stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sofia Eerikintytär
Lapset

Ingeborg (1263–1292), avioitui Holsteinin herttua Gerhard II:n kanssa
Erik (1272–1330), Norjan ja Ruotsin valtaneuvos, avioitui Ingeborg Knutsdotterin (Aspenäs-suku) kanssa, Bjälbo-suvun Valdemar-haaran kanta-isä
Marina (k. 1285), avioitui kreivi Rudolf von Diepholzin kanssa
Rikissa (ennen 1273 – noin 1292), avioitui Puolan kuningas Przemysł II:n kanssa, heidän tyttärensä Ryksa-Elżbieta avioitui Puolan ja Böömin kuningas Venceslaus II:n kanssa.
Katarina (k. 1283)
Margareta (k. 1288 jälkeen), nunna Skänningenin dominikaaniluostarissa
Käännös suomeksi
Kyrkheddinge

| Kyrkheddinge |
| --- | --- |

 Kyrkheddinge
 Koordinaatit: 55°38′51″N, 13°16′07″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Staffanstorp
Väkiluku (31.12.2023):  320
Kyrkheddinge on taajama Staffanstorpin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 320 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrkheddinge Wikimedia Commonsissa
Valaanpyynti

Pyydettyjä valaita
Höyrykäyttöinen pieni valaanpyyntialus Kanadassa noin vuonna 1900, harppuuna keulassa.
Valaanpyyntiä harjoittavat intiaanit paloittelevat saalistaan Neah Bayssa noin vuonna 1910.
Kansainvälisen valaanpyyntikomission jäsenvaltiot vuonna 2006.
Valaanpyynti (valastus) on valaiden metsästämistä. Sitä on harjoitettu eri muodoissa tuhansia vuosia. 1800-luvulla valaanpyynnin pääsyynä oli valaanrasva, jota käytettiin muun muassa polttoöljynä, mutta nykyisin sillä ei ole enää juuri käyttöä, vaan valaita pyydetään lähinnä ravinnon ja tutkimuksen vuoksi. Valaanpyynti on valaiden uhanalaistumisen tärkeimpiä syitä. Valaanpyynti on johtanut monien valaslajien vähenemiseen sukupuuton partaalle.
Valaanpyynnin kansainvälinen sääntely alkoi jo 1931, ja nykyisin pyyntiä rajoittavat monet kansainväliset ja alueelliset sopimukset. Vuonna 1946 perustettiin Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (International Whaling Commission), joka sopi 1984 kaupallisen valaanpyynnin kiellosta. Vuoden 2005 IWC:n kokouksessa on asialistalla kaupallisen pyynnin salliminen kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen. Näiden vuosien aikanakin muutamat jäsenmaat, ennen kaikkea Japani ja Norja, ovat pyytäneet valaita niin sanottuihin tutkimustarkoituksiin tai osana alkuperäisasukkaiden kulttuurin suojelua (Tanskassa Färsaaret ja Grönlanti, Kanada). Erityisesti lahtivalaan pyyntiä vaaditaan vapautettavaksi.
Kiellon ulkopuolella ovat koko ajan olleet alkuperäiskansat, lähinnä eskimot ja aleutitlähde?: heidän harjoittamansa valaanpyynti on niin pienimittaista, että sen ei ole katsottu olevan uhka kannoille lähde?.
Färsaaret

Färsaarten valaanpyynti jatkuu, vaikka Sea Shepherd -järjestö on ponnistellut pitkään sen lakkauttamiseksi.
Islanti

Vuosina 1986–1989 Islannissa pyydettiin 60 valasta vuosittain tutkimustarkoituksiin. Vuonna 1992 maa erosi Kansainvälinen valaanpyyntikomissiosta, mutta liittyi siihen uudelleen 2002.
Islanti aloitti 21. lokakuuta 2006 kaupallisen valaanpyynnin 21 vuoden tauon jälkeen. Maa päätti pyydystää ennen elokuun loppua 2007 yhdeksän erittäin uhanalaiseksi luokiteltua sillivalasta ja 30 lahtivalasta. Vuodelle 2009 Islanti suunnitteli kasvattavansa valaanpyyntikiintiöitään 150 sillivalaaseen ja 100 lahtivalaaseen.
Norja

Vuonna 2014 norjalaiset ovat pyytäneet yli 720 valasta huolimatta kansainvälisestä pyyntikiellosta ja ulkomailta tulevasta painostuksesta. Oslon hallituksen antama vuosikiintiö oli kuitenkin huomattavasti suurempi: 1 200 valasta.
Japani

