksanut tutustua Wittgensteinin näkemyksiin kovin syvällisesti, mutta hänen kirjoittamansa suosituskirjeen ansiosta Wittgensteinille myönnettiin sadan punnan apuraha.
Sininen ja ruskea kirja

Seuraavana lukuvuonna 1933–1934 Wittgenstein ja Skinner viettivät lähes kaiken aikansa yhdessä. Wittgenstein piti samat luentosarjat kuin edellisenä lukuvuonna, mutta koska luennot olivat niin suosittuja, hän ei halunnut luennoida, vaan päätti sanella viidelle oppilaalle muistiinpanoja. Nämä muistiinpanot nidottiin sinisiin kansiin, mistä syystä nidettä alettiin kutsua ”Siniseksi kirjaksi”. Se oli ensimmäinen julkaisu Wittgensteinin myöhäiskauden filosofiasta ja kielipeliin perustuvasta filosofisten ongelmien ratkaisun menetelmästä, ja nide levisi lopulta paljon laajemmalle kuin Wittgenstein oli tarkoittanut, jopa Oxfordin filosofian laitokselle.
Vuonna 1934 Wittgenstein alkoi suunnitella jättävänsä akateemisen elämänsä ja muuttavansa Skinnerin kanssa Neuvostoliittoon, jossa he elättäisivät itsensä työläisinä. Syksyllä he alkoivat opiskella venäjää. Vaikka Wittgensteinin poliittiset näkemykset kallistuivat vasemmalle, marxilaisuus tuskin oli syy, jonka takia hän halusi Neuvostoliittoon; pikemminkin hän oli viehättynyt yksinkertaisesta elämäntavasta, jonka hän uskoi Venäjällä vallitsevan.
Seuraavana lukuvuonna 1934–1935 Wittgenstein saneli Skinnerille ja Alice Ambroselle toisen niteen, ”Ruskean kirjan”. Sen ei ollut tarkoitus korvata luentoja, kuten ”Sinisen kirjan”, vaan siinä Wittgenstein halusi vain esittää työnsä tulokset. Hän ei kuitenkaan suunnitellut julkaisevansa kirjaa. Kesällä 1935 Wittgenstein alkoi valmistella matkaa Neuvostoliittoon. Hänen ystävänsä saivat vaikutelman, että hän aikoisi jättää filosofian. Syyskuussa hän lopulta matkusti Leningradiin yksin, koska Skinner oli sairastunut. Hän tapasi Leningradissa ja Moskovassa filosofian professoreja, ja hänelle kävi ilmi, että hänet päästettäisiin asumaan Neuvostoliittoon, jos hän työskentelisi opettajana, mutta työläiseksi häntä ei otettaisi. Hän pohti vielä parin vuoden ajan, ottaisiko hän vastaan opettajanviran Moskovasta, kunnes kesällä 1937 saksalaiset tai itävaltalaiset eivät enää poliittisen kehityksen vuoksi olleet tervetulleita Neuvostoliittoon.
Syksyllä 1935 alkoi Wittgensteinin apurahakauden viimeinen vuosi. Hän kritisoi luennoillaan sitä käsitystä, että kokemuksen kohde olisi jokin erityinen olio, niin sanottu aistinsisältö. Joulun jälkeen jatko-opiskelija Rush Rhees alkoi käydä Wittgensteinin luennoilla, ja hänestä tuli yksi Wittgensteinin läheisimmistä ystävistä. Kesäkuussa tapahtuneen Moritz Schlickin murhan myötä Wittgensteinin ja Waismannin yhteistyö kirjan julkaisemiseksi päättyi lopullisesti. Teos on julkaistu vuonna 1965, molempien miesten kuoleman jälkeen.
Jälleen Norjaan

