stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abakanin selänne

Abakanin selänne (ven. Абаканский хребет, Abakanski hrebet) on vuoriselänne Altailla Venäjällä Hakassian, Altain tasavallan ja Kemerovon alueen rajaseudulla. Abakanin selänne on noin 300 kilometriä pitkä ja sen korkein kohta on 1 984 metriä.
Abakanin selännettä peittää taiga noin 1 500 metriin asti, jonka yläpuolella on vuoristoista tundraa. Sieltä saa alkunsa Jeniseihin laskeva Abakanjoki ja Obiin laskeva Tom.
William Kanerva

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yrjö William Kanerva
Syntymäaika: 26.11.1902
Syntymäpaikka: Impilahti, Suomi
Kuolinaika: 10. lokakuuta 1956 (53 vuotta)
Kuolinpaikka: Helsinki, Suomi
Junioriseurat
–1916: HNMKY
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1917 | HJK IIII |  |  |
| 1918-1922 | HJK |  |  |
| 1923-1938 | HPS |  |  |
Maajoukkue
|  | Suomi | 51 | (?) |

William Kanerva HPS:n paidassa vuonna 1927.
Yrjö William Kanerva (aik. Ollikainen, 26. marraskuuta 1902 Impilahti – 10. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Kanerva edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, jossa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 51 A-maaottelua ja oli Max Viinioksan jälkeen toinen vähintään 50 maaottelua pelannut suomalaisjalkapalloilija.
Suomen mestaruuden Kanerva voitti jo 16-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1919. Hän siirtyi vuodeksi 1923 Helsingin Palloseuraan, jossa hän pelasi vuoteen 1938 saakka ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1926, 1927, 1929, 1932, 1934 ja 1935.
Pikaluistelussa Kanerva sijoittui MM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuonna 1924 ja 19:nneksi vuonna 1925. SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1926 ja viidenneksi vuonna 1924. Hän voitti juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1920.
Jääkiekon SM-sarjassa Kanerva pelasi kauden 1933–1934 Helsingin Palloseurassa ja saavutti SM-hopeamitalin.
Aiheesta muualla

Urheilumme tekijämiehiä: Kun ruotsalainen istui sylissä... Yrjö Villiam Kanerva, Seura, 31.05.1939, nro 22, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen joukkue – Olympialaiset 1936
M Salminen •
P Närvänen •
P Karjagin •
TM Lahti •
TM Malmgren (c) •
TM Kanerva •
H Lehtonen •
H Grönlund •
H Larvo •
H Gustafsson •
H Weckström

Varamiehet: M Halme •
P Lindbäck •
TM Pyy •
H Paakkanen •
H Sotiola
Valmentaja: Fabra
Anti-Libanon

Satelliittikuva Libanonista, Anti-Libanon on kuvan toinen lumihuippuinen vuorijono Libanoninvuorista alas oikealle.
Anti-Libanon on Libanonvuorten suuntaisesti ja niiden vieressä koillisesta lounaaseen kulkeva vuoristo. Anti-Libanonin huippujen korkeus merenpinnasta mitattuna on keskimäärin 2 000 metriä ja sen korkeimmat huiput kohoavat 2 400 metrin korkeuteen. Anti-Libanonin osaksi luetaan joskus myös Hermonvuori, joka kohoaa puolestaan 2 814 metrin korkeuteen. Anti-Libanonin alue on asuttu vain harvakseltaan ja siellä harjoitetaan lähinnä paimentolaisuutta.
Kitumaa

Kallioista kitumaata Västerbottenissa.
Kitumaa on puuta tuotettaessa käytettävä tai käytettävissä oleva maa, jossa tuotto on heikkoa mutta ei olematonta.
Kitumaa tuottaa heikosti, joten sen merkitys metsätalouden kannalta on vähäinen. Kitumaata voivat olla esimerkiksi vahäpuustoiset ja väliaikaisesti puuttomat alueet (tuhoalueet, uudistusalat, taimikot), hietikot, laki- tai tunturimaat, turve- tai kalliomaat sekä kiviperäiset maat. Varsinaiset metsämaat ovat kitumaata parempia.
Määritelmät

