stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bryan Oviedo
Ura > Seurajoukkueura

Oviedo aloitti uransa kotimaansa Deportivo Saprissassa, jossa hän pelasi vuonna 2009 seitsemän ottelua. Tammikuussa 2010 Oviedo siirtyi Tanskan Superliigan FC Kööpenhaminaan. Kööpenhaminassa Oviedo voitti Tanskan mestaruuden kaudella 2009–2010 sekä Tanskan cupin kausilla 2010–2011 ja 2011-2012. Vuonna 2012 hänet valittiin myös cupin parhaaksi pelaajaksi. Oviedo debytoi Kööpenhaminan paidassa myös Eurooppa-liigassa. Yhteensä hän pelasi seuran paidassa 30 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Kevätpuoliskon kaudesta 2010-2011 Oviedo oli lainassa toisessa tanskalaisseurassa, FC Nordsjællandissa, jossa otteluita kertyi 14.
Elokuussa 2012 Oviedo siirtyi Valioliigan Everton FC:hen. Debyytti Valioliigassa tapahtui seuraavassa kuussa Swansea Cityä vastaan. Avausmaali syntyi Oviedon toisella Valioliiga-kaudella marraskuussa 2013 Stoke Cityä vastaan. Seuraavassa ottelussa Oviedo iski ottelun ainoan maalin Manchester Unitedin verkkoon. Tammikuussa 2014 Oviedo mursi sääri- ja pohjeluunsa FA Cupin ottelussa Stevenage FC:tä vastaan. Oviedo palasi kentille vasta saman vuoden syyskuussa. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 50 valioliigaottelua. Tammikuussa 2017 hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Sunderlandiin.
Ura > Maajoukkueura

Oviedo edusti Costa Rican alle 20-vuotiaita vuoden 2009 MM-kilpailuissa, joissa Costa Rica oli neljäs. Oviedo pelasi turnauksessa kuusi ottelua. Debyytti Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa tapahtui tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan. Maajoukkueuran avausmaali syntyi vuoden 2011 helmikuussa Venezuelaa vastaan niin ikään ystävyysottelussa. Oviedo oli mukana vuoden 2011 Gold Cupissa. Vuoden 2014 MM-kilpailuista hän joutui jäämään sivuun jalkavammansa takia. Hän pelasi yhden ottelun Copa América Centenario -turnauksessa 2016.
Rannetuki

Tarranauhalla kiristettävä rannetuki.
Rannetuki on ranteen tukemiseen kehitetty apuväline. Rannetukea käytetään esimerkiksi erilaisten rannevammojen hoidossa ja kuntoutuksessa, mutta myös urheilussa muun muassa vammojen ennaltaehkäisyssälähde?. Tukea ei ole tarkoitus käyttää jatkuvasti vaan tarpeen ja potilaan oman hoitohenkilökunnan ohjeistuksen mukaan. Tuki on tarkoitettu ainakin sellaisia tilanteita varten, jolloin ranteeseen kohdistuu erityistä kuormitusta, kuten esineiden kantamisen aikana, kotitöissä, pyöräillessä tai toimistotyössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rannetuki Wikimedia Commonsissa
Kylmähaude

Kertakäyttöinen kylmähaude
Kylmähaude auttaa tyrehdyttämään esimerkiksi viisaudenhampaan poiston aiheuttamaa verenvuotoa ja laskemaan toimenpiteestä aiheutuvaa turvotusta. Kylmähauteeksi kelpaa jääpussi, kylmävesikääre tai vaikka pakastevihannespussi. Hauteen ympärille kuitenkin kannattaa laittaa ohut pyyhe, ettei saa paleltumaa. Samasta syystä kylmähaudetta ei pidä pitää ihoa vasten puolta tuntia kauempaa yhdellä kertaa. Kylmähauteen lisäksi puoli-istuva asento auttaa verenvuodon tyrehdyttämisessä. Ei kuitenkaan kannata käydä täysin makaavaan asentoon, ettei verenvuoto aiheuta tukehtumisvaaraa.
Muita käyttötarkoituksia > Urheiluvammat

