stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georgi Erastov

Georgi Pavlovitš Erastov (ven. Гео́ргий Па́влович Эра́стов, oikealta nimeltään Heinrich Edelman, Suomessa Georg Erastoff; 5. heinäkuuta 1875 Jazvinon kylä Vitebskin lähellä – 1918 Venäjä) oli venäläinen kirjailija, joka toimi usean vuoden ajan Suomessa.
Georgi Erastov syntyi saksalaisen tilanomistajan perheeseen. Hänen äitinsä kuului puolalaiseen aatelissukuun. Erastov kävi lukion ja opiskeli teknisessä opistossa. Isän kuoltua hän matkusti Pietariin, jossa hän pääsi taideakatemian korkeakouluun. Elättääkseen äitinsä ja veljensä Erastov joutui keskeyttämään taidekorkeakoulun ja työskentelemään eri ammateissa. Vuodesta 1895 lähtien hän oli kymmenen vuoden ajan lehtimiehenä. 1900-luvun alussa Erastov toimi myös näyttelijänä ja opiskeli Pietarin teatterikoulussa. Vuonna 1904 hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan.
Erastovin ensimmäiset kertomukset ilmestyivät 1900-luvun alussa. Palattuaan Japanin sodasta hän julkaisi joukon sotakuvauksia ja kertomuksia sekä kirjoitti romaanin V ognennom vihre. Vuosien 1905–1906 vallankumoustapahtumien aikana Erastov julkaisi kuvittamiaan pilalehtiä Burelom ja Burja, jotka viranomaiset lakkauttivat. Hänet asetettiin syytteeseen hallitsijan loukkaamisesta, mutta ennen oikeudenkäyntiä hän pakeni Suomeen helmi-maaliskuussa 1906.
Helsingissä Erastov viimeisteli romaaninsa, joka ilmestyi vuoden 1906 lopussa sensuroituna Znanije-kustantamossa nimellä Otstuplenije. Se on realistinen kuvaus Liaoyangin kaupungin elämästä ja sen lähellä käydyistä taisteluista Japanin sodan aikana. Erastov arvostelee siinä voimakkasti Venäjän armeijan moraalista rappiota. Romaani ilmestyi vuonna 1907 ruotsinnoksena Helsingissä ja Tukholmassa, suomennoksena nimellä Peräytyminen sekä myöhemmin myös ranskaksi ja viroksi.
Erastov meni elokuussa 1906 naimisiin Ruotsalaisen teatterin näyttelijän Edith Lundbergin kanssa. Hän työskenteli Fyrenin kirjoittajana ja piirtäjänä käyttäen toisinaan nimimerkkiä Homunculus. Ruotsalainen teatteri esitti maaliskuussa 1907 Erastovin sota-aiheisen näytelmän Vihr ja helmikuussa 1908 kirkonvastaisen näytelmän Messa žizni Rafael Lindqvistin käännöksinä. Hän julkaisi teoksiaan myös Argusissa, Framtidissa ja Hufvudstadsbladetissa sekä tukholmalaisissa lehdissä.
Syksyllä 1909 Erastov muutti Tanskaan. Hän yritti saada näytelmiään tanskalaisiin, ruotsalaisiin ja yhdysvaltalaisiin teattereihin sekä julkaista teoksiaan venäjäksi ja käännöksinä, mutta työn tulokset jäivät hyvin vaatimattomiksi. Vallankumousaiheinen romaani Painajainen (Košmar) ilmestyi Ruotsissa vuonna 1910. Viranomaiset kielsivät Otavan valmisteleman suomennoksen, mutta se julkaistiin amerikansuomalaisen Työmiehen kustantamossa.
Rutiköyhä ja sairas Erastov palasi Romanovin hallitsijasuvun 300-vuotisjuhlaan liittyneen yleisen armahduksen jälkeen Venäjälle. Venäläisissä lehdissä ilmestyi vuonna 1914 muutamia hänen teoksiaan, mutta sairaudestaan hän ei ilmeisesti enää parantunut. Erastov oli lupaava kirjailija, joka ulkomaille ajautuneena jäi venäläisessä kirjallisuudessa täysin tuntemattomaksi.
Suomennettuja teoksia

