stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz 770
W07 (1930–1938) > Teknisten tietojen taulukko

| Mercedes-Benz | Typ 770 (ilman ahdinta) | Typ 770 (ahtimella) |
| --- | --- | --- |
| Moottori:  | 8-sylinterinen rivimoottori (4-tahti), edessä pitkittäin | 8-sylinterinen rivimoottori (4-tahti), edessä pitkittäin kytkettävä Roots-ahdin |
Iskutilavuus: : 7655 cm³
Halkaisija × Isku: : 95 × 135 mm
| Teho 1/min:  | 110 kW (150 hv) 2800/min | kytkettävä ahdin pois/päällä: 110/147 kW (150/200 hv) 2800/min |
Puristussuhde: : 4,7:1
Seoslaitteisto: : 1 kolmisuutin-kaksoiskaasutin
Venttiilikoneisto: : 1 nokka-akseli lohkon kyljessä, hammasrataskäyttöinen, OHV
Jäähdytys: : Nestejäähdytys
Vaihteisto: : 3-vaihteinen käsikäyttöinen, kertojavaihteisto "Schnellgang" (6 välityssuhdetta)
Pyöränripustus edessä: : Jäykkä akseli, elliptiset jouset
Pyöränripustus takana: : Jäykkä akseli, elliptiset underslung-lehtijouset
Ohjaus: : Ruuvi-kierukka-ohjaus
Rengaskoko: : 7.00 x 20
Raideväli etu/taka: : 1500/1500 mm
Akseliväli: : 3750 mm
Korimitat p/l/k: : 5600 × 1840 × 1830 mm
Kääntöympyrä: : 14,1 m
Omapaino: : 2700 kg
| Huippunopeus:  | 150 km/h | 160 km/h |
| Kulutus (l/100 km):  | 29 | 30 |
| Hinnastot:  | Alusta: 29.500 RM Pullman-limusiini: 38.000 RM Tourenwagen: 39.000 RM Cabriolet C: 41.500 RM Cabriolet B, D, F: 44.500 RM | Alusta: 32.500 RM (1930–36) 24.000 RM (1937–38) Pullman-limusiini: 41.000 RM (1930–36) Tourenwagen: 42.000 RM (1930–36) Cabriolet C: 44.500 RM (1930–36) Cabriolet B, D, F: 47.500 RM (1930–36) |
W150 (1938–1943) > Maailmansodan loppuvaiheet, ja eräiden tunnettujen 770-yksilöiden tarinoita

