stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cloris Leachman

| Cloris Leachman |
| --- | --- |
 Cloris Leachman vuonna 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1926 Des Moines, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 27. tammikuuta 2021 (94 vuotta) Encinitas, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  George Englund  (vih. 1953; ero 1979)
Lapset:  5
Sukulaiset:  Anabel Englund
Näyttelijä
Aktiivisena:  1948−2021
Palkinnot
 Parhaan naisaivuosan Oscar   1971 Viimeinen elokuva 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Cloris Leachman (30. huhtikuuta 1926 Des Moines, Iowa – 27. tammikuuta 2021 Encinitas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu uransa aikana Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja kahdeksalla Emmyllä. Hänellä on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Ura

Leachman oli kolmesta siskoksesta vanhin. Hän opiskeli Northwestern Universityssä ja kilpaili vuonna 1946 Miss Americassa; pian tämän jälkeen hän aloitti uransa näyttelijänä. Hän pääsi stipendin turvin opiskelemaan New Yorkin The Actors Studioon Elia Kazanin johdolla. [lähde? ]
Leachman oli vuosina 1947–1948 Broad­way-komedian John Loves Mary pää­osa­esittäjän vara­näyttelijänä ja pääsi tekemään vuonna 1948 ensi­esiintymisensä Broad­wayllä näytelmässä Sundown Beach, jota esitettiin vain viikon. Leachman näytteli myös näytelmän As You Like It (1950) uusinta­esityksissä ja esimerkiksi Arthur Millerin The Cruciblessa (1953) ja King of Heartsissa (1954).
Leachmanin ensimmäinen elo­kuva oli Robert Aldrichin vuoden 1955 Kohtalokas tapaaminen. Sitä ennen hän oli esiintynyt myös jo monissa televisio­draamoissa, ja tuotanto­kaudella 1957–1958 hän näytteli pitkä­ikäisessä Lassie-televisio­sarjassa. Leachman keskittyi 1960-luvulla erityisesti televisioon ja oli vierailevana näyttelijänä useisa sarjoissa.
Leachman sai huomiota prostituoidun Agnesin roolista elo­kuvasta Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat (1969) ja kritiikkien arvostusta Peter Bogdanovichin Viimeisestä elo­kuvasta (1971), mistä Leachman voitti parhaan nais­sivu­osan Oscar-palkinnon. Leachman seuraavat roolit olivat televisio­elo­kuvissa, joista huomattavimmat olivat Of Thee I Sing (1972), Kauppias ja enkeli (1973) ja Kohti unelmia (1974). Kauppiaasta ja enkelistä hänet palkittiin Golden Globella.
Suosittu The Mary Tyler Moore Show toi Leachmanille myös yleisön huomiota. Siinä hän näytteli Mary Richardsin vuokran­antajaa Phyllis Lind­stromia. Hän voitti roolistaan Emmy-palkinnon vuosina 1974 ja 1975. Leachmanin hahmon ympärille kehitettiin myös spin-off-sarja Phyllis (1975–1977). Leachman voitti 1970-luvulla Emmy-palkinnon myös televisio­elo­kuvasta A Brand New Life (1973) ja Cher-varietee­ohjelman jaksosta. Elo­kuvien puolella Leachman näytteli muun muassa Mel Brooksin Frankenstein Juniorissa (1974).
Leachman jatkoi 1970-luvun jälkeen uraansa erityisesti televisio­näyttelijänä. Hän esiintyi vuosina 1986–1988 tilanne­komedia­sarjassa The Facts of Life ja vuonna 1989 lyhyt­aikaiseksi jääneessä The Nutt House -sarjassa. Leachman sai viidennen Emmynsä Screen Actors Guildin 50-vuotis­juhla­ohjelmasta ja kuudennen televisio­sarjasta Promised Land. Hänellä oli myös toistuva rooli sarjassa Enkelin kosketus (1997–2003) ja kuului vuosina 2001–2002 The Ellen Show’n vakio­kokoon­panoon. Veljemme on nero sarjassa Leachman näytteli 2001–2006 Ida-iso­äitiä. Siitä hän sai uransa seitsemännen ja kahdeksannen Emmy-palkinnon. Televisio­sarjassa Isän tyttö Leachman näytteli 2010–2014 ja sen jälkeen slaavilaista jumalaa sarjassa American Gods. Hän ääni­näytteli animaatio­sarjoissa Creative Galaxy ja Justice League Action. Leachmanin 2000-luvun elo­kuviin kuuluvat The Comedian (2016), I Can Only Imagine (2018) ja Jump, Darling (2020).
Yksityiselämä

