stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan kansalliskokous
Taustaa

Ranskan historiassa on useasti toiminut kansalliskokoukseksi nimitetty poliittinen organisaatio.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana yksikamarisena parlamenttina toimi kesäkuusta 1789 alkaen kansalliskokous, joka muutaman viikon kuluttua otti nimekseen perustuslakia säätävä kansalliskokous. Se lopetti toimintansa saatuaan perustuslain valmiiksi syyskuussa 1791. Sen seuraaja oli myöskin yksikamarinen parlamentti nimeltään lakiasäätävä kansalliskokous, joka toimi 1. lokakuuta 1791 – 20. syyskuuta 1792.
Toisessa tasavallassa (2. toukokuuta 1848 – 2. joulukuuta 1851) oli käytössä yksikamarinen järjestelmä ja kansalliskokous oli siis ainoa lakeja säätävä edustajainhuone.
Kolmannessa tasavallassa (1871–1940) oli vuoteen 1875 asti voimassa yksikamarinen järjestelmä, jossa lainsäädäntäelintä kutsuttiin kansalliskokoukseksi. Vuoden 1875 perustuslaissa, jolla varsinaisesti kolmas tasavalta synnytettiin muodostivat edustajainkamari (chambre des députés) ja senaatti yhdessä kansalliskokouksen, jonka tehtävänä oli eritoten tasavallan presidentin valinta ja perustuslakiin tehtävien muutoksien hyväksyntä.
Väliaikaisen hallituksen aikana (1944–1946) parlamenttina toimi perustuslakia säätävä kansalliskokous. Ensimmäinen kansalliskokous valittiin 21. lokakuuta 1945, mutta sen ehdotus uudeksi perustuslaiksi kaatui 5. toukokuuta 1947 pidetyssä kansanäänestyksessä, jossa 53 % vastusti uudistusta. Uudet vaalit pidettiin 2. kesäkuuta 1946, ja tämän kansalliskokouksen esitys uudeksi perustuslaiksi hyväksyttiin kansanäänestyksessä suurella enemmistöllä 13. lokakuuta 1946.
Neljännessä tasavallassa kansalliskokous oli parlamentin alahuone ja ylähuoneen toimii tasavallan neuvosto. Kansalliskokouksella oli oleellinen valta ja se valitaan suhteellisilla vaaleilla. Kuitenkin vuoden 1951 perustuslakiuudistuksessa säädettiin, että, jos joku vaaliliittoa on saanut yli puolet äänestysalueen äänistä, niin sille menivät alueen kaikki paikat. Kansalliskokouksen paikkamäärä oli 627 edustajaa.
Viides tasavalta > Valinta

Kaikki kansalliskokouksen 577 edustavaa valitaan yleiseen äänioikeuteen perustuvilla vaaleilla, jotka perustuvat enemmistövaaliin sekä vaalipiireissä toimitettavaan kahteen äänestyskierrokseen. Vaalikausi on viiden vuoden mittainen, jos kansalliskokousta ei tasavallan presidentti sitä ennen hajota. Vaalipiirit koostuvat noin 100 000 asukkaan yksiköistä. Harvaan asutun maaseudun ja taajasti asuttujen kaupunki vaalipiirien välillä vallitsee kuitenkin voimakas eriarvoisuus, sillä maaseudulla tulee ehdokas valituksi pienemmällä äänimäärällä kuin suurissa asutuskeskuksissa.
Kahden vaalikierroksen järjestelmässä edustaja tulee valituksi ensimmäisellä äänestyskierroksella, jos hän saa enemmistön eli yli 50 % annetuista äänistä ja yli 25 % kaikkien äänioikeutettujen äänimäärästä. Toiselle kierrokselle pääsevät vain ehdokkaat, jotka ovat saaneet vähintään 12,5 % kaikkien äänioikeutettujen äänistä. Näin ranskalaisessa järjestelmässä myös nukkuvien puolueella on melkoinen merkitys. Toisella kierroksella tulee valituksi ehdokas, joka on saanut eniten ääniä, vaikka hän ei saisikaan enemmistöä annetuista äänistä. Jokaisella ehdokkaalla on myös sijaisehdokas, joka tarvittaessa tulee varsinaisen ehdokkaan tilalle. Näin käy jos valitusta edustajasta tulee esimerkiksi ministeri.
Perustuslain muutos 10. heinäkuuta 1985 muutti enemmistövaalin suhteelliseksi, ja tällöin vaalipiirinä oli departementti, jossa ehdokaslistalle oli asetettu viiden prosentin äänikynnys. Vuoden 1986 vaaleissa Ranskan kansalliskokous saikin uuden enemmistön, joka palautti äänestyskäytännön uudelleen takaisin vanhaan enemmistövaaliin. Poliittisiin ajatuksiin on kuitenkin jäänyt elämään muutos vaalitavasta, ja eräänlainen sekajärjestelmä on ollut usein esillä.
Nykyisin, vuodesta 1986 lähtien, valitaan 570 edustajaa Ranskan departementeistä sekä viisi edustajaa merentakaisista yhteisöistä (kaksi Ranskan Polynesiasta, yksi Wallis- ja Futunasaarilta, yksi Saint-Pierre ja Miquelonista ja yksi Mayottesta) sekä kaksi edustajaa Uudesta-Kaledoniasta.
Viides tasavalta > Toiminta

