stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klagenfurt am Wörthersee
Maantiede > Sijainti

Klagenfurt sijaitsee 446 metriä merenpinnan yläpuolella, Wörthersee-järven itärannalla, lähellä Sloveniaa ja Italiaa. Kaupunki on useiden metsäisten vuorten ympäröimä, joista jotkut, kuten Ulrichsberg, yltävät yli kilometrin korkeudelle. Klagenfurtista etelään sijaitsee Karawankenin vuoristo, joka erottaa Kärntenin Sloveniasta ja Italiasta. Kaupunki on pinta-alaltaan 120 neliökilometrin suuruinen.
Maantiede > Hallinnollinen jako

Kaupunki on jaettu 15 eri osaan:
| --- | --- |
 I-IV  Innere Stadt  V Sankt Veiter Vorstadt  VI Völkermarkter Vorstadt  VII Viktringer Vorstadt  IIX Villacher Vorstadt  IX Annabichl:  X Sankt Peter  XI Sankt Ruprecht  XII Sankt Martin  XIII Viktring  XIV Wölfnitz  XV Hörtendorf
Väestö

Klagenfurtissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 100 817 asukasta.
Väestö > Kieli

Vuoden 2001 toukokuussa suoritetussa väestönlaskennassa 89,4 prosenttia kaupungin asukkaista ilmoitti äidinkielekseen saksan. Toiseksi suurin kieliryhmä oli kroatia (3,3 %), jonka jälkeen tuli slovenia (1,9 %). Noin 10 prosenttia Kärntenin sloveeneista asuu Klagenfurtissa.
Väestö > Uskonto

Klagenfurt on roomalaiskatolisen Gurkin hiippakunnan istuin.
Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 68,8 prosenttia asukkaista oli katolisia, 7,5 prosenttia evankielisiä, 3,0 prosenttia muslimeita, 1,5 prosenttia ortodokseja, 0,6 prosenttia jehovan todistajia ja 0,6 prosenttia vanhakatolisia. 16,1 prosenttia asukkaista ei tunnustanut mitään uskontoa.
Historia

Kärntenin herttua Hermann perusti Klagenfurtin linnakkeeksi alueella kulkevien kauppareittien läheisyyteen. Varhaisin maininta kaupungista historiallisissa lähteissä sijoittuu myöhäiselle 1100-luvulle, jolloin se tunnettiin nimellä Forum Chlagenvurth. Asutus oli usein tulvivalla alueella, ja vuonna 1246 herttua Bernhard von Spanheim siirrätytti kaupungin turvallisemmalle paikalle. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1252.
Vuonna 1514 suuri tulipalo tuhosi kaupungin lähes täysin, ja pyhän roomalais-saksalaisen keisarikunnan keisari Maximilian I luovutti kaupungin poikkeuksellisesti alueelliselle hallitukselle ollen kyvytön sitä itse jälleenrakennuttamaan. Kaupungin hallinnon siirto elvytti uinahtaneen kaupungin uudelleen eloon. Kaupunkiin rakennettiin uusi keskusta, Neuer Platz, italialaisen arkkitehdin Domenico de Lalion suunnitelmien mukaisesti, sekä uusi kaupunginmuuri.
Vuonna 1809 Napoleonin johtamat ranskalaiset joukot tuhosivat kaupunginmuurin, josta jäi jäljelle vain pieni osa. Vuonna 1863 kaupungin taloutta piristi uusi rautatieyhteys St. Veit an der Glaniin, ja Klagenfurtista tuli alueen taloudellinen keskus. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin 41 kertaa. Pommituksissa kuoli 612 ihmistä ja tuhoutui täydellisesti 443 rakennusta.
Klagenfurt otti vuonna 1961 käyttöön ensimmäisenä itävaltalaisena kaupunkina jalankulkuvyöhykkeet. Vuonna 1973 kaupunkiin liitettiin neljä naapurikuntaa, mikä kasvatti sen kokoa. Klagenfurt haki myös vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta ei selviytynyt viralliseksi ehdokkaaksi.
Aiheesta muualla

Klagenfurtin kaupungin viralliset sivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klagenfurt am Wörthersee Wikimedia Commonsissa
Louis Balbach

