stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espanjan ympäriajo 2023
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjan ympäriajo 2023 Wikimedia Commonsissa
Espanjan ympäriajo
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1941
1942
1943
1944
1945
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
Francesco Morlacchi

Francesco Morlacchi
Francesco Giuseppe Baldassare Morlacchi (14. kesäkuuta 1784 Perugia – 28. lokakuuta 1841 Innsbruck) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.
Morlacchi sai varhaista opetusta sedältään tai enoltaan, urkuri Mazzettilta. Hänen opettajiinsa kuuluivat myös Luigi Caruso, Niccolò Antonio Zingarelli (1803–1804) ja Stanislao Mattei (1805–1807). Morlacchi sai diplomin kantaatillaan Il tempio della gloria. Vuodelta 1807 on hänen teoksensa Miserere à 16. Morlacchi saavutti suosiota oopperasäveltäjänä teoksillaan La Principessa per ripiego (1809) ja Le Danaidi (1810). Vuonna 1810 hän lähti Dresdeniin italialaisen oopperatalon varakapellimestariksi. Hän sai Raoul di Créqui -oopperansa menestyksen ansiosta nimityksen oopperatalon elinikäiseksi kapellimestariksi vuonna 1811 ja pysyi tässä tehtävässä, kunnes oopperatalo suljettiin vuonna 1832. Morlacchi sävelsi Dresdenin-aikanaan menestyksekkäitä oopperoita: Il nuovo barbiere di Siviglia (1816), La simplicetta di Pirna (1817), La gioventù di Enrico (1823), Il Colombo (1828) ja Il Rinnegato (1832).
Morlacchi sävelsi Fredrik August I:lle requiemin. Hän sairasti tuberkuloosia ja kuoli ollessaan matkalla Italiaan vuonna 1841.
Fernande Bochatay

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fernande Bochatay vuonna 1968 |  Fernande Bochatay vuonna 1968 |  Fernande Bochatay vuonna 1968 |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Grenoble 1968 | suurpujottelu |  |
Fernande Bochatay (o.s. Frank; s. 23. tammikuuta 1946 Les Marécottes, Valais, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa päättänyt alppihiihtäjä. Hän saavutti talviolympialaisissa 1968 naisten suurpujottelun pronssia.
Bochatay on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.
Forssa Print

Forssa Printin painotalo Forssassa. Kuva vuodelta 2012.
Forssan Kirjapaino Oy eli Forssa Print oli Forssassa toimiva kirjapaino. Yhtiöllä on painettavanaan noin 400 erilaista arkkipainotyötä, jotka ovat pääasiassa erikoisaikakauslehtiä. Yhtiön perusti vuonna 1920 Esko Aaltonen tuolloin vielä Tammelaan kuuluneeseen Forssaan nimellä Forssan Kirjapaino. Syntynyt kirjapaino oli Suomen ensimmäinen maaseutupitäjään perustettu kirjapaino. Ensimmäinen painokone hankittiin Saksasta. Yhtiö selvisi lamakaudesta, ja vuonna 1937 sen painamassa Forssan Lehden joulunumerossa oli värillinen joulukuva.
Yhtiön  toimitusjohtajana vuosina 1952–1985 toimi Esko Aaltosen poika Matti Aaltonen. Hänen aikanaan yhtiö rakensi itselleen uuden painotalon nykyisen Esko Aaltosen kadun varrelle vuonna 1958 ja Forssan Lehti alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Uusi sanomalehtipaino rakennettiin 1990-luvulla. Painotekniikkaa ja ladontatekniikkaa uusittiin 5–10 vuoden välein. Vuonna 1985 yhtiöön liitettiin Nordmanin Kirjapaino Oy. Vuonna 1993 yhtiö alkoi viedä painotuotteita Ruotsiin ja Baltiaan – lehtiä ja kirjoja. Joitakin töitä vietiin Venäjälle Finnprint Osuuskunnan kautta.
Heinäkuussa 2007 yhtiö laajeni sen ostettua Acta Print Oy:n aikakauslehtitoiminnot. Kauppaan sisältyi Helsingin Hietalahden pääkonttori ja Tampereen Raholassa sijainnut painotalo. Yritysfuusion myötä yhtiö otti käyttöön nykyisen nimensä.
Yrityksen päätösvalta pysyi perustajasuvun hallussa yritysfuusioon asti.
Forssa Print lakkautti sanomalehtipainon vuonna 2012, jolloin Forssan Lehden paino siirtyi aluksi Saloon Lehtitehtaalle. Forssan Lehden päädyttyä Hämeen Sanomien osaksi lehteä on painettu vuoden 2015 alusta Hämeen Sanomien omistamassa painotalossa Hämeenlinnassa. Myöhemmin Forssan Lehden painatus siirtyi Alma Manun (Aamulehti) painolle Tampereelle
Paperisen median rakennemuutosten seurauksena Forssa Print hakeutui yrityssaneeraukseen keväällä 2015. Saneerausohjelman osana muun muassa Tampereella sijainnut entinen ActaPrintin paino lakkautettiin. Forssassa Esko Aaltosen kadulla sijainneen arkkipainon toiminnot on pääosiltaan siirretty sanomalehtipainolta vapautuneisiin tiloihin.
Forssan Kirjapaino Oy:n koko osakekanta siirtyi Pohjois-Karjalan kirjapaino OyJ:n omistukseen syyskuussa 2018 ja painotoiminta jatkuu PunaMusta-nimen alla.
Aiheesta muualla

