stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säätutka
Käyttö

Pelkän sateen sijainnin ilmoittavista tutkista on useimmissa maissa jo luovuttu. Dopplertutkalla saadaan lisäksi selville saderintaman liikenopeus. Nykyaikainen tutka käyttää myös kaksoispolarisaatiota. Tällöin verrataan partikkeleista heijastunutta pysty- ja vaakapolarisoitunutta signaalia toisiinsa. Litistyneestä sadepisarasta heijastuu vaakapolarisoitunut lähete hiukan pystypolarisoitunutta enemmän. Jääkiteellä tilanne on toisin. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa tutkakalusto on 10−25 vuoden ikäistä (2012) ja uuden sukupolven tutkaverkkoa ollaan juuri suunnittelemassa. Myös lentokoneiden tutkat on varustettu hyvillä säätutkaominaisuuksilla. Dopplertutkia käytetään muuhunkin kuin sään seurantaan, esimerkiksi liikenteen valvontaan.
Tarkkuus

Maanpinnalle sijoitettavaan sademittariin verrattuna tutkassa on ylivoimainen paikka- ja aikaresoluutio: sade saadaan ilmakehässä paikallistettua kilometrin ja minuutin tarkkuudella. Lukematarkkuus ei ole yhtä hyvä: helposti tehdään 20–50 prosentin virheitä sateen kertymässä. Sade saattaa myös kulkeutua vaakasuunnassa ennen maahan putoamistaan. Tarkkaa sadetietoa tarvitaan monenlaisissa sääpalvelun sovelluksissa: lentoliikenteessä, metsäpalovaroituksiin, tulvaennustamiseen ja teiden auraamiseen.
Suomen säätutkat

Suomessa on kaksitoista säätutkaa: Helsingin yliopistolla on säätutka Kumpulan kampuksella ja Ilmatieteen laitoksella tutkat Anjalankoskella, Vantaalla (Kaivokselassa), Korppoossa, Kankaanpäässä, Kaunispäällä, Kesälahdella, Kuopiossa, Petäjävedellä, Vimpelissä, Utajärvellä ja Luostolla. Kahdestoista tutka on Vaisala, testausmalli Keravalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ilmatieteen laitoksen sivuilla:
Tuore tutkakuva (Suomen yhdistelmä)  (fmi.fi)
Pohjoismainen yhdistelmä (fmi.fi)
Tietoa Suomen säätutkista (fmi.fi)
Tuore Viron hydrometeorologinen instituutin kahden säätutkan yhdistelmäkuva (Harku ja Sürgavere) (viroksi) (emhi.ee)
Vaisalan Keravan säätutka (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (vaisala.com)
Rooman ja Wienin lentoasemaiskut

| Rooman ja Wienin lentoasemaiskut |
| --- | --- |

Paikka:  Rooma, Italia ja Wien, Itävalta
Kohde:  Leonardo da Vincin lentoasema (Rooma) ja Wienin lentoasema (Wien
Ajankohta:  27. joulukuuta 1985  09:15
Kuolleita:  23 (19 siviiliä ja 4 terroristia)
Haavoittuneita:  138
Epäilty/epäillyt:  Abu Nidal -organisaatio
Rooman lentokentällä hyökkäyksen jälkeen.
Rooman ja Wienin lentoasemaiskut tapahtuivat 27. joulukuuta vuonna 1985. Kahdessa samanaikaisesti järjestetyissä iskuissa olivat kohteena israelilainen lentoyhtiö El Al ja sen matkustajat. Iskuissa kuoli yli 19 siviiliä ja 4 terroristia sekä haavoittui yli 100 henkeä.
Rooman iskut

Neljä automaattiasein varustautunutta palestiinalaista käveli El Alin lippuluukulle Rooman Leonardo da Vincin kansainvälisellä lentoasemalla, ampui 15 ihmistä kuoliaaksi ja haavoitti 70 ihmistä. Israelin turvallisuusmiehet huomasivat terroristit, joista kolme sai surmansa ennen kuin he onnistuivat heittämään käsikranaatteja, ja yksi saatiin kiinni lentokentällä. Rooman lentoasema oli tapauksen jälkeen kiinni kaksi tuntia.
Wienin iskut

