stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emerson Fittipaldi

| Emerson Fittipaldi |
| --- | --- |
 Fittipaldi vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1946 (ikä 77) São Paulo, Brasilia
Kansalaisuus:   Brasilia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1970–1980
Talli(t):  Lotus, McLaren, Fittipaldi
Kilpailuja:  149
Maailman­mestaruuksia:  2 (1972, 1974)
Voittoja:  14
Palkintosijoja:  35
Paalupaikkoja:  6
Nopeimpia kierroksia:  6
MM-pisteitä:  281
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1970
Ensimmäinen voitto:  Yhdysvaltain Grand Prix 1970
Viimeinen voitto:  Britannian Grand Prix 1975
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain Grand Prix 1980
Aiheesta muualla
www.emersonfittipaldi.com
Emerson Fittipaldi (s. 12. joulukuuta 1946 São Paulo, São Paulo, Brasilia) on italialaista sukujuurta oleva brasilialainen entinen kilpa-autoilija. Fittipaldi voitti uransa aikana sekä Formula 1 että CART -sarjojen mestaruuden. Hänen veljensä Wilson Fittipaldi ja tämän poika Christian Fittipaldi ovat entisiä F1-kuljettajia. Fittipaldi osallistui 21:een MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun, joista voitti neljä.
Formula 1 -ura

Fittipaldi aloitti vuonna 1969 autourheilu-uransa Euroopassa Formula Ford -luokassa kielitaidottomuudestaan huolimatta ja pääsi seuraavaksi vuodeksi Lotuksen F1-kuljettajaksi. Aluksi Fittipaldi oli vasta tallin kolmas kuljettaja, mutta nousi ykköskuskiksi Jochen Rindtin saatua surmansa Italian Grand Prix'ssa ja John Milesin lopetettua. Fittipaldi voittikin heti Lotuksen ensimmäisen kilpailun sitten Rindtin kuoleman.
Kaudella 1971 Fittipaldi ajoi ensimmäisen täyden Formula 1 -kautensa ja sijoittui kuljettajien MM-pisteissä kuudenneksi uudella Lotus 72D -autolla. Kaudella 1972 auto oli melko ylivoimainen. Fittipaldi voitti kauden 11 kilpailusta viisi, ja vei nimiinsä kuljettajien maailmanmestaruuden 16 pisteen erolla edellisvuoden mestariin Jackie Stewartiin. 25-vuotiaasta Fittipaldista kruunattiin kautta aikain nuorin F1-mestari, ja tuo ennätys säilyi kauteen 2005 saakka, jolloin 24-vuotias espanjalainen Fernando Alonso voitti mestaruuden.
Kaudella 1973 Fittipaldi otti kauden neljästä ensimmäisestä kilpailusta kolme voittoa, jonka jälkeen Lotus otti käyttöön uuden 72E-mallin, josta ei ollut Jackie Stewartin Tyrrellin haastajaksi. Oli Stewartin vuoro voittaa maailmanmestaruus 16 pisteen erolla.
Kaudeksi 1974 Fittipaldi siirtyi McLaren-talliin, ja voitti kauden aikana kolme kilpailua, joiden lisäksi saavutti neljä muuta palkintosijaa sekä voiton Clay Regazzonista maailmanmestaruustaistossa. Seuraavana vuonna hallitseva mestari Fittipaldi saavutti vielä kaksi voittoa ja neljä muuta palkintosijaa, mutta mestaruuden vei Niki Lauda.
Kaikkien järkytykseksi F1-uransa huipulla ollut Emerson Fittipaldi ilmoitti jättävänsä McLarenin ja siirtyi ajamaan veljensä Wilsonin Fittipaldi-talliin. Emerson ajoi Fittipaldi-tallissa viisi kautta ilman mainittavampaa menestystä (paras kilpailusijoitus toinen). Hän karsiutui jopa kolme kertaa kilpailusta.
Ura Amerikan sarjoissa

