stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malajalamilainen kirjaimisto

| Malajalamilainen kirjaimisto |
| --- | --- |
 Thrissurin kaupungissa Keralassa sijaitsevan Nehru Park -puiston nimi malajalamilaisilla kirjaimilla kirjoitettuna.
Tyyppi:  abugida
Kielet:  malajalam, irula, kurichiya, paniya, ravula
Aikakausi:  830–
Merkkejä:  36 konsonanttia ja 13 vokaalia
Kirjoitussuunta:  vasemmalta oikealle
ISO 15924:  Mlym, 347
Unicode-lohko:  0D00–0D7F
Malajalamilainen kirjaimisto (malajalamiksi മലയാളലിപി, malayāḷalipi) on malajalamin kielen kirjoittamiseen käytetty kirjoitusjärjestelmä. Kirjaimisto eriytyi Chola-dynastian aikana käytetystä grantha-kirjaimistosta 1200-luvulla ja saavutti nykyisen muotonsa 1800-luvun lopulla. 1970- ja 1980-luvuilla kirjaimistoa uudistettiin säännönmukaisemmaksi painamisen helpottamiseksi.
Kirjaimisto on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjain kuvaa pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Kirjaimistoon kuuluu 36 konsonanttia ja 13 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Malajalamin kielen lisäksi kirjaimistoa käytetään myös joidenkin Keralan vähemmistökielien, kuten irulan, kurichiyan, paniyan ja ravulan kirjoittamiseen.
Historia

Vanhin säilynyt malajalaminkielinen teksti on noin vuodelta 830. Se on kirjoitettu brahmi-kirjoituksesta kehittyneellä vaṭṭeḻuttŭ-aakkostolla, joka oli malajalamin ensimmäinen aakkosjärjestelmä. Lounais-Intiaan levisi 700- tai 800-luvulla Chola-dynastiasta peräisin oleva, niin ikään brahmi-kirjoituksesta periytyvä grantha-aakkosto. Uusi kirjaimisto sovitettiin malajalamin ja tulun kirjoittamiseen, ja 1200-luvulle mennessä granthasta oli muodostunut malajalamilainen kirjaimisto. Nykyisen muotonsa kirjaimisto sai 1800-luvulla.
Malajalamilaiset kirjaimet ovat muodoltaan pääosin pyöreitä. Tämä kehitys saattaa johtua siitä, että niiden piti varhaisessa vaiheessa soveltua palmun lehdille kirjoittamiseen. Palmun lehdillä on Intiassa pitkä historia kirjoitusalustana; varhaiset tekstit kaiverrettiin lehdille, ja suorien viivojen piirtäminen aiheutti helposti lehden halkeamisen.
Kirjaimistoa uudistettiin säännönmukaisemmaksi 1970- ja 1980-luvulla. Muun muassa monet aikaisemmin ligatuureina kirjoitetut kirjainyhdistelmät alettiin uudistuksen jälkeen kirjoittaa erillisinä kirjaimina. Uudistus ei kuitenkaan ole tullut käyttöön systemaattisesti, vaan vanhatkin kirjoitusasut ovat edelleen yleisessä käytössä uusien rinnalla.
Nykyisin kirjaimistoa käytetään malajalamin kielen lisäksi pääasiallisena kirjoitusjärjestelmänä kurichiyan, mannanin ja allarin kielissä. Sitä käytetään tamililaisen tai kannadalaisen kirjaimiston ohella myös irulan, paniyan, betta kurumban, ravulan ja kudiyan kirjoittamiseen.
Konsonantit > Peruskonsonantit