Elokuussa 1936 Wittgenstein lähti Norjaan viimeistelläkseen muistiinpanonsa painokuntoon, kuten hän oli tehnyt vuonna 1913. Skinner ei lähtenyt hänen kanssaan, sillä Wittgenstein oli taivutellut hänet ottamaan vastaan työpaikan mekaanikkona Cambridgessä. Aluksi Wittgenstein käytti Ruskeaa kirjaa pohjana työstäessään kirjaansa, mutta hylkäsi sen marraskuun alussa. Tämän jälkeen hän kirjoitti tyhjästä uuden aloituksen kirjalleen, joka muodostaa Filosofisten tutkimusten huomautukset 1–188. Tämä on ainoa osio Wittgensteinin myöhäistuotannosta, johon hän oli täysin tyytyväinen.
Samaan aikaan, kun Wittgenstein kirjoitti teostaan, hän kirjoitti myös tunnustuksia, joissa hän kuvasi sellaisia hetkiä elämässään, jolloin hän oli ollut epärehellinen tai muuten luonteeltaan heikko. Hänen mielestään oli tärkeää olla rehellinen itselleen ja niellä ylpeytensä paitsi jotta voisi olla hyvä ihminen, myös jotta voisi kirjoittaa hyvää filosofiaa. Joululoman aikana hän esitti tunnustuksensa sukulaisilleen ja ystävilleen, muun muassa Paul Engelmannille, Moorelle ja Skinnerille. Tunnustukset käsittelivät muun muassa sitä, että hän oli antanut ihmisten ymmärtää, että hän on neljäsosajuutalainen, kun tosiasiassa kolme hänen neljästä isovanhemmastaan olivat juutalaisia, sekä sitä, että hän oli valehdellut Otterthalin oikeudenkäynnin yhteydessä. Hän jopa meni Otterthaliin pyytämään henkilökohtaisesti anteeksi tekojaan opettamiltaan lapsilta ja heidän vanhemmiltaan.
Keväällä 1937 Wittgensteinin työ ei juuri edistynyt. Kesällä hän asui Wienissä perheensä luona sekä Cambridgessä Skinnerin kanssa, ja saneli tälle Filosofisten tutkimusten ensimmäiset 188 huomautusta. Palattuaan syksyllä Norjaan hän oli masentunut ja ikävöi Skinneriä. Skinner kävikin hänen luonaan, mutta tämän lähdön jälkeenkin hän oli huolestunut ja ahdistunut. Hän kuitenkin jatkoi kirjoittamista, ja sai valmiiksi huomautuksia, jotka hän tarkoitti teoksensa jälkimmäiseksi puoliskoksi, mutta jotka on julkaistu teoksen Huomautuksia matematiikan perusteista ensimmäisessä osassa. Hän lähti Norjasta joulukuussa.
Toinen maailmansota

Kahtena ensimmäisenä vuonna toisen maailmansodan sytyttyä Wittgenstein jatkoi luennoimista Cambridgessa, vaikka hän halusi kovasti tehdä jotain sotatoimiin liittyvää. Lopulta syksyllä 1941 hänen ystävänsä Gilbert Ryle järjesti hänelle paikan Guy’s Hospital -sairaalasta, jossa hänen veljensä, lääketieteen professori John Ryle työskenteli lääkärinä. Wittgenstein aloitti pian työt sairaalan vahtimestarina, ja hänen tehtävänsä oli toimittaa lääkkeitä potilaille. Työskennellessään Guy’s Hospitalissa Wittgenstein keskittyi filosofisessa työssään lähinnä matematiikan filosofiaan, koska hän halusi parantaa kirjansa jälkimmäistä puoliskoa.
Wittgenstein tutustui sairaalassa lääkäri Basil Reeveen, joka tutki yhdessä tohtori Grantin kanssa ilmahyökkäyksissä haavoittuneita ihmisiä. Wittgenstein kiinnostui tämän tutkimustyöstä ja liittyi lopulta Reeven ja Grantin Newcastleen siirtyneeseen tutkimusryhmään maaliskuussa 1943. Tutkimuksen tarkoitus oli kehittää entistä tarkempia diagnooseja ja hoitomuotoja, mihin tarvittiin tarkkoja tietoja vammojen vaikutuksista. Wittgensteinin toimenkuvana oli tässä paloitella jäädytettyjä kudoksenpaloja ja värjätä niitä. Hän myös kehitti paradoksaalisen pulssin mittaamiseen käytettävän laitteen, joka mittasi tarkasti pulssipainetta. Wittgenstein työskenteli ahkerasti eikä kirjoittanut Newcastlessa ollessaan lainkaan filosofiaa.
Tammikuussa 1944 Reeve ja Grant siirtyivät Italiaan, ja heidän tilalleen tutkimusryhmään tuli uusi lääkäri. Wittgenstein kuitenkin lähti takaisin Cambridgeen vain kolmen viikon kuluttua tästä.
Kirjallisuutta

