stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Diana, Walesin prinsessa
Julkisuuskuva > Persoona

Diana oli merkittävän laajasti maailman mediassa kihlauksestaan Walesin prinssin kanssa vuodesta 1981 aina kuolemaansa asti vuoteen 1997, ja häntä kuvailtiin usein ”maailman kuuluisimmaksi naiseksi” ja ”maailman valokuvatuimmaksi naiseksi”. Diana tunnettiin myötätunnostaan, tyylistään, karismastaan, hyväntekeväisyydestään ja epäonnistuneesta avioliitostaan prinssi Charlesin kanssa.
Dianan läheisesti tunteneiden mukaan hänen valoisan ja huumorintajuisen luonteensa kääntöpuolena oli jatkuva epävarmuus ja hylkäämisen pelko, mikä silloin tällöin teki hänestä arvaamattoman ja itsekeskeisen. 1990-luvulla Diana hylkäsi monia ystäviään ja henkilöitä, joiden kuvitteli olevan jollain tavalla häntä vastaan. Hänellä oli ystävälliset välit kälyynsä Sarah Fergusoniin, mutta naisten välinen julkinen kilpailuasetelma haastoi häntä ja teki hänestä entistä epävarmemman. Viimeisenä elinvuotenaan Diana ei ollut enää puheväleissä Fergien kanssa, syynä oli tämän muistelmissaan antama varomaton lausunto.
Nuorena prinssin morsiamena Dianaa kutsuttiin lehdistössä nimellä ”ujo-Di”, mikä johtui hänen tavastaan vilkuilla kainosti kameroihin otsahiustensa alta. Kun Diana alkoi saada mainetta hyväntekijänä, hänestä tuli ”välittävä Di”. Henkilökohtaisten vaikeiden kokemusten ja empatian ansiosta hän oli kansan silmissä samastuttava, ja suosio jatkui hänen kuolemaansa asti. Diana sai kuninkaallisiin piireihin astumisesta kuolemaan saakka eniten arvostelua ja suoranaisia vihakommentteja aviomiehensä ystäviltä ja henkilökunnalta.
Britannian pääministeri Tony Blair kutsui Dianaa ”Ihmisten prinsessaksi”, ikoniseksi kansallishahmoksi.
Julkisuuskuva > Tyyli-ikoni

Prinsessa Diana oli muoti- ja tyyli-ikoni. Hän on inspiroinut kuolemansakin jälkeen stylistejä, julkisuudenhenkilöitä ja nuoria naisia. Muotisuunnittelijoiden mukaan Diana käytti muotia ja tyyliään hyväksi avustustyössään sekä itsensä ilmaisuun ja kommunikaatioon. Hänen asunsa olivat linjakkaita, yksivärisiä tai klassisella kuviolla painettuja. T-paita, farkut ja lenkkikengät olivat myös hänen tyypillinen vapaa-ajan asunsa. 1990-luvulla hänen tyylinsä minimalisoitui, mutta hänen peruspukeutumisensa pysyi eleganttina ja rentona. Donatella Versace sanoi: ”Mielestäni kukaan ei ole tehnyt – ennen häntä, eikä hänen jälkeensä – samaa mitä Diana teki muodille.”
Prinsessa Dianan kuuluisan lyhyen ja taakse föönatun hiustyylin loi Sam McKnight Voguen kuvausten jälkeen vuonna 1990. Diana teki usein meikkinsä itse ja käytti vahvoja silmärajauksia sekä paljon maskaraa. Hänellä oli aina kampaaja mukanaan ennen edustustilaisuuksia. McKnight on kertonut Dianan sanoneen laittautumisesta: ”Se ei ole minua varten Sam. Se on ihmisiä varten, joita tapaan tai jotka tulevat tapaamaan minua. He eivät halua minua vapaa-ajan tyylissä, he haluavat prinsessan. Annetaan heille mitä he haluavat.”
Perintö

