Helmikuun vallankumous
Helmikuun vallankumouksen tapahtumat > Nikolai II:n ja suuriruhtinas Mikaelin kruunustaluopuminen

Kenraali Habalovin ilmoitettua suurimman osan Pietarista olevan kapinallisten sotilaiden ja työläisten hallussa Nikolai II määräsi 12. maaliskuuta kenraali Nikolai Ivanovin komentamaan rintamalta erotettavaa erikoisjoukkoa, joka rauhoittaisi Pietarin. Nikolai II lähti itse seuraavan yönä Mogiljovista hovijunalla kohti Pietarin liepeillä sijainnutta Tsarskoje Seloa, mutta juna kulki hidasta kiertotietä, jotta se ei tukkisi Ivanovin komennuskunnan etenemistä Pietariin. Lopulta rautatietyöläisten lakko esti junan etenemisen kokonaan, joten se pysähtyi 14. maaliskuuta Pihkovaan, mihin tsaari jäi jalkaväenkenraali Nikolai Ruzskin komentaman pohjoisrintaman esikunnan vieraaksi. Duuman väliaikaisen komitean liikennekomissaari Aleksandr Bublikov oli ilmeisesti määrännyt rautatieläiset hidastamaan tsaarin junaa.
Pietarissa Habalovin komentamat viimeiset tsaarille uskolliset joukot olivat linnoittautuneet Amiraliteettiin, mutta joutuivat antautumaan 13. maaliskuuta, jolloin koko kaupunki oli kapinallisten hallussa. Pääesikunnan päällikkö, jalkaväenkenraali Mihail Aleksejev määräsi kenraali Ivanovin pysähtymään Tsarskoje Seloon ja ryhtyi kenraali Ruzskin kanssa painostamaan tsaaria nimittämään duumalle vastuullisen parlamentaarisen hallituksen yleisen luottamuksen palauttamiseksi. Nikolai II taipui, määräsi illalla 14. maaliskuuta Ivanovin luopumaan etenemisestä Pietariin ja valmistautui nimittämään duuman puhemiehen Rodzjankon pääministeriksi. Rodzjanko kuitenkin sähkötti seuraavana yönä Pihkovaan, että pääkaupungissa ei enää tyydyttäisi vähempään kuin Nikolai II:n eroon.
Pelastaakseen monarkian Aleksejev, Ruzski ja Rodzjanko päättivät vaatia Nikolaita luopumaan kruunusta 12-vuotiaan poikansa Aleksein hyväksi, jolloin sijaishallitsijaksi voitaisiin nimittää Nikolain nuorempi veli, suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš. Päämajoitusmestarinsa, kenraaliluutnantti Aleksandr Lukomskin ehdotuksesta Aleksejev tehosti vaatimusta pyytämällä sähkeitse Venäjän rintamakomentajia ilmaisemaan kantansa. Kaikki vastaussähkeet tukivat vaatimusta, joskin Romanian rintaman komentaja, ratsuväenkenraali Vladimir Saharov suostui vastaamaan vasta taivuttelun jälkeen ja Mustanmeren laivaston komentaja, vara-amiraali Aleksandr Koltšak jätti vastaamatta. Nähtyään sähkeet Nikolai II päätti vastentahtoisesti suostua maansa edun nimissä ja allekirjoitti manifestin kruunustaluopumisestaan iltapäivällä 15. (2.) maaliskuuta Pihkovassa. Samana päivänä Pihkovaan saapuivat myös kansanedustajat Aleksandr Gutškov ja Vasili Šulgin, jotka duuman väliaikainen komitea oli lähettänyt vaatimaan Nikolain kruunustaluopumista, mutta päätös oli tehty jo ennen heidän saapumistaan.
Koska kruununprinssi Aleksei sairasti parantumatonta hemofiliaa eli verenvuototautia, Nikolai ei halunnut jättää poikaansa ilman vanhempiaan, mitä suunnitelma olisi edellyttänyt. Hän päätti siksi luopua kruunusta myös Aleksein nimissä ja luovuttaa sen suoraan veljelleen Mikaelille. Kruunustaluopumismanifestin varmensi läsnä ollut hoviministeri Woldemar Freedericksz. Venäjän vuoden 1797 kruununperimyslain mukaan hallitsija tosin saattoi luovuttaa kruunun vain ensisijaiselle kruununperilliselleen, mutta tähän muotoseikkaan ei vallankumouksen keskellä halunnut kukaan takertua. Keisarinna Aleksandra sai kuulla tapahtuneesta vasta jälkeenpäin. Kruunustaluopumisen yhteydessä Nikolai II luovutti ylipäällikkyyden takaisin serkulleen, suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšille.
Suuriruhtinas Mikael oleskeli Pietarissa ruhtinas Putjatinin talossa, kun tieto Nikolai II:n kruunustaluopumisesta saapui. Duuman väliaikaisen komitean johtajat saapuivat 16. (3.) maaliskuuta Mikaelin luo esittämään näkemyksensä vallankumouksellisesta tilanteesta. Komitean puheenjohtaja Rodzjanko ja sosialistivallankumouksellisiin liittynyt trudovikkien kansanedustaja Aleksandr Kerenski suosittelivat Mikaelia kieltäytymään kruunusta, sillä kansa ei välttämättä hyväksyisi häntä hallitsijaksi ja vallankumous voisi tällöin muuttua entistä verisemmäksi. Kadettipuoleen johtaja Miljukov ja oktobristien johtaja Gutškov toivoivat monarkian säilyttämistä. Neuvonpidon päätteeksi Mikael ilmoitti luopuvansa hänelle tarjotusta kruunusta ja ottavansa sen vastaan vain, mikäli mahdollinen tuleva perustuslakia säätävä kansalliskokous niin tahtoisi. Paikalle kutsutut juristit Vladimir Nabokov ja Boris Nolde laativat asiakirjan, jolla Mikael luovutti ylimmän vallan uudelle väliaikaiselle hallitukselle. Tämäkään menettely ei perustunut mihinkään lakiin.
Kun Mogiljoviin samana päivänä palannut Nikolai kuuli veljensä päätöksestä, hän yritti luopua uudelleen kruunusta poikansa hyväksi, mutta tätä ei enää huomioitu. Nikolai II:n ja Mikaelin kruunustaluopumisjulistukset julkaistiin samanaikaisesti seuraavana aamuna.