stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ville Pörhölä
Aiheesta muualla

Herva, Heikki ja Herva, Kaisa: ”Röyttän karhu – Ville Pörhölä”. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä 1997. ISBN 951-97773-0-X
Ville Pörhölä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ylen Elävä arkisto: Moukarinheittäjänä Losissa
Heikki Klemola: / Pörhölä, Frans Wilhelm (1897–1964) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kallinen, Ville: Pörhölä, Ville (1897–1964) 20.12.2017. Suomen urheiluhistoriallinen seura ry.
Miesten kuulantyönnön olympiavoittajat
Miesten moukarinheiton Suomen mestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Biografiasampo
Päistärkoit

| Päistärkoit |
| --- | --- |
 Isopäistärkoi (Eriocrania semipurpurella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Päistärkoit Dacnonypha
Yläheimo::  Päistärkoimaiset Eriocranioidea
Heimo::  Päistärkoit Eriocraniidae  Rebel, 1901
Suvut
 Dyseriocrania  Eriocrania  Eriocraniella 
Katso myös
   Päistärkoit Wikispeciesissä   Päistärkoit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päistärkoit (Eriocraniidae) on pieni perhosten heimo. Ne ovat alkeellisin imukärsällisten perhosten ryhmä. Joissakin lähteissä päistärkoit liitetään osalahkoon Dacnonypha yhdessä Acanthopteroctetidae-heimon kanssa, mutta jälkimmäiset kuulunevat lähemmäs "kehittyneempiä" perhosia.
Piirteitä

Päistärkoiden levinneisyys on holarktinen ja lajeja tunnetaan yhteensä vain 24. Kaikki lajit ovat pieniä, metallinkiiltoisia ja päiväaktiivisia perhosia, joiden lentoaika sijoittuu yleensä keväälle. Siipiväli on aina alle 15 mm ja lepäävä perhonen pitää siipiään vartalon sivuilla kattolaskuisesti. Siipisuonitus on etu- ja takasiivissä samanlainen. Tunnusomainen piirre on jalkojen säärissä olevien okien määrä, joka on kaikilla lajeilla 0-1-4. Yhdistäviä tuntomerkkejä on myös aikuisen perhosen genitaaleissa sekä siipisuomujen rakenteessa. Toukka on täysin jalaton.
Elintavat

Päistärkoit eivät käy kukilla, mutta juovat imukärsällään nestettä mm. puiden mahlaa vuotavista vioittumista. Naaras munii munat veitsimäisellä munanasettimellaan lehtien sisään ja toukat elävät lehtimiinaajina erityisesti Fagales-lahkon puiden lehtien sisällä. Vain muutamat lajit pajuilla tai ruusukasveilla. Toukan lehtimiinaan jättämä ulostevana on ryhmälle tunnusomainen. Toukkavaihe on lyhytkestoinen ja täysikasvuinen toukka pudottautuu maahan alkukesästä ja koteloituu maan alle tekemänsä kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.
Lajit Suomessa

Suomesta päistärkoilajeja tunnetaan seitsemän
hakaspäistärkoi (Eriocrania unimaculella)
isopäistärkoi (Eriocrania semipurpurella)
kolmiopäistärkoi (Eriocrania salopiella)
lehtopäistärkoi (Eriocrania subpurpurella)
loistopäistärkoi (Eriocrania sparrmannella)
pikkupäistärkoi (Eriocrania cicatricella)
purppurapäistärkoi (Eriocrania sangii)
Aiheesta muualla

