stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vaalikauden 1972–1975 kansanedustajista
Kristillisen liiton eduskuntaryhmä

Antero Juntumaa
Olavi Ronkainen
Veikko Turunen
Raino Westerholm
Olli Koivunen

| Olli Koivunen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1995 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:  Metsämäki, Turku
Lisenssi:  Ammattiohjastaja (D)
Voittosumma:  5 611 050,00 €
Starttien määrä:  9079
Voittoja:  1303
1000. voitto:  2021
Tilastot päivitetty:  2.9.2023
Olli Koivunen (s. 21. marraskuuta 1995) on suomalainen raviohjastaja. Hän on yksi lupaavimmista nuorista ohjastajista Suomessa. Hän on ajanut hevosia ammatikseen vuodesta 2012, mutta on ollut hevosten kanssa tekemisissä koko ikänsä isänsä Harrin talleilla. Nuorempana hän on työskennellyt myös Ruotsissa Jan-Olov Perssonin ja Timo Nurmoksen talleilla.
Hänen parhaat saavutuksensa ovat tähän mennessä olleet Suuren Suomalaisen Derbyn voittaminen isänsä valmentamalla Crepe Matchilla 2023, Euroopanennätysajan ohjastaminen Ratu Royalella Tukholman Solvallassa 2016 ja Eeliksen voitto Solvallan Elitloppetravien maratonmatkalla 2019.. Hän ajoi uransa tuhannennen voiton isänsä valmentamalla Smurfriinalla Tampereen Teivossa 31. elokuuta 2021.
Nuoli (minisarja)

| Nuoli> The Arrow |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  120 min
Pääosissa:  Dan Aykroyd
Alkuperämaa:  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBC
Esitetty:  12. tammikuuta 1997 – 13. tammikuuta 1997
Jaksoja:  2
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):  Keith Ross Leckie
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nuoli (The Arrow) on kanadalaisen CBC:n tuottama kaksiosainen minisarja, joka esitettiin ensimmäisen kerran kotimaassaan tammikuussa 1997. Se kertoo tositapahtumiin pohjautuen Avro Canada CF-105 Arrow -lentokoneen kehitystyöstä 1950-luvulla. Sarjan pääosassa näytteli Dan Aykroyd, joka esitti Avro Canadan johtaja Crawford Gordonia. Sarjassa esiintyivät cameorooleissa muun muassa Michael Moriarty ja Christopher Plummer. Sarjan tuotantokustannukset olivat 7,8 miljoonaa dollaria. Nuolta kritisoitiin sen tavasta sekoittaa fakta ja fiktio.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dan Aykroyd  | … |  Crawford Gordon   |
|  Sara Botsford  | … |  Kate O'Hara   |
|  Ron White  | … |  Jack Woodman   |
|  Aidan Devine  | … |  James Chamberlin   |
|  Nigel Bennett  | … |  James C. Floyd   |
|  Michael Moriarty  | … |  Dwight D. Eisenhower   |
|  Christopher Plummer  | … |  George Hees   |
|  Mauralea Austin  | … |  Jane Cullwood   |
|  Robert Haley  | … |  John Diefenbaker   |
|  Michael Ironside  | … |  CIA:n johtaja   |
Aiheesta muualla

Nuoli Elonet.
OBD-mittaus

OBD-mittauksessa (engl. On-board diagnostic measurement) tutkitaan auton toimintaa sen oman ajoneuvotietokoneen tallentamien tietojen pohjalta.
Suomessa 1. tammikuuta 2001 ja sen jälkeen rekisteröidyissä ottomoottorilla varustetuissa henkilö- ja pakettiautoissa OBD-mittaus on säädetty pakolliseksi katsastukseen liittyväksi toimenpiteeksi 1. tammikuuta 2004 alkaen. Mittauksessa selvitetään ajoneuvon ajonaikaiset virhetilanteet. OBD (On-Board Diagnostics) eli ajoneuvon sisäinen valvontajärjestelmä valvoo auton moottorin ohjausyksikön komentoja ja niiden vasteita.
Ajoneuvolaki vaatii, että OBD-mittauksen yhteydessä suoritetaan myös pakokaasumittaus korotetulla käyntinopeudella.
OBD

