stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metsä Board Äänekoski
Aiheesta muualla

Tuuri, Antti: Äänekosken tehtaat 1896–1996. Metsä-Serla 1996. ISBN 9789519578712.
Miehemme Havannassa

Miehemme Havannassa (Our Man in Havana) on Graham Greenen kirjoittama romaani. Se ilmestyi vuonna 1958. Arvo Turtiaisen suomenkielinen käännös Miehemme Havannassa ilmestyi vuonna 1959 Tammen kustantamana. Se on tyyliltään humoristinen vakoiluromaanilähde?.
Tarina

Romaani kertoo englantilaisesta herra James Wormoldista, joka edustaa Pikasiivous-nimistä pölynimuriyhtiötä Kuuban pääkaupungissa Havannassa vallankumousta edeltävänä aikana 1950-luvulla ja joka värvätään yllättäen Ison-Britannian ulkomaantiedustelun tehtäviin. Hyväntahtoinen Wormold, jonka vaimo on hänet jättänyt, asuu yhdessä 17-vuotiaan tyttärensä Millyn kanssa. Rakkaan Milly-tyttären uusi ratsastusharrastus tulee isälle kalliiksi, joten tarjottu tiedusteluasiamiehen tehtävä palkkioineen ja kulukorvauksineen sopii hyvin Wormoldille. Hän palkkaa avukseen pölynimuriliikkeen työtekijän, Lopezin.
Värvääjänä ja Wormoldin yhteyshenkilönä toimiva herra Henry Hawthorne matkustaa Lontooseen tapaamaan päällikköä, joka kiinnostuu Havannan uuden asiamiehen myötä ulkomaantiedustelulle avautuvista mahdollisuuksista. Päällikkö alkaa rahoittaa Wormoldin toimintaa ja määrää tälle Beatrice-nimisen sihteerin omasta henkilökunnastaan.
Wormoldilla ei kuitenkaan ole suhteita Kuuban johtoon eikä mahdollisuuksia hankkia arvokkaita tietoja, joten hän alkaa keksiä niitä itse. Keksimiensä tietojen perusteella Wormold lähettää Lontooseen salakielisiä raportteja sekä piirustuksia vuoristoon sijoittuvasta epäilyttävästä rakennushankkeesta. Hän kirjaa sopiviksi katsomiaan henkilöitä omiksi asiamiehikseen heidän tietämättään ja luo omassa mielikuvituksessaan heitä myös lisää sekä pitää heistä kortistoa. Lontoosta lähetetyt asiamiespalkkiot kulukorvauksineen Wormold tallettaa ensin omalle pankkitililleen. Hänen tarkoituksenaan on säästää rahaa, jotta hän voisi maksaa Millyn opinnot  sveitsiläisessä sisäoppilaitoksessa.
Kuuban hallintoa romaanissa edustaa erittäin pienikokoinen ja vulgääri poliisivirkailija nimeltään kapteeni Segura. Hän, lempinimeltään Punainen Korppikotka, kiduttaa työssään vankeja ja omistaa kuulopuheiden mukaan ihmisnahalla päällystetyn savukekotelon. Segura, joka on ihastunut vaaleatukkaiseen ja kauniiseen Millyyn, omistaa myös tallin, jota Milly vuokraa hevostaan varten.
Sitten Wormoldin kortistoimien mielikuvitusasiamiesten vastineet todellisuudessa alkavat yksi toisensa jälkeen kuolla.
Elokuvasovitukset

Romaanin pohjalta on valmistunut Carol Reedin ohjaama laajakangaselokuva vuonna 1959. Elokuvan päähenkilöä James Wormoldia esittää Alec Guinness.lähde?
Międzyzdroje

| Międzyzdroje |
| --- | --- |


 Międzyzdroje
 Koordinaatit: 53°55′37″N, 14°27′2″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Länsi-Pommeri
Piirikunta:  Kamień
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,50 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  5 343
 – Väestötiheys:  1 187 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  72-500
 
 www.miedzyzdroje.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Międzyzdroje (saks. Misdroy) on kaupunki Wolinin saarella Luoteis-Puolassa. Kaupunki sijaitsee Kamieńin piirikunnassa Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 5 343 asukasta. Itämeren rannalla ja lähellä Wolinin kansallispuistoa sijaitseva Międzyzdroje on sijaintinsa ansiosta suosittu lomakohde, jolla on hyvät matkailupalvelut. Góra Kawcza on kaupungin tuntumassa sijaitseva noin 60-metrinen kukkula, joka tarjoaa hyvät näköalat lähiympäristöön.
Ystävyyskaupungit