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uimahypyt. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | 3 m ponnahduslauta |  |
Louis James Balbach (23. toukokuuta 1896 San José, Kalifornia – 11. lokakuuta 1943 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti. Hän edusti Yhdysvaltoja Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 saavuttaen pronssia 3 metrin ponnahduslaudassa. Samoissa olympialaisissa Balbach kilpaili myös 10 metrin kerroshypyissä sijoittuen kuudenneksi.
Kofaktori

Eräs glykosidaasi-entsyymi (PDB 1OBB), jonka aktiivisessa keskuksessa maltoosi (musta) hajoaa kahdeksi glukoosiksi. NAD-kofaktori on keltainen. NAD lisäksi reaktiota avustavat aktiiviset aminohappotähteet ovat punaisella.
Kofaktori on orgaaninen molekyyli tai ioni, joka entsyymin täytyy sitoa itseensä suorittaakseen itselleen ominaisia katalyyttisiä kemiallisia reaktioita. Entsyymin ja kofaktorin välinen sidos voi olla heikko sidos tai kovalenttinen sidos. Kovalenttisesti sitoutuvaa kofaktoria voidaan kutsua prosteettiseksi ryhmäksi.
IUPAC:n määritelmän mukaan orgaaninen molekyyli ei voi olla aminohappo, peptidi tai proteiini, jotta se voidaan luokitella kofaktoriksi. Molekyyliä voidaan kutsua paitsi kofaktoriksi, myös koentsyymiksi. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai näiden johdannaisia, mutta eivät aina.
Kofaktori-ioni taas on tavallisesti metalli-ioni, kuten Mn2+, Mg2+ tai Zn2+.
Entsyymi, johon ei ole sitoutunut sen luontaista kofaktoria tai kofaktoreita on apoentsyymi, joka on toimimaton. Näitä sitova entsyymi on holoentsyymi, joka on toimiva.
Kofaktori on yleensä entsyymin katalyyttisessä keskuksessa, eli siinä kohtaa, jossa entsyymin suorittamat kemialliset reaktiot tapahtuvat.
Jotkin entsyymit tarvitsevat useamman kofaktorin. Pyruvaattidehydrogenaasikompleksi on kolmen entsyymin kokonaisuus, joka tarvitsee kofaktoreiksi NAD+-, tiamiinipyrofosfaatti-, lipoaatti- ja koentsyymi A -molekyylit.
Epäorgaaniset kofaktorit

Epäorgaaniset kofaktorit ovat metalli-ioneita, joita saadaan kivennäisaineina ravinnosta. Alla taulukossa on muutamia esimerkkejä.
| Ioni | Entsyymi |
| --- | --- |
Cu2+: Sytokromi-c-oksidaasi
Fe2+ tai Fe3+: Sytokromi-c-oksidaasi, katalaasi, peroksidaasi
K+: Pyruvaattikinaasi
Mg2+: Heksokinaasi, glukoosi-6-fosfataasi, pyruvaattikinaasi
Mn2+: Arginaasi, ribonukleotidireduktaasi
Mo: Dinitrogenaasi
Ni2+: Ureaasi
Se: Glutationiperoksidaasi
Zn2+: Hiilihappoanhydraasi, karboksipeptidaasit A ja B, alkoholidehydrogenaasi
Orgaaniset kofaktorit

Orgaanisista kofaktoreista eli koentsyymeistä, näiden ravinnon esi-asteista ja siirtämistä kemiallisista ryhmistä on taulukossa alla esimerkkejä. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai niiden johdannaisia.
| Koentsyymi | Siirretty ryhmä | Koentsyymin esiaste | Viite |
| --- | --- | --- | --- |
| Biosytiini | CO2 | Biotiini (B7) |  |
| Koentsyymi A | Asyylit (R-C=O) | Pantoteenihappo (B5) |  |
| 5'-Deoksiadenosyylikobolamiini | Vetyatomit ja alkyylit | B12-vitamiini |  |
| Flaviiniadeniinidinukleotidi (FADH2/FAD) | Elektronit | Riboflaviini (B2) |  |
| Lipoaatti | Elektronit ja asyylit |  |  |
| NADH/NAD+ | Hydridi-ionit (H-) | Niasiini (B3) |  |
| Pyridoksaalifosfaatti (PP) | Aminoryhmät | B6-vitamiini |  |
| Tetrahydrofolaatti (THF) | Yhden hiilen ryhmät kuten -CH3 (metyyli), -CH2- (metyleeni), -CHO (formyyli), -CHNH (formimino), -CH= (metenyyli) | Folaatti (B9) |  |
| Tiamiinipyrofosfaatti | Aldehydit | Tiamiini (B1) |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kofaktori Wikimedia Commonsissa
Kremastá