Vuoden 1958 perustuslain astuttua voimaan viidennessä tasavallassa, niin kansalliskokous yhdessä senaatin kanssa muodosti parlamentin, jolla oli tehtäväksi määritelty lainsäädäntövallan käyttö.Yhteistyössä se näet päättää, tarvittaessa äänestäen, senaatin kanssa laista ja lakiehdotuksista. Mikäli senaatti hylkää kansalliskokouksen hyväksymän lain, niin se palaa takaisin kansalliskokouksen käsittelyyn paranneltavaksi. Tätä parlamentin eri kamarien välistä sisällöltään identtisten tekstien etsimistä kutsutaan "navetteksi". Jos kuitenkaan erimielisyyttä saada ratkaistua, niin asetaan parlamentaarinen sekakomitea, jossa on 7 edustajaa ja 7 senaattoria, joiden tehtävän on löytää ratkaisu erimielisyyksiin. Näin sekakomitean tehtävänä on kirjoittaa uusi esitys asiasta, mutta mikäli tämäkään ei onnistu, niin lopulta hallituksen pyynnön jälkeen kansalliskokous ratkaisee asian ilman senaattia. Näin, koska kansalliskokous on valittu suoralla kansanäänestykselle ja se edustaa kansaa. Tätä päätäntätapaa kutsutaan kansalliskokouksen viimeiseksi sanaksi asiassa.
Viides tasavalta > Toiminta > Hallituksen kontrollointi

Hallitus on toimistaan tilivelvollinen kansalliskokoukselle eli hallituksen tulee nauttia kansalliskokouksen enemmistön luottamusta. Kansanedustajat, vähintään 58, voivat yhdessä allekirjoittaa epäluottamuslauseen hallitukselle. Asiasta äänestetään ja hallituksen on saatava taakseen ehdoton enemmistö eli puolet kaikista kansanedustajista. Jos hallitus on saanut epäluottamuslauseen, niin pääministerin on jätettävä eronpyyntönsä tasavallan presidentille, jonka on se tällöin hyväksyttävä.
Viides tasavalta > Toiminta > Kansalliskokouksen hajottaminen

