stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tupolev ANT-2

Tupolev ANT-2
ANT-2 oli Tupolevin valmistama kevyt matkustajalentokone ja ensimmäinen neuvostoliittolainen täysin metallirunkoinen kone.
Kehitys

Sen suunnitteli Andrei Tupolev, jonka suunnitteluryhmä työskenteli tuolloin TsAGI-tutkimuslaitoksessa.
Kone oli vapaastikantava ylätaso. Kuten Junkersin koneet se oli aaltopeltikuorinen. Koneeseen sopi ohjaaja ja kaksi matkustajaa. Voimalaitteena oli englantilainen Bristol Lucifer, jonka teho oli 100 hv.
Koneen ensilento tapahtui 26. toukokuuta 1924. Koelentäjänä toimi Nikolai Ivanovits Petrov. Koelentoja jatkettiin huhtikuuhun 1925 asti. Koneen laajaa sarjavalmistusta ei aloitettu, mutta se kehitti Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden osaamista etenkin alumiinin käytön suhteen. Viiden koneen valmistusta harkittiin, mutta vuonna 1930 vain yksi ANT-2bis valmistettiin. Siinä oli 200 hevosvoiman moottori ja se pystyi kuljettamaan kolme matkustajaa. Kone on nykyään Moskovan lähellä Moninon ilmailumuseossa.
Teknisiä tietoja

| --- | --- |

Valmistusvuosi: 1924
Tilaaja: TsAGI
Suunnittelija: Andrei Tupolev
Kärkiväli: 10,5 m
Pituus: 7,6 m
Korkeus: 2,1 m
Siipipinta-ala: 17,9 m²
Lentoonlähtömassa: 836 kg
Matkustajia: 3
Miehistö: 1
Suurin nopeus: 170 km/h
Suurin nopeus merenpinnalla: 207 km/h
Lakikorkeus: 3300 m
Nousunopeus: 2,4 m/s
Kantama: 750 km
Voimalaite: 1 kpl ilmajäähdytteinen 3-sylinterinen tähtimoottori
Teho: 100 hv
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ранние самолеты Туполева (venäjäksi)
Turinsk

Turinskin vaakuna.
Turinsk (ven. Тури́нск) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tura-joen rannalla 263 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungin kautta kulkee Artjomovskin ja Mežduretšenskin välinen rautatie (Turinsk Uralskin asema). Asukkaita on 18 200 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1600 venäläiset perustivat Turinskin linnoituksen Jermakin vuonna 1581 hävittämän ostjakkiruhtinas Jepanzan hallintokaupungin Jepantšinin paikalle. Verhoturjen ja Tjumenin puolimatkassa sijainnut linnoitus valvoi Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välistä vesireittiä. 1600-luvun alussa se oli Siperian asuttamisen keskus. 1700-luvun loppupuolella kaupunki menetti strategisen merkityksensä Jekaterinburgin ja Tjumenin välisen maantien rakentamisen seurauksena. Vuosina 1830–1850 siellä asui karkotettuja dekabristeja (Ivan Annenkov, Nikolai Basargin, Jevgeni Obolenski, Ivan Puštšin ym.).
Nykyään Turinskissa on sellu- ja paperitehdas sekä muuta puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluvat varhaista klassismia edustava Vapahtajan kirkko (1786), barokkityylisesti koristeltu Herran temppeliin tuomisen kirkko (1751), empiretyylinen kauppias Tširkovin talo (1884–1896) sekä koristeelliset puiset asuintalot.
Aiheesta muualla

Turinskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel  | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
Sverdlovskin alue
Turkoosikillinen

