stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ville Runola

| Ville Runola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. tammikuuta 1993 (ikä 31) Raisio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–2012
Seurat:  TPS (SML)
Ville Runola (s. 4. tammikuuta 1993 Raisio) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan yhdessä SM-liigaottelussa Turun Palloseuran maalilla kaudella 2012–2013, jonka jälkeen Runola vietti neljä vuotta Clarksonin yliopistojoukkueessa. Tämän jälkeen hän kävi syksyllä 2017 try-outilla Mestis-joukkue TuTossa, kunnes lonkkavamma lopetti Runolan pelaajauran vain 24-vuotiaana.
Ura > Seuraura

Raisiossa syntynyt Runola aloitti jääkiekon pääkaupunkiseudulla ja Etelä-Vantaan Urheilijoissa. Hän siirtyi sieltä C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin kaudeksi 2008–2009. Kauden 2009–2010 Runola aloitti Rauman Lukon B-nuorissa, mutta hän siirtyi kesken kauden pelaamaan samaa sarjaa (B-nuorten SM-sarja) Kiekko-Vantaaseen.
Kaudeksi 2010–2011 Runola siirtyi Turun Palloseuraan, jossa hän voitti B-nuorten SM-hopeaa keväällä 2011. Runola pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin joukkueen A-nuorissa Kristian Järvisen kakkosmaalivahtina, kuten myös seuraavalla kaudella 2011–2012. Toukokuussa 2012 hän teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen TPS:n kanssa.
Kesäkuussa 2012 Runola teki try-out -sopimuksen USHL-joukkue Sioux City Musketeersin kanssa, mutta hän jatkoi kuitenkin TPS:ssä kaudella 2012–2013. Runola debytoi SM-liigassa 27. lokakuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan, jolloin hän toimi kakkosmaalivahtina Atte Engrenille ja sai peliaikaa kuuden sekunnin ajan. Huhtikuussa 2013 Runola purki sopimuksensa TPS:n kanssa tavoitellaakseen paikkaa Pohjois-Amerikan yliopistosarjoista. Lopulta hänen kerrottiin siirtyvän elokuussa opiskelemaan Clarksonin yliopistoon.
Elokuussa 2017 Runola siirtyi try-outille Mestis-joukkue TuToon. Hän sai kuitenkin harjoituksissa leikkaushoitoa vaatineen lonkkavamman, joka päätti Runolan koko pelaajauran vain 24-vuotiaana.
Ura > Maajoukkueura

Runola on pelannut yhden poikien maaottelun. Hänet valittiin Pohjola-leirin parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen vuonna 2008.
Muuta

Runolan pikkuveli Aleksi pelaa puolustajana TuTon A-nuorissa ja hän on debytoinut myös seuran Mestis-joukkueessa.
Viljo S. Määttälä

Viljo Sakari Määttälä (5. syyskuuta 1923 Toholampi – 30. toukokuuta 2016 Kannus) oli suomalainen maakuntaneuvos, opettaja, toimittaja ja tietokirjailija, joka toimi muun muassa Ylen ohjelmapäällikkönä.
Henkilöhistoria

Viljo Määttälän vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Väinö Määttälä ja Iida Maria Kinnunen ja puoliso vuodesta 1947 Aili Esteri Kinaret. Määttälä opiskeli Suomen Nuoriso-opistossa 1946–1947. Hän oli Keskipohjanmaan toimittaja 1948–1949, kansakoulunopettaja Toholammilla 1949–1952, Keski-Pohjanmaan nuorisoseuran toiminnanjohtaja 1952–1962 ja maakuntaliiton 1962–1965 ja Yleisradion Keski-Pohjanmaan toimituksen esimies ja ohjelmapäällikkö vuodesta 1966. Määttälä oli Toholammin kunnanvaltuuston jäsen 1952–1964 ja kunnanhallituksen puheenjohtaja 1957–1962. Hänellä oli useita luottamustoimia, kuten Kaustisen Kansanmusiikkifestivaalien hallituksen ja valtion säveltaidetoimikunnan puheenjohtajuus. Vuonna 1977 maakuntaneuvoksen arvonimen saanut Määttälä oli myös filosofian kunniahtohtori.
Julkaisuja

