stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hammasproteesi
Kiinteät proteesit

Kiinteisiin proteeseihin kuuluvat kruunut, sillat ja implanttikiinnitteiset rakenteet. Niitä ei voi omatoimisesti irrottaa.
Hammas kruunutetaan useimmiten silloin, kun ikenen päällä oleva hammasmateriaali on enää vähäinen esimerkiksi karioitumisen tai juurihoidon jälkeen tai siinä oleva paikka ei kestä purentarasitusta. Hampaan kruunuttaminen on mahdollista myös esteettisten syiden takia. Ennen kruunutusta hammas hiotaan pilariksi ja sen jälkeen hammaslaboratoriossa tai CAD/CAM-tekniikalla valmistettu joko metallinen, keraaminen tai metallokeraaminen kruunu sementoidaan hampaaseen. Nykyisin on siirrytty enemmän ja enemmän kohti esteettisempiä, keraamisia kruunumateriaaleja.
Mikäli hammasrivistä puuttuu hammas voidaan se korvata siltarakenteella. Tällöin viereiset hampaat toimivat pilareina, aluksi ne hiotaan kuten kruunutuksessa, mutta laboratoriosta tuleva kappale on yhtenäinen pala, joka sisältää pilarihampaiden kruunut sekä hampaiden väliin ikenen päälle tulevan välihampaan. 
Implantilla voidaan korvata yksittäisen hampaan puutos. Mikäli leukaluuta on tarpeeksi porataan luuhun ruuvi, jonka päälle kruunu liitetään. Implantointi on hyvä vaihtoehto, mikäli viereiset hampaat ovat ehjät, eikä niitä haluta hioa sillan pilarihampaiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hammasproteesi Wikimedia Commonsissa
Hannu Hietanen

| Hannu Hietanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1972 (ikä 52)
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:   Seinäjoki
Lisenssi:  A
Voittosumma:  7 165 787 €
Starttien määrä:  21 463
Voittoja:  2 351
1000. voitto:  2011
2000. voitto:  2020
Tilastot päivitetty:  31.12.2023
Hannu Hietanen (s. 10. syyskuuta 1972) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Laihialla. Hänen veljensä Heikki Hietanen ja isänsä Markku Hietanen ovat myös raviohjastajia. Hänellä on A-ajolupa sekä A-valmentajalisenssi. Vuoden 2023 loppuun mennessä Hietanen on ohjastanut runsaat 21 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 2 300 lähtöä ja palkintorahoja yli 7 miljoonaa euroa.
Hietanen pääsi Tuhannen voiton klubiin marraskuussa 2011, ohjastamalla Ylivieskassa uransa tuhannennen voiton hevosella Johnny Savage. Uran 2000. voiton Hietanen ajoi Grand Alella 5. kesäkuuta 2020 Ylivieskassa.
Granville Bantock