OBD (On-Board Diagnostics) on autotekniikan alalla käytettävä termi, jolla tarkoitetaan ajoneuvon itsediagnostiikka- ja raportointikykyjä. OBD-järjestelmä tarjoaa ajoneuvon omistajalle, huoltajalle tai korjaajalle pääsyn sen oman ajoneuvotietokoneen tallentamiin tietoihin useiden eri osajärjestelmien osalta. Järjestelmän avulla saatavilla olevat diagnostiikkatiedot ovat huomattavasti monipuolistuneet sitten 1980-luvun ensimmäisten autokäyttöön sopivien tietokoneiden markkinoille tulon. Nämä tietokoneet tekivät aikanaan mahdolliseksi OBD-protokollan.
Ensimmäiset OBD-järjestelmät kykenivät ilmaisemaan vain indikaattorin valon toimimattomuuden tai MIL-signaalin ongelman tultua havaituksi. Vian syytä ei kuitenkaan voitu selvittää. Modernit OBD-toteutukset käyttävät nopeaa digitaalista tiedonsiirtoporttia ja standardoituja DTC-vikakoodeja välittämään yksityiskohtaisia tietoja ajoneuvon toiminnasta. Niiden avulla ajoneuvossa esiintynyt vika voidaan nopeasti paikantaa ja korjata.
OBD-standardin käyttöliittymiä ovat OBD-I, OBD 1.5, OBD-II, EOBD ja EOBD2.
Historia

1975: Datsun 280Z autotietokoneita alkoi ilmestyä kuluttajien ajoneuvoihin. Niiden käyttötarkoituksena oli polttoaineen syöttöjärjestelmän reaaliaikainen säätö. Yksinkertaisia OBD-toteutuksia ilmestyi, vaikka ei ollut yhtään yleistä standardia, mitä tietoja seurataan tai kuinka niistä raportoidaan.
1996: OBD-II spesifikaatio tuli pakolliseksi kaikkiin Yhdysvalloissa myytäviin autoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Asetus liikenteessä käytettävien ajoneuvojen liikennekelpoisuuden valvonnasta, FINLEX
Edullisen OBD-II -lukijan näyttämä esimerkki vikatilanteesta. Koodi P0420 kertoo katalysaattorin tehon olevan alle raja-arvon.
Oro (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Oro voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Oro, tahitilaisessa mytologiassa sodan ja rauhan jumala
Oro, maakunta Papua-Uudessa-Guineassa
El Oro, maakunta Ecuadorissa
Oro, rarotongalaisten esi-isät
oro, hora, balkanilainen kansantanssi
Nokia Oro, Nokian puhelinmalli
oro, maorien kansanmusiikkia
”Oro”, Serbian edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2008
Oro tai Oró sukunimenä:
Joan Oró (1923–2004), espanjalainen biokemisti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oro”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ornó

| --- | --- |
Sijainti:  Siteía, Lasíthi, Kreeta, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 237 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ornó (kreik. Ορνό) on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeus on 1 237 metriä (toisten lähteiden mukaan 1 238 metriä).
Ornó-vuori sijaitsee Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikössä Kreetan itäosassa. Sen harjanne kulkee itä-länsisuunnassa lähellä saaren pohjoisrannikkoa, koilliseen Thryptí- eli Siteíavuorista, joista sen erottaa Bémponan laakso. Vuoren korkein huippu on nimeltään Spathí (Σπαθί). Ornón rinteissä on useita rotkoja, mukaan lukien Ríchtiksen rotko, Tsigkoúniksen rotko ja Koudoumíksen rotko. Vuoren länsipuolella sijaitsee Kapsás-vuori.
Oinasjärvi (Orivesi)

| Oinasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°44′18″N, 24°42′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Harolanlahteen 
Järvinumero:  35.722.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  126,3 m  
Rantaviiva:  1,727 km  
Pinta-ala:  12,657 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiOinasjärvi 
Oinasjärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Talviaisten kylän itäpuolella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,7 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisellä ylängöllä Harovuoren juurella mäien ympäröimänä. Harovuoren rinteet laskeutuvat järven länsirantaan. Vuoren huippu kohoaa 75 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvelle johtaa valtatieltä 9 kärrypolku.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,3 metriä mpy. Siihen on johdettu pohjoisesta Isosuon kuivatusoja. Järven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se laskee 1,2 kilometrin päässä Harolanlahteen. Vesireitti jatkaa siitä Lopenselän kautta Koljonselän Säkkiänselälle.
Oro

| Oro |
| --- | --- |
 Oron maakunnan sijainti punaisella
 Lippu
 Maakunta jakaantuu kahteen piirikuntaan: Ijivitari ja Sohe.
Valtio:   Papua-Uusi-Guinea
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Popondetta
Pinta-ala:  22800 km²
Väkiluku (2011):  186 309
Oro (Northern Province) on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Popondetta. Maakunnan pinta-ala on 22 800 neliökilometriä ja asukasluku 186 309 vuonna 2011.
Tufin seudulla on kapeita, vuonoja muistuttavia lahtia. Maakunnassa sijaitsee muun muassa toimiva tulivuori Mount Lamington.
Orossa käytiin ankaria taisteluja kulkuväylästä Port Moresbyyn toisessa maailmansodassa. Erityisesti taisteluja käytiin Bunassa, Gonassa ja Sananandassa.
Oro on valtion ainoa maakunta, jossa anglikaaninen kirkko on enemmistönä. Maakunnan tärkein teollisuustuote on öljypalmu.
Olavi Kauhanen

Olavi Kauhanen (23. kesäkuuta 1926 Äyräpää – 30. joulukuuta 2013 Tampere) oli suomalainen keihäänheittäjä ja lentopalloilija.
Kauhanen voitti keihäänheiton Suomen-mestaruuden vuosina 1956 ja 1959 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1955 ja 1962. Heinäkuussa 1959 Tampereella hän heitti uransa pisimmän heiton 79,63 m, jolla hän sijoittui sillä hetkellä Suomen kaikkien aikojen tilastossa toiseksi. Yhdeksässä maaottelussaan 1954–1959 Kauhanen keräsi viisi voittoa.
Lentopallossa Kauhanen voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1959 ja 1961 Järvensivun Kisan riveissä sekä edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 1952.
Kauhanen ei kilpaillut olympialaisissa, vaikka oli Melbournen olympiavuonna 1956 Suomen paras keihäänheittäjä. Vaikka hän voitti 1956 Lahdessa Tampereen Pyrinnön väreissä SM-kultaa huipputuloksella 77,35 ja olympiapuvun mitatkin jo otettiin, häntä ei lopulta valittu. Rooman kesäolympialaisiin 1960 vuotta aikaisemmin ennätyksensä heittänyttä Kauhasta ei valittu, koska hän edusti tuolloin TUL:n jäsenseuraa Tampereen Kisa-Tovereita.
Ikämiehenä vuonna 1966 hän teki M40-sarjan ME:n 72,88, ja vielä 45-vuotiaana hän heitti 64,68. Syyskuun 13. päivänä 1959 hän teki harvinaisen tempun voittaessaan TUL:n keihäsmestaruuden ja Suomen lentopallomestaruuden samana päivänä.
Olavi Kauhanen toimi TUL:n keihäsvalmentajana vuosina 1959–1976.
Kauhanen työskenteli palomiehenä ja eläköityi palomestarina Tampereen palokunnasta. Hän kuoli Tampereella 87-vuotiaana 30. joulukuuta 2013.
Olavi Kivimaa

