stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen euroviisukarsinta 1975
Tulos > Finaali > Pistetaulukko

| Sävelmä | Turku | Helsinki | Tampere | Mikkeli | Kuopio | Seinäjoki | Rovaniemi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Viulu-ukko | 48 | 55 | 54 | 46 | 58 | 57 | 61 | 379 |
| Naisen vuosi | 25 | 25 | 29 | 33 | 30 | 29 | 25 | 196 |
| On jotakin mikä yhdistää | 22 | 41 | 33 | 31 | 38 | 26 | 37 | 228 |
| Mätä makee | 34 | 28 | 30 | 32 | 23 | 29 | 29 | 205 |
| Hei lähde maailmaan | 42 | 38 | 32 | 38 | 28 | 38 | 40 | 256 |
| Laulu | 43 | 49 | 37 | 45 | 41 | 40 | 53 | 308 |
| Seikkailija | 54 | 49 | 55 | 60 | 50 | 53 | 47 | 368 |
| Ovi elämään | 30 | 48 | 42 | 43 | 44 | 39 | 33 | 279 |
| Oh, New York rakkain | 43 | 45 | 35 | 46 | 26 | 29 | 41 | 265 |
Tulos > Finaali > Raatien pisteidenlukijat

Turku: Jorma Vuori
Helsinki: Reijo Suojanen
Tampere: Olavi Pietilä
Mikkeli: Erkki Pitkänen
Kuopio: Kauko Muje
Seinäjoki: Hely Laurio
Rovaniemi: Kirsti Suopanki
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Danny | 1966 (8.) 1967 (2., 4.) 1973 (5.) 1974 (7.) | - |
| Pepe Willberg | 1971 (5.) 1974 (3.) | - |
| Kirka | 1972 (3.) 1974 (2. semifinaalin 5.) | - |
| Maarit | 1973 (3., jaettu 6.) | - |
| Marjatta Leppänen | 1963 (1.) 1965 (1.) 1966 (7.) | - |
| Ritva Oksanen | 1974 (2.) | - |
| Jukka Kuoppamäki | 1971 (2.) 1972 (7.) 1973 (jaettu 6.) 1974 (4.) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1975 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Glenn Ljungström

| Glenn Ljungström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1974 (ikä 50)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1990–2003, 2005
Tyylilajit:  melodinen death metal, power metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  In Flames, HammerFall, Dimension Zero, The Resistance
Levy-yhtiöt:  Nuclear Blast 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Glenn Ljungström (s. 7. syyskuuta 1974) on ruotsalainen kitaristi. Hän on soittanut In Flamesissa vuosina 1993–1997, HammerFallissa vuosina 1995–1997 ja Dimension Zerossa vuosina 1996–2003 ja uudelleen vuonna 2005. In Flamesin entisen kitaristin ja HammerFallin entisen rumpalin Jesper Strömbladin mukaan Ljungström erosi In Flamesista perhesyiden vuoksi. Hänen viimeisin musiikkiprojekti on The Resistance -niminen yhtye, jossa on mukana muun muassa In Flamesin entinen kitaristi Jesper Strömblad.
Meänkieli

| Meänkieli |
| --- | --- |

Tiedot
Alue:   Ruotsi
Virallinen kieli:  Haaparanta, Kiiruna, Jällivaara, Pajala, Ylitornio, Uumaja, Luulaja
Puhujia:  noin 60 000
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-permiläiset kielet suomalais-volgalaiset kielet suomalais-saamelaiset kielet itämerensuomalaiset kielet 
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  fiu
ISO 639-3:  fit
 Ohje 
Meänkieli on Norrbottenin läänissä, Ruotsissa puhuttava itämerensuomalainen kieli, tai yksi suomen peräpohjalaismurteista, jota puhuvat länsipohjalaiset. Sillä on Ruotsissa virallisen vähemmistökielen asema. Meänkielen päivää vietetään 27. helmikuuta.
Meänkieltä puhui Ruotsissa vuonna 2009 yhteensä noin 30 000 ja Suomessa Tornionlaakson murretta noin 30 000 henkeä. Meänkieli jakaantuu Ruotsissa kolmeen alamurteeseen: Tornionjokilaakson suomeen, johon meänkielen kirjakieli perustuu ja jota puhutaan Pajalassa, Övertorneåssa, Haaparannassa ja osissa Kiirunaa; Jällivaaran suomeen, jota puhutaan Jällivaaran alueella; sekä lannankieleen, jota puhutaan Kiirunassa ja Jukkasjärvissä.
Ruotsin terveysviranomaisten julkaisema meänkielinen ohje koronaviruksen leviämisen välttämiseksi.
Historia