| Turkoosikillinen |
| --- | --- |
 Koiras (ylh.) ja naaras (alh.)
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Alalahko::  Cyprinodontoidei
Heimo::  Hammaskillit Cyprinodontidae
Suku::  Aphanius
Laji::  iberus
Kaksiosainen nimi
 Aphanius iberus  (Valenciennes, 1846) 
Katso myös
   Turkoosikillinen Wikispeciesissä   Turkoosikillinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Turkoosikillinen (Aphanius iberus) on hammaskillien (Cyprinodontidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Turkoosikillisen pituus on tavallisesti 4–5 senttimetriä. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Koirailla on kyljissä 15 vaaleansinistä raitaa, selkäevässä vaaleansininen reunus ja pyrstössä kolmesta viiteen ruskeaa kaarevaa juovaa. Naaraiden evät ovat värittömät ja kyljissä on 2–4 ruskeapilkullista raitaa.
Turkoosikillinen on levinnyt Espanjan Välimeren rannikolle ja luoteiseen Algeriaan. Algerian populaatioiden uskotaan kuitenkin edustavan eri lajia, vaikka tätä ei olekaan vielä varmistettu. Turkoosikillinen viihtyy kaikenlaisissa lätäköissä, lammissa, vesihaudoissa ja soissa mutta sietää myös lievästi suolaista murtovettä. Se kestää suurta veden lämpötilan vaihtelua ja alhaisia happipitoisuuksia. Turkoosikillisen populaatiot ovat kuitenkin vähenemässä ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokitteleekin lajin erittäin uhanalaiseksi. Sitä uhkaavat elinympäristöjen tuhoutuminen, kuivuus, veden saastuminen ja vieraslajit.
Turkoosikillisen ravintoa ovat vesikirput ja sääksentoukat. Sen lisääntyminen kestää koko kesän. Mätimunia on noin 200 ja naaras kutee ne vesikasvillisuuden sekaan. Poikaset kuoriutuvat kahdessa viikossa ja saavuttavat sukukypsyyden puolen vuoden iässä.
Tunturihopeatäplä

| Tunturihopeatäplä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Kaposiivet ja hopeatäplät Heliconiinae
Suku::  Boloria
Laji::  napaea
Kaksiosainen nimi
 Boloria napaea  (Hoffmannsegg, 1804) 
Synonyymit
 Boloria pales 
Katso myös
   Tunturihopeatäplä Wikispeciesissä   Tunturihopeatäplä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturihopeatäplä (Boloria napaea) on täpläperhosten heimoon kuuluva pienehkö päiväperhonen. Laji esiintyy holarktisella alueella. Tunturihopeatäplästä on kuvattu useita alalajeja, joista monia on toisinaan kuvattu myös itsenäisinä lajeina.
Levinneisyys

Tunturihopeatäplä esiintyy Euraasian pohjoisosissa Skandien vuoristossa ja paikoitellen tundra-alueilla. Etelämpänä sitä tavataan Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa (Pyreneet, Alpit, Apenniinit, Karpaatit, Balkanin vuoristot), Kaukasuksella, Keski Aasian vuoristoissa, Altailla ja Amurin alueella. Pohjois-Amerikassa laji esiintyy Alaskassa, Kanadan luoteisosissa ja Wyomingissa. Suomessa tunturihopeatäplä esiintyy vain pohjoisimmassa Lapissa Enontekiön korkeimmilla tuntureilla ja Utsjoen pohjoisosassa.
Koko ja ulkonäkö

Tunturihopeatäplän etusiiven pituus on yleensä 16–23 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 32–42 mm. Naaraat ovat koiraita kookkaampia. Tunturihopeatäplän siipien kirjauksissa on runsaasti muuntelua esiintymisalueen eri osissa.
Koko ja ulkonäkö > Boloria napaea napaea

♂
♂   △
♀
♀ △
Elinympäristö

Tunturihopeatäplän elinympäristöä ovat tunturialueiden paljakoiden ja koivuvyöhykkeen yläosien kuivat niityt sekä alempana kostea tai soinen maasto. Etelän vuoristoalueilla lajia tavataan puurajan yläpuolella tai lähellä olevilla niityillä, Alpeilla lähes 3 000 metrin korkeuteen asti, Pyreneillä 1 700 metrin yläpuolella.
Lentoaika ja elintavat

