stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jéssica Silva

Jéssica Lisandra Manjenje Nogueira Silva (s. 11. joulukuuta 1994) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 89 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa marraskuussa 2011.
Silva on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi Ruotsissa Linköpingiä, Espanjassa Levantea, Ranskassa Lyonia, jonka pelaajana hän voitti Mestarien liigan vuonna 2020, ja Yhdysvalloissa Kansas City Currentia. Vuoden 2022 alusta hän on edustanut kotimaassaan Benficaa.
Kankaan kaunis Katriina

| Kankaan kaunis Katriina Pekka Himanka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 35.19
 Levy-yhtiö: Finndisc
 Levymerkki: Mellow
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 30.
Pekka Himangan muut julkaisut
| Kalajoen markkinoilla 1972 | Kankaan kaunis Katriina 1975 | Maailman valot 1976 |
Kankaan kaunis Katriina on Pekka Himangan albumi vuodelta 1975. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 30.
Levyn nimikkokappaleen aiheena on Vimpelin seudulta muistiin merkitty kansantarina, jossa räätäli eli "kraatari" surmasi kulkumiehen viettelyksille antautuneen nuoren naisen Katriinan ja joutui teostaan Vaasan vankilaan. Pekka Himangalle itselleen levyn menestys oli yllätys, mutta hänen mukaansa suuri ansio siinä oli tarinan iskemätekstiksi muokanneella Sauvo Puhtilalla. Kappaleet "Oon vuosia monta jo harhaillut" ja "Elon mainingit korkeina käyvät" ovat Sam Sihvon laulunäytelmästä Jääkärin morsian.
Kappaleet

Kankaan kaunis Katriina – 3.20 (säv. trad., san. trad. ja Saukki, sov. Unto Jutila)
Syksyinen meri – 3.17 (säv. Unto Jutila, san. Heikki Nopanen, sov. Sven Nygård)
Oon vuosia monta jo harhaillut – 2.55 (näytelmästä Jääkärin morsian, säv. ja san. Sam Sihvo, sov. Sven Nygård)
Viulujen perässä Kaustisiin – 2.31 (säv. Karin Kahill, san. Saukki, sov. Sven Nygård)
En tiedä kuinka – 2.32 (säv. Karin Kahill, san. Saukki, sov. Sven Nygård)
Elon mainingit korkeina käyvät – 3.17 (näytelmästä Jääkärin morsian, säv. ja san. Sam Sihvo, sov. Sven Nygård)
Lännen hiljaisin mies – 3.19 (säv. ja san. Kaius Tihtonen, sov. Sven Nygård)
Manhattan-tango – 3.13 (säv. Erik Lindström, san. Saukki, sov. Arthur Fuhrmann)
Pisto – 2.12 (säv. Erik Lindström, san. Saukki)
Surusunnuntai – 3.17 (säv. Erik Lindström, san. Saukki, sov. Sven Nygård)
Mitäs menneistä – 2.03 (säv. Erik Lindström, san. Saukki)
Yksinäinen ratsastaja – 3.27 (säv. Harry Strömsholm, san. Saukki, sov. Sven Nygård)
Jussilanjärvi

| Jussilanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°19′57″N, 23°28′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Pyhäjärveen 
Järvinumero:  35.211.1.023 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,8 m 
Rantaviiva:  0,476 km 
Pinta-ala:  0,01223 km² 
 fiJussilanjärvi 
Jussilanjärvi  on Pirkanmaalla Vesilahden Laukossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Jussilanjärvi on osa Pyhäjärven lähialuetta.
Maantietoa

Järven pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee kahden mäen välisessä notkossa peltoalueen eteläpuolella. Siihen laskee kaksi lyhyttä pelto-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee pohjoisrannasta ja laskee 650 metrin päässä Pyhäjärven Vakkalanselkään. Rantaviivan pituus on 500 metriä. Järven eteläranta on metsämaata ja pohjoisranta peltoa. Lämpi on autio, vaikka sen lähiympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa. Järvelle ei johda teitä.
Historiaa

Vuoden 1954 peruskartan mukaan järveä ympäröivä suoalue oli nykyistä laajempi. Siitä on vuosien aikana nostettu turvetta ja samalla suon reunaa on raivattu pelloksi.
Antti Raivio