Painajainen: Romaani. Hancock: Työmiehen kustannusyhtiö, 1910.
Peräytyminen: Kuvia Mandshurian sotanäyttämöltä. Suom. Samuli Suomalainen. Helsinki: K. E. Holm, 1907.
Villejä. Tampere: Isak Julin, 1909.
Brasilianseppä

| Brasilianseppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Tikkalinnut  Piciformes
Heimo::  Tukaanit  Ramphastidae
Suku::  Kruunusepät  Capito
Laji::  dayi
Kaksiosainen nimi
 Capito dayi  Cherrie, 1916 
Katso myös
   Brasilianseppä Wikispeciesissä   Brasilianseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Brasilianseppä (Capito dayi) on tukaaneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan brasilianseppä kasvaa noin 16–18 cm pitkäksi. Tyypillinen tuntomerkki on valkoinen kookas ja tukevahko nokka. Koirasbrasiliansepän päälaki on punainen ja punaista on myös alaperässä. Päässä on musta silmäkulmajuova ja kurkku on väriltään vaalean ruskea ja rintavalkoinen. Selkä ja siivet ovat mustat lukuun ottamatta yläselän kahta valkoista laikkua ja valkoisia siipilaikkuja. Naarasbrasilianseppä muistuttaa ulkonäöltään koirasa, mutta päälaki on väritykseltään musta.
Levinneisyys ja elintavat

Brasilianseppää tavataan Amazonasin alueelta Brasilian länsiosista ja pieneltä alueelta Boliviasta. Lajin elinympärsitöä ovat alankomaiden kosteat trooppiset metsät erityisesti brasilianseppää tavataan jokien läheisyydestä. Tyypillisesti elinympäristöt sijaitsevat alle 550 metrin korkeudella merenpinnasta. Brasiliansepät liikkuvat puiden latvuskerroksessa tyypillisesti pareittain tai pieninä korkeintaan 6 yksilön ryhminä. Linnun ravintoa ovat hedelmät ja selkärangattomat eläimet kuten hämähäkit. Brasiliansepän lisääntymiskausi kestää elokuusta marraskuulle.
Brasilianseppäkannan kokoa ei ole arvioitu, mutta laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Kantaa uhkaa sopivien elinympäristöjen määrän väheneminen, koska metsiä hakataan laidunmaiksi ja soijan viljelykseen sekä teiden rakentamisen vuoksi.
Gennadi Fiš

Gennadi Semjonovitš Fiš (ven. Генна́дий Семёнович Фиш; 10. huhtikuuta (J: 28. maaliskuuta) 1903 Odessa – 6. heinäkuuta 1971 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Gennadi Fiš syntyi rakennusinsinöörin perheeseen. Hän valmistui Leningradin taidehistorian instituutista ja vuonna 1925 Leningradin yliopistosta. Vuodesta 1922 lähtien hän työskenteli lehtimiehenä ja kirjailijana. Talvi- ja jatkosodan aikana Fiš oli sotakirjeenvaihtajana Suomen rintamalla. 1950–1960-luvuilla hän asui Moskovassa ja matkusteli paljon Suomessa ja Skandinaviassa.
1930-luvulla Fišin tuotannon keskeiseksi teemaksi muodostui Neuvosto-Karjala ja Suomi. Romaani ”Kiimasjärven valtaus” (Padenije Kimasozera, 1933) kuvaa Toivo Antikaisen kuuluisaa suksiretkeä ja romaani ”Suomi, me palaamme” (My vernjomsja, Suomi!, 1934) Pohjois-Suomen läskikapinaa. Jalguba (1936) kertoo kanadansuomalaisista ja venäläisistä metsätyöläisistä, Kljatvan (”Vala”, 1938) aiheena on Suomen sisällissota. Toisen maailmansodan tapahtumia kuvaavat Severnaja povest (”Pohjoinen kertomus”, 1942) ja Den roždenija (”Syntymäpäivä”, 1944). Karjalaisista partisaanitytöistä Anna Lisitsinasta ja Marija Melentjevasta kertoo sankarikuvaus ”Ystävättäret” (Podrugi, myös Karelskije devuški, 1943). Vuonna 1960 Fiš julkaisi matkakirjan Vstretši v Suomi (”Tapaamisia Suomessa”). Rafail ja  Juri Muzykant ohjasivat vuonna 1937 ”Kiimasjärven valtaukseen” perustuvan elokuvan Za sovetskuju rodinu (”Neuvostoisänmaan puolesta”).
Fišin mukaansatempaavat ja asiantuntevasti kirjoitetut romaanit ja kertomukset olivat aikanaan varsin suosittuja, mutta niiden taiteellisia arvoja pidetään vähäisinä.
Suomennettuja teoksia

