stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Votsotsa
Levinneisyys ja elintavat

Votsotsaa tavataan vain läntiseltä Madagaskarilta. Se elää kuivissa kesävihannissa metsissä, joiden maaperä on hiekkaa. Votsotsat ovat yöaktiivisia ja viettävät päivät maahan kaivamissaan luolastoissa. Lajin ravintoa ovat erityisesti hedelmät, mutta se syö myös muita kasvinosia. Votsotsat ovat yksiavioisia ja territoriaalisia. Naaras synnyttää poikaset sadekaudella marraskuusta huhtikuulle. Poikasia syntyy yksi tai kaksi ja ne pysyvät vanhempiensa luona kunnes saavuttavat sukukypsyyden, koiraat vuoden ja naaraat kahden vuoden ikäisinä.
Votsotsa luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan noin 5 000 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön muuttaminen maanviljelysmaaksi, kuivuus ja votsotsia pyydystävät villiintyneet kissat ja koirat.
Örnsköldsviks Allehanda

| Örnsköldsviks Allehanda> ÖA |
| --- | --- |

Entiset nimet:  Örnsköldsviks Nyheter (1894–1901)
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Bonnier
Levikki:  10 600 (2021)
Perustettu:  1894
Päätoimittaja:  Sandra Bygdén Shameh
Kotikunta:  Örnsköldsvik
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–su (la–su vain sähköisenä)
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Örnsköldsviks Allehanda (lyh. ÖA; 1894–1901 Örnsköldsviks Nyheter) on ruotsalainen vuonna 1894 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Örnsköldsvik. Se ilmestyy paperisena maanantaista perjantaihin, lauantaisin ja sunnuntaisin vain sähköisenä. Lehti kuuluu Bonnier-konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
| n k Bonnier News Local |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  100% Avesta  Arbetarbladet  Arboga Tidning  Avesta Tidning  Bärgslagsbladet  Barometern OT  Blekinge Läns Tidning  Borås Tidning  Borlänge Tidning  Dala-Demokraten  Fagersta-Posten  Falköpings Tidning  Falu-Kuriren  Finnveden NU  Gefle Dagblad  Helsingborgs Dagblad  Hudiksvalls Tidning  Jönköpings-Posten  Jnytt  Kalmar Läns Tidning  Kristianstadsbladet  Länstidningen Östersund  Ljusdals-Posten  Ljusnan  Länstidningen Södertälje  Lokaltidningen  Mora Tidning  Nacka Värmdö Posten  Norrtelje Tidning XL  Nerikes Allehanda  Norrtelje Tidning  Nya Ludvika Tidning  Sala Allehanda  Skånska Dagbladet  Skaraborgs Läns Tidning  Skövde Nyheter  Smålands Dagblad  Smålandsposten  Smålänningen  Sundsvalls Nyheter  Sundsvalls Tidning  Sydöstran  Sydsvenskan  Söderhamns-Kuriren  Södertäljeposten  Södra Dalarnes Tidning  Tidningen Härjedalen  Tidningen Ångermanland  Tranås Tidning  Tranåsaktuellt  Tranås-Posten  Trelleborgs Allehanda  Ulricehamns Tidning  Värnamo Nyheter  Västboandan  Västgöta-Bladet  Vetlanda-Posten  Växjöbladet  Vestmanlands läns tidning  Ystads Allehanda  Ölandsbladet  Örebroar'n  Örnsköldsviks Allehanda  Östersunds-Posten 
Uutissivustot:  Bandypuls  Folkracepuls  Hockeypuls  Nu i Österåker
PGM-11 Redstone

