stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perustuslakivaliokunta
Valiokunnan kuulemat asiantuntijat

Oikeudellisessa harkinnassa poliitikkoja auttavat sekä valiokuntaneuvokset että valiokunnassa kuultavat oikeudelliset asiantuntijat. Vakiintunutta asiantuntijainstituutiota voi pitää perustuslakivaliokunnan tosiasiallisesti kiinteänä apuvälineenä, vaikkei se sitä muodollisesti ole.
Perustuslakivaliokunta muodostaa lausuntonsa asiantuntijakuulemistensa perusteella, ja valtiosääntöasiantuntijoiden rooli on tulkinnoissa merkittävä. Viimeisin perustuslakivaliokunnan lausunto, jossa ei ole käytetty asiantuntijoita, on vuodelta 1961. Asiantuntijoiden tehtävänä on paikallistaa mahdolliset perustuslakiongelmat, varmistaa valiokunnan kannanottojen valtiosääntöoikeudellinen vakuuttavuus, osoittaa oikeudelliset rajat lainsäätäjän harkinnalle sekä antaa tietoa valiokunnan tulkintakäytännöstä ja muusta oikeudellisesti relevantista materiaalista.
Perustuslakivaliokunta käyttää neljänlaisia asiantuntijoita: käsitellyn lakiehdotuksen valmistelusta vastaavia virkamiehiä, valtiosääntöongelmiin erikoistuneita asiantuntijoita (tyypillisesti yliopiston professoreita tai muita tutkijoita), sekä harvemmin intressiasiantuntijoita eli edunvalvontatahojen edustajia. Lisäksi valiokunta voi joissakin tapauksissa kuulla myös muiden alojen erityisasiantuntijoita sen ollessa tarpeen mahdollisten valtiosääntöongelmien tarkastelun kannalta; esimerkiksi maakunta- ja soteuudistuksen osalta valiokunta kuuli sosiaali- ja terveysalan asiantuntijoita.[lähde? ]
Professori Matti Wibergin vuosien 1945–2002 valtiopäiviä koskevan tarkastelun mukaan asiantuntijuudet ovat vahvasti kasautuneet muutamille asiantuntijoille. Tarkasteltujen valtiopäivien aikana valiokunta antoi 824 lausuntoa, joita varten sai 5 233 asiantuntijalausuntoa 1 223 eri henkilöltä. Kolme eniten käytettyä asiantuntijaa olivat valtiosääntöoikeuden professorit Mikael Hidén, Ilkka Saraviita ja Antero Jyränki, jotka antoivat 1 218 asiantuntijalausuntoa eli 23,3 % kaikista valiokunnan asiantuntijalausunnoista. Eduskunnassa kolmikolle annettiin lempinimet Tupu, Hupu ja Lupu.
Vuoden 2015 alkaneen eduskuntakauden osalta (kesään 2018 saakka) valiokunnan eniten käytetyimmät asiantuntijat olivat professorit Tuomas Ojanen, Juha Lavapuro, Olli Mäenpää, Veli-Pekka Viljanen ja Mikael Hidén.
Perustuslakivaliokunta poikkeaa harvoin kuultujen valtiosääntöasiantuntijoiden esittämistä lausunnoista, mikäli he ovat asiasta kaikki keskenään samanmielisiä. Kuitenkin esimerkiksi vuonna 1987 valiokunta kannatti presidentin suoraan kansanvaaliin siirtymistä vastoin asiantuntijoiden käytännössä yksimielistä kantaa.
Arvostelua valiokunnan päätöksiä kohtaan

Helsingin Sanomien toimittaja Teemu Luukan mukaan perustuslakivaliokunta näyttää kieltävän terveydenhoitokulujen kasvun rajoittamisen tasolle 0,9 %/vuosi, kutsuen sitä riittämättömäksi perustuslakiin vedoten. Luukka ihmettelee, miksi juuri tuo taso on riittämätön ja voitaisiinko samaan päätyä, jos terveysmenoihin käytettäisiinkin jo nyt 10 miljardia euroa enemmän tai vähemmän, ja miksi perustuslakiasiantuntijat olisivat oikein taho päättämään julkisten varojen käytöstä.
Koronaviruspandemian aikana jotkut arvostelivat perustuslakivaliokuntaan nojaavan järjestelmän hidastavan tarpeellisten koronatoimien käyttöönottoa Suomessa. Valiokunta arvioi tuolloin viikosta toiseen, olivatko hallituksen esittämät rajoitukset oikeasuhtaisia ja välttämättömiä.
Valiokunnan jäsenet

Perustuslakivaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Se kokoontuu tavallisesti neljä kertaa viikossa.
Valiokunnan jäsenet > Jäsenet vaalikaudella 2023-2027

| Jäsen | Jäsen | Puolue | Vaalipiiri |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Kaleva, AtteAtte Kaleva | Kokoomus | Helsinki |
|  | Lindberg, JarmoJarmo Lindberg | Kokoomus | Helsinki |
|  | Partanen, KaroliinaKaroliina Partanen | Kokoomus | Savo-Karjala |
|  | Vestman, HeikkiHeikki Vestman | Kokoomus | Uusimaa |
|  | Keskisarja, TeemuTeemu Keskisarja | Perussuomalaiset | Uusimaa |
|  | Nieminen, MiraMira Nieminen | Perussuomalaiset | Häme |
|  | Rostila, OnniOnni Rostila | Perussuomalaiset | Uusimaa |
|  | Junnila, VilhelmVilhelm Junnila | Perussuomalaiset | Varsinais-Suomi |
|  | Werning, PaulaPaula Werning | SDP | Kaakkois-Suomi |
|  | Koskinen, JohannesJohannes Koskinen | SDP | Häme |
|  | Ojala-Niemelä, JohannaJohanna Ojala-Niemelä | SDP | Lappi |
|  | Skinnari, VilleVille Skinnari | SDP | Häme |
|  | Honkonen, PetriPetri Honkonen | Keskusta | Keski-Suomi |
|  | Hoskonen, HannuHannu Hoskonen | Keskusta | Savo-Karjala |
|  | Diarra, FatimFatim Diarra | Vihreät | Helsinki |
|  | Yrttiaho, JohannesJohannes Yrttiaho | Vasemmistoliitto | Varsinais-Suomi |
|  | Löfström, MatsMats Löfström | RKP | Ahvenanmaa |
Aiheesta muualla

