stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itsekriminointisuoja
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö > Pakkokeinoilla hankitut asiakirjat ja näytteet

Oikeuskäytännössä on erotettu todisteet, jotka perustuvat henkilön tahtoon, ja todisteet, jotka ovat olemassa henkilön tahdosta riippumatta. Itsekriminointikielto ei esimerkiksi estä hankkimasta ja käyttämästä rikosasiassa sellaista aineistoa, joka on saatu syytetyltä pakkokeinoin, mutta jonka olemassaolo ei ole riippunut hänen tahdostaan (velvoittamisesta aktiiviseen toimintaan). Tällaisia ovat esimerkiksi etsintämääräyksen nojalla hankitut asiakirjat, puhalluskokeen tulokset, veri-, virtsa-, hius- ja ääninäytteet tai DNA-testiä varten otetut kudosnäytteet. Itsekriminointikielto ei siten vapauta velvollisuudesta alistua laillisten pakkokeinojen käyttöön ja niiden passiiviseen sietämiseen. Sen sijaan aktiivisiin toimiin oman syyllisyyden selvittämiseksi ei voida pakottaa.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö > Rikosprosessiin liittymättömät tilanteet

Itsekriminointisuoja ei itsessään estä myöskään käyttämästä pakkovaltuuksia ja seuraamuksella painostamista oikeudenkäynnin ulkopuolella. Esimerkiksi velvollisuus tehdä varallisuutta koskeva veroilmoitus veroviranomaisille ei ole itsekriminointia, vaikka velvollisuuden laiminlyöntiin liittyy rangaistusseuraamus ja ilmoittajaa voidaan sakottaa väärän tiedon antamisesta.
Tällainen tilanne oli kyseessä tapauksessa Allen v. Yhdistynyt kuningaskunta, jossa todettiin, että valittajaa vastaan ei ollut vireillä eikä odotettavissa rikosasiaa. Se, että hän oli tahallaan antanut vääriä tietoja estääkseen viranomaisia saamasta selville tekoa, joka mahdollisesti johtaisi syytteeseen, ei perustanut tilannetta, jossa olisi oikeus olla myötävaikuttamatta oman syyllisyyden selvittämiseen. Ilmoitusvelvollisuutta koskevat sääntelyt olivat sopimusvaltioissa yleisiä ja saattoivat koskea monia erilaisia kysymyksiä. Tällainen velvollisuus on esimerkiksi henkilöllisyyden ilmoittaminen poliisille ja mahdolliset seuraamukset velvollisuuden laiminlyömisestä.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö > Fyysinen pakko ja kidutus

Karkein tilanne tahdon murtamiseen on fyysisen pakon ja kidutuksen käyttäminen tunnustuksen saamiseksi. Tällainen 3 artiklan vastaisesti hankittu tunnustus tai lausunto oikeudenkäyntiaineistossa tekee oikeudenkäynnin epäoikeudenmukaiseksi riippumatta sille annetusta näyttöarvosta tapauksessa.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö > Epäsuorat tilanteet

Itsekriminointisuojassa ei ole kysymys vain tilanteista, joissa epäiltyä suoranaisesti painostetaan itselleen vastaisten lausumien tai todisteiden antamiseen. Oikeudenloukkaus voi tapahtua myös epäsuorin keinoin välikäden kautta painostamalla vastentahtoiseen tunnustukseen.
Suomen oikeuskäytäntö

Suomessa itsekriminointisuoja on Euroopan unioniin liittymisen jälkeen saanut enemmän jalansijaa, sillä kansainvälisen oikeuden päätöksillä on ollut enemmän merkitystä. Suomessa korkein oikeus purki Kari Uotia koskevan 17.4.2009 annetun tuomion sen jälkeen, kun Euroopan ihmisoikeustuomioistuin oli antanut ratkaisun tapauksessa Marttinen vs. Suomi. Päätöksen mukaan itsekriminointisuojan perusteella Uotia ei voitu velvoittaa oikeudenkäynnissä kertomaan asioita, joiden ilmitulo olisi heikentänyt hänen puolustustaan toisessa, samanaikaisessa oikeudenkäynnissä.
Suomessa on tehty lakiesitys itsekriminointisuojan murtamisesta. Lakiesityksessä rikoksen tunnustaminen voi lieventää rangaistusta, joten itsekriminoinnista kieltäytyvää rangaistaan suuremmalla rangaistuksella.
Juhani Ihalainen

