stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen ilmavoimien historia
Toiminta sodan jälkeen > 1980-luku

1980-luku oli Suomenkin sotilasilmailun suurten asekauppojen aikaa. Valmet sai luvan rakentaa suomalaisen alkeiskoulutuskoneen, Vinkan. Suomi osti Hawk-harjoitushävittäjän Englannista, josta aikanaan käytiin lehdistössä vasemmisto-oikeisto-väittelyä. Myös sen nk. vastakaupoista käytiin runsaasti julkista keskustelua. 30 Vinkalla ja 50 Hawkilla on koulutettu Suomen ilmavoimien lentäjät viimeisten 25 vuoden ajan. Molemmat koulukoneet säilynevät käytössä vielä 2010-luvulle asti.selvennä Valmet lentokoneteollisuus kehitti TurboVinha- eli Redigo-jatkokoulutuskonetta, jonka koe- ja esittelylennoilla tuhoutui kaksi konetta ja kuoli kolme lentäjää. Kone jäi yhtiö viimeiseksi kokonaisen lentokoneen kehityshankkeeksi.
Tämän vuosikymmenen lopulla Neuvostoliitto pyrki ilmeisesti saamaan suomalaisen hävittäjälentäjän kosmonautiksi, mutta suomettumisen uhka koettiin liialliseksi.
MiG-21bis-koneet ja Draken-koneet olivat käytössä koko vuosikymmenen. Niihin kehitetyn suomalaisen tietoväyläratkaisun hajaspektriradiolinkki tuli myöhemmin käyttöön matkapuhelimissa.
Vuosikymmenen lentokonehankinnat
Fokker F.27 Friendship (1980–, 3 kpl) kuljetus- ja elso-kone
Valmet Vinka (1980-201X, 30 kpl) alkeiskoulukone
British Aerospace Hawk Mk.51 (1980–, 50 kpl) harjoitushävittäjä
Learjet 35A (1982-, 3 kpl) yhteys- ja ilmakuvauskone
Hävittäjälentolaivue 21 siirtyi Tampereen Pirkkalaan.
Toiminta sodan jälkeen > 1990-luku

Hävittäjäkoneiden kaupassa valmistajien ja tuotteiden määrä väheni 1960-luvulla. Tavaksi tuli Naton 1960-luvun McDonnell F4 Phantom ja 1970-luvun Genral Dynamics F-16-kaupoissa, että suuret asekaupat tapahtuvat kerran muutamassa vuosikymmenessä ja kohdistuvat yhteen konetyyppiin.
1990-luvulla alussa sekä Draken- että MiG-21bis-kalusto olivat ikääntyneitä. Tilanne oli samankaltainen kuin Itävallassa ja Sveitsissä, joissa lennettiin vanhentuneella kalustolla. Tarjouskilpailun alkaessa mediassa arveltiin, että yksi Suomeen valittavista konetyypeistä olisi neuvostovalmisteinen kaksimoottorinen MiG-29 ja länsikoneista ehdolla olivat yksimoottoriset ruotsalainen Saab JAS 39 Gripen (joka ei ollut täysin tuotannollisessa valmiudessa ja Ruotsin ilmavoimissa koelento-asteella), ranskalainen Mirage 2000 ja yhdysvaltalainen General Dynamicsin F-16. Neuvostoliiton hajotessa (1991) Suomessakin karsittiin konetyypit yhteen. 1960-luvun alusta jatkunut tasapainottelu itä- ja länsihankintojen kanssa loppui ja Suomi siirtyi kokonaan länsimaiseen kiinteäsiipiseen ilma-aluskalustoon.
Alkuperäisen tarjouskilpailun ulkopuolelta tullut ehdokas torjuntahävittäjäksi valittiin kaksimoottorinen yhdysvaltalainen F/A-18 Hornet. Sen käyttöönotto karsi tullessaan hävittäjälentäjistä kaikki yli 30-vuotiaat ja kaikki toimiupseeriohjaajat. Tämä loi median hehkuttaman nk. lentäjäpaon Finnairiin ym. lentoyhtiöihin. Ilmavoimien tekninen kieli vaihtui suomesta englantiin.
Saksojen yhdistymisen jälkeen Suomi julisti yksipuolisesti että Pariisin rauhansopimuksen aserajoitusartiklat (ydinasekieltoa lukuun ottamatta) eivät ole enää voimassa. Voittajavalloista Iso-Britannia ja Neuvostoliitto ilmoittivat että eivät vastusta julistusta. Myöhemmin Hornet-kaluston päivitysten yhteydessä Ilmavoimat varustivat F-18-koneet soveltuviksi iskemään maakohteisiin ja tyyppimerkintä muuttui F/A-18 Hornetiksi
Vuonna 1999 helikopterit siirrettiin ilmavoimien alaisuudesta maavoimien alaisuuteen.
McDonnell Douglas (nykyään Boeing) F/A-18 Hornet (64 kpl)
Toiminta sodan jälkeen > 2000-luku