Prinsessa Dianan tukema kansainvälinen kampanja maamiinojen kieltämiseksi palkittiin Nobelin rauhanpalkinnolla syksyllä 1997 vain joitakin kuukausia Dianan kuoleman jälkeen. Dianalle on pystytetty patsas Kensingtonin palatsin puutarhaan. Se paljastettiin 1. heinäkuuta 2021, jolloin Dianan syntymästä oli kulunut 60 vuotta. Patsaan on veistänyt Ian Rank-Broadley.
Dianan lapset William ja Harry ovat jatkaneet hyväntekeväisyyttä äitinsä jalanjäljissä ja tukevat muun muassa kodittomien ja HIV:sta kärsivien järjestöjä. Molemmat ovat myös puhuneet avoimesti mielenterveyden ongelmista.
Merkitys

Prinsessa Diana oli ehdolla Time-lehden Vuoden henkilöksi vuonna 1997. Vuonna 1999 Time valitsi Dianan yhdeksi vuosisadan tärkeimmistä henkilöistä. Vuonna 2002 BBC järjesti äänestyksen 100 Greatest Britons, jossa valittiin historian merkittävimmät britit. Diana sijoittui listalla kolmanneksi ohi kuningattaren ja muiden Britannian kuninkaallisten.
Prinsessa Diana on ollut useiden elokuvien ja dokumenttien aiheena. Hänen kahteen viimeiseen vuoteensa keskittyvä elokuva Diana ilmestyi vuonna 2013 pääosassa Naomi Watts. Vuonna 2021 ensi-iltaan tuli väljästi tositapahtumia kuvaava Spencer, jossa Kristen Stewart näyttelee Dianaa. Prinsessan tarina ja henkilökuva ovat olleet keskeisenä aiheena myös Netflixin alkuperäissarjassa The Crown, jossa Dianaa näyttelevät eri ikävaiheissa Emma Corrin ja Elizabeth Debicki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diana, Walesin prinsessa Wikimedia Commonsissa
Washington Post: From Sheltered Life to Palace Life, To a Life of Her Own. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Prinsessa Diana ja prinssi Charles Australiassa 1983.
Prinsessa Diana tanssi John Travoltan kanssa Valkoisen talon päivällisillä marraskuussa 1985.
Prinsessa Diana Sri Chinmoyn kanssa toukokuussa 1997.
Dianan arkku matkalla Westminster Abbey -kirkolle.
Kukkakimppuja Kensingtonin palatsilla prinsessan Dianan muistolle.
Prinsessa Diana Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1987 Catherine Walkerin suunnittelemassa puvussa.
Muhammad Ibn Ishaq Ibn Yasar

Muḥammad ibn Isḥāq ibn Yasār ibn Khiyār (arab. محمد بن إسحاق بن يسار بن خيار‎‎; 704 Medina – 767 Bagdad), tunnetaan nimellä Ibn Isḥāq, on arvoituksellinen henkilö, joka vasta perustetussa Bagdadissa kirjoitti islamin profeetta Muhammedin (570–632) elämäkerran Sirat Rasul Allah (Jumalan lähettilään elämäkerta). Tieto siitä, että islaminuskon perustaja oli Muhammed, on peräisin tästä kirjasta, ei Koraanista. Elämäkerran alkuperäiset kopiot ovat kadonneet, mutta kirjaa on konstruoitu 800- ja 900-luvuilla tehtyjen referaattien pohjalta. Kaikki myöhemmät  Muhammed-elämäkerrat nojautuvat Ibn Ishaqin antamiin tietoihin. Myöhemmät 800-luvun hadith-kertomukset tarjoavat runsaan lisän siihen, mitä Muhammed sanoi tai teki, mutta nämä hadithit eivät varsinaisesti kerro Muhammedin elämästä, vaan sisältävät yksittäiseen tilanteeseen liittyviä vuorosanoja tai tekoja.
Ibn Ishaqin elämä

