stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leena Holopainen

| Leena Katriina Holopainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1958 (ikä 66) Siilinjärvi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  erityispedagogiikan professori emerita
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun sairaanhoito-oppilaitos (sair.hoit. 1979), Jyväskylän yliopisto (KM 1984, KT 2002)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Kielelliset vaikeudet, lukivaikeudet
Aiheesta muualla
Kotisivu
Leena Katriina Holopainen (o.s. Kujala; s. 26. syyskuuta 1958 Siilinjärvi) on suomalainen sairaanhoitaja ja erityisopettaja (KT), joka on toiminut erityispedagogiikan professorina Joensuun yliopistossa ja sen seuraajassa Itä-Suomen yliopistossa. Holopaisen kirjallinen tuotanto on erityisesti kielellisen oppimisen ja lukivaikeuksien alalta. Hän on ollut myös tiedotusvälineiden haastateltavana esimerkiksi opettajien häiriötilanteiden hallinnasta, lasten lukuharrastuksesta, matematiikan oppimisvaikeuksista, äänikirjojen hyödystä oppimisvaikeuksista kärsivien opettamisessa ja lukihäiriöstä.
Holopainen tuli ylioppilaaksi kuopiolaisesta Linnanpellon lukiosta 1977. Hän valmistui Turun sairaanhoito-oppilaitoksesta sairaanhoitajaksi 1979 ja sitten Jyväskylän yliopistosta erityisopettajaksi ja kasvatustieteiden maisteriksi 1984. Kasvatustieteiden tohtoriksi hän valmistui Jyväskylästä vuonna 2002. Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa vuodelta 2005 tarkasteli lukutaidon ja siihen liittyvien taitojen kehittymistä esikouluiästä alakoulun neljännelle luokalle. Työ oli otsikoitu Development in reading and reading related skills : a follow-up study from pre-school to the fourth grade.
Työuransa alkuvaiheessa vuosina 1979–1980 Holopainen toimi sairaanhoitajana Turun yliopistollisessa keskussairaalassa ja vuosina 1980–1984 Kuopion yliopistollisessa sairaalassa. Tämän jälkeen hän oli erityisopettajana keskisuomalaisten Keuruun ja Kannonkosken kuntien palveluksessa vuosina 1984–1990. Holopainen työskenteli seuraavaksi Jyväskylän yliopiston lehtorina vuosina 1990–1995 ja tutkijana Niilo Mäki Instituutissa 1996–2003, jona aikana teki myös väitöskirjansa. Hän aloitti Joensuun yliopiston erityispedagogiikan professorina vuonna 2004.
Teoksia

Leena Holopainen: Logopedian perustiedot : Artikulaation ja fonologian häiriöt. Jyväskylän yliopisto, 1994, 2. uud. p. ISBN 951-34-0331-9.
Renee Baron % Elizabeth Wagele (kirjoittajat); Leena Holopainen (suomennos): Yhdeksän hyvää tyyppiä : enneagrammi itsetuntemuksen ja kanssakäymisen oppaana. Atena 1996, 2. p. 1998. ISBN 951-796-016-6.
Leena Holopainen: Development in reading and reading related skills : a follow-up study from pre-school to the fourth grade. Väitöskirja, Jyväskylän yliopisto 2002. ISBN 951-39-1193-4.
Leena Holopainen: Lukivaikeuksien seulontamenetelmä nuorille ja aikuisille. Niilo Mäki instituutti 2004, ISBN 951-39-1676-6. Huom. 3. p. 2011. Sis. CD-levy.
Jukka Nevala, Leila Karaluoma, Timo Ahonen, Mikko Aro ja Leena Holopainen: Lukemis- ja kirjoittamistaitojen yksilötestistö nuorille ja aikuisille. Niilo Mäki Instituutti 2006. ISBN 951-39-2429-7.
Leena Holopainen, Hannu Savolainen ja Kristiina Lappalainen: Sosiaalinen kompetenssi toisen asteen koulutuksessa ja nuorten oppimisvaikeudet. Joensuun yliopisto 2007. ISBN 978-952-458-948-2.
Leena Holopainen, Eija Kärnä, Kristiina Lappalainen, Hannu Savolainen, Virpi Vellonen & Päivi Walling (toim.): Kasvun vahvat vuodet : 40 vuotta erityispedagogiikkaa Joensuun yliopistossa. Joensuun yliopisto 2009.
Milka Kuismanen ja Leena Holopainen: Daisy-äänioppikirjat opiskelun tukena : selvitys äänioppikirjojen käytöstä ja mahdollisuuksista perusopetuksen oppilaiden opetuksessa Suomessa. University of Eastern Finland 2013, ISBN 978-952-61-1328-9 (nid.), ISBN 978-952-61-1329-6 (pdf).
Leena Holopainen (kirj.), Marjatta Takala & Leila Kairaluoma (kirj. & toim.), Tuija Aro (kirj.) et al.: Lukivaikeudesta lukitukeen.  Gaudeamus 2019. ISBN 978-952-345-040-0.
Aiheesta muualla

