stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo videopelin Persona 3 hahmoista
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Herra Ono

Historian opettaja, joka pitää päässään samuraikypärää ja jolla on pakkomielle erityisesti Sengoku-kautta ja samuraiden aikaa koskeviin asioihin. Persona 4:ssä hänen sisarensa, Kimiko Sofue, toimii historian opettajana Yasogamin lukiossa.
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Neiti Miyahara

Matematiikan opettaja, joka hyvin kiintynyt numeroihin ja pitää niiden muotoa taiteellisena. Tämä kuitenkin vie hänen huomionsa toisinaan muualle kesken oppituntien.
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Rouva Terauchi

Englannin opettaja, joka ottaa usein avioliittonsa puheeksi pitämiensä oppituntien takia. Hän ja neiti Toriumi pelaavat toisinaan mahjongia keskenään, mutta kokeneempana pelaajana Toriumi voittaa hänet aina.
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Neiti Ounishi

Tieteen opettaja sekä kirjastokomitean opinto-ohjaaja. Hän on myös Saori Hasegawan luokanvalvoja.
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Herra Takenozuka

Fysiikan opettaja.
Muut hahmot > Gekkoukanin lukion henkilökunta > Gekkoukanin rehtori

Gekkoukanin lukion rehtori, jolla nimeä ei kerrota, on useita nähnyt pitämässä puheita. Hän ottaa koulun tiedon ja opiskelun paikkana vakavasti, ja sanoo, että ”jos työ on tekemisen arvoinen, se on sen arvoinen, että se on tehtävä hyvin”. Hänet nähdään pitämässä kolme puhetta pelin aikana: ensin lukuvuoden alussa, sitten jonkin aikaa Mitsurun oppilaskunnan puheenjohtajaksi valitsemisen jälkeen, sekä syksyllä Shinjiron muistotilaisuudessa. Hän tekee myös lyhyen esiintymisen pelissä Persona 4 Yasogamin opiskelijoiden ollessa luokkaretkellä Tatsumi Port Islandilla.
Emo Philips

Emo Philips (vasemmalla) vuonna 2002.
Emo Philips (oik. Phil Soltanec) (s. 1956) on yhdysvaltalainen koomikko. Hänen huumorinsa on surrealistista, perustuu usein sanaleikkeihin ja jäljitellen lapsen tai idiootin puhetta, joka osuu kuin sattumalta huvittaviin mielleyhtymiin.
Aiheesta muualla

IMDB
Philipsin kotisivu
50-vuotishaastattelu The Guardian, 2006
Copa Américan 2015 kokoonpanot

Tämä sivu esittelee vuoden 2015 Copa Américan osallistujajoukkueiden kokoonpanot. Kaikki turnauksessa mukana olevat joukkueet nimeävät 23 pelaajaa kokoonpanoonsa, joista kolme (3) ovat maalivahteja. Joukkueiden lopullinen kokoonpano pitää olla vahvistettuna viimeistään 1. kesäkuuta 2015. Loukkaantumisten sattuessa joukkueilla on mahdollisuus korvata pelaaja 24 tuntia ennen ensimmäistä peliään.
Jokaisessa joukkueessa pelaajille jaetaan pelinumerot väliltä 1–23. Joukkueiden kapteenit on merkitty -merkillä.
Lohko A > Bolivia

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko A > Chile

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 5. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin Edson Puchin jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Francisco Silva. 7. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin myös Carlos Carmonan jättävän turnauksen loukkaantumisen takia ja hänet korvaa José Pedro Fuenzalida.
Lohko A > Ecuador

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 10. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin Jaime Ayovín jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Daniel Angulo.
Lohko A > Meksiko

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 26. toukokuuta 2015 ilmoitettiin, että Juan Carlos Valenzuela ottaa loukkaantuneen Miguel Ángel Herreran paikan joukkueessa.
Lohko B > Argentiina

