stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkopäätiainen
Levinneisyys

Valkopäätiaista tavataan Tyyneltämereltä Itä-Eurooppaan, Siperian eteläpuolella. Laji on paikkalintu, vaikka joskus esiintyy lyhytmatkaista vaeltelua. Sen elinalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopan kannan koko on 5 800–22 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen. Suomessa lajia on havaittu noin 30 kertaa, ja nykyään havaintoja kertyy vain satunnaisesti. 1970-luvulla laji pesi varmuudella kahdesti, Tohmajärvellä ja Turussa. Valkopäätiainen havaittiin vuonna 2007 Uuraisilla (Rariteettikomitea ei ole vielä tarkastanut havaintoa) ja 30. tammikuuta vuonna 2010 Siikajoella, sekä loppusyksyn 2015 ja kevään 2016 aikana Helsingin Fastholmassa.
Elinympäristö

Valkopäätiainen viihtyy erityisesti joenvarsien lehtimetsissä.
Lisääntyminen

Valkopäätiainen pesii puussa tai seinässä olevaan koloon. Naaras munii kymmenkunta valkoista munaa, joissa on punaruskeita pilkkuja. Se hautoo kaksi viikkoa. Molemmat vanhemmat ruokkivat poikasia 17-20 päivän ajan.
Ravinto

Valkopäätiainen syö keväästä syksyyn hyönteisiä ja muita selkärangattomia, talvella siemeniä ja pähkinöitä.
Aiheesta muualla

Vuorisalo, Timo (artikkelissa Evoluutio ei ole uskon asia, toim. Roope Lipasti) 2006: – Turun Sanomat. Viikkoliite 9.9.2006 s. 3. Turku.
Järvinen, Hannu M. & Rauste, Visa 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* pesivänä Tohmajärvellä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 58. SLY.
Hurme, Timo 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Vaasassa 1973. – Lintumies 2.1976 s. 58. SLY.
Jokinen, Markku, Jussila, Matti, Kuikka, Yrjö, Lehtinen, Ossi, Palmgren, Jörgen & Uusivuori, Pertti 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Helsingissä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.
Lehtonen, Raimo 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* risteytyneenä sinitiaisen kanssa Turussa. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.
Liesma, Jorma 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Valkeakoskella 1975. – Lintumies 2.1976 s. 60. SLY.
Tiussa, Jouko 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Pyhäselällä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.
Valkopäätiaisen (Cyanistes cyanus) munia.
Vatan

Zahmetkeš-lehden logo vuodelta 1929.
Vatan (Ватан, ”Isänmaa”) on Dagestanissa Venäjällä ilmestyvä tatin- ja venäjänkielinen sanomalehti.
Lehti on perustettu vuonna 1928 nimellä Zahmetkeš (”Raataja”). Aluksi sitä julkaistiin heprealaisella kirjaimistolla. Vuosina 1929–1930 otettiin käyttöön latinalainen ns. uusi kirjaimisto. Vuonna 1938 lehti siirtyi kyrilliseen kirjaimistoon. Samalla se sai uuden nimen Girmizine Astara (”Punainen tähti”).  Lehti lakkautettiin 1940-luvun lopun juutalaisvastaisen kampanjan aikana. Se perustettiin uudelleen vuonna 1975. Nykyisellä nimellään se ilmestyy vuodesta 1991 lähtien.
Vatan ilmestyy kerran viikossa Derbentissä. Vuonna 2021 sen painosmäärä oli 1 300 kappaletta. Lehden teemoja ovat Dagestanin tapahtumat ja yhteiskunta sekä vuoristojuutalaisten historia ja kulttuuri.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vatanin sivusto
Megalónisos