Acta Print
Acta Printin esite[vanhentunut linkki]
PunaMusta konserni
Fernande Chiocchio

Fernande Chiocchio (29. toukokuuta 1929 Montreal – 27. syyskuuta 2021) oli kanadalainen mezzosopraano, pianisti ja pedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon pianonsoitossa Montrealissa vuonna 1950. Hän opiskeli pianonsoittoa myös École supérieure de musique de Lachinessa sekä laulamista vuosina 1950–55 Pauline Donaldan ja sisar Rolande Ouimet'n johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat laulamisessa Rachele Maragliano-Mori ja Philon Ktsanes; näyttämötaitoja hänelle opetti Jan Doat. Vuonna 1951 Chiocchiolle myönnettiin Archambault-palkinto.
Chiocchio teki debyyttinsä Opera Guildin kanssa vuonna 1952 Her Majesty's Theatressa osallistumalla Sergei Prokofjevin Rakkaus kolmeen appelsiiniin -oopperan esitykseen. Sittemmin hän esiintyi saman yhtiön kanssa myös muissa rooleissa, joihin lukeutuivat huomattavina esimerkkeinä Mercédès (Carmen, 1960), Flora (La traviata, 1962), Dame Marthe (Faust, 1963) ja Suzuki (Madama Butterfly, 1965 ja 1969). Lisäksi Chiocchio esiintyi muun muassa Canadian Opera Companyn kanssa.
Chiocchio oli jäsenenä laulukvartetissa, joka teki viisikymmentä konserttia Ranskassa vuonna 1958. Vuonna 1963 hän perusti Josèphe Collen ja George Morganin kanssa Trio vocal de Montréalin, joka esiintyi ensisijaisesti CBC:n radiossa. Chiocchio asettui Ranskaan vuonna 1978 ja esiintyi siellä Nantesin oopperassa. Erään resitaalin jälkeen Jean Vallerand luonnehti Chiocchiota yhdeksi sukupolvensa musikaalisimmista esiintyjistä. Chiocchio toimi myös opetustehtävissä ja Opéra-Comique du Québecin taiteellisena johtajana (1984–1988).
Francesco Moriero