Juhani (Juhana) Ihalainen (1. heinäkuuta 1799 Rautalampi – 5. tammikuuta 1856 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Henkilöhistoria

Riitta Raatikaisen aviottomana lapsena syntynyt Ihalainen joutui jo lapsena kerjuulle. Vartuttuaan aikuiseksi hän oli ensin kuusi vuotta renkinä ja sairastuttuaan ryhtyi räätäliksi. Sairaus esti kuitenkin lopulta myös räätälinä toimimisen ja 1820-luvulta alkaen Ihalainen joutui elämään ruotuvaivaisena elämänsä loppuun saakka.
Kirjallinen tuotanto

Ihalaisen runoista kuusi: Tupakkiruno, Ylistysruno Kirjavaiselle, Naimaruno, Toholahden markkinoista, Talkousruno ja Runo itsestänsä ilmestyi painettuna Elias Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä vuosina 1836-1837. Ihalaisen runoja on ilmestynyt myös kokoomateoksessa Juhana Ihalaisen runoja, toimittaja Vihtori Laurila (Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1962).
Kirjallinen tuotanto > Juhani Ihalaisen runoja

Tupakkiruno
Kiitosruno Kirjavaiselle
Naimaruno
Toholahden markkinoista
Talkousruno
Runo itsestänsä, ensimmäinen versio 1831, myöhemmin vielä uusi versio
Runo Viitasaaren noidista
Keisarin armoteoista, 1850
Herrain hevosen-ajosta
Talonpojan tyttärille
Laulut Näljästä ja kalliista ajasta v. 1832
Aiheesta muualla

Yrjö Teppo : Runoilijahautoja Rautalammin hautausmaalla, Suomen Kuvalehti, 29.09.1928, nro 40, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jedin paluu (soundtrack-albumi)

| Tähtien sota: Episodi VI – Jedin paluu Soundtrack-albumi  |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 17. tammikuuta – 10. helmikuuta 1983
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: vinyylilevy
 Tuottaja(t): John Williams
 Tyylilaji: elokuvamusiikki
 Kesto: 44.59
 Levy-yhtiö: RSO Records
John Williamsin muut julkaisut
| E.T. 1982 | Tähtien sota: Episodi VI - Jedin paluu 1983 | Indiana Jones ja tuomion temppeli 1984 |
Tähtien sota -elokuvasoundtrackien muut julkaisut
| Tähtien sota: Episodi V – Imperiumin vastaisku 1980 | Tähtien sota: Episodi VI - Jedin paluu 1983 | Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka 1999 |
Jedin paluu (Star Wars: Episode VI – Return of the Jedi) on vuonna 1983 ensi-iltansa saaneen kolmannen Tähtien sota -elokuvan, Jedin paluun, soundtrack-albumi. Elokuvan musiikki nauhoitettiin Lontoossa Abbey Roadin äänitysstudiolla tammi–helmikuussa 1983.
Musiikin on säveltänyt kahden edellisen Tähtien sota -elokuvan tapaan John Williams, ja sen esittää Lontoon sinfoniaorkesteri. Jedin paluu on kestoltaan Tähtien sodan alkuperäisen elokuvatrilogian pisin soundtrack-albumi, mutta se julkaistiin edeltäjistään poiketen vain yhden vinyylilevyn painoksena, kun taas vuoden 1977 Tähtien sota: Episodi I – Uusi toivo ja vuoden 1980 Tähtien sota: Episodi V – Imperiumin vastaisku julkaistiin kahden levyn painoksina.
Ensimmäisen vinyylipainoksen kappaleet

Jedin paluun soundtrackin julkaisi alun perin RSO Records.
A-puoli
"Tähtien sodan teemamusiikki" - 5:09
"Into the Trap" – 2:36
"Luke and Leia" – 4:44
"Parade of the Ewoks" – 3:25
"Han Solo Returns (At the Court of Jabba the Hutt)" – 4:10
"Lapti Nek (Jabba's Palace Band)" – 2:49
B-puoli
"The Forest Battle" – 4:01
"Rebel Briefing" – 2:22
"The Emperor" – 2:41
"The Return of the Jedi" – 5:02
"Ewok Celebration and Finale" – 8:00
Kokonaiskesto 44:59
Ensimmäisen CD-painoksen kappaleet