Leachman oli naimisissa George Englundin kanssa vuosina 1953–1979. Heillä oli viisi yhteistä lasta, neljä poikaa ja yksi tytär.
Leachman oli laulaja Anabel Englundin iso­äiti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cloris Leachman Wikimedia Commonsissa
Cloris Leachman vuonna 2014.
Mikkelin helluntaiseurakunta

| Mikkelin helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1933
Pastori:  Toni Rautiainen
Pääkirkko:  Porrassalmenkatu 57 Porvoo
Jäseniä:  n. 330 (2011)
TV:  UskoTV
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mikkelin helluntaiseurakunta on vuonna 1933 perustettu mikkeliläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Toni Rautiainen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Mikkelin keskustassa Porrassalmenkadulla. Seurakuntaan kuuluu noin 330 jäsentä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat  jumalanpalvelukset ja rukousillat, pienryhmät, nuoriso-, varhaisnuoriso-, ja lapsityö sekä lähetystyö. Seurakunta osallistuu lähetystyön tukemiseen Fida Internationalin ja Avainmedian kautta. Seurakunta julkaisee Yhteys-lehteä.
Mikkelin helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia

Helluntailiikkeen toiminta saapui Mikkeliin 1930-luvulla ja keskeisiä henkilöitä liikkeen vakiintumisessa olivat Sandra Kinnunen ja Katri Mäkelä. Mikkelin helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1936 Mikkeliin saapui Lauri Heimonen, jonka työtoveriksi tuli seuraavana vuonna hänen vlejensä Niilo Heimonen. Veljekset saivat tukea vaatturi Otto Pyykköseltä, joka toimi seurakunnan saarnaajana vuosina 1937–1948.
Miya Tachibana

| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten taitouinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten taitouinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten taitouinti. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Naisten taitouinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | joukkueohjelma |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | joukkueohjelma |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | joukkueohjelma |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Fukuoka 2001 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Perth 1998 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Perth 1998 | joukkueohjelma |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2003 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2003 | joukkueohjelma |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Bangkok 1998 | yksinuinti |  |
|  Kultaa | Bangkok 1998 | pariuinti |  |
|  Kultaa | Busan 2002 | yksinuinti |  |
|  Kultaa | Busan 2002 | pariuinti |  |
Miya Tachibana (jap. 立花 美哉, Tachibana Miya, s. 12. joulukuuta 1974 Ōtsu) on japanilainen taitouimari, maailmanmestari ja viisinkertainen olympiamitalisti. Olympiamitaleista kaksi on tullut pariuinnista ja kolme joukkueohjelmasta. Parikilpailussa Tachibanan parina on uinut Miho Takeda. Tachibana ja Takeda voittivat parikilpailun MM-kultaa Fukuokan kotikisoissa 2001. Tachibana on myös nelinkertainen Aasian kisojen kultamitalisti: vuosien 1998 ja 2002 kisoissa hän voitti sekä yksilö- että parikilpailun.
Tachibana aloitti taitouinnin harrastamisen alakoulun neljännellä luokalla. Kesällä 2008 hän toimi Yhdysvaltain parhaimpiin kuuluvan Santa Clara Aquamaids -taitouintiryhmän valmentajana Santa Clarassa, Kaliforniassa.
Milstein

Milstein on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
César Milstein (1947-2002), argentiinalainen biokemisti, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
Lev Milstein, Lewis Milestone (1895-1980), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Nathan Milstein (1903-1992), ukrainalais-yhdysvaltalainen viulisti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Milstein”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Miljoonakutojat

| Miljoonakutojat |
| --- | --- |
 Miljoonakutojia (Quelea quelea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Miljoonakutojat Quelea  Reichenbach, 1850
Katso myös
   Miljoonakutojat Wikispeciesissä   Miljoonakutojat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miljoonakutojat (Quelea) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Miljoonakutojien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme Afrikassa elävää lajia. Suvun tunnetuin laji, miljoonakutoja, on nykyään todennäköisesti maailman runsaslukuisin lintulaji, pohjoisamerikkalaisen muuttokyyhkyn kuoltua sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Miljoonakutojiin kuuluvat lajit