Redstonen numero CC-56 lähtö Atlantin ohjusalueella (Atlantic Missile Range eli AMR), Cape Canaveralissa, Floridassa.
Redstone-ohjus CC-1002 Cape Canaveralissa, Floridassa, 16. toukokuuta 1958.
Redstone oli yhdysvaltalainen keskimatkan ohjus (MRBM) ja myöhemmin kantoraketti. Ohjuksen tunnistenumero on PGM-11A. Tämä ohjus oli saksalaisen rakettisuunnittelun uranuurtaja Wernher von Braunin suunnittelema.
Redstone oli armeijan ”vanha luotettava”. Se oli tarkka, luotettava, nestemäistä polttoainetta käyttävä raketti.lähde? Nykyisin ohjuksiin verrattuna sen huonoja puolia olivat lyhyt kantomatka ja runsas tukikaluston vaatimus sekä hidas laukaisuaika.lähde? Redstone-ohjusta käytettiin kantorakettina Mercury-ohjelman alussa.
Redstonen kehittelyä edelsi Hermes-suunnitelma 1944. Raketista kaavailtiin 200 kilometriä kantavaa, mutta kantomatka pieneni suunnitelman edetessä. Vuonna 1951 projekti kulki SSM-G-14 eli Hermes C-1-nimisenä. Tämän jälkeen suunnitellun ohjuksen kantomatka laski 400 kilometriin.selvennä Ensi kerran Redstone laukaistiin 1952, ja ensimmäinen onnistunut koelento oli vuonna 1953. Chrysler alkoi tuottaa ohjusta sarjoina 1955. Yhdysvaltain armeija sai käyttöönsä ohjuksen 1958 ja se poistettiin asevarastosta jo 1964.
Raketti käytti nestemäistä happea ja alkoholia polttoaineena edeltäjänsä V-2:n tapaan. Redstone-ohjuksen kantomatka oli 325 kilometriä, ja muutamia Redstone-yksiköitä oli Saksan liittotasavallassa vuoteen 1963. Redstonen ydinkärki oli joko W-39 3,5 megatonnin vetypommi tai tavanomainen räjähde. Elokuussa 1958 vetypommilla varustettu Redstone laukaistiin operaatio Hardtack I:ssa Tyyneenmereen. Myöhemmin 1. elokuuta 1958 räjähti Redstonella laukaistu ydinkärki yli 70 kilometrin korkeudessa kokeessa nimeltä operaatio Teak. Myöhemmin elokuussa Orange laukaistiin Redstonella 43 kilometrin korkeuteen. Molemmissa kokeissa käytettiin 3,75 megatonnin kärkeä. SM-78/PGM-19 Jupiter-ohjus oli Redstonen välitön seuraaja.
Yhdysvallat olisi kyennyt laukaisemaan Jupiter-C-raketilla satelliitin jo 1956, mutta Yhdysvaltain hallitus halusi laukaista satelliitin siviiliraketilla ja esti laukaisun. Kun Yhdysvaltain ensimmäinen satelliittilaukaisu oli epäonnistunut Vanguard-raketin tuhouduttua laukaisualustalle ja Neuvostoliiton Sputnik 2 kiersi jo maata, Von Braun sai laukaista satelliitin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta PGM-11 Redstone Wikimedia Commonsissa
Pike, John: Redstone PGM-11 / XSSM-G-14 (MAJOR) GlobalSecurity.org.  20.1.2018. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
LePage, Andrew J.: Old Reliable: The story of the Redstone The Space Review.  2.5.2011. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
Parsch, Andreas: Chrysler SSM-A-14/M8/PGM-11 Redstone Directory of U.S. Military Rockets and Missiles - PGM-11.  2002. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
Redstone - United States Nuclear Forces - Specifications Federation Of American Scientists.  2.6.1997. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
Kuettner, J. P. & Miller, F. E. & Cassidy, J. L. & Leveye, J. C. & Johnson, R. I.: The Mercury Redstone Project (pdf) NASA.  joulukuu 1964. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
Voloma

| Voloma Волома |
| --- | --- |
 Voloman kulttuuritalo.
 lippu:  vaakuna
 Voloma
 Koordinaatit: 63°44′40″N, 31°56′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 333 km²
Väkiluku (2012):  1 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voloman kunta Mujejärven piirin kartalla.
Voloma (ven. Во́лома) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hovdajärven rannalla 32 kilometriä Mujejärvestä etelään. Taajamassa on 1 174 ja kunnassa 1 201 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Voloman kunnan pinta-ala on 1 333 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Mujejärven piirin Pieningän, lännessä Lentieran sekä Repolan ja pohjoisessa Mujejärven kuntiin sekä idässä Karhumäen piirin Paateneen kuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Sen maisemaa leimaavat korkeat harjut ja jääkauden muovaamat vesistöt. Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Tširkkakemijoki, Volomajoki, Talvijesjoki, Pieninkä (ven. Peninga), Amindomaoja, Kožala, Kivioja, Ronda, Tširka ja Kondi. Suurimmat järvet ovat Volomajärvi (Voloma), Kemeljärvi (Kemel), Tšiasjärvi, Talvijesjärvi, Kelajärvi (Kelarvi), Kumšajärvi (Kumša), Jekondjärvi, Tsirkkajärvi (Tširka), Amindomajärvi, Hovdajärvi, Simononjärvi, Mošeljärvi, Semjonovo, Pedrojärvi ja Nižneje Šulgojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Sonozeron asema. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 64 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia ja 4 % ukrainalaisia.
Historia