Tiedeykkönen Extra: Oppimisvaikeudet: Lukivaikeus voi haitata vielä työelämässäkin (radio-oghelma, kesto 24  min; 12.6.2017) (areena.yle.fi)
Opettajalla iso merkitys lapsen itsetuntoon (5.2.2014) (karjalainen.fi)
Leena Holopainen. University of Eastern Finland, Joensuu campus · School of Educational Sciences and Psychology, PhD] (englanniksi) (researchgate.net)
Holopainen Leena Itä-Suomen yliopiston SoleCRIS-tutkimustietokannassa (uef.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Be My Wife (kappale)

| ”Be My Wife” David Bowie |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Low
 B-puoli: ”Speed of Life”
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: 7" single
 Tuottaja(t): David Bowie, Tony Visconti
 Tyylilaji: rock, taiderock
 Kesto: 02.55
 Levy-yhtiö: RCA
David Bowien muut singlet
| ”Sound and Vision” 1977 | ”Be My Wife” 1977 | ”’Heroes’” 1977 |
Be My Wife on brittimuusikko David Bowien kappale ja single vuonna 1977 julkaistulta albumilta Low. Single ei saavuttanut listasijoitusta Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Kappale oli Bowien vetoomus hänen vaimolleen Angie Bowielle pelastaa heidän vaikeuksiin ajautunut avioliittonsa. Bowie sanoi vuonna 1978, että sanoitus oli ”aidosti tuskainen”. Suhde päättyi lopulta eroon vuonna 1980.
Bowie on sanonut kappaleessa olevan vaikutteita Syd Barrettilta, jonka hän on kertonut olleen merkittävä esikuva hänelle ja Marc Bolanille: ”Se, ettei hän laulanut amerikkalaisella aksentilla, oli todella tärkeää. ’Mahtavaa, rock’n’rollia voi tehdä brittienglannilla’.”
Kappaleesta kuvattiin Stanley Dorfmanin ohjaama video, joka oli Bowien ensimmäinen varsinainen promovideo sitten vuoden 1973 ”Life on Mars?” -filmin. Videolla Bowie esiintyy yksin soittaen Fender Stratocaster -kitaraa.
Kappaleet

A-puoli
Be My Wife – 2.55 (säv. David Bowie)
B-puoli
Speed of Life – 2.45 (säv. Bowie)
Aiheesta muualla

Kappaleen video David Bowien YouTube-kanavalla
Ermei Kanninen
Julkaisut

Vuodet myrskyn varjossa. Otava, 1996. ISBN 951-1-14134-1
Luettelo Suomen islamilaisista yhteisöistä