Markku Savela: Eriocraniidae
Svenska fjärilar (ruotsiksi)
Leafmines.co.uk: Eriocraniidae (englanniksi)
Tree of Life Web Project (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
UK lepidoptera: Eriocraniidae (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q775573  Wikispecies: Eriocraniidae  BAMONA: Eriocraniidae  BioLib: 17241  BOLD: 731  BugGuide: 15840  CoL: 623PL  EoL: 817  EPPO: 1ERIRF  Fauna Europaea: 53  Fauna Europaea (new): f6531c96-7f62-4e92-8795-515e6805bab6  GBIF: 6946  iNaturalist: 173582  IRMNG: 110421  ITIS: 118829  NBN: NBNSYS0000159969  NCBI: 41178  Open Tree of Life: 905891  Paleobiology Database: 134428  PPE: eriocraniidae
Marie de Rabutin-Chantal

| Madame de Sévigné |
| --- | --- |
 Claude Lefèbvren maalaama muotokuva vuodelta 1665.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1626
Kuollut: 17. huhtikuuta 1696
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marie de Rabutin-Chantal eli Madame de Sévigné (5. helmikuuta 1626 – 17. huhtikuuta 1696) oli ranskalainen markiisitar. Madame de Sevigné tuli tunnetuksi tyttärelleen Françoise de Sévignélle, Grignanin kreivittärelle lähettämistään kirjeistä, joissa hän kuvaa Ludvig XIV:n ajan hovia ja sen tapoja.
Madame de Sévignén kirjeenvaihto julkaistiin vuonna 1726. Kirjeet korostavat muodin merkitystä ranskalaiseen eliittiin kuuluvien naisten elämässä. Markiisittaren kerrotaan myös olleen ensimmäinen, joka kirjoitti maidon lisäämisestä teehen.
Elämä

Marie de Rabutin-Chantalin isällä oli paronin arvo ja äiti kuului varakkaaseen porvarissukuun.
De Rabutin-Chantal meni naimisiin Sévignén markiisi Henrin kanssa 4. elokuuta 1644. Pariskunnan tytär Françoise syntyi vuonna 1646 ja poika Charles vuonna 1648. Markiisi kuoli rakastajattaresta käydyssä kaksintaistelussa saamiinsa vammoihin vuonna 1651. Ennen avioliittoaan markiisittaren oli onnistunut säilyttää oma omaisuutensa ilman miehensä hallintaoikeutta. Tämä ja leskeys takasivat hänelle riippumattoman elämän.
Kuultuaan miehensä kuolemasta markiisitar lausui kuuluisat sanansa: Vihdoinkin tiedän, missä hän nukkuu yönsä. Mies oli tunnettu siitä, että vietti aikaansa rakastajattariensa luona, milloin missäkin. Kirjeissä, joita markiisitar lähetti etupäässä tyttärelleen, käy ilmi hyvä kirjallinen sivistys ja kyky arvioida ihmisluontoa vailla harhakäsityksiä. Molieren tuotannosta hän oli hyvin perillä ja viittaa tämän näytelmien hahmoihin useasti. Leikkisä ilmaisu saattaa hänen kirjeissään vaihtua nopeasti purevaan ivaan. On otettava huomioon, että hän ei ollut tarkoittanut niitä julkaistaviksi, päätöksen niiden julkaisemisesta teki hänen lapsenlapsensa.
Madame de Sévigné asui Pariisissa kaupunkipalatsissa nimeltä Hôtel Carnavalet vuosina 1677–1696. Hän oli tunnettu seurapiirikaunotar, joka edusti aikansa naisihannetta käytöksensä, elämäntapansa sekä pukeutumisensa puolesta.
Madame de Sévigné kuoli sairastuttuaan isorokkoon 17. huhtikuuta 1696.
Teokset

Kirjeitä tyttärelle vuosilta 1671-1694, suom. Toini Kaukonen, Helsinki: WSOY 1953
Markiisitar de Sévignén kirjeet 1648–1696. Suom. työryhmä, toim. Riikka-Maria Rosenberg ja Ulla Tuomarla. Teos 2020 ISBN 978-952-363-041-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie de Rabutin-Chantal Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Marie de Rabutin-Chantal on Wikiaineistossa
Lettres de Madame de Sévigné Gutenberg-projektissa
Markiisitar de Sévignén kirjeet 1648–1696 (Arkistoitu – Internet Archive) kirjaesittely, Teos.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Toivo Korhonen (Mannerheim-ristin ritari)