(Gennady Fisch) Kiimasjärven valtaus. Leningrad: Kirja, 1934.
(Gennady Fisch) Suomi, me palaamme. Suom. Jalmari Virtanen. Leningrad: Kirja, 1935.
(Gennadi Fisch) Ystävättäret. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1944.
Braunschweig-luokka (taistelulaiva)

| Braunschweig-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  13 208 t (normaali) 14 394 t (max)
Pituus:  126,0 m (vesiraja) 127,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  22,2 m
Syväys:  7,62 m (normaali) 8,16 m (max)
Koneteho:  16 000 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  743-847
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 28 cm SK L/40 -tykkiä 14 x 17 cm SK L/40 -tykkiä 22 x 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 6 x 45 cm torpedoputkea
Braunschweig-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut taistelulaivaluokka, johon kuului viisi vuosina 1901-1906 valmistettua alusta. Alukset olivat suurempia ja nopeampia kuin edeltäneen Wittelsbach-luokan alukset ja sen lisäksi niiden pää- ja apuaseet olivat raskaampia. Alusten aseistus oli kuitenkin kevyempi kuin vastaavien brittilaivaston alusten 12 tuuman tykit.
Luokan alukset osallistuivat ensimmäisen maailmansodan merisotatoimiin lähinnä rannikkovesillä osana 4. taistelulaivuetta. SMS Hessen siirrettiin vuonna 1916 2. laivueeseen, jonka mukana se osallistui Skagerrakin taisteluun. Sotatoimien päätyttyä luokan alukset jäivät Versailles'n rauhansopimuksen mukaisesti Reichsmarinen käyttöön. Luokan alukset romutettiin 1930-luvulla lukuun ottamatta Hesseniä, joka toisen maailmansodan päätyttyä luovutettiin Neuvostoliitolle maalilaivaksi.
Alukset

Saksan keisarikunnan valtiopäivät hyväksyi 10. huhtikuuta 1898 Tirpitzin ensimmäisen laivastolain, jonka mukaan laivastoon tuli kuulumaan yhdeksäntoista taistelulaivaa, kahdeksan panssariristeilijää, kaksitoista suurta ja 30 pientä risteilijää 1. huhtikuuta 1904 mennessä. Raskaat alukset korvattaisiin automaattisesti 25 vuoden välein ja kevyet risteilijät 15 vuoden välein. Valmistuskustannukset eivät saisi ylittää 408,9 miljoonaa markkaa, mutta samalla käyttökustannukset oli rajattu 5 miljoonaan markkaan. Laivastolakiin oli sisällytetty palveluksessa olevat alukset eli 12 taistelulaivaa, 10 suurta ja 23 kevyttä risteilijää ja siten kuuden vuoden aikana valmistettavaksi jäi ainoastaan seitsemän taistelulaivaa, kaksi suurta ja seitsemän kevyttä risteilijää.
Buurisodan ja Kiinan boksarikapinan seurauksena valtiopäivät hyväksyi 14. kesäkuuta 1900 toisen laivastolain, jossa laivaston kooksi määrättiin 38 taistelulaivaa, 20 panssariristeilijää ja 38 kevyttä risteilijää. Ensimmäisestä laista poiketen hankinnoille ei määrätty ylärajaa. Braunschweig-luokan alukset tilattiin osana toista laivastolakia. Ne laskettiin vesille 1902-1903 ja niiden tuli valmistua vuoteen 1906 mennessä. Valmistuskustannukset ollessa 24 miljoonaa kultamarkkaa per alus.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Braunschweig | Germaniawerft, Kiel | 24. lokakuuta 1901 | 20. joulukuuta 1902 | 15. lokakuuta 1904 | palveluksesta 31. maaliskuuta 1931 romutettu Bremerhavenissa 1935 |
| SMS Elsass | Schichau, Danzig | 1901 | 26. toukokuuta 1903 | 29. marraskuuta 1904 | palveluksesta 31. maaliskuuta 1931 myyty 31. lokakuuta 1936 romutettu Bremerhavenissa 1936 |
| SMS Hessen | Germaniawerft, Kiel | 15. huhtikuuta 1902 | 18. syyskuuta 1903 | 19. syyskuuta 1905 | maalilaivaksi 1. huhtikuuta 1937 Neuvostoliiton laivastolle nimellä Tsel 3. kesäkuuta 1946 poistettu palveluksesta ja romutettu 1960 |
| SMS Preußen | AG Vulcan Stettin | huhtikuu 1902 | 30. lokakuuta 1903 | 12. heinäkuuta 1905 | F-veneiden emälaivaksi 26. elokuuta 1919 poistettu palveluksesta 5. huhtikuuta 1929 romutettu 1929, keskilaiva ponttooniksi tuhoutunut ilmapommituksessa 30. maaliskuuta 1945 romutettu 1949-1950 |
| SMS Lothringen | Scichau, Danzig | 1. joulukuuta 1902 | 27. toukokuuta 1904 | 18. toukokuuta 1906 | F-veneiden emälaivaksi 1919 poistettu palveluksesta 31. maaliskuuta 1931 romutettu Wilhelmshavenissa |
Omar Bravo

