Moniselitteisyyden etiikka

| Moniselitteisyyden etiikka> Pour une morale de l'ambiguïté.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Simone de Beauvoir
Kieli:  ranska
Genre:  etiikka, filosofia
Kustantaja:  Gallimard
Julkaistu:  1947
Suomennos
Suomentaja:  Erika Ruonakoski
Kustantaja:  Tutkijaliitto
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  173
ISBN:  978-952-5169-81-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Moniselitteisyyden etiikka (ransk. Pour une morale de l’ambiguïté) on Simone de Beauvoir’n vuonna 2013 suomeksi ilmestynyt kirja eksistentialistisesta etiikasta. Teoksen on suomentanut Erika Ruonakoski ja julkaissut suomeksi Tutkijaliitto Paradeigma-sarjassa vuonna 2011. Alkusanat ovat kirjoittaneet Sara Heinämaa ja Erika Ruonakoski. Teoksessa Beauvoir argumentoi absoluuttisen vapauden puolesta ja sen suhteesta olosuhteiden luomiin rajoitteisiin. Teoksen eksistentiaaliset aiheet nojautuvat osin Jean Paul Sartren eksistentialistisiin teemoihin muun muassa teoksessa Being and Nothingness, kuitenkin samalla laajentaen ja tuoden uusia ajatuksia, myös samalla laajentaen Sartren eksistentialististen filosofian teemoja. Esimerkiksi Beauvoir korosti lapsuuden merkitystä ja Startre myöhemmissä teoksissaan myös toi esille lapsuuden merkityksen ihmisen kokemuksesta maailmassa. Beauvoir toi lapsuuden merkityksen teokseensa siinä miten tahto ja vapaus kehittyvät ajan saatossa. Lapsi ei ole siis samanlaisella tavalla moraali kuin aikuinen, koska lapsella ei ole samanlaista käsitystä menneisyydestä, tulevaisuudesta ja hänen toimiensa vaikutuksesta tulevaisuuteen. Samalla lapsen kokemus liittyy myös vakavamieliseen elämäntapaan, jossa arvoja ei ole valittu vaan ne on annettu yläpuolelta.
Hän teoksisessaan Moniselitteisyyden etiikka kirjoittaa ihmisten absoluuttisesta vapaudesta ja miten se on riippuvainen myös muiden vapaudesta. Elääkseen eettisesti, on otettava vastaan tämä vapauden ja olosuhteiden luoma moniselitteisyys sen sijaan että yrittäisimme paeta tai elää itsepetollisesti tässä vapaudessa. Beauvoir antaa esimerkkejä tallaisesta itsepetollisista elämäntavoista muun muassa: Ali-ihminen, vakava Nihilisti Seikkailija ja esteetikko.
Ali-ihminen (Sub-man)
Ali-ihminen kulkee elämän vietävänä ei ota vastuuta omasta vapaudestaan. Tämä voi johtaa siihen, että ali-ihmisestä tulee vakavamielisen ihmisen hyödyllinen pelinappula.
Vakavamielinen
Vakavamielinen ottaa vastaan annetut arvot absoluuttisina kyseenalaistamatta niitä, hän alistaa oman vapautensa näille omaksumilleen arvoille. Tämä voi tarkoittaa esimerkiksi jonkin poliittisen aatteen tai puolueen sokeaa omaksumista. Tämä voi johtaa siihen että "syy" määritetään tärkeämmäksi kuin ne, jotka sitä määrittävät.
Nihilisti
Nihilismi on asenne, joka on seuraamusta pettymyksestä, kun vakavamielinen huomaa arvojensa mielettömyyden. Esimerkiksi kun kenraali huomaa armeijan olevan mieletöntä epäjumala, se ei anna todellista merkitystä hänen elämälleen. Siitä seurauksena nihilisti kiistää, että maailmassa olisi todella mitään arvoa. Todellinen vapaus ei toteudu nihilistin elämässä, koska hän ei tee autenttista valintaa tyhjyydestä, merkityksettömyydestä vaan valinta on tehty vapauden sijaan kieltäymyksestä.
Seikkailija
Seikkailijan asenne on lähellä autenttista vapaata elämäntapaa. Hän väheksyy vakavamielisen ja nihilistin arvoja. Hän heittäytyy elämään ja valitsee toiminnan sen itsensä vuoksi. Kuitenkin seikkailijan asenne johtaa helposti siihen, että hän välittää vain omista projekteistaan ja vapaudestaan. Se voi johtaa Beauvoirin mukaan itsekkyyteen tai pahimmillaan tyranniaan. Hänellä on taipumus asettua sen kannalle, joka antaa hänelle eniten voimaa, nautintoa ja kunnia.
Esteetikko
Esteetikko ottaa etäisyyttä maailmasta, hän suhtautuu tapahtumiin irrallisen tutkiskelun kautta. Hän näkee itsensä ajan ulkopuolella. Hän kokee irrallaan tapahtumista ja ihmisistä kohtaavansa historian, johon hän itse ei koe kuuluvansa. Hän siis kohtaa samalla tyynellä passiivisella asenteella. Itsepetos siis on siis siinä, että nykyhetkeen suhtaudutaan samalla tavalla kuin se olisi jo tapahtunut, vaikka todellisuudessa se on vetäytymistä pakenemista, kun tämä hetki toisin kuin historia, johon emme voi enää vaikuttaa, on toimimisen ja valinnan paikka.
Beauvoir argumentoi, että meidän tulisi eettisellä tavalla tuoda esille, paljastaa vapautemme ja olemassaolomme, hankkeisamme. Vapaus toteutuu meidän jatkuvassa valinnassamme mitä teemme, ja siksi hankkeidemme tavoitteiden ei tulisi koskaan olla ehdottomia. Siis toimintamme on eettistä vain sikäli, kun hyväksymme valintojemme merkityksen, ontologisen perusvapautemme, tekojemme seuraamukset ja vastuun.