stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etnologia Suomessa
Aiheesta muualla

Suomen kansatieteilijöiden yhdistys Ethnos ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinteen- ja kulttuurintutkimus (Opintoluotsi)
Perinteen- ja kulttuurintutkimus (Koulutusnetti)
Helga Lähdemäki: Mietteitä muutoksesta. Kirja-arvostelu teoksesta Osumia. Kansatieteellisiä avauksia muutoksesta, sen hallinnasta ja sopeutumisesta. Toim. Niina Koskihaara, Maija Mäki ja Kirsi Sonck. Kansatiede, Turun yliopisto 2015. (Agricolan kirja-arvostelut 18.5.2015)
Kuukka

Kuukka voi tarkoittaa:
Sukunimenä

Elias Kuukka (s. 1994), suunnistaja
Mikko Kuukka (s. 1985), jääkiekkoilija
Minna Kuukka (s. 1970), missi, radiotoimittaja ja juontaja
Niilo Kuukka (1907–1983), teatterinjohtaja ja äänenkäytön opettaja
Raakel Kuukka (1955–2022), kuvataiteilija
Rebekka Kuukka (oik. Amare Aili Kuukka, taiteilijanimiYeboah, s. 1996), DJ, juontaja ja muusikko, Raakel Kuukan tytär
Vesistöjä

Iso-Kuukka, järvi Uuraisilla
Pikku-Kuukka, järvi Uuraisilla
Salmi-Kuukka, järvi Uuraisilla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuukka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hakukoneoptimointi

Hakukoneoptimointi (SEO, engl. Search Engine Optimization) tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan yksittäisen verkkosivun tai kokonaisen verkkosivuston sijoituksia hakukoneiden hakutulosten luettelossa tiettyjä hakusanoja käytettäessä. Tavoitteena on yleensä saada haluttu verkkosivu hakutulosten kärkeen ja hakijat valitsemaan kyseinen sivu. Lisäksi pyritään parantamaan sivuston sijoituksia myös vähemmän haetuilla ja tarkemmin kohdennetuilla hakulausekkeilla eli niin sanotuilla pitkän hännän avainsanoilla.
Sanalla ”optimointi” viitataan tässä verkkosivujen sisältöön, joka optimoidaan ”hakukoneystävälliseksi”. Tämä tarkoittaa, että verkkosivut suunnitellaan ja toteutetaan hakukoneita ajatellen. Hakukoneoptimointi on prosessina aikaa vievä, mutta saavutetusta tuloksesta on usein pitkäaikaista hyötyä. Toisaalta hakukoneoptimointiin liittyy muutakin kuin verkkosivujen sisällön muokkaaminen. Tärkeänä keinona pidetään linkkisuosion, eli verkkosivulle osoittavien linkkien määrän ja laadun lisäämistä, joka nostaa verkkosivun arvoa hakukoneiden silmissä. Hakukoneoptimointiin läheisesti liittyvää toimintaa on tehokkaiden sisääntulosivujen suunnittelu, jolla pyritään houkuttelemaan sivustolle saapuva kävijä esimerkiksi tilaamaan jotakin.
Hakukoneoptimointi jaetaan toisinaan ns. white hat ja black hat -hakukoneoptimointiin. Näiden ero on se, että black hat -optimoinnin menetelmät kielletään kohteena olevan hakukoneen eli tyypillisesti Googlen ohjeissa tai niitä pidetään epäeettisinä. Google voi rangaista black hat -keinoja soveltavaa sivustoa esimerkiksi poistamalla sen hakutuloksistaan. White hat -hakukoneoptimointi on sitä vastoin hakukoneidenkin hyväksymää toimintaa, ja esimerkiksi Google ja sen työntekijät antavat julkisesti ohjeita siihen liittyvissä asioissa.
Sijoittuakseen hyvin Googlen hakutuloksissa, sivuston täytyy olla luotettava. Luotettavuutta mitataan mm. laadukkaiden linkkien määrällä muilla verkkosivustoilla. Googlen vuonna 2023 E-E-A-T -algoritmipäivityksen myötä uusi tärkeä tekijä on "Expertise", eli asiantuntijuus. Se tarkoittaa sitä että jos sivustolla on ensikäden kokemusta ja asiantuntijuutta, se auttaa sivustoa sijoittumaan hyvin Googlessa.
Hakukoneoptimoinnin prosessi