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko B > Jamaika

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko B > Paraguay

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko B > Uruguay

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko C > Brasilia

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 24. toukokuuta 2015 ilmoitettiin Diego Alvesin jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Neto. 29. toukokuuta 2015 ilmoitettiin myös Marcelon joutuvan jättämään turnauksen loukkaantumisen takia ja hänen tilalleen joukkueeseen nostettiin Geferson. 2. kesäkuuta 2015 Luiz Gustavon ilmoitettiin liittyneen loukkaantuneiden listalle ja hänen korvaajakseen tulee Fred. 11. kesäkuuta 2015 vain muutama päivä ennen Brasilian avausottelua, Danilon ilmoitettiin loukkaantuneen ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Dani Alves.
Lohko C > Kolumbia

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko C > Peru

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Lohko C > Venezuela

Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Eric Bargum

Ludolf Eric Wilhelm Bargum (1. heinäkuuta 1909 Helsinki – 10. helmikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen opettaja, rehtori ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Bargumin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Ludolf Bargum ja Annie Gertrude Cable ja puoliso 1938–1954 kirjailija Viveca Hollmerus. Kirjailija Johan Bargum ja kauppaneuvos Magnus Bargum ovat heidän poikiaan. Eric Bargum tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1932. Hän oli Helsingin tähtitornin astrofotograafisten töiden assistentti 1930–1931, Brändö svenska samskolanin matematiikan ja fysiikan opettaja 1932–1938 ja rehtori 1937–1938, Nya svenska läroverketin rehtori 1938–1947 ja Oy Algol Ab:n hallituksen jäsen 1932–1985, apulaistoimitusjohtaja 1947, toimitusjohtaja 1948–1974 ja hallituksen puheenjohtaja 1948–1985. Bargumilla oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1957). Kauppaneuvoksen arvonimen Bargum sai 1963.
Niklas Ahnberg

| Niklas Ahnberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1983 Helsinki
Ammatti:  Kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Isät jäävät merelle WSOY (2021)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Niklas Ahnberg on helsinkiläinen kirjailija, joka on kirjoittanut urallaan neljä kirjaa vuoteen 2024 mennessä. Ensiteoksensa Isät jäävät merelle lisäksi hän on kirjoittanut myös Daniel Dark-trilogian.
Teokset

Isät jäävät merelle WSOY (2021)
Poika joka käveli vetten päällä Aula & Co (2022)
Poika joka paransi haavat Aula & Co (2023)
Poika joka heräsi kuolleista Aula & Co (2024)
Aiheesta muualla

https://aulakustannus.fi/kirjailijat/niklas-ahnberg
https://www.wsoy.fi/kirjailija/niklas-ahnberg
Nodiko Tatišvili

| Nodiko Tatišvili> ნოდიკო ტატიშვილი |
| --- | --- |
 Tatišvili vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1986 (ikä 37)  Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   georgialainen
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Nodi Tatišvili
Tyylilajit:  popmusiikki 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Nodiko "Nodi" Tatišvili (georg. ნოდიკო ტატიშვილი, s. 5. marraskuuta 1986) on georgialainen laulaja. Tatišvili esiintyi ensimmäistä kertaa kuusivuotiaana Tbilisin konserttisalissa lapsikuoron solistina. Tatišvili valmistui Tbilisin musiikkikoulusta sekä Georgian teknillisestä yliopistosta julkishallinnon puolelta. Vuonna 2011 Tatišvili valmistui Lontoon Burlingtonin musiikki-instituutista nykymusiikin esittämisestä.
Vuonna 2009 Tatišvili voitti Georgian paikallisena Idols-kilpailuna toimineen Geostar.kykykilpailun. Tatišvilin debyyttialbumi I Am Georgian julkaistiin vuonna 2011.
Tatišvili edusti Georgiaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa yhdessä Sophie Gelovanin kanssa kappaleella Waterfall. Duo kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 16. toukokuuta ja pääsi finaaliin. 18. toukokuuta pidetyssä finaalissa duo sijoittui 15:nneksi.
Egyptin juutalaiset

