stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japanin Grand Prix 1988
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 12 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 51 | 1:33:26.173 | 1 | 9 |
| 2 | 11 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 51 | + 13.363 | 2 | 6 |
| 3 | 20 |  Thierry Boutsen | Benetton-Ford | 51 | + 36.109 | 10 | 4 |
| 4 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 51 | + 1:26.714 | 3 | 3 |
| 5 | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 51 | + 1:30.603 | 12 | 2 |
| 6 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Judd | 51 | + 1:37.615 | 11 | 1 |
| 7 | 2 |  Satoru Nakajima | Lotus-Honda | 50 | + 1 krs. | 6 |   |
| 8 | 14 |  Philippe Streiff | AGS-Ford | 50 | + 1 krs. | 18 |   |
| 9 | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Ford | 50 | + 1 krs. | 19 |   |
| 10 | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 50 | + 1 krs. | 13 |   |
| 11 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 50 | + 1 krs. | 9 |   |
| 12 | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 50 | + 1 krs. | 16 |   |
| 13 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 49 | + 2 krs. | 17 |   |
| 14 | 4 |  Julian Bailey | Tyrrell-Ford | 49 | + 2 krs. | 26 |   |
| 15 | 24 |  Luis Pérez Sala | Minardi-Ford | 49 | + 2 krs. | 22 |   |
| 16 | 29 |  Aguri Suzuki | Larrousse-Ford | 48 | + 3 krs. | 20 |   |
| 17 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Judd | 48 | + 3 krs. | 23 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Rial-Ford | 36 | Ylikuumeneminen | 14 |   |
| Kesk. | 18 |  Eddie Cheever | Arrows-Megatron | 35 | Sytytys | 15 |   |
| Kesk. | 21 |  Nicola Larini | Osella | 34 | Jarrut | 24 |   |
| Kesk. | 1 |  Nelson Piquet | Lotus-Honda | 34 | Kuljettaja | 5 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Judd | 24 | Kolari | 8 |   |
| Kesk. | 36 |  Alex Caffi | Dallara-Ford | 22 | Ulosajo | 21 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 19 | Sähköt | 4 |   |
| Kesk. | 17 |  Derek Warwick | Arrows-Megatron | 16 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 10 |  Bernd Schneider | Zakspeed | 14 | Kuljettaja | 25 |   |
| DNQ | 26 |  Stefan Johansson | Ligier-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 32 |  Oscar Larrauri | Euro Brun-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 9 |  Piercarlo Ghinzani | Zakspeed |   |  |  |   |
| DNQ | 33 |  Stefano Modena | Euro Brun-Ford |   |  |  |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1:41.853
Nopein kierros: Ayrton Senna – 1:46.325 kierroksella 33
Kilpailu nähtiin suorana yllätyslähetyksenä aamuvarhain Kolmostelevision välityksellä.
James Gillray

James Gillray, Charles Turnerin tekemä muotokuva.
James Gillray (13. elokuuta 1756 Chelsea – 1. kesäkuuta 1815 Lontoo) oli brittiläinen pilapiirtäjä, yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista ja arvostetuimmista alallaan. Hänet muistetaan varsinkin Ranskan vallankumousta, keisari Napoleonia ja Englannin kuningas Yrjö III:tta terävästi ja häpeämättömästi arvostelleista piirroksistaan.
Elämänvaiheet

Gillrayn isä oli skotlantilaissyntyinen sotainvalidi. Gillray opiskeli nuorena Lontoossa kaivertajan ammatin ja alkoi myydä kuviaan vuonna 1775. Hänet hyväksyttiin 1778 oppilaaksi Royal Academy of Artsiin, jossa hän opiskeli Francesco Bartolozzin johdolla. Gillray kokeili uraa taidemaalarina, mutta sai vain vähän tilauksia, joten hän palasi painokuvien pariin. Hänen ensimmäinen tiedossa oleva pilapiirroksensa julkaistiin eräässä lehdessä vuonna 1779. Gillray etsasi alkuperäiset kuvalaatat pistetekniikalla ja ne väritettiin käsin. Pääasiassa hänen piirroksiaan julkaistiin arkkeina. Hän siirtyi 1780-luvun alussa poliittisiin aiheisiin, joilla teki läpimurtonsa. Gillrayn on arveltu tehneen uransa aikana yli tuhat pilapiirrosta. Ne levisivät jo hänen elinaikanaan ympäri Eurooppaa ja saivat paljon mainetta. Hänen pääasiallinen työnantajansa oli vuodesta 1791 lontoolainen painokuvien myyjä Hannah Humphrey. Hän myös asui Humphreyn alivuokralaisena vuodesta 1793.
Gillrayn henkinen terveys järkkyi vuoden 1807 jälkeen. Heikentynyt näkö vei häneltä työkyvyn, ja julkaistuaan viimeisen piirroksensa vuonna 1809 hän vajosi alkoholismiin. Hän yritti itsemurhaa hyppäämällä ikkunasta vuonna 1811 ja kärsi heikkomielisyydestä ennen kuolemaansa 58-vuotiaana.
Piirrostaide