Urheilun jälkeen lihaksia voi särkeä niin, että täytyy käyttää kylmähaudetta.
Iivana Suuri

| Iivana Suuri |
| --- | --- |
 
Moskovan suuriruhtinas (Venäjän hallitsija)
Valtakausi:  28. maaliskuuta 1462 –  27. lokakuuta 1505
Kruunajaiset:  14. huhtikuuta 1502
Edeltäjä:  Vasili II
Seuraaja:  Vasili III

Syntynyt:  22. tammikuuta 1440 Moskova, Moskovan ruhtinaskunta
Kuollut:  27. lokakuuta 1505 (65 vuotta) Moskova, Moskovan ruhtinaskunta
Puoliso:  Tverin ruhtinatar Maria Borisovna   Sofia Palaiologos
Lapset:  Jelena  Feodosia Jelena nuorempi Vasili III Juri Dmitri Jevdokia Jelena nuorin Feodosia nuorempi Semjon Boris  Andrei
Suku:  Rurik
Isä:  Vasili II
Äiti:  Borovskin Maria
Uskonto:  ortodoksi
Iivana III eli  Iivana Suuri (ven. Иван III Васильевич tai Иван Великий, Ivan III Vasiljevitš, Ivan Veliki); (22. tammikuuta 1440 Moskovan ruhtinaskunta – 27. lokakuuta 1505, Moskovan ruhtinaskunta) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1462–1505 ja ensimmäinen koko Venäjän hallitsija vuodesta 1478.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Vasili Vasiljevitš, Moskovan suuriruhtinas Vasili II Sokea ja Maria Jaroslavnovna Borisovna. Hänellä oli kaksi sisarusta Anna ja Andrei. Hän oli isänsä kanssahallitsija, jonka tämän serkku ja kilpailija Dmitri Šemjaka oli sokaissut vuonna 1446, aina isänsä kuolemaan asti vuonna 1462.
Suuriruhtinas

Iivana III Suuri yhdisti Venäjän maat valloittamalla Novgorodin useaan kertaan karkottamalla sieltä tuhat kauppias- ja pajariperhettä ja 7 000 asukasta ja korvaamalla ne moskovalaisilla sekä kukistamalla Kultaisen ordan ja Liettuan. Hän kunnostutti Moskovan Kremlin ja avioitui Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentyttären Sofia Palaiologoksen kanssa, jolloin Venäjä saatettiin hänen seuraajansa Iivana Julman kaudella tulkita kolmanneksi Roomaksi. Suuriruhtinatar Sofia otti Moskovan hovissa käyttöön bysanttilaisia seremonioita kuten monimutkaiset kruunajaismenot ja bysanttilaista alkuperää oleva kaksoiskotkavaakunan.
Iivana Suuri oli yksi Venäjän pitkäaikaisimmista hallitsijoista ja hän eli oman aikansa ihmiseksi pitkään. Hän keräsi ympärilleen italialaisia ja kreikkalaisia oppineita,  diplomaatteja, taiteilijoita ja käsityöläisiä sekä vei maataan länttä kohti.
Iivana III oli merkittävä rakennuttaja. Hän kutsui toisen vaimonsa Sofia Palaiologoksen pyynnöstä italialaisen arkkitehti Ridolfo Aristotele Fioravantin Bolognasta suunnittelemaan Uspenskin katedraalin uuden kivirakennuksen aiemman romahtaneen tilalle. Baltian suunnan varmistamiseksi ryhdyttiin vuonna 1492 rakentamaan Iivananlinnaa. Myös Neitsyt Marian Ilmestyskirkko, Spasskaja-torni, Iivana Suuren kellotorni, Fasettipalatsi ja Terem-palatsin vanhin versio rakennettiin hänen hallituskaudellaan 1400-luvun lopulla tai 1500-luvun alkuvuosina.
Suuriruhtinas Iivanan kutsuman italialaisen arkkitehti Lamberti Aloisio da Mantagnanan (Aleviz Novyi tai Aleviz Friazin, Aloisio "Uusi") suunnitelmien mukaisesti rakennettiin Arkkienkelin katedraali vuosina 1505-1508 ja Kristuksen taivaaseenastumisen luostari kunnostettiin tulipalon jälkeen vuosina 1519-1519. Iivana rakennutti alituisesti tulipaloissa tuhoutuvien puurakennusten tilalle Kremliin enemmän kivirakennuksia kuin kukaan ennen häntä. Henkilökohtaiseksi edustuspalatsikseen hän rakennutti italialaisen arkkitehti Marco Ruffon (Mark Fryazin) ja lombardialaisen kuvanveistäjä, arkkitehti Pietro Antonio Solarion (Pjotr Friazin) suunnitteleman vuosina 1487-1492 rakennetun Fasettipalatsin.
Toinen puoliso suuriruhtinatar Sofia oli myös vaikuttamassa siihen, että alamaisuuden osoittaminen sekä verojen maksaminen Kultaiselle ordalle loppui. Hän toi myös uuden tavan etsiä tsaarille puolisoa, ns. morsiankatselmuksen. Ylimysperheet lähettivät naimaikäiset tyttärensä hoviin, jossa heidät asetettiin riviin ja tsaari valitsi heistä mieleisensä. Prosessiin liittyi paljon juonittelua ja muutama morsianehdokas huumattiin tai myrkytettiin, jotta hänet voitiin hylätä sairaana tai jopa palauttaa häpeällisesti vanhemmilleen, kuten kävi Mikael I Romanovin puolisonvalinnassa. Myös Iivana V valitsi puolisonsa morsiankatselmuksesta.
Iivana III yritti Viipurin valtausta syksyllä 1495. Se olisi tuonut hänelle Suomenlahden ja Nevan alueen herruuden, mutta yritys epäonnistui.
Perhe

