stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loitimo
Maantietoa

Sen pinta-ala on 1 500 hehtaaria eli 15 km². Se on 9,5 kilometriä pitkä ja 7,7 kilometriä leveä. Järvellä on laaja järvenselkä, jota pilkkoo etelästä työntyvät kaksi pitkää niemeä Kärnänniemi ja Suhanniemi. Niemien väliin jää kolme lahtea, josta keskimmäisessä on nimetty kaksi lahdenpohjukkaa Karhunlahdeksi ja Mustalahdeksi. Koska Jänisjokeen on rakennettu Ruskeakosken voimalan pato, on se nostanut myös lounaassa sijaitsevan Melakon vedenpinnan samalle tasolle. Järvenosia yhdistää toisiinsa entisen Oskolankosken 25 metriä leveä salmi. H-kirjaimen muotoinen Melakko mahtuu 4,0 ja 2,4 kilometrin suuruiselle alueella, vaikka se on parhaimmillaan vain 700 metriä leveä. Kaakossa järvi kapenee lahtimaiseksi kapeikoksi, mutta Länkisaaren takana aukeaa pohjoiseen pitkinä ja kapina peräkkäiset Ala-Lehmo ja Ylä-Lehmo.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 35 miljoonaa m³ eli 0,035 km³. Järven keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 25 metriä. Syvin kohta sijaitsee Ruskeakosken voimalan patoaltaassa, jota kutsutaan Lampareenlahdeksi.
Järvessä on laskettu olevan 43 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 37 ha, mikä on noin 2,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 5 on yli hehtaarin suuruisia, 15 yli aarin ja loput 23 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Huomattavimmat saaret ovat 900 metriä pitkä Länkisaari, 550 metriä pitkä Ryövelinsaari ja 300-metrinen Suvensaari, joka on kylläkin niemi.
Järven rantaviivan pituus on 81 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 11 kilometriä. Rannat ovat pääsääntöisesti alavaa metsämaata, jossa on pieniä soistuneita kohtia. Järvenselältä voi tunnistaa muutamia mäkiä, joista eteläinen Mustavuori kohoaa 60 metriä vedenpintaa korkeammalle, Suhanniemen kärki 40 metriä, Oskolankosken Vintilänvaara 80 metriä, läntinen Toivonvaara 110 metriä ja pohjoisen Konnunniemen mäki kohoaa 70 metriä vedenpintaa korkeammalle. Konnunniemessä viljellän vielä maata. Tuupovaaran taajama sijaitsee Ylä-Lehmosta yli kilometrin pohjoisempana, joten sitä ei enää lueta järven piiriin kuuluvaksi. Seututie 495 kiertää järven lännestä ja seututie 496 menee järvestä idässä ohi. Yhdystie 15625 yhdistää nämä tiet pohjoisen suunnalla.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 110,0 metriä mpy. Järvi on säännöstelty Ruskeakosken voimalaitoksessa siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 108,17 metriä ja 110,29 metriä mpy.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Jänisjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 01) Loitimon alueella (01.02) Loitimon lähialueeseen (01.021). Jänsijoen vesistö sijaitsee puoliksi Suomessa ja puoliksi Venäjällä.
Loitimo sijaitsee Jänsijoen vesistön keskivaiheilla ja se kerää vettä usealtakin suunnalta. Siihen laskee pieni Melapuron valuma-alueen (01.024) laskupuro Melapuro Melakon Haikanlahteen ja Mustapuron valuma-alueen (01.028) laskupuro Mustalahteen. Myös Vekarusjoen alaosan alue (01.022) laskee Vekarusjokea myöten siihen tuoden kaikki yläjuoksulla olevat vedet sen läpi Loitimoon.  Järveen laskee pohjoisesta Jänisjoki, joka on Haarajoen alueen (01.03) laskujoki. Kaatiojärvestä lähtevä Kaurakosken lasku-uoma tuo Eimisjärven valuma-alueen (01.07) vesiä. Loitimo laskee Melakosta Jänisjokea myöten Venäjälle, jonka vastaisen rajan se ylittää Värtsilän kylässä.
Loitimon lähialueella on 18 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Kivijärvi (84 ha), Laavalampi (42 ha), Valkeinen (31 ha), Oskonlampi (20 ha) ja Puurolampi (11 ha).
Aiheesta muualla