1980 Fittipaldi lopetti F1-uransa ja piti muutaman vuoden tauon, kunnes 38-vuotiaana vuonna 1984 teki paluun kilpa-auton rattiin CART-sarjassa. Ensimmäinen vuosi meni sopeutuessa uuteen luokkaan ja kahdessa eri tallissa, kunnes hän pääsi loukkaantuneen Chip Ganassin tuuraajaksi Patrick Racing -talliin, jossa ajoi viisi vuotta. Vuonna 1989 hän voitti viisi kilpailua ja sijoittui kaikissa muissa kilpailuissa viiden parhaan joukkoon, minkä seurauksena hänet kruunattiin mestariksi. Samana vuonna "Emmo" esitti häikäiseviä otteita Indianapolis 500 -kilpailussa, jonka hän voitti kahden kierroksen erolla pahimman kilpakumppanin Al Unser juniorin keskeytettyä.
1990 Roger Penske palkkasi Fittipaldin omaan Penske Racing -talliin, jossa Fittipaldi taistelikin kuuden vuoden ajan tasaisesti kärkisijoista. 1993 hän otti toisen Indy 500 -voittonsa, josta nousi kohu Fittipaldin nautittua appelsiiniplantaasinsa kunniaksi voitonjuomana appelsiinimehua perinteisen maidon sijasta, mikä sai Indianan meijeriliiton (engl. The American Dairy Association of Indiana) pettymään ja osa yleisöstä buuasi hänelle.
Lähes 50-vuotiaana vuonna 1996 Fittipaldi loukkaantui Michiganissa ja lopetti uransa viimeistään vuotta myöhemmin satutettuaan selkänsä pienlentokoneonnettomuudessa Brasiliassa.
Uran jälkeen

Vuonna 2003 hän teki paluun CART:iin, mutta tällä kertaa tallin omistajana.
Vuonna 2016 Fittipaldi ajautui taloudellisiin ongelmiin, joiden selvittämiseksi häneltä ulosmitattiin muun muassa vanhoja kilpa-autoja. Velkaa on kerääntynyt n. 6,5 miljoonaa euroa.
Emerson Fittipaldi McLaren-autollaan Britannian GP:ssä toisena mestaruusvuotenaan 1974
Emerson Fittipaldi Indianapolisin 500 mailin kilpailussa vuonna 1994.
Erkki Virta

| Erkki Virta |
| --- | --- |
 Erkki Virta loppusuoralla vuoden 1939 SM-kisoissa Helsingin olympiastadionilla voittaessaan Suomen mestaruuden ja tehdessään uuden Suomen ennätyksen 400 metrin aitajuoksussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1915 Kuopio
Kuollut: 8. huhtikuuta 2002
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  180 cm
Laji:  yleisurheilija, aitajuoksu
Seura:  Helsingin Tarmo (-1937)   Helsingin Kisa-Veikot (1938-1948)
Kilpauran kesto:  1936–1948
Saavutukset
Ennätykset:  100 m 11,1 (1939)   200 m 22,6 (1939)   300 m 35,6 (1939)   400 m 49,9 (1939)   800 m 1.57,6 (1940)   110 m aidat 16,4 (1936)   200 m aidat 24,8 (1939)   400 m aidat 53,2 (1939) 
Johan Erkki Virta (4. lokakuuta 1915 Helsinki – 8. huhtikuuta 2002) oli suomalainen aitajuoksija ja pikajuoksija. Hän teki elokuussa 1939 juuri ennen sotia 400 metrin aitojen Suomen ennätyksen, joka kesti sotavuodet.
Erkki Virta aloitti urheilu-uransa 1930-luvun puolivälissä Helsingin Tarmon riveissä, jossa hän oli voittamassa TUL:n viestimestaruuksia kesällä 1937 niin 4 × 100:lla kuin 4 × 400 metrillä. Hän osallistui Antwerpenin työläisolympialaisiin heinäkuussa 1937 ja sijoittui 400 metrin aidoissa toiseksi. Hän siirtyi kaudeksi 1938 SVUL:n alaiseen HKV:hen. Seuraavasta kaudesta 1939 tuli Erkki Virralle läpimurtokausi, sillä hän rikkoi elokuussa 1939 Kalevan kisoissa Helsingissä kovan kilpakumppaninsa ”Bebbe” Storskrubbin Suomen ennätyksen ajalla 53,2 ja voitti samalla Beben. Puolta lyhyemmällä aitamatkalla Virta oli toinen. Samana vuonna Virta kilpaili Ruotsi–Suomi-maaottelussa sijoittuen vielä silloin toiseksi ”Beben” jälkeen. Kesä 1939 oli Virralle muutenkin menestyksellinen, sillä hän teki omat ennätykset kaikilla sileillä pikamatkoilla.
Talvisodan jälkeen kesällä 1940 Virta jatkoi uraansa, mutta tulokset eivät vajavaisesta harjoittelusta johtuen olleet entiset. Hän aloitti kautensa Kaatuneiden muistokisoissa heinäkuun lopulla voittaen lajinsa. Syksyn suurimmassa urheilutapahtumassa eli Suomi–Ruotsi–Saksa-kolmimaaottelussa Helsingissä Virta oli kolmas Storskrubbin voittaessa ja Ruotsin Sixten Larssonin tullessa toiseksi. Kaksi viikkoa myöhemmin Virta voitti Unkari–Suomi-maaottelussa 400 m aidat. Tämä jäi Virran viimeiseksi maaotteluksi. Virta joutui lopettamaan uransa vuonna 1941 haavoituttuaan sodassa.
Virta toimi useita vuosia Kuopion yleisurheilun kannatuskerhossa ja toimi nuorten ohjaajana. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti ja harrasti reserviupseeritoimintaa, kalastusta ja kuntoliikuntaa. Virran ammatti oli kyllästyslaitoksen hoitaja ja hänen kotikuntansa oli Kuopio.
Saavutukset