Gillrayn pilapiirrosten tunnusmerkkejä olivat häpeämätön ja häijy satiiri, groteskit mutta yksityiskohdiltaan huolelliset karikatyyrit sekä dramaattiset mielleyhtymät. Brittiläisistä poliitikoista hänen kohteinaan olivat usein kuningas Yrjö III, kuningatar Charlotte, Walesin prinssi, pääministeri William Pitt nuorempi, ulkoministeri Charles James Fox ja valtiomies Edmund Burke. Gillray teki paljon kuuluisia kuvia myös Napoleonista ja kansainvälisestä politiikasta. Eräs hänen kuuluisimmista piirroksistaan on vuonna 1805 julkaistu The Plumb-pudding in danger (”Jouluvanukas vaarassa”), jonka on väitetty edistäneen virheellistä käsitystä, että Napoleon olisi ollut poikkeuksellisen lyhyt mies. Monien Gillrayn piirrosten aiheina olivat myös muut elämänalueet kuten talous, tiede, urheilu ja muoti sekä koko hänen aikansa yhteiskunta.
Gillray joutui usein vaikeuksiin tunnettuihin henkilöihin kohdistuneen roisin ja härskin huumorinsa vuoksi. Kuninkaalliset eivät pitäneet lainkaan tavasta, jolla Gillray heidät kuvasi, ja yrittivät kieltää joidenkin piirrosten levittämisen. Paljon arvostelua herätti muun muassa vuonna 1796 julkaistu piirros, jossa whig-opposition edustajat suukottavat vastasyntyneen prinsessa Charlotten paljasta takapuolta. Napoleon puolestaan sanoi Gillrayn piirrosten tuottaneen hänelle ”enemmän vahinkoa kuin tusina kenraaleja”. Gillray siirtyi mahdollisesti 1790-luvulla whigien kannattajasta toryjen tukijaksi, sillä Englannin sisäpolitiikkaa käsitellessään hän kohdisti usein häijyimmän kritiikkinsä liberaaleihin ja radikaaleihin. Hän piirsi poliitikko George Canningin vuonna 1797 julkaisemaan konservatiiviseen The Anti-Jacobin -lehteen ja sai tiettävästi välillä jopa palkkaa tory-hallitukselta.
Gillray oli poliittisen pilapiirtämisen uranuurtajia, ja hänen vaikutuksensa on sanottu ulottuneen vuosisatojen päähän. Häneltä vaikutteita ottaneita tunnettuja pilapiirtäjiä ovat olleet muun muassa Richard Newton, George Cruikshank, André Gill, Thomas Rowlandson, Johan Tobias Sergel, Ronald Searle ja Gerald Scarfe. Varsinkin brittiläiset pilapiirtäjät ovat vielä 1900-luvun lopullakin parodioineet Gillrayn tunnetuimpia piirroksia. Gillray oli myös sarjakuvan edelläkävijä käyttäessään toisinaan piirroksissaan puhekuplia ja peräkkäisten kuvien muodostamia tarinoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Gillray Wikimedia Commonsissa
James Gillray: Caricaturist (englanniksi)
Gillrayn kuuluisimpiin piirroksiin kuuluva The Plumb-pudding in danger vuodelta 1805 esittää Englannin pääministeri William Pittiä ja Ranskan keisari Napoleonia jakamassa Maapalloa.
Gillrayn pilakuva vuodelta 1786, kuningas Yrjö III ja kerjäläinen
Josh O’Connor