Hakukoneoptimoidun sivun sijoitus hakutuloksissa voi vaihdella huomattavasti, koska hakukoneet (esimerkiksi Google ja Bing) muuttavat jatkuvasti algoritmejaan eli tapaansa järjestää hakutuloksia. Muita tulosten muuttumiseen vaikuttavia asioita ovat esimerkiksi kilpailijoiden tekemät optimoinnit ja verkkosivujen päivitykset. Googlessa hakutuloksien järjestys perustuu yli 200 eri kriteeriin.
Merkittäviä tuloksia voidaan saavuttaa jo pelkästään muuttamalla sivujen teknistä toteutustapaa paremmin hakukoneiden ymmärtämään muotoon. Löydettävyyttä hankaloittavia asioita voivat olla esimerkiksi kehykset, kuvilla toteutetut linkit, huono informaatioarkkitehtuuri, flash-tekniikalla toteutetut sivut ja kävijäkohtaisia parametrejä sisältävät osoitteet. Helpoimmalla hakukoneoptimoinnista päästään huomioimalla nämä tekijät jo verkkosivuston toteutusvaiheessa, jolloin myöhemmin ei tarvitse ryhtyä vaivalloisiin korjaustöihin.
Eri menetelmien tehokkuudesta käydään alalla jatkuvaa keskustelua ja optimoinnin parhaita käytänteitä on vaikea yksiselitteisesti nimetä. Kuitenkin esimerkiksi Tietokone-lehden (10/2006) artikkelissa on esitetty Risto Poutiaisen "Optimoinnin kymmenen askelmaa" -lista, jonka kolme ensimmäistä toimenpidettä ovat seuraavat:
"Tunnista avainsanat ja niiden sijainti. Käytä otsikoita, listauksia ja kappaleita sisällön jäsentelyyn.
Määrittele ikkunaotsikko (title) sivukohtaisesti. Sisällytä otsikkoon yrityksen nimi sekä 4-5 tärkeintä avainsanaa.
Käytä selkokielisiä osoitteita ja sisältöä kuvaavia avainsanoilla maustettuja tiedostonimiä."
Hakukoneoptimoinnin seuranta

Jotta voi seurata hakukoneoptimoinnin tuloksia ja miten sivustollasi tekemät muutokset vaikuttavat sijoituksiin hakukoneissa, voi työkaluna käyttää erilaisia seurantatyökaluja. Markkinoilla on montaa eri hakusanojen seurantatyökalua, mutta useimmat niistä toimivat samalla tavalla, jossa valitaan tärkeimmät sanat joiden sijoituskehitystä voi seurata Googlessa. Erilaisia kilpailija-analyysejä on myös mahdollista tehdä näiden hakukoneoptimointityökalujen avulla. Hakukoneoptimointi on pitkäjänteistä työtä, sillä tulokset ovat tavallisesti nähtävissä vasta viikkojen tai kuukausien päästä.
Hakukoneoptimointi ja markkinointiviestintä