SM-kultaa 1939 400 m aidoissa
SM-hopeaa 1938 ja 1940 400 m aidoissa ja 1939 200 m aidoissa
SM-pronssia 1940 200 m aidoissa
SM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä 1940
SM-hopeaa 4 × 400 metrin viestissä 1939, 4 × 800 metrin viestissä 1939 ja 1940
SM-pronssia 4 × 400 metrin viestissä 1938
Ethel Stark

Ethel Stark, 1941
Ethel Stark C.M., GOQ (25. elokuuta 1910 – 16. helmikuuta 2012) oli kanadalainen viulisti ja kapellimestari.
Stark syntyi Montréalissa ja opiskeli McGillin musiikkikonservatoriossa. Vuosina 1928–1934 häntä opettivat Curtis Institute of Musicissa Lea Luboshutz, Louis Bailly, Artur Rodziński, Fritz Reiner sekä Carl Flesch.
Stark perusti vuonna 1940 Montreal Women's Symphony Orchestran, jota hän johti vuoteen 1960. Hänestä tuli vuonna 1979 Order of Canadan jäsen ja vuonna 2003 National Order of Quebecin Grand Officer.
Montrealissa on Starkin mukaan nimetty puisto, Parc Ethel-Stark.
Eero Sahlberg

| Eero Sahlberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eero Sahlberg
Syntynyt: 6. marraskuuta 1990 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Takamies
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Nyk. joukkue:   Helsinki Seagulls
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2012–2013 2013–2014 2014–:   Keravan Energia Team  Pussihukat  Helsinki Seagulls
Eero Sahlberg (s. 6. marraskuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Takamiehenä pelaava Sahlberg on Torpan Poikien kasvatti.
Pelaajaura

Sahlberg aloitti koripallon menemällä Torpan Poikien koripallokouluun 3–4-vuotiaana. ToPosta tuli Sahlbergin kasvattajaseura, jota tämä edusti B-juniori-ikäiseen asti. A-nuorissa hän pelasi Sykin joukkueessa. Nuorisoikäluokkien jälkeen Sahlberg pelasi aikuisten alasarjoissa. Hän suoritti varusmiespalveluksensa ja haki jatko-opintoihin. Sahlberg ei pitänyt itseään erityisen lahjakkaana pelaajana, mutta koripallo pysyi mukana hänen elämässään. Kaudella 2012–2013 Sahlberg nousi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Keravan Energia Teamin edustusjoukkueeseen, ja seuraavalla kaudella hän pelasi I-divisioona B:ssä Pussihukissa. Kesällä 2014 Sahlberg harjoitteli onnistuneesti, ja hän teki sopimuksen Korisliigaan nousseen Helsinki Seagullsin kanssa. Sahlberg ei vielä vuotta aikaisemmin osannut kuvitella pelaavansa Korisliigassa, ja lähes täysipäiväinen koripalloilu oli hänelle uusi kokemus.
Sahlbergin tulokaskauden rooli Seagullsissa oli pieni, ja takamiesten kesken käytiin kovaa kilpailua peliajasta. Sahlberg ei taustaansa vedoten ollut erityisen pettynyt peliaikaansa, jota hänelle kertyi runkosarjassa noin neljä minuuttia ottelua kohden. Hänen ottelukohtaiset keskiarvonsa olivat runkosarjassa 1,2 pistettä ja 0,3 levypalloa. Seagullsin harjoituksissa Sahlberg oli energinen, ja hän halusi luoda joukkueen tekemiseen omalta osaltaan hyvän ilmapiirin. Seagulls sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi ja selviytyi viimeisenä joukkueena pudotuspeleihin, joissa se kuitenkin putosi jo puolivälierissä. Sahlberg ei pudotuspeleissä kentälle päässyt.
Heinäkuussa 2015 Sahlberg teki Seagullsin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Yksityiselämä

