stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
80 (luku)
Muualla

Pareton periaatteen eli 80/20-säännön mukaan monissa yhteyksissä 80 % seurauksista johtuu 20 %:sta syistä.
Tietokoneiden näytöillä oli varsinkin aikaisemmin yleistä, että riville mahtui 80 merkkiä. Alkuperäisenä aiheena tähän oli se seikka, että reikäkorteissa oli tilaa 80 merkkiä vastaaville lävistyksille.
Lockheed F-80 Shooting Star on yhdysvaltalainen hävittäjälentokone.
T-80 on neuvostoliittolainen taistelupanssarivaunu.
Eurooppatie E80 kulkee Portugalin ja Turkin välillä.
Suomessa kantatie 80 johtaa Sodankylästä Kittilän kautta Kolariin.
Eräs Jules Vernen romaani on nimeltään Maailman ympäri 80 päivässä. Siinä päähenkilö Phileas Fogg löi vetoa, että maapallon ympäri oli jo tuolloin (vuonna 1872) mahdollista matkustaa 80 vuorokaudessa, mikä häneltä juuri ja juuri onnistuikin.
Kahdeksankymmenvuotinen sota käytiin vuosina 1568–1648.
Gematriassa 80:tä merkitsee kirjain Pe (פ, ף).
Rokkarille morsian

Rokkarille morsian (engl. Rock of Love) on yhdysvaltalainen VH1-televisiokanavan tosi-tv-sarja. Rokkarille morsian kuvaa 25 naisen joukon keskinäistä kilpailua Poison-rock-yhtyeen laulajan Bret Michaelsin tyttöystäväksi pääsemisestä. Sarjaa esitti Suomessa Sub, joka näytti sarjan kaikki kolme tuotantokautta. Ensimmäisen tuotantokauden voitti Jes Rickleff, toisen Ambre Lake ja kolmannen Taya Parker.
Rokkarille morsian -tosi tv-sarjasta on tehty sisarsarja Vaimomatskua (engl. Flavor of Love), jota esitettiin Subilla, kuten myös VH1-kanavan seuraajaa sarjalle, joka oli samantapainen Bändärille sulhanen -tosi-tv-sarja.
Evan Taubenfeld

| Evan Taubenfeld |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1983 (ikä 41) Baltimore, Maryland
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, tuottaja
Muusikko
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  poprock
Soittimet:  kitara, rummut
Levy-yhtiöt:  Sire/Warner Bros.
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Evan David Taubenfeld (s. 27. kesäkuuta 1983 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Evan aloitti uransa 2002-2004 Avril Lavignen soolokitaristina. Parivaljakko on kirjoittanut yhdessä useita lauluja. Tunnetuimpia näitä ovat Lavignen hitit "Don't Tell Me" (2004) ja "Hot" (2007), sekä balladi "Innocence", joka nousi useille listoille ilman singleksi julkaisua. Warner Brothers julkaisee Taubenfeldin esikoisalbumin Welcome to the Black List Clubin syyskuussa 2009. Ensimmäinen single "Boy Meets Girl" julkaistiin 31. maaliskuuta 2009. Kitaransoiton, laulamisen ja laulunkirjoittamisen lisäksi Evan on työskennellyt musiikin parissa myös tuottajana ja rumpalina.
Aiheesta muualla

Evan Taubenfeldin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Evan Taubenfeld myspacessa
Black List Club Suomi - Evanista suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Myrtis (ennallistus)

