stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hera Lakinian temppeli (Kroton)
Historia

Hera Lakinian temppelin paikka eli Lakinian niemi oli Suur-Kreikan kreikkalaisten tärkein kultti- ja kokoontumispaikka. Vergiliuksen mukaan paikalla olisi ollut pyhäkkö jo Aineiaan retkien aikaan, ja Dionysios Halikarnassoslaisen mukaan siellä oli heeroksen pyhäkölle omistama malja. Erään perinteen mukaan pyhäkkö olisi ollut Herakleen perustama, toisen mukaan puolestaan Lakinioksen (tai Lakinoksen), joka asui paikalla Herakleen käydessä, ja josta koko niemi sai nimensä. Kolmannen version mukaan sen olisi omistanut Heralle Thetis. Myytit saattavat kertoa siitä, ettei pyhäkkö ollut kreikkalaisten perustama näiden asutettua alueen, vaan paikka oli pyhitetty jo aiemmin; sen alkuperä oli mahdollisesti pelasgilainen.
Historiallisesti tiedetään, että temppeli oli rakennettu paikalle alun perin arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. ja uusittu klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Temppeli toimi Italian kreikkalaiskaupunkien liiton keskuksena. Paikalla järjestettiin uskonnolliset juhlat ja kisat, ja sinne tehtiin merkittäviä votiivilahjoituksia. Juhlasta tuli paikka, jossa alueen kreikkalaiskaupungit esittelivät kukoistuskautenaan suuruuttaan ja vaurauttaan.
Pyrrhos säästi temppelin sotaretkensä aikana. Hannibal kiinnitti toisen puunilaissodan aikaan huomiota temppelin aarteisiin, mutta Cicero kertoo hänen saaneen unessa varoituksen olla koskematta niihin. Sen sijaan Hannibal lahjoitti temppelille pronssitaulun, jossa kuvattiin hänen sotaretkensä Iberiassa ja Italiassa sekä hänen joukkojensa suuruus. Historioitsija Polybios käytti sitä lähteenään ja mainitsee sen usein. Quintus Fulvius Flaccus ryösti temppelin katon marmorilaatat vuonna 173 eaa. tarkoituksena käyttää niitä Fortuna Equestriksen temppelissä, jota hän rakennutti Roomaan. Rooman senaatti kuitenkin tuomitsi teon ja määräsi laatat palautettaviksi.
Sextus Pompeius ryösti temppelin lopulta vuonna 36 eaa. Strabon kuvaa temppelin olleen olemassa vielä hänen aikanaan, joskin menettäneen vaurautensa.
Rakennus

Temppeli sijaitsi Lakinian niemellä, nykyisellä Capo Colonnan niemellä, noin kymmenen kilometriä Krotonin kaupungista etelään. Jälkimmäisessä rakennusvaiheessaan temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 × 16 pylvästä ja itäpäässä tuplapylväikkö Sisilian arkaaisten temppeleiden tyyliin. Pylväistä vain yksi on säilynyt; toisen kerrotaan olleen pystyssä vielä 1700-luvun puolessa välissä. Temppelin temenos-alueella oli myös propylon-sisäänkäynti, stoa eli pylväshalli, papiston rakennus sekä aarrekammioita. Pyhäkön peribolos-muuria on säilynyt parhaimmillaan seitsemän metrin korkeudelta. Sijaintipaikassaan temppeli on toiminut tärkeänä merkkinä merenkulkijoille.
Temppelin tiedetään olleen koristeltu krotonilaisten kustantamin maalauksin, joista merkittävin oli Zeuksiin tekemä Heleneä esittänyt maalaus. Zeuksiin kerrotaan käyttäneen sen mallina viittä krotonilaista neitoa, koska kukaan ei ollut yksinään tarpeeksi kaunis. Temppelin kerrotaan omistaneen karjaa, joka käyskenteli sen läheisyydessä olleessa lehdossa tai metsässä, ja jonka tuotolla pyhäkköön tehtiin kokonaan kultaa ollut pylväs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hera Lakinian temppeli Wikimedia Commonsissa
Ennallistuspiirros Hera Lakinian temppelistä.
Zeuksis valitsee mallia Heleneä esittävälle maalaukselleen. François-André Vincent, 1789.
Vantaan Energia