| Kremastá Λίμνη Κρεμαστών |
| --- | --- |
 Kremastán tekojärvi.
Valtiot:   Kreikka
Paikkakunta:  Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka ja Evrytanía, Keski-Kreikka
Koordinaatit:  38°54′01″N, 21°31′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Achelóos
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  750 m
Pituus:  44,9  km
Leveys:  13,2  km 
Pinta-ala:  81 km²
Tilavuus:  4,75 km³
Suurin syvyys:  60 m
 fiKremastá 
Kremastá (kreik. Κρεμαστά eli (Τεχνητή) Λίμνη Κρεμαστών, (Technití) Límni Kremastón, Kremastán tekojärvi) on tekojärvi Keski-Kreikassa. Se on Kreikan suurin tekojärvi ja maan kaikista järvistä toiseksi suurin. Sen pinta-ala on noin 81 neliökilometriä. Kremastá on suurimmillaan noin 45 kilometriä pitkä ja noin 13 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 750 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 60 metriä.
Kremastán tekojärvi.
Kremastán tekojärvi sijaitsee Aitolia-Akarnanian ja Evrytanían alueyksiköiden rajalla noin 60 kilometriä pohjoiskoilliseen Agrínion kaupungista ja noin 57 kilometriä länteen Karpenísista. Järveen laskevat Achelóos-, Agrafiótis-, Tavropós- ja Trikeriótis-joet, joiden virtaukset patoamalla tekojärvi on muodostettu. Kremastán padon suunnittelu alkoi vuonna 1918. Pato rakennettiin lopulta vuosina 1961–1965 ja saatiin sähköntuotannon käyttöön 1966–1967. Pato on 670 metriä pitkä ja 160 metriä korkea. Järven tilavuus on noin 4 750 000 000 kuutiometriä. Tekojärven alle jäi lukuisia kyliä bysanttilaisine kirkkoineen, mutta tärkeimpiä muinaismuistoja otettiin talteen.
Järven ylittää kaksi suurta siltaa, Tatárnan silta lähellä Tríklinon kylää sekä Episkopín silta lähellä samannimistä kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kremastá Wikimedia Commonsissa
Koiransilmät

| Koiransilmät |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Astereae
Suku::  Koiransilmät Conyza  Less.
Katso myös
   Koiransilmät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koiransilmät (Conyza) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon luokitellaan 44 lajia. Monien lajitietokantojen luokittelussa koiransilmät yhdistetään kallioisten (Erigeron) sukuun, mutta toistaiseksi suvun synonymisointi ei ole yksimielinen. Koiransilmistä takaisin kallioisiin on siirretty muun muassa Suomessa uustulokkaana kasvava kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis, syn. Conyza canadensis).
Lajeja

Conyza ageratoides
marokonkoiransilmä (Conyza gouanii, syn. Erigeron gouanii)
Conyza montigena
Conyza stricta
Conyza subscaposa
valjukoiransilmä (Conyza sumatrensis, syn. Erigeron sumatrensis)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Conyza
Kremenets