Seesjärven piirin Laasarin kyläneuvostoon kuulunut Voloman metsätyömaa mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa. Tuolloin siellä oli 132 karjalaista ja kahdeksan venäläistä asukasta. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Nykyinen taajama on perustettu vuonna 1962. Se kuului aluksi Sukkajärven kyläneuvostoon. Vuonna 1964 avattiin Sonozeron rautatieasema ja vuonna 1965 perustettiin Voloman kyläneuvosto. Vuonna 1969 otettiin käyttöön Voloman hakettamo, joka oli kapasiteetiltaan Neuvostoliiton suurin. Vuonna 1989 taajamassa oli 1 700 asukasta.
Liikenne, talous ja palvelut

Voloman kautta kulkee Porajärven ja Mujejärven välinen soratie sekä Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Mujejärvelle sekä Sukkajärven ja Himolan kautta Porajärvelle. Sonozeron rautatieasema sijaitsee 600 metriä Voloman taajamasta itään.
Kunnassa toimii puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava Leskarelin Voloman metsäteollisuuspiiri sekä metsänhoitoalueen konttori. Lisäksi louhitaan soraa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto lääkintäasema, vanhainkoti, posti, pankki ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet

Voloman keskustassa on kolmen toisessa maailmansodassa kuolleiden neuvostoarmeijan lentäjien hautapaikka.
Aiheesta muualla

Voloman kunta Mujejärven piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Mujejärven piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Lentiera  Lietmajärvi  Mujejärvi  Pieninkä  Repola  Rukajärvi  Sukkajärvi  Voloma
Sumumuuttuja

Sumumuuttujat ovat nuoria, sumun ympäröimiä tähtiä, joissa tapahtuu kirkkauden muutoksia. Niiden tyyppimerkinnässä on kirjaimet IN. Sumumuuttujien spektrissä on monesti emissioviivoja. Sumumuuttujat luokitellaan purkautuviksi muuttujiksi.
Sumumuuttujia

RW Aurigae -tähdet
T Orionis -tähdet
T Tauri -tähdet
Markus (evankelista)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markus (evankelista) ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Markus suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Volunteers

| Volunteers Jefferson Airplane |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1969  San Francisco, Kalifornia
 Julkaistu: marraskuu 1969
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Al Schmitt
 Tyylilaji: psykedeelinen rock
 Kesto: 44.13
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  7. (29. marraskuuta 1969)   13. (1969)   34. (maaliskuu 1970)
Jefferson Airplanen muut julkaisut
| Bless Its Pointed Little Head 1969 | Volunteers 1969 | The Worst of Jefferson Airplane 1970 |
Volunteers on Jefferson Airplanen marraskuussa 1969 julkaistu viides studioalbumi. Albumin sanoitukset sisälsivät aiempaa anarkistisempia sävyjä. Levy oli myös kannanotto rapistuvaa ja tuotteistuvaa hippi-ideologiaa kohtaan, josta hyötyivät enää vain liikemiehet.
Rolling Stone -musiikkilehden 500 Greatest Albums of All Time -listalla Volunteers sijoittui sijalle 370.
Kappaleet

A-puoli
We Can Be Together – 5.50 (säv. Paul Kantner)
Good Shepherd – 4.22 (säv. trad., sov. Jorma Kaukonen)
The Farm – 2.55 (säv. Kantner/Gary Blackman)
Hey Frederick – 8.31 (säv. Grace Slick)
B-puoli
Turn My Life Down – 2.55 (säv. Kaukonen)
Wooden Ships – 6.00 (säv. David Crosby/Kantner/Stephen Stills)
Eskimo Blue Day – 6.31 (säv. Slick/Kantner)
A Song for All Seasons – 3.30 (säv. Spencer Dryden)
Meadownlands – 1.01 (säv. trad, sov. Slick/Kantner)
Volunteers – 2.05 (säv. Marty Balin/Kantner)
Kappaleet > Vuoden 2004 painoksen bonuskappaleet

