stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tve5

| Tve5 |
| --- | --- |
 Tve5-sarjan pienveturi Pasilan vaunukorjaamolla
Perustiedot
Tyyppi:  pienveturi
Liikennöitsijä:  VR
Valmistaja:  Saalasti
Lukumäärä:  10
Valmistusvuodet:  1978–1979
Numerointi:  601–610
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  20 km/h
Paino:  16 t
Pituus:  5 200 mm
Pyörästön pituus:  2 100 mm
Suurin akselipaino:  8,1 t
Pyörän halkaisija:  800 mm
Moottori:  Scania D11
Moottorin teho:  165 hv
Tve5 on VR:n käyttämä, kumipyörillä varustettu pienveturi. Veturi kykenee siirtymään raiteelta toiselle poikittaissuuntaisten kumipyöriensä avulla. Tämän rakenteen johdosta veturia kutsutaan joskus lempinimellä "Hourimo"[lähde? ].
Historia

1970-luvun puolivälissä Valtionrautatiet tilasi Insinööritoimisto Saalastilta kymmenen pientä vaihtoveturia. Ne olivat valmistajan mallia Nalle ja saivat numerot 601–610. Kaksi ensimmäistä veturia valmistuivat koeajoihin keväällä 1978, ja loput veturit toimitettiin vuoden 1979 aikana. Veturit valmistettiin Saalastin tehtaalla Kirkkonummella.
Tekniikka

Tve5 muistuttaa ulkoisesti tavallista pienveturia, ja tällainen se onkin perusrakenteeltaan. Ohjaamo on veturin takaosassa, ja sen edessä on konesuoja. Sisäänkäynti ohjaamoon tapahtuu konesuojan viereisiltä käyntisilloilta. Poikkeuksellisen tästä veturista tekee se, että siinä on neljä pituusakseliin nähden poikittain asennettua kumirenkain varustettua pyörää, jotka saavat käyttövoimansa kahdesta hydraulimoottorista. Niiden avulla veturi pystyy siirtymään raiteelta toiselle sivuttaissuunnassa. Kumipyörien akseliväli on valittu niin, että kaikkien pyörien ollessa kiskojen ulkopuolella veturi alas laskettaessa asettuu automaattisesti kiskoille.
Tve5:n voimanlähteenä on 6-sylinterinen Scania D11-dieselmoottori. Voimansiirto tapahtuu hydrodynaamisesti. Veturin ajosuuntaa on mahdollista vaihtaa kesken ajon pysähtymättä. Tve5:n huippunopeus on 20 kilometriä tunnissa.
Käyttö

Vaikka veturi vaikuttaa kumipyöriensä ansiosta kätevältä käytettäväksi ahtailla varikoilla ja ratapihoilla, on kumipyörien käyttö kuitenkin jäänyt olemattomaksi. Nykyään vetureiden käyttö on kokonaisuudessaan varsin vähäistä. Niitä käytetään pääasiassa kevyeen vaunujen ja vetureiden siirtelytyöhön ratapiha-alueella.
Tve5 603 on romutettu 2005, joten VR:llä on tällä hetkellä yhdeksän kappaletta Tve5-vetureita sijoiteltuna kuudelle varikolle ympäri Suomea:
| --- | --- |
Kouvola: 605, 608
Joensuu: 609, 610
Pieksämäki: 606
Oulu: 601, 607
Kokkola: 602
Imatra: 604
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tve5 Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Ukonsaari

Ukonsaari voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Ukonsaari, saari Lappajärvellä Suomessa
Ukonsaari, saari Inarijärvessä Suomessa
Ukonsaari, saari Äänekoskella Suomessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ukonsaari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Junzō Yoshimura