Kuoleman saari. Hautausmaa Loitimojärvessä, Suomen Kuvalehti, 26.01.1935, nro 4, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Flaming Youth

| ”Flaming Youth” Kiss |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Destroyer
 B-puoli: ”God of Thunder”
 Äänitetty : 1976 Record Plant Studios, New York
 Julkaistu: 10. huhtikuuta 1976
 Formaatti: 7" single
 Tekijä(t): Ace Frehley, Paul Stanley, Gene Simmons, Bob Ezrin
 Tuottaja(t): Bob Ezrin
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 02.39
 Levy-yhtiö: Casablanca
Muut kannet
   Singlen Saksassa ilmestyneen painoksen kansikuva.
Listasijoitukset
  30. (8/1976)  74. (1976)
Kissin muut singlet
| ”Shout It Out Loud” 1976 | ”Flaming Youth” 1976 | ”Detroit Rock City” 1976 |
”Flaming Youth” on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1976. Se on viides raita yhtyeen studioalbumilla Destroyer. Kappaleen ovat säveltäneet soolokitaristi Ace Frehley, rytmikitaristi ja laulaja Paul Stanley, basisti ja laulaja Gene Simmons sekä Destroyer-albumilla tuottajan roolissa toiminut Bob Ezrin.
Kappale ilmestyi singlenä 10. huhtikuuta 1976 b-puolenaan Paul Stanleyn säveltämä "God of Thunder", ja se nousi Billboardin singlelistalla Yhdysvalloissa korkeimmillaan sijalle 74 ja Suomessa virallisen singlelistan sijalle 30. "Flaming Youth" sijoittui albumin neljän singlejulkaisun - "Flaming Youth", "Shout It Out Loud", "Detroit Rock City" ja "Beth" - osalta kaikkein heikoimmin listoille Yhdysvalloissa, eikä siitä koskaan muodostunut mainittavaa hittiä.
Kiss esitti "Flaming Youthia" konserteissaan ahkerasti etenkin Destroyeria seuranneella maailmankiertueellaan, mutta se on sittemmin jätetty pois eikä yhtye ole esittänyt kappaletta muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta enää 1970-luvun jälkeen. Kappaleen nimi juontaa juurensa samannimisestä newyorkilaisyhtyeestä, jonka lämmittelyesiintyjänä Kiss oli esiintynyt uransa alkutaipaleella. Bob Ezrin innostui nimestä ja halusi työstää albumille samannimisen kappaleen, joten hän yhdisti albumin ylijäämämateriaalia jonka seurauksena Ezrin, Stanley, Simmons ja Frehley sävelsivät kappaleen lopulliseen muotoonsa. Esimerkiksi kappaleen pääriffi oli Simmonsin kirjoittamasta kappaleesta "Mad Dog", joka on sittemmin julkaistu alkuperäisessä muodossaan Kissin The Box Setiltä.
Sessiomuusikko Dick Wagner soitti Ace Frehleyn sijasta kappaleen soolokitaraosuudet Paul Stanleyn soittaessa rytmikitaraa.
Kappaleet

Flaming Youth – 2.55 (säv.  san. sov. Ace Frehley/Paul Stanley/Gene Simmons/Bob Ezrin)
God of Thunder – 4.33 (säv.  san. sov. Paul Stanley)
Kokoonpano

Paul Stanley – rytmikitara, päälaulu
Gene Simmons – bassokitara, taustalaulu
Peter Criss – rummut ja taustalaulu
Dick Wagner – soolokitara
Suomen Pankin nousevien talouksien tutkimuslaitos (BOFIT)