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 31. maaliskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka:  Lecce, Italia
Pelipaikka: oikea laitalinkki
Pituus: 173 cm
Lempinimi: Checco
Seura
Seura:  Catanzaro
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
:  Lecce
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1992 |  Lecce | 158 | (11) |
| 1992–1994 |  Cagliari | 54 | (4) |
| 1994–1997 |  Roma | 75 | (8) |
| 1997–2000 |  Inter | 56 | (6) |
| 2000–2002 |  Napoli | 24 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 367 | (30) |
Maajoukkue
| 1990 |  Italia U21 | 1 | (0) |
| 1998–1999 |  Italia | 8 | (2) |
Valmennusura
2006–2007:  Africa Sports
2007–2008:  Lanciano
2008–2009:  Crotone
2009–2010:  Frosinone
2010–2011:  Grosseto
2011–2012:  Lugano
2012:  Grosseto
2013:  Grosseto
2013:  Lecce
2014–:  Catanzaro
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Francesco Moriero (s. 31. maaliskuuta 1969 Lecce, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Moriero pelasi urallaan yhteensä 287 ottelua Italian pääsarjassa Serie A:ssa edustaen Lecceä, Cagliaria, Romaa, Interiä ja Napolia. Parhaimmillaan hänen joukkueensa ylsi sarjassa toiseksi (Inter 1997–1998). Hän pelasi lisäksi 80 ottelua Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä edustaen Lecceä ja Napolia. Kaudella 1987–1988 hän oli nostamassa Lecceä pääsarjaan.
Italian maajoukkueessa Moriero pelasi seitsemän A-maaottelua vuonna 1998 ja kaksi seuraavana vuonna. Pelaamissaan maaotteluissa hän teki kaksi maalia. Moriero edusti Italiaa MM-kilpailuissa 1998, joissa hän pelasi neljä ottelua.
Tuomo Kaminen

Tuomo Matias Kaminen (29. marraskuuta 1951 Seinäjoki – 1. syyskuuta 2020 Ylöjärvi) oli suomalainen televisiotoimittaja ja -tuottaja.
Ura

Suoritettuaan Tampereen yliopiston toimittajatutkinnon Tuomo Kaminen työskenteli vakinaisena toimittajana Yleisradion Yle TV2:ssa 1976–1990, joista 11 vuotta Ajankohtaisessa kakkosessa ja loput kolme vuotta urheilutoimituksessa ja viihdetoimituksessa sekä toimittajana että tuottajana.
Kaminen ja Juha-Pekka Ristmeri perustivat televisiotuotantoyhtiö Filmaattiset Oy:n vuonna 1990. Yhtiö teki tv-dokumentti- ja viihdetelevisiosarjoja (muun muassa Aikansa kutakin, Suomi eilen elokuvan silmin, Ajan henki, Kunnian kentät, Kunnian lumet, Elmo, Matkalla Suomessa, Paavo Nurmi – paras kaikista) vuosina 1990–2005. Dokumenttisarjoista Omituiset olympialaiset myytiin myös kansainväliseen levitykseen. Lisäksi Kamisella oli näkyvä rooli Yle TV2:n Suomen Tietoviisaassa, jossa hän toimi sisällöntuottajana sekä juontajana ja myöhemmin tuomarina 1990–1998.
Kaminen toimi tv-opin lehtorina Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksella 1992–1993 ja 1995–1996 sekä piti alaa käsitteleviä luentoja myös muissa oppilaitoksissa, kuten Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja Voionmaan opistossa. Omassa Tuomo Kaminen Ky:ssä hän kirjoitti tietokilpailukirjoja ja tuotti muun muassa Uutisvuosi- ja Vuosirenkaita-sarjat, Tampereen Tornihotellin urheilijoista kertovan valokuvanäyttelyn ja kirjan sekä tv-dokumentteja, kuten Suomenhevonen – työn sankarista urheilutähdeksi ja Raviratojen kuninkaalliset.
Filmografia > Yleisradion tuotanto

Olympiastudion juontaja Sarajevo 1984, Calgary 1988 ja Seoul 1988
Sisällöntuottaja, juontaja ja tuomari, Suomen Tietoviisas (1990–1998)
Filmografia > Filmaattiset Oy:n tuotanto