Ilmavoimien Viestikoulun, Ilmasotakoulun ja Lentovarikon nimenvaihdokset toteutettiin.selvennä Tiedustelulentolaivueen toiminta itsenäisenä joukko-osastona päättyi.
Toiminta sodan jälkeen > 2010-luku

Ilmavoimien Materiaalilaitoksen organisaatiouudistus toteutettiin 1. tammikuuta 2010. Osana puolustusvoimauudistusta lennostot organisoitiin uudelleen sekä 3. pääjohtokeskus, Lentosotakoulu ja Ilmavoimien Teknillinen koulu lakkautettiin. Lentosotakoulun ja Teknillisen koulun ohjaaja- ja mekaanikkokoulutus jatkuu Tikkakoskella osana Ilmasotakoulua.
Toiminta sodan jälkeen > 2020-luku

Ikääntyvä F/A-18-kalusto korvataan vuosikymmenen loppupuolella yhdysvaltalaisella F-35-kalustolla.
Aiheesta muualla

Kansan Arkisto: Kuva punaisten koneesta Näsijärvellä
Yksityinen sivusto: Youtube, FK-104 -muistomerkki Kittilässä
Ilmavoimien tunnistuskuvat venäläisistä lentokoneista vuodelta 1942
Suomen ilmavoimien Fokker D.XXI -pari
Junkers-F 13 oli Suomen ilmavoimien käytössä talvisodan aikana
Fouga Magister Tampere-Pirkkalan lentoasemalla 1982.
Vuonna 2013 Porissa palajastettiin Vampire-suihkuhävittäjien muistomerkki.
Suomisen perhe (elokuva)

| Suomisen perhe |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Toivo Särkkä Tuttu Paristo
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  Martti Similä
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Yrjö Tuominen Elsa Turakainen Sirkka Sipilä Maire Suvanto Lasse Pöysti Siiri Angerkoski Eine Laine Unto Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  2. maaliskuuta 1941
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Seuraaja:  Suomisen Ollin tempaus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Suomisen perhe Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomisen perhe (Familjen Suominen) on Toivo Särkän ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1941. Nimimerkki Tuttu Pariston luoma viisihenkinen helsinkiläinen porvarisperhe kotiapulaisineen oli tullut tutuksi jo radion kuunnelmista. Suomisen perhe ajoittuu kevääseen ja kesään 1940. Elokuva sai neljä jatko-osaa 1940-luvulla ja aiheeseen palattiin vielä vuonna 1959. Suomisen perhe esittelee aikansa perheihanteen, johon kuitenkin kohdistuu vakava uhka. Perheen isä sekaantuu osakekeinotteluun ja vaarantaa perinteiset perhearvot.
Ajatus Suomisen perheen elokuvasovituksesta oli peräisin kuunnelmasarjan kirjoittajaparilta Elsa Soinilta ja Seere Salmiselta. Ohjaaja Toivo Särkkä muokkasi alkuperäiskäsikirjoituksen kuvausasuun. Radiossa Suomisten poikaa Ollia oli esittänyt 33-vuotias Arvo Kuusla ja tytärtä Pipsaa hänen 36-vuotias puolisonsa Irja Kuusla. Elokuvaan Irja Kuuslan tilalle kiinnitettiin 10-vuotias Maire Suvanto, joka löytyi sanomalehdissä kesäkuussa 1940 julkaistun ilmoituksen perusteella kuten myös Ollin osaan 13-vuotias Lasse Pöysti, jonka oma aktiivisuus tarjokkaana ratkaisi asian lopullisesti. Ollin osaan oli ollut kaikkiaan lähes 250 tarjokasta.
Henkilöt > Suomisen perhe

