stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti Litja
Filmografia > Televisiosarjoja

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | 30-luvun mies | Erkki Rauhala |
| 1972–1975 | Rintamäkeläiset | Pekka Uitto |
| 1988 | Isku suoneen | Hanhivaara |
| 1989 | Saastamoisen poika | useita rooleja |
| 1990 | Lentsu | Aleksi Rinteelä |
| 1991 | Pakanamaan kartta | poliisi |
| 1992 | Päin perhettä | Pekka Syrjäntaka |
| 1995 | Jäähyväiset ilman suudelmia | Hanhivaara |
| 1998 | Presidentin mies | presidentti |
| 1999 | Team Ahma | autokauppias Harry Järvi |
| 1999–2001 | Kaverille ei jätetä | useita rooleja |
| 2001 | Ou nou! | Yrjö Härmälä |
| 2006 | Presidentit | presidentti C. G. E. Mannerheim |
| 2007 | Jako kahteen | isoisä |
| 2007–2010 | Sydänjää | Pentti Santamaa |
| 2011 | Moska | Nieminen |
| 2011 | Apinatasavalta | Seppo (äänirooli) |
Kirjallisuutta

Ojaharju, Jorma (toim.): Antti Litja: Mies, joka oppi sanomaan ei.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28406-8
Aiheesta muualla

Antti Litja Elonetissä.
Antti Litja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taiteilijaelämää: Antti Litja. Ylen Elävä arkisto.
Litja, Antti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland
Satumaailma

Satumaailma on kirjasarja, joka koostuu kahdeksasta satuantologiasta. Teokset on toimittanut Aili Palmén, ja asiantuntijana on toiminut Toini Havu. Sarjan on kustantanut Otava vuosina 1963–1965. Suomalaisina kuvittajina ovat olleet Veronica Leo, Erkki Tanttu, Maija Karma, Tove Jansson, Synnöve Lindberg ja Oili Tanninen. Sarja pohjautuu ruotsalaiseen sarjaan Barndomslandet.
Sarjasta on julkaistu valikoima nimellä Lapsuuden satuaarre (Otava 1987 ISBN 951-1-09754-7)
Sarjan osat

Lähde:
Satumaailma 1, Peukaloputti
Satumaailma 2, Kotikartanolla
Satumaailma 3, Kaukana metsässä
Satumaailma 4, Taivaankannen alla
Satumaailma 5, Avarassa maailmassa
Satumaailma 6, Taikapuun oksilla
Satumaailma 7, Yli vuorten ja laaksojen
Satumaailma 8, Sateenkaaren portti
Skorpioni (Eläinradan merkki)

| Skorpioni |
| --- | --- |

Syntymäaika:  23. lokakuuta - 22. marraskuuta
Elementti:  Vesi
Laatu:  Kiinteä
Skorpionin symboli
Skorpioni (Scorpio) on kahdeksas niistä Eläinradan merkeiksi kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 210–240 astetta kevättasauspisteestä itään. Aurinko saapuu tähän merkkiin suunnilleen 23. lokakuuta ja siirtyy seuraavaan, Jousi­miehen merkkiin marras­kuun 22. päivän aikoihin.
Merkki on saanut nimensä Skorpionin tähdistöstä, joka 2 000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Skorpionin merkki vastaa suunnilleen Vaa'an tähdistöä.
Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä skorpioni (tai Skorpioni) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skorpioni (Eläinradan merkki) Wikimedia Commonsissa
Eläinradan merkit
Oinas | Härkä | Kaksoset | Krapu | Leijona | Neitsyt | Vaaka | Skorpioni | Jousimies | Kauris | Vesimies | Kalat
Knut Sarén

Knut Gösta Sarén (7. marraskuuta 1898 Kokkola – 27. toukokuuta 1961) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri.
Perhetausta

Sarénin vanhemmat olivat kirjapainonjohtaja Carl Johan Sarén ja Hilda Augusta Granlund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Sylvia Backlundin kanssa.
Opinnot

Sarén kävi Kokkolan ruotsalaisen keskikoulun ja Helsingin maanmittaus- ja metsätoimiston 3-kuukautisen kartanpiirustuskurssin vuonna 1927.
Jääkärikausi