Ensimmäinen vaimo, vuodesta 1452 oli Tverin suuriruhtinatar Maria Borisovna (1442–1467), Tverin suuriruhtinaan Borisin tytär, joka todennäköisesti kuoli myrkytettynä. Avioliitosta syntyi yksi lapsi:
Ivan Ivanovitš Nuori (1458-1490), Tverin suuriruhtinas vuodesta 1458 lähtien, Moskovan suuriruhtinas vuosina 1471-1490. Nai vuonna 1483 Moldovan ruhtinaan Stefan III:n tyttären ruhtinatar Jelena Vološanka Stefanovnan (1465-1505), josta tuli Moskovan kruununprinsessa. Heille syntyi poika Dmitri Ivanovitš Vnuk (1483-1509), josta tuli isänsä kuoleman jälkeen Moskovan suuriruhtinaskunnan kruununperijä. Vuonna 1502 Iivana vangitutti juonittelevan miniänsä ja pojanpoikansa, jotka kuolivat vankeudessa.
Toinen vaimo vuodesta 1472, Sofia (Zoë) Palaiologos oli Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentytär. Iivanalle ja Sofialle syntyi vuosina 1474-1490 yhteensä 12 lasta, joista neljä kuoli jo sylilapsina. Heistä Vasili III:n lisäksi vain nuorimmalle pojalle Andreille syntyi jälkeläisiä. Lisäksi tyttäret Feodosia ja Jevdokija saivat jälkeläisiä. Heidän viimeinen tunnettu yhteinen jälkeläisensä Maria Vladimirovna kuoli vuonna 1610.
Lapset:
Jelena Ivanovna (1474-1513), nai vuonna 1495 Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas Alexander Jagiellonin, liitto oli lapseton. Jelena jäi leskeksi vuonna 1506.
Feodosia Ivanovna (1475-1501), nai vuonna 1500 Moskovan kuvernöörin, ruhtinas Vasili Danilovitš Holmskin; vuonna 1501 syntyivät kaksoset Daniel ja Maria, joiden synnytyksen jälkeen Feodosia kuoli.
Jelena Ivanovna nuorempi (1476-?), kuoli sylilapsena
Vasili III Ivanovitš (1479-1533), Moskovan suuriruhtinas. Iivana III teki hänestä seuraajansa huhtikuussa 1505.
Juri Ivanovitš (1480-1536), Dmitrovskin ruhtinas, kuoli naimattomana ilman jälkeläisiä oltuaan kaksi vuotta vangittuna
Dmitri Ivanovitš (1481-1521), Uglitšin ruhtinas. Kuoli naimattomana ilman jälkeläisiä.
Jevdokija Ivanovna (1483-1513), nai vuonna 1506 Kazanin kaanikunnan tataarien tsaari Pjotr Ibrahimovitš Kudai-Kulin, liitosta syntyi Nastasia Petrovna Kazanskaja (k. 1541)
Jelena Ivanovna nuorin (1484-?), kuoli sylilapsena
Feodosia Ivanovna nuorempi (1485-?), kuoli sylilapsena
Simeon (Semjon) Ivanovitš (1487-1518), Kalugan ruhtinas; suunnitteli pakenevansa Liettuaan, mutta jäi kiinni. Kuoli naimattomana ilman jälkeläisiä.
Boris Ivanovitš (1488/1489-?), kuoli sylilapsena
Andrei Ivanovitš (1490-1537), Staritskin ruhtinas; avioitui vuonna 1533 liettualaiseen Gediminas dynastiaan kuuluneen ruhtinatar Eufrosinia Andrejeva Hovanskajan (1516-1569) kanssa ja heille syntyi poika, ruhtinas Vladimir Andrejevitš Staritski, myöh. Dmitrovsky (1533-1569).
Myös Iivana III:ta kutsuttiin nimellä groznyi mahdollisesti ankaran katseensa takia, samoin kuin myöhemmin varsinaista Iivana IV Julmaa, pojanpoikaansa.
Iivana III Suuri, Moskovan suuriruhtinas Ivan Vasiljevitš on haudattu rakennuttamaansa Arkkienkelin katedraaliin Moskovan Kremlissä.
Aiheesta muualla

