stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Estologia

Viron kielen puhuma-alat.
Estologia on kielitieteen ympärille rakentuva monitieteinen tutkimusala, joka käsittelee viron kieltä ja sen kääntämistä, virolaista kulttuuria ja kirjallisuutta sekä Viron historiaa. Estologiaa opiskelevat ovat tavallisesti suomen kielen, vieraiden kielten, etnologian ja taiteentutkimuksen opiskelijoilta. Suomessa estologiaa on voinut opiskella Jyväskylän yliopistossa.
HMS Valorous (1851)

| HMS Valorous |
| --- | --- |
 HMS Valorous, piirustus.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka/Miller & Ravenhill
Kölinlasku:  maaliskuu 1849
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1851
Palveluskäyttöön:  7. heinäkuuta 1853
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 27. helmikuuta 1891
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 255 t (tyhjä) 2 300 t (kuormattu)
Pituus:  64 m
Leveys:  11 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  400 hv
Nopeus:  9–10 solmua
Miehistöä:  175
Aseistus
Aseistus:  tykkikansi: 10 (myöh. 8) × 32 naulan tykkiä keula- ja takakannella: 1 × 68 naulan tykki 1 × 10" tykki 4 × 32 naulan tykkiä
HMS Valorous oli Britannian kuninkaallisen laivaston höyrykäyttöinen siipirattailla varustettu toisen luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta Miller & Ravenhillilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1849. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1851 ja otettiin palvelukseen 7. heinäkuuta 1853.
Palvelus

Valorous määrättiin 11. joulukuuta 1852 Välimeren laivastoon päällikkönään Claude Henry Mason Buckle, mistä se siirrettiin 1854 Itämerelle. Itämerellä alus liitettiin Oolannin sodan aikaiseen brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon. Alus oli 1855 Mustallamerellä.
Aluksen päälliköksi määrättiin 26. elokuuta 1857 William Cornwallis Aldham sen palvellessa Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalla.  Aluksen päällikkönä oli 13. huhtikuuta 1863 alkaen Charles Codrington Forsyth sen palvellessa Hyväntoivonniemellä. Alus palasi kotimaahan, jossa se poistettiin palveluksesta syyskuussa 1867. Aluksen päälliköksi määrättiin 1. maaliskuuta 1872 Arthur Thomas Thrupp Plymouthissa. Aluksen päälliköksi määrättiin 25. helmikuuta 1878 palvelukseen otettaessa Archibald George Bogle Portsmouthissa.
Alus poistettiin palveluksesta 1891.
Guanfasiini

| --- | --- |

Guanfasiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-(diaminometylideeni)-2-(2,6-dikloorifenyyli)asetamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 29110-47-2
ATC-koodi: C02AC02
PubChem CID: 3519
DrugBank: DB01018
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H9Cl2N3O
Moolimassa: 246,093 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 99,9 %
Proteiinisitoutuminen: 70 %
Metabolia: maksa (CYP3A4)
Puoliintumisaika: 14,8–18,3 h
Ekskreetio: munuaisten kautta
Terapeuttiset näkökohdat
Lupatiedot:  EU 
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Antotapa: suun kautta
Guanfasiini (kauppanimellä Intuniv) on sympatolyytti. Se on valikoiva ADRA2A-reseptori agonisti. Suomessa se on hyväksytty tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriön ylivilkkausoireiden hoitoon ja sitä myydään valmistenimellä Intuniv. Muualla maailmassa se on hyväksytty myös korkean verenpaineen hoitoon. Guanfasiini alentaa verenpainetta, ja sillä on rauhoittavia ominaisuuksia. Lääke tuli markkinoille Yhdysvalloissa 1986. Suomessa lääke on tullut myyntiin vasta vuonna 2015 jolloin Euroopan lääkevirasto antoi sille luvan ADHD:n hoidossa. Se on asetettu EU:n lisäseurannan alaiseksi lääkeaineksi.
1 mg guanfasiinitabletteja
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Guanfacine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Guanfacine (englanniksi)
ChemBlink: Guanfacine (englanniksi)
HMS Valrossen