Meänkieli kehittyi sen jälkeen, kun Suomi liitettiin Venäjään vuonna 1809. Rajaa ei tuolloin vedetty suomen ja ruotsin väliselle kielirajalle, vaan osa suomenkielisestä alueesta jäi Ruotsille. Vuoteen 1809 saakka Tornionlaakson itä- ja länsipuoli muodostivat yhtenäisen murrealueen. Rajanvedon jälkeen joen itäpuolen asukkaiden kieli kehittyi suomen yleiskielen suuntaan. Joen länsipuolelle nämä vaikutteet eivät ulottuneet, mutta sen sijaan ruotsin kielen vaikutus alkoi siellä tuntua yhä voimakkaampana.
Suomen kieli (tai meänkielen esimuoto) alkoi Norrbottenin läänissä taantua 1880-luvulta alkaen. Ruotsin valtio alkoi vaatia että kaikkien kansalaisten olisi käytettävä ruotsin kieltä. Vaatimusta perusteltiin sotilaallisilla syillä. Sotatilanteessa ei katsottu voitavan täysin luottaa niihin raja-alueen asukkaisiin, jotka puhuvat naapurimaan kieltä. Aikakauden rotuteorioiden perusteella länsipohjalaisten ja saamelaisten katsottiin myös kuuluvan alempaan ei-germaaniseen rotuun. Tämä asenne loi suomen tai meänkielen käytölle voimakkaan kielteisen leiman. Alueen kouluissa alettiin käyttää opetuskielenä ainoastaan ruotsia ja lapsia kiellettiin rangaistuksen uhalla puhumasta suomea.lähde?
Ennen 1970-lukua Norrbottenin läänin suomalaisilla ei kuitenkaan vielä ollut omaa kirjakieltä eikä juuri kukaan pitänyt puhumaansa kieltä muuna kuin suomen murteena. Vuodesta 1981 STR-T-yhdistys alkoi ajaa kielten puhujien asemaa. Kirjailija Bengt Pohjanen on voimaperäisesti pyrkinyt kehittämään meänkielen kirjakieltä ja kielioppia. Ensimmäinen meänkielellä kirjoitettu romaani oli Pohjasen Lyykeri, joka julkaistiin vuonna 1985. Ensimmäinen meänkielinen näytelmä oli myös Pohjasen kirjoittama Kuutot vuodelta 1987. Markuksen evankeliumi julkaistiin meänkielellä samana vuonna, ja loput evankeliumikäännökset valmistuivat vuonna 2000. Kieliopin perusteet, Meänkielen kramatiikki julkaistiin vuonna 1996, kirjoittajina Matti Kenttä ja Pohjanen. Meänkielen kirjallinen muoto noudattaa lähinnä Pajalassa ja Ylitornion kunnissa puhuttua murretta.
Ruotsin tornionlaaksolaisten valtakunnallisen liiton ehdotuksesta Ruotsin valtiopäivät päätti 2. joulukuuta 1999 tunnustaa Tornionlaakson suomalais-saamelaisten kielten puhujat kansalliseksi vähemmistöksi. 1. huhtikuuta 2000 tuli voimaan laki, jonka mukaan viidessä Norrbottenin läänin kunnassa (Haaparanta, Kiiruna, Jällivaara, Pajala ja Ylitornio) saa käyttää sekä suomea että meänkieltä viranomaisten ja tuomioistuinten kanssa asioimiseen sekä on oikeus saada opetusta ja hoitoa näillä kielimuodoilla.
Nykytilanne