| Vantaan Energia Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Suomi
Perustettu:  1910
Toimitusjohtaja:  Jukka Toivonen
Kotipaikka:  Vantaa
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  Energia-ala
Tuotteet:  Tuottaa sähköä ja kaukolämpöä ja myy lämpöpalveluita. Vastaa kaukolämpöverkostojen rakentamisesta ja huollosta Vantaalla.
Liikevaihto:  303,1 milj.  € (2023)
Liikevoitto:  65,7 milj. € (2023)
Henkilöstö:  350 (2023)
Omistaja:  Vantaan kaupunki 60 %, Helsingin kaupunki 40 %
Kotisivu:  www.vantaanenergia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vantaan Energia Oy on vuonna 1910 perustettu energiayhtiö. Kotipaikkaansa Vantaalla pitävästä yhtiöstä Vantaan kaupunki omistaa 60 prosenttia ja Helsingin kaupunki 40 prosenttia. Vantaan Energia tuottaa sähköä ja kaukolämpöä sekä myy lämpöpalveluita. Vantaan Energian pääkonttori sijaitsee Tikkurilassa, ja se tuottaa kaukolämpönsä ja sähkönsä pääosin Martinlaakson voimalaitoksessa ja Vantaan jätevoimalassa.
Historia > Osakeyhtiö Malmin Sähkölaitos 1910–1965

Gottfr. Strömberg ja Otto Anders Blomqvist perustivat Osakeyhtiö Malmin Sähkölaitos vuonna 1910. Laitteiden ohella yhtiö myi ja siirsi Malmin rautatieaseman lähellä olevan voimalaitoksensa tuottamaa sähköä. Vuonna 1934 yhtiö alkoi hankkia sähkövoimaa myös Etelä-Suomen Voima Oy:ltä. Vuonna 1939 yhtiö vaihtoi kotipaikkansa Helsingistä Helsingin maalaiskuntaan.
Vuonna 1953 yhtiön liikevaihto oli 340 miljoonaa markkaa. Vuonna 1956 pääkonttori siirtyi Espoon Leppävaaraan. Vuonna 1958 yhtiöllä oli 17 osakasta. 
 Seuraavana vuonna osakkaat halusivat myydä osuutensa Espoolle. Kauppa toteutui seuraavana vuonna, jolloin enemmistöosuus siirtyi Helsingin maalaiskunnalle ja kolmannes Espoolle. Wilho Schildt jäi eläkkeelle ja Carl-Oscar Björklöf aloitti yhtiön toimitusjohtajana kesällä 1960. Yhtiö osti kaiken tarvitsemansa sähkön Imatran Voimalta Tammiston muuntoaseman kautta. Seuraavana vuonna Leppävaarassa otettiin käyttöön uusi syöttöasema. Yhtiö alkoi neuvotella fuusiosta Espoon Sähkö Oy:n kanssa. Vuosina 1961 ja 1963 Tapiolan Sähkö Oy osti Malmin Sähkölaitoksen verkostoja Otaniemestä ja Westendistä. Vuonna 1962 yhtiö osti Keimolan Sähkö Oy:n verkoston. Vuonna 1964 Tuusulan Seudun Sähkölaitos myi sille Korson alueen verkoston. Yhtiöllä oli vuonna 1965 noin sata työntekijää.
Historia > Helsingin Ympäristön Sähkölaitos 1966–1971

Vuonna 1966 yhtiön uudeksi nimeksi tuli Helsingin Ympäristön Sähkölaitos Oy. Espoon Sähkö, Helsingin Ympäristön Sähkölaitos, Kirkkonummen Sähkö Oy ja Kauniaisten kauppala alkoivat hankkia sähkönsä yhdessä Imatran Voima Oy:ltä. Nurmijärven Kunnan Sähkölaitos myi Malmin Sähkölaitokselle verkostonsa Keimolan-Seutulan alueelta. Seuraavana vuonna yhtiö osti Imatran Voimalta muuntoaseman. Rekolaan alettiin rakentaa omaa muuntoasemaa.
Vuonna 1968 yhtiö otti käyttöön täyssähköistystariffin, jolla tarjottiin edullista sähköä sähkölämmityksen käyttäjille. Syksyllä alettiin rakentaa kaukolämpöjärjestelmää muun muassa Myyrmäkeen ja Hakunilaan. Seuraavana vuonna Espoo myi kolmanneksen osuutensa Helsingin maalaiskunnalle, joka omisti täten yhtiön kokonaisuudessaan. Myyrmäen ja Martinlaakson alueen kaukolämpöverkko valmistui.
Vuonna 1971 Länginmäen alue yhdistettiin Helsingin kaupungin kaukolämpöverkkoon. Yhtiö päätti rakentaa oman voimalaitoksen. Fuusiosta Espoon Sähkön kanssa luovuttiin ja Espoon alueen verkostot myytiin Espoon Sähkölle vuodenvaihteessa 1971–1972.
Historia > Vantaan Sähkölaitos 1972–1995

