stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Munakan pysäkki

Munakan pysäkki (lyh. Mkk) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkon rataosalla Seinäjoki–Vaasa–Vaskiluoto.
Munakan laiturivaihde avattiin Kyrönjoen sillan pohjoispuolelle vuonna 1897. Kolme vuotta myöhemmin laiturivaihteelle rakennettiin Platformskjul I -tyyppinen asemarakennus, jonka suunnitteli Bruno Granholm. Rakennusta laajennettiin vuonna 1914 alkuperäistä rakennustapaa noudattaen. Miehitys Munakassa päättyi 1968 ja tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1976. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988, ja samalla koko liikennepaikka lakkautettiin. Asemarakennus rapistui ja lopulta purettiin 1990-luvun alussa.
Munakan sillalla tapahtui 30. lokakuuta 1923 onnettomuus kun tavaravaunuun lastattu suuri höyrykattila tarttui siltarakenteisiin rikkoen niitä ja siirtäen siltaa. Onnettomuudessa rikkoutui lisäksi useita rautatievaunuja ja rautatieliikenne keskeytyi pitkäksi aikaa.
Aiheesta muualla

Kuvia Munakan laiturivaihteelta
| n k Perustiedot Wikidatassa: Munakan pysäkki (Q19707369)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieliikennepaikka
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ilmajoki
koordinaatit: 62°50′N 22°45′E﻿ / ﻿62.84°N 22.75°E﻿ / 62.84; 22.75
Victor Dixen

| Victor Dixen |
| --- | --- |
 Victor Dixen vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Tyylilajit:  fantasia
Pääteokset:  Vampyria
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Victor Dixen on ranskalainen fantasiakirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa romantasiaa edustavan Vampyria-kirjasarjan, joka kertoo vampyyreistä ja sijoittuu Versailles’n palatsiin. Dixen on voittanut kahdesti ranskalaisen Grand prix de l'Imaginaire -kirjallisuuspalkinnon ja hänen teoksiaan on käännetty kymmenelle kielelle.
Dixen on syntynyt Ranskassa, mutta hän on asunut myös Irlannissa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa.
Teoksia > Vampyria

Pimeyden hovi.  (La Cour des ténèbres, 2020)  Suomentanut Taina Helkamo. Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-47442-5
Ihmeiden hovi.  (La Cour des miracles, 2021)  Suomentanut Taina Helkamo. Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-47443-2
La Cour des ouragans.  Robert Laffont, 2022.  ISBN 978-2-221-25069-3
Aiheesta muualla

Victor Dixenin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Korfu (kunta)

| Korfu Korfun kunta Κέρκυρα Δήμος Κέρκυρας |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Korfu
 Koordinaatit: 39°35′N, 19°52′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Korfu
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  3201
 – Kuntakeskus:  Korfu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  614,6 km²
Väkiluku (2011):  102 071
 – Väestötiheys:  166,08 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  490 82, 490 83, 490 84, 491 00
Suuntanumero(t):  26610, 26620, 26630
Rekisterikilpi:  KY
 
 www.corfu.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korfu (kreik. Κέρκυρα, Kérkyra eli Δήμος Κέρκυρας, Dímos Kérkyras) oli Kreikan kunta, joka sijaitsi Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnan pinta-ala oli 614,6 neliökilometriä ja väkiluku 102 071 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus oli Korfun kaupunki.
Korfun kunta käsitti koko Korfun saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluivat Diapontiset saaret, mukaan lukien Ereikoússa, Mathráki, Othonoí, Diákopo, Diáplo, Plateiá ja Tracheiá, sekä saaret Lazaréto, Peristerés, Pontikonísi, Psýllos éna, Psýllos dýo ja Vído (Ptychía).
Korfun kunta muodostui, kun vanha Korfun kunta ja kunnat Achílleio, Ágios Geórgios, Esperíes, Faíakes, Kassopaía, Korissía, Lefkímmi, Meliteieís, Palaiokastrítsa, Parélioi ja Thináli sekä kyläkunnat Ereikoússa, Mathráki ja Othonoí yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta lakkautettiin ja jaettiin vuonna 2019 Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kolmeksi kunnaksi, jotka ovat Pohjois-Korfu, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret sekä Etelä-Korfu.
Timothy Dolan