Naran kansallismuseo
Junzō Yoshimura (jap. 吉村順三, Yoshimura Junzō, 1908 Tokio – 11. huhtikuuta 1997) oli japanilainen arkkitehti.
Yoshimura opiskeli Tokion taideyliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1931. Sen jälkeen hän työskenteli kymmenen vuoden ajan tšekkiläis-amerikkalaisen, Japaniin muuttaneen arkkitehdin Antonín Raymondin toimistossa kunnes perusti oman toimistonsa vuonna 1941. Hänen tärkeimpiin töihinsä kuuluvat esimerkiksi Karuizawan kesähuvila (1962), Tokion keisarillinen palatsi (1968), New Yorkin Japan House (1971), Naran kansallismuseo (1973) ja Aichin prefektuurin taideyliopiston kampus (1974). Yoshimuran arkkitehtuurin erityispiirteet nousevat esiin hänen suunnittelemissaan asuinrakennuksissa, joissa asukkaiden tarpeet on asetettu etusijalle. Näissä rakennuksissa Yoshimura käytti perinteisiä materiaaleja ja loi intiimejä, matalia tiloja.
Yoshimura toimi Tokion taideyliopiston opettajana vuodesta 1945 ja professorina vuodesta 1962 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Junzō Yoshimura Wikimedia Commonsissa
Junzo Yoshimura Memorial Gallery (japaniksi)
Trey of Triforia

| Trey of Triforia |
| --- | --- |

Näyttelijä(t):  Ted DiFillipo Tom DiFillipo Tim DiFillipo Brad Hawkins (ääni) Mick Gould (asunäyttelijä)
Ensi- esiintyminen:  The Power of Gold (Power Rangers Zeo)
Viimeinen esiintyminen:  Countdown to Destruction, Osa 2 (Power Rangers in Space)
Henkilötiedot
Status:  Triforia-planeetan lordi
Sukupuoli:  Mies
Kotipaikka:  Triforia-planeetta
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trey of Triforia on kuvitteellinen henkilö ja sankari Power Rangers -universumissa, joka esiintyi ensimmäisen kerran televisiosarjoissa Power Rangers Zeo.
Hän on Triforia-planeetan lordi, jonka rangerasun visiiri ja sauva on mallinnettu kuningasta tarkoittavan kanji-merkin mukaan. Lisäksi Trey of Triforia kuuluu avaruusrotuun, joita kutsutaan triforialaisiksi. Hän on alkuperäinen Kultainen Ranger, joka saapui Maahan auttamaan Zeo Power Rangereita taistelussa Machine Empireä vastaan.
Trey antoi rangereiden käyttöön myös useita voimakkaita zordeja, joilla rangerit taistelivat Machine Empiren suurentamia hirviöitä vastaan. Hänen antamat zordit olivat 
Super Zeozordit, Warrior Wheel sekä hänen itsensäkin käyttämä avaruusalus, Pyramidas.
Trey on myös järjestyksessä toinen Power Rangers -sarjan hahmo, jolle on tehty oma tunnusmusiikki "Go Gold Ranger". Häntä ennen oman tunnusmusiikin sai Tommy Oliver, jonka tunnusmusiikit ovat "Go Green Ranger Go" ja "White Ranger Tiger Power".
Hahmon historia > Power Rangers Zeo