Muutama minuutti Roomassa tapahtuneen iskun jälkeen tapahtui Wienin kansainvälisellä lentoasemalla isku.
Kolme aseistautunutta palestiinalaista terroristia avasivat tulen ja heittivät käsikranaatteja El Alin Tel Avivin lennon lähtöselvityksessä jonottaneita matkustajia kohti. Lentoaseman poliisit ja paikalle tullut terrorismin vastainen erikoisyksikkö vastasivat tuleen. Iskussa sai surmassa kolme ihmistä ja 50 henkilöä haavoittui kiivaan tulitaistelun aikana. Terroristien epäonnistuttua panttivankien sieppaamisessa he pakenivat autolla lentoasemalta Itävallan poliisin takaa-ajajina. Yksi terroristi ammuttiin ja muut haavoittui vakavasti.
Reagointi ja jälkipyykki

Iskuissa kuoli yhteensä 15 henkilöä ja 70 loukkaantui.
Wienin ja Rooman tapahtuneet terroriteot järkyttivät Israelissa sekä Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Israel väitti teon takana olleen Palestiinan vapautusjärjestö ja varoitti kostotoimista.
PLO sanoutui kuitenkin heti irti hyökkäyksistä ja viittasi hyviin suhteisiinsa Itävaltaan ja Italiaan. PLO:n kakkosmies Abu Jihad sanoi olevansa vakuuttunut siitä, että kyseessä olivat voimat jotka halusivat turmella näitä suhteita.
Useat ryhmät ovat ottaneet nämä teot vastuulleen. Eräs mies oli soittanut malagalaiselle yksityiselle radioasemalle ilmoittaen, että palestiinalainen Abu Nidalin ääriryhmä suoritti iskut. Sen jälkeen Punaiseksi Lokakuuksi itseään kutsuva ryhmä ja toinen ryhmittymä, Arabialaiset sissisolut, ilmoittivat olevansa itsemurharyhmä ja olivat ottaneet yhteyden Beirutin uutistoimistoihin.
Ainoa Roomassa henkiin jäänyt terroristi, 19-vuotias palestiinalainen, otti vastuun Palestiinan marttyyrit -nimisen ryhmän nimissä. Tällä järjestöllä oli yhteyksiä Abu Nidaliin sekä Jasser Arafatin PLO:n lohkon Al Fatahin vallankumousryhmän johtajaan.
Wienissä kaksi henkiin jäänyttä terroristia ilmoitti olevansa Al Fatahista, joka on PLO:n suurin ryhmä. Israel kieltäytyi kuten tavallistaselvennä näkemästä mitä eroa on PLO:n eri ryhmien välillä suoritettaessa terroritekoja, ja piti Arafatia selvästi vastuulliseksi Rooman ja Wienin iskuista.
Jotkut näkivät Libyan veristen tihutöiden takana, koska ensimmäinen Libyassa ilmestynyt kommenttiselvennä kuvaili "Sabran ja Shatilan palestiinalaisten marttyyrien poikien rohkeiksi teoksi".
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan sanoi, että iskujen takana oli Abu Nidal -niminen palestiinalainen terroristi ja hänen toimeksiantajansa, Libyan johtaja Muammar Gaddafi. Ronald Reagan varoitti Lähi-idän tilanteen kiristymisestä.
Israelin pääministeri Shimon Peresin ja varapääministeri David Levyn reaktio oli, että on taisteltava kaikin keinoin sissejä vastaan.
Jouko Toiviainen

Jouko Toiviainen  (s. 1946 Lappeenranta) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on opiskellut Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1964–1966. Sieltä valmistuttuaan hän työskenteli kuvanveistäjien, kuten Heikki Häiväojan, Aimo Tukiaisen ja Kain Tapperin, apuna. Hän oli Oulun läänintaiteilija vuosina 1975–1977.
Toiviainen sairastaa ms-tautia, joka estää raskaampien töiden tekemistä, joten hän teettää ne ulkopuolisella. Hän asuu Oulussa.
Teoksia

Äyriäinen, 1972, Vantaan Myyrmäki, Uomatie 13
Ukonlintu ja virvaliekki, Eino Leino -muistomerkki, 1978, Paltamo
Muuttolinnut, Karjala-monumentti 1983, Lappeenranta
Mika Waltarin muistolaatta, 1983, Helsinki, SDP:n puoluetalon seinässä
Raatin punavankileirin muistomerkki, 1988, Oulu
Kuvia julkisista teoksista

