stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kampala
Historia

Kampalan kehitys kaupunkina liittyy vahvasti alueella sijainneen Bugandan kuningaskuntaan, jonka pääkaupunki sijaitsi nykyisen Kampalan paikkeilla. Muslimikauppiaat saapuivat alueelle 1840-luvulla ja alue oli tärkeä kauppareitti jo ennen eurooppalaisten tuloa, mikä teki siitä strategisesti tärkeän siirtomaita havitteleville valtioille. 1870-luvun lopulla paikalle asettuivat anglikaanisen Church Mission Societyn lähetyssaarnaajat ja hieman myöhemmin katolilaiset lähetyssaarnaajat Ranskasta. Vuonna 1881 rakennettiin Bugandan kuninkaallinen palatsi Kasubin kukkulalle. Saman vuosikymmenen lopussa Buganda ajautui sekasortoon uskonnollisen sisällissodan takia, johon eurooppalaiset sekaantuivat.
Frederick Lugard julisti maan brittien protektoraatiksi vuonna 1890 ja Kampalasta tuli protektoraatin siirtomaahallinnon pääkaupunki. Siirtomaahallinnon pääkaupunki siirtyi myöhemmin Entebbeen, mutta brittiläinen Itä-Afrikan kauppakomppania perusti tukikohtansa kasvavaan Kampalaan. 1900-luvun alussa valmistui rautatieyhteys Kampalasta Intian valtameren rannikolle, mikä paransi paikallisen puuvillan, kahvin ja sokerin vientiä markkinoille. Kaupunkiin muutti myös aasialaisia siirtolaisia.
Ugandan itsenäistyessä vuonna 1962 Kampalasta tuli Ugandan pääkaupunki. 1964 kaupungissa asui 80 000 asukasta ja toiset 60 000 sen lähiympäristössä. Kampala kärsi huomattavia vahinkoja väkivaltaisuuksissa, jotka seurasivat Ugandan diktaattori Idi Aminin syrjäyttämistä vuonna 1979. Viime vuosikymmeninä kaupungin infrastruktuuria on korjattu, uusia teitä rakennettu ja esimerkiksi katuvalaistusta on lisätty.
Liikenne

Ugandassa on vasemmanpuoleinen liikenne. Entebben kansainvälinen lentokenttä on 40 kilometrin päässä Kampalasta. Moottoritie Entebbe–Kampala Expressway valmistui vuonna 2018. Päätiet ovat Kampalan alueella tyydyttävässä kunnossa, mutta sivutiet ovat yleensä huonokuntoisia.
Talous

Kampala on Ugandan liike-elämän keskus. Kampalassa on Suomen konsulaatti, mutta lähin Suomen suurlähetystö on Nairobissa Keniassa. Ugandaan matkustavalla on oltava viisumi, jonka saa tilattua parhaiten Internetissä. Usein turisteilla on East African Visa -viisumi, jolla voi matkustaa Ugandan lisäksi Keniassa, Tansaniassa ja Ruandassa.
Paikallista valuuttaa saa keskustan suurten pankkien ATM automaateista hyvin, mutta kylissä ja maaseudulla on varauduttava käyttämään käteistä rahaa, sillä pankkikortit eivät usein käy maksuvälineenä.
Ugandan teollisuuden päätuotteet ovat metalli-, huonekalu-, tekstiili-, sementti- ja koneteollisuus. Alueella tuotettu kahvi, puuvilla, tupakka ja tee vietiin aiemmin maailmanmarkkinoille Port Bellistä, noin kymmenen kilometriä Kampalasta kaakkoon Victorianjärven rannalla. Nykyisin rahti on siirtynyt maanteille, valtatie A109 johtaa Ugandasta Keniaan ja siellä olevaan rahtisatamaan Mombasa Portiin. Vanha rautatie välillä Kampala – Mombasa Port ei ole enää käytössä, mutta uuden modernin rautatien suunnitelmat ovat pitkällä.
Kulttuuri

