Venäjän historia
Moskovan ruhtinaskunta > Romanovit valtaan 1613-

Ensimmäiset Romanov-dynastian hallitsijat eivät olleet voimakkaita hallitsijoita, eikä heitä nostanut valtaan suvun ylivertaisuus muihin merkittäviin sukuihin verrattuna. Kyseessä oli ennemminkin kompromissiratkaisu, joka oli harvalle täysin epämieluinen, ja nuoren tsaarin uskottiin olevan muiden ohjailtavissa.
Nuorten tsaarien sarja jatkui myös Mikael I Romanovin jälkeen, kun sekä hänen seuraajansa Aleksei I, että tämän seuraaja Fjodor III nousivat valtaan alaikäisinä. Mikaelin seuraaja Aleksei Mihailovitšin valtakauden alussa vuonna 1645 todellisen vallan sai hänen uskottunsa, pajari Boris Morozov. Tämän harjoittama politiikka aiheutti kansassa tyytymättömyyttä ja Moskovassa syntyi vuonna 1648 suolakapina, mikä sai tsaarin erottamaan Morozovin ja zemski sobor kutsuttiin jälleen koolle. Se laati maalle uuden lakikokoelman joka julkaistiin vuonna 1649. Se korosti tsaarin asemaa valtakunnan johdossa, maaseudun aatelisille ja kaupunkilaisille myönnettiin etuisuuksia kirkon ja pajarien kustannuksella. Talonpoikaisväestön asema taas heikkeni tuntuvasti. Maassa oli suurena ongelmana talonpoikien karkaaminen aatelisten mailta pakoon lisääntyviä rasituksia. Uusi laki teki talonpojista käytännössä kruunun työvelvollisia, jotka suorittivat velvollisuutensa aatelisten mailla. Laki teki talonpojista käytännössä maaorjia. Samalla maaorjuuden erot varsinaiseen orjuuteen alkoivat hävitä, ja orjuus varsinaisessa merkityksessään alkoi kadota Venäjällä.
Maaorjuuden laillistuminen ja talonpoikien riiston lisääntyminen aiheutti vastarintaa. Vakavimman selkkauksen aiheuttivat Donin kasakat, joiden suojiin monet talonpojat pakenivat. Kasakoiden johtoon nousi vuonna 1667 Stenka Razin. Tämän joukkoihin liittyi myös streltsejä ja joukot ryöstelivät Persian hallinnassa ollutta Kaspianmeren rannikkoa ja Volgan varren kaupunkeja. Razinin Volgaa pitkin edenneet joukot uhkasivat jopa Moskovaa, mutta tsaarin joukot pystyivät lopulta kukistamaan kapinan vuonna 1671 ja Razin teloitettiin. Tsaarin joukot jatkoivat puhdistuksia ja lähes 100 000 ihmistä sai surmansa.
Ulkopolitiikassaan Moskovan valtakunta pyrki saamaan itselleen takaisin Ruotsille ja Puolalle menettämänsä alueet. Puolan ja Venäjän välinen ikuinen rauha rikkoutui, kun Puolan valtaa vastustaneet Ukrainan kasakat, ja suuri osa ukrainalaisesta yhteiskunnasta kasakoiden mukana, liittyi tukemaan Venäjää Puolan hallinnon poliittisen, sosiaalisen, uskonnollisen ja etnisen sorron vuoksi. Puolan ja Venäjän välinen sota alkoi vuonna 1654, kun Boris Šeremetevin johtamat venäläisjoukot ja kasakat hyökkäsivät Liettuaan. Tällöin Ruotsi liittyi mukaan sotaan ja Pohjan sota sai alkunsa, sillä kuningas Kaarle X Kustaa halusi torjua Venäjän pääsyn Itämerelle ja päätti valloittaa Venäjän havittelemat alueet ennen sitä. Ruotsi miehitti Puolan vuonna 1655, minkä jälkeen Puola ja Venäjä solmivat välirauhan suunnatakseen voimansa Ruotsia vastaan. Liittouma oli kuitenkin eripurainen ja Puolan ja Venäjän välejä hiersivät Ukrainan tapahtumat. Ruotsin yliote Venäjään nähden säilyi ja maat solmivat Kardisin rauhan vuonna 1661, mikä palautti rajat samoiksi kuin ennen sotaa. Puolan ja Venäjän välinen sota jatkui vuoteen 1667 saakka solmittuun Andrusovon rauhaan, jossa Venäjä sai Ukrainan itäosat.
Aasian puolella Moskovan vallan laajentuminen saavutettiin vähemmin vaivoin. Venäläisväestö levittäytyi Itä-Siperiaan ja kaukoitään 1600-luvulla. Venäläiset olivat alueella vähemmistönä, pääosaa alueesta asuttivat tunguusit, jotka asuivat laajalla alueella harjoittaen metsästystä ja poronhoitoa. Baikaljärven seutua asuttivat burjaatit ja Lenajoen keskijuoksulla jakuutit. Muita kuin venäläisiä suunnattoman suurella alueella asui yhteensä noin 100 000 ihmistä. Heillä ei ollut käytössään tuliaseita, eikä heillä ollut mahdollisuutta vastustaa venäläisten levittäytymistä itään.
Huomattavimmin venäläisvaltaa vastustivat burjaatit, mutta heidät kukistettiin lyhyessä sodassa. Venäläisten levittäytyminen itään oli huomattavan nopeaa. Viimeisimpänä Venäjään liitettiin 1600-luvun lopussa Kamtšatkan niemimaa. Alkuperäiskansoille langetettiin jasak-vero, joka maksettiin turkikisilla. Myös pieniä teollisuuslaitoksia perustettiin ja alueen maanviljelystä alettiin kehittää. Toisin kuin Euroopan puoleisen Venäjän talonpojat, Siperiassa talonpojat yleensä säilyttivät vapautensa. Venäjän levittäytymisellä itään oli kolonialistisia piirteitä ja sitä voidaan verrata eurooppalaisten siirtomaavaltojen levittäytymiseen Pohjois-Amerikkaan.