stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Bryggman
Merkittäviä suunnittelutöitä > Atrium, Hospits Betel ja Betel-kirkon kellotorni

Asunto-osakeyhtiö Atrium (1927) on viisikerroksinen asuinkerrostalo Turun Yliopistonkadun varrella. Rinteeseen porrastettu talo edustaa 1920-luvun klassistista arkkitehtuuria hillittyine koristeineen ja ylärinteessä olevien sisäänkäyntien pylväskatoksineen. Rakennuksen tontille muodostuu pieni aukio, joka erottaa asuinkerrostalon viereisestä hotellista. Aukiota kutsutaan epävirallisesti Bryggmanin aukioksi.
Hospits Betel (1929) Atriumin naapuritontilla on myös tyyliltään 1920-luvun klassismia, mutta sen yksityiskohdat ovat jo kääntymässä funktionalismiin päin. Turun lähetysseura rakennutti viisikerroksisen Hospits Betelin hotelliksi ja liikerakennukseksi. Bryggman voitti Lähetysseuran järjestämän suunnittelukilpailun. Nykyään rakennuksessa toimii hotelli Scandic Plaza ja muun muassa sen ravintola Bryggman’s.
Betel-kirkon kellotorni (1929). Näkymän Kristiinankadulta Atriumin ja Hospits Betelin rajaamalle aukiolle päättää Bryggmanin suunnittelema kellotorni, joka rakennettiin vuonna 1906 valmistuneeseen Frithiof Strandellin suunnittelemaan Betel-kirkkoon. Asuinkerrostalo, hotelli, piazza ja kirkon campanile muodostavat kansainvälisesti tunnustetun kokonaisuuden, joka henkii italialaista tunnelmaa Yliopistonkadun kävelykatuosuudella. Se kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Merkittäviä suunnittelutöitä > Kirjatorni

Kirjatorni (1935), Åbo Akademin kirjaston ensimmäinen oma rakennus sijaitsee Turussa Tuomiokirkonkadun, Piispankadun, Porthaninkadun ja Henrikinkadun rajaamassa korttelissa, sen keskellä. Lahjoitusvaroin rakennettu Kirjatorni on funktionalistinen, lähes kuution muotoinen rakennus. Sen pohjan sivumitat ovat 19 ja 14 metriä ja se on 20 metriä korkea. Kuutiomuodosta ulkonevia osia ovat korkea savupiippu, neljässä kerroksessa olevat pienet siivouskäyttöön tarkoitetut parvekkeet ja rakennuksen katolla oleva kuutiomainen osa hissikonehuoneelle ja tuuletusjärjestelmälle. Rakennuksen seinät ovat sileät ja valkoisiksi rapatut.
Yliopisto arvioi, että Kirjatorni riittää kirjaston tarpeisiin kuutisen vuotta. Bryggmanin ja yliopiston ajatuksena oli, että sijoittamalla Kirjatorni keskelle korttelia voidaan kirjaston vääjäämättä myöhemmin tarvitsema laajennus rakentaa niin, että Kirjatorni edelleen avautuu Tuomiokirkonkadulle. Ajatus toteutui, mutta olosuhteiden ja kohtalon muovaamin muutoksin. Yliopisto sai laajennusosan rakentamiseksi rahalahjoituksen, mutta sota pilasi suunnitelmat, tuli pulaa rakennusmateriaaleista ja lahjoituksenkin arvo laski. Vasta vuonna 1955 Bryggman saattoi luonnostella ehdotuksen koko kirjaston suunnitelmaksi. Hän kuitenkin sairastui ja kuoli vuoden 1955 lopulla. Yliopisto tilasi laajennuksen suunnittelutyön arkkitehti Woldemar Baeckmanilta. Baeckman sijoitti laajennuksen Bryggmanin kaavailemaan paikkaan ja Bryggmanin ajatusta mukaillen.
Kirjatorni sijaitsee Piispankadun alueella, joka sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Merkittäviä suunnittelutöitä > Suomen Urheiluopisto