Tilastokeskus määrittelee kitumaaksi "puun tuottamiseen käytettävää tai käytettävissä olevaa maata, jolla puuston keskimääräinen vuotuinen kasvu suotuisimpien kasvuolojen vallitessa ja ohjekiertoaikaa käytettäessä on 0,10-0,99 m³/ha kuorineen." Kitumaaksi määritellään myös tietyt muussa käytössä olevat maat, joilla tuotto olisi vastaava, mutta ei tiealueita eikä taimitarhoja.
Facta 2001 määrittelee kitumaan vuosikasvuksi keskimäärin vähintään 0,1 m³/ha, mutta ei enempää kuin 0,9–1,0 m³/ha (kuori mukaan luettuna).
Aiheesta muualla

Tilastokeskus: Kitumaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Baikalvuoristo

Baikalvuorten sijainti.
Baikalvuoristo  (ven. Байкальский хребет, Baikalski hrebet) on Baikaljärven luoteisrantaa reunustava vuoristo Etelä-Siperiassa Venäjällä. Laptevinmereen laskeva 4 000 kilometriä pitkä Lenajoki saa alkunsa Baikalvuoristosta, joka jää joen ja Baikaljärven väliin. Baikaljärvi itse puolestaan laskee Jäämereen Angara- ja Jeniseijokien kautta. Baikalvuoriston ja Lenan luoteispuolelta alkaa laaja Keski-Siperian ylänkö. Idässä Baikalvuoristo liittyy Stanovoivuoristoon.
Baikalvuoriston rinteitä peittää tiheä metsä, jonka puulajeja ovat harmaaleppä, haapa, hieskoivu, siperianlehtikuusi, siperianpihta, mänty ja siperiankuusi.
Vuoriston korkein huippu on 2 572 metriä korkea Tšerskivuori.
Boysuntogʻ

Boysuntogʻin jyrkänteellä.
Boysuntogʻ (uzb. kyrill. Бойсунтоғ, ven. Байсунта́у, Baisuntau) on Hisorvuorten lounainen sivuhaara pääosin Surxondaryon alueella Uzbekistanissa.
Koillis-lounaissuuntaisen vuorijonon pituus on 150 kilometriä. Sen keskikorkeus on 2 500–3 000 metriä. Korkein kohta on Xoʻjapiryox (4 425 metriä). Boysuntogʻvuorten osia ovat koillisesta lounaaseen Kushtang, Ketmonchopti, Sarimas ja Suvsiztogʻ. Niiltä saavat alkunsa Sheroboddaryo- ja Surxondaryojoet.
Vuoret koostuvat etupäässä graniitista, granodioriitista, gneissistä ja liuskekivestä. Kaakkoisrinteet ovat jyrkät ja luoteisrinteet loivat.
Seudun vuotuinen sademäärä on 445–800 millimetriä. Vuorten rinteillä on niittyjä, harvaa katajametsää ja hedelmäpuita. Alueella harjoitetaan karjanhoitoa, keinokasteltua maanviljelyä ja puutarhanhoitoa. Luonto on kärsinyt eroosiosta ja liiallisesta laiduntamisesta. Tulvat ja maanvyöryt ovat yleisiä.
Veljko Paunović

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. elokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Strumica, Makedonia, Jugoslavia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 senttimetriä
Paino: 75 kilogrammaa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1995 | Partizan | 13 | (1) |
| 1995–1998 | Atlético Madrid B | 22 | (11) |
| 1995–1996 | → Marbella (laina) | 15 | (0) |
| 1997–2002 | Atlético Madrid | 52 | (9) |
| 1998–1999 | → Mallorca (laina) | 24 | (5) |
| 2001 | → Oviedo (laina) | 22 | (4) |
| 2001–2002 | → Mallorca (laina) | 33 | (3) |
| 2002–2003 | Tenerife | 38 | (18) |
| 2003–2005 | Atlético Madrid | 35 | (6) |
| 2005 | Hannover | 6 | (0) |
| 2005–2007 | Getafe | 44 | (10) |
| 2007 | Rubin Kazan | 16 | (1) |
| 2008 | Almería | 7 | (1) |
| 2008 | Partizan | 9 | (1) |
| 2011 | Philadelphia Union | 17 | (3) |
Maajoukkue
| 2002–2004 | Serbia ja Montenegro | 2 | (1) |
Valmennusura
2012–2014: Serbia U18
2013–2014: Serbia U19
2014–2015: Serbia U20
2016–2019: Chicago Fire
2020–: Reading
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Veljko Paunović (serb. Вeљкo Пауновић, s. 21. elokuuta 1977 Strumica, Makedonia, Jugoslavia) on serbialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Elokuusta 2020 lähtien hän on toiminut Readingin päävalmentajana.
Paunovićin aktiiviura ulottui 1990-luvun puolivälistä 2010-luvun alkuun. Suurimman osan urastaan hän vietti Espanjassa, jossa hän edusti muun muassa Atlético de Madridia, mutta hän pelasi lyhyitä jaksoja myös kotimaassaan Serbiassa, Saksassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Paunović on jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja Blagoje Paunovićin poika.
Maajoukkueura

