stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Felix Salten
Elämänvaiheet

Felix Saltenin isä oli unkarinjuutalainen insinööri. Salten syntyi Pestissä (nykyinen Budapest), mutta perhe muutti Wieniin neljä viikkoa hänen syntymänsä jälkeen. Perhe asui Alsergrundissa ja Währingissä. Siegmund keskeytti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja meni töihin vakuutusyhtiöön. Hänen ensimmäinen tekstinsä julkaistiin vuoden 1889 alussa, ja ensimmäinen novellikokoelma Der Hinterbliebene julkaistiin 1900. Tällöin hän käytti jo salanimeä Felix Salten. Hän tutustui Wienin kirjallisiin piireihin, ja hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muiden muassa Arthur Schnitzler, Hugo von Hofmannsthal, Richard Beer-Hofmann, Hermann Bahr ja alussa myös Karl Kraus; he muodostivat niin kutsutun nuorwieniläisen ryhmittymän (saks. Jung-Wien). Uransa alussa Salten julkaisi novelleja, jotka hyödyntävät symbolismin ja impressionismin keinovaroja mutta joissa näkyy myös naturalistisen koulukunnan vaikutusta.
Vuonna 1894 Salten alkoi työskennellä Wiener Allgemeine Zeitung -lehden teatteriarvostelijana ja siirtyi vuonna 1902 Die Zeit -lehteen. Hän sai kuuluisuutta kirjoituksista, joissa hän selosti hovin skandaaleja. Hänen oletetaan myös julkaisseen anonyymisti kiistanalaisen eroottisen romaanin Josefine Mutzenbacher eli Wieniläisen ilotytön tarina (1906).
Salten avioitui vuonna 1902 näyttelijä Ottilie Metzelin (1868–1942) kanssa. Perheeseen syntyi kaksi lasta: Paul (1903–1937) ja Anna Katharina (1904–1977).
Lehtiartikkeleita, erityisesti niin kutsuttuja följetongeja, Salten kirjoitti elämänsä aikana noin 3 000 kappaletta. Lisäksi hän kirjoitti romaaneja, novelleja, esseitä, näytelmiä, librettoja ja elokuvakäsikirjoituksia (muun muassa Mihin rakkaus johtaa [1924]).
Ensimmäisen maailmansodan aikana Salten kirjoitti isänmaallisia tekstejä. Hän suhtautui sotaan ensin innostuneesti, mutta vuonna 1917 hän alkoi pitää sotaa katastrofina.
1920-luvulla Salten työskenteli Neue Freie Presse -lehdessä vaikutusvaltaisena kolumnistina ja julkaisi muutamia menestysromaaneja. Vuonna 1923 ilmestyi kaksi eläinaineista romaania: Koiramme Firenzessä ja Bambi: Tarina metsästä. Merkittäviin teoksiin kuuluvat myös Palestiinan-matkakirja Uusia uurtajia vanhassa maassa (1925) ja Yhdysvaltain-matkakirja Amerikka viidessä minuutissa (1931), jotka ilmestyivät ensin Wiener Allgemeine Zeitungissa ja Neue Freie Pressessä följetongien sarjoina.
Vuosina 1927–1933 Salten toimi Itävallan Pen-liiton puheenjohtajana. Hänen kirjansa kiellettiin natsi-Saksassa vuonna 1935. Kun Itävalta oli liitetty Saksaan, Salten välttyi vainolta kansainvälisen maineensa vuoksi. Hänen tyttärensä asui Sveitsissä ja järjesti vanhemmilleen oleskeluluvan vuonna 1939. Salten vietti viimeiset vuotensa Sveitsissä rahavaikeuksien piinaamana. Oleskeluluvan ehtoihin kuului, ettei hän saanut työskennellä toimittajana, ja hänen sveitsiläinen kustantajansa oli kiinnostunut julkaisemaan ainoastaan eläintarinoita (muun muassa jatko-osa Bambis Kinder). Salten ei saanut taloudellista hyötyä Walt Disneyn Bambi-elokuvan menestyksestä. Myös Disney-elokuvat Perri (1957) ja Koiruutta kerrakseen (1959) perustuvat Saltenin teoksiin.
Teoksia > Saksaksi