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Yrjö Tuominen  | … |  Väinö Suominen    |
|   Elsa Turakainen  | … |  Aino Suominen    |
|   Sirkka Sipilä  | … |  Elina Suominen    |
|   Maire Suvanto  | … |  Pipsa Suominen    |
|   Lasse Pöysti  | … |  Olli Suominen   |
Henkilöt > Muut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Siiri Angerkoski  | … |  Hilda    |
|   Eine Laine  | … |  Sofia Suominen    |
|   Unto Salminen  | … |  Lasse Lehtovaara    |
|   Anni Hämäläinen  | … |  Kerttu    |
|   Joel Rinne  | … |  Sam Nelson eli Sami Nenonen    |
|   Emmi Jurkka  | … |  Telma Nelson    |
|   Arvo Kuusla  | … |  elokuvaohjaaja    |
|     | … |     |
|     | … |     |
|     | … |     |
Arviot

Uuden Suomen kriitikko kirjoitti elokuvasta tuoreeltaan: "SF:n Suomisen perhe astui eilen koko Suomen kansan, niin nuorten kuin vanhojenkin sydämiin." Kaikkiaan Suomisen perhe -elokuvat saivat aikalaiskriitikoilta varsin suopeita arvosteluja. Ilta-Sanomissa kehuttiin lapsinäyttelijöitä: "Sitten kuopukset Olli ja Pipsa --- kas siinä vasta veikeä pari, kerrassaan riemastuttavat pienet "pyrstötähdet", jotka kainostelemattomalla ja välittömällä - tai sanoisinko pikemminkin: mukana elämisellään - valloittavat katsojan heti ensi hetkestä saakka."
Suomisen perhe -elokuvan suosio jäi kuitenkin keskiarvojen alapuolelle. Todellisuudessa elokuvan perhe oli kaukana silloisesta tilastollisesta keskivertokansalaisesta, joka asui kelirikkoisten kärryteiden varrella maaseutumökissään vailla mitään nykyajan mukavuuksia. Valtaosa kaupunkilaisistakin oli ahtaasti ja vaatimattomasti elänyttä työväestöä, jonka kosketuspinnat Suomisten kuvioihin olivat ohuita. Oppikoulua käyvät lapset, kotiapulainen ja hieno kesähuvila työnsivät perhettä ns. ylemmästä keskiluokasta kohti vallasväkeä. Elokuvan herraskaisuuden tuottamat mahdolliset ongelmat yleisömäärissä huomioitiin perheen seikkaillessa valkokankaalla seuraavan kerran, mikä tapahtui marraskuussa 1942 elokuvassa Suomisen Ollin tempaus.
Elokuvan televisioesitykset myöhempinä vuosikymmeninä ovat avanneet siihen uusia näkökulmia. Ilta-Sanomien kriitikko Heikki Kataja kirjoitti vuonna 1977 melko tylysti: "Aikanaan niin rakastetulle Suomisen perheelle eivät kuluneet vuodet ole olleet hyväksi. Tänään ja näinä vuosikymmeninä sillä on vain muistoarvoa." Turun Sanomien Tapani Maskula arvioi vuonna 1992, että "Suomisen perhe on elokuvana pelkästään jäykkää teatteria, mutta teoksen ansiot ovatkin enemmän historiallisia kuin taiteellisia. Se tarjoaa oivallisen näytteen suomalaisen keskiluokan elämäntavasta juuri niin säädyllisessä ja viattomassa elämäntavassa kuin millaisena sitä haluttiin tuolloin markkinoida."
Vuoden 2012 televisioesityksen yhteydessä julkaistussa arvioissa eräs kriitikko luonnehti elokuvaa herttaisen opettavaiseksi.
Huomioita

Suomisen perheen kuvausaika oli 1. elokuuta 1940 – 24. tammikuuta 1941. Yle TV2 esitti lapsinäyttelijöiden kesäsarjan vuonna 1997. Helsingin Sanomien Jussi Karjalainen kiitti Suomisen perhe -elokuvia hauskoiksi. Aiemmin vanhentuneiksi sanotut elokuvat olivat jälleen päässeet suosioon. Radiosta elokuviksi muuttuneet tarinat ovat saaneet oikeamman ikäiset näyttelijät. Radiossa Ollia ja Pipsaa oli esittänyt kolmikymppinen pariskunta, Arvo ja Irja Kuusla.
Vuoden 1945 loppuun mennessä Suomisen perhe oli kerännyt 334 265 maksanutta katsojaa. Elokuvan ensimmäinen televisioesitys oli 16. marraskuuta 1957. Se oli ensimmäinen Suomen Television lähettämä suomalainen elokuva. Suomisen perhe on mustavalkoinen ja se on julkaistu DVD:nä.
Aiheesta muualla