Egyptin juutalaiset ovat nimensä mukaan Egyptissä asuvia juutalaisia. Juutalaiset asuivat Egyptissä Tooran ja Vanhan testamentin mukaan ennen lähtöään Israeliin. Heitä on sittemmin asunut Egyptin alueella 500-luvulta eaa. Vuonna 2007 maassa arvioitiin kuitenkin olevan enää vähemmän kuin 30 juutalaista.
Historia > Varhaiset vaiheet

Egypti on ollut osa juutalaisten historiaa heidän alkuajoistaan lähtien. Egyptissä asuivat muun muassa Mooses, Joosef ja Jeremia. Raamatussa ja Toorassa mainitun muuttoliikkeen jälkeen juutalaisia on ollut Egyptissä ainakin vuodesta 586 eaa. Joidenkin perimätiedon kertomuksien mukaan osa juutalaisista ei tosin edes missään vaiheessa lähtenyt maasta. Keskiajalla elänyt juutalainen matkailija Benjamin Tudelalainen mainitsi kirjoituksissaan käyneensä vuonna 1169 Ben Ezran synagoogassa. Synagoga sijaitsee vanhassa Kairossa ja sen uskotaan olevan paikalla, jossa faaraon löytää Mooseksen Niilistä. Ben Ezra on maailman vanhin tunnettu synagoga.
Historia > Uudet tulijat

Egyptiin alkoi muuttaa sefardijuutalaisia sen jälkeen, kun heidät karkotettiin Iberian niemimaalta vuonna 1492. Aškenasijuutalaiset tulivat puolestaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Tuolloin Suleiman Suuri antoi oikeuden elää valtakunnassaan sekä verovapauden Yosef ben Shlomolle, joka oli luovuttanut Budapestin avaimet Suleimanille Unkarissa. Suurin osa aškenaseista saapui kuitenkin vasta 1800-luvulla, kun he pakenivat pogromeja Venäjältä, Romaniasta ja muilta alueilta. Samalla vuosisadalla Egyptiin tuli myös lisää sefardijuutalaisia Ottomaanien valtakunnan muilta alueilta, kuten Alepposta, Bagdadista, Tunisista ja Izmiristä.
Historia > Nykypäivä

Vuonna 1948 Egyptissä oli 70 000 – 80 000 juutalaista, joista noin 55 000 asui Kairossa ja loput pääasiassa Aleksandriassa. Heistä noin 5 000 – 10 000 oli Egyptin kansalaisia, 40 000 oli ilman kansalaisuutta ja 30 000 oli eri ulkomaiden kuten Italian, Ranskan ja Ison-Britannian kansalaisia. Suurin osa ulkomaan kansalaisuuden omaavista juutalaisista oli tosin syntynyt Egyptissä. 1950-luvulla presidentti Gamal Nasserin noustua valtaan suurin osa juutalaisista joko lähti tai karkotettiin maasta. Vuonna 2007 Egyptin juutalaisia oli arviolta vähemmän kuin 30, ja suurin osa heistäkin on vanhuksia.
Kulttuuri

Egyptin juutalaiset koostuivat neljästä pääryhmästä. Suurin näistä oli sefardijuutalaiset, toiseksi alkuperäiset Egyptin juutalaiset, kolmanneksi aškenasit ja neljänneksi karaiitit. Sefardi- ja aškenasijuutalaiset puhuivat pääasiassa ranskaa ja lisäksi sujuvasti arabiaa, englantia, italiaa, jiddišiä ja ladinoa. Karaiitit ja alkuperäiset Egyptin juutalaiset puhuivat pääasiassa pelkkää arabiaa, ja he myös pukeutuivat paikalliseen tyyliin. Egyptin alkuperäisiä juutalaisia oli noin 20 000 ja suurin osa heistä asui Kairon harat al Yahudilla, harat al barabralla, sekä Aleksandrian satama-alueella. Karaiitteja oli noin 5 000 ja he asuivat Kairossa.
Egyptissä oli kaksi pääasiallista rabbinaattia, yksi Kairossa ja yksi Aleksandriassa. Pienempien kaupunkien juutalaisyhteisöt kuuluivat jompaankumpaan.
Ben Ezran synagoga Kairossa.
Juutalaisia tyttöjä bat mitsvan aikana Aleksandriassa.
Domino (sarjakuvahahmo)