1970-luvulla kaukolämmön käyttö Vantaalla yleistyi uusien kerrostaloalueiden myötä. Alkuvuonna 1972 Helsingin maalaiskunta muuttui Vantaan kauppalaksi ja myös yhtiön nimi vaihdettiin muotoon Vantaan Sähkölaitos Oy. Kauppalan valtuusto keskusteli sähkölaitoksen kunnallistamisesta, mutta aloite kariutui. Koska yhtiön pääkonttori sijaitsi Espoossa, rakennettiin uusi toimitalo Tikkurilaan, jonne muutettiin vuonna 1973. Martinlaakson voimalalaitosta alettiin rakentaa syksyllä. Seuraavana vuonna Vantaasta tuli kaupunki.
Martinlaakson voimalaitos  otettiin käyttöön marraskuussa 1975. Sen sähköteho oli 60 megawattia ja kaukolämpöteho 117 megawattia. Rakennusprojekti maksoi lähes 80 miljoonaa markkaa, mikä oli siihen asti suurin yksityinen investointi Vantaalla. Vuonna 1976 laitoksen yhteydessä alkoi toimia myös 60 megawatin lämpökeskus. Vantaan Sähkölaitos sopi kaukolämmön yhteiskäytöstä Helsingin kaupungin energialaitoksen kanssa vuonna 1979.
1980-luvun alussa kaukolämpöä käytti yli 60 prosenttia vantaalaisista. Raskaan polttoöljyn hinta nousi jatkuvasti. Vuonna 1981 käytöstä poistuneen Martinlaakson voimalaitoksen öljykattila haluttiinkin muuttaa kivihiilikäyttöiseksi. Kivihiileen siirryttiin vuonna 1982 ja siirtymää perusteltiin ympäristöystävällisyydellä, sillä voimala oli kooltaan suuri ja se hyödynsi uutta tekniikkaa. Alueen asukkaat kuitenkin vastustivat muutosta ja erityisesti hiilivaraston paikasta kiisteltiin. Siirtymän myötä voimalaan rakennettiin uusi kaukolämmön yhdysputki Itä-Vantaalle. Täten Martinlaaksossa voitin tuottaa kaukolämpöä koko Vantaan kattavaan kaukolämpöverkkoon. Vuonna 1985 yhtiöllä oli 378 työntekijää.
Syksyllä 1986 maakaasua alettiin kokeilla Hakunilassa. Teollisuusneuvos Björklöfin toimitusjohtajuus päättyi loppuvuonna. Seuraavan vuoden alussa hänen seuraajanaan aloitti Hannu Saarinen. Hiilivarasto valmistui Martinlaaksoon vuonna 1987 ja samana vuonna alettiin rakentaa myös maakaasukattilalaitosta Koivukylään. Martinlaakson vanhasta öljykattilasta päätettiin tehdä maakaasukäyttöinen. Valtioneuvosto teki päätöksen, jonka mukaan hiilivoimaloihin tarvittiin rikinpoistolaitteet. Vuonna 1988 Vantaan Sähkölaitos sopi hankkivansa Lifac-menetelmään perustuvan rikinpoistolaitteiston Oy Tampella Ab:ltä. Martinlaakson voimalan lisäyksikkö saatiin käyttöön vuonna 1989 ja rikinpoistolaitteisto seuraavana vuonna.
Sähkömarkkinoiden kilpailu vapautettiin ja vuonna 1995 astui voimaan sähkömarkkinalaki, jonka vuoksi yhtiön piti luoda uusi imago. Yhtiöllä oli 425 työntekijää ja sen liikevaihto oli 560 miljoonaa markkaa. Se oli yksi Suomen suurimpia energialaitoksia.
Organisaatio