Suomen Pankin nousevien talouksien tutkimuslaitos eli BOFIT (lyhenne sanoista The Bank of Finland Institute for Emerging Economies) on Suomen Pankin nouseviin talouksiin erikoistunut tutkimuslaitos, jossa seurataan ja analysoidaan Venäjän ja Kiinan ajankohtaista kehitystä ja tehdään pitkäjänteistä akateemista tutkimustyötä. Laitoksen nimi vaihtui 1.1.2021. Se oli ennen Suomen Pankin siirtymätalouksien tutkimuslaitos (The Bank of Finland Institute for Economies in Transition).
BOFITin tutkimus keskittyy makrotaloutta ja rahoitusmarkkinoita koskeviin kysymyksiin nousevissa talouksissa. Tämän lisäksi BOFIT tekee Venäjän ja Kiinan talouden rakenteisiin liittyvää tutkimusta. BOFIT palvelee Suomen Pankin ja muun julkisen hallinnon lisäksi liike-elämää, tiedeyhteisöjä, tiedotusvälineitä ja aihepiiristä kiinnostuneita yksityishenkilöitä niin kotimaassa kuin ulkomailla.
BOFITin johtajana toimii Iikka Korhonen. Henkilöstöä laitoksella on 11. BOFITissa työskentelee myös vierailevia ekonomisteja eri puolilta maailmaa Vierailevien tutkijoiden ohjelmassa.
Pekka Sutela toimi BOFITin päällikkönä vuosina 1998-2009.
BOFITin julkaisut

BOFIT julkaisee säännöllisiä seurantajulkaisuja sekä tutkimusjulkaisuja. BOFITin julkaisut ovat maksuttomia. Ne ovat luettavissa laitoksen verkkosivustolla pdf-muodossa. Ilmoituksen uusista julkaisuista BOFITin julkaisusarjoissa voi tilata BOFITin pääsivulla painikkeesta "Tilaa Suomen Pankin uutiskirjeitä".
BOFITin julkaisut > Seurantajulkaisut

BOFIT Viikkokatsaus
BOFIT Policy Brief
BOFIT Venäjä-ennuste
BOFIT Venäjä-tilastot
BOFIT Kiina-tilastot
BOFIT Kiina-ennuste
BOFITin julkaisut > Tutkimusjulkaisut

BOFIT Discussion Papers
Aiheesta muualla

BOFITin sivut
BOFITin julkaisut
BOFITin asiantuntijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Monikulmio

Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Eräitä monikulmoita
Monikulmio eli polygoni on geometriassa tasokuvio, jonka reuna on suljettu murtoviiva. Tämä tarkoittaa sitä, että seuraamalla murtoviivaa jana kerrallaan kärjestä toiseen päätyy lopulta takaisin lähtöpisteeseen. Monikulmion määritelmä vaihtelee hieman kirjallisuudessa. Eräät määritelmät rajaavat itseään leikkaavat murtoviivat pois, jolloin monikulmion sisäosat ovat yhtenäiset. Toiset määritelmät hyväksyvät itsensä leikkaamisen, jolloin monikulmio voisi olla myös tähti. Tällöin sisäosan määritelmä on mutkikkaampi. Eräät määritelmät tuntevat täytetyn monikulmion, jolloin sisäosan pisteet ovat osa monikulmiota.
Murtoviivan janoja kutsutaan monikulmion sivuiksi, jotka muodostavat yhdessä monikulmion piirin. Murtoviivan sisään sulkemaa aluetta kutsutaan monikulmion sisäpuoleksi, jonka kokoa voidaan ilmaista pinta-alana. Sivujen liittymispisteet ovat kärkiä ja janojen väliset asennot ilmaistaan kulmina, jotka aukeavat monikulmion sisäpuolelle. Nimityksen mukaisesti monikulmiossa on monta kulmaa. Jos kulmiossa on 5 kulmaa kutsutaan sitä viisikulmioksi. Yleistäen voidaan matemaattisessa tekstissä käyttää termiä n-kulmio, jos siinä on n kappaletta kulmia. Silloin sillä on myös n kärkeä ja n sivua.
Nimityksiä > Luokittelu