Josh O’Connor vuonna 2015.
Josh O’Connor (s. 20. toukokuuta 1990 Southampton, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
O’Connor tunnetaan muun muassa Netflix-sarjasta The Crown, jossa hän esitti Walesin prinssi Charlesia kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella (2019–2020). Hän voitti tästä roolityöstä parhaan miesnäyttelijän Emmy- ja Golden Globe -palkinnot vuonna 2021.
O’Connor on näytellyt pääosaa myös elokuvassa God’s Own Country (2017). Lisäksi hän on esiintynyt televisiosarjassa Durrellin perhe (2016–2019).
Aiheesta muualla

Josh O’Connor Elonetissä.
Josh O’Connor Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jean Lannes

Jean Lannes.
Jean Lannes, Montebellon ensimmäinen herttua, Napoleonin marsalkka (10. huhtikuuta 1769 – 31. toukokuuta 1809) oli yksi kuuluisista Napoleonin palveluksessa taistelleista kenraaleista. Napoleon sanoi hänestä: "Löysin hänet kääpiönä ja jätin jättiläisenä." Lannes oli niitä harvoja, jotka olivat tehneet Napoleonin kanssa sinunkaupat.
Nuoruus

Lannes syntyi pienessä Lectouren kylässä Etelä-Ranskassa Gerssin maakunnassa, jossa Lannesin isä Jeannet Lannes (1733–1812) ja Cécile Fouraignan (1741–1799) asuivat. Lannes ei saanut kuin vähäisen koulutuksen, mutta hän yleni tahdonvoimansa ja pätevyytensä avulla Gersin vapaaehtoisten sotilaiden kersanttimajuriksi. Hän oli mukana Pyreneiden sotaretkellä vuosina 1793–1794.
Lannes avioitui kahdesti, ensin Perpignanissa 19. maaliskuuta 1795 Paulette Mérin kanssa, mutta Lannes erosi hänestä uskottomuuden takia. Uskottomuuden paljasti se, että Paulette oli saanut aviottoman lapsen Lannesin ollessa sotaretkellä Egyptissä. Toisen kerran hän meni naimisiin Louise Antoinette Comtesse de Guéhéneucin kanssa Dornesissa 16. syyskuuta 1800. Louise synnytti hänelle viisi lasta:
Louis-Napoléon (30. heinäkuuta 1801 – 19. heinäkuuta 1874)
Alfred-Jean (11. heinäkuuta 1802 – 20. kesäkuuta 1861)
Jean-Ernest (20. heinäkuuta 1803 – 24. marraskuuta 1882)
Gustave-Olivier (4. Joulukuuta 1804 – 25. elokuuta 1875)
Josephine-Louise (4. maaliskuuta 1806 – 8. marraskuuta 1889)
Italian ja Egyptin sotaretket

Lannes värväytyi vapaaehtoisena Armée d'Italien Italian sotaretkelle 1796. Lannes nousi arvossa menestyttyään muun muassa Arcolen taistelussa, jossa hän haavoittui. Myöhemmin vuonna 1798 Napoleon valitsi hänet mukaan Egyptiin sotaretkelle. Hän oli komentajana yhdessä Jean-Baptiste Kléberin osastoista. Kun sotaretki loppui, hän palasi Napoleonin kanssa Ranskaan, ja auttoi häntä direktiohallituksen kaatamisessa 1799.
Keisarin palveluksessa

Vuonna 1801 Napoleon lähetti hänet suurlähettilääksi Portugaliin. Hänestä tehtiin Ranskan marsalkka Napoleonin kruunatessa itsensä keisariksi vuonna 1804. Austerlitzin taistelun jälkeen Lannesin joukot erosivat Grand Arméesta, minkä jälkeen Saalfieldin taistelussa Lannesin komppania löi ja surmasi Preussin prinssi Louis Ferdinandin. Lannes osallistui myös Jenan ja Friedlandin taisteluihin, missä hänen johtamistaitonsa olivat äärimmäisen tärkeitä. Tämän jälkeen Napoleon lähetti Lannesin Espanjaan, jossa Lannes löi Castañosin Tudelan taistelussa 22. marraskuuta 1808. Tammikuussa 1809 hän osallistui Saragosan ankaraan piiritystaisteluun. Lannes sanoi palattuaan viimeiseltä Espanjan sotaretkeltä: "Tämä kirottu Bonaparte tapattaa meidät kaikki." Napoleon antoi hänelle Montebellon herttuan arvonimen. Mutta pian sen jälkeen Aspern-Esslingin taistelussa Napoleon koki suuren tappion, joka maksoi Lannesin hengen. Tällöin Itävalta voitti Napoleonin arkkiherttua Kaarlen johdolla.
Kuolema

