stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Quentin Tarantino
Elokuvakriitikkona

Tarantino on julkaissut kirjoittamaansa elokuvakritiikkiä omistamansa New Beverly Cineman nettisivuilla. Sittemmin hänet on myös hyväksytty Rotten Tomatoesin ”tomatometer-kriitikoksi”, eli hänen kritiikkiään löytyy kyseiseltä sivulta.
Tarantinoon eniten vaikuttanut kriitikko on yhdysvaltalainen Pauline Kael. Etenkin Kaelin arvostelu Jean-Luc Godardin elokuvasta Laittomat oli Tarantinolle merkittävä. Tarantino kokee seuraavan lainauksen vahvasti vaikuttaneen hänen omaan estetiikkaansa nuorena elokuvantekijänä: ”Aivan kuin ranskalainen runoilija olisi ottanut tavallisen banaalin amerikkalaisen rikosromaanin ja kertoisi meille sen romantiikan ja kauneuden, jonka hän luki rivien välistä”.
Kirjailijana

Tarantino teki vuonna 2020 kahden kirjan sopimuksen kustantaja HarperCollinsin kanssa. Tarantinon ensimmäinen kirja Once Upon a Time… in Hollywood on romaaniversio samannimisestä elokuvasta. Tarantinon toinen kirja on 1970-luvun elokuvia käsittelevä tietokirja Cinema Speculation.
Suosikkielokuvat

Tarantinon omat 11 suosikkielokuvaa ovat:
Hyvät, pahat ja rumat (Sergio Leone, 1966)
Rio Bravo (Howard Hawks, 1959)
Blow Out – viimeinen todistaja (Brian De Palma, 1981)
Taksikuski (Martin Scorsese, 1976)
Meidän vastaeronneiden kesken (Howard Hawks, 1940)
Five Fingers of Death (Jeong Chang-Hwa, 1972)
Pandoran lipas (G. W. Pabst, 1929)
Carrie (Brian De Palma, 1976)
Onko rouvani uskoton? (Preston Sturges, 1948)
Tie Kairoon (Billy Wilder, 1943)
Tappajahai (Steven Spielberg, 1975)
Yksityiselämä

Tarantinon naisystäviä ovat olleet esimerkiksi näyttelijä Mira Sorvino ja ohjaaja Sofia Coppola. Tarantino kihlautui israelilaisen laulajan Daniella Pickin kanssa vuonna 2017. Pari avioitui vuonna 2018, ja helmikuussa vuonna 2020 heille syntyi poika.
Tarantino ei nähnyt isäänsä vuosien 1965–1995 aikana ja on sen jälkeen torjunut tämän yhteydenotot.
Tarantino asuu Los Angelesin Hollywood Hillsissä talossa, jonka hän osti vuonna 1996. Lapsensa syntymän jälkeen hän on viettänyt osan ajastaan Israelissa.
Filmografia

Reservoir Dogs (1992)
Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta (1994)
Jackie Brown (1997)
Kill Bill: Volume 1 (2003)
Kill Bill: Volume 2 (2004)
Death Proof (2007)
Kunniattomat paskiaiset (2009)
Django Unchained (2012)
The Hateful Eight (2015)
Once Upon a Time in Hollywood (2019)
Tarantino ohjasi yhden jakson television draamasarjaan Teho-osasto vuonna 1995. Hän ohjasi C.S.I.-sarjan viidennen tuotantokauden päätösjakson ”Grave Danger”, josta hän sai Emmy-palkintoehdokkuuden.
Tunnustukset

Tarantinolle on myönnetty kaksi Oscar-palkintoa parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta (Pulp Fiction ja Django Unchained). Samoista elokuvista hänelle myönnettiin myös parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto.
Tunnustukset > Merkittävimmät palkinnot

Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto:
1995 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta
2013 Django Unchained
Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto:
1995 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta
2013 Django Unchained
2020 Once Upon a Time in Hollywood
Tunnustukset > Merkittävimmät ehdokkuudet

Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto:
1995 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta
2010 Kunniattomat paskiaiset
2020 Once Upon a Time in Hollywood
Parhaan ohjauksen Golden Globe -palkinto:
1995 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta
2010 Kunniattomat paskiaiset
2013 Django Unchained
Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto:
2010 Kunniattomat paskiaiset
2016 The Hateful Eight
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto:
2020 Once Upon a Time in Hollywood
Tarantino sai joulukuussa 2015 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Kirjallisuutta

Bernard, Jami: Tarantino on Tarantino.  ((Quentin Tarantino, 1995.) Suomentanut Matti Apunen)  Helsinki:  Like, 1996.  ISBN 951-578-418-2
Lehtinen, Lauri: Tarantino-kuume ja toipuminen. Filmihullu 5/2014.
Shone, Tom: Tarantino. A Retrospective. Insight Editions, 2017. ISBN 978-1-68383-098-6. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Quentin Tarantinon haastattelu 2009. Ylen Elävä arkisto.
Tarantinon kirjoittamaa elokuvakritiikkiä – Rotten Tomatoes. (englanniksi)
Tarantino esittelee elokuvan Easy Rider – Youtube. (englanniksi)
Bret Easton Ellis haastattelee Tarantinoa – YouTube, podcast. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Hufvudstadsbladet 
Tarantino vuoden 2007 Scream Awardseissa.
Tarantino Django Unchainedin Ranskan ensi-illassa vuonna 2013.
W.i.t.c.h.

W.I.T.C.H.-logo
W.I.T.C.H. on Disneyn Italian osaston tuottama tytöille suunnattu sarjakuva. Sen on luonut Elisabetta Gnone vuonna 2001.
W.I.T.C.H.-sarjakuvasta on tehty myös animaatiosarja. Animaatio ei seuraa sarjakuvan juonta, vaan sen tarinalinjoissa, hahmoissa ja painotuksissa on suuria eroja alkuperäismateriaaliin verrattuna. Esimerkiksi ensimmäisen kauden pääpahis prinssi Phobos onnistuu nousemaan toisen kauden lopussa takaisin valtaan, vaikka sarjakuvissa Phobos ei esiinny kuin vain ensimmäisen ja neljännen saagan aikana. Sen sijaan sarjakuvissa Nerissa oli W.I.T.C.H.-tyttöjen päävastustaja koko toisen saagan ajan. Hahmot eivät myöskään näytä täysin samoilta kuin sarjakuvissa, koska sarjakuviin piirrettyjä hahmoja on jouduttu pelkistämään tv-sarjaan.
W.I.T.C.H.-sarjasta on myös kirjoitettu kirjoja. Kussakin kirjassa on oma seikkailu, eivätkä ne liity W.I.T.C.H.-sarjakuvaan.
Suomessa W.I.T.C.H.-lehti alkoi ilmestyä vuonna 2002. Viimeinen numero 139 julkaistiin vuonna 2013.
Juoni

Viisi kuvitteellisessa Heatherfieldissä asuvaa teinityttöä valitaan Kandrakarin kudoksen vartijoiksi, ja he saavat käyttöönsä neljän alkuaineen sekä yhden määrittelemättömän yhdistävän energian voimat. W.I.T.C.H. pitää itseään fantasiasarjakuvana, mutta siihen liittyy myös supersankariteemoja; tytöt pelastavat maailman ja yrittävät samalla elää normaalia teinitytön elämää tavoitteenaan, ettei kukaan saisi vihiä heidän taianomaisista kyvyistään ja tehtävistään. Sarjakuvan päähahmot ovat W.I.T.C.H.-tytöt Will, Irma, Taranee, Cornelia ja Hay Lin.
Aikakirjat