Äyriäinen, 1972, Vantaa.
Ukonlintu ja virvaliekki, Eino Leinon patsas, 1978, Paltamo.
Muuttolinnut, 1983, Lappeenranta.
Mika Waltarin muistolaatta, 1983, Helsinki.
Raatin punavankileirin muistomerkki, 1988, Oulu.
Raoul

| Raoul |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Rauli 
Vastineita eri kielissä:  Ralf, Ralph, Raul, Raúl 
Nimen alkuperä:  muinaisyläsaksan Radulf, muinaisskandinaavin Raðulfr (’neuvokas susi’)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raoul on ranskalainen miehen etunimi. Se on samaa alkuperää kuin englannin Ralph. Ne juontuvat muinaisyläsaksalaisesta nimestä Radulf ja sen muinaisskandinaavisesta vastineesta Raðulfr, joiden merkitys on ’neuvokas susi’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2024 mennessä tilastoitu noin 300 Raoul-nimistä miestä.
Nimipäivä

Ruotsissa Raoul viettää nimipäivää 27. elokuuta. Nimi lisättiin Ruotsin almanakkaan vuonna 1986 ja poistettiin siitä vuonna 1993. Se kuitenkin palautettiin takaisin vuonna 2001.
Tunnettuja Raoul-nimisiä

Raoul Bellanova (s. 2000), italialainen jalkapalloilija
Raoul Björkenheim (s. 1956), suomalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja kitaristi
Raoul Le Mouton de Boisdeffre (1839–1919), ranskalainen kenraali
Raoul Bott (1923–2005), yhdysvaltalainen matemaatikko
Raoul Bova (s. 1971), italialainen näyttelijä
Raoul Caudron (1883–1958), ranskalainen jalkapallovalmentaja
Raoul Cédras (s. 1949), haitilainen upseeri; Haitin tosiasiallinen valtionpäämies v. 1991–1994
Raoul Couvert (1903–1983), ranskalainen jääkiekkoilija
Raoul Dufy (1877–1953), ranskalainen taidemaalari
Raoul Duquette (1879–1962), kanadalainen sellisti ja musiikkipedagogi
Raoul Glaber (n. 985–1047), ranskalainen munkki, historioitsija ja hagiografi
Raoul Grünstein (s. 1960), suomalainen kustantaja ja yritysjohtaja
Raoul Hyman (s. 1996), eteläafrikkalainen autourheilija
Raoul af Hällström (1899–1975), suomalainen teatteri- ja tanssikriitikko ja teatterinjohtaja
Raoul Jobin (1906–1974), kanadalainen oopperalaulaja
Raoul Koczalski (1884–1948), puolalainen säveltäjä ja pianisti
Raoul Palmgren (1912–1995), suomalainen tietokirjailija, toimittaja, kirjallisuudentutkija ja professori
Raoul Paoli (1887–1960), ranskalainen soudun olympiamitalisti, yleisurheilija ja painija
Raoul Peck (s. 1953), haitilainen elokuvaohjaaja ja poliitikko
Raoul Pugno (1852–1914), ranskalainen pianisti, säveltäjä ja professori
Raoul ”Erkki” Rönnholm (1923–2010), suomalainen keskimatkojen juoksija
Raoul Salan (1899–1984), ranskalainen kenraali
Raoul Servais (1928–2023), belgialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja sekä animaattori
Raoul Villain (1885–1936), ranskalainen nationalisti ja murhaaja
Raoul Wallenberg (1912–1947), ruotsalainen diplomaatti ja hyväntekijä
Raoul Walsh (1887–1980), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Raoul (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Valkeinen (Suonenjoki, kirkonkylä)

| Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Suonenjoki
Koordinaatit:  62°37′19″N, 27°07′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Suonenjoen valuma−alue (14.78)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.782.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,1 m  
Pituus:  890 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  2,276 km  
Pinta-ala:  10,256 ha  
Suurin syvyys:  11,3 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkeinen 
Valkeinen  on Pohjois-Savossa Suonenjoella  kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 890 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 10,3 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jonka Suontienselän–Paasveden alueeseen (14.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,1 metriä mpy.
Saksan kristillisdemokraattinen unioni