Lannes haavoittui vakavasti Aspern-Esslingin taistelussa 22. toukokuuta 1809, kun tykinkuula murskasi hänen molemmat jalkansa. Lannes menehtyi vammoihinsa 31.5.1809.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean Lannes
Keisari Napoleon I hyvästelee haavoittuneen Lannesin.
Käännös suomeksi
Jakov Polonski

Jakov Petrovitš Polonski (ven. Яков Петрович Полонский); (6. joulukuuta [J: 18. joulukuuta] 1819 Rjazan, Venäjän keisarikunta – 18. lokakuuta [J: 30. lokakuuta] 1898 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija.
Jakov Polonski 1856
Suku ja koulutus

Köyhtyneeseen aatelissukuun syntyneen Jakov Polonskin vanhemmat olivat Pjotr ​​Grigorjevitš Polonski, joka oli virkailijana Rjazanin kenraalikuvernöörin A. D. Balašovin toimistossa ja vanhaan aatelissukuun kuulunut Natalia Jakovlevna Kaftireva. Jakov oli perheen esikoinen.
Jakov kävi koulua Rjazanin 1. poikalukiossa. Kiinnostus kirjallisuuteen heräsi lukioaikana ja hän alkoi kirjoittaa vielä arkoja ja muita jäljitteleviä koulupoikarunoja.
Vuonna 1837 tsarevitš Aleksandr Nikolajevitš, tuleva keisari Aleksanteri II vieraili Rjazanin lukiossa. Jakov Polonski muisteli: "Koulun johtaja Semjonov kutsui minut puheilleen ja käski kirjoittaa runon, jossa yksi säe on deklamaatio ja toinen säe on tehty laulettavaksi: "Jumala suojelkoon tsaaria!". Illalla Polonski palkittiin runostaan ​​johtaja N. N. Semjonovin asunnossa. "Näin pitkän, tanakan, hieman pyöreähartisen tuntemattoman miehen lähestyvän minua. Tämä herrasmies oli Vasili Andrejevitš Žukovski. Hän kertoi, että piti runoistani kovasti ja että kruununperillinen oli kehunut minua ja antoi minulle kultakellon. Seuraavana päivänä kruununprinssin lähtöpäivänä uuden lukion juhlasalissa luettiin joku paperi. Sitten sain laatikon, jossa oli pieniä kultakelloja, jotka oli koristeltu emaloiduilla kukilla, enimmäkseen lemmikeillä", kirjoitti Jakov Polonski.
Vuonna 1838 Jakov Polonski valmistui lukiosta ja kirjoittautui keisarillisen Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Hänen yliopistoystäviensä joukossa oli ​​merkittäviä aikalaisia: runoilijat Apollon Grigorjev ja Afanasi Fet, historioitsijat S. M. Soloviev ja K. D. Kavelin ja kirjailija Aleksei Pisemski. Hänen läheisiä ystäviään olivat kenraali ja aiempi dekabristi Mihail Orlov, Mihail Pogodin, Juri Samarin, elämänmittainen läheinen ystävä Ivan Turgenev, Pjotr Tšaadajev, Aleksei Homjakov, Nikolai Jazykov ja näyttelijä Mihail Štšepkin. Polonski opiskeli yliopistossa viisi vuotta määrättyjen neljän sijasta, koska hän ei kolmantena vuonna läpäissyt roomalaisen oikeuden tenttiä. Huolimatta runsaasta ystäväpiiristä ja erilaisista kiinnostuksen kohteista, opiskelija Polonskin elämä oli vaikeaa. Hän oli köyhä ja hänen piti ansaita rahaa antamalla yksityistunteja.
Vuonna 1863 Polonski nimitettiin ulkomaansensuurikomitean nuoremmaksi sensoriksi, jossa hän toimi vuoteen 1896 saakka. Elämänsä loppuun mennessä hänestä tuli päälehdistöosaston neuvoston jäsen. Hän työskenteli enimmäkseen kotona ja tutki ranskan-, englannin- ja italiankielisiä ​​kirjoja ja lehtiä. Hän toimi sihteerinä ulkomaansensuurikomiteassa, lehdistöasioiden pääosaston neuvostossa  vuosina 1860-1896.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Vuonna 1858 Jakov Polonski tapasi Pariisissa Jelena Vasiljevna Ustjugskajan (1840-1860), Pariisin Venäjän ortodoksisen kirkon päämiehen Vasili Kuzmitš Ustjugskin ja ranskalaisen äidin 18-vuotiaan tyttären, joka ei osannut venäjää eikä Polonski osannut ranskaa. Pian Jelenasta tuli hänen vaimonsa. Samana vuonna nuoripari muutti Pietariin mutta runoilijan onni ei kestänyt kauan. Tammikuussa 1860 heidän kuuden kuukauden ikäinen poikansa Andrei kuoli. Jelena Vasiljevna sairastui lavantautiin ja kuoli kuusi kuukautta myöhemmin keskenmenon seurauksiin.
Vuonna 1866 Polonski tapasi toisen vaimonsa harrastajakuvanveistäjä Josefina Antonovna Rulmanin (1844-1920). Tästä avioliitosta syntyi kolme lasta: Aleksandr (1868-1934), Natalia (1870-1929) ja Boris (1875-1923).
Perintö

