stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen Ilves kausina 1940–1950
Kausi 1948–1949

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
SM-sarja 1948–1949
| Seura | O | V | T | H | TM | PM | P |
| Tarmo | 7 | 7 | 0 | 0 | 80 | 15 | 14 |
| Ilves | 7 | 6 | 0 | 1 | 87 | 16 | 12 |
| TPK | 7 | 5 | 0 | 2 | 42 | 40 | 10 |
| TBK | 7 | 4 | 0 | 3 | 65 | 41 | 8 |
| HJK | 7 | 3 | 0 | 4 | 33 | 65 | 6 |
| HSK | 7 | 2 | 0 | 5 | 34 | 81 | 4 |
| Arsenal | 7 | 0 | 1 | 6 | 27 | 61 | 1 |
| Karhu-Kissat | 7 | 0 | 1 | 6 | 26 | 75 | 1 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ilveksen joukkue 1948–1949
| Pelaaja | PP | O | M | S | P | RM |
| Juhani Linkosuo | mv | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Keijo Heinonen | mv | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Teuvo Hellén | p | 6 | 4 | 3 | 7 | 0 |
| Ossi Kauppi | p | 7 | 1 | 1 | 2 | 0 |
| Jukka Wuolio | p | 7 | 2 | 0 | 2 | 0 |
| Yrjö Hakala | h | 5 | 2 | 0 | 2 | 0 |
| Kalle Havulinna | h | 7 | 11 | 3 | 14 | 0 |
| Aarne Honkavaara | h | 6 | 18 | 5 | 23 | 0 |
| Osmo Huhti | h | 6 | 13 | 5 | 18 | 0 |
| Tero Jaakkola | h | 7 | 11 | 0 | 11 | 2 |
| [[Kauko Mäkinen | h | 7 | 1 | 1 | 2 | 0 |
| Lotfi Nasib | h | 7 | 16 | 2 | 18 | 0 |
| Eero Saari | h | 6 | 12 | 3 | 15 | 0 |
Pistepörssissä on 6 maalia liikaa.
Helsinkiläisjoukkueiden määrä nelinkertaistui kaudelle 1948–49, kun HJK ja Karhu-Kissat palasivat SM-sarjaan muassaan sittemmin lähinnä käsipallostaan tunnettu Arsenal. Pois putosivat edelliskautisista TPS ja ÅIFK.
9.1. Arsenal–Ilves 2–13
16.1. Ilves–TuPK 16–1
17.1. Ilves–TBK 9–4
23.1. HJK–Ilves 2–14
26.1. Tarmo–Ilves 5–2
30.1. Ilves–HSK 16–1
27.2. Ilves–K-Kissat 17–1
Tarmo vei toisen perättäisen mestaruutensa jälleen puhtaalla pelillä, ja Ilves oli Henry Kvistin valmennuksessa toistamiseen hopealla. Eniten pisteitä Ilveksestä teki totuttuun tapaan Aarne Honkavaara: kuudessa ottelussa syntyivät tehot 18+5=23. Kalle Havulinna toimi kapteenina. Yleisökeskiarvo laski voimakkaasti: 1075 katsojaan.
Vuoden 1949 A-nuorten mestaruus oli Ilvekselle viides perättäinen ja tällä erää viimeinen. TBK jäi hopealle ja HJK pronssille.
Kausi 1949–1950