Albumin ensimmäisen CD-painoksen julkaisi Polydor Records
"Tähtien sodan teemamusiikki" - 5:09
"Into the Trap" – 2:36
"Luke and Leia" – 4:43
"Parade of the Ewoks" – 3:24
"Han Solo Returns (At the Court of Jabba the Hutt)" – 4:97
"Lapti Nek" – 2:48
"The Forest Battle" – 4:01
"Rebel Briefing" – 2:19
"The Emperor" – 2:40
"The Return of the Jedi" – 5:00
"Ewok Celebration and Finale" – 7:57
Kokonaiskesto 45:40
Star Wars Trilogy: The Original Soundtrack Anthology

| Star Wars: The Original Soundtrack Anthology – Return of the Jedi  |
| --- | --- | --- |

Vuoden 1993 CD-painos
Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 1993
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): Nick Redman
 Tyylilaji: elokuvamusiikki
 Levy-yhtiö: Artista Records 20th Century Fox Film Scoresilta hankkimallaan erityisoikeudella
Vuonna 1993 20th Century Fox Film Scores ja Artista Records julkaisivat yhteistyössä neljän CD:n Star Wars: The Original Soundtrack Anthology -boksin, joka sisälsi alkuperäisen elokuvatrilogian musiikin sekä bonusmateriaalia. Ohessa Jedin paluun materiaali, joka julkaistiin boksilla;
"20th Century Fox Fanfare with CinemaScope Extension" - 0:23
"Main Title/Approaching the Death Star" - 5:22
"Han Solo Returns (At the Court of Jabba the Hutt)" - 4:09
"Fight in the Dungeon" - 3:41
"The Return of the Jedi" - 5:02
"The Emperor Arrives" - 2:07
"The Death of Yoda" - 6:05
"Parade of the Ewoks" - 3:27
"Luke and Leia" - 4:47
"The Emperor Confronts Luke" - 3:29
"Into the Trap" - 2:39
"First Ewok Battle/Fight With the Fighters" - 7:24
"The Forest Battle" - 4:04
"The Final Duel/Into the Death Star" - 3:40
"The Emperor's Death" - 2:44
"Darth Vader's Death" - 2:33
"Through the Flames" - 1:39
"Leia Breaks the News/Funeral Pyre for a Jedi" - 2:22
"Ewok Celebration/Finale" - 7:58
Boksin neljännen levyn bonusmateriaali
"Heroic Ewok/The Fleet Goes Into Hyperspace"
"The Ewok Battle"
"Lapti Nek"
"Faking the Code"
Brother and Sister"
"Leia is Wounded/Luke and Vader Duel"
"The Return of the Jedi (Alternate)"
"Leia Breaks the News (Alternate)/Funeral Pyre for a Jedi (Film Version)"
"Ewok Celebration (Film Version) /End Credits (Film Version)"
"End Credits (Film Version)" on todellisuudessa sävelletty Imperiumin vastaiskuun
Erikoispainoksen kappaleet

| Tähtien sota: Episodi VI – Jedin paluu Soundtrack-albumin erkoispainos  |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 2004
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): John Williams ja Nick Redman
 Tyylilaji: elokuvamusiikki
 Kesto: 148.04
 Levy-yhtiö: Sony Classical Reocrds
Erikoispainoksen kappaleet > CD1

"20th Century Fox Fanfare (Alfred Newman, 1954)" – 0:22
"Main Title/Approaching the Death Star/Tatooine Rendezvous" – 9:17
sisältää piiloraidan "Death Star in Disarray" ajassa 5:04–5:38
"The Droids are Captured" – 1:21
"Bounty for a Wookiee" – 2:50
"Han Solo Returns" – 4:01
"Luke Confronts Jabba/Den of the Rancor/Sarlacc Sentence" – 8:51
"The Pit of Carkoon/Sail Barge Assault" – 6:02
"The Emperor Arrives/The Death of Yoda/Obi-Wan's Revelation" – 10:58
"Alliance Assembly" – 2:13
"Shuttle Tydirium Approaches Endor" – 4:09
"Speeder Bike Chase/Land of the Ewoks" – 9:38
"The Levitation/Threepio's Bedtime Story" – 2:46
"Source Music: Jabba's Baroque Recital" – 3:09
"Jedi Rocks" – 2:42
"Archival Bonus Track: Sail Barge Assault (Alternate)" – 5:04
Kokonaiskesto 73:14
Erikoispainoksen kappaleet > CD2