Der Hinterbliebene: Kurze Novellen (1900)
Der Gemeine (1901)
Gustav Klimt: Gelegentliche Anmerkungen (1903)
Der Schrei der Liebe: Novelle (1905)
Herr Wenzel auf Rehberg und sein Knecht Kaspar Dinckel (1907)
Das österreichische Antlitz: Essays (1909)
Olga Frohgemuth: Erzählung (1910)
Wurstelprater: Ein Schlüsseltext zur Wiener Moderne (1911)
Kaiser Max der letzte Ritter (1912)
Kinder der Freude: Drei Einakter (1917)
Bambi: Eine Lebensgeschichte aus dem Walde (1923)
Der Hund von Florenz (1923)
Bob und Baby (1925) – kuvittanut Anna Katharina Salten
Neue Menschen auf alter Erde: Eine Palästinafahrt (1925)
Martin Overbeck: Der Roman eines reichen jungen Mannes (1927)
Gesammelte Werke in Einzelausgaben I–VI (1928–1932)
Fünfzehn Hasen: Schicksale in Wald und Feld (1929)
Fünf Minuten Amerika (1931)
Freunde aus aller Welt: Roman eines zoologischen Gartens (1931)
Florian: Das Pferd des Kaisers (1933)
Die Jugend des Eichhörnchens Perri (1938/1942)
Bambis Kinder: Eine Familie im Walde (1939/1940)
Renni der Retter: Das Leben eines Kriegshundes (1940/1941)
Djibi das Kätzchen (1945)
Teoksia > Suomeksi

Bambi: Tarina metsästä.  ((Bambi: Eine Lebensgeschichte aus dem Walde, 1923.) Kuvittanut Hans Bertle. Suomentanut Sirkka Reinelä)  Porvoo:  WSOY, 1954.
Amerikka viidessä minuutissa.  ((Fünf Minuten Amerika, 1931.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2016.  ISBN 978-952-330-567-0
Bambin lapset: Perhe metsän siimeksessä.  ((Bambis Kinder, 1939.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2016.  ISBN 978-952-330-747-6
Koiramme Firenzessä: Kertomus.  ((Der Hund von Florenz, 1923.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2016.  ISBN 978-952-330-150-4
Uusia uurtajia vanhassa maassa: Matkalla Palestiinassa.  ((Neue Menschen auf alter Erde, 1925.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2016.  ISBN 978-952-286-532-8
Kirjallisuutta

Atze, Marcel (toim.): Im Schatten von Bambi: Felix Salten entdeckt die Wiener Moderne.  Salzburg–Wien:  Residenz Verlag, 2020.  ISBN 978-3-7017-3520-4
Eddy, Beverley Driver: Felix Salten: Man of Many Faces.  Riverside, California:  Ariadne Press, 2010.  ISBN 978-1-57241-169-2  (englanniksi)
Ehneß, Jürgen: Felix Saltens erzählerisches Werk: Beschreibung und Deutung.  (Diss.  	Regensburger Beiträge zur deutschen Sprach- und Literaturwissenschaft, B:81)  Bern:  Lang, 2002.  ISSN 0721-3301  ISBN 3-631-38178-6  (saksaksi)
Gottstein, Michael: Felix Salten (1869–1945): Ein Schriftsteller der Wiener Moderne.  Würzburg:  Ergon, 2007.  ISBN 978-3-89913-585-5  (saksaksi)
Mattl, Siegfried – Schwarz, Werner Michael (toim.): Felix Salten: Schriftsteller – Journalist – Exilant.  (Katalog zur gleichnamigen Ausstellung im Jüdischen Museum der Stadt Wien vom 5. Dezember 2006 bis 18. März 2007)  Wien:  Holzhausen, 2006.  ISBN 3-85493-128-X  (saksaksi)
Pfoser, Alfred: ”Der Schmock funèbre: Die Kriegsfeuilletons des Felix Salten”, Kulturmanöver: Das k.u.k. Kriegspressequartier und die Mobilisierung von Wort und Bild, s. 111–126.  (Budapester Studien zur Literaturwissenschaft, 18. Herausgegeben von Sema Colpan, Amália Kerekes, Siegfried Mattl und Magdolna Orosz)  Frankfurt a.M.:  Peter Lang, 2015.  ISSN 1617-903X   ISBN 978-3-631-65616-7  (saksaksi)
Pouh, Liselotte: Wiener Literatur und Psychoanalyse: Felix Dörmann, Jakob Julius David und Felix Salten.  (Diss)  Frankfurt am Main:  Peter Lang, 1997.  ISBN 3-631-31445-0  (saksaksi)
Seibert, Ernst – Blumesberger, Susanne (toim.): Felix Salten – der unbekannte Bekannte.  (Kinder- und Jugendliteraturforschung in Österreich, 8)  Wien:  Edition Praesens, 2006.  ISBN 3-7069-0368-7  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chronisten, Reporter, Aufklärer – Felix Salten. Österreichische Mediathek. (saksaksi)
Felix Salten Elonetissä.
Felix Salten Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  3  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Philipp Arlen kuvitti useita Saltenin eläin­tarinoita. Sota­romaani Renni der Retter ilmestyi saksaksi 1941, mutta englannin­kielinen käännös julkaistiin jo 1940.
Jukka Lewis