Hiilimurska, suomalaisen yleisurheilun historia (1990–1993)
Kunnian kentät – Berliini 1936 (1991–2000)
Aikansa kutakin (1991–1992)
Aikansa kutakin (noin 1994)
Omituiset olympialaiset (1996)
Paavo Nurmi – paras kaikista (1997)
Elmo (2000)
Suomi eilen elokuvan silmin (1999–2002)
Antiikin kisat (2002)
Viisas pääsee vähemmällä (2002)
Kunnian lumet (2002)
Suomi vuonna 1952 (2002)
Filmografia > Tuomo Kaminen Ky:n tuotantoa

Urheiluvuosi (noin 2005)
Olympiahengessä 100 vuotta (2007)
Suomenhevonen: Työn sankarista urheilutähdeksi (2007)
Särkyneiden majatalo (2009)
Uutisvuosi (noin 2010)
Vuosirenkaita (2012)
Raviratojen kuninkaalliset (2013)
Palkinnot

Luonnonsuojeluvuoden tiedonjulkistamispalkinto 1980 (Ajankohtainen kakkonen)
Telvispalkinto 1992 (Aikansa kutakin -sarja)
Ensimmäinen palkinto Porto Rozin kansainvälisillä TV-festivaaleilla 1995 (Kunnian kentät -sarja)
Tutkivien journalistien Lumilapio -palkinto 1996 (Kunnian kentät -sarja)
Aiheesta muualla

Tuomo Kamisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Fernandinho (futsalpelaaja)

| Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Brasilia.Miesten futsal.MM-kilpailut  | Maa:  Brasilia> Miesten futsal. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Thaimaa 2012 |  |  |
Fernando Nascimento Cosme (eli Fernandinho; s. 1. heinäkuuta 1983 São Paulo) on brasilialainen futsalpelaaja. Hän edustaa venäläistä Dinamo Moskovaa ja Brasilian futsalmaajoukkuetta.
Fernandinho voitti kultaa vuoden 2012 MM-kilpailuissa Thaimaassa. Hänet palkittiin myös noissa kisoissa Bronze Shoella eli kisojen kolmanneksi parhaan maalintekijän palkinnolla. Hän teki yhdessä neljän muun pelaajan kanssa noissa kisoissa seitsemän osumaa.
Seuratasolla Fernandinho on pelannut vuodesta 2009 venäläisessä Dinamo Moskovassa. Sitä ennen hän pelasi muun muassa Espanjan pääsarjan Azkar Lugossa. Fernandinho on osallistunut yksiin MM-kilpailuihin.
Pelipaikaltaan Fernandinho on pivot.
Käännös suomeksi
Forsmo–Hoting-rata

Forsmo–Hoting-rata on Ruotsin rataverkkoon kuuluva poikittainen ratayhteys, joka yhdistää Inlandsbanan-radan pohjoisen Östersund–Jällivaara-rataosan Bräcke–Boden-rataan. Rataosan pituus on 121 kilometriä, se on yksiraiteinen ja sähköistämätön, ja sillä on ainoastaan tavaraliikennettä. Radan rakensi Ruotsin valtio, ja se on valtion omistuksessa.
Historia

Rautatie Hotingiin oli valmis 1915, kun Inlandsbananin osuus Östersundista valmistui. Hieman myöhemmin aloitettiin Hotingista alkavan Ruotsin itärannikolle suuntautuvan poikkiradan rakentaminen metsäteollisuustuotteiden kuljettamisen helpottamiseksi. Poikkirata avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1925, ja sen toiseksi päätepisteeksi tuli Forsmon rautatieasema Bräcken ja Bodenin välisellä pääradalla. Poikkiradan liikenteen lähtö- ja määräpaikaksi tuli kuitenkin pääradalla 15 kilometriä Forsmosta etelään sijaitseva Långselen risteysasema.
Aluksi kaikki liikenne hoidettiin höyryvetoisena. Henkilöliikenteessä siirryttiin moottorivaunujen eli kiskobussien käyttöön 1930-luvulta lähtien, kun käyttöön tulivat Hilding-Carlssonin valmistamat kiskobussit. Henkilöliikenteessä käytettiin 1950-luvulta alkaen Y6-sarjan sekä vuodesta 1980 alkaen Y1-sarjan moottorivaunuja. Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1985.
Tavaraliikenteessä höyryvetureista siirryttiin dieselvetureihin 1950-luvulla, jolloin yleisin veturisarja oli T21. Radan kunnostuksen myötä mahdollistuivat korkeammat akselipainot, ja vetureina alettiin käyttää raskaampia T43- ja T44-sarjojen dieselvetureita.
Teonfilosofia