Tämä on luettelo Suomen islamilaisista yhteisöistä. Luettelo käsittää nykyisin toiminnassa olevat ja lakkautetut yhteisöt, jotka toimivat Suomessa islamin piirissä. Rekisteröityjä vireillä olleita islamilaisia yhdyskuntia oli Patentti- ja rekisterihallituksen Yhdistysnetti-palvelussa vuonna 2025 yhteensä 189, kun hakusanoina olivat islam* tai muslim*.
Järjestöt > Entiset järjestöt

| Yhteisö | Kunta | Perustettu | Lakkautettu | Liitetty |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Islamilaisen koulun kannatusyhdistys | Helsinki | 1997 |  |  |
| Husseiniah Ahlul Bayt A.S. Islamic Center | Helsinki | 1997 |  |  |
| Islam Federation of Finland | Oulu | 1994 |  |  |
| Islamic Information Service Association IIS | Helsinki | 1997 |  |  |
| Islamilainen apuyhdistys orvoille ja vammaisille | Oulu | 1995 |  |  |
| Islamilainen Kulttuuri Yhdistys | Kuopio | 1994 |  |  |
| Islamin Aika | Helsinki | 2007 |  | Helsingin Muslimit |
| Islamin ja Arabikulttuurin Edistämisyhdistys | Tampere | 1981 |  |  |
| Kristillis-Islamilainen Yhdistys | Lempäälä | 1997 |  |  |
| Suomen Islamilainen Kulttuuri ja Taide keskusyhdistys | Helsinki | 1998 |  |  |
| Suomen Islamilainen naisyhdistys | Helsinki | 1993 |  |  |
| Turun Islamilainen Yhdistys | Turku | 1994 |  |  |
Slovakian kansallispuolue

| Slovakian kansallispuolue> Slovenská národná strana |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  joulukuu 1989
Johto:   Andrej Danko (pj.) 
Ideologia:  nationalismi, kansalliskonservatismi, arvokonservatismi, talousnationalismi, oikeistopopulismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Toimisto:  Bratislava
Jäsenmäärä:  6 155 (2016)
Värit:  valkoinen, sininen ja punainen
Europarlamentaarikkoja:  0 / 13
Kansallinen neuvosto:  10 / 150
Naisjärjestö:  Marína
Nuorisojärjestö:  Slovakian kansallispuolueen nuoriso
Kotisivu:  https://www.sns.sk/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Slovakian kansallispuolue (slovakiksi Slovenská národná strana eli SNS) on slovakialainen nationalistinen puolue. Se perustettiin 1990, mutta se pitää ideologisena edeltäjänään vuosina 1871–1938 toiminutta samannimistä puoluetta.
Uusi SNS perustettiin 1990. Se ei ole laillisesti alkuperäisen SNS:n seuraaja, vaan myös 2001–2003, 2004 ja 2005–2006 toiminut Pravá slovenská národná strana (Oikea kansallispuolue) ja 2005–2006 toiminut Zjednotená slovenská národná strana (yhdistynyt kansallispuolue), jotka yhdistyivät 2006 Slovenská národná koalícia - Slovenská vzájomnosťksi pitävät itseään todellisena alkuperäisen SNS:n seuraajana.lähde?
SNS:llä on ollut edustajia parlamentissa 1990–2002, 2006–12 2016–2020 sekä 2023–. Slovakian politiikassa merkittävän kannatuksen saavuttavalla SNS:llä on vaa'ankieliasema hallitusta muodostettaessa. Se osallistui toiseen Mečiarin hallitukseen 1992–1994 neljällä ministerillä ja kahdella ministerillä kolmanteen Mečiarin hallitukseen. Unkarilaisten puolueen (SMK) johtaja Béla Bugárin mukaan SNS:n opetusministeri Eva Slavkovská tuhosi tuolloin kaikki kansallisten vähemmistöjen koulutuksessa saavuttamat oikeudet.
Vuoden 2006 vaalit voittaneen vasemmistolaisen SMERin johtaja Robert Fico sai arvosteluja osakseen kun hän kutsui SNS:n hallituskumppaniksi ja Euroopan parlamentin sosialistiryhmä uhkasi erottaa SMERin jäsenyydestään.
Vuoden 2010 vaaleissa puolue ylitti niukasti äänikynnyksen (5,24 %). Vuonna 2012 se ei päässyt parlamenttiin. Vuoden 2016 vaaleissa puolue nousi kuitenkin uudelleen parlamenttiin saaden 8,6 % äänistä ja 15 paikkaa.
Vaalitulokset > Parlamenttivaalit