Paunović pelasi Serbia ja Montenegron maajoukkueessa kahdessa ystävyysottelussa vuosina 2002–2004. Hän debytoi 13. helmikuuta 2002 ottelussa Meksikoa vastaan. Jälkimmäisessä ottelussa, 28. huhtikuuta 2004 Pohjois-Irlantia vastaan hän onnistui maalinteossa.
Valmennusura

Paunović suoritti pelaajauransa jälkeen UEFA:n valmentajalisenssin ja tutkinnon Espanjassa. Hän toimi myös Espanjan televisiossa jalkapalloasiantuntijana. Valmennusuransa hän aloitti Serbian jalkapalloliiton palveluksessa ja toimi vuosina 2012–2015 Serbian nuorten maajoukkueiden päävalmentajana. Hän luotsasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen ikäluokan maailmanmestariksi vuonna 2015.
Marraskuussa 2015 Paunovićista tuli MLS-seura Chicago Firen päävalmentaja. Kaudella 2017 serbivalmentaja luotsasi Chicagon MLS:n pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa viiteen vuoteen. Hän teki seuran kanssa vuonna 2019 jatkosopimuksen vuoteen 2023. Hän kuitenkin jätti seuran jo kauden 2019 jälkeen, kun Chicago Fire jäi toistamiseen MLS:n pudotuspelien ulkopuolelle.
Elokuun lopussa 2020 Paunovićista tuli Englannin Mestaruussarjassa pelaavan Readingin päävalmentaja.
Saavutukset valmentajana

U20 maailmanmestaruus: 2015
Aiheesta muualla

Veljko Paunovićin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Veljko Paunovićin esittely Major League Soccerin sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Veljko Paunovićin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frank Yallop | Chicago Firen päävalmentaja 2016–2019 | Seuraaja: Raphaël Wicky |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mark Bowen | Readingin päävalmentaja 2020– | Seuraaja: – |
Jablonovyivuoristo

Vuoriston sijainti
Jablonovyivuoristo (ven. Яблоновый хребет, Jablonovyi hrebet) on vuoristo Siperiassa Venäjällä, noin 500 kilometriä Baikaljärven itäpuolella Taka-Baikalian aluepiirissä. Vuoristo on noin 650 kilometrin pituinen. Sen korkein huippu on 1 680 metriä merenpinnan yläpuolelle nouseva Kusotui. Jablonovyivuoristo on Amurin ja Lenan välinen vedenjakaja.
Vuorten rinteet ovat lehtikuusi- ja mäntymetsän peittämät, yli 1 300 metrin korkeudessa on vuoristotundraa.
Kunlun

Kunlun on vuoristo Aasiassa. Se on yli kolmetuhatta kilometriä pitkä ja reunustaa Tiibetin ylänköä muodostaen Tiibetin alueen pohjoisrajan. Kunlunin korkein huippu, Liushi Shan, on 7 167 metriä merenpinnasta. Kunlunin vuorilla on osansa kiinalaisessa mytologiassa, ja niiden uskotaan olevan taolaisten paratiisi.
Hattie McDaniel

| Hattie McDaniel |
| --- | --- |
 Hattie McDaniel vuonna 1941.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1895 Wichita, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 26. lokakuuta 1952 (57 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  1932–1949
Palkinnot
 Parhaan naissivusan Oscar  1939 Tuulen viemää 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hattie McDaniel (10. kesäkuuta 1895 Wichita, Kansas, Yhdysvallat – 26. lokakuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura

Hattie McDaniel muistetaan parhaiten Mammyn roolista elokuvasta Tuulen viemää (1939). Hän teki historiaa voittamalla elokuvasta parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon, mikä teki hänestä ensimmäisen afroamerikkalaisen Oscar-voittajan. Palkinto jaettiin 29. helmikuuta 1940. Elokuvien lisäksi hän oli laulaja-lauluntekijä, komedienne, teatterinäyttelijä, radio- ja televisionäyttelijä. Hattie McDaniel oli itse asiassa ensimmäinen musta nainen joka lauloi radiossa. Vuonna 1952 hän näytteli televisiossa nimiroolin komediasarjassa Beulah. Hattie McDaniel on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurastaan ja toisen radiosta. Sen lisäksi hänen kunniakseen julkaistiin Yhdysvalloissa postimerkki vuonna 2006.
Yksityiselämä

Hän oli elämänsä aikana neljä kertaa naimisissa. Hänen ensimmäinen avioliittonsa päättyi leskeytymiseen vuonna 1915 ja kolme muuta avioliittoa päättyivät avioeroon. Hänellä ei ollut lapsia. Hattie McDaniel kuoli rintasyöpään vuonna 1952, 57-vuotiaana.
Valikoitu filmografia

Tuomari Priest (Judge Priest, 1934)
Pikku eversti (The Little Colonel, 1935)
19-vuotiaana (Alice Adams, 1935)
Teatterilaiva (Show Boat, 1936)
Tohtorin suojatit (Reunion, 1936)
Saratoga (Saratoga, 1937)
Vaalea valehtijatar (True Confession, 1937)
Kilpakosijat (Battle of Broadway, 1938)
Hyvästi, enkelini (The Shopworn Angel, 1938)
Tuo hupsu neiti Manton (The Mad Miss Manton, 1938)
Kiusauksien hetkellä (The Shining Hour, 1938)
Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939)
Satuloin ja kannuksin (Maryland, 1940)
Suuri valhe (The Great Lie, 1941)
He kuolivat saappaat jalassa (They Died with Their Boots On, 1941)
Sydämet harhateillä (The Male Animal, 1942)
Tässä meidän elämässämme (In This Our Life, 1942)
Onnen tähti (Thank Your Lucky Stars, 1943)
Kunnes palaat (Since You Went Away, 1944)
Janie - tyttö sadasta (Janie, 1944)
Ei hyvästi - vaan näkemiin (Never Say Goodbye, 1946)
Liekki (Flame, 1947)
Kaikkien aikojen häämatka (Family Honeymoon, 1948)
Vauhdin hurjapäät (The Big Wheel, 1949)
Aiheesta muualla

Hattie McDaniel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hattie McDaniel NNDB:ssä
Kuvia Hattie MCDanielista
Hattie McDaniel Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Iso-Kaukasus

Satelliittikuva Kaukasuksesta, Iso-Kaukasus kuvassa Pienen-Kaukasuksen pohjoispuolella.
Iso-Kaukasus, toisinaan pelkkä Kaukasus (ven. Большой Кавказ, Bolšoi Kavkaz, georg. დიდი კავკასიონი, Didi K’avk’asioni, azer. Böyük Qafqaz), on luode-kaakko-suunnassa Mustaltamereltä Kaspianmerelle ulottuva vuoristo Kaukasiassa. Sen pituus on yli 1100 kilometriä, suurin leveys Elbruksen ympärillä 180 kilometriä ja pinta-ala noin 145 000 neliökilometriä. Iso-Kaukasus erottaa toisistaan Pohjois- ja Etelä-Kaukasian.
Iso-Kaukasus jakautuu Länsi-, Keski- ja Itä-Kaukasukseen. Se on poimuvuoristo ja syntynyt samanaikaisesti Alppien poimutuksen kanssa. Kaivannaisia ovat muun muassa hiili, mangaani, molybdeeni, volframi, joiden lisäksi alueelta löytyy öljyä. Vesivoimaloita on useita.
Ison-Kaukasuksen ilmasto määräytyy korkeusvyöhykkeen ja vuorten sijainnin perusteella. Länsiosassa sadetta saadaan eniten (etelärinteessä 2500–4000, paikoin jopa 5000 mm/a, pohjoisrinteessä 2000 mm/a), kun taas itäosassa sitä tulee etelärinteessä 600–800 ja pohjoisrinteessä vain 400–600 mm/a. Vuorijonon juurella tammikuun keskilämpötila on noin -5 °C pohjoisessa ja 3–6 °C etelässä, heinäkuun keskilämpötila on 23–24 °C lännessä ja 25–29 °C idässä. Huipuilla keskilämpötilat vaihtelevat tammikuun –6-–15 °C:sta heinä- ja elokuun 5–20 °C:seen. Alankovyöhykkeellä on kostea subtrooppinen ilmasto lounaassa ja välimerellinen ilmasto Tuapsen luoteispuolella. Idässä ilmasto on kohtalaisen mannermainen. Lumiraja sijaitsee lännessä 2750–3200, idässä 3500–3900 metrin korkeudella. Jäätiköitä on yli 2 000, joista suurin osa sijaitsee Keski-Kaukasiassa ja joiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 1 425 neliökilometriä. Tärkeimpiä vuoristosta laskevia jokia ovat pohjoisrinteeltä alkavat Kuban, Kuma, Terek ja Sulak sekä etelärinteeltä alkavat Enguri, Rioni ja Kura.
Länsi- ja Keski-Kaukasuksen matalalla ja keskikorkealla vyöhykkeellä kasvaa pääasiassa tammen, pyökin, valkopyökin ja kastanjan hallitsemaa lehtimetsää, jonka pensaskerroksen muodostavat ruusut ja laakerikirsikka sekä liaanit, kuten sarsaparillat ja muratti. Korkeammalla on kuusi- ja pihtavaltaista seka- ja havumetsää ja noin 2 000 metristä ylöspäin jäätikkö- ja ikiroutavyöhykkeellä alppiniittyjä. Itä-Kaukasiassa alaosassa on vuoristoaroja ja kesävihantaa pensaikkoa, korkeammalla lehtimetsää ja vuoristoniittyä, jossa on runsaasti arokasveja; selkeää havumetsävyöhykettä ei ole.
Ison-Kaukasuksen kasviston ja eläimistön suojelemiseksi on perustettu luonnonsuojelualueita sekä Georgiaan että Azerbaidžaniin ja kansallispuistoja Georgiaan, Venäjän Kabardi-Balkariaan ja Azerbaidžaniin. Vuoristo on tärkeä vuorikiipeily- ja retkeilyalue.
Robert Ibáñez