"Parade of the Ewoks – 3:28
"Luke and Leia – 4:46
"Brother and Sister/Father and Son/The Fleet Enters Hyperspace/Heroic Ewok – 10:40
"The Emperor's Throne Room – 3:26
"The Battle of Endor – 11:50
"Into the Trap" – 2:30
"Forest Ambush – 2:00"
"Scout Walker Scramble" – 2:04
"The Prime Weapon Fires" – 5:16
"The Lightsaber/The Ewok Battle – 4:31
"The Battle of Endor II – 10:03
Leia is Wounded" – 1:02
"The Duel Begins" – 1:51
"Overtaking the Bunker" – 1:00
"The Dark Side Beckons" – 3:33
The Emperor’s Death" – 2:37
"The Battle of Endor III" - 6:04
"Superstructure Chase" – 1:53
"Darth Vader's Death" – 2:34
"The Main Reactor" – 1:36
"Leia's News/Light of the Force" – 3:24
"Victory Celebration/End Title" – 8:34
"Source Music: Ewok Feast/Part of the Tribe" – 4:02
"Archival Bonus Track: The Forest Battle (Concert Suite)" – 4:05
Herman Toivola

Herman Toivola (23. toukokuuta 1849 Ilmajoki – 29. lokakuuta 1923 Jyväskylä) oli suomalainen seppä, Jyväskylän seminaarin työmestari ja tehtailija. Hänen entinen asuintalonsa Cygnaeuksenkatu 2:ssa on säilynyt ja siellä toimii nykyisin Toivolan Vanha Piha.
Herman Toivola syntyi Ilmajoella Ojanperän talossa, jonka hänen vanhempansa omistivat. Toivolan perhe muutti vuonna 1858 Riihimäelle isän mennessä työhön Helsingin-Hämeenlinnan rautatierakennustyömaalle. Toivolan isän kuoltua neljä vuotta myöhemmin Toivola pääsi työhön Helsinkiin rautateiden konepajalle, jossa hän oli työssä 13 vuoden ajan. Vuonna 1877 Toivola haki Jyväskylän seminaarin miesten käsityömestarin tointa ollessaan ja tultuaan valituksi hän muutti Jyväskylään samana vuonna. Vuonna 1887 Toivola perusti Jyväskylään Toivolan konepajan. 25 vuoden ajan toiminut Toivolan konepaja erikoistui palokalustojen valmistukseen  ja Toivola teki palosuojeluvälineisiin useita parannuksia, joita hän myös patentoi.
Herman Toivola muutti vuonna 1880 vuokralle laivuri-kauppias Johan Sparvinin omistamaan taloon Cygnaeuksenkatu 2:een. Hän meni naimisiin Johan Sparvinin tyttären Marian kanssa vuonna 1885. Vaimonsa kuoltua 1886 Herman Toivola jäi Muisto-poikansa kanssa asumaan. Erottuaan seminaarin työmestarin virasta Toivola hankki tontin omakseen ja rakensi vuonna 1890 samalle tontille uuden asuinrakennuksen sekä sepän pajan. Toivolan pajassa valmistettiin erilaisia koneita, koneen osia, kaivopumppuja ja paloruiskuja. Samaan pihapiiriin asettui asumaan myös useita pajan työmiehiä. Vuonna 1897 Toivola rakensi vanhan Sparvinin lankkupuodin tilalle suuren asuinrakennuksen jossa oli myös pesutupa ja kauppapuoti. Vuonna 1899 Toivolan taloon siirtyi Jyväskylän yksityinen synnytyslaitos sen jälkeen laitoksen edellinen toimipaikka tuhoutui tulipalossa. Synnytyslaitos oli Toivolan talossa vuoteen 1919 saakka. Toivolan taloon saatiin sähkövalo 1903 ja vesijohto 1910. Toivolan tontin rakennukset ovat säilyneet nykypäivään ja vuonna 2010 tontille siirrettiin myös Keski-Suomen museon käsityöläismuseot Kuparisepän talo ja Puusepän talo.
Herman Toivola oli 11 vuoden ajan Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä, lähes kolme vuotta rahatoimikamarin esimiehenä, 15 vuotta verotuslautakunnan jäsenenä ja 20 vuotta palotoimikunnan jäsenenä.  Hänen aloitteestaan Jyväskylään rakennettiin palokunnantalo, vankila ja kunnalliskoti. Hän vaikutti myös kunnallistalon ja sähkölaitoksen perustamiseen Jyväskylään. Toivola oli lisäksi Jyväskylän vapaapalokunnan päällikkönä ja Jyväskylän käsityöläisyhdistyksen esimiehenä. Viimeksi hän toimi Jyväskylässä kunnallisena ammattientarkastajana. Hänelle myönnettiin Jyväskylän käsityö- ja tehdasyhdistyksen kultainen ansiomerkki.
Hieroglyfit (täsmennyssivu)