Martti Olavi Kivimaa (25. heinäkuuta 1909 Hartola – 1. marraskuuta 1998 Jyväskylä) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Jyväskylän kaupunginarkkitehtina 1947–1960 ja Keski-Suomen lääninarkkitehtina vuodesta 1960 lähtien.
Kivimaa valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1937. Hän suunnitteli ainakin Vesilinnan, Karstulan Evankelisen kansanopiston rakennukset, Jyväskylän Lounaispuiston kioskin, Lounaispuiston lavan, useita asuinkerrostaloja, Jyväskylän katolisen Pyhän Olavin seurakunnan Pyhän Olavin kirkon, Ilmajoen seurakunnan kirkkoherranviraston (nykyisen päivä­kerho­keskuksen), Tikka­kosken kirkon, Rajakadun keskuskansakoulun ja kauppaoppilaitoksen (nykyinen Jyväskylän ammattikorkeakoulun pääkampus) ja Kirkkopuiston kioskin.
Olli Kivioja

Olli Veikko Kivioja (1. helmikuuta 1925 – 5. syyskuuta 2018) oli suomalainen kirurgi ja lääkintöneuvos. Hän teki elämäntyönsä Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgian ylilääkärinä.
Kivioja syntyi Kalajoella Vilho Kiviojan 11-lapsisen pappisperheen neljänneksi vanhimpana lapsena. Jatkosodassa 18-vuotias Kivioja tuli jalkaväen täydennysmiehenä Uhtuan rintamalle vuonna 1943, mutta vaihtoi aselajia ja kouluttautui lentäjäksi Kauhavan ilmasotakoulussa 1943. Hän ehti lentää Blenheim-pommituslaivueessa vuoden 1944 taisteluissa. Hän toimi sotilaslentäjien veteraaniyhdistys Pilvenveikkojen puheenjohtajana 2003–2011 ja oli yksi yhdistyksen viimeisistä elossa olleista jäsenistä. Vuosina 1969–1991 Kivioja oli sivutoiminen ilmailuviranomaisen asiantuntijalääkäri ja 1980-luvun alkupuolella Suomen Ilmailulääketieteellisen Yhdistyksen puheenjohtaja.
Ikänsä liikuntaa harrastanut Kivioja innostui 60-vuotiaana  maratonjuoksusta yhdessä poikansa kanssa ja kilpaili sitten veteraanisarjassa ympäri maailmaa.
Kiviojalta ilmestyi 1990-luvulla yhdessä toimittaja Maarit Huovisen kanssa kirjoitettu omaelämäkerta Kirurgin muistelmia (WSOY 1993).
Aiheesta muualla

Olli Kiviojan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Orhan Kemal

Orhan Kemal (oik. Mehmet Raşit Öğütçü, s. 15. syyskuuta 1914 Adana Turkki – 2. kesäkuuta 1970 Sofia Bulgaria) oli turkkilainen kirjailija, jolla oli merkittävä vaikutus 1900-luvun jälkipuolen turkkilaisiin kirjailijoihin. Hänen aiheitaan ovat suurkaupunkien köyhät ja teollisuustyöväestö.
Orhan Kemal joutui mielipiteidensä vuoksi vankilaan 1939. Vankila-aikanaan hän tapasi Nazım Hikmetin, ja tästä tapaamisesta tuli hänen elämänsä käännekohta. Vapauduttuaan hän teki erilaisia töitä, mutta asettui 1950 Istanbuliin ja ansaitsi elantonsa kirjoittamalla. Hän käytti useita kirjailijanimiä.
Hän on kirjoittanut novelleja, romaaneja, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Lisäksi hän on kirjoittanut omaelämäkerrallisia teoksia.
Teokset