Tunturihopeatäplän lentoaika on alalajista riippuen levinneisyysalueen eri osissa ja eri korkeuksilla kesäkuun lopulta elokuuhun yhtenä sukupolvena. Suomessa lentoaika on yleensä heinäkuussa. Tunturihopeatäplä talvehtii toukkana kaksi kertaa ja se koteloituu maahan tai kivien pinnalle.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat orvokit (Viola), esimerkiksi lapinorvokki (Viola biflora) ja Viola calcarata, nurmitatar (Polygonum viviparum) ja Polygonum bistortoides.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Tunturihopeatäplä (Boloria napaea)
Suomen Perhoset: Tunturihopeatäplä
Luontotupa.net, Perhosopas: Tunturihopeatäplä (Boloria napaea[vanhentunut linkki]
Pertti Pakkanen: Tunturihopeatäplä. Suomen Perhostutkijain Seura.
UniProt, Taxonomy: Boloria napaea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q203281  Wikispecies: Boloria napaea  BioLib: 51572  BOLD: 100034  CoL: 68NV4  EoL: 159621  EUNIS: 91023  Fauna Europaea: 441727  Fauna Europaea (new): 4d1fd019-5dbd-4d00-befe-9d28aecab762  GBIF: 1912470  iNaturalist: 357188  IRMNG: 11231415  ITIS: 778194  LepIndex: 154006  MaBENA: BolorNapae  NCBI: 525771  Observation.org: 80863  Open Tree of Life: 79188  Laji.fi: MX.60902
Soluhengitys

Soluhengitys on aerobisissa oloissa elävien solujen aineenvaihdunnallinen reaktio, jonka avulla solut vapauttavat ravinnon sisältämää energiaa käyttöönsä. Soluhengityksen keskeisimmät vaiheet ovat glykolyysi, sitruunahappokierto ja elektroninsiirtoketju.
Yksinkertaistettuna soluhengityksen lähtöaineina ovat hiilihydraatti, joka on usein glukoosia, ja happi. Lopputuotteena syntyy hiilidioksidia ja vettä. Reaktioissa vapautuu ATP-molekyylien sidoksien purkautuessa energiaa (36 ATP).
Soluhengitys > Glykolyysi

Glykolyysi tapahtuu solulimassa. Glykolyysivaiheessa glukoosimolekyyli pilkotaan kahdeksi pyruvaattimolekyyliksi, minkä seurauksena vapautuu pieni määrä energiaa (2 ATP). Koska glykolyysi ei vaadi happea, se voi tapahtua myös anaerobisissa oloissa.
Soluhengitys > Pyruvaatin oksidatiivinen dekarboksylaatio

Pyruvaattimolekyylit hapetetaan pyruvaattidehydrogenaasikompleksin avulla, jolloin syntyvät yhdisteet ovat asetyylikoentsyymi-A ja hiilidioksidi. Reaktiot voivat tapahtua vain aerobisissa oloissa. Pyruvaatin dekarboksylaatio tapahtuu aitotumaisilla mitokondrion matriksissa. Pyruvaatin dekarboksylaatiossa ei synny ATP:tä.
Soluhengitys > Sitruunahappokierto

Pyruvaattimolekyylien hapettamisen seurauksena syntynyt asetyylikoentsyymi-A siirtyy kahdeksanvaiheiseen reaktiosarjaan, sitruunahappokiertoon (myös Krebsin sykli tai trikarboksyylihappokierto), joka pyruvaatin dekarboksylaation tavoin on aerobisia oloja vaativa reaktiosarja ja tapahtuu myös mitokondrion matriksissa. Reaktiosarjan seurauksena syntyy vetyioneja ja elektroneja, jotka kuljetetaan vedynsiirtäjien avulla mitokondrion sisäkalvolle soluhengityksen seuraavaa vaihetta varten. Sitruunahappokierrossa vapautuu jälleen pieni määrä energiaa (2 ATP). Sivutuotteena syntyy hiilidioksidia.
Soluhengitys > Elektroninsiirtoketju

Elektroninsiirtoketju tarkoittaa nimensä mukaisesti sitruunahappokierrossa syntyneiden elektronien kuljettamista elektroninsiirtäjältä toiselle mitokondrion sisäkalvolla. Se vaatii happea. Suurin osa soluhengityksessä syntyvästä energiasta (32 ATP) vapautuu elektroninsiirtoketjun aikana ja lisäksi happi pelkistyy, jolloin syntyy vettä. Yhdestä glukoosimolekyylistä saadaan näin ollen koko soluhengityksen aikana energiaa 36 ATP.
Käyminen