Aikakirjat 1 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 9513220281)
sisältää tarinat: Aika ennen taikaa, Halloween (julkaistu lehdessä 1/2002), Kaksitoista porttia (2/2002)
Aikakirjat 2 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 951-32-1559-8)
tarinat: Toinen ulottuvuus (julkaistu 3/2002), Vapauttakaa Taranee! (4/2002), Meridianin valo (5/2002)
Aikakirjat 3 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 951-32-1751-5)
tarinat: Valheiden verkko (6/2002), Polkunne kohtaavat vielä (7/2002), Mustat ruusut (8/2002), Neljä lohikäärmettä, osa 1 (9/2002)
Aikakirjat 4 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Neljä lohikäärmettä osa 2 (julkaistu 9/2002), Silta maailmojen välillä (10/2002), Valon Kruunu (11/2002), Nyt ja Aina (1/2003)
Aikakirjat 5 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Tiedän, kuka olet (julkaistu 2/2003), Harha askelia (3/2003), Vaikeita valintoja (4/2003), Nerissan merkki (5/2003)
Aikakirjat 6 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Pahin painajaisesi (julkaistu 6/2003), Kesämuistoja (7/2003), Toinen totuus (8/2003), Will väärillä jäljillä (9/2003)
Aikakirjat 7 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Hyökkäys Kandrakariin (julkaistu 10/2003), Särkynyt sydän (11/2003), Alkuja ja loppuja (12/2003), Luota minuun (1/2004)
Aikakirjat 8 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Veden varjot (julkaistu 2/2004), Kiristystä (julkaistu 3/2004), Kapina (julkaistu 4/2004), Niin lähellä, niin kaukana (julkaistu 5/2004)
Aikakirjat 9 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Pienempi paha (julkaistu 6/2004), Olipa kerran (julkaistu 7/2004), Hiljaisuuden ääni (julkaistu 8/2004), Valheita ja valtapelejä (julkaistu 9/2004)
Aikakirjat 10
tarinat: Lahjoista suurin (julkaistu 10/2004), Varjoelämää (julkaistu 11/2004), Heijastuksia (julkaistu 12/2004), Vapaat sielut (julkaistu 1/2005)
Kirjat

Kultainen lähde
Myrskyn armoilla
Haudattu salaisuus
Jääkukka
Sumuiset vedet
Totuuden liekki
Tehtävä menneisyydestä
Kivinen haukka
Kotkan kynnet
Kultainen feeniks
Yön kuningatar
Tähden kosketus
Taikaruusun maa
Matka maan sydämeen
Kamppailu sydämestä
Taistelu syvyyksissä
Kevään paluu
Matkalla kotiin
Pöllön varjo
Smaragdilintu
Simpukan salaisuus
Testi- ja tietokirjat

Kultainen testikirja - minä ja muut
Maagisimmat testit
Tyyli
Kauneus
Pojat
Koulu
Juhlat
Ystävät
Rakkaus
Meidän jengi
Salaisuudet
Loma
Sisustuksen maaginen kirja
Aiheesta muualla

Kaikkien W.i.t.c.h.-maiden viralliset sivut
Temür-kaani

Temür-kaani
Temür-kaani (mong. Өлзийт Төмөр Ölziit Tömör; 15. lokakuuta 1265 – 10. helmikuuta 1307 Khanbaliq) oli Kiinan Yuan-dynastian toinen keisari (1294–1307). Lisäksi hän oli Mongolivaltakunnan kuudes suurkaani, mutta valtakunnan hajoamisen takia jälkimmäinen arvonimi oli vain nimellinen. Kiinan keisarina hänen hallitsijanimensä oli Chengzong (kiin. 元成宗).
Varhainen elämä

Temür-kaani syntyi 15. lokakuuta 1265. Hän oli Kublai-kaanin toisen pojan, Zhenjinin kolmas poika. Koska Kublai-kaanin ensimmäinen poika kuoli varhain, Zhenjinistä tuli kruununprinssi. Hän kuitenkin kuoli vuonna 1286, jolloin Temürista tuli vuorostaan kruununprinssi. Vuonna 1287 Temür auttoi isoisäänsä Kublai-kaania Nayanin kapinan kukistamiseksi. Temür ja Kublain alainen virkamies Oz-Temür suojasivat Liaojoen ja Liaotungin niemimaan alueita Nayanin liittolaista, Qadaania vastaan ja voittivat hänet.
Kublai-kaanin kuoltua Kurultai kutsuttiin koolle. Koska Zhenjinin toinen poika Darmabala oli kuollut vuonna 1292, Zhenjinin pojista jäljellä olivat enää Gammala ja Temür. Ehdotettiin, että he kilpailisivat siitä, kumpi tunsi Tšingis-kaanin puheet paremmin. Temür voitti, ja hänet julistettiin Yuan-dynastian seuraavaksi keisariksi.
Valtakausi