Trey piti ensimmäisissä jaksoissa henkilöllisyytensä salassa, kun hän ilmestyi kultaisena rangerina suoraan taisteluun ja taistelun päätyttyä salaperäisesti katosi. Niinpä Treyn outo käyttäytyminen sai muut rangerit epäilemään kultaisen rangerin olleen Billy Cranston. Myöhemmin Trey kuitenkin haavoittui seitsemän varox-palkkiometsästäjän hyökkäyksessä ja hänen täytyi paljastaa henkilöllisyytensä. Sen tehdessään hänen yhtenäisyytensä särkyi ja hänen kolme persoonaansa irtosi toisistaan. Trey jakautui siten kolmeksi olennoksi, jotka tunnettiin nimillä: Trey of Courage, Trey of Wisdom ja Trey of Heart.
Koska Trey oli jakautunut kolmeksi erilliseksi olennoksi, hän ei voinut enää käyttää kultaisen rangerin voimiaan ja antoi ne tilapäisesti Jason Lee Scottille. Yksi hänen entiteeteistään antoi Zeo Rangereille myöhemmin myös uuden aseen. Koskaan ei kuitenkaan tarkennettu kuka Treyn kolmesta olennosta sen teki. Myöhemmin selvisi, että Jason ei pystynyt enää hallitsemaan kultaisen rangerin voimia. Niitä ei oltu tarkoitettu ihmisten hallittaviksi, joten ne olivat jättämässä hänen kehonsa ja veivät samalla myös hänen omia fyysisiä voimiaan. Niinpä Zordon ja Alpha 5 kutsuivat Treyn Maahan ottamaan voimansa takaisin. Trey of Triforia ei ollut vielä täysin toipunut, mutta hän päätti siitä huolimatta ottaa riskin. Kolme olomuotoa saatiin seremonian avulla jälleen yhdeksi ja kultaisen rangerin voimat saatiin palautettua hänelle. Seremonian jälkeen hän auttoi Zeo Rangereita vielä voittamaan King Mondon ja hänen kätyrinsä suurentamalla taistelun ajaksi koko Power Ranger -ryhmän zordien kokoisiksi.
Hahmon historia > Power Rangers in Space

Kaksi vuotta myöhemmin Dark Specterin joukot aloittivat suurhyökkäyksen useisiin avaruuden kohteisiin. Trey nähtiin jälleen taistelemassa kultaisena rangerina Vican galaksissa sinne hyökänneitä Lord Zeddin ja Rita Repulsan joukkoja vastaan. Hirviöiden musertama Trey pystyi vain katsomaan Ecliptorin hologrammia, joka julisti Dark Specterin tuhoutuneen ja Astroneman nousseen uudeksi ylimmäksi hallitsijaksi. Myöhemmin seuraavana päivänä Zordonin energia-aalto levisi maailmankaikkeuteen ja muutti kaikki hirviöt hiekaksi. Samalla aalto muutti myös Lord Zeddin ja Ritan ihmisiksi. Trey nähtiin seuraamassa ihmeissään tapahtumia.
Triforia

Trey on kotoisin Triforia-planeetalta, jonka asukkaita kutsutaan triforialaisiksi. Muutamia merialueita lukuun ottamatta planeetan pinnasta valtaosa on maata. Planeettaa kiertää myös kolme kuuta. Triforia-planeettaa käytettiin yhdessä Aquitar-planeetan kanssa hyödyksi myös seremoniassa, jolla Treyn kolme olomuotoa saatiin palautettua yhdeksi.
Triforia > Triforialaiset

Triforialaiset ovat Triforia-planeetalla asuva rotu, jonka edustajilla on kolme olomuotoa, jotka ovat tavallisesti liittyneet yhteen. Kun Trey oli jakautunut kolmeen olomuotoon, ne olivat nimeltään Courage, Wisdom ja Heart.
Kultaisen Rangerin henkilöllisyys