Keväällä 2013 päättyneellä pyyntikaudella Japani pyydysti 103 lahtivalasta. Sillivalaita ei saatu pyydettyä yhtään. Määrä oli pienempi kuin koskaan aiemmin ja jäi kauas lähes tuhannen valaan kiintiöstä. Asiasta syytettiin valaanpyyntiä vastustavia aktivisteja. Japani on pyytänyt aiemmin myös uhanalaiseksi luokiteltuja ryhävalaita, minkä vuoksi japanilaistuotteita on boikotoitu myös Euroopassa. Joulukuussa 2007 Japani ilmoitti luopuvansa 50 ryhävalaan pyynnistä.
Japanin valaanpyyntilaivasto pyydystää ryhävalaita Etelämantereen lähivesillä, minne Australia on yksipuolisesti perustanut suojelualueen. Australian lisäksi Yhdysvallat ja Uusi-Seelanti ovat pyytäneet Japania pidättymään valaanpyynnistä. Valaanpyynnin vastustajien mukaan valaiden liha menee tutkimuksen sijasta myyntiin. Useat valasturistit matkustavat Australiasta katsomaan ryhävalaiden näyttäviä hyppyjä. Niitä ei ole saanut pyytää 40 vuoteen, koska ne pyydettiin aikoinaan lähes sukupuuttoon. Kanta on nykyisin noin 30 000–40 000 yksilöä eli edelleen vain kolmanneksen siitä, mitä se oli ennen nykyaikaisen valaanpyynnin aloittamista.
Huhtikuussa 2014 Japani ilmoitti, ettei se lähetä pyyntialuksia Etelämantereen vesialueille. Taustalla oli YK:n kansainvälisen tuomioistuimen päätös, jonka mukaan Japanin ei saa myöntää pyyntilupia Etelämantereelle ennen pyyntiehtojen muuttamista. Myös valaanlihan kysyntä Japanissa on laskenut, mikä osaltaan vähentää perusteita valaanpyynnille.
Valaanpyynti Suomessa

Suomi osallistui 1800-luvulla valaanpyyntiin kaikkiaan kuudella aluksella, tosin alukset purjehtivat Venäjän lipun alla. Alukset varusti Venäläis-suomalainen Valaankalastusyhtiö, jonka olivat perustaneet Venäläis-amerikkalainen Komppania ja Turun laivanvarustajat. Aloite valaanpyynnin aloittamiseen Alaskan vesillä oli tullut Venäläis-amerikkalaiselta Komppanialta, joka ei ollut halunnut ryhtyä siihen yksin ja omissa nimissään. Venäläis-suomalaisen Valaankalastusyhtiön kotipaikaksi tuli Turku ja toimitusjohtajaksi turkulainen apteekkari ja laivanvarustaja Erik Julin. Suomen valtion varoista myönnettiin yhtiölle 20 000 ruplan kerta-avustus ja neljästä ensimmäisestä yhtiön varustamasta laivasta 10 000 ruplan palkkio kustakin.
Vuonna 1852 lähti matkaan ensimmäinen alus, Bremenissä rakennettu 252 lästin parkkilaiva Suomi, seuraavana vuonna hiukan pienempi Turussa rakennettu 241 lästin parkkilaiva Turku. Aluksissa oli saksalaiset päälliköt ja suomalaiset perämiehet ja varsinainen miehistö, harppuunamiehet olivat pääosin saksalaisia, englantilaisia ja amerikkalaisia.  Kolmas alus oli oululainen 221 lästin parkkilaiva Ajan joka lähti matkaan vuonna 1853. Siinä oli ensi kerran suomalainen päällikkö, entinen Suomen I perämies merikapteeni Enberg. Pyyntialue oli Ohotanmeri. Näissä retkikunnissa käytettiin loppuun asti valasveneitä ja käsiharppuunoita valaanpyyntiin.
Tulokset olivat aluksi kohtalaisia: Suomi sai kahtena pyyntikautena yhteensä 59 valasta, joista valaanrasvaa kertyi noin 30 000 litraa. Valaan hetuloita eli niin sanottuja valaanluita, joita käytettiin 1800-luvulla muun muassa naisten vaatteissa ja sateenvarjoissa, saatiin noin 5 000 dollarin arvosta.
Valtava matka pyyntialueelle tosin oli ainainen haitta: Suomi viipyi ensimmäisellä matkallaan 3 vuotta 9 kuukautta, Turku 4,5 vuotta.
Krimin sota pysäytti valaanpyynnin: Suomi ehti sodan tieltä turvaan Saksaan jossa se myytiin, Turku pääsi Alaskan rannikolla karkuun englantilaisilta sotalaivoilta puolueettomana satamana pidettyyn Sitkaan, jossa se myytiin, Ajan kaapattiin ja poltettiin Petropavlovskin satamassa.
Sodan loputtua Turusta lähtivät vielä parkkilaivat Grefve Berg (300 lästiä) ja Amur (128 lästiä) sekä Helsingistä priki Storfursten Constantin valaanpyyntiin kaukaiselle Ohotanmerelle. Tuotto oli kuitenkin liian pientä ajan mittaan ja lopulta vuonna 1862 päättyi suomalaisten valaanpyynti pysyvästi. Sen koommin ei Suomesta ole lähetetty aluksia tähän lajiin, joskin muutamia yksittäisiä suomalaisia on palvellut etupäässä norjalaisilla aluksilla Yksi oman aluksensa kanssa myöhemminkin toimineista suomalaisista valaanpyytäjistä oli Huippuvuorille vuonna 1873 menehtynyt Johan Mattilas.
Turun tuomiokirkossa on suomalaista valaanpyyntialus Turkua esittävä votiivilaiva, jonka Turun Laivapäällikköyhdistys lahjoitti kirkolle 1.12.1968.
Kirjallisuutta