Vuonna 2024 Vantaan Energian -konserniin kuului osakkuusyhtiöiden lisäksi tytäryhtiö Vantaan Energia Sähköverkot Oy, jonka tehtävä oli vastata Vantaan sähköverkkotoiminnasta. Konsernin emoyhtiö oli Vantaan Energia Oy. Yhtiöllä on 350 työntekijää.
Vuonna 2016 yhtiön osakkuusyhtiöitä olivat:
Kolsin Voima Oy ja sen tytäryhtiö Kolsin Vesivoimantuotanto
Svartisen Holding A/S
Lisäksi yhtiöllä on osuuksia muissa energiantuotantoyhtiössä:
EPV Energia Oy
Innopower Oy
Pohjolan Voima Oy
Suomen Aurinkovoima Oy
Suomen Hyötytuuli Oy
Tuusulanjärven Lämpö (aiemmin Vantaan Energia Keski-Uusimaa Oy)
Woodtracker Oy
Tuotteet ja palvelut > Kaukolämmön tuotanto ja jakelu

Vantaan Energia tuottaa kaukolämpöä pitkälti kotimaisen polttoaineen avulla. Se tuottaa lämpöenergiaa viiden lämpökeskuksen, jätevoimalan ja Martinlaakson voimalaitoksen avulla. Långmossebergenissä sijaitseva Vantaan jätevoimala on otettu käyttöön vuonna 2014. Siellä poltetaan koko pääkaupunkiseudun jätteet, sillä Helsingin kaupunginhallitus päätti aikoinaan kieltää Heleniltä jätteenpolton. Energiaksi hyödynnetään yhteensä 1,5 miljoonan Uudenmaan asukkaan tuottama sekajäte. Yhtiö laajensi jätevoimalaa syksyllä 2022, jolloin energiantuotantoon voitiin ottaa myös kaupan ja teollisuuden tuottama muuhun kierrätykseen kelpaamaton energiajäte.
Vuonna 2019 käyttöönotettu Martinlaakson biovoimalaitos taas tuottaa energiaa polttamalla puuperäistä ainetta, kuten kotimaista haketta kierrätyspuuta ja vaneriteollisuudesta saatua sivutuotetta. Laitos hyödyntää toistaiseksi myös kivihiiltä ja testaa biohiilen käyttöä.
Variston geoterminen lämpölaitos muodostuu kolmesta 800 metrin syvyisestä geolämpökaivosta. Laitos otettiin käyttöön vuoden 2023 alussa. Se tuottaa vuosittain 1400 MWh maalämpöä, joka ohjataan kaukolämpöverkkoon.
Yhtiön tuottama lämpö jaetaan asiakkaille Vantaan sisäisen verkon kautta. Kesäisin, kun lämpöä tuotetaan ajoittain liikaa, sitä myydään esimerkiksi Helenille.
Vuonna 2024 Vantaan Energia kertoi rakentavansa maanalaisen Varanto-nimisen kausivaraston lämpöenergian säilyttämiseen Kuusikonmäen peruskallioon. Lämpöä säilytetään vesimassassa. Kun sähkö on halpaa, massa voidaan lämmittää sähkökattiloilla jopa 140-asteiseksi. Varannon arveltiin olevan käyttövalmis vuonna 2028.
Tuotteet ja palvelut > Sähkön tuotanto ja siirto

Vantaan Energian sähköliiketoiminta vastaa yhtiön osakkkuusähköntuotannosta Suomessa ja Norjassa. Se toimii sähkön tukkumarkkinoilla. Vuonna 2023 yksikön sähköntuotannosta 55 prosenttia saatiin vesivoimasta, 25 prosenttia ydinvoimasta ja 16 prosenttia tuulisähköstä. Yksikkö on kehittämässä myös aurinkovoimahankkeita.
Vantaan Energian kokonaan omistama tytäryhtiö Vantaan Energia Sähköverkot Oy toimii Vantaalla sähkön jakeluverkon haltijana eli vastaa sähkönsiirrosta kaupungin alueella.
Yhteiskuntavastuu