1990: 13,94 %lähde?
1992: 7,93 %lähde?
1994: 5,4 %lähde?
1998: 9,07 % (14 paikkaa, oppositiossa)
2002: 3,33 % (parlamentin ulkopuolella)
2006: 11,73 %, (20 paikkaa, hallituksessa)
2010: 5,08 % (9 paikkaa, oppositiossa)
2012: 4,55 % (parlamentin ulkopuolella)
2016: 8,64 % (15 paikkaa, hallituksessa)
2020: 3,16 % (parlamentin ulkopuolella)
2023: 5,62 % (10 paikkaa, hallituksessa)
Aiheesta muualla

Puolueen kotisivut
Kauhukeittiö (kausi 14)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 14 ohjelman voittaja pääsi johtamaan atlanticcityläistä miljardin dollarin Caesars Atlantic City -kasinohotellin ravintolaa. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 3. maaliskuuta – 9. kesäkuuta 2015.
Henkilökunta

Gordon Ramsay, keittiömestari, keittiöpäällikkö ja ohjelman juontaja.
James Avery. apulaiskeittiöpäällikkö/sinisen ryhmän johtaja.
Andrea "Andi" Van Willigan, apulaiskeittiöpäällikkö/punaisen ryhmän johtaja.
Marino Monferrato, hovimestari.
Kilpailijat

Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti.
Kilpailijat > Sininen joukkue

Cameron Spagnolo, 33, banquet chef.
Michael Dussault, 38, vanhempi keskuskokki.
Brendan Pelley, 34, apulaiskokki.
Bret Hauser, 30, apulaiskeittiöpäällikkö.
Adam Livow, 31, huvipuistokokki.
Randall "Randy" Bell, 45, linjastokokki.
Joshua "Josh" Trovato, 24, apulaiskokki.
Nicholas "Nick" Peters, 25, yksityiskokki.
Millard "Milly" Medley, 33, apulaiskokki.
Kilpailijat > Punainen joukkue

Chrissa Schmerler, 34, ruokarekan kokki/ omistaja.
Mieka Houser, 25, apulaiskeittiöpäällikkö.
Monique Booker, 23, linjastokokki.
Sarah Baumert, 27, kokkikouluttaja.
Christine Hazel, 30, banquet chef.
Alison Rivera, 27, apulaiskeittiöpäällikkö.
Michelle Tribble, 22, linjastokokki.
Torrece "T" Gregoire, 31, linjastokokki.
Meghan Gill, 28, apulaiskokki. (voittaja)
Kilpailijat > Musta joukkue (top 6)

Josh Trovato
Nick Peters
Milly Medley
Michelle Tribble
T Gregoire
Meghan Gill
Kilpailijat > Finaalin joukkueet

Meghan Gillin joukkue
Josh Trovato
Alison Rivera
Randy Bell
Michelle Tribble
T Gregoiren joukkue
Christine Hazel
Milly Medley
Nick Peters
Adam Livow
Aku Ankka

