stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eero Paloheimo

| Eero Paloheimo |
| --- | --- |
 Eero Paloheimo marraskuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1936 (ikä 88) Helsinki
Poliitikko
Entiset puolueet:  Vihreä liitto Ekologinen puolue vihreät
Asema:  kansanedustaja (1987–1995) kunnanvaltuutettu (1984–1992)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Eero Kalervo Paloheimo (s. 14. kesäkuuta 1936 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja tekniikan tohtori. Hän oli vihreiden kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1994–1995. Paloheimo oli Tuusulan kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1984–1992. Paloheimo on kirjoittanut yhdeksän ympäristöä ja tulevaisuutta käsittelevää kirjaa ja lukuisia artikkeleita lehtiin ja kokoomateoksiin.
Elämä

Paloheimo kutsuttiin huhtikuussa 1996 Teknillisen korkeakoulun puurakentamisen professorin virkaan, jossa hän toimi 31.8.2000 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Paloheimo oli suunnittelija ja toinen omistaja Insinööritoimisto Eero Paloheimo & Matti Ollilassa vuosina 1965–1994. Hän on suorittanut kaksi tohtorintutkintoa. Väitöskirja Münchenin yliopistosta oli otsikoitu Problem der Sicherheit besonders der durch Biegung beanspruchten Spannbetonbrücken (1963) ja väitöskirja Teknillisestä korkeakoulusta oli nimeltään On the Reliability of Structures and Structural Elements (1970). Paloheimon suunnittelemista rakennelmista tunnetuimpia ovat vuonna 1975 valmistunut Turun Myllysilta, joka jouduttiin purkamaan 2010 romahdusvaaran vuoksi, sekä Yrjö Kukkapuron ateljee.
Paloheimo on ollut mukana suunnittelemassa ekokaupunkia Kiinaan. Hän on esitellyt ajatuksiaan tulevaisuuden ekologisesta maailmasta kirjassaan Syntymättömien sukupolvien Eurooppa (1996). Kirjassa on esimerkiksi suunnitelma uudenlaisesta liikennejärjestelmästä.
Paloheimon mukaan ekokatastrofi ja yhteiskunnallinen katastrofi etenevät rinnan. Molemmat kiihdyttävät toisiaan ja ovat maailmanlaajuisia, ja kummankin pohjimmainen syy on väestönkasvu.lähde? Tuloksena eko- ja yhteiskunnallisen katastrofin yhdistelmästä on Paloheimon mukaan maailmanloppu. ”Se ei ole tulossa vaan menossa. Me elämme sen keskellä.”lähde? Loppu kestää Paloheimon mukaan noin 200 vuotta ajankohdasta, jolloin merkit siitä olivat näkyvissä ajankohtaan, jolloin suurin osa kaikesta arvokkaasta on peruuttamattomasti mennyttä.
Lokakuussa 2010 Paloheimo ilmoitti eroavansa vihreistä vastalauseena sille, että puolue kannatti hänen mukaansa ”ylimitoitettua muuttoliikettä”. Hän on kuulunut Ekovihreät ry:n hallitukseen. Hän on Ekologinen puolue vihreät -puolueen perustajajäsen. Hänellä on hyvin erilaiset näkemykset sosiaalipolitiikasta kuin monilla muilla vihreillä, esimerkiksi Osmo Soininvaaralla.
2015 Paloheimo ja professori U. B. Lindström aloittivat Unite The Armies -kampanjan, jonka tarkoituksena on pysäyttää maapallon ympäristön tilan huonontuminen ja vapauttaa maailman armeijat suojelemaan ihmiskuntaa ympäristökatastrofeilta.
Hänen viimeaikaisiin aktiviteetteihinsa kuuluu AlfaTV:n keskusteluohjelmasarja Maailmaa pelastamassa sekä kunnianhimoinen hanke Saharan ja Sahelin metsittämiseksi.
Paloheimo on intohimoinen shakinharrastaja.
Teoksia

Maailma: Alustava luonnos.  Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08669-X
Suomi – mahdollinen maa.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10300-4
Maa.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13311-6
Maan tie.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-16075-X
Välit selviksi – ja joka suuntaan.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17456-4
Syntymättömien sukupolvien Eurooppa.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20480-3
Megaevoluutio.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26913-1
Struktuuri.  Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-87-9
Tämä on Afrikka.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33083-8
Sanoin: kootut kirjoitukset 1963–2010.  Somero:  Amanita, 2011.  ISBN 978-952-5330-40-3
Kiinalainen juttu. Helsinki: Kiuas Kustannus Oy, 2018. ISBN 978-952-7197-12-7.
Dokumenttielokuvat

