stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Graveyard
Kappaleet

The Graveyard – 1.22
Black Hill Sanitarium – 4.28
Waiting – 4.26
Heads on the Wall – 6.20
Whispers – 0.31
I'm Not a Stranger – 4.03
Digging Graves – 6.55
Meet Me at Midnight – 4.46
Sleep Tight Little Baby – 5.38
Daddy – 3.22
Trick or Treat – 5.09
Up from the Grave – 3.18
I Am – 5.50
Lucy Forever – 4.56
Kokoonpano

King Diamond: laulu, kosketinsoitin
Andy La Rocque: kitara
Herb Simonsen: kitara
Chris Estes: basso
Darrin Anthony: rummut
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
The Graveyard Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Graveyard Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
King Diamond
| --- | --- |
Studioalbumit:   Fatal Portrait  Abigail  ”Them”  Conspiracy  The Eye  The Spider’s Lullabye  The Graveyard  Voodoo  House of God  Abigail II: The Revenge  The Puppet Master  Give Me Your Soul...Please  The Institute 
EP:t:  Demo • The Dark Sides • Collector's Item
Livealbumit:  In Concert 1987: Abigail • Deadly Lullabyes: Live
Kokoelmat:  A Dangerous Meeting • Nightmare in the Nineties • Decade of Horror • The Best of King Diamond
Singlet:  "No Presents for Christmas" • "Halloween" • "The Family Ghost" • "Welcome Home" • "Eye of the Witch" • "Masquerade of Madness"
The Grave Digger

| The Grave Digger Grave Digger |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22.10.2001
 Tuottaja(t): Chris Boltendahl, Jörg Umbreit, Vincent Sorg & Manni Schmidt
 Tyylilaji: heavy metal, power metal
 Levy-yhtiö: Nuclear Records
Grave Digger muut julkaisut
| Excalibur 1999 | The Grave Digger 2001 | Tunes of Wacken - Live 2002 |
The Grave Digger on saksalaisen power metal -yhtyeen Grave Diggerin täyspitkä studioalbumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2001.
Kappaleet

Son of Evil – 5.04
The Grave Digger – 5.05
Raven – 4.33
Scythe of Time – 5.14
Spirits of the Dead – 3.55
The House – 5.41
King Pest – 4.08
Sacred Fire – 4.11
Funeral Procession – 5.45
The Haunted Palace – 4.13
Silence – 7.15
Kokoonpano

Chris Boltendahl  (laulaja)
Manni Schmidt (kitara)
Jens Becker (bassokitara)
Stefan Arnold (rummut)
Olaf Senkbeil (taustalaulu)
Hacky Hackmann (taustalaulu)
Hans Peter Katzenburg (kosketinsoittimet)
Aiheesta muualla

The Grave Digger discogs.com -sivustolla
Albumi The Grave Digger Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Stadsbygdin kirkko

| Stadsbygdin kirkko Stadsbygd kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Indre Fosen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1842
Suunnittelija:  Hans Ditlev Franciscus Linstow
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  470
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stadsbygdin kirkko (norj. Stadsbygd kirke) on Indre Fosenin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1842.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stadsbygdin kirkko Wikimedia Commonsissa
Shijiazhuang Y-5

| Shijiazhuang Y-5 |
| --- | --- |
 Albanian ilmavoimien Shijiazhuang Y-5.
Tyyppi:  kuljetuslentokone
Alkuperämaa:   Kiina
Valmistaja:  Shijiazhuang Aircraft Manufacturing Company Nanchang
Ensilento:  joulukuu 1957
Tila:  käytössä
Pääkäyttäjät:  Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  yli 1 000 
Valmistusvuodet:  1958–2013
Kehitetty mallista:  Antonov An-2
Shijiazhuang Y-5 (aiemmin Nanchang Y-5; kiin. 运-5) on kiinalainen kevyt kuljetuslentokone. Antonov An-2:een pohjautuvaa konetta valmisti aluksi Nanchangin tehdas 230 ja myöhemmin Shijiazhuangin Punaisen tähden konetehdas. Y-5 lensi ensilentonsa joulukuussa 1957. Koneen viimeiset kehitysversiot esiteltiin vuonna 1995, ja sitä valmistettiin pieniä määriä vuoteen 2013 asti.
Antonov An-2:n tavoin Y-5 soveltuu hyvin lyhyiltä, päällystämättömiltä kiitoteiltä toimimiseen STOL-kykynsä ja hyvien hitaan lennon ominaisuuksiensa ansiosta. Lisäksi sen suorituskyky on hyvä ja käyttökustannukset pienet, minkä vuoksi se on Kiinassa suosittu sekä siviili- että sotilaskäytössä. Vuonna 2017 Y-5-koneita oli yhä käytössä Kiinan ja Pohjois-Korean asevoimilla. Suurin käyttäjä on Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat, jolla oli laivastossaan 170 konetta.
Historia