Omar Bravo
Omar Bravo Tordecillas (s. 4. maaliskuuta 1980 Los Mochis, Sinaloa) on meksikolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimantereensa seurojen lisäksi espanjalaista  Deportivo de La Coruñaa. Meksikon maajoukkueessa hän pelasi 67 ottelua ja teki niissä 15 maalia vuosina 2003–2013.
Bravo pelasi Club Deportivo Guadalajarassa eli Chivasissa kahdeksan kautta vuosina 2000–2008. Vuonna 2006 hän pelasi menestyksekkään kauden johdattaen Chivasin mestaruuteen ja ollen toinen maalipörssissä. Vuonna 2007 hän voitti maalipörssin 11 maalilla 17 ottelussa. Bravo teki Chivasissa 101 maalia 258 ottelussa.
22. toukokuuta 2008 RC Deportivo de La Coruña ilmoitti ostaneensa Bravon kolmen vuoden sopimuksella. Deportivossa pelasi Bravon maanmies Andrés Guardado.
Saksan MM-kilpailuissa 2006 Bravo pelasi täyden ajan Meksikon kolmessa alkulohko-ottelussa mutta ei päässyt kentälle neljännesvälieräottelussa. Hän teki kaksi maalia Meksikon ensimmäisessä ottelussa Irania vastaan mutta epäonnistui rangaistuspotkussa joukkueen kolmannessa ottelussa Portugalia vastaan.
Henkilökohtaiset palkinnot

Meksikon liigan paras maalintekijä 2007.
CONCACAF Champions Leaguen paras maalintekijä 2007.
Nikolai Breško-Breškovski