Anna-Karin Grönroos: Ekopolis  (Ecopolis China).  Suomi,  2013. suomi, kiina
Aiheesta muualla

Eero Paloheimon kotisivut
.aspx Eero Paloheimo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
EPECC – Eero Paloheimo Ecocity (Arkistoitu – Internet Archive)
Jani Päivänen: Kumous ekoinsinöörin mukaan. Yliopisto 10/1997.
Unite The Armies
Osmo Soininvaara: Eero Paloheimo jätti taas vihreät 5.10.2010.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (4):  Haavisto  Paloheimo  Pulliainen  Soininvaara 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Anttila  Haavisto  Hassi  Hautala  Luukkainen  Nikula  Paloheimo  Pulliainen  Pykäläinen  Räty 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Eduskunta
Misa Palander

| Misa Palander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. joulukuuta 1971 (ikä 53) Helsinki
Ammatti:  Näyttelijä
Lapset:  Ilmari Järvenpää Onerva Järvenpää
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  Niiskuneiti  (Muumipeikko ja pyrstötähti)
Palkinnot
 Prix Danube (1981 - Parhaan lapsinäyttelijän palkinto) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Misa Palander (s. 23. joulukuuta 1971 Helsinki) on suomalainen freelance-näyttelijä, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja.
Ura

Palanderin ura alkoi Yleisradion lastenelokuvissa 1980-luvun alussa. Hän on esiintynyt monissa tv-sarjoissa, elokuvissa sekä teattereissa. Hänen ääntään on myös kuultu useissa kuunnelmissa ja animaatioissa, kuten Niiskuneidin roolissa elokuvassa Muumipeikko ja pyrstötähti. Palander opiskeli teatterityön tutkinto-ohjelmassa Nätyssä 1995 ja valmistui filosofian maisteriksi teatteritieteestä Helsingin yliopistosta vuonna 2005.
Palander oli mukana MTV:n viihdeohjelmassa Luojan kiitos! talon näyttelijänä yhdessä Jussi Puhakan, Teijo Elorannan ja Annika Poijärven kanssa vuonna 2015. Palander näytteli myös Johanna Vuoksenmaan tv-sarjassa Ex-onnelliset (2016–2020). Palander oli mukana käsikirjoittamassa Ylen komediasarjaa Härölä (2018) ja näytteli siinä mm. Piken roolin. C More -suoratoistopalvelun komediasarjassa Rehtori Palander näyttelee kemianopettaja Jaanaa. Elokuvissa Palander on näytellyt mm. Hannaleena Haurun palkitussa elokuvassa Säälistäjät ja Vuoksenmaan elokuvassa 21 tapaa pilata avioliitto.  Palander on myös keskeisessä roolissa Vuoksenmaan elokuvassa 70 on vain numero (2021). Palander näyttelee Elisa Viihteen sarjassa Mädät omenat Almaa.
Palander on myös ohjannut ja käsikirjoittanut monia teatterinäytelmiä. Hän on myös käsikirjoittanut alkuvuodesta 2022 elokuvateattereissa ensi-iltaan tulevan komedian Skimbagirls. Se on hänen ensimmäinen pitkä elokuvakäsikirjoituksensa. Palander on käsikirjoittanut myös Ylen nuortensarjan Swang, jonka ensimmäinen kausi on julkaistu Areenassa.
Palander toimi Lahden kansanopiston teatterikoulutuksen vastuuopettajana vuosina 2010–2017. Hän on toimittanut kaksi teatterihistoriaa käsittelevää teosta.
Palkinnot

Palander palkittiin vuonna 1981 Bratislavan filmifestivaaleilla Prix Danube palkinnolla parhaana lapsinäyttelijänä.
Yksityiselämä