Fagerholm, Bengt: Fröja ja valaanpyytäjät. Turkulaista kaukomerenkulkua 1850-luvulla.  Helsinki:  Bengt Fagerholm, 2009.  ISBN 978-952-92-5093-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta valaanpyynti Wikimedia Commonsissa
Uhanalaiset lajit: Valaat WWF.
Is Japan secretly planning to build a new whaling ship? (Arkistoitu – Internet Archive) 12.12.2007 Vetoomuskirje Japanille valaidenpyyntialuksista (Greenpeace).
Lyyli Kansanen-Holm : Norjan asema kansainvälisessä valaanpyynnissä, Helsingin Sanomat, 18.02.1939, nro 47, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalainen valaanpyyntialus ”Turku” votiivilaivana Turun tuomiokirkossa.
Pohjois-Saksan liitto

Antiikin aika
Germaanit
Kansainvaellusaika
Saksi
Frankkien valtakunta
Keskiaika
Itä-Frankia
Saksan kuningaskunta
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Ostsiedlung
Kleinstaaterei
Kansakunnan muodostuminen
Reinin liitto
Saksan liitto
Hullu vuosi 1848
Pohjois-Saksan liitto
Saksan yhdistyminen
Saksan valtakunta
Saksan keisarikunta
Ensimmäinen maailmansota
Weimarin tasavalta
Natsi-Saksa
Toinen maailmansota
Saksa vuoden 1945 jälkeen
Miehitys +  Ostgebiete
Saksalaisten karkotus
Länsi-Saksa +  Itä-Saksa
Saksan jälleenyhdistyminen
Saksa nykyään
Saksa
Aiheittain
Saksan sotahistoria
Saksan aluemuutokset
näytä
keskustele
Pohjois-Saksan liitto (saks. Norddeutscher Bund) oli vuonna 1866 perustettu sotilasliitto, josta vuonna 1867 muodostettiin federatiivinen valtio. Siihen kuului 22 pohjoisen Saksan valtiota. Preussin kuningaskunnalla oli liitossa johtavan valtion asema: Preussin kuningas oli liiton presidenttinä sekä Preussin kansleri liiton kanslerina. Pohjois-Saksan liiton muodostaminen merkitsi samalla piensaksalaisen ratkaisun läpiviemistä eli sitä, että Itävallan keisarikunta suljettiin lopullisesti pois saksalaisen kansallisvaltion luomisesta. Pohjois-Saksan liiton pinta-ala oli 415 150 km² ja alueella asui lähes 30 miljoonaa ihmistä.
Historia