Sarén liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Sarén astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa, jolloin hänet ylennettiin varavääpeliksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla, jolla hän toimi matkan aikana radiosähköttäjänä. Vaasaan päästyään hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Valkoisen Armeijan 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Mäntyharjun rintamalla ja Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sarén palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hänet määrättiin 18. lokakuuta 1918 komppanianvääpeliksi 2. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 14. tammikuuta 1919 joukkueenjohtajaksi Radiolennätinosastoon.
Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919 ja siirtyi työskentelemään puutavara-alalle ja toimikin alalla aina vuoteen 1926 saakka. Oman työnsä ohella hän kuului myös vuosina 1919–1931 Kokkolan ruotsalaiseen suojeluskuntaan 1919–1931, mistä ajasta hän oli paikallisesikunnan jäsenenä vuosina 1921–1922 ja paikallispäällikkönä 22. huhtikuuta 1922 – 1. lokakuuta 1923 välisen ajan ja komppanianpäällikkönä 1. lokakuuta 1923 – 8. joulukuuta 1931 välisen ajan.
Puutavara-alalta hän siirtyi vuonna 1927 maanmittausharjoittelijaksi ja oli toimessa vuoteen 1933 saakka, jolloin hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. joulukuuta 1933 ja hänet sijoitettiin Lentoasema l:een ja edelleen 1. joulukuuta 1934 alkaen Lentoasema 5:n rulliin. Lentoasema 5:ltä hänet komennettiin Kokkolan sotilaspiirin esikuntaan, missä hän toimi kirjurialiupseerina ja kutsunta-asiain vääpelinä aina vuoteen 1942 saakka.
Jatkosota

Sarén osallistui jatkosotaan edelleen Kokkolan sotilaspiirin kutsunta-asiain sihteerinä sekä asevelvollisuusasiaintoimiston toimistoupseerina aina sodan loppuun saakka, jolloin hänet siirrettiin lakkautuspalkalle. Sotien jälkeen hän työskenteli Kokkolan kaupungin kartoittajana vuoteen 1949 saakka, jolloin hän siirtyi konttoristiksi Kem-Pa Oy:lle ja palveli yritystä vuoteen 1961 saakka. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 9. joulukuuta 1918  Vänrikki 1942  Luutnantti 1956 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk. (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Satumaa

Satumaa on kuuluisin Unto Monosen säveltämä ja sanoittama tangokappale. Sitä on monissa yhteyksissä kutsuttu Suomen kansallistangoksi. Sanoitus alkaa: ”Aavan meren tuolla puolen jossakin on maa”.
Mononen sävelsi ja sanoitti ”Satumaan” todennäköisesti vuonna 1949, 19-vuotiaana, alun perin calypsorytmiseksi instrumentaalikappaleeksi ”Fairyland” harjoitellessaan sointukäännöksiä Olavi Kasarin johdolla. Kappale ilmestyi ensimmäisen kerran 1955 Henry Theelin levyttämänä. Theelin tulkinta jäi kuitenkin etäiseksi, eikä kappale saavuttanut mainittavaa menestystä. Lisäksi Toivo Kärjen tekemä sovitus tuntui jo tuolloin vanhanaikaiselta ja Monoseen itseensä suhtauduttiin 1950-luvulla yleisesti vähätellen. Suursuosioon kappale nousi Reijo Taipaleen laulamana 1962. Unto Mononen oli kirjoittanut siihen uuden argentiinalaissävyisen johdannon, muutoin sen oli sovittanut Kaarlo Valkama. Yhdessä muun muassa Veikko Tuomen levyttämän ”Mustan ruusun” kanssa se oli käynnistämässä kaikkien aikojen suomalaista tangovillitystä. Reijo Taipale ei itse ollut versioonsa täysin tyytyväinen, sillä hän oli laulua levytettäessä kuumeessa.  Seuraavana vuonna Taipale levytti Monosen uuden sävellyksen ”Tähdet meren yllä”, ja näiden tangojen suurmenestyksen jälkeen levy-yhtiöt suorastaan repivät Monosen sävellykset hänen käsistään; eräässä vaiheessa viisi levy-yhtiötä julkaisi hänen tangojaan. Taipale kertoi laulaneensa ”Satumaan” keikoillaan yli kuusi tuhatta kertaa.
”Satumaassa suomalainen kaipuu saa tihentyneimmän ilmauksensa” ja kappale ”verhoaa unenomaiseen vaippaan edeltävien vuosien suuret odotukset”, arvioi Peter von Bagh kappaletta Iskelmän kultaisessa kirjassa (1986).
Frank Zappa soitti oman versionsa kappaleesta Helsingissä vuoden 1974 kiertueellaan. Tulkinta löytyy levyltä You Can't Do That On Stage Anymore, Vol. 2.
Aiheesta muualla

