stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asiakkuudenhallinta
Tikapuumalli

Tikapuumalliselvennä kuvaa asennetasolla tapahtuvaa suhteiden kehittymistä.
Tikapuumallin vaiheet:
Tietoisuus - aluksi lähdetään siitä, että kumpikin osapuoli (asiakas ja markkinoija) tulee ensiksi tietoiseksi toisesta.
Tutkiminen - seuraavassa vaiheessa tutkitaan ja kokeillaan, millaisia etuja ja haittoja toisen kanssa asioimisesta koituu.
Laajentuminen - jos osapuolet huomaavat, että edut ovat arvokkaita ja tavoittelemisen arvoisia, suhde laajenee.
Sitoutuminen - luottamuksen kehittyessä osapuolet sitoutuvat suhteeseen yhä tiukemmin. Sen kehittämistä halutaan jatkaa pidemmällä aikavälillä, ja siihen investoidaan.
Suhteen purkautuminen on mahdollista jokaisessa vaiheessa. Tilanteet muuttuvat, ja yritykset tarkistavat tavoitteitaan, strategioitaan ja toimintatapojaan. Tässä tikapuumallissa suhdemarkkinointivaiheen ajatellaan alkavan varsinaisesti tutkimusvaiheen jälkeen (3-vaihe), kun molemmat osapuolet ovat halukkaita laajentamaan suhdetta. Tätä ennen kyseessä on perinteisen markkinoinnin keinot (1- ja 2-vaihe).
Porrasmalli

Porrasmalli keskittyy enemmän kuvaamaan käyttäytymisestä tapahtuvaa kehitystä, ja siinä nimetään kahdeksan asiakasryhmää.
Asiakasryhmät ovat (kasvavat porrasmaisesti esitysjärjestyksessä alhaalta ylöspäin):
Suspektit - kaikki potentiaaliset asiakkaat, joita markkinoilla on.
Prospektit - potentiaalisia asiakkaita, mutta he ovat jollakin tavalla osoittaneet kiinnostustaan yrityksen tarjoomaa kohtaan tai yrityksellä voi muuten olla heidän yhteystietonsa.
Asiakkaat - tässä mallissa ensiostaja tai satunnainen asiakas
Kanta-asiakkaat - keskittää jo ostoja yritykseen
Avainasiakkaat - sellaiset kanta-asiakkaat, jotka yritys katsoo itselleen tärkeimmiksi, esimerkiksi kannattavimmiksi.
Suosittelijat - tämän mallin ylin asiakkuuden muoto, joka kertoo yrityksen tarjoomasta muille ihmisille.
Jokaisesta näistä asiakasryhmistä yritys voi menettää asiakkaitaan niin, että heistä tulee joko 7) passiivisia tai 8) entisiä asiakkaita.
Asiakkuudenhallinnan osat

Järjestelmäkeskeisessä lähestymistavassa asiakkuudenhallinta voidaan jakaa seuraaviin kolmeen osaan:
Operatiivinen - markkinointi-, myynti- ja palveluprosessien automatisointi
Analyyttinen - asiakastiedon ja -käyttäytymisen analysointi
Kollaboratiivinen - viestintä asiakkaiden kanssa
Asiakkuudenhallinta kirjallisuudessa

Asiakkuudenhallinnasta on kirjoitettu paljon sekä ammatillisesta että tieteellisestä näkökulmasta, mutta kirjallisuus on sisällöltään epäjohdonmukaista ja sirpaleista. CRM:n määritelmät eroavat toisistaan huomattavasti. Eräässä tutkimuksessa käsitteelle löydettiin 45 erilaista määrittelyä, jotka voidaan luokitella viiteen eri näkökulmaan. CRM voidaan nähdä prosessina, strategiana, filosofiana, kyvykkyytenä tai teknologiana.
Asiakkuudenhallinnan ohjelmistoja