| Saksan kristillisdemokraattinen unioni> Christlich Demokratische Union Deutschlands |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1945
Puheenjohtaja:  Friedrich Merz
Pääsihteeri:  Carsten Linnemann
Ideologia:   kristillisdemokratia  liberaalikonservatismi  konservatismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Toimisto:  Klingelhöferstraße 8 10785 Berliini
Jäsenmäärä:  384 204 (2021)
Liittopäivät:  152 / 736 (2021)
Osavaltioiden pääministerit:  6 / 16
Euroopan parlamentti:  23 / 96
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue   – International Democrat Union   – Centrist Democrat International
Kotisivu:  www.cdu.de
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saksan kristillisdemokraattinen unioni (saks. Christlich Demokratische Union Deutschlands, lyh. CDU) on saksalainen konservatiivinen ja keskusta-oikeistolainen puolue, joka on ollut perustamisestaan lähtien toinen Saksan pääpuolueista sosiaalidemokraattien SPD:n ohella.
CDU:n puheenjohtajaksi valittiin tammikuussa 2022 Friedrich Merz. CDU on Saksan liittopäivien suurin puolue 152 edustajallaan.
CDU perustettiin toisen maailmansodan jälkeen. Sen perustajiin kuului muiden muassa Konrad Adenauer, josta tuli Saksan liittotasavallan ensimmäinen liittokansleri vuonna 1949. Ludwig Erhardin johdolla CDU omaksui sosiaalisen markkinatalousmallin ajatuksen.
CDU ei toimi Baijerissa, jossa toimii sen sisarpuolue Baijerin kristillissosiaalinen unioni (Christlich-Soziale Union in Bayern, lyh. CSU). Puolueilla on yhteinen puoluekokous ja yhteistyötä liittovaltion tasolla, eivätkä ne kilpaile toistensa kanssa. CDU/CSU:lla on kannattajia katolilaisten, protestanttien ja maaseudulla asuvien joukossa kaikissa yhteiskuntaluokissa.
CDU on Keskustademokraattisen internationaalin, International Democrat Unionin ja Euroopan kansanpuolueen jäsen. CDU on Euroopan kansanpuolueen ryhmän suurin ryhmittymä 23 europarlamentaarikollaan. Nykyinen Euroopan komission puheenjohtaja, Ursula von der Leyen on CDU:n jäsen.
Politiikka

CDU perustettiin katolisen Zentrum-puolueen pohjalle, joka yhdisti toimintaansa sekä protestantteja että porvarillisia liberaaleja ja konservatiivisia kannattajia. Kannattajia yhdistävä tekijä oli sosialismin ja vallankumouksen uhan torjunta. Kirkkokuntajaosta vapautunut CDU määritteli arvonsa protestanttisessa vaikutuksessa selkeämmin. Puolue ajoi keskustalaista konsensuksen ja toisiinsa sopeutumisen politiikkaa, joka perustui katoliseen käsitykseen sopusointuisesta yhteiskunnasta, jossa työväestö ja työnantajat pystyvät yhteistyöhön ja kirkolla oli iso rooli sosiaalipalvelujen tuottamisessa.
Historia > Tausta

CDU:n perustamisen taustalla olivat toisen maailmansodan vainoista selvinneet Zentrum-puolueen poliitikot. Zentrumilaiset perustivat yhteiskristillisiä puolueita, kuten CDU:n ja Baijerin kristillissosiaalisen unionin, CSU:n. Katoliseen puolueeseen yhdistyivät protestanttiset toimijat, sekä porvarillisia liberaaleja ja konservatiivisia kannattajia. Kannattajia yhdistävä tekijä oli sosialistisen vallankumouksen uhan torjuminen. Kristillisdemokraateista muodostui suuri oikestolais-keskustalainen sateenvarjopuolue, joissa porvarilliset voimat yhdistyivät kristillisdemokratian ympärille. CDU:n pyrkimys protestanttien mukaan saamiseen ja kristittyjen yhdistämiseen lopetti katolisten ja protestanttien vuosisataiset riidat. CDU on nähty neutraalina ja yhdistävänä, ihmisistä välittävän "sydämen konservatismin" äänenä.
Ajatus aikaisempiin haasteiisin vastaavasta Kristillisdemokraattisesta Unionista toteutui Saksassa sosiaalisena markkinataloutena tunnettuna synteesinä, joka yhdistää liberaalit markkinat ja yhteiskuntajärjestyksen. Kristillisdemokraattinen Unioni syntyi Herman Ehlersin vuonna 1952 perustaman CDU:n ja CSU:n protestanttisen EAK-työryhmän tuloksena. EAK:n toiminnalla oli useita tavoitteita. Työryhmä pyrki osallistamaan protestantteja molempien puolueiden toimintaan. Työryhmän oli määrä perustaa myös foorumi, jossa molempien puolueiden protestanttiset jäsenet voisivat ajaa etujaan katolisten hallitsemissa puolueissa. Lisäksi työryhmän oli tarkoitus laajentaa suhdetta katolisiin kirkkoihin sekä lisätä luottamuksellista yhteistyötä eri tunnustuskuntien välillä.
Historia > Perustamisen jälkeen