| Aku Ankka |
| --- | --- |
 Don Rosan piirtämä Aku Ankka
Luoja(t):  Walt Disney
Näyttelijä(t):  englanniksi Clarence Nash (1934–1985) Tony Anselmo (1985–)  Daniel Ross (Mikki ja ralliryhmä) suomeksi Risto Bäckman (1970) Jukka Puotila (1983–1988) Timo Väänänen (1991) Kari Franck (?) Jukka Rasila (1993–)
Ensi- esiintyminen:  9. kesäkuuta 1934 (lyhytelokuvassa Viisas Kana Kananen)
Kustantaja:  Disney (useilla kustantamoilla lisenssi)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aku Fauntleroy Ankka
Status:  pätkätyöläinen, yksinhuoltaja
Asuinpaikka:  Paratiisitie 13, Ankkalinna
Luonteenpiirteet:  äkkipikaisuus, tulinen temperamentti, riidanhalu, epäonni, laiskuus
Suhteet
Vanhemmat:  Don Rosan tarinoissa: Aaron Ankka (isä), Hortensia MacAnkka (äiti)  Marco Rotan tarinoissa: Mummo Ankka (ottoäiti)
Sisarukset:  Della Ankka (kaksoissisar)
Isovanhemmat:  Kaino-Vieno Ankka Lauha MacAnkka Fergus MacAnkka Hepsu Ankka
Tädit ja sedät:  Matilda MacAnkka  Dora Ankka Unto Ankka  Roope Ankka (eno)  Taavi Ankka (eno)
Sisarusten lapset:  Tupu, Hupu ja Lupu (sisarenpojat)
Serkut:  Hannu Hanhi Touho Ankka  Sisuvius Ankka Hansu Hanhi (pikkuserkku)   Into Ankka (pikkuserkku)
Tutut:  Iines Ankka, Mikki Hiiri, Hessu Hopo, Pelle Peloton, José Carioca, Panchito Pistoles
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aku Ankka (engl. Donald Duck) on Disneyn sarjakuvamaailmaan kuuluva animaatio- ja sarjakuvahahmo, joka asuu Ankkalinnan kaupungissa. Hahmon loi Disney-studion animaattori Richard ”Dick” Lundy vuonna 1934, tiettävästi Walt Disneyn kehittämän idean pohjalta. Vaikka Aku olikin alun perin piirroselokuvahahmo, hän esiintyy nykyisin enimmäkseen sarjakuvissa. Sarjakuvien Akun suuri suosio johtuu pitkälti Carl Barksista, joka kehitti Akun luonnetta ja keksi joukon uusia hahmoja, kuten Akun enon Roope-sedän. Suomessa Akun nimikkolehti on koko maan luetuin aikakauslehti.
Aku-sarjojen toistuvia teemoja ovat äkkipikaisuus, epäonni ja vastoinkäymiset, joko seurustelusuhteessa tai työelämässä, jossa Akun historiallinen ammattikirjo on hyvin laaja. Ajoittaisia taiturimaisia onnistumisia esimerkiksi puutarhurina seuraa yleensä näyttävä epäonnistuminen, joskus ahneuden tai suhteellisuudentajun katoamisen vuoksi. Aku on luonteeltaan äkkipikainen sekä kärsimätön, ja kohdatessaan vastoinkäymisiä Akulla on taipumus menettää malttinsa koomisella tavalla.
Aku Ankalla on huollettavanaan kolme sisarenpoikaa, Tupu, Hupu ja Lupu, jotka kuuluvat Sudenpentujen partiolaisjärjestöön. Akun tyttöystävä on Iines Ankka, jota kilpakosija Hannu Hanhi (Akun serkku) yrittää viekoitella omakseen. Akun miljardöörieno Roope Ankka (jota Aku kutsuu ”Roope-sedäksi”) työllistää Akua usein ”nälkäpalkalla”.
Historia > Varhaiset esiintymiset

Walt Disney kertoi saaneensa ajatuksen Aku Ankasta kuullessaan imitaattori Clarence Nashin matkivan lintuja ja muita eläimiä radiossa. Nash palkattiin esittämään Aku Ankkaa elokuvaan Viisas Kana Kananen, jonka jälkeen hän toimi Akun äänenä kuolemaansa saakka vuoteen 1985.
Aku Ankka teki ensiesiintymisensä Bert Gillettin ohjaamassa lyhytpiirroselokuvassa Viisas Kana Kananen (Wise Little Hen), joka ilmestyi 9. kesäkuuta 1934. Piirretyssä Aku yritti ystävänsä Petteri Possun kanssa vältellä rouva Kanan antamia työtehtäviä. Akusta tehtiin merimiespukuinen siksi, että ensiesiintymisessään hän asui asuntolaivassa keskellä lampea.
Alkuaikojen Aku Ankka oli luonteeltaan hyvin äkkipikainen ja riidanhaluinen sekä ajattelematon, mikä saattoi hänet jatkuvasti erilaisiin vaikeuksiin. Hyveellisestä Mikki Hiirestä poiketen Aku pystyi toimimaan sekä tarinan sankarina että konnana.
Akun syntymäpäivästä tuli epätietoisuutta, kun myöhemmin elokuvassa Sedän syntymäpäivä (Donald’s Happy Birthday) oli seinäkalenterissa päivämäärä 13. maaliskuuta 1934. Tästä lähtien Disney-yhtiö on kertonut, että Aku munittiin tuona päivänä ja hän kuoriutui 9. kesäkuuta.
Aku sai yleisön keskuudessa niin paljon suosiota, että hän palasi 11. elokuuta 1934 julkaistussa piirroselokuvassa Orpojen hyväksi (Orphan’s Benefit). Tässä Aku esiintyi ensimmäistä kertaa Mikki Hiiren kanssa. Elokuva oli myös sikäli merkittävä, että Polle Koninkaulus ja Heluna Ammu tekivät siinä ensiesiintymisensä.
Aku Ankan nimi käännettiin alkujaan Ankka Lampinen.
Historia > Suosio kasvaa