| HMS Valrossen |
| --- | --- |
 HMS Valrossen vuonna 1922.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums, Malmö
Laskettu vesille:  16. huhtikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  11. elokuuta 1920
Poistui palveluskäytöstä:  19. maaliskuuta 1943
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  386 t (standardi) 600 t (sukelluksissa)
Pituus:  54,0 m
Leveys:  5,2 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  2-akselinen, 2 x 6-sylinteristä Atlas SN -dieselmoottoria 2 000 hv 2 x sähkömoottoria 700 shp
Nopeus:  15,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  4 x 45,7 cm M/15 -torpedoputkea 1 x 75 mm kan M/16
HMS Valrossen (runkonumerot V, W ja Wa) oli Ruotsin laivaston vuonna 1920 palvelukseenotettu Hajen-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta. Se laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1918 ja liitettiin laivastoon 11. elokuuta 1920.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 19. maaliskuuta 1943 ja romutettiin Karlskronassa.
HMS Hereward

| HMS Hereward |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, High Walkerin telakka, Newcastle-on-Tyne
Kölinlasku:  28. helmikuuta 1935
Laskettu vesille:  10. maaliskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  9. joulukuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 29. toukokuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 980 t (max)
Pituus:  98,45 m (kokonaispituus) 97,5 m (vesiraja)
Leveys:  10,05 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  36 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk XII -tykkiä CP Mk XVIII asennuksina 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk I -ilmatorjuntakonekivääriä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea 45 × syvyyspommia
HMS Hereward (viirinumero H93) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers Armstrongin High Walkerin telakalta Newcastle-on-Tynestä, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1935. Alus laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 9. joulukuuta.
Ferdinand Löwe

Ferdinand Löwe.
Ferdinand Löwe (19. helmikuuta 1865 – 6. tammikuuta 1925) oli itävaltalainen säveltäjä.
Löwe johti vuosina 1897–1898 ja 1908–1914 Münchenin filharmonista orkesteria. Lisäksi hän oli Wienin sinfoniaorkesterin ensimmäinen ylikapellimestari vuosina 1900–1925. Häntä seurasi Wilhelm Furtwängler.
Löwe oli varsinkin tärkeä Anton Brucknerin sinfonioiden popularisoija. Hän teki itse Brucknerin yhdeksänteen sinfoniaan huomattavia muutoksia ennen tämän ensiesitystä. Brucknerin alkuperäinen versio esitettiin vasta vuonna 1932.
Garth Brooks

Garth Brooks vuonna 2019.
Troyal Garth Brooks (s. 7. helmikuuta 1962 Tulsa, Oklahoma) on
yhdysvaltalainen countrylaulaja ja lauluntekijä. Brooksin albumeja on myyty hänen 1980-luvun lopulla alkaneen uransa aikana Yhdysvalloissa yli 135 miljoonaa kappaletta.
Brooks on voittanut muun muassa kaksi Grammy-palkintoa, 17 American Music Award -palkintoa ja 36 Billboard Music Award -palkintoa. American Music Awards nimesi Brooksin "vuosikymmenen artistiksi" vuonna 2000.
Brooks lopetti uransa huipulla vuonna 2001 ja muutti takaisin Oklahomaan kasvattamaan lapsiaan. Hän teki paluun ja julkaisi uuden studioalbuminsa Man Against Machine vuonna 2014. Hän lähti levyn julkaisun myötä myös uudelle maailmankiertueelle.
Studioalbumit

Garth Brooks (1989)
No Fences (1990)
Ropin' the Wind (1991)
Beyond the Season (1992)
The Chase (1992)
In Pieces (1993)
Fresh Horses (1995)
Sevens (1997)
Garth Brooks in.... The Life of Chris Gaines (1999)
Garth Brooks and the Magic of Christmas (1999)
Scarecrow (2001)
Man Against Machine (2014)
Christmas Together (with Trisha Yearwood) (2016)
Gunslinger (2016)
Fun (2020)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Garth Brooks Wikimedia Commonsissa
Esiintymä

Esiintymä voi tarkoittaa seuraavia:
esiintymä eli token, ontologiassa tyypin edustaja,
esiintymä eli instanssi, olio-ohjelmoinnissa luokan edustaja,
esiintymä geologiassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Esiintymä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erik Gustav von Fieandt