Pohjois-Saksan liitto muodostettiin Preussin lyötyä Itävallan ja muut Saksan liittoon tuolloin kuuluneet maat Preussin–Itävallan sodassa vuonna 1866. Otto von Bismarck loi liitolle perustuslain, joka astui voimaan 1. heinäkuuta 1867, ja sen nojalla liiton presidentiksi nousi Preussin kuningas Vilhelm I ja kansleriksi von Bismarck. Liiton jäsenvaltiot olivat edustettuina 43-paikkaisessa liittoneuvostossa (saks. Bundesrat). Preussilla oli neuvoston paikoista hallussaan 17.
Pohjois-Saksan liitto ja sen eteläsaksalaiset liittolaiset muodostivat vuonna 1871 Saksan keisarikunnan Saksan–Ranskan sodan Pariisin-piirityksen aikana. Keisarikunnan keisariksi valittiin 18. tammikuuta vuonna 1871 Versailles’n palatsin peilisalissa Preussin kuningas Vilhelm I.
Osavaltiot

Liitto koostui seuraavista osavaltioista (tuolloisessa virkasaksassa Bundesstaaten):
Preussin kuningaskunta
Saksin kuningaskunta
Mecklenburg-Schwerinin suurherttuakunta
Mecklenburg-Strelitzin suurherttuakunta
Oldenburgin suurherttuakunta
Sachsen-Weimar-Eisenachin suurherttuakunta
Hessenin suurherttuakunnan pohjoisosa eli Oberhessen Main-joen pohjoispuolella
Braunschweigin herttuakunta
Sachsen-Meiningenin herttuakunta
Sachsen-Altenburgin herttuakunta
Sachsen-Coburg-Gothan herttuakunta
Anhaltin herttuakunta
Schwarzburg-Rudolstadtin ruhtinaskunta
Schwarzburg-Sondershausenin ruhtinaskunta
Waldeckin ruhtinaskunta
Reuss-Greizin ruhtinaskunta
Reuss-Geran ruhtinaskunta
Schaumburg-Lippen ruhtinaskunta
Lippen ruhtinaskunta
Hampurin vapaakaupunki
Lyypekin vapaakaupunki
Bremenin vapaakaupunki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Saksan liitto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Australia 
Muut:  IdRef 
Pohjois-Saksan liiton kartta; Preussi provinsseineen merkittynä sinisellä.
Bergströmshusen

| Bergströmshusen |
| --- | --- |
 Bergströmshusen
 Koordinaatit: 55°40′40″N, 13°10′37″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Staffanstorp
Väkiluku (31.12.2023):  394
Bergströmshusen on taajama Staffanstorpin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 394 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bergströmshusen Wikimedia Commonsissa
Lauri Tähkä

| Lauri Tähkä |
| --- | --- |
 Lauri Tähkä esiintymässä vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1973 (ikä 51) Vaasa
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lauri Tähkä 
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1990–
Tyylilajit:  folkrock, suomirock, poprock, iskelmä
Soittimet:  laulu, akustinen kitara
Yhtyeet:  Lauri Tähkä (2011–) Lauri Tähkä Revohka (2011–) Lauri Tähkä & Elonkerjuu (1995–2011)
Levy-yhtiöt:  Warner Music (2015–2024) Universal Music (2005–2014)
Aiheesta muualla
lauritahka.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lauri Tähkä (oik. Jarkko Tapani Suo, s. 9. marraskuuta 1973 Vaasa) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä.
Lapsuus ja nuoruus

Tähkä vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Teuvalla, Etelä-Pohjanmaalla.
Tähkä kuunteli nuorena Kissiä, Iron Maidenia, Eppu Normaalia, Ismo Alangon kokoonpanoja sekä Kauko Röyhkää. 15-vuotiaana hän sai käsiinsä teoksen, johon oli kerätty vanhoja pohjalaisia kansanlauluja ja löysi identiteettinsä rockin ja kansanmusiikin risteyksestä. Hän on aikaisemmin laulanut eteläpohjalaisella murteella, nykyään laulut ovat yleiskieltä.
Musiikkiura > Lauri Tähkä & Elonkerjuu