| Timothy Dolan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Timothy Michael Dolan
Syntynyt: 6. helmikuuta 1950 (ikä 75) St. Louis, Missouri
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  pappi
Muut tiedot
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Aiheesta muualla
cardinaldolan.org
Timothy Michael Dolan (s. 6. helmikuuta 1950 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen katolinen kirkonmies, joka on toiminut New Yorkin arkkipiispana vuodesta 2009 lähtien. Dolan tunnetaan muun muassa medianäkyvyydestään. Dolan on edelleen aktiivinen kirkon asioissa ja osallistuu uskonnollisiin tapahtumiin kansainvälisesti. Hänen roolinsa New Yorkin arkkipiispana tekee hänestä yhden Yhdysvaltojen tunnetuimmista katolisista johtajista.
Pappisura

Dolan vihittiin papiksi vuonna 1976 ja hän toimi Pontifical North American Collegen rehtorina vuosina 1994–2001. Dolan nimitettiin St. Louisin apulaispiispaksi vuonna 2001 ja vuosina 2002–2009 hän toimi Milwaukeen arkkihiippakunnan arkkipiispana vuosina 2002–2009. Helmikuussa 2009 paavi Benedictus XVI nimitti Dolanin New Yorkin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Vuonna 2012 Dolan ylennettiin kardinaaliksi.
Mustajalkojen reservaatti

| Mustajalkojen reservaatti Blackfeet Nation> Intiaanireservaatti |
| --- | --- |

 Reservaatin sijainti Montanan kartalla
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Montana
Perustettu:  1855
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Browning
 – Neuvoston puheenjohtaja:  Rodney “Minnow” Gervais
Pinta-ala:  6070 km²
Väkiluku:  n. 7 000
Valuutta:  Yhdysvaltain dollari (USD)
Mustajalkojen reservaatti (engl. Blackfeet Nation, mustajalaksi Aamsskáápipikani) on mustajalkoihin kuuluville piegan-mustajaloille varattu reservaatti Montanassa Kanadan rajalla. Maastoltaan reservaatti edustaa osittain tasankoa ja osittain Kalliovuoria. Pinta-alaltaan reservaatti on 1,5 miljoonaa eekkeriä, eli hieman reilut 6070 km2.
Hallinto

Reservaatti perustettiin vuonna 1855 Yhdysvaltain ja mustajalkojen välisen sopimuksen nojalla. Reservaatin hallinnollinen keskus, ja isoin kaupunki, on vuodesta 1895 lähtien ollut Browning.
Reservaattia johtaa 9-jäseninen neuvosto, jonka jäsenet valitaan neljän vuoden välein järjestettävissä vaaleissa. Neuvoston puheenjohtajana toimii Rodney “Minnow” Gervais.
Väestö ja kulttuuri

Kaikkiaan mustajalkoja lasketaan olevan 15 560, joista noin 7000 asuu reservaatilla tai sen välittömässä läheisyydessä.
Talous ja koulutus

Maa- ja karjatalous ovat tärkeitä elinkeinoja. Teollisuutta reservaatin alueella edustaa siellä toimiva kynätehdas. Lisäksi reservaatilla toimii Glacier Peaks Casino -niminen kasino. Alueelta on myös löydetty öljyä ja kaasua.
Browningissa toimii Blackfeet Community College, jonka koulutusohjelmat ovat lähtökohtaisesti 2-vuotisia.
Luettelo kansallisuuksien lipuista

