stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asidoosi
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto, Pertti Mustajoki: Asidoosi (elimistön nesteiden liiallinen happamuus), Lääkärikirja Duodecim, 14.2.2021
The Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Congenital Lactic Acidosis, Homo sapiens (englanniksi)
Etanolin muunnos asetaldehydiksi on sidoksissa glukoosista saadun pyruvaatin hajotukseen L-laktaatiksi.
Beate Grimsrud

Beate Grimsrud vuonna 2015.
Beate Grimsrud (28. huhtikuuta 1963 Bærum, Norja – 1. heinäkuuta 2020 Tukholma, Ruotsi) oli norjalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän asui pitkään Tukholmassa ja kirjoitti ruotsiksi, mutta käänsi teoksensa itse norjaksi.
Elämä > Lapsuus

Grimsrud kasvoi Norjassa suuressa perheessä. Hänen ollessaan 11-vuotias he muuttivat Ruotsiin, Tukholman Södermalmille. Grimsrudin isä sairasti kaksisuuntaista mielialahäiriötä. Lapsena Grimsrud oli erittäin levoton ja sai hallitsemattomia kiukunpuuskia päivittäin. Hän kuuli 6-vuotiaasta asti päässään ääniä, jotka toimivat hänen leikkikavereinaan. Grimsrud pärjäsi koulussa huonosti, mutta vasta myöhemmin selvisi, että hänellä oli tuolloin lukihäiriö ja huono näkö, joka esti häntä näkemästä taululle. Hän koki myös sukupuolittamisen ongelmaksi ja halusi sukupuolenkorjausleikkaukseen.
Grimsrud kasteli alleen pitkälle murrosikään. Murrosiässä hän vaimensi kuuloharhoja alkoholin ja huumeiden käytöllä, mikä tosin osittain myös laukaisi äänten kuulemista. Päässään hän kuuli neljän luonteeltaan erilaisen pojan äänet; Emilin (Vaahteramäen Eemeli), Espenin (Askeladd), Erikin ja Eugenin (prinssi Eugen).  Grimsrud vietiin äänten takia lopulta sairaalaan ja hän sai skitsofrenia-diagnoosin. Sairaalassa hänet sidottiin sänkyynsä ja ylilääkittiin niin pahoin, että hän ei kyennyt kävelemään tai puhumaan. Siellä hänellä oli suuria univaikeuksia.
Elämä > Hoitojakso

Seuraavat kaksikymmentä vuotta Grimsrud asui välillä mielisairaalassa ja välillä kotonaan avohoitoa saaden. Hän sai käyttöönsä tietokoneen, jonka avulla hänestä tuli näkövammastaan huolimatta kirjailija. Grimsrud arvostelee kirjassaan Hullu vapaana hoitavien viranomaisten välinpitämättömyyttä potilaiden psykoottisista kokemuksista ja potilaiden omista syistä näiden käytöksen takana. Romaanissa lääkärit kuvaavat päähenkilön käytöstä potilaskertomuksissa vain heille käsittämättömänä niskurointina. Grimsrud toipui ystävien tuella ja toimivan avohoitoverkoston avulla, johon kuuluivat esimerkiksi yhdyshenkilöt, joilta sai tukea.
Elämä > Ura