Hakukoneoptimointia voidaan pitää yhtenä hakukonemarkkinoinnin muotona. Hakukonemarkkinointi-sanalla on alun perin viitattu sekä hakukoneoptimointiin että hakusanamainontaan. Tosin nykyään hakukonemarkkinoinnilla tarkoitetaan joskus pelkkää hakusanamainontaa. On esitetty, että muualla kuin Suomessa (lähinnä muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa) hakukoneoptimointi olisi merkittävä osa yritysten markkinointiviestintää. Hakukoneiden käytön yleistyessä myös monet suomalaiset markkinointiyritykset tarjoavat hakukoneoptimointia palveluna.
Monet yritykset ja markkinoijat uskovat, että maksullinen mainonta voi suoraan parantaa heidän orgaanista sijoitustaan hakutuloksissa. Tämä käsitys perustuu oletukseen, että esimerkiksi Google suosisi niitä yrityksiä, jotka käyttävät rahaa mainoksiin. Todellisuudessa Google pitää mainonta- ja hakukoneoptimointitoiminnot tiukasti erillään. Mainonnan käyttö ei siis suoraan vaikuta sivuston orgaaniseen sijoitukseen hakukoneissa.
Vittus Qujaukitsoq

Vittus Qujaukitsoq (2016)
Vittus Qujaukitsoq (s. 5. lokakuuta 1971 Qaanaaq) on grönlantilainen poliitikko.
Qujaukitsoq opiskeli Grönlannin kauppaopistossa eli Niuernermik Ilinniarfikissa. Hän on toiminut Grönlannin teollisuus-, työ-, kauppa-, energia- ja ulkoministerinä. Hän on johtanut Nunatta Qitornai -puoluetta.
Veli Kangas

Veli Kangas (s. 1. tammikuuta 1995) on suomalainen suunnistaja. Hän edustaa Helsingin Suunnistajia.
Kangas nousi Suomen joukkueeseen EM-kilpailuihin 2024 varaedustajan paikalta Topi Syrjäläisen tilalle. Hän sijoittui EM-kilpailuissa sekä keskimatkalla että pitkällä matkalla 29:nneksi.
Onki

Onkivapa
1=Vapa
2=Siima
3=Koho
4=Paino
5=Koukku
Onki on perinteinen yksinkertainen kalastusväline. Ongen osia ovat: vapa, siima, koho, paino ja koukku. Vavan avulla heitetään koukku veteen.
Onkilajeja

Onget jaetaan useisiin ryhmiin. Tavallisin on koho-onki.
Onkilajeja > Koho-onki

Koho-ongessa on syöttinä usein mato, joka pujotetaan ongenkoukkuun. Käytännössä tämä tarkoittaa madon lävistämistä koukulla sen pitkittäissuunnassa. Koukun yläpuolella on muutama senttiä ylempänä pieni lyijypaino, jonka läpi siima kulkee. Sen tarkoituksena on upottaa syötti sopivaan syvyyteen ja pitää se siellä veden liikkeistä huolimatta.
Siimaa ylöspäin mentäessä seuraavana on ongenkoho, joka on usein styroksinen kelluke, jonka läpi siima kulkee, ja jossa siiman luistaminen ongenkohon sisällä estetään salpaavalla tikulla, joka puristaa siiman tikun ja kohon sisällä kulkevan reiän väliin kiinnittäen onkisyvyyden. Tappia poisvetämällä siima alkaa liikkua, jolloin kohon alapuolella veden alla olevan siiman pituutta ja samalla koukun syvyyttä vedenpinnasta voidaan säädellä.
Tavallisesti koho on pisaran muotoinen yläpuolelta kirkkaalla huomiovärillä maalattu styroksista tehty kelluke. Kohon läpi kulkeva siima lukitaan siihen pienellä tapilla. Kohoja on myös kevytrakenteisempia, joita herkkäliikkeisinä käytetään  esimerkiksi kilpaonginnassa. Kohon tarkoitus on pitää ongenkoukku sopivalla ongintasyvyydellä ja samalla liikkeillään ilmaista kalojen tärpit. Ongenkoukkuun pujotetaan kalojen syöntihalua herättävä syötti. Perinteisiä syöttejä ovat erilaiset lierot, kuten kaste, pelto- ja kompostiliero. Niitä voidaan kaivaa maasta, tai vaikka ostaa esimerkiksi huoltoasemilta tai kalastustarvikeliikkeistä. Varsinkin pitempien sateiden jälkeen kastemadot ja savimadot nousevat maan pintaan. Syöttinä voidaan käyttää myös kärpäsentoukkia, surviaissääsken toukkia, taikinaa, rusinoita, pullapaloja, yms. Syötteinä voi käyttää myös kalanpaloja tai pieniä (eläviä) kaloja. Tätä ongintaa kutsutaan täkyonginnaksi ja se houkuttaa varsinkin isompia ahvenia ja toisinaan myös haukia.
Aikaisemmin mato-ongen vapa tehtiin nuoresta muutaman sentin paksuisesta koivu-, haapa- tai pihlajapuusta tai vaihtoehtoisesti käytettiin ulkomailta tuotuja bambuvapoja. Vavan pituus oli noin 2 - 3 metriä. Katkaisun jälkeen puunoksat on oksittu puukolla vuolemalla. 1970-luvun loppupuolella lasikuituiset teleskooppionkivavat yleistyivät. Ne olivat ulottuvuudeltaan pidempiä kuin perinteiset puiset onkivavat ja keveämpiä sekä lyhyempiä kokoonpantuina kuljettaa, minkä vuoksi niistä tuli pääasiallinen vapatyyppi.
Onkilajeja > Ootto-onki