Granville Bantock
Granville Ransome Bantock (7. elokuuta 1868 Lontoo – 16. lokakuuta 1946 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän matkusti maailmanlaajuisesti, ja hänen tuotantonsa aiheissa näkyykin eri kulttuurien vaikutus. Antiikin maailma oli toinen keskeinen Bantockin musiikkia innoittanut aihepiiri.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Bantockin isä George Granville oli merkittävä skotlantilaistaustainen kirurgi ja gynekologi, jonka vastahakoisuudesta huolimatta poika aloitti syyskuussa 1888 opiskelun Royal Academy of Musicissa pääaineinaan sävellys ja harmonia sekä opettajanaan Frederick Corder. Sivuaineina hän opiskeli monien soitinten soittoa ja lauloi kuorossa. Hän kehittyi musiikillisesti verrattain myöhään, mutta hänen lähtiessään opinahjosta siellä pidettiin täysimittainen konsertti, joka koostui hänen teoksistaan. Niitä esitettiin myös julkisissa konserteissa.
Kesällä 1892 julkaistiin ensimmäiset Bantockin sävellykset: pianoalbumi ja The Fireworshippersin vokaaliosuus. Hän sai musiikkiaan August Mannsin esittämäksi Kristallipalatsissa. Varhaisiin teoksiin kuuluvat kaksinäytöksiset oopperat Caedmar ja The Pearl of Iran; Bantock kirjoitti myös itse libretot. Hän ihannoi Richard Wagneria ja osoitti myös omassa sävellystyössään suurellisia pyrkimyksiä. Hän sävelsi musiikin ilmeisesti neljääntoista tekstiin Robert Southeyn intialaisaiheisesta Curse of Kehama -runoteoksesta, mutta vain kuusi näistä sävellyksistä tunnetaan ja kolme julkaistiin. Bantock sävelsi myös kuusi egyptiläistä draamaa, joista ainoa julkaistu oli Ramses II, josta tehty balettisarja esitettiin. Epäkäytännöllisestä suurellisuudesta huolimatta useat kriitikot, kuten George Bernard Shaw, pitivät Bantockia lupauksena.
Bantock osallistui suoraan opiskelijapohjaisen The Overture -lehden perustamiseen Royal Academy of Musicissa ja perusti myös oman lehtensä (The New Quarterly Musical Review), jota julkaistiin kolmen vuoden ajan vuodesta 1893 lähtien. Bantock sai tukijoikseen William Wallacen sekä H. Orsmond Andertonin, joka myös oli hänen ensimmäinen elämäkertakirjailijansa. Elokuussa 1893 Bantock pääsi burleskiyhtiö Ronnie Boy Bluen johtoon. Tämän jälkeen hän palveli musiikkijohtaja George Edwardesia, loi uraa kevyemmässä musiikissa ja pääsi esiintymään maailmanlaajuisesti. Veljensä Leedham Bantockin kanssa hän sävelsi music hall -lauluja, joista "Who'll Give a Penny to the Monkey" oli huomattava hitti. Bantock liittyi Charles Villiers Stanfordin Shamus O'Brien -esityskierrokseen ja johti näyttämömusiikkia ranskalaisiin näytelmiin Royalty Theatressa. Hän päätti myös organisoida oman sävellyskonserttinsa, joka pidettiin 15. joulukuuta 1896. Siellä esitetyt teokset olivat Overture: Eugene Aram, Songs of Arabia ja The Funeral Curse of Kehama -kokonaisuudesta. Toukokuussa 1897 toisessa merkittävässä brittiläisen kamarimusiikin konsertissa kuultiin Bantockin Songs of Japan. Säveltäjä kuitenkin palasi kevyen musiikin pariin johtamalla sotilasyhtyettä New Brightonissa jo kesäkuussa 1897.
Elämä ja ura > Avioliitto ja New Brighton

9. maaliskuuta 1898 Bantock meni naimisiin runoilija Helena von Schweitzerin kanssa. Hän pääsi New Brighton Towerin musiikkijohtajaksi ja sai orkesterilleen kansallista mainetta sekä innovatiivisen ohjelman. New Brightonissa Bantock esitytti vain vähäisen määrän omia sävellyksiään, mutta hän johti lukuisia muiden, kuten Stanfordin, Hubert Parryn, Corderin, Alexander Campbell Mackenzien ja Edward Elgarin teosten esityksiä. Hän edisti myös vähemmän tunnettujen säveltäjien, kuten William Wallacen ja Joseph Holbrooken, uria. Myöhemmin hänen tukensa hyödytti myös hänen ystäväänsä Havergal Briania.
Kansainvälisellä tasolla Bantock kutsuttiin helmikuussa 1900 Antwerpeniin johtamaan brittiläistä musiikkia, jonka joukossa olivat säveltäjän omat teokset Helena Variations hänen omalle vaimolleen, Pjotr Tšaikovski -vaikutteinen Russian Scenes, Overture: Eugene Aram ja orkesterikohtaus Jaga-Naut Curse of Kehamasta. Samassa kaupungissa esitettiin vuosi tämän jälkeen sävelruno Thalaba the Destroyer sekä Songs of Egypt ja Songs of Arabia. Ura kuitenkin painottui orkesterinjohtotyöhön, jonka ohella Bantock toimi kuoronjohtajana. Viimeiset kolme osaa itämaisinnoitteisten laulujensa sarjasta Bantock sävelsi vaimonsa sanoihin; näin syntyivät teokset Songs of Persia, Songs of India ja Songs of China. Bantock oli jo tehnyt läpimurtonsa aikansa musiikkipiireissä ja vakiinnutti seuraavien kahden vuosikymmenen aikana asemansa sekä säveltäjänä että hallinnollisen, akateemisen puolen toimijana.
Elämä ja ura > Myöhemmät vaiheet