Tehdas 320 Nanchangin kaupungissa alkoi Neuvostoliiton avustuksella suunnitella Antonov An-2:n kopion valmistamista vuonna 1956. Uusi kone, Nanchang Y-5, lensi ensilentonsa joulukuussa 1957, ja sarjatuotanto alkoi seuraavana vuonna. Tehdas 320 valmisti kaikkiaan 728 konetta vuosina 1958–1970. Koneista suurin osa toimitettiin Kansan vapautusarmeijan ilmavoimille ja loput valtion lentoyhtiö CAAC:lle. Lisäksi elokuussa 1960 rakennettiin erikoisvalmisteinen seitsenpaikkainen kone lahjaksi Pohjois-Vietnamin johtaja Ho Tši Minhille, ja vuosina 1962–1963 kaksi vastaavaa konetta Nepalin kuninkaalle.
Toukokuusta 1970 alkaen koneen tuotanto siirtyi Shijiazhuangin Punaisen tähden konetehtaalle, ja siitä eteenpäin konetyyppi tunnettiin nimellä Shijiazhuang Y-5. Koneen viimeisimmät kehitysversiot esiteltiin vuonna 1995, ja niitä valmistettiin pieniä määriä vuoteen 2013 asti. Kaikkiaan Y-5-koneita rakennettiin Nanchangissa ja Shijiazhuangissa yhteensä yli tuhat.
Versiot

Shijiazhuang Y-5:stä on valmistettu ainakin seuraavia versioita:
Y-5 – Ensimmäinen tuotantomalli.
Y-5II – Maatalouslentokone, johon oli tehty ohjaamon lämpötilaa alentavia muutoksia, jotta sitä voisi paremmin käyttää subtrooppisessa Etelä-Kiinassa. Tuotanto alkoi vuonna 1958, koneita valmistettiin 229.
Y-5A – 11-paikkainen matkustajalentokone. Tuotanto alkoi vuonna 1958, koneita valmistettiin 114.
Y-5B – Vuonna 1995 esitelty päivitetty versio puolalaisella ASz-621R-moottorilla ja uudistetuilla mittaristoilla.
Y-5B – Sotilaskäyttöön tarkoitettu laskuvarjohyppykone.
Y-5BD – Matkustajakone.
Y-5BK – Matkustaja- ja maatalouslentokone.
Y-5C – Kellukkeilla varustettu vesitaso. Vuosina 1964–1967 valmistettiin muutama koneyksilö.
Y-5D – Pommikoneiden lentäjien ja suunnistajien koulukone. Tuotanto alkoi kesäkuussa 1962, koneita valmistettiin 116.
Käyttäjiä

Vuonna 2017 Y-5-koneita oli käytössä seuraavasti:
Kiina
Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat (170)
Kansan vapautusarmeijan laivasto (50)
Pohjois-Korea
Korean demokraattisen kansantasavallan ilmavoimat (noin 100)
Aiemmin Y-5-koneita ovat käyttäneet ainakin seuraavat:
Albania
Albanian ilmavoimat
Kiina
CAAC
Nepal
Nepal Airlines
Onnettomuudet

Kolmen Y-5-koneen tiedetään tuhoutuneen onnettomuuksissa. Suuri valmistusmäärä huomioiden on kuitenkin todennäköistä, että koneita on tuhoutunut huomattavasti enemmän kuin on tiedossa.
| Päivämäärä | Paikka | Lentoyhtiö | Versio | Rekisteri | Uhrit/ Koneessa olleet | Lyhyt kuvaus | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 19610926 26.9.1961 |  Qinglongshan | CAAC | Y-5 | 18188 | 15 15/15 | Törmäsi vuoreen. |  |
| 19660215 15.2.1966 |  Gansu | CAAC | Y-5 | 18152 | 00 0/2 | Törmäsi vuoreen huonossa säässä. |  |
| 20130806 6.8.2013 |  Danfeng | Jingmen General Aviation | Y-5B | B-8473 | 01 1/3 | Osui puihin ja syöksyi maahan. |  |
Tekniset tiedot