Tasavallan presidentti voi hajottaa kansalliskokouksen ja määrätä uudet vaalit järjestäviksi. Viiden tasavallan historiassa Tasavallan presidentti on käyttänyt tätä oikeuttaan viisi kertaa.
Vuonna 1962 kenraali Charles de Gaulle käytti oikeuttaan, kun Georges Pompidoun hallitus oli saanut epäluottamuslauseen kansalliskokoukselta.
Vuonna 1968 kenraali Charles de Gaulle hajotti kansalliskokouksen selviytyäkseen toukokuun 1968 opiskelijamielenosoituksien jälkipyykistä  ja määräsi ennenaikaiset  vaalit jossa hänen gaullistipuolueensa sai valtaisan voiton.
Vuonna 1981 presidentti François Mitterrand hajotti kansalliskokouksen saadakseen uusissa vaaleissa enemmistön kansalliskokoukseen.
Vuonna 1988 presidentti François Mitterrand hajotti kansalliskokouksen samasta syystä kuin edelliselläkin kerralla.
Vuonna 1997 presidentti Jacques Chirac hajotti kansalliskokouksen, mutta seuranneissa vaaleissa saivat sosialistienemmistön kansalliskokoukseen ja näin muodostettiin Lionel Jospinin hallitus.
Vuonna 2024 presidentti Emmanuel Macron hajotti kansalliskokouksen, kun hänen vaaliliittouma kärsi tappion EU-vaaleissa.
Kun kansalliskokous toimii yhdessä senaatin kanssa, niin tällöin se kokoontuu Versaillesin linnassa ja kyseessä on tällöin kongressi ja sen tehtävänä on perustuslain muutosten tekeminen. Toinen tapa muuttaa perustuslakia on kansanäänestys.
Viides tasavalta > Toiminta > Edustajan etuudet

Vuodesta 1958 lähtien kansalliskokouksen edustajakausi on ollut viiden vuoden mittainen. Se on lisäksi ollut yhteen sovittamaton ministerien tehtävien kanssa, eli jos edustaja valitaan ministeriksi, niin hänellä on kuukausi aikaa tehdä valinta kahden tehtävän välillä. Valituksi kansalliskokoukseen voi tulla vasta kun on täyttänyt 23 vuotta.
Kansalliskokouksen jäsen saa apua tehtäviinsä liittyvän materiaalin ja talousasioiden järjestämiseksi: hänen palkkansa (vuonna 2007) on 6 897,74 euroa kuukaudessa. Hänelle suoritetaan myös edustuskuluja 6 228 euroa kuukaudessa. Lisäksi hänelle on mahdollisuus palkat jopa viisi avustajaa ja heidän käyttöönsä on varattu 8 877 euroa kuukaudessa. Nämä kaikki ovat ranskalaiseen tapaan nettotuloja, siis verojen vähennysten jälkeen.
Hänellä on myös toimistotilat kansalliskokouksen rakennuksessa ja erilaisia etuisuuksia liikkumiseen ja kommunikaatioon liittyen. Heillä on myös paranneltu sosiaaliturva ja oma eläkekassa. Edustaja, joka jää valitsematta on oikeutettu saamaan viiden vuoden ajan työttömyystukea, jonka avulla hän voi uudelleentyöllistyä.
Perustuslain 26. artiklan mukaisesti sekä kansalliskokoukset että senaatin jäsenet nauttivat työssään parlamentaarista koskemattomuutta.
Viides tasavalta > Toiminta > Toimintamuodot

Ennen lakiesityksen yleiskäsittelyä, joko hallitukset tai yksittäisten edustajien esitykset, lähetetään erikoisvaliokuntaan, joita on kuusi vakinaista:
kulttuuri-, perhe- ja sosiaaliasioiden valiokunta (commission des affaires culturelles, familiales et sociales),
talous-, ympäristö- ja aluevaliokunta (commission des affaires économiques, de l'environnement et du territoire),
ulkoasianvaliokunta (commission des affaires étrangères),
puolustus- ja armeija-asioiden valiokunta (commission de la défense nationale et des forces armées),
valtiovarain-, yleisen talouden- ja suunnittelun valiokunta, (commission des finances, de l'économie générale et du plan),
perustuslaki-, laki- ja tasavallan yleisen hallinnon valiokunta (commission des lois constitutionnelles, de la législation et de l'administration générale de la République),
Lisäksi kansalliskokouksella on kaksi erikoisvaliokuntaa:
perustuslain 26 artiklan noudattamista seuraava valiokunta (commission chargée de l'application de l'article 26 de la Constitution),
tilintarkastus- ja valvontavaliokunta (commission spéciale chargée de vérifier et d'apurer les comptes).
Aiheesta muualla