Antti Pekka Sakari Raivio (12. marraskuuta 1962 Espoo – 11. elokuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja sekä näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Raivio opiskeli Teatterikorkeakoulussa Jouko Turkan oppilaana. Suuren yleisön tietoon hän tuli erityisesti Yle TV1 -kanavan sketsisarjasta Hymyhuulet, jota esitettiin vuosina 1987–1988. Vuonna 1990 hän perusti muiden helsinkiläisten freelance-taiteilijoiden kanssa Q-teatterin.
Raivion veli oli näyttelijä Leo Raivio. Raivio kuoli sairauskohtaukseen perjantaina 11. elokuuta 2023.
Näytelmät

Sirkus Paananen, 1981 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Sweedenistä itään, 1983 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Kadonneen aarteen metsästäjät, 1984 (käsikirjoitus)
Viimeinen karavaani, 1990 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Suden hetki, 1990 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Skavabölen pojat, 1991 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Pirun kaunis tyttö, 1992 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Huokausten laakso, 1994 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Kilon paloina kotiin, 1995 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Mestari ja Margarita, 1995  (ohjaus, dramatisointi yhdessä Sami Parkkisen kanssa)
Kalju laulajatar, 1998 (sovitus ja ohjaus)
Jeppe Niilonpoika, 2000 (ohjaus ja käsikirjoitus alkuperäisen näytelmän pohjalta)
Lemmenjuonia eli fantasia 2478 täytteellä, 2001 (ohjaus ja käsikirjoitus alkuperäisen näytelmän pohjalta)
Viimeinen karavaani 2005, 2005 (käsikirjoitus ja ohjaus)
Putoaminen, 2007  (ohjaus, dramatisointi yhdessä Hannu Kiviojan kanssa)
Viimeinen karavaani, 2019 (käsikirjoitus, ohjaus ja rooleissa)
Rooleja

Syksyn jälkeen saapuu kevät (2020)
Muutoksii (2014)
Kalervo Palsa ja kuriton käsi (2013) Sälli ja Kit Carlson
Hyvä poika (2011) Kari
Lapsia ja aikuisia (2004) Heiskanen
Sairauskertomuksia (2004) Rauno
Joensuun Elli (2004)
Kuumia aaltoja (TV) (2003) Ismo
Rytmihäiriöitä (2000) ääni
Jäänmurtaja (1997) Jorma Lönnström, Sinimailojen valmentaja
Kosketa minua (1995) Asko Järvensivu
Rapman (TV) (1995) Aki Lius rikospoliisi
Johanneksen leipäpuu (TV) (1994) ulosottomies Taskula
Tuntemattomalle jumalalle (TV) (1993) Attentaattori
Verta ja luita (1993) äänet (animaatio)
Sydänkohtauksia (1994) äänet (animaatio)
Saranakoira (1992) Karpo
Rio Invest (1992)
Tuhlaajapoika (1992) Antti, "Ade"
Who is Joe Louis? (Kuka on Joe Louis?) (1992) "Jonin" kehäavustaja maaottelussa
Sukellus (1991)
Viimeinen pisara (1991)
Pakanamaan kartta (TV) (1991) asentaja
Isänmaan kaikuja 2: Puuttuva basso (1990) työmies
Isänmaan kaikuja 3: Asiamies (1990) Hurtta
Talvisota (1989)  alikersantti Erkki Somppi
Fakta homma (TV) (1987) leirintäalueen hoitajan poikaystävä
Hymyhuulet (TV) (1987) Aki & useita muita rooleja
Aiheesta muualla

Antti Raivio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Antti Raivion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kaliumheksasyanoferraatti

Kaliumheksasyanoferraatti voi viitata seuraaviin kemiallisiin yhdisteisiin:
Kaliumheksasyanoferraatti(II) eli kaliumferrosyanidi
Kaliumheksasyanoferraatti(III) eli kaliumferrisyanidi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaliumheksasyanoferraatti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Karin Birgitte Ehrnrooth