Asiakkuudenhallintaan on tarjolla runsaasti erilaisia ohjelmistoja. Pohjoismaissa yleisesti käytettäviä CRM-ohjelmistoja ovat muun muassa Salesforce.com, SugarCRM, SuperOffice, webCRM, Lime CRM, HubSpot ja Microsoft Dynamics. Ohjelmistoja käytetään pääasiassa asiakastietojen tallennukseen ja oman toiminnan ohjaamiseen ja analysointiin ja kehittämiseen. Ohjelmistot keräävät olemassa olevaa dataa ja rakentavat sen mukaan ennusteita ja kaavioita. Monet ohjelmistot tarjoavat myös tukea markkinointityöhön ja kampanjoiden ja myynnin toimintojen yhdistämiseksi. Ohjelmistoilla hoidetaan tavanomaisesti esim. seuraavia asioita:
Asiakasrekisteri, yhteystiedot, asiakkaiden segmentointi
Myynnin asiakasyhteydet, myynnin budjetit, myyntiennusteet, tarjouskannan hallinta jne.
Myyntiprosessin tuki sekä myyntiaktiviteettien suunnittelu, toteutus, seuranta ja arviointi
Projekteihin liittyvän myynnin suunnittelu, toteutus ja seuranta
Markkinointikampanjoiden suunnittelu ja toteutus, sähköpostikampanjat ja niiden toteutus
Toimitusten hallinta ja tuntikirjaukset
Markkinointikampanjoiden hallinta, tavoitteet ja tuloksellisuuden seuranta
Myynnin- ja markkinoinninautomaatio
O. R. Bäckman

| Osvald Rafael Bäckman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1911 Tyrvää
Kuollut: 12. helmikuuta 2007 (95 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
Nuorempi adjutantti kapteeni Bäckman (oik.) ylipäällikkö Mannerheimin työhuoneessa.
Osvald Rafael Bäckman (4. heinäkuuta 1911 Tyrvää – 12. helmikuuta 2007 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti. Hän toimi muun muassa ylipäällikkö Mannerheimin nuorempana adjutanttina vuosina 1942–1946. Bäckman oli Mannerheimin kuoleman jälkeen 1950-luvun alussa mukana järjestämässä tämän Kaivopuiston asuntoa museoksi. Bäckman oli myös Mannerheim-museon ensimmäinen intendentti.
Elämä > Nuoruus ja sotilasura

Osvald Rafael Bäckman syntyi 4. heinäkuuta 1911 Tyrvään pitäjässä Satakunnassa. Hänen vanhempansa olivat Tyrvään apteekkari Otfried Abelard Bäckman ja tämän toinen puoliso, sveitsiläinen kotiopettaja Maria Elisabeth Tschopp. Bäckmanin isällä oli yhteensä kuusitoista lasta kahdesta avioliitostaan. Bäckman kuului nuorena suojeluskuntaan ja harrasti liikuntaa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Toijalassa vuonna 1933. Bäckmanin äidinkieli oli suomi, mutta hänen lapsuudenkodissaan puhuttiin myös ruotsia, saksaa ja englantia. Bäckman meni naimisiin varanotaari Asti Irmeli Tomarin kanssa vuonna 1940 ja sai tämän kanssa neljä lasta, kaikki poikia.
Bäckman valmistui Kadettikoulusta kadettialikersanttina vuonna 1936. Vuosina 1936–1939 hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 3:ssa Mikkelissä ja toimi välirauhan aikana satunnaisesti ylipäällikön adjutantin majuri Ragnar Grönvallin sijaisena. Talvisodassa Bäckman toimi Karjalan kannaksella Jääkäripataljoona 3:n komppanianpäällikkönä. Hän haavoittui vaikeasti Summassa 12. helmikuuta 1940 ja menetti vasemman silmänsä. Jatkosodassa hän palveli 11. Divisioonan operatiivisen toimiston päällikkönä 1941 Laatokan Karjalassa ja siirrettiin Mikkeliin ylipäällikön nuoremmaksi adjutantiksi 6. tammikuuta 1942. Lisäksi hän toimi tasavallan presidentin nuorempana adjutanttina 4. elokuuta 1944 ja 6. tammikuuta 1946 välisenä aikana. Yleisesikuntaupseerin tutkinnon Bäckman suoritti Sotakorkeakoulussa vuosina 1946–1947.
Mannerheimin kuoltua Bäckman järjesti Mannerheim-säätiön pyynnöstä Mannerheimin Kaivopuiston kodin museoksi. Hän toimi Mannerheim-museon ensimmäisenä intendenttinä varsinaisen työnsä ohella vuosina 1951–1966. Sotien jälkeen Bäckman palveli muun muassa puolustusministerin adjutanttina vuosina 1947–1954, Jääkäripataljoona 2:n komentajana ja sotilasasiamiehenä Pohjoismaissa. Vuosina 1958–1966 hän toimi komento-osaston päällikkönä Pääesikunnassa ja sen jälkeen Karjalan Prikaatin komentajana. Kouvolan sotilaspiirin päällikkönä hän toimi 1968–1971 ja siirtyi reserviin 4. heinäkuuta 1971. Pian reserviin siirtymisen jälkeen hän aloitti noin kymmenen vuoden ajan kestäneen toimensa Invalidisäätiön kannatusyhdistyksen toiminnanjohtajana Helsingissä.
Elämä > Viimeiset vuodet