Kampalassa sijaitsee esimerkiksi Ugandan kansallisteatteri ja -museo, kansalliskirjasto, Makereren yliopisto, sekä useita kristillisiä, islamilaisia ja hindulaisia uskonnollisia rakennuksia. Kampalassa on paljon nähtävyyksiä.
Kampalassa voi kuulla ja nähdä paikallista pop-musiikkia klubeilla ja konserteissa. Paikallinen pop on yleensä afrobeatia, joka on sekoitus afrikkalaisia rytmejä, karibialaisia rytmejä, reggaeta, bluesia ja soulia. Kampala on Ugandan yöelämän keskus ja voidaan sanoa, että "kaupunki ei koskaan nuku". Matkailijan on suositeltavaa välttää yöllä ja pimeälläkin kävellen liikkumista erityisesti Kampalan keskustan alueella ilman paikallista saattajaa. Uber-takseilla liikkuminen on halpaa ja suhteellisen turvallista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kampala Wikimedia Commonsissa
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko
Kanadantuija

| Kanadantuija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Suku::  Tuijat Thuja
Laji::  occidentalis
Kaksiosainen nimi
 Thuja occidentalis  L. (1753) 

Katso myös
   Kanadantuija Wikispeciesissä   Kanadantuija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanadantuija (Thuja occidentalis) on sypressikasveihin kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadan kaakkoisosassa ja Yhdysvaltojen koillisosassa. Kanadantuija oli varhaisimpia Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuotuja puita (noin vuonna 1566).
Kuvaus

Kanadantuija kasvaa yleensä 10–20 metrin korkuiseksi ja 40 cm paksuksi. Suurin tunnettu yksilö on 34 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 175 cm. Kaarna on punaruskeaa, uurteista ja siitä irtoaa kapeita pitkittäisiä suikaleita. Vanhin tunnettu elävä yksilö on yli tuhatvuotias, mutta kuolleesta puusta on laskettu yli 1 500 vuosirengasta. Nämä vanhat yksilöt ovat iästään huolimatta pienikokoisia ja kitukasvuisia kasvupaikastaan johtuen.
Kasvupaikat

Kanadantuijan kasvupaikkoja ovat kosteat metsät, suot, jokien ja järvien rannat, rinteet ja jyrkänteet. Kanadantuija voi olla tietyissä kasvuolosuhteissa erittäin pitkäikäinen puu. Huomattavan vanhoja yksilöitä kasvaa jyrkänteillä, missä ne ovat suojassa metsäpaloilta ja sitä ravinnokseen käyttäviltä hirvieläimiltä.
Käyttö

Kanadantuijaa käytetään yleisesti koristekasvina esimerkiksi aitakasvina, puistoissa ja hautausmailla. Lajikkeita on jalostettu yli 120.
Lajikkeita

kartiotuija, ('Pyramidalis', 'Pyramidalis Compacta')
kultatuija, ('Europe Gold', 'Golden Globe')
pallotuija, ('Danica', 'Globosa')
pilarituija ('Columna', 'Fastigiata')
timanttituija ('Smaragd')
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kanadantuija (Thuja occidentalis)
Arboretum Mustila: Thuja occidentalis – kanadantuija
ITIS: Thuja occidentalis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Thuja occidentalis (englanniksi)
Flora of China: Thuja occidentalis (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Thuja occidentalis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147468  Wikispecies: Thuja occidentalis  BioLib: 2423  CoL: 56NTP  Ecocrop: 2078  EoL: 1034927  EPPO: THUOC  EUNIS: 150755  FEIS: thuocc  FNA: 200005456  FoC: 200005456  GBIF: 2684178  GRIN: 36584  iNaturalist: 54037  IPA: 2756  IPNI: 263956-1  IRMNG: 10858537  ITIS: 505490  IUCN: 42262  MichiganFlora: 890  MoBotPF: 279599  NatureServe: 2.145680  NBN: NBNSYS0000042213  NCBI: 3317  NZOR: 4ce0c2e2-6adc-4008-857e-75897d6e4bd2  Observation.org: 7552  OBIS: 1634575  Open Tree of Life: 463720  PFI: 8632  Plant List: kew-2432938  PLANTS: THOC2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:263956-1  SANBI: 211-2  Tropicos: 9400130  VASCAN: 4711  WisFlora: 5227  WFO: wfo-0000407772  Laji.fi: MX.41541 
Kanadantuijan runko.
Kannusruohokärsäkäs

| Kannusruohokärsäkäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Kärsäkkäät Curculionidae
Alaheimo::  Curculioninae
Tribus::  Mecinini
Suku::  Rhinusa
Laji::  antirrhini
Kaksiosainen nimi
 Rhinusa antirrhini  (Paykull, 1800) 
Synonyymit
 Gymnetron antirrhini 
Katso myös
   Kannusruohokärsäkäs Wikispeciesissä   Kannusruohokärsäkäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kannusruohokärsäkäs (Rhinusa antirrhini) on kärsäkkäiden heimoon kuuluva laji. Se on kooltaan 2,5–3,0 mm ja väriltään musta sekä metallinkiiltoinen. Lajin karvat ovat pitkiä ja hyvin vaaleita. Kannusruohokärsäkäs elää nimensä mukaisesti kannusruoholla. Toukat aiheuttavat isäntäkasvin siemenkotiin äkämiä. Laji on vakiintunut ja yleinen Suomessa esiintyen aina Oulun korkeudelle saakka. Kannusruohokärsäkäs luokitellaan Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy Euroopassa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa.
Aiheesta muualla

Lars-Henrik Olsen, Jakob Sunesen: Pikkuötökät talossa ja puutarhassa, s. 180.  Gummerrus Kustannus Oy, 2006.  ISBN 951-20-6769-2
UniProt: Taxonomy - Rhinusa antirrhini (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Gymnetron antirrhini (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Rhinusa antirrhini - Toadflax Seedhead Weevil (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rhinusa antirrhini (englanniksi)
Washington State University: Rhinusa antirrhini (formerly Gymnetron) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q50388166  BioLib: 13745  BOLD: 453537  BugGuide: 486742  CoL: 78TCY  EUNIS: 268927  Fauna Europaea (new): 98ed50e7-2033-471a-ad5e-5c2dd6efd26d  GBIF: 1175151  iNaturalist: 456055  NatureServe: 2.920440  NBN: NHMSYS0020153292  NCBI: 526595  Open Tree of Life: 163907  PPE: rhinusa-antirrhini  Laji.fi: MX.196125
Kanervakimalainen

| Kanervakimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistäiset Aculeata
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  (Pyrobombus)
Laji::  jonellus
Kaksiosainen nimi
 Bombus jonellus  (Kirby, 1802) 
Katso myös
   Kanervakimalainen Wikispeciesissä   Kanervakimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanervakimalainen (Bombus jonellus) on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Kanervakimalainen on keltamusta kimalaislaji. Kuningattarilla ja työläisillä on keskiruumiin etu- ja takaosa ovat kirkkaankeltaiset. Joskus myös koko takaruumiin tyviosa. Takaruumiin kärki on aina valkoinen. Koirailla myös naama tuntosarvien välistä aluetta lukunottamatta on keltainen ja takimmaisen raajaparin reidet kokonaan mustakarvaiset. Kuningattaret ja työläiset ovat väritykseltään hyvin samankaltaisia tarhakimalaisten kanssa, mutta kanervakimalaisen pää ei ole muodoltaan yhtä pitkulainen. Koiraat muistuttavat erittäin paljon uralinkimalaisen koiraita. Laji on pienikokoinen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 9–14 mm. Kuningattaret ovat pituudeltaan 15–18 mm.
Levinneisyys

Euroopassa kanervakimalaisen levinneisyys painottuu pohjoiseen, missä se myös on yleisimpiä kimalaislajeja. Sitä tavataan myös Islannissa. Etelä-Euroopassa kanervakimalainen on harvinainen ja paikoittainen vuoristolaji. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän Tyynenmeren rannikolle ja edelleen Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji yleistyy pohjoista kohti.
IUCN on luokitellut kanervakimalaisen uhanalaisuden puutteellisesti tunnetuksi, sillä vaikka Euroopan ja Pohjois-Amerikan populaatiot ovatkin elinvoimaisia, lajin levinneisyyttä ja uhanalaisuutta Aasiassa ei tunneta.
Elinympäristö ja elintavat

