stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tommi Kainulainen (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. tammikuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Iisalmi, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1985–1991: PK-37
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990–1993 | PK-37 | 51 | (0) |
| 1993–1996 | Haka | 25 | (0) |
| 1995 | → Ilves (laina) | 15 | (0) |
| 1997–1998 | Jaro | 46 | (0) |
| 1999 | AC Vantaa | 15 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 152 | (0) |
Maajoukkue
| 1989 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 1991–1992 | Suomi U18 | 6 | (0) |
| 1994–1995 | Suomi U21 | 4 | (0) |
| 1997 | Suomi | 1 | (0) |
Valmennusura
2003: FC Kuusankoski (mv-v.)
2004–2009: MyPa (mv-v.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tommi Kainulainen (s. 8. tammikuuta 1974 Iisalmi) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Kainulainen edusti urallaan Veikkausliigassa FC Hakaa 1994–1996, Ilvestä 1995 ja FF Jaroa 1997–1998. Lisäksi hän pelasi Ykkösessä PK-37:ssa 1990–1993 ja AC Vantaassa 1999. Kainulainen voitti Suomen mestaruuden Hakassa kaudella 1995, mutta oli kauden aikana kentällä vain yhdessä ottelussa. Kaikkiaan Kainulainen pelasi seitsemän kauden aikana 87 pääsarjatason ottelua.
Maajoukkueessa Kainulainen pelasi yhden maaottelun vuonna 1997.
Kaipala

Kaipalan muinaislinnan maavallia.
Kaipala (ven. Ка́йболово, Kaibolovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Ahokylän kunnassa. Se sijaitsee Sumajoen varrella viisi kilometriä Ahokylästä luoteeseen. 2000-luvun alussa kylässä oli 75 asukasta.
Sumajoen rannalla kaksi kilometriä Kaipalasta luoteeseen on sijainnut novgorodilaisten 1100-luvulla rakentama maavallin ja kaivannon suojaama muinaislinna. Sen sisällä tehdyissä kaivauksissa on löydetty asuin- ja talousrakennusten jäänteitä, merkkejä raudantuotannosta, metalliesineitä, koruja ja slaavilaisperäisten saviastioiden kappaleita. Linnoitus tuhoutui ilmeisesti vuosina 1240–1241, jolloin Saksalainen ritarikunta hyökkäsi alueelle.
Vuonna 1500 Kaipalan kylä kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Kaprion kihlakunnan Ratsinan pogostaan. Jo tuolloin siellä sijaitsi läänitystilallisen hovi, joka on merkitty myös 1600-luvun ruotsalaisajan karttoihin. Vuonna 1796 Paavali I lahjoitti Kaipalan kartanon paroni Rotkirchille. Siitä on säilynyt uudelleen rakennettu päärakennus ja osa puistoa. Kaipalassa on myös puisen tsasounan (mahdollisesti vuosina 1713–1714 rakennetun entisen kirkon) raunio. Kattilan vatjalaisalueen lähellä sijainneen kylän asukkaat olivat venäläisiä.
Inkerissä on ollut myös kaksi muuta Kaibolovo-nimistä kylää, toinen Kurkolanniemellä Kosemkinassa (suom. Kaipaala) ja toinen Liissilän seurakunnassa (suom. Kaipala tai Kaipola).
Kadun haukat

| Kadun haukat> Nighthawks |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bruce Malmuth
Käsikirjoittaja:  David Shaber
Tuottaja:   Herb Nanas  Martin Pol 
Säveltäjä:  Keith Emerson
Kuvaaja:  James A. Contner
Pääosat:   Sylvester Stallone  Billy Dee Williams  Lindsay Wagner  Rutger Hauer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 4. huhtikuuta 1981  Suomi 24. heinäkuuta 1981 
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5 000 000
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadun haukat (Nighthawks) on vuonna 1981 valmistunut, Bruce Malmuthin ohjaama toimintatrilleri. Elokuvan pääosissa esiintyvät Sylvester Stallone, Rutger Hauer, Billy Dee Williams ja Lindsay Wagner. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 4. huhtikuuta 1981.
Juoni