Anaerobisissa olosuhteissa soluhengitys ei pääse etenemään glykolyysivaihetta pidemmälle, jolloin tapahtuu käymistä. Käyminen voi olla joko maitohappo- tai alkoholikäymistä. Käymisessä saatavan ATP:n määrä on hyvin pieni (2 ATP) verrattuna aerobisissa oloissa tapahtuvaan soluhengitykseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soluhengitys Wikimedia Commonsissa
Turbaanikotilot

| Turbaanikotilot |
| --- | --- |
 Turbo argyrostomus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Vetigastropoda
Lahko::  Trochida
Heimo::  Turbaanikotilot Turbinidae  Rafinesque, 1815
Alaheimot
 Prisogasterinae  Turbininae 
Katso myös
   Turbaanikotilot Wikispeciesissä   Turbaanikotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turbaanikotilot (Turbinidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Turbaanikotilot jaetaan kahteen alaheimoon. Elossa olevia sukuja on 16, joista yksi ei kuulu kumpaankaan alaheimoon. Heimon lajien kuori on paksu ja sen sisäpintaa peittää helmiäinen. Muodoltaan kuori on turbaaninmallinen ja kierteinen tai kartiomainen. Turbaanikotiloiden kuoren pinta voi olla sileä tai siinä voi olla suuriakin piikkejä. Kuoren aukon sulkee kalkkinen kansilevy. Turbaanikotiloiden jalka on kookas, päässä on onkeroita ja silmät sijaitsevat varsien päissä. Heimon lajit voivat kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkiksi.
Levinneisyys ja elintavat

Turbaanikotiloita tavataan kaikista valtameristä. Ne elävät niin kivikkoisilla alueilla ja riutoilla kuin meriheinääkin kasvavilva alueilla. Heimon lajien ravintoa ovat levä ja muu eloperäinen aines.
Tupolev ANT-3

ANT-3 Mihail Gromovin Euroopan ympärilentoa esittävässä neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
ANT-3 oli Tupolevin 1920-luvun puolivälissä valmistama kaksitasoinen ja kaksipaikkainen neuvostoliittolainen tiedustelulentokone.
Kehitys

ANT-3 oli toinen Andrei Tupolevin TsaGIssa vuosina 1924–25 kehittämä kokometallinen (duralumiinia) lentokone. Kehitysvaiheessa R-3:na tunnetun lentokoneen ensilento tapahtui elokuussa 1925. Koelentäjinä olivat W.N.Flippov ja Mihail Gromov. Prototyypissä oli yhdysvaltalainen 400 hv Liberty L-12 -moottori, tuotantoversioissa oli lisenssiversio Liberty M-5-moottorista. R-3LD-versiossa oli ranskalainen Lorraine-Dietrich-moottori. Myös BMW VI-moottoria kokeiltiin.lähde?
Valmistus ja käyttö

Konetta valmistettiin kaiken kaikkiaan 103 (110?) kappaletta eri versioina. Sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa (VVS) ja siviili-ilmailussa (GVF; vuodesta 1932 Aeroflot) 1930-luvun puoliväliin saakka.lähde?
Joulukuussa 1925 yhteen koneeseen asennettiin englantilainen 450 hv:n Napier Lion -moottori.  Se sai nimen Proletarii. Mihail Gromov lensi sillä 31. elokuuta – 2. syyskuuta 1926 Euroopan ympärilennon reittiä Moskova-Königsberg-Berliini-Pariisi-Rooma-Wien-Varsova-Moskova. 7 150 km:n matka lennettiin 202,8 km/h keskinopeudella.lähde?
S.A. Schestakov lensi 20. elokuuta – 1. syyskuuta 1927 R-5:llä, jossa oli M-5-moottori, Moskovasta Koreaan ja Japaniin ja takaisin lentäen 153 tunnissa 20 000 km.lähde?
Tekniset tiedot