Megalónisos Petaliónin saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Petalía (Πεταλία)
Sijainti:  37°59′52″N, 24°15′31″E, Kárystos Euboia, Keski-Kreikka Kreikka
Saariryhmä:  Petalioí, Euboian saaret
Vesialue:  Petaliónlahti
Pinta-ala:  17,2 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megalónisos (kreik. Μεγαλόνησος) eli Megalónisos Petalión (Μεγαλόνησος Πεταλιών) tai Petalía (Πεταλία) on Kreikan saari, joka kuuluu Euboian saariin ja tarkemmin Petalioí-saariin. Se sijaitsee Petaliónlahdessa Euboian saaren eteläkärjen länsipuolella. Saaren pinta-ala on 17,2 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2001). Hallinnollisesti Megalónisos Petalión kuuluu Kárystoksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Megalónisos Petalión on nimensä mukaisesti Petalioí-saarten suurin saari. Sen koillispuolella sijaitsee Chersonísin saari ja pohjoispuolella joukko saariryhmän muita pienempiä saaria.
Minas Morgul

Minas Morgul voi tarkoittaa seuraavia:
Minas Morgul, alun perin Minas Ithil, Gondorin vartiotorni J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta
Minas Morgul, saksalainen black metal ja death metal -yhtye
Minas Morgul, Summoning-yhtyeen albumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Minas Morgul”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Viron asutut paikat

Viron maakunnat, kunnat ja asutut paikat vuonna 2007.
Viron asutut paikat (vir. asula tai asutusüksus) ovat asutuksia tai alueellisia yksiköitä, jotka kuuluvat johonkin kuntaan. Asutuilla paikoilla ei ole hallinnollista merkitystä. Joukko asuttuja paikkoja muodostaa kunnan (vald), jolla on oma hallinto. Asutut paikat, jotka ovat tyypiltään kaupunkeja muodostavat oman kaupunkikunnan (linn). Jotkin kaupungit ovat liittyneet ympäröiviin kuntiin ja ovat nykyään epäitsenäisiä kaupunkeja.
Virossa on 5 erityyppistä asuttua paikkaa:
kaupunki (linn)
epäitsenäinen kaupunki (vallasisene linn)
kauppala (alev)
pienkauppala (alevik)
kylä (küla)
4. marraskuuta 2016 Virossa oli 4 699 asuttua paikkaa. Niistä 30 oli kaupunkeja, 17 epäitsenäisiä kaupunkeja, 12 kauppaloita, 188 pienkauppaloita ja 4 452 kyliä.
Aiheesta muualla

Maa-amet: Geoportaal: Haldus- ja asustusjaotus (viroksi)
Eesti Entsüklopeedia: Eesti asustus (viroksi)
Riigi Teataja: Territory of Estonia Administrative Division Act (englanniksi) (viroksi)
Riigi Teataja: Asustusüksuse liigi, nime ja lahkmejoonte määramise alused ja kord (viroksi)
Place Names Board of Estonia (englanniksi) (viroksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   – en:Populated places in Estonia apuna.
Käännös suomeksi
Viikko-Eteenpäin

| Viikko-Eteenpäin |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Sanomalehti
Julkaisija:  Kymen Viikkolehti Oy
Levikki:  5 435 (LT 2007)
Perustettu:  1905 (Eteenpäin)
Lakkautettu:  2011
Päätoimittaja:  Reijo Hämäläinen
Sitoutuneisuus:  SDP
Kotikunta:  Kotka
Kotimaa:   Suomi
Ilmestymistiheys:  torstaisin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Viikko-Eteenpäin
Viikko-Eteenpäin oli vuonna 1905 perustetun, Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden jatkaja. Kun Eteenpäin yhdistyi vuonna 1989 toisen kotkalaisen sanomalehden, Etelä-Suomen kanssa, fuusiossa syntyivät alueen suurlehdeksi noussut Kotkan Sanomat (myöh. Kymen Sanomat) ja Viikko-Eteenpäin, joka jatkoi Eteenpäin-lehden sosiaalidemokraattista kantaa. Lehti lopetettiin vuonna 2011.
Viikko-Eteenpäin ilmestyi kerran viikossa torstaisin ja sitä julkaisi Kymen Viikkolehti Oy. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli vuosina 1989–1993 Risto Tuominen. Viimeinen päätoimittaja oli Reijo Hämäläinen. Viikko-Eteenpäin-lehden levikki oli viime vaiheissa 5 435 (vuonna 2007) ja levikkialue Kymenlaakso. Lehden aiheita olivat politiikka ja paikalliskulttuuri.
Lopettaminen