Good Shepherd – 7.20 (Live at Fillmore East, säv. trad, sov. Kaukonen)
Somebody to Love – 4.10 (Live at Fillmore East, säv. Darby Slick)
Plastic Fantastic Lover – 3.21 (Live at Fillmore East, säv. Balin)
Wooden Ships – 7.00 (Live at Fillmore East, säv. Corsby/Kantner/Stills)
Volunteers – 3.26 (Live at Fillmore East, säv. Balin/Kantner)
Kokoonpano > Jefferson Airplane

Grace Slick – laulu
Paul Kantner – laulu, kitara
Marty Balin – laulu
Jorma Kaukonen – kitara
Jack Casady – bassokitara
Spencer Dryden – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Nicky Hopkins – piano
Stephen Stills – Hammond -urut
Jerry Garcia – kitara
Joey Covington – lyömäsoittimet
Borgestadin kirkko

| Borgestadin kirkko Borgestad kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Skien, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1907
Suunnittelija:  Henrik Nissen
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  382
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Borgestadin kirkko (norj. Borgestad kirke) on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1907.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borgestadin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sundvollen

| Sundvollen |
| --- | --- |

 Sundvollen
 Koordinaatit: 60°03′46″N, 10°18′26″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerud
Kunta:  Hole
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,8 km²
Väkiluku (2022):  1 171
 – Väestötiheys:  1 463,75 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sundvollen on taajama Holen kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 1 171 vuonna 2022. Suunnitteilla olevan Ringeriken radan myötä Sundvolleniin tulisi junayhteys.
Sundvoldenin hotellilla on yli 350 vuoden historia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sundvollen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Gimsøyn kirkko (Skien)

| Gimsøyn kirkko Gimsøy kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Skien, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1922
Suunnittelija:  Gunnar Norby
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  200
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Gimsøyn kirkko (norj. Gimsøy kirke) on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1922.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gimsøyn kirkko (Skien) Wikimedia Commonsissa
Gulsetin kirkko

| Gulsetin kirkko Gulset kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Skien, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1986
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  280
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gulsetin kirkko (norj. Gulset kirke) on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1986.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gulsetin kirkko Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav
Harry Von Tilzer

Von Tilzer nuottijulkaisun kannessa 1916.
Harry Von Tilzer, alk. Harold Gumm (8. heinäkuuta 1872 Detroit – 10. tammikuuta 1946 New York), oli yhdysvaltalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkikustantaja. Hän nousi pinnalle laulunkirjoittajana New Yorkissa 1890-luvulla ja perusti 1900-luvun alussa oman musiikkikustantamonsa, joka julkaisi hänen omien sävellystensä lisäksi myös muun muassa Irving Berlinin ja George Gershwinin tuotantoa. Von Tilzerin tunnettuja sävellyksiä ovat muun muassa ”My Old New Hampshire Home”, ”On a Sunday Afternoon”, ”Wait till the Sun Shines, Nellie” ja ”I Want a Girl Just Like the Girl That Married Dear Old Dad”.
Elämä ja ura > Alkuvuodet

Harold Gumm syntyi Detroitissa ja vietti lapsuutensa Indianapolisissa. Hän opetteli pianonsoittoa nuoresta iästä lähtien. 14-vuotiaana hän lähti kotoa ja liittyi kiertelevään sirkukseen. Ennen pitkää hän alkoi säveltää musiikkia ja esiintyä näyttelijänä ja pianistina eri burleskiryhmissä. Hän päätyi New Yorkiin vuonna 1892.
Von Tilzerin valisema taiteilijanimi juontui hänen äitinsä tyttönimestä Tilzer, johon hän lisäsi von-etuliitteen saadakseen nimen kuulostamaan ylevämmältä. Myös hänen neljä veljeään, mukaan lukien lauluntekijä Albert Von Tilzer, vaihtoivat ennen pitkää sukunimensä Von Tilzeriksi seuraten Harryn esimerkkiä.
Elämä ja ura > Uran alku laulunkirjoittajana

New Yorkissa Von Tilzer lauloi ja soitti pianoa kapakoissa. Hänen ensimmäinen julkaistu kappaleensa, Andrew B. Sterlingin sanoittama ”My Old New Hampshire Home”, muodostui hitiksi vuonna 1892.
Rodullisiin stereotyyppeihin perustuva coon song -tyylilaji oli 1800-luvun loppupuolella suosiossa, ja Von Tilzerinkin varhainen tuotanto sisälsi useita siihen lukeutuvia kappaleita. Niihin kuuluvat muun muassa ”De Swellest Ladie’s Coon in Town” (1897), ”The Coldest Coon in Town” (1899) ja ”Mammy’s Kinky-Headed Coon” (1899).
Vuonna 1899 Von Tilzer otettiin yhtiökumppaniksi Maurice Shapiron ja Louis Bernsteinin musiikkikustantamoon, jonka nimeksi tuli Shapiro, Bernstein & Von Tilzer. Kustantamo saavutti menestystä seuraavana vuonna Von Tilzerin sävellyksellä ”A Bird in a Gilded Cage”.
Elämä ja ura > Musiikkikustantaja