Kultaisen Rangerin henkilöllisyydellä leikiteltiin usean jakson ajan ennen kuin se lopulta paljastui Trey of Triforiaksi. Muutamassa ensimmäisessä jaksossa kultaisen rangerin äänenä toimi Brad Hawkins, joka oli näytellyt myös yhtä päähahmoista toisessa Sabanin tuottamassa sarjassa VR Troopers. Saban oli VR Troopersin päättymisen jälkeen suunnitellut käyttävänsä häntä tässäkin roolissa, mutta lopulta kultaisen rangerin rooli meni kuitenkin Ted, Tim ja Tom DiFillippolle, joista kukin esitti yhtä Treyn kolmesta persoonasta. Muita henkilöitä, joiden leikiteltiin olleen kultainen ranger olivat:
Billy Cranstonin uskoteltiin toistuvasti olleen kultainen ranger. Billyllä oli tapana kadota yllättäen aina kultaisen rangerin näyttäytyessä ja hän käyttäytyi muutenkin salaperäisesti. Myöhemmin nähtiin ettei Billy ollut kultainen ranger ja usein ollaan sitä mieltä, että Billy oli todellisuudessa kiireinen suunnitellessaan rangereille heidän seuraavalla tuotantokaudella käyttämiä turbovoimia.
David Trueheart, joka oli Tommyn veli ja nähty ensimmäisen kerran jo jaksossa "Challenges". David oli harjoitellut kamppailulajeja ja hän tiesi myös Power Rangereiden henkilöllisyydet. Lisäksi hän ja Tommy pelastivat myöhemmin Katherinen myrkylliseltä Cogien öljyltä, jonka jälkeen David oli yllättäen kadonnut juuri ennen kultaisen rangerin ilmestymistä. David palasi vasta taistelun jälkeen salaperäisenä takaisin ja kertoi hänellä olleen asioita hoidettavana.
Eugene "Skull" Skullovitch, joka kerran mystisesti katosi Bulkin seurasta, kun he olivat lähellä Power Rangereita. Vain hetki sen jälkeen kultainen ranger oli ilmestynyt pelastamaan Tommyn ja Katherinen. Lisäksi hieman hirviön tuhoutumisen jälkeen Bulk näki sumeana edessään kultaisen rangerin, mutta hierottuaan muutaman kerran silmiään oli kultainen ranger kadonnut ja hän näki Skullin kävelevän häntä kohti. Skull sanoi olleensa kuitenkin vain kävelyllä.
Treyn kolme erillistä osaa.
Unto Martikainen

Unto Olavi Martikainen (s. 1950 Polvijärvi) on suomalainen tieto- ja kaunokirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on näytelmä Sukkulan Sulttaani.[lähde? ]
Martikainen aloitti kirjoittamisen Joensuun lyseolaisena 1960-luvulla ja toimi vuodesta 1984 Karjala-lehden avustajana. Martikainen opiskeli Joensuun korkeakoulussa ja suoritti arkistonhoitotutkinnon Valtionarkistossa 1983.  Vuosina 1979–1993 hän työskenteli virkamiehenä ensin Valtionrautateiden ja sitten oikeusministeriön palveluksessa.
Martikainen varttui Polvijärven Kinahmossa perheensä maatilalla kolmen siskonsa kanssa. Hänet tunnetaan historiantuntemuksestaan. Hän on lisäksi kiinnostunut taiteesta ja musiikista sekä ortodoksisesta uskontokunnasta ja venäjän kielestä.
Martikainen asuu Joensuun Ranta-Mutalassa.
Teokset