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Roberto Ibáñez Castro
Syntymäaika: 22. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Valencia, Espanja
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 169 senttimetriä
Seura
Seura: Osasuna
Pelinumero: 17
Junioriseurat
2000–2012: Valencia
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2015 | Valencia B | 75 | (9) |
| 2014–2017 | Valencia | 4 | (0) |
| 2015–2016 | → Granada (laina) | 35 | (5) |
| 2016–2017 | → Leganés (laina) | 5 | (2) |
| 2018–2019 | Getafe | 7 | (0) |
| 2018 | → Osasuna (laina) | 17 | (2) |
| 2019 | → Osasuna (laina) | 12 | (2) |
| 2019– | Osasuna | 12 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. tammikuuta 2020.
Roberto Ibáñez Castro, yleensä vain Robert (s. 22. maaliskuuta 1993 Valencia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusta Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura

Ibáñez liittyi Valencia nuorisoakatemiaan vuonna 2000. Ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa hän pelasi kaudella 2010–2011 maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.
Kesällä 2014 edustusjoukkueen uusi päävalmentaja Nuno Espírito Santo nosti Ibáñezin mukaan harjoituskaudella pelattuun Emirates Cupiin. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 29. elokuuta 2014 ottelussa Málagaa vastaan.
16. tammikuuta 2015 Ibáñez siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Granadaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan ja uudessa seurassaan 25. tammikuuta 2015 ottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan.
Aiheesta muualla

Robert Ibáñezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Robert Ibáñezin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Kyūdō Suomessa

Suomen kyūdōliiton leiri Nastolassa 2007
Kyūdō (jap. 弓道, "jousen tie") on perinteinen japanilainen jousiammuntalaji.
Kyūdōn harrastajia on Suomessa joitakin kymmeniä, Euroopassa ja Amerikassa muutama tuhat ja Japanissa puolisen miljoonaa. Suomessa toimii Suomen kyudoliitto, vanhimmat seurat ovat Porvoossa (Yosaiki) ja Helsingissä (Hikari). Suomalaisen kyūdōn kummisetänä on toiminut Feliks Hoff, joka on saanut oppinsa Heki-ryū Insai-ha  -koulukunnan mestarilta Genshirō Inagakilta, joka levitti 1960-luvulta alkaen kyūdōa Euroopassa, opettaen kursseilla pääasiassa Saksassa, Italiassa ja Suomessa.
Kyudon alku Suomessa

