stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarle-Kvartetti

Kaarle-Kvartetti on vuonna 1980 perustettu oululainen kuoro. Kaarle-Kvartetissa ovat laulaneet tenorit: Pekka Siltala ja Ilkka Eskelinen sekä bassot Petri Antikainen, Sakari Kotaniemi, Reijo Kortejärvi, Jarmo Ojala, Jyrki Anttila ja Jyrki Kauppinen.
Oulun NMKY:n poikakuorossa, Ynnin Pojat,  laulaneet pojat saivat vuonna 1980 idean kokeilla siipiään pienimuotoisemmassa kokoonpanossa. Siivet kantoivatkin hyvin ja vuonna 1990 neljän nuoren miehen muodostama Kaarle-Kvartetti (ent. Ynnin Poikien kvartetti, SEKO-Kvartetti) vietti 10-vuotisjuhlavuottaan ja julkaisi levyn juhlakonserttinsa yhteydessä.
Kvartetti osallistui menestyksekkäästi lukuisiin valtakunnallisiin kvartettilaulukilpailuihin, voittaen mm. Nuorten Kuoroliiton valtakunnalliset kvartettilaulukilpailut vuonna 1981, sekä Kouvolan valtakunnallisten kvartettilaulukilpailujen nuoriskvartettisarjan 1983 ja mieskvartettisarjan 1986. Kilpailumenestystä Kaarle-Kvartetti saavutti vielä Italiassa, Goriziassa vuonna 1994 järjestetyssä kansainvälisessä lauluyhtyekilpailussa. Kilpailun toisen sijan saavuttaneessa kvartetissa lauluoivat alkuperäisten jäsenten 1. tenori Pekka Siltala sekä 2. tenori Ilkka Eskelisen lisäksi 1.basso Jarmo Ojala ja 2. basso Jyrki Kauppinen.
Kaarle-Kvartetti esiintyi paljon erilaisissa tilaisuuksissa häistä hautajaisiin, avusti usein Oulun tuomiokirkon jumalanpalveluksissa ja konsertoi säännöllisesti kotikaupungissaan Oulussa. Yksi merkittävimpiä konserttikiertueita oli vuonna 1989 Hetan musiikkipäivät. Tuolloin Kaarle-Kvartetti konsertoi Ylitornion ja Hetan kirkossa.
Kaarle-Kvartetti on julkaissut ohjelmistoaan kahdelle tallenteelle: Kaarle-Kvartetin 10-vuotisjuhlalevy 1990, JSLP003 ja Ilta on tullut Luojani, 2024.
Hanna Asp

Johanna Wilhelmiina (Hanna) Asp (11. syyskuuta 1868 Messukylä – 23. syyskuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija, suomentaja ja opettaja.
Elämä

Hanna Asp oli näyttelijänä ja suomentajana tunnetun Hilda Aspin nuorempi sisar ja Minna Canthin ja hänen tytärtensä ystävä. Hän asui Canthien luona vuosina 1882–1895. Osin muistojensa pohjalta Asp kirjoitti teoksen Minna Canth läheltä nähtynä, joka ilmestyi hänen kuolinvuotenaan 1948.
Asp kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1890 ja valmistui filosofian maisteriksi 1899. Hän työskenteli Salon Suomalaisen Yhteiskoulun rehtorina 1898–1905 ja Helsingin uuden suomalaisen tyttökoulun johtajana sekä ranskan ja saksan kielen opettajana vuodesta 1905 lähtien. Asp laati vuonna 1930 ilmestyneen koulun historiikin Helsingin suomalainen tyttökoulu 25 vuotta 1905–1930.
Asp suomensi Suomalaiselle teatterille näytelmiä kuten Gabriel Laguksen Uuden apulaisen, Victorien Sardoun komedian Voimakkaita naisia ja Henrik Ibsenin Villisorsan. Lisäksi painettuina ilmestyivät hänen suomennoksensa Alphonse Daudet’n Pikku mies (1917) ja Henry Bordeaux’n Kuutamosonaatti (1943).
Teoksia