Perustuslakivaliokunnan sivu
Argentiinan Grand Prix 1977

|  Argentiinan Grand Prix 1977  |
| --- | --- |
 1 osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 1977. 
Päivämäärä:  9. tammikuuta 1977
Rata:  Autódromo Oscar Alfredo Gálvez
Sijainti:  Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,968 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 316,315 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   James Hunt   (McLaren-Ford)
Paaluaika:  1.48,68
Palkintokoroke
Voittaja:    Jody Scheckter   (Wolf-Ford)
Toinen:   Carlos Pace   (Brabham-Alfa Romeo)
Kolmas:   Carlos Reutemann   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   James Hunt   (McLaren-Ford)
Kierrosaika:  1.51,06 (kierroksella 21)
Argentiinan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. tammikuuta 1977 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez'n radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter.
Ennen kilpailuviikonlopun alkua Lotus julkisti uuden maaefektiä hyödyntävän Lotus 78 -autonsa, mutta vain Mario Andretti pääsi kilpailuun, koska hänen autonsa oli hajonnut teknisen via vuoksi ja hän joutui lainaamaan tallikaverinsa Gunnar Nilssonin autoa. Kilpailujärjestelyt vaikeutuivat viikonlopun alussa, kun hallinto määräsi valtavat sotilasjoukkonsa suojelemaan kilpailun henkilökuntaa mahdollisilta kaappauksilta ja sotilaat tarkistivat asiakirjapapereita useaan kertaan.
James Hunt lähti kilpailuun paalupaikalta ja taisteli useamman kierroksen ajan kilpailun johtopaikasta John Watsonin kanssa tallikaveri [Jochen Mass]]in ajaessa kolmantena Niki Laudan varhaisen keskeytyksen jälkeen. Mass kuitenkin keskeytti pyörähtämällä ulosajossa, Hunt puolestaan menetti autonsa hallinnan neulansilmämutkassa ja Watson puolestaan keskeytti tekniseen vikaan. Scheckter nousi kilpailun kärkeen kymmenen kierrosta ennen ruutulippua, mutta yleisön ja paikallisen lehdistön kiinnostus keskittyi argentiinalaiseen Carlos Reutemanniin, joka oli kilpailussa kolmas ja hänet nimettiin artikkeleissa kilpailun parhaimmaksi kuljettajaksi.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 20 |  Jody Scheckter | Wolf-Ford | 53 | 1:40.11,19 | 11 | 9 |
| 2 | 8 |  Carlos Pace | Brabham-Alfa Romeo | 53 | +43,24 | 6 | 6 |
| 3 | 12 |  Carlos Reutemann | Ferrari | 53 | +46,02 | 7 | 4 |
| 4 | 28 |  Emerson Fittipaldi | Fittipaldi-Ford | 53 | +55,48 | 16 | 3 |
| 5 | 5 |  Mario Andretti | Lotus-Ford | 51 | Laakerit | 8 | 2 |
| 6 | 22 |  Clay Regazzoni | Ensign-Ford | 51 | +2 krs. | 12 | 1 |
| 7 | 19 |  Vittorio Brambilla | Surtees-Ford | 48 | Polttoaine | 13 |  |
| Kesk. | 10 |  Ian Scheckter | March-Ford | 45 | Sähköt | 17 |  |
| NC | 16 |  Tom Pryce | Shadow-Ford | 45 |  | 9 |  |
| Kesk. | 7 |  John Watson | Brabham-Alfa Romeo | 41 | Ripustukset | 2 |  |
| Kesk. | 9 |  Alex Ribeiro | March-Ford | 39 | Vaihteet | 20 |  |
| NC | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Matra | 37 |  | 15 |  |
| Kesk. | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 32 | Ylikuumeneminen | 3 |  |
| Kesk. | 1 |  James Hunt | McLaren-Ford | 31 | Ripustukset | 1 |  |
| Kesk. | 2 |  Jochen Mass | McLaren-Ford | 28 | Ulosajo | 5 |  |
| Kesk. | 3 |  Ronnie Peterson | Tyrrell-Ford | 28 | Ulosajo | 14 |  |
| Kesk. | 29 |  Ingo Hoffmann | Fittipaldi-Ford | 22 | Moottori | 19 |  |
| Kesk. | 11 |  Niki Lauda | Ferrari | 20 | Polttoaineen syöttö | 4 |  |
| Kesk. | 18 |  Hans Binder | Surtees-Ford | 18 | Ulosajo | 18 |  |
| Kesk. | 17 |  Renzo Zorzi | Shadow-Ford | 2 | Vaihteet | 21 |  |
| DNS | 6 |  Gunnar Nilsson | Lotus-Ford |  |  | 10 |  |
BMC ADO17

| BMC ADO17 |
| --- | --- |
 Morris 1800 vuodelta 1970
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  BMC British Leyland
Valmistusvuodet:  1964–1975
Korimalli:  4-ovinen saloon
Luokka:  ylempi keskiluokka
Muotoilija:  Alec Issigonis Pininfarina
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  5
Moottori:  1798 cm3:n nelisylinterinen rivimoottori 2227 cm3:n nelisylinterinen SOHC-rivimoottori
Teho:  92 hv / 5300 rpm
Vääntö:  13,7 kpm / 2100 rpm
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Mitat
Massa:  1170 kg
Pituus:  4170 mm
Akseliväli:  2690 mm
Leveys:  1700 mm
Korkeus:  1430 mm
BMC ADO17 (Amalgamated Drawing Office, projekti 17) on isojen perheautojen sarja, jota valmisti British Motor Corporation (BMC) ja myöhemmin British Leyland. Se esiteltiin markkinoille vuonna 1964, ja sen valmistus jatkui vuoteen 1975 saakka. Automallia myytiin nimillä Austin 1800, Morris 1800 ja Wolseley 18/85 ja myöhemmin isommalla moottorilla nimillä Austin 2200, Morris 2200 ja Wolseley Six. Automalli valittiin Vuoden autoksi Euroopassa, mutta sen myyntimäärä jäi neljännekseen valmistajan kaavailuista. Morris 1800 kuului hintaluokkaan 18 000 mk.
Auton silmiinpistävin piirre oli ison korin pitkä akseliväli, minkä takia auton suunnittelussa ja markkinoinnissa korostettiin korin jäykkyyttä. Auton todella isot sisätilat oli saatu aikaan pitkän akselivälin lisäksi tuolloin harvinaisella poikittain sijoitetulla etumoottorilla ja etuvedolla, mikä noudatti pääsuunnittelija Alec Issigonisin Mini-mallista alkanutta tyyliä samalla tavoin kuin pari vuotta aiemmin lanseerattu pienempi henkilöauto Austin/Morris 1100. Auton 1,8-litrainen moottori oli kehitetty pari vuotta aiemmin esitellyn MGB-urheiluauton moottorista.
Austin 1800:n koeajossa vuonna 1965 Tekniikan Maailma kehui auton sisätiloja, kaarrekäytöstä, Hydrolastic-jousitusta ja näkyvyyttä mutta moitti niukkaa maavaraa ja varustusta, jäykkää vaihteensiirtoa ja ohjauspyörän "linja-automaista" asentoa.
Neljää vuotta myöhemmin, Saab 99:n ja kuuden sen kilpailijan vertailutestissä Morris 1800 S Mk II oli yhä ainoa tämän kokoluokan auto, jonka moottori oli edessä poikittain, vaikka seitsemästä autosta kolme olikin jo etuvetoisia. Saab 99:ään verrattuna Tekniikan Maailma totesi Morris 1800:n olevan paljon tilavampi ja uuden kaksoiskaasutinmoottorin ansiosta tehokkaampi, mutta kaikissa muissa arvioiduissa asioissa Saab vei voiton – erityisesti viimeistelyssä.
Tämän automallin sivuovia ja pitkää akseliväliä käytettiin myös vuonna 1967 esitellyssä isossa Austin 3-Litre -henkilöautossa ja hatchback-mallisessa Austin Maxissa vuonna 1969. Siksi kaikki kolme mallia muistuttavat sivulta katsoen paljon toisiaan. Myös 3-Litren ja Maxin suosio jäi vaatimattomaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMC ADO17 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Géjza Valent