Liittotasavallan perustamisen jälkeen CDU sai hallitusvastuun ja kristillisdemokraattien Konrad Adenauer valittiin Saksan ensimmäiseksi liittokansleriksi. CDU otti johtavan aseman sodanjälkeisen demokraattisen yhteiskuntamallin rakentamisessa. Kristillisdemokraattien ohjelma yhteiskunnan ja talouden rakentamiselle perustui kristilliseen etiikkaan, tunnustuskuntien rajat ylittävän puolueen rakentamiseen, yhteiseen ay-liikkeen perustamiseen, perustuslailliseen oikeusvaltioon ja demokratian turvaamiseen sekä eurooppalaiseen yhteistyöhön. Politiikan linja oli sosiaalinen markkinatalous, länsisuuntautuneisuus, pyrkimys Saksojen yhdistymiseen, valmius uudistuksiin sekä eurooppalaisen yhdentymisen kehittäminen.
Itä-Saksassa toimineen CDU:n perustajista monet olivat toimineet fasismin vastaisessa vastarintaliikkeessä. DDR:n muodostumisen jälkeen Itä-Saksan CDU:n täytyi taipua miehittäjän tahtoon ja se tunnustautui SED-kommunistipuolueen alle 1952. Jäsenistössä kapinahenki jäi kuitenkin kytemään ja heräsi uudelleen glasnostin ja perestroikan aikaan. Vuonna 1990 Itä-Saksan CDU peruutti sitoumuksensa SED:n johtoasemaan tuomiten sosialismin ja sitoutui sosiaaliseen markkinatalouteen, demokraattisiin uudistuksiin ja Saksojen yhdistymiseen. Pari päivää ennen 3. lokakuuta 1990 tapahtunutta Itä- ja Länsi-Saksan yhdistymistä Itä-Saksan ja Länsi-Saksan CDU:t yhdistyivät.
Sodan jakamassa Euroopassa CDU:sta tuli eräs eurooppalaista keskinäistä yhteistyötä ajava voima ja Euroopan unionin uranuurtaja. Pyrkimys federalistisista, lainsäädäntöalueisiin jakautuneista, itsenäisistä valtioista ja Euroopan yhteisöstä periytyi siitä, että eri Saksan tai Belgian osia ei haluttu täysin yhtenäistää ja liittää toisiinsa, vaan niille jätettiin itsehallinto, jota keskushallinnon tuli palvella. Vuoden 2008 talouskriisin yhteydessä CDU ajoi tiukan talouskurin politiikkaa.
Syyskuussa 2023 puolueen ulkoasua uudistettiin: puolue sai uuden logon ja uuden tunnusvärin, joka on turkoosi.
Merkittäviä poliitikkoja > Puheenjohtajat