Helsingin suomalainen tyttökoulu 25 vuotta 1905–1930. Helsingin suomalainen tyttökoulu, Helsinki 1930
Minna Canth läheltä nähtynä. Otava 1948
Suomennoksia

Alphonse Daudet : Pikku mies. Gummerus 1917 (alkuteos Le petit chose)
Henry Bordeaux : Kuutamosonaatti. WSOY 1943 (alkuteos La sonate au clair de lune)
F. J. Leino

| F>  J. Leino |
| --- | --- |
 F. J. Leino vuonna 1924.
Kansanedustaja
 1.5.1924–31.7.1929  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1894 Lieto
Kuollut: 27. huhtikuuta 1960 (65 vuotta) Kaarina
Ammatti:  asianajaja
Frans Johannes (Jussi) Leino (14. lokakuuta 1894 Lieto – 27. huhtikuuta 1960 Kaarina) oli suomalainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1929. Sosialidemokraatit jätettyään Leino siirtyi 1930-luvulla äärioikeistoon ja vaikutti jatkosodan aikana kansallissosialistisissa järjestöissä.
Elämä > Nuoruusvuodet

F. J. Leinon vanhemmat olivat Pöytyällä syntynyt itsellinen Frans Henrik Leino (s. 1875) ja Kauvatsalta kotoisin ollut Alma Juhontytär Simola (s. 1873). Hän syntyi äitinsä kotipaikassa Liedon Sikilässä, josta perhe muutti isän kotitaloon Auran Leppäkoskeen. Leino kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1915 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1919.
Elämä > Lakimiehenä ja kansanedustajana

Sisällissodan aikana Leino toimi Turun vallankumousoikeuden lainopillisena neuvonantajana. Sodan päätyttyä hän perusti oman asianajotoimiston. Vuonna 1918 sosialidemokraattiseen puolueeseen liittynyt Leino oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1920–1928. Lisäksi hän kuului SDP:n piiritoimikuntaan ja Turun Työväen Osuuskaupan hallintoneuvostoon sekä toimi Sosialistin taloudenhoitajana ja johtokunnan puheenjohtajana. Leino valittiin kansanedustajaksi vuonna 1924. Keväällä 1927 hänen nimensä nousi esille kaavailuissa sisäministeri Rieti Itkosen seuraajaksi. Vuosina 1927–1928 Leino muodosti Sakari Alangon, Gustaf Ignatiuksen, Anton Kotosen ja O. A. Wilkmanin kanssa komitean, joka laati mietinnön rikospoliisin uudelleenorganisoinnista. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1925.
Vuosina 1919–1934 Leino oli puolustusasianajajana yli neljässäkymmenessä Turun hovioikeuden kommunistioikeudenkäynnissä, mikä oli kaikista asianajajista ylivoimaisesti eniten. Leinoa ja Asser Saloa lukuun ottamatta asianajajat saivat hoitaakseen vain pari juttua, mutta maltillisesti esiintynyt Leino onnistui voittamaan oikeusviranomaisten luottamuksen. Asiakkaiden joukossa olivat muun muassa Suomessa pidätetty amerikkalainen kommunisti John Reed sekä Mandi Sirola. Vuonna 1934 hän toimi niin sanotun suuren vakoilujutun syytettyjen oikeusavustajana. Kommunisteja puolustaessaan Leino joutui myös Lapuan liikkeen kyyditysuhkailujen kohteeksi.
1920-luvun lopussa julkisuuteen tuli lukuisia tapauksia, joissa Leino oli perinyt vähävaraisilta asiakkailtaan liian korkeita asianajopalkkioita. Hän hoiti muun muassa köyhien työläisnaisten lapsenruokkojuttuja. Leinolla oli tapana ottaa palkkiona suuri osa asiakkaansa saamista korvauksista. Osa tapauksista eteni oikeuteen, jossa hänet määrättiin kohtuullistamaan palkkioitaan. Leinon menettely herätti paheksuntaa SDP:n sisällä ja hänet laitettiin lopulta sivuun luottamustehtävistään, josta suivaantuneena Leino jätti jäsenmaksunsa maksamatta. Joulukuussa 1931 Leino ilmoitti julkisesti eroavansa SDP:sta vastalauseena puolueen kantaan kieltolakikansanäänestyksessä. Suomen Sosialidemokraatti puolestaan huomautti, ettei hän ollut edes kuulunut puolueeseen lähes puoleentoista vuoteen maksamattomien jäsenmaksujensa vuoksi.
Elämä > Äärioikeistoon