Konsonanttimerkki yksinään edustaa malajalamilaisessa kirjaimistossa ja muissa abugida-kirjoitusjärjestelmissä konsonantin ja sitä seuraavan perusvokaalin yhdistelmää. Malajalamin perusvokaali on a, joten esimerkiksi suomen k:ta vastaava kirjain ക äännetään sellaisenaan [ka]. Perusvokaalin puuttuminen merkitään puoliympyrän muotoisella viramalla (malajalamiksi candrakkala), esim. ക് k.
Kirjain ന na vastaa sanan alussa dentaalista nasaalia [n̪] ja muualla alveolaarista nasaalia [n]. Geminaatan nn äännearvo voi olla joko dentaalinen [n̪n̪] tai alveolaarinen [nn] sanasta riippuen. Kahdennettu റ ṟa äännetään pitkänä t-äänteenä [tt].
Konsonantit > Itsenäiset konsonantit

Viidelle konsonantille on yllä mainitun muodon lisäksi olemassa erillinen itsenäinen variantti (malajalamiksi cillakṣaram), jota ei koskaan seuraa vokaali. Kirjaimelle ക ka käytettiin lisäksi ennen itsenäistä merkkiä ൿ, mutta tämä muoto ei ole enää yleisessä käytössä.
Konsonantit > Anusvaram ja visargam

Tavun päättävä m (malajalamiksi anusvāram) ja tavun päättävä ḥ (malajalamiksi visargam) eivät esiinny koskaan itsenäisinä, vaan ne liitetään aina edeltävään kirjaimeen.
| Kirjain | Lat>  | Ääntämys |
| --- | --- | --- |
| കം | kam | [kam] |
| കഃ | kaḥ | [kah] |
Konsonantit > Konsonanttiyhdistelmät

Malajalamilaisessa kirjaimistossa on paljon konsonanttiyhdistelmiä, joilla on oma merkkinsä. Jotkin konsonantit yhdistetään ligatuuriksi ja osa voidaan kirjoittaa allekkain. Jälkimmäinen konsonantti voidaan myös joissakin tapauksissa liittää vokaalimerkin tavoin edeltävän konsonantin edelle tai sen jälkeen. Uudistetussa ortografiassa osa ligatuureista on muutettu säännönmukaisiksi kahden konsonantin yhdistelmiksi, joko merkitsemällä edeltävä konsonantti viramalla (esim. സ്‌ക ska) tai käyttämällä itsenäistä vokaalitonta muotoa (esim. ൻമ nma). Osaa konsonanttiyhdistelmistä ei voi päätellä kirjoitusasusta, vaan ne pitää tuntea erikseen. Esimerkiksi ങ്ക ṅka on ligatuuri kirjaimista ങ് ṅ ja ക ka.
Konsonanttiyhdistelmän jälkimmäisenä osana kirjaimet യ ya, ര ra ja വ va merkitään vokaalien tapaan lisäyksellä edeltävään konsonanttiin.
ക് k + യ ya = ക്യ kya
ക് k + ര ra = ക്ര kra
ക് k + വ va = ക്വ kva
Monet malajalamilaisista konsonanttiyhdistelmistä muodostetaan kirjoittamalla jälkimmäinen konsonantti edeltävän alle. Kirjaimella ല la on konsonanttiyhdistelmän jälkimmäisenä osana tavanomaisesta poikkeava ulkoasu, joka muistuttaa tamilin la-kirjainta ல.
ക് k + ല la = ക്ല kla
ച് c + ഛ cha = ച്ഛ ccha
പ് p + പ pa = പ്പ ppa
സ് s + സ sa = സ്സ ssa
റ് ṟ + റ ṟa = റ്റ ṟṟa
Monissa yhdistelmissä peräkkäiset konsonantit kirjoitetaan yksinkertaisesti peräkkäin yhteen ilman viramaa.
ജ് j + ജ ja = ജ്ജ jja
ഞ് ñ + ച ca = ഞ്ച ñca
ഞ് ñ + ഞ ña = ഞ്ഞ ñña
ത് t + ത ta = ത്ത tta
ന് n + ത ta = ന്ത nta
മ് m + മ ma = മ്മ mma
Geminaatta ilmaistaan malajalamilaisessa kirjaimistossa konsonanttikirjaimen kahdentamisella, ja useilla konsonanteilla on kahdennettuna oma ligatuurimuotonsa. Joissakin tapauksissa konsonantin kahdentaminen ilmaistaan kolmiolla kirjaimen alapuolella.
ക് k + ക ka = ക്ക ka
ച് c + ച ca = ച്ച cca
ട് ṭ + ട‌ ṭa = ട്ട‌ ṭṭa
ന് n + ന na = ന്ന nna
ബ് b + ബ ba = ബ്ബ bba
വ് v + വ va = വ്വ vva
Vokaalit