Keski-Pohjanmaa: Mellersta-Österbotten = Central Ostrobothnia, 1965, Eino Isohanni, Vilho Kyrölä, Viljo S. Määttälä, Kustaa Vilkuna
Musiikinopetustoimikunnan väliraportti, 1974
Folk Music Festival Kaustinen, 1975, valokuvat Leo Torppa
Maakunnan liikkeestä alueosuuskaupaksi: KPO 1906–1996, 1996, Viljo S. Määttälä, Gunilla Bergström
Maakuntaa rakentamassa: sata vuotta keskipohjalaista nuorisoseuratyötä, 1997
Rautamestareiden kylä: Toholammin Määttälän kylän, raudanvalmistuksen ja sukujen vaiheita, 2000
Kulttuurisampoa takomassa: tapahtumia ja muistikuvia Keski-Pohjanmaan kulttuurirahaston 40-vuotistaipaleelta, 2003
Kylymät lamppilaiset: toholampilaisia kaskuja ja tarinoita, 2005, koonnut ja kääntänyt Viljo S. Määttälä
Kaustisella kivetkin soi: toimintaa ja tapahtumia festivaalivuosien varrelta 1968–2002, 2005
Paimenpoluilta maakunnan valtaväylille : muistikuvia maakuntaneuvoksen vaiherikkaan elämän varrelta, 2007
Herastuomarin päiväkirjasta: merkintöjä ja muistikuvia Aili Määttälän elämänvaiheista, 2012
Kansanrunoilija Sahan Kalle: toholampilaisen Kalle Sahan 1852–1933 kirjallinen tuotanto, 2014
Isää etsimässä: Tapahtumia ja muistikuvia Johan Väinö Määttälän (1893–1929) lyhyestä elämästä sekä Isokankaan soittokunnan perustamisesta ja Toholammin suojeluskunnan alkuvaiheista, 2015
Kirjallisuutta

Pasi Saarimäki, 2017. Puhumalla puolelleen. Viljo S. Määttälä ­vaikuttajana ja verkostoitujana. Kansanmusiikki-instituutin julkaisuja 98,  287 s.
Tähtilehti

Tähtilehti 1933
Tähtilehti oli Star Bulletin julkaiseman lehden suomalainen versio, joka rakentui Idän Tähden Järjestön ja Krishnamurtin ympärille. Lehteä julkaistiin ainakin vuoteen 1933 saakka. Lehden asiamiehenä Suomessa toimi Helmi Jalovaara. Lehdellä oli myös sisarjulkaisu nimeltä Kansainvälinen Tähtilehti
Lehden toimittajia ja kirjoittajia

Antti Aho
Helmi Jalovaara
Willie Angervo
Uhkapeli

Uhkapeli on olennaisesti sattumaan perustuva rahapeli, jossa asetetaan panokseksi jotain rahanarvoista niin, että mahdollinen voitto tai tappio on epäsuhteessa pelaajan varallisuuteen. Rahapeli muuttuu uhkapeliksi, kun panossumma on suurempi kuin mitä pelaajalla on varaa hävitä. Joskus on vaikea erottaa uhkapelaaminen viihdepelaamisesta, sillä moniin Internetissä tapahtuviin peleihin kuuluu panos, joka on tosin rahalliselta arvoltaan perinteisiä uhkapelejä pienempi. Se, mikä lasketaan uhkapelaamiseksi kuitenkin vaihtelee eri historiallisissa ja kulttuurisissa konteksteissa.
Suomessa uhkapelien pelaaminen on tarkoin säädelty, uhkapelien järjestäminen omin päin tai tilojen antaminen uhkapeliin on rikoslaissa kielletty. Rikoslaissa tarkoitettuun uhkapelin määritelmään kuuluu, että voiton saaminen perustuu kokonaan tai osittain sattumaan taikka peliin tai toimintaan osallistuvista riippumattomiin tapahtumiin ja jossa mahdollinen häviö on ilmeisessä epäsuhteessa ainakin jonkun osallistujan maksukykyyn.
Vox populi (kappale)