SDP:n jätettyään Leino lähti lyhytikäiseksi jääneen Maakuntain liikkeen toimintaan. Myöhemmin Leinosta tuli Isänmaallisen Kansanliikkeen kannattaja ja sotavuosina hän oli mukana Suomen Kansallissosialistisessa Työväenpuolueessa sekä Suomen Kansallissosialisteissa. Vuonna 1941 Leino julkaisi kirjan, jossa hän teki selkoa kansallissosialismista ja käsitteli aatetta myös suomalaisesta näkökulmasta. Teo Snellmanin kanssa kirjoittamassaan pamfletissa kansallissosialistista ihanneyhteiskuntaa verrattiin elimistöön, jossa jokainen yksilö toimi yhteisen kansanruumiin eduksi. Jatkosodan päätyttyä Leino joutui Valpon pidättämäksi monien muiden suomalaisten kansallissosialistien johtohenkilöiden tavoin. Sotavuosien jälkeen Leino jatkoi asianajotoimistossaan kuolemaansa vuoteen 1960 saakka. Hänet on haudattu Turun hautausmaahan.
Muuta

Liedon Parmaa ja Turun Weikkoja edustanut Leino oli nuoruudessaan lahjakas yleisurheilija, jonka leipälaji oli keihäänheitto. Hän oli myös perustamassa Työväen Urheiluliiton Varsinais-Suomen piiriä. Vuonna 1926 Leino voitti ensimmäisen Suomessa järjestetyn virallisen linkopallonheittokilpailun. Myöhemmin hän toimi Turun Keilailuliiton puheenjohtajana.
Perhe

F. J. Leinon ensimmäinen puoliso oli turkulainen Marta Maria Raunio (s. 1893), jonka kanssa hän oli naimisissa 1916–1934. Heillä oli yksi poika. Vuonna 1935 Leino avioitui Sauvosta kotoisin olleen Oili Tuulikki Tuomisen (1910–1989) kanssa.
Teoksia

Kansallissosialismi maailmanhistoriallisen kehityksen tuloksena.  Helsinki:  Otava, 1941.  Internet Archive.
Kansallissosialistisia mietelauseita.  Turku:  Suomen Kansallissosialistisen Työväenpuolueen Turun paikallisosasto, 1942.
Leino, Jussi; Snellman, Teo: Suomalainen kansallissosialismi luo uuden Sammon : Suomen uusi ohjelma.  Helsinki:  Suomen Kansallissosialistinen Työjärjestö, 1942.
Asianajaja Leino vie köyhien työläisnaisten rahat. Pilapiirros kommunistisessa Tuisku-lehdessä 1929.
Chris Hemsworth

| Chris Hemsworth |
| --- | --- |
 Chris Hemsworth San Diegon Comic-Conissa 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1983 (ikä 41) Melbourne, Australia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Elsa Pataky (2010–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:  Marvel Cinematic Universe The Cabin in the Woods Rush Metsästäjä ja talvinen taistelu
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Chris Hemsworth (s. 11. elokuuta 1983) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Kim Hydenä australialaisessa televisiosarjassa Home and Away (2004–2007) sekä Thorin roolista useissa Marvel Cinematic Universen elokuvissa.
Hemsworth on näytellyt myös esimerkiksi elokuvissa Star Trek (2009), The Cabin in the Woods (2012), Lumikki ja metsästäjä (2012), Rush (2013), Kamppailu merta vastaan (2015) ja Ghostbusters (2016).
Elämäkerta > Nuoruus