Lähde: Sinodefence.com
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2–3
Matkustajat: 8–10 sotilasta varusteineen
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.075000012,75 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&018.019000018,19 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.01000004,1 m
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&05500.&&&&005 500 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&01500.&&&&001 500 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Huosai-5 -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0746.&&&&00746 kW (&&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0256.&&&&00256 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0220.&&&&00220 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01025.&&&&001 025 km täydellä polttoainemäärällä, 300 km täydellä kuormalla
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&04500.&&&&004 500 m
Kiitotievaatimus: 153 m lentoonlähdössä, 173 m laskeutuessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shijiazhuang Y-5 Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nanchang Y-5 Wikimedia Commonsissa
Tim Nedow

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tim Nedow |  Tim Nedow |  Tim Nedow |  |
Maa:  Kanada
Miesten yleisurheilu
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Pronssia | Glasgow 2014 | kuulantyöntö |  |
|  Pronssia | Gold Coast 2018 | kuulantyöntö |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Toronto 2015 | kuulantyöntö |  |
| Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  |  |
|  Pronssia | Nizza 2013 | kuulantyöntö |  |
Timothy "Tim" Nedow (s. 16. lokakuuta 1990 Brockville, Ontario) on kanadalainen kuulantyöntäjä. Nedow on 195 senttimetriä pitkä ja painaa 100 kilogrammaa.
Nedow on osallistunut kaksiin olympialaisiin sekä neljiin MM-kilpailuihin. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän oli yhdeksäs, vuosina 2013, 2015 ja 2017 hän jäi karsintaan, samoin olympialaisissa 2016 ja 2021. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs 2016 ja yhdeksäs 2018. Kansainyhteisön kisoista 2014 Glasgow'sta ja 2018 Gold Coastissa hän saavutti pronssia. Pan-Amerikan kisoissa 2015 Torontossa Nedow sijoittui hopealle tuloksella 20,53. Kiekonheitossa hän sijoittui kuudenneksi. Limassa 2019 hän oli kuulantyönnössä neljäs. Vuoden 2013 Frankofonisista kisoista hän saavutti pronssia.
Nedow voitti Tukholman Timanttiliigan kuulantyönnön vuonna 2015. Tukholman kuulantyöntö ei kuulunut Timanttiliigan osakilpailuihin, josta johtuen kilpailun taso jäi vaatimattomaksi. Hän voitti myös Tampereen Keskustorilla käydyn Eliittikisojen osakilpailun syyskuussa 2015.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuulantyöntö | 21,18 m | Long Beach | 20. huhtikuuta 2019 |
| Kiekonheitto | 61,49 m | Toronto | 23. heinäkuuta 2015 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuulantyöntö | 21,33 m | Tukholma | 17. helmikuuta 2016 |
Steve Kloves

Steve Kloves (s. 18. maaliskuuta 1960 Austin, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten Harry Potter -elokuvien käsikirjoituksista. Hän on myös käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvan Loistavat Bakerin pojat.
Kloves on saanut Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Wonder Boys.
Aiheesta muualla

Steve Kloves Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Standard Missile

Standard Missile (SM) voi tarkoittaa seuraavia samaan ohjusperheeseen kuuluvia yhdysvaltalaisia, yleensä sotalaivalta laukaistavia ohjuksia:
RIM-66 Standard (SM-1MR/SM-2MR), laivalta laukaistava keskimatkan ilmatorjuntaohjus
RIM-67 Standard (SM-1ER/SM-2ER), pidemmän kantaman ilmatorjuntaohjus
AGM-78 Standard ARM, ilmasta laukaistava tutkaan hakeutuva ohjus
AIM-97 Seekbat, suunniteltu, mutta peruttu AGM-78:aan perustunut pitkän kantaman ilmataisteluohjus
RIM-156A Standard Missile 2 (SM-2), RIM-67:n VLS:stä laukaistava pitkän kantaman versio
RIM-161 Standard Missile 3 (SM-3), laivalta laukaistava ballististen ohjusten torjuntaohjus, kehitetty SM-2ER Block IV:stä
RGM-165 LASM (SM-4), suunniteltu, mutta peruttu laivalta laukaistava maalle iskevä ohjus, kehitetty SM-2MR Block III:sta
SM-5, peruttu
RIM-174 Standard ERAM (SM-6), laivalta laukaistava monikäyttöohjus, kehitetty SM-2:sta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Standard Missile”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sorgono

