Jules Adler
Elämänvaiheita

Adler opiskeli taidemaalariksi ensin yksityisessä Académie Julianissa. Hän pääsi opiskelijaksi École des Beaux Artsiin vuonna 1884 ja vuotta myöhemmin häneltä hyväksyttiin työ Pariisin Salonkiin. Taideakatemiassa hänen opettajanaan oli William-Adolphe Bouguereau. Pariisin Salonki sai kuuluisuutta hylkäämällä näyttelyistää monet nykyään suositut impressionistit. Adlerille kävi toisin, hänestä tuli valtiovallan suosima taiteilija, jonka töitä ostettiin valtion kokoelmiin.
Alusta alkaen Adler kiinnitti huomionsa tavallisiin ihmisiin. Hän ei maalannut yläluokkaa kuin poikkeustapauksissa. Kun Creussot´n terästyöläiset menivät lakkoon, kiinnostui Adler tapauksesta. Hän kävi ikuistamassa tapahtumia kankaalleen ja vuonna 1899 maalattu "La Grève au Creusot" on hänen kuuluisin teoksensa. Siinä nälkiintyneen oloiset, vihaiset työläiset marssivat Ranskan trikoloreja kantaen vaatimaan oikeuksiaan. Adleria ei muutenkaan innostanut vallinnut virallinen totuus, että työtä tekemällä ihminen vapautuu ja ihmiskunta kehittyy paremmaksi. Hän halusi näyttää työläisten kärsimyksen.
Kirjailijoista Adler ihaili Émile Zolaa. Häntä viehätti tämän myötätunto yhteiskunnan heikko-osaisia kohtaan sekä henkilökohtainen rohkeus puolastaa jutalaistaustaista upseeria Alfred Dreyfusia tämän saadessa tuomion maanpetoksesta, jota ei ollut tehnyt.
Adler työskenteli myös taideopettajana. Hän ei opettanut vain nuoria, vaan halusi innostaa myös jo varttuneempia käyttämään luovuuttaan.
Ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914. Ranska taisteli Belgian kautta maahan hyökännyttä Saksaa vastaan. Adler oli rintamapalvelukseen jo liian iäkäs. Hän halusi kuitenkin olla mukana sotaponnistuksissa ja teki julisteen nimeltä "Hekin täyttävät velvollisuutensa!", missä innostettiin kotirintamaa auttamaan sotaponnistuksissa. Vuonna 1917 hänet kutsuttiin armeijaan taiteilijaksi ja hänet lähetettiin Verduniin, missä hän piirisi ja maalasi tuhottua luontoa, väsyneitä sotilaita ja pelokkaita sotavankeja. Viralliset sankarimyytit eivät häntä innostaneet. Sodan jälkeen hän maalasi kaksi suurata maalausta: "Liikekannallepano" ja "Aselepo", joissa kuvastuu tavallisten ihmisten tunteet: sodan alussa miesten into ja naisten pelko, lopussa kaikkien helpotus pitkän painajaisen päättymisestä.
Ranska joutui toisessa maailmansodassa vuonna 1940 Saksan miehittämäksi. Saksan ohjauksessa ollut hallitus, Vichyn hallitus sääti joukon antisemitististisiä lakeja. Antisemitistiset lait estivät Adleria asettamasta töitään näyttelyihin. Juutalaisia lähetettiin keskitysleireille murhattaviksi.
Maaliskuussa vuonna 1944 Adler pidätettiin. Hänet oli nähty kävelemässä puistossa ja katselemessa maalauksia, mikä oli juutalaisilta kiellettyä. Joku oli tehnyt ilmiannon viranomaisille ja Adler vaimoineen pidätettiin. Heidät vietiin Rothschild hospiceen. Paikka oli eristetty piikkilangoilla ja tiukasti vartioitu. Sieltä heidät oli tarkoitus siirtää Drancyyn.
Jostain syystä kuljetusta kohti kuolemaa ei koskaan tullut. Vankeusaikanaan Adler teki useita piirroksia kanssaan vankeina olleista juutalaista. Kaikki 83 piirrosta olivat esillä vuonna 1948 pidetyssä näyttelyssä. Piirrokset paljastavat, että edes vangittuna Adler ei menettänyt toiveikasta suhtautumistaan elämään.