Kardinaalikutoja (Quelea cardinalis)
Miljoonakutoja (Quelea quelea)
Punahuppukutoja (Quelea erythrops)
Metro: Last Light

| Metro: Last Light |
| --- | --- |

Kehittäjä:  4A Games
Julkaisija:  Deep Silver
Jakelija:  Deep Silver, GOG.com, Steam, PlayStation Store, Microsoft Store, Google Stadia, Nintendo eShop ja Epic Games Store
Ohjaaja:  Andrew Prohorov
Suunnittelija:  Viacheslav Aristov
Taiteilija:  Andrey Tkachenko
Säveltäjä:  Alexey Omelchuk
Pelisarja:  Metro 2033
Pelimoottori:  4A Engine
Julkaistu:   14. toukokuuta 2013 Windows, PlayStation 3, Xbox 360 NA 14. toukokuuta 2013 EU 17. toukokuuta 2013 OS X 10. syyskuuta 2013 Linux 5. marraskuuta 2013 PlayStation 4, Xbox One NA 26. elokuuta 2014 EU 29. elokuuta 2014 
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: D (17 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18 ja PEGI 16  USK 18 
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, OS X, Linux, PlayStation 4, Xbox One
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Optinen levy, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Metro: Last Light on 4A Gamesin kehittämä ja Deep Silverin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, OS X:lle ja Linuxille sekä vuonna 2014 PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Peli on jatko-osa vuoden 2010 videopelille Metro 2033. Vuonna 2015 julkaistu Metro 2035 -romaani perustuu Last Lightin tarinaan.
Uutena sisältönä pelissä on pelimoodit Ranger ja Ranger Hardcore, jotka muuttavat pelaamisen realistisemmaksi. Moodit tulee ostaa erikseen, mutta rajoitettu erä Metro: Last Light -pelistä sisältää moodit valmiiksi.
Vuonna 2014 sarjan kaksi ensimmäistä osaa julkaistiin päivitettyinä Redux-versioina.
Juoni

Vuonna 2034 ydintalvi on laantunut maan pinnalla. Ihmiset ovat saaneet edellisessä osassa mainitun D6:n haltuunsa. Artyom saa selville ystävänsä Khanin kautta, että Mustat eivät olekaan uhka, vaan pikemminkin ihmiskunnan pelastus. Khan on löytänyt yhden Mustan, joka selvisi Artyomin pommituksesta vuosi sitten. Artyom saa Khanilta tehtäväkseen pyydystää tämän, kun taas muut D6:n johtohenkilöt kehottavat tätä tuhoamaan Mustan. Nuori nainen, Anna, lähetetään Artyomin kanssa nappaamaan olentoa ulkoa, mutta olento ehtii tainnuttamaan Artyomin. Artyom herää natsien sellistä muutaman muun kanssa, mutta ehtii erään kommunistin, Pavelin, kanssa tappamaan molemmat kidnappaajat. Artyom lähtee Pavelin kanssa pakoon natsien tukikohdasta, ja käy ilmi Pavelin pettäessä Artyomin, että metron asemia ollaan tuhoamassa keinotekoisen viruksen avulla. Ongelmat eivät lopu, sillä Musta on kadoksissa, ja se on ehkä ainoa pelastus.
Pelissä on edeltäjänsä tavoin kaksi lopetusta, ”hyvä” ja ”huono”. Peli valitsee lopetustarinan pelaajan toiminnan perusteella. Huonossa lopussa Artyom räjäyttää itsensä, Millerin, loput sotilaat sekä kommunistit pommilla ja tuhoaa samalla D6:n. Hyvässä lopetuksessa Musta estää Artyomia räjäyttämästä pommia ja heidän löytämät loput Mustat tappavat kommunistit. Artyom jää henkiin, Miller halvaantuu mutta jatkaa johtotehtävissä, Uhlman kuolee (myös huonossa lopetuksessa) sekä Khan katoaa.
Vastaanotto