Ibn Ishaqin isoisä Yasar oli jäänyt sotavangiksi Irakissa lähellä Kufaa, kun Khalid ibn al-Walid valloitti sen. Kerrotaan, että hän oli ensimmäinen Irakista tuotu sotavanki ja kalifi Abu Bakr luovutti hänet orjaksi Qays ibn Makrakahille. Kun Yasar kääntyi islamiin, hänet vapautettiin, jolloin hän jäi perheen maulaksi (klientiksi) ja otti heimonimen al-Muttalabi. Ishaq syntyi noin vuonna 50 AH. Hän ja hänen veljensä Musa (Mooses) taistelivat Irakissa ja kokosivat sotilasleireissä tarinoita Muhammedista. Suvun nimistä käy ilmi, että kyse oli juutalaisista.
Muḥammad ibn Isḥāq ibn Yasār tarkoittaa "Muhammad Iisakin poika Yasarin pojanpoika". Guillaumen mukaan Ibn Ishaq syntyi Medinassa 85 AH (Anno Hegirae). Kun Ibn Ishaq oli 30-vuotias, hän teki opintomatkan Egyptiin. Palattuaan Medinaan hänen kerrotaan joutuneen kiistaan lainopista Malik Ibn Anasin kanssa muun muassa siitä, että hän käytti tietolähteinään myös juutalaisia. Kun Ibn Ishaq lähti Medinasta, Malik antoi hänelle 50 dinaaria ja puolet taatelisadostaan. Ibn Ishaq matkusti Irakiin päätyen Kufan ja Rayn kautta kalifi al-Mansurin (754–775) hoviin. Gordon Newby arvelee, että Ibn Ishaq sai elämäkerran kirjoitustehtävän itseltään kalifilta. Ibn Ishaq ei koskaan saavuttanut jakamatonta suosiota teoksensa johdosta, mutta Sirat rasul Allah vakiinnutti kuvan Muhammedista. Ibn Ishaq kuoli Bagdadissa vuonna 767. Itse kaupunki oli perustettu vain viisi vuotta aikaisemmin vuonna 762 kalifin uudeksi hallintokeskukseksi persialaiskuninkaiden entisen pääkaupungin Ktesifonin läheisyyteen. Se oli aluksi läpimitaltaan 1,5 kilometrin laajuinen pyöreä palatsialue.
Newbyn mukaan Ibn Ishaqin kiinnostus kohdistui aluksi lakitekstien kokoamiseen, eli sellaisiin hadith-kertomuksiin Muhammedista, jotka olivat pohjana šarialle. Hänen juridinen teoksensa Sunan on kuitenkin kadonnut.
Muhammed-elämäkerta

Ibn Ishaqin hävinnyt käsikirjoitus on pystytty ennallistamaan useiden sitä lainanneiden tekstien avulla. Niistä tärkein on 800-luvun alussa tehty satojen sivujen referaatti, joka on tuntemattomaksi jääneen Ibn Hishamin (k. 834?) käsialaa. Hisham kertoo, ettei ole pysynyt alkutekstille täysin uskollisena. Hän kertoo valikoineensa tarinoita siten, että hän on jättänyt pois asioita, joista Koraani ei puhu tai jotka eivät liity Muhammedin elämään. Hän kertoo jättäneensä myös pois tarinoita, jotka ovat häpeällisiä kertoa tai jotka voisivat tuntua joidenkin mielestä ahdistavilta.
Ishaqin teosta referoidaan yhteensä viidessätoista keskiajan islamilaisessa lähteessä. Niistä Hishamin jälkeen tärkein on al-Tabarin 900-luvulla kirjoittama laaja historiateos. Myös Tabari on myyttinen hahmo, ja häntä on joskus pidetty tabaristanilaisia tutkijoita yhdistäneenä nimimerkkinä. Tabari kertoo ainakin kaksi asiaa, jotka Hisham on poistanut. Ensimmäinen on kertomus niin sanotuista Koraanin saatanallisista säkeistä ja Muhammedin hetkellisestä lankeamisesta monijumalaisuuteen. Toisessa poistetussa kertomuksessa Muhammed on tekemässä itsemurhan heittäytymällä rotkoon heti sen jälkeen, kun oli saanut ensimmäisen ilmestyksensä. Vain enkeli Gabrielin väliintulo esti häntä toteuttamasta aiettaan. Hisham on siis pitänyt ainakin näitä kertomuksia "häpeällisinä" tai "ahdistavina".
Ibn Ishaqin Muhammed-elämäkerran on ennallistanut brittiläinen Alfred Guillaume. Jaakko Hämeen-Anttila on lyhentäen suomentanut Ibn Hishamin teoksen. Ibn Ishaqin alkuperäinen teos sisälsi Muhammedin elämäkerran lisäksi myös kertomuksen maailman luomisesta sekä kaikkien profeettojen historian Adamista alkaen. Tämän osan Hisham jätti pois, koska se ei liittynyt suoraan Muhammedin elämään. Kirjan alkuosaa on ennallistanut G.D. Newby eri referaattien avulla.
Elämäkerran taustaa