Yksinkertainen luokittelutapa on luokitella monikulmiot kulmien lukumäärän mukaisesti. Monikulmiota, jossa on n kulmaa, kutsutaan n-kulmioksi. Tällaisia ovat esimerkiksi
kolmiot eli kolmikulmiot
nelikulmiot
viisikulmiot
Edellä mainittujen kolmion ja nelikulmion lisäksi myös seitsemänkulmiosta käytetään usein esilaista ilmaisua seitsenkulmio.
Monikulmioita on monentyyppisiä ja ne luokitellaan monilla muillakin eri tavoin. Seuraavassa on joitakin luokittelutapoja. Yksittäinen monikulmio saattaa kuulua useaan luokkaan samanaikaisesti.
Itseään leikkaavan monikulmion murtoviiva leikkaa itseään vähintään kerran.
Tähti on säännöllinen itseään leikkaava monikulmio.
Yksinkertaisen monikulmion murtoviiva ei leikkaa itseään ja sen sisäosa on siten yhtenäinen.
Konveksissa monikulmiossa kahden mielivaltaisen reunapisteen välinen jana kuuluu kokonaan monikulmioon. Jokainen sisäkulma on tällöin korkeintaan 180°.
Säännöllisellä monikulmiolla on kaikki sivut yhtä pitkät ja kulmat yhtä suuret. Ne ovat symmetrisiä keskipisteen ja n symmetria-akselin suhteen.
Syklisen monikulmion kaikki kärjet sijaitsevat ympyrän kehällä.
Tangentiaalisessa monikulmiossa kaikki sivut sivuavat tangentteina ympyrää.
Bisentrinen monikulmio on sekä syklinen- että tangentiaalinen monikulmio.
Monikulmio on konkaavi, jos se ei ole konveksi. Termiä konkaavi ei oikeastaan kovin paljoa käytetä, koska ne monikulmiot jotka eivät ole konvekseja ovat edelleen hyvin erilaisia keskenään.
Muu luokitteluperuste:
Tasakulmaisessa monikulmiossa  kaikki kulmat ovat yhtä suuria.
Tasasivuisessa monikulmiossa ovat kaikki sivut yhtä pitkät.
Monotoninen monikulmio
Suorakulmaisessa monikulmiossa ovat kaikki kulmat suoria eli 90° tai 270°.
Nimityksiä > Esimerkkejä

Yleisimmin tarvittavat monikulmiot ovat kolmioita ja nelikulmioita. Kolmiot ovat kaikki yksinkertaisia-, konvekseja- ja syklisiä monikulmioita, mutta riippuen niiden muodosta, ne voivat kuulua eri luokkiin. Tasasivuinen kolmio on samaan aikaan sekä monotoninen-, säännöllinen-, tasakulmainen-, tangentiaalinen- että bisentrinen kolmio. Suorakulmainen kolmio sen sijaan on vain monotoninen-, tangentiaalinen- ja bisentrinen kolmio. Yleensä kolmio on vain monotoninen kolmio. Nelikulmioiden variaatioita on paljon enemmän kuin kolmioiden.
Monikulmio, joka on sekä neljäkäs että suunnikas.
Suunnikas
Suorakulmio
Yleinen nelikulmio
Kuusikulmio, joka on konkaavi
Säännöllinen itseään leikkaava seitsemänkulmio (tavallisesti säännöllisellä seitsemänkulmiolla tarkoitetaan säännöllistä konveksia seitsemänkulmiota).
Itseään leikkaava kahdeksankulmio
29-kulmio
Monikulmioiden ominaisuuksia > Kulmat

Yleisessä monikulmiossa on n kappaletta kärkiä (ja kulmia) ja niiden välissä n sivua. Sisäkulmaksi kutsutaan sellaista kulmaa, joka aukeaa monikulmion sisäpuolelle. Monikulmion ulkopuolelle jäävä kulma on sisäkulman eksplementtikulma. Sisäkulmien suuruudet voivat vaihdella suuresti, mutta yksinkertaisen monikulmion kulmien yhteenlaskettu summa on
Ulkokulma jää kolmion sivun ja viereisen sivun jatkeen väliin. Ulkokulma voidaan piirtää kahdella tavalla, mutta ristikulmina ne ovat aina yhtä suuret. Ulkokulma vaihtelee suuresti, mutta konveksin monikulmion samansuuntaisten ulkokulmien summa on aina sama eli 360°. Jos monikulmio on konkaavi, käytetään suunnattuja kulmia, jolloin kulman kiertosuunta määrää sen merkin. Silloin samaan suuntaan otettujen ulkokulmien summa on 360°.
Monikulmioiden ominaisuuksia > Lävistäjät