| Myrtis |
| --- | --- |
 Myrtiksen kasvojen ennallistus.
Nimi:  Myrtis
Valmistumisvuosi:  2010
Teostyyppi:  ennallistus ihmisestä
Sijainti:  Kansallinen arkeologinen museo, Ateena, Kreikka
Myrtis (m.kreik. Μυρτίς) on nimi, joka on annettu 11-vuotiaalle antiikin ateenalaiselle tytölle, jonka jäänteet on löydetty, sekä tästä tehdylle ennallistukselle, joka on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Tytön oikeaa nimeä ei tiedetä.
Myrtiksen kallo.
Myrtikseksi nimetyn tytön arvellaan kuolleen Ateenan kulkutaudin aikana peloponnesolaissodan alkuvaiheessa noin vuonna 430 eaa. Tytön hampaista on löydetty jonkin verran jäänteitä kulkutaudin aiheuttaneen Salmonella enterica -bakteerin geeneistä, ja näin hän todennäköisesti kuoli lavantautiin. Tyttö oli haudattu Kerameikokseen kulkutaudin uhrien joukkohautaan, joka löydettiin Ateenan metron rakennustöiden yhteydessä 1994–1995. Haudasta löydettiin yhteensä noin 150 luurankoa. Arkeologit valitsivat tytöstä tutkimuksessa käytetyn nimen, suomeksi ”Myrttimarja”, ajalle tyypillisistä naisennimistä.
Löydettäessä tytön kallo oli erityisen hyvässä kunnossa, mikä mahdollisti kasvojen ennallistamisen kallosta tehdyn kopion ympärille. Kasvonpiirteiden ennallistus on tehty niin kutsutulla Manchester-menetelmällä. Ennallistuksen hiusten ja silmien väri on valittu ajalle tyypillisistä. Ennallistus on ensimmäinen tavallisesta antiikin kreikkalaisesta tehty. Aiemmin vastaavia on yritetty vain merkkihenkilöistä, kuten Filippos II.
Ennallistus julkistettiin Akropolis-museossa vuonna 2010. Tämän jälkeen se on kiertänyt eri puolilla maailmaa osana YK:n tukemaa ohjelmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrtis-ennallistus Wikimedia Commonsissa
Myrtis – Face to face with the past (englanniksi)
Superchunk

| Superchunk |
| --- | --- |
 Superchunk esiintymässä vuonna 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  1989–
Tyylilaji:  indie rock, alternative rock
Kotipaikka:   Chapel Hill, North Carolina, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mac McCaughan   Laura Ballance   Jon Wurster   Jim Wilbur  
Entiset jäsenet:  Chuck Garrison   Jack McCook  
Levy-yhtiö:  Matador Records   Merge Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Superchunk on yhdysvaltainen indie rock-yhtye, joka perustettiin Chapel Hillissä, North Carolinassa vuonna 1989. Yhtyeen jäsenet ovat: laulaja/kitaristi Mac McCaughan, kitaristi Jim Wilbur, basisti Laura Ballance ja rumpali Jon Wurster.
Diskografia > Studioalbumit

Superchunk (1990)
No Pocky for Kitty (1991)
On the Mouth (1993)
Foolish (1994)
Here's Where the Strings Come In (1995)
Indoor Living (1997)
Come Pick Me Up (1999)
Here's to Shutting Up (2001)
Majesty Shredding (2010)
I Hate Music (2013)
Diskografia > Kokoelmat/Soundtrackit

Throw (1991)
Pyloric Waves (1991)
Teriyaki Asthma (1992)
Cookie Prize (1992)
Freedom Of Choice (1992)
Incline Plane (1993)
Dope Guns 'n Fucking in the Streets Vol. 8 7" (1993)
The Machines: Simple Machines 7"s (1990-1993) (1994)
Working Holiday! (1994)
Rows Of Teeth (1994)
Jerky Boys (1995)
Suburbia (1996)
Lounge Ax Defense Fund (1996)
Laugh Hard At The Absurdly Evil (1996)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Jorma Kontio

| Jorma Kontio |
| --- | --- |
 Jorma Kontio, 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1953 (ikä 71) Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:  Solvallan ravirata, Tukholma
Voittosumma:  n. 57 milj. €
Starttien määrä:  n. 59 000
Voittoja:  noin 11 778
1000. voitto:  1984
10 000. voitto:  2015
Tilastot päivitetty:  27.07.2024
Erkki Jorma ”Jomppe” Kontio (s. 7. elokuuta 1953 Oulu) on suomalainen raviohjastaja, joka vuodesta 2000 lähtien on vaikuttanut Ruotsissa. Hän on Pohjoismaiden voitokkain ja Euroopan toiseksi voitokkain raviohjastaja. Kontio saavutti lähes 50 vuotta kestäneen uransa 10 000 voiton elokuussa 2015. Joulukuussa 2019 hän saavutti 11 000 voiton rajan.
Ura