Vaikka Polonski oli omana aikanaan erittäin arvostettu, hänen maineensa on vähentynyt viimeisen 150 vuoden aikana. Hänen suosituimpia teoksiaan ovat lyyriset työt, erityisesti Rekikello'(1854), "joissa rekikellon ääni herättää unelmatilan ja kuvia kadonneesta rakkaudesta".
Hänen runojaan ​​ovat säveltäneet venäläiset säveltäjät, kuten Aleksandr Dargomyžskin, Pjotr ​​Iljitš Tšaikovskin, Igor Stravinskyn, Sergei Rahmaninovin, Sergei Tanejevin ja Anton Rubinšteinin. Polonski kirjoitti libreton Nikolai Gogolin tarinaan Jouluaatto (ven. Ночь перед Рождеством) pohjautuvaan oopperaan Seppä Vakula (ven. Кузнец Вакула), joka oli ensin tarkoitettu Aleksandr Serovin sävellettäväksi. Lopulta sen sävelsi oopperaksi Pjotr Tšaikovski vuonna 1874 (Seppä Vakula, Op. 14), joka uudelleentyösti teoksen vuonna 1885 ilmestyneeksi oopperaksi Tšerevitš (ven. Черевички).
Jakov Polonski ensimmäisen vaimonsa Jelena Vasiljevnan Ustjugskajan kanssa 1858/1860.
Jakov Polonski, P. S. Zukovin valokuva 1880-luku
Jakov Polonski 1890-luku
Jukka Aalto

Jukka Matti Aalto (s. 1947) on suomalainen tekniikantutkija. Hän on ollut Oulun yliopiston rakennetekniikan professori 1988 alkaen ja myöhemmin Aalto-yliopiston professori vuoteen 2012. Hän tutki rakenteiden mekaniikkaa.
Jean-Sébastien Jaurès

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Tours, Ranska
Pelipaikka: vasen puolustaja
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: Mönchengladbach
Pelinumero: 20
Junioriseurat
  1992–1996: Fontaine Tours Auxerre
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996-2008 2008– | Auxerre Mönchengladbach | 218 (3) 4 (0) |
Maajoukkue
|  | Ranska U-19 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. maaliskuuta 2009.
Jean-Sébastien Jaurès (s. 30. syyskuuta 1977 Tours, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigan Mönchengladbachia.
Auxerressa jo juniorina pelannut Jaurès edusti seuran edustusjoukkuetta vuosina 1996–2008 yli 200 Ligue 1:n ottelussa. Vuonna 2008 hän siirtyi nykyiseen seuraansa.
Saavutukset

Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruus 1996
Ranskan cupin voitto 2003 ja 2005
Ranskan supercupin toinen sija 2003 ja 2005
Jean-Xavier Lefèvre