Chris Hemsworth syntyi vuonna 1983 Melbournessa. Hänen vanhempansa ovat Leonie ja Craig Hemsworth. Hän kasvoi sekä Melbournessa että Pohjoisterritorion pienessä aboriginaaliyhteisössä Bulmanissa. Chris asui myöhemmin myös Phillip Islandilla, mihin hänen vanhempansa muuttivat.
Chrisillä on kaksi veljeä. Sekä hänen vanhempi veljensä Luke että nuorempi veljensä Liam ovat myös näyttelijöitä.
Elämäkerta > Ura

Australiassa Hemsworth nousi tunnetuksi saippuasarjasta Home and Away, missä hän esitti Kim Hydeä kolmen kauden ajan. Hän jätti sarjan vuonna 2007 päästäkseen Hollywood-elokuviin.
Hemsworth esiintyi vuoden 2009 Star Trek -elokuvassa, missä hän näytteli kapteeni James T. Kirkin isää. Rooli oli lyhyt, mutta se auttoi häntä etenemään urallaan. Liam Hemsworth haki ensin sarjakuvahahmo Thorin rooliin, mutta ohjaaja Kenneth Branagh piti enemmän Chrisistä. Thor (2011) nosti hänet Hollywoodin kärkinäyttelijöiden joukkoon. Hemsworth on palannut rooliinsa muun muassa elokuvissa The Avengers (2012), Thor: The Dark World (2013), Avengers: Age of Ultron (2015), Thor: Ragnarök (2017), Avengers: Infinity War (2018), Avengers: Endgame (2019) ja Thor: Love and Thunder (2022).
Hemsworthilla on ollut Thor-elokuvien lisäksi monia muitakin päärooleja. Hän näytteli muun muassa Kristen Stewartin vastanäyttelijänä elokuvassa Lumikki ja metsästäjä (2012) ja tositapahtumiin perustuvassa autourheiluelokuvassa Rush (2013). Loma (2015) ja Ghostbusters (2016) olivat vanhojen klassikoiden uusintaversioita, ja elokuvassa 12 Strong Hemsworth näytteli Yhdysvaltain armeijan kapteenia.
Elämäkerta > Yksityiselämä