Sodan edetessä korkeaoktaanista lentomoottori-polttoainetta vaatineet raskaat 770:t olivat logistinen painajainen: usea niistä jäi sodan loppuvaiheessa niille sijoilleen, missä polttoaine oli loppunut, koska täydennystä ei bensiinipulan vuoksi kerta kaikkiaan enää ollut saatavilla. Lukuisat 770-yksilöt joutuivat siksi miehitysjoukkojen käsiin, esimerkiksi Ottawan Canadian War Museumin kokoelmiin (ei enää esillä vandalismin vuoksi) päätynyt ”Hitlerin Großer”, ja kulkeutuivat sotasaaliina Yhdysvaltoihin tai Neuvostoliittoonkin. Monilla sodan jälkeen hyljeksityillä isoilla Mercedes-Benzeillä oli samankaltainen kohtalo kuin Marski-770:lla: vaikkapa Norjan vihatun miehitysajan nukkehallitsija Vidkun Quislingin käytössä ollut 770-malli kuuluu romutetun, koska se ei tarinan mukaan ollut sodan jälkeen mennyt kaupaksi edes 50 NKR:n hinnalla. Norjaan jäänyt, kenraali Nikolaus von Falkenhorstin käytössä sodan aikana ollut 770 taas luovutettiin Norjan kuningashuoneelle ja oli käytössä mm. vuonna 1955 nuoren kuningatar Elisabet II:n vieraillessa Norjassa mutta jäi vuonna 1968 kuninkaallisen kaartin Rolf Pettersenin hoiviin ja myytiin sittemmin 1970-luvun lopulla Yhdysvaltoihin, missä auto on saanut mm. vuoden 2003 Pebble Beachin Concours d`Elegancessa parhaan entisöimättömän ajoneuvon palkinnon ja on nyt sijoitettuna yksityiseen Bahre Collection -autokokoelmaan Paris Hills`issa Yhdysvaltain Mainessa. Valtakunnankomissaari Josef Terbovenin virka-auto Norjassa taas ei ollut mallia 770K kuten monesti esitetään, vaan kyseessä kuuluu olleen "Aktion P":n aikana 1942–43 sarjansa viidentenä valmistettu panssaroitu 540K alustanumerolla 408382. Se romutettiin Ruotsin Göteborgissa loppuun ajettuna vuonna 1959, kenties autoon sisältyneiden arvokkaiden metallien vuoksi.
Marsalkka Mannerheimin tavoin usea muukin hallitsija tai ajanjakson johtohahmo sai 770-auton lahjoituksena Saksalta: tallella on kenraali Francisco Francon käyttämä auto Madridin kuninkaallisessa El Pardossa Espanjassa ja Tšekkoslovakian presidentti Emil Háchan sodan jälkeen vuonna 1952 uuden Sodomka-korin saanut 770 (W150) Prahan teknillisessä museossa. Myös Turkin tasavallan perustajan ja presidentti Kemal Atatürkin läheisen avustajan ja seuraajan, presidentti Ismet Inônün lahja-770 (W150) on säilynyt jälkipolville yksityiskokoelmassa. Portugalin valtion turvallisuus- ja valvontapoliisin PVDE itsevaltias António de Oliveira Salazarille vuonna 1937 attentaattiyrityksen jälkeen ostama panssaroitu 770 (W07) taas on esillä Museu do Caramulo -museossa. Museoituja 770 (W150)-yksilöitä on mm. Jordanian kuninkaallisessa museossa Ammanissa, Malartre-museossa Rochetailléssa Ranskassa ja Southward-museossa Uuden-Seelannin pääkaupungin Wellingtonin lähellä. Sodan jälkeen runsaslukuisesti Yhdysvaltoihin viedyistä 770-mallin autoista suuri osa on ostettu takaisin Eurooppaan. Säilyneiden 770-autojen kokonaismäärä on yhä arvailujen varassa monen omistajan pitäessä omaisuutensa julkisuudelta piilossa.
W150 (1938–1943) > Vuosikohtaiset valmistusmäärät

Lähdeviite:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | 1938 | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | Yhteensä |
| W150 | 13 | 44 | 1 | 1 | 10 | 19 | 88 |
W150 (1938–1943) > Korimallikohtainen jakauma

|  | W150 |
| --- | --- |
Alustat: — (1 alusta museoitu)
Limusiinit: 10 (panssaroidut erikoismallit)
Pullman-Limusiini: 18
Off. Tourenwagen: 46
Cabriolet B: 1
Cabriolet C: —
Cabriolet D: 5
Cabriolet F: 7
Yhteensä: 88
W150 (1938–1943) > Teknisten tietojen taulukko