SDP:n puoluehallitus päätti kesäkuussa 2011 keskittää puolueen viestintätuen pää-äänenkannattajansa Uutispäivä Demarin kehittämiseen. Päätös johti maakunnissa ilmestyvien aluelehtien tukien heikkenemiseen, mikä heikensi Viikko-Eteenpäin-lehden taloutta huomattavasti. Kymen Viikkolehti Oy:n hallitus päättikin lehden ilmestymisen lopettamisesta kokouksessaan 20. kesäkuuta 2011. Viikko-Eteenpäin-lehden viimeinen numero ilmestyi vuoden 2011 lopussa.
Lopettamisen taustalla oli varsinaisesti puolueiden viestintätuen supistaminen sekä se että uuden lainsäädännön mukaan puolue voi käyttää viestintätukea vapaasti erilaisiin viestintämuotoihin, kun aiemmin vuoteen 2008 saakka kyse oli suoraan lehdille maksetusta lehdistötuesta.
Aiheesta muualla

Demari.fi – Viikko-Eteenpäin
Kymenlaakson sanomalehdet
Tilattavat sanomalehdet
 Elimäen Sanomat  ·  Iitinseutu  ·  Kymen Sanomat  ·  Kouvolan Sanomat  ·  Keskilaakso  ·  Kaakonkulma  ·  Valkealan Sanomat

Ilmaisjakelulehdet
 Ankkuri  ·  Karhulalainen  ·  Reimari  ·  PK-lehti  ·  Vartti Kouvola


Lopetetut sanomalehdet
 Eteenpäin  ·  Etelä-Suomi  ·  Hiiohoi!  ·  Kaupunkilehti Seiska  ·  Kotkan Sanomat  ·  Kotkansilmä  ·  Kymen Sanomat  ·  Poiju  ·  Viikko-Eteenpäin
Vasyl Virastjuk

Vasyl Virastjuk vuonna 2016.
Vasyl Jaroslavovytš Virastjuk (ukr. Василь Ярославович Вірастюк, s. 22. huhtikuuta 1974 Ivano-Frankivsk) on ukrainalainen poliitikko sekä kuulantyöntäjä ja voimamies. Hänet valittiin vuonna 2021 Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen ehdokkaana
Vuosina 1994–2000 Virastjuk kuului kuulantyöntäjänä Ukrainan maajoukkuerinkiin. Virastjuk osallistui Euroopan-mestaruuskilpailuihin Budapestissa 1998, mutta ei päässyt loppukilpailuun. Ennätyksensä 19,75 hän työnsi vuonna 2000. Vuosina 2003 ja 2004 Virastjuk kilpaili Maailman vahvin mies -kilpailussa. Ensimmäisellä kerralla hän sijoittui kolmanneksi ja toisella kerralla voitti maailman vahvimman miehen tittelin. Kilpailevan IFSA-voimamiesliiton MM-kilpailuissa Virastjuk saavutti MM-hopeaa vuonna 2005 ja -pronssia vuonna 2006, sekä joukkuekultaa 2006, kunnes vuonna 2007 voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Arnold Classic Strongman -kilpailussa hän sijoittui toiseksi vuosina 2005–2007.
Virastjuk on 191 senttimetriä pitkä ja painaa 156 kilogrammaa. Virastjukin veli Roman oli kansainvälisen tason kuulantyöntäjä.
Vuonna 2021 Virastjuk nimitettiin Kansan palvelija -puolueen ehdokkaaksi Ivano-Frankivskin alueen 87. vaalipiirissä toimitettavassa täytevaalissa. Hänet oli pyytänyt ehdolle Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi. Vaalipiiristä vuoden 2019 parlamenttivaaleissa valittu kansanedustaja Zinovi Andrijovytš erosi Verh’ovna Radasta tultuaan valituksi Nadvirnan kaupunginjohtajaksi. 28. maaliskuuta toimitettu täytevaali poiki 17 rikosilmoitusta vaalilainsäädännön rikkomisesta tai vaalitoimituksen lainvastaisuudesta. Äänten laskeminen kesti kahdeksan päivää, minkä jälkeen Ukrainan keskusvaalilautakunta julisti Virastjukin vaalin voittajaksi 15 536 äänellä eli 31,25 prosentin ääniosuudella. Tulevaisuuden puolesta -puolueen Oleksandr Ševtšenko sai 29,69 prosenttia äänistä ja Svobodan Ruslan Košulynskyi 28,86 prosenttia. Viiden äänestysalueen äänet hylättiin, ja seitsemällä äänestysalueella vaalilippuja löytyi kirjattua vähemmän. Toiseksi sijoittunut ehdokas Ševtšenko valitti keskusvaalilautakunnan päätöksestä, ja toukokuun alussa Ukrainan korkeimman oikeuden suurkamari totesi päätöksen lainvastaiseksi. Oikeuden päätöksen jälkeen keskusvaalilautakunta julisti Virastjukin uudelleen vaalin voittajaksi, tällä kertaa 14 811 äänellä. Korkein oikeus kumosi tämänkin päätöksen, mutta myöhemmin korkeimman oikeuden suurkamari totesi Virastjukin tulleen valituksi.
Henkilökohtaisia ennätyksiä