Vantaan Energian on tarkoitus lopettaa fossiilisten polttoaineiden käytön vuonna 2026. Helmikuussa 2025 yhtiö kertoi sitoutuneensa Science Based Targets Initiative -organisaation tavoitteisiin ja raportoivansa julkisesti tavoitteiden etenemisestä. Kivihiilen käytöstä yhtiö luopui vuonna 2022, mutta joutui aloittamaan sen käytön uudestaan Venäjän Ukrainaan aloittaman hyökkäyssodan aiheuttaman energiakriisin vuoksi.
Vantaan Energia on rahoittanut Carbonaide-yhtiötä, joka kehittää hiilidioksidia sitovaa betonia.
Yhtiö suunnittelee rakentavansa Vantaalle Långmossebergiin hiilidioksidin talteenottolaitoksen, joka hyödyntää jätteenpoltossa syntyvää hiilidioksidia. Talteenoton jälkeen se on tarkoitus nesteytettää ja upottaa joko Tanskan tai Norjan aluevesien merenpohjaan tai maan alle mantereelle.
Kirjallisuutta

Erik Kajannder: Vantaan sähkölaitos oy 1910-1985, Vantaan sähkölaitos 1985. ISBN 9519965343
Jukka Erävuori: Virtaa Vantaalta: Vantaan Energia Oy 90 vuotta. Vantaan Energia 2000. ISBN 952-91-2281-0.
Aiheesta muualla

Verkkosivusto
Maarinkunnaksen lämpökeskus Hakkilassa.
Martinlaakson voimalaitos
Vantaan Energian pääkonttori Koivuhaassa syyskuussa 2021.
Vilhelm

| Vilhelm |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  6. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Vilho, Ville, Vili
Vastineita eri kielissä:  Wilhelm, Will, William
Nimen alkuperä:  saksalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vilhelm ja Wilhelm ovat Suomessakin suosittuja, alun perin saksalaisia miehen etunimiä. Nimi on syntynyt sanoista will (tahto, toive tai halu) ja helm (kypärä tai suoja). Nimen muunkielisiä muunnoksia ovat mm. Willem (hollanti), Guillaume (ranska), Guillermo (espanja), William (englanti) ja Guglielmo (italia).
Suomessa nimipäiväänsä viettävät 6. huhtikuuta Vilho, Ville, Viljami, Vilhelm, Vili, Jami ja William. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Vilhelm on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Suomessa 23 113 ja Wilhelm 7 931 miehelle.
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Englanti, Iso-Britannia ja Yhdistynyt kuningaskunta

Vilhelm Valloittaja (William the Conqueror, William the Bastard), Englannin kuningas 1066–1087
Vilhelm II "Rufus", Englannin kuningas 1087–1100, hallitsi myös Skotlantia, Walesia ja Normandiaa
Vilhelm III Oranialainen (William Henry tai William of Orange), Oranian ruhtinas, Englannin ja Irlannin kuningas 1689–1702. Skolannissa Vilhelm II, hallitsi vaimonsa Maria II:n kanssa.
Vilhelm IV (William Henry), Yhdistyneen kuningaskunnan ja Hannoverin kuningas 1830–1837
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Saksa

Vilhelm II Hollantilainen (1227–1256), Hollannin ja Zeelandin kreivi, Saksan kuningas 1254–1256
Keisari Vilhelm I (Wilhelm Friedrich Ludwig), Saksan keisari 1871–1888 Preussin kuningas 1861–1888.
Keisari Vilhelm II (Friedrich Wilhelm Viktor Albert von Hohenzollern), Saksan keisari ja Preussin kuningas 1888–1918 (k. 1941)
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Saksa > Brandenburgin vaaliruhtinaskunta ja Preussi

Fredrik Vilhelm, Brandenburgin Suuri vaaliruhtinas (1640–1688)
Fredrik Vilhelm I, Preussin kuningas 1713–1740
Fredrik Vilhelm II, Preussin kuningas 1786–1797
Fredrik Vilhelm III, Preussin kuningas 1797–1840
Fredrik Vilhelm IV, Preussin kuningas 1840–1861
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Hollanti, Yhdistyneet provinssit ja Alankomaat: (Willem) > Alankomaiden käskynhaltijoita ja Oranian ruhtinaita

Vilhelm I Oranialainen ("Vaitelias"), hallitsi 1559–1584
Vilhelm II Oranialainen, hallitsi 1647–1650
Vilhelm III Oranialainen, hallitsi 1650–1702, sama kuin Englannin Vilhelm III Oranialainen
Vilhelm IV, hallitsi 1747–1751
Vilhelm V, hallitsi 1751–1795, ranskalaisten syrjäyttämä
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Hollanti, Yhdistyneet provinssit ja Alankomaat: (Willem) > Alankomaiden kuninkaita