1930-luvun koittaessa väheni kilpailufestivaalien suosio, ja myös Bantockin omaa musiikkia sisältäneet konsertit harvinaistuivat. Ajan katsottiin jossain määrin ajaneen hänestä ohi, ja häntä kohdeltiin menneisyyden hahmona. Tässä vaiheessa Bantockia leimasi tyylillinen epäprogressiivisuus. Hän inhosi jazzia eikä sietänyt moderneja taidemusiikin trendejä. Bantock ei kuitenkaan passivoitunut vaan jatkoi sekä säveltämistä (vaikkakin vähemmän tuotteliaana) että akateemista työtään Trinity Collegessa 65-vuotiaana muutettuaan Lontooseen. Hän oli yhä myös kansainvälinen toimija, joka matkusti Amerikan mantereelle ja Länsi-Intiaan sekä Australiaan. Toisen maailmansodan aikana Bantock oli jo muuttanut Buckinghamshireen, mutta teki paluun pääkaupunkiin ja ainakin kerran välttyi täpärästi Luftwaffen pommeilta.
Bantock eli riittävän vanhaksi ehtiäkseen levyttää omia teoksiaan, joihin kuului Celtic Symphony. Bantock johti ja levytti musiikkiaan vielä yksitoista kuukautta ennen kuolemistaan 78-vuotiaana. Hänen kuolemansa jälkeen avattiin muistosäätiö, johon pyydettiin mukaan George Bernard Shawia, joka kuitenkin totesi: ”väliäkö tribuuteilla – soittakaa hänen musiikkiaan”. Bantockin työ jäi kuitenkin pitkälti unohduksiin, ja hänen sävellystensä esitykset toisen maailmansodan jälkeen jäivät vain satunnaisiksi. Muita paremmin tunnettuina kuitenkin pysyivät teokset Pierrot of the Minute (alkusoitto) ja Fifine at the Fair, jonka levytti Thomas Beecham. Jonkin verran yleistä kiinnostusta heräsi vuonna 1968, jolloin säveltäjän syntymästä tuli kuluneeksi vuosisata.
Aiheesta muualla

IMSLP: Granville Bantock: nuotteja
Harengula

| Harengula |
| --- | --- |
 Suomusilli (Harengula jaguana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Alalahko::  Clupeoidei
Heimo::  Kupusillit  Dorosomatidae
Suku::  Harengula  Valenciennes, 1847
Katso myös
   Harengula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harengula on kupusillien heimoon (Dorosomatidae) kuuluva sillikalasuku, jossa on neljä lajia:
Harengula clupeola (Cuvier, 1829) – Valesilli
Harengula humeralis (Cuvier, 1829) – Punakorvasilli
Harengula jaguana Poey, 1865 – Suomusilli
Harengula thrissina (D. S. Jordan & C. H. Gilbert, 1882)
HarfBuzz