Deke DaSilva (Sylvester Stallone) ja Willis "Willie" Fox (Billy Dee Williams) ovat tavallista kovaotteisimpia poliiseja, jotka hakkaavat kujien rikollisia. Toimintapari on lopen kyllästynyt tavalliseen poliisitoimintaan, ja hoitelevat rikoksia omin keinoin. Kun Euroopan pahin terroristi Wulfgar (Rutger Hauer) alkaa toimia, poliisiaseman täytyy kouluttaa DaSilvasta ja Foxista aseman terroristiekspertit. Pian Wulfgar kuitenkin tappaa heidän kouluttajansa, ja sota on julistettu.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sylvester Stallone  | … |  Deke DaSilva   |
|  Billy Dee Williams  | … |  Willis "Willie" Fox   |
|  Rutger Hauer  | … |  Wulfgar   |
|  Lindsay Wagner  | … |  Irene   |
|  Nigel Davenport  | … |  Peter Hartman   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsui Kadun haukkoja myyttiseksi tarinaksi, jota realistinen kaupunkikuvaus ja arkirutiinien tarkkailu yrittää pitää maan pinnalla. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä elokuva on vastenmielinen ja väkivaltainen kuvaus terroristeista Lontoossa ja New Yorkissa. Hän kirjoitti alkaneensa epäillä Stallonen näyttelijänkykyjä nähtyään tuoreeltaan tämän ja John Hustonin elokuvan Pako voittoon.
Kaipion talo

Kaipion talo 1800-luvun lopussa. Kuvaaja William Lomax.
Kaipion talo oli arkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema, vuonna 1884 valmistunut uusklassinen kivitalo Tampereella. Se sijaitsi Hämeenpuiston ja Pirkankadun kulmassa, osoitteessa Pirkankatu 2. Calonius piirsi talon Tuomas M. Laurénille, mutta myöhemmin sen omisti kassakaappitehtailija Toivo Kaipio. Kaksikerroksiseen rakennukseen tehtiin 1920-luvulla Lauri Auteron suunnittelema laajennus, jossa keskiosaa korotettiin yhdellä kerroksella. Talossa toimi Tampereen luonnontieteellinen museo vuosina 1961–1982.
Caloniuksen kivitalon lisäksi korttelissa oli myös muita rakennuksia. Heikki Tiitolan vuonna 1912 suunnittelemassa Kaipion talon kolmikerroksisessa piharakennuksessa pitivät ateljeeta kuvanveistäjät Adolf Aarno ja Evert Porila. Hämeenpuiston puoleisessa puutalossa (1874) aloitti toimintansa suomalainen klubi vuonna 1891. Sen sisäpihalta oli käynti huoneistoon, jota vapaamuurarit käyttivät kokoontumiseen 1930–1950-luvuilla. Pirkankadun ja Mustanlahdenkadun kulmassa oli puolestaan Lambert Pettersonin piirtämä Tampereen ruotsalaisen klubin talo (1898). Myös Puutarhakadun ja Mustanlahdenkadun kulmassa oli rakennus (1893); se oli alun perin Vihtori Heikkilän suunnittelema, mutta sitä laajennettiin ja muutettiin myöhemmin J. A. Ståhlen piirustusten mukaisesti.
Kaipion talo purettiin vuonna 1982. Myös korttelin muut rakennukset hävitettiin Tampereen pääkirjasto Metson tieltä. Arkkitehtipari Raili ja Reima Pietilän suunnittelema kirjastotalo valmistui 1986, jolloin myös luonnontieteellinen museo sai sieltä uudet tilat. Museo toimi Metson yhteydessä vuoteen 1995 asti.
Kaikuhalli