Hieroglyfeillä viitataan useisiin kirjoitusjärjestelmiin, jotka muistuttavat toisiaan ulkoisesti tai periaatteeltaan, mutta eivät ole historiallisesti sukua toisilleen:
Egyptiläiset hieroglyfit, muinaisessa Egyptissä käytetty kirjoitusjärjestelmä
Anatolialaiset hieroglyfit (myös luuvilaiset hieroglyfit, heettiläiset hieroglyfit), Anatoliassa pronssikaudella käytetty kirjoitusjärjestelmä
Asteekkien hieroglyfit, asteekkien käyttämä kirjoitusjärjestelmä
Kreetalaiset hieroglyfit (myös minolaiset hieroglyfit), minolaisen kulttuurin käyttämä kirjoitusjärjestelmä
Mayojen hieroglyfit, mayojen käyttämä kirjoitusjärjestelmä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hieroglyfit”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Herman Standertskjöld-Nordenstam

Herman Sigfrid Standertskjöld-Nordenstam (15. helmikuuta 1854 Tula, Venäjän keisarikunta – 13. elokuuta 1934 Helsinki, Suomi) oli suomalainen vapaaherra, Venäjän ulkoministeriön virkailija, kuvernementin sihteeri ja kartanonherra. Hän oli Carl August Standertskjöldin ja Fanny Augusta Nykoppin (1829–1880) poika, mutta vailla laillista miespuolista perillistä ollut vapaaherra Johan Mauritz Nordenstam adoptoi hänet vuonna 1869. Standertskjöld-Nordenstam muistetaan parhaiten Laukon vuoden 1907 torpparihäätöjen toimeenpanijana.
Standertskjöld-Nordenstam omisti muun muassa Laukon kartanon Vesilahdella vuosina 1885–1923 sekä Kumpulan kartanon silloisessa Helsingin maalaiskunnassa vuoteen 1893.
Tunnetuin Standertsköld-Nordenstam on Laukon kartanon omistajana. Hänen aikanaan kartanon alueella olleiden torppien lukumäärä kasvoi noin 150:een. Kun kartanon torpparit vaativat taksvärkkipäivien lyhentämistä eikä pehtoori August Vikström siihen suostunut, torpparit ryhtyivät 20. toukokuuta 1906 lakkoon. Tällöin Standertskjöld-Nordenstam vaati oikeusteitse lakkoa lopetettavaksi, mihin osa torppareista suostuikin, mutta 41 torpparia häädettiin seuraavan vuoden alussa. Tapaus herätti erittäin suurta huomiota ja sitä käsiteltiin senaatissakin.
Standertskjöld-Nordenstam omisti myös Kumpulan kartanon Helsingin liepeillä. Vuonna 1883 hän erotti kartanon maista kolme aluetta, joilta hän alkoi vuokrata asuntotontteja. Näistä kaksi sai hänen etunimensä mukaan nimet Hermanstad I ja Hermanstad II, kolmas oli Majstad. Painetussa kartassa nämä nimet esiintyivät ensimmäisen kerran vuonna 1892. Vuonna 1893 Helsingin kaupunki osti nämä alueet, ja ne liitettiin kaupunkiin vuonna 1906. Näistä alueista Hermanstad I on nykyäänkin nimeltään Hermanni (ruots. Hermanstad), kun taas Hermanstad II on nykyisin osa Vallilaa ja Majstad on nykyinen Toukola (ruots. Majstad).
Standertskjöld-Nordenstam oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1899 ja 1904–1905.
Hän meni naimisiin Hämeenlinnassa 21. kesäkuuta 1877 Christina Johanna Standertskjöldin (1855–1941) kanssa, joka oli Carl Gustav Knut Standertskjöldin (1813–1880) ja Amanda Fredrika Granfeltin (1822–1908) tytär. Heillä oli neljä lasta: Dagmar (1878–1958), Carl August Mauritz (1880–1937), Gustav Herman (1880–1925) ja Rolf (1887–1953).
Teollisuusmies Carl August Standertskjöld nuorempi oli Standertskjöld-Nordenstamin veli. Amiraali Hjalmar von Bonsdorff oli Standertskjöld-Nordenstamin vävy.
Standertskjöld-Nordenstam on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan.
Julio Acosta García