Vuonna 1902 säveltäjä päätti lähteä omilleen ja perusti oman kustannusyhtiönsä, Harry Von Tilzer Music Companyn. Heti samana vuonna hän julkaisi useita menestyksekkäitä sävellyksiään: ”On a Sunday Afternoon”, ”In the Sweet Bye Bye”, ”The Mansion of Aching Hearts”, ”Jennie Lee”, ”I Wants to Be an Actor Lady” ja ”Down on the Farm”.
Ennen pitkää Von Tilzer tuli yhdeksi 1900-luvun alun vaikutusvaltaisimmista kustantajista Tin Pan Alleyllä, ja hänet tunnettiin kyvystään järjestää julkisia tempauksia musiikin markkinoimiseksi. Omien sävellystensä lisäksi hän julkaisi muun muassa Irving Berlinin ja George Gershwinin varhaisimpia kappaleita.
Von Tilzerin vuoden 1905 sävellys ”Wait till the Sun Shines, Nellie” oli hitti ja se on nauhoitettu myöhemmin useita kertoja. Muun muassa Bing Crosby äänitti oman versionsa vuonna 1941. Vuonna 1911 suureksi hitiksi nousi Von Tilzerin ”I Want a Girl Just Like the Girl That Married Dear Old Dad”. Von Tilzerin viimeisiksi menestyskappaleiksi jäivät vuoden 1917 ”Give Me the Moonlight, Give Me the Girl” ja vuoden 1925 ”Just Around the Corner”.
Von Tilzer vetäytyi musiikkielämästä 1920-luvun puolivälissä, jazzin aikakauden ollessa täydessä käynnissä. Hän kuoli hotellihuoneessaan New Yorkissa tammikuussa 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harry Von Tilzer Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 
”Wait till the Sun Shines, Nellie” -kappaleen nuottivihon kansilehti.
Luksefjellin kirkko

| Luksefjellin kirkko Luksefjell kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Skien, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1858
Suunnittelija:  A. Thorsen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  104
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Luksefjellin kirkko (norj. Luksefjell kirke) on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1858.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luksefjellin kirkko Wikimedia Commonsissa
Oulun vanha paloasema

| Oulun vanha paloasema> Oulun paloasema |
| --- | --- |
 Vanha paloasema Uusikadun puolelta nähtynä.
Osoite:  Kauppurienkatu 24
Sijainti:  Pokkinen, Oulu
Koordinaatit:  65°0′38.7″N, 25°28′24.4″E
Rakennustyyppi:  paloasema
Valmistumisvuosi:  1922
Suunnittelija:  Karl Sandelin
Rakennuttaja:  Oulun kaupunki
Omistaja:  Oulun Pysäköinti Oy
Korkeus:  12 metriä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulun vanha paloasema on entinen paloasema Oulun keskustassa Kauppurienkadun ja Uusikadun risteyksessä. Jugendtyylisen osin kolmikerroksisen kivirakennuksen on suunnitellut arkkitehti Karl Sandelin. Palolaitoksena rakennus toimi vuoteen 1982 asti, jonka jälkeen se on ollut toimisto- ja liikekäytössä.
Historia > Paloasemana