Meänkieltä pidetään erillisenä kielenä ennen kaikkea poliittisista syistä. Meänkieltä itsenäisenä kielenä pitävät perustelevat näkemystään yleensä korostamalla kielen sosiologista merkitystä ja sen itsenäistä asemaa alueen kieliekologiassa. Meänkieltä suomen murteena pitävät perustavat näkemyksensä kielitieteen komparatiivisiin menetelmiin sekä perinteiseen (strukturalistiseen) näkemykseen kielestä lingvistisenä järjestelmänä. Kuitenkin Harri Mantilan mukaan meänkielen kielellisellä asemalla on suuri merkitys sen puhujien identiteetille, sillä se tuo meänkielelle lisää arvoa sen puhujille, joka on historiallisen ruotsalaistamisen vuoksi ollut heikko. Monet vanhemmat eivät ole enää halunneet 2000-luvulle tultaessa opettaa lapsilleen omaa kieltään, koska ruotsalainen yhteiskunta on sen kieltänyt, eikä se toisaalta ole länsipohjalaisten mielestä ollut kunnon suomeakaan. He ovat kokeneet, että heidän puhumansa kieli ei varsinaisesti ole edes mikään oikea kieli, ja sitä on paikoin nimitetty jo ”paskasuomeksi”.
Meänkielen aseman virallistamisesta huolimatta sen käyttö etenkin nuorten keskuudessa on jatkuvasti vähentynyt. Nuorten sukupolvien meänkielestä löytyy paljon suomen kielen vaikutusta. Erityisesti nuorien kielenkäyttäjien asenteet meänkielen opetukseen ovat olleet epäileviä, ja he ovat kiinnostuneita saamaan suomen yleiskielen opetusta meänkielen sijaan, mutta suhtautuminen on viime aikoina muuttunut aiempaa myönteisemmäksi. Meänkieltä opetetaan Ruotsissa Luulajan teknillisessä yliopistossa, Uumajan yliopistossa ja Tukholman yliopistossa. Kieltä on voinut opiskella kouluissa ilman lähtötaitoja vuodesta 2015 alkaen. Ruotsin Tornionlaakson nuoriso puhuu enimmäkseen ruotsia ja ymmärtää meänkieltä ja suomea.
STR-T-yhdistyksen tavoitteena on muun muassa, että Ruotsin valtio asettaisi totuus- ja sovintokomission selvittämään meänkielisen vähemmistön asemaa ja kohtelua. Yhdistys on jättänyt valtiopäiville ehdotuksen, joka sisältää organisaation ja budjetin. STR-T:n mielestä Ruotsin valtion pitäisi myös tutkia, ovatko tornionlaaksolaiset Pohjois-Ruotsin toinen alkuperäiskansa saamelaisten rinnalla. Lisäksi yhdistys katsoo, että yhteiskunnan tuen kielelle pitäisi olla nykyistä kouriintuntuvampaa: opettajia ja oppimateriaaleja tarvitaan lisää, ja saamen kielikeskuksen tapainen instituutio pitäisi luoda myös meänkielelle. Meänkielellä oli vuonna 2019 myös virallinen asema Luulajassa.
Vuonna 2020 Ruotsin hallitus alkoi selvittää tornionlaaksolaisiin keskittynyttä syrjintää. Vuonna 2020 Uumajasta tuli yhdeksäs Ruotsin kunta, jossa kunnallisia palveluja on oikeus saada meänkielellä.
Oulun yliopisto laatii puhutun meänkielen korpusta erityisesti tutkijoiden käyttöön. Yliopistossa oli määrä aloittaa 2020-luvun alussa myös meänkielen kääntäjäkoulutus.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  | ŋ |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | g |  |
| Frikatiivi | f | s | ʃ |  | h |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Puolivokaali | ʋ |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Takainen |
| --- | --- | --- |
| Suppea | i | y | u |
| Puolisuppea | e | ø | o |
| Avoin | æ | ɑ |
Lähde:
Meänkielen sanoja, joita ei käytetä suomen yleiskielessä