Telvis
Merisirri

| Merisirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Sirrit Calidris
Laji::  maritima
Kaksiosainen nimi
 Calidris maritima  (Brünnich, 1764) 
 Merisirrin levinneisyys. Kesäaikainen levinneisyys keltaisella, talviaikainen sinisellä ja ympärivuotinen vihreällä.
Katso myös
   Merisirri Wikispeciesissä   Merisirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Calidris maritima maritima
Merisirri (Calidris maritima) on Suomessa harvalukuinen ja erittäin uhanalaiseksi luokiteltu kahlaaja. Lajin pesimäkannan kooksi Suomessa arvioidaan noin kymmenkunta paria. Lisäksi talviaikaan lajia tavataan meren rannikolla ja ulkoluodoilla lähes koko sen ajan kun meri on auki. Lajin nimesi Morten Thrane Brünnich 1764.
Levinneisyys

Merisirri pesii pohjoisen tundramaastossa ja talvehtii merenrannalla vähän etelämpänä. Maailman populaation kooksi arvioidaan 170 000–220 000 yksilöä. Norjassa pesii 15 000 paria ja Ruotsin Lapissa 1 000-3 000 paria. Koko maailmanpopulaation arvellaan olevan elinvoimainen.
Tuntomerkit

Linnun pituus on 19–22 senttiä, siipien kärkiväli 42–46 senttiä ja paino 55-105 grammaa. Naaras on kookkaampi.
Päältä tummanharmaa, alta vaaleampi. Pesimäaikaan puvussa on hieno purppuranhehku. Koivet ja nokan tyvi kesäpuvussa kellertävät, talvella oranssit. Lennossa erottuu siivellä kapea valkoinen juova.
Soidinlaulu on kirskahtava trii-trii-trii huuto. Varoitusäänet hiljaisia: kriiih, pri-pri-pri. Ruokailevista parvista kuuluu polveilevaa pulputusta.
Elinympäristö ja käyttäytyminen

Suomessa merisirrit pesivät Lapin käsivarren karuilla tunturiylängöillä. Lisääntymiskauden ulkopuolella merisirrit liikkuvat kivisillä merenrannoilla. Muuttoaikoina marras-joulukuussa sekä toukokuussa voi Saaristomeren ulkokareilla tavata kymmenpäisiä, toisinaan jopa satapäisen, parvia. Merisirri onkin ainoa kahlaajalaji, jota tapaa säännöllisesti sydäntalvella Pohjolassa.
Jurmon Lintuasemalla merisirrejä on merkitty lukurenkailla ja jalkalipuilla vuodesta 2011 alkaen. Yksilöllisten tunnusmerkkien avulla on saatu  selville, että Suomessa talvehtivat linnut pesivät todennäköisesti Huippuvuorilla. Suomessa pesivien lintujen talvehtimisalueita ei tunneta, mutta yksi Lapin tunturiylängöllä rengastettu lintu on tavattu talvehtimisaikana Norjan rannikolta.
Vanhin suomalainen rengastettu merisirri on ollut 20 vuotta 4 kuukautta ja 15 päivää vanha. Euroopan vanhimmaksi mainitaan kuitenkin ruotsalainen 19 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen lintu.
Lisääntyminen

Naaras munii kesä-heinäkuun aikana matalaan kuoppaan 3–4 vihertävää tai rusehtavaa, ruskeatäpläistä munaa. Koiras kantaa päävastuun noin 3 viikon haudonnasta ja poikasten hoidosta.
Ravinto