kyykky: 2 x 350 kg
penkkipunnerrus: 3 x 205 kg
maastaveto: 330 kg
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virastjukin virallinen sivu
Vaterin ampulla

Kaavakuva sappi- ja haimateistä. Vaterin ampulla sijaitsee pohjukaissuolen nystyn kohdalla.
Pohjukaissuolen nysty suolen sisältä kuvattuna.
Vaterin ampulla (lat. ampulla Vateri) tai hepatopankreaattinen ampulla (lat. ampulla hepatopancreatica) on anatominen laajentuma, joka muodostuu sapenjohtimen (ductus choledochus) ja haimatiehyen (ductus pancreaticus) yhtymäkohtaan. Vaterin ampulla avautuu pohjukaissuolen seinämään, jossa sen avautumiskohtaa kutsutaan pohjukaissuolen nystyksi (papilla duodeni major). Pohjukaissuolen nystyssä sijaitsee Oddin sulkijalihas (sphincter Oddi), jonka läpi sapenjohdin ja haimatiehyt kulkevat. Oddin sulkijalihas säätelee sapen ja haimanesteiden pääsyä suoleen.
Historia

Vaterin ampulla on saanut nimensä saksalaisen patologin ja anatomian tutkijan Abraham Vaterin (1684–1751) mukaan. Vater julkaisi ensimmäisenä kuvauksen ampullasta vuonna 1720.
Vesa Mäkinen (säveltäjä)

Vesa Mäkinen on suomalainen elokuvasäveltäjä. Hän on ollut ehdolla parhaan musiikin Jussi-palkintoon elokuvasta Emmauksen tiellä. Hän oli vuosina 1999–2014 Salatut elämät -tv-sarjan vakituisena säveltäjänä.
Elokuvasäveltäjänä

Voi juku – mikä lauantai (1979)
Taivaan lahja (1988)
Viimeinen pisara (1992), lyhytelokuva
Kivenpyörittäjän kylä (1995)
Kuningasjätkä (1998)
Unelmoija ja unikansa (1998)
Salatut elämät (1999–2014)
Badding (2000)
Emmauksen tiellä (2001)
Koirankynnen leikkaaja (2004)
Lieksa! (2007)
Karjalan kunnailla (2007), jossa muun muassa tunnusmelodia Yö väistyy
Ralliraita (2009)
Holokaustin värit – matka tuhatvuotiseen valtakuntaan (2009), pitkä dokumentti
Lahja – elämäni (2010), lyhyt dokumentti
Naisen nimi (2014), lyhytelokuva
Äkkilähtö (2016)
Aiheesta muualla

Vesa Mäkinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vantaan kaupunginmuseo

| Vantaan kaupunginmuseo |
| --- | --- |
 Vantaan kaupunginmuseo toimii vuodelta 1862 peräisin olevassa, arkkitehti Carl Albert Edelfeltin suunnittelemassa Tikkurilan vanhassa asemarakennuksessa.
Tyyppi:  Kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Hertaksentie 1, 01300 Vantaa (Tikkurila)
Ylläpitäjä:  Vantaan kaupunki
Johtaja:  Marjo Poutanen
Kotisivut:  kaupunginmuseo.vantaa.fi/fi
Koordinaatit:  60.2909°N, 25.0430°E
 fiVantaan kaupunginmuseo 
      