| Jukka Lewis |
| --- | --- |
 Lewis vuonna 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1963 (ikä 61)
Ammatti:  Muusikko, laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Juki Lewis, Jay Lewis, Jay C. Blade
Laulukielet:  englanti, suomi
Tyylilajit:  Suomirock, rock
Soittimet:  Bassokitara
Yhtyeet:  Masque, Sarcofagus, Oz, Princess Pang, The Chiefs, Skin 'n' Bones, Billion Dollar Babies, Colme cowboyta, Yö, Jay Lewis Gang
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jukka Sakari ”Jay” Lewis (ent. Homi, s. 22. huhtikuuta 1963 Helsinki) on tamperelainen muusikko. Hän on Jay Lewis Gangin laulaja-basisti. Aiemmin hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (1999–2016), Oz, Masque, Sarcofagus, Princess Pang, The Chiefs, Skin 'n' Bones ja Billion Dollar Babies. Jukka Lewis on asunut uransa aikana myös Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2007 ilmestyi hänen ensimmäinen soololevynsä Jay Lewis: Manhattan Files. Toinen sooloalbumi, Beat the Elite, ilmestyi kesäkuussa 2009. Jukka Lewis on laulanut myös joitain kappaleita Yön levyillä, kuten ”Karheaa ja kaunista” (2003), "Deadline" (2007) ja ”Oikee enkeli” (2005). Lewis on myös laulanut vuoden 2003 "Rakkaus on lumivalkoinen" -kappaleesta englanninkielisen version nimellä "Love Me Like You Never Did Before".
Lewis on myös toiminut lauluntekijänä oman soolotuotannon lisäksi mm. Yö- ja The Neropats-yhtyeille sekä Costello Hautamäen englanninkieliselle tuotannolle.  Joulukuussa 2016 Lewis ja Yössä vuodesta 2000 vaikuttanut kitaristi Asko "Daffy" Terävä erotettiin yhtyeestä. Lewis nosti Olli Lindholmia vastaan oikeusjutun laittomasta irtisanomisesta, mutta hävisi jutun ja hänet tuomittiin maksamaan 26 000 euron oikeudenkäyntikulut. Suomen Muusikkojen Liitto kuitenkin maksoi nämä kulut kokonaan.
Lewis perusti Yöstä potkut saatuaan loppuvuodesta 2016 yhdessä myös Yöstä potkut saaneen kitaristi Daffy Terävän kanssa uuden yhtyeen, Jay Lewis Gangin. Sen rumpalina toimii niin ikään Yössä soittanut Frogley ja koskettimia soittaa Popedassa soittanut Jani Kemppinen. Yhtyeeltä ilmestyi 9. tammikuuta 2017 "Liekki"-niminen single ja video.
Lokakuussa 2019 ilmestyi hänen itsensä kirjoittama, Bazarin kustantama 360-sivuinen elämäkertakirja Yöstä valoon. ISBN 9789522796721. Kirjassa Lewis kertoo muun muassa seurustelleensa Katariina Sourin kanssa vuonna 2015.
Osittainen diskografia > Jay Lewis