Sahlberg opiskelee taloustiedettä Helsingin yliopiston Valtiotieteellisessä tiedekunnassa koripallon pelaamisen ohella. Lisäksi hän on valmentanut Sykin junioreita ja tehnyt töitä. Sahlberg on asunut Töölössä. Sahlbergin myöhemmän ajan esikuva on ollut Antti Niskanen, jonka pelaajaura on ollut samantyyppinen Sahlbergin kanssa.
Eufemia Khalkedonilainen

Pyhä Eufemia. Francisco de Zurbaránin maalaus 1600-luvulta.
Pyhä suurmarttyyri Eufemia Kaikkienylistämä Khalkedonilainen on keisari Diocletianuksen hallituskaudella (284–305) Khalkedonissa elänyt ja uskonsa tähden kidutettu suurmarttyyri. Hän koki martyyrikuoleman noin vuonna 304. Häntä kidutettiin erittäin julmalla tavalla ja lopuksi heitettiin petojen eteen. Pyhä Eufemia teki ihmeen kotikaupungissaan järjestetyssä Neljännessä yleisessä kirkolliskokouksessa, jonka kautta monofysiittien eksytys tuomittiin harhaopiksi.
Ortodoksinen kirkko muistelee tätä suurmarttyyria vuosittain syyskuun 16. päivänä ja hänen tekemänsä ihmeen heinäkuun 11. päivänä.
Aiheesta muualla

Suurmarttyyri Eufemia Kaikkienylistämä Kalkedonialainen / Ortodoksi.net
Pyhä suurmarttyyri Eufimia / Kosmas.fi
Empire State of Mind (Alicia Keys)

| ”Empire State of Mind [Part II] Broken Down” Alicia Keys |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Element of Freedom
 Julkaistu: 22. helmikuuta 2010
 Tuottaja(t): Alicia Keys, Al Shux
 Tyylilaji: R&B
 Levy-yhtiö: J Records
Alicia Keysin muut singlet
| ”Put It in a Love Song” 2010 | ”Empire State of Mind [Part II] Broken Down” 2010 | ”Un-Thinkable (I’m Ready)” 2010 |
Empire State of Mind [Part II] Broken Down on toinen single Alicia Keysin viidenneltä albumilta The Element of Freedom (2009). Se on jatko-osa Jay-Z:n kanssa levytetylle hittikappaleelle Empire State of Mind. Single julkaistiin virallisesti vain Englannissa, missä siitä tuli tähän mennessä Keysin menestynein single. Kappale nousi listoille myös muissa maissa.
Empire State of Mindin menestyksen myötä Keys päätti tehdä kappaleesta oman versionsa. Kappaleen levyttämisestä Keys sanoi seuraavaa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Halusin todellakin tehdä oman versioni ja antaa visioni siitä, miten näen New Yorkin ja miltä se tuntuu minulle. Halusin tehdä sen omalla tyylilläni – pelkistetymmin, enemmän pianolla, enemmän lauluääntäni ja intiimimmin. Ajattelin: ”Jos voisin laulaa koko laulun, miten laulaisin sen?” Joten istuin vain pianoni ääreen ja rikoin sen osiin ja aloin laulaa New Yorkista niin kuin näen sen. Siitä tuli hyvä. | ” |
Kappalelista