Vantaan kaupunginmuseo on Vantaan kaupungin ylläpitämä museo, jonka päätoimipiste on vuonna 1862 rakennetussa Tikkurilan vanhassa asemarakennuksessa Tikkurilan kaupunginosassa. Sillä on näyttely- ja tapahtumatoimintaa myös Håkansbölen kartanossa, ja sen kokoelmapalvelut ovat Hiekkaharjussa.
Vantaan kaupunginmuseo kesällä 2016
Museoon on vapaa pääsy. Kaupunginmuseo esittelee vaihtuvissa näyttelyissään Vantaan, entisen Helsingin maalaiskunnan ja Helsingin pitäjän historiaa ja nykyilmiöitä. Museo tutkii alueen historiaa sekä kerää kokoelmiinsa siihen liittyvää esineistöä, kuvamateriaalia, asiakirjoja, muistitietoa sekä kirjallisuutta. Museo osallistuu myös kulttuuriympäristön suojeluun, toimii alansa asiantuntijana ja julkaisee tutkimusaiheisiinsa liittyvää kirjallisuutta. Kaupunginmuseo kuuluu Vantaan kaupungin vapaa-ajan lautakunnan tehtäväalueeseen.
Kulkuyhteydet nykyisen Tikkurilan rautatieaseman välittömässä läheisyydessä, entisessä asemarakennuksessa sijaitsevaan museoon ovat hyvät.
Tutkimustyötä ja julkaisuja

Vantaan kaupunginmuseo tekee monipuolista tutkimus- ja kartoitustyötä yhteystyössä muiden tahojen kanssa esimerkiksi kaupunkialueen arkeologiaan, kulttuurihistoriaan ja perinteeseen liittyen. Museo myös julkaisee sekä omia tutkimuksiaan ja selvityksiään että muita Vantaan kaupungin historiaan liittyviä teoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vantaan kaupunginmuseo Wikimedia Commonsissa
Vladko Maček

Jugoslavian varapääministeri Vladko Maček (keskellä) vannomassa virkavalaansa Dušan Simovićin hallituksen nimittämisen yhteydessä vuonna 1941.
Vladko Maček (20. heinäkuuta 1879 Jastrebarsko, Itävalta-Unkari – 15. toukokuuta 1964 Washington, Yhdysvallat) oli kroatialainen poliitikko, joka toimi Kroatian talonpoikaispuolueen johtajana vuodesta 1928 kuolemaansa asti. Edeltäjänsä Stjepan Radićin tavoin hän ajoi Jugoslaviaan kuuluneelle Kroatialle itsehallintoa. Toisen maailmansodan jälkeen Maček eli maanpaossa.
Maček liittyi Kroatian talonpoikaispuolueeseen vuonna 1905, jolloin Kroatia kuului vielä Itävalta-Unkariin. Hänet valittiin vuonna 1920 Jugoslavian perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäseneksi. Hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja vuonna 1928, kun puolueen perustanut Radić murhattiin. Kroatian talonpoikaispuolue oli tuolloin muutosvaiheessa. Alkujaan se oli ollut talonpoikien asiaa ajanut sosiaalinen liike, mutta muuttui vähitellen keskiluokan ja älykköjen hallitsemaksi nationalistiseksi puolueeksi, joka vastusti serbien hallitsevaa asemaa Jugoslavian valtiossa ja kannatti maan muuttamista liittovaltioksi. Kuningas Aleksanteri I:n ryhdyttyä hallitsemaan diktatorisesti Maček joutui olemaan vangittuna vuosina 1929–1930 ja 1933–1934.
Aleksanterin kuoleman jälkeen sijaishallitsija Paulin kaudella maassa ryhdyttiin taas järjestämään vaaleja, ja talonpoikaispuolue sai Kroatian alueella ylivoimaisen kannatuksen vuosien 1935 ja 1939 parlamenttivaaleissa. Elokuussa 1939 Maček sai neuvoteltua pääministeri Dragiša Cvetkovićin kanssa kompromissin, jonka mukaan Kroatia saisi autonomian ja oman parlamentin sekä edustuksen Jugoslavian hallitukseen. Näin syntyi Jugoslavian kuningaskunnan sisällä autonominen Kroatian Banovina. Maček nimitettiin jo samassa kuussa Jugoslavian varapääministeriksi. Hallituksen jäsenenä hän hyväksyi vastentahtoisesti Jugoslavian liittymisen Antikomintern-sopimukseen 25. maaliskuuta 1941. Kun sotilasvallankaappaus kaksi päivää myöhemmin syrjäytti sijaishallitsija Paulin, Maček sai pitää ministerinpaikkansa myös uudessa hallituksessa. Saksan vallatessa Jugoslavian huhtikuussa 1941 Maček ei lähtenyt maanpakoon, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta ryhtyä Saksan alaisen nukkehallituksen johtoon, ja vetäytyi julkisesta toiminnasta. Hän joutui olemaan syksystä 1941 seuraavaan kevääseen vangittuna ja sitten kotiarestissa aina toisen maailmansodan loppuun asti.
Kommunistien tultua valtaan sodan jälkeen vuonna 1945 Maček pakeni ensin Pariisiin ja lopulta Washingtoniin Yhdysvaltoihin, jossa myös kuoli. Hänet uudelleenhaudattiin Zagrebiin vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladko Maček Wikimedia Commonsissa
Viron europarlamenttivaalit 2004