Palanderilla on kaksi lasta. Ilmari Järvenpää on näytellyt useissa elokuvissa. Onerva Järvenpää näyttelee C Moren sarjassa Kämppikset.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2022 | Sihja – kapinaa ilmassa | Sihjan täti |
| 2021 | 70 on vain numero | Shanella |
| 2014 | Säälistäjät | Anna |
| 2012 | 21 tapaa pilata avioliitto | morsian |
| 2010 | Sisko tahtoisin jäädä | puistotäti |
| 2010 | Päivät kuin unta | marjastajanainen |
| 2007 | Tässä lepää Aino Koski | hoitaja Makkonen |
| 2004 | Pelikaanimies | naapuri |
| 1982 | Kahdeksan peiliä | Eeva |
| 1982 | Salameno | Vilhelmiina |
| 1981 | Kummalliset | Inkeri |
| 1980 | Miesten koulu | Mirja |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2024 | Karkurit | vankilanjohtaja |
| 2023 | Sunnuntailounas | Hantula |
| 2022 | True Story Suomi | neuvolanhoitaja |
| 2022 | Swang | Marjatta |
| 2021 | Karkurit | vankilan johtaja |
| 2021 | Mädät omenat | Alma Kerttula |
| 2019 | Rehtori | Jaana |
| 2019 | Justimus esittää: Duo | Raija-täti |
| 2019 | Syke | Ritva |
| 2018 | Onnela | Kylli |
| 2018 | Härölä | Pike |
| 2016–2020 | Ex-onnelliset | Anna |
| 2015 | Luojan kiitos! | useita rooleja |
| 1999 | Hovimäki | Sundeliusten piika Maija |
| 1995 | Fallesmannin Arvo ja minä | piika veneessä |
| 1994 | Love Story |  |
| 1983 | Joulukalenteri | tonttuapulainen |
Kirjallisia teoksia

Hanna Suutela, Misa Palander (toim.): Seiskytluvun teatterin moninaiset äänet. Like, 2000. ISBN 952-471-438-8.
Pirkko Koski ja Misa Palander (toim.): Kansaa teatterissa – Helsingin Kaupunginteatterin historia.  Like, 2007.  ISBN 978-952-01-0015-5
Aiheesta muualla

Misa Palander Elonetissä.
Misa Palander Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Yle
Luettelo Mikkelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Mikkelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Mikkelin julkiset taideteokset, eli julkisilla paikoilla olevat pysyvät veistokset, patsaat, seinämaalaukset ja muistomerkit. Mikkeliin on liitetty Mikkelin maalaiskunta sekä Anttolan, Haukivuoren, Ristiinan ja Suomenniemen kunnat.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuoro | Peitsarin koulun sisäpiha, Peitsarinkuja 6, Lähemäki | varastossa | Huttunen, RiittaRiitta Huttunen | 1985 | 2019 | Koulu suljettu, teos varastoitu |  |  |
| Lento leikkimaahan | Kalevankankaan päiväkoti, Raviradantie 18, Kalevankangas |  | Siimala, Marja-RiittaMarja-Riitta Siimala | 2002 (uusi sijainti 2014-) |  ? | Havainto: rakennuksen tiiliseinät paljaat, niillä ei teosta (8/2020); onko sisätiloissa? |  |  |
| Veistos | Kalevankankaan päiväkodin edustan suhkulähde, Raviradantie 18, Kalevankangas |  | Vellonen, JarmoJarmo Vellonen | 1988 |  ? | Havainto: suihkulähdettä ei enää ole, eikä sen valkoista Veistos-teostakaan (8/2020), rakennuksen käyttötarkoitus muuttunut päiväkodiksi |  |  |
Paperback Writer

| ”Paperback Writer” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Rain”
 Äänitetty : 13.–14. huhtikuuta 1966 Abbey Road Studios
 Julkaistu: 10. kesäkuuta 1966 (Britannia)
 Formaatti: 7″ single
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 02.18
 Levy-yhtiö: Parlophone (Britannia) / Capitol (Yhdysvallat)
Listasijoitukset
  1.  1.
The Beatlesin muut singlet
| ”We Can Work It Out” / ”Day Tripper”   1966  ”Nowhere Man” (Yhdysvallat) 1966 | ”Paperback Writer” 1966 | ”Yellow Submarine” / ”Eleanor Rigby” 1966 |
Paperback Writer on pääosin Paul McCartneyn kirjoittama kappale (vaikkakin se on merkitty parivaljakko Lennon-McCartneyn tekemäksi). Se julkaistiin The Beatlesin yhdennentoista singlen A-puolella Yhdysvalloissa 30. toukokuuta 1966 ja Britanniassa 10. kesäkuuta samana vuonna. Kappale meni ykköseksi muun muassa Britannian, Yhdysvaltojen, Länsi-Saksan, Tanskan ja Australian myyntilistoilla. B-puolen ”Rain” oli John Lennonin käsialaa.
Kappale ja taustat

