stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siesta-Palkkina

| Siesta-Palkkina Систо-Палкино, Sisto-Palkino |
| --- | --- |
 Siesta-Palkkinan kylää.
 Siesta-Palkkina
 Koordinaatit: 59°48′0″N, 28°54′40″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  65
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siesta-Palkkina (ven. Си́сто-Па́лкино, Sisto-Palkino) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaprionlahteen laskevan Siestajoen suussa 15 kilometriä Kapriosta luoteeseen. Kylässä on 65 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostaan kuulunut Siesta-Palkkina mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen nimi perustunee joen lisäksi venäläiseen henkilönimeen Palka.
Lähiseudun muista kylistä poiketen Siesta-Palkkinan asukkaat olivat venäläisiä. 1860-luvulle saakka he olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 42 taloa ja 337 asukasta, jotka kuuluivat Kaprion volostiin ja ortodoksiseen seurakuntaan.
Kylän talonpojat harjoittivat kalastusta ja kuljettivat polttopuita laivoilla Pietariin. Vuonna 1871 Siesta-Palkkinaan avattiin koulu.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Siesta-Palkkina muodosti Kaprion volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1923 lähtien se kuului Kirnun (Pogranitšnyin) kyläneuvostoon. Kylä tuhoutui lähes kokonaan toisen maailmansodan aikana.
Vuosina 1950–1960 Siesta-Palkkina kuului Vääskylän ja sen jälkeen Uustian kyläneuvostoon. Vuonna 1974 se liitettiin Sosnovyi Borin kaupunkineuvoston alaisuuteen. Kylässä oli koulu ja lääkintäasema. Paikallinen kalastuskolhoosi yhdistettiin Uustiaan vuonna 1956.
Siesta-Palkkina koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 250 henkeä. Kaprion kunnan vuoden 2015 yleiskaavassa suunnitellaan kylän kehittämistä matkailukohteeksi.
Siellä missä miehiä tehdään

| Siellä missä miehiä tehdään |
| --- | --- |
Kirjailija:  Mika Waltari
Kieli:  suomi
Genre:  muistelmat
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1931
Sivumäärä:  241
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Siellä missä miehiä tehdään on Mika Waltarin kirjoittama kirja vuodelta 1931. Teoksen on kustantanut WSOY.
Kirjassa Waltari kuvailee ironisesti kokemuksiaan asepalveluksestaan Uudenmaan rykmentissä Santahaminassa , mutta samalla isänmaallista henkeä huokuen. Hän pohtii kuinka samalla on outoa ja houkuttelevaa hylätä omat ajatuksensa ja ottaa vastaan vain käskyjä.
Sari Pikkalan mukaan teos on vastakohta Pentti Haanpään vuonna 1928 ilmestyneelle kirjalle Kenttä ja kasarmi
Kirjallisuutta