Erik Gustav von Fieandt (9. huhtikuuta 1807 Pälkjärvi – 11. marraskuuta 1888 Pälkjärvi) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraalimajuri.
Erik Gustav von Fieandtin vanhemmat olivat varamaaherra, eversti Eric Johan von Fieandt ja Catarina Charlotta Duncan ja puoliso vuodesta 1849 Anna Elisabeth Hallonblad. Von Fieandt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1824 ja määrättiin sieltä 1828 valmistuttuaan vänrikkinä ensin 2. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 4. Heinolan tarkk’ampujapataljoonaan ja sitten 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 1. Turun tarkk’ampujapataljoonaan. Kornettina hänet siirrettiin 1831 H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin. Hän suoritti 1833–1835 Sota-akatemian kurssin Pietarissa, jonka aikana vuonna 1834 hänet ylennettiin luutnantiksi. Von Fieandt määrättiin 1839 yleisesikunta-asioista vastaavaksi vanhemmaksi adjutantiksi krenatöörijoukkoihin ja ylennettiin alikapteeniksi 1840 ja kapteeniksi 1844. Haminan kadettikoulun palvelukseen von Fieandt tuli 1847. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi. Everstiksi Von Fieandt ylennettiin 1852 ja kenraalimajuriksi 1862, eron sotapalveluksesta hän sai elokuussa 1870.
HMS Vanguard (1748)

| HMS Vanguard |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Philemon Ewer, East Cowes
Kölinlasku:  marraskuu 1745
Laskettu vesille:  16. huhtikuuta 1748
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1748
Poistui palveluskäytöstä:  maaliskuu 1764
Loppuvaihe:  myyty 1774
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 419 bm
Pituus:  48,77 m (tykkikansi)
Leveys:  13,72 m
Syväys:  5,89 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  520
Aseistus
Aseistus:  70 tykkiä
HMS Vanguard oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1748 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 3. lokakuuta 1745 Philemon Eweriltä East Cowesista, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1748 ja valmistui 18. huhtikuuta - 15. heinäkuuta Portsmouthissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 23 331 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 7 448 puntaa 5 shillinkiä ja 9 dimeä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1748 päällikkönään John Hamilton, jolloin aluksella oli ainoastaan 140 miestä ja se oli Plymouthin vartiolaivana. Vuonna 1752 aluksen päällikkönä oli Hyde Parker, kun se kuljetti joukkoja Minorcalle huhtikuussa. Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa.
Alus osallistui vuonna 1758 Louisbourgin valtaukseen amiraali Edward Boscawenin osastossa sekä vuonna 1759 Quebecin valtaukseen amiraali Charles Saundersin alaisuudessa. Vuotta myöhemmin alus ajoi takaa HMS Dianan kanssa kahta Ranskan laivaston fregattia. Jean Vauquelin komentama L'Atalante sekä La Pomone upotettiin takaa-ajon päätteeksi, jolloin merkittäviä henkilöitä joutui vangiksi.
Vuonna 1762 alus kuului Sir George Rodneyn laivastoon osallistuen Martiniquen valtaukseen 7. tammikuuta  - 10. helmikuuta.
Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1764. Aluksen kunto tarkastettiin heinäkuussa 1765, mutta korjaustarvetta ei raportoitu. Alus myytiin 13. huhtikuuta 1774 Portsmouthissa 895 punnalla.
Germund Fredrik Aminoff

Germund Fredrik Aminoff (25. heinäkuuta 1796 Rantasalmi – 21. toukokuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja filosofian professori.
Aminoffin vanhemmat olivat majuri Germund Fredrik Aminoff ja Helena Katarina Rehbinder. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1812 sekä Uppsalassa 1817 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1824 ja filosofian tohtoriksi Uppsalassa 1827.
Aminoff toimi Uppsalan Suomalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1818–1824. Hän toimi Aleksanterin yliopiston filosofian dosenttina vuonna 1831 ja filosofian apulaisena samasta vuodesta. Aminoff nimitettiin professoriksi vuonna 1838. Hän toimi teoreettisen ja käytännöllisen filosofian vt. professorina vuodesta 1848, vakinaisena 1849–1852. Filosofina Aminoff oli hegeliläinen.
Aminoffille myönnettiin Pyhän Annan ritarikunnan kolmannen luokan risti vuonna 1858.
Aminoff toimi Helsingfors lyceumin esimiehenä vuosina 1841–1845 ja painotarkastuskomitean jäsenenä vuosina 1847–1865. Aminoffin puoliso oli Beata Sofia von Essen (1809–1890). Heillä oli seitsemän lasta joista tunnetuin lienee valtioneuvos Torsten Johan Aminoff (1847–1936), yksi muista oli metsänhoitaja Adolf Otto Aminoff (1840–1888).
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta (1858)
Teoksia