Hemsworth on naimisissa espanjalaisen näyttelijän Elsa Patakyn kanssa. He tapasivat Hemsworthin managerin William Wardin kautta. Hemsworth ja Pataky menivät naimisiin 2010. He saivat esikoistyttärensä vuonna 2012 ja kaksospojat 2014.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Star Trek | Star Trek | George Samuel Kirk, Sr. |
| 2009 | A Perfect Getaway | A Perfect Getaway | Kale |
| 2010 | Ca$h | Ca$h | Sam |
2011: Thor
| 2012 | The Cabin in the Woods | The Cabin in the Woods | Curt |
| 2012 | The Avengers | The Avengers | Thor |
| 2012 | Lumikki ja metsästäjä | Snow White and the Huntsman | Metsästäjä |
| 2012 | Red Dawn | Red Dawn | Jed Eckert |
| 2013 | Star Trek Into Darkness | Star Trek Into Darkness | George Kirk (ääni) |
| 2013 | Rush | Rush | James Hunt |
| 2013 | Thor: The Dark World | Thor: The Dark World | Thor |
| 2015 | Blackhat | Blackhat | Nicholas Hathaway |
| 2015 | Kamppailu merta vastaan | In the Heart of the Sea | Owen Chase |
| 2015 | Avengers: Age of Ultron | Avengers: Age of Ultron | Thor |
| 2015 | Loma | Vacation | Stone Crandall |
| 2016 | Metsästäjä ja talvinen taistelu | The Huntsman: Winter’s War | Metsästäjä Eric |
| 2016 | Ghostbusters | Ghostbusters | Kevin Beckman |
| 2016 | Doctor Strange | Doctor Strange | Thor (cameo) |
| 2017 | Thor: Ragnarök | Thor: Ragnarök | Thor |
| 2018 | 12 Strong | 12 Strong | kapteeni Mitch Nelson |
| 2018 | Avengers: Infinity War | Avengers: Infinity War | Thor |
| 2018 | Bad Times at the El Royale | Bad Times at the El Royale | Billy Lee |
| 2019 | Avengers: Endgame | Avengers: Endgame | Thor |
| 2019 | Men in Black: International | Men in Black: International | Henry / Agentti H |
| 2020 | Extraction | Extraction | Tyler Rake |
| 2020 | Spiderhead | Spiderhead | Steve Abnesti |
| 2020 | Thor: Love and Thunder | Thor: Love and Thunder | Thor |
| 2020 | Extraction 2 | Extraction 2 | Tyler Rake |
| 2024 | Furiosa: A Mad Max Saga | Furiosa: A Mad Max Saga | Dementus |
| 2024 | Transformers One | Transformers One | Orion Pax / Optimus Prime (äänirooli) |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Guinevere Jones | kuningas Arthur |  |
| 2002 | Marshall Law | poika | 1 jakso |
| 2003 | Tallijengi | eläinlääkäri | 1 jakso |
| 2004 | Fergus McPhail | Craig | 1 jakso |
| 2004–07 | Home and Away | Kim Hyde | Voitto – Logie Award, uusi tulokas Ehdokkuus – Logie Award, suosituin näyttelijä |
| 2021–2024 | What If...? | Juhlija-Thor, Thor | äänirooli; 6 jaksoa |
Hemsworth Lumikin ja metsästäjän ensi-illassa Australiassa vuonna 2012.
Repsol Honda

| Repsol Honda |
| --- | --- |

Päämaja:  Aalst, Belgia
Perustettu:  1994
Tallipäällikkö:   Alberto Puig
Kilpakuljettajat:  36.  Joan Mir 93.  Marc Márquez
Nykyiset sarjat:  MotoGP
Aikaisemmat sarjat:  500cc
Tuloksia
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  20 (1983, 1985, 1987, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2006, 2011, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019)
Repsol Honda on Honda Racing Corporationin (HRC) virallinen tehdastalli ratamoottoripyöräilyn MotoGP-luokassa.
Historia > Alkuvaiheet