Vilhelm I Hollannin ja Belgian kuningas 1815–1830, vain Hollannin kuningas 1830–1840
Vilhelm II, kuningas 1840–1849
Vilhelm III, kuningas 1849–1890
Willem-Alexander, kuningas 2013–
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Skotlanti

Vilhelm Leijona 1142/1143–1214
Vilhelm II, sama kuin Englannin Vilhelm II
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Sisilia, Sisilian kuninkaita

Vilhelm I, Vilhelm Paha, kuningas 1154–1166
Vilhelm II, Vilhelm Hyvä, kuningas 1166–1189
Vilhelm III, kuningas vuonna 1194
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Luxemburg

Vilhelm I, suurherttua 1815–1840, sama kuin Alankomaiden Vilhelm I
Vilhelm II, suurherttua 1840–1849, sama kuin Alankomaiden Vilhelm II
Vilhelm III, suurherttua 1849–1890, sama kuin Alankomaiden Vilhelm III
Vilhelm IV, suurherttua 1905–1912
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Hessen

Vilhelm I, Hessen-Kasselin maakreivi 1785–1803, Hessenin vaaliruhtinas 1803–1807 ja 1813–1821
Vilhelm II, Hessenin vaaliruhtinas 1821–1847
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Württemberg

Vilhelm I, Württembergin kuningas 1816–1864
Vilhelm II, Württembergin kuningas 1891–1918
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Akhaian ruhtinaskunta

Vilhelm I, Akhaian ruhtinas 1205–1209
Vilhelm II Villehardouin, Akhaian ruhtinas 1246–1278
Vilhelm-nimisiä hallitsijoita > Muita hallitsijoita

Vilhelm Pitkämiekka, Normandian hallitsija 927–942
Vilhelm IX Akvitanialainen (1071–1127), Akvitanian herttua 1086–1127, Poitiers'n kreivi ja trubaduuri
Vilhelm X Akvitanialainen (1099–1137), Akvitanian ja Gascognen herttua 1127–1137
Vilhelm Poitiers, Poitiers'n kreivi 1152–1156
Vilhelm, Albanian ruhtinas 1914
Kuvitteellisia Wilhelmejä

Wilhelm Meister, päähenkilö Johann Wolfgang von Goethen romaanissa Wilhelm Meisterin oppivuodet
Wilhelm Tell
Wilhelm sukunimenä

Wilhelm on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kate Wilhelm (1928–2018), yhdysvaltalainen tieteiskirjailija
Kati Wilhelm (s. 1976), saksalainen ampumahiihtäjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Nimen muita merkityksiä

Wilhelm-huuto, useissa elokuvissa käytetty äänitehoste
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilhelm Wikimedia Commonsissa
Farsalos

| Farsalos> Φάρσαλος |
| --- | --- |
 Farsaloksen akropoliin muurien jäänteitä.
Sijainti
 Farsalos
Koordinaatit:  39°17′17″N, 22°23′14″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Fársala, Lárisa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Fthiotis, Thessalia
Aiheesta muualla
  Farsalos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farsalos (m.kreik. Φάρσαλος, lat. Pharsalus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Thessaliassa Kreikassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Fársalan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede

Farsalos sijaitsi Thessalian läntisen tasangon itäkulmassa Narthakion-vuoren pohjoisen ulokkeen juurella noin neljä kilometriä etelään Enipeus-joesta. Kaupungin paikka oli Fthiotiin alueella lähellä Thessaliotiin rajaa, joskin joskus sen on katsottu sijainneen pikemminkin Thessaliotiissa Fthiotiin rajalla.
Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula heti alakaupungin eteläpuolella. Nykyisin se tunnetaan nimellä Profítis Ilías siellä olevan profeetta Elialle omistetun kirkon mukaan. Kukkula koostui kahdesta huipusta, lännen- ja idänpuoleisesta, joita yhdisti kapea satulaharjanne. Sen pituus itä-länsisuunnassa oli noin 500 metriä ja leveys noin 50–60 metriä, joskin harjanteella selvästi vähemmän. Yläkaupunki sijaitsi akropoliin pohjoisrinteessä, ja sen koko oli noin 750 × 400 metriä. Alakaupunki sijaitsi tasangolla sen pohjoispuolella, ja sen koko oli noin 1 500 × 1 200 metriä. Nykyinen Fársalan kaupunki sijaitsee alakaupungin paikalla akropoliin juurella.
Livius mainitsee paikan nimeltä Palaifarsalos (lat. Palaepharsalus, ”Vanha Farsalos”), ja myös Strabon erottaa Vanhan ja Uuden Farsaloksen toisistaan. Joskus on esitetty, että heidän aikanaan akropolis ja yläkaupunki olisi tunnettu Palaifarsaloksena, mutta ainoastaan alakaupunki oli enää asuttuna. Strabon antaa kuitenkin ymmärtää, että Vanha ja Uusi Farsalos sijaitsivat kauempana toisistaan. Nykyisin Palaifarsalos sijoitetaan yleensä noin yhdeksän kilometriä Farsaloksesta itään, lähelle nykyistä Xyládesta.
Farsaloksen sijaintia on kuvattu erinomaiseksi ja myös strategisesti tärkeäksi: W. M. Leake huomauttaa sen sijainneen vartioimassa reittiä Thessalian tasangoilta Sperkheioksen laakson ja Thermopylain suuntaan, ja sillä oli erinomainen akropolis, se sai vettä maanalaisista lähteistä, ja sen viereinen tasanko oli hedelmällinen ja erinomainen maanviljelyyn.
Farsaloksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Farsalia (Φαρσαλία). Sen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Koillisessa Farsaloksen aluetta rajasi Skotussan poliksen alue ja etelässä Proernan ja Peuman polisten alueet. Kaupungista länteen sijaitsivat Euhydrion ja Thetonion ja itään Eretria ja Fylake. Farsaloksen kautta kulki Thaumakoista Larissaan johtanut tie. Muita teitä johti itään Ferain ja Pagasainlahden rannikon suuntaan sekä Fthiotiin Thebaihin ja Halokseen.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Farsalos oli Thessalian merkittävimpiä kaupunkeja. Sen varhaishistoriasta tiedetään antiikin lähteiden kautta kuitenkin vain vähän. Joskus on ajateltu, että kaupungin nimi olisi varhaisempina aikoina saattanut olla Fthia, ja se olisi ollut Fthiotiin keskus. Palaifarsaloksen nimi ja olemassaolo antavat ymmärtää, että kaupunki olisi varhaisempina aikoina sijainnut eri paikassa kuin myöhemmin. Noin vuonna 700 eaa. käydyssä Lelantoksen sodassa thessalialaisen ratsuväen komentajaksi mainitaan farsaloslainen Kleomakhos. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Farsalios (Φαρσάλιος).
Klassisen kauden Farsalos oli hallintomuodoltaan oligarkia, jota hallitsivat sukudynastiat. Merkittäviä sukuja olivat ekhekratidit, daokhidit ja menonidit. Vuonna 457/456 eaa. ateenalaiset liittolaisineen piirittivät Farsalosta Myronideen johdolla saavutettuaan aiemmin voiton Boiotiassa. Heidän tavoitteenaan oli erään ekhekratideihin kuuluneen palauttaminen valtaan Farsaloksessa. Kaupungin valtaaminen kuitenkin epäonnistui. Peloponnesolaissodan alussa Farsalos oli yksi Thessalian kaupungeista, joka lähetti apujoukkoja Ateenaan. Farsalos löi omaa aiginalaisen standardin mukaista hopearahaa sekä pronssirahaa noin vuosien 480–320 eaa. välillä.
Farsaloksen suurinta kukoistuskautta oli 300-luku eaa. Larissan tyranni Medios valtasi kaupungin noin vuonna 395 eaa., vaikka siellä oli Spartan varuskunta. Tuohon aikaan sen kerrotaan olleen liitossa boiotialaisten kanssa yhdessä Larissan, Krannonin ja Skotussan kanssa. Jossakin vaiheessa valta kaupungissa annettiin yhdelle henkilölle, Polydamaalle. Hänen johdollaan Farsalos vastusti Ferain tyrannia Iasonia aikansa, mutta lopulta kaupungin oli pakko tehdä liitto hänen kanssaan, koska ei saanut apua Spartasta. Myöhemminkin Farsalos kuului Feraita vastustaneeseen thessalialaisten kaupunkien littoon ja tuki Makedonian Filippos II:sta. Filippoksen aikana Farsalos soti Pelinnaionia vastaan. Joskus ennen vuotta 346 eaa. farsaloslaiset saivat Filippokselta valtaansa hänen tuhoamansa Haloksen.