| ”Vox populi” Mikael Gabriel, Nublu |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 19. tammikuuta 2024
 Tuottaja(t): hjalmar, Heviteemu, Jukka Immonen
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 02.52
 Levy-yhtiö: Universal Music Oy
Vox populi on suomalaisen artistin Mikael Gabrielin ja virolaisen rap-artistin Nublun 19. tammikuuta 2024 julkaistu musiikkikappale. Gabriel ja Nublu osallistuivat kappaleella samanvuotiseen Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa he sijoittuivat finaalissa kolmanneksi saaden yhteensä 178 pistettä.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Mikael Gabriel, Nublu, ANI, Heviteemu ja Omar Aberkane. ”Vox populi” -kappale kertoo siitä, kuinka kaikilla on oikeus mielipiteeseen, mutta se ei tee niistä välttämättä todenmukaisia. Vox populi on latinaa ja tarkoittaa ’kansan ääni’.
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen lista: 4
Aiheesta muualla

Musiikkivideo YouTubessa
Eurovisionworld
Genius
Ville Räsänen

| Ville Räsänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1998 (ikä 26) Joensuu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Jokipojat/JoKP (Mestis) Jukurit (SML) HC Banská Bystrica (Champions HL)
NHL-varaus:  197. varaus, 2017 Carolina Hurricanes
Ville Petteri Räsänen (s. 8. lokakuuta 1998 Joensuu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura > Seuraura

Räsänen on Jokipoikien kasvatti. Hän toimi kaudella 2015–2016 seuran B-nuorten varakapteenina. Räsänen voitti kauden 2016–2017 päätteeksi A-nuorten Mestiksen hopeaa. Hän nousi samalla kaudella myös seuran Mestis-joukkueeseen, jonka kanssa Räsänen teki kevääseen 2018 ulottuvan sopimuksen tammikuussa 2017. Hän pelasi sarjassa tulokaskautensa aikana 21 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6 ja kolme playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Maaliskuussa 2017 Räsänen teki 1+1-vuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureiden kanssa. Carolina Hurricanes varasi hänet seitsemännellä kierroksella 197. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Räsäsestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen Jokipojissa varausvuotenaan kiekkoilut pelaaja. Hänestä tuli myös ensimmäinen Mestiksestä tai sitä alemmalta Suomen sarjatasolta NHL:ään varattu pelaaja 13 vuoteen, kun ennen Räsästä Marko Anttila varattiin Lempäälän Kisan II-divisioonajoukkueesta vuonna 2004.
Räsänen aloitti kauden 2017–2018 Jukureiden A-nuorissa. Tammikuussa 2018 seura lainasi hänet helmikuun puoleen väliin asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon. Lyhyen sopimuksensa päätyttyä Räsäsen lainasopimusta jatkettiin kauden loppuun. Pian tämän jälkeen hän palasi kuitenkin toistaiseksi Jukureiden vahvuuteen. Räsänen teki liigadebyyttinsä 16. helmikuuta 2018 Kalevan Palloa vastaan. Hänet merkittiin Jukureiden kolmospuolustajapariin Ville Hyvärisen viereen. Räsänen sai ottelussa jääaikaa 11.20 minuuttia. Hän pelasi SM-liigassa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. RoKissa Räsänen pelasi yhdeksän runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3.
Jukurit ei käyttänyt Räsäsen sopimuksessa ollutta optiota. Hän siirtyi kaudeksi 2018–2019 varaamattona pelaajana ns. "tender-sopimuksella" Yhdysvaltain USHL-liigan Lincoln Starsiin. Marraskuussa 2018 Räsänen vaihtoi siellä seuraansa Chicago Steelin riveihin.
Kaudeksi 2019–2020 Räsänen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Slovakian Extraligan HC Banská Bystricaan. Hän pelasi joukkueessa kolme Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä, mutta Räsäsen sopimus purettiin kuitenkin yhteisymmärryksessä ennen ensimmäistäkään runkosarjaottelua. Lokakuussa 2019 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Jokipoikiin. Räsäsen sopimus sisälsi option SM-liigaan siirtymisestä joulukuusta alkaen. Hän pelasi kuitenkin kauden loppuun Jokipojissa. Toukokuussa 2020 Räsänen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Joensuun Kiekko-Pojat -nimeen palanneen seuran kanssa, kuten taas vuotta myöhemmin toukokuussa 2021. Kaudella 2021–2022 hän kärsi kahdesta isosta loukkaantumisesta ja Räsänen pelasi runkosarjassa vain kymmenen ottelua.
Toukokuussa 2022 Räsänen teki Joensuun Kiekko-Poikien kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Elokuussa hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin yhteisymmärryksessä, kun Räsäsen henkilökohtaiset syyt estivät hänen täysipainoisen pelaamisensa Mestiksessä.
Ura > Maajoukkueura