Vuonna 1995 tallissa ajoi kolme kuljettajaa: australialainen Mick Doohan, espanjalainen Àlex Crivillé ja japanilainen Shinichi Itoh. Pyöränä oli Honda NSR500. Mick Doohan ajoi kauden aikana seitsemään voittoon ja varmisti toisen peräkkäisen maailmanmestaruutensa kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa Argentiinassa. Àlex Crivillé saalisti yhden voiton ja oli mm-pisteissä sijalla neljä. Shinichi Itoh oli mm-pisteissä viides.
Vuodeksi 1996 talli laajensi neljään kuljettajaan. Mick Doohan ja Àlex Crivillé ajoivat Honda NSR500:a ja japanilaiset Tadayuki Okada ja Shinichi Itoh Honda NSR55V:llä. Doohan voitti kolmannen maailmanmestaruutensa ajaen kahdeksaan osakilpailuvoittoon ja Crivillé oli loppupisteissä toinen kahdella osakilpailuvoitolla. Okadan sijoitus oli seitsemäs ja Iton kahdestoista.
Talli jatkoi neljällä kuljettajalla kauteen 1997 Doohanin, Crivillén ja Okadan ajaessa NSR500:a ja Takuma Aokin ajaessa NSR500V:llä. Repsol Honda voitti kauden kaikki 15 osakilpailua. Matkalla viidenteen mestaruuteensa Doohan ajoi voittoon 12 kertaa murtaen Ciagomo Agostinin ennätyksen yhden kauden voitoista. Tadayuki Okada voitti yhden osakilpailun ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Àlex Crivillé otti kaksi voittoa, mutta sijoittui loppupisteissä vasta neljänneksi jouduttuaan jättämään viisi osakilpailua väliin Assenissa sattuneen vakavan onnettomuuden jälkeen. Aokin loppusijoitus oli viides. Repsol Honda kuljettajat ottivat kaikki palkintopallisijat neljässä osakilpailussa; Japanissa, Espanjassa, Saksassa ja Indonesiassa.
Kaudella 1998 Doohan, Crivillé ja Okada jatkoivat tallissa laitteinaan NSR500:t ja espanjalainen Sete Gibernau otti neljännen kuljettajan paikan ajaen NSR:n V-versiolla. Doohan jatkoi dominointiaan voittaen kahdeksan osakilpailua ja varmisti viidennen mestaruutensa kotiyleisönsä edessä Australiassa kauden toiseksi viimeisessä kilpailussa. Crivillén saldo oli kaksi voittoa ja kolmas sija mestaruuspisteissä. Okada mursi ranteensa Italian Grand Prix'n harjoituksissa ja joutui olemaan sivussa kolme osakilpailua. Hänen sijoituksensa oli lopulta kahdeksas. Gibernaun sijoitus oli yhdestoista.
Kauteen 1999 talli jatkoi muuttumattomalla kokoonpanolla. Espanjan GP:n aika-ajoissa viisinkertainen maailmanmestari Michael Doohan ajoi rajusti ulos ja joutui olemaan sivussa koko loppukauden. Kauden päätteeksi Doohan ilmoitti vetäytyvänsä lajista. Crivillé kruunattiin uudeksi mestariksi kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa Brasiliassa. Kuljettajien voittosaldot olivat Crivillé kuusi voittoa ja Okada kolme voittoa (loppupisteissä sijalla kolme). Sete Gibernau, joka sai alleen paremman NSR500 -pyörän Doohanin onnettomuuden jälkeen, oli loppupisteissä viides. Tallin kuljettajat täyttivät kaikki palkintopallisijat Kataloniassa Crivillén voittaessa, Okadan ollessa toinen ja Gibernaun kolmas.
Historia > 2000-luku

Crivillé, Okada ja Gibernau jatkoivat tallissa myös kaudelle 2000, kaikilla pyöränä NSR500. Repsol Honda -tallille kausi 2000 oli kuitenkin vaikea. Crivillé metsästi kauden aikana vain yhden osakilpailuvoiton ja oli mm-pisteissä lopulta yhdeksäs, Okadan sijoituksen ollessa yhdestoista ja Gibernaun viidestoista.
Kaudeksi 2001 Crivillé sai tallitoverikseen japanilaisen Tohru Ukawan. Parannusta kauteen 2000 ei kuitenkaan paljon tapahtunut. Crivillé ajoi palkintokorokkeelle vain kahdesti ja oli loppupisteissä kahdeksas. Ukawan sijoitus oli lopulta kymmenes ja hän onnistui pääsemään palkintokorokkeelle vain kerran. Mestaruuteen ajoi italialainen Valentino Rossi.
Kaudeksi 2002, jolloin mm-sarja muuttui MotoGP-luokaksi, Valentino Rossi liittyi talliin Ukawan tallitoveriksi. Samalla kalusto vaihtui uudet MotoGP-säännöt täyttäväksi kun 500-kuutioinen NSR500 vaihtui 990-kuutioiseksi RC211V:ksi. Rossi ja Ukawa olivat ainoat kuljettajat, jotka saivat käyttöönsä uuden pyörän heti kauden alusta asti. Kauden loppupuolella uusi RC211V annettiin myös Alex Barrosin ja Daijiro Katon käytettäväksi. Valentino Rossi dominoi kautta ja varmisti mestaruuden kun kaudesta oli ajamatta vielä neljä osakilpailua. Rossi ajoi kauden aikana voittoon yksitoista kertaa. Ukawa ajoi voittoon kerran ja palkintokorokkeelle kahdeksan kertaa ja oli mm-loppupisteissä kolmas.
Vuoden 2002 Amerikan AMA Superbike -mestari Nicky Hayden liittyi talliin Rossin tallikaveriksi vuodelle 2003. Rossin dominointi jatkui. Hän otti kauden aikana yhdeksän osakilpailuvoittoa ja ajoi palkintokorokkeelle kauden jokaisessa kilpailussa. Rossi kruunattiin maailmanmestariksi kolmannen kerran peräkkäin kun kautta oli jäljellä vielä kaksi osakilpailua. Hayden onnistui ajamaan palkintokorokkeelle kahdesti ja oli loppupisteissä viides.
Valentino Rossin siirryttyä Yamahalle, kilpailuveteraani, brasilialainen Alex Barros siirtyi talliin Haydenin tallikaveriksi kaudelle 2004. Barros oli kauden päätteeksi sijalla neljä ja Hayden sijalla viisi. Molemmat kuljettajat onnistuivat ajamaan kauden aikana palkintokorokkeelle, mutta kumpikaan ei onnistunut ottamaan osakilpailuvoittoa.
Italian Max Biaggi korvasi Alex Barrosin Haydenin tallikaverina vuodeksi 2005. Hayden otti uransa ensimmäisen MotoGP-luokan osakilpailuvoiton kotikilpailussaan Laguna Secan radalla. Hän oli loppupisteissä kolmas. Biaggin sijoitus loppupisteissä oli viides, neljällä palkintokoroke sijalla.
Historia > Takaisin mestaruuskantaan