Järvelä, Juha: Kaksi maailmaa? Sukupuoli Mika Waltarin kirjailijakuvassa, teksteissä ja niiden vastaanotossa 1925-1939.  (Väitöskirja: Jyväskylän yliopisto)  Jyväskylä:  University of Jyväskylä, 2013.  ISBN 978-951-39-5220-4  Teoksen verkkoversio (PDF).
| n k Mika Waltarin teokset |
| --- | --- |
Romaanit:  Suuri illusioni (1928)  Appelsiininsiemen (1931)  Mies ja haave (1933)  Sielu ja liekki (1934)  Palava nuoruus (1935)  Surun ja ilon kaupunki (1936)  Ihmeellinen Joosef (1938)  Kuka murhasi rouva Skrofin? (1939)  Komisario Palmun erehdys (1940)  Antero ei enää palaa (1940)  Kaarina Maununtytär (1942)  Rakkaus vainoaikaan (1943)  Tanssi yli hautojen (1944)  Sinuhe egyptiläinen (1945)  Mikael Karvajalka (1948)  Mikael Hakim (1949)  Neljä päivänlaskua (1949)  Nuori Johannes (kirjoitettu 1951, julkaistu 1981)  Johannes Angelos (1952)  Turms, kuolematon (1955)  Feliks onnellinen (1958)  Valtakunnan salaisuus (1959)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Ihmiskunnan viholliset (1964) 
Pienoisromaanit:  Multa kukkii  Vieras mies tuli taloon  Jälkinäytös  Ei koskaan huomispäivää  Fine van Brooklyn  Jokin ihmisessä  Sellaista ei tapahdu  Nainen tuli pimeästä  Ennen maailmanloppua  Kuun maisema  Kultakutri  Jäinen saari  Pariisilaissolmio  Ihmisen vapaus  Koiranheisipuu 
Muut proosateokset:  Jumalaa paossa  Kuolleen silmät  Yksinäisen miehen juna  Dshinnistanin prinssi  Siellä missä miehiä tehdään  Keisarin tekohampaat  Punainen Madonna  Älkää ampuko pianistia  Kiinalainen kissa  Aiotko kirjailijaksi?  Novelleja  Lähdin Istanbuliin  Vallaton Waltari  Ihmisen ääni  Lukittu laatikko ja muita kertomuksia  Kirjailijan muistelmia  Mika Waltarin mietteitä  Joulutarinoita  Matkakertomuksia  Viisi ässää 
Runot:  Lauluja saatanalle  Sinun ristisi juureen  Valtatiet  Muukalaislegioona  Runoja 1925–1945  22.30 – Pikajuna Viipuriin  Pöytälaatikko  Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978  Kieku ja Kaiku 
Näytelmät:  Jättiläiset ovat kuolleet  Isänmaan parhaat  Yö yli Euroopan  Elämämme parhaat vuodet  Kuriton sukupolvi  Akhnaton, auringosta syntynyt  Mies rakasti vaimoaan  Toimittaja rakastaa  Hämeenlinnan kaunotar  Yövieras  Sotilaan paluu  Maa on ikuinen  Tulevaisuuden tiellä  Hankala kosinta  Paracelsus Baselissa  Gabriel, tule takaisin  Rakas lurjus  Elämän rikkaus  Noita palaa elämään  Omena putoaa  Portti pimeään  Huhtikuu tulee  Kutsumaton (vieras)  Myöhästynyt hääyö  Viimeiset ihmiset  Pimeä komero  Miljoonavaillinki  Keisari ja senaattori  Mika Waltarin näytelmät 
Elokuva- käsikirjoitukset:  Sininen varjo  VMV 6  Vieras mies tuli taloon  Helmikuun manifesti  Oi, kallis Suomenmaa  Nuoria ihmisiä  Kulkurin valssi  Pikku Ilona ja hänen karitsansa  Onni pyörii  Tyttö astuu elämään  Tanssi yli hautojen  Nainen on valttia  Neljä rakkautta  Maailman kaunein tyttö  Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu
Klaus Siebert

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Klaus Siebert. Taustalla Frank Ullrich. |  Klaus Siebert. Taustalla Frank Ullrich. |  Klaus Siebert. Taustalla Frank Ullrich. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | 4 × 7,5 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hochfilzen 1978 | 4 × 7,5 km |  |
|  Kultaa | Ruhpolding 1979 | 20 km |  |
|  Kultaa | Ruhpolding 1979 | 4 × 7,5 km |  |
|  Pronssia | Anterselva 1975 | 10 km |  |
|  Pronssia | Lillehammer 1977 | 4 × 7,5 km |  |
|  Pronssia | Hochfilzen 1978 | 10 km |  |
Klaus Siebert (29. huhtikuuta 1955 Schlettau – 24. huhtikuuta 2016) oli Itä-Saksaa edustanut ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti.
Siebert nousi kansainväliselle huipulle 19-vuotiaana vuonna 1975 voittamalla olympialaisten esikisoissa 20 kilometrin kilpailun ja saavuttamalla Anterselvan MM-kilpailujen 10 kilometrillä pronssia. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 kilometrillä ja viestissä mutta ei päässyt olympialaisiin. Lillehammerin MM-kilpailuissa 1977 hän saavutti viestissä pronssia ja Hochfilzenin MM-kilpailuissa 1978 viestissä kultaa sekä 10 kilometrillä pronssia. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 1979 hän voitti maailmanmestaruuden 20 kilometrillä ja viestissä. Samana talvena hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Siebert saavutti viestissä hopeaa sekä sijoittui 10 kilometrillä neljänneksi ja 20 kilometrillä 15:nneksi. Ne jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.
Aktiiviuransa jälkeen Siebert toimi ampumahiihtovalmentajana Saksan, Itävallan, Kiinan ja Valko-Venäjän maajoukkueissa. Siebertin henkilökohtaisista valmennettavista MM- ja olympiatasolla juhlivat muun muassa Ricco Groß ja Darja Domratšava. Hän lopetti valmennusuransa vuonna 2014 terveyssyiden vuoksi. Siebert kuoli vaikeaan sairauteen 24. huhtikuuta 2016 vain muutamaa päivää ennen 61-vuotissyntymäpäiviään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaus Siebert Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Oras (nimi)