Harjoitellessaan Japanissa Tokion Kodokanissa judoa 1970-luvulla uusikaupunkilainen kultaseppä Pentti Nieminen vieraili myös Budokanissa ja tutustui siellä japanilaiseen jousiammuntaan, kyūdōon.  Innostus lajiin oli vielä olemassa Suomeen palatessa, mutta Nieminen joutui toteamaan, ettei kyūdōa vielä tuolloin harjoiteltu Suomessa. Ajatus kyūdōsta jäi kuitenkin kytemään melkein vuosikymmeneksi, ja palasi tuoreena Niemisen mieleen, kun hän vuosia myöhemmin sai luettavakseen saksalaisia lehtiä, joissa oli myös kyūdōaiheisia artikkeleita. Yhdessä niistä oli saksalaisen Feliks Hoffin kuva, ja Nieminen päätti yrittää yhteydenottoa. Kirje ei kuitenkaan saapunut perille, sillä Hoff oli juuri muuttanut.  Nieminen ei kuitenkaan antanut periksi, ja kontakti Hoffiin saatiin lopulta Suomeen muuttaneen, ja sittemmin urheiluvälineliike ""Nidan":in perustaneen, Peter Schildin kautta. Porvoolainen Leif Bagge, toimi tuolloin Porvoon Judon puheenjohtajana. Hän oli myös kyūdōsta kiinnostunut ja suostutteli judoseuraa toimimaan virallisena järjestäjänä.  Bagge hoiti sitten käytännön järjestelyt. Ensin hän kutsui Hoffin Suomeen kyūdōleiriä pitämään ja sitten hän varasi juuri valmistuneesta Porvoon ammatti-koululta liikuntasalin. Hän lähetti 168 leirikutsua kaikille jūdō-, karate- ja aikidō- seuroille. 24.–25.11.1984 pidetylle ensimmäiselle kyūdōleirille saapui 22 osallistujaa. Leirin jälkeen perustettiin ensimmäinen suomalainen kyūdōseura, Heiwa No Yumi. Tämä tapahtui joulukuun 15. päivänä 1984 Porvoossa.
Kyudon alku Suomessa > Suomen Kyudoliitto

Jotta tästä tapahtumasta ei olisi tullut yhden kerran juttu, Bagge päätti kutsua kaikki leirillä olleet liiton perustamiskokoukseen. Pertti Lehväslaiho Meido-Kan ry:stä, Helsingistä, joka oli ollut leirillä, järjesti kokoustilat Olympiastadionin yhteen kokoustilaan. Kokous pidettiin 26.1.1985. Siinä päätettiin perustaa Suomen Kyudoliitto- nimistä yhdistystä kyūdōn suomen katto-organisaatioksi. Jäsenet saisivat liittyä henkilöjäseninä siihen asti kunnes yhdistystä saataisiin rekisteröityä. Tämän jälkeen hyväksyttäisiin vain seuroja jäseniksi. Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Leif Bagge.
Kyudo leviää - seurojen määrä kasvaa