Oulun Heinäpään kaupunginosasta kotoisin olevan Jorma Kontion isä on tunnettu paikallinen hevosmies Mikko Kontio ja setä Lauri voitti puolestaan ravikuninkaan seppeleen 1963 Eri-Pojalla. Hän ohjasti ensimmäistä kertaa kilpaa vuonna 1967 erikoisluvalla 13 vuoden ikäisenä ja saavutti samana vuonna myös ensimmäisen voittonsa Ulla-Maija-nimisellä suomenhevosella. 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Kontio työskenteli Pentti Tikkisen talleilla ja aloitti oman valmennustallin pitämisen Oulussa vuonna 1971. Myöhemmin hän muutti Turun kautta Ylöjärven vastavalmistuneelle Teivon raviradalle, jossa toimi valmentajana vuosina 1977–1994. Vuosina 1989–1991 Kontiolla oli talli myös Pilvenmäen raviradalla Forssassa. Oman valmennustoiminnan Kontio lopetti vuonna 1994, siirtyen kokonaan lainaohjastajaksi. Vuodesta 2000 lähtien Kontio on kilpaillut Ruotsista käsin. Nykyään hän asuu Enköpingissä.
Suomen Hippoksen rekisterissä Kontiolla oli vuoden 2013 lopulla lähes 37 000 ajettua ravilähtöä ja noin 6 500 voittoa. Lisäksi Ruotsissa ajettuja voittoja hänellä on yli 3 000. Palkintorahoja Kontio on uransa aikana ohjastanut yli 57 miljoonaa euroa.lähde? Kontion yhden vuoden voittoennätys 417 on vuodelta 1989, jota pidetään Suomessa lyömättömänä saavutuksena. Vuonna 2012 hän voitti Ruotsin pääradan Solvallan ajajaliigan ensimmäisenä ulkomaalaisena ohjastajana. 9 000 voittonsa hän saavutti helmikuussa 2012 Eskilstunan raveissa hevosella Victor Mile ja rikkoi 10 000 voiton rajan 16. elokuuta 2015 Evartti-nimisellä suomenhevosella Pihtiputaan Hiekan raviradalla.. Kontio saavutti joulukuussa 2019 ensimmäisenä pohjoismaisena ohjastajana 11 000 voiton rajan hevosella Ajlajk. Kontio on Euroopan kaikkien aikojen toiseksi voitokkain raviohjastaja 16 800 ykkössijaa urallaan ajaneen saksalaisen Heinz Weweringin jälkeen. Koko maailman voitokkain ohjastaja on yhdysvaltalainen Dave Palone yli 19 000 voitollaan.
Kontio on 26. heinäkuuta 2024 mennessä ajanut 11 788 voittoa.
Kontio valittiin keväällä 2019 ruotsalaisen raviurheilun Hall of Fameen.
Muuta

Vuonna 2015 Ruotsin yleisradioyhtiön suomenkielinen kanava Sisuradio valitsi Kontion vuoden ruotsinsuomalaiseksi.
Perhe

Jorma Kontio on esteratsastaja Anna-Julia Kontion isä. Hänellä on myös neljä muuta lasta.
Saavutuksia

Valittu 26 kertaa vuoden parhaaksi raviurheilijaksi Urheilutoimittajain liiton äänestyksessä
Suomen ajajaliigan voitto 18 kertaa
Vuoden ohjastaja 1996, 1999 ja 2000
Suomen Hippoksen Kultainen ansiomerkki 1990
Raviurheilijan kultainen ansiomerkki 2013
Raviohjastajien EM 1985 ja 1998
Raviohjastajien MM-hopea 1999 ja MM-pronssi 1993
European Grand Circuit -sarjan voitto 1995 hevosella Houston Laukko
Ruotsin kansallisareenan Solvallan ajajaliigan voitot 2012, 2013 ja 2018
Nordiska travmuseet Ruotsin raviurheilun Hall of Famen jäsen, 2019
Vuoden ruotsinsuomalainen urheilija 2004
Vuoden ylöjärveläinen 1999
Suurkilpailuvoittoja