Elämäkerran kirjoittajasta Muhammad Ibn Ishaqista ("Iisakin poika") ei varmuudella tiedetä mitään. Hänen elämäkertaansa koskevat tiedot ovat islamilaista perimätietoa.
Medinan merkitseminen synnyinkaupungiksi sijoittaa kirjoittajan hänen kertomansa tarinan alkuperäiseen yhteyteen. Ibn Ishaq kuvaa Mekkaa ristiriitaisella tavalla yhtäältä paikaksi, jossa "kasvoi puita ja oli runsaasti vettä", mutta toisaalta hän kirjoittaa mekkalaisten sanovan, että "asumme mitä ahtaimmassa kaupungissa", jossa "on vain vähän vettä ja niukka elanto."
Ibn Ishaq syntyi umaijadien hallitsemassa arabivaltiossa, mutta arabikalifaatissa tapahtui vuonna 750 vallankumous, jossa Persian Khorasanista lähtenyt abbasidien armeija kukisti Damaskoksessa hallinneet umaijadit. Ibn Ishaqin teos puolustaa uuden abbasidihallinnon laillisuutta uskonnon avulla. Valtaan nousseiden abbasidien esivanhemmat esitetään profeetta Muhammedin sukulaisiksi, kun taas umaijadien esi-isät olivat profeetan vastustajia. Islamista muodostui abbasidivaltakunnan virallinen uskonto, joka pyrki yhdistämään riitelevät paimentolaisklaanit yhteisen sateenvarjon alle.
Abbasidit siirsivät hallintonsa vuonna 762 Syyriasta Mesopotamiaan, minne rakennettiin persialaistyylinen pyöreä palatsikaupunki Madinat as-Salam. Sen ympärille kasvoi nopeasti suurkaupunki Bagdad. Elämäkerta on nähtävästi kirjoitettu palatsikaupungissa kalifi al-Mansurin (754–775) hallitessa. Tekijän ilmoitetaan kuolleen siellä vuonna 767.
Elämäkerran taustaa > Muhammedin hahmo

Ibn Ishaqin teos on luonteeltaan pyhimyselämäkerta, jossa Muhammed on korkeasti kunnioitettu Jumalan profeetta. Hänen asemaansa korostetaan ihmekertomuksilla. Muhammedin profeetallinen hahmo oli valtava uutuus, sillä ennen Ibn Ishaqin järkälemäistä elämäkertaa häntä ei ollut mainittu arabikirjallisuudessa missään edeltäneiden vuosisatojen aikana. Muutama lyhyt maininta on löydetty kristillisten kirjoittajien teoksista, mutta niitä on usein pidetty myöhempinä lisäyksinä. Joissakin kolikoissa ja piirtokirjoituksissa 600-luvun lopulla esiintyvä sana "muhammad" (ylistetty) on toisaalta ollut vaikeasti tulkittavissa asiayhteyden puuttumisen takia. Eräiden tulkintojen mukaan sana ei vielä tarkoittanut arabiprofeettaa. Koraanissa sana "muhammad" esiintyy neljä kertaa, joista vain yksi varmasti viittaa arabiprofeetta Muhammedin hahmoon.
Elämäkerran taustaa > Ibn Ishaqin lähteet