Vuoden 2004 europarlamenttivaalit järjestettiin Virossa 13. kesäkuuta 2004. Vaaleissa valittiin Viron ensimmäiset kuusi europarlamentaarikkoa. Vaalien äänestysaktiivisuus oli 26,8 prosenttia. Virossa syntyi kiistaa eurovaalilaista, koska presidentti Arnold Rüütel ei alun perin halunnut hyväksyä avoimia listoja. Hänen mukaansa ne mahdollistivat julkkisehdokkaat joiden ainoa tavoite on kerätä ääniä puolueelle ottamatta itse paikkaa vastaan vaikka voittaisikin.
Valitut ehdokkaat

Euroopan parlamenttiin valitut ehdokkaat äänimäärän mukaan:
| Kuva | Ehdokas | Puolue | Puolue | Äänimäärä |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Toomas Hendrik Ilves |   | Sosiaalidemokraattinen puolue | 76 120 |  |  |  |
|  | Siiri Oviir |   | Keskustapuolue | 16 633 |  |  |  |
|  | Tunne-Väldo Kelam |   | Isänmaaliitto | 12 609 |  |  |  |
|  | Toomas Savi |   | Reformipuolue | 11 198 |  |  |  |
|  | Marianne Mikko |   | Sosiaalidemokraattinen puolue | 5 263 |  |  |  |
|  | Ivari Padar |   | Sosiaalidemokraattinen puolue | 1 012 |  |  |  |
Vesa Mäki (jalkapallovaikuttaja)

| Vesa Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. tammikuuta 1971 (ikä 53) Piikkiö, Suomi
Ammatti:  urheilujohtaja
Lapset:  2
Vesa Mäki (s. 5. tammikuuta 1971 Piikkiö) on suomalainen jalkapallovaikuttaja. Syksystä 2023 lähtien hän on työskennellyt Veikkausliiga-seura HJK:n urheilujohtajana.
Ura