Ranskan kansalliskokouksen viralliset sivut
Palais-Bourbonin historia
Kansalliskokous - Palais-Bourbon yövalaistuksessa
Knattspyrnufélagið Fram

| Knattspyrnufélagið Fram |
| --- | --- |

Perustettu:  1908
Paikkakunta:  Reykjavík
Lajit:  Jalkapallo   Käsipallo
Knattspyrnufélagið Fram on urheiluseura Reykjavíkin kaupungista. Seura on tunnettu erityisesti jalkapallosta ja käsipallosta. Seuran jalkapallojaosto pelaa kaudella 2017 Islannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. deild karlassa. Fram on yksi Islannin menestyneimpiä jalkapalloseuroja 18 Islannin-mestaruudellaan.
Klaus Holvisola

Klaus Kosti Holvisola (sukunimi vuoteen 1935 Hypén; 23. heinäkuuta 1910 Uusikaupunki – 8. heinäkuuta 1979 Uusikaupunki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Holvisola työskenteli ammatikseen kiviteollisuuden parissa mutta hän kirjoitti myös noin kymmenkunta näytelmää joista monissa käytettiin Vakka-Suomen murretta.
Holvisolan 1950-luvulla tekemä kipsinen pantteriveistos on Uudenkaupungin virastotalo Mörnen ala-aulassa. Kipsiveistos oli aikanaan mallina Yhdysvaltoihin Daytonaan 1958 tilatulle mustalle graniittiveistokselle.
Teoksia

Herra vänrikki, näytelmä.  1961
Pruunip piaksu, murrenäytelmä.  1977
Kevin McDonald

| Kevin McDonald |
| --- | --- |
 Kevin McDonald edessä keskellä
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kevin Hamilton McDonald
Syntynyt: 16. toukokuuta 1961 (ikä 63)  Montréal, Québec
Näyttelijä
Aktiivisena:  1988–
Merkittävät roolit:  Useita rooleja (The Kids in the Hall) Pleakly (Lilo ja Stitch)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kevin Hamilton McDonald (s. 16. toukokuuta 1961 Montréal, Québec) on kanadalainen näyttelijä ja koomikko, joka tuli tunnetuksi 1980-luvulla televisiosarjasta The Kids in the Hall. Myöhemmin hänet tunnetaan myös Disneyn elokuvasta Lilo ja Stitch, sekä elokuvaan perustuvasta samannimisestä animaatiosarjasta.
Elämäkerta

Kevin McDonald syntyi Montréalissa, Kanadassa Sheila ja Hamilton McDonaldille, joka oli hammashuollon välineiden myyjä. McDonald muutti Los Angelesiin 7-vuotiaana. Hänellä on nuorempi sisko Sandra.
Aiheesta muualla

Kevin McDonald TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kevin McDonald Voice Chaserissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kenttäkeittoastia

Suomen puolustusvoimien kenttäkeittoastia
Reichswehrin sotilaat ruokailemassa M.1910 Kochgeschirr -kenttäkeittoastioistaan vuonna 1932.
Bundeswehrin kenttäkeittoastia.
Bundeswehrin kenttäkeittoastia avattuna.
Kenttäkeittoastia tai kenttäpakki, puhekielessä pelkkä pakki, on kenttäruokailuun tarkoitettu, yleensä alumiininen, suojavärillä maalattu soikea tai kaareva kattilan kaltainen astia, jossa on suljettava tiivis kansi. Keitto tai muu ateria nautitaan kenttäkeittoastiasta ja juomat sen kannesta. Jos käytettävissä on muu juoma-astia, pakin kannesta nautitaan jälkiruoka.
Eri maiden kenttäkeittoastioita > Saksalainen kenttäkeittoastia