Muhammedin elämäkerta on rakenteeltaan kronologiseen järjestykseen pantu tarinakokoelma. Ishaq ei käytä kirjallisia lähteitä, vaan suullisia tarinoita, joiden kertojan hän usein mainitsee. Usein mukana on pieni epäilyksen siemen tarinaa kohtaan: "Väitetään myös –mutta tämä on ihmisten puhetta --",  "Laith ibn Sulaim väitti, että – jos se mitä hän kertoo, on totta..."  tai "Kerrotaan – tosin Jumala tietää parhaiten..." Ihmekertomukset esitetään kuitenkin uskonnollisina tosiasioina, joiden totuutta ibn Ishaq ei epäile.
Valtaosa Muhammedia koskevista tarinoista keskittyy ryöstöretkiin ja niiden saalinjakoon. Orientalisti Hans Jansen arveleekin, että Ibn Ishaq olisi koonnut tarinansa pääasiassa abbasidien sotilasleireistä. Elämäkerta sisältää myös historian ensimmäiset viittaukset Koraanin jakeisiin. Ne ovat tarkkoja, sillä kaikki viitatut kohdat löytyvät nykyisestä Koraanista. Se osoittaa, että Koraani oli Ibn Ishaqin käytössä. Varhaisimmat täydelliset Koraanin käsikirjoitukset on kuitenkin löydetty vasta paljon myöhemmältä ajalta.
Maailman luominen ja profeetat

Kun Ishaq laati teostaan, hänen esikuvanaan olivat Mooseksen kirjat ja Vanhan testamentin profeetat. Ishaqin teos oli muodoltaan pelastushistoria, joka alkoi maailman luomisella ja Vanhan testamentin tavoin jatkoi profeettojen ketjun esittelyllä. Profeetat oli vuorollaan lähetetty varoittamaan ihmisiä ja julistamaan pelastusta. Profeettojen tarinat ovat rakenteeltaan samanlaisia. Tutkijat puhuvat "profeettaparadigmasta", missä profeettojen toiminta toistaa samaa kaavaa.
Jumala lähettää profeetan tuomaan varoitussanan kansalle.
Valtaosa ihmisistä kieltää profetian, ja vain pieni osa uskoo siihen.
Profeetta ja tosiuskovat pakenevat Jumalan ohjeiden mukaan.
Tuhoisa rangaistus kohtaa uskottomia.
Uusi kansa "perii maan".
Tämän osan Ibn Ishaqin tuotantoa on ennallistanut G.D. Newby teoksessaan The Making of the Last Prophet. Ibn Ishaqin teos jää 760-luvun Bagdadissa tavallaan kesken, sillä se ulottuu maailman luomisesta vain Profeetan kuolemaan vuonna 632 ja jättää kuvailematta sitä seuraavat vaiheet abbasidikalifaatin historiassa. Muut historioitsijat täydensivät myöhemmin kertomusta näiltä puuttumaan jääneiltä osilta.
Kirjan asema > Kalifaatin ja sen uskonnon syntytarina

Profeetta Muhammedin hahmon huolellinen esitys oli  uutuus, sillä Koraanissa – jos se oli jo koottu yksiin kansiin Ibn Ishaqin elinaikana – Muhammed-niminen profeetta on varmuudella tunnistettavissa vain yhdessä ajallisesti myöhäisessä suurassa eikä hänen elämästään siinäkään kerrota mitään yhtä episodia lukuun ottamatta. Ongelmana oli, että islamin profeetalta puuttui vastaava historia ja elämäkerta, jollainen oli Mooseksella ja Jeesuksella. Toinen puute oli, että kalifaatilta puuttui arabien kansallisen historian esitys, joka esittäisi arabit yhtenäisenä kansakuntana erillisten heimojen asemesta ja perustelisi abbasidikalifien oikeuden valtaan.
Kirjan asema > Sosiaalisen järjestyksen luominen