1930-luvulta 1960-luvulle tehdyt Aku Ankka -animaatiot ovat nykyisin  arvostettuja. Aku olikin alun perin nimenomaan animaatiohahmo. Aku Ankka -piirretyt ovat lyhyitä ja toiminnallisia. Välillä niissä koetaan seikkailuja, mutta useimmiten liikutaan jonkin arkiaskareen ympärillä. Toisinaan Aku Ankalla on vastustaja, kuten Tiku ja Taku tai muita eläimiä, mutta usein Akun vaikeudet seuraavat kenenkään järjestämättä. Varsinaisia Aku-piirrettyjä tehtiin 128 kappaletta.
7. helmikuuta 1938 alkaen amerikkalaisissa sanomalehdissä alettiin julkaista Al Taliaferron piirtämiä sarjakuvastrippejä, joiden päähenkilönä oli Aku. Aiemmin Aku oli nähty pääosassa jo vuonna 1936 Ted Osbornen käsikirjoittamassa Silly Symphonies featuring Donald Duck -sunnuntaistripissä. Taliaferro ja käsikirjoittaja Bob Karp kehittelivät Akun tulista luonnetta ja loivat Mummo Ankan, Hansu Hanhen, Pulivarin sekä Tupun, Hupun ja Lupun. He myös keksivät Aku Ankan auton. Suomessa Aku Ankka -strippisarjoja julkaistiin ensimmäisen kerran Seura-lehdessä 1930-luvun puolessavälissä nimellä Ankka Lampinen. Niistä koottiin myös kaksi albumia vuonna 1939. Akun sunnuntaistrippiä alettiin julkaista Ilta-Sanomissa 25. tammikuuta 1941 alkaen.
Vuoteen 1941 mennessä Aku oli ehtinyt esiintyä jo viidessäkymmenessä piirretyssä, ja vuonna 1965 hän oli esiintynyt jo sadassa piirroselokuvassa. Muutama piirroselokuva tehtiin CinemaScope-koossa ja yksi jopa kolmiulotteisena (Working for Peanuts, 1953).
Historia > Sotapropagandassa