| Oras |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen oras
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oras on suomenkielinen miehen etunimi, joka on ollut aikoinaan mukana almanakassa. Vuosina 1929–1949 Oraksen nimipäivää vietettiin 13. heinäkuuta.
Oras-nimi muodostaa parin Toukon kanssa, sillä kummankin merkitys liittyy kasvavaan viljaan. Molemmat nimet on otettu käyttöön 1900-luvun vaihteessa, ne on lisätty kalenteriin yhtä aikaa ja myös poistettu sieltä samana vuonna. Touko kuitenkin palautettiin almanakkaan vuonna 1973, Orasta ei.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Oras on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 100–110 miehellä. Suurin osa Oraksista on syntynyt 1920- tai 1930-luvulla.
Tunnettuja Oraksia

Oras ”Olle” Leino (1932–2021), ruotsinsuomalainen toimittaja ja kirjailija
Oras Tynkkynen (s. 1977), suomalainen vihreä poliitikko ja kansanedustaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Oras (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Operaatio Steel Curtain

Operaatio Steel Curtain oli Yhdysvaltojen merijalkaväen ja Irakin uuden armeijan operaatio Irakin al-Qaidan taistelijoita vastaan Eufratjoen laakson alueella lähellä Syyrian vastaista rajaa 5.–22. marraskuuta 2005. Operaatio oli ensimmäinen, johon olsallistui suuri määrä myös irakilaisia sotilaita. Virallisesti sitä pidettinkin menestyksenä ja osoituksena uuden Irakin armeijan toimintakyvystä. Toisaalta Yhdysvaltoja kritisoitiin ilmaiskujen aiheuttamista siviiliuhreista.
Tausta

Irakin Anbarin maakunta oli tullut tunnetuksi sunnalaisten asejärjestöjen tukialueena. Vanhastaan salakuljettajien käyttämä reitti Syyriata Anbarin kautta Irakiin kuljetti nyt mukaanaan aseita ja taistelijoita Irakin puolelle. Alue oli pääosin aavikkoa, mutta Eufratin varrella on kaupunkeja. Lähellä Syyrian rajaa sijaitsevat Husaybahin, Karabilahin ja Ubaydin kaupungit. Yhdysvallat oli toteuttanut alueella ennen Steel Curtainia useita operaatioita, kuten Matador toukokuussa ja Spear kesäkuussa 2005. Kapinallistaistelijat olivat palanneet pian alueelle operaatioiden päättymisen jälkeen.
Monet sodan tarkkailijat uskoivat voiton riippuvan siitä, saataisiinko irakilaiset itse mukaan taisteluihin kapinallisia vastaan. Irakin armeija oli lakkautettu Saddam Husseinin vallastasyöksyn jälkeen ja uuden armeijan perustaminen oli hidasta. Marraskuuhun 2005 mennessä mukaan oli saatu kuitenkin merkittävä joukko irakilaisia sotilaita. Eri puolille Anbaria oli perustettu irakilaisia sotilastukikohtia. Vielä operaatio Spearin aikana irakilaissotilaita oli osallistunut operaation toteutukseen vain sata, mutta Steel Curtainissa heitä oli mukana jo tuhat. Yhdysvaltalaisjoukot koostuivat 2. merijalkaväen divisioonan osastoista ja yhteensä heitä oli noin 2 500 miestä.
Operaatio Steel Curtainia edelsi heinäkuussa 2005 vielä operaatio Hunter, jonka tarkoituksena oli valmistella irakilaisten joukkojen pysyvää läsnäoloa alueella. Operaation aikana selvisi Anbarin alueen kapinallistaistelijoiden koostuvan enimmäkseen Irakin al-Qaidan joukoista.
Operaation toteutus