Kirjailijan uransa Grimsrud aloitti vuonna 1989 julkaisemalla novellikokoelman Det finns gränser för vad jag inte förstår, "Sille mitä en ymmärrä on rajansa". Novellit ovat dramaattisia ja humoristisia ja sisältävät runoutta. Lapsuutta kuvaavasta romaanista Jag smyger förbi en yxa, "Hiivin kirveen ohi", tuli menestys Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Grimsrud oli ehdolla Pohjoismaiden kirjallisuuspalkinnon saajaksi ja voitti Ruotsin radion romaanipalkinnon. Seuraava romaani Vad är det som finns i skogen barn? "Mitä metsässä on, lapset?" oli osittain jatkoa edelliselle romaanille. Se sai Aftonbladetin kirjallisuuspalkinnon ja Per Wästberg -palkinnon. Vuonna 2007 ilmestynyt Har någon sett mig någon annanstans? "Onko joku nähnyt minua muualla?" oli ehdolla Ruotsin August- ja Norjan Brage -palkintojen saajaksi. Vuonna 2012 ilmestynyt enimmäkseen omaelämäkerrallinen Hullu vapaana voitti Ruotsin radion romaanipalkinnon, Norjan kriitikkopalkinnon ja Ruotsin Akatemian Doblougska-palkinnon. Se oli myös ehdolla jälleen Brage-palkinnon saajaksi sekä Pohjoismaiden neuvoston nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi. Hullu vapaana on käännetty yli kymmenelle kielelle.
Grimsrudin ohjaama elokuva Det brukar att gå bra, "Asioiden on tapana järjestyä", sai ensi-iltansa Göteborgin elokuvafestivaalilla vuonna 2010. Elokuva kertoo runollisesti rakkaudesta ja himosta. Grimsrud on kirjoittanut myös radiokuunnelmia, sekä lastenkirjoja yhteistyössä Inger Alfvénin kanssa.
Grimsrud kuoli lyhyen sairauden jälkeen 57-vuotiaana heinäkuussa 2020.
Tuotanto > Elokuvat

En film om fotboll (1996) (ohjaus ja käsikirjoitus)
Ballen i øyet (2000) (käsikirjoitus)
Det brukar att gå bra (2010) (dokumentti, ohjaus)
Tuotanto > Kirjat

Det finns gränser för vad jag inte förstår (1989), novellikokoelma
Continental Heaven (1993) romaani
Jag smyger förbi en yxa (1999) romaani
Vad är det som finns i skogen barn? (2002) romaani
Har någon sett mig någon annanstans? (2007) romaani
Hullu vapaana. Like Kustannus, 2012. Suom. Jonna Joskitt-Pöyry (En dåre fri (2010)) romaani
Bonniers julbok (2011) askartelukirja
God jul, hvor er du? (2012) romaani
Tuotanto > Kirjat > Lastenkirjat Inger Alfvénin kanssa

Alba och Adam (2007) neliosainen sarja
Lydia (2007) neliosainen sarja
Dinosaurierna och de dansande träden (2010)
Mammas affär och kattbesvär (2010)
Tuotanto > Näytelmä

Har noen sett meg et annet sted (1996)
Behind Blue Eyes

| ”Behind Blue Eyes” The Who |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Who's Next
 Äänitetty : 8. heinäkuuta
 Julkaistu: 6. marraskuuta 1971 (USA)
 Formaatti: 7"
 Tekijä(t): Pete Townshend
 Tuottaja(t): The Who, Glyn Johns
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.41 (albumiversio) 03.28 (alkuperäinen versio)
 Levy-yhtiö: Decca, MCA, Track, Polydor
The Whon muut singlet
| ”Let's See Action” 1971 | ”Behind Blue Eyes” 1971 | ”Join Together” 1972 |
Behind Blue Eyes on brittiläisen rockyhtyeen The Whon kappale. Se julkaistiin marraskuussa 1971 toisena singlenä heidän viidenneltä albumilta, Who's Next. Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista ja monet artistit ovat tehneet siitä cover-version.
Taustaa

Kappale sai alkunsa The Whon konsertin jälkeen Denvrissä 9. kesäkuuta. Esityksen myötä Townshend joutui naisfanin houkuttelemaksi, mutta hän meni sen sijaan yksin hotellihuoneeseensa, mahdollisesti hänen henkisen johtajansa Meher Baban opetuksien tuloksena. Saavuttuaan huoneeseensa hän alkoi kirjoittaa kappaletta.
Listasijoitukset

| Listat (1971) | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Ranska (SNEP): 147
US Billboard Hot 100 : 34
US Cashbox : 24
Kokoonpano

Roger Daltrey - laulu
Pete Townshend - kitarat, taustalaulu
John Entwistle - bassokitara, taustalaulu
Keith Moon - rummut
Käännös suomeksi
Caodaismi