Baba Evi, 1949
Murtaza, 1950
Vukuat Var, 1959
Kötü Yol, 1969
Aiheesta muualla

Kemalille omistettu sivusto
Elämäkerta (Huom. aakkostus O:n mukaan.)
Ornézan

| Ornézan |
| --- | --- |
 Ornézanin pääkatu
 Ornézan
 Koordinaatit: 43°30′42″N, 0°36′10″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Gers
Arrondissementti:  Mirande
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,1 km²
Väkiluku (2019):  226 
 – Väestötiheys:  18 as./km²
Kunnan numero:  32302
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ornézan on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gers-joen varrella, noin 18 kilometriä Miranden kaupungista itään.
Sainte-Catherinen kirkko
Kunnan keskustassa oleva Sainte-Catherinen kirkko on rakennettu vuonna 1265. Tuolloin se oli nimeltään Saint-Jeanin kirkko. Pyhän Katariinan suojeluksessa kirkko on ollut vuodesta 1544 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ornézan Wikimedia Commonsissa
Oculus (täsmennyssivu)

Oculus voi viitata seuraaviin:
Oculus, aukko tai ikkuna kupolinlaessa tai seinässä
Oculus tai Oculus VR, yhdysvaltalainen virtuaalitodellisuuslaseja valmistava teknologiayritys
Oculus, vuonna 2013 valmistunut kauhuelokuva
Oculus 104, suomalainen venemalli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oculus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Olli Koistinen (opettaja)

Olli Pekka (Petter) Koistinen (21. elokuuta 1877 Nilsiä – 11. syyskuuta 1943 Nurmes) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.
Koistisen vanhemmat olivat torppari Juho Heikki Koistinen ja Eeva Stiina Taskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1897, opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1920. Koistinen teki vuonna 1898 opintomatkan Brest-Litovskin ja Minskin seudulle.
Koistinen oli opiskeluaikanaan Kotikielen Seuran sihteerinä 1900–1904 ja työssä Virittäjä-lehden toimituksessa 1902–1904. Hän toimi myös muiden pääkaupungissa ilmestyneiden lehtien avustajana. Hän oli suomen kielen ja historian vt. lehtorina Sortavalan lyseossa 1904–1905 ja Kouvolan yhteiskoulun johtajana ja historian ja kirkkohistorian opettajana 1905–1906. Syksystä 1906 alkaen Koistinen oli Nurmeksen yhteiskoulussa yläluokkien suomen kielen ja historian opettajana. Kun Nurmeksen yhteiskoulu siirtyi valtion haltuun 1919, Koistisesta tuli suomen kielen ja historian nuorempi lehtori ja vuonna 1926 koulun vararehtori. Koistinen toimi Nurmeksen yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina vuodesta 1940 lähtien. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat suomen kielen oikeakielisyysasiat sekä Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon historian ja nykyolojen tutkiminen. Koistinen oli kirkolliskokouksen jäsen sekä kirkkovaltuuston ja kirkkoneuvoston jäsen.
Olli Koistinen oli naimisissa vuodesta 1905 Hanna Hyvärisen kanssa.
Teoksia

Suomen suvun alkukodista ja leviämisestä ; professori E. N. Setälän tutkimusten mukaan. Kyläläisten kirjasia n:o 61-62. WSOY 1906
Piirteitä nurmekselaisen maamiehen elämästä 19:nnellä vuosisadalla. Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran julkaisuja 6. Joensuu 1912
Elias Lönnrotin matkat Ylä-Karjalassa : paikkakunnallisilla henkilö- y.m. tiedoilla valaistuina. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1924
Orgáni