| Kremenets (Кременець) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Kremenets
 Koordinaatit: 50.101°N, 25.737°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Ternopilin alue
Piiri:  Kremenetsin piiri
Väkiluku (2013)  ():  21 729
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kremenets (ukr. Кременець, ven. Кременец puol. Krzemieniec) on kaupunki Ternopilin alueella Ukrainassa. Vuonna 2017 siellä asui 21 239 ihmistä. Kaupunki on Kremenetsin piirin hallinnollinen keskus.
Seudulla on ollut asutusta (Ostra Hora) jo paleoliittisella kaudella. Maasta on löydetty antiikin Kreikan ja Rooman kolikkoja, jotka viittaavat aiempien asukkaiden kauppasuhteisiin Dneprin suuntaan. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäiden kerran vuonna 1226.
Linnoitus perustettiin paikkakunnalle 700- tai 800-luvulla, ja siitä tuli sittemmin osa Kiovan Rusjia; puolalaisen maantieteellisen tietosanakirjan mukaan linnasta on kirjallinen maininta vuodelta 1064. 1200-luvulla siitä tuli Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan osa. Kaupunki kesti muun muassa unkarilaisten, puolalaisten, mongolien ja tataarien piirityksiä. Kultainen orda piiritti kaupunkia vuosina 1241 ja 1255, mutta ei onnistunut sen valtauksessa. Kaupunki tuhottiin vuonna 1261. Vuonna 1366 kaupunki liitettiin Liettuaan, vuonna 1438 se sai kaupunkioikeudet. Kukoistuskausi oli 1400- ja 1500-luvuilla. Puola-Liettuan aikana vuosina 1536–1566 kaupunki kuului Puolan kuningatar Bona Sforzalle, joka vahvisti linnaa ja laajensi kaupunkia. 1648 Zaporižžjan kasakat ottivat kaupungin haltuunsa.
Puolan kolmannen jaon yhteydessä kaupunki siirtyi Venäjän keisarikunnan hallintaan, jossa se oli osa Volynian kuvernementtia. Se oli uudelleen osa Puolaa 1919–1945, ja sitten liitettiin Neuvostoliittoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kremenets Wikimedia Commonsissa
м Кременець (ukrainaksi) (rada.gov.ua)
Levoteatteri

Levoteatteri on Helsingissä toimiva, 2018 perustettu vapaa ammattiteatteri. Levoteatterin perusti 11 taiteellista suunnittelijaa etsimään uusia tapoja toimia, uutta praktiikkaa, uusia lähtökohtia sekä kaikkiaan uusia tapoja tehdä teatteria ja esitystaiteita.
Levoteatterin koollekutsujana toimi Heidi Bergström, joka on toiminut perustamisesta asti myös hallituksen puheenjohtajana ja teatterin vastaavana tuottajana. Hänen rinnallaan perustajajäseniä ovat Minea Lång, Amy Burgess, Niko Hallikainen, Topias Toppinen, Santeri Tamlander, Riku Vuorensola, Henna Helasvuo, Eetu Palomäki, Elsi Vertanen ja Viola Virtamo. Levoteatteri toimii pääasiassa epäkonventionaalisissa tiloissa eikä teatterilla ole omaa teatteritilaa. Levoteatteri tuottaa vuosittain esityksiä ja tapahtumia ympäri Suomea, pääasiassa pääkaupunkiseudulle.
Levoteatterin ohjelmiston valitsee yhdeksänhenkinen hallitus.
Jäsenet

| --- | --- |
 Heidi Bergström (puheenjohtaja)  Minea Lång (varapuheenjohtaja)  Amy Burgess  Niko Hallikainen  Niko Uusi-Simola  Topias Toppinen  Lotta Räsänen  Riku Vuorensola  Jekaterina Vesanto :  Miika Suonperä  Henna Helasvuo  Maija Suominen  Eetu Palomäki  Elsi Vertanen  Aapo Nieminen  Viola Virtamo  Santeri Tamlander
Esitykset > 2020

Coll name generator: Lierikolu
Tekijät: Niko Hallikainen, Otto Henriksson, Anna Kirvesniemi, Miko Petteri Jaakkola, Ilmari Järvenpää, Katimari Niskala & Jekaterina Vesanto, Tuotanto: Heidi Bergström & Rasmus Lång, Suojelija: Minea Lång, Grafiikka: Halliström
Esitykset > 2019

Maasta (Yhteistyöproduktio)
Ohjaus: Mikael Karkkonen, Käsikirjoitus: Tuukka Pietarinen, Näyttämöllä: David Eskelinen, Emma-Mariella Kurkela, Nina Järvinen, Teemu Nieminen, Puvustus: Vita Edvards, Äänisuunnittelu: Antti Vuorenmaa, Eetu Palomäki, Ylimääräinen silmäpari: Miika Suonperä, Tuotanto: Heidi Bergström
Miks mä en saa olla sinkku vai enkö vaan osaa rakastaa v*ttusaatana
Työryhmä: Alli Antila, Heidi Bergström, Amy Burgess, Niko Hallikainen, Henna Helasvuo, Saku Kaukiainen, Matias Koivuniemi, Ville Koivuranta, Minea Lång, Aapo Nieminen, Iiris Riihimäki, Toivo Rajala, Lotta Räsänen, Santeri Tamlander, Maija Suominen, Miika Suonperä, Topias Toppinen, Niko Uusi-Simola, Elsi Vertanen, Jekaterina Vesanto, Viola Virtamo, Antti Vuorenmaa
Esitykset > 2018