Pelaaja-lehti on antanut pelille arvosanan 8/10 arvostelussaan.
Aiheesta muualla

Metro: Last Light MobyGamesissa (englanniksi)
Chet Baker Sings

| Chet Baker Sings Chet Baker |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 15. helmikuuta 1954
 Julkaistu: kevät 1954
 Tuottaja(t): Richard Bock
 Tyylilaji: West Coast -jazz, cool jazz
 Kesto: 43.55
 Levy-yhtiö: Pacific Jazz
Chet Bakerin muut julkaisut
| The Trumpet Artistry of Chet Baker 1954 | Chet Baker Sings 1954 | Chet Baker Sings and Plays 1955 |
Chet Baker Sings on trumpetistina tunnetun yhdysvaltalaisen jazz-muusikon Chet Bakerin ensimmäinen albumi, jolla hän laulaa. Albumi julkaistiin Pacific Jazz Records -levymerkillä vuonna 1954. Vuonna 2001 albumi sai Grammy Hall of Fame Award -palkinnon.
Kappaleet > Alkuperäinen LP-julkaisu (Pacific PJLP-11)

But Not for Me – 3.04
Time After Time – 2.46
I Get Along Without You Very Well (Except Sometimes) – 2.59
My Funny Valentine – 2.21
There Will Never Be Another You – 3.00
The Thrill Is Gone – 2.51
I Fall in Love Too Easily – 3.21
Look for the Silver Lining – 2.39
Kappaleet > Vuoden 1956 uudelleenjulkaisu (Pacific PJ-1222)

Vuoden 1956 uudelleenjulkaisu sisältää ylimääräiset kappaleet 1–6, jotka nauhoitettiin heinäkuun 23. ja 30. päivän välillä vuonna 1956.
| Ensimmäinen puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | That Old Feeling | Lew Brown, Sammy Cahn | 3.03 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | It’s Always You | Jimmy Van Heusen, Johnny Burke | 3.35 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Like Someone in Love | Jimmy Van Heusen, Johnny Burke | 2.26 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | My Ideal | Newell Chase, Leo Robin, Richard A. Whiting | 4.22 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I’ve Never Been in Love Before | Frank Loesser | 4.29 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | My Buddy | Walter Donaldson, Gus Kahn | 3.19 |  |  |  |  |  |  |
| Toinen puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 7. | But Not for Me | George Gershwin, Ira Gershwin | 3.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Time After Time | Jule Styne, Sammy Cahn | 2.46 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | I Get Along Without You Very Well (Except Sometimes) | Hoagy Carmichael | 2.59 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | My Funny Valentine | Richard Rodgers, Lorenz Hart | 2.21 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | There Will Never Be Another You | Harry Warren, Mack Gordon | 3.00 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Thrill Is Gone | Lew Brown, Ray Henderson | 2.51 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | I Fall in Love Too Easily | Jule Styne, Sammy Cahn | 3.21 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Look for the Silver Lining | Jerome Kern, Buddy DeSylva | 2.39 |  |  |  |  |  |  |
Henkilöstö

Chet Baker – laulu, trumpetti
Russ Freeman – piano, celesta
Carson Smith – kontrabasso
Joe Mondragon – kontrabasso
Bob Neel – rummut
Jimmy Bond – kontrabasso
Larance Marable – rummut
Peter Littman – rummut
Henkilöstö > Tuotanto

Richard Bock – tuottaja
Gerald Heard
William Claxton – valokuvaus
Arvostelut

AllMusic:
Mihail Aljošin

| Mihail Aljošin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Venäjä
Moottoriurheilija
IndyCar
Esikoiskausi:  2014
Nykyinen talli:  Sam Schmidt Motorsports
Kilpailuja:  5
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Paras sijoitus:  -
Aikaisemmat sarjat
2003–2005 2005 2009 2010 2007, 2011  2006-2008, 2010-2013:  Formula Renault  A1GP  Formula 2  GP3  GP2  World Series by Renault
Mestaruudet
2010:  World Series by Renault
Aiheesta muualla
mikhail-aleshin.ru
Mihail Petrovitš Aljošin (ven. Михаил Петрович Алёшин, s. 22. toukokuuta 1987 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen autourheilija.
Ura