Esimerkkejä sanoista joita käytetään meänkielen kirjakielessä, mutta joita ei käytetä suomen yleiskielessä:
följy ’seura, mukana olo’
hantuuki ’pyyhe’
kahveli ’haarukka’
kartano ’piha’
kietku ’ruuantähde, erit. liha’
kläppi ’lapsi’
knapsu ’naisellinen mies’
källi ’hassu (tarkoittaa myös ulostetta)’
pranttu ’kasvimaa’
saikata ’värkätä’
tyär ’tytär; tyttö’
porista ’puhua’
äpyli ’omena’
muuruutti ’porkkana’
potati ’peruna’
ko ’kun; kuin’
fiskaaminen ’kalastaminen’
klaarata ’pärjätä’
tyyris 'kallis'
farfaari 'isänisä'
murfaari 'äidinisä'
kynti 'asiakas'
feeperi 'kuume'
šeeffi 'päällikkö'
pruuni 'ruskea'
semesti 'loma'
Kirjallisuutta > Meänkielellä

Kirjallisuutta meänkielellä ( Arkistoitu – Internet Archive) :
Älä sie, vaimo, tähhään tuki, Juhaneksen evanjeeliymmi. Kaamos 1994 ISBN 91-87410-14-10
Bengt Pohjanen: Tule Leevi följhyyn: Markkyksen evankeliumi tornionlaaksoksi.  Kaamos, 1988.  ISBN 91-8741001-X
Tulkaa tekki fölhjyyn. Evankeeljumit meänkielelä. Kaamos 2000 ISBN 91-8944-05-8
Virsiä meänkielelä, Ruotsin kirkon virsikirjan virsiä meänkielllä, hyväksytty Ruotsin kirkon kirkolliskokouksessa 2019.
Kirjallisuutta > Meänkielestä

Ridanpää, Juha (2018) Why save a minority language? Meänkieli and rationales of language revitalization. - Fennia : International Journal of Geography 169 (2), 187-203. (englanniksi)
Vaattovaara, Johanna: Meän tapa puhua: Tornionlaakso pellolaisnuorten subjektiivisena paikkana ja murrealueena.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-100-1
Winsa, Birger: Meän kieli ja torniolaaksolaisitten kakskielisyys (Arkistoitu – Internet Archive), Virittäjä 1993
Aiheesta muualla

Meänkielinen Wikipedia (Wikipeetia) hautomossa
Meänkielen sanakirja
Meänkieli - Yle Uutiset
Esimerkki puhutusta meänkielestä
Torniolaaksolaiset
Peräpohjalaisten murteiden näytteet (Vanhoja esimerkkejä)
Tukholman kaupungin sivu meänkielellä
Meänkieli, ellääkös se (Arkistoitu – Internet Archive)
Meänkielen kielikeskus
Meänkielen resurssikirjasto
| n k Suomen murteet |
| --- | --- |
Länsimurteet:  Lounaismurteet Nummi  Rauma  Somero  Etelä-Pohjanmaan murre  Keski- ja pohjoispohjalaiset murteet  Hämäläismurteet Tampere  Peräpohjalaiset murteet Tornio 
Itämurteet:  Savolaismurteet Kainuu  Keski-Suomi  Kaakkoismurteet 
Muut:  Amerikansuomi  Stadin slangi  Ruotsinsuomi 
Kielet tai murteet:  Meänkieli Jällivaara  Kveenin kieli 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi 
Henkilöt:  Yle
Tolvajärven–Ägläjärven taistelu

Tolvajärven–Ägläjärven taistelu oli suomalaisten vastahyökkäys talvisodan alussa Korpiselällä Laatokan Karjalassa. Taistelussa puna-armeijan hyökkäävä divisioona torjuttiin Tolvajärvellä ja tuhottiin Ägläjärvellä. Se oli suomalaisten ensimmäinen merkittävä hyökkäysvoitto talvisodassa.
Taustaa

Puna-armeija ylitti Laatokan Karjalan rajan heti talvisodan alettua Suojärven kohdalla 139. jalkaväkidivisioonan voimalla. Suomalaisille näin suuri hyökkäys oli yllätys, ja puolustavat kolme erillisjalkaväkipataljoonaa perääntyivät. Seudun läpi kulki vain muutamia itä–länsi-suuntaisia korpiteitä, joita neuvostojoukot käyttivät hyökkäysurina. Tiet veivät Värtsilään, jossa tieverkosto huomattavasti laajeni ja josta olisi ollut yhteys Suomen IV armeijakunnan selustaan.
Suomalaiset perustivat uhkaa torjumaan Ryhmä Talvelan. Ryhmä koostui puolustavista neljästä pataljoonasta sekä ryhmää vahvistamaan lähetetyistä everstiluutnantti Aaro Pajarin Jalkaväkirykmentti 16:sta ja tykistön patteristosta.
Taistelu