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
SM-sarja 1949–1950
| Seura | O | V | T | H | TM | PM | P |
| Ilves | 7 | 7 | 0 | 0 | 50 | 18 | 14 |
| Tarmo | 7 | 6 | 0 | 1 | 41 | 16 | 12 |
| TBK | 7 | 5 | 0 | 2 | 45 | 22 | 10 |
| HIFK | 7 | 3 | 0 | 4 | 39 | 37 | 6 |
| HJK | 7 | 3 | 0 | 4 | 29 | 41 | 6 |
| KIF | 7 | 2 | 0 | 5 | 24 | 55 | 4 |
| HPK | 7 | 1 | 1 | 5 | 31 | 42 | 3 |
| TPK | 7 | 0 | 1 | 6 | 22 | 50 | 1 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ilveksen joukkue 1949–1950
| Pelaaja | PP | O | M | S | P | RM |
| Juhani Linkosuo | mv | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Teuvo Hellén | p | 7 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Pentti Isotalo | p | 6 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| Ossi Kauppi | p | 4 | 0 | 1 | 1 | 0 |
| Jukka Wuolio | p | 6 | 1 | 2 | 3 | 2 |
| Yrjö Hakala | h | 7 | 6 | 3 | 9 | 2 |
| Kalle Havulinna | h | 7 | 6 | 6 | 12 | 4 |
| Aarne Honkavaara | h | 7 | 11 | 10 | 21 | 0 |
| Osmo Huhti | h | 7 | 6 | 1 | 7 | 0 |
| Tero Jaakkola | h | 6 | 4 | 3 | 7 | 0 |
| [[Kauko Mäkinen | h | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Lotfi Nasib | h | 7 | 8 | 9 | 17 | 4 |
| Eero Saari | h | 7 | 7 | 2 | 9 | 4 |
Kaudelle 1949–1950 nousivat ensimmäiselle SM-sarjakaudelleen sittemmin maineikkaat Helsingin IFK ja Hämeenlinnan Pallokerho ja vielä kerran mestaruussarjaan palannut Kiffen. Helsinkiläisistä sen sijaan putosivat niin Arsenal, Karhu-Kissat kuin jo aikoinaan ensimmäisen SM-sarjan voittanut HSK:kin.
29.12. Ilves–HJK 9–1
4.1. HPK–Ilves 2–4
8.1. KIF–Ilves 4–11
19.1. Ilves–Tarmo 5–4
22.1. Ilves–HIFK 6–2
26.1. Ilves–TBK 6–2
12.2. TuPK–Ilves 3–9
Ilves otti kahden hopean jälkeen mestaruuden valmentajaksi palanneen Risto Lindroosin ja kapteeni Kalle Havulinnan johdolla. Aarne Honkavaara teki jälleen eniten pisteitä, 11+10=21.
A-nuoret jäivät viiden mestaruuden jälkeen pronssille Karhu-Kissojen ja Åbo IFK:n taakse.
Tarim (Jemen)

| Tarim |
| --- | --- |
 Paikallista kaupunkikuvaa.
 Tarim
 Koordinaatit: 16°03′24″N, 49°00′22″E 
Valtio:  Jemen
Maakunta:  Hadramaut
Väkiluku (2004):  48 079
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tarim on kaupunki Jemenin Hadramautin maakunnassa. Historiallisesti kaupunki on tunnettu islamilaisen oppineisuuden keskuksena. Sen asukasluku oli vuoden 2004 väestönaslekkan mukaan 48 079.
Maantiede

Tarim sijaitsee Jemenin Hadramautin alueella Wadi Hadramautin varrella kohdassa, jossa Wadi Hadramaut päättyy ja Wadi al-Masila alkaa. Say'un sijaitsee Tarimista noin 25 kilometriä länteen ja Shibam noin 40 kilometriä samaan suuntaan.
Historia

Tarimin nimen alkuperästä on useampia eri tarinoita. Arabien kansanperinteessä esiintyvän yhden verison mukaan kaupunki sai nimensä alueen ensimmäisen asukkaan mukaan. Nimi esiintyy teksteissä islamia edeltävältä ajalta muodoissa trm ja trym.
Islamin saapumisen jälkeen Tarim tuli tunnetuksi islamilaisen oppineisuuden keskuksena. Al-Hamadani kuvaili kaupunkia suureksi ja mainitsi kaksi omana aikanaan tunnettua tarimilaista oppinutta, Abu Kadrin ja Abu Bukayrin. Molempien sanottiin kuolleen martyyreinä Tarimissa vuonna 1179 tai 1181. Alueellisena islamilaisen oppineisuuden keskuksena Tarimin kanssa kilpaili sen naapurikaupunki Say'un. Myöhemmin kahdesta kaupungista tunnetummaksi kohosi Tarim. Tarim on myös säilyttänyt maineensa näihin päiviin saakka. Kaupungissa on esimerkiksi useampia eri suvuille kuuluvia käsikirjoitusten kokoelmia.
Väestö

Tarimin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 48 079. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 100 617 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Paikallinen moskeija.
Tarton laulujuhlat 1869

Tarton laulujuhlat 1869 oli Tartossa silloisessa Liivinmaan kuvernementissa järjestetty virolainen laulujuhla. 18.–20. kesäkuuta 1869 pidetyt laulujuhlat aloittivat Viron laulujuhlien perinteen. Tarton laulujuhlat 1869 loi pohjaa virolaiskansallisen liikkeen nousulle ja suomalais–virolaisten kansallisten liikkeiden yhteydelle.
Synty