Merisirrin ravintoa ovat hyönteiset, nilviäiset ja äyriäiset.
Aiheesta muualla

Tanskanen, Antti & Halkka, Antti 1987: Merisirrejä ja harmaahylkeitä. - Lintumies 4.1987 s. 178. LYL.
Merisirri Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Merisirri (Calidris maritima)
ITIS: Calidris maritima (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q62359  Wikispecies: Calidris maritima  ABA: pursan  ADW: Calidris_maritima  Avibase: 0A0B84313ACFFB2F  BioLib: 8642  BirdLife: 22693420  BOLD: 10177  BOW: pursan  BTO: bob5100  CoL: 695XN  CMS: calidris-maritima  eBird: pursan  EUNIS: 937  EURING: 5100  Fauna Europaea: 96810  Fauna Europaea (new): 3ddff2ed-9a06-4422-b67e-750e2f50d812  GBIF: 2481743  GNAB: purple-sandpiper  IBC: purple-sandpiper-calidris-maritima  iNaturalist: 3856  IRMNG: 10840634  ITIS: 176646  IUCN: 22693420  NatureServe: 2.103345  NBN: NBNSYS0000000167  NCBI: 28682  Observation.org: 158  OBIS: 159052  ODNR: purple-sandpiper  Open Tree of Life: 855479  SeaLifeBase: 166045  WoRMS: 159052  Xeno-canto: Calidris-maritima  Laji.fi: MX.27697
Merkava

| Merkava |
| --- | --- |
 Merkava Mk.1 Yad la-Shiryon museossa Israelissa (2005)
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Israel
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  9,04 m
– pelkkä runko:  7,45 m
Leveys:  3,72 m
Korkeus:  2,66 m
Taistelupaino:  65 000 kg
Telaketjut:  Helical-jousitus
Maksiminopeus:  
– tiellä:  70 km/h
– maastossa:  55 km/h
Toimintasäde:  500 km
Pääase:  120 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna (Mk1 ja Mk2 pääase 105 mm M68 psv-kanuuna)
Muu aseistus:  1x12,7 mm konekivääri 2x7,62x51 mm konekivääri 60 mm "Soltam Commando" kranaatinheitin
Panssarointi:  Tuntematon, Komposiittia
Moottori:  General Dynamics GD833 V-12 suorasuihkutusdiesel
– hevosvoimat:  1500 hv
– kilowattia:  1100 kW
Miehistö:  4
Merkava (hepr. ‏מרכבה‎ eli sotavaunu) on israelilainen taistelupanssarivaunu, joka on käytössä ainoastaan Israelissa. Vaunun muotoilu on hyvin kalteva, joten se tarjoaa vain hyvin pienen osumapinta-alan, mikä vaikeuttaa vaunun maaliksi joutumista.
Merkava Mk.1

Ensimmäiset Merkava Mk.1 -vaunut luovutettiin Israelin armeijalle vuonna 1979. Niitä käytettiin ensimmäisen kerran sotatoimiin vuonna 1982 Libanonissa Syyrian joukkoja vastaan. Merkavan suunnittelun perustana olivat, toisin kuin esimerkiksi useimmilla Nato-mailla, omakohtaiset sotakokemukset mittavista panssaritaisteluista kuten vuosien 1967 (Kuuden päivän sota) ja 1973 (Yom Kippur) sodista.
Israelilaiset olivat päätyneet siihen, että vaunun panssarointia ei voi korvata liikkuvuudella ja Merkava Mk.1:stä tulikin aikanaan raskain palveluskäytössä oleva taistelupanssarivaunu. Moniin muihin taistelupanssarivaunuihin verrattuna Merkava onkin hieman hitaanpuoleinen. Tärkeimpänä vaunun suunnittelussa pidettiin miehistötappioiden minimointia. Vaunun voimakkaasti kallistettu etupanssarointi sekä etuosaan sijoitettu moottori antavat erinomaisen suojan edestä päin tulevia osumia vastaan, moottorin sijoituksen jättäessä samalla ylimääräistä tilaa takaosaan tornin taakse.
Panssaritaisteluissa oli havaittu, että vaikka vaunumiehistö, tai osa siitä, selviäisikin hengissä vaunun tuhoavasta tai rampauttavasta osumasta, he kaatuivat usein yrittäessään jättää vaunun torniluukkujen kautta. Tästä syystä Merkavan pohjapanssariin tehtiin luukku ja takapanssariin ovi, jonka kautta miehistö voi jättää vaunun ollessaan tulituksen alaisena. Takaoven myötä myös ampumatarvikkeiden lastaaminen vaunuun nopeutui ja helpottui merkittävästi. Vaunun takaosassa olevaa vapaata tilaa voidaan tilapäisesti käyttää esimerkiksi lisäammuksien tai vaununsa menettäneen vaunumiehistön kuljettamiseen, evakuointiin tai poikkeuksellisesti jopa pienen jalkaväkipartion kuljettamiseen.
Versioita