Toivo Korhonen helmikuussa 1942.
Toivo Johannes Korhonen (14. toukokuuta 1916 Kuopion maalaiskunta – 22. syyskuuta 1969 Vehmersalmi) oli suomalainen kapteeni, kaukopartiomies, toiminnanjohtaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 187. Mannerheim-risti hänelle myönnettiin 10. helmikuuta 1945.
Jatkosodassa hän hankki arvokkaita vihollistietoja 64 kaukopartiomatkallaan n. 3400 kilometriä. Niissä tuhottiin 109 vihollista, siepattiin viisi vankia ja tuhottiin paljon kalustoa.
Jatkosodan alussa Korhonen toimi Osasto Seitamon (JR 52) tiedusteluosaston johtajana. Elokuussa 1941 Korhosesta tuli 14. divisioonan joukkueenjohtaja divisioonan kaukopartiossa, ja kesällä 1943 hän sai vänrikiksi ylennettynä 14. divisioonan koko kaukopartio-osaston johtajuuden Eino Penttilän jälkeen. Joulukuussa 1943 hän haavoittui oman yksikön majoitusalueella tapahtuneessa räjähdysonnettomuudessa, jossa hän menetti toisen silmänsä. Vaikka Korhonen toimi kaukopartio-osaston johtajana vain seitsemän kuukautta, oli hän pisimpään osastossa palvellut kaukopartioupseeri.
Putikko

Näkymä Putikon satamasta pohjoiseen.
Putikko on kylä Savonlinnan Punkaharjulla. Se sijaitsee Etelä-Savon maakunnassa Savon ja Karjalan rajamailla noin 40 kilometriä Savonlinnan keskustaajamasta etelään.
Putikko-nimen taustaa

Putikko-sanan merkitys on kiehtonut monia, mistä johtuen sen alkuperästä on esitetty monia arvailuja. Osa niistä on tieteellistä pohdintaa eri alojen julkaisuissa, osa taas sanan synnyttämiä mielikuvia. Suomalainen paikannimikirja (Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Affecto Finland Oy, Helsinki 2007) kertoo, että nimimuoto oli Putiko (1773). Putikon kylä on Putikon lahden rannalla. Savolaisalueella olevat muutkin Putikko-nimiset paikat liittyvät useimmiten pieniin, pyöreähköihin lahtiin, lampiin tai järviin.
1300-luvulla kirjatut nimimuodot Puutikko ja Putikka viitaavat tynnyrin puolikkaasta tehty tiinuun ja pieneen tynnyrimäiseen puuastiaan. Ehkä Putikon lahden tai sen pohjukan erillisen Saunalahden nimi oli alkuaan vain Putikko eli nimellä kuvattiin sen muotoa. Säämingin historiassa Pekka Lappalainen hakee Väinö Voionmaan tutkimuksiin viitaten sanalle sisällön ansatie-käsitteestä, jonka oli muinaissuomalainen sana ”puutikka”. Kirjoitusmuoto ”Putikka” on saattanut syntyä ruotsinkielisen kirjurin merkinnästä. Useita samaan teoriaan liittyviä paikannimiä löytyy Suur-Säämingin alueelta, kuten Putikon kylää lähellä olevan Ruhvanan Puutikkonniemi. Lappalaisen näkemyksiä tukee, että Putikon lahdelta alkanut vesireitti Laatokalle on ollut todellinen ansatie, jota karjalaiset ovat käyttäneet erä- ja kalaretkillään Pihlajavedelle ja Puruvedelle. Myös Putiloff-nimistä kauppamiestä on esitetty taustaksi.
Saha

Sahatoiminta alkoi Putikossa vuonna 1774 Utrasveteen laskevassa Putikon joessa Patolammen tilalla (nykyinen Putikon Hovi). Sahan perustivat viipurilaiset liikemiehet. Vesisaha siirtyi vuonna 1887 savonlinnalaisen kauppaneuvos Anders Auvisen omistukseen. Auvinen rakensi 1897 Putikon lahden rannalle uuden höyryllä käyvän sahan. And. Auvinen Oy lopetti sahaustoiminnan vasta vuonna 1984. Yksi sahan tunnetuimmista työntekijöistä sotien jälkeen oli Mannerheim-ristin ritari Eero Seppänen.
Myöhemmin sahan toimintaa on jatkanut kymmenkunta eri yrittäjää aina vuosituhannen vaihteeseen saakka, jolloin sahan vuokraajina aloittivat venäläiset ja virolaiset liikemiehet. Nykyään saha on yksityisesti omistettu ja sahatoiminta on loppunut.
Historiaa