Kettunen, Kyösti, 1931-2014.;Martikainen, Unto, 1950-Tiilenpuremat: vankeinhoidon perinne- ja kaskukirja, 1993
Martikainen, Unto; Myller, Erkki, Unohtumaton Utra: vanhasta tehdasyhteisöstä kehittyväksi kaupunkiympäristöksi: Utran historia- ja perinnekirja, 2000
Myller, Erkki; Unohtumaton Utra: vanhasta tehdasyhteisöstä kehittyväksi kaupunkiympäristöksi: Utran historia- ja perinnekirja, 2000
Kinahmon kirja, 2004
Juttuja juuriltani: kahden Karjalan tarinoita, 2005
Teräslinnun korkea laulu: Joensuun lentoaseman historia, 2006
Karjalan kujasilla: laulumaiden kansaa ja kohtaloita, 2006
Kiskot vievät Karjalaan: rautatiemuistoja laulumailta, 2007
Vienan ja Aunuksen kohtalontie, 2008
Venäjä. Neuvostoliitto Vanhan Karjalan tarinoita, 2008
Vienan ja Aunuksen kohtalontie, 2008
Ja valot satamassa loistaa: Joensuun satamalaitoksen ja Joensuun Laivaus oy:n historiaa, 2009
Särkyneiden toiveiden maa: Itä-Karjalan ja Petsamon menneisyyttä, 2009
Timonen tiellä pittää: Timosen auto oy 1969-2009, 2009
Kaupankäyntiä ja Joensuun toritunnelmaa, 2010
Kaupankäyntiä ja Joensuun toritunnelmaa, 2010
Rajaseudun tarinoita, 2010
Uskon sankareiden tie, 2011
Runokylien kutsu: Raja-Karjalan laulajat, 2012
Vireä vanha Värtsilä, 2012
Kaipuun ja muistojen Pälkjärvi: Pälkjärven pitäjä ja Alahovin kartano Karjalan kulttuurihistoriassa, 2013
Kaipuun ja muistojen Pälkjärvi: Pälkjärven ja Alahovin kartano Karjalan kulttuurihistoriassa, 2013
Särkyneiden toiveiden kuja, 2013
Martikainen, Unto; Veiskola, Esa,  Kansanopetus Kinahmossa 1904-2014, 2014
Martikainen, Unto, (toim.), Jumalan tulen kantajat Suomen rautateillä: Rautatieläisten Kristillisen Yhdistyksen (RKY) historia, 2015
Vanhauskoisten nöyrä tie, 2016
Uskonelämää Karjalassa, 2017
Uskonpuhdistuksen sankareita, 2018
Bysantin säteitä Pohjolan erämaihin: Idän kirkko vanhan tutkimustradition valossa, 2019
Junínin alue

Alue Perun kartalla
Junínin alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee  maan keskiosassa, Andien vuoristossa.
Alueen pääkaupunki on Huancayo. Sen pinta-ala on 44 410 neliökilometriä. Vuonna 2007 asukasluku oli 1 232 611 .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Junínin alue Wikimedia Commonsissa
Perun alueet ja niiden pääkaupungit
Amazonas: Chachapoyas
Ancash: Huaraz
Apurímac: Abancay
Arequipa: Arequipa
Ayacucho: Ayacucho
Cajamarca: Cajamarca
Callao: Callao
Cusco: Cusco
Huancavelica: Huancavelica
Huánuco: Huánuco
Ica: Ica
Junín: Huancayo
La Libertad: Trujillo
Lambayeque: Chiclayo
Lima: Huacho
Liman metropolialue: Lima
Loreto: Iquitos
Madre de Dios: Puerto Maldonado
Moquegua: Moquegua
Pasco: Cerro de Pasco
Piura: Piura
Puno: Puno
San Martín: Moyobamba
Tacna: Tacna
Tumbes: Tumbes
Ucayali: Pucallpa
Joseph Kessel

| Joseph Kessel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1898 Villa Clara, Entre Ríos, Argentiina
Kuollut: 23. heinäkuuta 1979 (81 vuotta) Avernes, Val-d'Oise, Ranska
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Kessel (10. helmikuuta 1898 Villa Clara, Entre Ríos, Argentiina – 23. heinäkuuta 1979 Avernes, Val-d'Oise, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja.
Kesselin isä Samuel Kessel oli alkujaan liettuanjuutalainen ja ammatiltaan lääkäri. Isän matkustelun vuoksi Kessel syntyi Argentiinassa mutta asui elämänsä ensimmäiset vuodet Venäjällä Orenburgissa. Perhe muutti Ranskaan 1908. Hän opiskeli Nizzassa ja Pariisissa ja toimi lentäjänä ensimmäisessä maailmansodassa.[lähde? ] Kessel oli vuodesta 1962 Ranskan akatemian jäsen (tuoli 27).
Kessel kirjoitti useita teoksia, joista myöhemmin tehtiin elokuva. Tunnetuin elokuvista on Luis Buñuelin ohjaama Päiväperho (1967). Hän käänsi 1943 sisarenpoikansa Maurice Druonin kanssa Anna Marlyin "Partisaanien laulun" venäjästä ranskaksi. Laulusta tuli toisen maailmansodan aikana Vapaan Ranskan joukkojen (Forces Françaises Libres) tunnuslaulu.
Kessel on haudattu Cimetière du Montparnassen hautausmaalle Pariisiin.[lähde? ]
Joseph-Kesselin palkinto (Prix Joseph Kessel) myönnetään "ranskankieliselle kirjalle, jolla on suuri kirjallinen arvo". Tuomaristossa ovat tai ovat olleet jäseninä Tahar Ben Jelloun, Michèle Kahn, Pierre Haski, Gilles Lapouge, Jean-Marie Drot, Michel Le Bris, Erik Orsenna, Patrick Rambaud, Jean-Christophe Rufin ja Olivier Weber.[lähde? ]
Suomennetut teokset