Tavun alussa esiintyvät vokaalit kirjoitetaan erillisinä kirjaimina. Konsonanttialkuisissa tavuissa sitä vastoin vokaali ilmaistaan konsonanttimerkkiin tehtynä lisäyksenä, joka sijoittuu joko konsonantin jälkeen, sitä ennen tai sen molemmin puolin. Vokaalia a ei merkitä erillisellä merkillä, vaan sen katsotaan seuraavan jokaista konsonanttia, jonka yhteyteen ei ole liitetty muuta vokaalia tai erillistä merkkiä vokaalin puuttumisesta. Alla olevassa taulukossa on esitetty malajalamilaisen kirjaimiston vokaalit ja diftongit sekä itsenäisinä merkkeinä että konsonantin ക (ka) yhteydessä.
Malajalamin kielessä esiintyy lisäksi neutraalivokaali ŭ [ə], jolla ei ole omaa itsenäistä merkkiä. Äänne esiintyy yleensä sanan lopussa ja se voidaan merkitä joko puoliympyrällä, esim. ക് (k), tai vokaaliin u liitetyllä puoliympyrällä, esim. കു് (kŭ). Puoliympyrämerkki on sama, jota käytetään ilmaisemaan vokaalin puuttumista; toisin sanoen ക് k voidaan ääntää sanasta riippuen joko [k] tai [kə]. Osittain tämä monikäsitteisyys ratkeaa kirjoittamalla puhtaat konsonantit niiden itsenäisillä muodoilla (cillakṣaram) ja käyttämällä puoliympyrää ŭ-vokaalin merkitsemiseen; esimerkiksi itsenäiseen ൻ-konsonanttiin päättyvä sana മനുഷൃൻ manuṣr̥n [manuʃrɨn] eroaa ääntämykseltään puoliympyrällä kirjoitetusta sanasta മനുഷൃന് manuṣr̥nŭ [manuʃrɨnə].
Standardointi

Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa malajalamilaisen kirjaimiston numero on 347 ja kirjainkoodi ”Mlym”.
Malajalamilaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0D00–0D7F. Lohko sisältää malajalamilaiset konsonantti- ja vokaalimerkit, itsenäiset konsonanttimuodot sekä vanhat malajalamilaiset numerot, jotka on nykykäytössä korvattu arabialaisilla numeroilla. Lisäksi lohko sisältää sanskritinkielisissä lainasanoissa aiemmin käytetyt vokaalimerkit ൠ r̥̄, ഌ l̥ ja ൡ l̥̄. Unicode-lohkon rakenne perustuu Intian kansallisen merkistökoodausstandardin ISCII-1988:n määritelmään.
Konsonanttien itsenäiset muodot (cillakṣaram) lisättiin erillisiksi merkeiksi Unicoden versioon 5.1. Tätä ennen puhdas konsonantti merkittiin viramalla ja näkymättömällä kontrollimerkillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malajalamilainen kirjaimisto Wikimedia Commonsissa
Esimerkki uudistetusta malajalamin oikeinkirjoituksesta. Vasemmalla on vanhan oikeinkirjoituksen mukainen ligatuurimuoto ja oikealla uudistettu, erillisellä vokaalimerkillä kirjoitettu muoto.
Kivitaulu Kochin esikaupunkialueella.
Sana ”malajalam” (malayāḷam) malajalamilaisilla kirjaimilla kirjoitettuna.
Kytäjä