| --- | --- |
 Englanti digitaalinen "Empire State of Mind (Part II) Broken Down" - 3:36 :  Saksa CD-single & digitaalinen "Empire State of Mind (Part II) Broken Down" - 3:36  "We're Almost There" - 3:35
Listasijoitukset

| Lista (2010) | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Alankomaat (Dutch Top 40): 8.
Australia (ARIA): 61.
Belgia (Ultratop 50): 18.
Belgia (Ultratop 40): 20.
Itävalta (Ö3 Austria Top 75): 55.
Irlanti (IRMA): 8.
Iso-Britannia (Britannian singlelista): 4.
Kanada (Canadian Hot 100): 40.
Ruotsi (Sverigetopplistan): 59.
Saksa (Media Control AG): 35.
Sveitsi (Media Control AG): 19.
Tanska (Tracklisten): 28.
Yhdysvallat (Billboard Hot 100) : 55.
Encyclopædia Iranica

Encyclopædia Iranica on tietosanakirja, joka pyrkii tarjoamaan kattavan ja luotettavan kuvan iranilaisesta sivilisaatiosta Lähi-idässä, Kaukasuksella, Keski-Aasiassa ja Intian niemimaalla esihistoriasta nykyaikaan. Sanakirjan kielenä on englanti. Encyclopaedia Iranica kansainvälinen yhteistyöhanke, joka alkoi 1970-luvulla. Vuoteen 2017 asti sitä johti hankkeen perustaja, professori Ehsan Yarshater. Vuoteen 2018 asti projektin kotina oli Columbian yliopiston Iranin tutkimuskeskus, jonka nimi nykyään on Ehsan Yarshater Center for Iranian Studies.
Sanakirjaa julkaisee vuonna 1990 perustettu The Encyclopaedia Iranica Foundation. Sen tavoitteena on taata sanakirjan riippumattomuus ja varmistaa teoksen julkaiseminen sekä digitaalisesti että painettuna. Painettuna sanakirjaa oli vuonna 2022 saatavissa kuutenatoista niteenä, jotka ulottuivat K-kirjaimeen saakka. Hanketta ovat tukeneet lukuisat säätiöt muun muassa Britanniasta, Ranskasta ja USA:sta. Yli 1 300 tutkijaa eri maista on kirjoittanut artikkeleita sanakirjaan.
Aiheesta muualla

Welcome to Encyclopaedia Iranica Encyclopaedia Iranica. Viitattu 31.3.2022.
Eufemia Rügeniläinen

Eufemia Rügeniläinen (n. 1280 – toukokuu 1312) oli Norjan kuningatar vuosina 1299–1312. Hänen puolisonsa oli kuningas Haakon V Maununpoika. Kuningaspari asui Akershusin linnassa Oslossa. Eufemia käännätti muinaisruotsiksi kolme knittelimittaista ranskalaista ritarirunoelmaa, jotka tunnetaan nimellä Eufemia-laulut. Ne ovat kaikkein vanhinta ruotsinkielistä kaunokirjallisuutta (vanhempaa kuin Eerikinkronikka, joka kirjoitettiin 1320-luvulla). Eufemian kirjakokoelma oli yksi Euroopan laajimmista hänen elinaikanaan. Kuningattaren hovissa huviteltiin lukemalla kirjoja ääneen.
Eufemian ja Haakonin tytär oli Ingeborg Norjalainen. Eufemian isä oli Rügenin ruhtinas Wizlaw II, joka kuoli vieraillessaan Oslossa vuonna 1302. Wizlaw haudattiin Oslon Mariankirkkoon, johon myös Eufemia ja Haakon haudattiin heidän kuoltuaan. Kuningasparin pääkallot löydettiin Mariankirkon raunioista vuonna 1868. Ne siirrettiin ensin Oslon yliopistoon ja sitten Akershusin linnaan. Eufemian kuolinsyytä ei tiedetä. Hänen ja Haakonin kallot olivat vuonna 2012 tutkittavina Rikshospitaletissa, jonne ne kuljetettiin raitiovaunulla.
Vuonna 2015 Oslon Bjørvikaan valmistui uusi 43 metriä leveä katu, jolle annettiin nimeksi Dronning Eufemias gate. Se kulkee päärautatieaseman ja oopperatalon välistä.
Eufemian syntyperä