Operaatio Steel Curtain alkoi 5. marraskuuta 2005. Ensimmäinen tavoite oli Husaybahin valtaus, johon merijalkaväeltä kului viisi päivää. Huomattava osa Husaybahissa olleista kapinallisista pakeni taistelujen aikana Karabilahiin. Karabilahin valtaukseen kului toiset neljä päivää, jonka jälkeen operaation viimein kohde oli Ubaydi. Ubaydi tunnettiin erityisen linnoitettuna kaupunkina ja kapinallisten pääasiallisena tukikohtana. Taistelut kaupungissa osoittautuivat aikaisempaa hankalammiksi. Joukkojen oli edettävä ovelta ovelle. Lopulta kuitenkin Ubaydi julistettiin vallatuksi seitsemän päivää kestäneiden taistelujen jälkeen. Operaatio Steel Curtain päättyi virallisesti 22. marraskuuta.
Seuraukset

Tappiot operaation aikana jäivät suhteellisen pieniksi. 10 merijalkaväen sotilasta kaatui ja 30 haavoittui. Irakilaisten joukkojen tappioita ei tunneta. Koalition edustajan mukaan kapinallisia kaatui 139 ja vangittiin 256. Toisin kuin aikaisempien operaatioiden aikana, operaatio Steel Curtainin jälkeen alueelle perustettiin pysyviä etutukikohtia, jolloin alueelta oli operaation jälkeen vetäydytty. Tarkoituksena oli estää al-Qaidan taistelijoiden paluu alueelle.
Operaation oli toivottu johtavan al-Qaidan johtohahmo Musab al-Zarqawin vangitsemiseen tai surmaamiseen. Tässä ei onnistuttu, mutta Yhdysvaltojen mukaan ilmaiskuissa operaation aikana sai surmansa viisi muuta järjestön johtohenkilöstöön kuuluvaa.
Yhdysvalloissa kiiteltiin etenkin irakilaisten sotilaiden osuutta taisteluissa. Virallisesti operaatiota pidettiin voittona ja uuden Irakin armeijan odotettiin voivan osallistua myös tulevaisuudessa kapinallisten vastaisiin taisteluihin.
Operaation toteuttamisen jälkeen heräsi kysymys sen aikana aiheutuneista siviiliuhreista. Joidenkin paikallisten lähteiden mukaan esimerkiksi Husaybahissa kuoli lähes sata siviiliä. Yhdysvaltojen virallisen kannan mukaan siviilejä kuoli yhteyksissä, joissa kapinalliset olivat esimerkiksi tulittaneet Yhdysvaltojen joukkoja siviiliasunnoista. Yhdysvaltoja syytettiin ilmaiskujen tekemisestä kohteisiin, joissa tiedettiin olevan siviilejä. Husaybahissa oli myös tuhoutunut kaksi mokseijaa ja lukuisia hallinnollisia rakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Steel Curtain Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltalainen sotilas ja irakilaisia sotilaita rakennuksen katolla Karabilahissa.
Kalle Oranen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. helmikuuta 1946
Syntymäpaikka: Boekelo, Alankomaat
Kuolinaika: 17. lokakuuta 2023 (77 vuotta)
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1964–1965 1965–1977 1977–1982 | Enschede Twente Heracles | 003 (0) 207 (3) 122 (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Seppo Kalevi ”Kalle” Oranen (26. helmikuuta 1946 Boekelo, Alankomaat – 17. lokakuuta 2023) oli alankomaalainen jalkapalloilija, joka edusti 1960-luvun puolivälistä 1980-luvun alkuun ulottuneella aktiiviurallaan SC Enschedeä, FC Twenteä ja Heracles Almeloa. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Pelaajauransa jälkeen Oranen toimi enschedeläisen opiskelijaseuran v.v. Drienerlon valmentajana.
Ura