Tämä on luettelo kansallisuuksien lipuista. Jotkut kansat ovat joko ajan myötä saaneet kansallisen itsehallinnon tai ovat itsenäistyneet suvereeneiksi valtioiksi.
Monet kansat tai etniset ryhmät ovat valtioiden sisäisiā vähemmistöjä, joko pieniä paikallisia intiaani- tai heimoyhteisöjä tai diasporassa asuvia poliittisten syiden takia pakolaisiksi joutuneita.
Luettelossa on myös uskonnollisten ja kielellisten vähemmistöjen sekä maahanmuuttajayhteisöjen käyttämiä lippuja.
Osa kansallisuuksista ja etnisistä ryhmistä käy separatistista kamppailua irtautuakseen omaksi valtiokseen. Luettelossa on myös itsenäisen valtioiden lippuja, kuten Swazimaan, Lesothon ja Israelin liput ja yksi entinen valtiollinen lippu eli Etelä-Vietnamin lippu, jota käyttävät ulkovietnamilaiset lähinnä Yhdysvalloissa.
Arto Rintamäki

| Arto Rintamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. helmikuuta 1950 Tampere
Kuollut: 12. maaliskuuta 2025 (75 vuotta) Turku
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–1999
Merkittävät roolit:  Matti Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti Tony West Side Story
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Arto Rintamäki (23. helmikuuta 1950 Tampere - 12. maaliskuuta 2025 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja muusikko, joka kirjoitti myös laulutekstejä. Muusikkona hänet tunnettiin erityisesti Vladimir Vysotski -tulkinnoistaan.
Ura

Rintamäki opiskeli kaupallisia aineita ja musiikkitiedettä. Vuonna 1973 hän perusti Håkan Strengin ja Peter Ingon kanssa lauluyhtyeen Trio Saludo. Puoliammattimainen kokoonpano esiintyi paitsi Suomessa myös muualla Euroopassa. Rintamäki lauloi myös mieskuoro Brahe Djäknarissa.
Rintamäki aloitti teatteriuransa Turun ruotsalaisen teatterin näyttelijänä 1975–1979. Sittemmin Rintamäki työskenteli näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa ja toimi myös vapaana näyttelijänä. Hänen teatteriroolejaaan olivat muun muassa Tony musikaalissa West Side Story ja Matti Hella Wuolijoen ja Bertolt Brechtin näytelmässä Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti. Teattereiden ohella Rintamäki näytteli sivuosia muutamissa televisiotuotannoissa, kunnes hänen uransa katkesi aivoverenvuotoon huhtikuussa 1999. Toivuttuaan Rintamäki ei enää palannut teatteriin, vaan keskittyi muusikon uraansa, jolloin myös Saludon toiminta aktivoitui uudelleen.
Rintamäestä tehtiin Cityfolkhögskolanissa opinnäytetyönä henkilödokumentti I skuggan av sig själv vuonna 2006.
Filmografia > Elokuvat

Yön sylissä (1977)
Koskenkorva Cowboys (1992)
Filmografia > Televisiotuotannot

Ensimmäinen yö poissa kotoa (1980)
Nimettömät (1986)
Härän vuosi (1989)
Vihan päivät (1991)
Vysotskij – katkennut laulu (1996)
Hovimäki (1999)
I skuggan av sig själv (2006)
Aiheesta muualla

Åbo Svenska Teater: Glimtar ur teaterns arkiv (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Areena: Vysotskij - katkennut laulu; kesto 59'30".
Discogs.com : Arto Rintamäki
KC Sound : Aldrig försent (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Yle
Afgaaninvinttikoira

| Afgaaninvinttikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Afganistan
Määrä:  Suomessa rekisteröity 4 250
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  yli 10 vuotta
Muita nimityksiä:  Afghan Hound, levrier Afghan, Afghanischer Windhund, lebrel afgano, afganistani hurt, afgaani
FCI-luokitus:  ryhmä 10 Vinttikoirat alaryhmä 1 Pitkä- ja hapsukarvaiset #228
Ulkonäkö
Paino:  23–37 kg
Säkäkorkeus:  63–74 cm
Väritys:  kaikki värit sallittuja
Afgaaninvinttikoira (pašt. ‏تاژي سپی‎, tāžī spay, dariksi سگ تازی, sag-e tāzī) on Afganistanista kotoisin oleva koirarotu. Afganistanin, Pakistanin ja Pohjois-Intian paimentolaiset jalostivat sen tuhansia vuosia sitten metsästyskoiraksi. Rodun tarkkaa ikää ei voida kuitenkaan määritellä. Sen alkuperämaa on Afghanistan, mutta vastuumaa Iso-Britannia.
Ulkonäkö

Kuten kaikilla vinttikoirilla, afgaanillakin on pitkät, hoikat raajat, sen vatsa on kuroutunut, pää on pitkä ja kapea ja olemus kertoo nopeudesta ja lihaksikkuudesta. Afgaanin erityispiirteitä ovat pitkä, silkinhieno turkki, silmukkaan päättyvä pitkä häntä ja suuret tassut. Ravatessaan afgaani peittää runsaasti maata ja sen pää ja häntä ovat koholla.
Afgaanin ihannekorkeus on uroksilla 68–74 cm ja nartuilla 63–69 cm. Aikuinen uros painaa koosta riippuen 24–33 kg, narttu 18–25 kg. Kaikki värit ovat sallittuja, ja väriasteikko vaihtelee vitivalkoisesta kerman- ja kullanvärisen eri sävyjen kautta monenlaisiin harmaisiin, eri värien yhdistelmiin ja täysmustaan. Yleisimpiä värejä ovat mustamaskinen kullanvärinen ja musta ruskein merkein.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan afgaani on hyvin älykäs, itsenäinen ja omanarvontuntoinen. Vieraita kohtaan se voi olla pidättyväinen, mutta tuttuja ihmisiä se voi tervehtiä riehakkaastikin. Joidenkin lähteiden mukaan afgaaninvinttikoira on älykkyydeltään tyhmin koirarotu, mutta tämä on selitettävissä sen hyvin vähäisellä miellyttämisen halulla ja omanarvontunnolla. Afgaaninvinttikoira ei välttämättä yksinkertaisesti "viitsi" toimia ohjeiden mukaan, joten se saatetaan tulkita väärin. Monien tutkijoiden mukaan afgaani on oikeastaan varsin älykäs koira.
Alkuperä > Etymologia

Alkuperäistä afgaaninvinttikoiraa kutsutaan mm. nimillä balkhinvinttikoira, baluchi, barakzai, barukzie, kabuli, kabulinkoira, kabulinvinttikoira ja kurramlaaksonvinttikoira. Nimitys barukhzy tulee siitä, että rotua kasvattivat etupäässä kuninkaallisen Barukhzy-suvun metsästäjät. Balkh puolestaan viittaa Koillis-Afganistanin Balkhin maakuntaan, josta sen uskotaan olevan kotoisin.
Alkuperä > Paikallismuunnoksia