Laulu oli esitetty itseään kustantajalle kauppaavan ”roskaromaanikirjailijan” näkökulmasta, joka halusi julkaista säädyttömän tarinan säädyttömästä herra Learista. Kappale oli samalla The Beatlesin ensimmäinen varsinainen single, joka ei ollut rakkauslaulu. (Tätä linjaa tosin edusti myös Rubber Soul -albumin ”Nowhere Man”, joka julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa.) Alkusysäyksen ”Paperback Writerin” tekemiseen lienee antanut McCartneyn täti, joka oli pyytänyt Paulia tekemään laulun jostakin muusta aiheesta kuin rakkaus. Laulu saattoi myös toimia eräänlaisena kunnianosoituksena aloitteleville kirjailijoille, joihin lukeutui myös John Lennon, jonka esikoiskirja Hispanialainen jakovainaa oli ilmestynyt vuonna 1964.
”Paperback Writerissa” yhtye laulaa neliäänisesti. Merkittävää on myös aikaisempaa raskaampi bassosoundi sekä Gibson SG:llä Humbucker-mikrofonia käyttämällä soitettu kitarariffi. Abbey Roadin studioiden äänitystekniikkaa oli kehitetty uusilla laitteilla, kuten kompressoreilla, oskillaattoreilla ja limittereillä. Beatlesin musiikki muuttuikin merkittävästi ”Paperback Writerin” ja sen B-puolella olevan ”Rain”-kappaleen toimiessa suunnannäyttäjinä uudenlaiseen ja monipuolisempaan äänimaailmaan. ”Paperback Writer” erosi kaikista muista 1966 julkaistuista Beatlesin kappaleista sikäli, että se oli ainoa, jota voitiin esittää kiertueilla.
Mark Shipper on kirjoittanut kirjan nimeltä Paperback writer: Beatlesien elämä ja toiminta (Johanna kustannus, 1982). Kirjan on suomentanut Juice Leskinen.
Pamir (laiva)

Pamirin pienoismalli
Pamir oli nelimastoinen parkki, joka rakennettiin vuonna 1905 Hampurissa Blohm + Vossin telakalla ”Lentävänä P-linjana” tunnetulle Laeiszin laivanvarustamolle. Aluksessa ei ollut koneita eikä potkureita, vain donkeykattila höyryvinttureita ja pumppuja varten.
Historia > Alkuperäinen käyttö

Pamir rakennettiin Etelä-Amerikan länsirannikolla käytyä salpietarikauppaa varten, ja siellä alus purjehti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. Sotavuodet Pamir vietti puolueettomassa satamassa Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla. Vuonna 1924 laiva palautui Laeiszille ja jatkoi jälleen Etelä-Amerikan salpietarikaupan parissa.
Historia > Pamir Suomessa

Salpietarikaupan kannattavuuden heikennyttyä Laeisz myi Pamirin ahvenanmaalaiselle laivanvarustaja Gustaf Eriksonille vuonna 1931. 3. elokuuta 1941 Pamir saapui Wellingtonin satamaan, jossa Uusi-Seelanti valtasi sen, koska Suomea pidettiin ”vihollisen valtaamana alueena”. Pamir on ainoa Uuden-Seelannin koskaan valtaama laiva. Uusi-Seelanti käytti laivaa villan ja talin kuljettamiseen Vancouveriin ja San Franciscoon. Uusi-Seelanti palautti laivan Suomeen vuonna 1948. Myöhemmin se toimi Saksan laivaston harjoitusaluksena.
Pamir oli viimeinen Kap Hornin kiertänyt, purjeilla kulkenut kauppa-alus. Tämä tapahtui vuonna 1949.
Historia > Kohtalo

21. syyskuuta 1957 aluksen yllätti hurrikaani Carrie. Kovan merenkäynnin vuoksi Pamir upposi lähellä Azorien saariryhmää (35°57′N, 40°20′W). Vain kuusi miehistön jäsentä selviytyi haaksirikosta. Aluksen tuhoutuminen huomioitiin lehdissä ympäri maailman.
Aiheesta muualla