| Sorgono (Sòrgono) |
| --- | --- |

 Sijainti Nuoron maakunnassa
 Sorgono
 Koordinaatit: 40.026°0′0″N, 9.102°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Nuoro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  56,05 km²
Korkeus:  700 m
Väkiluku:  1 671
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08038
Suuntanumero(t):    0784
Rekisterikilpi:  NU
 
 http://www.comune.sorgono.nu.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sorgono (sardiksi Sòrgono) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 671 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 56,05 neliökilometriä. Se sijaitsee 700 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sorgono Wikimedia Commonsissa
Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Sirenan kielet

| Sirenan kielet |
| --- | --- |

Nimi:  Sirenan kielet
Tekijä:  Riikka Puronen
Valmistumisvuosi:  2004
Taiteenlaji:  veistos
Sijainti:  Myllypuron metroasema
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°13′30″N, 025°04′32″E
Sirenan kielet on Riikka Purosen tekemä veistos Myllypuron metroaseman edustalla Helsingissä. Neljästä pronssipallosta ja niitä hieman korkeammalle nousevasta simpukkaveistoksesta koostuva teos on pystytetty graniittijalustalle. Palloja voi pyörittää, jolloin niistä lähtee ääntä. Veistos julkistettiin 1. heinäkuuta 2004.
Sirenan kielet on saanut vaikutteita uskonnollisissa rituaaleissa käytetyistä rukousmyllyistä, joiden sisään laitetaan pyhiä tekstejä ja niitä pyöritetään.
Steve Largent

Steve Largent
Steven Michael "Steve" Largent (s. 28. syyskuuta 1954 Tulsa, Oklahoma) on entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, josta sittemmin tuli republikaanisen puolueen poliitikko.
Largent pelasi Tulsan yliopistossa ja sai NFL-varauksensa vuonna 1976. Hän pelasi koko ammattilaisuransa (1976–1989) Seattle Seahawks -seurassa. Hän oli seitsenkertainen Pro Bowl -pelaaja ja sai vuonna 1988 Walter Payton Man of the Year Awardin. Hänet valittiin 1980-luvun vuosikymmenjoukkueeseen, ja hänen Seahawks-pelipaitansa numero (80) on jäädytetty.
Largent kelpuutettiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1995. Hän suoritti aikoinaan yliopistotutkinnon aineenaan biologia.
Largent istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen republikaanisena jäsenenä vuosina 1994–2002. Vuonna 2002 hän oli ehdolla Oklahoman kuvernööriksi, mutta hävisi demokraattipuolueen Brad Henrylle. Largentilla on vaimonsa Terryn kanssa neljä lasta: Casie, Kyle, Kelly ja Kramer.
Aiheesta muualla

Pro-football-reference.com (englanniksi)
Pro Football Hall of Fame (englanniksi)
On the Issues: Steve Largentin poliittisia kantoja (englanniksi)
Smirnoff

| Smirnoff |
| --- | --- |
 Smirnoff-vodka
Tyyppi:  votka
Alkoholiprosentti:  35 % – 50 %
Valmistaja:  Diageo
Alkuperä:   Venäjä
Valmistus aloitettu:  1860-luvulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pjotr Smirnov
Smirnoff on tunnettu alkoholijuomamerkki. Alun perin yhtiön perusti 1860-luvulla Pjotr Smirnov Moskovassa.
Historia