| Julio Acosta García |
| --- | --- |
 Maalauksessa vuodelta 1939.
Costa Rican presidentti
 1920 – 1924  
Edeltäjä:  Federico Tinoco Granados
Seuraaja:  Ricardo Jiménez Oreamuno
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1872 San Ramón, Costa Rica
Kuollut: 6. heinäkuuta 1954
Tiedot
Puolue:  Perustuslaillinen puolue
 Nimikirjoitus
Julio Acosta García (23. toukokuuta 1872 – 6. heinäkuuta 1954) oli Costa Rican presidentti vuodesta 1920 vuoteen 1924. Acosta nousi presidentiksi johdettuaan kansannousua Federico Tinoco Granadosia vastaan. Hänen presidenttikaudellaan aikaisemman taloudellisen vaikeudet kääntyivät vaurastumiseksi. Maa kävi myös lyhyen rajasodan Panamaa vastaan varmistaen itselleen kiistellyn raja-alueen. Acostan seuraaja oli Ricardo Jiménez Oreamuno.
Elämäkerta > Nuoruus

Julio Acosta García syntyi Costa Rican Alajuelan maakunnan San Ramónin kaupungissa 23. toukokuuta 1872. Hänen isänsä oli Juan Vicente Acosta ja äiti  Jesús García.
Elämäkerta > Tinocon veljekset ja vallankumous

Acosta alkoi työskennellä valtion hallinnossa. Hän työskenteli ensin Alajuelan kuvernöörinä, Costa Rican El Salvadorin lähettiläänä, sekä kansanedustajana Costa Rican kongressissa. Presidentti Alfredo González Floresin virkakaudella Acosta oli myös Costa Rican ulkoministeri. Vuonna 1917 Tinocon veljekset Federico ja José Tinoco toteuttivat Costa Ricassa vallankaappauksen. Federico Tinocosta tuli maan presidentti. Acosta lähti kaappauksen jälkeen maanpakoon El Salvadoriin.
Acosta alko El Salvadorista käsin koota taakseen Tinocojen veljesten vastustajia. Acosta osoittautui hyvin suosituksi kansan keskuudessa. Hän julkaisi niin sanotun Sapoán manifestin, jossa hän kehotti costaricalaisia nousemaan aseelliseen vastarintaan Tinocojen veljeksiä vastaan. 26. toukokuuta 1919 Acostan ja Tinocojen joukkojen välillä käytiin Jocoten taistelu, jonka jälkeen ympäri maata syttyi avoin kansannousu. Kapinoitsijoiden motto oli "Viva Acosta". Samaan aikaan Yhdysvallat lähetti sotalaivoja Limónin satamaan. 13. syyskuuta 1919 vallankumoukselliset valtasivat maan pääkaupunki San Josén. Vielä saman vuoden joulukuussa järjestettiin presidentinvaalit, jotka voitti vaalien ainoa ehdokas Acosta perustamansa Perustuslaillisen puolueen (Partido constitucional) ehdokkaana. Hänen virkakautensa alkoi seuraavana vuonna.
Elämäkerta > Presidenttinä ja myöhempi ura

Acostan presidenttikauden alun ongelmia olivat jakautunut maa ja taloudelliset ongelmat. Maa oli kärsinyt etenkin ensimmäisen maailmansodan aiheuttamasta kahvin ja banaanien hinnan heilahteluista. Acostan kaudella talous siirtyi kuitenkin kasvuun.Taloudellisia ongelmia ratkaistiin esimerkiksi pyrkimällä vakauttamaan maan valuutta. Sosiaalisiin ongelmiin vastattiin esimerkiksi lailla kohtuuhintaisista asunnoista. Acostan presidenttikaudella vuonna 1921 Costa Rica kävi myös niin sanotun Coton sodan Panamaa vastaan kiistellystä Coton alueesta. Rajakonflikti päättyi Costa Rican hyväksi Yhdysvaltojen väliintulon jälkeen.
Acostan seuraaja vuonna 1924 oli Ricardo Jiménez Oreamuno, jonka kaudella Acostan virkakauden vaurastuminen jatkui. Acosta itse jatkoi edelleen useissa merkittävissä tehtävissä. Hän oli esimerkiksi kansallisen sähköpalvelun (Servicio Nacional de Electricidad), sekä sosiaaliturvasta vastanneen viraston (Caja Costarricense de Seguro Social) johdossa. Acosta kuoli 6. heinäkuuta 1954.
Helsingborgin konserttitalo