| Mercedes-Benz | Typ 770K | Typ 770K (panssaroitu erikoismalli) |
| --- | --- | --- |
Moottori: : 8-sylinterinen rivimoottori (4-tahti), edessä pitkittäin kytkettävällä Roots-ahtimella
Iskutilavuus: : 7 655 cm³ (verotilavuus 7 603 cm³)
Halkaisija × isku: : 95 x 135 mm
Teho 1/min: : ahdin pois/päälle kytkettynä: 114/169 kW (155/230 hv) kierrosluvulla 3 000 / 3 200
Puristussuhde: : 6,1:1
Sytytysjärjestys: : 1-6-2-5-8-3-7-4
Öljysumppu: : noin 9 litraa (öljynkulutus 0,3-0,8 l/100km)
Jäähdytysjärjestelmä: : noin 32 litraa
Seoslaitteisto: : yksi kolmisuutin-kaksoiskaasutin
Venttiilikoneisto: : yksi nokka-akseli moottorilohkon sivussa, hammaspyöräveto, OHV
Jäähdytys: : Nestejäähdytys
Vaihteisto: : 4-vaihteinen käsikäyttöinen vaihteisto kertojavaihteella ("Schnellgang"),  1943 alkaen täyssynktonoitu 4-vaihteinen vaihteisto viidennellä ns. ylivaihteella
Pyöränripustus edessä: : Erillisjousitus kaksoistukivarsilla, kierrejouset
Pyöränripustus takana: : De-Dion-akseli sivuttaisilla kolmiotukivarsilla, kierrejouset, 1939 lähtien sisäkkäiset kaksois-kierrejouset
Ohjaus: : Ruuvi/kierukka-ohjaus, ei tehostinta
| Raideleveys etu/taka:  | 1 600/1 650 mm | 1 630/1 680 mm |
Akseliväli: : 3 880 mm
| Korimitat pit/lev/kork:  | 6 000 × 2 070 × 1 800 mm | 6 000 × 2 100 × 1 900 mm |
| Kääntöympyrä:  | 15 m | 15,7 m |
| Omapaino:  | 3 400–3 600 kg | 4 400–4 800 kg |
| Huippunopeus:  | 170 km/h | 80 km/h (rajoitettu, rengastus) |
| Rengaskoko:  | 8.25-17 (sisärengas) | (monikammio-sisärengas) |
| Hinnasto:  | Alusta: 30 000 RM Pullman-limusiini: 44 000 RM Cabriolet D: 46 000 RM Cabriolet F: 47 500 RM | ei hinnoiteltu |
Adolf Metzger

Adolf August Theodor Ido Metzger (26. helmikuuta 1896 – 13. marraskuuta 1965) oli suomalainen geologi ja professori. Metzger syntyi Saksassa, mutta koska hänen isällään oli virka ulkoministeriössä, hän asui jo nuorena monissa maissa ja kävi koulua muun muassa Tanskassa. Hän tuli ylioppilaaksi 1914 Wiesbadenissa Saksassa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1925 Helsingin yliopistosta.
Hän työskenteli geologian ja mineralogian amanuenssina Helsingin yliopistossa 1919–1924, geologian tohtoriselvennä Åbo akademissa 1927–1930, 1945–1952.
Paraisten kalkkivuori Oy:ssä geologina ja päägeologina 1936–1961, Åbo akademissa hoiti yleisen ja sovelletun geologian henkilökohtaisen professorin virkaa 1952–1965. Hän tutki Suomen kalkkikiviesiintymien geologiaa. Metzger julkaisi noin 50 tieteellistä ja populaaritieteellistä artikkelia.
Metzgerin puoliso oli Elna Eva Alice Tötterström.
Metro-tytöt