Hänen tislaamonsa käytti ensimmäisenä maailmassa tislauksessa hiilimenetelmää. Pjotr Smirnov kuoli vuonna 1910, ja hänen seuraajakseen tuli Vladimir Smirnov. Lokakuun vallankumouksen aikana tehdas kuitenkin kaapattiin, ja perhe joutui pakenemaan maasta. Vladimir Smirnov käynnisti tehtaan toiminnan uudestaan 1920 Istanbulissa, Osmanien valtakunnassa. Neljä vuotta myöhemmin hän muutti Lviviin, Puolaan ja alkoi myydä vodkaa siellä nimellä Smirnoff. Uusi tuote oli menestys, ja 1930-luvun loppuun mennessä sitä vietiin kaikkiin Euroopan maihin. Toinen tehdas perustettiin Pariisiin vuonna 1925.
Suuri lama pakotti vuonna 1934 Vladimir Smirnovin kuitenkin myymään tuotemerkin yhdysvaltalaiselle Rudolph Kunettille, joka muutti yhtiön Yhdysvaltoihin. Vodkacocktailien suosion ja menestyneiden mainoskampanjoiden vuoksi Smirnoff-vodka on nykyisin maailman myydyin vodkamerkki. Nykyisin sen omistaa brittiläinen juomajätti Diageo.
Smirnoff-vodka on tuotesijoittelun ansiosta vilahtanut vuosien varrella monissa James Bond -elokuvissa, ensimmäisestä Salainen agentti 007 ja tohtori No -elokuvasta lähtien. Alkuperäisissä Ian Flemingin romaaneissa Bond kuitenkin suosi nimetöntä puolalaista tai venäläistä vodkaa.
1990-luvulla Smirnoff esitteli uusia nuorille suunnattuja juomia Britanniassa, myöhemmin Manner-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Aiheesta muualla

Smirnoff
Diageo
Sorel-Tracy

| Sorel-Tracy |
| --- | --- |
 Sorel-Tracy
 Koordinaatit: 46°01′47″N, 73°06′42″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Perustettu:  2000
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  58 km²
Väkiluku (2006):  34 100
 – Väestötiheys:  587 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
 
 Ville de Sorel-Tracy 
 Lähteet:  = Pinta-ala ja väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sorel-Tracy on noin 34 000 asukkaan teollisuus- ja satamakaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Richelieujoen ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, noin 80 kilometriä Montréalista koilliseen. Kaupungin suurimpia työllistäjiä ovat telakkateollisuus sekä raudan, teräksen ja titaanin valmistukseen keskittynyt metalliteollisuus. Lisäksi siellä valmistetaan vähemmässä määrin tekstiilejä, vaatteita, muovia, betonia sekä valaisimia.
Historia

Sorel ja Tracy olivat itsenäisiä kuntia aina vuoteen 2000 asti, jolloin ne liitettiin yhteen Sorel-Tracyn kaupungiksi. Molemmat paikkakunnat saivat alkunsa vuonna 1672, jolloin niiden maat annettiin läänityksenä Pierre de Saurelille, Uuden-Ranskan Carignan-Salières -rykmentissä palvelleelle kapteenille. Tämä nimesi Sorelin alun perin Saureliksi itsensä mukaan, mutta britit muuttivat nimen vuonna 1787 William Henryksi Englannin kuningas Yrjö III:n pojan kunniaksi. Nimi palautettiin entiselleen vuonna 1860 mutta uudessa kirjoitusasussa Sorel. Tracy tunnettiin Saint-Joseph-de-Sorelin maaseurakuntana vuoteen 1954 asti, jolloin siitä tuli kaupunki ja nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nimi on peräisin Tracyn markiisilta Alexandre de Prouvillelta, joka rakensi seudulle vuosina 1663–67 linnoituksen toimiessaan Uuden-Ranskan sotilaskuvernöörinä.
Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.
Sorelin satama.
Sininen nauha

Internetin sananvapautta puolustavan kampanjan kuvake.
Sininen nauha on aikojen kuluessa ollut käytössä jonkin suuren saavutuksen merkkinä. Lisäksi sitä ja monia muita nauhoja käytetään jonkin aatteen, tavoitteen tukemisen tai tiedostamisen symbolina.
Sininen nauha Suomessa

Suomessa sininen nauha on vakiintunut Sininauhaliiton ja Sininauhasäätiön tunnukseksi. Myös eturauhassyövän kampanjatunnuksena voidaan kantaa sinistä nauhaa (ks. roosa nauha).
Kansainväliset kampanjat