Caodaismin temppeli, Tay Ninhin pyhä istuin
Caodaismin temppeli sisältä
Caodaismi (vietn. Cao Đài, suom. "korkea puhujalava" tai Đạo Cao Đài), on uusi uskonnollinen liike, joka perustettiin Vietnamissa vuonna 1926. Keskeistä opissa on synkretismi; uskontojen katsotaan olevan pohjimmiltaan yhtä. Liike on myös spiritualistinen. Se käynnistyikin, kun sanottiin, että oli saatu spiritistinen yhteys Jumalaan, jonka lyhennetty nimi on Đức Cao Đài ("kunnianarvoinen Cao Đài") ja koko nimi Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát ("muinainen tietäjä ja suuri bodhisattva mahāsattva Cao Đài"). Jumalan vertauskuvana toimii "jumalallinen silmä", joka valvoo maailmankaikkeutta. Itsensä Jumalan sanotaan lähettävän ihmisille viestejä ja määräyksiä meedioiden välityksellä.
Vuonna 2015 Vietnamissa oli Cao Dain jäseniä arviolta noin 2,5 miljoonaa. Nykyään koko uskonnolla on jäseniä noin 4,4 miljoonaa.
Caodaismissa suositaan vahvasti kasvissyöntiä ja seuraajien tuleekin noudattaa kasvisruokavaliota joka kuukausi vähintään 10 päivää. Lisäksi rukoushetki täytyy pitää ainakin kerran päivässä (klo 6, 12, 18 ja/tai klo 0). Humaltuminen on kielletty. Kunnianosoituksista, rikkauksista ja ylellisyydestä kehotetaan irtaantua. Caodailaiset palvovat sekä Jumalaa että esi-isiään ja kunnioittavat ns. esihenkejä syvästi. Eri uskontojen hahmoja saatetaan palvoa: Sun Yat-senia, Victor Hugoa ja Trạng Trìnhia (Nguyễn Bỉnh Khiêm) pidetään pyhinä.
Caodaismin koti- ja pääpaikka on Tây Ninhin kaupunki. Caodaismin harjoittajia on lähinnä Vietnamissa; muualla maailmassa uskonto on jäänyt varsin pieneksi. Uskontoa hallitaan hyvin organisoidusti, ja se on huomattavan hierarkkinen.
Liikkeen yleisessä käytössä olevat vietnaminkieliset nimet Cao Đài ja Đạo Cao Đài ovat lyhennelmiä sen koko nimestä Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ (suom. ”Ilmestyksen ja pelastuksen kolmannen jakson suuri uskonto”)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caodaismi Wikimedia Commonsissa
Caodai Overseas
Carlos Deltour

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | perämiehellinen kaksikko |  |
Carlos Deltour (8. huhtikuuta 1864 Guadalajara – 29. toukokuuta 1920 Cambo-les-Bains) oli ranskalainen soutaja, joka edusti Rowing Club Castillonia. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai siellä pronssia perämiehellisessä kaksikossa.
Carlos Eduardo (jalkapalloilija, 1987)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Carlos Eduardo Marques
Syntymäaika: 18. heinäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Ajuricaba, Rio Grande do Sul, Brasilia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttä
Pituus: 171 senttimetriä
Seura
Seura:  Rubin Kazan
Pelinumero: 11
Junioriseurat
2003–2007:  Grêmio Porto Alegre
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2007 2007–2010 2010– |  Grêmio Porto Alegre  Hoffenheim  Rubin Kazan | 37 (9) 80 (18) 9 (2) |
Maajoukkue
| 2007 2009– |  Brasilia U-21  Brasilia | 3 (0) 6 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. syyskuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. syyskuuta 2012.
Carlos Eduardo Marques (s. 18. heinäkuuta 1987 Ajuricaba, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttä. Hän edustaa Venäjän Valioliiga-joukkue Rubin Kazania. Eduardon pelinumero on 11.
Carlos Eduardo tunnetaan erittäin teknisenä pelaajana, joka kykenee huikeisiin suorituksiin yksi vastaan yksi -tilanteissa. Hän on myös todella liikkuva, jonka ansiosta pelikaverit löytävät hänet helposti ja peli kulkee paljon hänen kauttaan.
Behind the Black Veil

| Behind the Black Veil Dark Sarah |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. toukokuuta 2015
 Levy-yhtiö: Inner Wound Recordings
Dark Sarahin muut julkaisut
| Violent Roses 2014 | Behind the Black Veil 2015 | The Puzzle 2016 |
Behind the Black Veil on Suomalaisen sinfonisen metalliyhtye Dark Sarahin debyyttialbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2015.
Kappaleet