Boronów, Puola
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Międzyzdroje Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset verkkosivut (puolaksi)
Micranthocereus

| Micranthocereus |
| --- | --- |
 Micranthocereus albicephalus.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cereeae
Suku::  Micranthocereus  Backeb. (1938)
Katso myös
   Micranthocereus Wikispeciesissä   Micranthocereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Micranthocereus on 9-lajinen eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimen alkuosa on johdettu kreikan sanoista mikros 'pieni' ja anthos 'kukka', jälkiosa on latinan vahaa tai vahakynttilää tarkoittava sana. Suku on läheinen suvulle Arrojadoa, johon se aiemmin on yhdistettykin.
Tuntomerkit

Suvun kasvit ovat pensasmaisia tai kookkaita pylväitä, pystykasvuisia, yksi- tai monivartisia ja jopa kolme metriä korkeita. Varret ovat liereitä, uurteisia ja tiheäpiikkisiä. Areolit sijaitsevat lähekkäin ja niissä on usein pitkää villakarvaa ja piikkejä. Verson osa, johon kukat kehittyvät (kefalio), sijaitsee varren sivulla joko jatkuvana tai katkeilevana muodostelmana, joko varren pinnalla tai siihen uponneena. Siinä on villakarvaa ja sukasia. Kukat sijaitsevat kefaliossa tavallisesti ryhminä ja ovat putkimaisia, 2–5 cm pitkiä. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja. Kehälehdet ovat lyhyitä, pystyjä tai siirottavia, väriltään vaihtelevia. Hedelmä on punainen, avautumaton, pieni, mehevä ja miltei valkomaltoinen. Hedelmän pinta on suomuton ja piikitön mutta kukan kuihtuneet jäänteet ovat siinä tavallisesti jäljellä. Siemenet ovat tummanruskeita ja kuoppapintaisia.
Levinneisyys

Micranthocereus-lajit kasvavat Keski- ja Itä-Brasiliassa.
Lajit

Suvussa on yhdeksän lajia (luettelossa on mainittu myös Brasilian osavaltio, jonka alueella kukin laji kasvaa):
Micranthocereus albicephalus. Minas Gerais.
Micranthocereus auriazureus. Minas Gerais.
Micranthocereus dolichospermaticus. Bahia.
Micranthocereus estevesii. Distrito Federal.
Micranthocereus flaviflorus. Bahia.
Micranthocereus polyanthus. Bahia.
Micranthocereus purpureus. Bahia.
Micranthocereus streckeri. Bahia.
Micranthocereus violaciflorus. Minas Gerais.
Margaretha Mickwitz

Mickwitz 1960-luvun lopulla.
Anna Margaretha Christina Mickwitz (o.s. Roschier-Holmberg, ent. Strömmer; 30. kesäkuuta 1936 Helsinki – 13. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen feministi, jota pidetään suomalaisen toisen aallon feminismin käynnistäjänä ja uranuurtajana. Mickwitz oli muun muassa perustamassa Yhdistys 9:ää ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana.
Ura

Koulutukseltaan Mickwitz oli filosofian lisensiaatti. Työuransa hän teki Suomen Unesco-toimikunnissa sekä opetusministeriössä, jossa hän eteni kansainvälisten asiain osaston esittelijästä ylijohtajaksi. Margaretha Mickwitz kirjoitti elokuussa vuonna 1965 Nya Presseniin artikkelin, joka käynnisti Suomessa feminismin toisen aallon.
Yksityiselämä

Mickwitzin vanhemmat olivat asianajaja Åke Roschier-Holmberg ja Greta Schroderus. Mickwitzin toinen puoliso oli kirjailija Johan Mickwitz, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1964. Kirjailija Peter Mickwitz on heidän poikansa.
Aiheesta muualla