| Metro-tytöt |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1947–1959
Tyylilaji:  laulu
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Anna-Liisa Väkeväinen   Hertta Väkeväinen   Tamara Dernjatin  
Levy-yhtiö:  Warner Music Finland
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metro-tytöt oli vuosina 1947–1948 perustettu lauluyhtye, jonka alkuperäiset jäsenet olivat kiteeläiset sisarukset Anna-Liisa (myöh. Heinonen) ja Hertta Väkeväinen (myöh. Louhivuori) sekä heidän serkkunsa Annikki Väkeväinen (myöh. Kuisman). Annikin tilalle tuli kuitenkin pian Muolaasta Karjalankannakselta kotoisin ollut Tamara Hramova (myöh. Dernjatin).
Aluksi kansanlauluja esittäneiden Metro-tyttöjen ura lähti nousuun pianisti ja kapellimestari Harry Bergströmin kuultua heitä Helsingin messuhallissa pidetyssä konsertissa vuonna 1948.  Bergström antoi myös nimen aluksi nimettömänä esiintyneelle triolle ja sävelsi yhtyeen ensimmäisen menestysiskelmän "Ethän minua unhoita".  Harry Bergströmin siirryttyä johtamaan vuonna 1950 perustettua Kipparikvartettia Metro-tytöt puolestaan siirtyivät Fazerille, jossa Toivo Kärki ja Reino Helismaa – joiden yhteistyö oli juuri alkanut – ryhtyivät kirjoittamaan yhtyeelle uutta ohjelmistoa kuten tangot tai beguinet  "Odotin pitkän illan", "Hiljainen kylätie", "Muista minua" (1953), "Sininen hetki" (1956), valssi "Äidin syntymäpäivä" (1954) ja foxtrot "Muistojen maa" (1956)  . Kärkeä miellytti Metro-tyttöjen perinteinen ja koreilematon laulutapa ja erityisesti venäläiset sukujuuret omanneen Tamara Hramovan slaavilaistyylinen äänenkäyttö.
Yhtyeen muita tunnettuja levytyksiä ovat muun muassa trad-kappaleet  "Taikayö", "Äiti, sytytä lamppu" ja "Leskiäidin tyttäret" sekä käännösiskelmät "Vanha riimu" ja "Jussista saan miehen armaan".  Metro-tytöt levyttivät lisäksi myös Olavi Virran, Henry Theelin, Sulo Salan, Matti Louhivuoren, Eero Väreen ja Juha Eirron kanssa. Heidän säestäjänään toimi ensin Harry Bergströmin yhtye, sitten Toivo Kärjen ja Jorma Juseliuksen yhtyeet. Hertta Väkeväinen avioitui erään kiertueen aikana laulaja ja muusikko Matti Louhivuoren kanssa; Louhivuori toimi basistina Juseliuksen yhtyeessä. Anna-Liisa Väkeväinen puolestaan avioitui manageri Leo Heinosen kanssa, joka järjesti kaikki Metro-tyttöjen kiertueet 1950-luvun puolivälistä lähtien. Tamara Hramova osallistui yhtyeen levytyksiin loppuun saakka, mutta viimeisillä kiertueilla hän ei ollut perhesyiden vuoksi enää mukana; hänen tilalleen kolmanneksi jäseneksi tuli Helvi Nurmi, joka avioitui myöhemmin harmonikkataiteilija Kalevi Nyqvistin kanssa.
Vaikka Metro-tyttöjen ohjelmiston runkona olivat mollivoittoiset suomalaiset iskelmät, joista kuultaa suru vanhan maatalousvaltaisen elämänmenon vähittäisestä katoamisesta ("Hiljainen kylätie" ja "Muistojen maa"), heidän ainoa myyntitilastojen kärkeen yltänyt levynsä oli alun perin amerikkalainen "Surujen kitara" (Johnny Guitar) vuodelta 1955. Metro-tytöt levyttivät kaikkiaan parisataa kappaletta.
Metro-tytöt lopettivat esiintymisensä vuonna 1959. Heidän viimeinen levytyksensä oli "Pyynikki-valssi" vuodelta 1960. Kukaan yhtyeen jäsenistä ei enää koskaan myöhemmin palannut esiintymislavoille.
Jäsenet

Anna-Liisa Väkeväinen
Hertta Väkeväinen (myöh. Louhivuori)
Annikki Väkeväinen
Tamara Dernjatin
Diskografia > Kokoelmat

Metro-tytöt, Finnlevy (1968)
Metro-tytöt 2, Finnlevy (1968)
Sininen hetki Metro-tyttöjen seurassa, Finnlevy (1970)
Unohtumattomat, Finnlevy (1979)
Sävelkansio − Metro-tytöt, Finnlevy (1982)
Metro-tytöt – Unohtumattomat 1, Finnlevy (1992)
Metro-tytöt – Unohtumattomat 2, Finnlevy (1993)
20 suosikkia − Hiljainen kylätie, Warner (1999)
Aiheesta muualla