| Kytäjä |
| --- | --- |
 Kytäjän alakoulu golfkentän ja järven välissä.
Kaupunki:  Hyvinkää
Suuralue:  Maaseutu
Kaupunginosa nro:  45
Postinumero(t):  05720
Kytäjä on Hyvinkäällä sijaitseva kylä ja kaupunginosa. Kytäjä on yhdystien 1361 varrella noin 15 kilometriä Hyvinkään keskustasta länteen. Vuoteen 1917 saakka kylä kuului Nurmijärven pitäjään ja vuoteen 1968 saakka Hyvinkään maalaiskuntaan.
Kytäjän kartano oli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden suurin yksityinen maatila. Kartanon omistanut maatalousyhtymä Laakkonen purki päärakennuksen ja lähellä sijainneen toimistorakennuksen vuonna 2023. Kytäjän ja Hyvinkään keskustan välillä kulkee linja-autolinja. Kytäjän kautta on kulkenut vuosina 1918–1967 Hyvinkään–Karkkilan rautatie. Kytäjän kirkko valmistui 1939 ja sen on suunnitellut Kytäjän kartanon silloinen isäntä, Väinö Vähäkallio. Kirkon läheisyydessä on seurantalo, nimeltään Kytäjän Maapirtti, jonka omistaa Kytäjän maamiesseura.
Rytkön eli Näsin koulu Kytäjällä perustettiin vuonna 1874. Kivisenojan vuonna 1903 perustettu koulu lakkautettiin vuonna 1993. Kytäjän golfkenttä on Suomen suurimpia golfkenttiä. Kytäjän rautatieasema lakkautettiin vuonna 1967, kun Hyvinkään–Karkkilan rautatie purettiin. Asemarakennus on yhä jäljellä, mutta on yksityisomistuksessa. lähde?
Kytäjän maisemaa hallitseva Kytäjärvi laskee Kytäjokea myöten Vantaanjokeen. Kytäjärveen laskevat pohjoisesta Suolijärvi ja Hirvijärvi, joka on osittain Riihimäen ja Lopen puolella, sekä lännestä Mustajoki. Järven alapuolella Kytäjokeen yhtyy etelästä Koirajoki, joka saa alkunsa Lopen kunnan eteläisimmistä osista.
Kytäjän pohjois- ja eteläpuoli ovat laajoja metsäalueita. Pohjoispuolella on useita pikkujärviä ja siellä maaston korkeuserot ovat varsin suuria. Kytäjältä muutama kilometri etelään sijaitsee usean neliökilometrin laajuinen Kurkisuo, jonka eteläpuolella puolestaan tulee vastaan Salpausselkään liittyvä harjualue. lähde?
Kytäjän kolmoissurma tapahtui Kytäjän kartanon mailla 12. toukokuuta 1972. Kartanon silloinen omistaja Kai Kustaa Vähäkallio ampui kolme nuorta, jotka olivat telttailemassa Kytäjällä.
Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Kytäjän vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 2001. lähde?
Kirjallisuutta

Lehto, Katri: Maria Heikintytär Kytäjältä – Ihmisiä ja kohtaloita 1700-luvun Suomessa.  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10358-X
Pesonen, Aake: Kytäjä, kohtalon kartano.  Kirjayhtymä, 1983.  ISBN 951-26-2497-4
Talvio, Väinö: Minun Kytäjäni.  Omakustanne, 1971.
Aiheesta muualla

Kytäjä Golfin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietoa kylästä ja tonttisuunnitelmista
Mallasveden ja Pälkäneveden alue

Ilmakuva Valkeakoskelta. Kaupungissa sijaitseva Valkeakosken kanavan voimalaitos toimii Mallasveden ja Pälkäneveden alueen alarajana.
Mallasveden ja Pälkäneveden alue (vesistöaluetunnus 35.71) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 568,05 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 29,33 %. Vesistön alueen alarajana on Valkeakosken kanavan voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 4 449,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,7 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Vanajaveden alaosan alueeseen (35.22).
Alueen kuvaus