Mararetha Mickwitzin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Miehen tie (kappale)

| ”Miehen tie” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Pirstaleet
 Äänitetty : 1997, Headline Studio, Tampere ja Kvaak-studio
 Julkaistu: toukokuu 1997
 Formaatti: CD-single
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: 8. (21/1997)
Yön muut singlet
| ”Joulu omin päin” 1996 | ”Miehen tie” 1997 | ”Ansaan vielä sut saan” 1997 |
Miehen tie on toukokuussa 1997 ilmestynyt Yön CD-single, jonka nimikappale on myöhemmin syksyllä julkaistulta albumilta Pirstaleet. Vuonna 2001 siitä tehtiin uusi versio kokoelmalle Legenda. Olli Lindholm on kutsunut laulua yhdeksi Yön uran hienommista. Singlen kaksi muuta kappaletta puolestaan ovat mukana vuoden 1998 kokoelma-albumilla Yön pimeä puoli. Sunny on versio Lea Lavenin 1977 tekemästä käännösiskelmästä, jonka alun perin levytti amerikkalainen Bobby Hebb vuonna 1966.
Single nousi Suomen viralliselle listalle viiden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla kahdeksan.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Markku Petander – kitara
Jani Viitanen – kitara
Jesu Hämäläinen – basso
Frogley – rummut, laulu (3)
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet (2)
Kappaleet

Miehen tie – 4.37 (säv. Markku Petander, san. Pauli Hanhiniemi)
Kevyttä kevättä – 2.46 (säv. Markku Petander, san. Pauli Hanhiniemi)
Sunny – 3.17 (säv. Bobby Hebb, san. Vexi Salmi)
Erich Mielke

Erich Mielke
Erich Fritz Emil Mielke (28. joulukuuta 1907 Berliini – 21. toukokuuta 2000 Berliini) oli saksalainen kommunisti. Hän oli Saksan demokraattisen tasavallan turvallisuuspoliisin Stasin päällikkö 1957–1989.
Berliinin työläiskaupunginosassa Weddingissä syntyneen Mielken äiti kuoli varhain, hänen isänsä oli käsityöläinen, joskin Mielke itse kertoi tämän ammatiksi työväenluokkaisemman metsätyömiehen liittyessään 14-vuotiaana Saksan kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön. 20-vuotiaana Mielke sai puoluejäsenyyden. Hän osallistui kommunistien itsesuojelujoukkojen toimintaan ja osallistui 9. elokuuta 1931 Berliinin Bülowplatzilla kahden poliisin, Paul Anlaufin ja Franz Lenkin, murhiin. Välttääkseen vangitsemisen hän pakeni Belgian kautta Neuvostoliittoon.
Neuvostoliitossa Mielke opiskeli Moskovan Lenin-koulussa vuodesta 1933. Hän toimi poliittisena upseerina Espanjan sisällissodassa 1936–1939 ja pakeni tasavaltalaisten hävittyä sodan Ranskaan jossa esiintyi latvialaisena Richard Hebelinä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui saksalaisten kommunistien maanalaiseen toimintaan Ranskassa mutta pidätettiin ja määrättiin edelleen latvialaiseksi luultuna pakkotyöhön Organisation Todtin palvelukseen vuodeksi 1944.
Toisen maailmansodan päätyttyä ja puna-armeijan vallattua Saksan itäiset osat Mielke palasi kotimaahansa nousten nopeasti vasta perustetun Saksan demokraattisen tasavallan poliittiseen eliittiin. Hänet nimitettiin vuonna 1950 Stasin valtiosihteeriksi ja vuodesta 1957 hän toimi organisaation johtajana. Mielke kuului maata johtaneen kommunistisen yhtenäispuolueen SED:n politbyroohon vuodesta 1971 kandidaattina ja vuodesta 1976 täysjäsenenä. Vuonna 1980 hän sai kenraalin sotilasarvon.
Berliinin muurin murruttua ja vielä ennen Saksan jälleenyhdistymistä Mielke erotettiin SED:n jäsenyydestä ja vangittiin vuoden 1989 lopulla tutkintavankeuteen epäiltynä "kansantalouden vahingoittamisesta", mutta vapautettiin seuraavan vuoden maaliskuussa terveydellisistä syistä. Heinäkuussa hänet vangittiin kuitenkin uudelleen epäiltynä poliittisten vankileirien suunnittelusta ja Punaisen armeijakunnan terroristien suojelusta.
Murhia koskevat paperit löytyivät vuonna 1989 hänen toimistostaan. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen hänet asetettiin syytteeseen vuonna 1931 tapahtuneista poliisimurhista, ja hänet tuomittiin 26. lokakuuta 1993 kuuden vuoden ehdottomaan vankeuteen kahdesta murhasta ja yhdestä murhan yrityksestä. Hänet laskettiin ehdonalaiseen vapauteen elokuussa 1995 hänen oltuaan vangittuna noin viisi ja puoli vuotta. Mielke kuoli vanhainkodissa Berliinissä 92-vuotiaana. Hänen ruumiinsa tuhkattiin ja uurna haudattiin 6. kesäkuuta 2000 Berliinin Friedrichsfelden keskushautausmaalle nimettömään hautaan Mielken oman toiveen mukaisesti. Hänen Berliinissä sijaitseva Stasi-toimistonsa on nykyisin museona.
Aiheesta muualla