Tähkä toimi vuonna 2000 perustetun Lauri Tähkä & Elonkerjuu -yhtyeen laulajana. Kokoonpano julkaisi kahdeksan studioalbumia, jotka menestyivät hyvin. Lauri Tähkä & Elonkerjuu sai vuosina 2006–2010 tähän saakka ainoana yhtyeenä, viisi kertaa peräkkäin Emma-gaalassa Vuoden kotimainen artisti -palkinnon. Yhtye palkittiin vuonna 2007 Talonpoikaiskulttuurisäätiön kulttuuripalkinnolla luovasta kulttuuriteosta. Pohjalaisittain merkittävästä kulttuurisaavutuksesta yhtye sai samana vuonna myös Vaasan Jaakkoo -kulttuuripalkinnon.
Tähkä ilmoitti 10. maaliskuuta 2011 sähköpostitse yhtyeen muille jäsenille halustaan lopettaa. Yhtye oli pitänyt taukoa keikkailusta edellisen vuoden joulukuun alusta lähtien. Laulaja oli huomannut tauon aikana menettäneensä lauluntekemisen intohimon ja että hän haluaa ”tehdä jotakin muuta”. Yhtye jatkoi myöhemmin toimintaansa uuden laulajan kanssa.
Yksityiselämä

Ensimmäisestä avoliitostaan Jarkko Suolla on kaksi tytärtä.
Suota syytettiin Kanta-Hämeen käräjäoikeudessa vuonna 2022 tapahtuneesta pakottamisesta seksuaaliseen tekoon. Käräjäoikeus hylkäsi syytteen lokakuussa 2023. Hovioikeus tuomitsi Suon teosta 70 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen joulukuussa 2024.
Julkaisut

Polte (2011,  tuplaplatina 2012)
Hurmaan (2013,  platinalevy)
Jouluni laulut (2014, kultalevy)
Vien sut täältä kotiin (2016, kultalevy)
Meidän tulevat päivät (2019, tuplaplatina)
Kaikella on tarkoitus (2022)
Kirjalliset julkaisut

Laaksonen, Heli & Tähkä, Lauri: Pyy ja Susi.  (Seinäkalenteri 2012)  Helsinki:  Otava, 2011.  Virheellinen Isbn-tunniste 6418428809022
Tähkä, Lauri: Hellannupit kaakkoon.  (Ruokakirja)  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-31592-6
Tähkä, Lauri; toim. Leskelä, Ari & Pekkanen, Ville: Lauri Tähkä: suurimmat hitit sanoin ja sävelin.  (Nuottikirja)  Helsinki:  F-Kustannus, 2017.  ISBN 978-951-1-31862-0
Tähkä, Lauri (tekstit) & Ikäheimo, Emilia (valokuvat) & Laaksonen, Heli (päältäkattoja): Äärille.  (Valokuvateos)  Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-45116-8
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2013 | Kerran viikossa | Baarimikko |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Lauri Tähkän kotisivu
Lauri Tähkä Myspacessa (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Lauri Tähkä
Marko Gustafsson: Miten minusta tuli minä. WSOY (2009) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauri Tähkä
| --- | --- |
Studioalbumit:  Polte  Hurmaan  Jouluni laulut  Vien sut täältä kotiin  Meidän tulevat päivät  Kaikella on tarkoitus 
Kokoelmat: Polttavimmat
Singlet:  ”Sytytä mun sydämeni”  ”Syyskuun kyy”  ”Polte”  ”Pieni ihminen”  ”Kesä eletään”  ”Saat syttymään”  ”Puolikas”  ”Orjanruusu”  ”Kiivas ja kaunis”  ”Joulu tuo luoksein rakkaat”  ”Miss mun rakkaus uinuu?”  ”Morsian”  ”Minun Suomeni”  ”Tämä rakkaus”  ”Kipua”  ”Vaiettu rakkaus”  ”Enkelit lentää sun uniin”  ”Ota minut tällaisena kuin oon”  ”Sinä olet minun”  ”Ajetaan tandemilla”  ”Varpunen jouluaamuna”  ”Sinä olet minun”  ”Mä en pelkää”  ”Palavaa vettä”  ”Mustaherukan tuoksuinen tyttö”  ”Blaablaa (En kuule sanaakaan)”  ”Nyt on lähtö”  ”Hehkuu”  ”Sydäntä särkee”  ”Anna soida”  ”Miehessä vikkaa” (mukana Tuuletar)  ”Liian kauan”  ”Joulu on sun kanssa joulumpi”  ”Sytytä mun sydämeni”  ”Kosketa minua, Henki”  ”Jääkukkia”  ”Aavikko”  ”Keskiyön cowboy”  ”Nukkuvat aamut”  ”Kaikella on tarkoitus”  ”Elämänlangat” 
Muuta: Diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  3  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana
Ismail Omar Guelleh