Ruhtinasöitä. tekijän luvin suom. Uuno Kailas. Näytelmä, 1930.
Tyttö ja leijona: romaani; suom. Kyllikki Clément. Gummerus, 1960.
Päiväperho; suom. Sulamit Reenpää. Otava, 1972
Ratsumiehet (Les cavaliers), lyhennelmä; Valittujen Palojen Kirjavaliot nro 12, Otava, 1978
Aiheesta muualla

Joseph Kessel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joseph Kesselin isän elämäkertaa (Arkistoitu – Internet Archive) Plaisir Litteraire (ranskaksi)
Juoksusavi

Juoksusavi (myös nopea savi) on maanvyörylle altista savimaata. Se on muinaista merenpohjaa jääkauden ajoilta. Juoksusaven maanvyöryalttius perustuu siihen, että saven seassa on merestä tullutta suolaa. Kun esimerkiksi sateiden mukana tullut vesi kuljettaa suolan pois, alun perin kiinteä maaperä voi muuttua geelimäiseksi. Tällöin voi tapahtua maanvyöry. Luonnon eroosio ja ihmisen rakennustoiminta edistävät juoksusaven maanvyöryjen syntyä. Myös maanjäristys voi saada juoksusaven liikkeelle.
Juoksusaven aiheuttamia maanvyöryjä tapahtuu Norjassa silloin tällöin.
Tuomas Alatalo

Tuomas Juhani Alatalo (27. syyskuuta 1977 Helsinki – 10. marraskuuta 2021 Espoo) oli vaikeasti CP- ja puhevammainen mies, joka nousi julkisuuteen vuonna 1999 hänen kirjoittamakseen väitetyllä kirjalla Olen ja saan sanoa (WSOY).  Hänen nimissään julkaistu toinen teos Olen unieni vallaton valtias (Basam Books, 2020) koostuu runoista, joita Alatalon väitetään kirjoittaneen yhdeksän eri avustajan kanssa kahdenkymmenen vuoden aikana.  Alatalon väitetään kirjoittaneen fasilitoiduksi kommunikaatioksi (FC) kutsutun menetelmän avulla.  Hänen väitettiin opiskelleen Timo Montosen ja Oriveden opiston kirjoittajakursseilla, Risto Ahdin runokursseilla sekä Kriittisessä korkeakoulussa 2005-07.
Alatalon kirjoitustaidosta käyty väittely

2000-luvun alussa käytiin keskustelua, kirjoittiko Alatalo itse vai tuottivatko tekstin hänen avustajansa. Väittely Alatalon kirjoitustaidosta nivoutui fasilitoinnista käytyyn debattiin. Useat Alatalon kirjoitustaidon epäilijät vastustivat fasilitaatiota kokonaisuudessaan.  Väittely alkoi erityispedagogiikan professorin Eija Kärnän ja kielitieteen professorin Jussi Niemen esiteltyä Alatalon tapauksen julkaisussa Mental Detardation vuonna 2002, minkä jälkeen erityispedagogiikan professori Timo Saloviita ja tutkija Heikki Sariola kyseenalaistivat väitteen, että Alatalo kirjoittaisi itse.
Alatalon kirjoitustaidosta käyty väittely > Alatalon kirjoitustaitoa epäileviä argumentteja