Ensimmäiset laulujuhlat järjestettiin Johann Voldemar Jannsenin ja Vanemuine-seuran aloitteesta. Jannsen oli saanut idean juhlien järjestämiselle baltiansaksalaisten laulujuhlista, joita oli järjestetty vuonna Tallinnassa vuonna 1857, Riiassa vuonna 1861 ja taas Tallinnassa vuonna 1866. Vaikka laulujuhlat olivatkin saksalaisia, vuoden 1866 juhlissa oli esiintynyt myös virolainen kuoro. Baltiansaksalaisten laulujuhlat olivat kulttuuri-identiteetin ilmaus, jollaisen Jannsen halusi myös virolaisille. Virossa oli 1860-luvulla järjestetty useita laulujuhlia eri puolella maata, mutta mistään niistä ei ollut tullut luonteeltaan yleisvirolaista. Tällaisen yleisvirolaisen juhlan järjestäminen oli Jannsenin päämääränä, kun Liivinmaan kuvernöörille lähetettiin keväällä 1867 lupa-anomus riemu- ja kiitoslaulujuhlien järjestämisestä Liivinmaan maaorjuuden lakkauttamisen viisikymmenvuotismuistoksi. Lupa-anomuksen käsittelyä hidasti paitsi venäläinen byrokratia, myös baltiansaksalaisten epäluulot juhlamenoja kohtaan. Lupa kuitenkin hyväksyttiin lopulta näistä tekijöistä huolimatta.
Laulujuhlat

Laulujuhlat järjestettiin Tartossa 18.–20. kesäkuuta 1869 Juhlista muodostui joukkotapahtuma ja niihin osallistuikin lähes 845 mieskuorojen laulajaa ja puhallinorkestereiden soittajaa. Noin puolet esiintyjistä oli talonpoikaiskoulujen koulumestareita. Kuulijoita laulujuhlilla oli 12 000–15 000. Ohjelmiston pääosa oli lainattu muualta. Siihen sisältyi vain kaksi virolaista kuorolaulua, jotka Aleksander Kunileid oli säveltänyt Lydia Koidulan runoihin suomalaisten kansanlaulujen Kreivin sylissä istunut ja Paremp’ olla tyttönä innoittamana. Ohjelmistossa esitettiin myös kaksi suomalaista sävelmää: Koidulan neljän säkeistön mittaiseksi kääntämä Karl Collanin Savolaisen laulu ja Jannsenin viroksi sanoittama Fredrik Paciuksen Maamme. Jälkimmäinen tuli Virossa tunnetuksi isänmaallisena virolaisena lauluna ja siitä tulikin lopulta Viron kansallishymni nimellä Mu isamaa, mu õnn ja rõõm. Laulujuhlilla pidettiin myös puheita; Jakob Hurt arvosteli juhlapuheessaan virolaisen sivistyneistön saksalaistumista.
Seuraukset

Laulujuhlilta liikkeelle lähtenyt isänmaallisuuden aalto levisi Viroon juhlilta palaavien talonpoikien mukana. Juhlien jälkeen perustettiin useita virolaisia seuroja, kuoroja ja orkestereita. Tarton laulujuhlien myötä laulujuhlista tuli kansallinen perinne ja 25 vuotta myöhemmin järjestetyillä Tallinnan laulujuhlilla oli jo 50 000 osanottajaa. Tarton laulujuhlat aloittivat Suomessa Viro-buumin, joka alkoi juhliin osallistuneiden J. R. Aspelinin ja C. G. Swanin lehtikirjoittelusta laulujuhlista ja muista Viron asioista. Viron laulujuhlista lähti myös ajatus pitää laulujuhlia Suomessa. Tässä vaikutti eritoten Lydia Koidula, Viron laulujuhlien järjestäjän Jannsenin tytär. Hän puhui ajatuksesta Tartossa olleille suomalaisille Aspelinille ja Swanille. Swan ei uskonut Suomessa olevan tarpeeksi kehittynyt kuorolauluperinne. Aspelin suhtautui ajatukseen positiivisemmin. Asia alkoi edetä A. A. Granfeltin ruvettua ajamaan asiaa ja ensimmäiset suomalaiset yleiset laulu- ja soittojuhlat järjestettiin 9.–11. kesäkuuta 1884.
Laulujuhlat vaikuttivat virolaiskansalliseen liikkeeseen myös hajottavasti. Liike oli jo ennen laulujuhlia jakautunut maltilliseen ja radikaaliin siipeen. Radikaalimpaa siipeä edustaneet Carl Robert Jakobson ja Johann Köler syyttivät laulujuhlia liiallisesta saksalaishenkisyydestä. Jakobson julkaisikin Jannsenin viralliselle lauluohjelmalle oman vastalaulukirjan, jossa oli viisi laulua, jotka kaikki oli sanoittanut Koidula.
Johann Voldemar Jannsen.
Tarton piiritys (1704)