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat alla esitellyt kuusi vesistöaluetta tai valuma-aluetta. Samalla vedenpinnan tasolla ovat Mallasvesi, Tossanselkä ja Roinevesi, jotka ovat veden virtauksia ajatellen peräkkäisiä järvenosia. Roinevesi ja Mallasvesi ovat kuitenkin kansan suussa eri järviä. Vesistöalueen osa-alueet on esitetty hierarkisesti siten, että jos vesistöalue laskee toiseen alueeseen, niin se on ilmaistu sisentämällä alue toiseen nähden :
Mallasveden alue (35.711)
Tossanselän alue (35.712)
Roineen alue (35.713)
Pälkäneveden alue (35.714)
Joutteselän alue (35.715)
Sappeenjärvenojan valuma-alue (35.716)
Vesistöalueet esitelään alla omissa kappaleissaan.
Alueen kuvaus > Mallasveden alue (35.711)

Alue muodostuu lähes kokonaan Mallasvedestä sekä sen lähialueesta. Mallasvesi kokoaa vesitöalueeseen tulevien kolmen vesireitin vedet ja laskee ne Valkeakosken kanavan kautta Vanajaveden–Pyhäjärven alueeseen (35.2). Vesireitit ovat Längelmäveden alue (35.72), joka laskee pohjoisesta päin Roineen ja Tossanselän läpi, Hauhon alue (35.77), joka laskee kaakosta päin Ruotsilanselkään, ja pieni Pälkäneveden alue (35.714), jonka laskujoki Kostianvirta laskee Mallasveteen. Mallasveden lähialueen järvet on nopeasti esitelty. Suurin järvi on etelänrannassa sijaitseva Tykölänjärvi, joka laskee sekä Suolahteen että Kurjenkallionlahteen. Kaislammi sijaitsee siitä pari kilometriä koilliseen päin ja se laskee Ruotsilanselälle. Painonjärvi sijaitsee Mallasveden länsirannan tuntumassa ja järviä yhdistää Painonjoki, joka on luonteeltaan kuin salmi. Pieni Kirjaslampi sijaitsee Valkeakosken Apianlahden vieressä. Se laskee kuitenkin itään päin Mallasveteen lyhyttä ojaa myöten.
Alueen kuvaus > Tossanselän alue (35.712)

Tossanselkä on Roineen eteläosaa. Pääosa Tossanselän vedestä saapuu vesireitin yläpuolesta Roineen järvenosasta ja poistuu alapuoliseen Mallasveteen. Vesistöalueelle laskee lisäksi ainoastaan lyhyitä ojia eikä yhtään järveä.
Alueen kuvaus > Roineen alue (35.713)

Roine saa suuren osan vedestään Längelmävedestä Kaivannon kanavan kautta, mutta Roineeseen laskee lähiympäristöstä myös muutamia järviä. Vesireitin vedet poistuvat etelään Tossanselälle ja siitä eteenpäin Mallasveteen. Roineen pohjoisrantaan Kangasalan kirkonkylän viereen laskee Säkkölänjärvi, joka tuo keräämänsä Kyläjärven, Sarsanvirran ja Taivallammin vedet. Taivallammin vesireittiin kuuluvat vielä Kirkkojärvi, Suoramanjärvi ja Kaarninkainen. Näiden lähellä sijaitsee Ahuli, joka laskee edellisten järvien laskuojan viereen, ja Ruutananjärvi, joka laskee luoteesta ja kaukaiselta kallioylängöltä Roineen luoteisrantaan. Järven länsipuolen ylängöllä on usean järven metsäalue, joilla on yhteinen laskuoja Myllyoja. Alimmat järvet ovat samalla valuma-alueen suurimmat: Lahnajärvi ja Syväjärvi. Niiden yläpuolla on järviketju, joka on alhalta lukien Nelijärvi, Lampinen, Pikku-Salmus ja Iso-Salmus, joiden ojaa kutsutaan Kivinenojaksi. Nelijärveen laskee toinenkin järviketju, jonka oja on Mustaoja. Sen järvet ovat Särkijärvi, Iso-Riutta, Vähä-Riutta, Salmus ja Helvetinjärvi. Aivan Tossanselän länsipuolella sijaitsee Halkohaavanjärvi, joka laskee Vohlionsalmen yläpuolelle. Siihen laskee etelästä pieni Kaakkolampi ja kauempaa lännestä Iso Ahvenjärvi. Pienet Kokojärvi ja Haapajärvi laskevat Roineen länsirantaan omia laskuojiaan pitkin.
Alueen kuvaus > Pälkäneveden alue (35.714)