Biographie: Erich Mielke – Politiker und Geheimdienstchef (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Thomas Hobbes

| Thomas Hobbes |
| --- | --- |
 John Michael Wrightin maalaama Thomas Hobbesin muotokuva noin vuosilta 1669–1670.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1588 Westport, Wiltshire, Englannin kuningaskunta
Kuollut: 4. joulukuuta 1679 (91 vuotta) Hardwick Hall, Derbyshire, Englannin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  eettinen egoismi, determinismi, materialismi, empirismi, yhteiskuntasopimus, klassinen realismi
Vaikutusalueet:  poliittinen filosofia, historia, etiikka, geometria
Tunnetut työt:  Leviathan (1651), luonnontila
 Nimikirjoitus
Thomas Hobbes (5. huhtikuuta 1588 Westport, Wiltshire – 4. joulukuuta 1679 Hardwick Hall, Derbyshire) oli englantilainen filosofi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea poliittisesta filosofiastaan, mutta hän kirjoitti myös historiasta, geometriasta, etiikasta ja yleisestä filosofiasta.
Hobbesin tunnetuin teos on Leviathan, jossa hän kehittää teorian valistuneesta diktaattorista, jolle kansalaiset luovuttavat vapauttaan saadakseen valtion suojeluksen. Hobbesin mukaan suvereenin, joka voi olla kuningas tai kansanvaltainen elin, ja sen hallitseman väkivaltakoneiston tehtävänä on ehkäistä luonnontilassa vallitseva ”kaikkien sota kaikkia vastaan” ja mahdollistaa järkiperäinen edistys.
Elämä > Varhainen elämä ja opiskelu