Paitsi että kirja hahmotteli abbasidien valtionuskonnon keskushenkilön, se loi Bagdadissa myös sosiaalista järjestystä, sillä kirja esitteli yksityiskohtaisesti, kenen esi-isät olivat ensimmäisinä kääntyneet islamiin tai ketä Muhammed oli ensimmäisenä kätellyt. Tällaiset teot määrittelivät ja legitimoivat eri sukujen arvojärjestyksen Ibn Ishaqin Bagdadissa. Siitä, keitä olivat "kuuluisat ensimmäiset" (awa'il) kehittyi muslimikirjallisuudessa suorastaan oma kirjallisuudenlajinsa.
Gabriel Said Reynolds arvelee, että Ibn Ishaq halusi kirjallaan välittää viestin myös aikansa kristityille. Sen hän teki kertomalla viisaista ja pyhistä kristityistä, jotka tunnistivat Muhammedin Jumalan profeetaksi. Sellaisia olivat munkki Bahira, Etiopian hyvä kuningas Negus sekä Salman Persialainen. Viestinä oli se, että Muhammed oli oikea profeetta, ja myös todelliset kristityt tunnustivat hänet sellaiseksi. Hans Jansen arvelee, että Ibn Ishaqin kertoma tapaus juutalaisen quraiza-heimon joukkomurhasta olisi ollut poliittinen uhkausviesti Bysantin suuntaan: näin käy Profeetan vihollisille. Raymond Dequin arvelee, että teos liioittelee Medinan juutalaisten lukumäärää. Historialliset lähteet eivät yleensä mainitse Medinan juutalaisasutusta.
Kirjan asema > Luotettavuusongelmat

Ibn Ishaq ei ollut historioitsija sanan nykyisessä mielessä. Hänen kirjansa oli pyhimyselämäkerta eli hagiografia, joka sisälsi paljon ihmeitä. Ibn Ishaqin lähteinä olivat lähes pelkästään suulliset kertomukset. Poikkeuksena tästä oli ainakin "Medinan perustuslaki", jota Hans Jansen pitää alkuperältään vanhana tekstinä. Tarinoiden sisältö oli hyvin yksityiskohtaista vuorosanoja myöten, vaikka repliikkien lausumisesta oli kulunut yli sata vuotta. Kertomuksille annetaan yleensä myös tarkka päiväys.
Uskoa päiväysten luotettavuuteen on karistanut havainto, että Muhammedille ei näyttänyt koskaan tapahtuneen mitään karkauskuukausien aikana. Niitä oli joka kolmas vuosi. Orientalisti Hans Jansen selittää asian niin, että Muhammedia koskevien tarinoiden syntyessä oli jo unohdettu, että arabit olivat käyttäneet 600-luvun alussa karkauskuukautta kalenterin oikaisemiseen. Käytännöstä oli sittemmin luovuttu "ylenmääräisenä epäuskona". Jansenin mukaan karkausvuosien puuttuminen elämäkerrassa tukee ajatusta, että tarinat Muhammedista voisivat muutenkin olla hurskasta sepitettä.
Jansen tunnustaa, että ajatus Muhammed-hahmon keksimisestä vaikuttaa oudolta. Hän tarjoaa kuitenkin esimerkin siitä, miten ihmishahmo voi syntyä tyhjästä ja olla mielikuvituksen tuotetta. Kristillisessä liturgiassa esiintyy psalmin 118:26 lause "Benedictus qui venit in nomine Domini" (Siunattu hän, joka tulee Herran nimeen) (myös Matt. 21:9). Partisiippimuoto Benedictus voisi helposti muuttua erisnimeksi luku- ja kirjoitustaidottomien ihmisten keskuudessa, jollaisia olivat muun muassa arabikalifaatin sotilaat. Arabian sana muhammad on samoin verbin partisiippi ja tarkoittaa "ylistettyä" tai "siunattua" murteen mukaan. Muhammad rasul Allah merkitsee "Muhammed, Jumalan lähettiläs", ja voisi siten olla arabialainen käännös psalmista 118: "Siunattu hän, joka tulee Herran nimeen" (eli on Jumalan lähettiläs).
Kirjan asema > Kirjan katoaminen