Termien "tasanko- ja vuoristotyyppi" lisäksi alkuperäisistä afganistanilaisista koirista käytetään myös seuraavanlaisia nimityksiä:
bakhmul (tarkoittaa samettia) eli makhmal: pitkäkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani; tämä muunnos on kotoisin vuoristoalueilta, ja sen karvapeite on kuitenkin länsimaista afgaania lyhyempi; pää on enemmän salukimainen kuin "klassisella" afgaaninvinttikoiralla; valkoinen tai norsunluun värinen, usein tummanruskealla satulalla; noin 71 cm korkea ja noin 20-34 kg painava; käytetty jäniksen, vuohen, villipässin, ketun, suden ja suurten kissapetojen metsästykseen pareittain
khalag tazi eli kalagh: hapsuinen tai puolipitkäkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani, bakhmulin ja luchakin välimuoto; tämä muunnos on kotoisin kylmistä laaksoista ja aroilta, ja sen runko on puolipitkäkarvainen kun taas pitkää karvaa on ainoastaan pään alueella ja raajoissa
luchak tazi eli stepni: lyhytkarvainen alkuperäistyyppinen afgaani; tämä muunnos on kotoisin lämpimämmiltä alueilta, ja sen karvapeite on joko kokonaan lyhyt tai sillä on vain korvissa ja hännässä samanlaiset hapsut kuin salukilla
Bakhmul-muunnos on suosittu Venäjällä, missä sille on perustettu myös oma rotujärjestönsä ja jalostusohjelmansa. Sen harrastajien mielestä kyseessä on "alkuperäinen aasialainen vinttikoira", joka kehittyi Keski-Aasian vuoristoalueilla aina Intian Punjabiin asti. 1980-luvulta asti tämän muunnoksen jalostuskeskus on ollut Venäjä, mistä se on levinnyt myös entisiin Neuvostotasavaltoihin. 1990-luvulla venäläinen kynologi ja itäisten vinttikoirien asiantuntija Natalia Pavlona Geraseva alkoi kasvattaa bakhmuleja, ja hän hankki jalostuskoiransa Afganistanista Karizamirin kuninkaallisesta kennelistä: nämä yksilöt olivat väritykseltään erittäin vaaleansävyisiä. Venäjän Kennelfederaatio RKF on tunnustanut bakhmulin erilliseksi roduksi, nykyisenä virallisena rotunimenä "aboriginaali afgaaninvinttikoira" (Афганская аборигенная борзая, Afganskaya aborigennaya borzaya). Virallisen rotumääritelmän mukaan urosten säkäkorkeus on 68,5-73,5 cm ja paino 28-34 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 65-68 cm ja 20-27 kg. Kaikki värit ja väriyhdistelmät hyväksytään, joskin yleisimmät väritykset ovat valkoinen, fawn ja punainen (kaikissa sävyissään); joko tumman maskin kanssa tai ilman.
Käyttö

Vaikka länsimaissa afgaaninvinttikoiraa pidetäänkin lähinnä seura- ja näyttelykoirana, kotimaassaan Afganistanissa rotua käytetään myös pienten ja keskikokoisten riistaeläinten metsästykseen, vartiointiin ja paimenena. Koira juoksee saaliin kiinni ja pitää sitä paikoillaan kunnes metsästäjä saapuu paikalle ja tappaa riistaeläimen.
Metsästäessään afgaani toimii itsenäisesti ja vain oman taitonsa varassa. Se on piirre, joka näkyy siinä vielä nykyäänkin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Suomen Afgaanit – Finlands Afghaner ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Afgaanit – Finlands Afghaner ry (Arkistoitu – Internet Archive) Afgaaninvinttikoiran historiaa.
Afgaaninvinttikoira tadžikistanilaisessa postimerkissä.
Percy Nilsson

Percy Nilsson (2016).
Percy Nilsson (s. 22. toukokuuta 1943 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen liikemies ja jääkiekkovaikuttaja. Hän on koulutukseltaan puuseppä.
Liikemiehenä

Percy Nilsson aloitti uransa rakennusmiehenä Malmössa. Pian hän perusti rakennusalanyrityksen Percy Nilsson Bygg AB (PNB), josta kasvoi 1980-luvun loppuun mennessä 150 työntekijän liikeyritys. Nilsson myi yrityksensä vuonna 1990 ja muutti verotussyistä Belgiaan. Vuonna 1994 Nilsson palasi Ruotsiin ja osti takaisin 50 % PNB:stä. Percy Nilssonista tuli suuromistaja Entreprenadissa ja vuonna 1997 perustettiin PNB Entreprenad AB. PNB-konserni myytiin vuonna 2003 Lars Olof Anderssonille, joka sittemmin tahtoikin purkaa kaupan. Kaupan purkuun ei suostuttu, mikä johti konsernin konkurssiin ja Percy Nilsson joutui maksamaan 112 miljoonaa kruunua, koska velat lankesivat hänen maksettaviksi jälkitakauksen nojalla. Nilsson haki Anderssonia henkilökohtaiseen konkurssiin, mutta konkurssivaatimus vedettiin pois, kun osapuolet pääsivät sopimukseen.
Jääkiekkovaikuttajana