Jean-Xavier Lefèvre
Jean Xavier Lefèvre (6. maaliskuuta 1763 Lausanne Cressis, Sveitsi – 9. marraskuuta 1829 Neuilly, Ranska) oli sveitsiläissyntyinen klarinetisti.
Lefèvre oli Michèl Yostin oppilas ja tämän kuoleman jälkeen seuraaja. Hänestä tuli 1778 Ranskan kaartin soittokunnan jäsen. Hän soitti siinä, kun kansalliskaarti vallankumousvuonna muodostettiin, ja vuodesta 1790 hän oli sen apulaiskapellimestari. Vuonna 1814 hänestä tuli Kunnialegioonan jäsen. Hänellä oli Pariisin konservatoriossa maineikkaita oppilaita, muun muassa Janssen 1795–1796, Péchignier 1797, Boufil 1801–1806, Bernhard Henrik Crusell 1803, Buteux 1814–1819, Crépin 1816–1821, Adolphe Hugot 1817–1822 ja Pierre Hugot 1820–1824. Hn on voinut opettaa vuosina 1797 ja 1798 myös Dacostaa, mutta on esitetty myös että opettaja olisi ollut Duvernoy. Monet Lefèvren oppilaat saivat ensimmäisen palkinnon. Vuoteen 1817 ensimmäiseen palkintoon kuului kaksi ranskalaisvalmisteista klarinettia. Vuosina 1818–1892 palkinnon arvo oli 100 frangia. Lefèvren virkakaudella kilpailukappaleen piti aina olla opettajan sävellys, Sainsbury mainitsee, että 1799 Lefèvre määräsi kappaleeksi konserttonsa no 5. Konservatorion vanhat asiakirjat ovat puutteellisia, ja ainoastaan Lefèvren viimeinen opetusvuosi, vuosi 1824, on mainittu, ja silloin hän määräsi kappaleeksi konserton no.3.
Diskografia

Eduard Brunner; Tudor 7098; 2002
Klarinettikonserto no 3 in Es-duuri
Klarinettikonserto no 4 in B-duuri
Klarinettikonserto no 6 in B-duuri
Jacques Lancelot; King Records Firebird KICC 66 © 1992 (p) 1976
Rondo sonaatista klarinetille ja pianolle (ciphered bass)
Japanilainen koulupuku

Japanilaisia koulutyttöjä merimiespuvuissa.
Japanilaisia poikia gakuranit yllä
Japanilaisia koulupukuja (jap. 学生服, gakuseifuku, kirj. oppilaspuku) käytetään lähes kaikissa japanilaisissa kouluissa, sekä julkisissa että yksityisissä. Usein alakoulun luokilla ei kuitenkaan käytetä vielä koulupukua. Puvut ovat saaneet vaikutteita eurooppalaisista laivaston univormuista ja myöhemmin länsimaisista koulupuvuista.
Tyttöjen perinteinen koulupuku on merimiespuku (jap. セーラー服, sērā-fuku), johon kuuluu valkoiset sukat, kengät ja mekko.
Pojat käyttävät gakurania (jap. 学ラン) tai tsume-eriä (jap. 詰め襟), joka on yleensä musta tai tummansininen pystykauluksinen univormu. On myös tummanvihreitä gakuraneja. Puvun takki on napitettava. Napeissa on tunnus, joka vaihtelee eri kouluissa.
Koulupuku on useissa japanilaisissa kouluissa pakollinen. Koulupuku on ollut tavanomainen osa japanilaista elämää jo vuosikymmeniä, ja se on yleinen vaatekappale japanilaisilla manga-hahmoilla.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jean-Sifrein Maury