| --- | --- |

Kärkiväli: ylempi siipi 13,02 m alataso 9,89 m
Pituus: 9,50 m
Siipipinta-ala: 37,0 m² (yläsiipi 24,5 m², alasiipi 12,5 m²)
Tyhjäpaino: 1 377 kg
Lentoonlähtömassa: 2 188 kg
Voimalaite: 12-sylinterinen rivimoottori M-5, 294 kW
Huippunopeus: 194 km/h merenpinnalla 181 km/h 3 000 metrissä
Laskunopeus: 85 km/h
Nousunopeus: 1 000 metriin 8,6 min 3 000 metriin 24,7 min
Lakikorkeus: 5 000 m
Lentomatka: 750 km
Aseistus: 1 kpl 7,62 mm Vickers-konekivääri 2 kpl 7,62 mm Lewis-konekivääriä 200 kg pommeja
Miehistö: 2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tupolev ANT-3 Wikimedia Commonsissa
Turk 182

| Turk 182 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bob Clark
Käsikirjoittaja:   James Gregory Kingston  Denis Hamill  John Hamill 
Tuottaja:  Ted Field
Säveltäjä:  Paul Zaza
Kuvaaja:  Reginald H. Morris
Pääosat:   Timothy Hutton  Robert Urich  Robert Culp  Kim Cattrall  Peter Boyle 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios Interscope Communications
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  98 minuuttia 94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turk 182 on Bob Clarkin ohjaama komediallinen toimintadraamaelokuva vuodelta 1985. Sen ovat käsikirjoittaneet James Gregory Kingston sekä Denis ja John Hamill. Pääosia näyttelevät Timothy Hutton, Robert Urich, Robert Culp, Kim Cattrall ja Peter Boyle.
Juoni

Newyorkilainen työtön mies ryhtyy vammautuneen palomiesveljensä puolesta käymään sitkeää ja näyttävää yhden miehen sotaa kaupunkia ja pormestaria vastaan graffititaiteilijan konstein. Hänestä tulee kulttihahmo kaupungin nuorison keskuudessa. Pikkuveli on loukkaantunut työssään pysyvästi, mutta työkyvyttömyyskorvaukset evätään koska mies on onnettomuuspäivänä tullut palopaikalle päihtyneenä.
Arvioita

Kriitikot tyrmäsivät elokuvan lähes järjestään, ja se tuotti kaksi Golden Raspberry -ehdokkuutta: Robert Urichille huonoimmasta sivuosasta ja Paul Zazalle huonoimmasta musiikista. The New York Timesin Jane Maslin kirjoitti Timothy Huttonista tulleen näyttelijän, jota katsoo mielellään jopa tällaisessa suurella sydämellä huitaistussa tarinassa. Hänestä New Yorkia ei oikein tunnista elokuvan liian siisteistä metroista ja ryhdikkäistä graffiteista, mutta Brooklynin murre pääosan esittäjiltä kyllä sujuu, ja puvustus on realistisen kamala. Helsingin Sanomien Mikael Fränti kuvasi elokuvaa byrokratian ja vähän politiikankin vastaiseksi asiaelokuvaksi, joka luottaa yksilön voimaan pahan paljastajana ja vääryyden poistajana. ”Elokuvassa on paljon toimintaa ja puhetta, mutta varsinaista tulosta syntyy hyvin vähän.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvaa kohtuullisen hauskana mutta jo pian paikoilleen juuttuvana. Hän antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Common Lisp