| Kaikuhalli> Στοὰ τῆς Ἠχοῦς |
| --- | --- |
 Kaikuhallin rauniot.
Sijainti:  Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka  Kreikka
Koordinaatit:  37°38′18″N, 21°37′54″E
Rakennustyyppi:  stoa
Valmistumisvuosi:  noin 350 eaa.
Tyylisuunta:  korinttilainen?
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaikuhalli eli Ekho-stoa (m.kreik. Στοὰ τῆς Ἠχοῦς, Stoa tēs Ēkhūs), myös Maalattu stoa (Στοὰ ποικίλη, Stoa poikilē), oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Stoa rakennettiin klassisen kauden loppupuolella noin vuonna 350 eaa. ja sen rakennutti mahdollisesti Makedonian kuningas Filippos II. Stoa sai nimensä siitä, että huudettaessa kaiun kerrottiin toistuvan sen pylväikössä seitsemän kertaa. Toisen nimensä rakennus sai siitä, että se oli koristeltu lukuisin maalauksin.
Stoa sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen itälaidalla ja muodosti samalla alueen itäisen rajan. Se voitiin rakentaa paikalle sen jälkeen, kun Olympian stadion oli siirretty nykyiselle paikalleen idemmäksi. Stoan pituus oli noin 97,3 metriä ja leveys noin 11,5 metriä. Rakennusta muutettiin sen historian aikana usein ja siinä käytettiin useita tyylejä: toisten lähteiden mukaan sen uloimmat pylväät saattoivat edustaa korinttilaista tyyliä ja sisemmät pylväät doorilaista tyyliä; toisten lähteiden mukaan sisemmät pylväät olisivat puolestaan olleet mahdollisesti joonialaista tyyliä.
Rakennuksen edessä oli lukuisia pyhäkköalueelle annettuja votiivilahjoja, kuten patsaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaikuhalli Wikimedia Commonsissa
Kadriorgin palatsi

| Kadriorgin palatsi |
| --- | --- |
 Venäjän keisari Pietari I Suuri rakennutti Kadriorgin palatsin väliaikaiseksi kesäasunnoksi.
Osoite:  A. Weizenbergi tn 37
Sijainti:  Tallinna, Viro
Koordinaatit:  59°26′18.91″N, 024°47′27.86″E
Rakennustyyppi:  palatsi, nykyisin museo
Valmistumisvuosi:  1725
Suunnittelija:  Niccoló Michetti
Rakennuttaja:  Pietari I Suuri
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadriorgin palatsi (vir. Kadrioru loss) on palatsimainen rakennus Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Rakennus sijaitsee Kadriorgin puistoalueella. Sen on rakennuttanut Venäjän keisari Pietari I Suuri vuosina 1718–1725 väliaikaiseksi kesäasunnoksi. Palatsin suunnittelusta on vastannut italialainen arkkitehti Niccoló Michetti. Se edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan barokkia. Palatsi jäi lopulta suurimmaksi osaksi käyttämättä alkuperäisessä tarkoituksessaan. Nykyisin sen tiloissa toimii Viron taidemuseon ulkomaisen taiteen kokoelma.
Historia

Kadriorgin palatsin rakentaminen aloitettiin Pietari I:n määräyksestä vuonna 1718. Kadriorgin innoittajana toimi Versailles’n palatsi, jonka Pietari oli nähnyt hänen vieraillessaan Pariisissa vuonna 1716. Kadriorg eli Katariinanlaakso sai nimensä Pietarin vaimon Katariinan mukaan. Palatsin rakennuspaikka Lasnamäen rinteen juurella oli ollut pitkään tallinnalaisten kesäasuntojen rakennuspaikka. Palatsin suunnitteli italialainen arkkitehti Nicolló Michetti ja palatsista oli tarkoitus tulla keisariperheen kesäpalatsi. Vuonna 1719 palatsin rakentamista varten poltettiin 558 700 tiiltä ja 10 379 kattotiiltä. Työläisiä rakennusmaalla oli vuonna 1723 yhteensä 1 025 ja heidän joukossaan 110 kivenveistäjää ja 61 puuseppää. Palatsin rakennustyöt olivat suurimmaksi osaksi valmiit Pietarin kuollessa vuonna 1725, minkä jälkeen hallitus hidasti töiden kulkua.Sisätilojen viimeistely jäi näkemyksestä riippuen kesken tai se pitkittyi. Palatsia käytettiin sittemmin vain satunnaisesti ja se seisoi suurimmaksi osaksi aikaa kylmillään. Se virkosi hetkeksi Katariina II:n vieraillessa Tallinnassa vuonna 1764, mutta vuonna 1797 suurin osa sen sisustuksista muutettiin Pietariin.
Viron taidemuseo muutti palatsiin Viron itsenäistymisen jälkeen. Vuodesta 1929 rakennus toimi riigivanemin ja vuodesta 1938 tasavallan presidentin virka-asuntona. Neuvostoliitto miehitti sittemmin Viron ja neuvostoaikana vuosien 1946 ja 1991 välillä rakennuksessa toimi jälleen taidemuseo. Viron itsenäistyttyä jälleen palatsissa toteutettiin restaurointitöitä, jotka valmistuivat vuonna 2000. Nykyisin palatsiin on sijoitettu Viron taidemuseon ulkomaisen taiteen kokoelma. Kokoelmiin kuuluu kuvataidetta ja veistoksia 1500–1900-lukujen Länsimaista ja Venäjältä.
Tilat