Metro-tytöt Pomus.netin tietokannassa
Metro-Tyttöjen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Metro-tytöt Last.fm:ssä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz
Rosa Meriläinen

| Rosa Meriläinen |
| --- | --- |
 Rosa Meriläinen vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1975 (ikä 49) Tampere
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  kansanedustaja (2003–2007)
Kotipaikka:  Tampere
Koulutus:  yhteiskuntatieteiden maisteri
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Rosa Anneli Meriläinen (ent. Särkelä, s. 31. joulukuuta 1975 Tampere) on suomalainen kirjailija, poliitikko ja järjestöjohtaja.
Hän toimi vihreiden kansanedustajana 2003–2007 ja kaupunginvaltuutettuna Tampereella 2001–2008. Sen jälkeen hän on kirjoittanut useita tietokirjoja ja kolme romaania. Koulutukseltaan Meriläinen on yhteiskuntatieteiden maisteri. Meriläinen on toiminut pääsihteerinä Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry:ssä järjestön perustamisesta vuodesta 2018 alkaen. Hän oli mukana Big Brother Vip -kaudella, jota esitettiin Nelonen-kanavalla toukokuussa 2021.
Tausta

1990-luvun alussa Meriläinen näytteli televisiosarjassa Metsolat Veera Heikkistä. Hän on näytellyt myös YLE 2:n kuunnelmissa 1984–1993 ja Turun kaupunginteatterin näytelmissä 1987–1988.
Meriläinen opiskeli Tampereen yliopistossa valtio-oppia ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi 2001. Hän teki pro gradu -työnsä aiheesta Onko narkomaani kansalainen? Vuodet 2001–2003 Meriläinen työskenteli yhteiskuntatieteiden tutkijana Tampereen yliopistossa ja teki väitöskirjaa huumausainepolitiikasta.
Politiikka

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Vaalipiiri | Äänet | Tulos |  |
| 1999 | Pirkanmaa | 1 522 | varalla |  |
| 2003 | Pirkanmaa | 5 050 | valittu |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Kunta | Äänet | Tulos |  |
| 2000 | Tampere | 1 465 | valittu |  |
| 2004 | Tampere | 783 | valittu |  |
Politiikka > Opiskelijapolitiikassa ja kansalaisjärjestöissä

Meriläinen oli aktiivisesti mukana ylioppilaskunnan toiminnassa: hän oli Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan (Tamy) edustajiston jäsen ja hallituksen jäsen (1996–1997), ja työskenteli Tamyn tasa-arvoprojektisihteerinä. Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa hän oli vuoden 1998.
Vuonna 2001 Meriläinen oli perustamassa Attacia Suomeen ja oli sen ensimmäisen johtoryhmän jäsen.
Politiikka > Vihreissä

Meriläinen toimi vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtajana 1997–1999, puoluehallituksen jäsenenä 1999–2001 ja puolueen varapuheenjohtajana 2001–2003. Hän työskenteli eduskunnassa kansanedustaja Satu Hassin avustajana 1997–1999.
Meriläinen on myös johtanut vuosiksi 2002–2005 hyväksytyn puolueen periaateohjelman ”Maailma muuttuu, koska sitä muutetaan” valmistelua. Hän on johtanut myös vihreiden demokratiatyöryhmää, kulttuurityöryhmää ja työelämätyöryhmää.
Eduskuntakauden jälkeen Meriläinen oli myös Vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen 2007–2011 ja ohjelmapäivitystyöryhmän puheenjohtaja 2007–2009.
Politiikka > Kunnallispolitiikassa