Orasen isä oli suomalainen fysioterapeutti, joka muutti töihin Alankomaihin ennen toista maailmansotaa. Enscheden kuntaan kuuluvassa Boekelon kylässä syntynyt Oranen aloitti jalkapallouransa SC Enschedessä ja debytoi Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä 18-vuotiaana kaudella 1964–1965. Ennen seuraavan kauden alkua Enschede ja toinen paikallisseura Enschede Boys yhdistyivät ja muodostivat FC Twenten, jonka joukkueessa Oranen jatkoi jalkapalloilua. Hän pelasi aluksi vain muutamissa otteluissa kautta kohden, kunnes syrjäytti Issy ten Donkelaarin kaudella 1970–1971 ja nousi vakiokokoonpanoon.
Kaudella 1971–1972 Oranen muodosti pitävän puolustuksen Kees van Iersselin, Epi Drostin, Willem de Vriesin ja maalivahti Piet Schrijversin kanssa. Twente päästi kauden aikana vain 13 maalia, joka on edelleen Eredivisien ennätys. Joukkue oli 1970-luvulla säännöllisesti sarjan kärkipäässä, ja kaudella 1973–1974 se sijoittui toiseksi kaksi pistettä Feyenoordille hävinneenä. Kausina 1971–1972 ja 1972–1973 joukkue oli kolmas.
Kotimaan menestyksen myötä Twente pelasi useana kautena myös kansainvälisissä kilpailuissa. Kauden 1972–1973 UEFA-cupissa saksalainen Borussia Mönchengladbach pudotti joukkueen välierävaiheessa maalein 5–1. Kaksi vuotta myöhemmin kaudella 1974–1975 Twente ylsi loppuotteluun, jossa sama vastustaja oli jälleen vahvempi samalla tuloksella. Oranen oli avauskokoonpanossa kaksiosaisen loppuottelun molemmissa osissa. Samalla kaudella Twente ylsi myös kansallisen KNVB-cupin loppuotteluun, mutta hävisi FC Den Haagille maalein 1–0. KNVB-cupin kakkossija kirkastui mestaruudeksi Orasen viimeisellä Twente-kaudella 1976–1977, joskin hän pelasi tuolloin vain yhdessä ottelussa kilpailun alkuvaiheessa. 12 kauden aikana hän pelasi Twenten riveissä kaikkiaan 207 Eredivisien, 16 KNVB-cupin ja 28 eurocup-ottelua.
Kaudeksi 1977–1978 Oranen siirtyi sarjatasoa alemmas Eerste divisien Heracles Almeloon, jota hän edusti viiden kauden ja 122 sarjaottelun ajan. Jalkapalloilun ohella hän opiskeli Haagissa liikunnanopettajaksi ja opetti peruskoulussa. Hän päätti pelaajauransa vuonna 1982 ja toimi sittemmin opettajana Twenten yliopistossa ja valmentajana opiskelijaseura v.v. Drienerlossa, jonka joukkueet osallistuvat Alankomaiden amatöörisarjoihin. Hän jäi eläkkeelle elokuussa 2008.
Aiheesta muualla

Kalle Orasen esittely FC Twenten sivuston Top 65 clubiconen -osiossa (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Kalle Orasen tilastot FC Twente Statistieken -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Onkamon seisake