Tarton piiritys oli venäläisten joukkojen suuren Pohjan sodan aikana toteuttama Ruotsin hallitseman Tarton kaupungin piiritys ja valtaus vuonna 1704. Kaupunki antautui 14. heinäkuuta. Hieman myöhemmin kukistui samaan aikaan piiritetty Narva. Tartossa toteutettiin sittemmin karkotuksia ja osa kaupungista tuhottiin.
Tausta

Suuri Pohjan sota oli syttynyt helmikuussa 1700 Tanskan, Puolan, Saksin ja Venäjän hyökätessä Ruotsia vastaan. Venäjän keisari Pietari I:n joukot olivat piirittäneet tuolloin Ruotsin hallitseman Narvan kaupungin saman vuoden elokuussa. Ruotsin kuningas Kaarle XII:n johtamat joukot ottivat kuitenkin huomattavan voiton venäläisistä Narvan taistelussa vuoden 1700 marraskuussa. Venäläiset toipuivat kuitenkin tappiostaan. Samalla kun Kaarle muutti sodan painopisteensä Puolaan venäläiset palasivat Liivinmaalle ja hävittivät sitä vuosina 1702 ja 1703. Vuonna 1703 Pietari oli myös perustanut Ruotsin Inkerinmaalle uuden Pietarin kaupungin.
Piiritys

Venäläiset joukot alkoivat piirittää Narvaa toukokuussa 1704. Samalla kun Narvaa piiritettiin Kohti Tarttoa eteni Peipsijärven yli 9 000 venäläistä ja Pihkovasta sotamarsalkka Boris Šeremetevin johtamana 21 000 venäläistä. Ensimmäiset venäläiset saapuivat kaupungin edustalle 4. kesäkuuta 1704. Kaupungin puolustajia komensi Carl Gustaf Skytte. Puolustajat olivat ennen venäläisten saapumista poltaaneet Tarton esikaupungit riistääkseen niiden mahdollisen hyödyn piirittäjille. Heinäkuun puolella venäläisten piiritystä saapui seuraamaan itse Pietari I. Piirittäjät tekivät rynnäkön kaupunkiin 13. heinäkuuta ja Skytte päätyi aloittamaan neuvottelut kaupungin antautumisesta. Venäläissotilaat tulivat kaupunkiin seuraavana päivänä puolustajien antautuessa.
Seuraukset

Venäläiset olivat kärsineet tappioina 3 000–4 000 miestä ja ruotsalaiset 1 400–2 000. Kaupungin valtauksen yhteydessä venäläiset saivat suuren sotasaaliin. Venäläisten samaan aikaan piirittämä Narva kukistui myöhemmin elokuussa ja sen piiritykseen osallistuivat Tartosta vapautuneet venäläisjoukot. Seuraavan muutaman vuoden ajan ruotsalaiset halltisivat vielä Länsi-Viron linnoituksia, kun taas venäläiset pitivät hallussaan itää. Tänä aikana Tartosta tehtiin kyydityksiä itään. Vuonna 1707 kyyditettiin noin 300 ruotsalaista sotavankia ja kaupunkilaista. Helmikuussa 1708 kyyditettiin vielä kaikki kaupungin 824 saksalaista asukasta. Heinäkuussa Pietari määräsi Tarton hävitettäväksi. Kaupunginmuuri räjäytettiin, kun taas kirkot ja talot sytytettiin palamaan. Osa karkotetuista pääsi palaamaan vuonna 1714. Ruotsin viimeinen tukikohta Baltiassa Tallinna antautui syyskuussa 1710. Alue jäi Venäjälle suuren Pohjan sodan päättäneellä Uudenkaupungin rauhalla vuonna 1721.
Kartta Tarton linnoituksista.
Tapanilan rautatieasema

