stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Udoran piiri

Udoran piiri (ven. Удо́рский райо́н, Udorski raion, komiksi Удора район, Udora raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 35 800 neliökilometriä. Asukkaita on 23 100 henkeä (vuonna 2009).
Udoran piiri sijaitsee Komin tasavallan länsiosassa. Pohjoisessa, lännessä ja etelässä se rajoittuu Arkangelin alueeseen, kaakossa Ust-Vymin, idässä Knjažpogostin ja koillisessa Ust-Tsilman piireihin. Pinta-alasta 89 % on metsää (etupäässä kuusi- ja mäntymetsää). Suurimmat joet ovat Mezen ja sen sivujoki Vaška.
Piiriin kuuluvat Blagojevon, Mežduretšenskin ja Usogorskin kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä 12 maalaiskuntaa: Bolšaja Putškoma, Bolšaja Pyssa, Butkan, Glotovo, Jodva, Jortom, Koslan, Tšernutjevo, Tšim, Tšuprovo, Važgort ja Vožski. Hallinnollinen keskus on Koslanin kylä, josta on 270 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin.
Seudun kantaväestöä ovat Udoran komit. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 45,4 % on venäläisiä, 40,9 % komeja, 5,1 % ukrainalaisia ja 1,3 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu metsävarojen hyödyntämiseen.
Paikallislehtenä ilmestyy komin- ja venäjänkielinen Vyl tujöd (”Uutta tietä pitkin”).
Udoria

Venäjän tsaarin arvonimessä kohta Udorian hallitsija viittaa Udoriaan, joka on nykyistä Udoran piiriä laajempi alue Itä-Komissa ja Arkangelin alueella Vaškan ja Mezenin jokialueilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Udoran piirin sivusto (venäjäksi)
Inta •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
Syktyvkar •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
Uhta •
Usinsk •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
Vorkuta •
Vuktyl
Täplämonninen

| Täplämonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  paleatus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras paleatus  (Jenyns, 1842) 
Katso myös
   Täplämonninen Wikispeciesissä   Täplämonninen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täplämonninen (Corydoras paleatus) on panssarimonneihin kuuluva kalalaji, jonka luontainen elinympäristö on Paraná-joen valuma-alueella. Täplämonnista pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Täplämonninen on kookkaaksi kasvava monninen ja voi saavuttaa jopa 7 cm:n pituuden. Täplämonnisesta on myynnissä myös albiinomuotoa, jonka voi erottaa kuparimonnisen albinomuodosta silmien ympäryksen värin perusteella. Täplämonnisilla on silmien ympärillä tummat rinkulat, kun taas kuparimonnisten silmät ovat samasta kohtaa valkoiset.
Alkuperä

Täplämonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kuten muut monniset, täplämonninen oleilee mieluiten pohjassa, jonka soran pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja, jotta se ei vahingoita siihen viiksiään. Täplämonninen viihtyy parvessa, jossa pitää olla vähintään 5–6 yksilöä, mieluiten enemmänkin. Akvaarion vähimmäiskoon tulee olla 80–100 litraa, ja pituuden vähintään 70 cm. Täplämonninen lisääntyy samalla tavalla kuin sukulaisensa kuparimonninen. Täplämonninen on helposti lisääntyvä, mutta poikaset eivät selviä seura-akvaariossa elossa kauan.
Vesiolot ja ravinto

Viileässä vedessä viihtyvälle täplämonniselle sopiva lämpötila on 20–24 °C, pH 6–8 ja vesi pehmeästä keskikovaan (°dH 2–25). Ruoaksi kelpaavat pohjalle putoavat hiutaleruuat ja monnien tabletit. Vaihteluna ruokavalioon voi antaa pakastesurviaista.
Aiheesta muualla

www.scotcat.com
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q863850  Wikispecies: Corydoras paleatus  ADW: Corydoras_paleatus  BOLD: 204549  CoL: YPYZ  EoL: 208962  FishBase: 10926  GBIF: 2342720  iNaturalist: 371348  IRMNG: 11072910  ITIS: 164313  NCBI: 245772  Open Tree of Life: 267119  WoRMS: 1026374
Uittoneuvos

Uittoneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951. Vuosien 1918–2013 aikana uittoneuvoksen arvonimi on myönnetty kahdeksalle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 5.9.1951  | Ernst Löthner | diplomi-insinööri |   |   |
|  2.  | 1.12.1978  | Tapio Varis | uittopäällikkö, metsänhoitaja  | Joensuu  |   |
|  3.  | 7.12.1979  | Veikko Valkola | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Joensuu  |  |
|  4.  | 5.6.1981  | Antti Mustonen | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Kemi  |  |
|  5.  | 4.6.1982  | Elias Purhonen | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Kuopio  |  |
|  6.  | 1.7.1988  | Olli Pesonius | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Heinola  |  |
|  7.  | 2.6.1995  | Kaarlo Palmroth  | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Kuopio  |   |
|  8.  | 12.11.1999  | Timo Järvelä | uittopäällikkö, metsänhoitaja | Kouvola  |   |
Ujesti

Venäjän keisarikunnan kuvernementit ja kihlakunnat vuonna 1897.
Ujesti eli kihlakunta (ven. уе́зд, ujezd, suomeksi on käytetty myös nimitystä piirikunta) oli paikallishallinnon yksikkö Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1920-luvun lopun hallintouudistukseen saakka.
Käsite ujezd esiintyy ensimmäisen kerran 1100-luvun asiakirjoissa. Alkujaan se tarkoitti kaupungin ja sitä ympäröivien volostien muodostamaa aluetta, jota hallitsi ruhtinaan käskynhaltija (ven. namestnik). 1600-luvun alusta lähtien kihlakuntaa johti voivodi. Katariina II:n hallintouudistuksessa vuosina 1775–1780 kihlakunnasta tuli kuvernementtiin kuulunut valtionhallinnon alin yksikkö, jonka johdossa toimivat poliisipäällikkö eli ispravnikka, paikallinen aatelismarsalkka sekä 1800-luvun lopulta lähtien myös semstvon edustajainkokous ja hallinto.
Neuvostoliiton alkuvuosina kihlakuntien hallintoeliminä toimivat neuvostojen edustajainkokous ja toimeenpaneva komitea puhemiehistöineen. Kihlakunnat lakkautettiin piirijärjestelmään siirtymisen jälkeen vuonna 1929. Viron, Latvian ja Liettuan neuvostotasavalloissa niistä luovuttiin vuosina 1949–1950.
Ukemi

Ranskalainen aikido-opettaja Gerald Blaize heittää tekniikan vastaanottajan, joka tekee pyörähtävän ukemin.
Ukemi on japanilaisten kamppailulajien termi hallitulle kaatumiselle. Esimerkiksi Jigorō Kanōn luomassa judossa on osattava kaatua oikein jottei loukkaa itseään. Tätä taitoa kutsutaan ukemiksi.
Ukemilla on keskeinen rooli myös aikidossa.
Ukemin voi tehdä taaksepäin, eteenpäin tai sivuille. Ukemia pyritään tekemään aina mahdollisimman pyöreästi, jottei törmää mattoon.
Kun lähtee tekemään taaksepäin ukemia, on muutama sääntö muistettava. Leuan pitää aina olla kiinni rinnassa, jottei pää tärähdä ja tule esimerkiksi aivotärähdystä. Kun lähtee kaatumaan, on joustettava jaloilla jotta pudotus olisi pehmeämpi ja tulisi matalammalta. Kun peppu koskee ensimmäistä kertaa tatamiin, on varauduttava lyömään tatamia kummallakin kädellään, jotta isku ei tule kehoon ja vie ilmoja pois vaan kohdistuu siten pelkästään käsiin. Kädet eivät saa levitä liian pitkälle, vaan ne on hyvä pitää suhteellisen lähellä omaa vartaloa. Käsillä ei saa ottaa vastaan, ainoastaan tärähdys on estettävä. Lopussa, kun pää on vielä kiinni rinnassa ja kädet tatamissa, jalkojen pitäisi olla noin 45 asteen kulmassa ilmassa.
Uiunsaari