Manhattan Files (Recovery 2007)
Beat the Elite (Recovery 2009)
Osittainen diskografia > Jay Lewis Gang

Liekki (single ja video 2017)
Osittainen diskografia > Neropats

Chainsaw Buzzin (Poko Records 2000)
Osittainen diskografia > Yandia

Radiate (single, 2015)
Aiheesta muualla

Likaiset Legendat, Yön virallinen verkkosivusto
Official Homepage: www.JayLewis.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Lewis säveltäjänä Fono.fi.
Jukka Lewis sanoittajana Fono.fi.
Jukka Lewis: Äänilevytuotanto ja krediitit eri albumeilla verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Gunnar Lihr

lentokapteeni Gunnar Lihr
Gunnar Lihr (26. heinäkuuta 1897 Helsinki – 1. joulukuuta 1937 Fjäturenjärvi, Sollentuna, Ruotsi) oli suomalainen lentokapteeni ja Aeron ensimmäinen suomalainen liikennelentäjä.
Lihr oli vuonna 1928 lentäjänä Ilmavoimien Suomen osalta organisoimalla pelastusretkellä Huippuvuorille, jonne italialaisen kenraalin Umberto Nobilen johtama retkikunta oli jäänyt jäälautalle zeppeliini Italian pudottua.
Lihr aloitti uransa 1920 ilmavoimien palveluksessa mekaanikkona. Vuodesta 1924 hän työskenteli Aeron palveluksessa ja lensi ensimmäisen vuoron Helsingistä Tukholmaan. Hän kuoli Tukholmaan matkalla olleen koneen epäonnistuneessa hätälaskussa. Moottorin jouduttua epäkuntoon koneen oli tehtävä pakkolasku Tukholman lähellä pienelle järvelle, jonka jää ei kestänyt koneen painoa. Lentokapteeni Lihr ja radiosähköttäjä Hartikainen hukkuivat koneen vaipuessa järven pohjaan.
Lihr oli avioitunut lastenlääkäri Zaida Eriksson-Lihrin kanssa kolme vuotta ennen kuolemaansa. Heillä oli poika.
Lihr sai lentokapteenin arvon 1934.
Aiheesta muualla

Gunnar Lihrin haastattelu Hufvudstadsbladetissa, Pelastamalmi.fi (ruotsiksi)
Geust, Karl-Fredrik: Gunnar Lihr, En finländsk flygarlegend – Suomalainen lentäjälegenda, ISBN 978-951-550-771-6
25 ja 15 kertaa maapallon ympäri. Uudet lentokapteenit Lihr ja Leppänen kertovat kokemuksiaan. Yöpostilennoilla ovat lentäjämme olleet vaikeuksissakin, mutta muuten kaikki sujunut aina »all right», Helsingin Sanomat, 20.10.1934, nro 283, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lihrin ruumis löydetty. Hartikainen ei liene päässyt ulos koneesta, Helsingin Sanomat, 03.12.1937, nro 327, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tauno Hannus : Lentokapteeni Gunnar Lihrin muistolle, Helsingin Sanomat, 05.12.1937, nro 329, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Pekka Sammallahti
Teoksia