HarfBuzz on avoimen lähdekoodin vapaa ohjelmistokehityskirjasto, jota käytetään tekstien muotoiluun (text-shaping engine).
HarfBuzz ottaa syötteenään merkkijonon, joka koostuu Unicode-koodatuista merkeistä, ja valitsee ja sijoittaa halutusta fontista glyyfit, joilla teksti tulostetaan soveltaen tekstin asettelusääntöjä ja fontin ominaisuuksia. HarfBuzz voi muotoilla tekstin merkittävimmillä maailman kirjoitusjärjestelmillä.
HarfBuzzin tukemia tekstien muotoilumalleja ovat:
intialainen (devanagari, bengali, gujarati, gurmukhi, kannada, malayalam, oriya, tamili ja telugu)
arabialainen, mukaan lukien N'Ko, syyria, sekä myös mongoli. Esimerkiksi arabialaisella kirjaimella on neljä eri muotoa riippuen siitä, esiintyykö merkki sanan alussa, keskellä, lopussa tai itsenäisenä merkkinä. Täten kirjain esitettävä eri glyyfillä riippuen tästä.
thailainen, mukaan lukien lao
khmeriläinen kirjaimisto
burmalainen kirjaimisto
tiibetiläinen kirjaimisto
hangul
heprealainen kirjaimisto
yleinen muotoilumalli USE
vakiomalli ei-kompleksisille kirjoitusjärjestelmille kuten latinalainen, kyrillinen, kreikkalainen, armenilainen, georgialainen, tifinagh ja muut. Näissä käytetään lähinnä ligatuureja (esim. f + f + i = ﬃ) ja painomerkkejä.
emojit. Emojeihin on lisätty järjestelmä, jolla emojin hahmon ihonväriä voi muuttaa. Lisäksi monet lippu-emojit ja uudet emojit muodostetaan yhdistämällä vanhoja ns. ZWJ-merkin (zero-width joiner) avulla (esim. 🐈 + ZWJ + ⬛ = musta kissa).
HarfBuzzin kehitti alun perin Behdad Esfahbod osana FreeType-projektia. Erillisiä versioita ylläpidettiin Qt- ja Pango-kirjastoja (mm. GTK:n ja Firefoxin käyttämä) varten, nämä versiot yhdistettiin myöhemmin.
Esfahbod palkittiin vuonna 2013 O'Reilly Open Source Award -palkinnolla kirjaston kehittämisestä.
KDE:n (QT) ja GNOME (GTK) lisäksi kirjasto kuuluu mm. ChromeOSiin (Skia), PlayStation 4:aan, Androidiin, Javaan ja Flutteriin. Sitä käyttävät suoraan Chromium/Chrome, Firefox, LibreOffice, Scribus, Inkscape ja Adobe Photoshop (versiosta 23.0 v. 2021 lähtien).
Henkikaartin Izmailovon rykmentti

| Henkikaartin Izmailovon rykmentti |
| --- | --- |
 Rykmentin merkki
Toiminnassa:  1730-1917
Valtio:  Venäjän keisarikunta
Puolustushaarat:  Armeija
Aselajit:  Jalkaväki
Osa joukkoa:  1. Kaartin jalkaväkidivisioona
Koko:  Rykmentti
Tukikohta:  Pietari
Henkikaartin Izmailovon rykmentti (ven. Лейб-гвардии Измайловский полк, Leib-gvardii Izmailovskij polk) oli keisarillisen Venäjän armeijan vanhimpia kaartinrykmenttejä. Keisarinna Anna perusti rykmentin Moskovassa 22. syyskuuta 1730. Perustamispäätöksen taustalla oli keisarinnan joutuminen epäsuosioon Pietari I:n aiemmin perustamien Preobraženskin ja Semjonovin henkirykmenttien keskuudessa. Keisarinna valitsi rykmentin nimen hänelle rakkaan Izmailovon keisarillisen kartanon mukaan.
Rykmentin ensimmäiseksi komentajaksi nimettiin kreivi Karl Gustav von Löwenwolde. Hänen jälkeensä ainoastaan keisarillisen perheen jäsenet toimivat rykmentin kunniapäällikköinä.
Harald Norvik

| Harald Norvik |
| --- | --- |
 Norvik vuonna 2016.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Harald Johan Norvik
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1946 (ikä 78) Vesisaari, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  ekonomisti, poliitikko, yritysjohtaja
Sukulaiset:  Erling Norvik (serkku)
Muut tiedot
Tunnustukset:  Suomen Leijonan ritarikunta
Harald Johan Norvik (s. 21. kesäkuuta 1946 Vesisaari) on norjalainen ekonomisti ja työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Statoilin pääjohtajana vuosina 1988–1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harald Norvik Wikimedia Commonsissa
Hamada (Shimane)

| Hamada (浜田市) |
| --- | --- |
 Japaninmeren rannikkoa ja San’in-päälinja Hamadassa
 lippu:  Symboli
 Hamadan sijainti Shimanen prefektuurissa
 Hamada
 Koordinaatit: 34°53′46″N, 132°04′57″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūgoku
Prefektuuri:  Shimanen prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  690,68 km²
Väkiluku (12/2019):  53 330
 – Väestötiheys:  77,2 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Atsalea
 – Kala:  Doederleinia berycoides
 