Bäckman kävi useasti Mannerheim-museolla muistelemassa aikaansa marsalkan palveluksessa ja pitämässä museon henkilökunnalle opetustilaisuuksia. Hän oli myös läsnä museon 50-vuotistilaisuudessa 3. marraskuuta 2001 ja esitteli museon esineistöä presidentti Tarja Haloselle. Bäckman kertoi kokemuksistaan Mannerheimin adjutanttina sekä Mannerheim-museon alkuvaiheista ja toiminnastaan sen intendenttinä Mannerheim-museon henkilökunnalle vuosina 1998–2006. Bäckmanin kuvaukset tallennettiin nauhalle ja ne purettiin myöhemmin tekstiksi vuonna 2011 julkaistuun Mannerheimin adjutanttina -kirjaan. Bäckman osallistui myös kirjan kirjoittamiseen, mutta ehti kuitenkin kuolla ennen sen julkaisemista. Bäckman kuoli Helsingissä 95 vuoden ikäisenä 12. helmikuuta 2007.
Ylennykset ja kunniamerkit

Ylennykset:
Vänrikki 1936
Luutnantti 1938
Kapteeni 1941
Majuri 1944
Everstiluutnantti 1953
Eversti 1958
Merkittävimmät kotimaiset kunniamerkit:
4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera (VR 4 mk)
3. luokan Vapaudenristi miekkojen kera (VR 3 mk)
3. luokan Vapaudenristi tammenlehvän kera (VR 3 tlk)
Suomen Leijonan komentajamerkki miekkojen kera (SLK mk)
1. luokan Vapaudenristi miekkojen kera (VR 1 mk)
Emanuel Biancucchi

Emanuel Biancucchi vuonna 2009.
Emanuel Adrián Biancucchi Cuccitini (s. 28. heinäkuuta 1988 Rosario) on argentiinalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Etelä-Amerikassa ja Euroopassa. Hänellä on myös Italian kansalaisuus. Hän on jalkapalloilija Lionel Messin serkku.
Auschwitzin tyttöorkesteri

| Auschwitzin tyttöorkesteri> Playing for Time |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Mann
Käsikirjoittaja:  Arthur Miller
Perustuu:  Fania Fénelonin muistelmateokseen Auschwitzin tyttöorkesteri (Sursis pour l’orchestre, 1976)
Tuottaja:  Linda Yellen
Säveltäjä:  Brad Fiedel
Kuvaaja:  Arthur J. Ornitz
Leikkaaja:  Jay Freund
Lavastaja:   Robert Gundlach  Gary Jones 
Pääosat:  Vanessa Redgrave
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Szygzy Productions
Ensi-ilta:   1980-9-3030. syyskuuta 1980 (Yhdysvallat)  1982-3-1313. maaliskuuta 1982 (Suomi)  
Kesto:  150 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
   