Pälkänevesi muodostuu kahdesta järvenosasta, jotka jäävät järven poikki kulkevan harjujakson, jolla sijaitsevat esimerkiksi Roholanvuoren, Karinkärjen ja Kuurunkärjen, ja saarta halkaisevan linjan ja Siltasalmen, eri puolille. Yläpuolista aluetta kutsutaan Jouttesseläksi ja sen vesistösuhteet esitellään alempana. Kukkolan seudulla sijaitsee kolme järveä. Vähäjärvi on matala ja umpeen kasvava lintujärvi, johon laskee kaakosta päin Maisenjärvi. Nämä järvet laskevat Kukkolanlahteen. Hieman idempänä on vielä Pyhäjärvi, jolle ei ole karttaan merkitty laskuojaa. Pälkäneveden etelä- ja länsipuoli on järvistä autio alue ja pohjoisessa sijaitsevat alueen muut järvet. Pieneen Kirkkolahteen laskeva Koskijärvi ja sen yläpuolinen Linnajärvi muodostavat lyhyen vesistöreitin. Koskijärveen laskee vilä Paskolampi. Linnajärvi on valuma-alueensa pääjärvi, joka kokoaa muiden reittien vedet itseensä. Siihen laskevat Vähä Linnajärvi, Kivikoskenojaa myöten Ruokojärvi, Pikku-Ahveninen ja Iso-Ahvenainen. Pälkäneveden Ajoksenlahteen Särkijärvi ja Masakainen yhdessä. Myllyoja laskee pohjoispään itäiseen lahteen. Myllyojan valuma-alueella sijaitsee Iso Herrailanjärvi, johon laskee koillisesta päin Pieni Herrailanjärvi, Sulkajärvi ja Mutajärvi. Herrailanjärven luoteispuolelta siihen tulee Innasjärven vedet.
Alueen kuvaus > Joutteselän alue (35.715)

Pälkäneveden itäosan nimi on oikeinkirjoitukseltaan horjuvaa. Siitä on käytetty ainakin nimiä Joutteselkä- ja Jouttesselkä-nimitystä. Jouttesselkä yhdistyy Pälkäneveden alapuoliseen järvialtaaseen Liukalan saaren pohjoispuolelta Siltasalmessa ja länsipuolella harjujakson aukossa Karinsalmessa. Luoteessa Ahvenanlahteen laskee Pitkonojaa myöten yksin Oksijärvi. Se on järvenosan pohjoispuolen ainoa järvi ja idässäkin sillä on vain pari järveä, jos Sappeenjärvenojan valuma-alue jätetään tässä yhteydessä huomiotta. Joutsenpohjanoja kerää itäkulman vesiä Huhtalahteen. Sen valuma-alueella ovat Vuorilammi ja Pikkulammi, jotka tulevat Koskuenkorvenojaa myöten, sekä Sorvalampi, Jouttijärvi, jotka virtaavat Pitkäsillanojaa myöten Joutsenpohjanojaan. Jouttesselän etelärantaan laskevat loput järvet. Halisevanjärvi on nykyään enää kosteikko, mutta sen laskuojaan yhtyy etelästä päin Kuohujärvi. Tepunlahteen laskeva Myllyoja on Kouvalanjärven laskuoja. Sen Pitkonlahteen laskee Kallioisjärvi ja lounaispäähän Urkanojaa pitkin Urkanjärvi. Järvialtaiden välisen harjujakson koillispuolelle jää harjun rinteeseen Pyhänpohtianjärvi, joka laskee Pyhänpohtiaan.
Alueen kuvaus > Sappeenjärvenojan valuma-alue (35.716)