Coll name generator: Puutahra
Esiintyjät: Mina Lång, Niko Hallikainen, Topias Toppinen, Eetu palomäki, Tuotanto: Heidi Bergström, Grafiikka Viola Virtamo
LAFKA

LAFKA eli Levoteatterin after work -klubi alakerrassa on Helsingin keskustassa kahvila Roasbergin alakerrassa tapahtuva poikkitaiteellinen klubi. Levoteatterin luotsaamalla klubilla nähdä ympärivuotisesti vaihtuva, laaja kattaus eri esittävien taiteiden tekijöitä aina kokeneista konkareista aloitteleviin tekijöihin, aiemmin koetuista kokonaisuuksista ensiesityksiin. Ensimmäinen LAFKA koettiin 14. tammikuuta 2020. Ensimmäinen kevätkausi jouduttiin jättämään kesken koronaviruspandemian vuoksi. LAFKA muotoutui tällöin LIVE-lähetyksiksi.
LAFKA > Kevään 2020 esiintyjät:

Aarnikotkat, Lulu Palo, Samppa Varis, Kheba Touray, Lady Clapback, Regyna Vagina, Viha Piirakka, Poika Klitta, Misslmieré, Caroline Suinner, Jenni Janakka, Duo Pimperot, IRMA, Elisa Luukkainen, Improvisaatioryhmä Absurdum, Improvisationsteater Stjärnfall, Alvar, Rebekka Holi & Yhtye, Kultaranta
LAFKA Kotonasi esiintyjät:
PihkaSound, Leo Mokkala, Elsa Tölli, Kuopus, Ilmari Atlas, Vanha Kettu X Fetus
Runokuvaa

Runokuvaa on Levoteatterin nimen alla kaksi vuotta toiminut sana- ja kuvataiteita yhdistävä taidenäyttely. Ensimmäiset kaksi vuotta Runokuvaa toimi itsenäisesti tuottaja Heidi Bergströmin luotsaamana, mutta Levoteatterin perustamisen myötä näyttely siirtyi osaksi Levoteatterin toimintaa. Vuonna 2020 Runokuvaa-näyttelysarjan vastaavaksi tuottajaksi vaihtui Niko Uusi-Simola.
Runokuvaa > Runokuvaa 1 (2016) taiteilijat:

Susinukke Kosola, Laura Mainiemi, Aura Nurmi, Liisa Vääriskoski, Pauli Patinen, Adam Oszaczky, Liila Jokelin, Jessica Pohjola, Laura Palanne, Viola Virtamo, Maaria Vihervaara, Niko Hallikainen, Juuli Linneo, Heidi Bergström
Kuratointi: Heidi Bergström, Juuli Linneo
Näyttelytila: Asematila
Runokuvaa > Runokuvaa 2 (2018) taiteilijat:

Niko Tiainen, Elisa Luukkainen, Lauri Laukkanen, Samuli Koivulahti, Neo Aarnikotka, Sanna Rämö, Petri Dámsten, Mia Westerling, Mari Kaakkola, Martta Jylhä, Eetu Palomäki, Karlo Haapiainen, Astrid Mannerkoski, Iida Jauho, Niilo Luotonen, Eetu Palomäki, Topias Toppinen, Sanni Kriikku, Riku Vuorensola
Kuratointi: Heidi Bergström, Pauli Patinen
Näyttelytila: Kellariteatteri
Runokuvaa > Runokuvaa 3 (2019) taiteilijat:

Aro Mielonen, Matti Pietari Järvinen, Tessa Astre, Sofi Häkkinen, Tuukka Pietarinen, Kimmo Oja, Ella Laine, Veera Konsti, Anna Kirvesniemi, Taru Mäkitalo, Hanna Storm, Henri Kivioja, Miika Alpua, Saana Volanen, Roosa Kotkaslahti, Minttu Pyykkönen, Riina Piekkala, Miika Piekkala, Petra Lumme, Katimari Niskala, Aatos Ketvel
Kuratointi: Heidi Bergström, Eetu Palomäki, Elsi Vertanen, Minea Lång
Näyttelytila: KokoTeatteri
Aiheesta muualla