Onkamon seisake (lyh. Onk, ruots. Onkamo hållplats) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Tohmajärven kunnan Onkamossa. Kun uusi ratalinja Parikkalasta Tohmajärven Onkamoon valmistui, jäi vanha Onkamon rautatieasema (nykyinen Valkeasuo) siltä sivuun. Valtatie 6:n ja  Valtatie 9:n kupeeseen uudelle ratalinjalle avattiin 23. toukokuuta 1971 Säkäniemi-niminen seisake, jolla osa Helsinki–Joensuu-pikajunavuoroista alkoi pysähtyä. Säkäniemen seisakkeen nimi vaihdettiin Onkamoksi toukokuussa 1973, kun vanhan Onkamon aseman nimi puolestaan vaihdettiin Valkeasuoksi. Onkamon seisakkeelta oli jalankulkuyhteys viereiselle Lapinahon seisakkeelle, jossa oli vaihtoyhteys paikallisliikenteen Joensuu–Niirala-välin kiskobussiin. Onkamon seisakkeelta ei ollut paikallisliikennettä.
Onkamon seisakkeen laituri oli rakenteeltaan yksinkertainen ja lyhyt. Onkamon seisakkeella pois jääviä pikajunan matkustajia pyydettiin astumaan junasta tiettyjen vaunujen kohdalla, sillä laituri oli lyhyytensä lisäksi heikosti valaistu. Paikalla ei ollut henkilökuntaa eikä lipunmyyntiä. Rata Onkamon seisakkeen kohdalla on viivasuora ja yksiraiteinen. Lähimmät henkilöliikenteen pysähdyspaikat olivat etelän suuntaan Kitee ja pohjoisen suuntaan Hammaslahti. Henkilöliikenne lakkasi Onkamossa ja Hammaslahdessa 4. kesäkuuta 2005. Käyttö oli ollut viimeisen vuosikymmenen aikana hyvin vähäistä.
Optinen kaksoistähti

Optinen kaksoistähti tarkoittaa tähtiparia, joka taivaalta tai kaukoputkesta katsottaessa näyttää muodostavan kaksoistähden ja joilla näyttää olevan jotakuinkin samanlainen kirkkaus (ts. molemmat tähdet näyttävät olevan hyvin lähellä toisiaan ja vaikuttavat olevan suunnilleen yhtä kirkkaita) mutta jotka todellisuudessa sijaitsevatkin hyvin kaukana toisistaan. Ne ovat Maasta katsottuna sattumoisin samassa suunnassa mutta aivan eri etäisyyksillä, ainakin usean valovuoden, mutta parhaimmillaan jopa tuhansien valovuosien päässä toisistaan.
Tunnettu optinen kaksoistähti sijaitsee Otavan varressa, jossa Mizar ja Alcor näyttävät muodostavan parin.
Jos tähtien suuntaero on suurempi kuin 0,1 kaarisekuntia, ne voidaan erottaa kaukoputkella, ja silloin niitä sanotaan visuaaliseksi kaksoistähdeksi.  Optisia kaksoistähtiä löytyi hyvin paljon kaukoputken keksimisen jälkeen. Herschel mittasi vuonna 1780 yli 700 tähden muodostaman parin asemien muutoksia ja havaitsi, että noin 50 pareista muutti keskinäistä asemaansa kahden vuosikymmenen tarkkailun kuluessa.
Esimerkkejä > Visuaalinen kaksoistähti

Alfa Centauri
Sirius
Procyon
Capella
p Eridani
Polaris
Acrux
Mizar-systeemi (Aa/Ab/Ba/Bb) ja (ei ajateltu olevan fyysinen ennen vuotta 2009) Alcor (itse kaksoistähti, siten Mizar Ca/Cb)
Esimerkkejä > Optinen kaksoistähti

Alpha¹ Capricorni ja Alpha² Capricorni
Xi1,2 Sagittarii
Winnecke 4
Esimerkkejä > Epävarmoja

Alfa Centauri -järjestelmä (AB) ja Proxima Centauri (siten α Cen C): yleensä pidetään toisiinsa liittyneenä systeeminä
Castor-järjestelmä (Aa/Ab/Ba/Bb) ja YY Geminorum (eli Castor Ca/Cb): yleensä pidetään fyysisenä systeeminä
Sidit

Sidit tai toiselta nimitykseltään habshit ovat afrikkalaistaustainen väestöryhmä Intiassa ja Pakistanissa. He polveutuvat orjakaupan myötä Intiaan tuoduista afrikkalaisista. Intiassa heitä on arviolta 250 000.
Historia