The Last Time Around Cape Horn: The Historic 1949 Voyage Of The Windjammer Pamir, William F. Stark, Peter Stark; Basic Books, 2004; ISBN 0786714611, 9780786714612
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pamir Wikimedia Commonsissa
Pappila

Limingan pappila on rakennettu 1800-luvun puolivälissä
Pappila on ollut kristillinen kirkon seurakunnan pappien työsuhdeasunto, jota koski asumisvelvollisuus. Kirkkoherran virkataloon liittyi myös virkatilat.
Papin asuntoa nimitettiin virka-asunnoksi silloin, kun siihen ei kuulu maa-alaa, muuten virkataloksi. Papiston virkataloja olivat kirkkoherranvirkatalo eli pappila ja kappalaisenvirkatalo eli kappalaisenpappila, joista myös saatettiin käyttää nimitystä puustelli. Kanttorillakin on voinut olla asuntona virkatalo, kanttorila.
Aikaisemmin Suomen pappilat olivat maatiloja, joiden tuotto oli merkittävä osa papin palkkaa. Toisaalta pappilan asukas vastasi  työsuhdeasuntonsa kunnossapidosta. Vuoden 1922 laki evankelis-luterilaisten seurakuntain papiston palkkauksesta (laki 180/1922) muutti asiaa siten, että vakinaisessa virassa toimivan papin palkan pääosan tuli olla rahapalkkaa. Nykyisin on siirrytty normaaliin työsuhdekäytäntöön, jossa kirkkoherralla voi olla luontoisetuna työsuhdeasunto, kuten muillakin palkansaajilla.
Papisto pyrki edistämään asuinalueensa kansan oloja omalla esimerkillään. Pappilat pyrkivät olemaan elämäntavoiltaan idyllisen tasapainoisia ja luonnonläheisiä. Papin koko perheen tuli noudattaa vaatimatonta mutta siistiä ja vieraanvaraista elämää, jonka vastakohtana pidettiin aateliston tuhlaavaisuutta ja kaupunkilaisten paheellisuutta. Säätyläiset yöpyivät usein matkoillaan pappiloissa ja niiden vieraanvaraisuutta arvostettiin ja vertailtiin. Pappilassa ei siis eletty yksityiselämää, vaan ne olivat kirkollis-uskonnollisia paikkoja. Jos papin perhepiirissä riideltiin tai vietettiin paheellista elämää, se tuli nopeasti kansan tietoon ja herätti voimakasta pahennusta.
Virkatalot pappien asuntoina menettivät asemansa, kun luontoisetupalkkausjärjestelmä kumottiin 1990. Jo aiemmin niihin oli alettu kohdistaa verotusta.  Virka-asunnosta säädettiin virkatalolaista, jollainen säädettiin viimeksi 1944. Sitä muutettiin useaan kertaan, kunnes se kumottiin 13 §:ää lukuun ottamatta lailla 860/1998.
Monet vanhat pappilat ovat paikkakuntansa merkittäviä arkkitehtonisia nähtävyyksiä.
Rakennuksesta nimensä saanut jälkiruoka on nimeltään pappilan hätävara.
Kirjallisuutta

Marja Terttu Knapas, Markku Heikkilä ja Timo Åvist: Suomalaiset pappilat. SKS, 2009. ISBN 978-952-222-096-7.
Väinö Palomäki

Väinö Iisakki Palomäki (hän käytti Saksassa peitenimeä Palm), (11. marraskuuta 1888 Oulu – 10. heinäkuuta 1965) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat vaunumestari Isak Palomäki ja Anna Sofia Paldanius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Ilma Nyströmin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1907 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla, missä suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1914.
Jääkärikausi

Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään, jossa hänet sijoitettiin pataljoona pioneerikomppaniaan. 31. elokuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet komennettiin 29. huhtikuuta 1917 Berliiniin postisensuurin tanskan-, norjan-, suomen- ja ruotsinkielisen postin tarkastajaksi. Tehtävässä hän toimi 14. elokuuta 1917 saakka. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Libaussa vuonna 1917 Suomalaisen sotilaskäsikirjan toimittamiseen.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaa, josta hänet siirrettiin 9. maaliskuuta alkaen komppanianpäälliköksi 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan ja myöhemmin 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Palomäki osallistui venäläisten joukkoteloitukseen Viipurin puhdistuksen yhteydessä. Hänen johtamansa 2. komppania teloitti Jääkärimajuri Öhqvistin mukaan noin 35 vankia.
Sisällissodan jälkeinen aika