Kunnianosoituksena sininen nauha eli The Blue Riband on perinteinen tunnus, joka myönnetään Atlantin nopeimmin ylittäneelle matkustaja-alukselle. Muun muassa RMS Mauretania piti nauhaa hallussaan yli 20 vuotta. Viimeisen kerran sininen nauha myönnettiin vuonna 1952 amerikkalaiselle alukselle SS United States. Vielä vuonna 1958 veikkailtiin käydäänkö seuraava nopeuskilpailu parin ydinkäyttöisen matkustajalaivan välillä.
Sinisen nauhan saavuttamisen merkkinä oli erityinen kokosininen viiri, jonka nauhan voittaja nosti aluksen saalinkiin. Moni ei tosin vaivautunut; varsinaisesti viiriä käyttivät vain Mauretania ja United States.
Varsinaisesti kilpailu sammui siihen että lentoliikenne vei mahdollisuudet Atlantin suurilta matkustajalaivoilta. Muutoksesta säästyneet alukset muutettiinkin risteilyaluksiksi.
Richard Branson perusti Sinisen nauhan kilpailun uudelleen, mutta vaikka tätä kilpailua kutsutaan Sinisen nauhan kilpailuksi, sitä ei ole vielä virallisesti hyväksytty, vaikka nykyaikaiset alukset, jotka uusia ennätyksiä ovat saavuttaneet, ovatkin kuljettaneet mukanaan sekä postia että maksavia matkustajia. Yhdysvaltain merimuseon mukaan kilpailu koskee vain vakituisessa Atlantin linjaliikenteessä olevia suuria matkustaja-aluksia, ja tässä pisteessä tilanne on edelleen.  Koska alkuperäinen Sinisen nauhan viiri on museossa, Branson antoi valmistuttaa uuden ja suuremman heti onnistuttuaan uudessa nopeusennätyksessä aluksellaan Virgin Atlantic Challenger 2.
Koska Yhdysvaltain merimuseo kielsi saavutuksen eikä luovuttanut alkuperäistä Hales Trophya vaikka sitä julkisesti vaadittiin, Branson lahjoitti uudeksi kiertopalkinnoksi kaksi kertaa alkuperäistä suuremman ja rahallisesti arvokkaamman, jalokivillä koristellun Bishop Rockin majakan hopeisen pienoismallin. Hänen mielestään alkuperäinen jalokivin koristeltu hopeinen maapallo joutui jäämään historiaan. Hän lähetti museon johtajalle julkisen viestin:
»Pitäkää se pölyttynyt pokaalinne!»
Jotkut kilpailun voittajat käräjöivät silti periaatteesta saadakseen myös alkuperäisen palkinnon ja nimensä alkuperäisten voittajien listaan; heidän mukaansa kilpailun säännöissä ei missään kohdin puhuta aluksen koosta ja siitä että sen pitäisi olla vakinaisessa liikenteessä Atlantin yli. Merimuseo väittää säännön olevan "moraalinen" ja alkuperäisen palkinnon lahjoittajan tahdon mukainen. Museon johtaja Frank O'Braynard sanoo, että Hales Trophyn lahjoittaja rakasti Atlantin jättiläismatkustajalaivoja - ja pyörisi haudassaan jos tietäisi että palkintoa vaativat alukset jotka ovat hädin tuskin suurempia kuin noiden menneen ajan kilpailijoiden pelastusveneet.
Tilanne on toistaiseksi auki, joskin palkinnon varsinaisesti omistava U.S. Lines -yhtiö kokee asian kiusallisena julkisuutena ja heitä painostetaan yhä kovemmin takavarikoimaan palkinto museosta ja luovuttamaan se uusille voittajille.milloin?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sininen nauha Wikimedia Commonsissa
Tietoisuusnauha
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sininen nauha  | Punainen nauha  | Valkoinen nauha  | Musta nauha  | Keltainen nauha  |
| Vihreä nauha  | Oranssi nauha  | Violetti nauha  | Ruskea nauha  | Vaaleanpunainen nauha  |
Tomáš Enge

| Tomáš Enge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1976  Liberec 
Kansalaisuus:   Tšekki
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  2001
Talli(t):  Prost
Kilpailuja:  3
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Italian Grand Prix 2001
Viimeinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 2001
Aiheesta muualla
www.tomas-enge.cz
Tomáš Enge (s. 11. syyskuuta 1976, Liberec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen autourheilija.