Temür oli kyvykäs keisari. Hän piti valtakunnan sellaisena, jollaisena Kublai-kaani oli sen jättänyt. Hän jatkoi monia Kublai-kaanin talousuudistuksia ja pyrki elvyttämään maan taloutta Kublain kalliiden sotaretkien jäljiltä. Hän antoi maan toipua erityisesti Vietnamin–mongolien sodasta. Temür-kaanin valtakaudella valtakunnan korkeisiin virkoihin nimitettiin paitsi mongoleita myös han-kiinalaisia, muslimeita ja muutamia kristittyjä. Temürin hallinto kunnioitti kungfutselaisuutta ja kungfutselaisia oppineita. Valtakautensa alussa hän antoi käskyn kunnioittaa Kungfutsea. Myös tiibetiläisten määrä hallituksessa kasvoi vähitellen Temürin aikana.
Hänen valtakautensa aikana alkoholin myynti ja tislaus kiellettiin Mongoliassa vuonna 1297.
Temür vastusti ihmisten rasittamista lisäveroilla. Hän kuoli 10. helmikuuta 1307 Khanbaliqissa eli nykyisessä Pekingissä 41-vuotiaana. Koska Temürin ainoa poika oli kuollut vuonna 1306, hän jäi vaille miespuolista perijää. Hänen kuolemaansa seuranneen valtakamppailun jälkeen hänen seuraajakseen kruunattiin hänen veljenpoikansa Külüg.
Luettelo Norjan ilmavoimien kalustosta

Tämä on luettelo Norjan ilmavoimien nykyisestämilloin? kalustosta.
Lentokoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| F-16 | hävittäjä | 47 F-16AM 10 F-16BM |  |  |
| F-35 | hävittäjä | 52 (tilattu) |  |  |
| P-3 Orion | Sukellusveneen torjunta | 4 P-3C 2 P-3N |  |  |
| Falcon 20C | Ilmavalvonta- ja varhaisvaroituskone | 3 |  |  |
| C-130J-30 | Kuljetuskone | 4 |  |  |
| MFI-15 Safari | Koulutuslentokone | 16 |  |  |
Helikopterit

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lynx Mk86 | Sukellusveneiden vastainen helikopteri | 5 |  |  |
| NH90 NFH | Sukellusveneiden vastainen helikopteri | 3+ |  | Tilattu yhteensä 14, viimeiset tarkoitus luovuttaa vuoteen 2017 mennessä. |
| Sea King Mk43B | Pelastushelikopteri | 12 |  |  |
| Bell 412 | Monitoimihelikopteri | 6 Bell 412HP 12 Bell 412SP |  |  |
Ilmatorjunta

| Nimi | Tyyppi | Kuva | Huom |
| --- | --- | --- | --- |
| NASAMS II | Ilmatorjuntaohjus |  |  |
Aseistus

| Nimi | Tyyppi | Kuva |  |
| --- | --- | --- | --- |
| AIM-9L Sidewinder | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| IRIS-T | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| AIM-120B AMRAAM | Tutkahakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| EGBU-12 Paveway II | Laserohjattu pommi |  |  |
| JDAM | GPS-ohjattu pommi |  |  |
Lauri Teivainen

Lauri Teivainen 1960-luvun keskivaiheilla.
Lauri Jalmari Teivainen (10. elokuuta 1924 Jyväskylä – 27. tammikuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen rehtori, kirjailija, keksijä ja puoluejohtaja. Koulutukseltaan hän oli kasvitieteen alalta väitellyt filosofian tohtori. Hänelle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi. Hänet valittiin Vihreät rp:n (myöhempi KIPU) puheenjohtajaksi vuonna 1988.
Lauri Teivaisella on kahdesta avioliitostaan yhteensä viisi lasta. Professori Teivo Teivainen on Lauri Teivaisen poika.
Elämä ja ura > Varhaisvaiheet