Korhonen, Mikko, Jouni Mosnikoff, Pekka Sammallahti. 1973: Koltansaamen opas. Castrenianumin toimitteita ; 4. Helsinki : Suomalais-ugrilainen seura,
Sammallahti, Pekka 1974: Material from Forest Nenets. Castrenianumin toimitteita ; 2 Helsinki : [s.n.], 1974.
Sammallahti, Pekka 1975: Sodankylän saamelaisten entistä elämää. Elsa-Marja Aikion kertomana. Castrenianumin toimitteita ; 14 Helsinki : [s.n.], 1975.
Sammallahti, Pekka 1977: Norjansaamen Itä-Enontekiön murteen äänneoppi. Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia ; 160 Helsinki : Suomalais-ugrilainen seura.
Sammallahti, Pekka 1980: Jietnadatoahppa : fonetihka vuođđoássit 1. Dieđut ; Nr.2-1980.Guovdageaidnu : Sámi instituhtta, 1980.
Mosnikoff, Jouni & Pekka Sammallahti 1988: U'cc sääm-lää'dd sää'nnǩeârjaz = Pieni koltansaame–suomi-sanakirja [Utsjoki] : Jorgaleaddji, 1988.
Sammallahti, Pekka 1989: Sámi-suoma sátnegirji = Saamelais-suomalainen sanakirja. Ohcejohka : Jorgaleaddji.
Sammallahti, Pekka & Mosnikoff, Jouni 1991: Suomi–koltansaame-sanakirja = Lää'dd-sää'm sää'nnǩe'rjj. Ohcejohka : Girjegiisá, 1991.
Sammallahti, Pekka 1993: Sámi-suoma-sámi sátnegirji = Saamelais-suomalais-saamelainen sanakirja. Ohcejohka : Girjegiisá
Sammallahti, Pekka & Morottaja, Matti 1993: Säämi-suomâ sänikirje = Inarinsaamelais-suomalainen sanakirja. Ohcejohka : Girjegiisá, 1991.
Sammallahti, Pekka 1998: The Saami languages : an introduction. Kárásjohka : Davvi girji.
Sammallahti, Pekka 2002: North Saami resource dictionary. Publications of the Giellagas Institute ; vol. 1. Oulu : [Oulun Yliopisto], 2002.
Sammallahti, Pekka 2005: Láidehus sámegiela cealkkaoahpa dutkamii. Kárásjohka : Davvi girji, 2005.
Sammallahti, Pekka & Klaus Peter Nickel 2006: Sámi-duiskka sátnegirji = Saamisch-deutsches wörterbuch.. Karasjok : Davvi Girji, 2006.
Sammallahti, Pekka 2007: Gielladutkama terminologiija. Kárásjohka : Davvi girji, 2007.
Sammallahti, Pekka 2007: Inarinsaamen käänteissanakirja - Inari Saami Reverse Dictionary. Publications of the Giellagas Institute ; vol. 6. Oulu : [Oulun Yliopisto], 2007.
Nickel, Klaus Peter & Pekka Sammallahti 2008: Duiskka-sámi sátnegirji = Deutsch-saamisches wörterbuch.. Karasjok : Davvi Girji, 2008.
Nickel, Klaus Peter & Pekka Sammallahti 2011: Nordsamisk grammatikk.. Karasjok : Davvi Girji, 2011.
Sammallahti, Pekka 2019: Láidehus sámegiela jietnadatoahpa dutkamii. Oulu: Publications of the Giellagas Institute. Volume 18. Oulu 2019.
Aiheesta muualla

Pekka Sammallahden kotisivu Giellagas-instituutissa: emeritusprofessori
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Lida

| Lida (Лі́да) Ли́да |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Lida
 Koordinaatit: 53.8908°N, 25.3047°E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Maininta:  1320-luku
Kaupungiksi:  1796
Korkeus:  135-170 m
Väkiluku (10/2009)  ():  97 629
Aikavyöhyke:  UTC+3
Suuntanumero(t):  +375-154 (ulkomailta), 8-0154 (maan sisäinen)
 
 www.lida.by 
 Kaupungin viralliset sivut (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lida (valkoven. Лі́да, ven. Ли́да, puol. Lida, liett. Lyda) on valkovenäläinen kaupunki ja samannimisen piirin keskus noin 163 kilometriä Minskistä länteen. Lidasta on maanteitse noin 130 kilometriä Puolaan ja 45 kilometrin matka Vilnan suuntaan Liettuan rajalle. Kaupunki kuuluu Hrodnan alueseen ja sen väkiluku oli lokakuun 2009 väestönlaskennan mukaan 97 629. Koko Lidan piirissä asui 135 096 ihmistä, mihin sisältyi myös piirin eteläosissa sijaitseva Bjarozaukan pikkukaupunki.
Katunäkymä Lidasta.
Näkymä Lidan eteläreunalta.
Lidan jäähalli.
Historiaa