Markus H. Korhonen, Oulun yliopisto: Bysantin myöhemmistä vaiheista
Russiapedia, Prominent Russians: Ivan III the Great (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vasili II | Moskovan suuriruhtinas 1462–1505 | Seuraaja: Vasili III |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: – | Venäjän hallitsija 1462–1505 | Seuraaja: Vasili III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Sofia (Zoë) Palaiologos, kallomittaukseen perustuva rekonstruktio vuodelta 1994.
Iivana III, miniatyyrimaalaus teoksesta Tsarskij tituljarnik, 1672
Bloodywood

| Bloodywood |
| --- | --- |

Tiedot
Tyylilaji:  Folk metal, Nu metal
Kotipaikka:  New Delhi
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bloodywood on intialainen folk metal -yhtye.
Yhtye yhdistää nu metal -tyyliä ja perinteisiä intialaisia soittimia sanoituksiin, joista osa on punjabin kielellä.
Historia

Yhtyeen historia juontaa vuoteen 2008, jolloin Karan Katiyar opetteli kitaransoittoa. Ennen yhtyeen muodostamista Karan teki parodiaversioita suosituista bollywood-kappaleista. Vuonna 2015 Karan tapasi Jayant Bhadulan, jonka kanssa hän teki "Sinbad The Sailor" -kappaleesta version nimellä "Sinbad The Slayer". Karan lopetti lakimiehenä ja keskittyi musiikkiin, jolloin syntyi nimi Bloodywood. Yhtye sai huomiota vuonna 2017 versiolla vuoden 2003 kappaleesta "Mundian To Bach Ke". Karanin tekemä lyriikkavideo päätyi räppäri Raoul Kerrin tietoon, joka pyysi tekemään videon kappaleeseen "For Her".
Kerr tuli vierailijaksi kappaleessa "Ari Ari", mutta on ollut yhtyeessä siitä lähtien.
Yhtye nousi internetin kautta suosioon kun kappaleen "Ari Ari" musiikkivideo julkaistiin. Aikaisemmin yhtye oli julkaissut metalliversioita pop-kappaleista. Yhtyeen kappale "Jee Veerey" kertoo masennuksesta ja "Endurant" kertoo kiusaamisesta. Oman materiaalin julkaisemisen myötä yhtye sai yhteydenoton Wacken Open Air festivaalin järjestäjiltä, jolloin yhtye aloitti harjoittelemisen lavaesiintymistä varten. Wackenissa Karanin, Jayantin ja Kerrin lisäksi yhtyeessä soitti Sarthak Pahwa dholia (kaksipäistä rumpua).
Yhtyeen albumi Rakshak on julkaistu 18. helmikuuta 2022. Albumilla yhtye yhdistää intialaista huilua ja elektronisia elementtejä. Albumin kappaleelle "Aaj" (suom. Tänään) on julkaistu musiikkivideo ja "Gaddaar" on julkaistu singlenä.
Yhtye julkaisi singlen "Nu Delhi" loppuvuodesta 2024 ja ilmoitti tulevasta kiertueesta Euroopassa vuonna 2025. Yhtyeen albumi Nu Delhi julkaistaan maaliskuussa 2025. Tammikuussa 2025 yhtye julkaisi musiikkivideon "Tadka" uudelle singlelle.
Jäsenet