Suomen Urheiluopiston (1936–1940-luvun loppu) rakennukset Heinolan Vierumäellä sijoitettiin Tahko Pihkalan valitsemalle luonnonkauniille mäntykankaalle Valkjärven rannalle. Urheiluopiston varhainen rakennuskokonaisuus – päärakennus ja kolme asuinrakennusta – perustuu Bryggmanin ehdotukseen, joka voitti 1930 järjestetyn suunnittelukilpailun. Bryggmanin suunnitelmasta saatiin valmiiksi ennen sotia johtajan asuinrakennus (1933), rantasauna (1933) ja funkkistyylinen päärakennus (1936). Sodan aikana Vierumäellä oli sotilassairaala. Ylemmän henkilökunnan asuinrakennus ja henkilökunnan asuinrakennukset rakennettiin 1940-luvun loppupuoliskolla. Rantasauna on purettu ja sen tilalle rakennettiin tiilinen sauna 1950.
Korkeassa päärakennuksessa on matalammat siipiosat. Osa sen tasakatoista on muutettu harjakatoiksi Bryggmanin suunnitelmien mukaan 1950-luvulla. Päärakennuksen yhteyteen on rakennettu uimahallilaajennus 1967. Urheiluopiston alueelle on myöhemmin rakennettu runsaasti erilaisia urheilu- ja asuinrakennuksia. Urheiluopiston ydinalue on suojeltu rakennussuojelulailla ja sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Merkittäviä suunnittelutöitä > Laivateollisuuden asuinalue Pansiossa

Vuosina 1946–1948 Pansioon toteutettu turkulaisen laivatelakan työntekijöille suunniteltu ja rakennettu asuntoalue kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Muita suunnittelutöitä > Muistomerkit

Bryggman suunnitteli myös muistomerkkejä. Helsinkiin hän toteutti sisällissodan Helsingin valtauksessa kaatuneiden suomalaisten valkoisten hautamuistomerkin Vanhassa kirkkopuistossa yhdessä kuvanveistäjä Elias Ilkan kanssa vuonna 1920 sekä Maamme-laulun muistomerkin Toukolassa yhdessä kuvanveistäjä Viktor Janssonin kanssa vuonna 1948. Myös Noormarkun 1951, Lassilan 1951 sekä Turun hautausmaan 1953 sankarimuistomerkit ovat Bryggmanin suunnittelemia, mustagraniittisia teoksia.
Muita suunnittelutöitä > Restaurointeja

Turun tuomiokirkon restaurointi (1923–1928). Tuomiokirkon 1920-luvun entistystä johtivat professori Juhani Rinne ja arkkitehti Armas Lindgren, jonka toimistossa Bryggman työskenteli. Restaurointi käsitti kirkon sisätilojen palauttamisen keskiaikaiseen asuun ja rakenteellisten vikojen korjaamiseen. Bryggman siirtyi asumaan Turkuun restaurointityön myötä ja perusti oman toimiston 1923.
Turun linnan restaurointi (1946–1961). Jatkosodan ensimmäisenä päivänä 26. kesäkuuta 1941 linnaan osui kaksi palopommia ja tulipalo tuhosi päälinnan puuosat kokonaisuudessaan. Sodan jälkeen alkanut mittava työ kesti 15 vuotta ja valmistui 1961. Bryggman oli restauroinnin pääarkkitehti, hänen kuoltuaan 1955 suunnittelutyön jatkoi loppuun arkkitehti Olli Kestilä. Muun muassa Turun kaupungin edustustiloina toimivien kuninkaan- ja kuningattarensalien näyttävät kasettikatot ovat Bryggmanin käsialaa.
Siunauskappelit

Bryggmanin suunnittelemia siunauskappeleita on viisi. Hän osallistui kaikkiaan 14:ään kirkollisen rakennuksen (kirkko, siunauskappeli tai krematorio) suunnittelukilpailuun. Niistä oli tuloksena kahdeksan palkintosijaa ja yksi lunastus. Ykkössijoja tuli neljä, joista vain kaksi toteutettiin: Turun ja Vantaan kappelit. Muut kolme kappelia ovat normaaleja tilaustöitä.
Paraisten siunauskappeli (1930), Parainen Paraisten kappelia luonnehditaan asialliseksi ja juhlavaksi ja se edustaa tyylillisesti esifunktionalismia. Kappeli sisältyy Paraisten keskiaikaisen kivikirkon ja Vanhan Malmin asuinalueen muodostamaan Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Ylösnousemuskappeli (1941), Turku, Bryggmanin tunnetuin työ
Honkanummen kappelit, kaksi kappelia käsittävä kokonaisuus (1955), Honkanummen hautausmaa, Vantaa. Kappeli vihittiin käyttöön vasta Bryggmanin kuoleman jälkeen 1956.
Metsolan siunauskappeli (1956), Lohja, valmistui vasta Bryggmanin kuoleman jälkeen, suunnitelmien loppuviimeistelyn teki Carin Bryggman.
Ristikankaan kappeli (1957), Lappeenranta, valmistui niin ikään Bryggmanin kuoleman jälkeen. Sen suunnittelun hoiti loppuun arkkitehti Olli Kestilä.
Siunauskappelit > Bryggmanin suunnittelemat siunauskappelit