Monikulmion lävistäjien lukumäärä voidaan laskea ajattelemalla aluksi kärkipisteiden lukumäärää. Nämä voidaan yhdistää janoilla  {\tbinom {n}{2}} eri tavalla. Monikulmion sivut eivät ole lävistäjiä, joten ne vähennetään pois
Kaikki lävistäjät eivät aina kulje monikulmion sisäosassa, mutta jos näin on, kutsutaan sitä konveksiksi monikulmioksi.
Monikulmioiden ominaisuuksia > Pinta-ala

Yleisen n-kulmaisen konveksin monikulmion pinta-ala voidaan laskea jakamalla se  n-3:lla lävistäjällä  n-2:een kolmioon, joiden pinta-alojen summa on monikulmion ala. Jos yksinkertainen monikulmio on suorakulmaisessa koordinaatistossa ja kärkien Ki koordinaatit ovat  (x_{i},y_{i}), saadaan pinta-alaksi
Summalausekkeen viimeinen piste on samalla ensimmäinen piste eli  (x_{1},y_{1}) =  (x_{n},y_{n}).
Sama voidaan ilmaista vektoreilla. Jos ilmaistaan pinta-ala käyttöön z-koordinaatilla ja merkitään  {\vec {r}}_{i}=(x_{i},y_{i},0), voidaan monikulmion pinta-ala  A laskea ristitulon avulla
Tällaisia laskentakaavoja suositaan esimerkiksi tietokonelaskennassa niiden helpon ohjelmoitavuuden ansiosta.
Painopiste

Monikulmion painopiste lasketaan kolmiojaotteluun perustuvalla osien painopisteiden yhteisvaikutukseen geometrisenä painopisteenä. Painopistettä voidaan merkitä keskiarvon merkinnällä:
Monikulmio koordinaatistossa.
Kari Tolvanen

| Kari Tolvanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1961 (ikä 63) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (2011–2023)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Espoo
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Kari Tapani Tolvanen (s. 24. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen poliitikko, Kansallisen kokoomuksen kansanedustaja (2011–2023) ja rikosylikomisario, joka toimi Helsingin poliisin väkivaltarikosyksikön eli ns. murharyhmän päällikkönä vuosina 2001–2011. Vuosina 2015–2019 Tolvanen toimi Eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana.
Tunnettuja Tolvasen johdolla tutkittuja rikostapauksia ovat olleet esimerkiksi Helsinki Shooting Club -ampumaradan kolmoissurman tutkinta vuonna 1999 ja Jari Aaltosen murhan tutkinta. Kevätkesän 2009 ensimmäisen suomalaisen kidnappaustapauksen selvittelyn myötä Tolvanen oli julkisuudessa tiedottamassa tapauksen tutkinnan edetessä. Tolvanen on toiminut vuodesta 2000 Helsingin väkivaltarikosyksikön johtajana.
Tolvanen on puhunut julkisuudessa myös äänekkäästi lasten ja ikäihmisten pahoinpitelyistä ja kaltoinkohteluista sekä mielenterveyspalveluiden resurssien lisäämistarpeesta. Helsingin seudun mielenterveysseura myönsi mielenterveyden tunnustuspalkinnon Tolvaselle vuonna 2010. Hänet valittiin vuonna 2014 Mielenterveyden keskusliiton puheenjohtajaksi.
Tolvanen on kuulunut Jari Aarnion ystäväpiiriin ja muun muassa hyväksynyt Aarnion talon ikkunoiden panssarilasituksen laskuja.
Poliittinen ura

Tolvanen valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä 5 879 äänellä.
Eduskunnassa hän on varsinaisena jäsenenä tarkastusvaliokunnassa ja lakivaliokunnassa sekä varajäsenenä hallintovaliokunnassa sekä puolustusvaliokunnassa.
Kari Tolvasen johtama mielenterveyspoliittinen neuvottelukunta ehdotti kesäkuussa 2012 pysyvän vakavien henkirikosten tutkintalautakunnan perustamista Suomeen ottamalla mallia ilma- ja maantieliikenteestä, joissa kaikki kuolemaan johtaneet onnettomuudet tutkitaan perusteellisesti. Ehdotuksen taustalla olivat lukuisat Suomessa sattuneet perhesurmat sekä Jokelan, Kauhajoen ja Hyvinkään ampumistapaukset.
Tolvanen jätti eduskunnan vuoden 2023 vaaleissa.
Palestiinan brittiläinen mandaatti