Saksan armeija otti vuonna 1910 käyttöönsä alumiinisen, päältä mustaksi maalatun ja sisältä emaloidun, pohjamuodoltaan munuaisen muotoisen kaksiosaisen M.1910 Kochgeschirr -kenttäkeittoastian.
Suomalaiset jääkärit alkoivat käyttää näitä pakkeja myös kasarmioloissa Lockstedter Lagerissa siirtyessään kanttiiniruokailusta tuparuokailuun 13. syyskuuta 1915 lähtien.
Vuonna 1931 Reichswehr otti käyttöönsä edeltäjäänsä hiukan pienemmän Kochgeschirr 31 (M31) -kenttäkeittoastian. Tilavuudeltaan 1,7-litrainen kenttäharmaaksi maalattu pakki oli alkujaan valmistettu alumiinista, mutta toisen maailmansodan kuluessa valmistusmateriaaliksi tuli enenevässä määrin sisältä emaloitu teräs. Pakin kannen etuosaan on niitattu alumiininen tai myöhemmin myös teräksinen saranoitu varsi, jonka liitososassa ja varren päässä on lenkit kiinnityshihnaa (Kochgeschirr-Riemen) varten. Varren suoraan kulmaan taivutettu pää lukitsee kootun pakin kannen keitto-osaan. Keitto-osan sivukylkiin on niitattu kiinnikkeet pakin kantamiseen ja ripustamiseen tarkoitetulle, paksusta rautalangasta taivutetulle kahvalle.
Bundeswehrin käyttämä kenttäkeittoastia on M31-mallin kaltainen, mutta sen kansi on hiukan korkeampi ja siinä on pakin keitto-osan sisään sopiva kolmas astia.
Myös Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija käytti M31-mallin mukaista ja kokoista mutta kolmiosaista Essnapf-kenttäkeittoastiaa. Sen suurin ero muihin saksalaismalleihin on kiinnityshihnan lenkkien puuttuminen.
Eri maiden kenttäkeittoastioita > Suomalainen kenttäkeittoastia

[lähde? ]
Suomen puolustusvoimien käyttämä pakki perustuu saksalaiseen M31-malliin. Se on valmistettu syvävetämällä alumiinista teräksistä vartta ja sankaa lukuun ottamatta. Pakin tilavuus on 1,7 ja kannen 0,6 litraa. Kannessa on saranoitu teräsvarsi, jonka renkaaseen voidaan tarvittaessa työntää kepistä veistetty tilapäinen jatkovarsi keittämistä tai paistamista varten. Pakki on kätevä ripustaa kamiinan kylkeen. Useissa tapauksissa kohtuullisen määrän kuumaa vettä saa lämmitettyä siten, että kenttäkeittoastia asetetaan kamiinan päälle, jolloin alumiininen astia lämpiää pohjastaan. Taisteluliivissä kenttäkeittoastiaa kuljetetaan takalaukussa, aiemmin taisteluvyöhön kiinnitetyssä tai olkahihnassa kannetussa leipälaukussa. Lusikkahaarukkaa ei suositella laitettavaksi kenttäkeittoastiaan, koska se aiheuttaa irrallaan astiassa melua.
Eri maiden kenttäkeittoastioita > Ruotsalainen kenttäkeittoastia

Ruotsin puolustusvoimien Kokkärl m/1940 -pakki on pohjamuodoltaan soikea, ja sen kahvaan on kiinnitetty erillinen koukku, jolloin sitä ei tarvitse pujottaa keitto-orteen. Joidenkin pakkien sisällä on erillinen lautasosa, kun taas joissain on rautalangasta tehty kahva, ja joidenkin pakkien mukana tulee myös pakin alle kiinnitettävä spriipoltin, jonka avulla pakki muuttuu keittimeksi ilman nuotiotakin.
Huolto

Pakin suojana voidaan käyttää pakkipussia, joka on astian sisäpuolelle laitettava muovipussi. Tällöin pakkiin ei jää ruokaa, eikä sitä näin ollen tarvitse pestä. Pakkipussia ei  kuitenkaan voi käyttää keittäessä vaan ainoastaan ruokaillessa. Kenttäkeittoastian kanssa Suomessa käytetään lusikkahaarukkaa ja puukkoa.
Aiheesta muualla