Palontorjunta oli Suomessa pitkään vapaaehtoisten palokuntien varassa. Oulussa ajatus vakinaisesta palokunnasta nousi esille vuoden 1882 Oulun palon myötä, mutta vasta vuoden 1916 korttelipalon jälkeen kaupunginvaltuusto teki huhtikuussa 1917 päätöksen vakinaisen palokunnan perustamisesta. Asiantuntijaksi kutsutun arkkitehti Berndt Blomin ehdotuksesta paloasema sijoitettiin nykyiselle tontilleen, jolla oli jo aiemmin sijainnut vapaaehtoisen palokunnan kalustohuone. Sisällissodan ja levottomien aikojen vuoksi rakentaminen kuitenkin viivästyi. Kun rakentaminen vihdoin saatiin alkuun 1919, rahavaikeuksien takia työt keskeytyivät ajoittain jopa kuukausiksi. Blomin alustavasti suunnittelema ja Karl Sandelinin lopullisesti piirtämä rakennus valmistui 1922.
Palokunnan miesvahvuus oli aluksi seitsemän palomiestä, ruiskumestari ja palomestari. Palokunta oli hevosvetoinen, kunnes vuonna 1925 hankittiin ensimmäinen paloauto. Kokonaan hevosista luovuttiin kuitenkin vasta vuonna 1947, sillä autoja oli hankala käyttää talvisin runsaan lumen aikaan. Vuoteen 1939 mennessä palokunnan vahvuus nousi 24 mieheen. Vanha paloasema oli Oulun ainoa paloasema vuoteen 1965 asti, jolloin Pateniemi ja Oulujoen kunta liitettiin Ouluun. Se aiheutti sammutusmatkojen merkittävän pitenemisen, joten Alppilan kaupunginosassa sijaitsevaan Saksan armeijan rakentamaan Kalevankartanoon perustettiin uusi Tuiran paloasema. Vanha paloasema toimi vuoteen 1982 asti, jolloin Raksilaan valmistui uusi paloasema. Palolaitos siirtyi uudelle keskuspaloasemalle 28. huhtikuuta 1982.
Historia > Myöhempi toiminta

Vuoden 1983 korjauksessa paloasema muunnettiin uuteen käyttöön. Uusikadun puoleiset paloautojen sisääntuloaukot muutettiin ikkunoiksi ja yksi ovi poistettiin. Vuonna 1988 rakennukseen tehtiin laajennusosa ja muutoksia sisätiloihin. Sisätiloja on muunneltu usein myöhemminkin. Matala yhtenäinen kellariosa, jossa sijaitsi paloaseman ampumarata vuosina 1960–1983, on säästynyt suuremmilta muutoksilta.
Vanha paloasema on toiminut muun muassa nuorisotiloina sekä liike- ja toimistorakennuksena. Talossa on sijainnut useita ravintoloita, kuten Ravintola Dupont ja AC Willi Sika, jotka ovat jo lopettaneet. Vuonna 2014 rakennuksessa sijaitsevat S-ryhmän ravintolat Vanha Paloasema, Grill it! ja tilausravintola Paloaseman Ullakko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun vanha paloasema Wikimedia Commonsissa
Vorsklajoen taistelu

Vorsklajoen taistelu oli Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Kultaisen ordan välillä käyty taistelu Vorsklajoella Pultavan pohjoispuolella 5. elokuuta 1399. Taistelu oli osa liettualaisten järjestämää ristiretkeä mongoleja vastaan. Liettualaisia johti suuriruhtinas Vytautas Suuri ja hänen mongoliliittolaisensa kaani Toktamyš. Ordaa johti emiiri Edigu ja kaani Tīmūr Qutluq.
Taustaa

Alun perin liettualaiset tulivat Ukrainaan Kultaisen ordan kaani Toktamyšin pyynnöstä. Toktamyš oli käynyt sodan Timur Lenkia ja hänen liittolaisiaan vastaan ja hävinnyt, minkä takia hän oli nyt paennut Liettuaan. Erään mongoliasiakirjan mukaan hän oli vuonna 1393 pyytänyt Vytautasilta apua saadakseen takaisin valta-asemansa. Vastineeksi avusta hän lupasi antaa liettualaisille Kiovan Rusin alueen herruuden. Vytautas oli jo aiemmin pyrkinyt laajentamaan Liettuan alueita Rusin alueelle edeltäjänsä Algirdasin tapaan. Vytautas suostui Toktamyšin avunpyyntöön ja kokosi sotajoukot, johon kuului liettualaisten lisäksi ruseja, puolalaisia, moldovalaisia ja valakialaisia joukkoja. Saadakseen Saksalaisen ritarikunnan tuen hän solmi ritarikunnan suurmestari Konrad von Jungingenin kanssa Salynasin sopimuksen 12. lokakuuta 1389, jolla hän antoi Samogitian herruuden saksalaisille. Koottu armeija teki sotaretkiä mongolien alueelle vuosina 1397-1399. Kahden ensimmäisen sotaretken menestyksen takia Vytautas julisti ristiretken mongoleja vastaan ja sai paavi Bonifatius IX:ltä sille siunauksen.