Levoteatterin verkkosivut
Levoteatterin Facebook-sivu
Levoteatterin Instagram
Kolme etsivää ja Pääkallosaari

Kolme etsivää ja Pääkallosaari (engl. The three investigators in the secret of Skeleton Island) on 3 etsivää -kirjasarjan kuudes osa, jonka kirjoitti Robert Arthur.
Lemströmin kanava

Lemströmmin kanavan silta on käännettynä auki heinäkuussa 2017
Lemströmin kanava on Ahvenanmaalla Jomalan ja Lemlandin rajalla sijaitseva avokanava, joka valmistui 1882. Maarianhaminan itäsataman ja Lumparnin yhdistävällä väylällä oleva kanava on pituudeltaan 350 metriä. Kanavan leveys on 16 metriä, syvyys 3,5 metriä ja alikulkukorkeus 3,5 metriä silloin kun kanavan yli johtava kääntösilta ei ole avattuna. Kanavan yli johtava kääntösilta avataan normaalisti kerran tunnissa 10 minuutin ajaksi.
Lehtotakiainen

| Lehtotakiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Takiaiset Arctium
Laji::  nemorosum
Kaksiosainen nimi
 Arctium nemorosum  Lej. 
Katso myös
   Lehtotakiainen Wikispeciesissä   Lehtotakiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtotakiainen (Arctium nemorosum, syn. A. vulgare) on Euroopassa tavattava suurikokoinen takiaislaji. Suomessa lehtotakiainen on harvinainen lehtojen kasvi. Laji on määritelty Suomessa uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko

Kaksivuotinen lehtotakiainen kasvaa 100–250 cm korkeaksi. Vankka varsi ja lehtiruodit ovat lyhytkarvaisia. Isokokoinen lehtilapa on ohut, leveänpuikea, herttatyvinen, usein isohampainen, päältä tummanvihreä, alta harmahtava. Kukinto on terttumainen, kaarevarankainen mykeröstö. Mykeröiden kehto on lopulta kooltaan 2–2,5 × 3–3,5 cm, kalju ja piikkinen. Pähkylä on vaaleanharmaanruskea, litteä ja selvästi käyrä. Kukat ovat väriltään purppuranpunaisia. Kukkien teriö on suurin piirtein kehdon pituinen. Lehtotakiainen kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.
Lehtotakiainen muistuttaa erittäin paljon Suomessa yleisempää pikkutakiaista (A. minus) ja lajeja on toisinaan erittäin vaikea erottaa toisistaan. Lajit myös risteytyvät keskenään, ja niitä on välillä pidetty saman lajin alalajeina. Lehtotakiainen on pikkutakiaista yleensä suurempi, mykerön kehto on isompi ja mykerö on kaarevarankainen.
Levinneisyys

Lehtotakiainen on eurooppalainen laji, jota tavataan Britteinsaarilta ja Pyreneiltä itään läntiseen Siperiaan ja Lähi-itään. Esiintymisalue on kuitenkin hyvin laikuittainen ja painottuu vahvasti Keski-Eurooppaan. Skandinaviassa lajia tavataan Keski-Norjan ja -Ruotsin korkeudelle saakka. Suomessa lehtotakiainen on yleisin Ahvenanmaalla sekä lounaissaaristossa. Manner-Suomessa lajia on tavattu muutamalta paikkakunnalta Uudeltamaalta. Kaikissa Suomen esiintymispaikoissaan laji on kuitenkin harvalukuinen.
Elinympäristö

Lehtotakiainen on Suomen ainoa alkuperäinen takiaislaji. Sitä kasvaa laidunnetuissa lehdoissa, rantalepikoissa, lehtoniityillä, joskus myös kulttuuriympäristössä, kuten teiden varsilla. Lehtotakiainen on harvinaistunut metsälaidunnuksen loppumista seuranneen kasvupaikkojen umpeenkasvun takia.
Käyttö

Muiden takiaislajien tapaan myös lehtotakiaisen juurakko, lehdet ja nuoret versot ovat syötäviä. Takiaisia on käytetty perinteisesti myös erilaisten ihovaivojen hoitoon.
Uhat