Joissain vanhoissa lähteissä, ja esimerkiksi Salmonsenin tietosanakirjassa, sanotaan Wizlaw II:n olleen Eufemian isoisä eikä isä. Tällöin Eufemian isä olisi ollut kreivi Günther von Arnstein, ja tästä syystä Eufemiaakin sanotaan joskus Arnsteiniksi. Ursula Scheilin tutkimuksessa vuodelta 1945 osoitetaan kuitenkin tämä tulkinta vääräksi. Wizlawin testamentissa vuodelta 1302 hän sanoo Eufemiaa ”Norjan kuningattareksi ja rakkaaksi tyttärekseen” (domine regine norwegie filie mee predilecte).
Eugène Balme

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eugène Balme |  Eugène Balme |  Eugène Balme |  |
Maa:   Ranska
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | 25 m automaattipistooli |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | 300 m vapaakivääri, joukkuekilpailu |  |
Eugène Jean François Balme (22. marraskuuta 1874 Oullins – 24. helmikuuta 1914 Pariisi) oli ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui sekä Pariisin olympialaisiin 1900 että Lontoon olympialaisiin 1908, joissa kummissakin hän voitti yhden pronssimitalin. Balme voitti Pariisissa pronssia 25 metrin automaattipistoolista ja kahdeksan vuotta myöhemmin Lontoossa samanvärisen mitalin 300 metrin vapaakiväärin joukkuekilpailusta. Lontoossa hän oli myös neljäs sotilaskiväärin joukkuekilpailussa.
Balme voitti Milanon MM-kisoissa 1906 maailmanmestaruuden vapaakiväärin kokonaiskilpailussa tuloksella 967 ja makuuasennon kilpailussa tuloksella 340.
Aiheesta muualla

Balmen profiili databaseolympics.com-sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eugène Balme
Käännös suomeksi
Epeiros (täsmennyssivu)

Epeiros (m.kreik. Ἤπειρος, Ēpeiros; kreik. Ήπειρος, Ípeiros) tai Epirus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Epeiros, historiallinen alue Balkanilla
Epeiros, nykyinen Kreikan alue
Pohjois-Epeiros, historiallisen Epeiroksen osa, joka kuuluu nykyisin Albanialle
Epirus eli Epirus vetus (”Vanha Epeiros”), Rooman provinssi
Epirus nova (”Uusi Epeiros”), Rooman provinssi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Epir”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Epe (Nigeria)

Koulurakennus Epessä
Epe on kaupunki Nigeriassa Lagosin osavaltiossa. Vuoden 2016 arvion mukaan siellä asui 250 300 asukasta. Epe perustettiin 1700-luvulla Ijebun kuningaskunnan pääkaupungin Ijebu-Oden satamakaupungiksi.
Tärkeä elinkeino Epessä on kalastus. Epen kautta kulkee kalaa, maniokkia, maissia, vihanneksia, kookosta, kaakaota, palmutuotteita, kumia ja polttopuuta.
Eufemia von Adlersfeld-Ballestrem

| Eufemia von Adlersfeld-Ballestrem |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1854 Racibórz
Kuollut: 26. huhtikuuta 1941 (86 vuotta) München
Kirjailija
Aikakausi:  1880–1938
Esikoisteos:  Haideröslein (1880)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eufemia von Adlersfeld-Ballestrem (18. elokuuta 1854 Racibórz – 26. huhtikuuta 1941 München) oli saksalainen kirjailija.
Teokset

