Knut Hamsun
Kirjailijanura

Hamsun kierteli Pohjois-Norjaa ja teki sekalaisia töitä. Samalla hän kirjoitti. Ensimmäisen romaaninsa Den gaadefulde Hamsun julkaisi vuonna 1877, ja sitä seurasi seuraavana vuonna romaani Bjoerger. Kumpikin romaani on omaelämäkerrallinen ja kertoo Hamsunin kokemasta yksinäisyydestä ja turhautumisista.
Hamsun palasi etelään vuonna 1879 ja meni töihin tietyömaalle. Hän kirjoitti ja luki paljon sekä luennoi kirjallisuudesta. Hamsun muutti vuonna 1882 Yhdysvaltoihin, mutta koska elämä siellä oli kovempaa kuin hän oli odottanut, hän palasi Norjaan kaksi vuotta myöhemmin.
Hamsun otti Norjaan palattuaan käyttöön kirjailijanimen Knut Pedersen Hamsund, koska Hamsund oli hänen perheensä maatilan nimi. Painajalta jäi d-kirjain vahingossa pois Hamsunin artikkelista kirjailija Mark Twainista, joten hänet tunnettiin siitä lähtien Hamsunina.
Seuraavina vuosina Hamsun jatkoi luennoimista ja palasi Yhdysvaltoihin tarkoituksenaan saada töitä raitiovaunun kuljettajana ja lehtimiehenä. Hän ei saanut Yhdysvalloissa kirjallista menestystä, joten hän muutti Amerikkaan pettyneenä Kööpenhaminaan Tanskaan vuonna 1888.
Hamsunin ensimmäinen merkittävä romaani Nälkä (1890) toi hänelle mainetta uudenlaisena lahjakkuutena. Niihin aikoihin norjalainen kirjallisuus käsitteli lähinnä yhteiskunnallisia ongelmia, mutta Nälkä  tarkasteli sen sijaan yhden miehen sisäistä mielenmaisemaa. Omaelämäkerrallinen tarina kertoo nälkää näkevästä kirjailijasta, joka odottaa menestystä. Hamsun hyödyntää romaanissaan sisäistä monologia, takaumia ja muita aikasiirtymiä, sekä kertomuksen katkaisevia fantasiajaksoja. Monet Hamsunin käyttämistä kirjallisista tekniikoista olivat tuohon aikaan lukijoille melko uusia. Nälän on sanottu aavistelleen Franz Kafkan tulevaa tuotantoa, ja sen vaikutusta 1900-luvun kirjallisuuteen pidetään hyvin merkittävänä.
Myös Hamsunin seuraavat romaanit kertovat lahjakkaista ja eristäytyneistä oman tien kulkijoista, joilla on vaikeuksia suhteissaan naisiin ja yhteisöihinsä. Tällaisia romaaneja ovat esimerkiksi Mysterier (1892), Pan (1894) ja Victoria (1898). Romaanien lisäksi Hamsun kirjoitti noihin aikoihin myös novelleja, esseitä, näytelmiä ja runoutta, joissa heijastuivat hänen uudenlaiset kirjalliset ajatuksensa.
Hamsunin tyyli muuttui merkittävästi 1900-luvun taitteen jälkeen. Hän suuntasi katseensa yksilön sisäisestä toiminnasta tämän elinympäristöön, minkä seurauksena romaanit saivat kertojan ja muuttuivat tavanomaisemmiksi kertomuksiksi yhteiskunnasta. Hamsun arvosteli norjalaisia kaupunkeja ja kaupunkilaisia kulttuurisesta keskinkertaisuudesta ja yksilöllisyyden puutteesta. Maanviljelijänä työskennelleelle Hamsunille maa oli tärkeä voiman, vallan ja inspiraation lähde.
Hamsun julkaisi 1900-luvun alussa sarjan humoristisia romaaneja, jotka kertoivat pohjoisen Norjan tavallisesta, koomisesti kuvatusta väestä, kuten Svaermere (1904), Benoni (1908) ja Rosa (1908). Romaanit Børn av tiden (1913) ja Segelfoss by (1915) ovat vakavampia talouskasvun ongelmien ja yhteisön hajoamisen kuvauksia. Hamsunin pääteos Maan siunaus (1917) kuvaa sitkeän maanviljelijän vaikeuksia ankaran luonnon armoilla, joka kuitenkin Hamsunin mukaan voi yksin tarjota ihmiselle henkisesti ja emotionaalisesti tyydyttävän elämän. Paljolti tämän romaanin ansiosta Hamsunille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto.
Vuosina 1927–1933 Hamsun julkaisi Elokuu-trilogian (Landstrykere, August ja Men livet lever). Romaanien päähenkilö August on vaelteleva muusikko, joka haastaa ihmisten käytännöt ja tavat.