De scepticismo philosophico I–IV, väitöskirja. 1830
De statu theologiae moralis adhuc vigentis in alium perfectiorem mox transgressuro, väitöskirja. 1844
De notione honestatis absolutae, väitöskirja. 1848
Meletemata philosophiam historiae universalis spectantia I–III, stipendiväitöskirja. 1851–1852
HMS Hercules (1910)

| HMS Hercules |
| --- | --- |
 HMS Hercules

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow
Kölinlasku:  30. heinäkuuta 1909
Laskettu vesille:  10. toukokuuta 1910
Palveluskäyttöön:  31. heinäkuuta 1911
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 8. marraskuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  19 680 t (tyhjänä) 22 700 t (kuormattuna)
Pituus:  166 m
Leveys:  26 m
Syväys:  8 m
Koneteho:  höyryturbiinit 25 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  755 - 800
Aseistus
Aseistus:  10 × BL 12" (304,8 mm) Mk XII -tykkiä kaksoistorneissa 16 × BL 4" (101,6 mm) Mk VII -tykkiä 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Hercules oli Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista, missä köli laskettiin 30. heinäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1910 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1911.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Hercules liitettiin 1. taistelulaivaviirikköön Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet). Se otti 1916 osaa Skagerrakin taisteluun, jolloin se ampui 98 laukausta pääaseillaan. Alukseen ei osunut yhtään suoraa osumaa, mutta se kärsi pieniä vaurioita sirpaleista.
Hercules siirrettiin 4. taistelulaivaviirikön lippulaivaksi kesäkuussa 1916. Ollessaan viirikkönsä kanssa merellä alukset kohtasivat Saksan avomerilaivaston matkalla kohti Sunderlandia. Sodan viimeisessä kohtaamisessa Saksan avomerilaivaston kanssa 24. huhtikuuta 1918 Hercules yhdessä HMS St. Vincentin kanssa saivat käskyn purjehtia Orkneylle tukemaan HMS Agincourtia ja 2. risteilijäviirikköä. Hercules oli 22. marraskuuta saattamassa antautuvaa Saksan keisarikunnan laivastoa operaatiossa ZZ.
Alus siirrettiin helmikuussa 1919 reserviin. Se myytiin saksalaiselle laivanromuttamolle 8. marraskuuta 1921 ja alus siirrettiin Rosythistä Kieliin romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Worldwar1.co.uk
Colossus-luokan taistelulaivat
Gavrila Deržavin

Gavrila Deržavin, Vladimir Borovikovski, 1811, Puškinin taidemuseo, Moskova
Gavrila Deržavin, Vladimir Borovikovski (attr.), 1791-1800, Eremitaašin taidemuseo,  Pietari
Gavriil (Gavrila) Romanovitš Deržavin (ven. Гаврии́л (Гаври́ла) Рома́нович Держа́вин); (14. heinäkuuta (J: 3. heinäkuuta) 1743 Kazan, Venäjän keisarikunta – 20. heinäkuuta (J: 8. heinäkuuta) 1816 Zvankan maatila, Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän suurin runoilija ennen Aleksandr Puškinia.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Vuonna 1778 Gavril Romanovitš meni naimisiin 16-vuotiaan Jekaterina Jakovlevna Bastidonin (1760-1794) kanssa, joka oli Pietari III:n entisen palvelijan, portugalilaissyntyisen Bastidonin ja suuriruhtinas Pavel Petrovitšin imettäjän tytär. Jekaterina Jakovlevna kuoli äkillisesti 34-vuotiaana.
Kuusi kuukautta myöhemmin tammikuussa 1795 Deržavin solmi järkiavioliiton Darja Aleksejevna Djakovan (1767-1842) senaatin pääsyyttäjä Aleksei Afanasjevitš Djakovin ja ruhtinatar Avdotja Petrovna Mishetskajan 28-vuotiaan tyttären kanssa. Deržavinilla ei ollut lapsia ensimmäisestä eikä toisesta avioliitostaan. Hän huolehti vuodesta 1800 lähtien ystävänsä senaattori Pjotr ​​Gavrilovitš Lazarevin (1743-1800) kuoleman jälkeen tämän orvoiksi jääneistä lapsista: Andrei (1787-1849), myöh. vara-amiraali, Mihail (1788-1851), myöh. amiraali, Vera (1792-1867) ja Aleksei (1793-1856), myöh. kontra-amiraali. Keisari Paavali I:n päätöksellä 25. tammikuuta 1800 annettiin hallituksen asetus "edesmenneen senaattorin Lazarevin poikien kirjaamisesta" Pietarin laivaston kadettijoukkoihin. Lasten äiti Anna Andrejevna Tšagina oli kuollut nuorimman lapsen syntymävuonna 1793.
Lisäksi Deržavinin talossa kasvatettiin Darja Aleksejevna Djakovan orvoiksi jääneet sukulaistytöt, hänen sisarensa Maria Aleksejevna Lvovan (1755-1807) ja vuonna 1803 kuolleen runoilija Nikolai Lvovin alaikäiset tyttäret Jelisaveta (1788-1864), Vera (1792-1873) ja Praskovja (1793-1839). Jelizaveta ja Vera Lvovan päiväkirjat sisältävät mielenkiintoisia tietoja Deržavinin perheestä. Darja Aleksejevna vapautti epäkäytännöllisen miehensä kaikista talouteen ja maaomaisuuteen liittyvistä velvollisuuksista ja pystyi kasvattamaan heidän varallisuuttaan. Hän kohteli alustalaisiaan hyvin ja jopa pesi ja silitti itse omia vaatteitaan. Zvankan tilalla sijaitsi matto- ja kangastehtaita sekä pieni sairaala talonpojille.
Gavrila Deržavin omisti vaimolleen runoja "Milenalle". Testamentissaan vuonna 1842 Darja Aleksejevna Deržavina jätti 30 000 ruplaa Kazanin yliopistoon perustettavaa stipendiä varten ja pääoman entisten vankien turvakodin perustamiseen. Zvankan maatilan ja aviomiehensä muiston ylläpitämiseen hän testamenttasi lisäksi 50 000 ruplaa tilan maille perustettavalle Znamenski-luostarille, jonka ylläpitoon hän määräsi antamaan 100 000 ruplaa johtokunnan käyttöön. Zvanski-luostari ja siihen liittyvä pappien orpotyttärille tarkoitettu koulu "Deržavinski" avattiin vasta vuonna 1869.
Virka-ura