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1983 | kiekonheitto |  |
Géjza Valent (3. lokakuuta 1953 Praha – 6. lokakuuta 2024) oli tšekkiläinen kiekonheiton MM-mitalisti, joka edusti menestysvuosinaan Tšekkoslovakiaa.
Valent sijoittui kuudenneksi Ateenan EM-kilpailuissa 1982. Hän saavutti pronssia Helsingin MM-kilpailuissa 1983 tuloksella 66,08. Hän sijoittui viidenneksi Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986, yhdeksänneksi  Rooman MM-kilpailuissa 1987, kuudenneksi Soulin olympialaisissa 1988 ja yhdeksänneksi Splitin EM-kilpailuissa 1990.
Valent heitti ennätyksensä 69,70 m Nitrassa 26. elokuuta 1984.
Euroopan Formula 3 -kausi 2017

Euroopan Formula 3 -kausi 2017 oli sarjan kuudes kausi nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 14. huhtikuuta Englannin Silverstonessa ja päättyi 15. lokakuuta Saksan Hockenheimringillä.
Kuljettajamuutokset

Uudet kuljettajat
Ferdinand Habsburg: EuroFormula Open (Drivex School) → Carlin
Jehan Daruvala: Eurocup Formula Renault & Formula Renault NEC (Josef Kaufmann Racing) → Carlin
Mick Schumacher: ADAC Formula 4 & Italian Formula 4 (Prema Powerteam) → Prema Powerteam
Tadasuke Makino: Japanin Formula 3 → HitechGP
Keyvan Andres Soori: EuroFormula Open (Carlin) → Motopark
Marino Sato: Italian Formula 4 (Vincenzo Sospiri Racing) → Motopark
Joseph Mawson: ADAC Formula 4 (Van Amersfoort Racing) → Van Amersfoort Racing
Ameya Vaidyanathan: EuroFormula Open (Carlin) → Carlin
Sacha Fenestraz: Eurocup Formula Renault (Josef Kaufmann Racing) → Carlin
Petru Florescu: EuroFormula Open (Campos Racing & Fortec Motorsports) → Motopark
Max Defourny: Eurocup Formula Renault (R-ace GP) → Van Amersfoort Racing
Devlin DeFrancesco: EuroFormula Open (Carlin) → Carlin
Felipe Drugovich: ADAC Formula 4 (Van Amersfoort Racing) → Van Amersfoort Racing
Jüri Vips: ADAC Formula 4 (Prema Powerteam) → Motopark
Paluun tehneet kuljettajat
Jake Dennis: GP3 (Arden International) → Carlin
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Callum Ilott: Van Amersfoort Racing → Prema Powerteam
Ralf Aron: Prema Powerteam → HitechGP
Zhou Guanyu: Motopark → Prema Powerteam
David Beckmann: Mücke Motorsport → Van Amersfoort Racing → Motopark
Jake Hughes: Carlin → HitechGP
Poistuneet kuljettajat
Lance Stroll: Prema Powerteam → Formula 1 (Williams)
Sérgio Sette Câmara: Motopark → GP2 (MP Motorsport)
Niko Kari: Motopark → GP3 (Arden International)
George Russell: HitechGP → GP3 (ART Grand Prix)
Anthoine Hubert: Van Amersfoort Racing → GP3 (ART Grand Prix)
Mathieu Franceschi