Andersson, Sten: Filosofen som inte ville tala. Ett personligt porträtt av Ludwig Wittgenstein.  Stockholm:  Norstedts, 2012.  ISBN 978-91-1-304337-1  (ruotsiksi)
Janik, Allan & Toulmin, Stephen: Wittgenstein’s Vienna.  New York:  Blackwell, 1973.  ISBN 0-631-19600-5  (englanniksi)
Kaipainen, Päivi: Suurten ajattelijoiden elämäkerrat ja elämänpolut. Bertrand Russellin, Ludwig Wittgensteinin ja Georg Henrik von Wrightin elämäkerrat bourdieulais-pragmatististen ja latourilaisten näkökulmien vertailussa.  Turku:  Koulutussosiologian tutkimuskeskus, RUSE, 2008.  ISBN 978-951-29-3729-5  Teoksen verkkoversio (PDF).; painettu: ISBN 978-951-29-3728-8
Rhees, Rush (toim.): Ludwig Wittgenstein. Personal recollections.  Oxford:  Blackwell, 1981.  ISBN 978-067121725-9  (englanniksi)
von Wright, Georg Henrik: Wittgenstein.  Oxford:  Blackwell, 1982.  ISBN 0-631-13099-3  (englanniksi)
von Wright, Georg Henrik (toim.): A Portrait of Wittgenstein as a Young Man. From the Diary of David Hume Pinsent 1912–1914.  Oxford:  Basil Blackwell, 1990.  ISBN 978-0-631-17511-7  (englanniksi)
Ludwig Wittgensteinin isä Karl Wittgenstein.
Ludwig Wittgenstein sisarustensa kanssa. Ludwig oikealla alhaalla.
Ludwig Wittgenstein vuonna 1890.
Trinity Collegen pääsisäänkäynti, Great Gate.
Kuva Skjoldenista. Wittgensteinin mökki sijaitsi kuvassa vasemmalla näkyvän lipputangon lähellä.
Wittgensteinin muistiinpanoja vuodelta 1914.
Gustav Klimt: Wittgensteinin sisaren Margarethe Stonborough-Wittgensteinin muotokuva, 1905.
Kuva Puchbergistä noin vuodelta 1900.
Ludwig Wittgenstein suunnitteli ja rakensi sisarelleen Margaretelle Haus Wittgensteinin yhdessä Paul Engelmannin kanssa.
Ankka–jänis-pään voi nähdä sekä ankkana että jäniksenä mutta ei molempina yhtä aikaa.
Wittgensteinin hautakivi Cambridgessa.
Sini Lällä

| Sini Lällä |
| --- | --- |
 Sini Lällä Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1994 (ikä 31)
Yleisurheilija
Pituus:  168 cm
Laji:  korkeushyppy
Seura:  Jyväskylän Kenttäurheilijat
Ennätykset:  190 cm (Kuopio 2022)
 Tietolaatikko päivitetty 11. maaliskuuta 2022 
Sini Lällä (s. 12. maaliskuuta 1994) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä valmentaa Seppo Haavisto, aiemmin vuosina 2013–2018 Juha Isolehto. Vuoteen 2016 asti hän edusti Oriveden Ponnistusta.
Porin Kalevan kisoissa 2015 Lällä voitti SM-kultaa tuloksella 182, Turun Kalevan kisoissa 2020 hopeaa tuloksella 186, Joensuussa 2022 hopeaa tuloksella 185 ja Tampereella 2021 pronssia tuloksella 178. Hän voitti kultaa myös sisäratojen SM-kilpailuissa 2014 tuloksella 182 cm ja 2022 ennätyksellään 190 cm, sai hopeaa 2021 ja 2025 sekä pronssia 2020 ja 2023.
Lällä sijoittui 12:nneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Vuonna 2015 hän oli mukana Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa, missä hän sijoittui kymmenenneksi silloisella ennätyksellään 184 cm. Heinäkuussa 2015 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa Lällä eteni loppukilpailuun ollen lopulta yhdeksäs tuloksella 181 cm. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Eugenen MM-kilpailuissa 2022, Lällä jäi karsintaan tuloksella 186 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta myös  Münchenin EM-kilpailuissa 2022 tuloksella 178 cm.
Lällä on kilpaillut aikuisten maajoukkuekilpailuissa vuosina 2015–2022. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa Tampereella 2020 ja Helsingissä 2022 sekä pohjoismaisessa hallimaaottelussa Uppsalassa 2022.
Lällä on opiskellut liikuntabiologiaa Jyväskylän yliopistossa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradoilla
Korkeushyppy: 190 cm (Oulu 2022)
Sisäradoilla
Korkeushyppy: 190 cm (Kuopio 2022)
Lähde
Kaineus