Karan Katiyar: kitara, huilut
Jayant Bhadula: laulu, murina
Raoul Kerr: laulu, rap
Jäsenet > Kiertuejäsenet

Sarthak Pahwa: dhol
Roshan Roy: basso
Vishes Singh: rummut
Diskografia

Anti-Pop Vol. 1 (2017)
Rakshak (2022)
Nu Delhi (2025)
Aiheesta muualla

Bloodywood Discogsissa. (englanniksi)
Uskonto Espoossa

Uskontokuntiin kuuluminen Espoossa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (50.3%)
Muut uskonnot (3.8%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (45.9%)
Espoon tuomiokirkko on seissyt kirkonmäellä 1400-luvulta lähtien.
Tämä artikkeli käsittelee Espoon uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Espoon kaupungissa 50,3 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 3,8 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 45,9 prosenttia väestöstä. Muun pääkaupunkiseudun tavoin kirkon jäsen kirkon jäsenmäärään vaikuttaa kirkosta eroamisten sekä maahanmuuttajien väestöosuuden kasvaminen. Lisäksi kirkkoon kuuluvaa väkeä muuttaa pois pääkaupunkiseudulta.
Historia > Katolinen aika

Espoon seurakunta perustettiin 1300-luvulla Kirkonummen kappeliksi. Emäseurakunnaksi Espoo muodostettiin vuonna 1451. Katolisella ajalla Espoo oli osa kirkonrakentamisen painopistealuetta. Espoon kirkko rakentui nuoremman kirkkosukupolven aikana vuosina 1485–1490.
Historia > Luterilainen aika

Espoon kirkko ryöstettiin isonvihan aikana. Espoo toimi yliopiston palkkapitäjänä vuosina 1835–1873. Vuodesta 1801 lähtien alueella toimi pitäjänapulainen, jonka virka lakkautettiin vuonna 1859. Vuonna 1929 Grankulla, Kilon ja Albergan asukkaat päättivät muodostaa alueelle sekä suomen- että ruotsinkielisen seurakunnan. Tätä mietittiin vielä 1933 kirkolliskokouksessa ja päädyttiin ehdottamaan Grankullan kauppalan erottamista itsenäiseksi seurakunnaksi, johon itäiset asukkaat eivät suostuneet.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Espoo jaettiin vuonna 1950 kielellisessä perusteella kahteen seurakuntaan, Espoon ruotsalaiseen ja Espoon suomalaiseen seurakuntaan. Kauniaisten ruotsinkieliset kuuluivat Espoon ruotsalaiseen ja suomenkieliset suomalaiseen seurakuntaan vuoteen 1978 saakka, jolloin seurakunta itsenäistyi ruotsin- ja suomenkielisiksi seurakunniksi.
Tapiolan puutarhakaupungin syntyminen toi painetta irtaantumiseen omaksi pitäjäkseen ja vuonna 1960 suomalaisesta seurakunnasta erosi Tapiola itsenäiseksi suomalaiseksi seurakunnaksi, johon kuului Tapiola, Laajalahti, Mankkaa, Taavinkylä, Westend ja Otaniemi. Vuonna 1964 jäljelle jäänyt seurakunta jaettiin kolmeen: Kanta-Espoon, Etelä-Espoon ja Leppävaaran seurakuntiin. Etelä-Espoo jakaantui sittemmin Olarin ja Espoolahden seurakuntiin.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Espoon seurakuntayhtymään kuuluu kuusi seurakuntaa: Espoon tuomiokirkkoseurakunta, Espoonlahden seurakunta, Olarin seurakunta, Tapiolan seurakunta, Leppävaaran seurakunta sekä Espoon ruotsalainen seurakunta.
Espoon tuomiokirkolla on erityinen profiili Espoon historiassa. Espoon seurakunta itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1458 ja tuomiokirkko rakentui vuosien 1485–1490 aikana. Samalla paikkalla oli jo 1350–1360 -lukujen vaihteessa puukirkko. Muut kirkot ovat valmistuneet Espoon kaupungistumisen ja kasvun myötä: Tapiolan kirkko 1965, Leppävaaran kirkko 1979, Espoonlahden kirkko 1980 ja Olarin kirkko 1981.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Vanhoillislestadiolainen herätysliike toimi Espoossa pitkään osana Helsingin rauhanyhdistystä. Espoon rauhanyhdistys perustettiin vuonna 1998 ja vuonna 2005 rauhanyhdistys rakensi oman toimitalon Vanttilaan. Espoon rauhanyhdistys on jäsenmäärältään Suomen 10. suurin rauhanyhdistys. Evankelinen lähetysyhdistys järjestää säännöllisesti toimintaa Espoossa.
Espoossa toimiva Herättäjä-Yhdistyksen paikallisosasto on Espoon osasto. Herännäisten valtakunnalliset Herättäjäjuhlat järjestettiin Espoossa vuonna 2008.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Espoossa Pyhän Tuomaksen seurakunta.
Protestantismi > Vapaakirkollisuus