| Domino |
| --- | --- |

Luoja(t):  Fabian Nicieza Rob Liefeld
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  X-Force #11 (kesäkuu 1992)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Neena Thurman
Status:  Palkkasoturi
Pituus:  173 cm
Paino:  55 kg
Ryhmäsidokset:  X-Voima
Edelliset ryhmäsidokset:  Six Pack
Henkilöllisyydet:  Neena Thurman
Voimat:  Telekineettinen todennäköisyyksien manipulointi. Taitava tuliaseiden käsittelijä.
Domino (Neena Thurman) on Marvel Comicsin sarjakuvahahmo, jonka loivat Fabian Nicieza ja Rob Liefeld. Se teki varsinaisesti ensiesiintymisensä X-Force -sarjakuvan 11. numerossa vuonna 1992.
Sarjakuvissa

Hämärän menneisyyden omaavalla Dominolla on ollut pitkä ura monilla tiedustelualoilla, sekä organisaatioiden ja hallitusten agenttina, että palkkasoturina. Hän oli muun muassa henkivartijana Milo Thurmanille, joka oli kohteena monille terroristiryhmille, koska kykeni ennustamaan maailman tapahtumia. Ajan kuluessa hän ja Thurman rakastuivat toisiinsa. Thurman antoi hänelle lempinimen "Domino". Viitaten naisen valkoiseen ihoon ja mustaan täplään vasemman silmän ympärillä, josta tuli myös hänen pitkäikäinen koodinimensä. Thurmanin ja Dominon suhde jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, kun organisaatio AIM hyökkäsi hallituksen laitokseen, jossa Thurmania pidettiin. Tapahtumat pakottivat Thurmanin syvemmälle valheelliseen elämään. Hänen esimiehensä hallituksessa kertoivat Thurmanin ja Dominon kuolleen.
Sarjakuvissa > X-Voima