Mathieu Franceschi (s. 21. toukokuuta 1999, Ranska) on ranskalainen ralliautoilija. Hän kilpailee rallin EM-sarjassa ja hänen kartalukijansa on Jules Escartefigue.
Franceschi on vuoden 2022 Ranskan sorarallisarjan mestari. Franceschi sijoittui EM-sarjassa toiseksi kaudella 2024.
Argentiinan Grand Prix 1972

|  Argentiinan Grand Prix 1972  |
| --- | --- |
 1 osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1972. 

Päivämäärä:  23. tammikuuta 1972
Rata:  Autódromo Oscar Alfredo Gálvez
Sijainti:  Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  3,346 km
Kilpailun pituus:  95 kierrosta, 317,87 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Carlos Reutemann   (Brabham-Ford)
Paaluaika:  1.12,46
Palkintokoroke
Voittaja:   Jackie Stewart   (Tyrrell-Ford)
Toinen:   Denny Hulme   (McLaren-Ford)
Kolmas:   Jacky Ickx   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Jackie Stewart   (Tyrrell-Ford)
Kierrosaika:  1.13,66 (kierroksella 25)
Argentiinan Grand Prix 1972 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. tammikuuta 1972 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Jackie Stewart. Argentiinan GP oli viimeksi ajettu vuonna 1960.
Osakilpailun paluuseen vaikutti merkittävästi argentiinalaisen Carlos Reutemannin valinta F1-sarjaan ja Reutemann ajoi paalupaikalle. Kilpailun lähdössä kuitenkin Stewart ohitti Reutemannin ja siirtyi johtopaikalle. Reutemann putosi kilpailun aikana ensin pois palkintokorokesijoituksilta, kun Emerson Fittipaldi, Denny Hulme ja Jacky Ickx ohittivat hänet. Reutemannin mahdollisuudet ajaa pistesijoituksille menivät, kun hän joutui tekemään kuluneiden renkaiden vuoksi varikkopysähdyksen ja putosi seitsemänneksi. Jälkijoukoissa ajaneiden kuljettajien osalta Peter Gethin keskeytti pyörähdykseen ja David Walker puolestaan hylättiin kielletylle alueelle pysäköimisestä.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 21 |  Jackie Stewart | Tyrrell-Ford | 95 | 1:57.58,82 | 2 | 9 |
| 2 | 17 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 95 | 25,96 | 4 | 6 |
| 3 | 8 |  Jacky Ickx | Ferrari | 95 | 59,39 | 8 | 4 |
| 4 | 9 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 95 | + 1.06,72 | 6 | 3 |
| 5 | 19 |  Tim Schenken | Surtees-Ford | 95 | + 1.09,11 | 11 | 2 |
| 6 | 14 |  Ronnie Peterson | March-Ford | 94 | + 1 krs. | 10 | 1 |
| 7 | 2 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 93 | + 2 krs. | 1 |   |
| 8 | 23 |  Henri Pescarolo | March-Ford | 93 | + 2 krs. | 15 |   |
| 9 | 3 |  Howden Ganley | BRM | 93 | + 2 krs. | 13 |   |
| 10 | 7 |  Helmut Marko | BRM | 93 | + 2 krs. | 19 |   |
| 11 | 15 |  Niki Lauda | March-Ford | 93 | + 2 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 11 |  Emerson Fittipaldi | Lotus-Ford | 61 | Ripustukset | 5 |   |
| Kesk. | 22 |  François Cevert | Tyrrell-Ford | 59 | Vaihdelaatikko | 17 |   |
| Kesk. | 4 |  Reine Wisell | BRM | 59 | Vesivuoto | 7 |   |
| Kesk. | 18 |  Peter Revson | McLaren-Ford | 49 | Moottori | 3 |   |
| Kesk. | 10 |  Mario Andretti | Ferrari | 20 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 20 |  Andrea de Adamich | Surtees-Ford | 11 | Polttoaineen syöttö | 14 |   |
| Kesk. | 1 |  Graham Hill | Brabham-Ford | 11 | Polttoainepumppu | 16 |   |
| DSQ | 12 |  David Walker | Lotus-Ford | 8 | Hylätty | 20 |   |
| Kesk. | 5 |  Peter Gethin | BRM | 1 | Öljyvuoto | 18 |   |
| Kesk. | 6 |  Alex Soler-Roig | BRM | 1 | Onnettomuus | 21 |   |
| DNS | 16 |  Chris Amon | Matra | 0 | Ei startannut | 12 |   |
Muuta