Unto Mononen – Niinijoen seudun kyläyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Marko Ahon väitöskirja: Iskelmäkuninkaan tuho – Suomi-iskelmän sortuvat tähdet ja myyttinen sankaruus. 2002. Etnomusikologia. Acta Electronica Universitatis Tamperensis : 199. ISBN:951-44-5433-2
Sarvis

| Sarvis Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1921
Perustaja:  Robert Frantsila Juho Silkkilä Oskari Kauriinvaha
Lakkautettu:  2013
Toimitusjohtaja:  Robert Frantsila 1921–1923 Kosti M. Oksala 1923–1924 Felix Ruokolainen 1924– Emil Aaltonen –1941 Lauri Kivekäs 1941–1966 Ensio Alhopuro 1966–1973
Avainhenkilöt:  Emil Aaltonen
Kotipaikka:  Tampere, Suomi
Toimiala:  muoviteollisuus
Omistaja:  (suurin) Emil Aaltonen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarviksen tehdasrakennus Tampereen Hatanpäällä on muutettu toimistotiloiksi, mutta vanha tehtaanpiippu on säilytetty.
Sarvis Oy oli Tampereella vuonna 1921 perustettu Suomen ensimmäinen muovituotteita valmistanut yritys. Sarvis toimi Tampereen Hatanpäällä; entinen tehdasrakennus on nykyisin toimisto- ja virastokäytössä. Tehtaan toiminta loppui 1990-luvun alussa, minkä jälkeen Sarvis toimi vuodesta 1998 lähtien muovijalosteiden tukkukaupassa. Sarviksen toiminta loppui vuonna 2013. Orthex on omistanut Sarvis-brändin vuodesta 2011 lähtien.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Emil Aaltosen museo : erikoisnäyttelyt : Sarvis - mukava muoto, kätevä käyttö (Arkistoitu – Internet Archive)
Kristiina Koivuniemi. Sarvis – muovia vuodesta 1921. Emil Aaltosen Säätiö 2004. ISBN 952-99351-0-2
Viistokuva Sarviksen tehdasrakennuksesta Tampereen Hatanpäällä, Fonecta[vanhentunut linkki]
Kuoritusta maidosta valmistaa Sarvis Oy monenlaisia esineitä. Tehdas tarvitsee raaka-aineekseen 2500 lehmän kaseiinin ja antaa työtä 250 henkilölle. Päätuotantona ovat erilaiset napit, mutta myöskin valmistetaan lamppuja, solkia y.m., Aamulehti, 13.07.1934, nro 184, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saunders-Roe A.36 Lerwick

Saro A.36 Lerwick nousukiidossa.
Saunders-Roe A.36 Lerwick oli Saunders-Roen Britannian rannikkolennostolle vuonna 1938 valmistama kaksimoottorinen lentovene, jonka tehtävinä olivat sekä merivalvonta että sukellusvenetorjunta. Koneen puolustusaseina oli kolme 7,7 mm Vickers K -konekivääriä. Pudotettavaa aseistusta kone saattoi kuljettaa 907 kg. Konetyyppi poistettiin palveluksesta 1942, koska sen katsottiin olevan vanhentunut eikä sitä ehditty valmistaa kuin 21 kappaletta. Koneista menetettiin 11 erilaisissa onnettomuuksissa. Lerwick korvattiin lähinnä Consolidated PBY Catalinalla.
Lentovenettä käytti RAF:n ohella RCAF eli Kanadan kuninkaalliset ilmavoimat.
Saro Lerwick-lentovene, käyttäjänä RAF:n 209. Sqn.
Koneen Bristol Hercules -tähtimoottorit olivat 14-sylinteriset ja 1 375 hv tehoiset sekä ne antoivat 344 km/h enimmäisnopeuden, matkanopeuden ollessa 322 km/h. Potkurit olivat kolmilapaiset, de Havillandin vakiokierrospotkurit. Miehistön määrä vaihteli 6 - 9 henkeen.  Kantama oli  2 480 km.
Aiheesta muualla

https://clippers65.wixsite.com/saros36/the-saro-lerwick-s-36-history
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Savimoreeni

Savimoreeni on hienon maalajiryhmän maalaji. Saven raekoko on enintään 0,002 millimetriä. Kosteana sormien välissä puristeltuna siitä voi pyöritellä kaksi millimetriä paksua hiekkapötköä. Savimoreeni ei hajoa täydellisesti kuivana.
Antti Sarkaranta