Auschwitzin tyttöorkesteri (engl. Playing for Time) on vuonna 1980 CBS-televisiokanavalla ensiesityksensä saanut Arthur Millerin käsikirjoittama ja Daniel Mannin ohjaama yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka perustuu ranskanjuutalaisen muusikko Fania Fénelonin (1908–1983) samannimisiin muistelmiin vuodelta 1976. Musiikkidraaman pääosassa on Vanessa Redgrave, joka näyttelee Fénelonia.
Ilmestyessään Auschwitzin tyttöorkesteri oli Yhdysvalloissa esitysviikkonsa katsotuin televisio-ohjelma ja arvostelumenestys. Televisioelokuva palkittiin neljällä Primetime Emmyllä vuoden 1981 gaalassa. Arthur Miller sovitti sittemmin käsikirjoituksensa pohjalta samannimisen näytelmän.
Juoni

Tositapahtumiin perustuva televisioelokuva kertoo keskitysleirin naisvangeista koostuvasta Auschwitzin naisorkesterista, jonka natsit pakottavat tahdittamaan toisten vankien kuolemanmarssia kaasukammioon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Fania Fénelon   |
|  Jane Alexander  | … |  Alma Rosé   |
|  Maud Adams  | … |  Mala Zimetbaum   |
|  Christine Baranski  | … |  Olga   |
|  Robin Bartlett  | … |  Etalina   |
|  Marisa Berenson  | … |  Elzvieta   |
|  Verna Bloom  | … |  Paulette   |
|  Donna Haley  | … |  Katrina   |
|  Lenore Harris  | … |  Charlotte   |
|  Mady Kaplan  | … |  Varya   |
|  Will Lee  | … |  Shmuel   |
|  Anna Kluger Levine  | … |  Michou   |
|  Viveca Lindfors  | … |  rouva Schmidt   |
|  Melanie Mayron  | … |  Marianne   |
|  Marcell Rosenblatt  | … |  Giselle   |
|  Max Wright  | … |  Josef Mengele   |
|  Shirley Knight  | … |  Maria Mandel   |
Konfliktit

Auschwitzin tyttöorkesterin tuotannon ja ilmestymisen aikaan syntyi konflikteja poliittisista ja historiallisista syistä. Palestiinan vapautusjärjestön tukija Vanessa Redgraven kiinnittäminen Fania Fénelonin rooliin herätti sionistien keskuudessa vastustusta. Hänet olisi haluttu korvata toisella näyttelijällä. Fénelon itse myös vastusti näyttelijävalintaa. Hänen mukaansa Redgrave ei muistuttanut häntä, ja hän olisi halunnut Liza Minnellin näyttelemään häntä.
Redgraven palkkaamisen lisäksi Fénelonin kuvaus Alma Rosésta kylmäsydämisenä ja julmana hänen muistelmissaan herätti vastustusta tosielämän orkesterin jäsenien keskuudessa. Orkesterin jäsenet olivat lisäksi eri mieltä Fénelonin kuvailusta siitä, että tällä olisi ollut ratkaiseva rooli orkesterin jäsenten selviytymisessä. Orkesterin sellisti Anita Lasker-Wallfisch on kertonut selviytyneensä elossa Rosén eikä Fénelonin ansiosta. Hän oli kirjoittanut kirjeen televisioelokuvan käsikirjoittaja Arthur Millerille Fénelonin muistelmien virheellisyyksistä ja pyytänyt kirjeessään tätä tekemään muutoksia käsikirjoitukseen. Miller oli vastannut, että hän ei ole oikeassa asemassa kommentoimaan, onko Fénelonin teos jossain suhteessa virheellinen.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinto | Kategoria | Ehdokas | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Primetime Emmy | Paras televisioelokuva | Linda Yellen ja John E. Quill | Voitto |  |
| Primetime Emmy | Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Vanessa Redgrave | Voitto |  |
| Primetime Emmy | Paras käsikirjoitus minisarjassa tai televisioelokuvassa | Arthur Miller | Voitto |  |
| Primetime Emmy | Paras naissivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Jane Alexander | Voitto |  |
| Primetime Emmy | Paras naissivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa | Shirley Knight | Ehdokkuus |  |
| Primetime Emmy | Paras lavastus minisarjassa tai televisioelokuvassa | Robert Gundlach ja Gary Jones | Ehdokkuus |  |
| Golden Globe | Paras minisarja tai televisioelokuva | Auschwitzin tyttöorkesteri | Ehdokkuus |  |
| Peabody | Peabody | CBS Entertainment | Voitto |  |
Aiheesta muualla