Kaudella 2006 Nicky Haydenin tallikaveriksi astui 250 kuutioisten maailmanmestari, espanjalainen Dani Pedrosa. Hayden johti mestaruussarjaa suurimman osan kaudesta ja oli ajamassa turvallisesti mestaruuteen, kunnes kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa Portugalin Estorilissä Pedrosa menetti pyöränsä hallinnan yrittäessään ohittaa tallikaveriaan. Pedrosan ajovirheen seurauksena molemmat Repsol Honda kuljettajat keskeyttivät Portugalin GP:n ja Valentino Rossi siirtyi mm-sarjan johtoon ennen kauden viimeistä osakilpailua. Kauden päätöskilpailussa Espanjan Valenciassa Rossi kuitenkin kaatui kilpailun kierroksella viisi yrittäessään parannella sijoitustaan huonon lähdön jälkeen. Hayden ajoi varmistellen kilpailussa kolmanneksi ja kruunattiin maailmanmestariksi. Hän ajoi kaudella voittoon kahdesti ja palkintokorokkeelle yhteensä kahdeksan kertaa. Pedrosan sijoitus oli viides, kahdella voitolla ja viidellä muulla palkintokorokesijalla.
Hayden ja Pedrosa jatkoivat tallissa vuonna 2007, jolloin tallin käytössä oli - sääntömuutosten myötä - 800 kuutioinen Honda RC212V. Uusi pyörä ei kuitenkaan ollut alkukaudesta kilpailukykyinen ja HRC myönsikin aliarvioineensa uusien 800 kuutioisten pyörien suorituskyvyn. Kauden edetessä pyörään tehtiin parannuksia ja lopulta Pedrosa onnistui ajamaan kahteen osakilpailuvoittoon ja oli mm-loppupisteissä toinen. Haydenin saldoksi jäi vain palkintokorokesijoituksia ja hän oli kauden päätteeksi sijalla kahdeksan.
Kauden 2008 kuljettajakaksikkona jatkoi Pedrosa ja Hayden, Mike Leitnerin toimiessa Pedrosan ja Pete Benson Haydenin päämekaanikkona. Tallipäällikkönä toimi Kazuhiko Yamano. Pedrosa keräsi kauden aikana 249 mm-pistettä, mikä oikeutti loppupisteissä kolmanteen sijaan, Haydenin ollessa kuudes 155 pisteellä.
Kaudeksi 2009 Nicky Haydenin siirtyessä tallista pois Pedrosan tallikaveriksi tuli italialainen Andrea Dovizioso. Pedrosa sijoittui sarjassa kolmanneksi ja Dovizioso kuudenneksi. Sama kaksikko jatkoi kaudelle 2010, jolloin Pedrosa sijoittui MotoGP:ssä toiseksi ja Dovizioso viidenneksi.
Kaudelle 2011 Repsol Honda palkkasi kolmannenkin kuljettajan. Pedrosan ja Dovizioson lisäksi tallissa ajoi Casey Stoner. Stoner voitti mestaruuden, Dovizioso sijoittui kolmanneksi ja loukkaantumisten takia kolme kilpailua väliin jättänyt Pedrosa oli neljäs.
MotoGP/500cc tilastot > Voitot