Ootto-onki on onki, jossa paino vie siiman vedenpohjaan ja koho tai kelluva syötti nostaa koukun vedenpohjasta pintaan päin. Ootto-onkea käytetään etenkin istutuskirjolohien pyynnissä, jolloin syötiksi sopii kelluva syöttitahna. Tällöin ei tarvita erillistä kohoa. Vavaksi soveltuu periaatteessa mikä tahansa, mutta yleensä kesällä käytetään virveliä ja talvella pilkkiä. Ongen painona käytetään joko vedellä täytettyä palloa tai metallipainoa. Se heitetään sopivan matkan päähän rannasta ja painosta lähtee ns. "tapsi" eli siima joka on muutaman kymmenen sentin pätkä painon ja kokun välillä. Tällä tavoin päästään pyytämään helposti pohjan tuntumaan missä saaliskalat usein viihtyvät.
Onkilajeja > Heitto-onki

Heitto-ongeksi kutsutaan koho-onkea, joka on liitetty virveliin. Etuna on, että onki voidaan heittää kauas rannasta ja suurten kalojen väsyttäminen helpottuu, kun on ylimääräistä siimaa kelalla.
Onkilajeja > Virveli

Virveli on heittämiseen soveltuvalla kelalla ja siimalla varustettu onkivapa, johon voidaan liittää mikä tahansa viehe tai onki painottamatonta perhoa lukuun ottamatta.
Onkilajeja > Muut onget

Litka on myös onki, jossa on pienin välein useita kirkkaita koukkuja ilman syöttiä. Sitä käytetään silakan onginnassa esimerkiksi sillalta tai laiturilta käsin ja vapana kelattavaa  virveliä. Litkaonginnassa ei käytetä kohoa. Tällä ongella silakkaparvesta voi saada vaikka joka koukkuun kalan yhdellä nostolla.
Suomen vesistöissä ongella voi saada saaliiksi lähes kaikkia kaloja. Onki on helposti saalista antava ja edullinen kalastusväline, joka sopii myös lapsille pienissä vesistöissä (kuten joissa ja lammissa) myös rannalta ongittaessa.
Lainsäädäntö

Mato-onkiminen ja pilkkiminen ovat jokaisenoikeuksia. Mato-ongessa ei kuitenkaan saa käyttää viehettä eikä heittokalastukseen sopivaa kelaa ilman kalastuksenhoitomaksun maksamista ja vesialueen omistajan lupaa tai läänikohtaista viehekalastusmaksua.
Aiheesta muualla