Haideröslein (1880)
Trix (n. 1890)
Katechismus des guten Tons und der feinen Sitte (1892)
Komtesse Käthe (1895)
Komtesse Käthe in der Ehe (1899)
Lady Melusine (1878)
Pension Malepartus (1901)
Djavahir (1906))
Die Falkner vom Falkenhof (n. 1906)
Maria Schnee (1907)
Die Dame in Gelb (1908)
Palazzo Iràn (1909)
Ihre Majestät (1910)
Schloß Monrepos (1911)
Ave Carissima (n. 1913)
Die Erzählungen der Elf (1917)
Der Amönenhof (1918)
Phoebe, die Strahlende (1918)
Diplomaten (n. 1919)
Die Fliege im Bernstein (1919)
Das Rosa-Zimmer (1920)
Windmüllergeschichten (1921)
Die Nichte aus Florida (1922)
Das Loch im Mantel (1923)
Chrysantis Oleander (1924)
Die Gründe des Doktor Pompeo Carcioffi (1925)
Der Kerl und die Anderen (1925)
Weiße Tauben (1925)
Der Maskenball in der Ca'Torcelli (1926)
Der Dritte (1928)
Gefüllte Datteln (1930)
Povera Farfalla (1931)
Die Spinne, das Netz, und Anneliese Holderbusch (1932)
Über Nacht (1933)
Warum keine Glyzinen? (1935)
Schwarze Opale (1938)
ES Sétif

Entente Sportive de Sétif (arab. اوفاق سطيف‎‎) on algerialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1958. Sen kotistadionina toimii Stade 8 Mai 1945, joka sijaitsee Sétifissä. Joukkue on voittanut neljä kertaa Algerian-mestaruuden, joista viimeisin on vuodelta 2009.
Saavutukset > Kansalliset

Algerian-mestaruus (6): 1968, 1987, 2007, 2009, 2012, 2013, 2015
Algerian cup (7): 1963, 1964, 1967, 1968, 1980, 1989, 2010
Saavutukset > Kansainväliset

Afrikan Mestarien liiga: 1988, 2014
Afro-Aasian Club Championship: 1989
Arabian Mestarien liiga (2): 2007, 2008
North African Cup of Cup Champions: 2009
Entisiä pelaajia

1990-luku
Ammar Belhani (1990–2005)
Farés Fellahi (1997–2001, 2002–2006)
2000-luku
Hicham Mezair (2005–2006)
Kheireddine Zarabi (2005–2006)
Abdelmalek Ziaya (2005–2010)
Päävalmentajat

| Kausi | Valmentaja |
| --- | --- |
1964–1967:  Abdelhamid Kermali
2005–2006:  Hocine Zekri
2006–2007:  Rachid Belhout
2006–2007:  Rabah Saâdane (2007)
2007–2008:  Bernard Simondi
2009–2010:  Noureddine Zekri (12/2009–6/2010)
2010–2011:  Noureddine Zekri (6/2010–8/2010)
2010–2011:  Gianni Solinas (8/2010–12/2010) 
2010–2011:  Giovanni Dellacasa (1-6/2011) 
2011-2012:  Alain Geiger
2012-2013:  Hubert Velud
2012-2013:  Hubert Velud (2012-9/2013)
2012-2013:  Jean-Christian Lang (9-12/2013)
2012-2013:  Rabah Saâdane (12/2013-)
Aiheesta muualla

entente-setif.com (ranskaksi)
setif-foot.com (Arkistoitu – Internet Archive) (arabiaksi)
Afrikan Mestarien liigan voittajat
| --- | --- |
1990-luku:  1997  Raja Casablanca ● 1998  ASEC Mimosas ● 1999  Raja Casablanca
2000-vuosikymmen:  2000  Hearts of Oak ● 2001  Al-Ahli ● 2002  Zamalek SC ● 2003  Enyimba ● 2004  Enyimba ● 2005  Al-Ahli   2006  Al-Ahli ● 2007  ES Sahel ● 2008  Al-Ahli ● 2009  TP Mazembe
2010-luku:  2010  TP Mazembe ● 2011  Espérance ● 2012  Al-Ahli ● 2013  Al-Ahli ● 2014  ES Sétif ● 2015  TP Mazembe ● 2016  Mamelodi Sundowns ● 2017  Wydad Casablanca ● 2018  Espérance ● 2019  Espérance ● 2020  Al-Ahli ● 2021  Al-Ahli
Edsel Ford

| Edsel Ford |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1893 Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 26. toukokuuta 1943 Grosse Pointe Shores, Michigan, Yhdysvallat
Edsel Bryant Ford (6. marraskuuta 1893 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 26. toukokuuta 1943 Grosse Pointe Shores, Michigan, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja. Hän toimi Ford Motor Companyn pääjohtajana vuodesta 1919 vuoteen 1943. Edsel Ford oli Ford Motor Companyn perustajan Henry Fordin ainoa lapsi ja Henry Ford II:n isä.