Auschwitzin tyttöorkesteri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Estoril Open

| Estoril Open |
| --- | --- |

Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus
Sijainti:  Cascais  Portugali
Kilpailupaikka:  Clube de Ténis do Estoril
Kilpailuluokka:  ATP World Tour 250
Kenttätyyppi:  Massa / ulkokentät
Kaavio:  28S / 16Q / 16D
Palkintorahaa:  501 345 €
Virallinen sivusto
Estoril Open on Cascaisissa, Portugalissa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1990 ja se kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan. Naisten turnaus järjestettiin vuosina 1999–2014 ja se kuului 2009–2014 WTA International -sarjaan. Vuosina 2013–2014 turnaus oli nimeltään Portugal Open ja se pelattiin Oeirasissa.
Loppuottelut > Miesten kaksinpeli

| Vuosi | Voittaja | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 |  Emilio Sánchez  |  Franco Davín | 6–3, 6–1 |
| 1991 |  Sergi Bruguera  |  Karel Nováček | 7–6(7), 6–1 |
| 1992 |  Carlos Costa  |  Sergi Bruguera | 4–6, 6–2, 6–2 |
| 1993 |  Andri Medvedjev  |  Karel Nováček | 6–4, 6–2 |
| 1994 |  Carlos Costa  |  Andri Medvedjev | 4–6, 7–5, 6–4 |
| 1995 |  Thomas Muster  |  Albert Costa | 6–4, 6–2 |
| 1996 |  Thomas Muster  |  Andrea Gaudenzi | 7–6(4), 6–4 |
| 1997 |  Àlex Corretja  |  Francisco Clavet | 6–3, 7–5 |
| 1998 |  Alberto Berasategui  |  Thomas Muster | 3–6, 6–1, 6–3 |
| 1999 |  Albert Costa  |  Todd Martin | 7–6(4), 2–6, 6–3 |
| 2000 |  Carlos Moyà  |  Francisco Clavet | 6–3, 6–2 |
| 2001 |  Juan Carlos Ferrero  |  Félix Mantilla | 7–6(3), 4–6, 6–3 |
| 2002 |  David Nalbandian  |  Jarkko Nieminen | 6–4, 7–6(5) |
| 2003 |  Nikolai Davydenko  |  Agustín Calleri | 6–4, 6–3 |
| 2004 |  Juan Ignacio Chela |  Marat Safin | 6–7(2), 6–3, 6–3 |
| 2005 |  Gastón Gaudio |  Tommy Robredo | 6–1, 2–6, 6–1 |
| 2006 |  David Nalbandian |  Nikolai Davydenko | 6–3, 6–4 |
| 2007 |  Novak Đoković |  Richard Gasquet | 7–6(7), 0–6, 6–1 |
| 2008 |  Roger Federer |  Nikolai Davydenko | 7–6(5), 1–2, luov. |
| 2009 |  Albert Montañés |  James Blake | 5–7, 7–6(6), 6–0 |
| 2010 |  Albert Montañés |  Frederico Gil | 6–2, 6–7(4), 7–5 |
| 2011 |  Juan Martín del Potro |  Fernando Verdasco | 6–2, 6–2 |
| 2012 |  Juan Martín del Potro |  Richard Gasquet | 6–4, 6–2 |
| 2013 |  Stanislas Wawrinka |  David Ferrer | 6–1, 6–4 |
| 2014 |  Carlos Berlocq |  Tomáš Berdych | 0–6, 7–5, 6–1 |
| 2015 |  Richard Gasquet |  Nick Kyrgios | 6–3, 6–2 |
| 2016 |  Nicolás Almagro |  Pablo Carreño Busta | 6–7(6), 7–6(5), 6–3 |
| 2017 |  Pablo Carreño Busta |  Gilles Müller | 6–2, 7–6(5) |
| 2018 |  João Sousa |  Frances Tiafoe | 6–4, 6–4 |
Loppuottelut > Miesten nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Vastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |

| 1990 |  Sergio Casal    Emilio Sánchez |  Omar Camporese    Paolo Canè | 7–5, 4–6, 7–5 |
| 1991 |  Paul Haarhuis    Mark Koevermans |  Tom Nijssen    Cyril Suk | 6–3, 6–3 |
| 1992 |  Hendrik Jan Davids    Libor Pimek |  Luke Jensen    Laurie Warder | 3–6, 6–3, 7–5 |
| 1993 |  David Adams    Andrei Olhovski |  Menno Oosting    Udo Riglewski | 6–3, 7–5 |
| 1994 |  Cristian Brandi    Federico Mordegan |  Richard Krajicek    Menno Oosting | luovutus |
| 1995 |  Jevgeni Kafelnikov    Andrei Olhovski |  Marc-Kevin Goellner    Diego Nargiso | 5–7, 7–5, 6–2 |
| 1996 |  Tomás Carbonell    Francisco Roig |  Tom Nijssen    Greg Van Emburgh | 6–3, 6–2 |
| 1997 |  Gustavo Kuerten    Fernando Meligeni |  Andrea Gaudenzi    Filippo Messori | 6–2, 6–2 |
| 1998 |  Donald Johnson    Francisco Montana |  David Roditi    Fernon Wibier | 6–1, 2–6, 6–1 |
| 1999 |  Tomás Carbonell    Donald Johnson |  Jiří Novák    David Rikl | 6–3, 2–6, 6–1 |
| 2000 |  Donald Johnson    Piet Norval |  David Adams    Joshua Eagle | 6–4, 7–5 |
| 2001 |  Radek Štěpánek    Michal Tabara |  Donald Johnson    Nenad Zimonjić | 6–4, 6–1 |
| 2002 |  Karsten Braasch    Andrei Olhovski |  Simon Aspelin    Andrew Kratzmann | 6–3, 6–3 |
| 2003 |  Mahesh Bhupathi    Maks Mirny |  Lucas Arnold Ker    Mariano Hood | 6–1, 6–2 |
| 2004 |  Juan Ignacio Chela    Gastón Gaudio |  František Čermák    Leoš Friedl | 6–2, 6–1 |
| 2005 |  František Čermák    Leoš Friedl |  Juan Ignacio Chela    Tommy Robredo | 6–3, 6–4 |
| 2006 |  Lukáš Dlouhý    Pavel Vízner |  Lucas Arnold Ker    Leoš Friedl | 6–3, 6–1 |
| 2007 |  Marcelo Melo    André Sá |  Martín García    Sebastián Prieto | 3–6, 6–2, [10–6] |
| 2008 |  Jeff Coetzee    Wesley Moodie |  Jamie Murray    Kevin Ullyett | 6–2, 4–6, [10–8] |
| 2009 |  Eric Butorac    Scott Lipsky |  Martin Damm    Robert Lindstedt | 6–3, 6–2 |
| 2010 |  Marc López    David Marrero |  Pablo Cuevas    Marcel Granollers | 6–7(1), 6–4, [10–4] |
| 2011 |  Eric Butorac   Jean-Julien Rojer |  Marc López    David Marrero | 6–3, 6–4 |
| 2012 |  Aisam-ul-Haq Qureshi   Jean-Julien Rojer |  Julian Knowle    David Marrero | 7–5, 7–5 |
| 2013 |  Santiago González   Scott Lipsky |  Aisam-ul-Haq Qureshi    Jean-Julien Rojer | 6–3, 4–6, [10–7] |
| 2014 |  Santiago González  Scott Lipsky |  Pablo Cuevas  David Marrero | 6–3, 3–6, [10–8] |
| 2015 |  Treat Huey  Scott Lipsky |  Marc López  David Marrero | 6–1, 6–4 |
| 2016 |  Eric Butorac  Scott Lipsky |  Łukasz Kubot  Marcin Matkowski | 6–4, 3–6, [10–8] |
| 2017 |  Ryan Harrison  Michael Venus |  David Marrero  Tommy Robredo | 7–5, 6–2 |
| 2018 |  Kyle Edmund  Cameron Norrie |  Wesley Koolhof  Artem Sitak | 6–4, 6–2 |
Loppuottelut > Naisten kaksinpeli