Antti Emil Sandberg, myöh. Sarkaranta (2. kesäkuuta 1894 Jepua – 6. heinäkuuta 1956) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri ja viiden sodan veteraani.
Perhetausta

Sandbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Sandberg ja Hilda Karoliina Sandberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Aune Maria Taavettilan kanssa.
Opinnot

Sandberg kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän kävi suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1923 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1926 Suojeluskuntain päällystökoulussa sekä suoritti reserviupseeritutkinnon Haminassa vuonna 1928.
Jääkärikausi

Sandberg työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suoman sisällissota

Sandberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä. Hänet komennettiin Valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella sekä Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Näissä taisteluissa hän haavoittui lievästi Mannikkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sandberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Toimi koulutusaliupseerina 6. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja sijoitettiin paikallispäälliköksi Keuruun suojeluskuntaan 16. heinäkuuta 1919 alkaen. Keuruulta hänet siirrettiin Jyväskylän suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi 1. heinäkuuta 1921 ja IX alueen päälliköksi 1. helmikuuta 1933. Suojeluskunnasta hän erosi 31. heinäkuuta 1933.
Sarkaranta liittyi 14. joulukuuta 1921 Itä-Karjalan retkikuntaan, missä hän toimi Metsäsissirykmentin hiihtopataljoonan 1. komppanian päällikkönä. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin muun muassa Tiiksjärvellä, Rukajärvellä ja Kiimasjärvellä. Retkikunnasta hän erosi 25. helmikuuta 1922 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Keuruulla ja oli sen ohella Keuruun suojeluskunnan esikunnan jäsen ja kyläpäällikkö. Sandberg vaihtoi sukunimensä Sarkarannaksi vuonna 1935.
Talvi- ja jatkosota

Sarkaranta osallistui talvisotaan konekiväärikomppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 21:ssä ja osallistui taisteluihin Taipaleella. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin konekiväärikomppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 48:n III pataljoonaan. Hän otti osaa jatkosodan taisteluihin Vaskikummulla, Oinaanvaaralla, Pajasyrjässä, Korteelassa, Nivalla, Möklahdella, Palaneellamäellä, Salokylässä, Vuottaalla, Kauksamossa, Ohtalla ja Aleksandrovkassa. Sotien jälkeen hän palasi Keuruun Asuntaan viljelemään maatilaansa. Hänet haudattiin Keuruulle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. kesäkuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 4. toukokuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 31. maaliskuuta 1923  Reservinvänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservinluutnantti 13. toukokuuta 1932  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Savikkosiipisammal

| Savikkosiipisammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Kynsisammalten lahko Dicranales
Heimo::  Siipisammalten heimo Fissidentaceae
Suku::  Siipisammalet Fissidens
Laji::  viridulus
Kaksiosainen nimi
 Fissidens viridulus  (Sw. ex anon.) Wahlenb. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Savikkosiipisammal (Fissidens viridulus) on lehtisammallaji siipisammalten heimossa (Fissidentaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkealla ja viileällä alueella. Suomessa lajia esiintyy lähes koko maassa epäyhtenäisellä levinneisyysalueella. Se on elinvoimainen (LC) ja eteläosassa melko yleinen.
Savikkosiipisammal kasvaa paljaalla ja kostealla savimaalla. Laji muistuttaa ulkonäöltään pientä saniaisen lehteä. Se on kooltaan hyvin pieni, enintään viisi millimetriä. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti, itiöt ovat melko pieniä.
Max Sarin

Max Sarin (s. 1986) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä, joka on vuodesta 2015 tehnyt englanninkielistä sarjakuvaa Giant Days yhdessä käsikirjoittaja John Allisonin sekä piirtäjä Julia Madrigalin kanssa. Heinäkuussa 2019 heidät palkittiin sarjakuvamaailman Oscariksi kutsutuilla Eisner-palkinnoilla kahdesti, sekä parhaan jatkuvan sarjan että parhaan huumorisarjakuvan kategorioissa. Palkinnot jaettiin San Diegossa Comic-Con-tapahtumassa pidetyssä gaalassa.
Sarin on opiskellut sarjakuvaa Wrexham Glyndwr -yliopistossa Walesissä sekä Kanneljärven Opistossa Suomessa. Hän pääsi Giant Daysin piirtäjäksi opettajansa suosituksesta, jonka tuttaviin sarjan luoja, brittiläinen John Allison kuuluu. Giant Days seuraa kolmen brittiläisen yliopisto-opiskelijan Susanin, Estherin ja Daisyn elämää. Sarja ilmestyi  aluksi nettisarjakuvana, kunnes vuonna 2015 yhdysvaltalainen Boom! Box -kustantamo jatkoi sen julkaisemista painetussa muodossa.
Tuotanto > Wicked Things -sarja