Palestiinan brittiläinen mandaatti (engl. Mandate for Palestine) oli Kansainliiton Yhdistyneen kuningaskunnan hallintaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen myöntämä mandaattialue Lähi-idässä vuosina 1920–1948. Sen alueella ovat nykyään Israel, Länsiranta, Gazan kaista ja Jordania. Alue siirtyi brittien hallintaan osmanivallan hajottua.
Historia > Varhaishistoria

Palestiina on ollut osa Egyptiä, Israelia, Assyriaa, Babyloniaa, Persiaa, antiikin Kreikkaa ja Rooman valtakuntaa. Osmanit hallitsivat aluetta vuosina 1517–1922.
Vanhalla ajalla maassa asui juutalaisia, mutta vuosien 66–70 ja 132–135 kapinoiden jälkeen roomalaiset karkottivat valtaosan heistä. 600-luvulla maan valtasivat arabit. 1800-luvun lopulla syntyi sionistinen liike, joka pyrki perustamaan juutalaisvaltion Palestiinaan. Vuonna 1917 annettu Balfourin julistus tuki aikeita perustaa alueelle ”juutalaisten kansallinen koti”. 1. maailmansodan päätöksen Pariisin rauhankonferenssiin, helmikuulla 1919 Maailman sionistijärjestö teki juutalaisvaltiosta esityksen, jossa sen alue rajautui huomattavasti Palestiinan aluetta laajempanakin.
Historia > Ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Jordanjoen itäpuolisesta mandaatista muodostettiin vuonna 1922 erillinen hallintoalue Transjordania. Jordanin länsipuolinen mandaatti säilyi Britannian hallinnassa vuoteen 1948.
Ristiriidat maahan muuttaneiden juutalaisten ja siellä asuvien arabien välillä johtivat useita kertoja väkivaltaisuuksiin. Vuonna 1920 Palestiinan juutalaisyhteisö perusti Hagana-järjestön puolustautuakseen arabien hyökkäyksiä vastaan. Lisäksi perustettiin sionistiset terroristijärjestöt Irgun 1931 ja Lehi 1940. Vuonna 1929 kiista Jerusalemin Temppelivuoren hallinnasta aiheutti laajoja levottomuuksia. Vuonna 1936 arabit nousivat kapinaan brittien mandaattihallintoa vastaan.
Historia > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana monet arabit liittyivät brittiarmeijaan, mutta jotkut taas ajattelivat akselivaltojen olevan liittolaisia sionisteja vastaan. Antisemitismin kasvaessa Euroopassa juutalaisten muutto Palestiinaan lisääntyi, mitä arabit vastustivat. Britit alkoivat rajoittaa juutalaisten maahanmuuttoa.
Historia > Yhdistyneiden kansakuntien jakosuunnitelma

Brittien asettama Peelin komitea oli vuonna 1937 suositellut Palestiinan mandaattialueen jakamista juutalais- ja arabivaltioiksi. Eri osapuolia tyydyttävän ratkaisun löytyminen oli vaikeaa, ja lopulta britit vetäytyivät Palestiinasta toukokuussa 1948. Yhdistyneet kansakunnat (YK) perusti asiaa ratkaisemaan komitean, joka suositteli kahden itsenäisen valtion perustamista 31. elokuuta 1947 julkistamassaan raportissa. 29. marraskuuta YK:n yleiskokous hyväksyi suunnitelman äänin 33–13. Lähes kaikki arabijohtajat hylkäsivät jakosuunnitelman, mutta Palestiinan juutalaistoimisto, juutalaisten brittihallinnon tunnustama virallinen edustaja, hyväksyi sen. Irgunin johtaja Menachem Begin vastusti jakoa.
Historia > Israelin itsenäistyminen

Tuleva pääministeri David Ben-Gurion julisti Israelin itsenäiseksi 14. toukokuuta. Neuvostoliitto ja Yhdysvallat tunnustivat melko nopeasti Israelin itsenäisyyden.
Historia > Palestiinan pakolaisuus