Nilsson valittiin vuonna 1984 jääkiekkojoukkue Malmö IF:n puheenjohtajaksi. Seuran talous oli huono, mutta se saatiin saneerattua muutamassa vuodessa. Nilsson panosti voimakkaasti seuraan rahallisesti vuonna 1988. Seuraan ostettiin pelaajia 7 miljoonalla kahden vuoden aikana. Satsaus kannatti. Malmö IF nousi Elitserieniin vuonna 1990 ja voitti Ruotsin mestaruuden kaudella 1991–92. Vuonna 1994 voitetun toisen mestaruuden jälkeen alkoi alamäki ja nimeä vaihtanut Malmö Redhawks putosi kauden 2004–05 jälkeen Allsvenskaniin.
Huhtikuussa 2005 Percy Nilsson tuomittiin vuoden vankeuteen pelaajille maksettujen palkkojen veroepäselvyyksistä. Tuomiosta valitettiin hovioikeuteen, joka vapautti Nilssonin. Percy Nilsson sai silti potkut Malmö Redhawksin puheenjohtajan paikalta.
Nilsson on perustanut Parkfast Hyllie AB -nimisen yrityksen, jonka tarkoitus on rakentaa jäähalli Malmön eteläiseen kaupunginosaan Hyllievångiin.
Hyönteistalous

Hyönteistalous on tuotantoa, joka perustuu hyönteisten kasvatukseen biotalouden tarpeisiin. Hyönteistalous käsittää hyönteisistä saatavia raaka-aineita käyttävän, jalostavan ja markkinoivan tuotannon, sekä hyönteisraaka-aineista valmistettujen tuotteiden kaupan ja kulutuksen.
Hyönteisten ja niistä saatavien tuotteiden taloudellisesti merkittävällä hyötykäytöllä on pitkä historia. Esim. silkkiä on valmistettu 5500 vuotta, ja Egyptin pyramidien seinämaalauksissa on kuvattu mehiläistenhoitajia. Hyönteisillä on myös pitkä historia tärkeänä ravinnonlähteenä erityisesti Aasiassa, Afrikassa, ja Oseaniassa, jossa herkullisia ja ravitsemuksellisesti arvokkaita lajeja on ollut helposti saatavilla. Myöhemmin hyönteisiä on hyödynnetty myös lääketieteessä. Lisäksi niistä on saatu väriaineita ja vahoja. Eläviä hyönteisiä on kasvatettu biologisen torjunnan ja pölytyspalvelujen tarpeisiin.
Hyönteistalous-käsitettä on alettu käyttää vasta viime vuosina. Länsimaissa kiinnostus hyönteisten massatuotantomenetelmien kehittämistä kohtaan on kasvanut nopeasti, kun hyönteiset on nähty uutena ekotehokkaana ratkaisuna kasvavan väestön ravinnonsaannin turvaamiseen sekä biomassojen käsittelyyn. Hyönteisille on kehitetty massakasvatusmenetelmiä, ja niitä tuotetaan elintarvikkeiden sekä rehujen raaka-aineiksi. Hyönteisiä voidaan hyödyntää kokonaisina tai niistä voidaan erotella proteiinit, rasvat ja kitiini.
EU:ssa hyönteiset katsotaan uuselintarvikkeiksi. Suomi on kuitenkin hyväksynyt kokonaiset hyönteiset elintarvikkeiksi ja ensimmäiset hyönteiselintarvikkeet on saatu kauppaan marraskuussa 2017. Hyönteisiä voidaan käyttää kalojen, siipikarjan, sikojen ja turkiseläinten rehuksi tietyin rajoituksin.
Nykyisin sallittuja lajeja