Nikolai Breško-Breškovski 1910-luvulla.
Nikolai Nikolajevitš Breško-Breškovski (ven. Никола́й Никола́евич Бре́шко-Брешко́вский; 20. helmikuuta (J: 8. helmikuuta) 1874 Pietari – 23. elokuuta 1943 Berliini) oli venäläinen kirjailija ja lehtimies.
Nikolai Breško-Breškovski syntyi puolalais-ukrainalaiseen aatelissukuun. Hänen äitinsä oli narodnikki ja sosialistivallankumouksellisten johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja. Äidin pidätyksen ja karkotuksen takia Nikolai kasvoi enonsa luona Volynian Zaslavissa. Valmistuttuaan Rovnon reaaliopistosta vuonna 1893 hän muutti Pietariin, jossa hän työskenteli valmisteveroviraston tarkastajana. 1890-luvun puolivälissä hänestä tuli ammattikirjailija.
Breško-Breškovskin varhaisten teosten aiheena oli Ukrainan maaseudun elämä ja Zaporižžjan kasakoiden historia. 1900-luvun alusta lähtien hän kirjoitti sanoma- ja aikakauslehtiin urheilusta, muodista, seurapiiritapahtumista ja maalaustaiteesta. Taidekriitikkona Breško-Breškovski oli suorasukainen ja naiivi. Leo Tolstoin haastattelu vuonna 1907 sai Viktor Bureninin nimittämään häntä ”kuuluisuuksia imeväksi kirpuksi”.
Kirjailijana ja lehtimiehenä Breško-Breškovski oli tavattoman tuottelias. Ajankohtaisten lehtiartikkeleiden lisäksi hän kirjoitti satoja kaupunkirahvaalle tarkoitettuja viihderomaaneja ja -kertomuksia. 1910-luvun alussa Breško-Breškovski oli Venäjän luetuin kirjailija. Erityisen suosittuja olivat sirkuspainijoiden ja härkätaistelijoiden elämästä kertovat romaanit. Eräitä niistä esitettiin myös näytelmäversioina. Breško-Breškovski oli Venäjän ensimmäinen elokuvakäsikirjoittajana toiminut kirjailija ja hän työskenteli myös elokuvaohjaajana.
1910-luvun puolivälissä kirjailijan pääteemaksi muodostui seurapiirien ja hovin paheellinen elämä. Balkanin sodissa vuosina 1912–1913 hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän kirjoitti isänmaallisia ja saksalaisvastaisia romaaneja. Helmikuun vallankumouksen jälkeen kirjoitettu ”Keisariparin häpeä” (Pozor dinastii, 1917) kuvaa Grigori Rasputinin vaikutusta Venäjän keisaripariskuntaan.
Vuonna 1920 Breško-Breškovski muutti pois Venäjältä. Ulkomailla kirjoitettujen yli kolmenkymmenen romaanin aiheita ovat ”juutalaisten, saksalaisten ja bolševikkien Venäjän-vastainen salaliitto” sekä salaperäisen ”Slaavilaisen liiton” toiminta. Vuonna 1933 kirjailija siirtyi Berliiniin, jossa hän työskenteli Natsi-Saksan propagandakoneistossa. Hän sai surmansa kaupungin pommituksessa.
Suomennettu teos

Keisariparin häpeä: kaksiosainen poliittinen romaani. Helsinki: G. W. Edlund, 1917.
Aiheesta muualla

Nikolai Breško-Breškovskin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Brassyylihappo

| Brassyylihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Tridekaanidihappo
CAS-numero:  505-52-2
PubChem CID:  10458
SMILES:  C(CCCCCC(=O)O)CCCCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H24O4
Moolimassa:  244,322 g/mol
Sulamispiste:  114 °C
Tiheys:  1,15 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,04 g/l (23 °C)
Brassyylihappo (C13H24O4) on dikarboksyylihappoihin eli kahdenarvoisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää  muiden yhdisteiden, kuten polyamidien, valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa brassyylihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene vain veteen, mutta liukenee esimerkiksi dietyylieetteriin, etanoliin tai kloroformiin. Brassyylihappo on kahdenarvoinen heikko happo ja sen pKa-arvot ovat 5,8 ja 6,5.
Brassyylihappoa valmistetaan useimmiten hapettamalla erukahappoa otsonolyysillä tai typpihapolla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös syklododekanonista lähtien. Japanissa sitä on valmistettu hapettamalla tridekaania bioteknisesti.
Brassyylihaposta valmistetaan voiteluaineina ja muovinpehmentiminä käytettäviä estereitä, polyestereitä, polyamideja kuten Nylon 13,13:a ja hajusteissa käytettävää myskintuoksuista etyleenibrassylaattia (C15H26O4).
Aiheesta muualla

PubChem: Tridecanedioic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): 1,11-Undecanedicarboxylic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 1,11-Undecanedicarboxylic acid (englanniksi)
Sabine Braun