Teonfilosofia tai toimintateoria (engl. action theory) on filosofian osa-alue, joka tutkii prosesseja, jotka saavat ihmisissä aikaan intentionaalista (tahdonvaraista) toimintaa. Teonfilosofia on ollut filosofien tutkimuskohteena aina Aristoteleen Nikomakhoksen etiikan kolmannesta kirjasta lähtien. Nykyään teonfilosofia on kiinnostanut kasvavassa määrin yhteiskuntatieteilijöitä. Psykologian ja neurotieteiden kehityksen myötä monista teonfilosofisista teorioista on tullut empiirisesti testattavia.
Teonfilosofisia teorioita

Teonfilosofiassa toiminta kuvataan yleensä agentin tietyssä tilanteessa aikaansaamana käyttäytymisenä. Agentin halut tai uskomukset (esimerkiksi se, että haluan vettä ja uskon, että kirkas neste edessäni olevassa lasissa on vettä) johtaa ruumiin toimintaan (esimerkiksi siihen, että kurottaudun lasia kohden). Yksinkertaisessa teoriassa halut ja uskomukset yhdessä saavat aikaan toiminnan. Tällainen on muun muassa Aristoteleen esittämä käytännöllinen syllogismi. Muun muassa Michael Bratman on huomauttanut yksinkertaisiin teorioihin liittyvistä ongelmista ja esittänyt, että lähtökohdaksi tulisi ottaa aikomukset (intentiot), eikä analysoida niitä uskomuksiksi ja haluiksi.
Joissakin teorioissa toiminnan taustalla on aina halu yhdessä parhaita halun täyttämiskeinoja koskevien uskomusten kanssa. Agentit pyrkivät toiminnallaan maksimoimaan halujensa täyttymisen. Tällainen teoria on monen taloustieteellisen tai yhteiskuntatieteellisen toimintateorian taustalla (esimerkiksi rationaalisen valinnan teoria). Monet teonfilosofiset toimintateoriat kuitenkin esittävät, että rationaalisuus ulottuu kauemmaksi kuin vain sen laskemiseen, mitkä keinot ovat parhaita päämäärän saavuttamiseksi. Esimerkiksi uskomus, että minun pitäisi tehdä X, voi joissakin teorioissa aikaansaada teon X suorittamisen, vaikka en haluaisikaan tehdä X:ää. Tällaisissa teorioissa toiminnan rationaalisuuteen kuuluu myös oikea reagointi havaittuihin syihin, ei pelkästään toiminta omien halujen mukaan.
Vaikka teonfilosofit käyttävät usein kausaalisuuden termistöä teorioissaan, kausaalisen determinismin suhde vapaaseen tahtoon on ollut kiistanalainen kysymys teonfilosofiassa. Sen lisäksi teonfilosofiassa on keskusteltu paljon toiminnan täsmällisestä määritelmästä filosofisessa käytössä. Tutkijat saattavat olla erimielisiä esimerkiksi siitä, mitkä ruumiin liikkeet kuuluvat toiminnan kategoriaan – esimerkiksi onko ajattelu tällaista toimintaa – ja kuinka monimutkainen useita vaiheita sisältävä toiminta tai monimutkaiset päämäärät tulisi nähdä.
Teonfilosofeja

| --- | --- |
 G. E. M. Anscombe  Jonathan F. Bennett  Michael Bratman  August Cieszkowski  Donald Davidson  Fred Dretske  Harry Frankfurt  Jürgen Habermas  Jennifer Hornsby  David Hume  Rosalind Hursthouse:  Hans Joas  Robert Kane  Anthony Kenny  Alfred R. Mele  John Searle  Charles Taylor  Richard Taylor  Max Weber  Ludwig Wittgenstein  Georg Henrik von Wright
Kirjallisuutta