| Orgáni Οργάνη |
| --- | --- |
 Orgánin kylää.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Orgáni
 Koordinaatit: 41°15′12″N, 25°41′00″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Itä-Makedonia ja Traakia
Alueyksikkö:  Rodópi
Kunta:  Arrianá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kyläkunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  010204
Väkiluku (2011):  2 183
 – Kylä:  496
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  KO
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orgáni (kreik. Οργάνη; turk. Hemetli) on Kreikan kylä sekä samanniminen Arrianán kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Οργάνης, Dimotikí Enótita Orgánis) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 183 ja varsinaisen Orgánin kylän väkiluku 496 (vuonna 2011).
Orgánin kylä sijaitsee noin 40 kilometriä koilliseen Komotinísta. Orgánin kunnallisyksikkö käsittää alueen Arrianán kunnan pohjoisosassa Bulgarian vastaisella rajalla. Orgánin väestö on pääasiassa pomakkeja eli bulgariaa puhuvia muslimeja. Vuoden 2012 tilastoissa kylä oli Kreikan köyhin.
Orgáni oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Arrianán kuntaan yhdessä Fillýran ja Kéchroksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Orgánin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- |
Áno Kárdamos: 52
Draniá: 164
Kalývia: 51
Kárdamos: 178
Káto Vyrsíni: 77
Kóvalo: 58
Kými: 306
Myrtíski: 385
Orgáni: 496
Smigáda: 109
Vyrsíni: 307
Yhteensä: 2 183
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orgáni Wikimedia Commonsissa
O. V. Itkonen

Otto Vilhelm (O. V.) Itkonen (13. tammikuuta 1889 Kuopio – 2. helmikuuta 1967 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija, joka työskenteli elämänsä aikana myös työnjohtajana, kielenkääntäjänä, kalastajana, kullankaivajana ja helmenpyytäjänä.
Tausta

Itkosen vanhemmat olivat sähkölaitoksen johtaja Otto Itkonen ja Vilhelmiina Itkonen. Hän kävi oppikoulua Helsingissä ja Pietarissa.
Muurmannin legioonassa

Suomen sisällissodan alkaessa Itkonen toimi Helsingissä puutavaraliikkeen työnjohtajana. Liikkeen työntekijät liittyivät punakaartiin ja suosittelivat Itkosta kansanvaltuuskunnan vallankumousoikeuden sihteeriksi. Tässä tehtävässä Itkonen toimi 10. huhtikuuta saakka, jolloin oikeuden istunnot lopetettiin saksalaisten joukkojen lähetyessä kaupunkia. Itkonen pakeni Helsingistä 11. huhtikuuta venäläisellä risteilijällä Pietariin. Pietarissa Itkonen hankki itselleen ja tovereilleen matkustusluvat Arkangeliin. Toukokuun lopulla 1918 Itkonen sai Arkangelissa vapautettua 12 punapakolaista, joita epäiltiin vakoilijoiksi. Kansankomissaari Kedrovin määräyksestä hän kokosi 36 suomalaisen punapakolaisen joukon, johon myös vankina olleet 12 miestä liittyivät, ja matkusti laivalla heidän kanssaan Kantalahteen. Täällä he liittyivät Knäsössä ja Santamäessä oleskelleiden suomalaisten muodostamaan Muurmannin legioonaan joka oli Murmanskissa maihinnousseiden liittoutuneiden alaisuudessa. Sopimuksen mukaan joukkoa sai käyttää vain saksalaisia ja Suomen valkoisia vastaan.
Maaliskuussa 1919 Itkonen matkusti Muurmanskiin ja osallistui siellä Suomen konsulina toimineen Eero Lampion kanssa suomalaisten valkoisten sotavankien vapauttamiseen. Hän pääsi samalla myös Muurmanskin Suomen konsulaatin palvelukseen konsulaatin sihteeriksi. Eero Lampion poistuttua Muurmanskista 6. marraskuuta paikalliset valkoiset venäläiset valtasivat konsulaatin 9. joulukuuta 1919 ja vangitsivat Itkosen. Konsulaatin emännöitsijänä toiminut Irene Karjalainen pääsi pakenemaan erämaiden halki Suomeen mukanaan konsulaatin papereita. Itkonen oli vankina Kuolavuonon rannalla sijainneessa Drovenoin vankilassa, jossa hän sairastui keripukkiin ja espanjantautiin. Hän pääsi vapaaksi, kun punaiset valtasivat vankilan.
Petsamon valtaus