Save Me – 4.23
Poison Apple – 4.16
Hide And Seek – 5.13
Memories Fall – 4.24 (feat. Manuela Kraller)
Evil Roots – 4.29 (feat. Inga Scharf)
Violent Roses – 5.02
Hunting The Dreamer – 5.31
Fortress – 5.35
Silver Tree – 4.45
Sun, Moon And Stars – 4.13
Light In You – 3.57 (feat. Tony Kakko)
Sarah’s Theme – 2.34
Memories Fall [orchestral version] – 4.24
A Grim Christmas Story – 3.27
Arvostelut

Kaaoszine: 9/10
Aiheesta muualla

Behind the Black Veil Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Behind the Black Veil Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Carlos Edwards

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 
Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. lokakuuta 1978 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Diego Martin, Trinidad ja Tobago
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  Woodbridge Town
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1998 1998 1999–2000 2000–2005 2005–2007 2007–2009 2008 2009–2014 2014 2014–2016 2016–2017 2017 2017– |  Patna United  Queen's Park CC  Defence Force  Wrexham  Luton Town  Sunderland → Wolves (laina)  Ipswich → Millwall (laina)  Millwall  Ma Pau Stars  Central F.C.  Woodbridge Town |       166 (23) 68 (8) 50 (5) 6 (0) 176 (9) 8 (1) 23 (0) |
Maajoukkue
| 1999– |  Trinidad ja Tobado | 90 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. helmikuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. helmikuuta 2018.
Carlos Edwards (s. 24. lokakuuta 1978 Diego Martin) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka pelaa Englannin yhdeksänneksi korkeimmalla sarjatasolla Eastern Counties Football Leaguessa.
Edwards aloitti uransa trinidadlaisseuroissa Patna United, Queen's Park CC ja Defence Force, josta hän siirtyi walesilaiseen Wrexhamiin Englannin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle vuonna 2000. Hänet valittiin Wrexhamin vuoden pelaajaksi vuonna 2003. Toukokuussa 2005 hän siirtyi Luton Towniin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Lutonin jälkeen Edwards pelasi Sunderlandissa, Wolverhamptonissa, Ipswichissä ja Millwallissa Englannin toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla ennen paluutaan kotimaahansa. Trinidad ja Tobagossa Edwards pelasi Ma Pau Starsissa ja Central FC:ssa, kunnes palasi taas Englantiin ja Woodbridge Towniin Englannin yhdeksänneksi korkeimmalle sarjatasolle.
Edwards pelasi ensimmäisen maaottelunsa 5. kesäkuuta 1999 Grenadaa vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pelasi kaikki kolme Trinidad ja Tobagon ottelua. Edwards on pelannut yhteensä 90 maaottelua, joissa on tehnyt neljä maalia (tilanne 20. helmikuuta 2018).
Carl Jaenisch