| Common Lisp |
| --- | --- |
Paradigma:  proseduraalinen, funktionaalinen, olio, meta
Tyypitys:  dynaaminen, vahva
Muistinhallinta:  automaattinen
Julkaistu:  1984, ANSI-standardisoitu vuonna 1994
Kehittäjä:  X3J13
Merkittävimmät toteutukset:  SBCL, ECL, Clozure CL, CMUCL
Vaikutteet:  Lisp, Interlisp, Scheme
Vaikuttanut:  Clojure, Julia, R
Käyttöjärjestelmä:  alustariippumaton
Verkkosivu:  http://common-lisp.net/
Uutisryhmä:  comp.lang.lisp
Common Lisp on Lisp-ohjelmointikieli, jolle on ANSI-standardi X3.226-1994. Koska Common Lisp kehitettiin standardisoimaan sitä edeltävien Lisp-murteiden ominaisuudet, se on ennemminkin kielen määritelmä kuin toteutus. Standardinmukaisia Common Lisp -toteutuksia (kääntäjiä ja tulkkeja) on monia, niin yksityisiä kuin avoimen lähdekoodin toteutuksia.
Common Lisp on yleiskäyttöinen ohjelmointikieli, toisin kuin jotkin Lisp-murteet, kuten Emacs Lisp ja AutoLISP, jotka ovat vain tietylle ohjelmalle kehitettyjä laajennoskieliä. Toisin kuin monet aikaisemmat Lisp-murteet, Common Lisp (kuten myös Scheme) käyttää muuttujien staattista näkyvyyttä.
Common Lisp on monta ohjelmointiparadigmaa tukeva kieli, joka:
Tukee imperatiivista, funktionaalista ja olio-ohjelmointia.
On dynaamisesti tyypitetty, mutta antaa mahdollisuuden julistaa muuttuja tietyn tyyppiseksi, mikä mahdollistaa kääntäjän suorittamat optimoinnit.
On laajennettava standardein keinoin, kuten Lisp-makroilla (aliohjelmilla, jotka ajetaan käännösaikana, ja jotka tuottavat Lisp-koodia) ja lukijamakroilla (syntaksilaajennoksilla, jotka antavat erityismerkityksen tietyille käyttäjälle varatuille merkeille).
Syntaksi

Common Lisp on Lispin murre, joten Lispin tapaan se käyttää S-lausekkeita sekä koodin että datan esittämiseen. Funktioiden ja makrojen kutsut kirjoitetaan listoina siten, että funktion nimi on listan ensimmäinen alkio. Esimerkkejä:
(+ 2 2)           ; laskee yhteen luvut 2 ja 2, tuloksena 4.

 (setf pii 3.1415)   ; asettaa muuttujan "pii" arvoksi 3.1415

 ; Funktio, joka laskee luvun neliön:
 (defun nelio (x) 
   (* x x))

 ; Suoritetaan funktio:
 (nelio 3)        ; Palauttaa luvun 9

 ; let on Common Lispin operaattori, joka sitoo muuttujia oman runkonsa suorituksen ajaksi.
 ; Jos a ja b oli jo määritelty ennen tätä lauseketta, vanhat arvot palautuvat, kun
 ; let-lauseke on suoritettu.
 (let ((a 6) (b 4)) 
   (+ a b)) ; Palauttaa luvun 10
Datatyypit

Common Lispissä on runsaasti datatyyppejä, enemmän kuin monissa muissa ohjelmointikielissä.
Datatyypit > Skalaarityypit

Numeeriset tyypit sisältävät kokonaisluvut, rationaaliluvut, liukuluvut ja kompleksiluvut. Common Lisp sisältää myös bignum-tyypin esittämään mielivaltaisen suuria ja tarkkoja lukuja. ratio-tyyppi esittää rationaaliluvut tarkkoina arvoina, mikä on mahdotonta suuressa osassa kieliä. Tarvittaessa Common Lisp suorittaa automaattisen tyyppimuunnoksen numeeristen tyyppien välillä.
Common Lispin merkki (character-tyyppi) ei ole rajoittunut vain ASCII-merkkeihin – onhan Lisp on kehitetty ennen ASCII:ta. Jotkut modernit toteutukset tuntevat Unicode-merkistön.
Symboli (symbol-tyyppi) on yleinen Lisp-murteissa, mutta suurelta osin tuntematon muissa kielissä. Symboli on uniikki, nimetty data-arvo. Symbolit Lispissä vastaavat muiden kielten nimiä, kuten funktioiden ja muuttujien nimiä. Lispissä ne ovat kuitenkin yleiskäyttöisempiä ja niitä voi käyttää myös sellaisenaan. Normaalisti, kun symboli evaluoidaan, sitä vastaavan muuttujan arvo palautetaan. Avainsanasymbolit, kuten :foo kuitenkin evaluoituvat takaisin itsekseen, ja totuusarvot esitetään Common Lispissä niille varatuilla symboleilla t ja nil.
Datatyypit > Tietorakenteet