 http://www.city.hamada.shimane.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hamada (jap. 浜田市, Hamada-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Shimanen prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin länsiosassa. Kaupungin rannikko on rikkonainen ja maisemiltaan kaunis. Suurin osa sen alueesta on Chūgokuvuoristoa ja etelässä se rajautuu Hiroshiman prefektuuriin. Hamadassa on 53 330 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 690,68 neliökilometriä.
Nara-kaudella 700-luvulla Hamadaan sijoitettiin Iwamin provinssin pääkaupunki (kokufu) ja provinssitemppeli. Myöhemmin Kamakura-kaudella se kehittyi Aasian mantereelle suuntautuneen kaupan satamana. Edo-kaudella 1600-luvulla siitä tuli Hamadan daimiokunnan linnanaluskaupunki Matsudaira-klaanin hallinnassa ja siellä harjoitettiin muun muassa raudan, kattotiilten ja silkin tuotantoa. Kaupungin satamaa on kehitetty jo 1800-luvun loppupuolelta ja voimakkaammin 1950-luvulta lähtien. Sinne tuodaan etenkin puutavaraa. Myös kalastus ja kalatuotteiden valmistus ovat merkittäviä elinkeinoja. Kattotiilten lisäksi Sekishū-japaninpaperin valmistus on tärkeä perinteinen käsityön ala, joka on lisätty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Maaseutualueilla viljellään esimerkiksi viinirypäleitä, japaninkastanjaa ja siitakesieniä. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Hamadalle myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1940. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Asahin, Kanagin ja Misumin maaseutukaupungit sekä Yasakan kyläkunta.
Hamadan kulttuuriperintöön kuuluvat erilaiset historialliset muinaisjäänteet, kuten Iwamin provinssitemppelin ja Hamadan linnan rauniot. Tatamigauran pinnanmuodoiltaan monimuotoinen rannikkoalue on eräs kaupungin luonnonnähtävyyksistä. Ōsavuori ympäristöineen kaupungin etelärajalla kuuluu Länsi-Chūgokuvuorten puolikansallispuistoon. Kaupungissa toimii Shimanen prefektuurinyliopisto. Hamadaa palvelee JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja.
Kuvia

Näkymä Misumiin
Tatamigauran kallioista rannikkoa
Maisema Hamadajoelle
Hamadan rautatieasema kelloineen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamada Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Harry Kahra

Harry Kahra (11. toukokuuta 1930 – 17. marraskuuta 1988) oli suomalainen shakinpelaaja ja shakkimestari. Hän pelasi sekä lähishakkia että kirjeshakkia ja oli molemmissa pelimuodoissa mestariluokan pelaaja. Lähipelissä hänen paras saavutuksensa oli suomenmestaruusturnauksen 3. sija vuonna 1955.
Shakkiura