Kalakortti.com – Kalastusluvat
↑  Syötit Vapaa-ajan kalastajat. Viitattu 20.1.2025.
onkiminen
Sitruunapulla

Sitruunapulla ja kuppi teetä.
Sitruunapulla on kahvipöydän perinteinen makea leivos. Nimestään huolimatta se ei ole leivottu pulla- vaan kakkutaikinasta, joka on maustettu sitruunankuorella ja -mehulla.
Sitruunapullat paistetaan yleensä pienissä katkaistun kartion muotoisissa alumiinivuoissa, jotka muotoilultaan muistuttavat isompien kahvikakkujen perinteistä rengasvuokaa. Paistetun ja jäähtyneen sitruunapullan päälle voidaan ripotella tomusokeria tai valuttaa sokerivesikuorrutetta, usein vain pienen ”napin” verran paistovuoan muodostamaan yläpinnan koloon.
Sitruunapullat olivat 1900-luvulla yleisimpiä suomalaiskahviloiden ja -konditorioiden tuotteita: jo 1910-luvulla leipomot mainostivat leipovansa niitä. Sittemmin sitruunapullat ovat Suomen kahvileipävalikoimissa käyneet harvinaisemmiksi.
Sitruunapulliksi kutsutaan myös pullataikinasta tehtyjä, sitruunalla tavalla tai toisella maustettuja makeita leivonnaisia.
Aiheesta muualla

Sitruunapullien valmistusohje, Pirkanmaan Osuuskauppa, video 1 min 24 s, ei ääntä.
Juusto

Juustoja myynnissä torilla Baselissa, Sveitsissä.
Juusto on maidosta saostamalla ja puristamalla valmistettu ravintotuote.
Juustot luokitellaan valmistustavan mukaan tuorejuustoihin ja kypsytettyihin juustoihin.
Juuston valmistus alkaa maidon juoksuttamisesta, jolloin siitä erottuu maitoheraa. Juuston kovuus riippuu erottuneen heran määrästä. Kovat juustot sisältävät paljon proteiineja ja yleensä myös paljon rasvaa.
Juusto valmistetaan yleisimmin lehmän-, vuohen- tai lampaanmaidosta. Muissa kuin piimäjuustoissa käytetään myös jotain happoa sisältävää juoksutetta.
Etymologia

Suomen kielen sana juusto on erittäin vanha laina, joka tulee kantagermaanin samaa tarkoittaneesta sanasta *justaz. Nykyruotsin juustoa tarkoittava sana ost on peräisin samasta lähteestä ja on siis suomen kielen sanan sukulaissana.
Valmistus

Juusto valmistetaan juustomassasta, jota saadaan maidosta erottamalla siitä hera. Maitona käytetään yleisimmin lehmän, vuohen tai lampaan maitoa, mutta myös muun muassa poron, vesipuhvelin, hirven ja kamelin maidosta voidaan tehdä juustoa. Yhteen juustokiloon käytetään yleensä noin kymmenen litraa maitoa. Maito pastöroidaan usein hygieniasyistä, mutta monen juuston valmistuksessa käytetään pastöroimatonta maitoa.
Maito lämmitetään ensin noin +30-asteiseksi. Sen saostumista voidaan nopeuttaa juoksutteella. Hera irrotetaan juustomassasta puristamalla tai kuumentamalla: mitä tarkemmin neste poistetaan, sitä kovempaa juustosta tulee. Sen jälkeen juusto laitetaan muotteihin, suolataan ja siihen tehdään joskus reikiä, jos halutaan tuottaa homejuustoa. Juuston makuun, paksuuteen ja koostumukseen voidaan vaikuttaa juuston tekovaiheessa muun muassa erityyppisten mikrobikantojen käytöllä sekä erilaisella kuumennuksella, sekoituksella ja leikkauksella.
Tuorejuustojen valmistuksessa heraa ei puristeta kokonaan pois, jolloin tuorejuustot jäävät pehmeiksi.
Kypsytetyt juustot kypsytetään lopuksi säilyttämällä niitä säilytyshuoneessa haluttu aika. Juuston sisällä kasvavat maitohappobakteerit kypsyttävät juuston. Kypsytystä jatketaan joitakin viikkoja tai yli vuodenkin. Pitkä kypsytys tekee juustosta voimakkaamman makuisen.
Historia