Kaineus taistelee kentaurin kanssa, attikalainen lekyytti, n. 500–490 eaa.
Kaineus (m.kreik. Καινεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa lapiittien sankari, joka syntyjään oli thessalialainen nainen, Kainis.
Kainis oli Elatoksen, lapiittipäällikön, ja Hippean tytär, jonka Poseidon makasi väkisin. Tekonsa jälkeen Poseidon kuitenkin toteutti Kainiin toiveen muuttua mieheksi, jottei häntä voitaisi enää häväistä. Tämän lisäksi Poseidon teki hänet haavoittumattomaksi aseita vastaan. Kainis vaihtoi nimensä Kaineukseksi ja ryhtyi soturiksi matkaten halki Thessalian ja ottaen myöhemmin osaa Kalydonin metsästykseen.
Kaineus sai surmansa taistelussa lapiittien ja kentaurien välillä Peirithooksen ja Hippodameian häissä. Viiden kentaurin hyökättyä häntä vastaan yksi heistä, Latreus, pilkkaa Kaineusta tämän syntyperän tähden. Kaineus iskee keihäänsä hänen kylkeensä ja pysyy vahingoittumattomana huolimatta kentaurin viimeisistä yrityksistä haavoittaa häntä aseillaan. Huomatessaan tämän muut kentaurit päättivät heittää Kaineusta tukeilla, ja niin hän hautautui runkojen muodostaman pinon alle.
Kaineuksen kohtalosta tämän jälkeen on kaksi erilaista versiota. Hän joko vajosi painon voimasta suoraan Tartarokseen, tai sitten hän muuttui kultasiipiseksi linnuksi, jonka Ampykoksen poika näki lentävän tukkipinon seasta ja jonka Mopsos tunnisti tämän jälkeen Kaineukseksi.
Vergilius kertoo Aineiaan nähneen hänet matkalla Tartaroksessa surujen kentällä, jossa Kohtalo oli jälleen muuttanut hänet takaisin naiseksi.
Ruutu (suoratoistopalvelu)

| Ruutu |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  www.ruutu.fi
Slogan:  Ei koskaan tylsää hetkeä.
Kaupallinen:  kyllä
Tyyppi:  videopalvelu
Rekisteröinti:  vaihtoehtoinen
Kielet:  suomi
Omistaja:  Nelonen Media
Avattu:  2006
Nykyinen tila:  toiminnassa
Ruutu (aiemmin Nelosen netti-TV ja Ruutu.fi) on Nelosen suoratoistopalvelu, josta voi katsella ja kuunnella Nelonen Median televisio- ja radio-ohjelmia. Suurin osa ohjelmista on katsottavissa ilmaiseksi, mutta osa ohjelmista on myös maksullisia.lähde?
Maksullisten ohjelmien ja ilmaiskanavien (Nelonen, Liv, Jim ja Hero) katsominen reaaliajassa vaatii palveluun rekisteröitymisen.lähde?
Lokakuusta 2023 lähtien Ruutu+-palvelusta on voinut myös katsoa Elisa Viihteen alkuperäissarjojen ensiesitykset.
Ruudun alkuperäissarjat

Napamiehet (2015)
Ihon alla (2015)
Keisari Aarnio (2018)
Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2018–2023)
Haapasalon Suomi (2018)
Syke (2018–)
Farmi Suomi (2020–)
Keihäsmatkat (2020)
Katiska (2020–2022)
Diili (2021–2025)
Lahko (2021)
Koskinen (2021–)
Pako – Janne "Nacci" Tranbergin tarina (2022)
Erikoisjoukot (2022-2025)
Piiritys (2023)
Lahti 2001 (2023)
Likaista lunta: Lahti 2001 (2023)
Los Angelesin kuningas (2023)
Leijonan luola Suomi (2023–2025)
Murha Hangossa (2024)
Tsunami – Paluu paratiisiin (2024)
Immu & Kentsu: Kämmätyt keikat (2025)
Kurjen kirous (2025)
Kummeli esittää: Mökkinaapurit (2025)
Nousevan auringon varjot (2026)
Hildur (2026)
Urheiluoikeudet > Jalkapallo