Merkavaa on valmistettu eri versioissa 1970-luvun lopusta asti. Niistä jokaisessa on ollut erittäin ajanmukaiset ammunnanhallinta- ja sensorijärjestelmät. Merkavan uusimmassa, vuonna 2004 käyttöön otetussa Mk.4-versiossa on muun muassa vakautettu lämpökameratähtäin, uusinta tekniikkaa edustava ammunnanhallintajärjestelmä ja huippunykyaikainen BMS-taistelunhallintajärjestelmä.
Merkavan panssarointi koostuu erillisistä panssarilevyistä, moduuleista, jotka voidaan irrottaa ja korvata uusilla. Panssarivaunut voidaan tämän ansiosta korjata paljon nopeammin, ja jopa tuhoutuneesta vaunusta voidaan käyttää ehjänä säilyneet panssarilevyt.
Jatkuvat taistelut ja Israelin nykyaikainen sotateollisuus ovat mahdollistaneet Merkavan pysymisen jatkuvasti taistelupanssarivaunujen kehityksen tasalla esimerkiksi M1A2:n ja Leopard 2A6:n rinnalla. Merkavan tapaisen modernin taisteluvaunun korkeat kehityskustannukset ovat tosin aika-ajoin herättäneet keskustelua siitä, onko Israelin kokoisella valtiolla varaa jatkaa oman panssarivaunun kehittämistä sekä valmistusta.
Tappioita

Israelin heinä-elokuussa 2006 käymässä Hizbollahin vastaisessa sodassa Merkava-taistelupanssarivaunut kokivat muutamia tappioita. Jane'sin mukaan taistelupanssarivaunuja tuhoutui 14, mistä Israelin hallitus syytti pääasiassa Syyriaa, jonka se epäili toimittaneen Hizbollahille muun muassa moderneja venäläisiä RPG-29-sinkoja sekä Metis-M panssarintorjuntaohjuksia. Jane's ei ilmoita, mitä tyyppejä 14 tuhoutuneeseen panssarivaunuun sisältyy, mutta Wadi Salukin taistelussa myös Merkava Mk.4:ia tuhoutui täysin kaksi kappaletta ja muut saivat osumia.
Merkava Mk.4 on vahvemmin suojattu kuin edeltäjänsä. Sen reaktiivipanssarin läpäisemiseen tarvitaan useampi singon osuma, koska ensimmäinen osuma vasta paljastaa reaktiivipanssarin alla olevan metallin, mistä toinen singon osuma menee läpi. Panssarintorjuntaohjuksen tai singon ammukset voivat tosin olla kaksivaiheisia, jolloin ensimmäinen osa räjäyttää aktiivipanssarin ja toinen osa pureutuu metallipanssaroinnin lävitse panssarivaunun sisätiloihin.
Merkinnät

Israelin puolustusvoimien panssarivaunuissa tykkitornin sivuilla oleva heprealainen kirjain (alef, bet, gimel tai dalet) kertoo vaunun sijoituksen joukkueessa, kun taas sen perässä oleva arabialainen numero ilmaisee itse joukkueen. Vaunun komppania selviää alahelman V-symbolin asennosta: "V" tarkoittaa ensimmäistä, ">" toista, "^" kolmatta ja "<" neljättä komppaniaa. Pataljoona taas merkitään tykin putken renkailla, jolloin yksi rengas tarkoittaa ensimmäistä, kaksi toista ja kolme kolmatta pataljoonaa.
Vaunun etu- ja takalokasuojien joukkuemerkinnät vastaavat tykkitornin sivujen merkintöjä (heprealainen kirjain ja arabialainen numero), kun taas komppania merkitään V-symbolin sijaan vaakasuuntaisin viivoin: yksi viiva tarkoittaa ensimmäistä, kaksi toista, jne. Oikean lokasuojan merkinnän logiikka ei ole täysin tiedossa. Merkintään kuuluu yleensä geometrinen symboli, kuten neliö tai tähti, sekä sen sisällä oleva arabialainen numero. Numeron oletetaan tykin putken renkaiden tavoin merkitsevän pataljoonaa, kun taas geometrinen symboli kuvannee prikaatia.
Kirjallisuutta

Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 76)
Aiheesta muualla

http://fas.org/man/dod-101/sys/land/row/merkava.htm
http://www.army-technology.com/projects/merkava4/
http://www.fprado.com/armorsite/Mekava.htm
http://www.military-today.com/tanks/merkava_mk4.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.military-today.com/tanks/merkava_mk3.htm
http://www.tanks-encyclopedia.com/modern/israel/Merkava.php
http://jewishbusinessnews.com/2014/03/23/israeli-hi-tech-merkava-main-battle-tank-in-export-drive/
http://www.ahctv.com/tv-shows/combat-countdown/videos/top-10-tanks.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Merkava Mark IV
S/S Metsä

| S/S Metsä |
| --- | --- |
Tyyppi:  Höyrykäyttöinen hinaaja  Nykyisin huviliikenteessä
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Soimasaari
Aiemmat nimet:  Adriana Kristina
Omistaja:  Yksityisomistuksessa
Aiemmat omistajat:  Ammattiliikenteessä Hollannissa ja Ruotsissa (1898–1925), Iisveden Metsä Oy, Iisvesi (1925–1971), Kari Paussu, Jyväskylä (1971)
Rakennustelakka:  P.Smit, Hollanti
Vesillelasku:  1877
Tekniset tiedot
Pituus:  18,67 m
Leveys:  4,12 m
Syväys:  2,20 m
Koneisto:  V-Compound-höyrykone
Koneteho:  104 ihv kW
Nopeus:  10 kn
S/S Metsä on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1877 Hollannissa. Iisveden Metsä Oy osti laivan vuonna 1925 Ruotsista ja alus hinasi tukkilauttoja yhtiön sahalla Iisvedellä. Alus oli ammattiliikenteessä vuoteen 1971 asti jonka jälkeen se myytiin yksityisomistukseen.
Tekniset tiedot

Rakennusaine: Teräs
Kattila: 41 m²
Polttoaine: Puu
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Aiheesta muualla

Suomen Höyrypursiseura: S/S Metsä (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsäaro

Pohjois-Amerikan pohjoisimman Kanadassa olevan preerian aspen parkland on metsäaroa.
Metsäaro on yleensä lauhkealla vyöhykkeellä sijaitseva kasvillisuustyyppi, jossa kasvaa laajoja ruohostoja ja puita. Metsäaroa pidetäänkin eräänlaisena metsän ja aron välimuotona, ja sitä esiintyykin usein metsän ja aron välissä. Metsäaron sademäärän takia sen puusto koostuu hajanaisista yksittäisistä puista, mutta yhtenäistä metsäaluetta ei ole. Metsäaron sanotaankin muistuttavan jossain määrin myös trooppisen vyöhykkeen savannia. Se voi olla myös metsälaikkujen ja arolaikkujen mosaiikkimaista vuorottelua. Venäjällä metsäaro on aromaista kasvillisuutta, jossa metsää kasvaa vain muun muassa jokilaaksoissa ja rotkoissa.
Lauhkean vyöhykkeen metsäaro voi rajoittua joko havu-, seka- tai lehtimetsävyöhykkeeseen. Metsäarojen biodiversiteetti on suurempi kuin aroilla, joilla elää vähemmän sekä eläin- että kasvilajeja. Metsäarolla kasvaa aroille tyypillisten pohja- ja heinäisen kenttäkerroksen kasvien lisäksi toisinaan erittäin tiheä pensaskerros ja puustokerros.
Metsäaroa on esimerkiksi Itä-Euroopan lehtimetsien ja Ukrainan arojen välissä. Venäjältä tunnetaan esimerkiksi Permin lähellä oleva Kungurin metsäaro. Euraasian metsäaro ulottuu katkeamattomana vyöhykkeenä Karpaateilta Itä-Siperian Altaille asti. Ukrainassa lisäksi erillinen on Volynia–H’olmin metsäaro linjan H’olm–Lutsk–Žytomyr pohjoispuolella. Idempänä metsäaroa on muun muassa Etelä-Siperiassa ja Mongoliassa, jossa sijaitsee esimerkiksi Daurian metsäaro Mongolian-Mandzhurian aron pohjoisrajalla ja Selenge-Orkhonin metsäaro.
Myös Kanadassa ja Yhdysvaltain Pohjois-Dakotassa sijaitseva preerian ja pohjoisen havumetsän välissä aspen parkland on metsäaroa. Metsäaroa esiintyy myös Keski-Aasian vuorilla muun muassa Iranissa, Afganistanissa ja Balochistanissa. Iranissa pensasaroa on esimerkiksi Zagrosvuorilla.