Mesopotamiassa juuston teko tunnettiin jo vuonna 5000 eaa., sillä senaikaisen temppelin friisistä on löytynyt kuvaus happaman kermajuuston valmistuksesta. Vuohenjuustoa valmistettiin myös Antiikin Kreikassa: Homeroksen Odysseiassa kuvaillaan sen taianomaista voimaa ja Hippokrates määräsi sitä lääkkeeksi tulehduksiin. Juustoa uhrattiin Kreikassa myös jumalille. Antiikin roomalaisten ruokavaliossa ja sotajoukkojen muonituksessa juustolla oli tärkeä osa, ja he tunsivat jo renniinin käytön ja kovan juuston valmistuksen. Roomalaiset myös toivat pääkaupunkiinsa paljon juustoja valloittamiltaan alueilta.
Kaarle Suuri antoi keskiajalla luostareille tehtäväksi juuston valmistuksen muun maanviljelystoiminnan ohella. Tämän seurauksena juustontuotanto monipuolistui, ja papiston kirjoitustaidon myötä juustoreseptit säilyivät jälkipolville. Hansaliiton aikana 1200–1400-luvuilla hollantilaista juustoa kaupattiin Itämeren maihin, ja juustonvalmistuksen taito rantautui myös Pohjoismaihin. 1800-luvulla Ferdinand Cohn sai selville mikrobien osuuden juuston kypsymisessä, ja juustontuotanto tehostui kaikkialla.
Historia > Suomessa

Hansaliiton aikana 1200-luvulla Suomeen tuotiin keskieurooppalaisia luostarijuustoja. Tuolloin juustoa valmistettiin myös Suomessa. Juusto mainittiin voin ohella artikkelina, jolla talonpojat Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa pystyivät suorittamaan veronsa papistolle ja valtiolle. Vuonna 1555 Olaus Magnus mainitsi suomalaisen juuston olevan parempaa kuin italialaiset ja alankomaalaiset juustot. Magnuksen mukaan suomalainen juusto oli tehty vuohenmaidosta ja oli savustettua. 1500- ja 1600-luvuilla ahvenanmaalaista juustoa vietiin Ruotsiin.
Kypsytettyjen juustojen valmistus Suomessa alkoi vasta 1850-luvun puolivälissä, kun Alexander von Daehn matkusti Keski-Euroopassa ja mieltyi emmentaljuuston makuun. Von Daehn rakennutti Sippolan hoviin juustolaa, ja palkkasi sinne juustomestariksi sveitsiläisen Rudolf Klossnerin. Klossnerin jälkeen Sveitsistä tuli Suomeen muitakin juuston valmistajia. Klossnerista tuli Suomen ensimmäinen valtiomeijeristi.
Ravintosisältö

Juustossa on paljon proteiineja ja yleensä myös paljon rasvoja. Juusto sisältää myös runsaasti kalsiumia, K2-vitamiinia, A-vitamiinia ja fosforia. Homejuustossa on erityisen runsaasti folaattia.
Juustojen rasvapitoisuus vaihtelee suuresti. Täysrasvaisissa juustoissa rasvaa voi olla yli neljäkymmentä painoprosenttia, mutta vähärasvaisissa juustoissa kuten raejuustossa alle viisi. Joskus juustojen rasvapitoisuus ilmoitetaan osuutena kuivapainosta, jolloin rasvaisimpien juustojen rasvaprosentti voi nousta yli kuudenkymmenen. Juuston rasva on enimmäkseen tyydyttynyttä.
Kermajuustoissa on rasvaa vähintään puolet kuiva-aineesta. Täysrasvaisessa juustossa on vähintään 45 prosenttia rasvaa. 3/4-rasvaisia ovat juustot, joissa on rasvaa 40 % tai enemmän. Puolirasvaisissa juustoissa rasvaa on 30 % tai enemmän, 1/4-rasvaisissa 20 % tai enemmän. Vähärasvaisissa eli laihoissa juustoissa rasvaa on alle 20 % ja hyvin vähärasvaisissa alle 10 %.
Terveysvaikutukset