Suomalaisten vastahyökkäys alkoi aamulla 12. joulukuuta tavoitteena motittaa ja tuhota mahdollisimman paljon 139. divisioonan joukkoja. Hyökkäys tehtiin aamulla Tolvajärven ja Hirvasjärven jään sekä järvien välisen kannaksen yli. Hyökkäysvalmisteluja hidasti venäläisten kahden pataljoonan yöllä 10.–11. joulukuuta tekemä saarrostusyritys, joka päättyi Makkarasotana tunnettuun kahakkaan.
Pataljoonankomentaja Jaakko Malkamäen johtama hyökkäys Hirvasjärven yli epäonnistui, mutta keskeytti sattumalta samaan aikaan valmistellun neuvostoliittolaisen rykmentin hyökkäyksen. Hyökkäys Tolvajärven yli valtasi Kotisaaren ja sai saaliiksi muun muassa kahden patterin kaluston. Hyökkäys kannasta pitkin kohtasi toisen neuvostoliittolaisen rykmentin vastahyökkäyksen, mutta vahvistusten jälkeen hyökkäys jatkui iltapäivällä ja piiritti ja valtasi rykmentin päämajana käytetyn Tolvajärven matkailumajan kuolleine esikuntineen ja arkistoineen.
Suomalaisten tappiot päivän hyökkäyksessä olivat noin sata kaatunutta, neuvostoliittolaisten noin tuhat. Suomalaiset saivat saaliksi edellä mainittujen tykkien lisäksi 20 panssarivaunua ja 60 konekivääriä. Hyökkäys lisäsi koko Suomen puolustusvoimien uskoa mahdollisuuksiinsa sodassa.
Suomalaiset vetäytyivät takaisin jään yli yöksi ja hyökkäsivät uudelleen seuraavana päivänä. Tämä hyökkäys sai 139. divisioonan perääntymään. Hyökkäys jatkui päiviä ja tavoitteeksi otettiin 139. divisioonan tuhoaminen Ägläjärvellä. Osa divisioonasta tuhottiin 20.–22. joulukuuta. Neuvostoliittolaisten tappioiksi uskottiin 22. joulukuuta 1939 noin 2 000 sotilasta.
Neuvostoliittolainen 75. divisioona oli lähetetty vahvistamaan 139. jalkaväkidivisioonaa, muttei pysäyttänyt suomalaisten etenemistä. Suomalaiset pysähtyivät lopulta Tolvajärveltä itään 30 kilometrin päähän Aittojoelle 24. joulukuuta ja pitivät aseman sodan loppuun. Taisteluiden alkaessa joulukuussa puna-armeijan komentajana toimi alkuun prikaatinkomentaja Nikolai Beljajev, mutta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1939 pois 139. jalkaväkidivisioonan komentajan tehtävistä, ja tilalle tuli uusi komentaja Pavel Ponedelin 15. joulukuuta 1939. Samalla koko 139. jalkaväkidivisioona korvattiin 75. jalkaväkidivisioonalla 15. joulukuuta 1939 alkaen. 139. jalkaväkidivisioonan miehistöä jaettiin muihin osastoihin.
Ryhmä Talvelan komentaja Paavo Talvela ylennettiin 20. joulukuuta everstistä kenraalimajuriksi ja JR 16:n Aaro Pajari everstiksi.
Tappiot

Suomen tappiot (osasto Pajari ajalta: 17.–23. joulukuuta 1939)
kaatuneita 274
haavoittuneita 445
kadonneita 29
kokonaistappiot 748
Neuvostoliiton tappiot (8. armeijakunnan tilastojen mukaan ajalta: 30. marraskuuta 1939 – 1. tammikuuta 1940)
139. jalkaväkidivisioona 6.–15. joulukuuta 1939:
kaatuneita 761
haavoittuneita 1 715
kadonneita 1 076
kokonaistappiot 3 552
75. jalkaväkidivisioona 15.–23. joulukuuta 1939:
kaatuneita 747
haavoittuneita 957
kadonneita 1 234
kokonaistappiot 2 938
Kuvia