Räsänen on pelannut neljä nuorten maaottelua.
Muuta

Räsänen valmistui ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulun lukiosta keväällä 2017.
Vladimir–Suzdal

| Vladimir–Suzdal > 1157–1318 |
| --- | --- |
   Venäjän ruhtinaskunnat 1100-luvulla. Vladimir-Suzdal violetilla. 
Valtiomuoto:  ruhtinaskunta
Pääkaupunki:  Vladimir
Edeltäjä:  Kiovan Rus
Seuraaja:  Moskovan ruhtinaskunta
Vladimir–Suzdal (usein myös pelkästään Vladimir tai Vladimirin ruhtinaskunta) oli Vladimirin kaupungin ympärille kehittynyt historiallinen valtio Keski-Venäjällä vuosina 1157–1318. Vladimir–Suzdalin hallinnon keskus oli sen pääkaupunki, Vladimir.
Vuonna 1318 Vladimir–Suzdal joutui Moskovan ruhtinaskunnan valtaan ja näin ollen osaksi myöhemmin perustettua Moskovan Venäjää.
Vladimir-Suzdalin ruhtinaat ja suuriruhtinaat

Andrei I (1168–1175)
Mikael I (1175–1176)
Vsevolod III (1176–1212)
Juri II (1212–1216 ja 1218–1238)
Konstantin I (1216–1218)
Jaroslav II (1238–1246)
Svjatoslav III (1246–1249)
Andrei II (1249–1252)
Aleksanteri Nevski (1252–1263)
Jaroslav III (1263–1271)
Vasili Jaroslavitš (1272–1277)
Dimitri Aleksandrovitš (1277–1294)
Andrei III (1294–1304)
Mihail Jaroslavitš (1304–1318)
Uhka avaruudesta

| Uhka avaruudesta> Rendezvous with Rama |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Arthur C. Clarke
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1973
Suomennos
Suomentaja:  Matti Kannosto
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1974

Seuraava:  Rama II
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uhka avaruudesta (Rendezvous with Rama) on Arthur C. Clarken kirjoittama tieteisromaani, joka ilmestyi vuonna 1973. Suomeksi se ilmestyi 1974 Matti Kannoston kääntämänä ja Kirjayhtymän kustantamana. Romaanissa kuvataan Maasta lähetetyn avaruusaluksen miehistön retkeilyä Aurinkokuntaan saapuneella valtavalla Rama-aluksella. Alus on sisältä ontto, pyörivä lieriö, ja pyöriminen synnyttää keskipakoisvoimallaan keinotekoisen painovoiman.
Romaanin kuvausten perusteella hahmoteltu näkymä muukalaisten Rama-avaruusaluksen sisustasta.
Uhka avaruudesta voitti mm. Hugo-, Nebula-, Locus- ja BSFA-palkinnot. 
Tyylilajiltaan kirja kuuluu lähinnä niin sanottuun kovaan tieteiskirjallisuuteen, jossa tieteelliset tosiasiat ovat merkittävä osa juonta.
Clarke kirjoitti myöhemmin teokselle jatko-osia, joista suomeksi on julkaistu Rama II.
Vuoristo-Karabah