Helmut Kohl oli CDU:n johdossa vuodesta 1973 aina vuoden 1998 vaalitappioon asti, jonka jälkeen Wolfgang Schäuble nousi puolueen johtoon. Schäuble erosi kuitenkin jo alkuvuodesta 2000 laittomista rahalahjoituksista syntyneen skandaalin vuoksi, minkä jälkeen hänen seuraajakseen valittiin Angela Merkel. Merkel toimi CDU:n puheenjohtajana 18 vuotta ajalla 2000 2018. Saksan liittokansleri hän on ollut vuodesta 2005 lähtien.
Syyskuussa 2017 pidettiin liittopäivävaalit, joissa suurimmaksi puolueeksi tuli taas selkeästi CDU/CSU, joka keräsi yhteensä 33 prosenttia äänistä ja sai liittopäiville 246 paikkaa. Edustajia liittopäiville valitaan yhteensä 709. Koska kumpikin hallituspuolue hävisi vaaleissa, uuden hallituksen muodostaminen oli vaikeaa. Lopulta maaliskuussa 2018 muodostettiin taas liittokansleri Angela Merkelin johtama suuri koalitio eli kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien yhteishallitus. Liittokanslerina siis jatkoi Angela Merkel.
Annegret Kramp-Karrenbauer valittiin CDU:n puheenjohtajaksi joulukuussa 2018. Kramp-Karrenbauer ilmoitti helmikuussa 2020, ettei ole käytettävissä liittokansleriksi. Kramp-Karrenbauer myös ilmoitti, ettei aio johtaa puoluetta vuoden 2021 vaaleihin. Tammikuussa 2021 Kramp-Karrenbauerin seuraajaksi valittiin Armin Laschet, joka erosi syksyllä 2021 puolueen kärsittyä tappion parlamenttivaaleissa.
Friedrich Merz äänestettiin 62,1 prosentin kannatuksella uudeksi puheenjohtajaksi joulukuussa 2021. Vastaehdokas Norbert Röttgen sai äänistä 25,8 prosenttia. Valinta vahvistettiin puoluekokouksessa tammikuussa 2022.
| Puheenjohtaja | Kausi |
| --- | --- |
Konrad Adenauer: 1950–1966
Ludwig Erhard: 1966–1967
Kurt Georg Kiesinger: 1967–1971
Rainer Barzel: 1971–1973
Helmut Kohl: 1973–1998
Wolfgang Schäuble: 1998–2000
Angela Merkel: 2000–2018
Annegret Kramp-Karrenbauer: 2018–2021
Armin Laschet: 2021–2022
Friedrich Merz: 2022–
Vaalihistoria > Liittopäivävaalit