Mele, Alfred (toim.): The Philosophy of Action.  Oxford:  Oxford University Press, 1997.
Aiheesta muualla

Lenman, James: Reasons for Action: Justification vs. Explanation The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Roth, Abraham Sesshu: Shared Agency The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Wilson, George: Action The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Action theory
Käännös suomeksi
Folgefonna

Ilmakuva jäätiköistä.
Folgefonna on yhteisnimitys kolmelle jäätikölle, Vestlandin läänissä, Länsi-Norjassa. Yhteispinta-alaltaan 207 km2 laajaan Folgefonnaan kuuluu kolme toisistaan erillistä lakijäätikköä Folgefonnan niemimaalla, Hardangerinvuonon ja Sørfjordenin välissä. Jäätiköistä eteläisin Søndre Folgefonna (167 km2) on pinta-alaltaan Manner-Norjan kolmanneksi suurin.
Folgefonnan osat

Nordre Folgefonna, pohjoisin jäätikkö on pinta-alaltaan 26 km2
Midtre Folgefonna, keskimmäinen jäätikkö on pinta-alaltaan 11 km2
Søndre Folgefonna, eteläisin jäätikkö on 167 km2 laaja ja siten Manner-Norjan kolmanneksi suurin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Folgefonna Wikimedia Commonsissa
Eprosartaani

| --- | --- |

Eprosartaani
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S)-3-Metyyli-2-[pentanoyyli-[[4-[2-(2H-tetratsol-5-yyli)fenyyli]fenyyli]metyyli]amino]butaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 133040-01-4
ATC-koodi: C09CA02
PubChem CID: 5281037
DrugBank: DB00876
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H24N2O4S 
Moolimassa: 424.5 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 13% nieltynä
Proteiinisitoutuminen: noin 98 %
Metabolia: noin 80 % erittyy muuntumattomana
Puoliintumisaika: 5–9 h
Ekskreetio: nieltynä noin 90 % ulosteessa, loput virtsassa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(US)
Reseptiluokitus:    
Antotapa: nieltynä
Eprosartaani on angiotensiinireseptorin salpaaja ja siten verenpainelääke.
Suomessa on myynnissä 600 milligrammaa eprosartaania sisältäviä tabletteja kauppanimellä Teveten.
FDA hyväksyi eprosartaanin USA:n lääkemarkkinoille joulukuussa 1997.
Käyttö

Eprosartaania käytetään nieltynä korkean verenpaineen alentamiseen. Sitä ei suositeta primäärisen hyperaldosteronismin aiheuttaman verenpaineen laskemiseen, sillä sen teho on tässä tilanteessa huono. Teho on aldosteronismin hoidossa huono myös muiden reniini-angiotensiini-aldosteronijärjestelmään vaikuttavien verenpainelääkkeiden kohdalla.
Vasta-aiheet ja huomiot