Paraisten siunauskappeli
Ylösnousemuskappeli
Honkanummen siunauskappelit
Metsolan siunauskappeli
Ristikankaan siunauskappeli
Siunauskappelit > Kirkkosuunnitelmat

Yhtään Bryggmanin suunnittelemaa uutta kirkkorakennusta ei toteutettu, vaikka hänen ehdotuksensa saivat palkintosijoja kilpailuissa: Tammiston kirkko (Viipuri, 1919), Helsingin krematorio (1919), Sortavalan kirkko (1929) ja ehdotus Tehtaanpuiston kirkoksi Helsinkiin (1930).
Siunauskappelit > Muistomerkkejä

Suomalaisten sotilaiden hauta, reliefi Elias Ilkka, 1920, Helsinki.
Kakskerran sankarimuistomerkki, 1948, Turku.
Maamme-laulun muistomerkki, medaljongit Viktor Jansson, 1948, Helsinki.
Lassilan sankarimuistomerkki, 1951, Pori.
Noormarkun sankarimuistomerkki, 1951, Pori.
Sankarimuistomerkki, 1953, Parainen.
Sankarimuistomerkki, 1953, Kemiönsaari.
Turun hautausmaan sankarihautojen yhteinen muistomerkki, sankarihauta-alueen suunnittelu, muistomerkki Jussi Vikainen, 1953, Turku.
Jalusta Mäntän sankarimuistomerkille Kuolema on kulkenut, elämä alkaa, veistos Sakari Tohka, 1954, Mänttä-Vilppula.
Dragsfjärdin sankarimuistomerkki, 1955, Kemiönsaari.
Säätiö ja instituutti

Vuonna 2011 perustettiin Bryggman-säätiö, jonka tarkoituksena on muun muassa ”vaalia arkkitehti Erik Bryggmanin ja hänen tyttärensä sisustusarkkitehti Carin Bryggmanin humaania arkkitehtuuriperintöä”. Säätiö perusti Bryggman-instituutin.
Kirjallisuutta

Nikula, Riitta (toim.): Erik Bryggman 1891-1955, arkkitehti.  Helsinki:  Suomen rakennustaiteen museo, 1991.  ISBN 951-9229-70-1
Mäkikalli, Maija & Grägg, Ulrika (toim.): Moderni Turku 1920- ja 1930-luvuilla: 22 kirjoitusta.  Turku:  Turun yliopisto, 2004.  ISBN 951-29-2714-4
Ringbom, Sixten & Ringbom, Åsa: Akademiska gårdar: arkitektur och miljöer kring Åbo Akademi.  Turku:  Åbo Akademi, 1985.  ISBN 951-649-182-0  (ruotsiksi)
Stigell, Anna-Lisa: Erik Bryggman.  Tammisaari:  Ekenäs tryckeri, 1965.  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Bryggman Wikimedia Commonsissa
Bryggman-säätion www-sivut
Riitta Nikula: / Bryggman, Erik (1891–1955) (maksullinen artikkeli) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.6.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Hospits Betel
Kirjatorni nähtynä Tuomiokirkonkadulta. Etualalla 1950-luvulla valmistunut laajennusosa.
Urheiluopiston päärakennus Kaskela, pääsisäänkäynti korkeassa keskiosassa. (1936).
Laivateollisuuden asuinaluetta Pansiossa.
Harjavallan vesivoimalaitos
Turun linnan Kuninkaansalin kasettikatto.
Kolme ristiä: Risti, varjo ja painauma rappauksessa.
Mainau

Ilmakuva saaresta
Mainaun linna ja kirkko
Mainau on 45 hehtaarin saari Bodenjärvellä Saksassa lähellä Sveitsin rajaa. Se on kuuluisa puutarhasaari ja sen lempinimi saksaksi onkin Blumeninsel eli kukkasaari. Hallinnollisesti saari on ollut osa Konstanzin kaupunkia 1. joulukuuta 1971 lähtien, jolloin Litzelstettenin kunta, johon Mainau kuului, liitettiin Konstanziin. Mainau on edelleen osa Litzelstetteniä, joka on nyt yksi Konstanzin 15 kaupunkipiiristä.
Mainau on yksi Bodenjärven tärkeimmistä nähtävyyksistä. Siellä on myös kasvihuone, jossa trooppinen ilmasto ja tuhansia perhosia.
Aiheesta muualla