Lauri Teivaisen vanhemmat olivat Evert Teivainen ja Ida o.s. Riihinen, ja hänen lapsuudenkotinsa oli Jyväskylän Tourukadulla. Teivainen astui asepalvelukseen 16-vuotiaana jatkosodan kynnyksellä kesällä 1941. Hän valmistui ylioppilaaksi sota-aikana 1943 Jyväskylän yhteislyseosta.
Jatkosodan loppuvaiheessa Teivainen haavoittui. Hän kävi upseerikoulun syksyllä 1944 ja osallistui vielä Lapin sotaan, jonka kestäessä hänet kotiutettiin 5.2.1945.
Elämä ja ura > Tiede- ja koulu-ura

Lauri Teivainen opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan kasvitiede, erityisesti kasviekologia ja kasvimaantiede. Toisen laudatur-arvosanan hän suoritti eläintieteessä. Teivainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1953. Väitöskirjansa aineiston hän hankki toimiessaan Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana 1948–1952.
Vuosina 1952–1953 Teivainen toimi Juuan kunnallisen kokeilukeskikoulun johtajana. 1953 hänet valittiin rehtoriksi Pälkäneen yhteiskouluun, jossa hän toimi vuoteen 1963 asti. Teivaisen kausi oli Pälkäneen yhteiskoulun voimakkaan kehittämisen aikaa, johon sisältyivät koulurakennuksen laajentaminen, oppilasmäärän voimakas kasvattaminen ja lukusuunnitelmiin liittyvä kokeilutoiminta.
Pälkäneeltä Teivainen siirtyi Helsinkiin, missä hän toimi Suomalais-venäläisen koulun rehtorina 1963–1969. Tämän jälkeen hän toimi Vantaalla Myyrmäen yhteiskoulun rehtorina vuoteen 1975 asti, jolloin hän terveytensä heikennyttyä jäi eläkkeelle.
Eläkkeellä ollessaan Teivainen kirjoitti useita luontoa, elämänfilosofiaa, yhteiskuntaa ja historiaa käsitteleviä teoksia. Hän asui Vihdin Haimoon kylässä.
Elämä ja ura > Poliittinen ura

Teivainen oli Pälkäneen kunnanvaltuuston jäsen SDP:n edustajana 1957–1963 ja myös SDP:n kansanedustajaehdokkaana eduskuntavaaleissa 1958. Vuonna 1961 hän liittyi SDP:n vasemmisto-opposition perustamaan TPSL:ään. 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuoliskolla hän oli uudelleen SDP:n jäsen. Hänet valittiin Suomen vihreän liikkeen ekologisen siiven perustaman Vihreät rp:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 1988, mutta hän kertoo muistelmissaan olleensa mukana Vihreä liitto rp:n toiminnassa jo samasta vuodesta lähtien.
Elämä ja ura > Keksintötoiminta

Lauri Teivainen toimi 1980-luvulla Keksijäyhdistysten Keskusjärjestön (nykyinen Suomen Keksijäin Keskusliitto KEKE ry) puheenjohtajana ja Keksintöuutiset-lehden päätoimittajana. Hänet valittiin myös yhdeksi keksijöiden maailmanjärjestön IFIA:n varapresidenteistä. Teivaiselle itselleen on myönnetty yksi patentti, joka liittyy puunsuojaukseen.
Teokset

Pisavaaran luonnonpuiston metsäkasvillisuudesta ja kasvistosta, Suomen metsätieteellinen seura 1949
Pohjois-Suomen tuoreiden kangasmetsien kasvillisuudesta, väitöskirja 1952
Pälkäneen opas, Pälkäne-Seura 1956
Vihreitä ajatuksia, Pälkäne-Seura 1989, ISBN 952-90-1412-0
Pälkäneen kirja, Pälkäne-Seura 1990, ISBN 952-90-1783-9
Yksityismetsänomistajan kirja (toim.), Keski-Suomen yksityismetsänomistajain yhdistys 1990, ISBN 952-90-2233-6
Keksinnöt, ihminen, yhteiskunta : keksintöekologian perusteet, Keksijäyhdistysten keskusjärjestö 1991, ISBN 952-90-3145-9
Elämäntaitajan kirja, Kuopion elämäntaitajat 1993, ISBN 952-90-4882-3
Jynkän taistelu : taustaa, tapahtumat ja merkitys, Kuopion kaupunki 1994, ISBN 951-842-149-8
Elämäntaito, Elämäntaitajaliitto 1995, ISBN 952-90-6574-4
Luonnon suojelemisesta ihmisen suojeluun : Kulttuurisen ympäristötieteen taustaa ja perusteita, Elämäntaitajaliitto 1996, ISBN 952-90-7823-4
Ihmisen arvoitus, Elämäntaitajaliitto 1997, ISBN 952-90-8968-6
Väreitä : fragmentteja luonnosta, kulttuurista, ihmisestä, Elämäntaitajaliitto 1999, ISBN 952-91-0862-1
Tourukadun tarina : Tourukadun pojan lapsuus ja nuoruus vuosina 1924–1948, Kopijyvä 2002, ISBN 952-5092-78-X
Tarina : vuosilta 1948–2004,  2004, ISBN 952-91-7562-0
Sota Suomessa, Elämäntaitajaliitto 2006, ISBN 952-99759-0-2
Vallankäyttö Suomella, Elämäntaitajaliitto 2007, ISBN 978-952-99759-1-4
Aiheesta muualla