Derby: Ebony Eyes (1993), Silver Game (1994), Louise Laukko (1996), Edu's Speedy (1997), Obelix Laukko (1999), Target Hoss (2009), Seabiscuit (2011), Hachiko de Veluwe (2018)
Finlandia-ajo: Keystone Patton (1985), Davidia Hannover (1986), Opal Viking (2007)
Kriterium: Mini Bunter (1979), Ebony Eyes (1992), Silver Game (1993), Target Hoss (2008), Embassy Caviar (2010), Sahara Jaeburn (2020)
Lämminveristen Suomen Mestaruus: Hot Line (1989), Riding Sponsor (1990, 1991), Houston Laukko (1994), Express First (1997), Cold Hard Wind (2006), Passionate Kemp (2008), Target Hoss (2010–2011)
Suomenhevosten Kriterium: Mikkeriina (1995), Ellin Sisu (2016)
Suur-Hollola-ajo: Born Quick (1992), Houston Laukko (1993, 1994), Josef Dahlia (1996), Louise Laukko (1998), Cold Hard Wind (2005), Gold Strike (2007), Bob Hope (2009, 2010), Target Hoss (2011), Hachiko de Veluwe (2019)
Suurmestaruusajo: Töpinä (1988), Poika–Vinkaus (1995), Matukka (1999), Jokivarren Kunkku (2015)
Ravikuninkuus: Jokivarren Kunkku (2015)
Hugo Åbergs Memorial: Houston Laukko (1995)
Svenskt travderby: Sahara Dynamite (2008), Readly Express (2016)
Svenskt travkriterium: Red Hot Dynamite (2009), Chelsea Boko (2012), Readly Express (2015), Villiam (2017)
Sweden Cup: Louise Laukko (1998)
Åby Stora Pris: Houston Laukko (1993), Etain Royal (2001), Sebastian K. (2013)
Harper Hannovers Lopp: Etain Royal (2000), Melby Viking (2014)
Breeder´s Crown: Gloria Web (2018) Ganga Bae (2019), Brother Bill (2019)
Coupe du Monde de Trot: Varenne (2002)
Criterium Continental: Opal Viking (2004)
Criterium de Vitesse de la Côte d'Azur: Houston Laukko (1995), Opal Viking (2008)
Grand Prix de Sud-Ouest: Houston Laukko (1996), Remington Crown (2000)
Prix de L'Union Europeenne: Remington Crown (2000)
Campionato Europeo: Keystone Patriot (1984), Nealy Lobell (1990)
Gran Premio Delle Nazioni: Opal Viking (2008, 2009)
Gran Premio Nazionale: Amity LB (2000)
Gran Premio Orsi Mangelli: Southwind Vernon (2003)
Gran Premio Tino Rossi: Amity LB (2001)
Premio Costa Azurra: Houston Laukko (1995), Louise Laukko (1999)
Prijs der Giganten: Keystone Patriot (1985), Davidia Hannover (1986), Plant the Seed (1993)
Kreivi Kalman Hunyadyn muistoajo: Tornando (1998), Mr Claude (2000)
Grosser Preis von Bild Hamburg: Davidia Hannover (1986), Houston Laukko (1995)
Copenhagen Cup: Bravo Sund (1998)
Norja
Oslo GP Lisa America (2010), Vitruvio (2019)
Toronto Horseman Series: Davidia Hannover (1986)
World Cup International Trot: Davidia Hannover (1986)
UET Grand Prix: Jexpress Dahlia (1992), Readly Express (2016), Viliam (2018)
5-vuotiaiden EM: Boss Is Back (1994)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kontion tilastot Svensk Travsportin tietokannassa
Kemiläinen, Jorma: / Kontio, Jorma (1953– ) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 21.3.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Jorma Kontio Elian Webin ohjissa.
The Osmonds