Nopein kierros: Jackie Stewart 1.13,660
Niki Laudan ensimmäinen maaliin ajettu kilpailu
August Herckman

Karl August Herckman (11. huhtikuuta 1843 Mäntyharju – 21. tammikuuta 1926 Mikkeli) oli suomalainen juristi ja moninkertainen valtiopäivämies.
August Herckmanin vanhemmat olivat nimismies Karl Fabian Herckman ja  Maria Elisabet Stierwald ja puolisot vuodesta 1876 Lydia Calonius (k. 1889) ja vuodesta 1894 Alma Johanna Lackström (o.s. Adler). Herckman tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1871, varatuomarin arvon hän sai 1874. Hän toimi Kuopion tuomiokapitulin sihteerinä 1877–1911 ja hoiti virkansa ohessa tuomiokapitulin notaarin tehtäviä 1880–1882 sekä 1886–1887. Hänelle myönnettiin laamannin arvonimi. Herckman oli Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen 1878–1892 ja 1894–1899, valtuuston puheenjohtajana hän toimi kolmeen eri otteeseen. Herckman edusti Kuopion kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897  ja 1899.
Herckman kuului ylioppilaana kolmannen kaksitoistikon nimellä tunnettuun ja kasööri Kola Paldanin johtamaan kuoroon, joka kiersi vuonna 1869 ympäri Suomea keräämässä konserteilla rahaa ylioppilastaloa varten. Vuonna 1882 hän kuului Muntra Musikanterien Moskovan kuoroon.
Taru Mäntysen vuonna 2001 suunnittelema Valtiopäivämiesten muistomerkki kunnioittaa August Herckmanin, Kustaa Killisen ja Ivar Kyanderin  valtiopäivillä 1897 tekemää tiettävästi ensimmäistä esitystä äänioikeuden myöntämisestä naisille valtiollisissa vaaleissa.
August Herman Alm

August Herman Alm (21. huhtikuuta 1837 Alastaro – 20. kesäkuuta 1869 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Porin pormestarina vuosina 1867–1869. Hän kuoli Helsingissä ”mielisairaaksi” diagnosoituna.
Almin vanhemmat olivat kirkkoherra Samuel Anders Alm (1796–1856) ja Sofia Magdalena Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1855, suoritti Helsingin yliopistossa tuomaritutkinnon 1859 ja sai varatuomarin arvon 1862.
BMG Rights Management

| BMG Rights Management GmbH |
| --- | --- |

Perustettu:  2008
Avainhenkilöt:  Hartwig Masuch (CEO) Thomas Coesfeld (CFO) Ben Katovsky (COO)
Kotipaikka:  Berliini, Saksa
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Emoyhtiö:  Bertelsmann
Kotisivu:  www.bmg.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
BMG Rights Management on saksalaisen Bertelsmannin omistama kansainvälinen levy-yhtiö. Se on eräs maailman suurimpia levy-yhtiöitä.
Historia