Kanervakimalaista tavataan kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta tyypillisimmin sen tapaa kangasmetsästä. Myös merenrannat ovat lajille mieleen. Se kuuluu harvoihin kimalaislajeihin, joka viihtyy korkealla tunturimaastossa. Kimalaiset käyvät erityisesti kanervan ja mustikan kukilla, koiraat myös kultapiiskuilla ja maitohorsmilla. Pesä on maan pintakerroksissa ja siihen kuuluu yleensä 50–120 yksilöä. Pesässä loisii joskus kanervaloiskimalaisia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kanervakimalainen (Bombus jonellus)
Artdatabanken (ruotsiksi)
ITIS: Bombus jonellus (englanniksi)
UniProt: Taxonomy -  Bombus jonellus(englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bombus jonellus, the Small heath bumblebee (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2121557  Wikispecies: Bombus jonellus  BioLib: 70355  BOLD: 31795  CoL: MFLX  EoL: 1065353  EUNIS: 254037  Fauna Europaea: 231883  Fauna Europaea (new): 4dc5c097-dbfa-4332-a4de-3ba7a52a64c8  GBIF: 1340308  iNaturalist: 452446  ITIS: 714815  IUCN: 13340493  NatureServe: 2.819820  NBN: NHMSYS0000875565  NCBI: 85663  Observation.org: 20634  Open Tree of Life: 386321  Laji.fi: MX.204749
Kamarina

| Kamarina> Καμάρινα |
| --- | --- |
 Kamarinan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Kamarina
Koordinaatit:  36°52′27″N, 14°26′33″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Scoglitti, Vittoria, Ragusa, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 598–553 eaa., 492–484 eaa., 461– eaa.
Huippukausi:  n. 461–405 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Kamarina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kamarina (m.kreik. Καμάρινα tai Καμαρῖνα, lat. Camarina) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen arkeologinen alue sijaitsee noin 20 kilometriä lounaaseen nykyisestä Ragusasta.
Kamarina oli kreikkalainen siirtokunta. Se tuhottiin ja uudelleenrakennettiin historiansa aikana usein. Kaupungin kukoistuskautta oli klassinen kausi 400-luvulla eaa. Se ei kuitenkaan koskaan noussut saaren kaikkein merkittävimpien kaupunkien joukkoon.
Maantiede

Kamarina sijaitsi Sisilian etelärannikolla pienen Hypparis-joen (nyk. Fiume di Camarana tai Ippari) suussa, noin 32 kilometriä länteen Gelasta ja noin 64 kilometriä länteen saaren kaakkoisimmasta kärjestä Pakhynoksen niemestä. Toisella puolella kaupunkia virtasi pienempi Oanis-joki (nyk. Fiume Frascolari eli Rifriscolaro). Hypparis-joki sai alkunsa lähteestä ja tarjosi kaupungille veden kanavien ja akveduktien välityksellä. Heti kaupungin pohjoispuolella Hypparis-joessa sijaitsi soinen Kamarina-järvi.
Kamarinan kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Kamarinaia (Καμαριναία) tai ”Kamarinalaisten maa” (ἡ γῆ ἡ Καμαριναίων, hē gē hē Kamarinaiōn). Alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsi alun perin Syrakusan vaikutuspiirin länsilaidalla lähellä Gelan alueen rajaa, ja siksi seutu oli Syrakusan ja Gelan välistä ”puskurivyöhykettä” ja usein Gelan vaikutuspiirissä. Alueella oli muita pienempiä asutuksia, kuten satama noin 15 kilometriä kaupunkikeskuksesta kaakkoon. Kamarinan ja Syrakusan alueiden rajajokena toimi oletettavasti Hyrminios (nyk. Irminio), ja Kamarinan ja Gelan rajajokena Akhates (Dirillo). Pohjoisen suunnassa sijaitsivat Hybla-vuoret, jotka erottivat Kamarinan alueen Kasmenain, Akrain ja Leontinoin alueista.
Historia > Arkaainen kausi