Common Lispin sekvenssi-tyyppeihin kuuluvat listat, vektorit, bittivektorit ja merkkijonot. Common Lispissä on monia funktioita, jotka toimivat mille tahansa sekvenssille.
Kuten muissakin Lisp-murteissa, Common Lispissä listat rakentuvat pareista (cons). Pari on tietorakenne, jossa on kaksi alkiota, ensimmäinen on car ja toinen on cdr. Lista on linkitetty ketju pareja siten, että jokaisen parin car osoittaa listan alkioon ja cdr osoittaa seuraavaan pariin – paitsi listan viimeisellä parilla, jonka cdr-alkio on nil-arvo. Pareja voi helposti käyttää myös esittämään  esimerkiksi puita ja muita muita monimutkaisia tietorakenteita.
Common Lisp tukee moniulotteisia taulukoita, joiden kokoa voi tarvittaessa muuttaa dynaamisesti. Moniulotteisia taulukoita voi käyttää esimerkiksi matriisilaskennassa. Vektori on yksiulotteinen taulukko. Taulukot voivat sisältää minkä tahansa tyyppistä dataa (myös siten että taulukon eri alkiot ovat erityyppisiä), tai ne voi erikoistaa sisältämään vain yhden tyyppisiä alkioita. Monet Common Lisp -toteutukset pystyvät optimoimaan taulukko-operaatioita, kun taulukko on erikoistettu yhdelle tyypille. Kahdelle tietylle tyypille erikoistetulle taulukolle on oma nimi: Merkkijono on vektori, joka sisältää merkkejä, ja bittivektori on vektori joka sisältää bittejä.
Hajautustauluihin talletetaan data-arvojen välisiä assosiaatioita. Mitä tahansa objektia voi käyttää avaimena tai arvona. Hajautustaulujen koko muuttuu automaattisesti tarvittaessa.
Paketit ovat symbolikokoelmia. Niitä käytetään pääasiassa erottamaan ohjelman eri osat nimiavaruuksiksi. Paketti voi julkistaa (export) symboleita merkiten ne osaksi paketin julkista rajapintaa.
Tietueet esittävät mielivaltaisen monimutkaisia tietorakenteita, joissa on alkioita. Ne vastaavat C:n structeja tai Pascalin recordeja.
Luokkien instanssit ovat samanlaisia kuin tietueet, mutta liittyvät Common Lispin oliolaajennukseen, CLOS:iin.
Datatyypit > Funktiot

Common Lispissä funktio on datatyyppi. On esimerkiksi mahdollista kirjoittaa funktioita, jotka ottavat parametreikseen toisia funktiota tai palauttavat funktioita. Tämä mahdollistaa erittäin yleiskäyttöisten operaatioiden toteuttamisen.
Common Lispin kirjastofunktiot tukeutuvat tällaisiin korkeamman asteen funktioihin. Esimerkiksi sekvenssin järjestävälle sort-funktiolle annetaan parametrina vertailufunktio. Tämä mahdollistaa minkä tahansa tyyppisen datan järjestämisen.
(sort (list 5 2 6 3 1 4) #'>)
 ; Järjestää listan käyttämällä > -funktiota.
 ; Palauttaa (6 5 4 3 2 1).

 (sort (list '(9 a) '(3 b) '(4 c))
       #'(lambda (x y) (< (car x) (car y))))
 ; Järjestää listan jokaisen sisäkkäisen listan ensimmäisen elementin (car) perusteella.
 ; Palauttaa ((3 b) (4 c) (9 a)).
Funktioiden evaluointimalli on hyvin yksinkertainen. Kun kohdataan kaava (F A1 A2 ... An), oletetaan että F on jokin seuraavista:
Erityinen sisäänrakennettu operaattori (helposti tarkistettavissa staattisesta listasta).
Aikaisemmin määritellyn makron nimi.
Funktion nimi (oletus), joka voi olla joko symboli tai lista, joka alkaa symbolilla lambda.
Jos F on funktion nimi, argumentit A1, A2, ..., An evaluoidaan vasemmalta oikealle, ja funktio suoritetaan näillä argumenteilla.