Myöhemmin Domino liittyi palkkasoturiryhmään Six Packiin, jossa hän tapasi Cablen ja kehitti alun kestävälle ja läheiselle ystävyydelle. Useita kuukausia myöhemmin Cable kokosi ryhmän nuoria, sitoutumattomia mutanttisankareita muodostaakseen iskuryhmän nimeltä X-Voima. Dominoa esittänyt nainen auttoi Cablea muodostamaan ryhmän ja otti osaa useisiin tehtäviin heidän kanssaan. Todellisuudessa oikea Domino oli jäänyt Tolliverin vangiksi kuukausia aikaisemmin tämän kostaessaan isälleen Cablelle. Tolliver palkkasi erään mutanttimuodonmuuttajan soluttautumaan X-Voimaan. Ryhmän jäsenet saivat selville vale Dominon petoksen, mutta X-Voiman ensimmäinen tukikohta ehti tuhoutua. Cable itse vapautti Dominon Tolliverin vankeudesta. Pian Dominosta ja Cablesta tuli X-Voiman johtajapari. Myöhemmin Milo Thurman, joka uskoi yhä Dominon olevan kuollut, joutui Donald Piercen ja Lady Kuolemaniskun panttivangiksi, jotka aikoivat imeä Thurmanin vaistot ja tiedot Piercen omiin tarkoituksiin. Domino sai tietää kaappauksesta ja jäljitti Thurmanin ja Raatelijat Piercen uuteen tukikohtaan vanhaan Ase-X -laitokseen Kanadassa. Domino päihitti Piercen sekä Kuolemaniskun ja tuhosi Piercen tukikohdan, mutta ei pystynyt pelastamaan Thurmania ajoissa Piercen tiedonsiirtoprosessin tuhoisilta vaikutuksilta. Pierce oli pystynyt imemään osan Thurmanin neroudesta kyberneettisiin muistipankkeihinsa. Domino palasi pian X-Voimaan, mutta jätti ryhmän kun he ajautuivat pois puolimilitaristisesta alustaan. Hän palasi auttamaan ryhmää ajoittain, kuten taistelemaan Blobia vastaan, joka toimi Onslaughtina tunnetun uhan puolesta. Kun Cable ei ollut osa ryhmää, Domino toimi usein X-Voiman varajohtajana.
Myöhemmin hallituksen rahoittaman antimutanttiohjelman operaatio Suvaitsemattomuuden aikana Domino jäi Ekatarina Gryaznovan vangiksi, joka oli muuttunut kyberneettiseksi Ylivahdiksi. Gryaznova oli erään Dominon tuhoaman CIA:n osan jäsen, joka etsi kostoa. Hän tarjosi Dominolle tämän historiaa, mutta Domino sanoi sen olevan suurimmaksi osaksi valhetta. Domino pakeni, mutta sai tietää, että häneen oli istutettu laite, joka sotki Dominon todennäköisyysvoimansa. Samoihin aikoihin mutantti Jesse Aaronson etsi Dominoa, joka suostui etsimään Gryaznovaa ja Jessen veljeä. Kaksikko epäonnistui ja Domino jäi vangiksi. Jesse pyysi X-Voimaa apuun ja he pelastivat Dominon. Kaksikko liittyi X-Voimaan ja he taistelivat pian Jessen veljeä ja tämän ryhmää, Uusia Hellioneita vastaan.
Domino jätti X-Voiman jälleen palatakseen palkkasoturiksi. Myöhemmin hänet riivasi muukalainen Aentaros, jotta hän tappaisi vihollisensa Randall Shiren. Cable kohtasi hänet ja onnistui kumoamaan Aentaroksen suunnitelman. Myöhemmin Domino joutui salamurhaaja Marcus Tsungin kohteeksi. Domino pyysi X-Voiman apua ja selvisi häneen kiinnittyneen muukalaisen avulla. X-Voima voitti Tsungin ja muukalaisorganismin uskottiin kuolleen taistelussa. X-Voima voitti Tsungin täpärästi ja Domino pysyi ryhmässä kunnes hänen ryhmätoverinsa kuolivat kovassa taistelussa.
Domino muissa medioissa > Televisio

Domino teki cameo-esiintymisen animaatiosarjan X-Men jaksossa "Slave Island" vuonna 1993.
Domino esiintyi toisen kerran televisiossa vuonna 2008 animaatiosarjassa Wolverine and the X-Men, jossa sillä oli suurempi rooli edelliseen sarjaan nähden. Hahmo toimi Elohopean johtamassa Mutanttien veljeskunnassa. Puolestaan tulevaisuuteen sijoittuvissa tapahtumissa Domino oli muun muassa Professori X:n ja muiden Ryhmä-X:n jäsenien mukana.
Domino muissa medioissa > Elokuva

Domino esiintyi vuonna 2018 elokuvassa Deadpool 2, näyttelijänään Zazie Beetz.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Jennifer Dale | X-Men |  |  |
| 2008–2009 | Gwendoline Yeo | Wolverine and the X-Men |  |  |
| 2018 | Zazie Beetz |  | Deadpool 2 |  |
Männynsuomuorakas

| Männynsuomuorakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Thelephorales
Heimo::  Bankeraceae
Suku::  Suomuorakkaat Sarcodon
Laji::  squamosus
Kaksiosainen nimi
 Sarcodon squamosus  (Schaeff.) Quél. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Männynsuomuorakas (Sarcodon squamosus) on toinen kahdesta suomuorakaslajista. Se kasvaa männyn seuralaisena, on pinnaltaan karhean ruskeasuomuinen, ja maultaan kirpeä. Nuoria yksilöitä voi käyttää ruokasienenä. Lajin voi sekoittaa samankaltaiseen kuusensuomuorakkaaseen, joka kuitenkin on kookkaampi, suppilomaisempi ja pehmeämaltoisempi sekä lakin keskipainanteesta, joka kuusensuomuorakkaalla kehittyy jopa jalan yläosaan ylettäväksi suppiloksi. Sen lakin suomut ovat suurempia ja harvemmassa, ja ne siirottavat yleensä vain lakin keskellä.
Ulkonäkö ja koko