Sappeenjärvi ja sen laskuoja ovat antaneet valuma-alueelle nimensä. Valuma-alue onkin hyvin hajanainen ja se on levittynyt suhteellisen laajalle. Kaikki valuma-alueen vedet käyvät Sappeenjärveen järvessä ennen laskemistaan Pälkäneveden Jouttesselkään. Siihen tulee kaksi ojaa. Pohjoisesta tulee yksi oja ja Isosta Arajärvestä tulee toinen. Pohjoisen ojan yksi latvajärvi on samalla peltoalueella sijaitseva Urkonjärvi. Ojan valuma-alueen muut järvet, jotka yhtyvät siihen alempana, sijaitsevat metsäalueella. Niitä ovat Sammasjärvi, Iso Kiimasjärvi ja Vähä Kiimasjärvi, jotka sijaitsevat lähellä toisiaan. Isoon Arajärveen tulee metsäoja Sulunoja Isosta Saarijärvestä. Sulunojaan yhtyy alajuoksulla idästä Vähästä Arajärvestä tuleva Pikunoja. Vähään Arajärveen laskevat Syväjärvi ja Särkijärvi, joka on Pikunojan valuma-alueen läpivirtausjärvi. Siihen laskee alajuoksulta asti lukien vesireitti Musta-Sorsamo, Pikku-Sorsamo ja Iso-Sorsamo. Pikku-Sorsamoon tulee idästä Pikku-Kailan ja Kailajärven yhteinen laskuoja, ja etelästä Masolammin oja. Haisjärvi on yhdistetty suo-ojiin, jotka valuvat metsän läpi Pikku-Sorsimoon.
Sulunojan alajuoksulla siihen yhtyy idästä tuleva Ahvenaisenoja, joka kerää matkallaan useiden ojien vettä sekä yläjuoksulta Ahvenaisen vedet. Kuitenkin Iso Saarijärvi on Sulunojan alkujärvi. Järveen laskee lounaasta laskevan Leppäjärven lisäksi kolme muuta ojaa. Luoteesta laskee Vähätjärvet ja pohjoisesta Vähä Saarijärven kautta Sammakkojärvi. Muut järvet sijaitsevat idässä Vasajärven suunnalla ja Vasajärven kanssa sijaitsevat Vähä Hirvijärvi ja Iso Hirvijärvi samassa kalliomurroksessa. Vasajärveen laskee pohjoisesta Koiransuoli, Verkkojärvi ja Suojärvi. Heti Hirvijärven alapuolelle yhtyy pohjoisesta Ruokojärven laskuoja.
Aulis Kähkönen

Kähkönen (oik.) yhdessä Kai Hagelbergin kanssa vuonna 1954
Au­lis Kalevi Käh­kö­nen (10. joulukuuta 1930 Viipuri – 20. kesäkuuta 2016 Lake Worth, Yhdysvallat) oli 1950-lu­vul­la Työ­väen Ur­hei­lu­lii­ton (TUL) pa­ras mies­ui­ma­ri, joka pa­ran­si liit­ton­sa ja Suo­men en­nä­tyk­siä kai­kis­sa muis­sa uin­ti­muo­dois­sa pait­si va­paa­uin­nis­sa. Suo­mea Käh­kö­nen edus­ti 200 metrin rintauinnissa Hel­sin­gin olym­pi­a­lais­issa 1952 sekä li­säk­si mo­nis­sa maa­ot­te­luis­sa ja Poh­jois­mai­den mes­ta­ruus­ki­sois­sa. Vesi­pal­los­sa hän saa­vut­ti Hel­sin­gin Työ­väen Ui­ma­rei­den (HTU) jouk­ku­ees­sa SM-mi­ta­lei­ta.
Yksityiselämä