Vuoristo-Karabahin sijainti (tummanruskealla) ja armenialaisjoukkojen hallitsema alue (sinapinkeltaisella).
Vuoristo-Karabah (azer. Dağlıq Qarabağ, arm. Արցախ, Arc’ax, myös Լեռնային Ղարաբաղ, Leṙnayin Ġarabaġ, ven. Нагорный Карабах, Nagornyi Karabah) on maantieteellinen alue Etelä-Kaukasiassa.
Neuvostojohtaja Stalin liitti alueen Azerbaidžaniin. Alueella oli 1980-luvulla kansallisuuskiistoja. Niiden takia armenialaiset kansallismieliset irrottivat alueen Armenian tuella Azerbaidžanista vuonna 1991. Aluetta hallitsi vuoteen 2023 pääosin itsenäinen Artsakhin tasavalta.
Alue on pinta-alaltaan noin 4 400 neliökilometriä. Vuonna 2013 Vuoristo-Karabahin tasavalta ilmoitti väkiluvukseen 148 100 asukasta. 
Vuoristo-Karabahin asukkaista pääosa oli etnisesti armenialaisia. Karabah (Karabagh) on peräisin turkin ja persian kielistä ja se tarkoittaa "mustaa puutarhaa". Paikalliset asukkaat käyttävät nykyisin mieluiten muinaista nimeä "Artsakh".
Historia

Vuoristo-Karabahia asuttivat vuosisatojen ajan kristityt armenialaiset ja islaminuskoiset azerit. 1700-luvun lopussa alue oli itsenäinen Karabahin kaanikunta.
Alue liitettiin Venäjän keisarikuntaan 1800-luvulla.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitto  perusti Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan sisälle.
Kun Neuvostoliiton valta alueella hiipui 1980-luvulla, armenialaisten ja azerien väliset yhteenotot lisääntyivät. Paikallishallinto halusi liittyä Armeniaan ja julisti maan irti Azerbaidžanista 1988. Armenialaiset ja azerit karkottivat toisiaan. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Neuvostojoukkojen lähtö kiihdytti 1980-luvulla alkaneen konfliktin täydeksi sodaksi vuonna 1992. Sodassa arviolta 20 000–30 000 ihmistä menetti henkensä. Armenialaiset joukot onnistuivat saamaan alueen hallintaansa. Armenialaiset myös miehittävät Azerbaidžanin alueita Vuoristo-Karabahin ulkopuolelta ja loivat näin maayhteyden Karabahin ja Armenian välille. Vuonna 1994 osapuolet suostuivat aselepoon.. Rauha jäi solmimatta ja ajoittainen rajakahakointi jatkui. Azerbaidžan on ajoittain uhannut liittää alueen takaisin itseensä.
Vuoristo-Karabahin kiista pysyi vuosikymmenien ajan jäätyneenä konfliktina, kunnes vuonna 2020 Azerbaidžan aloitti sodan, jossa se valtasi suuren osan Vuoristo-Karabahia itselleen. Euroopan unioni ilmaisi lokakuussa 2020 olevansa ”erittäin huolissaan” tilanteen kärjistymisestä, ja EU:n ulkosuhteista vastannut Josep Borrell vetosi osapuoliin, jotta nämä sitoutuisivat Ranskan, Venäjän ja Yhdysvaltain muodostaman niin kutsutun Minskin ryhmän tukemiin rauhanneuvotteluihin. Venäjä oli Vuoristo-Karabahin kriisin suhteen vaikeassa välikädessä, sillä se oli Armenian liittolainen, mutta pyrki pitämään hyviä suhteita myös Azerbaidžaniin ja sen liittolaiseen Turkkiin.
Azerit aloittivat vuonna 2023 sotilasoperaation. Se johti separatistien antautumiseen ja alueen liittämiseen Azerbaidžaniin. YK:n mukaan yli 100 000 armenialaista oli paennut Vuoristo-Karabahista Armeniaan syyskuun 2023 loppuun mennessä. Armenian pääministeri Nikol Pašinjan luonnehti armenialaisten joukkopakoa etniseksi puhdistukseksi. Azerbaidžan kiisti jyrkästi Armenian syytökset ja vakuutti kaikkien pakolaisten lähteneen Vuoristo-Karabahista omasta tahdostaan. Azerbaidžanin on epäilty käyttäneen hyväkseen Armeniaa tukeneen Venäjän keskittymistä hyökkäyssotaansa Ukrainassa. Toisaalta on uskottu Venäjän antaneen hiljaisen hyväksyntänsä Azerbaidžanin operaatiolle. Yksikään YK:n jäsenvaltio ei koskaan tunnustanut etnisesti armenialaisen Vuoristo-Karabahin itsenäisyyttä Azerbaidžanista.
Aiheesta muualla