Itkonen liittyi mukaan suomalaisista muodostettuun suksijoukkoon, joka kasvoi lopulta 179 miehen vahvuiseksi. K. M. Walleniuksen johtama suomalainen retkikunta oli saapunut Petsamoon helmikuussa 1920, ja maaliskuussa 1920 neuvostojoukot ryhtyivät valmistelemaan hyökkäystä Petsamoon karkottaakseen retkikunnan sieltä. Suomalainen suksijoukko, jonka mukana Itkonen oli välskärinä, lähti Kuolan kautta Petsamoon 17. maaliskuuta. He saapuivat 22. maaliskuuta Moskovan kylään, jossa käytiin lyhyt tulitaistelu suomalaisen partion kanssa. Walleniuksen retkikunta joutui vetäytymään Yläluostarilta ensin Salmijärvelle, ja lopulta retkikunta palasi Suomen puolelle Virtaniemeen 4. huhtikuuta.
Pako takaisin Suomeen

Petsamon valtauksen jälkeen Itkonen vangittiin ja hänet vietiin laivalla Muurmanskiin. Häntä syytettiin yhteydenpidosta Suomen valkoisiin sekä aikeista liittää Petsamo ja Karjala Suomeen. Muurmanskista Itkonen vietiin junalla Kantalahteen, jossa hän oli kolmen viikon ajan tavaravaunussa vangittuna 35 valkoisen venäläisen upseerin kanssa. Heidät siirrettiin Vienan Kemin vankilaan 25. huhtikuuta 1920. Kehnoissa vankilaoloissa Itkonen sairastui kuumeeseen ja punatautiin, ja hänet siirrettiin kesäkuun alussa 1920 vankilan sairasosastolle. Itkonen pääsi pakenemaan sairaalasta 1. heinäkuuta 1920 kahden muun vangin kanssa. He onnistuivat matkaamaan Vienan Karjalan halki ja saapuivat Suomen puolelle Kuhmon Kalliojoen rajavartiostoon 16. heinäkuuta. Etsivän Keskuspoliisin Kajaanin osaston vt. päällikkö Urho Kekkonen kuulusteli Itkosta Kajaanissa, ja hän antoi runsaasti tietoja Muurmannin alueen ja Neuvosto-Venäjän oloista suomalaisille viranomaisille ja selvisi ilman tuomiota Suomessa. 1930-luvulla K. M. Wallenius haastatteli Itkosta kootessaan materiaalia kirjaansa Yli Lapin rajojen varten, ja tällöin Itkonen kertoi olleensa vielä 1921–1922 työssä Pohjois-Norjan Suomen konsulaatissa ja olleensa myös Eero Lampion toverina metsästysretkillä Vuoreijassa. Itkonen kirjoitti kokemuksistaan kolme kirjaa Muurmannin suomalainen legioona (Kansanvalta 1927), Maanpakolaisen muistelmat (WSOY 1928) ja Sankareita, sotavankeja ja seikkailijoita (WSOY 1929).
Vuonna 1932 Itkonen käänsi Johannes Messeniuksen riimikronikan esihistorialliset osat suomeksi ja julkaisi ne omakustanteena. Käännökseen liittyi myös Itkosen kirjoitus Onko Messeniuksen Suomen riimi-kronikalla historiallista arvoa?. Itkosen mukaan suomalaiset historiantutkijat eivät antaneet juurikaan arvoa Messeniuksen kronikalle, ja osa heistä oli jopa vastustanut sen julkaisemista. Itkosen mukaan tämä oli jatkoa vuosisataiselle ruotsalaiselle ajattelulle, jonka mukaan suomalaisilla ei ollut mitään omaa valtiollista varhaishistoriaa ja Messeniuksen kronikan tiedot suomalaisista kuninkaista eivät voineet pitää paikkaansa.