Lauri Teivaisen kotisivu[vanhentunut linkki]
Suomen Keksijäin Keskusliitto KEKE ry
International Federation of Inventors' Associations
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)
Tenkterit

Tenkterit (lat. Tencteri) olivat germaaniheimo, joka yhdessä usipetien kanssa ylitti Reinin vuonna 59 tai 58 eaa. Caesar kukisti tenkterit nykyisen Koblenzin luona 55 eaa. Heimo ylitti Reinin uudelleen 17 tai 16 eaa. ja aiheutti roomalaisille huomattavai tappioita. Drusus voitti heidät lopullisesti 12 tai 11 eaa. Tenkterit sulautuivat lopulta frankkeihin.
Tampereen Ilves (jalkapallo)

| Mitalit> Mestaruussarja, Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1983 |  |
|  Hopeaa | 1985, 2024 |  |
|  Pronssia | 1984, 2017 |  |
Suomen Cup 
|  Kultaa | 1979, 1990, 2019, 2023 |  |
|  Hopeaa | 1977 |  |
Suomen Cupin pikkufinaali 
|  Hopeaa | 2010 |  |
Ilves on tamperelainen jalkapalloseura ja osa samannimistä yleisseuraa. Ilveksen jalkapallojaoston jäsenmäärä on noin 4 800 henkeä, joista pelaajia on noin 3 900. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Veikkausliigassa ja miesten kakkosjoukkue Kakkosessa. Naisten edustusjoukkue pelaa puolestaan Kansallisessa Liigassa, jonne se nousi takaisin kauden 2014 päätteeksi. Ilveksen miehet ovat voittaneet Suomen-mestaruuden 1983, SM-hopean 1985, SM-pronssin 1984 ja 2017 ja Suomen Cupin mestaruuden 1979, 1990, 2019 ja 2023.
Historia > Ensi vuosikymmenet