Kalifina oli Ibn Ishaqin aikaan al-Mansur. Paperinvalmistuksen taito oli levinnyt Bagdadiin 760-luvulla, mikä teki kirjojen valmistamisen entiseen verrattuna halvemmaksi. Paperin ongelmana oli kuitenkin sen heikompi kestävyys pergamenttiin verrattuna. Paperista tehtyjä kirjoja jouduttiin siksi kopioimaan aika ajoin uudelleen. Koska Ibn Ishaqin teos on kadonnut, voidaan päätellä, ettei siitä tehty niin paljon kopioita, kuin 800-luvulla kirjan pohjalta laaditusta Ibn Hishamin lyhennelmästä. Siitä oli näin ollen tullut edeltäjäänsä suositumpi.
Raymond Dequin arvelee, että Ibn Ishaqin nimissä ollut teos oli aluksi ehkä suppea käsikirjoitus, jota vähemmän kopioitiin, mutta sitä enemmän käytettiin Muhammedia koskevien luentojen pitämiseen. Luennot olisivat levittäneet Muhammedia koskevia tarinoita, joita myöhemmin olisi alettu pitää itsenäisinä lähteinä arabiprofeetasta.
Ibn Ishaqin nuoruusajan maailma: Umaijadien valtakunta ennen vuoden 750 sisällissotaa. Sen jälkeen valtakunnasta irtautui itäisin alue Tunisiaa myöten. Kartta liiioittelee umaijadien valtaa Saharassa.
Käyrä nousemaan

| Käyrä nousemaan Kikka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Inari Katramo
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 36.12
 Levy-yhtiö: AXR
Kikan muut julkaisut
| Kikka 3 1991 | Käyrä nousemaan 1993 | Ota vaatteet pois 1994 |
Singlet albumilta Käyrä nousemaan
 ”Tartu tiukasti hanuriin”  ”Käyrä nousemaan”
Käyrä nousemaan on suomalaisen iskelmälaulaja Kikan albumi vuodelta 1993. Albumi myi kultaa, ja siltä nousi pari hittiä, muun muassa ”Tartu tiukasti hanuriin”. Levyä on myyty Suomessa 25 000 kappaletta. Kaikki albumin kappaleet on uudelleenjulkaistu Kikan kokoelma-albumilla Kaikkien aikojen parhaat.
Kappaleet