Lida on perustettu 1300-luvulla. Asiakirjoissa kaupunki mainitaan ensimmäisiä kertoja vuosina 1323 ja 1328.. Lidan linna rakennettiin noin 1323-1325 Liettuan suuriruhtinaskunnan itärajan suojaksi ja se tuhoutui vähitellen lukuisissa piirityksissä, suurempi tuho oli vuonna 1710. Sittemmin linnaa on kunnostettu ja se kuuluu kaupungin päänähtävyyksiin. Linna sijaitsee keinotekoisella, 5-6 metriä ympäristöään korkeammalla kummulla, ja linnassa on 12 metriä korkeat muurit. Aiemmin linna sisälsi ortodoksisen kirkon, asuin- ja talousrakennuksia. Paikkakunta toimi vuonna 1380 Liettuan suuriruhtinaskunnan Gediminasin luoman dynastian linnoituksena. Lida liitettiin Venäjän keisarikunnan yhteyteen Puolan jaoissa vuonna 1795 ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1796. Venäjän keisarikunnassa kaupunki kuului Hrodnan, ja 1843 lähtien Vilnan kuvernementtiin. Vuoden 1897 väestönlaskennassa se listataan Vilnan kuvernementin kihlakuntakaupunkina. Vuosina 1919–39 se oli liitetty osaksi Puolaa.
Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1840 | 1897 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&03446.&&&&003 446 | &&&&&&&&&&&09323.&&&&009 323 | &&&&&&&&&&028541.&&&&0028 541 | &&&&&&&&&&047578.&&&&0047 578 | &&&&&&&&&&065500.&&&&0065 500 | &&&&&&&&&&091007.&&&&0091 007 | &&&&&&&&&&097629.&&&&0097 629 |
Liikenneyhteydet

Nykyisin kaupunki on liikenteen solmupiste. Lida on merkittävä rautateiden risteysasema. Ukrainasta ja Kobrynin kaupungin suunnalta saapuva, pohjoisessa Liettuan Vilnaan vievä E85-valtatie (numerointi M11) kulkee Lidan läpi. Lisäksi Minskistä länteen Hrodnaan johtava valtatie M6 sivuaa kaupunkia etelässä. Tämän ohella kaupungin itäpuolella näkyy satelliittikuvassa Lidan lentotukikohta, jonka kiitotie on 2,4 km pitkä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lida Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
Hrodnan alueen viralliset sivut Lidan piiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (region.grodno.by)
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi), (venäjäksi) ja (englanniksi)
Lidan linnasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belarus.by)
WikiMapia satelliittikuvalinkki kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Olvin tytäryhtiön, Lidskoje-panimon sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (lidskoe.by)
Lidan piirin Bjarozaukassa sijaitsevan Neman-lasitehtaan sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) ja (englanniksi) (neman.by)
Valkovenäläinen sääennuste Lidaan (venäjäksi) (pogoda.by)
Liha ja Säilyke

Liha ja Säilyke Oy on forssalainen elintarvikealan yritys, joka on Atria Yhtymän omistama.
Sen tunnetuin tuotemerkki on Forssan.lähde? Merkillä myydään muun muassa salaatteja, valmisruokia, piirakoita sekä erilaisia lihatuotteita. Yhtiö valmistaa myös tuotteita kauppojen omilla merkeillä. Yhtiö työllistää noin 200 työntekijää, ja sen vuosittainen liikevaihto ylittää 40 miljoonaa euroa.
Historia