Kadriorgin palatsissa on kolme kerrosta. Ensimmäisessä kerroksessa sijaitsee sisääntulo, vaatenaulakot ja keittiö. Toinen kerros on edustuskerros ja kolmas asuinkerros. Toisen kerroksen juhlasali ulottuu kolmannen kerroksen läpi ja sen stukkokoristelut on tehnyt pääosiltaan italialainen Antonioi Quadrini. Salin kattomaalaus Diana ja Aktaion (1746) esittää vertauskuvallisesti Pietarin voittoa Ruotsin kuningas Kaarle XII:ta suuressa Pohjan sodassa. Pietari Suuren monogrammia seinällä ympäröi molemmin puolin kultaisiin pasuunoihin puhaltavat sanansaattajat. Salin vieressä on salonkeja ja hallitsijan paraatimakuuhuone. Palatsia ympäröi ranskalaisten ja italialaisten esikuvien mukaan rakennettu puisto, jota rakentamassa oli pakkotyöläisiä ja sotilaita. Puistoon kaivettiin kanavia ja lampia, minkä lisäksi vuosien 1718 ja 1719 välillä istutettiin noin neljätuhatta puuta. Puiston puut, kuten saarnit, tammet ja vaahterat saatiin Viron muista kartanoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kadriorgin palatsi Wikimedia Commonsissa
Viron taidemuseo / Kadrioru kunstimuuseum (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuinka Viron presidentti asuu, Kuva, 16.02.1938, nro 4, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Palatsin julkisivu.
Juhlasalin kattomaalaus Diana ja Aktaion (1746).
Palatsin sisätiloja.
Jan Kaila

Jan Kaila
Jan Martti Kaila (s. 1. heinäkuuta 1957 Kirkkonummi) on suomalainen valokuvaaja, installaatiotaiteilija, professori ja Taideyliopiston Kuvataideakatemian dekaani. Hän on väitellyt ensimmäisenä Suomessa kuvataiteen tohtoriksi valokuvataiteesta 2002 ja toiminut Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa jatkotutkinto-osaston professorina vuosina 2004–2015.lähde?
Kaila työskenteli ensin valokuvaajana, mutta palasi sitten jatkamaan opintojaan. 2000-luvulla hän on yhdistellyt eri medioita installaatioiksi.
Kailalle myönnettiin Viron taideakatemian kunniatohtorin arvonimi vuonna 2014.
Kaila teki yhteistyötä taiteilija Elis Sinistön kanssa.
Kaila sai Pro Finlandia -mitalin 2008.lähde?
Aiheesta muualla

Kailan teoksia Kansallisgallerian kokoelmissa
Jan Kailan luento Keräämisen iloa, arkiston armoilla? YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Luettelo Kreikan merikaloista

Tämä on luettelo Kreikan merikaloista. Se käsittää Kreikan merialueilla tavatut kalalajit. Katso myös: Luettelo Kreikan makeanveden kaloista.

| Uranoscopus scaber | taivaantähystäjä | Uranoscopidae taivaantähystäjät | Perciformes ahvenkalat |
| Vanneaugobius pruvoti |  | Gobiidae tokot | Perciformes ahvenkalat |
| Vinciguerria attenuata |  | Phosichthyidae lyhtykalat | Stomiiformes sukasuukalat |
| Vinciguerria poweriae |  | Phosichthyidae lyhtykalat | Stomiiformes sukasuukalat |
| Xiphias gladius | miekkakala | Xiphiidae miekkakalat | Perciformes ahvenkalat |
| Xyrichtys novacula |  | Labridae huulikalat | Perciformes ahvenkalat |
| Zebrus zebrus |  | Gobiidae tokot | Perciformes ahvenkalat |
| Zeugopterus regius |  | Scophthalmidae piikkikampelat | Pleuronectiformes kampelakalat |
| Zeus faber | pietarinkala | Zeidae pietarinkalat | Zeiformes pietarinkalat |
| Zosterisessor ophiocephalus |  | Gobiidae tokot | Perciformes ahvenkalat |
| Zu cristatus |  | Trachipteridae viikatekalat | Lampriformes kiiltolahnakalat |
Paavo Kahla