Elisenvaarasta Savonlinnaan rakennettu rautatie valmistui Putikon kohdalla 1906. Kokonaisuudessaan rata valmistui 1908. Putikon asemalla tapahtui talvisodan jälkeen 18. maaliskuuta 1940 14 kuolonuhria vaatinut junaturma.
Putikkolainen Johan ”Jussi” Tolonen (SDP) pääsi eduskuntaan varajäsenenä vuosina 1918 ja 1923. Varsinaisena kansanedustajana hän toimi vuosina 1927–1950. Lisäksi hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943.
Putikon kylän eli sahan ympärille rakennetut puutalot ovat 1900–1950-luvuilta, uusimmat asuinrakennukset 1970- ja 1980-luvuilta. Koulu on Putikossa ollut toiminnassa vuodesta 1890 vuoden 2006 kevääseen saakka.
Elokuussa 1987 Putikossa järjestettiin Euroopan arkkitehtiopiskelijoiden (E.A.S.A.) tapaaminen teemalla ”Arkkitehtuuri ja luonto”. Kylässä vieraili viikon ajan yli 500 arkkitehtiopiskelijaa opettajineen 24 maasta. Sen innoittamana Putikkoon perustettiin kylätoimikunta vuonna 1987. Gruppo Putikko ry.perustettiin vuonna 1989lähde? muun muassa Putikon kylän vanhan omaleimaisen ilmeen säilyttämiseksi. Yhdistys kuitenkin lopetettiin vuonna 1999lähde?.
Vuoden kylä 1992

Kyläasiain neuvottelukunta valitsi Putikon 1992 valtakunnalliseksi vuoden kyläksi. Kyseisenä vuotena valintateemana oli kansainvälisyys, joka leimasi myös G.P. ry:n toimintaa.
Kesällä järjestettiin kansainvälinen vapaaehtoinen työleiri, jolloin kunnostettiin eläkeläisten taloja ja puutarhoja. samoin kaksi vuotta myöhemmin.
Toni Edelmann sävelsi ja putikkolainen Hertta Tynkkynen sanoitti ”Vuoden kylä” -juhlaan ”Putikon laulun”.
Putikko kuuluu Vihreän kullan kulttuuritie -hankkeeseen, johon liittyvä esittelytaulu sijaitsee vanhan aseman (rakennettu v. 1906) piha-alueella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teija Ahola (2013) Putikon asemakaavan päivitys. Kulttuuriympäristöselvitys (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (savonlinna.fi)
Putikon Hovi (Arkistoitu – Internet Archive)
Saviseppä
Etelä-Savon vuoden kylät
Rahatšou