Veikkausliiga
Kansallinen liiga
Ykkösliiga
Suomen Cup
Liigacup
Urheiluoikeudet > Koripallo

NBA-liiga
EM-karsinnat
Korisliiga
Naisten Korisliiga
Urheiluoikeudet > Pesäpallo

Miesten Superpesis
Naisten Superpesis
Miesten Ykköspesis
Naisten Ykköspesis
Urheiluoikeudet > Lentopallo

Mestaruusliiga
Urheiluoikeudet > Salibandy

Miesten F-liiga
Naisten F-liiga
Urheiluoikeudet > Golf

The Masters
Ladies European Tour
Urheiluoikeudet > Amerikkalainen jalkapallo

Suomen maajoukkueen ottelut
Vaahteraliiga
Naisten Vaahteraliiga
I-divisioona
Aiemmat logot

Nelosen netti-TV:n logo.
Ruudun logo vuosina 2009–2012.
Ruudun logo vuosina 2012–2017.
Ruudun logo vuosina 2017-2020.
Remissio

Remissio eli elpymisvaihe tai toipumisvaihe tarkoittaa lääketieteessä sairauden oireiden väliaikaista tai pysyvää häviämistä. Varhainen remissioon pääseminen ennustaa usein parempaa mahdollisuutta saavuttaa pysyvä oireettomuus, ja esimerkiksi nivelreuman hoidossa pysyvää remissiota ja työkyvyn säilymistä tavoitellaan varhaisella remissiolla.
Remissio ei aina tarkoita, että sairaus olisi kokonaan parantunut, vaikka oireet olisivatkin poissa ja lääkityksestä olisi voitu luopua. Remission vastakohtaa eli sairauden pahenemista kutsutaan relapsiksi.
Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio

| Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio |
| --- | --- |
 Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio.
Sijainti:  Kuusikkotie 3, 00630 Helsinki
Koordinaatit:  60.2300°N, 24.9253°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu, lukio ja erikoislukio
Perustettu:  1913
Rehtori:  Maija Vanhanen
Luokat:  7–9, lukio
Oppilaita:  peruskoulu: n. 460 (2023) lukio: n. 380 (2023) yhteensä: n. 840 (2023)
Verkkosivut
Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio on Helsingin Maunulassa sijaitseva yksityinen oppilaitos, jossa toimii perusopetuksen luokat 7.–9., yleislukio ja matematiikan erikoislukio. Vuonna 2023 koulussa oli yhteensä noin 840 oppilasta ja opiskelijaa, joista noin 460 oli peruskoululaisia ja 380 lukiolaisia. Koulussa on oma keittiö, joka valmistaa kouluruuan. Koulu on perustettu Viipurissa 1913, ja sen omistaa Viipurin Reaalikoulu Oy. Rehtorina toimii Maija Vanhanen.
Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio on valittu Suomen ensimmäiseksi koulukinokouluksi. Koulukinotoiminta mahdollistaa monipuolisen elokuva- ja mediakasvatuksen osana opintoja.
Vuosina 2009-2019 koulun rehtorina toimi Carita Jalasto. Vuodesta 2019 rehtorina on toiminut Maija Vanhanen.
Peruskoulu

Perusopetuksen osalta koulu toimii osana Helsingin kaupungin kouluverkkoa. Luokilla 7.–9. on mahdollisuus painotettuun opetukseen matematiikassa ja liikunnassa sekä englanninkieliseen opetukseen. Englanninkieliset luokat ovat jatkumoa Maunulan ala-asteen englanninkielisille luokille, ja muut oppilaat painotetulle opetukselle valitaan valintakokeella. Koulukohtaisessa painotuksessa, kuvataiteessa, ei ole valintakoetta.
Peruskoulussa toimii myös koulun oma kuoro ja orkesteri sekä muita maksuttomia kerhoja.