Juuston käytön on havaittu liittyvän alhaisempaan sydän- ja verisuonitautiriskiin.
Vuonna 2022 julkaistussa suomalaistutkimuksessa eniten juustoa nauttinut neljännes (mediaani 49 g juustoa päivässä) sairastui 28 prosenttia harvemmin dementiaan kuin vähiten käyttänyt neljännes (mediaani 0 g juustoa päivässä). Ravitsemustottumukset selvitettiin tutkimuksen alussa nelipäiväisen ruokapäiväkirjan perusteella, ja tutkimuksen seuranta-aika oli 22 vuotta.
Säilytys ja käyttö

Juustoa säilytetään yleensä viileässä tai kylmässä, jotta se ei pilaantuisi. Juustot säilytetään yleensä muoviin käärittynä tai juustokuvussa, jotta ne eivät kuivuisi. Juusto säilyy avattuna juustolaadusta riippuen muutamasta päivästä useisiin kuukausiin. Kypsytettyjen juustojen maku on parhaimmillaan huoneenlämpöisenä.
Tyypit

Juustoja voidaan luokitella eri tavoin, esimerkiksi maidon alkuperän, juuston rasvapitoisuuden, kovuuden tai kypsytystavan mukaan.
Tyypit > Erimaalaisia juustoja

Eri puolilla maailmaa valmistetaan hyvin erilaisia juustoja. Tässä listassa on satunnainen valikoima juustoja eri maista.
Englanti: cheddar, cheshire, Cornish Yarg, gloucester, Shropshire Blue, Stilton ja Wensleydale
Espanja: Cabrales, Ibores, Idiazábal, Manchego, Montcabrer, Queso de Tetilla, Queso del Cebreiro ja Roncal
Hollanti: edam, gouda, maaslander ja Verkeerkaas
Italia: Bel Paese, Bitto, Caprino, fontina sekä Grana Padano, gorgonzola, mascarpone ja mozzarella, parmesaani (Parmigiano Reggiano), pecorino, ricotta, robiola, taleggio ja Toma
Kreikka: feta, kefalotyri
Kypros: halloumi
Norja: Brun geitost, Fløtemysost, Gamalost, Gudbrandsdalsost, Hvit geitost, Jarlsberg ja Norvegia
Puola: bundz, bryndza, oscypek, redykołka, Rokpol
Ranska: Bleu d’Auvergne, Bleu de Bresse, Boursin, brie, Brocciu, camembert, cantal, comté, Livarot, morbier, Port Salut ja roquefort
Ruotsi: Grevé
Saksa: Tilsiter
Suomi: Aura, Oltermanni, Ilves, Koskenlaskija, leipäjuusto ja kermajuusto.
Sveitsi: appenzeller, emmental, gruyère ja raclette
Tanska: Danablu, Esrom, Havarti ja Samso
Yhdysvallat: Monterey Jack
Tyypit > Kovuuden mukaan

Kovia juustoja ovat muun muassa parmesaani, Pecorino Romano, manchego ja cheddar. Puolipehmeiksi tai kiinteiksi juustoiksi luetaan muun muassa edam, emmental, gruyère ja gouda. Pehmeisiin juustoihin kuuluvat muun muassa Brie ja Port Salut.
Tyypit > Maidon mukaan