Vapaakristillinen liike on toiminut pääkaupunkiseudulla liikkeen alkuvuosista eli 1800-luvulta lähtien. Erityisesti Matinkylän ja Soukan alueella toimiva Majakka-seurakunta perustettiin vuonna 1998. Espoon vapaaseurakunta perustettiin Helsingin vapaaseurakunnan työn kautta vuonna 2002. Majakka-seurakunta ja Espoon vapaaseurakunta toimiva vuonna 2021 Matinkylään valmistuneessa Valotalossa. Samassa yhteydessä toimivat myös Espoon kristillinen koulu, päiväkoti Aarteet sekä taidekoulu Talentti.
Protestantismi > Metodismi

Metodistit aloittivat toimintansa Kauniaisissa vuonna 1912. Betlehem-kirkko rakentui vuonna 1917 ja vuonna 1930 seurakunta irtautui Helsingin yhtyedestä omaksi seurakunnakseen.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Espoon helluntailiike juontaa juurensa 1930-luvulle. Kilossa toiminut helluntaiseurakunta ylläpiti vuosikymmenen aikanan Betlehem-lepokotia Leppävaarassa. Tämän jälkeen helluntailaiset toimivat pitkään Helsingin seurakuntien yhteydessä. 1970-luvulla Espooseen perustettiin sekä suomenkielinen helluntaiseurakunta (1971) että ruotsinkielinen helluntaiseurakunta (1971). 1990-luvulla Espoon helluntaiseurakunta ja helsinkiläiset helluntaiseurakunnat käynnistivät toimintaa Kivenlahdessa ja Espoon keskuksessa. Leppävaaran Lähetyskappeli aloitti toimintansa vuonna 1993.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Espoo kuuluu Helsingissä keskuspaikkaansa pitävän Pyhän Marian katolisen seurakunnan toiminta-alueeseen.  Vuoden 2020 alussa Pyhän Marian seurakuntaan kuului 1820 espoolaista.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Espoo kuuluu Helsingin ortodoksisen seurakunnan toiminta-alueeseen. Seurakunnalla on Espoossa vuonna 1998 valmistunut Tapiolan ortodoksinen kirkko.
Kaupunkilähetys

Elintarvikeaputyötä tehdään Espoossa useiden kristillisten yhdistysten ja seurakuntien yhteistyönä. Hyvä Arki -yhdistys tarjoaa elintarvikeapua Suvelassa sijaitsevassa toimintakeskuksessa. Manna-Avun toimintakeskus sijaitsee Tuomarilassa, jossa se tarjoaa elintarvikeapua ja ylläpitää hävikkipuotia. Lisäksi Espoonlahden seurakunta jakaa hävikkiruokaa. Pelastusarmeija ylläpitää Espoossa asumispalveluyksikköä Asunto Ensin -periaatteella sekä ikäihmisten hoivakotia.
Ei-kristilliset yhdyskunnat > Islamilaiset yhdyskunnat