| Ismail Omar Guelleh |
| --- | --- |
 Ismail Omar Guelleh vuonna 2018.
Djiboutin presidentti
 1999-  
Edeltäjä:  Hassan Gouled Aptidon
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1947 (ikä 77)
Puoliso:  Kadra Mahamoud Haid
Lapset:  Nasir Omar Saalah Haïbado Ismaïl Omar Fatouma-Awo Guelleh
Tiedot
Suhteita:  Ridwan Ismaïl Saalah
Uskonto:  Islam
Etnisyys:  issa
Ismail Omar Guelleh (s. 27. marraskuuta 1947) on Djiboutin nykyinen ja toinen presidentti. Hän seurasi vuonna 1999 virassa setäänsä, presidentti Hassan Gouled Aptidonia, joka oli suositellut häntä seuraajakseen. .
Uudelleenvalinnat

Guelleh valittiin toiselle kuusivuotiskaudelleen 8. huhtikuuta 2005. Ainoana ehdokkaana Guelleh sai 100 % äänistä.
Kolmannelle kaudelle hänet valittiin 2011, ja tällä kertaa vastaehdokas Mohamed Warsama Ragueh sai 19% äänistä. Kolmas kausi oli mahdollinen vasta perustuslain muutoksen jälkeen. Guelleh ilmoitti tuolloin, että ei pyri neljännelle kaudelle.
Vuoden 2016 vaaleissa Guelleh sai 87% äänistä. Kolme oppositiopuoluetta boikotoi vaaleja, ja myös ihmisoikeusjärjestöt arvostelivat niiden rehellisyyttä. Viidennelle kaudelle valinta toi noin 98% äänistä. Ainoa vastaehdokas oli uusi pelaaja politiikassa, pääoppositiopuolueet boikotoivat jälleen vaaleja. Nykyisessä perustuslaissa oleva 75 vuoden ikäraja alkoi lähestyä, joten tätä kautta pidettiin jälleen Gullehin viimeisenä.
Asema ja poliittinen toiminta

Guelleh kuuluu somalien issa-heimoon, mamassan-klaaniin. Ennen maansa itsenäistymistä hän työskenteli Ranskan siirtomaahallinnon virkamiehenä ja poliisitarkastajana. Djiboutin strategisen sijainnin takia suurvallat ovat siitä kiinnostuneita, ja Guelleh on onnistunut säilyttämään hyvät suhteet sekä Yhdysvaltojen, Venäjän että Kiinan kanssa. Läheiset suhteet entiseen emämaa Ranskaan ovat olleet hänelle erityisen tärkeitä.
Somalian nationalistit ovat syyttäneet Guellehia klaanijärjestelmän tukemisesta kansallisen yhtenäisyyden vastakohtana yhdessä Yhdysvaltojen ja Etiopian Tigraysn vapautustaistelijoiden kanssa.
.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ismail Omar Guelleh Wikimedia Commonsissa
| n k  Djiboutin presidentit |
| --- | --- | --- |
|  Hassan Gouled Aptidon (1977–1999)  Ismail Omar Guelleh (1999–)  |  Hassan Gouled Aptidon (1977–1999)  Ismail Omar Guelleh (1999–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Taoudénit

| Taoudénit |
| --- | --- |
 Taoudénit
 Koordinaatit: 22°40′N, 3°59′W 
Valtio:  Mali
Alue:  Timbuktu
Piiri:  Timbuktu
Kunta:  Salam
Väkiluku (2009):  115
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taoudénit (myös Taoudenni, Taoudeni, Taudeni) on syrjäinen suolakaivospaikkakunta Timbuktun alueen Timbuktun piirin Salamin kunnassa Malin pohjoisosassa. Se sijaitsee keskellä Saharan autiomaata 664 kilometriä Timbuktusta pohjoiseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Taoudénitissa oli 115 asukasta, kaikki miehiä.
Suola louhitaan käsin muinaisen suolajärven pohjasta, leikataan levyiksi ja kuljetetaan kuorma-autoilla tai kameleilla Timbuktuun. Taoudénitin azalait ovat Saharan viimeisiä toimivia kamelikaravaaneja. 1960-luvun lopulla Moussa Traorén valtakaudella paikkakunnalle rakennettiin vankila, jonka vangit pakotettiin työskentelemään louhoksilla. Vankila suljettiin vuonna 1988.
Taoudénitin alue on perusteilla oleva hallintoalue Malin pohjoisosassa.
Ilmasto