Hobbes syntyi Wiltshiren Westportin kylässä, joka on sittemmin yhdistetty Malmesburyyn. Hänen isänsä oli Charltonin ja Westportin kirkkoherra, joka oli joutunut jättämään kaupungin ja jättänyt kolme lastaan vanhemman veljensä Francisin hoitoon. Hobbes sai koulutuksen neljän vuoden iästä alkaen, aluksi Westportin kirkossa, myöhemmin Malmesburyn koulussa ja sittemmin nuoren Oxfordin yliopistosta valmistuneen Robert Latimerin pitämässä yksityiskoulussa. Hobbes oli hyvä oppilas, ja noin vuonna 1603 hänet lähetettiin Oxfordiin, jossa hän aloitti opiskelut Magdalen Hallissa (Hertford College). Koulun rehtorina toimi kiihkeä puritaani John Wilkinson, ja tämä vaikutti Hobbesiin jonkin verran.
Yliopistossa Hobbes vaikuttaa noudattaneen omaa opetusohjelmaansa – hän ei ollut juuri lainkaan kiinnostunut skolastisesta opiskelusta. Hän valmistui vasta vuonna 1608. Hänen oppimestarinsa Sir James Hussee suositteli häntä yksityisopettajaksi Williamille, Hardwickin paronin (ja myöhemmän Devonshiren jaarlin) William Cavendishin pojalle. Hobbesin yhteys perheeseen säilyi läpi elämän.
Hobbesista tuli nuoremman Williamin ystävä, ja he kävivät yhdessä eri Euroopan maissa opintomatkalla vuonna 1610. Hobbes tutustui matkalla uusiin tutkimusmenetelmiin, jotka olivat hyvin erilaisia kuin hänen Oxfordissa oppimansa skolastinen filosofia. Tuohon aikaan hän pyrki lähinnä opiskelemaan klassista kreikkalaista ja latinalaista kirjallisuutta. Tämän tuloksena syntyi hänen vuonna 1628 valmistunut Thukydideen Peloponnesolaissodan käännöksensä, joka oli teoksen ensimmäinen englanninkielinen käännös. Hobbes uskoi teoksen osoittavan, että demokraattinen hallinto ei voinut selviytyä sodasta ja siksi sitä piti välttää.
Hobbes ei kuitenkaan alkanut toimia filosofian alalla vasta kuin vuonna 1629, vaikka hän olikin yhteyksissä sekä kirjallisiin toimijoihin, kuten Ben Jonsoniin, että ajattelijoihin, kuten Francis Baconiin. Hänen työnantajansa Cavendish kuoli ruttoon heinäkuussa 1628. Tämän leski erotti Hobbesin, mutta tämä löysi uutta työtä Sir Gervase Cliftonin pojan kotiopettajana. Tämä toimi, joka sijoittui pääasiassa Pariisiin, loppui vuonna 1631 jolloin hän pääsi jälleen Cavendishien perheen palvelukseen opettamaan vuorostaan aiemman oppilaansa poikaa. Seuraavan seitsemän vuoden ajan Hobbes tutustui filosofiaan laajalti ja kiinnostui filosofian ydinkysymyksistä käydyistä väittelyistä. Hän vieraili Firenzessä vuonna 1636 ja osallistui säännöllisesti filosofisiin väittelyihin Pariisissa muun muassa Marin Mersennen kanssa. Vuodesta 1637 Hobbes luki itsensä filosofien ja oppineiden joukkoon.
Elämä > Pariisissa