| Sij>  | Kuljettaja | Voitot |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Marc Márquez | 56 |
| 2. |  Mick Doohan | 35 |
| 3. |  Daniel Pedrosa | 31 |
| 4. |  Valentino Rossi | 20 |
| 5. |  Casey Stoner | 15 |
| 6. |  Alex Criville | 14 |
| 7. |  Nicky Hayden | 3 |
| 8. |  Tohru Ukawa | 1 |
| 8. |  Andrea Dovizioso | 1 |
MotoGP/500cc tilastot > Palkintokorokkeet

| Sij>  | Kuljettaja | Palkintokorokesijat |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Daniel Pedrosa | 112 |
| 2. |  Marc Márquez | 95 |
| 3. |  Mick Doohan | 48 |
| 4. |  Alex Criville | 43 |
| 5. |  Valentino Rossi | 31 |
| 6. |  Casey Stoner | 26 |
| 7. |  Nicky Hayden | 23 |
| 8. |  Andrea Dovizioso | 15 |
| 9. |  Tohru Ukawa | 10 |
| 10. |  Alex Barros | 4 |
| 10. |  Max Biaggi | 4 |
MotoGP/500cc tilastot > Paalupaikat

| Sij>  | Kuljettaja | Paalupaikat |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Marc Márquez | 62 |
| 2. |  Mick Doohan | 37 |
| 3. |  Daniel Pedrosa | 31 |
| 4. |  Casey Stoner | 17 |
| 5. |  Valentino Rossi | 16 |
| 6. |  Alex Criville | 8 |
| 7. |  Nicky Hayden | 5 |
| 8. |  Andrea Dovizioso | 1 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen Repsolin sivusto moottoripyörätalleista (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen Hondan sivusto moottoripyörätalleista
COBOL

| COBOL |
| --- | --- |

Paradigma:  proseduraalinen, imperatiivinen
Julkaistu:  1959
Vakaa versio:  ISO/IEC 1989:2014
Merkittävimmät toteutukset:  GnuCOBOL, IBM COBOL, Micro Focus Visual COBOL
Vaikutteet:  FLOW-MATIC
COBOL (akronyymi sanoista Common Business Oriented Language) on kaupallis-hallinnollisiin sovelluksiin tarkoitettu korkean tason ohjelmointikieli. Kielen kehitys aloitettiin Yhdysvaltain puolustusministeriön aloitteesta vuonna 1959.
COBOL on todennäköisesti tietojenkäsittelyn historian merkittävin kaupallis-hallinnollisten järjestelmien ohjelmointikieli. Vanhoja COBOL-järjestelmiä on vielä 2010-luvun lopulla käytössä runsaasti muun muassa Suomessa, vaikka uusia ei enää tehdäkään.
COBOLin piirteitä ovat sovellusten suunnittelun hankaluus ja huono tuki strukturoidulle ohjelmoinnille. Kielioppi muistuttaa englantia. Kielelle ovat tyypillisiä pitkät muuttujanimet.
Viimeisin voimassa oleva standardi on ISO/IEC 1989:2014.