Tapanilan rautatieasema (lyh. Tna, ruots. Mosabacka järnvägsstation) on Helsingin seudun lähijunaliikenteen asema Helsinki–Riihimäki-radalla Helsingissä. Se sijaitsee Malmin ja Puistolan aseman välissä, noin 13 kilometriä Helsingin päärautatieasemalta koilliseen. Asema on osa Tapanilan osa-aluetta Tapaninkylän kaupunginosassa.
Historia

A.B. Parkstand-Vanda-Puistokylä O.Y. -niminen maakeinotteluyhtiö alkoi palstoittaa asuntotontteja Tapaninkylän alueelta vuonna 1906 ja anoi rautatieseisakkeen perustamista alueelle. Liikennepaikka otettiin käyttöön vuonna 1907, aluksi seisakkeena. Seisakkeen alkuperäinen nimi oli Vanda, mutta se muutettiin jo seuraavana vuonna Mosabackaksi, koska nykyistä Vantaankosken aluetta kutsuttiin tuolloin samalla nimellä. Tapanila siirtyi osaksi Helsinkiä vuoden 1946 alussa toteutetussa suuressa alueliitoksessa.
Tapanila oli aluksi hyvin mitätön liikennepaikka, mutta jo vuonna 1910 se korotettiin pysäkiksi. Samalla liikennepaikkaa siirrettiin puoli kilometriä etelämmäksi, jonne maakeinotteluyhtiö rakensi ensimmäisen pysäkkirakennuksen. Pysäkin tuntumaan perustettiin tapettitehdas, joka oli yksi Helsingin maalaiskunnan suurimmista teollisuuslaitoksista. Vuonna 1939 sinne rakennettiin puinen asema­rakennus, joka vuonna 1991 purettiin ja siirrettiin Pikku-Huopalahteen kulttuurikohteeksi. Varsinaista asemarakennusta ei Tapanilassa enää ole.
Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttävät aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.
Liikenneyhteydet

VR:n paikallisjunat I-, K-, P- ja T-tunnuksilla
Helsingin linja-autot:
74 Karhupuisto – Malmi – Tapanila – Puistola – Heikinlaakso
74N Rautatientori – Malmi – Tapanila – Puistola – Heikinlaakso
702 Jakomäki (terveysasema) – Puistola – Malmi – Tapaninvainio – Savela
Ágios Nikólaos

| Ágios Nikólaos Ágios Nikólaoksen kunta Άγιος Νικόλαος Δήμος Αγίου Νικολάου |
| --- | --- |
 Ágios Nikólaoksen keskustaa ja Voulisméni-järvi.
 Kunnan sijainti
 Ágios Nikólaos
 Koordinaatit: 35°11′25″N, 25°43′00″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Lasíthi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7201
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  512,0 km²
Väkiluku (2011):  27 074
 – Kunnallis­yksikkö:  20 679
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  12 638
 – Kaupunki:  11 421
 – Väestötiheys:  52,88 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  721 00
Suuntanumero(t):  28410
Rekisterikilpi:  ΑΝ
 
 www.aghiosnikolaos.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Nikólaos (kreik. Άγιος Νικόλαος) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίου Νικολάου, Dímos Agíou Nikoláou), joka sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Kaupunki on Lasíthin hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 512,0 neliökilometriä ja väkiluku 27 074. Varsinaisen Ágios Nikólaoksen kaupungin väkiluku on 11 421 (vuonna 2011).
Maantiede

Ágios Nikólaos sijaitsee Kreetan saaren pohjoisrannikolla sijaitsevan Mirampéllonlahden länsirannalla. Kaupunki sijaitsee Iraklionista itään, Ierápetrasta pohjoiseen ja Siteíasta länteen. Etäisyys Iraklioniin on 64 kilometriä ja Siteíaan 67 kilometriä. Ágios Nikólaoksen vanhakaupunki ja keskusta on rakennettu Voulisméni-järven ympärille. Sitä kutsutaan usein ”Pohjattomaksi järveksi”. Se on nykyisin oikeammin kanavalla Mirampéllonlahteen yhdistetty merenlahti, ja toimii kaupungin venesatamana. Järven läheisyydessä sijaitsee myös kaupungin laivasatama.
Ágios Nikólaoksen edustalla sijaitsee Ágioi Pántesin saari. Ágios Nikólaoksen kuntaan kuuluvat myös saaret Avgó, Mikronísi ja Vryonísi, sekä Kalydónin niemi- ja saarialue, mukaan lukien Spinalóngan ja Kolokythián saaret. Kaupungin kautta kulkee saaren päätie eli EO90-kansallistie, joka on osa Eurooppatietä 75.
Historia > Antiikki