| Uiunsaari Выгостров, Vygostrov |
| --- | --- |
 Uiunsaarta Matigorasta nähtynä.
 Uiunsaari
 Koordinaatit: 64°28′44″N, 34°40′03″E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Belomorskin piiri
Kaupunkikunta:  Belomorsk
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  29
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uiunsaari (ven. Выго́стров, Vygostrov) on Belomorskin kaupunkiin kuuluva kylä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee samalla osittain soistuneella Uikujoen saarella, jonka toisessa päässä on Belomorskin keskusta. Kaupungin keskustaan on matkaa seitsemän kilometriä. Vienanmeren–Itämeren kanava kulkee kylän kautta. Uijunsaaren pohjoispuolella on laaja hautausmaa-alue, johon on haudattu kanavan rakennustöissä kuolleita.
Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan kylässä oli 29 asukasta.
Ennen 1920-lukua Uiunsaari kuului Sorokan kuntaan. Sittemmin se tuli kuulumaan kyläneuvostona Sorokan piiriin. Uiunsaaren kyläneuvostoon kuului kolme kylää: Uiunsaari (keskuskylä), Matigora ja Sosnavitsa. Vuonna 1926 kyläneuvoston alueella oli 668 asukasta, joista 525 asui keskuskylässä. Väestöstä oli venäläisiä 620 ja karjalaisia 48, joista Uiunsaaressa asui 36. Sittemmin kyläneuvosto on lakkautettu ja Uiunsaaren ja Matigoran kylät on liitetty Belomorskin kaupunkiin. Sosnavitsasta on puolestaan muodostettu maaseututaajama, joka on oma paikallishallinnollinen yksikkönsä.milloin?
Jorge Ubico

| Jorge Ubico |
| --- | --- |
 Jorge Ubico vuonna 1930.
Guatemalan presidentti
 14. helmikuuta 1931 – 4. heinäkuuta 1944  
Edeltäjä:  José María Reina Andrade
Seuraaja:  Federico Ponce Vaides
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1878 Guatemala City, Guatemala
Kuollut: 14. kesäkuuta 1946 (67 vuotta)
Tiedot
 Nimikirjoitus
Jorge Ubico y Castañeda (10. marraskuuta 1878 Guatemala City, Guatemala – 14. kesäkuuta 1946 New Orleans, Louisiana) oli Guatemalan diktaattori 1931–1944.
Nuoruus ja poliittisen uran alku

Ubico syntyi 1878, ja hänen vanhempansa olivat Arturo Ubico ja Matilde Castañeda. Hän opiskeli ensin Euroopassa ja sitten Guatemalassa. Perhe asui myös hetken Meksikossa, missä Arturo Ubico työskenteli diplomaattina. Jorge Ubico liittyi armeijaan 19-vuotiaana, 1897. Hän yleni nopeasti ja sai kapteenin arvon 1900 ja hieman myöhemmin everstiluutnantin arvon. Ubico nimettiin 1907 Alta Verapazin departementin komentajaksi ja 1911 Retalhuleun komentajaksi.
Ubicosta tuli 1910-luvulla prikaatikenraali, ja hän pääsi parlamenttiin. Ubicosta tuli asevoimien komentaja, ja hän oli kaatamassa Carlos Herreran hallintoa 1921. Hän oli José María Orellanan sotaministeri 1921–1923. Hän vaikutti tuolloin sotilaskoulutuksen muotoutumiseen Yhdysvaltain mallien mukaisiksi.
Presidenttinä