Carl Jaenisch
Carl (Karl) Ferdinand von Jaenisch (11. huhtikuuta 1813 Viipuri – 7. maaliskuuta 1872 Pietari) oli suomalais-venäläinen shakkiteoreetikko ja shakinpelaaja.
Jaenisch opiskeli Moskovassa ja Pietarissa. Vuonna 1837 julkaistiin hänen ensimmäinen shakkitutkielmansa, Découvertes sur le Cavalier aux échecs. Vuonna 1840 hän erosi Venäjän armeijasta, jossa oli ollut majurina, omistautuakseen kokonaan shakille. Hän keskittyi kehittämään teoreettisia avausperiaatteita ja julkaisi vuosina 1842 (1. osa) ja 1843 (2. osa) kirjan Analyse Nouvelle des Ouvertures du Jeu des Échec. Kirja muodostui klassikoksi. Sen ja Bilguerin Handbuchin julkaisusta katsotaan alkaneen nykyaikaisen avausteorian kehitys.
Jaenisch analysoi ja kehitti muun muassa venäläisen pelin Aleksandr Petrovin kanssa ja Jaenischin gambiitin espanjalaiseen peliin. Jaenisch julkaisi avausteoreettisia tutkimuksiaan eri maiden shakkilehdissä läpi elämänsä.
Aiheesta muualla

Carl Jaenisch ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Bauhaus

Walter Gropius suunnitteli Dessauhun Bauhaus-koulurakennuksen, joka valmistui 1925–1926.
Marcel Breuerin Bauhausissa suunnittelemasta teräsputkituolista tuli modernismin symboli 1920-luvulla. Se on myös malliesimerkki funktionaalisen, edullisen ja massatuotantoon sovellettavan tuotteen suunnittelusta.
W. Gropius laati Bauhausin opetusohjelman 1920-luvulla. Se perustui konstruktiiviseen työpajaopetukseen.
Bauhaus (Staatliches Bauhaus) oli Saksassa, ensin Weimarissa, sitten Dessaussa ja lopulta Berliinissä vuosina 1919–1933 toiminut taide- ja arkkitehtuurikoulu. Moderni arkkitehtuuri- ja esinesuunnittelu on pitkälti lähtöisin Bauhausista. Bauhausin koulutusjärjestelmä esikursseineen ja tekemällä oppimista painottavana on vaikuttanut monien arkkitehti- ja taideteollisuuskoulutusten opetussuunnitelmiin.
Historia

Koulun perusti Walter Gropius Weimarissa vuonna 1919 yhdistämällä kaksi muuta koulua. Perusajatuksena oli luoda koulu, jossa yhdistyisivät arkkitehtuuri-, käsityö-, taideteollisuus- ja taidekoulutus.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua Gropius tunsi uuden aikakauden alkaneen ja halusi luoda siihen sopivan uuden tyylin. Funktionalismiksi kutsuttua tyyliä sovellettiin myös esine- ja huonekalumuotoiluun. Sen tuli olla funktionaalista, halpaa ja sen oli sovelluttava massatuotantoon. Kuten William Morris ja arts and crafts -liike edellisellä vuosisadalla, Gropius halusi yhdistää taiteen ja käsityön taidot sekä tuottaa korkealaatuisia, toimivia tuotteita. Gropius johti koulua vuosina 1919–1928, hänen jälkeensä koulua johtivat Hannes Meyer ja Ludwig Mies van der Rohe.
Weimarin tasavalta tuki aluksi vahvasti Bauhausia. Hallituksen vaihduttua Bauhaus muutti Dessauhun vuonna 1925, jonne rakennettiin Bauhausin koulurakennus ja useita muita funktionalistisia rakennusprojekteja. Vuonna 1927 Bauhausin tyyli ja sen tunnetuimmat arkkitehdit vaikuttivat voimakkaasti Die Wohnung (suom. ’asunto’) -näyttelyssä Weissenhofissa, Stuttgartissa. Vuonna 1932 Bauhaus joutui jälleen muuttamaan, tällä kertaa Berliiniin.
Vuosina 1953–1968 Bauhausin koulutusperinteitä pyrki jatkamaan Ulmin muotoilukoulu.
Natsien suhtautuminen