Kamarina oli Syrakusan perustama doorilainen siirtokunta. Thukydideen mukaan se perustettiin 135 vuotta emäkaupungin perustamisen jälkeen, toisin sanoen noin vuonna 598 eaa. Kamarinalaiset solmivat rauhan paikallisen ei-kreikkalaisen sikulien heimon kanssa, ja sen alueella oli useita sikulien asutuksia. Arkeologisten löytöjen perusteella kamarinalaiset vaikuttavat jakaantuneen kolmeen yhteiskuntaluokkaan tai heimoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kamarinaīos (Καμαριναῖος), myöhemmin latinaksi Camarinensis.
Kamarina vaikuttaa nousseen nopeasti kukoistavaksi kaupungiksi. Vain 45 vuotta perustamisensa jälkeen kamarinalaiset yrittivät luopua emäkaupungistaan, mutta epäonnistuivat tässä. Rangaistukseksi kapinasta syrakusalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 553 eaa. Kamarinan paikka vaikuttaa olleen autiona vuoteen 492 eaa. saakka. Tuolloin Gelan tyranni Hippokrates sai kaupungin alueet haltuunsa Syrakusan kanssa tekemällään sopimuksella, ja asutti paikan uudelleen ottaen itselleen kaupungin perustajan (oikistēs) arvonimen. Tämä uusi siirtokunta jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, sillä Hippokrateen seuraaja Gelon siirrätti kaikki kaupungin asukkaat Syrakusaan sen jälkeen kun oli saanut viimeksi mainitun valtaansa vuonna 484 eaa. Kamarina tuhottiin uudelleen.
Kerrotaan, että kamarinalaiset olisivat jossakin vaiheessa historiaansa halunneet kuivata soisen Kamarina-järven, joka teki kaupungista epäterveellisen, mutta Delfoin oraakkeli kehotti luopumaan hankkeesta. Kamarinalaisten sanotaan silti suorittaneen kuivatuksen, kuitenkin sillä seurauksella, että kaupunki tuli hankalammin puolustettavaksi kyseiseltä sivulta. Kamarinan kerrotaan jopa tulleen vallatuksi sen vuoksi. Ei kuitenkaan ole tietoa, pitääkö kertomus paikkansa ja mihin aikaan ja sotatapahtumaan se liittyisi. Joka tapauksessa oraakkelin vastauksesta ”Μὴ κίνει Καμάριναν, ἀκίνητος γὰρ ἀμείνων” (Mē kinei Kamarinan: akinētos gar ameinōn, ”Älä siirrä Kamarinaa, paikallaan näes parempi”) tuli kreikkalaisten parissa suorastaan sanonta, joka tarkoitti jotakuinkin samaa kuin ”älä etsi onnettomuuksia”.
Historia > Klassinen kausi