Ruotuväki: Saksan jääkärit söivät pakkiruokaa
Kochgeschirr 31 - The German Mess Kit (englanniksi)
Enmanskök (Kokkärl m/40) (ruotsiksi)
Individual Mess Gear for the U.S. Soldier (englanniksi)
Kir Royale

Kir Royale
Kir Royale (myös Kir Royal) on samppanjasta ja mustaherukkalikööristä valmistettava aperitiivi. Alun perin siihen käytettiin samppanjan sijasta valkoviiniä, jolloin nimenä oli pelkkä Kir. Samppanjan myötä drinkki sai nykyisen nimensä. Juoma valmistetaan kuohuviinilasiin.
Ainesosat

1 cl mustaherukkalikööriä
10 cl samppanjaa
Korpikolva

| Korpikolva |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Pimikkökuoriaismaiset Tenebrionoidea
Heimo::  Kolvakuoriaiset Pythidae
Suku::  Pytho
Laji::  kolwensis
Kaksiosainen nimi
 Pytho kolwensis  Sahlberg, 1833 
Katso myös
   Korpikolva Wikispeciesissä   Korpikolva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpikolva (Pytho kolwensis) on puissa elävä kovakuoriainen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV, sillä se on unionin alueella hyvin harvinainen. Venäjän puolella Karjalassa se on vielä varsin tavallinen laji, mutta metsänhoidon muuttuessa sen elinehdot saattavat huonontua sielläkin.
Korpikolva on hyvin vaativa elinympäristönsä suhteen. Se tarvitsee keski-iältään 135–185 vuotta olevan metsän, jossa on kaatuneita kuusia. Sen asuttaman lahopuun on oltava riittävän suuri läpimitaltaan, puun rungon täytyy olla vähintään puoliksi kuoren peitossa, sienirihmastoa ei saa olla enempää kuin 75 prosenttia kuoren alla ja lisäksi puun on yleensä oltava suurimmaksi osaksi irti maasta. Ravintonaan laji käyttää puun nila- ja jälsikerrosta. Laji ei iskeydy eläviin puihin eikä aiheuta puutavaralle vahinkoja.
Aikuinen korpikolva on 12–18 millimetriä pitkä, kiiltävän musta, ja sen peitinsiivet ovat hennosti urittuneet pitkittäissuunnassa. Toukkavaihe kestää jopa 4–5 vuotta, ja siinä ajassa toukka kasvaa jopa kolmen senttimetrin pituiseksi. Iso toukka on harmahtavan-vihertävän tummanruskea, pienet toukat ovat vaalean beigejä.
Ennen vuotta 1970 korpikolvaa tavattiin Pirkanmaalla, vuoden 1970 jälkeen havaintoja on tehty Kainuussa, Savossa ja muutamin paikoin Keski-Suomen pohjoisosassa.
Korpikolvan löysi vuonna 1833 hyönteistieteilijä ja professori Carl Reinhold Sahlberg Yläneen Uudenkartanon Säkylän Pyhäjärveen rajoittuvalta Kolvaan ulkopalstalta, jonka mukaan laji sai nimensä.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Pytho kolwensis
Metsähallitus: Korpikolva  (Pytho kolwensis) (pdf)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pytho kolwensis (englanniksi)
Ukrainian Biodiversity Information Network: Pytho kolwensis (englanniksi)
Pytho kolwensis Sahlberg, 1833 (Pythidae) – scanography by Oleg Berlov (kuvia)
Korppoon Betania-seurakunta