1940-luvun alkupuolella Disney-yhtiö otti osaa toisen maailmansodan aikaiseen propagandaan, ja niinpä Akua alettiin nähdä piirretyissä propagandaelokuvissa.
Disneyn sotapropagandaelokuvista tunnetuin on Jack Kinneyn ohjaama Der Fuehrer’s Face vuodelta 1943. Piirretty ivasi Adolf Hitleriä ja pilkkasi kansallissosialismia. Der Fuehrer’s Facessa Aku työskenteli ”Führerin” eli Hitlerin alaisena ammustehtaassa, joka sijaitsi Natsi-Saksaa parodioivassa ”Nutsimaassa” (Nutzi Land). Hän joutui työskentelemään tuntikaupalla ilman lepoa, ja aina Hitlerin kuvan nähdessään hänen täytyi tervehtiä kuvaa sanoen: ”Heil Hitler!” Lopussa kuitenkin Aku herää ja huomaa kaiken olleen pelkkää unta, ja elokuvan lopussa hän vakuuttaa uskollisuuttaan Yhdysvalloille ja Vapaudenpatsaan pienoismallille pukeutuneena Yhdysvaltain lipun värisiin yövaatteisiin. Vaikka Der Fuehrer’s Face voittikin parhaan piirretyn lyhytelokuvan Oscar-palkinnon, sodan päätyttyä Disney-yhtiö alkoi pitää sitä sopimattomana lapsille (koska Aku esitetään siinä natsina) eikä se myöskään sopinut muuttuneeseen kansainväliseen tilanteeseen. Yhtiö piti elokuvaa poissa levityksestä, kunnes julkaisi sen vuonna 2004 rajoitetussa erikois-DVD-kokoelmassa Walt Disney Treasures: Walt Disney on the Front Lines.
Disney julkaisi myös kuusi lyhytelokuvaa, joissa Aku liittyy Yhdysvaltain armeijaan ja taistelee yhdessä näistä japanilaisia sotilaita vastaan. Näistä ensimmäinen, Donald Gets Drafted, sisälsi kohtauksen jossa Akun värväyspaperissa lukee koko nimi: Donald Fauntleroy Duck.
Sota-aikana Disney-elokuvia oli vaikea levittää Euroopassa, ja niinpä Disney-yhtiö päätti markkinoida elokuviaan Etelä-Amerikassa. Vuonna 1942 ilmestyi Oppitunti (Saludos Amigos), jota 1944 seurasi Kolme caballeroa (The Three Caballeros). Näissä Aku ystävystyi José Cariocan ja Panchito Pistolesin kanssa.
Yhdysvaltain asevoimat kotiutti Aku Ankan virallisesti vuonna 1984 hahmon 50-vuotisjuhlan kunniaksi. Akun sotilasarvoksi merkittiin tuolloin kersantti.
Historia > Carl Barks

Vuonna 1942 yhdysvaltalainen Western Publishing Company -kustannusyhtiö alkoi julkaista Disney-hahmojen sarjakuvia. Myöhemmin samana vuonna kustantamolle alkoi työskennellä Carl Barks, joka aikaisemmin oli toiminut muiden muassa pilapiirtäjänä ja Disney-studioiden animaattorina. Barks kehittyi nopeasti sekä piirtäjänä että käsikirjoittajana ja alkoi kehitellä Akun hahmoa. Hän loi aikaisemmin ärhäkästä ja äkkipikaisesta Akusta päättäväisen ja itsevarman hahmon. Hän myös käytti ja kehitti Taliaferron ja Karpin keksimiä hahmoja, erityisesti Tupua, Hupua ja Lupua.
Barks sijoitti Akun asumaan Ankkalinnan kaupunkiin, ja kansoitti sen keksimillään hahmoilla, kuten Roope Ankalla, Hannu Hanhella, Pelle Pelottomalla, Karhukoplalla ja Teppo Tulpulla. Hän myös piirsi ja käsikirjoitti joukon sittemmin klassikoiksi muodostuneita ankkatarinoita, kuten Kulmikkaat munat (Lost in the Andes, 1949), Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun (A Christmas for Shacktown, 1952) ja Kultainen kypärä (The Golden Helmet, 1952).
Historia > Nyky-Aku