Paavo Kahla
Fokker C.X, konetyyppi jolla Kahla lensi kaikki sotalentonsa.
Paavo Elias Kahla (4. marraskuuta 1918 Lohtaja – 23. lokakuuta 1944 Kittilä) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Paavo Kahla syntyi Keski-Pohjanmaan maakunnassa Lohtajalla, kanttori Elias ja Hilma Sofia (o.s. Tervo) Kahlan perheeseen. 1930-luvulla perhe muutti Kokkolaan, jossa Kahla opiskeli Kokkolan yhteislyseossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938. Varusmiespalveluksensa Kahla suoritti Ilmasotakoulussa Kauhavalla, Ilmavoimien reserviupseerikoulun kurssilla 8. Vänrikkinä kotiutettu Kahla aloitti opiskelut metsänhoitajaksi juuri ennen talvisotaa. Syyskuussa 1939 tähystäjäkoulutuksen saanut Kahla sai kutsun Lentolaivue 14:ään, joka toimi talvisodassa tiedustelulentolaivueena. Hän suoritti talvisodassa 50 sotalentoa Fokker C.X -koneen tähystäjänä.
Jatkosodan alettua Kahla sijoitettiin samaan LLv 14:ään, sen 3. lentueeseen, jossa hän jatkoi tähystäjänä tiedustelu- ja tulenjohtolennoilla. Lokakuussa 1941 hänet nimitettiin lentueen varapäälliköksi. 9. joulukuuta 1941 Kahla ylennettiin luutnantiksi. 24. joulukuuta 1941 allekirjoitetun esityksen sekä 15. huhtikuuta 1942 allekirjoitetun lisäesityksen jälkeen Paavo Kahla nimitettiin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi numerolla 54, nimityspäivämäärä oli 26. huhtikuuta 1942. Elokuussa 1942 Kahlan ja vasta laivueeseen saapuneen vänrikki Mannermaan ollessa tiedustelulennolla, matalatorjuntatuli surmasi ohjaajan, jolloin Kahla kiipesi koneen ulkokautta ohjaamoon ja lensi takaisin tukikohtaan. 3. huhtikuuta 1943 hänet ylennettiin 3./LeLv 16:n lentueen päälliköksi. Jatkosodan loppuvaiheessa, 27. heinäkuuta 1944, Kahla ylennettiin kapteeniksi. 4. syyskuuta 1944 Kahla siirrettiin Hävittäjälentolaivue 26:een, joka suoritti Lapin sodassa muiden tehtävien ohella tiedustelulentoja saksalaisia vastaan. 23. lokakuuta 1944 Paavo Kahla ja hänen koneensa ohjaaja, kersantti Jouko Liinamaa katosivat Kittilässä tiedustelulennolla. Heidän Fokker C.X -koneensa jäännökset löydettiin vasta syksyllä 1945 Aakenustunturin lähistöltä.
Paavo Kahla oli viimeinen kaatunut Mannerheim-ristin ritari. Hänet on haudattu Kokkolaan, Marian hautausmaan sankarihautaan.
Luettelo jääkiekon SM-mitalisteista