| Rahatšou, Rogatšov (Рагачоў, Рогачёв) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Rahatšou, Rogatšov
 Koordinaatit: 53°05′36″N, 30°03′17″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1142 (maininta), 1772 (kaupunki)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,06 km²
Korkeus:  120–150 m
Väkiluku (10/2009):  33 702
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 rogachev.gomel-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rahatšou (valkoven. Рагачо́ў, IPA: [raɣaˈtʂou̯]) eli Rogatšov (ven. Рогачёв; liett. Rahačovas; puol. Rohaczów) on pienehkö kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjän itäosissa. Kaupunki toimii samannimisen hallinnollisen piirin (raion) keskuksena. Rahatšoun kaupungissa asui 33 702 ja koko piirissä 60 933 ihmistä. Piirin asukasluku sisältää kaupungin ohella ympäröivän maaseudun kylineen sekä pikkuruisen Belitskin kaupunkityyppinen taajaman (484 as.).
Kaupunki sijaitsee Dnepr-joen länsipenkereellä strategisesti tärkeällä paikalla, jossa Drut-sivujoki (ven. Друть) liittyy päävirtaan. Historiallisissa asiakirjoissa Rahatšou mainitaan jo 1142. Navigoitavan jokiyhteyden ohella rautatie on nykyään merkittävä liikenneväylä suurille kuljetuksille; kaupunki on Valko-Venäjän itäisen pääradan Mahiljou-Žlobin-osuuden väliasema. Maanteitse lähimmät isommat kaupungit ovat Žlobin (18 km etelään), Bobruisk (59 km länteen) ja Mahiljou (104 km pohjoiseen).
Maatalous on tärkeä elinkeinon haara. Rahatšoun piirissä on pyritty kehittämään erityisesti karjataloutta, perunan, vihannesten ja viljanviljelyä. Merkittävimpien teollisuusyritysten joukkoon kuuluvat meijerituotteita (kuten maitojauheita ja jogurtteja) valmistava JSC Rogachev Concentrated Milk Factory ja opto-mekaanisia laitteita tuottava Rogachev Works Diaproektor.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rahatšou Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
Tiivis kuvaus Rahatšousta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
WikiMapia karttalinkki kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi)
Valokuvia Rahatšousta Radzima.org (englanniksi)
Raab-Katzenstein RK-26 Tigerschwalbe

| Raab-Katzenstein RK-26 Tigerschwalbe |
| --- | --- | --- |

Kuvaus
Tyyppi: koulukone
Miehistö: 2
Ensilento: 1920-luvun lopussa
Valmistaja/suunnittelija: Raab-Katzenstein/Gerhard Fieseler
Mitat
| Pituus | 6,55 m |  |
| Kärkiväli | 8,40 m |  |
| Korkeus | 2,66 m |  |
| Siipipinta-ala | 20,20 m² |  |
Paino
| Lentopaino | 1 100 kg |  |
Voimanlähde
Moottori: SE-ADK: Amstrong Siddeley Lynx 7-sylinterinen-tähtimoottori
| Teho | 200-215 hv |  |
Suoritusarvot
| Huippunopeus | 190 km/h |  |
| Suurin korkeus | 5 000 |  |

Raab-Katzenstein RK-26 Tigerschwalbe oli saksalaisen taitolentäjän Gerhard Fieselerin 1920-luvun lopussa suunnittelema koulukone.
Historia Ruotsin ilmavoimissa

Fieseler esitteli tyyppiä Ruotsissa ja AB Svenska Järnvägsvekstäderna (ASJA) -yhtiö osti yhden koneen joulukuussa 1930. Koneen siviilitunnus oli aluksi SE-ACO, myöhemmin SE-ADK, ja Ruotsin ilmavoimat kokeilivat kyseistä konetta eri moottorityypeillä. ASJA valmisti lisenssillä Ruotsin ilmavoimille 25 konetta tyyppimerkinnällä Sk 10. Kyseinen tyyppi oli lento-ominaisuuksiltaan heikohko ja sille sattui paljon onnettomuuksia. Kone oli Ruotsin ilmavoimien käytössä 1932–1945.
Historia Suomen ilmavoimissa

ASJA:n myytyä SE-ADK:n vuonna 1934 se kulkeutui talvisotaan L. Hemmingerille, joka lahjoitti koneen Suomelle. Se joutui vapaaehtoisyksikkö F19:n käyttöön 9. helmikuuta 1940. Vaikka kone varustettiin Suomen ilmavoimien hakaristitunnuksilla, se ei koskaan ollut rekisteröity Suomen ilmavoimille, vaan F19:n riveissä. Koneen käyttö jäi todella vähäiseksi mm. varaosien puutteen ja moottorin huonon kunnon vuoksi, joten se seisoi suurimman osan ajasta F19:n tukikohdassa Veitsiluodossa. Talvisodan jälkeen koneyksilö tuhoutui 23. kesäkuuta 1940.
Museokoneet

Konetyypin ainoa näihin päiviin säilynyt yksilö, Ruotsin ilmavoimien numero 536 valmistusnumeroltaan 20, on näytteillä Ruotsin ilmavoimien ilmailumuseossa Linköpingissä.
Aiheesta muualla