Kun siemenet kyūdōharjoitteluun Suomessa oli kylvetty, alkoi harjoittelu toden teolla. Feliks Hoff tulikin Suomeen uudestaan jo 1985 maaliskuussa. Saman vuoden elokuussa suomalaisryhmä, joka käsitti Baggea, Juhana Niittylää, Outi ja Risto Jalavaa ja Pentti Niemistä, matkusti harjoittelemaan kyūdōa Hampuriin ensimmäiselle ulkomaanleirille. Siellä Suomalaiskyūdōkat tapasivat ensimmäistä kertaa Genshiro Inagaki -sensein (1911-1995) (8. dan hanshi), joka oli Japanilaisen kyūdō-koulukunnan Heki ryū Insaihan päämies. . Hänelle myönnettiin muutama vuosi myöhemmin 9.dan hanshi'n arvo. Syyskuussa samana vuonna Suomalais-Japanilainen yhdistys täytti 50 vuotta. Suomen kyūdōkoita pyydettiin esittämään lajia juhlassa. Heillä ei olisi riittänyt taitoa siihen, mutta se järjestettiin siten, että liitto kutsui saksalaisen professorin Manfred Speidelin (kyūdō 5.dan) Aachenista Suomeen. Hän piti näytöksen Finlandia-talossa. Tämän jälkeen hän piti viikonloppuleirin Porvoossa. Feliks F. Hoff on se, joka eniten on vaikuttanut Suomen kyūdōn toimintaan avatessaan suomalaisille ovia leireille, joihin eivät muuten oli päässeet ja vetämällä leirejä Suomessa.
1986 Bagge sai kutsun tulla käynnistämään kyūdō-toiminnan Kouvolassa. Kutsun esitti Kouvolalaisen judo-seuran puheenjohtaja Kirsi Hokkanen. Samana vuonna Kari Laine Helsingistä suoritti ensimmäisenä suomalaisena 1.danin kyūdōssa. Tämä tapahtui EKF:n vuotuisalla leirillä Sveitsissä. Vuonna 1987 kaikkien suomalaisten kyūdō-harrastajien toiveesta tuli totta! Mestari Inagaki saapui avustajansa professori Toshio Morin kanssa viikon pituista leiriä pitämään. Leiripakaksi valittiin Kouvola. Kari Laine suoritti samana vuonna 2.danin ja Bagge 1.danin EKF:n leirillä Hampurissa. Vuonna 1989 Suomi isännöi EKF:n leiriä. Paikkana oli Pajulahden Urheiluopisto. Osallistujia oli kaikista EKF:n jäsenmaista. Siitä lähtien liitolla on ollut joka vuosi leiri Pajulahdessa. Niihin on kutsuttu  kyūdō-harrastajia muistakin maista.
Suomessa oli yhdessä vaiheessa 80-luvun lopulla n.70 jäsentä, joka teki meistä silloin EKF:n harjoittelijamäärältään kolmanneksi suurimman kyūdō-maan Euroopassa. Toimintaa on parhaimpina vuosina ollut seitsemällä paikkakunnalla.
Suomalainen kyudo Euroopassa

Suomen kyūdōliitto on aktiivinen jäsen vuonna 1980 perustetussa Euroopan kyūdōliittossa (EKF). Vuonna 1989 Suomessa järjestettiin edellä mainittu EKF:n vuotuinen kyūdō seminaari ja muutamaa vuotta myöhemmin 1993 kyūdōn Euroopan mestaruuskilpailu. Suomalaisen kyūdōn toistaiseksi suurin kilpailumenestys saavutettiin vuonna 1995, jolloin Antti-Jussi Voutilainen voitti kyūdōn Euroopan mestaruuden. Suomen kyūdōkat suorittavat korkeammat vyöarvonsa (1. dan alkaen) pääasiassa EKF seminaareissa.
Kyudoseuroja Suomessa

Hikari ry, Helsinki
Yosaiki ry, Porvoo
Tarashi ry , Turku
Haya ry, Tampere
Zanshin ry, Oulu
Lapuan Virkiä ry Budojaosto, Lapua
Tokushin ry, Nurmo
Aiheesta muualla

Suomen Kyudoliitto Ry:n kotisivut
Porvoon Yosaiki Ry:n kotisivut, Kyudojaosto
Helsinkiläisen iaido- ja kyudoseura Hikari Ry:n kotisivut
| n k Budolajit Suomessa |
| --- | --- | --- |
| Gendai-budolajit |  Aikido Suomessa  Atarashii naginata Suomessa  ZNKR iaidō Suomessa   ZNKR jōdō Suomessa  Judo Suomessa  Jūkendō Suomessa  Tankendō Suomessa  Karate Suomessa  Kendo Suomessa  Kyūdō Suomessa  Shōrinji kenpō Suomessa  Taido Suomessa  |  |
| n k Nykyaikana harjoiteltavat budōlajit |
| --- | --- |
 Aikido  Atarashii naginata  Iaidō  ZNKR jōdō  Judo  Jūkendō  Karatedō  Kendō  Kyūdō  Shōrinji kenpō  Taidō  Tankendō
Altyntagh

| Altyntagh> Astyn-Tagh, Altun Shan |
| --- | --- |
 Altyntaghin huippuja peittää lumi.
Maantiede
 Altyntagh on kartassa keskellä.
Sijainti:  Xinjiangin uiguurien autonomisen alueen
Vuoriston pituus:  noin 650 km
Koordinaatit:  37°54′36″N, 87°23′24″E
Altyntagh (myös Astyn-Tagh ja Altun Shan)  on vuoristo Keski-Aasiassa, Kiinan koillisrajalla. Se sijaitsee Xinjiangin uiguurien autonomisen alueen eteläosassa ja erottaa Tiibetin Xinjiangista ja Gobin autiomaasta. Vuoristo on noin 650 kilometrin pituinen.