Meriläinen valittiin 25-vuotiaana Tampereen kaupunginvaltuustoon vihreiden äänikuningattarena 1 465 äänellä kunnallisvaaleissa 2000. Hän toimi Tampereen kaupunginhallituksen toisena varapuheenjohtajana 2001–2002. Hän teki aloitteita muun muassa siviilipalvelusmiesten määrän lisäämisestä ja pienten teatteriryhmien tukemisesta.
Meriläinen uusi valtuustopaikkansa 783 äänellä kunnallisvaaleissa 2004. Hän on ollut jäsenenä myös Pirkanmaan maakuntavaltuustossa. Kauden 2005–2008 jälkeen Meriläinen ei ole toiminut kunnallisissa luottamustoimissa.
Politiikka > Kansanedustajana

Rosa Meriläinen oli ensimmäisen kerran ehdolla eduskuntaan vaaleissa 1999, mutta jäi 1 522 äänellä varasijalle. Eduskuntavaaleissa 2003 hänen äänimääränsä nousi 5 050:een ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Kaudella 2003–2007 Meriläinen oli jäsenenä suuressa valiokunnassa, hallintovaliokunnassa ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa sekä varajäsenenä perustuslakivaliokunnassa ja Kansaneläkelaitoksen valtuustossa.
Meriläinen oli kansanedustajana aktiivinen: Hän teki 18 lakialoitetta, 15 talousarvioaloitetta, viisi toimenpidealoitetta ja 74 kirjallista kysymystä. Hän teki aloitteita muun muassa opintotukilain, asevelvollisuuslain, siviilipalveluslain, eläinsuojelulain ja parisuhdelain muuttamisesta sekä kirkon ja valtion erottamiseksi toisistaan. Meriläinen vastusti turvapaikanhakijoiden pikakäännytyksiä ja teletunnistetietojen tallentamista .
Hän vastasi eduskuntaryhmässä vihreiden köyhyyspaketin valmistelusta ja opintoaikojen lyhentämiseen tähtäävästä ohjelmasta. Osan ajasta Meriläinen toimi myös vihreän eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana.
Meriläinen koki tulleensa kiusatuksi ollessaan kansanedustaja.
Meriläinen herätti huomiota muun muassa käyttämällä eduskunnassa poikkeuksellisen lyhyttä minihametta, ”roiskeläppää”, ja rintamerkkiä, jossa luki ”vittu haisee hyvältä”. Kansanedustajan työstä hän raportoi värikkäästi kotisivuillaan ilmestyneessä päiväkirjassa.
Meriläinen tunnusti huhtikuun 2004 Image-lehdessä käyttäneensä kannabista vuotta aiemmin, eli kansanedustajakautensa aikana. Asiasta heräsi kohu ja kun MTV3 haastatteli Meriläistä asiasta, hän romahti kesken haastattelun polvilleen. Hän aloitti 5. toukokuuta sairausloman vakavan uupumuksen takia. Uupumus oli diagnosoitu jo viikkoa aiemmin 29. huhtikuuta, mutta Meriläinen yritti työskennellä kansanedustajana siitä huolimatta. Hän palasi töihin eduskunnan syyskauden alkaessa. Meriläinen sai tapauksesta vapauttavan tuomion käräjäoikeudessa, eikä hovioikeus ottanut asiaa käsittelyyn.
Meriläinen oli kansanedustajan työstä kauden aikana poissa hieman yli neljä kuukautta sairauslomalla ja kahdeksan kuukautta äitiyslomalla. Syyskuussa 2006 hän ilmoitti ettei pyri jatkokaudelle enää vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Politiikka > Europarlamenttivaalit 2024

Meriläinen palasi politiikkaa asettuessaan EU-vaaliehdokkaaksi vuoden 2024 vaaleissa. Edellisen kerran Meriläinen oli ehdolla vaaleissa kaksikymmentä vuotta aikaisemmin kunnallisvaaleissa 2004.
Kirjallinen toiminta