Konserttitalon sisäänkäynti.
Helsingborgin konserttitalo (ruots. Helsingborgs konserthus) on konserttitalo ruotsalaisessa Helsingborgin kaupungissa, Skånessa. Se on valmistunut vuonna 1932 ja sen suunnittelusta on vastannut ruotsalainen arkkitehti Sven Markelius. Konserttitalo toimii kotinäyttämönä Helsingborgin sinfoniaorkesterille. Rakennus edustaa funktionalismin tyylisuuntaa, vaikkakin Markeliuksen aivan ensimmäinen ehdotus edusti klassistista tyylisuuntaa. Talon konserttisaliin mahtuu noin tuhat henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingborgin konserttitalo Wikimedia Commonsissa
Helsingborgin konserttitalo
Hierokles

Hierokles (m.kreik. Ἱεροκλῆς, Hieroklēs, lat. Hierocles) voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Hierokles (100-luku), stoalainen filosofi
Hierokles Aleksandrialainen (400-luku), uusplatonilainen filosofi
Hierokles (500-luku), bysanttilainen maantieteilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hierokles”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaarlo Vuori

Kaarlo Vuori.
Kaarlo Vuori (19. elokuuta 1863 Ruovesi – 22. kesäkuuta 1914 Runni, Iisalmi) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja piirustuksenopettaja. Muoto- ja henkilömaalarina hän kuului aikakautensa parhaimpiin. Vuori vahvisti merkittävästi piirustuksen asemaa kuvataiteellisen työn perustana. Hän oli niin ikään huomattava esikuva aikansa suomenkielisille miestaiteilijoille. Vuori oli aviossa näyttelijä Tilda Vuoren kanssa vuodesta 1900 kuolemaansa asti. Pariskunnalle syntyi poika Veijo vuonna 1903.
Kaarlo Vuori syntyi kauppias Gustaf Henrik Hällbergin ja Hedvig Patalan kuusilapsiseen perheeseen. Seitsemän ensimmäistä vuottaan hän vietti Ruovedellä, josta muutti Tampereelle vuosiksi 1870 – 1883. Vuori pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta vuonna 1883. Taiteellisen koulutuksensa hän sai Helsingin yliopiston piirustussalissa, Taideteollisessa keskuskoulussa 1886 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886 – 1889, jossa hänen opiskelutoverinaan oli muun muassa Pekka Halonen. Vuori oli stipendiaattina Pariisissa kaksi lukuvuotta. 1880-luvulla Vuori toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen piirtäjänä tutkimusmatkoilla Suomessa ja ulkomailla.
Vuonna 1891 Kaarlo Vuori maalasi muotokuvan Minna Canthista ja myös muita Canthin perheenjäseniä. Samana vuonna Vuoren teoksia esiteltiin ensi kerran julkisesti. Vuosina 1898 – 1904 Vuori toimi Turun piirustuskoulun opettajana. Turun vuosien jälkeen hän siirtyi Tampereelle muotokuvamaalariksi ja opettajaksi Tampereen Käsityö- ja taideteollisuuskouluun. 1900-luvun alussa hän oli tehdaskaupungin ainoa ammattimainen kuvataiteilija Gabriel Engbergin ohella. Muotokuvien lisäksi Vuori teki realistisia maisemakuvauksia, kuten Ruoveden kirkkorantaa (1909) ja Saaristotila (1911, öljy, 38X58 cm). Vaimonsa Tildan muotokuvan hän maalasi vuonna 1913. Vuori harrasti valokuvausta, hänen valokuviaan julkaistiin Helsingin Kaiku -lehdessä helmikuussa 1909. Kaarlo Vuori menehtyi aivohalvaukseen kesäkuussa 1914.
Vuoren töitä on nähtävillä esimerkiksi Hiekan taidemuseossa Tampereella. Hänen vesivärityönsä Minna Canthista on näytteillä Kuopion Korttelimuseossa.