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa, joissa hän kilpaili vuosina 1996-2000. Hän kilpaili vuonna 2002 Venäjän F3-mestaruussarjassa sijoittuen neljänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Formula Renault Northern Europe Cupissa sijoittuen 12:nneksi. Vuonna 2004 Aljošin sijoittui sarjan viidenneksi ja voitti Italian Formula Renault -sarjan mestaruuden. Vuonna 2005 Aljosin sijoittui kymmenenneksi Eurocup Formula Renault -sarjassa ja toiseksi Saksan Formula Renault -sarjassa. Hän edusti myös Venäjää kahdessa kilpailussa A1 Grand Prix -kaudella 2005-06. Vuodesta 2006 lähtien Aljošin on kilpaillut Renault World Series -sarjassa Carlin Motorsport -tallissa. Kaudella 2007 hän ajoi kahdessa GP2-sarjan kilpailussa ART Grand Prix -tallissa Espanjassa tuuraten Bahrainissa loukkaantunutta Michael Ammermülleriä ja saavutti kolme pistettä.
Hän ajoi kaudella 2009 uudelleenperustetussa Formula 2 -luokassa sarjan ainoana venäläiskuljettajana. Hän saavutti yhden voiton ja kolmannen sijan pistetaulukossa. Vuonna 2010 Aljošin palasi Formula Renault 3.5 -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Palkintona mestaruudesta, hän pääsi kokeilemaan Renault'n F1-autoa Abu Dhabissa nuorten kuljettajien testisessiossa. Aljošin ajoi kaudella 2010 kaksi kilpailua myös GP3-sarjassa ja Saksan F3 Trophyssa.
Vuonna 2011 Aljošin kilpaili GP2-sarjassa Carlin-tallissa Espanjan, Unkarin ja Belgian kilpailuissa saavuttamatta pisteitä. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2010-2011 saavuttamatta pisteitä ja ajoi yhden kilpailun FR 3.5 -sarjassa saavuttaen neljä pistettä. Vuonna 2012 Aleshin kilpaili FR 3.5 -sarjassa Team RFR tallissa saavuttaen 46 pistettä ja sijoittuen loppupisteissä 13:ksi. Vuonna 2013 Aleshin jatkoi jälleen ja siirtyi Tech 1 Racing-talliin. Hän saavutti 33 pistettä sijoittuen sarjan 12:ksi.
Vuonna 2014 Aleshin siirtyi IndyCar-sarjaan, ollen kaikkien aikojen ensimmäinen venäläinen joka kilpaili sarjassa.
GP2-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | ART Grand Prix | BHRFEA   | BHRSPR   | ESPFEA 6 | ESPSPR Kesk. | MONFEA   | FRAFEA   | FRASPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | EURFEA   | EURSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | TURFEA   | TURSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | BELFEA   | BELSPR   | VALFEA 9 | VALSPR 20 | 3 | 35. |
| 2011 | Carlin | TURFEA DNS | TURSPR DNS | ESPFEA 16 | ESPSPR 18 | MONFEA   | MONSPR   | EURFEA   | EURSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA 15 | HUNSPR 15 | BELFEA Kesk. | BELSPR Kesk. | ITAFEA   | ITASPR   |  |  |  | 0 | 32. |
GP3-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Carlin | ESPFEA   | ESPSPR   | TURFEA Kesk. | TURSPR 22 | EURFEA   | EURSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | 0 | 37. |
Mihail Aljošin vuonna 2007
Moblogi