| Vuosi | Voittaja | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 19981 |  Barbara Schwartz |  Raluca Sandu | 6–2, 6–3 |
| 1999 |  Katarina Srebotnik  |  Rita Kuti-Kis | 6–3, 6–1 |
| 2000 |  Anke Huber  |  Nathalie Dechy | 6–2, 1–6, 7–5 |
| 2001 |  Ángeles Montolio |  Jelena Bovina | 3–6, 6–3, 6–2 |
| 2002 |  Magüi Serna  |  Anca Barna | 6–4, 6–2 |
| 2003 |  Magüi Serna  |  Julia Schruff | 6–4, 6–1 |
| 2004 |  Émilie Loit  |  Iveta Benešová | 7–5, 7–6(1) |
| 2005 |  Lucie Šafářová  |  Li Na | 6–7(4), 6–4, 6–3 |
| 2006 |  Zheng Jie  |  Li Na | 6–7(5), 7–5, luov. |
| 2007 |  Gréta Arn |  Viktoryja Azarenka | 2–6, 6–1, 7–6(3) |
| 2008 |  Marija Kirilenko |  Iveta Benešová | 6–4, 6–2 |
| 2009 |  Yanina Wickmayer |  Jekaterina Makarova | 7–5, 6–2 |
| 2010 |  Anastasija Sevastova |  Arantxa Parra Santonja | 6–2, 7–5 |
| 2011 |  Anabel Medina Garrigues |  Kristina Barrois | 6–1, 6–2 |
| 2012 |  Kaia Kanepi |  Carla Suárez Navarro | 3–6, 7–6(6), 6–4 |
| 2013 |  Anastasija Pavljutšenkova |  Carla Suárez Navarro | 7–5, 6–2 |
| 2014 |  Carla Suárez Navarro |  Svetlana Kuznetsova | 6–4, 3–6, 6–4 |
Loppuottelut > Naisten nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Vastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 19981 |  Caroline Dhenin    Émilie Loit |  Radka Bobková    Caroline Schneider | 6–2, 6–3 |
| 1999 |  Alicia Ortuño    Cristina Torrens Valero |  Anna Földényi    Rita Kuti-Kis | 7–6(4), 3–6, 6–3 |
| 2000 |  Tina Križan    Katarina Srebotnik  |  Amanda Hopmans    Cristina Torrens Valero | 6–0, 7–6(9) |
| 2001 |  Květa Hrdličková    Barbara Rittner  |  Tina Križan    Katarina Srebotnik | 3–6, 7–5, 6–1 |
| 2002 |  Jelena Bovina    Zsófia Gubacsi  |  Barbara Rittner    María Vento-Kabchi | 6–3, 6–1 |
| 2003 |  Petra Mandula    Patricia Wartusch  |  Maret Ani    Emmanuelle Gagliardi | 6–7(3), 7–6(3), 6–2 |
| 2004 |  Emmanuelle Gagliardi    Janette Husárová |  Olga Blahotová    Gabriela Navrátilová | 6–3, 6–2 |
| 2005 |  Li Ting    Sun Tiantian  |  Michaëlla Krajicek    Henrieta Nagyová | 6–3, 6–1 |
| 2006 |  Li Ting    Sun Tiantian |  Gisela Dulko    María Sánchez Lorenzo | 6–2, 6–2 |
| 2007 |  Andreea Ehritt-Vanc    Anastasija Rodionova  |  Lourdes Domínguez Lino    Arantxa Parra Santonja | 6–3, 6–2 |
| 2008 |  Marija Kirilenko    Flavia Pennetta |  Mervana Jugić-Salkić    İpek Şenoğlu | 6–4, 6–4 |
| 2009 |  Raquel Kops-Jones    Abigail Spears  |  Sharon Fichman    Katalin Marosi | 2–6, 6–3, [10–5] |
| 2010 |  Sorana Cîrstea    Anabel Medina Garrigues |  Vitalija Djatšenko    Aurélie Védy | 6–1, 7–5 |
| 2011 |  Alisa Kleibanova    Galina Voskobojeva |  Eléni Daniilídou    Michaëlla Krajicek | 6–4, 6–2 |
| 2012 |  Chuang Chia-jung    Zhang Shuai |  Jaroslava Švedova    Galina Voskobojeva | 4–6, 6–1, [11–9] |
| 2013 |  Chan Hao-ching    Kristina Mladenovic |  Darija Jurak    Katalin Marosi | 7–6(3), 6–2 |
| 2014 |  Cara Black    Sania Mirza |  Eva Hrdinová    Valerija Solovjova | 6–4, 6–3 |
1 ITF-turnaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estoril Open Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Doha
Pune
Brisbane
Sydney
Auckland
Montpellier
Sofia
Quito
New York
Buenos Aires
Marseille
Delray Beach
São Paulo
Marrakech
Houston
Budapest
Estoril
München
Istanbul
Geneve
Lyon
Stuttgart
's-Hertogenbosch
Antalya
Eastbourne
Båstad
Umag
Newport
Atlanta
Gstaad
Los Cabos
Kitzbühel
Winston-Salem
Pietari
Metz
Chengdu
Shenzhen
Moskova
Tukholma
Antwerpen
| n k WTA:n International-turnaukset (2009–2020) |
| --- | --- |
2009–2020:  Auckland  Hobart  Acapulco  Monterrey  Bogotá  Istanbul  Fes/Marrakesh/Rabat  Strasbourg  's-Hertogenbosch  Osaka/Tokyo/Hiroshima  Guangzhou  Seoul  Tashkent  Linz  Luxembourg City 
2011–2020:  Washington D.C. 
2013–2020:  Shenzhen  Nuremberg 
2014–2020:  Bucharest  Hongkong  Tianjin 
2015–2020:  Praha  Nottingham 
2016–2020:  Santa Ponsa  Gstaad/Lausanne  Nanchang 
2017–2020:  Budapest  Biel/Lugano 
2019–2020:  Hua Hin  Jūrmala  Palermo  New York 
2020:  Lyon 
Aikaisemmat turnaukset:  Bad Gastein  Baku  Barcelona  Båstad  Birmingham  Brisbane  Copenhagen  Dallas  Florianópolis  Kaohsiung/Taipei  Katowice  Kuala Lumpur  Marbella  Memphis  Moscow  Oeiras  Pattaya  Ponte Vedra Beach  Portorož  Quebec City  Rio de Janeiro  Sofia
Kompotti