Piikkiössä syntynut Vesa Mäki aloitti valmentamisen jo 15 vuotiaana kasvattajaseurassaan Piikkiön Palloseurassa. Mäki valmensi 11 vuoden ajan PiPS:n junioreita ja edustusjoukkuetta (3. divisioona) sekä FC Piikkiön edustusjoukkuetta (4. divisioona). Mäki valmensi myös Turun piirin piirijoukkuetta vuosina 1992–1993.
Turun Palloseurassa Mäki toimi eri tehtävissä vuosina 1997–2001. Kesällä 1998 seura erotti päävalmentajana toimineen Siegfried Melzigin ja hänen tilalle valittiin Seppo Miettinen. Vesa Mäki nousi Miettisen apuvalmentajaksi ja toimi tehtävässä vuoden 2000 loppuun asti. Mäki toimi seuran valmennuspäällikkönä vuosina 1998–2001.
Mäki toimi vuosina 2002–2016 Palloliiton Turun piirissä eri tehtävissä. Ensin kilpailupäällikkönä vuosina 2002–2007 ja sitten valmennuspäällikkönä 2007–2016.
Mäki toimi Veikkausliigan hallituksessa 2018–2021 ollen sen varapuheenjohtajana kevään 2021. Mäki valittiin European Club Associationin (ECA) pelaajakehitystyöryhmän jäseneksi vuonna 2019.
Mäki toimi FC Interin teknisenä johtajana vuosina 2017–2021. Miika Takkulan lähdettyä Ilvekseen Mäki valittiin syksyllä 2023 HJK:n urheilujohtajaksi.
Vesa Mäki on suorittanut UEFA Pro -valmentajalisenssin.
Politiikka

Politiikassa Mäki on toiminut kokoomuksen kunnanvaltuutettuna sekä Piikkiössä että Kaarinassa. Hänet valittiin vuonna vuoden 2004 kuntaavaaleissa Piikkiössä 153 äänellä kunnanvaltuustoon ollen samalla kuntansa ääniharava. Mäki toimi ensin vuodet 2005–2006 kunnanhallituksen jäsenenä ja vuodet 2007–2008 kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Vuonna 2008 Piikkiö kävi laajoja kuntaliitosneuvotteluita mm. Kaarinan, Liedon, Paimion ja Sauvon kanssa. Mäki oli mukana neuvotteluissa, joiden tuloksena Kaarina ja Piikkiö päättivät solmia kuntaliitoksen vuoden 2009 alusta. Uuden kunnan nimeksi tuli Kaarina ja vaakunaksi otettiin Piikkiön vaakuna.
Vuoden 2008 kuntavaaleissa Mäki oli jälleen ääniharava 338 äänellä. Hän toimi vuodet 2009–2012 kaupunginhallituksen puheenjohtajana.
Mäki sai vielä vuoden 2012 kuntavaaleissa 400 ääntä ja jatkoi kaupunginhallituksen puheenjohtajana kevääseen 2014 jättäen tehtävän työkiireiden takia. Kaupunginvaltuustossa hän jatkoi valtuustokauden 2016 loppuun asti.
Mäki oli ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Varsinais-Suomen vaalipiirissä, sai 2366 ääntä, muttei tullut valituksi.
Vatavesi

| Vatavesi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  61°56′46″N, 23°04′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Aurejärven valuma-alue (35.57)
Laskujoki:  oja Karhujärven laskuojaan 
Järvinumero:  35.571.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136 m 
Rantaviiva:  1,834 km 
Pinta-ala:  0,1014 km² 
Suurin syvyys:  5,2 m 
 fiVatavesi 
Vatavesi  on Pirkanmaalla Parkanossa Yliskylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Vatavesi on osa Poltinjoen-Leppäsjärven aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 800 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 10 hehtaaria. Se sijaitsee kilometrin verran pohjoiseen Leppäsjärvestä ja Parkanonjärvestä pari kilometriä itään. Järvi jää Vatavedenkankaan ja Välikankaan väliin. Välikangas erottaa sen viereisestä Karhujärvestä. Järveen laskee kymmenen suo-ojaa pienialaisilta soilta ja sen laskuoja lähtee sen eteläpäästä. Se kulkee kilometrin matkan eteläiseen suuntaa ennen kuin se yhtyy Karhujärven laskuojaan. Oja laskee Leppäsjärven pohjoispäähän. Rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Rannat ovat pääosin suota, mutta molempiin kovanmaan rantoihin on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Parkanon Yliskylästä.
Vesa Mäkinen (pesäpalloilija)

Vesa Pekka Antero Mäkinen (25. heinäkuuta 1945 Lahti – 2015 Tampere) oli suomalainen pesäpalloilija ja taloustieteiden professori Tampereen yliopistossa.