Natsien piirissä Bauhaus ja sen piirissä tapahtunut taiteellinen toiminta miellettiin ”epäsaksalaiseksi” ja ”rappiotaiteeksi”, eivätkä he hyväksyneet bauhauslaisten harjoittamaa  modernia tyyliä. Bauhausia vastusti myös poliittinen oikeisto, jonka piirissä koulun toimintaa pidettiin kommunistisen toiminnan kulissina, erityisesti siksi että Bauhausissa toimi useita venäläisiä taiteilijoita. Natsit tekivät viimein rajoituksillaan Bauhausin toiminnan käytännössä mahdottomaksi, ja vuonna 1933 opettajat päättivät yksimielisesti lopettaa koulun.
Natsien kielteinen suhde Bauhausiin osoittaa heidän taidepolitiikkansa ristiriitaisuutta ja epäjohdonmukaisuutta. Natsit hyljeksivät Marcel Breuerin suunnittelemia funktionaalisia teräsputkituoleja, vaikka samaan aikaan suosivat suunnitteluperiaatteiltaan vastaavien Volksradion (’kansanradio’) ja Volkswagenin (’kansanauto’) suunnittelua ja tuotantoa. Arkkitehtuurissa suosittiin kansanperinteestä muotokielensä omaksunutta mansardikattoista Blut und Boden -tyyliä Bauhausin funktionalismin sijaan, mutta maahan rakennettiin kuitenkin moderneja Autobahneja (moottoritie). Kun muissa Euroopan maissa oli siirrytty Bauhausinkin typografien suosimiin selkeisiin ja helppolukuisiin antiikva- ja groteski-painokirjaimiin,  Kolmannen valtakunnan virallinen kirjaintyyppi oli schwabacher, jota käytettiin, kunnes se tammikuussa 1941 kiellettiin ”juutalaiskirjaimena”.
Vahva vaikutus

Bauhausin suunnittelijat saivat hyviä työtarjouksia varsinkin Yhdysvalloista. Bauhaus vaikutti voimakkaasti varsinkin toisen maailmansodan jälkeen muotoilijoihin ja muotoilusuuntauksiin. Yhdysvalloissa luodut koulutusmenetelmät, tavat ja tyylit muotoilla esineitä ja suunnitella rakennuksia vallitsevat voimakkaina nykyäänkin. Bauhausin opit näkyivät varhain muun muassa suomalaisessa valokuva- ja muotoilukoulutuksessa. Sen vaikutus on nähtävissä myös suomalaisten arkkitehtien ja muotoilijoiden, etenkin Alvar Aallon ja Ilmari Tapiovaaran tuotannossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bauhaus Wikimedia Commonsissa
Berliinin Bauhaus-arkisto (saksaksi, englanniksi)
Weissenhofin asuntoalue Stuttgartissa (saksaksi, englanniksi, japaniksi)
Carlos Diogo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Carlos Andres Diogo Enceñat
Syntymäaika: 18. heinäkuuta 1983
Syntymäpaikka: Montevideo, Uruguay
Pelipaikka: puolustus
Pituus: 186 cm
Junioriseurat
1999–2001: River Plate Montevideo
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2004 2004 2004–2005 2005–2007 2006–2007 2007–2011 2012–2013 2013–2014 2014–2015 | River Plate Montevideo Peñarol River Plate Real Madrid → Zaragoza Zaragoza Huesca Gent Zaragoza | 74 (3) 16 (0) 11 (1) 12 (0) 30 (4) 77 (2) 27 (3) 13 (2) 9 (0) |
Maajoukkue
| 2003– | Uruguay | 22 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. heinäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. heinäkuuta 2021.
Carlos Andres Diogo Enceñat (s. 18. heinäkuuta 1983 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja ja pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän pelasi alkuvuonna 2015 päättyneellä urallaan muun muassa pitkään Espanjassa.
Vuonna 2001 alkaneella ammattilaisurallaan Diogo edusti River Plate Montevideota, Peñarolia, Argentiinassa River Platea, Espanjassa Real Madridia, Real Zaragozaa ja Huescaa sekä Belgiassa Gentiä. Hän pelasi Espanjan pääsarjassa 119 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia, ja Belgian pääsarjassa 13 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Uruguayn maajoukkueessa Diogo pelasi 22 ottelua. Maaleja hän ei maaotteluissaan tehnyt. Hän pelasi Copa Américassa vuosina 2004 ja 2007, ensin mainitussa myös voitokkaassa pronssiottelussa.
Biologiset kilpirauhasvalmisteet