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | seitsenottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1991 | seitsenottelu |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | seitsenottelu |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1993 | seitsenottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Split 1990 | seitsenottelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1994 | seitsenottelu |  |
|  Hopeaa | München 2002 | seitsenottelu |  |
Sabine Braun (s. 19. kesäkuuta 1965 Essen) on entinen saksalainen seitsenottelija ja olympiamitalisti. Hän voitti 1990-luvulla kaksi maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan mestaruutta.
Länsi-Saksaa uransa alkuvuosina edustanut Sabine Braun sijoittui vuonna 1983 nuorten EM-kilpailuissa seitsenottelussa hopealle ja pituushypyssä kahdeksanneksi. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän sijoittui seitsenottelussa kuudenneksi. Vuodet 1986–1988 menivät häneltä loukkaantumisten vuoksi pilalle, ja arvokisatuloksina olivat vain 18. sija Rooman MM-kilpailuissa 1987 ja 14. sija Soulin olympialaisissa 1988. Vuonna 1989 hän sijoittui universiadien seitsenottelussa toiseksi. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän voitti kultaa omalla ennätystuloksellaan 6688 pistettä.
Tokion MM-kilpailuissa 1991 seitsenottelun suurin voittajasuosikki Jackie Joyner-Kersee loukkaantui ensimmäisen päivän päättäneessä 200 metrin juoksussa. Neljän lajin jälkeen Sabine Braun oli pisteissä toisena edellään vain Kiinan Zhu Yuqing. Kiinalaisen toisen päivän esitykset pudottivat hänet peräti 12:nneksi, ja Braun voitti kultaa kauden parhaalla tuloksellaan 6672 pistettä, mikä toi 179 pisteen eron hopealle sijoittuneeseen Romanian Liliana Năstaseen. 26-vuotias Braun oli tuolloin 174 cm pitkä ja painoi 65 kiloa. Hän edusti kotimaassaan TV Wattenscheidia ja hänen valmentajansa oli Gertrud Schäfer.
Braun oli seitsenottelun maailmantilaston toiseksi paras viitenä peräkkäisenä vuonna 1991–1995. Kolmena ensin mainittuna vuonna vain Jackie Joyner-Kersee pystyi ottelemaan häntä paremmin, vuonna 1994 tilaston kärjessä oli Heike Drechsler ja vuoden 1995 ykkönen oli Ghada Šu’a’. Tokion maailmanmestaruuden jälkeen Braun saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992 (6649 pistettä), MM-hopeaa Stuttgartissa 1993 (6797 pistettä) ja EM-kultaa Helsingissä 1994 (6419 pistettä). Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän keskeytti loukattuaan kätensä korkeushypyssä ja Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän voitti uransa toisen maailmanmestaruuden kerättyään 6739 pistettä.
Braun lopetti huippu-urheilijan uransa vuonna 2002. Hänen viimeiset arvokisasijoituksensa olivat neljäs sija Sevillan MM-kilpailuissa 1999, viides sija Sydneyn olympialaisissa 2000 sekä 18 vuotta nuoremman Carolina Klüftin takana hopeamitali Münchenin EM-kilpailuissa 2002.
Parhaat seitsenottelutulokset vuosittain

1982: 5 477 pistettä
1983: 6 254 pistettä
1984: 6 436 pistettä
1985: 6 323 pistettä
1986: 6 418 pistettä
1987: 5 621 pistettä
1988: 6 432 pistettä
1989: 6 575 pistettä
1990: 6 688 pistettä
1991: 6 672 pistettä
1992: 6 985 pistettä
1993: 6 797 pistettä
1994: 6 665 pistettä
1995: 6 617 pistettä
1996: 6 626 pistettä
1997: 6 787 pistettä
1998: 6 381 pistettä
1999: 6 497 pistettä
2000: 6 464 pistettä
2001: -
2002: 6 434 pistettä
Muut henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 11,58
200 metrin juoksu: 23,65
400 metrin juoksu: 55,03
800 metrin juoksu: 2.09,41
100 metrin aitajuoksu: 13,05
Korkeushyppy: 194
Pituushyppy: 676
Kuulantyöntö: 15,08
Keihäänheitto: 51,59
Mihail Artsybašev