2000-luvun alussa Meriläinen piti Sisters-lehdessä Isosisko-palstaa. Eduskuntakauden jälkeen Meriläinen on kirjoittanut kolumneja Helsingin Sanomiin.
Vuonna 2007 ilmestyi Meriläisen ja hänen silloisen puolisonsa Simo Frangénin päiväkirjateos Nollasta ykköseksi, joka kertoo heidän lapsensa ensimmäisestä elinvuodesta. Meriläisen esikoisromaani, vuo­den 1918 Tam­pe­reelle ja sisällissotaan sijoittuva Nainen punainen ilmestyi vuonna 2012. Meriläinen on kirjoittanut myös feministisiä tietokirjoja tutkija Liisa Huhdan kanssa. Meriläinen julkaisi 2022 yhdessä Kari Häkämiehen kanssa dekkarin Epäpyhä liitto.
Yksityiselämä

Rosa Meriläisen isä on tuottaja Ari Meriläinen ja äiti näyttelijä Anneli Ranta-Meriläinen. Ari Meriläinen on säveltäjä Usko Meriläisen ja tanssija-koreografi Ruth Matson poika. Näyttelijä Lena Meriläinen on Ari Meriläisen sisar. Rosa Meriläisen biologinen isä on Vantaan kaupunginvaltuutettu Jussi Särkelä.
Meriläinen meni 21-vuotiaana naimisiin opiskelutoverinsa kanssa. Kolmen vuoden avioliitto päättyi eroon vuonna 2001.
Vuodesta 2004 Meriläinen oli kihloissa toimittaja-käsikirjoittaja Simo Frangénin kanssa. Heillä on vuonna 2006 syntynyt Frans-niminen lapsi. Meriläinen ja Frangén valittiin Vuoden positiivisimmiksi tamperelaisiksi vuonna 2009. Pari ilmoitti eroavansa tammikuussa 2017.
Meriläinen kihlautui helmikuussa 2017 ja avioitui lokakuussa 2017 toimittaja-tietokirjailija Tuomas Murajan kanssa. He asuvat uusperheenä Helsingin Töölössä.
Marraskuussa 2022 Meriläinen saavutti taekwondossa mustan vyön.
Teokset

Meriläinen, Rosa & Säteri, Matti (toim.): Seksibisnes.  (Pultti 3)  Helsinki:  Vihreä sivistysliitto, 1999.  ISBN 952-5078-11-6
Meriläinen, Rosa (toim.): Mikä on Attac.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27472-0
Puheet ovat tekoja.  (Pamfletti 2)  Helsinki:  Vihreä Lanka, 2007.  ISBN 978-951-98412-2-9
Meriläinen, Rosa & Frangén, Simo: Nollasta ykköseksi.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21115-0
Huhta, Liisa & Meriläinen, Rosa: Kilttien kapina: Tottelemattomuuden alkeet naisille.  Helsinki:  Edita, 2008.  ISBN 978-951-37-5279-8
Huhta, Liisa & Meriläinen, Rosa: Feministin käsikirja.  Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-7585-0
Valtio.  (Teesi-sarja)  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-197-0
Hyvät miehet ja herrat!  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-356-1
Meriläinen, Rosa & Särmä, Saara: Anna mennä. Opas hauskempaan elämään.  Helsinki:  Kustantamo S & S, 2016.  ISBN 9789515238320
Teokset > Romaanit

Nainen punainen.  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-385-1
Osteri.  Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 978-951-851-608-1
Virhe. Helsinki: Teos, 2019. ISBN 978-951-851-931-0.
Häkämies, Kari & Meriläinen, Rosa: Epäpyhä liitto.  Helsinki:  Teos, 2022.  ISBN 978-952-363-244-8
Häkämies, Kari & Meriläinen, Rosa: Presidentintekijän kuolema. Helsinki: Teos, 2023. 978-952-363-421-3.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Rosa Meriläinen Wikisitaateissa
Rosa Meriläisen kotisivut
.aspx Rosa Meriläinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Rosa Meriläisen kolumnit Helsingin Sanomissa
Rosa Meriläinen Prosak-proosaklubilla 13.9.2016, Kirjastokaista-video
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2  Satu Hassi valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen.  1 2  Irina Krohn siirtyi heinäkuussa 2006 Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle 
Rosa Meriläinen vihreiden puoluekokouksessa 2007.
Metohija