Harry Kahra aloitti peliuransa jo 1940-luvulla. Hän pelasi vuonna 1947 joitakin pelejä myöhemmin shakkimestariksi kohonnutta Arno Sausoa vastaan, mutta tämä oli vielä liian kova vastus.
Lähishakissa Harry Kahra edusti 1950-luvulla aluksi Suomalaista Shakkikerhoa (SSK). Myöhemmin hän siirtyi shakkikerho Gambiitin (G) jäseneksi. Hän osallistui 1954 Suomen Shakkiliiton (SSL) mestaruusturnaukseen. Kilpailun järjesti Helsingin Yleinen Shakkiseura (HYS) ja se pelattiin huhtikuussa 1954 Helsingin yliopiston Viipurilaisen osakunnan tiloissa. SSL:n mestaruuden voitti Helsingin Shakkimiehiä (HSM) edustanut Olavi Katajisto tuloksella 8,5/9. Pääryhmän alapuolella pelattiin I luokan turnaus kolmessa 12 pelaajan ryhmässä. A-ryhmän voitti Bertel Lönnblad 9/11, B-ryhmän Harry Kahra 8,5/11 ja C-ryhmän Nils Wikberg 8,5 pisteellä. Ryhmävoittajat pelasivat jatko-ottelun shakkimestarin tittelistä. Ottelun voitti Kahra (2,5/4), Lönnblad 2 p. ja Wikberg 1,5 pistettä. Näin shakkimestarin arvon sai Kahra. Hän oli järjestyksessä 50. pelaaja, joka Suomessa on saanut kansallisen shakkimestarin arvonimen.
Marraskuussa 1954 Kahra osallistui Helsingin mestaruusturnaukseen. Yhdeksän pelaajan kisan voitti Kaarle Ojanen 6,5 pisteellä. Kahra epäonnistui ja jäi toiseksi viimeiseksi 2 pisteellä.
Vuonna 1955 Kahra sai suomenmestaruusturnauksessa pronssimitalin. Mestaruuden voitti Aatos Fred ja hopeaa sai Matti Rantanen. Kilpailu oli hyvin tiukka. Siihen osallistui kahdessa ryhmässä yhteensä 21 shakkimestaria. Molemmista ryhmistä kaksi parasta pelaajaa pääsi jatko-otteluihin. A-ryhmästä jatkoon pääsivät Matti Rantanen ja Kahra, B-ryhmästä Aatos Fred ja Esmo Ridala. Jatko-ottelut pelattiin kaksikierroksisena eli kukin pelaaja kohtasi toisensa sekä valkeilla että mustilla nappuloilla. Ensimmäisen jatko-ottelun tulokset olivat: Fred, Kahra ja Rantanen 3,5/6 ja Ridala 1,5 pistettä. Ratkaisu siirtyi siis toiseen jatko-otteluun, joka päättyi edelleen ratkaisuttomana: Fred ja Rantanen 2,5/4 ja Kahra 1 piste. Kahra sai siis pronssia. Lopullisesti mestaruus ratkesi lopullisesti vasta syyskuussa 1955, kun Aatos Fred löi Matti Rantasen kolmannessa jatko-ottelussa pistein 1,5-0,5.
Vuodenvaihteessa 1956/57 Kahra osallistui toisen kerran Helsingin mestaruuskisaan, jossa kilpaili kymmenen pelaajaa. Mestaruuden voitti Heikki Koskinen. Kahra oli kahdella pisteellä vasta 9. sijalla.
1960-luvulla Kahra edusti Järvenpään Shakkikerhoa (JärvSK). Hän osallistui mm. Järvenpään Shakkikerhon 25-vuotisjuhlaturnaukseen, jonka voitti Iisalmen Shakkikerhoa edustanut Unto Räisä. Kahra jäi ryhmässä viimeiseksi. Hän kilpaili lähipelissä vakavammin vuoteen 1966 asti, mutta sen jälkeen hän osallistui enää vain joukkueotteluihin ja työpaikkojen välisiin otteluihin. Hän keskittyi myöhempinään vuosinaan enemmän kirjeshakkiin.
Shakkiura > Kirjeshakki

Harry Kahra aloitti kirjeshakin pelaamisen vuonna 1971. Kirjeshakissa Kahra eteni kolme kertaa MM-karsinnoissa semifinaalivaiheeseen asti. Kansainvälisen kirjeshakkiliiton (engl. International Correspondence Chess Federation, ICCF) vahvuuslukulistalla hänen vahvuuslukunsa vuonna 1987 oli 2235 pistettä.
1980-luvulla Kahra asui Järvenpäässä. Hän kuoli 17. marraskuuta 1988. New in Chess-lehden tietokannan mukaan hän kuoli vasta 21. marraskuuta 1988.
Hans Hækkerup

| Hans Hækkerup |
| --- | --- |
 Hans Hækkerup vuonna 2000.
Tanskan puolustusministeri
 Poul Nyrup Rasmussenin I, II, III ja IV hallitus 25. tammikuuta 1993 – 21. joulukuuta 2000  
Edeltäjä:  Knud Enggaard
Seuraaja:  Jan Trøjborg
Kansankäräjäedustaja
 1984–2001 1979–1981  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1945
Kuollut: 22. joulukuuta 2013 (68 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Hans Hækkerup (3. joulukuuta 1945 – 22. joulukuuta 2013) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1979–1981 ja 1984–2001 sekä toimi Tanskan puolustusministerinä vuosina 1993–2000.
Yksityiselämä

Hans Hækkerupin isä Per Hækkerup ja setä Hans Erling Hækkerup olivat myös poliitikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Hækkerup Wikimedia Commonsissa
Heikki Leino