Kreivitär Karin Birgitte Ulrica Henny Ellen Ehrnrooth (Schack) (11. tammikuuta 1925 Møgeltønder, Tanska – 19. syyskuuta 2019 Turku) oli Tanskan kuningatar Ingridin entinen hovinainen ja suomalaisen jalkaväenkenraalin, Mannerheim-ristin ritarin Adolf Ehnroothin puoliso.
Karin Birgitte Ehrnroothin vanhemmat olivat Karin (o.s. von Schack) ja maakreivi Otto Didrik Schack. Hän syntyi ja kasvoi Schackenbogin linnassa Etelä-Jyllannissa lähellä Tønderiä. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1943 ja opiskeli sen jälkeen oikeustieteitä ja kieliä. Työskenneltyään joitakin kuukausia Tanskan Punaisen Ristin palveluksessa kreivitär siirtyi vuonna 1948 Tanskan hovin palvelukseen, jossa hän toimi kuningatar Ingridin hovinaisena.
Kreivitär Karin Birgitte Schack ja kenraalimajuri Adolf Ehrnrooth vihittiin avioliittoon 16. elokuuta 1959 suvun omistaman Schackenborgin linnaan kuuluvassa Mögeltönderin kirkossa. Pari asettui asumaan Kakskerrassa sijaitsevalle Solgårdenin tilalle. Avioliittonsa aikana Karin Brigitte Ehrnrooth suhtautui torjuvasti julkisuuteen, mutta osallistui puolisonsa uraan liittyviin tilaisuuksiin.
Antti Kaasalainen

Anders (Antti) Kaasalainen (3. lokakuuta 1875 Pyhäjärvi Vpl – 27. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori, päätoimittaja, valtiopäivämies ja nuorsuomalaisten kansanedustaja.
Henkilöhistoria

Kaasalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kaasalainen ja Maria Kähönen ja puoliso vuodesta 1911 Beda Wilhelmina Liljegren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Viipurin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899, maisteriksi 1900 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1907. Kaasalainen teki opiskeluaikanaan kansatieteellisiä ja kielitieteellisiä tutkimusmatkoja Karjalaan vuosina 1896–1898. Hän toimi lisäksi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Kaasalainen oli Porin lyseon historian ja suomen kielen lehtori 1911–1928. Hän toimi myös sanomalehtimiehenä ja oli Suomalainen Kansa -lehden vastaavana toimittajana 1907−1909 ja Virallisen Lehden päätoimittajana 1930–1933. Hän oli myös tilanomistaja ja omisti hovitilan Kaukolassa.
Kaasalainen osallistui valtiopäiville talonpoikaissäädyssä Käkisalmen tuomiokunnan edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli kansanedustajana 1909–1911, edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Kylänmuodosta ja vainiojärjestyksestä Lounais-Suomessa 16- ja 17-sataluvulla : agraarihistoriallinen tutkimuskoe, väitöskirja. Helsinki 1906
Kirjallinen tuotanto > Toimitustöitä

Suomen turistikäsikirja - Turisthandbok för Finland - Führer durch Finnland 1913 ; toimitusta hoitanut Antti Kaasalainen ym. Suomen matkailijayhdistys, Helsinki 1913
Kirjallinen tuotanto > Suomennoksia

Jerome K. Jerome : Nikolai Snydersin sielu ja salaperäinen vieras : kaksi novellia ; suomentanut A. K. Otto Andersin, Pori 1920
Jättiverbena

| Jättiverbena |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Verbenakasvit
Suku::  Rautaverbenat Verbena
Laji::  bonariensis
Kaksiosainen nimi
 Verbena bonariensis  L. (1753) 
Katso myös
   Jättiverbena Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jättiverbena (Verbena bonariensis tai bonariense) on monivuotinen, koristekasvina viljelty verbenakasvi. Se kasvaa 40–150 senttimetriä korkeaksi. Sillä on pysty, niukkahaaraton varsi. Varsilehdet kasvavat vastakkaisina pareina. Lehdet ovat ruodittomat, kapeansuikeat, teräväsahalaitaiset, karheat ja alta huopakarvaiset. Kukinto on tiheä, terttumainen latvakukinto. Kukat ovat viisilukuisia, sinivioletteja, noin 5–6 mm pitkiä, teriöt ovat tyveltä torvimaiset ja kärjestä hieman vastakohtaisesti viisiliuskaiset.
Jättiverbena esiintyy alkuperäisenä Etelä-Amerikan keski- ja eteläosassa Perusta ja Brasiliasta Patagoniaan. Laji on myös levinnyt kaikille muille mantereille. Suomessa lajia esiintyy luonnonvaraisena 2000-luvun alusta alkaen. Se on viljelyperäinen uustulokas paikoitellen kaupunkien lähellä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jättiverbena – Verbena bonariensis
Karin Buder