Sidien nimitys tulee ilmeisesti arabian kielen sanasta Sayyid. Habshit on vastaavasti johdettu Etiopiaa tarkoittavasta sanasta Habash. Arabiorjakauppiaat toivat orjia Intiaan Etiopiasta Mosambikiin ulottuvan rannikon alueelta. Lähteitä sideistä Intiassa on Delhin sulttaanikunnan perustamisen ajoilta 1200-luvulta. Orjien tuomista jatkettiin aina 1800-luvulle saakka. Paikalliset ruhtinaat käyttivät heitä muun muassa sotilaina ja palvelijoina. Nykyisin sidejä asuu Intian Karnatakan, Maharashtran, Andhra Pradeshin ja Gujaratin osavaltioissa, sekä Pakistanin Sindhissä.
Kulttuuri

Gujaratissa sidit muodostavat yhden alemmista muslimikasteista. Alueen sidejen sosiaalinen elämä pyörii paljolti islamilaisen pyhimyskultin ympärillä. Tärkeimpiä pyhimyksiä ovat Bava Gor, Bava Habash ja Mai Mishra. Bava Gor oli perimätiedon mukaan etiopialainen sotapäällikkö, joka lähetettiin Intiaan taistelemaan naispuolista demonia vastaan. Sidien oman perimätiedon mukaan he polveutuvat tätä saattaneista sotilaista ja näiden vaimoista. Karnatakassa on muslimien lisäksi kristittyjä ja hindulaisia sidejä.
Sidejä kuvattuna Mumbaissa vuonna 1912.
Siditansijoita Gujaratissa.
Sievin vaakuna

Sievin vaakuna
Sievin vaakuna on Sievin kunnan tunnus. Vaakunan aaltokoroinen hirsi viitta Vääräjokeen, ja apilat sen varrella oleviin niittyihin, jotka on raivattu viljelysmaiksi.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä apilakoroinen lakio (yliskenttä) ja aaltokoroinen hirsi; molemmat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Sievin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 24. maaliskuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. toukokuuta samana vuonna.
Oranssikurkkutangara

| Oranssikurkkutangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Wetmorethraupis
Laji::  sterrhopteron
Kaksiosainen nimi
 Wetmorethraupis sterrhopteron  Lowery & O'Neill, 1964 
Katso myös
   Oranssikurkkutangara Wikispeciesissä   Oranssikurkkutangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oranssikurkkutangara (Wetmorethraupis sterrhopteron) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Oranssikurkkutangara kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat mustat. Siivissä on myös sinivioletteja sulkia. Oranssikurkkutangaran kurkku ja ylärinta ovat oranssit. Alarinta ja vatsa ovat kellertävän valkoiset.
Levinneisyys ja elintavat

Oranssikurkkutangara tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät. Se liikkuu pareittain tai muutaman yksilön ryhmissä, ja voi liittyä myös sekaparviin. Oranssikurkkutangaran ravintoa ovat muurahaispuiden ja muiden kasvien hedelmät ja hyönteiset.
Oranssikurkkutangara luokitellaan vaarantuneeksi, ja kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen teiden rakentamisen vuoksi.
Väinö Sigell

Väinö Sigell (18. syyskuuta 1879 Helsinki – 11. helmikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja keilaaja.
Väinö Sigell voitti Helsingissä vuonna 1903 Suomen kaikkien aikojen toisen urheilu­kuninkuuden, joka lajina oli yleisurheilun kymmenottelun edeltäjä. Sigell oli mukana jo vuoden 1902 ensimmäisessä urheilu­kuninkuus­kilpailussa, joka keskeytettiin viiden lajin jälkeen siksi ajaksi, että hän ehti käymään välillä soutukilpailussa.
Sigell menestyi 1920-luvulla keilaajana. Vuoden 1926 MM-kilpailuissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kisassa kuudenneksi ja vuonna 1929 hän saavutti pronssia. Hän voitti Suomen Keilailuliiton edeltäjän, Helsingin Bowlingliiton mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuosina 1928 ja 1929.
Siviiliammatiltaan Väinö Sigell oli prokuristi. Hän toimi Akateemisen kirjakaupan prokuristina vuoteen 1951 asti, jolloin siirtyi eläkkeelle.