Vallattu panssariauto Tolvajärven rintamalta. Tolvajärvi 18. joulukuuta 1939.
Eversti Pajari Tolvajärven esikunnan edustalla. Tolvajärvi 19. maaliskuuta 1940.
Suomalainen upseeri poseeraa hylätyn neuvostopanssarin vieressä.
Suomalaiset saivat sotasaalista onnistuneessa vastahyökkäyksessä Tolvajärvellä.
Tolvajärven taistelusta.
Torjuttu neuvostoliittolainen T-37-amfibiovaunu.
Tuleen syttyneitä neuvostoliittolaisia keveitä panssarivaunuja.
Aiheesta muualla

Winterwar.com. The Battle of Tolvajärvi taistelun ensimmäisen päivän tapahtumat (yksityishenkilön harrastesivusto) (englanniksi)
Aliohjelma

Aliohjelma (kutsutaan eri yhteyksissä myös termeillä proseduuri, funktio, metodi tai rutiini) on ohjelmoinnissa itsenäinen ohjelman osa, joka suorittaa tietyn toiminnon ja jota voidaan kutsua eri puolilta pääohjelmaa tai muista aliohjelmista. Aliohjelman suorituksen jälkeen ohjelman suoritus jatkuu kutsuvassa ohjelmassa aliohjelmakutsua seuraavasta lauseesta.
Aliohjelmien tarkoitus on yksinkertaistaa ohjelmointia: useimmat tietokonetta vaativat tehtävät ovat liian monimutkaisia kerralla ratkaistavaksi ja aliohjelmien käytöllä ongelmat voidaan pilkkoa pienempiin yksittäin ratkaistaviin palasiin.
Proseduraalisessa ohjelmointikielessä aliohjelmia kutsutaan funktioiksi tai proseduureiksi. Olio-ohjelmoinnissa olion funktioita nimitetään jäsenfunktioiksi tai metodeiksi. Assemblyssä aliohjelmia kutsutaan alirutiineiksi.
Joissakin yhteyksissä aliohjelmasta käytetään nimitystä kutsuttava yksikkö (engl. callable unit) usein eri nimitysten sijaan.
Ohjelmoinnissa esiintyy usein tilanne, että samanlaista toimintoa tarvitaan ohjelman useassa eri kohdassa. Kirjoittamalla toiminto aliohjelmaksi voidaan se suorittaa useasta eri kohdasta. Näin säästetään työtä. Jos sama toiminto kirjoitettaisiin ohjelmaan yhä uudelleen, ohjelmakoodi pitenisi ja tulisi epäselväksi ja virheiden mahdollisuus kasvaisi. Mahdolliset korjaukset ohjelmakoodiin pitäisi tehdä useaan paikkaan. Aliohjelmat myös lisäävät ohjelman modulaarisuutta, koska ne mahdollistavat ohjelmakoodin jakamisen pienempiin itsenäisiin osiin ja parantavat siten ohjelmiston luettavuutta, testattavuutta ja ylläpidettävyyttä.
Aliohjelmaa voidaan kutsua useassa kohdassa ohjelmaa. Aliohjelman määrittelyn yhteydessä esitellään joukko aliohjelman parametreja tai argumentteja. Aliohjelmalla voi olla parametrien lisäksi paikallisia muuttujia, jotka näkyvät ja ovat käytettävissä vain aliohjelman alueella (engl. scope). Aliohjelman parametrit voivat olla muuttujia tai viittauksia muuttujiin.
Aliohjelman kutsuun on eräissä suorittimissa tuki käskytasolla: konekielinen käsky tallentaa senhetkisen ohjelmalaskurin arvon pinoon ja hyppää toiseen kohtaan ohjelmaa. Kun aliohjelma päättyy, paluuosoite haetaan pinon päältä. Kaikki ohjelmointikielet eivät tue pinoa: FORTRAN 77 ei tukenut pinoa vaan funktioilla oli oma muistialueensa argumenteille ja datalle.
Järjestelmäkutsu ei ole suora funktiokutsu kuten sovelluksissa, vaan kutsun on ylitettävä ytimen ja käyttäjäavaruuden välinen jako.
Tilaa jonne osoite tallennetaan kutsutaan aliohjelman aktivaatiotietueeksi. Siihen tallennetaan lisäksi aliohjelman käyttämät paikalliset muuttujat. Jos aliohjelma kutsuu itseään useaan kertaan, eli toimii rekursiivisesti, aktivaatiotietueita on useampi pinon päällä.
Historia