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Itävalta> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Morioka 1993 | pujottelu |  |
Karin Buder (s. 28. heinäkuuta 1964 Sankt Gallen, Steiermark) on itävaltalainen alppihiihtäjä, pujottelun maailmanmestari. Hän edusti seuratasolla SV St. Gallenia.
Buder voitti pujottelun maailmanmestaruuden Moriokassa 1993 kukistettuaan toiseksi sijoittuneen Julie Parisienin 0,21 sekunnilla. Hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 ja viidenneksi Albertvillen olympialaisissa 1992.
Buder sijoittui pujottelun maailmancupin kokonaispisteissä neljänneksi kaudella 1989–1990. Hän voitti pujottelun maailmancup-kilpailun Norjan Strandassa maaliskuussa 1990 sekä sijoittui samassa lajissa kolmanneksi Waterville Valleyssa joulukuussa 1986, Steamboat Springsissä joulukuussa 1989, Sundsvallissa maaliskuussa 1992 ja Cortina d'Ampezzossa tammikuussa 1993.
Juvan Pallo

Juvan Pallo oli vuosina 1950–2002 toiminut juvalainen pesäpalloseura. Juvan Pallo nousi Superpesikseen vuonna 1996 ja pelasi korkeimmalla sarjatasolla kauteen 1998 asti.
Vuonna 1998 joukkue oli osallisena pesäpallon sopupeliskandaalissa, kun 13. elokuuta pelattu ottelu Siilinjärven Pesistä vastaan paljastui sopupeliksi. Juvan Pallon pelaajat Juha Wiberg ja Jouni Heinikangas sekä pelinjohtaja Hannu Manninen saivat myöhemmin petostuomiot.  Sopupeliskandaalin myötä seura ajautui vaikeuksiin ja lopetti toimintansa.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

Jukka Mäkinen (1998)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Lauri Huovinen (1966)
Juhani Seppänen (1976)
Kaksinaamaista peliä

Kaksinaamaista peliä voi viitata seuraaviin elokuviin:
Kaksinaamaista peliä (Lily in Love), Károly Makkin ohjaama vuoden 1984 elokuva
Kaksinaamaista peliä (True Identity), Charles Lanen ohjaama vuoden 1991 elokuva
Kaksinaamaista peliä (Duplicity), Tony Gilroyn ohjaama vuoden 2009 elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaksinaamaista peliä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Karin Dedler

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Vail 1989 | syöksylasku |  |
Karin Dedler-Feigele o.s. Dedler (s. 2. helmikuuta 1963 Dietmannsried, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksalainen alppihiihtäjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1984–1992.
Dedler sijoittui Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 syöksylaskussa 12:nneksi ja alppiyhdistetyssä 13:nneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli yhdistetyssä neljästoista. Hän sai Vailin MM-kilpailuissa 1989 pronssia syöksylaskussa. Hän hävisi hopeamitalisti Karen Percylle 0,01 sekuntia ja kukisti neljänneksi sijoittuneen Heidi Zurbriggenin 0,04 sekunnilla. Hän oli samoissa kisoissa suurpujottelussa viides ja supersuurpujottelussa yhdestoista. Saalbachin MM-rinteillä 1991 hän sijoittui supersuurpujottelussa 13:nneksi.
Dedler sijoittui supersuurpujottelun maailmancupissa neljänneksi kaudella 1990–1991. Hän oli maailmancupin osakilpailuissa toinen supersuurpujottelussa Garmisch-Partenkirchenissä kaudella 1990–1991 sekä kolmas syöksylaskussa Haus im Ennstalissa ja Veysonnaz'ssa kaudella 1989–1990.
Altersundetin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Altersundetin vesistö (ruots. Altersundets avrinningsområde, vesistöaluetunnus 8) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Altersundetin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 403 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Altersundet. Joen kokonaispituus on 8 kilometriä ja sen keskivirtaama (MQ) on 4,1 kuutiometriä sekunnissa. Joki laskee Itämereen noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa. Talven jälkeen lumet sulavat ja aiheuttavat kevättulvan, jossa huippuvirtaamien keskiarvo (MHQ) on 26 kuutiometriä sekunnissa. Pääuomaan voidaan lukea myös järvi Persöfjärden sekä siihen laskeva joki Skogsån ja Brobyån, joiden yhteispituus on 19 kilometriä.
Vesistön valuma-alue

Altersundetin vesistö sijaitsee kahden sitä paljon suuremman vesistön Rånejoen vesistön (tunnus 7) ja Luulajanjoen vesistön (tunnus 9) välissä. Lisäksi sitä reunustaa rannikon ojien ja purojen valuma-alueet, joiden yhteispinta-ala on lähes yhtä suuri kuin Altersundetin vesistöllä.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (55,5 %), turve (9,5 %), kalliomaa (7,1 %), hiekka ja sora (3,5 %), multamaa (14,4 %), savimaa (4,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81 %), soita ja kosteikkoja (3,1 %), viljelymaita (6,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,6 %) sekä joutomaita (3,6 %). Näiden lisäksi on 5,6 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä

SMHI on julkaissut tilastossaan Altersundetin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. 
Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,37 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 26 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,78 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,1 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 26 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut kuukautiset keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Käännös suomeksi
Kaksinaulainen tykki

HMS Rodneyn kahdeksanputkinen kaksinaulainen Vickersin ilmatorjuntatykki (MkVIII pompoms) syyskuussa 1940
Brittiläinen Ordnance QF 2-pounder kaksinaulainen 40 mm pst-tykki
Kaksinaulainen tykki on ollut kevyt tykki, jalkaväkitykki tai kevyt laivatykki, jolla on ammuttu vain lyhyelle kantamalle ja jossa on sen vuoksi käytetty keveitä, alun perin massaltaan keveitä kaksinaulaisia lyijyammuksia. Jalkaväen käyttäminä tykit eivät ole kuuluneet tykistöaselajiin, vaan jalkaväkeen, koska niillä on ammuttu suorasuuntauksella eikä niiden käyttämiseen ole tarvittu tykistön tulenjohtoa.
Myöhemmin kevyet kaksinaulaiset tykit korvasivat 36 mm - 45 mm jalkaväkitykit tai jalkaväen tulitukena toimivien keveiden panssarivaunujen panssarivaunukanuunat.
1600-luvulla kaksinaulaisten tykkien kaliiperi saattoi vielä olla 2 3/4 tummaa eli 69,85 mm ja massa noin neljännestonnin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kanjinchō

Kanjinchō (jap. 勧進帳) on kabuki-näytelmä, joka pohjautuu nō-näytelmään Ataka. Se on yksi kabuki jūhachibanista, ”kahdeksastatoista parhaasta kabuki-näytelmästä” ja matsuba memono -kabukityypin edelläkävijä.
Ichikawa Danjūrō I esitti Atakan kabuki-tyyliin ensimmäisenä vuoden 1702 helmikuussa nimellä Hoshiawase jūnidan. Varsinaiseen Kanjinchōhon vuorosanat teki Namiki Gohei III ja musiikin Kineya Rokusaburō IV, ja se sai ensiesityksensä 7. huhtikuuta 1840 Edon Kawarasakizassa. Ensiesityksessä Musashibō Benkein roolin esitti Ichikawa Ebizō (Ichikawa Danjūrō VII), Minamoto no Yoshitsunen osan Ichikawa Danjūrō VIII ja Togashi Saemonin roolin Ichikawa Kuzō (Ichikawa Danzō VI). Siitä lähtien Kanjinchōn päähahmoja ovat esittäneet useat kuuluisat näyttelijät. Erityisesti ennen toista maailmaansotaa edeltävä Matsumoto Kōshirō VII:n (Benkei), Onoe Kikugorō VIn (Yoshitsune) ja Ichimura Uzaemon XV:n (Saemon) esitys on jäänyt elämään filmille tallennettuna.
Juoni

Tarina tapahtuu Kagan provinssin Atakanosekissä (nyk. Ishikawan prefektuurin Komatsu), jonne Minamoto no Yoritomon vihastuttanut Minamoto no Yoshitsune joukkioineen saapuu paetessaan halki Hokurikun Ōshūhun. Yoshitsunen joukkio Musashibō Benkei etunenässä matkaa tekeytyneenä yamabushi-soturimunkeiksi. Pahaksi onneksi portinvartija Togashi Saemonin korviin on jo kantautunut tieto Yoshitsunen valeasusta. Benkei kertoo heidän matkaavan kerätäkseen varoja palossa tuhoutuneen Tōdai-jin jälleenrakennukseen, jolloin Togashi määrää hänet lukemaan listan lahjoituksista (”kanjinchō”). Benkei ottaa esille sattumalta mukanaan olleen käärön ja alkaa lukea sitä ääneen kuin se olisi oikea lista (kanjinchō yomiage). Yhä epäileväinen Togashi esittää Benkeille kysymyksiä yamabushien tidoista ja salaisista loitsuista, joihin Benkei vastaa hetkeäkään miettimättä(yamabushi kaitō). Togashi päästää joukkion kulkemaan eteenpäin, mutta alkaa epäillä yhden Benkein seuraajista olevan Yoshitsune. Benkei hälventää epäilykset lyömällä todellista herraansa Yoshitsunea pyhiinvaellussauvallaan. Pälkähästä päässeelle joukolle Togashi tarjoaa töykeytensä hyvitykseksi sakea, jolloin Benkei esittää tanssin (Ennen no mai). Tanssin aikana Yoshitsune ja muut pakenevat, ja Benkei kiirehtii heidän peräänsä kumarrettuaan Togashille kiitokseksi (Tobiroppō).
Vanhastaan Togashi esitettiin taitavasti hämättynä kyvyiltään tavallisena miehenä, mutta myöhemmissä versioissa hyvänä hahmona, joka tunteidensa ohjaamana päästää Yoshitsunen kulkemaan vain esittäen tulevansa hämätyksi.
Aiheesta muualla