Metohijan sijainti Kosovossa
Metohija (serb. Метохија, alb. Rrafshi i Dukagjinit), on alue Kosovon lounaisosassa ja myös samanniminen vesistön valuma-alue. Sen alueella on kolme Kosovon seitsemästä rrethistä (hallinnollisesta alueesta):
Pećin rreth
Đakovican rreth
Prizrenin rreth
Alue on pinta-alaltaan noin 4 500 km². Vuonna 2002 sen väkiluku oli 790 272, joka oli 40 prosenttia Kosovon koko asukasmäärästä.
Nimi

Nimi Metohija juontuu kreikan kielen sanasta metokhê (suom. (uskonnollinen) yhteisö). Tämä viittaa alueella sijainneisiin lukuisiin kyliin ja maaomistuksiin, jotka olivat keskiajalla Serbian ortodoksisten luostarien ja Athosin hallussa.
Albaniankielisen nimensä Rrafshi i Dukagjinit (suom. "Gjin-herttuan tasanko") alue on saanut tunnetun keskiajalla eläneen albanialaisen aatelismiehen mukaan.
Alueesta käytettiin virallisissa yhteyksissä sen serbiankielistä koko nimeä "Kosovo i Metohija" vuoteen 1974, jolloin Kosovon perustuslailliseen asemaan tehtiin suurehkoja muutoksia Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan perustuslain muuttamisen yhteydessä. Vuoden 1974 perustuslaissa alueen nimestä jätettiin pois "Metohija", ja koko maakunnan nimeksi tuli "Kosovo". Monet kansallismieliset serbit eivät hyväksyneet nimenmuutosta, vaan jatkoivat vanhan nimen käyttämistä (mikä tuli esiin erityisesti kuuluisassa Serbian tiede- ja taideakatemian muistiossa vuonna 1986). Vuonna 1989 Serbian presidentti Slobodan Milošević julisti Serbian uuden perustuslain, jossa maakunnan itsehallintoa huomattavasti rajoitettiin ja palautettiin sen aiempi nimi, millä symbolisesti mitätöitiin tehdyt uudistukset.
Maantiede

Metohija on noin 60 kilometrin pituinen ja leveydeltään enimmillään 23 kilometriä. Sen keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 450 metriä. Sen suurin joki on Valkoinen Drin. Metohija rajoittuu pohjoisessa ja luoteessa Mokra Goran vuoristoon, lännessä Prokletijeen, lounaassa Pastrikiin, etelässä ja kaakossa Šarin vuoristoon sekä idässä ja koillisessa Drenica, joka erottaa sen muusta Kosovosta.
Metohijan erilainen maantieteellinen asema muuhun Kosovoon nähden aiheuttaa eroja alueiden eläimistöön ja kasvistoon. Metohijassa Välimeren vaikutus on selkeä, minkä takia siellä esiintyy huomattava määrä välimerellisiä kasvi- ja eläinlajeja. Muu Kosovo taas on ekologisesti samankaltainen Serbian kanssa.
Metohija saa monista pienistä joistaan kasteluvettä hedelmällisille viljelymailleen. Yhdessä välimerenilmaston kanssa tämä antaa erinomaisen tuoton viljanviljelylle. Alue on tunnettu viini- ja hedelmätarhoistaan sekä kastanja- ja mantelipuistaan.
Kaupungit

Vuonna 2006 Metohijan suurimmat kaupungit olivat:
Prizren (165 229)
Gjakova (97 156)
Peja (95 190)
Istog
Rrahovac
Deçani