Männynsuomuorakkaan lakki on 10–15 cm leveä, kupera tai laakea keskustassa kuoppa, suppilomainen, reunoilta sisäänkiertynyt. Väri lakissa on vaaleanruskea tai ruskeanmusta, pohjaväri vaalea, suomut ovat tummia. Lakissa on tiheässä siirottavia suomuja, isompia keskustassa ja reunoilla on pienempiä. Lakin alapinnalla on helttojen sijaan orat eli piikit. Piikit melko lyhyitä ja vaalenaharmaita tai ruskeita. Jalka vaalea ja jykevä, lakin halkaisijaa lyhyempi noin 3–6 cm, 0,5–2 cm paksu, vaalean ruskea ja täyteinen. Malto on kovaa ja kiinteää, väri vaalea, tyvestä tummanruskeaa. Haju on hyvä, lakritsamainen. Nuorena sieni on miedon makuinen, vanhemmiten kirpeänkarvas. Itiöpölyn on ruskeaa.
Levinneisyys

Männynsuomuorakas on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, harvinaistuu pohjoiseen mentäessä.
Kasvupaikka ja elinympäristö

Männiköissä, tuoreissa- ja kuivissa kangasmetsissä, boreaalisella vyöhykkeellä. Nimensä mukaisesti männyn juurisieni.
Käyttö

Sienivärjäyksen kannalta on merkittävää, että tämä on suomuorakaslajeista se, josta saadaan purettamalla sinisen sävyjä. Nuorista itiöemistä saadaan ruskeita sävyjä, vanhemmista, lähes mädistä saa harvinaisempia sinisen, turkoosin ja vihreän sävyjä. Kuusensuomuorakkaasta saa vain ruskeaa sävyä.
Mäntyharjun rintama

Mäntyharjun rintama oli Suomen sisällissodan Savon rintaman rintamalohko, jonka taistelut käytiin Savon radan varrella Mäntyharjun, Jaalan ja Valkealan kuntien alueella. Mäntyharjun rintama muodosti Savon rintaman keskilohkon, joka oli sen pääpainopiste ja merkittävimpien taistelujen näyttämö. Mäntyharjun taisteluilla oli suuri merkitys myös sodan kokonaiskuvan kannalta. Rintamalinjan pysähtyessä punaiset eivät pystyneet etenemään valkoisten selustaan, eivätkä valkoiset katkaisemaan punaisille elintärkeää Pietarin rataa. Joidenkin tulkintojen mukaan rintaman alkuvaiheen tapahtumat ratkaisivat jopa sodan lopputuloksen, kun punaiset päättivät pohjoiseen etenemisen sijasta keskittyä rautatieyhteytensä turvaamiseen.
Mäntyharju oli Savon ja Kymenlaakson välisen liikenteen solmukohta, jossa yhtyivät rautatie ja kaksi maantietä. Lisäksi Mäntyharjulle oli maantieyhteys punaisten hallitsemasta Lappeenrannasta. Punaisten tavoitteena oli vallata strategisesti tärkeä Pieksämäen risteysasema, mikä olisi katkaissut valkoisten huoltoyhteyden Pohjanmaan ja Karjalan välillä sekä uhannut heidän selustaansa Pohjois-Hämeessä. Punaisten eteneminen kuitenkin pysähtyi Mäntyharjun eteläpuolelle Mouhun ja Hillosensalmen asemille, joiden hallinnasta käytiin maaliskuun alussa veriset taistelut. Rintamalinjan jäätyä paikoilleen punaiset keskittyivät turvaamaan itään johtavan rautatieyhteytensä suojaamalla Kouvolan risteysasemaa. Yhteenotot päättyivät toukokuun alkupäivinä punaisten vetäytyessä Mäntyharjulta, minkä jälkeen viimeiset punakaartilaiset antautuivat Kymenlaaksossa 5. toukokuuta.
Joukot > Valkoiset