Gavrila Deržavin eteni Katariina II:n aikana Pietarissa tavallisesta rivisotilaasta valtakunnan ylimpiin virkoihin. Hän palveli sotilaana Henkikaartin Preobraženskin rykmentissä. Kaksitoista vuotta hän eli keskellä raakuutta ja hurjastelua ja lueskeli öisin saksalaista ja venäläistä runoutta.
Koska hän oli Kazanista kotoisin, hän pääsi upseeriksi ylennyttyään kenraali Aleksandr Bibikovin mukana vuosiksi 1773−1776 Itä-Venäjälle, kun Bibikov oli kukistamassa Jemeljan Pugatšovin kapinaa. Siellä Deržavin kirjoitti Tsitalagain vuoren luona sepitetyt ja käännetyt oodit (ven. Оды, переведённые и сочинённые при горе Читалагае). Vuonna 1777 hänet nimitettiin Venäjän senaatin virkamieheksi, mutta hän joutui riitaan yliprokuraattori ruhtinas Aleksandr Vjazemskin kanssa ja Deržavin sai virkaeron.
Vuoden 1783 jälkeen hän eteni virkaurallaan rakettimaisella nopeudella keisarinna Katariina II:sta suuresti miellyttäneen ylistysrunon eli oodin nimeltä Felitsa (ven. Фелица) ansiosta. Hänet määrättiin vuonna 1784 Aunuksen kuvernööriksi, josta hänet vuonna 1785 siirrettiin Tambovin kuvernööriksi. Runoilijan into epäkohtien parantamiseen ei miellyttänyt ylempiä, ja häntä vastaan nostettiin oikeudenkäynti, joka kuitenkaan ei johtanut mihinkään tulokseen. Eräs Deržavinin kirjoittama runo tuotti hänelle kuitenkin hovin suosion uudestaan. Vuonna 1791 hänet nimitettiin keisarinna Katariina II:n henkilökohtaiseksi sihteeriksi ja valtiosihteeriksi. Deržavin toimi kauppakollegion johtajana 1794. Aleksanteri I:n aikana hän oli vuosina 1802−1803 oikeusministerinä.
Vuonna 1800 Deržavin kirjoitti poliittisen teoksen Mielipide vastauksena keisari Paavali I:n pyyntöön tutkia nälänhätää Mogiljovin kuvernementissa. Lausunnossaan Deržavin syytti Valko-Venäjän nälänhädästä juutalaisten "palkka kauppoja", jotka riistivät talonpoikia vuokraamalla heille tiloja ja tislaamalla alkoholia, sekä paikallisen puolalais-liettualaisen aateliston (szlachta) välinpitämättömyyttä, jotka sallivat tämän hyväksikäytön. Vastauksena näihin kysymyksiin Deržavin ehdotti sarjaa uudistuksia aateliston erivapauksien olennaiseksi rajoittamiseksi, juutalaisen yhteisöhallinnon (qahal) lakkauttamiseksi, Venäjän juutalaisen yhteisön autonomian lopettamiseksi ja Venäjän juutalaisten uudelleensijoittamiseksi Mustanmeren siirtokuntiin. Lausunnosta tuli tärkeä tietolähde Aleksanteri I:n hallituskauden alkupuolelta. Keisari lopulta toteutti useita Deržavinin vuoden 1804 juutalaisten järjestöä koskevassa säännössä ehdottamia uudistuksia.
Perintö