| Vaalit | Johtaja | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– | Hallitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1949 | Konrad Adenauer | 5 978 636 | 25,2 % | 115 / 402 |  | Hallitus |
| 1953 | Konrad Adenauer | 10 016 594 | 36,4 % | 197 / 509 |  82 | Hallitus |
| 1957 | Konrad Adenauer | 11 875 339 | 39,7 % | 222 / 519 |  25 | Hallitus |
| 1961 | Konrad Adenauer | 11 283 901 | 35,8 % | 202 / 521 |  21 | Hallitus |
| 1965 | Konrad Adenauer | 12 387 562 | 38,0 % | 202 / 518 |  1 | Hallitus |
| 1969 | Kurt Georg Kiesinger | 12 079 535 | 36,6 % | 201 / 518 |  1 | Oppositio |
| 1972 | Rainer Barzel | 13 190 837 | 35,2 % | 186 / 518 |  15 | Oppositio |
| 1976 | Helmut Kohl | 14 367 302 | 38,0 % | 201 / 518 |  15 | Oppositio |
| 1980 | Helmut Kohl | 12 989 200 | 34,2 % | 185 / 519 |  15 | Hallitus |
| 1983 | Helmut Kohl | 14 857 680 | 38,1 % | 202 / 520 |  17 | Hallitus |
| 1987 | Helmut Kohl | 13 045 745 | 34,4 % | 185 / 519 |  17 | Hallitus |
| 1990 | Helmut Kohl | 17 055 116 | 36,7 % | 268 / 662 |  83 | Hallitus |
| 1994 | Helmut Kohl | 16 089 960 | 34,2 % | 244 / 672 |  24 | Hallitus |
| 1998 | Helmut Kohl | 14 004 908 | 28,4 % | 198 / 669 |  46 | Oppositio |
| 2002 | Angela Merkel | 14 167 561 | 29,5 % | 190 / 603 |  8 | Oppositio |
| 2005 | Angela Merkel | 13 136 740 | 27,8 % | 180 / 614 |  10 | Hallitus |
| 2009 | Angela Merkel | 11 828 277 | 27,3 % | 194 / 622 |  14 | Hallitus |
| 2013 | Angela Merkel | 14 921 877 | 34,1 % | 254 / 630 |  61 | Hallitus |
| 2017 | Angela Merkel | 12 445 832 | 26,8 % | 200 / 709 |  54 | Hallitus |
| 2021 | Armin Laschet | 10 451 524 | 22,5 % | 152 / 736 |  48 | Oppositio |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan kristillisdemokraattinen unioni Wikimedia Commonsissa
Saksan kristillisdemokraattinen unioni (saksaksi)
| n k  Saksan puolueet |
| --- | --- |
Liittopäivät:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Saksan kristillisdemokraattinen unioni  Liittouma 90/Vihreät  Vapaa demokraattinen puolue  Vaihtoehto Saksalle  Baijerin kristillissosiaalinen unioni  Vasemmisto  Bündnis Sahra Wagenknecht  Südschleswigscher Wählerverband 
Malline:Centrist Democrat International
| n k Konservatiivinen internationaali (IDU) |
| --- | --- |
Aasia ja Tyynimeri:   Liberaalipuolue   Kansallinen Itsenäisyyspuolue   Yhdistynyt tulevaisuuspuolue   Kansanpuolue   Likud   Kataeb   Demokraattinen puolue   Yhdistynyt kansallinen puolue   Kuomintang   Kansallispuolue 
Afrikka:   Uusi isänmaallinen puolue   Demokraattinen puolue   Demokraattinen puolue   Itsenäisyyspuolue   Chadema   Demokraattisen muutoksen foorumi 
Eurooppa:   Demokraattinen puolue   Demokraattinen liitto, Demokraattinen liitto 1990, Demokraattinen edistys, Demokraattinen toiminta   Demokraattisten voimien liitto, GERB   Kansanpuolue   Yhdistynyt kansallinen liike   Kansanpuolue   Kotimaan liitto - Kristillisdemokraatit   Uusi demokratia   Demokraattinen liitto   Demokraattinen liike   Itsenäisyyspuolue   Liberaalidemokraattinen puolue   Muutosten liike   Høyre   VMRO–DPMNE   CDS–PP   CDU, CSU   Edistyspuolue   Demokraattinen puolue   Kansallinen Kokoomus   Maltillinen kokoomus   Konservatiivinen kansanpuolue   Kansalaisdemokraattinen puolue   Batkivštšyna   Fidesz   The BPF Party, Yhdistynyt kansalaispuolue   Oikeistovoimien liitto   Isänmaa   Konservatiivipuolue 
Pohjois-Amerikka:   Kansallinen edistysvoima   Kristillissosiaalinen puolue   Arena   Unionistipuolue   Uusi kansallinen puolue   Kansallispuolue   Konservatiivipuolue   Demokraattinen muutos   Yhdistynyt työläisten puolue   Uusi demokraattinen puolue   Republikaaninen puolue 
Etelä-Amerikka:   Tasavaltalainen ehdotus   Sosiaalidemokraattinen liike   Demokraatit   Itsenäinen demokraattinen liitto, Kansallinen uudistus   Konservatiivipuolue   Konservatiivipuolue   Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue   Kristillinen kansanpuolue   Venezuela-projekti 
Kansainväliset:  Aasian ja Tyynenmeren demokraattinen unioni  Afrikan demokraattinen unioni  Euroopan kansanpuolue  Euroopan konservatiivien ja reformistien puolue  International Women's Democrat Union  International Young Democrat Union  Karibian demokraattinen unioni  Latinalaisen amerikan puolueiden unioni 
CDU:n vaalijuliste vuonna 1957 korosti Konrad Adenauerin luotettavuutta.
Saigonin kukistuminen

Saigonin kukistuminen oli Vietnamin sodan päättänyt Etelä-Vietnamin pääkaupunki Saigonin eli nykyisen Hồ Chí Minhin kaupungin valtaus. Etelä-Vietnamin asevoimat olivat alkaneet romahtaa Pohjois-Vietnamin offensiivin alettua maaliskuussa 1975 ja voitto Xuân Lộcin taistelussa avasi lopullisen tien pääkaupunkiin. Viimeinen hyökkäys kohti kaupunkia alkoi 26. huhtikuuta ja etelän presidentti Dương Văn Minh antoi määräyksen taistelujen päättämisestä aamupäivällä 30. huhtikuuta. Samana iltapäivänä annettiin julistus antautumisesta radiossa ja hyökkääjät julistivat kaupungin vapautetuksi.
Saigonin valtaus päätti Vietnamin sodan. Kaupunki sai uuden nimen pohjoisen johtaja Hồ Chí Minhin mukaan.