Ágios Nikólaoksen seutu on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Se ei ollut kuitenkaan erityinen keskus vielä minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella, jolloin lähiympäristöä hallittiin Málian ja Gournián palatsikeskuksista.
Antiikin aikana nykyisen Ágios Nikólaoksen paikalla sijaitsi kaupunki nimeltä Lato pros Kamara eli Kamara. Se oli ylempänä vuoristossa noin 10 kilometrin päässä sijainneen Laton poliksen eli kaupunkivaltion satama. Laton kaupunkikeskus siirtyi rannikolle Kamaraan hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa., jonka jälkeen Kamara ohitti vanhan kaupunkikeskuksen merkittävyydessä. Antiikin aikaisesta kaupungista on kaivettu esiin vain vähän, sillä nykyinen kaupunki sijaitsee sen raunioiden päällä. Löydökset ovat pääosin peräisin roomalaiselta kaudelta.
Historia > Nykyinen kaupunki

Paikasta ei ole juurikaan mainintoja ennen vuotta 1206, jolloin genovalainen Enrico Pescatore rakennutti Mirampéllon (Mirabellon) linnan Kefálin kukkulalle, jossa nykyisin sijaitsee Lasíthin alueyksikön hallintorakennus. Linna sai nimensä hyvästä näkymästä lahdelle.
Pian tämän jälkeen tuolloinen kylä päätyi venetsialaisille. Venetsialaiskaudella se oli tärkeä suolakaupan keskus. Suola saatiin altaista nykyisen Eloúntan alueelta. Mirampéllon linna kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1303 ja merirosvojen hyökkäyksessä vuonna 1537, mutta kunnostettiin. Linna tuhoutui 1600-luvulla, kun osmaniturkkilaiset valtasivat kaupungin.
Osmanivallan aikana koko kylä autioitui, mutta sen satama säilyi käytössä. Ihmiset alkoivat palata paikalle vuoden 1866 jälkeen, ja sinne muutti väkeä muun muassa Kritsásta. Alun perin paikalle syntynyt kylä tunnettiin nimellä Mandráki (Μανδράκι). Nykyisin Ágios Nikólaos, ”Pyhä Nikolaos”, on nimetty Nikolaos Ihmeidentekijän tai oikeammin kaupungissa sijaitsevan bysanttilaisaikaisen Pyhän Nikolaoksen kirkon mukaan. Kaupungin turismi alkoi kehittyä 1960-luvulla. Nykyisin turismi on kaupungin tärkein elinkeino.
Nykyinen Ágios Nikólaoksen kunta muodostui, kun Ágios Nikólaos, Neápoli ja Vrachási yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nähtävyydet

Ágios Nikólaoksen nähtävyyksiin kuuluvat Voulisméni-järvi, jonka ympärillä sijaitsee useita ravintoloita, sekä muun muassa Ágios Nikólaoksen arkeologinen museo sekä pieni antiikin Lato pros Kamaran arkeologinen alue 25is Martíou -kadun ja Konstantínou Sfakianáki -kadun risteyksessä. Kaupungin lähellä sijaitsevat muun muassa perinteinen Kritsán kylä sekä antiikin Laton kaupungin rauniot. Läheinen Spinalóngan saari on lähiseudulla suosittu retkikohde, ja sinne tehdään risteilyjä myös Ágios Nikólaoksen satamasta.
Koulutus

Ágios Nikólaoksessa toimii osa Kreikan Välimeren yliopistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Nikólaos Wikimedia Commonsissa
Δήμος Αγίου Νικολάου. Ágios Nikólaoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno 
Voulisméni-järveä ja venesatamaa.
Ágios Nikólaoksen kaupunkia.
Ágios Nikólaos pohjoisesta nähtynä.
Ágios Nikólaoksen rantaa.
Tarkkaavaisuus

Tarkkaavaisuus on huomion keskittämistä johonkin kohteeseen (esimerkiksi kirjan lukemiseen tai heikon äänen kuulemiseen).
Tarkkaavaisuuden eri muotoja