The Osmonds vuonna 1974.
The Osmonds on yhdysvaltalainen perheenjäsenistä koostuva popyhtye, joka nautti suurta suosiota purkkapop-tyylin edustajina 1970-luvulla.
Alun perin yhtyeessä olivat veljekset Alan Ralph Osmond (s. 22. kesäkuuta 1949), Melvin Wayne Osmond (s. 28. elokuuta 1951, k. 1. tammikuuta 2025), Merrill Davis Osmond (s. 30. huhtikuuta 1953) ja Jay Wesley Osmond (s. 2. maaliskuuta 1955).
Ura

The Osmondsien ura alkoi suurella läpimurrolla Disneylandissa ja pian sen jälkeen seurasi säännöllisiä esiintymisiä Andy Williams show -ohjelmassa 1960-luvun alussa. Vuosikymmenen puolessavälissä he esiintyivät Ruotsin kuuluisimman laulajan Lars Lönndahlin kanssa ja saivat suosiota Ruotsissa. Heidän kulta-aikansa sijoittui kuitenkin 1970-luvun alkuun, jolloin he saivat paljon listahittejä.
Heidän joukkoonsa liittyi joksikin aikaa nuoremmat veljekset Donny Osmond (s. 9. joulukuuta 1957) ja Jimmy Osmond (s. 16. huhtikuuta 1963). Yhtyeellä oli samanniminen lauantaiaamun piirrossarja ABC-kanavalla vuosina 1972-1973. Donny, ja myös vähemmässä määrin Jimmy, saivat suosiota sooloartisteina kuten myös heidän ainoa siskonsa, Marie Osmond (s. 13. lokakuuta 1959). Jimmy oli suosittu erityisesti Britanniassa kun taas Donnyn ja Marien suosio oli lähes maailmanlaajuista. Donny ja Marie esiintyivät myös duona ja juonsivat omaa varieteeohjelmaansa Donny & Marie, ABC-kanavalla vuosina 1976-1979.
Kaikki perheenjäsenet ovat tunnetusti vannoutuneita mormoneja.
Musikaalinen menestys

Osmondsin läpimurtohitti Yhdysvalloissa, "One Bad Apple", jossa Merrill ja Donny lauloivat pääosuudet, oli soundiltaan hyvin samanlainen kuin toisellakin aikakauden purkkapop-yhtyeellä, The Jackson 5. Laulu oli viisi viikkoa Billboardin Hot 100 -listan kärjessä keväällä 1971, sekä nousi kuudenneksi and R&B-listalla. Single ja sitä seurannut esikoisalbumi One Bad Apple levytettiin Muscle Shoalsilla legendaarisen R&B-tuottajan, Rick Hallin kanssa.
Seuraava single "Double Lovin'" sijoittui 14:ksi mutta hiukan psykedeelinen "Yo-Yo" nousi kolmanneksi vuoden 1971 lopulla. Se oli vaihe, jossa veljekset alkoivat levyttää itsenäisenä rock 'n roll -yhtyeenä sen sijaan että olisivat luottaneet sessiomuusikoihin. Heidän puhtaasta imagostaan huolimatta Osmondsilla oli soul-tyylinen, joskus käheä soundi, joka edelsi myöhempien vuosien power pop -kautta.
Ensimmäinen vuoden 1972 julkaisu "Down By The Lazy River" nousi neljänneksi ja toi vihdoin läpimurron Britanniassa, jossa se oli parhaimmillaan sijalla 40. Faneja alkoi kasaantua nopeasti. Koko Osmondsin perhe, mukaan lukien yhtye- ja soolojulkaisut, sai yhteensä 13 singleä Britannian listoille vuonna 1973.
Vuoden 1972 LP Crazy Horses ja samanniminen kappale saivat arvosteluja laidasta laitaan. Albumilla yritettiin kehittää enemmän rock-suuntautunutta soundia ja imagoa, ja ensimmäinen kappale "Hold Her Tight" muistutti huomattavissa määrin Led Zeppelinin Immigrant Song -kappaletta. Albumi kuitenkin todisti veljesten kyvyn kirjoittaa lauluja ja soittaa.
Pian sen jälkeen vuonna 1973 julkaistiin The Plan, jota voi parhaiten kuvailla mormonivaikutteisena albumina, jossa on prog rock -pyrkimyksiä. Näitä albumeja seurasivat herkemmät ja tunteellisemmat laulut kuten "Let Me In" ja "Love Me For A Reason". Tämä musiikki yhdessä veljesten ulkonäön kanssa vetosi suuressa määrin purkkapop-markkinoihin. Beatlemanian tyyliin ilmiötä alettiin kutsua Osmaniaksi.
The Osmonds nykyään