Saloviita esitti "seitsemän vahvaa perustelua" sen puolesta, että Alatalo ei kirjoittanut itse vaan tekstit tuotti fasilitoija, useimmin Alatalon äiti, ja että hän teki sen ymmärtämättä itse tuottavansa tekstiä poikansa puolesta. Vahvimmaksi argumentikseen Saloviita mainitsi, että Alatalo ei kyennyt tuottamaan tekstiä videoista, jotka hän näki mutta jota avustanut äiti ei ollut nähnyt. Aineistonaan Saloviita käytti Alatalon esikoisteoksen ja lehtiartikkelin lisäksi Alataloa käsitellyttä jaksoa Inhimillinen tekijä-tv-ohjelmasta.  Saloviidan muita argumentteja olivat, että Alatalo ei voinut olla kirjoittaja, koska hän käyttäytyi kuten älyllisesti vaikeavammainen, hän ei osannut lukea, hänen tekstinsä olivat ristiriidassa hänen muun kommunikaationsa kanssa, hän väitti muistavansa asioita hyvin varhaisesta vauvaiästä mutta ei tiennyt asioita, joita avustaja ei tiennyt, hän katsoi vain satunnaisesti näppäimistöä kirjoittaessaan yhdellä sormella ja avustaja katsoi näppäimistöä kirjoittamisen aikana. Alatalon kirjoitustaitoa epäileviä kantoja esittivät myös lastenneurologian linjajohtaja Hannu Heiskala, sosiaalipolitiikan professori J. P. Roos ja CP-lehden toimittaja Sini Pälikkö.  Fasilitoinnin toimivuudesta ei ole tieteellistä näyttöä, ja useat organisaatiot ovat lakanneet käyttämästä sitä. Timo Saloviita kritisoi, että Alataloa esitelleessä tv-ohjelmassa ei esitetty yhtään autenttista näytettä fasilitoinnista. Saloviidan mukaan Alatalo jätettiin rimpuilemaan fasilitaatiota vastaan.
Vuonna 2020 Youtubessa ja Aamulehdessä julkaistiin uutta videomateriaalia Alatalon kirjoittamisesta. Timo Saloviidan mukaan videomateriaali todisti ettei Alatalo kirjoittanut itse: avustaja ohjasi Tuomaksen kättä samalla kun Alatalo itse katseli ympärille ja taakseen. Saloviidan mukaan kirjoittaminen ilmasta käsin katsomatta näppäimistöä on mahdotonta.
Alatalon kirjoitustaidosta käyty väittely > Alatalon kirjoitustaitoa puolustavia argumentteja