Espoossa toimivia islamilaisia yhdyskuntia ovat Espoon Islamilainen Yhdyskunta Suomessa sekä Ikhlas. Muslimeilla on moskeijat Leppävaarassa, Kilossa, Olarissa ja Matinkylässä.
Espoon rauhanyhdistys on jäsenmäärältään Suomen 10. suurin rauhanyhdistys.
Vapaakristillisyyden keskuksena Espoossa toimii vuonna 2021 valmistunut Valotalo.
Akateemikko

Akateemikko (ruots. akademiker) on Suomessa arvonimi, jonka tasavallan presidentti myöntää erityisen ansioituneille tieteen- ja taiteenharjoittajille. Vuosina 1947–1969 niin sanotussa vanhassa Suomen Akatemiassa oli kaksitoista akateemikon virkaa (neljä luonnontieteellistä, kolme hengentieteellistä, kolme taiteellista, kaksi vaihtuvaa), joiden haltijat velvoitettiin harjoittamaan ja edistämään omaa tieteellistä tai taiteellista alaansa. Vaikka Suomen Akatemia vanhassa muodossaan lakkautettiin vuoden 1970 alussa, saivat silloiset akateemikot pitää virkansa ja palkkaetunsa vanhan lain mukaiseen 70 vuoden eroamisikään saakka. Vuodesta 1972 akateemikko on ollut valtiollinen arvonimi.
Akateemikon viroissa toimineet

Vuosina 1948–1969 nimitettiin akateemikon virkaan ja Suomen akatemian jäseniksi yhteensä 23 tieteen ja taiteen edustajaa:
| Akateemikko | Elinvuodet | Tieteen- tai taiteenala | Virassa |
| --- | --- | --- | --- |
| Aaltonen, WäinöWäinö Aaltonen | 1894–1966 | kuvanveistotaide | 1948–1964 |
| Ilvessalo, YrjöYrjö Ilvessalo | 1892–1983 | metsätiede | 1948–1962 |
| Kaila, EinoEino Kaila | 1890–1958 | filosofia, psykologia | 1948–1958 |
| Kilpinen, YrjöYrjö Kilpinen | 1892–1959 | säveltaide | 1948–1959 |
| Koskenniemi, V. A.V. A. Koskenniemi | 1885–1962 | kirjallisuus | 1948–1955 |
| Nevanlinna, RolfRolf Nevanlinna | 1895–1980 | matematiikka | 1948–1965 |
| Okkonen, OnniOnni Okkonen | 1886–1962 | taidehistoria | 1948–1956 |
| Palmén, ErikErik Palmén | 1898–1985 | meteorologia | 1948–1968 |
| Toivonen, YrjöYrjö Toivonen | 1890–1956 | kielentutkimus | 1948–1956 |
| Virtanen, A. I.A. I. Virtanen | 1895–1973 | biokemia | 1948–1965 |
| Väisälä, YrjöYrjö Väisälä | 1891–1971 | geodesia, tähtitiede | 1951–1961 |
| Aalto, AlvarAlvar Aalto | 1898–1976 | arkkitehtuuri | 1955–1968 |
| Pekkanen, ToivoToivo Pekkanen | 1902–1957 | kirjallisuus | 1955–1957 |
| Haavio, MarttiMartti Haavio | 1899–1973 | kansanrunoudentutkimus | 1956–1969 |
| Ravila, PaavoPaavo Ravila | 1902–1974 | kielentutkimus | 1956–1963 |
| Waltari, MikaMika Waltari | 1908–1979 | kirjallisuus | 1957–1978 |
| Klami, UunoUuno Klami | 1900–1961 | säveltaide | 1959–1961 |
| Vilkuna, KustaaKustaa Vilkuna | 1902–1980 | kansatiede | 1959–1972 |
| Wright, Georg Henrik vonGeorg Henrik von Wright | 1916–2003 | filosofia | 1961–1986 |
| Kokkonen, JoonasJoonas Kokkonen | 1921–1996 | säveltaide | 1963–1991 |
| Laurila, ErkkiErkki Laurila | 1913–1998 | tekninen fysiikka | 1963–1983 |
| Itkonen, ErkkiErkki Itkonen | 1913–1992 | kielentutkimus | 1964–1983 |
| Vanni, SamSam Vanni | 1908–1992 | kuvataide | 1965–1978 |