Mainaun kotisivut
Kuvia Mainausta
Freiburgin hallintopiiri

| Freiburgin hallintopiiri Regierungsbezirk Freiburg |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Saksassa
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Piirikuntia:  9 + 1
Kuntia:  301
Perustettu:  1973
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Freiburg im Breisgau
Pinta-ala:  9 357 km²
Väkiluku (2015):  2 224 535
 – väestötiheys:  237,7 as./km²
 
Hallintopiirin internetsivut
Freiburgin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä (saks. Regierungsbezirke). Se sijaitsee Baden-Württembergin lounaisessa osassa ja sen keskuskaupunkina toimii Freiburg im Breisgau. Hallintopiirin asukasluku on arviolta 2 224 535 (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 9 357 neliökilometriä.
Freiburgin hallintopiiri on jaettu yhdeksään piirikuntaan (saks. Landkreise) ja yhteen piirittömään kaupunkiin. Hallintopiirin ainoa piiritön eli piirikuntaan kuulumaton kaupunki on sen keskuskaupunki Freiburg im Breisgau. Piirikunnat on puolestaan jaettu 301 kuntaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hallintopiirin internetsivut
Saksan hallintopiirit
| --- | --- |
Baden-Württemberg:  Freiburg  Karlsruhe  Stuttgart  Tübingen 
Baijeri:  Ala-Baijeri  Mittelfranken  Oberfranken  Oberpfalz  Schwaben  Unterfranken  Ylä-Baijeri 
Hessen:  Darmstadt  Gießen  Kassel 
Nordrhein-Westfalen:  Arnsberg  Köln  Detmold  Düsseldorf  Münster
Miniatur Wunderland

Miniatur Wunderlandin talo Hampurissa.
Miniatur Wunderland (lyhenne MiWuLa) on maailman suurin pienoisrautatie, joka sijaitsee Saksan Hampurissa vanhankaupungin eteläpuolella HafenCityn kaupunginosassa, Speicherstadtin alueella. Se on yksi Hampurin suosituimmista matkailukohteista. Sen pinta-ala on 1 200 m². Rata on rakennettu H0-mittakaavaan eli 1:87.
Radassa käytetään Märklinin, Rocon, Pecon ja Fleischmannin kiskoja ja vetureita.
Rautatieaiheiden lisäksi Miniatur Wunderlandissa on muun muassa liikkuvia autoja sekä vedessä liikkuvia laivoja. Vesialtaaseen on mallinnettu jopa vuorovesivaihtelu. Kävijöillä on tilaisuus aktivoida mallissa erilaisia pieniä toimintoja painamalla käynnistyskytkimiä. Laivaliikennettä lukuun ottamatta muu liikenne on ohjattavissa täysin automatisoidusti, jolloin henkilökunnan tarve on melko vähäinen. Laivaliikenteen automatisointikokeilut ovat epäonnistuneet toistaiseksi. Nykyisin henkilökunta ohjaa laivaliikennettä radio-ohjaimilla.
Liikkuvat autot on toteutettu Fallerin kehittämällä menetelmällä, jossa sähkömoottorilla ja akuilla toimiva auto seuraa tien pinnan alle sijoitetun teräslangan magneettikenttää. Lanka ohjaa vipumekanismin avulla etupyöriä kääntymään oikeaan suuntaan, jotta auto pysyy reitillänsä.
Alueet