Alatalon nimissä vuonna 2017 julkaistussa yleisönosastokirjoituksessa väitetään, että Alatalo oli ollut seurannassa Jorvin sairaalan erityissairaanhoidon neuro­logisella osastolla, tavannut neurologinsa vuosittain ja hänen kuntoutussuunnitelmassaan todettiin, että kirjoittaminen auttoi häntä pysymään tervejärkisenä.  Alatalon kirjoitustaitoa julkisuudessa puolustivat lastenpsykiatri Jari Sinkkonen, runoilijat Risto Ahti ja Jyrki Kiiskinen sekä kirjailijat Jukka Parkkinen ja Timo Montonen.  Lisäksi kirjailijat Mikko Rimminen ja Tommi Parkko osoittivat luottamuksensa Alatalon opettajina. Yksi puolustajien argumentti oli, että he olivat henkilökohtaisesti viettäneet runsaasti aikaa Alatalon kanssa eikä heillä ollut syytä kyseenalaistaa tämän kirjoitustaitoa tai älykkyyttä.  Yksikään Alatalon kirjoitustaitoa julkisesti epäillyt henkilö ei ollut tavannut Alataloa, joten heidän käsityksensä perustuivat vain vähäisessä määrin empiiriseen tarkasteluun. Timo Montonen, joka toimi nuoren Alatalon yksityisopettajana, kirjoittaa: "Tapasimme muutaman kuukauden välein, kävimme Fazerilla syömässä lihapullia ja ajelimme junalla ja metrolla, kapusimme Stadionin torniin ja vierailimme toistemme kotona pippaloissa. Poikkeuksetta Tuomas aina hurmasi tapaamansa ihmiset. Vähitellen opin lukemaan hänen kehonkieltään, katsetta, silmäkulman väräytystä, nyökkäyksiä, taakse kaartumista. Viestinnällinen vuorovaikutuksemme laajeni, ja pystyin näkemään, että hänen eleensä ja puheensa olivat linjassa ja tukivat toisiaan."
Lisäksi esitettiin argumentti, että Alatalon ei väitetäkään kirjoittaneen kirjojaan yksin: kirjat on toimitettu, niin kuin muidenkin kirjailijoiden kirjat. Ensimmäisen Alatalon kirjan Jukka Parkkinen oli toimittanut noin tuhannesta tiedostosta, minkä lisäksi käsikirjoitusta toimitettiin kustantamossa, ja runoteoksen kirjoittamisessa Alataloa oli avustanut yhdeksän henkilöä kahdenkymmenen vuoden aikana.
Tuotanto

Tuomas Alatalo, Olen ja saan sanoa (toim. Jukka Parkkinen). (WSOY, 1999)
Tuomas Alatalo, Olen unieni vallaton valtias (Basam Books, 2020)
Kolumneja julkaistu seuraavissa lehdissä vuosina 1999–­2001: Metro, Voima, Helsinki-info
Elämää toisessa elämässäni, nimimerkillä ”Toivo”. Ei enempää kuin Elämää. Antologia vammaisten ihmisten arjesta. Toim. Timo Korpela. VANE-julkaisuja 2. 2003.
Mitä taide minulle merkitsee? Parantava taide. Taideoppikirja lähi- ja perushoitajille. Toim. Inka Ukkola. Toimihenkilöjärjestöjen sivistysliitto TJS.
Juho Jaakko Kuorikoski

| Juho Jaakko Kuorikoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1841
Kuollut: 1918
Ammatti:  kirkonrakentaja
Vanhemmat:  Jaakko Kuorikoski Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauma
Juho Jaakko Kuorikoski (1841–1918) oli suomalainen itseoppinut rakennusmestari ja kirkonrakentaja. Kuorikoski oli tunnetun Kuorikosken kirkonrakentajasuvun neljättä polvea. Hänen vanhempansa olivat kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski ja Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauma. Juho Jaakko Kuorikosken kuolemaan päättyi Kuorikosken kirkonrakentajasuvun yli 140 vuotta kestänyt toiminta.
Kuorikoski rakensi 1903 Perhon kirkon ja 1882 arkkitehti Alfred Cavénin suunnitteleman Uuraisten kirkon kellotapulin sekä toteutti Kaustisen kirkon peruskorjauksen 1910.
Juho Ikkala

Juho Ikkala (23. tammikuuta 1826 Sääksmäki – 12. helmikuuta 1897 Sääksmäki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ikkalan vanhemmat olivat Juho Juhonpoika ja Margareta Antintytär ja puoliso Hedvig Vekka. Ikkala oli paikkakuntansa vauraimpia maanviljelijöitä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Sääksmäen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1867. Hän oli yleisen valitusvaliokunnan varajäsen, mutta ei käyttänyt yhtään puheenvuoroa koko valtiopäivien aikana.
Juho Henrik Uoti

Juho Uoti Helsingin Senaatintorilla Nikolainkirkon valtauksen yhteydessä.
Juho Henrik (Johannes Heikki) Uoti (14. tammikuuta 1862 Nakkila – 4. lokakuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen pappi ja luontaishoitomenetelmien kehittäjä, jota on kutsuttu myös anarkistiksi.