Lampaanjuustoja ovat muun muassa pecorino romano ja roquefort.
Tyypit > Homejuustot

Homejuustoja ovat muun muassa roquefort, stilton, Aura, brie ja camembert.
Tuotanto ja kulutus

Juusto on yksi tärkeimmistä maataloustuotteista maailmalla. Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön mukaan vuonna 2004 maailmassa tuotettiin yli 18 miljoonaa tonnia juustoa. Suurin juuston tuottajamaa on Yhdysvallat, jonka osuus kaikesta juuston tuotannosta on 30 prosenttia.
| Suurimmat juustontuottajat (tuhatta tonnia) |
| --- | --- |
 Yhdysvallat: 4 275 (2006)
 Saksa: 1 927 (2008)
 Ranska: 1 884 (2008)
 Italia: 1 149 (2008)
 Alankomaat: 732 (2008)
 Puola: 594 (2008)
 Brasilia: 495 (2006)
 Egypti: 462 (2006)
 Argentiina: 425 (2006)
 Australia: 395 (2006)
| Suurimmat juuston vientimaat - 2004 (tuhatta dollaria) |
| --- | --- |
 Ranska: 2 658 441
 Saksa: 2 416 973
 Alankomaat: 2 099 353
 Italia: 1 253 580
 Tanska: 1 122 761
 Australia: 643 575
 Uusi-Seelanti: 631 963
 Belgia: 567 590
 Irlanti: 445 240
 Yhdistynyt kuningaskunta: 374 156
| Suurimmat juuston kuluttajamaat - 2003 (kg / henkilö) |
| --- | --- |
 Kreikka: 27,3
 Ranska: 24,0
 Italia: 22,9
 Sveitsi: 20,6
 Saksa: 20,2
 Alankomaat: 19,9
 Itävalta: 19,5
 Ruotsi: 17,9
Kreikassa syödään eniten juustoa henkilöä kohden. Fetajuusto käsittää kulutuksesta kolme neljäsosaa. Ranskan suosituimmat juustot ovat emmental ja camembert. Yhdysvalloissa juuston kulutus on kolminkertaistunut 1970-luvulta 2000-luvulle. Yhdysvaltojen suosituin juusto on mozzarella, mihin on osasyynä sen käyttö pizzajuustona.
Suomessa tuotettiin henkeä kohden 27 grammaa kypsytettyjä juustoa päivässä vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juusto Wikimedia Commonsissa
Emmentaljuuston valmistusta.
Ylistaron baptistiseurakunta

| Ylistaron baptistiseurakunta |
| --- | --- |
Kirkkokunta:  baptismi
Perustettu:  1894
Lakkautettu:  2005
Pääkirkko:  Tehtaankirkko Ylistaron asemanseutu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ylistaron baptistiseurakunta oli vuonna 1894 perustettu ylistarolainen baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin 14 henkilön toimesta vuonna 1894. Perustamiskokouksessa paikalla olivat Erik Jansson, Johan Liljestrand, Veikko Palomaa ja E. F. Berglund. Seurakunnassa työskentelivät alkuvuosina muun muassa Johan Fredrik Kokki, Esaias Lundberg sekä Henrik Nars. Berglundin aikaan Ylistarossa syntyi suurta herätystä ja K. J. Kokki toimi useiden vuosien ajan seurakunnan johtajana. Vuonna 1931 seurakunnan jäsenmäärä oli 42.
Toiminta

Seurakunnan toimialueita olivat muun muassa Rajamäenkylä, Untamala ja Tehtaanmäki. Baptistit pitivät kokouksia vanhassa Nyrhisessä sekä kodeissa. Kesäisin seurakunta järjesti telttakokouksia. 1950-luvun alkupuolella seurakunta piti kiertävää pyhäkoulua Aira Herrasen toimesta. 1960–1980-luvuilla seurakunta järjesti säännöllisesti ompeluseuroja ja rukouskokouksia.