Näyttely on jaettu maantieteellisiin teema-alueisiin:
Amerikka 100 m²
Hampuri 200 m²
Harz 120 m²
Alpit/Itävalta 60 m²
Knuffingen 120 m²
lentoasema 150 m²
Skandinavia 300 m² (Suomesta näytetään tulliasema ja Sibelius-monumentti Kiirunan kohdalla)
Sveitsi 250 m² (Graubündenin, Valais’n ja Ticinon kantonit).
Vuonna 2010 MiWuLassa oli:
noin 930 veturia
noin 14 450 vaunua
rataa noin 13 000 metriä
opastimia noin 1 270
vaihteita ja kytkimiä noin 3 050
tietokoneita 46
valoja noin 335 000
rakennuksia ja siltoja noin 3 660
figuureja 215 000
autoja 8 850
puita 228 000
henkilökuntaa 230 henkeä.
Näyttelyn rakennuskustannukset ovat olleet 12 miljoonaa euroa ja työtunteja on tarvittu 500 000. Pisin juna on ollut 14,51 metriä. Koko näyttelyn arvellaan valmistuvan vuonna 2020.
Hampurin alueessa on pienoismalli Volksparkstadionista. Stadionin mittakaava on sen suuresta koosta johtuen 1:150.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Miniatur-Wunderland.de
Viikottaiset raportit MiWuLa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Europa-Park

Europa-park Rustin kaupungissa Saksassa
Europa-Park on Saksan suosituin ja suurin teemapuisto. Yli neljällä miljoonalla kävijällä vuonna 2017 se on maailman suosituin kausittain auki oleva ja Euroopan kuudenneksi suosituin teemapuisto. Vain Pariisin Disneyland (joka on auki ympärivuotisesti) ohittaa sen Euroopassa. Europa-Park sijaitsee Rustin kaupungissa, Lounais-Saksassa, Freiburgin ja Strasbourgin välissä. Se on yleensä auki suunnilleen pääsiäisestä marraskuun alkuun (kesäkausi) ja joulukuun alusta tammikuun toiselle viikolle (talvikausi).
Puisto jakautuu viiteentoista eri alueeseen, jotka ovat enimmäkseen nimetty Euroopan maiden ja alueiden mukaan. Europa-Parkin maskotti on harmaa ”Euromaus”-niminen hiiri. Puistossa on myös yli tusinan verran muita hahmoja, jotka ”asuvat” siellä. Europa-Parkia johtaa ”The Mack family”, joka on valmistanut laitteita jo vuodesta 1780, sirkusvaunuja vuodesta 1880 ja vuoristoratoja vuodesta 1921. Puisto avattiin ensimmäisen kerran vuonna 1975.
Puistossa on 10 vuoristorataa, joista vanhin on ”alppirata”, jossa vuoristorata kiidättää läpi timanttikaivosten, tulen ja savun täydentämänä. Uusin rata on ”Blue Fire”, jonka vaunut kulkevat monenlaisista kiepeistä ja silmukoista. Teemapuisto on hyvin arvostettu maailmanlaajuisesti, mutta puisto lupaa silti pitää jonot lyhyinä ajamalla radat tehokkaasti ja lähettämällä vaunut matkaan viipymättä.
Huvipuistolaitteiden lisäksi Europa-Park on myös suuri lomakeskus. Puistossa sijaitsee neljä hotellia, majatalo, tiipii-kylä ja leirintäalue. Suurin hotelleista on nimeltään Colosseo ja se on tehty Rooman Colosseumin tyyliseksi.
26.5.2018 Europa Parkin Skandinavia-osastolla oli suuri tulipalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Europa-Park Wikimedia Commonsissa
Europa-Parkin omat kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Joensuun ortodoksinen seurakunta

| Joensuun ortodoksinen seurakunta |
| --- | --- |
 Joensuun ortodoksinen seurakuntasali
Suuntautuminen:  ortodoksisuus
Kirkkokunta:  Suomen ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Kuopion ja Karjalan hiippakunta
Perustettu:  1893
Kirkkoherra:  Alexander Roszczenko
Pääkirkko:  Pyhän Nikolaoksen kirkko
Jäseniä:  6 228 (31.12.2024)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joensuun ortodoksinen seurakunta on Suomen ortodoksisen kirkon toiseksi suurin seurakunta, ja sen jäsenmäärä oli vuoden 2022 lopussa 6 455 henkilöä. Seurakunta on perustettu 1893, ja sen pääkirkko on Joensuussa sijaitseva Pyhän Nikolaoksen kirkko. Joensuun ortodoksinen seurakunta kuuluu Kuopion ja Karjalan hiippakuntaan ja seurakunnan toiminta-alueena on Joensuun, Kontiolahden, Lieksan, Tohmajärven, Rääkkylän ja Kiteen kunnat sekä Ilomantsin kunta, joka muodostaa oman kappeliseurakuntansa. Seurakunnan kirkkoherrana on toiminut vuodesta 2023 Alexander Roszczenko.
Pyhäköt