Ensimmäisenä Hobbes tutki liikkeen fysiikkaa. Vaikka hän oli kiinnostunut tästä ilmiöstä, hän kuitenkin ylenkatsoi kokeellista fysiikkaa. Hän omisti elämänsä oman ajattelujärjestelmänsä luomiseen. Hänen tavoitteenaan oli ensin muodostaa erillisessä tutkielmassa oppi ruumiista, joka näyttäisi kuinka fyysiset ilmiöt olivat yleisesti selitettävissä liikkeenä, ainakin siinä määrin miten liike tai mekaaninen toiminta tuolloin ymmärrettiin. Tämän jälkeen hän erotti ihmisen muusta luonnosta. Toisessa tutkielmassa hän osoitti, mitkä erityiset ruumiin liikkeet olivat osallisina aisti-ilmiöiden, tiedon, sielunliikutusten ja halujen tuottamisessa. Kolmannessa tutkielmassa hän osoitti, kuinka ihmiset saatiin muodostamaan yhteiskunta ja esitti, kuinka tätä tulisi säädellä jos haluttiin, etteivät ihmiset taannu ”eläimellisyyteen ja kurjuuteen”. Näin hän pyrki yhdistämään ruumiin, ihmisen ja valtiot erillisinä ilmiöinä. Tämän teoksen, Elementa philosophica, kirjoittaminen vei häneltä yli kaksikymmentä vuotta.
Hobbes palasi kotimaahansa vuonna 1637. Maata repivät kuitenkin poliittiset ristiriidat jotka estivät häntä omistautumasta rauhassa filosofiselle suunnitelmalleen. Niin kutsutun Lyhyen parlamentin aikaan hän oli kuitenkin jo kirjoittanut sekä teoksen Human Nature että teoksen De corpore politico, jotka julkaistiin yhdessä vasta kymmenen vuotta myöhemmin nimellä The Elements of Law. Tämä tarkoittaa sitä, että Englannin sisällissota ei vaikuttanut vielä Hobbesin alkuperäiseen politiikan teoriaan.
Kun niin kutsuttu Pitkä parlamentti korvasi lyhyen marraskuussa 1640, Hobbes siirtyi Pariisiin. Hän ei palannut kotimaahansa yhteentoista vuoteen. Pariisissa hän liittyi jälleen Mersennen filosofiseen piiriin ja kirjoitti arvostelun Descartesin teokseen Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta, joka oli vasta julkaistu yhdessä vastaväitteiden ja Descartesin vastausten kanssa. Descartes kuitenkin suhtautui Hobbesin arvosteluun nihkeästi, ja lopulta Hobbesin huomautukset Descartesin teoksiin onnistuivat vain katkaisemaan kaikki heidän väliset yhteytensä.
Hobbes myös laajensi omia teoksiaan jonkin verran, työstäen Elementa philosophica -teoksen ensimmäisenä ilmestynyttä kolmatta osaa De Cive, joka valmistui marraskuussa 1641. Vaikka sitä levitettiin alun perin vain yksityisesti, se sai hyvän vastaanoton. Tämän jälkeen hän aloitti kovan työn teoksen kahden ensimmäisen osan parissa, sekä julkaisi lyhyen tutkielman optiikasta (Tractatus opticus), joka liitettiin osaksi Mersennen julkaisemaa kokoelmaa tieteellisiä tutkielmia, Cogitata physico-mathematica (1644). Hobbes sai hyvän maineen filosofisissa piireissä ja vuonna 1645 hänet valittiin yhdessä Descartesin, Gilles de Robervalin ja muiden kanssa tuomitsemaan John Pellin ja Longomontanuksen välistä kiistaa ympyrän neliöimisestä.
Elämä > Kiistoja > Hobbes ja Bramhall

Hobbes alkoi nyt viimeistelemään filosofisen järjestelmänsä perustavaa teosta Elementa philosophicaa. Teoksen toinen osa De Corpore julkaistiin vuonna 1654. Samana vuonna piispa John Bramhall, vannoutunut arminiolaisuuden kannattaja, julkaisi pienen tutkielmansa Of Liberty and Necessity joka oli osoitettu Hobbesille. Bramhall oli tavannut Hobbesin aiemmin ja väitellyt tämän kanssa, ja kirjoitti jälkeenpäin näkemyksensä Hobbesin vastattavaksi. Hobbes vastasi, mutta ei julkaistavaksi. Eräs ranskalainen tuttava kuitenkin julkaisi vastauksen. Bramhall julkaisi vuonna 1655 vastaiskuna kaiken kirjeenvaihdon heidän välillään nimellä A Defence of the True Liberty of Human Actions from Antecedent or Extrinsic Necessity. Vuonna 1656 Hobbesilla oli puolestaan valmiina teos Questions concerning Liberty, Necessity and Chance, jolla hän vastasi piispalle voimallisesti. Hobbesin vastaukset olivat merkittäviä vapaan tahdon ongelman historiassa mahdollisesti ensimmäisinä selkeän psykologisen determinismin esityksinä. Piispa vastasi syytöksiin vuonna 1658 teoksella Castigations of Mr Hobbes's Animadversions, johon oli liitetty laaja liite nimellä The Catching of Leviathan the Great Whale. Hobbes ei koskaan vastannut tähän teokseen.
Elämä > Kiistoja > Hobbes ja geometrit

Jonkun ajan päästä Hobbes aloitti kolmannen kiistoja herättäneen toiminnallisemman kautensa, joka kesti hänen yhdeksänteenkymmenenteen ikävuoteensa saakka. Ensimmäinen teos oli vuonna 1666 julkaistu De principiis et ratiocinatione geometrarum, joka oli hyökkäys geometrian professoreja vastaan. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi kolme matemaattista teostaan yhdessä nimellä Quadratura circuli, Cubatio sphaerae, Duplicitio cubii, ja kun Wallis jälleen kerran kumosi ne, Hobbes painatti ne uudelleen varustettuna vastauksilla vastaväitteisiin. Wallis, joka oli jo luvannut jättää hänet rauhaan, kumosi ne jälleen. Väittely kesti useiden teosten ajan vuoteen 1678.
Elämä > Myöhempi elämä