Tarinan tapahtumapaikalla, Akatan portilla olevan museon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Kaksineuvoisuus

Kaksineuvoisuus voi tarkoittaa seuraavia:
kaksineuvoisuus eli hermafrodiittisuus, eläintieteessä käytetty termi.
kaksineuvoisuus, kasvitieteessä yksikotisen kasvin kukista käytetty termi.
kaksineuvoinen puukko, puukkotyyppi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaksineuvoisuus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaksoisnimi

Kaksoisnimi (yhdistelmäsukunimi, yhdysnimi) on sukunimi, joka on muodostettu avioliiton solmimisen yhteydessä yhdistämällä  henkilön siihenastinen sukunimi ja hänen puolisonsa sukunimi.[lähde? ]
Kaksoisnimi Suomessa

Aikaisemmin Suomessa kaksoisnimiä saattoivat käyttää vain naiset, ja edelleen ne ovat naisilla yleisempiä kuin miehillä, mutta vuodesta 1986 lähtien mieskin on voinut ottaa kaksoisnimen. Vuoden 2017 etu- ja sukunimilain uudistuksen jälkeen kaksoisnimen on voinut antaa myös lapselle. Sukunimien järjestys kaksoisnimessä voi vaihdella, eikä yhdysmerkki nimien välissä ole pakollinen.
0,3 prosentilla suomalaisista oli vuonna 1985 käytössään avioliiton myötä muodostettu kaksoisnimi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sukunimen muuttaminen Maistraatit – Magistraterna.
Juvan helluntaiseurakunta

| Juvan helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1937
Pastori:  Erkki Lehtonen
Pääkirkko:  Rukoushuone Niittytie 2 51900 Juva
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juvan helluntaiseurakunta on vuonna 1937 perustettu juvalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Juvan keskustassa Niittytiellä. Seurakunnan pastori on Erkki Lehtonen.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset ja rukouskokoukset. Lapsityö koostuu kerhoista, leireistä ja juhlista sekä Jippii-kuoron toiminnasta. Nuorille seurakunta järjestää omia tapahtumia. Seurakunta tukee lähetystyötä, tekee diakoniatyötä (ruokailujen järjestäminen ja vierailut palvelutaloihin) sekä järjestää musiikkitoimintaa.
Historia

Helluntaiherätys saapui Juvalle 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa evankelista Aino Soimaharjun, saarnaaja Topias Sutelan sekä Elias Takkusen toimesta. Vuonna 1936 evankelistat Saimi Pyykkönen ja Martta Pasanen toimivat Juvalla. Toukokuussa 1937 Juvan uskoon tulleet järjestivät juhlat ja seurakunnan perustamiskokouksen Turakkalan kylässä. Juhlapuhujiksi seurakuntaa perustamaan kutsuttiin saarnaajat Fabian Paakkari Mäntyharjulta ja Oskari Manninen Hirvensalmelta.
Toimitilat

Seurakunnan kokouspaikkana oli 25 vuoden ajan Pöllän talo Turakkalan kylässä. Tämän jälkeen seurakunta kokoontui Sopukan talossa. Vuosina 1963-1980 seurakunnan tilana toimi vuokrahuoneisto Lavosen talossa kirkonkylällä.
Juvan helluntaiseurakunnan rukoushuone on valmistunut vuonna 1982. Rukoushuoneen pinta-ala on 510 neliömetriä ja kirkkosalissa on istumapaikkoja 223 henkilölle. Rukoushuoneen suunnittelija on arkkitehti Veikko Gröhn. Rukoushuone vihittiin käyttöön 24. huhtikuuta 1983. Seurakunnan tiloissa toimii myös kirjamyynti.