Käyrä nousemaan – 3.48 (säv. Inari Katramo, san. Sipi Castrén, sov. Inari Katramo)
Joka solullani huudan – 3.04 (säv. Inari Katramo, san. Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Näinkö aina meille käy – 3.29 (säv. Bruce Belland, Glen Larson, Stu Phillips, san. Pertti Reponen, sov. Inari Katramo)
Se hellyyden on tekniikkaa – 3.48 (säv. Inari Katramo, san. Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Siksi itken – 3.55 (säv. Inari Katramo, san. Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Tartu tiukasti hanuriin – 2.51 (säv. Inari Katramo, Pertti Haverinen, san. Sipi Castrén, sov. Inari Katramo)
Gladiaattori – 2.31 (säv. Pertti Haverinen, san. Kristiina Sydänmaa, Sipi Castrén, sov. Inari Katramo)
Keskiyön aikaan – 3.14 (säv. Mike Chapman, Nicky Chinn, san. Juha Vainio, sov. Inari Katramo)
En hillitä voi himoain – 2.59 (säv. Inari Katramo, san. Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Mulle hyvää tee – 3.10 (säv. Inari Katramo, san. Klaus Weyner, Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Tosi ystävyys – 3.23 (säv. Inari Katramo, san. Kristiina Sydänmaa, sov. Inari Katramo)
Kappale ”Näinkö aina meille käy” on käännösversio Barbi Bentonin vuonna 1978 julkaistusta kappaleesta ”Ain't That Just the Way That Life Goes Down”, kun taas ”Keskiyön aikaan” on käännösversio Smokien vuonna 1976 julkaistusta kappaleesta ”I’ll Meet You at Midnight”.
Kikka
| --- | --- |
Studioalbumit:  Mä haluun viihdyttää  Kiihkeät tuulet  Kikka 3  Käyrä nousemaan  Ota vaatteet pois  Herkut lisukkeineen 
Kokoelmat:  Parhaat puoleni  Parhaat  Kikka Remix  Parhaat – 20 suosikkisävelmää  Hitit  Kaikkien aikojen parhaat 
Singlet:  ”Mä haluun viihdyttää”  ”Tiedän hyvää sen tekevän meille”  ”Kiihkeät tuulet”  ”Sukkula Venukseen”  ”Onnen nainenkin silloin vasta saa”  ”Kierrätä pyöritä mua”  ”Parhaat puoleni”  ”Tartu tiukasti hanuriin”  ”Käyrä nousemaan”  ”Häipyy etäisyys”  ”Ota vaatteet pois”  ”Veitikka oot”  ”Sukkula venukseen (remix)”  ”Rakkauden talo”  ”Pystyyn ponnahtanut”  ”Tulikirjaimin”  ”Hän on kultaa!”  ”Herkut lisukkeineen”  ”Moottoripyörä on moottoripyörä” 
Muut artikkelit:  Diskografia
Ilmailuvuosi 2011

Tämä artikkeli käsittelee vuoden 2011 tapahtumia ilmailussa.
Tapahtumia > Tammikuu

Kolavian lennon 348 onnettomuus vaati kolme ihmishenkeä Surgutissa, Venäjällä.
Ethiopian Airlinesin uusi, vain kuusi viikkoa yhtiön käytössä ollut Boeing 777-200 (ET-ANN) sai osuman koneen takaosaan, kun seisontapaikan ohi rullaamassa olleen Emiratesin Airbus A340-500-koneen (A6-ERH) siipi osui koneen APU-yksikköön.
Turkish Airlinesin Boeing 737-800 (TC-JGZ) yritettiin kaapata lennolla 1754 Oslon Gardermoenin kansainväliseltä lentoasemalta Atatürkin kansainväliselle lentoasemalle Istanbuliin. Lennon muut matkustajat taltuttivat kaappaajan, ja kone laskeutui turvallisesti.
Iran Airin Boeing 727-200Adv tuhoutui yhtiön lennolla 277 Urmian lentoaseman läheisyydessä, Iranissa. Onnettomuudessa menehtyi 77 ihmistä.
AirAsian lennolla 5218 Airbus A320-216 (9M-AHH) ajautui huonoissa olosuhteissa laskeutuessaan ulos kiitotieltä 25 Kuchingin lentoasemalla, Malesiassa. Koneen 123 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä selvisivät ilman suurempia vammoja.
Kiinan kansantasavallan Chengdu J-20 lensi ensilentonsa.
Etihad Airwaysin operoima Airbus A340-600 (A6-EHH) saatettiin Stanstedin lentoasemalle häiriköivän matkustajan vuoksi. Lontoon Heathrow'n lentoasemalle matkalla olleen koneen saattoivat Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien kaksi Eurofighter Typhoon -hävittäjää. Häiriköivä matkustaja pidätettiin laskeutumisen jälkeen.
Domodedovon kansainvälisellä lentoasemalla tehtiin pommi-isku, joka vaati ainakin 35 ihmisen hengen.