Kompotti on hilloke, joka sisältää hedelmiä ja jota käytetään jälkiruokien lisukkeena. Esimerkiksi luumukompottia syödään jouluruokien kanssa. Kompotti sopii myös täytteeksi kakkuihin ja leivonnaisiin. Se voidaan maustaa intiaanisokerilla ja vaniljatangolla.
Suwałkin käytävä

Suwalkin kuviteltu käytävä erottuu mustalla Puolan ja Liettuan rajalla.
Suwalkin käytävä (puol. przesmyk suwalski) on nimitys alueesta Liettuan ja Puolan rajalla, joka erottaa Venäjään erillisalueena kuuluvan Kaliningradin Valko-Venäjästä. Kaistale on noin 65 kilometriä leveä. Kaliningradista on 96,6 kilometriä matkaa Valko-Venäjän rajalle.
Käytävä on yksi Euroopan tulenarimpia alueita, koska se on pääosin Nato-maa Puolan alueella, jota sekä Nato että Venäjä tarkkailevat tiiviisti. Baltian maiden ainoa maayhteys muihin Euroopan Nato-maihin ja muuhun Manner-Eurooppaan kulkee Suwalkin kautta.
Venäjän arveltiin yrittävän tunkeutua Suwalkin alueelle Zapad 2017 -sotaharjoituksen yhteydessä, mutta se ei tehnyt sitä.
Käytävä nousi uudelleen esille heinäkuussa 2023, jolloin Valko-Venäjälle sijoitettuja Wagner palkkasotilaita on väitetty siirtyneen Puolan rajalle Suwalkin edustalle. Venäjän toimintaa pidetään provosointina, jossa Wagnerille on määritelty uusia missioita Ukrainassa sotimisen sijasta, mutta Puola ja Liettua ovat varautuneet myös sotilaalliseen toimintaan. Puola on siirtänyt 1000 sotilasta Valko-venäjän rajalle hallitsemaan sotilaallista kehitystä alueella.