Eprosartaanin käytössä huomioitavia asioita ovat muun muassa:
vaikea maksasairaus tai vaikea munuaisten verenkierron ongelma estää eprosartaanin käytön kokonaan.
diabetes tai munuaisten vajaatoiminta yhdessä aliskireeni-verenpainelääkkeen käytön kanssa estää eprosartaanin käytön kokonaan. Käytön saattaa estää myös ACE-estäjien tai muiden verenpainelääkkeiden käyttö tai litiumin käyttö, sillä litium poistuu elimistöstä heikommin eprosartaanikuurin aikana.
eprosartaanin käytön estää raskaus, joka on kestänyt yli kolme kuukautta. Sen käyttöä tulee välttää myös raskauden alkuvaiheessa ja imetyksen aikana.
verenkiertoelimistön sairaudet voivat estää eprosartaanin käytön tai sitten käytön aikana on noudatettava erityisvarovaisuutta. Esimerkkejä sairauksista ovat sepelvaltimoiden tai muiden suonten ahtaumat, sydämen vajaatoiminta tai sydänlihasongelmat.
hyperkalemialle altistavat tekijät voivat estää eprosartaanin käytön tai sitten sen käytön aikana on noudatettava erityisvarovaisuutta. Esimerkkejä ovat kaliumsuolojen käyttö tai kehon kaliumpitoisuutta lisäävät lääkkeet.
nesteenpoistolääkkeet, vähäsuolainen ruokavalio, ripuli tai oksentelu voivat alentaa veren tilavuutta tai natriumpitoisuutta liikaa. Nämä ongelmat tulee korjata ennen lääkkeen käytön aloittamista.
Haittavaikutukset ja yliannostus

Yli yhdellä sadasta eprosartaanin käyttäjästä ilmenee päänsärkyä. Alle yhdellä kymmenestä ilmenee huimausta, heikotusta, pahoinvointia, ihottumaa, kutinaa tai nenän tukkoisuutta. Alle yhdellä sadasta voi ilmetä allergisia reaktioita, kuten nokkosihottumaa tai anafylaksia.
Yliannostuksessa eprosartaani ja muut samanlaiset ATR-estäjät alentavat verenpainetta liikaa ja voivat pahimmillaan aiheuttaa verenkiertoshokin.
Toimintamekanismi

Eprosartaani on ATR-estäjä. Se on hyvin spesifinen kilpaileva AT1-reseptorien antagonisti. Se vie siis reseptorissa sitoutumispaikkoja angiotensiiniltä II, jolloin angiotensiinin II kyky aktivoida reseptoreita alenee. Aktivointi johtaisi verisuonten supistumiseen ja aldosteronin tuoton kasvuun. Nämä vaikutukset lisäisivät verenpainetta.
Farmakokinetiikka

Paastossa olevat terveet aikuiset saavuttavat eprosartaanin veriplasman maksimipitoisuuden 1–2 tunnin kuluttua sen nielemisestä. Ruokailu lääkkeen oton yhteydessä hidastaa imeytymistä alle 25 %, mikä ei ole merkittävää lääkkeen käytön kannalta. Nieltynä pääosa lääkkeestä poistuu ulosteessa (~90 % annoksesta) ja muuntumattomana (~80 % ei muutu). Muuntuneista metaboliiteista pääosa (~2 %) on asyyliglukuronideja.
Aiheesta muualla

KEGG: Eprosartan (englanniksi)
PubChem: Eprosartan mesylate (englanniksi)
DrugBank: Eprosartan mesylate (englanniksi)
Fredrik Ferdinand Carlson

| Fredrik Ferdinand Carlson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1811 Alsike, Ruotsi
Kuollut: 18. maaliskuuta 1887 (75 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Uppsalan yliopisto
Tutkimusalue:  historia
Fredrik Ferdinan Carlson (13. kesäkuuta 1811 Alsike – 18. maaliskuuta 1887 Tukholma) oli ruotsalainen historioitsija, poliitikko ja Ruotsin akatemian jäsen. Hän opetti Oscar I:n lapsia Kaarlea, Oscaria ja Gustafia ja toimi historian professorina Uppsalan yliopistossa vuosina 1849–1876 sekä valtiopäiväedustajana vuodesta 1850 eri jaksoissa kuolemaansa saakka. Siellä hän edusti maltillisen liberaalia linjaa ja teki yhteistyötä Louis De Geerin kanssa. Carlson toimi kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1863–1870. Ruotsin akatemiaan hänet valittiin vuonna 1859. Carlson oli Leopold von Ranken oppilas ja toi tämän ajattelua Ruotsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Ferdinand Carlson Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Carl Adolph Agardh | Ruotsin akatemia, tuoli 4 1861–1887 | Seuraaja: Claes Herman Rundgren |