Au­lis ”Aku” Käh­kö­nen syn­tyi Vii­pu­ris­sa 1930. Hä­nen isän­sä Erk­ki Käh­kö­nen (s. 1899 Vii­pu­ris­sa) oli am­ma­til­taan läm­mit­tä­jä, jon­ka suku­juu­ret oli­vat Utrechtissa, Hol­lan­nis­sa. Au­lik­sen äiti oli om­pe­li­ja­ Hil­ja Käh­kö­nen (s. 1908 Ju­val­la). Au­liksella oli kak­si vel­jeä.
Au­lis Käh­kö­nen ja Tui­ja Karhiola (s. 1935 Vii­pu­ris­sa) avi­oi­tui­vat syk­syl­lä 1958.
Käh­kö­nen luo­pui ra­vin­to­las­taan Helsingissä ja muut­ti per­hei­neen Yh­dys­val­toi­hin vuo­den 1985 lo­pus­sa. Aluk­si Käh­kö­nen asui Taco­mas­sa Wa­shing­to­nis­sa, jos­sa hän työs­ken­te­li kir­ves­mie­he­nä. Elä­ke­päi­viä Au­lis ja Tui­ja Käh­kö­nen viet­ti­vät Lake Worthissa Floridassa. Au­lis Käh­kö­nen kuo­li Yh­dys­val­lois­sa 20. kesäkuuta 2016.
Käkisalmen Suomalainen

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Käkisalmen Suomalainen oli Käkisalmessa vuosina 1907–1916 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin Käkisalmen vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi. Se ei pystynyt kilpailemaan journalistisesti parempien Käkisalmen Sanomien ja Viipurin lehtien kanssa ja lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät J. O. Lahtinen (1907–1910), Kustaa Vilho Helander (1911–1912) ja Vihtori Tiera (1913–1916).
Aiheesta muualla

Käkisalmen Suomalainen digitoituna kansalliskirjastossa
Chóra (Kythera)

| Chóra (Kythera) Χώρα (Κύθηρα) |
| --- | --- |
 Näkymä Chóraan. Vasemmalla Chóran linna.
 Chóra (Kythera)
 Koordinaatit: 36°8′58″N, 22°59′16″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Saaret
Kunta:  Kythera
Kunnallisyksikkö:  Kythera
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5205010101
Väkiluku (2011):  281
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chóra (kreik. Χώρα) eli Kythera (kreik. Κύθηρα, Kýthira) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 281 (vuonna 2011). Chóra on Kytheran saaren pääkylä sekä Kytheran kunnan kuntakeskus.
Chóra.
Chóran linna.
Chóra sijaitsee Kytheran eteläosassa. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κυθήρων, Topikí Koinótita Kythíron), johon kuuluvat varsinaisen Chóran kylän lisäksi Kálamos, Kapsáli, Manitochóri, Poúrko ja Strapódi. Koko yhdyskunnan väkiluku on 665.
Historia

Saaren ollessa Venetsian tasavallan alaisena, siirrettiin saaren pääkaupunki Palaióchorasta, pienestä 1200-luvulla rakennetusta bysanttilaisesta sitadellista, turvallisuussyistä Chóraan. Kahden kilometrin päässä etelässä, sijaitsee Kapsálin kylä, joka toimi venetsialaiskaudella Chóran satamana. Chóran linna rakennettiin vuonna 1503 pienen jo olemassaolleen suojamuurin sisään. Chóran kylä puolestaan rakennettiin linnan ainoan sisäänkäynnin eteen.