Erkki Rokkanen, Matti Helin ja Paavo Hölttä perustivat vuonna 1955 avoimen yhtiön Liha ja Säilyketehdas Rokkanen & Kumpp.. Yhtiö alkoi valmistaa palvituotteita, makkaroita ja säilykkeitä Saarisen vanhassa makkaratehtaassa Forssan kauppalassa. Vuonna 1959 toiminta siirrettiin omiin, uusiin tiloihin. Paavo Hölttä kuoli 1966, ja hänen perikuntansa myi Höltän osuuden muille yhtiömiehille.
Vuonna 1969 valmistui tehtaan merkittävä laajennus, johon sijoittui varasto, pakkaamo, lähettämö, lihanleikkaamon laajennus sekä eineskeittiö. Säilykkeiden valmistus lopetettiin 1970-luvun alussa huonon menekin vuoksi. Einesten menekki sen sijaan kasvoi, ja niinpä tehdasta laajennettiin taas vuonna 1974 juuri einestuotantoa silmällä pitäen.
Vuonna 1976 perustettiin Liha ja Säilyke Oy jatkamaan Avoin yhtiö Liha ja Säilyketehdas Rokkanen & Kumpp. toimintaa. Avoin yhtiö purettiin seuraavana vuonna. Einestuotannon jatkaessa kasvuaan, laajennettiin tuotantotiloja jälleen vuonna 1982.
Vuosina 1995 – 1996 tapahtui yhtiön tähän asti suurin laajennus. Yhtiö osti tehtaan naapuritontin, jossa sijaitsi aiemmin osuusliike Tammen teurastamo. Teurastamon rakennukset purettiin, ja tilalle rakennettiin 4000 m² laajennus. Siihen sijoittui kasvisten ja juuresten prosessointi, salaattien valmistus, varastotiloja sekä pakkasvarasto.
Pääosa tehtaasta sijaitsee Loimijoen ja asuinalueiden välissä ahtaalla tontilla, jossa ei ole enää tilaa laajentua. 2002 valmistui uusi lähettämörakennus joen vastakkaisella puolella olevalle tontille. Vanhan ja uuden osan yhdistää toisiinsa katettu kuljetinsilta.
Liha ja Säilyke Oy:n koko osakekanta myytiin Atria Oyj:lle vuonna 1999. Vuonna 2004 Liha ja Säilyke Oy:n logistiset toiminnot eriytettiin F-Logistiikka Oy:ksi.
31. maaliskuuta 2008 Atria ilmoitti tuotannon tehostamistoimista. Käynnistettävät yt-neuvottelut tähtäävät Forssassa noin 100 työpaikan vähennykseen, joka on noin puolet tehtaan koko henkilöstöstä. Sulkulistalle kuuluu mm. F-Logistiikan koko toiminta. Näillä näkymin Forssaan jää ainakin salaattituotanto ja valmisruokatuotanto, jota on tarkoitus modernisoida.
Aiheesta muualla

Rekola, Tuula: Talo makuja tulvillaan. 50 vuotta työtä ja elämää Liha ja Säilyke Oy:ssä. Liha ja säilyke 2005. ISBN 9789529186631.
Samppalinnan tuulimylly

Samppalinnan tuulimylly
Samppalinnan tuulimylly on Turussa sijaitseva, 1860 valmistunut tuulimylly, joka nykyään on yksi kaupungin nähtävyyksistä. Myllyn läheisyydessä toimii Samppalinnan kesäteatteri.
Turun Myllysilta on nimetty tuulimyllyn mukaan.
Myllyn historia

Myllyn ja sen vieressä sijaitsevan asuinrakennuksen rakennutti 1859-1860 laivuri Juho Antinpoika (J. Andersson), joka laivurina ja kapteenina näki liiketoimintamahdollisuuden laivakorppujen valmistuksessa. Hänen kuoltuaan vuonna 1866 mylly siirtyi laivuri Adolf Tengströmille. 1880-luvulla myllyn omistivat herrat nimeltä Nordström ja Lundgren toisen toimiessa myllärinä ja toisen leipurina.
Toiminta jatkui 1900-luvun vaihteeseen asti. Viimeisenä omistajana oli Johan Christian Thomé. Osasyynä myllyn toiminnan pysähtymiseen olivat myllyn rapistuneet siivet, joita Thomélla ei ollut varaa korjata, mutta myös vahvemmat kilpailijat jättivät myllyn varjoonsa.
Tarkoituksena oli 1900-luvun alkupuolella rakentaa tontille sairaala Eschnerin vapaasairaalasäätiön varoin, mutta inflaatio ja tontin sopimattomuus sairaalalle estivät suunnitelmat.
Samppalinnan tuulimylly ja asuinrakennus.