Sk10 RK-26 Tigerschwalbe Ruotsin ilmavoimissa (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Markku Rahiala

| Markku Rahiala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1946 (ikä 79) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ekonometrian (tilastotiede) emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1967, VTL 1971, VTT 1985)
Instituutti:  Oulun yliopisto
Tutkimusalue:  tilastotiede ja ekonometria
Markku Aarne Juhani Rahiala (s. 20. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen tilastotieteilijä. Hän on toiminut Oulun yliopiston ekonometrian professorina vuodesta 1998, nyttemmin hän on emeritusprofessori.
Rahiala kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta (1964). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1967 ja edelleen valtiotieteen lisensiaatiksi (1971) ja tohtoriksi (1985).  Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1985) oli otsikoitu On the identification and estimation of multiple input transfer function models with autocorrelated errors. Rahiala on ollut Tampereen yliopiston tilastotieteen dosentti vuodesta 1989.
Hän työskenteli Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina ja virkaatekevänä apulaisprofessorina vuosina 1967–1978, ja lehtorina vuosina 1978–1989. Oulun yliopistossa hän toimi lehtorina ennen professuuriaan vuosina 1989–1998. Lisäksi hän on työurallaan toiminut Systeeminsuunnittelu Oy Nokia Ab:n elektroniikkaosaston palveluksessa (1969), Posti- ja lennätinhallituksen liiketalouden tutkimuslaitoksen tutkijana (1969–1972) ja tutkija Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa (1983–1984).
Aiheesta muualla

Markku Rahiala. University of Oulu, Department of Mathematical Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
Korkinmäki

Korkinmäki on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljän ja puolen kilometrin päässä keskustasta. Korkinmäki rajautuu lännessä Veisuun, idässä Turtolaan, etelässä Hallilaan ja pohjoisessa Muotialaan. Vuonna 2014 Korkinmäessä oli 1 105 asukasta. Korkinmäessä oli Tampereen kaupunginosista Kämmenniemen jälkeen  eniten kouluikäisiä vuonna 2014.
Kaupunginosa on nimetty siellä sijainneen Korkinmäen torpan mukaan. Torpan perusti Kork-niminen sotamies ja sen rakennukset purettiin vuonna 1926. Paikasta on ollut käytössä myös rinnakkaisnimi Jakinmäki. Alue liitettiin Messukylän kunnan osana Tampereen kaupunkiin vuonna 1947 ja sen ensimmäinen osa-asemakaava vahvistettiin vuonna 1952.
Rahel (runoilija)

| Rahel |
| --- | --- |
 Rahel
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rahel Bluwstein
Syntynyt: 1890 Vjatka, Venäjä
Kuollut: 1931 (40–41 vuotta) Tel Aviv, Palestiina
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rahel (Rachel), oikea nimi Rahel Bluwstein, (1890 Vjatka, Venäjä – 1931 Tel Aviv, Palestiina) oli juutalainen hepreankielinen runoilija. Hän sairastui tuberkuloosiin ja vietti elämänsä loppuajat parantolassa. Rahelin runoja on sävelletty suosituiksi lauluiksi.
Rahel muutti Palestiinaan 1909 mutta lähti 1913 Ranskaan opiskelemaan. Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, hän meni Venäjälle opettajaksi pakolaislasten kouluun. Hän palasi Palestiinaan 1919, jolloin hän jo sairasti tuberkuloosia. Pääosan tuotantoaan hän julkaisi kuuden viimeisen vuotensa aikana. Hän on noussut Israelissa tarunhohtoiseen maineeseen, ja koottujen runojen kokoelma on jatkuvasti suosittu.
Suomennetut teokset

Rachel Bluwstein, Lähellä kaikki kaukaisuus, suomentanut Rea Uotila-Lindqvist, Helsinki: Basam Books 2021 ISBN 978-952-7337-00-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rahel Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1955

Koripallon miesten SM-sarjakausi 1955 oli 15. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Pantterit, joka kauden päätteeksi voitti kahdeksannen perättäisen Suomen mestaruutensa.
Tulokset > Sarjataulukko

Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, T = Tasapelit H = Häviöt, P+ = Tehdyt pisteet , P- = Päästetyt pisteet , P = Pisteet
| # |  | O | V | T | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pantterit | 22 | 19 | 1 | 2 | 1571 | 1290 | 39 |
| 2 | Työväen Maila-Pojat | 22 | 18 | 1 | 3 | 1549 | 1303 | 37 |
| 3 | Sörnäisten NMKY | 22 | 15 | 1 | 6 | 1418 | 1253 | 31 |
| 4 | Helsingin Urheilijat -41 | 22 | 12 | 1 | 9 | 1354 | 1325 | 25 |
| 5 | Tampereen Pyrintö | 22 | 11 | 0 | 11 | 1268 | 1274 | 22 |
| 6 | Karhun Pojat | 22 | 10 | 1 | 11 | 1342 | 1332 | 21 |
| 7 | Eiran Kisa-Veikot | 22 | 10 | 0 | 12 | 1415 | 1483 | 20 |
| 8 | Helsingin Jyry | 22 | 8 | 0 | 14 | 1433 | 1449 | 16 |
| 9 | Helsingin Kisa-Toverit | 22 | 7 | 1 | 14 | 1301 | 1461 | 15 |
| 10 | Turun NMKY | 22 | 7 | 0 | 15 | 1054 | 1210 | 14 |
| 11 | Kipo, Helsinki | 22 | 5 | 2 | 15 | 1223 | 1342 | 12 |
| 11 | Helsingin Visa | 22 | 5 | 2 | 15 | 1257 | 1463 | 12 |
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1954

Koripallon miesten SM-sarjakausi 1954 oli 14. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Pantterit, joka kauden päätteeksi voitti seitsemännen perättäisen Suomen mestaruutensa. Panttereiden pistemenetykset tulivat 4, huhtikuuta, jolloin Kipo yllätti sen 70-54 ja 1. joulukuuta jolloin Työväen Maila-Pojat voitti 70-64. Lisäksi joukkue pelasi 62-62 -tasapelin HU -41:n kanssa 17. marraskuuta. Mestaruus varmistui ennen viimeistä sarjakierrosta, kun Pantterit 8. joulukuuta kukisti Sörnäisten NMKY:n 70-59. Sörnäinen voitti päätöskierroksella 12. joulukuuta Karhun Pojat 88-76 ja vei hopeamitalit ennen TMP:tä.
Tulokset > Sarjataulukko

Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, T = Tasapelit H = Häviöt, P+ = Tehdyt pisteet , P- = Päästetyt pisteet , P = Pisteet
| # |  | O | V | T | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pantterit | 22 | 19 | 1 | 2 | 1517 | 1258 | 39 |
| 2 | Sörnäisten NMKY | 22 | 17 | 1 | 4 | 1492 | 1262 | 35 |
| 3 | Työväen Maila-Pojat | 22 | 17 | 0 | 5 | 1483 | 1292 | 34 |
| 4 | Helsingin Jyry | 22 | 11 | 3 | 8 | 1314 | 1320 | 25 |
| 5 | Karhun Pojat | 22 | 11 | 0 | 11 | 1345 | 1306 | 22 |
| 6 | Tampereen Pyrintö | 22 | 10 | 1 | 11 | 1297 | 1360 | 21 |
| 7 | Helsingin Urheilijat -41 | 22 | 9 | 2 | 11 | 1250 | 1211 | 20 |
| 8 | Eiran Kisa-Veikot | 22 | 9 | 1 | 12 | 1305 | 1377 | 19 |
| 9 | Kipo, Helsinki | 22 | 7 | 2 | 13 | 1291 | 1310 | 16 |
| 10 | Helsingin Kisa-Toverit | 22 | 6 | 2 | 14 | 1132 | 1382 | 14 |
| 11 | Pispalan Tarmo | 22 | 6 | 1 | 15 | 1226 | 1382 | 13 |
| 12 | Helsingin NMKY | 22 | 3 | 0 | 19 | 1204 | 1497 | 6 |