Wicked Things, 2021, BOOM! Box. ISBN 978-1-68415-606-1. Käsikirjoittaja John Allison. Sisältää koko sarjan (lehdet 1–6).
Tuotanto > Harley Quinn: The Animated Series - The Eat. Bang! Kill. Tour -sarja

Harley Quinn: The Animated Series - The Eat. Bang! Kill. Tour, 2023, DC Comics. ISBN 978-1-7795-2040-1. Käsikirjoittaja Tee Franklin. Sisältää koko sarjan (lehdet 1–6).
Tuotanto > The Great British Bump-Off -sarja

The Great British Bump-Off, 2023, Dark Horse. ISBN 978-1-50673-573-3.  Käsikirjoittaja John Allison. Sisältää koko sarjan (lehdet 1–4).
Tuotanto > Lyhyet sarjakuvat antologioissa ja lehdissä

Perjantaipajan julkaisu I: Monsteri, 2016, omakustanne.
DC's Harley Quinn Romances 1, 2023, DC Comics. Käsikirjoittaja Alexis Quasarano.
sarjakuvamuotoinen esipuhe JP Ahosen Belzebubs vol. II - Kuolema kuittaa univelat -sarjakuva-albumissa, 2023, Kumiorava. ISBN 978-952-7033-19-7.
Aiheesta muualla

Max Sarinin kotisivut
Kaskinen, Miikka: Turkulainen Max Sarin päihitti Batmanin ja Hulkin – voitti sarjakuvien Oscarin kahdesti. Yle.fi. 22.7.2019.
Max Sarinin haastattelu Turun sarjakuvafestivaaleilla 2021. Videotaltiointi YouTubessa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Saruskurki

| Saruskurki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kurjet Gruidae
Suku::  Kurjet Grus
Laji::  antigone
Kaksiosainen nimi
 Grus antigone  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 G. a. antigone  G. a. gillae  †G. a. luzonica  G. a. sharpei 
Katso myös
   Saruskurki Wikispeciesissä   Saruskurki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saruskurki (Grus antigone) on suurikokoinen kurkilintu. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 120–155 cm ja se painaa keskimäärin 7,3 kg. Koiraat ovat kookkaampia. Intiassa pesivän saruskurjen koiraat voivat olla erittäin suuria: niiden korkeus voi olla jopa 2 metriä ja siivenkärkien väli 2,5 metriä. Saruskurki on hieman tavallista kurkea kookkaampi. Höyhenpuku on pääosin hopeanharmaa. Pää ja kurkku ovat kirkkaan punaruskeat ja päälaki vaaleanharmaa. Koivet ovat vaaleanpunaiset ja pitkähkö nokka on tumma. Lennossa voi havaita tummat siivenkärjet ja suoraksi ojennetun kaulan. Sukupuolet ovat saman näköiset. Nuori lintu on ruskehtavampi ja sen pää on vaalean ruskea. Lajista tunnetaan 4 alalajia.
Esiintyminen

Etelä- ja Kaakkois-Aasia sekä Australian Queensland. Laji tavattiin Queenslandissa ensimmäisen kerran 1964, jonka jälkeen se on vähitellen runsastunut ja laajentanut asuinaluettaan. Se kilpailee hyvällä menestyksellä kovasti saman näköisen australiankurjen kanssa. Maailman populaatio on jakaantunut seuraavasti: Intiassa (nimialalaji antigone) laji on taantunut, kanta alle 10 000 yksilöä; Australiassa (alalaji gilliae) laji lisääntyy, kanta yli 10 000 yksilöä; Kaakkois-Aasian (alalaji sharpii) populaatiot ovat taantuneet, kanta 1 500–2 000 yksilöä. Laji on aiemmin pesinyt myös Pakistanissa ja Filippiineillä mutta on kadonnut 1980- ja 1960-luvulla. Filippiineillä tavattu lintu oli pienikokoinen ja oma alalajinsa luzonica.
Laji on pääasiassa paikkalintu, joskin se voi muuttaa lyhyitä matkoja. Laji on vaarantunut, uhanalainen.
Elinympäristö

Kosteikot, jokien rannat ja suistot sekä alavat viljelysmaat.