Tämä on luettelo jääkiekon SM-mitalisteista.
Miehet > SM-sarjan aika

| Kausi |  Mestari |  Hopeaa |  Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1928 | Viipurin Reipas | KIF |  |
| 1929 | HJK | HPS |  |
1930: Ei pelattu liian leudon talven vuoksi.
| 1931 | TaPa | HJK |  |
| 1932 | HJK | HPS |  |
| 1933 | HSK | HJK |  |
| 1934 | HSK | HPS | Ilves |
| 1935 | HJK | Ilves | HSK |
| 1936 | Ilves | KIF | HJK |
| 1937 | Ilves | KIF | HJK |
| 1938 | Ilves | HJK | KIF |
| 1939 | KIF | HJK | Ilves |
1940: Ei pelattu talvisodan vuoksi.
| 1941 | KIF | HJK | Ilves |
1942: Ei pelattu jatkosodan vuoksi.
| 1943 | KIF | TPS | Ilves |
1944: Ei jaettu. Kausi keskeytettiin jatkosodan vuoksi.
| 1945 | Ilves | Tarmo | KIF |
| 1946 | Ilves | Tarmo | TBK |
| 1947 | Ilves | Tarmo | TBK |
| 1948 | Tarmo | Ilves | TBK |
| 1949 | Tarmo | Ilves | TuPK |
| 1950 | Ilves | Tarmo | TBK |
| 1951 | Ilves | Tarmo | TBK |
| 1952 | Ilves | HPK | Tarmo |
| 1953 | TBK | Tarmo | TPS |
| 1954 | TBK | Karhu-Kissat | HPK |
| 1955 | TBK | TPS | HIFK |
| 1956 | TPS | Tarmo | Tappara |
| 1957 | Ilves | TPS | Tappara |
| 1958 | Ilves | Tappara | Tarmo |
| 1959 | Tappara | TK-V | HIFK |
| 1960 | Ilves | Tappara | TK-V |
| 1961 | Tappara | Lukko | TK-V |
| 1962 | Ilves | TK-V | Tappara |
| 1963 | Lukko | Tappara | Ilves |
| 1964 | Tappara | TK-V | Ilves |
| 1965 | Karhut | Ilves | Lukko |
| 1966 | Ilves | Lukko | SaiPa |
| 1967 | RU-38 | TPS | Ilves |
| 1968 | KOOVEE | Ilves | TuTo |
| 1969 | HIFK | Ilves | Lukko |
| 1970 | HIFK | Ilves | TuTo |
| 1971 | Ässät | Jokerit | HIFK |
| 1972 | Ilves | HJK | HIFK |
| 1973 | Jokerit | HIFK | Tappara |
| 1974 | HIFK | Tappara | Ilves |
| 1975 | Tappara | HIFK | Ilves |
Miehet > SM-liigan aika

SM-liigan voittajat saavat kultamitalit ja vuodeksi Kanada-maljan.
| Kausi |  Mestari |  Hopeaa |  Pronssia | Runkosarjan voittaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975–1976 | TPS | Tappara | Ässät | TPS |
| 1976–1977 | Tappara | TPS | KOOVEE | Tappara |
| 1977–1978 | Ässät | Tappara | TPS | Tappara |
| 1978–1979 | Tappara | Ässät | TPS | Ässät |
| 1979–1980 | HIFK | Ässät | Kärpät | TPS |
| 1980–1981 | Kärpät | Tappara | TPS | Tappara |
| 1981–1982 | Tappara | TPS | HIFK | TPS |
| 1982–1983 | HIFK | Jokerit | Ilves | Jokerit |
| 1983–1984 | Tappara | Ässät | Kärpät | Tappara |
| 1984–1985 | Ilves | TPS | Kärpät | TPS |
| 1985–1986 | Tappara | HIFK | Kärpät | Tappara |
| 1986–1987 | Tappara | Kärpät | HIFK | Kärpät |
| 1987–1988 | Tappara | Lukko | HIFK | Ilves |
| 1988–1989 | TPS | JyP HT | Ilves | TPS |
| 1989–1990 | TPS | Ilves | Tappara | TPS |
| 1990–1991 | TPS | KalPa | HPK | TPS |
| 1991–1992 | Jokerit | JyP HT | HIFK | JyP HT |
| 1992–1993 | TPS | HPK | JyP HT | TPS |
| 1993–1994 | Jokerit | TPS | Lukko | TPS |
| 1994–1995 | TPS | Jokerit | Ässät | Jokerit |
| 1995–1996 | Jokerit | TPS | Lukko | Jokerit |
| 1996–1997 | Jokerit | TPS | HPK | Jokerit |
| 1997–1998 | HIFK | Ilves | Jokerit | TPS |
| 1998–1999 | TPS | HIFK | HPK | TPS |
| 1999–2000 | TPS | Jokerit | HPK | TPS |
| 2000–2001 | TPS | Tappara | Ilves | Jokerit |
| 2001–2002 | Jokerit | Tappara | HPK | Tappara |
| 2002–2003 | Tappara | Kärpät | HPK | HPK |
| 2003–2004 | Kärpät | TPS | HIFK | TPS |
| 2004–2005 | Kärpät | Jokerit | HPK | Kärpät |
| 2005–2006 | HPK | Ässät | Kärpät | Kärpät |
| 2006–2007 | Kärpät | Jokerit | HPK | Kärpät |
| 2007–2008 | Kärpät | Blues | Tappara | Kärpät |
| 2008–2009 | JYP | Kärpät | KalPa | JYP |
| 2009–2010 | TPS | HPK | JYP | JYP |
| 2010–2011 | HIFK | Blues | Lukko | JYP |
| 2011–2012 | JYP | Pelicans | Jokerit | KalPa |
| 2012–2013 | Ässät | Tappara | JYP | Jokerit |
| 2013–2014 | Kärpät | Tappara | Lukko | Kärpät |
| 2014–2015 | Kärpät | Tappara | JYP | Kärpät |
| 2015–2016 | Tappara | HIFK | Kärpät | HIFK |
| 2016–2017 | Tappara | KalPa | JYP | Tappara |
| 2017–2018 | Kärpät | Tappara | HIFK | Kärpät |
| 2018–2019 | HPK | Kärpät | Tappara | Kärpät |
| 2019–2020 | Ei jaettu, kausi keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi. | Ei jaettu, kausi keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi. | Ei jaettu, kausi keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi. | Kärpät |
| 2020–2021 | Lukko | TPS | HIFK | Lukko |
| 2021–2022 | Tappara | TPS | Ilves | Tappara |
| 2022–2023 | Tappara | Pelicans | Ilves | Tappara |
| 2023–2024 | Tappara | Pelicans | Kärpät | Tappara |
| Kausi |  Mestari |  Hopeaa |  Pronssia | Runkosarjan voittaja |
Miehet > Eniten mestaruuksia