Yli 700 000 Palestiinan arabia pakeni kodeistaan vuosina 1947–1949 ensimmäisen Palestiinan sodan eli Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä. Vain kymmenisen prosenttia israelilaisten valtaaman alueen arabiasukkaista jäi asumaan alueelle. Marraskuussa 1947 YK:n yleiskokous päätti äänin 33–13 jakaa Palestiinan brittiläisen mandaattialueen juutalaisten ja arabien kesken. Palestiinaa ympäröivät arabivaltiot torjuivat jakosuunnitelman vedoten muun muassa brittien antamiin lupauksiin täydestä itsenäisyydestä. Sisällissota Palestiinan arabiväestön ja juutalaisväestön välillä alkoi YK:n jakoehdotuksen jälkeen vuoden 1947 lopulla. Israelin julistauduttua itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948 sota muuttui Israelin ja sinne hyökänneiden arabimaiden (Transjordania, Egypti, Syyria, Libanon, Irak) väliseksi sodaksi, joka jatkui aina kevään 1949 aseleposopimuksiin saakka. Israel selvisi voittajana sisällissodasta ja sitä seuranneesta valtioiden välisestä sodasta.
Ennen sotaa arabeille tarjottiin mahdollisuus jäädä asumaan Israeliin. Suurin osa uskoi palaavansa maahan voittajana. Sodan jälkeen palestiinalaispakolaisten ei sallittu palata entisille asuinsijoilleen. Arabimaat, joihin heitä pakeni, eivät ole halunneet antaa heille kansalaisoikeuksia. Israeliin jääneet arabit ovat nykyisin Israelin kansalaisia.
Kirjallisuutta

Salten, Felix: Uusia uurtajia vanhassa maassa: Matkalla Palestiinassa.  Helsinki:  Books on Demand, 2016.  ISBN 978-952-286-532-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palestiinan brittiläinen mandaatti Wikimedia Commonsissa
Miekka kädessä ja muurauslasta toisessa rakentavat juutalaiset jälleen uutta 'luvattua maata', Kuva, 21.12.1938, nro 26, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Arabien–Israelin konflikti
| n k Israelin historia |
| --- | --- | --- |
| Israelin maa |  Israelin esihistoria  Israelin ja Juudan historia  Juutalaiset  Sionismi  Alija  Tel Aviv (1917)  Viisi sopimusta: McMahon–Husain-sopimus (1915–16)  Sykes–Picot-sopimus (1916)  Balfourin julistus (1917)  Weizman–Feisalin sopimus (1919)  Feisal–Frankfurter-sopimus (1919)  Palestiinan brittiläinen mandaatti  Transjordania (1921)  Valkoinen paperi (1939)  Kuolleenmeren kääröt  |  |
| Itsenäinen Israel |  YK:n jakosuunnitelma  Israelin itsenäisyysjulistus  Juutalainen pakolaisuus arabimaista  Arabien–Israelin konflikti Israelin–Palestiinan konflikti  Israelin itsenäisyyssota (1948–49)  Suezin kriisi (1956)  Fatah ja Palestiinan vapautusjärjestö  Kuuden päivän sota (1967)  Jom kippur -sota (1973)  Camp Davidin rauha (1978)  Operaatio rauha Galileaan (1982)  Sabra ja Shatila  Ensimmäinen intifada  Oslon rauhanprosessi (1993–2000)  Israelin ja Jordanian rauhansopimus (1994)  Toinen intifada  Tiekartta (2003)  Libanonin sota 2006  Dimonan ja Nahal Sorekin tutkimuslaitokset  Mossad  Kibbutsit ja Mošavit  Operaatio Mooses  Mordechai Vanunu  Juutalaisten pakolaisuus Venäjältä (1989)  Jitzhak Rabinin salamurha (1995)  |  |
| Nyky-Israel |  Juutalaissiirtokunnat  Länsiranta Juudean ja Samarian hallintoalue  Gazan kaista  Jerusalem Länsi-Jerusalem  Itä-Jerusalem  Golanin kukkulat  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Tšekki 
Palestiinan brittiläinen mandaattialue alkuperäisessä laajuudessaan vuosina 1920–1922, jolloin se käsitti myös nykyisen Jordanian.
Ford Tempo

Ford Tempo on Fordin vuosina 1983–1994 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Ford Fairmontin. Se perustuu tekniikaltaan pohjoisamerikkalaiseen Ford Escortiin. Tempon ylellisempi sisarmalli oli nimeltään Mercury Topaz. Mallin seuraajaksi tuli Ford Contour.