Joensuun ortodoksisella seurakunnalla on 7 kirkkoa ja 14 tsasounaa eli rukoushuonetta eri puolilla Pohjois-Karjalaa, joiden lisäksi seurakunnan alueella on joitakin yksityisessä omistuksessa olevaa pyhäkköä sekä Ortodoksisen seminaarin pyhän apostoli ja evankelista Johannes Teologin kirkko.
Pyhäköt > Kirkot

Pyhän Nikolaoksen kirkko, Joensuu
Profeetta Hannan kirkko, Sonkajanranta
Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko, Kontiolahti
Pyhän Nikolaoksen kirkko, Hoilola
Pyhän Kolminaisuuden kirkko, Kitee
Profeetta Elian kirkko, Lieksa
Profeetta Elian kirkko, Ilomantsi
Pyhäköt > Tsasounat eli rukoushuoneet

Pyhän Ristin tsasouna, Joensuun ortodoksinen hautausmaa
Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Eno
Pyhän Johannes Kastajan tsasouna, Honkavaara
Kristuksen käsittätehdyn ikonin tsasouna, Heinävaara
Pyhän Herman Alaskalaisen tsasouna, Kovero
Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Saarivaara
Kristuksen käsittätehdyn ikonin kappeli, Tuupovaara
Pyhien Karjalan valistajien kappeli, Sikrenvaaran leirikeskus
Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen tsasouna, Vuonisjärvi
Pyhän Nikolaoksen tsasouna, Viekijärvi
Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Lieksan kirkkopuisto
Neitsyt Marian syntymän tsasouna, Mutalahti
Pyhien Pietarin ja Paavalin tsasouna, Hattuvaara
Pyhän Ristin tsasouna, Sonkaja
Pyhäköt > Joensuun ortodoksisen seurakunnan alueella yksityisessä omistuksessa olevat pyhäköt

Konevitsan Jumalanäidin ikonin tsasouna
Pyhän apostoli Andreaksen tsasouna
Pyhän Georgios Voittajan tsasouna
Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko
Kaikkien pyhien tsasouna
Aiheesta muualla

Joensuun ortodoksinen seurakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Fiat Ducato

Fiat Ducato on Fiatin vuodesta 1981 lähtien valmistama pakettiautomalli, joka korvasi mallistossa Fiat 242:n. Tavarankuljetusmallien lisäksi Fiat Ducato on alusta lähtien ollut erittäin suosittu matkailuautojen alustana. Euroopassa noin kaksi kolmasosaa kaikista matkailuautoista on rakennettu Ducaton alustalle. Ducato-nimi tulee vanhasta eurooppalaisesta rahayksiköstä, dukaatista (ital. ducato). Vuodesta 2007 alkaen Ducatoa on valmistanut Fiatin hyötyajoneuvo-osasto Fiat Professional.
Fiat Ducato I (1981–1994)

| Fiat Ducato I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Fiat
Valmistusvuodet:  1981–1994
Muut nimet:  Fiat Talento
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Fiat 242
Seuraaja:  Fiat Ducato II
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo AR6 Citroën C25 Peugeot J5 Talbot Express
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,8–2,5 l
Teho:  69–95 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Ensimmäisen sukupolven Fiat Ducato esiteltiin vuonna 1981 seuraajana Fiat 242:lle. Fiatin ja PSA-konsernin yhteistyön seurauksena sisarmalleiksi tulivat tekniikaltaan ja ulkonäöltään lähes identtiset Citroën C25 ja Peugeot J5. Ainoastaan Italian markkinoilla oli myös tarjolla Alfa Romeo AR6 keväästä 1985 vuoden 1989 loppuun. Lisäksi PSA-konserni myi Yhdistyneessä kuningaskunnassa autoa nimellä Talbot Express vuosina 1982–1992. Ducaton lyhytakselivälinen malli tuli markkinoille alkuvuodesta 1989 Fiat Talento -nimisenä.
PSA:n valmistamat bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä kaasutinmoottoreita ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselmoottorit olivat kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienin oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävänä (69 hv) tai turboahdettuna (82 hv) versiona, seuraava 2,4-litrainen turbo (92 hv) ja suurin 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (72/75 hv). Dieselmoottoreista ainoastaan 2,4 ja 2,5 litran turbomoottorit olivat suorasuihkutteisia, muissa oli epäsuora suihkutus. Voimansiirtona kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Ducato sisarmalleineen sai vuonna 1990 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ajovalot ja etusäleikkö vaihdettiin uusiin.