Huonosti perusteltujen ja kiistanalaisten matematiikan ja fysiikan alan teostensa lisäksi Hobbes jatkoi filosofisten teosten julkaisemista. Englannin restauraation aikana hänen asemansa vahvistui uudelleen, kun ”hobbismista” tuli muodikas suuntaus, joka sai kuitenkin myös paljon vastustusta – jokaisen ”todellisen moraalin ja uskonnon rakastajan” piti torjua se. Nuori kuningas Kaarle II muisti Hobbesia, kutsui tämän hoviinsa ja myönsi tälle sadan punnan eläkkeen.
Kuninkaalla oli merkittävä rooli Hobbesin suojelemisessa, kun parlamentin alahuone esitteli vuonna 1666 ohjelman ateismia ja maallistumista vastaan. 17. lokakuuta annettiin määräys, jonka mukaan ohjelmaa valvovalle komitealle ”tuli antaa valtuudet saada tietoa koskien sellaisia kirjoja jotka olivat taipuvaisia ateismiin, jumalanpilkkaan ja maallisuuteen – – erityisesti koskien – – herra Hobbesin kirjaa, jota kutsutaan nimellä Leviathan”. Hobbes kauhistui suuntauksesta joka oli antamassa hänelle harhaoppisen leiman ja oli valmis polttamaan joitakin papereistaan. Samaan aikaan hän selvitti harhaoppeja koskevan lain tarkkaa senhetkistä tilaa. Selvityksen tulos painettiin liitteenä Leviathanin Amsterdamissa vuonna 1668 painetun latinankielisen käännöksen loppuun. Tässä liitteessä hän pyrki osoittamaan, että koska Englannin kirkon korkein oikeusistuin (Court of High Commission) oli lopetettu, ei ollut olemassa harhaoppeja tuomitsevaa tuomioistuinta jonka alamainen hän olisi, ja että mikään ei voinut olla harhaoppia paitsi Nikean uskontunnustuksen vastustaminen, mitä Leviathan ei hänen mielestään ollut.
Säädöksen ainoa seuraus oli, ettei Hobbes voinut enää koskaan julkaista teoksia jotka käsittelisivät inhimillistä käyttäytymistä. Vuoden 1668 painos hänen teoksestaan painettiin Amsterdamissa, koska hän ei saanut sensoreilta lupaa sen julkaisemiseen Englannissa. Muut teokset julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Näihin kuuluivat muun muassa Behemoth: The History of the Causes of the Civil Wars of England and of the Counsels and Artifices by which they were carried on from the year 1640 to the year 1662. Jonkin aikaa Hobbesin ei sallittu edes julkaista vastineita hänen vihamiestensä esittämiin syytöksiin. Tästä huolimatta hänen maineensa ulkomailla pysyi suurena, ja Englannissa vierailleet oppineet muistivat aina osoittaa hänelle kunnioitustaan.
Hobbesin viimeiset teokset olivat luonteeltaan hyvin erilaisia. Näihin kuuluivat latinankielinen omaelämäkerta Thomae Hobbesii vita vuonna 1672, sekä Odysseian neljän kirjan käännös englanninkieliselle runomitalle vuonna 1673, joka johti sekä Iliaan että Odysseian täydellisiin käännöksiin vuonna 1675.
Hobbes kuoli 91-vuotiaana lokakuussa 1679 virtsarakon sairauteen, joka johti halvaantumiseen. Hänet haudattiin Ault Hucknallin kirkkomaalle Derbyshireen.
Vaikutus

Hobbes on vaikuttanut suuresti uuden ajan yhteiskuntafilosofiaan. Häntä pidetään Niccolò Machiavellin ohella nykyaikaisen politiikan tutkimuksen perustajana. Etenkin klassiset utilitaristit ja oikeuspositivistit pitivät Hobbesia edelläkävijänään.