Ilveksen perustava kokous pidettiin Tampereen lyseolla 10. huhtikuuta 1931. Uuden seuran nimeksi olivat ehdolla Niilon pojat, Pallopojat, Näsin pojat, Haukat ja nimiäänestyksen voittanut Ilves. SPL:n jäsenyyden Ilves sai 27.5.1931. Seura määritteli säännöissään tarkoituksensa olevan mm. ”edistää palloilua Hämeessä”. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Niilo Tammisalo, jalkapallomaajoukkueessa ja HJK:ssa pelannut maalivahti. ”Tammari” vaikutti Tampereella voimistelunopettajana 1929-36.
Perustamisvuonnaan Ilves ei ehtinyt mukaan virallisiin sarjoihin. Seurassa harrastettiin sen ensimmäisenä vuonna jalkapallon lisäksi jääkiekkoa ja jääpalloa. Ilveksen ensimmäinen harjoitusottelu oli Tampereen Palloilijoita vastaan 7. toukokuuta 1931 Tammelan vastavalmistuneella kentällä. Ilveksen peliasussa paita oli vihreämustapystyraitainen ja housut olivat mustat. Seuraavana vuonna 1932 Ilves pelasi jo virallisiakin otteluita ja jalkapalloilussa se osallistui mm. B-sarjan karsintapeleihin.
Ilveksen ensimmäinen jalkapallotuleminen jäi lyhyeksi kestäen vain muutaman vuoden. Jalkapallo poistettiin Ilveksen lajivalikoimasta ensimmäisen kerran 1938.
Toinen tuleminen alkoi 1942, jolloin edustusjoukkue pelasi piirin 1. luokassa ja seuralla oli A-, B- ja C-junioreitakin. Cup-kilpailussa SM:stä 1945 karsintakierroksella Ilves voitti TaPan 4-3 ja hävisi 1. kierroksella TPV:lle 2-8 (ottelussa tehtiin Ilveksen silloinen yleisöennätys 1352).  Toinen tuleminen päättyi käytännössä Maakuntasarjakauteen 1946/47, jonka päätteeksi jalkapalloilusta luovuttiin. Jääkiekkoilu vahvisti seurassa koko ajan asemiaan.
Vuoden 1946 keväällä oli pelattu todellinen kuoleman kamppailu, kun maakuntasarjan viimeisellä kierroksella kohtasivat Ilves ja Ilves-Kissat. Ilves-Kissat johti sarjaa Ilveksen ollessa vain yhden pisteen jäljessä, joten dramaattisessa ottelussa ratkaistiin Suomisarjaan nouseva joukkue. Ilves joutui pelaamaan 1–0-tappioasemassa vajaalla miehityksellä Jussi Linkosuon murrettua ottelun aikana jalkansa. Ilves nousi vielä nousutaisteluun Aarne Honkavaaran tasoituksella, ja ottelun lopussa tarjottiin vielä hyvää mahdollisuutta Ilvekselle tuomitulla rangaistuspotkulla. Honkavaara ampui rangaistuspotkun päin Ilves-Kissojen maalivahtia Niilo Karjalaista. Pallo palasi kuitenkin Honkavaaralle, joka ei toistamiseen epäonnistunut. Tuomari tulkitsi kuitenkin tilanteen niin, että pallo olisi palautunut maalitolpasta ja hylkäsi maalin.
Ilves pelasi ensimmäisen kansainvälisen jalkapallo-ottelunsa tanskalaista Boldklubben 1903:ia (nyk. FC Kööpenhamina) vastaan vuonna 1946. Ilves hävisi 3–0.
Ilves pelasi vielä mm. 1950-luvulla Tampereen piirin 3. luokassa sekä osallistui Suomen Cupiin 1960- ja 1970-luvuilla. Vuonna 1954 Ilves sijoittui 3. luokassa toiseksi ja nousi luokkaa ylemmäksi, mikä ei kuitenkaan aiheuttanut suurta jalkapallobuumia.
Historia > Menestyksekäs 1980-luku

1980-luku oli Ilveksen kulta-aikaa, jolloin seura saavutti muun muassa yhden Suomen-mestaruuden (1983) ja kaksi Suomen cupin mestaruutta (1979 ja 1990) sekä pelasi useana vuonna eurocupeissa. Pitkään kakkosvalmentajana toiminut Jussi Ristimäki pestattiin joukkueen päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella. Ilves voitti kaudella 1983 valmentaja Jussi Ristimäen ja maalitykki Ari Hjelmin johdolla Suomen mestaruuden. Samalla kaudella Ilves teki myös uuden yleisöennätyksen, kun Ilves–KPV-ottelua seurasi Ratinassa 15 000 katsojaa. Vuonna 1984 Ilves sijoittui kolmanneksi ja oli lähellä uusia Suomen-mestaruuden seuraavalla kaudella. 1985 Ilves selvisi loppuotteluun, jonka se kuitenkin hävisi HJK:lle ensimmäisen osaottelun 1–0-voitosta huolimatta. Vuotta myöhemmin Ratinassa 24 000 katsojaa todisti, kun Ilves kohtasi italialaisen Juventuksen Euroopan cupin ottelussa.
Ari Hjelmin lähdettyä Saksaan Stuttgarter Kickersiin 1988 taittui myös Ilveksen menestys, ja kaudella 1989 Ilves sijoittui SM-sarjassa kuudenneksi.