Wayne, Jay ja Merrill jatkoivat esiintymistä nimellä The Osmond Brothers ja esiintyivät säännöllisesti Bransonissa Missourissa sekä Britanniassa, molemmissa kvartettina Jimmyn kanssa. Merrill esiintyy myös sooloartistina. Alan ei enää esiinny, paitsi hyvin harvoissa tilaisuuksissa, koska hän sairastaa MS-tautia. Nykyään heidän soundinsa on enemmän kantri-tyylistä, jossa on hieman rock ja AC-vaikutteita.
Jimmy esiintyy Britanniassa ja Bransonissa sekä on tullut menestyneeksi liikemieheksi. Hän esiintyi vähän aikaa sitten brittiläisessä tosi-tv-ohjelmassa I'm A Celebrity, Get Me Out Of Here.
Marie on ollut radiojuontajana sekä tekee ja myy nukkeja.
Donny ylläpitää menestyksekästä kiertue- ja levytysuraa Britanniassa sekä välillä Yhdysvalloissa. Hän oli suosittu myös teatterin alalla esiinnyttyään jonkin aikaa pääroolissa Andrew Lloyd Webberin musikaalissa Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat.
Kaikki veljekset ovat naimisissa ja joillakin heistä on hyvinkin suuret perheet. Alanin kahdeksan poikaa esiintyvät joskus nimellä "The Osmonds - Second Generation" tai "2ndG". Yleisön kiinnostuksen johdosta he kiersivät Britanniaa helmikuussa ja maaliskuussa 2006.
Julkaisut

One Bad Apple (maaliskuu 1970)
Down By The Lazy River (maaliskuu 1972)
Crazy Horses (marraskuu 1972)
The Plan (tammikuu 1973)
Goin' Home (heinäkuu 1973)
Let Me In (lokakuu 1973)
One Way Ticket To Anywhere (marraskuu 1973)
I Can't Stop (huhtikuu 1974)
Love Me For A Reason (elokuu 1974)
Having A Party (maaliskuu 1975)
The Proud One (toukokuu 1975)
I'm Still Gonna Need You (marraskuu 1975)
I Can't Live A Dream (lokakuu 1976)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
The Osmonds esiintymässä 2008.
Rabindranath Tagore

| Rabindranath Tagore> রবীন্দ্রনাথ ঠাকুর |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1861 Kalkutta, Bengali, Brittiläinen Intia
Kuollut: 7. elokuuta 1941 (80 vuotta) Kalkutta, Bengali, Brittiläinen Intia
Ammatti:  kirjailija, filosofi, runoilija, lauluntekijä ja muusikko
Puoliso:  Mrinalini Devi (aviol. 1883–1902)
Uskonnollinen kanta:  hindulaisuus
Kirjailija
Äidinkieli: bengali
Tuotannon kieli: bengali, englanti
Esikoisteos:  Gitanjali (1912) Jana Gana Mana (1911)  Amar Sonar Bangla (1905)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1913) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rabindranath Tagore (bengaliksi রবীন্দ্রনাথ ঠাকুর, 7. toukokuuta 1861 – 7. elokuuta 1941) oli intialainen kirjailija, filosofi, runoilija, lauluntekijä ja muusikko. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1913 runoteoksesta Uhrilauluja (Gitanjali: Song Offerings). Hän oli ensimmäinen aasialainen Nobel-palkinnon saaja.
Tagore on vaikuttanut vahvasti bengalinkielisen kirjallisuuden kehittymiseen, ja hän on tehnyt Intian kirjallisuutta tunnetuksi myös lännessä. Hän kirjoitti bengaliksi, mutta käänsi itse teoksiaan englanniksi.
Tagore opiskeli Englannissa, muttei suorittanut siellä tutkintoa. Hänet lyötiin Englannissa ritariksi vuonna 1915, mutta hän peruutti ritariutensa pari vuotta myöhemmin protestiksi brittien Intian-politiikkaa vastaan.
Tagoren teoksiin kuuluu runoja, romaaneja, esseitä, novelleja ja matkakertomuksia. Hän kirjoitti ja sävelsi myös useita lauluja, muun muassa Intian kansallislaulun ja Bangladeshin kansallislaulun.
Suomennetut teokset