Kotisirkka (Acheta domesticus)
Kanatunkkari eli buffalomato, toukka (Alphitobius diaperinus)
Kiiltotunkkari, toukka (Alphitobius laevigatus)
Tarhamehiläinen, kuhnuritoukka (Apis mellifera)
Isovahakoisa, toukka (Galleria mellonella)
Mustasotilaskärpänen (Hermetia illucens)
Jamaikankenttäsirkka (Gryllus assimilis)
Gryllodes sigillatus (trooppinen kotisirkka)
Kaksitäpläsirkka (Gryllus bimaculatus)
Idänkulkusirkka (Locusta migratoria)
Schistocerca americana (amerikan kulkusirkka)
Aavikkokulkusirkka (Schistocerca gregaria)
Jauhopukki eli jauhomato, toukka (Tenebrio molitor)
Kuningasjauhomato, toukka (Zophobas atratus)
Aiheesta muualla

Ruokavirasto: Lista siirtymäaikana sallituista hyönteislajeista
Ruokavirasto: Hyönteiset elintarvikkeena (pdf)
Sofia Teerikorpi: Hyönteistalouden paikalliset mahdollisuudet, Hämeen ammattikorkeakoulu, Bio- ja elintarviketekniikka, Hämeenlinna, Kevät, 2018 (pdf)
Luonnonvarakeskus (Luke): ENTOLAB – Hyönteiskasvatuksen edistäminen Etelä-Pohjanmaalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Susanne Heiska ja Niina Huikuri (toim.): Hyönteistuotannon esiselvitys, Luonnonvara- ja biotalouden tutkimus 76/2017 (pdf)
Vilma Halonen, Suvi Konsti-Laakso, Hilkka Laakso, Satu Parjanen, Jani Sillman, Tuire Tapanen, Tuomo Uotila, Ville Uusitalo: SIRKKA – kestävästä proteiinituotannosta uutta liiketoimintaa, LUT-yliopisto, Tutkimusraportit 116, Lahti 2020 (pdf)
Wageningen University (WUR): Worldwide list of recorded edible insects (englanniksi) (pdf)
Syyläsyvännekrotti

| Syyläsyvännekrotti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Syvännekrotit Ceratiidae
Suku::  Cryptopsaras
Laji::  couesii
Kaksiosainen nimi
 Cryptopsaras couesii  Gill, 1883 
Katso myös
   Syyläsyvännekrotti Wikispeciesissä   Syyläsyvännekrotti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Syyläsyvännekrotti (Cryptopsaras couesii) tai pikkusyvännekrotti on syvännekrotteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista lauhkeista ja lämpimistä valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Syyläsyvännekrotin sukupuolet eroavat huomattavasti toisistaan kooltaan. Naaraat voivat kasvaa 36–44 cm pitkäksi ja koiraat jäävät 7–12 cm:n mittaisiksi. Naaraat ovat ruumiinrakenteeltaan pitkäomaisetn soikeita, litteähköjä ja suuripäisiä. Kalan ensimmäinen selkäruoto on kehittynyt houkuttumeksi, jonka päässä elää bioluminoivia Photobacterium-suvun bakteereja. Ennen yhtenäistä selkäevää on kolme pyöreää uloketta, joissa on myös bioluminoivia bakteereja. Täysikasvuisten syyläsyvännekrottikoiraiden hajuaisti on hyvin kehittynyt ja löydettyään naaraan ne tarrautuvat naaraaseen ja osa niiden elimistä surkastuu. Syyläsyvännekrottinaaraat ovat väriltään tummanruskeita tai mustia ja niiden ihossa on pieniä piikkejä. Evät ovat ruotoja lukuunottamatta läpikuultavia.
Levinneisyys ja elintavat

Syyläsyvännekrottia tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä niin Altantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Laji elää useimmiten 500–1 250 metrin syvyydessä ja syvimmillään noin 4 000 metrin syvyydessä.