Heikki Ilmari Leino (15. huhtikuuta 1931 Salo – 10. tammikuuta 2017 Salo) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Leinon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Jalo Henrik Leino ja Tyyne Katariina Laaksonen ja puoliso vuodesta 1957 lastentarhanopettaja Oili Sinikka Salminen. Teollisuusneuvos Liisa Leino on heidän tyttärensä. Heikki Leino tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta vuonna 1950 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta.
Vuonna 1957 Leino tuli töihin sukuyritys E. & J. Leinon palvelukseen konepaja- ja valimoinsinööriksi. Yhtiön valimoryhmän johtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1970. Leinovalu Oy:ksi nimensä muuttaneen yhtiön toimitusjohtajana hän työskenteli 1976–1991 ja yhtiön hallituksen puheenjohtajana 1991–2006. Yhtiön toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana jatkoi hänen tyttärensä Liisa Leino. Vuonna 1988 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Heikki Leino oli Salon kaupunginvaltuuston jäsen 1973–1984 ja kaupunginhallituksen jäsen 1973–1976.
Heinola Tietää

| Heinola Tietää |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  ilmaisjakelulehti
Kustantaja:  Norepal Oy
ISSN:  ISSN 1795-0538
Levikki:  12 000 (jakelu)
Perustettu:  2002
Päätoimittaja:  Antti Lindfors
Kotikunta:  Heinola
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Heinola Tietää
Heinola Tietää on heinolalainen ilmaisjakelulehti, jota julkaisee Norepal Oy. Lehti on perustettu vuonna 2002. Päätoimittajana on toiminut vuodesta 2006 Antti Lindfors. Vuonna 2011 vs. päätoimittajana toimii Mikko Lindfors.
Lehti jaetaan kaikkiin kotitalouksiin Heinolan alueella, ja sen jakelu on 12 000 kpl. Massatapahtumien yhteydessä julkaistavien erikoislehtien jakelu voi olla suurempi. Lehti määrittelee itseään seuraavasti: "Heinola Tietää -kaupunkilehti on puhtaasti heinolalaisten lukulehti. Se on kaupunkinsa näköinen ja itsekkäästi kotikaupunkiinsa päin vetävä."
Aiheesta muualla

Heinola Tietää (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikki Leskinen

Heikki Olavi Leskinen (10. lokakuuta 1930 Kurkijoki – 7. joulukuuta 2021) oli suomalainen kielentutkija ja professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston suomen kielen professorina vuodesta 1967. Hänen tutkimusalaansa olivat itämerensuomalaisten kielten äänne- ja muotohistoria sekä suomen kielen murteet. Hän oli 1966–1970 Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dosentti.
Hefaistos

Andrea Mantegnan (1431–1506) maalaus Hefaistos pajassaan.
Hefaistos (m.kreik. Ἥφαιστος) on kreikkalaisessa mytologiassa tulen ja taonnan seppäjumala. Roomalaisten vastine Hefaistokselle oli Vulcanus (tai Volcanus).
Hefaistoksen doorilainen temppeli Ateenan agoralla
Hefaistos on Heran poika. Toisin kuin muut Olympoksen jumalat, hän on lyhyt ja äärimmäisen ruma. Hän on myös äärimmäisen taitava seppä ja rakensi jumalille palatseja, joissa he asuivat Olympoksella ylellisyydessä. Kerran Zeuksen ja Heran välisen riidan aikana epäonninen Hefaistos heitettiin alas Olymposvuorelta. Koska hän oli kuolematon jumala, putoaminen ei tappanut Hefaistosta, mutta hän rampautui ikiajoiksi, ja muut jumalat kiusasivat häntä jatkuvasti rampautumisen aiheuttamasta ontumisesta. Hefaistoksen vaimo on rakkauden jumalatar Afrodite, joka kuitenkin petti tätä Areen kanssa. Myöhemmin Hefaistos yllätti parin, vangitsi heidät verkkoon ja kutsui kaikki Olympoksen jumalat nauramaan heille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hefaistos Wikimedia Commonsissa
Halhul

| Halhul |
| --- | --- |
 Näkymä Halhuliin.
 Halhul
 Koordinaatit: 31°34′44″N, 35°05′57″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Hebron
Väkiluku (2016)  (arvio):  29 222
 
 halhul-city.ps 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halhul on kaupunki Palestiinan Länsirannalla hieman Hebronista pohjoiseen. Islamilaisessa perinteessä sitä pidetään profeetta Joonan hautapaikkana. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 29 222.