Gavrila Romanovitš Deržavin haudattiin vuonna 1816 ja hänen toinen vaimonsa Darja Aleksejevna Djakova vuonna 1842 Varlaam-Hutynin luostarin kirkastumisen katedraaliin lähelle Novgorodia. Neuvostoliiton aikana vuonna 1958 molempien jäännökset siirrettiin toisen maailmansodan pommituksissa vaurioituneesta katedraalista Novgorodin kremliin. Vuonna 1993 Gavrila Romanovitšin ja Darja Aleksejevna Djakovan jäännökset palautettiin Deržavinin syntymän 250-vuotisjuhlan kunniaksi kunnostettuun Varlaam-Hutynin luostarin katedraalin Novgorodin kremlistä.
Hänen kotiseutuaan Laiševskin maakuntaa kutsutaan nykyisin Deržavinin maakunnaksi. Deržavia arvosti sekä hänen oma ikäpolvensa että sitä seurannut runoilijasukupolvi. Deržavinin vaikutus näkyy kaikista 1700-luvun runoilijoista eniten nykyrunoudessa esimerkiksi Joseph Brodskyn tuontannossa. Kirjallisuushistorioissa Deržavin mainitaankin usein 1700-luvun merkittävimpänä runoilijana.
Suomennoksia

Jumala (ven. Бог, Bog, 1784, suom. 1939)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gavrila Deržavin Wikimedia Commonsissa
Gavrila Deržavinin runoja (249 kpl) StihiRu.pro sivustolla aakkosjärjestyksessä (venäjäksi)
Gavrila Deržavin, elämäkerta ja runojen analyysiä Krugosvet.ru sivustolla (venäjäksi)
14-vuotias Aleksandr Puškin lausuu runon Gavrila Deržavinin edessä Tsarskoje Selon lyseon loppukokeissa 8. tammikuuta 1815. Maalaus Ilja Repin, 1911
Jekaterina Jakovlevna Bastidon (1760-1794), Gavrila Deržavinin ensimmäinen vaimo.
Darja Aleksejevna Djakova (1767-1842), Gavrila Deržavinin toinen vaimo, 1810-luku
Deržavinin kaupunkitalo Pietarissa Fontankan varrella
Gavrila Deržavin, Vladimir Borovikovski, 1795, Tretjakovin galleria, Moskova
Zvankan maatila, 1800-luvun kaiverrus
Gavrila Romanovitš Deržavinin ja Darja Aleksejevna Djakovan hauta Hutynin luostarissa.
HMS Viking (1909)

| HMS Viking |
| --- | --- |
 HMS Viking

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Yarrow
Kölinlasku:  11. kesäkuuta 1908
Laskettu vesille:  14. syyskuuta 1909
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1910
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi joulukuussa 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  890 t
Pituus:  78 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  12 500 shp
Nopeus:  33 solmua (61 km/h) (suunniteltu)
Miehistöä:  68
Aseistus
Aseistus:  2 x BL 4 tuuman Mk VIII -tykkiä yksiputkisina P Mk V -asennuksina 2 x 18" torpedoputkea
HMS Viking oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1907-1908 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista, missä köli laskettiin 11. kesäkuuta 1908. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta 1909 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1910.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Alus myytiin 1919 romutettavaksi.
HMS Vimiera

| HMS Vimiera |
| --- | --- |
 HMS Vimiera

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson, Wallsend
Kölinlasku:  lokakuu 1916
Laskettu vesille:  22. kesäkuuta 1917
Palveluskäyttöön:  19. syyskuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 9. tammikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Vimiera (viirinumero D23) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.