Moblogi on verkkosivusto, jossa yksi tai useampi käyttäjä voi julkaista kirjoituksiaan reaaliajassa jollakin mobiililaitteella kuten matkapuhelimella. Mobloggaamisen etu on siinä, että käyttäjä voi lisätä blogiinsa kirjoituksia tai kuvamateriaalia paikasta ja ajasta riippumatta, jos hänellä on käytössään matkapuhelin, jossa on gprs- tai wap-yhteys. Tällaisia sivustoja on muun muassa Blogspot.comilla.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mobile blogging
Milt Jackson

| Milt Jackson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1923 Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 9. lokakuuta 1999 (76 vuotta)
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1946–
Tyylilajit:  jazz, bebop, hard bop, cool jazz
Soittimet:  vibrafoni
Levy-yhtiöt:  Blue Note, Warner Records, Atlantic Records ja Impulse! Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Milt Jackson (1. tammikuuta 1923 Detroit, Michigan – 9. lokakuuta 1999) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentti oli vibrafoni. Jacksonin meriitteihin kuuluu Modern Jazz Quartetin johtaminen kymmenien vuosien ajan pianisti John Lewisin kanssa. Ennen Jacksonia oli kaksi suurta vibrafonistia: Red Norvo ja Lionel Hampton. Jackson uudisti vibrafonin soiton.
Milena Matějkovičová

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1983 | 4×400 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1982 | 4×400 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 1984 | 800 metriä |  |
Milena Strnadová o.s. Matějkovičová (s. 23. toukokuuta 1961) on tšekkiläinen pikajuoksija ja keskimatkojen juoksija, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa.
Matějkovičová karsiutui 400 metrin välierissä Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1979. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän juoksi toisen osuuden Tšekkoslovakian hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui 800 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 2.01,72. Lisäksi hän juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Matějkovičová voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 1984 ajalla 1.59,52. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi ajalla 1.58,89. Hän karsiutui 800 metrin välierissä Tokion MM-kilpailuissa 1991 ja Genovan EM-hallikilpailuissa 1992.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 51,88 | Praha | 23. heinäkuuta 1983 |
| 800 m | 1.57,28 | Leipzig | 27. heinäkuuta 1983 |
| 1 000 m | 2.39,5h | Praha | 15. toukokuuta 1985 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 52,74 | Sindelfingen | 1. helmikuuta 1984 |
| 800 m | 1.59,18 | Praha | 26. tammikuuta 1986 |
Mikronesian federaation kansalaisuus

Mikronesian federaation passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Mikronesian federaation kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Mikronesian federaation välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Perustuslain mukaan kaikki sellaiset henkilöt, jotka olivat Tyynenmeren saarten huoltohallintoalueen kansalaisia ja asuivat vakituisesti nykyisen Mikronesian federaation alueella, ovat automaattisesti Mikronesian federaation kansalaisia perustuslain tultua voimaan. Myös sellaiset henkilöt saavat maan kansalaisuuden syntyessään, joiden vähintään toisella vanhemmista oli Mikronesian federaation kansalaisuus lapsen syntyessä.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Hakemuksen perusteella Mikronesian federaation kansalaisuus voidaan myöntää henkilölle, joka täyttää seuraavat ehdot:
on asunut maassa laillisesti vähintään viisi vuotta sen jälkeen kun nykyinen perustuslaki on astunut voimaan
on Mikronesian federaation kansalaisen lapsi tai puoliso
luopuu viimeistään Mikronesian federaation kansalaisuuden saadessaan kaikista muista kansalaisuuksistaan ja on vannonut uskollisuutta Mikronesian federaatiolle
osaa todistettavasti vähintään yhtä maassa tavattavaa kotoperäistä kieltä
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen

Mikronesian federaatio sallii kaksoiskansalaisuuden. Syntyperäisten kansalaisten on aiemmin tullut viimeistään kolmen vuoden kuluttua siitä, kun henkilö täyttää 18 vuotta, ilmoittaa Mikronesian federaation viranomaisille aikomuksestaan säilyttää Mikronesian federaation kansalaisuus ja luopua muista mahdollisista kansalaisuuksistaan.
Mikronesialaisten diasporan kasvaessa maassa päädyttiin vuonna 2023 muuttamaan perustuslakia siten, että kaksoiskansalaisuus on vastaisuudessa sallittu. Yhdysvaltain ja Mikronesian federaation välisen Compact of Free Association -sopimuksen mukaan Mikronesian federaation kansalaisilla on oikeus asua ja työskennellä Yhdysvalloissa ilman viisumia.