Vuodesta 2004 vuoteen 2008 Sony muodosti yhteisyrityksen BMG:n kanssa ja yhtiön nimi oli tuolloin Sony BMG Music Entertainment. Sony osti BMG:n osuuden yhtiöstä elokuussa 2008. BMG avasi ensimmäisen päämajansa tammikuussa 2009 Berliinissä, ja seuraavina kuukausina BMG avasi toimistojaan myös Pariisiin, Lontooseen, Milanoon, Madridiin ja Amsterdamiin.
Vuonna 2010 BMG osti Cherry Lane Music -yhtiön, jonka asiakkaita ovat olleet muun muassa Elvis Presley, John Denver ja Black Eyed Peas. Yrityskaupan myötä BMG on ollut merkittävä yhtiö Yhdysvalloissa.
Vuonna 2012 BMG oli liikevaihdoltaan neljänneksi suurin musiikin julkaisija maailmassa. Vuonna 2012 BMG otettiin käyttöön BMG Masters -malli, joka perustuu sekä artistin että yhtiön vaikuttamiin jakelun- ja myynninedistämisiin. Tämä on mahdollistanut levytyssopimuksia, joissa on suurempi rojalti.
BMG osti Sanctuary Recordsin helmikuussa 2013. Aikaisempi BMG oli jaettu Sanctuary tietyillä alueilla. Euroopan unioni hyväksyi kaupan toukokuussa 2013.
Maaliskuussa 2013 Bertelsmann osti kokonaan BMG:n, ja BMG:stä tuli Bertelsmannin tytäryhtiö. Aiemmin Bertelsmann omisti vajaat puolet BMG:stä.
Vuonna 2014 BMG oli menestynein musiikin julkaisija Saksassa ja sai 53 Grammy-ehdokkuutta.
Pian Mute Recordsin ja Sanctuaryn hankinnan jälkeen BMG vastasi edellä mainittujen levy-yhtiöiden myynnistä, markkinoinnista, tuotannosta ja jakelusta kaikkialla maailmassa Yhdysvaltain ja Kanadan ulkopuolella, ja BMG:n järjestämä INgrooves taas toteutti samaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuonna 2014 BMG solmi levytyssopimuksen useita platinalevyjä myyneen poikabändin Day26:n kanssa. Marraskuussa 2014 BMG osti Union Square Music -yhtiön.
Aiheesta muualla

BMG:n kotisivut
Argentiinan Grand Prix 1958

|  Argentiinan Grand Prix 1958  |
| --- | --- |
 1 osakilpailu 11 osakilpailusta kaudella 1958. 

Päivämäärä:  19. tammikuuta 1958
Sijainti:  Autódromo Oscar Alfredo Gálvez Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  3,912 km
Kilpailun pituus:  80 kierrosta, 312,96 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Maserati)
Paaluaika:  1.42,00
Palkintokoroke
Voittaja:   Stirling Moss   (Cooper-Climax)
Toinen:   Luigi Musso   (Ferrari)
Kolmas:   Mike Hawthorn   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Maserati)
Kierrosaika:  1.41,80 (kierroksella 30)
Mike Hawthorn Ferrarillaan Argentiinan Grand Prix'ssa.
Argentiinan Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. tammikuuta 1958 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti Stirling Moss.
Kilpailu oli erikoinen sillä siihen osallistui vähiten kuljettajia koko lajin historiassa; vain 10 autoa starttasi kisaan. Tätä vähemmän kuljettajia starttasi kilpailuun vuoden 2005 Yhdysvaltain osakilpailussa, missä vain 6 Bridgestonen renkaita käyttänyttä autoa nähtiin radalla kilpailun aikana.
Kilpailussa nähtiin paljon yksityisiä Maseratin autoja, jotka ajoivat Ferrarin ja Mossin Cooperia vastaan. Vanwall ei osallistunut osakilpailuun, koska tallia huoletti alkoholipohjaisen polttoaineen käytön korvaaminen lentokonebensiinillä. Moss puolestaan joutui käymään lääkärintarkastuksessa ennen osakilpailua, koska hänen vaimonsa oli pari päivää aikaisemmin osunut kädellään Mossin silmään, mutta tarkastuksen perusteella Moss sai luvan osallistua kilpailuun.
Juan Manuel Fangio lähti kilpailuun paalupaikalta, mutta Moss ohitti hänet kilpailun aikana kierroksella 35, kun Fangion renkaat kuluivat nopeiden kierrosaikojen ajamisen seurauksena ja hän joutui tekemään ylimääräisen varikkopysähdyksen. Mossin auton etuna oli renkaita vähemmän kuluttava ominaisuus, minkä ansiosta hänen autonsa kesti maaliin asti kuluneilla renkailla.