| Korppoon Betania-seurakunta> Betaniaförsamlingen på Korpo |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Finlands svenska pingstsamfund
Perustettu:  1922
Pääkirkko:  Handelmansvägen 7 21710 Korppoo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korppoon Betania-seurakunta (ruots. Betaniaförsamlingen på Korpo) on vuonna 1922 perustettu Korppoon Norrskatassa sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunnalla on Betania-rukoushuone Norrskatassa. Seurakunnan perustivat 12 henkilöä nimellä Norrskatan Sion-seurakunta vuonna 1922 ja ensimmäisen kahdenkymmenen toimintavuoden aikana jäseniä tuli yhteensä 181.
Norrskatan seurakunta oli vuosien ajan yksi Suomen menestyneimmistä seurakunnista. Seurakunnan rukoushuone rakentui vuonna 1924 ja on sittemmin peruskorjattu myöhemmin. Helluntaiherätys Korppoossa perustuu Norrskatalaisten Thyra Lindholmin ja Laura Gustafssonin työhön. Lindholm ja Gustafsson perustivat yksityisen koulun Norrskataan, joka tosin suljettiin vuonna 1940. Laura Gustafsson aloitti Korppoossa myös lastenlehden, Den Gode Herdenin, julkaisun, joka myöhemmin myytiin Taborförlagetille.
Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet muun muassa Verner Nyman, Fingal Rudstam, Sven Brinköf sekä Fred Nyman. 1970-luvulla seurakunnan työstä ryhtyi vastaamaan Maj Ekqvist. Seurakunnan satavuotisjuhlia vietettiin vuonna 2022.
Korpikoto

| Korpikoto |
| --- | --- |
Sijainti:  Pertunmaa, Suomi
Koordinaatit:  61°23′41″N 26°19′04″E﻿ / ﻿61.39461543°N 26.31784047°E﻿ / 61.39461543; 26.31784047
Rakennustyyppi:  Huvila
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1946
 fiKorpikoto 
  
Korpikoto	on Alvar Aallon suunnittelema metsastysmaja tai kesähuvila Koskion rannalla Pertunmaalla, Etelä-Savossa. 	Sen rakennutti Inkeroisten tehtaan johtaja Jörgen Schauman vuonna 1946. Nykyisin huvila on yksityiskäytössä.
Aiheesta muualla

Erkki Helamaa: Alvar Aalto Summer Homes.  Rakennustieto, 2007.  ISBN 978-951-682-857-5.  Esite (viitattu 21.2.2018). (Arkistoitu – Internet Archive)
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Kihlman (suku)

Kihlman on suomalainen suku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet monella eri alalla. Suvun kantaisä oli Ruotsin Taalainmaalta Ahlin pitäjän Kihlin kylässä 1700-luvulla elänyt neulantekijä Anders Kihlman, joka muutti Vaasaan. Suvun myöhemmät merkittävät jäsenet polveutuvat hänen pojanpojastaan, professori Alfred Kihlmanista. Hänen poikansa Alfred Oswald Kihlman suomensi vuonna 1906 nimensä Kairamoksi.
Jäseniä > Kihlman-nimisiä

Alfred Kihlman (1825–1904), pappi, professori ja teollisuusmies
Lorenzo Kihlman (1861–1949), prokuraattori, korkeimman oikeuden jäsen ja diplomaatti, Alfred Kihlmanin poika
Erik Kihlman (1895–1933), kirjallisuudentutkija, Lorenzo Kihlmanin poika
Bertel Kihlman (1898–1977), kirjailija, Lorenzo Kihlmanin poika
Åke Kihlman (1901–1968), vuorineuvos, Tampellan toimitusjohtaja, Alfred Kihlmanin pojanpoika
Christer Kihlman (1930–2021), suomenruotsalainen kirjailija, Bertel Kihlmanin poika
Jäseniä > Kairamo-nimisiä

Alfred Oswald Kairamo, vuoteen 1906 Kihlman (1858–1938), kasvitieteilijä, poliitikko ja teollisuusmies, Alfred Kihlmanin poika
Aulis O. Kairamo, vuoteen 1906 Kihlman (1905–1991), vuorineuvos, Oswald Kairamon poika
Kari Kairamo (1932–1988), Nokian toimitusjohtaja, vuorineuvos, Aulis Kairamon poika
Erkki Kairamo (1936–1994), arkkitehti, Aulis Kairamon poika (puoliso arkkitehti Maija Kairamo)
Päätoimittaja Aimo Kairamo on eri sukua.