Vuoristo-Karabahin tasavallan vuoden 2005 väestönlaskenta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), myös (armeniaksi) ja (venäjäksi)
Ulkolinja/YLE: Sota joka jäätyi (toimittaja Vesa Toijonen, 22.1.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (areena.yle.fi)
Miksi sota Vuoristo-Karabahista jatkuu vuosikymmeniä – tässä viisi vastausta ydinkysymyksiin ja kaksi erikoista faktaa Yle, 2020
Ukrainica

Ukrainica (lat. Ukrainica) tarkoittaa yleismerkityksessään Ukrainan kansallisbibliografiaa tai esimerkiksi yliopistokirjaston Ukrainaa käsittelevää kirjastoaineistoa.
Ukrainica-verkkokirjasto

Erikoismerkityksessään Ukrainica (lat. Ukrainica) tai Ukrajinika (ukr. Україніка) viittaa Ukrainan kansalliskirjaston ja Ukrainan kansallisen tiedeakatemian yhteishankkeena yleisölle avaamaan verkkokirjastoon, joka sisältää erityisesti Ukrainaa käsittelevää verkkoaineistoa. Helmikuun alussa 2022 Ukrainica-verkkoaineisto sisälsi 139 internet-nimikettä, 9 998 digitaaliseen muotoon saatettua kirjaa, 23 sanomalehteä, 42 aikakauslehteä tai kausijulkaisua, 38 käsikirjoitusta 74 karttaa, 97 painettua musiikkinimikettä ja 560 kuvaa. Aineistohakuja on mahdollista tehdä aiheen tai aiheen otsikon mukaan.
Ukrainica-verkkokirjaston verkkosivun otsikkoriviä.
Voyage (Abban albumi)

| Voyage Abba |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. marraskuuta 2021
 Kesto: 37.09
 Levy-yhtiö: Polar, Universal
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Abban muut julkaisut
| Live at Wembley Arena 2014 | Voyage 2021 |   |
Singlet albumilta Voyage
 ”Don’t Shut Me Down” Julkaistu: 2. syyskuuta 2021  ”I Still Have Faith in You ” Julkaistu: 2. syyskuuta 2021  ”Just a Notion” Julkaistu: 22. lokakuuta 2021  ”Little Things” Julkaistu: 3. joulukuuta 2021
Voyage on ruotsalaisen Abba-yhtyeen yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 5. marraskuuta 2021.
Arvostelut

Rolling Stonen Rob Sheffield antoi Voyage-albumille neljä tähteä viidestä. Hän arvioi sen ainutkertaiseksi comeback-levyksi: edellisestä studioalbumista on kulunut jo 40 vuotta ja mukana on yhtyeen alkuperäinen kokoonpano täysissä voimissaan. Sheffield nostaa arvostelussaan esiin Abban viehtymyksen kertoa epäonnistuneista rakkaussuhteista, joita Voyage-albumilla edustaa etenkin "I Could Be That Woman". Sheffield syventää levyarviotaan kertoessaan Abban eittämättömästä vaikutuksesta nykyaikaiseen kevyeen musiikkiin.
Musikexpress.de-julkaisun Stephan Rehm Rozanes antoi albumille niin ikään neljä tähteä ja arvioi sen "arvokkaaksi loppuluvuksi". USA Today -lehden Melissa Ruggieri muistuttaa arviossaan, että Abba ei varsinaisesti ole ollut poissa 40 vuotta, sillä yhtyeen tuotanto on ollut kaiken aikaa pinnalla esimerkiksi Mamma Mia! -musikaalielokuvien ansiosta.
Desibeli.net:
Helsingin Sanomat:
Kulttuuritoimitus:
Rumba: 7,6/10
Soundi:
V2.fi:
Kappaleet