Tarkkaavaisuus voi olla joko tiedostamatonta tai tietoista. Jaetusta tarkkaavaisuudesta puhutaan silloin, kun tarkkaavaisuus on jaettu moneen eri toimintaan. Tarkkaavaisuuden jakaminen voi olla vaikeaa, jos suorittaa jotain monimutkaista tai uutta asiaa. Esimerkiksi matkapuhelimeen puhuminen vaikeuttaa ajotaitojen oppimista. Käsite valikoiva tarkkaavaisuus tarkoittaa taas sitä, että yksilö valitsee ärsykkeitä tarkempaan käsittelyyn muiden samanaikaisten ärsykkeiden kustannuksella.
Aivojen toimintana

Tarkkaavaisuuden tiedetään aktivoivan useita eri aivoalueita sen kohteesta riippuen. Erityisesti toiminnanohjaukseen tarvittava etuaivolohko on aktiivisena tarkkaavaisuuden aikana. Myös tarkkaavaisuuden kohteesta riippuen aktivaatiota voi olla muun muassa kuulo-, näkö- tai motorisella aivokuoren alueella. Tarkkaavaisuuden eri vaiheiden tiedetään myös aktivoivan erilaisia muita alueita, kuten tarkkaavaisuuden kohdentaminen ylempää temporaalista aivopoimua, aivojuoviota, ja päälakilohkon alaliuskaa (lat. lobulus parietalis inferior), tarkkaavaisuuden ylläpito aivorungon aivoverkostoa ja näkökukkulaa, sekä tarkkaavaisuuden siirtäminen dorsolateraalista prefrontaalikorteksia.
Muuta

Tarkkaavaisuus on kognitiivisessa psykologiassa tärkeä tutkimuskohde. Tarkkaavaisuutta tutkiessa apuvälineinä käytetään mm. toiminnallista (fMRI) ja diffuusiopainotteista (DTI) magneettikuvantamista, aivosähkökäyrää (EEG) ja aivomagneettikäyrää (MEG) sekä transkraniaalista magneettistimulaatiota (TMS). Edellä mainitut tutkimusmenetelmät antavat tarkan kuvan siitä, mitkä aivoalueet osallistuvat tarkkaavaisuuden toimintaan, samoin siitä, missä järjestyksessä nämä alueet aktivoituvat ja mitkä alueet ovat yhteydessä toisiinsa. Tietoa saadaan myös siitä, mitä aivoissa tapahtuu silloin, kun emme tietoisesti tee mitään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yllättäviä demonstraatiota ja ärsykkeitä ihmisen tarkkaavaisuudesta (VisCog Productions, Inc.) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Visuaalinen tarkkaavaisuus kuurouttaa - hetkeksi (Arkistoitu – Internet Archive) - Tiedetuubi.fi
Tarhaturilas

| Tarhaturilas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Lehtisarviset Scarabaeidae
Alaheimo::  Rutelinae
Tribus::  Anomalini
Suku::  Phyllopertha
Laji::  horticola
Kaksiosainen nimi
 Phyllopertha horticola  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Tarhaturilas Wikispeciesissä   Tarhaturilas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhaturilas (Phyllopertha horticola) on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit

Aikuinen kuoriainen on noin 8–12 millimetrin mittainen. Pää ja etuselkä ovat metallinvihreät, sinertävät tai tummanvihreät. Peitinsiivet ovat punaruskeat.
Levinneisyys

Laji on jokseenkin harvinainen Etelä- ja Keski-Suomessa, missä sitä tavataan kesä-heinäkuussa.
Elintavat

Lajia tavataan tavanomaisesti aurinkoisilla mailla lehtipuilla ja pensailla, joiden lehtiä se käyttää ravinnokseen. Kuoriaisella on tapana aloittaa lehden syöminen keskeltä ja siirtyä sitten kohti reunoja. Tarhaturilaat ovat aiheuttaneet Etelä-Savossa vaurioita omenapuille syömällä sekä puiden kukkia että raakileita. Se munii ruohikkoon. Toukka elää muiden turilaiden tavoin maassa ruohonjuuria syöden. Runsaana esiintyessään ruohikko kuivuu ja kuolee suuriltakin aloilta. Näin toukat voivat tuhota puutarhojenkin nurmikoita.