Tyranni Thrasybuloksen tultua karkotetuksi Syrakusasta ja useiden kaupunkien maanpakolaisten palattua omiin kaupunkeihinsa, gelalaiset perustivat Kamarinaan jälleen uuden siirtokunnan, ja jakoivat sen maat uusille asukkaille. Tämä tapahtui noin vuonna 461 eaa. Tämän kolmannen Kamarinan aikaan sijoittuu muun muassa Olympian kisojen voittaja Psaumios, johon Pindaros viittasi. Pindaros ylisti myös sitä nopeutta, millä uusi kaupunki kohosi ja nousi jälleen merkittäväksi. Seuraavat noin viisikymmentä vuotta olivat kaupungille sen suurinta kukoistuskautta.
Kamarina löi omaa hopea- ja pronssirahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Varhaisimmat rahat tunnetaan vuodelta 461 eaa. Kaupunki pyrki säilyttämään itsenäisyytensä, ja sen politiikka suuntautui yleensä Syrakusaa vastaan, mikä erotti sen Sisilian muista doorilaisista kaupungeista. Syrakusan ja Leontinoin sodassa vuonna 427 eaa. Kamarina oli saaren ainoa doorilaiskaupunki, joka valitsi khalkislaisen Leontinoin puolen. Kaupungissa oli kuitenkin myös syrakusalaismielinen puolue, ja ilmeisesti sen ansiosta kaupunki solmi aselevon naapuriensa kanssa Gelassa vuonna 424 eaa., mikä johti yleiseen rauhaan. Rauhansopimuksessa Kamarina sai itselleen Morgantinan alueet. Tämä tuntuu erikoiselta, sillä kyseinen kaupunki sijaitsi suhteellisen kaukana saaren sisäosissa.
Muutamia vuosia myöhemmin kamarinalaiset olivat jälleen valmiita auttamaan Ateenaa tukeakseen Leontinoita. Ateenan Sisilian sotaretken alettua vuonna 415 eaa. kamarinalaiset kuitenkin jättäytyivät puolueettomiksi. Vasta kun onni sodassa kääntyi Syrakusan puolelle, kamarinalaiset lähettivät pienen sotajoukon sen avuksi.
Karthagon hyökkäys muutama vuosi myöhemmin aiheutti Kamarinalle vakavan iskun. Himilkonin johtamat karthagolaiset tuhosivat kaupungin alueita keväällä 405 eaa., mutta eivät hyökänneet itse kaupunkiin. Sen jälkeen kun Dionysios epäonnistui Gelan pelastamisessa, myös Kamarina jäi oman onnensa nojaan. Kamarinalaiset joutuivat noudattamaan gelalaisten esimerkkiä ja hylkäämään kaupunkinsa. He vetäytyivät Syrakusaan ja sieltä edelleen Leontinoihin. Dionysioksen solmittua karthagolaisten kanssa rauhan vuonna 396 eaa., Kamarinan, samoin kuin Gelan ja Akragaan, asukkaat saattoivat palata koteihinsa sillä ehdolla, että jatkavat Karthagon alamaisina eivätkä rakenna kaupunkinsa linnoitteita uudestaan.
Muutaman vuoden päästä Kamarina tuki Dionysiosta tämän sodassa Karthagoa vastaan. Antiikin lähteet mainitsevat kaupungin tuohon aikaan vain harvoin, mutta sen oletetaan olleen Syrakusan alaisuudessa. Dionysioksen kuoltua kamarinalaiset liittyivät Dionin puolelle Dionysios nuorempaa vastaan, ja tukivat tätä lisäjoukoilla hänen marssiessaan Syrakusaan.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Sen jälkeen kun Timoleon oli palauttanut vapauden itäisen Sisilian kaupungeille vuonna 339 eaa., Kamarina rakennettiin uudelleen. Kaupunki hankki myös uusia asukkaita, ja vaikuttaa saavuttaneen ainakin osan vauraudestaan takaisin. Kaupunki kärsi kuitenkin jälleen Agathokleen ja Karthagon välisistä sodista. Lopulta sen tuhosivat mamertiinit vuonna 275 eaa.
Ensimmäisessä puunilaissodassa 264–241 eaa. Kamarina liittyi jo varhain Rooman puolelle. Vuonna 258 eaa. kaupunki petettiin karthagolaiselle Hamilkarille. Konsulit Aulus Atilius ja Gaius Sulpicius saivat pian vallattua sen takaisin, jonka jälkeen he myivät kostoksi suuren osan asukkaista orjiksi. Muutama vuosi myöhemmin, vuonna 255 eaa., Kamarinan edustalla tapahtui suurin sodassa Roomaa kohdannut onnettomuus, jossa suuri osa sen laivastosta tuhoutui myrskyssä. Vain 80 laivaa 364:stä onnistui pelastumaan, ja koko rannikon Kamarinasta Pakhynoksen niemelle kerrotaan olleen täynnä laivanhylkyjä.
Kamarinaa ei juurikaan mainita antiikin lähteissä enää tämän jälkeen. Rooman vallan aikana paikka vaikuttaa taantuneen suhteellisen merkityksettömäksi, mutta säilyneen asuttuna ainakin ensimmäiselle vuosisadalle eaa. Cicero ei mainitse sitä Sisiliaa käsitellessään, ja Strabon sanoo siitä olleen jäljellä vain joitakin jäänteitä. Pliniuksen ja Ptolemaioksen perusteella se olisi kuitenkin säilynyt olemassa ainakin jossakin muodossa vielä 100-luvulle jaa. saakka.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Antiikin ajan jälkeen kaupungin paikka jäi asumattomaksi, eikä siihen rakennettu keskiajalla mitään uutta asutusta. Paikan nimi kuitenkin säilyi muun muassa paikalla olleessa vartiotornissa, joka tunnettiin nimellä Torre di Camarana vielä 1800-luvulla.
Kaupungin paikka oli selvästi tunnistettavissa vielä 1700-luvulla, ja paikalla oli näkyvissä paljon raunioita, jotka sittemmin peittyivät hiekkaan. Kamarinan arkeologiset kaivaukset alkoivat sen hautausmailta 1800-luvulla. Varsinaista kaupunkia alettiin kaivaa vasta 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.