Varhainen kuvaus alirutiinikirjastolle on esitetty vuonna 1948 John von Neumannin ja Herman H. Goldstinen teoksessa Planning and Coding of Problems for an Electronic Computing Instrument. Maurice V. Wilkes David Wheelerin ja Stanley Gillin kanssa esitteli käytännössä toimivan ratkaisun vuonna 1951 teoksessa Preparation of Programs for Electronic Digital Computers.
Vuonna 1977 keskusteltiin proseduurikutsujen haitoista verrattuna goto-käskyjen käyttöön: PDP-11 oli yksi ensimmäisiä tietokoneita, joissa oli käskytuki pinoon työntämiseen alirutiinikutsussa. Eräiden testitulosten mukaan tuon ajan hitaus aliohjelmakutsuissa johtui PL/I-kielen kääntäjän toteutuksesta, joka johti virheellisiin käytäntöihin.
Toimintaperiaate

Suoritin käyttää hyppykäskyä (jmp), kutsukäskyä (call, jsr) tai tarkoitukseen varattua haarautumiskäskyä (esim. bl, bsr) siirtyäkseen suoritettavaan ohjelmakohtaan. Tätä varten suorittimelle on kerrottava suoritettavan aliohjelman osoite.
Kun suoritin siirtyy aliohjelmaan, paluuosoite sijoitetaan pinoon jotta suoritin palaa oikeaan kohtaan aliohjelman lopussa. Pinoon voidaan lisätä useampia paluuosoitteita sisäkkäisiä kutsuja varten. Paluuosoite riippuu paikasta, jossa aliohjelmaa kutsutaan, esimerkiksi jos sitä kutsutaan kahdesti peräkkäin eri parametreilla. Seuraavan suoritettavan käskyn osoite voidaan sijoittaa pinoon ennen aliohjelman kutsua, jolloin se palautetaan aliohjelmasta paluun jälkeen ja suoritus jatkuu seuraavasta käskystä.
Suorittimen arkkitehtuurista riippuu käskyjen toteutustapa ja käskyt voivat yhdistää suorituspaikan työntämisen pinoon sekä ehdottoman hyppykäskyn suorittamisen. Kohde annetaan kääntäjälle aliohjelman nimenä, josta kääntäjä päättelee varsinaisen osoitteen: osoite voidaan laskea myös suorituksen aikana, jolloin voidaan käyttää uudelleensijoitettavia aliohjelmia.
Aliohjelmakutsun yhteydessä suorittimen rekisterien tilat on talletettava pinoon jotta aliohjelma ei ylikirjoita säilytettävää tietoa sen suorituksen aikana. Suorittimessa on rajattu määrä rekistereitä, joita kaikki aliohjelmat voivat käyttää. Vastuu rekisterin tilan säilömisessä voi olla aliohjelman kutsujalla tai kutsuttavalla aliohjelmalla, joissa on molemmissa tapauksissa etunsa ja haittansa. Kutsukäytäntö määrittää tavan aliohjelmien kutsumiseen. Suoritin voi sisältää erillisen käskyn rekisterien säilömistä varten ("push" ja "pop") tai ne voivat jäädä ohjelmoijan vastuulle: esimerkiksi MIPS-arkkitehtuurissa ei ole käskyjä tätä varten. SPARC käyttää suurta määrää rekistereitä liukuvan ikkunan periaatteella, jolloin aliohjelma ei näe kaikkia rekistereitä.
Suorittimella ei ole tietoa aliohjelmalle välitettävien muuttujien tyypeistä vaan se on ohjelmallisesti käsiteltävää tietoa joko käännösvaiheessa tai ajonaikaisella tyyppitarkistuksella.