Lehtotakiaisten pahin uhka sen luontaisilla kasvupaikoilla on metslälaidunnuksen loppumista seuraava kasvupaikkojen umpeenkasvu. Tämän lisäksi harvapuustoisten laidunmetsien kuusettaminen on haitallista kasville.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lehtotakiainen (Arctium nemorosum)
Kasviatlas 2021: Lehtotakiaisen (Arctium nemorosum) levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Arctium nemorosum - lehtotakiainen
Le collège des Roches (Arkistoitu – Internet Archive) (kuva)
Kremastí

| Kremastí Κρεμαστή |
| --- | --- |
 Kremastín kaupunki.
 Kremastí
 Koordinaatit: 36°24′40″N, 28°07′10″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  6901100101
Väkiluku (2011):  5 363
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kremastí (kreik. Κρεμαστή) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Petaloúdeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Petaloúdeen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 5 363 (vuonna 2011).
Kremastí sijaitsee Ródoksen pohjoisrannikolla noin kolme kilometriä Ialysóksesta ja noin kymmenen kilometriä saaren pääkaupunki Ródoksesta länteen. Ródoksen kansainvälinen lentoasema sijaitsee heti kaupungin länsipuolella. Kremastí muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Κρεμαστής, Dimotikí Koinótita Kremastís), johon kuuluu varsinaisen Kremastín kaupungin lisäksi Aeroliménas. Koko yhdyskunnan väkiluku on 5 396. Kremastí oli lakkautetun Petaloúdeen kuntaan kuntakeskus.
Kremastín asutus on syntynyt 1400-luvulla. Kaupunki tunnetaan pyhiinvaelluskohteena erityisesti Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä 15. elokuuta. Kukkulalla pienen matkan päässä kaupungista on keskiaikainen linnoitus.
Kremastín rantaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kremastí Wikimedia Commonsissa
Liffey

| Liffey |
| --- | --- |

Alkulähde:  Wicklow'n kukkulat
Laskupaikka:  Dublin
Pituus:  80 km
Virtaama:  13,8 m³/s
Valuma-alue:  1256 km²
Liffey (iiriksi An Life) on Irlannin pääkaupungin Dublinin halki virtaava joki. Liffeyn lähteet ovat Wicklow’n kreivikunnassa Dublinin eteläpuolella, mutta joki koukkaa sisämaan kautta halkaisten Kildaren kreivikunnan ennen kuin kääntyy taas itään rannikkoa ja Dublinia kohti. Joen pituus on 80 km.
Liffey-joella on merkittävä rooli Dublinin symbolina James Joycen teoksissa. Joyce personifioi joen Anna Livia Plurabelle -nimiseksi naishahmoksi. Yksi joen ylittävistä silloista onkin saanut sittemmin nimekseen Anna Livia Bridge.
Liffey-joen mukaan on nimetty myös Dublinin iirinkielinen radioasema, Raidió na Life.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liffey Wikimedia Commonsissa
Lentoasema

Helsinki-Vantaan lentoasema.
Frankfurtin lentoasema.
Tampere-Pirkkalan lentoaseman terminaali 2.
Maputon kansainvälinen lentoasema.
Lentoasema (arkikielessä lentokenttä tai kenttä) on säännöllistä lentoliikennettä varten rakennettu alue, jota käytetään ilma-alusten lentoonlähtöön ja laskuun. Virallisen määritelmän mukaan lentoasema on lentopaikka, jossa ilmaliikennepalvelu on pysyvästi järjestetty.
Lentoasemia on olemassa matkustaja- ja rahtiliikennettä, siviili-ilmailua ja sotilaskäyttöä varten. Lentoasemat jaetaan alueellisiin ja kansainvälisiin sen mukaan, tapahtuuko kentältä valtioiden välisiä lentoja. Lentoaseman on myös täytettävä useita kriteerejä muun muassa lennonjohdosta ja kiitoteiden pituuksista saavuttaakseen kansainvälisen lentoaseman statuksen.
Lentoasema koostuu useasta eri osa-alueesta. Osa-alueet riippuvat lentokentän käyttötarkoituksesta. Pelkkään sotilaskäyttöön tarkoitetulla lentoasemalla ei esimerkiksi ole matkustajaterminaalia.