Vuosina 1987–1990 esitetyssä piirrossarjassa Ankronikka Aku liittyy Yhdysvaltain laivastoon ja jättää Tupun, Hupun ja Lupun Roope-enonsa huollettaviksi. Sarja kuvasikin Roopen ja ankanpoikien seikkailuja, ja Aku itse esiintyi vain muutaman kerran.
Akun poissaoloon Ankronikasta on monia syitä: sarjan alkaessa Clarence Nash oli äskettäin kuollut, ja Ankronikan tuottajat pelkäsivät Akun saattavan jättää päähahmoksi tarkoitetun Roopen varjoonsa. Sarjan tapahtumien edetessä tuottajat huomasivat, että Roope ja ankanpojat tarvitsisivat apulaisen, mutta koska Akua ei uskallettu käyttää, he keksivät tälle eräänlaiseksi ”sijaiseksi” lentäjä Heimo Huiman.lähde?
Aku Ankan ääninäyttelijänä toimi Ankronikka-sarjasta lähtien Tony Anselmo. Akun suomenkielisenä ääninäyttelijänä on toiminut Jukka Rasila.
Vuonna 1996 toteutetussa sarjassa Nokkapokka Aku asuu teini-ikäisten sisarenpoikiensa Tupun, Hupun ja Lupun kanssa.
Sarjakuvien Aku on säilyttänyt suosionsa Euroopassa aina nykyaikaan saakka. Erityisen suosittu Aku on Italiassa, Norjassa ja Suomessa. Italialaiset sarjakuvataiteilijat, kuten Giorgio Cavazzano, Massimo De Vita ja edesmennyt Romano Scarpa, ovat luoneet oman ankkamaailmansa, jonka luomuksia ovat esimerkiksi Akun toinen minä, naamioitu sankari Taikaviitta sekä Akun serkku Into Ankka.
Yksi 1990- ja 2000-lukujen tunnetuimpia Aku Ankka -piirtäjiä on yksityiskohtaisesta piirrosjäljestään tunnettu yhdysvaltalainen Don Rosa, jonka koko tuotanto on Carl Barksin tarinoiden "laajennelmia, tulkintoja ja syventäviä tutkielmia" . Tuotteliain Aku Ankka -taiteilija on ollut chileläinen Vicar, jolla oli ikioma studio, jossa hänelle työskenteli useita piirtäjiä ja käsikirjoittajia.
Tunnetuimmat suomalaiset Aku Ankka -sarjakuvien tekijät ovat piirtäjä Kari Korhonen ja käsikirjoittaja Kai Vainiomäki.
Vuonna 2004 Aku Ankka sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Hahmon piirteet > Sukulaiset

Aku Ankalla on kaksossisko Della Ankka, jonka lapsia ovat Tupu, Hupu ja Lupu.
Eurooppalaisessa ankkaperinteessä, esimerkiksi Giovan Battista Carpin ja Marco Rotan tarinoissa Kaino-Vieno Ankka eli Mummo Ankka on Roopen sisko ja Akun mummo/äiti.
Carl Barksin omaan käyttöönsä tekemän kaavion mukaan Akun äiti on Hortensia MacAnkka. Sama kaavio esittää Roope Ankan olevan tämän veli, eli Akun eno. Tähän näkemykseen turvautui myös Don Rosa tarinoissaan, joka ensimmäistä kertaa esitteli Hortensian ja Aaronin julkaistussa tarinassa.  Sittemmin monet tekijät ja lukijat ovat pitäytyneet tässä tulkinnassa.
Termi uncle on perinteisesti suomennettu muotoon "setä", jos ei ole varmuutta, viittaako sana setään vai enoon. Kuitenkin sekä Aku että Roope kuvataan yleensä enoiksi, eikä sediksi (eli Aku on Roopen sisarenpoika ja Tupu, Hupu ja Lupu ovat Akun sisarenpoikia). Rosan versiossa Akun ja Roopen ensikohtaamisesta Aku kutsuu Roope erheellisesti "sedäksi", minkä Roope toteaa "käyvän yhtä hyvin".
Don Rosan laatiman, Carl Barksin muistiinpanoihin perustuvan sukupuun mukaan Akulla on kolme serkkua: Touho, Hannu ja Sisuvius. Kaikki serkut ovat Mummo Ankan lapsenlapsia. Carl Barks ei käyttänyt tarinoissaan Touho-serkun hahmoa, joten Rosa lisäsi Touhon piirtämäänsä sukupuuhun vain kustantamon pyynnöstä.
Iines Ankka ei sukunimestään huolimatta ole Akulle mitään sukua vaan pelkkä tyttöystävä. Erään tarinan mukaanlähde? Iineksen veli meni naimisiin Akun kaksoissisaren Della Ankan kanssa ja on Tupun, Hupun ja Lupun isä. Tämä voi selitää miksi ankanpojat kutsuvat Iinestä "Iines-tädiksi".