I Still Have Faith in You – 5.09
When You Danced with Me – 2.50
Little Things – 3.08
Don’t Shut Me Down – 3.56
Just a Notion – 3.31
I Can Be That Woman – 4.01
Keep an Eye on Dan – 4.05
Bumblebee – 3.57
No Doubt About It – 2.56
Ode to Freedom – 3.32
Valavaara

Valavaara on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Iisakki Valavaara (ent. Wallenius, 1873–1953), konttoripäällikkö, kansanedustaja (SDP)
Nestori Valavaara (ent. Wallenius, 1875–1946), liikkeenharjoittaja, kansanedustaja (SDP), Iisakki Valavaaran veli
Veikko Valavaara (1911–2002), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Vuokko Valavaara (ent. Rainosalo, s. 1933), pituushyppääjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valavaara”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Valavuori

Valavuori voi tarkoittaa:
Aleksi Valavuori (s. 1978), suomalainen juontaja ja liikemies
Olavi Valavuori (1921–1992), suomalainen taidemaalari ja keramiikkataiteilija
Viljo Valavuori (1889–1963), suomalainen asemapäällikkö ja runoilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valavuori”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tähtilaiva

Tähtilaiva on hypoteettinen avaruusalus, joka on tarkoitettu tähtijärjestelmien väliseen liikenteeseen.
Termi esiintyy enimmäkseen tieteisfiktiossa, sillä ihmiskunta ei vielä ole rakentanut tähtilaivoja, ellei Voyager- ja Pioneer-sarjan luotaimia lasketa sellaisiksi. Kyseisten luotainten matka tähtiin kestää miljoonia vuosia, eivätkä ne saavu perille toimintakuntoisina.
Hypoteettisia tähtilaivan tyyppejä

Nukkuja-alus
Sukupolvialus
Aikadilaatiota hyödyntävä alus
Valoa nopeampi alus
Tunnettuja fiktiivisiä tähtilaivoja

USS Enterprise (Star Trek)
Kultasydän (avaruusalus)
Millennium Falcon
Taisteluplaneetta Galactica
Veltins-Arena

| Veltins-Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Gelsenkirchen, Saksa
Rakennustyöt aloitettu:  1998
Avattu:  2001
Kenttä:  nurmi
Kustannukset:  192 miljoonaa €
Arkkitehti:  Hentrich-Petschnigg & Partner
Aiemmat nimet:  Arena AufSchalke (2001-2005) FIFA WM-Stadion Gelsenkirchen (2006 FIFA World Cup)
Käyttäjät
 Schalke 04 
Katsojakapasiteetti
 62 271 
Kentän mitat
 105 m × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Veltins-Arena sisältä.
Veltins-Arena kesken nurmensiirron
Veltins-Arena, tunnettu myös nimellä Arena AufSchalke, on Saksan Gelsenkirchenissa sijaitseva monitoimiareena. Se toimii jalkapallojoukkue Schalken kotistadionina ja oli yksi vuoden 2006 jalkapallon MM-kisojen pelipaikoista. Areena avattiin 13. elokuuta 2001, ja sen kapasiteetti kansallisen sarjan otteluissa on 62 271. Areenan erikoisuuksina ovat niin suljettava katto kuin ulos aurinkoon siirrettävissä oleva nurmikin. Stadionin nimioikeudet vuokrattiin vuonna 2005 olutpanimo Veltinsille, ja stadion sai siten sponsorinimekseen Veltins-Arenan.
Veltins-areenalla pelattiin vuoden 2010 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen avausottelu, jota seurasi 77 803 katsojaa.
Arkkitehtuuri ja tekniikkka

Veltins-areena on suunniteltu monitoimiareenaksi, vaikka sen päätarkoitus on toimia jalkapallokenttänä. Sen liikutettava katto mahdollistaa stadionin käyttämisen kaikissa sääolosuhteissa. Katto voidaan avata ja sulkea 30 minuutissa. Katto on läpinäkyvää lasikuitua ja päällystetty Teflonilla. Kattoa tukee ristikkorakenne, joka puolestaan yhdistyy 24 pylonilla päärakennelmaan.
Veltins-areenan kenttä voidaan liu’uttaa stadionin eteläpuolelle auringonvaloon muiden tapahtumien ajaksi. Kenttä saadaan sisään ja ulos noin neljässä tunnissa.