Sodan käynnistyessä Etelä-Savossa oli noin 200 suojeluskuntalaista, joita komensi everstiluutnantti Hjalmar von Bonsdorff komppanianpäällikköinään varatuomari Martti Eklund ja agronomi William Spåre. Helmikuun alussa komentajaksi tuli everstiluutnantti Lars W. Lundahl, kunnes ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim määräsi kenraalimajuri Ernst Löfströmin Savon rintaman päälliköksi 12. helmikuuta alkaen. Samalla suojeluskuntalaisten avuksi lähetettiin Pohjanmaalta, Pohjois-Savosta ja Karjalasta koottuja joukkoja. Maaliskuun alussa niistä muodostettiin Savon ryhmä, jonka 1 000 miehen pääjoukko asettui Mäntyharjulle. Kuun vaihteessa rintamalle keskitettiin noin 2 000 miestä, joita huhtikuun alusta lähtien komensi eversti Ernst Linder. 27. huhtikuuta Mäntyharjulle siirrettiin vielä 2 000 miehen vahvuinen Pohjois-Pohjanmaan rykmentti, josta yhdessä Savon ryhmän kanssa muodostettiin erillinen Linderin komentama sotatoimiryhmä.
Mäntyharjun rintaman taisteluihin osallistui myös Kajaanin sissirykmentin sotamies Urho Kekkonen, joka raportoi tapahtumista Kajaanin Lehteen.
Joukot > Punaiset

Savon rintama muodosti punaisten keskisen rintaman, jonka ylipäällikkö oli Vihtori Hasu. Mäntyharjun rintaman ylipäällikkönä toimi aluksi kotkalainen työmies Heikki Kröger, joka erotettiin juopottelun vuoksi 22. helmikuuta. Tilalle tuli Munsaaren punakaartin komppanianpäällikkö Vihtori Teikari, jonka apulaisena toimi Oskar Sundman. 6. maaliskuuta Hasu määräsi rintamapäälliköksi Aleksei Osipovin ja hänen apulaisekseen kotkalaisen Erkki Venholan. Jaalan rintamalohkosta vastasi Kymin punakaartiin kuulunut August Vartiainen. Viisimiehiseen rintamaesikuntaan kuuluivat myös pataljoonanpäällikkö A. Forsström Kuusankoskelta ja komppanianpäällikkö Enok Kärkkäinen Kotkasta.
Mäntyharjun rintamalla oli aluksi noin 1 600 punakaartilaista, mutta maaliskuun puoliväliin mennessä vahvuus kasvoi noin 2 500 mieheen. Pääosa joukoista oli Kymenlaaksosta, jonka lisäksi rintamalla taisteli muun muassa Helsingin punakaartin osastoja. Punaisten päätukikohtana oli aluksi Mouhu ja maaliskuun alusta lähtien Voikoski.
Taistelujen alkuvaiheessa punaisten vahvistuksena oli Aleksei Osipovin värväämä 200 miehen komppania latvialaisia Tuckumin rykmentin ammattisotilaita. Latvialaiset kuitenkin poistuivat rintamalta jo paein viikon jälkeen 14. helmikuuta. Emil Saarisen Suomen punakaarti -teoksen mukaan he saivat käskyn palata Pietariin, kun taas Aatos Tanskanen kertoo väitöskirjassaan, miten eliittijoukkoihin kuuluneet sotilaat suivaantuivat osapuolten raakalaismaisuuteen ja piittaamattomuuteen sodankäynnin säännöistä.