Satojen kilometrien päässä ihmisasutuksesta sijaitseva Taoudénitin allas on yksi maailman kuumimmista alueista. Sen äärimmäisen kuuman ja kuivan aavikkoilmaston keskimääräiset enimmäislämpötilat ovat heinäkuussa lähellä 48 °C ja jopa viileimpänä aikana joulu-tammikuussa yli 26 °C. Keskimääräinen sademäärä on 10 millimetriä vuodessa.
Vankila

Moussa Traorén hallintokauden aikana vuonna 1969 Taoudénitiin rakennettiin vankila ja armeijan vartioasema. Vankilassa pidettiin poliittisia vankeja kunnes se suljettiin vuonna 1988. Monet vangeista olivat valtion virkamiehiä, joita syytettiin juonittelusta järjestelmää vastaan. Vangit työskentelivät suolalouhoksilla, joissa monet heistä kuolivat. Vankilarakennuksen raunioiden itäpuolella on 140 erillistä hautaa käsittävä hautausmaa. Noin kahdestatoissa nimetyssä haudassa lepäävät muun muassa:
Yoro Diakité, vuoden 1968 marraskuun 19. päivän vallankaappauksen jälkeisen väliaikaisen hallituksen johtaja, joka kuoli vuonna 1973
Tiécoro Bagayoko, turvallisuuspalvelun johtaja vuosina 1968–1978, joka kuoli elokuussa 1983
Kissima Doukara, puolustusministeri vuosina 1970–1978
Youssouf Balla Sylla, Bamakon kolmannen arrondissementin poliisipäällikkö
Jean Bolon Samaké, Goundamin piirin johtaja vuonna 1969, joka kuoli vuonna 1973.
Taoudénitin suolalevyjä Moptin satamassa.
Jacques Madubost

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Budapest 1966 | korkeushyppy |  |
Jacques Madubost (6. kesäkuuta 1944 Dangeau, Eure-et-Loir – 29. kesäkuuta 2018) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Madubost voitti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 korkeushypyssä kultaa tuloksella 212 cm. Samana vuonna hän paransi Ranskan ennätystä ensin 214:ään ja sitten 215 senttimetriin. Ranskan mestaruutta hän ei kertaakaan voittanut.
Madubost oli pituudeltaan 193-senttinen ja painoi parhaina urheiluvuosinaan 79 kiloa.
J. Rinta-Jouppi

| J>  Rinta-Jouppi oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Autokauppa, jossa on jiitä.
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1987
Perustaja:  Jarmo Rinta-Jouppi
Toimitusjohtaja:  Juha Rinta-Jouppi
Kotipaikka:  Seinäjoki
Toimiala:  Henkilöautojen ja kevyiden moottoriajoneuvojen vähittäiskauppa
Tuotteet:  Henkilöautot, matkailuajoneuvot, hyötyajoneuvot, moottoripyörät, moottoriajoneuvot
Liikevaihto:  370 milj. euroa (2022)
Henkilöstö:  323 (2022)
Kotisivu:  www.rintajouppi.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
J. Rinta-Jouppi oy tai Jarmo Rinta-Jouppi oy on suomalainen vaihtoautoja, uusia autoja, matkailuautoja ja asuntovaunuja myyvä autoliikeketju. Jarmo Rinta-Jouppi perusti autokaupan alun perin vuonna 1987 Seinäjoelle. Ketju on sittemmin kasvanut yhdeksi Suomen suurimmista autokauppaketjuista. Sillä on yhteensä 18 toimipistettä neljällätoista eri paikkakunnalla: Espoossa, Helsingissä, Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Jyväskylässä, Kotkassa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Porissa, Raisiossa, Seinäjoella, Tampereella ja Vantaalla.
Yrityksen koko ja toimiala

J. Rinta-Jouppi oy:n virallinen toimiala on henkilöautojen ja kevyiden moottoriajoneuvojen vähittäiskauppa. Nykyään ketju on erikoistunut käytettyjen ja uusien autojen nopean varaston kiertonopeuden kauppaan sekä niihin liittyvien palveluiden myyntiin. Yrityksessä on yli 250 automyynnin ja huoltotoiminan työntekijää. Vuosimyynti on yli noin 20 000 ajoneuvoa. lähde?
Taloustiedot

J. Rinta-Jouppi oy:n liikevaihto vuonna 2023 oli 345,0 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 330.