Palomäki palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä 4. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 2:ssa, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi 9. syyskuuta 1919 vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi aluksi 2. rykmentin III pataljoonan eli niin sanotun karjalaisen pataljoonan komentajana sekä myöhemmin aunukselaisista kootun aliupseerikoulun johtajana. Hän osallistui retkikunnalla taisteluihin Matrossassa, Polovinassa, Suollusmäellä, Viitanassa ja Säämäjärvellä. Käymissään taisteluissa hän haavoittui Polovinassa 13. kesäkuuta 1919.
Sotaretkeltään palattuaan hänet nimitettiin Oulun suojeluskuntapiirin päälliköksi 1. tammikuuta 1920 alkaen. Edellä mainitusta tehtävästä hän erosi 31. tammikuuta 1921 ja siirtyi sen jälkeen insinööriksi Valtion rautateiden palvelukseen Pasilan konepajalle, josta hän siirtyi 1. marraskuuta 1921 Imatran voimalaitosrakennuksen koneinsinööriksi. Hän siirtyi 31. joulukuuta 1923 alkaen Lapuan patruunatehtaan johtajaksi. Patruunatehtaalta hän erosi 28. helmikuuta 1925, jonka jälkeen hänet nimitettiin Viipurin piirin apulais-ammattientarkastajaksi 1. huhtikuuta 1926 alkaen ja saman piirin maahöyrykattiloiden katsastajana 1. heinäkuuta 1927 alkaen. Palomäki julkaisi vuonna 1922 kirjan Aseoppi.
Talvi- ja jatkosota

Palomäki osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana (YH) 2. prikaatin intendenttitoimiston päällikkönä ja 10. divisioonan esikunnan ase- ja ammustarvikeupseerina. Välirauhan aikana hän toimi Viipurin piirin ammattientarkastajana Lappeenrannassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 10. divisioonan esikunnan taisteluvälinetoimiston päälliköksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1942 saakka, jonka jälkeen hänet siirrettiin ilmasuojelutehtäviin Viipuriin. Sotien jälkeen hän työskenteli Viipurin piirin ja myöhemmin Savonlinnan piirin ammattientarkastajana aina vuoteen 1957 saakka. Myöhemmin hän toimi höyrykattilan- ja laivankatsastajana vuoteen 1964 saakka. Hänet haudattiin Ouluun.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hiffsgruppenführer 10. tammikuuta 1916  Gruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 10. syyskuuta 1919  Everstiluutnantti 1919 |      |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Heimosotaristi  Aunuksen muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania
Panssarisodankäynti

Varsovan liiton englanninkielisellä nimellä Big Seven tunnettu kalustovalikoima.
Panssarisodankäynti tarkoittaa panssarivaunujen käyttöä keskeisenä osana sodankäyntiä. Panssarivaunuja käytettiin sodankäynnissä ensimmäisen kerran ensimmäisessä maailmansodassa, ja toisessa maailmansodassa panssarisodankäynti oli ratkaisevan tärkeä osa saksalaisten salamasotaa . Nykyaikaisen sodankäynnin aikana panssarivaunun merkitys on vähentynyt panssarintorjunta-aseiden ja ilmavoimien kehityksen myötä.
Panssarivaunuprikaatit

Neuvostoliitossa perustettiin 1930-luvulla ensimmäiset panssarivaunuprikaatit, jotka pystyivät itsenäisiin sotatoimiin. Prikaati koostui neljästä panssaripataljoonasta, joissa oli kussakin neljä panssarivaunukomppaniaa. Komppanian vahvuus oli 8 vaunua, pataljoonan 32 ja prikaatin 128 vaunua. Hyökkäyksessä panssaripataljoonan kaistaksi määriteltiin 300-1000 metriä, kun jalkaväkipataljoonan kaistan leveys oli 1500-2500 metriä.
Panssarivaunut varustettiin sekä lähitoimintavaunuiksi, jotka tukivat jalkaväkeä, että kaukotoimintavaunuiksi, jotka etenivät läpimurron jälkeen vihollisen selustaan. Kaukotoimintavaunujen tuli olla nopeita ja raskaasti aseistettuja ja niiden tuli kyetä etenemään esteiden yli. Lähitaisteluvaunut saattoivat olla hitaampia ja kevyemmin aseistettuja.