Mihail Artsybašev.
Mihail Artzibushevin hauta Varsovan Ortodoksisella Hautausmaalla, vuosi 2023.
Mihail Petrovitš Artsybašev (ven. Михаи́л Петро́вич Арцыба́шев, 5. marraskuuta (J: 24. lokakuuta) 1878 Harkovan läänin Izjum tai toisten tietojen mukaan Ahtyrkan kihlakunnan Dobroslavovkan maatila – 3. huhtikuuta 1927 Varsova) oli venäläinen kirjailija.
Mihail Artsybašev syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän jätti lukion kesken ja opiskeli sittemmin taidekoulussa. Vuonna 1898 Artsybašev muutti Pietariin, jossa hän meni naimisiin, mutta erosi kolmen vuoden kuluttua.
Atsybaševin ensimmäinen kertomus Paša Tumanov ilmestyi vuonna 1901. Hänen varhaistuotantoonsa vaikuttivat Leo Tolstoin ajatukset. Kirjailijan tolstoilainen kausi päättyi pienoisromaaniin Smert Lande (”Landen kuolema”, 1904). Vuoden 1905 vallankumoustapahtumat heijastuvat pienoisromaanissa Tšelovetšeskaja volna (”Ihmisaalto”, 1907).
Artsybaševin teki kuuluisaksi suuren kirjallisen skandaalin herättänyt romaani Sanin (1907). Sen samanniminen päähenkilö on luonnollinen, voimakas ja rohkea nuori mies, joka ei pelkää rikkoa yhteiskunnan normeja seksuaalisten tarpeidensa tyydyttämiseksi. Artsybaševia syytettiin pornografian levittämisestä sekä venäläisen kirjallisuuden aatteellisen ja eettisen perinteen rikkomisesta. Vallankumouksellisiin aatteisiin pettyneen lukijakunnan keskuudessa romaanista tuli kuitenkin hyvin suosittu ja se sai monia jäljittelijöitä.
1910-luvun alussa Artsybašev kiinnostui muun muassa Sigmund Freudin ja Eduard von Hartmannin ajatuksista. Heidän vaikutuksensa näkyy kirjailijan esittämässä ”eklesiastismin” teoriassa, romaanissa U poslednei tšerty (”Viimeisellä rajalla”, 1910–1912) sekä monissa kertomuksissa. ”Turgenevilaisen naisen” lankeamista kuvaavassa pienoisromaanissa Ženštšina, stojaštšaja posredi (”Keskellä seisova nainen”, 1915) Artsybašev palasi varhaistuotantonsa eettisiin teemoihin. Vuosikymmenen loppupuolella hän kirjoitti myös useita suosittuja näytelmiä.
Artsybašev suhtautui jyrkän kielteisesti ensimmäiseen maailmansotaan sekä helmikuun ja lokakuun vallankumouksiin. Vuonna 1923 kirjailija siirtyi Puolaan, jossa hän toimitti bolševikkien vastaista sanomalehteä Za svobodu! (”Vapauden puolesta”).
Suomennettu teos

(M. Artsyibashew). Kauhistus: valikoima kertoelmia. Suom. U. J. Vuorjoki. Helsinki: Vihtori Kosonen, 1909.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Mihail Artsybašev (venäjäksi)
Mihail Artsybaševin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Ilja Kašafutdinov

Ilja Kašafutdinov (1936–2006, ven. Илья́ Кашафутди́нов) oli venäläinen kirjailija. Suomeksi häneltä on julkaistu Punainen susi vuonna 1984 WSOY:n Neuvostokirjallisuutta-sarjassa.
Tuotanto

Punainen susi, alkukielinen ilmestynyt 1982. Suomentanut Lidia Iranto, julkaistu 1984 WSOY.
Brasilia kesäolympialaisissa 1936

Brasilia osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 94 urheilijan joukkueella. Brasilialaiset osallistuivat kymmeneen eri urheilumuotoon, mutta mitaleille asti he eivät yltäneet. Brasilialaisten parhaimpia saavutuksia olivat viidennet sijat ammunnassa, yleisurheilussa ja uinnissa.
Joukkue > Yleisurheilu

Sílvio Magalhães Padilha — 400 m aitajuoksu. Loppukilpailun viides.
Padilha toimi myös Brasilian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisissa. Hänestä tuli myöhemmin Brasilian olympiakomitean puheenjohtaja.