Jean-Sifrein Maury.
Jean-Sifrein Maury (26. kesäkuuta 1746 Valréas, Ranska – 11. toukokuuta 1817 Rooma, Kirkkovaltio) oli ranskalainen katolinen piispa, kardinaali ja tärkeä vanhoillinen poliittinen vaikuttaja Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa.
Maury oli suutarin poika. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1769 ja eteni kirkollisella urallaan muun muassa Pariisin hovisaarnaajaksi. Hän kilpaili useista Ranskan akatemian palkinnoista, muun muassa vuonna 1771 kirjoittamallaan François Fénelonin muistopuheella. Hänet nimitettiin akatemiaan vuonna 1784 kuolleen Jean-Jacques Lefranc de Pompignanin tilalle. Maury valittiin pappissäädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen. Sitä seuranneessa perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa hän oli Jacques Antoine Marie de Cazalèsin ohella yksi vastavallankumouksellisen oikeiston (”aristokraattien”) näkyvimpiä hahmoja ja väitteli kilvan muun muassa Mirabeaun kanssa. Kansalliskokouksen hajaannuttua Maury pakeni Roomaan marraskuussa 1791. Hän oli jonkin aikaa nimellisenä Nizzan arkkipiispana.
Paavi Pius VI nimitti Mauryn vuonna 1792 edustajakseen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäiville Frankfurtiin ja vuonna 1794 kardinaaliksi sekä Montefiasconen piispaksi. Maanpaossa Ranskan kuninkaaksi julistautunut Provencen kreivi nimitti hänet diplomaattiseksi edustajakseen Pyhän istuimen luo, mutta hän joutui pakenemaan ranskalaisia miehitysjoukkoja vallankumoussotien aikana. Maury palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1806 ja sai pian uuden paikan Ranskan akatemiasta menettämänsä tilalle. Napoleon järjesti hänet lokakuussa 1810 Pariisin arkkipiispaksi erotettuaan aiemman arkkipiispan, minkä seurauksena Maury rikkoi välinsä paavin kanssa. Napoleon antoi hänelle myös kreivin arvon vuonna 1814. Maury erotettiin arkkipiispan virasta ensimmäisen Bourbon-restauraation yhteydessä vuonna 1814 ja hän pakeni uudelleen Roomaan. Paavi Pius VII piti häntä puoli vuotta vankeudessa Castel Sant’Angelossa ennen kuin armahti hänet. Maury kuoli Roomassa keripukkiin kolme vuotta myöhemmin.
Mauryn valitut teokset julkaistiin vuonna 1827 ja valikoitu kirjeenvaihto vuonna 1891.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Sifrein Maury Wikimedia Commonsissa
Jean, Siffrein Maury (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous
Jukka Ainamo

Jukka Kalervo Ainamo (9. syyskuuta 1935 Helsinki – 13. heinäkuuta 2009) oli suomalainen hammaslääkäri. Hän oli Helsingin yliopiston parodontologian ensimmäinen professori ja oli virassa 1972–1996. Hänen tutkimuskohteenaan oli hammassairauksien ehkäisy.
Jean-Victor Poncelet

Jean-Victor Poncelet
Jean-Victor Poncelet (1. heinäkuuta 1788 Lorraine – 22. joulukuuta 1867 Pariisi) oli Napoleonin sotien aikainen ranskalainen prikaatinkenraali ja matematiikan professori. Hän opiskeli Pariisissa École Polytechniquessa ja myöhemmin toimi tämän korkeakoulun johtajana. Hän opiskeli myös Metzin sotilasakatemiassa.
Poncelet osallistui Napoleonin hyökkäykseen Venäjälle, ja hänen katsottiin kaatuneen Krasnoissa. On todettu, että insinöörin univormu oli hänen pelastuksensa. Kun havaittiin, että hän kuitenkin hengittää, hänet otettiin venäläisten vangiksi. Hän joutui marssimaan ankaran talven läpi jopa 40 asteen pakkasessa Saratoviin asti. Hänen ensimmäiset projektiivista geometriaa käsittelvät tutkimuksensa syntyivät sotavankeudessa. Palattuaan Ranskaan hän päätyi osin vaatimattomampiin tehtäviin velvollisuudentuntonsa vuoksi. Hän toimi toki muun muassa puolustuskomiteassa ja Lontoon ja Pariisin maailmannäyttelyiden esimiehenä.
Vuonna 1822 hän julkaisi kuuluimman työnsä Traité des propriétés projectives des figures eli projektiivisen geometrian järjestelmällinen esitys.
Hänet tunnetaan muun muassa Ponceletin–Steinerin lauseesta.
Aiheesta muualla

Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II, s. 748–752.  ("Projektiivinen geometria: Poncelot ja Chasles")  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1994.  ISBN 951-884-158-6.
Jamie-Lynn Sigler

| Jamie-Lynn Sigler |
| --- | --- |
 Sigler kuvattuna New Yorkissa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1981 (ikä 43) Long Island, New York
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Meadow Soprano (Sopranos)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jamie-Lynn Sigler (s. 15. toukokuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Meadow Sopranon roolista televisiodraamassa Sopranos.