Biologiset kilpirauhasvalmisteet ovat sian kilpirauhaskudoksesta valmistettuja biologisia lääkkeitä.
Biologinen kilpirauhaslääke valmistetaan poistamalla kilpirauhasesta vesi sekä rasva- ja sidekudos. Biologisen kilpirauhaslääkkeen vaikuttava ainesosa on tyreoglobuliini. Kyseessä on kilpirauhasen erittämä T3- ja T4-hormonien varastomuotona toimiva ja kilpirauhasen hormonituotantoon osallistuva glykoproteiini.
Käyttöaihe

Biologisia kilpirauhaslääkkeitä käytetään kilpirauhasen vajaatoiminnan hoitoon levotyroksiinin sijaan silloin, kun levotyroksiini ei poista oireita. Vuonna 2021 julkaistussa pienimuotoisessa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että uupumus oli suurin syy biologisen kilpirauhasvalmisteen käyttöön. Seuraavilla sijoilla olivat lihominen, aivosumu ja hiustenlähtö.
Koostumus

Biologinen kilpirauhaslääke poikkeaa muista kilpirauhaslääkkeistä siinä suhteessa, että se sisältää kaikkia kilpirauhashormoneita. Näitä ovat T3- ja T4-hormonin lisäksi lepoaineenvaihduntaa, lämmöntuottoa, mitokondrioiden toimintaa, painonhallintaa ja lihassolujen muodostusta edistävä sekä ruskeaa rasvakudosta aktivoiva ja veren glukoositasapainoa säätelevä 3,5-dijodityroniini (T2-hormoni), kuumuudensäätelyyn osallistuva tyronamiini ja luuston hajoamista estävä kalsitoniini.
Biologinen kilpirauhaslääke sisältää myös jodia.
Teho ja haittavaikutukset

Vuonna 2021 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että suurin osa levotyroksiinin biologiseen kilpirauhasvalmisteeseen vaihtaneista voi paremmin lääkevaihdon jälkeen. Esimerkiksi uupumuksen ja lihavuuden esiintyvyys väheni 13 prosentista 23:een TSH-arvon ollessa normaali.
Yhdeksän prosenttia biologiseen valmisteeseen siirtyneistä palasi vanhaan lääkitykseen kuuden kuukauden sisällä. Syynä oli esimerkiksi se, ettei lääkevaihdosta ollut hyötyä (19 %), lääkkeen korkea hinta (8 %) tai uuden lääkityksen aiheuttamat haittavaikutukset, kuten sydämentykytys (21 %), ahdistus (13 %) ja ruokahaluttomuus (8 %). Levotyroksiinihoidon aloittaneiden keskeytysprosentti oli neljä ja keskeytyksen syynä oli yleensä sydämentykytys, hiustenlähtö tai gluteeniyliherkkyyden puhkeaminen.
Carlos Filipe Ximenes Belo

Carlos Belo vuonna 2016.
Carlos Filipe Ximenes Belo (s. 3. helmikuuta 1948 Wailacama, Itä-Timor) on katolinen piispa, joka sai vuoden 1996 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä José Ramos Hortan kanssa työstään Itä-Timorin konfliktin rauhanomaisen ratkaisemisen hyväksi.
Belo opiskeli Portugalissa ja Roomassa, ja palasi Itä-Timoriin vuonna 1981. Hän työskenteli opettajana, kunnes 1983 hän siirtyi kirkon virkaan ja hänet siunattiin 1988 piispaksi. Hän kirjoitti kirjeitä Portugalin presidentille, paaville ja YK:n pääsihteerille ja pyrki saamaan kansainvälistä huomiota Itä-Timorin tilanteeseen.
Itä-Timorin saatua itsenäisyytensä Belon terveys alkoi horjua, ja hän lähti Portugaliin hoidettavaksi. Häntä pyydettiin asettumaan maansa presidenttiehdokkaaksi, mutta piispa sanoi jättävänsä politiikan poliitikoille. Sen sijaan hän lähti lähetystyöhön Mosambikiin.