| Seura | Mestaruuksia | Mestaruuskeväät |
| --- | --- | --- |
| Tappara/TBK | 20 | 1953, 1954, 1955, 1959, 1961, 1964, 1975, 1977, 1979, 1982, 1984, 1986, 1987, 1988, 2003, 2016, 2017, 2022, 2023, 2024 |
| Ilves | 16 | 1936, 1937, 1938, 1945, 1946, 1947, 1950, 1951, 1952, 1957, 1958, 1960, 1962, 1966, 1972, 1985 |
| TPS | 11 | 1956, 1976, 1989, 1990, 1991, 1993, 1995, 1999, 2000, 2001, 2010 |
| Kärpät | 8 | 1981, 2004, 2005, 2007, 2008, 2014, 2015, 2018 |
| HIFK | 7 | 1969, 1970, 1974, 1980, 1983, 1998, 2011 |
| Jokerit | 6 | 1973, 1992, 1994, 1996, 1997, 2002 |
| HJK | 3 | 1929, 1932, 1935 |
| KIF | 3 | 1939, 1941, 1943 |
| Ässät | 3 | 1971, 1978, 2013 |
| HSK | 2 | 1933, 1934 |
| Hämeenlinnan Tarmo | 2 | 1948, 1949 |
| JYP | 2 | 2009, 2012 |
| HPK | 2 | 2006, 2019 |
| Lukko | 2 | 1963, 2021 |
| Viipurin Reipas | 1 | 1928 |
| Tampereen Palloilijat | 1 | 1931 |
| Porin Karhut | 1 | 1965 |
| RU-38 | 1 | 1967 |
| KOOVEE | 1 | 1968 |
Miehet > Suomen Työväen Urheiluliiton mestarit

| --- | --- |
 1947 Turun Voima  1948 Turun Weikot  1949 Tampereen Pallo-Veikot  1950 Tampereen Pallo-Veikot  1951 Porin Pallo-Toverit  1952 KyPa  1953 KyPa  1954 Kotkan Reipas  1955 KyPa  1956  Ei pelattu  1957 Joensuun Pallo-Toverit  1958 Ei pelattu  1959 Tampereen Kilpa-Veljet  1960 Tampereen Kisatoverit  1961 Tampereen Kisatoverit  1962 Tampereen Kisatoverit  1963 Vehmaisten Urheilijat, Tampere  1964 Vehmaisten Urheilijat  1965 Raholan Pyrkivä  1966 Mäntän Valo:  1967 Varkauden TP  1968 Vehmaisten Urheilijat  1969 Vehmaisten Urheilijat  1970 Turun Weikot  1971 Turun Weikot  1972 Ikurin Vire, Tampere  1973 Ikurin Vire  1974 Forssan Alku  1975 Ikurin Vire  1976 Ikurin Vire  1977 Varkauden TP  1978 Tampereen Weikot  1979 Ei pelattu  1980 Turun Kisa-Veikot  1981 Tampereen Weikot  1982 Turun Toverit  1983 Ei pelattu  1984 Kangasalan Voitto  1985- Ei pelattu