Uhrilauluja, Kustannusosakeyhtiö Kirja 1917. (Gitanjali: Song Offerings, 1910) Suom. Eino Leino. Näköispainos: ntamo 2012.
Haaksirikko, 1922. (The Wreck, 1921)
Elämäni muistoja, muistelmat. Otava 1923. (Jivansmriti, 1912) Suom. J. A. Hollo.
Ahnaat paadet ynnä muita kertomuksia, Otava 1924. (The Hungry Stones, 1916) Suom. J. A. Hollo
Pimeän kammion kuningas ja muita draamoja. Otava 1924. (Raja, 1910)
Gora, romaani. Otava 1925. (Gora, 1910)
Sādhanā. Elämän oleellistaminen, Otava 1926. (Sadhana: The Realisation of Life, 1913) Suom. J. A. Hollo
Persoonallisuus. Otava 1928. Suom. J. A. Hollo
Koti ja maailma, romaani. Otava 1937. (Ghare Baire, 1916) Suom. J. A. Hollo.
Puutarhuri (The Gardener, 1913), Suom. Eino Leino, Kirja, 1913. – 2. p. Otava, 1924. – Vuonna 1967 ilmestynyt nide sisältää myös teoksen Sadhana: elämän oleellistaminen (Sadhana: The Realisation of Life, 1913) Suom. J. A. Hollo. Otava, 1926.
Lauluja.  ((Gitanjali, 1910.) Englannin kielestä suomentanut Eino Leino. Ilmestynyt ensi kerran suomeksi 1917 nimellä Uhrilauluja. Esipuheen suomentanut Osmo Iisalo. Alkusanat suomenkieliseen laitokseen Dan Sundell)  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15558-6
Ihmiskunnan uskonto Biokustannus 1990. Johdanto Andrew Robinson; suom. Heikki Eskelinen.
Rakkauden laulu.  ((Fruitgathering, 1916, Lover’s gift and crossing, 1918 ja Fireflies, 1928). Tekstit valikoinut ja suomentanut Hannele Pohjanmies. Silkkimaalaukset Lii Hannukkala-Pohjanmies)  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-875-1
Villilintuja: Elämänviisautta.  ((Stray birds, 1916.) Suomentanut Pertti Seppälä)  Helsinki:  Memfis Books, 2002.  ISBN 951-98833-0-4
Rakkauden lahja.  ((Lover’s gift and crossing, 1918, ja Fruit-gathering, 1916.) Suom. Hannele Pohjanmies)  Helsinki:  Memfis books, 2006.  ISBN 951-98833-6-3
Hedelmätarha.  ((Fruit-gathering, 1916.) Suom. Hannele Pohjanmies)  Helsinki:  Memfis books, 2007.  ISBN 978-951-98833-8-0
Tähtitaivaan runot.  (Suomennettu tekijän bengalinkielisten runojen pohjalta laatimista englanninkielisistä runomukaelmista. Suom. Hannele Pohjanmies)  Helsinki:  Memfis books, 2008.  ISBN 978-951-98833-9-7
Toiselle rannalle.  (Suomennettu tekijän bengalinkielisten runojen pohjalta laatimista englanninkielisistä runomukaelmista. Tekstit valikoinut ja suomentanut Hannele Pohjanmies)  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-791-1
Kuukeinu.  ((The crescent moon, 1913.) Suom. Hannele Pohjanmies)  Helsinki:  Therapeia-säätiö, 2010.  ISBN 978-952-5519-20-4
Gitanjali. Basam Books 2013. (Gitanjali, 1910) Suom. Hannele Pohjanmies.