Ubico pyrki presidentiksi 1922 ja 1926 mutta ei tullut kummallakaan kertaa valituksi. Vuoden 1931 vaaleissa hän oli sen sijaan ainoa ehdokas, ja hänet valittiin näin presidentiksi. Hän hallitsi itsevaltiaasti ja murskasi poliittiset vastustajansa 1932–1934. Hän vetosi kapinan uhkaan ja siihen, että hänet oli jo yritetty murhata. Ubico perusti myös salaisen poliisin, joka valvoi myös asevoimia. Hänen astuessa valtaan 1930-luvun lama oli pahimmillaan. Kahvin ja banaanin vienti kärsi. Ubico myönsikin United Fruit Companylle lisää verohelpotuksia. Hän lakkautti velkaorjuuden, mutta korvasi sen työvelvollisuudella. Alle 2,5 hehtaaria maata omistavat pientalonpojat velvoitettiin työskentelemään 100–150 päivää vuodessa suurtiloilla tai valtiolla.
Keski- ja yläluokka tukivat vielä 1930-luvulla Ubicon politiikkaa, mutta toisen maailmansodan aikana hänen asemansa heikkeni. Vaikka Ubicolla oli natsisympatioita, hän joutui julistamaan sodan Saksalle, koska sitä kautta pystyi liittymään tärkeään yleisamerikkalaiseen kahvisopimukseen, joka takasi kahvin myynnin Yhdysvaltoihin vakain hinnoin.
Guatemalassa käynnistyi opiskelijamielenosoituksia kesällä 1944. Niiden tavoitteena oli aluksi muuttaa yliopistohallintoa, mutta vaatimukset laajenivat myös kaikkiin kansalaisvapauksiin, kun poliisi käytti kovia otteita mielenosoittajiin. Opiskelijoita alkoivat tukea monet kansalaiset ja nuoret upseerit, kun Ubico ei saanut tukea Yhdysvalloilta ja samaan aikaan El Salvadorin diktaattorin Maximiliano Hernández Martínezin valta kaadettiin. Kesäkuun lopulla Ubicolle annettiin 300 merkkihenkilön allekirjoittama vaatimus kansalaisoikeuksista. Ubico päätti luopua vallasta mutta siirsi sen itse valitsemalleen seuraajalle Federico Ponce Vaidesille, joka jatkoi pitkälti Ubicon politiikkaa.
Ubico lähti maasta vuonna 1944 ja muutti New Orleansiin, missä kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jorge Ubico Wikimedia Commonsissa
| n k  Guatemalan presidentit ja valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
| Valtionpäämiehet (1839–1847) |  Rivera  López Requena  Rivera  Carrera  |  |
| Presidentit (1847–) |  Carrera  Martínez  Escobar  Paredes  Carrera  Aycinena  Cerna  García Granados  Barrios  Sinibaldi  Barillas  Reina  M. Estrada  Herrera  Orellana  Chacón  Reina  Ubico  Ponce Vaides  Sotilasjuntta Arana  Árbenz  Toriello  Arévalo  Árbenz  Díaz  Monzón  Castillo  González López  Mendoza  Flores  Ydígoras  Peralta  Méndez  Arana  Laugerud  Lucas  Ríos Montt  Mejía Víctores  Cerezo  Serrano Elías  Espina  de León  Arzú  Portillo  Berger  Colom  Pérez Molina  Maldonado  Morales  Giammattei  |  |
Virkaa tekevä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Uhlun seisake

Uhlun seisake (lyh. Uh) oli Uudenkaupungin radan varressa Uhlun kylässä sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin henkilöliikenteen lisäksi pääosin Vehmaan kiviteollisuuden tarpeisiin 1930-luvulla, vaikka kivitoiminnan keskus siirtyikin myöhemmin Vinkkilään. Seisake muuttui laiturivaihteesta miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1946. Tavaraliikenne seisakkeelle lakkautettiin vuonna 1976 ja henkilöliikenne vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Kuvia Uhlun seisakkeesta Vaunut.org -sivustolla
Ukita Naoie

Ukita Naoie.
Ukita Naoie (jap. 宇喜 多直家, 1529 – 1. helmikuuta 1582) oli japanilainen Sengoku-kauden daimio.
Naoie palveli alkujaan Urakami-klaania, ja vuonna 1544 hänelle myönnettiin oma läänitys. Hän suoriutui annetuista tehtävistään menestyksekkäästi ja auttoi Urakamia taistelussa petollisia vasalleja vastaan. Lopulta Naoien vaikutusvalta nousi niin suureksi, että Urakamin vasallit seurasivat mieluummin häntä. Naoie solmikin liittouman voimakkaan Mōri-klaanin kanssa Urakamia vastaan ja kukisti Urakamin vuonna 1577.
Vuonna 1578 Mōri-klaani päätyi sotaan nousevaa Oda Nobunagaa vastaan ja kutsui Naoien mukaan. Naoie ei kuitenkaan uskonut Mōrin mahdollisuuksiin ja lähetti vain hieman joukkojaan Kōzukin taisteluun. Naoie kuoli vuonna 1582, ja klaanin johtoon nousi Naoien poika Ukita Hideie.
Heikki Salo (muusikko)

| Heikki Salo |
| --- | --- |
 Heikki Salo & Hauli Bros Tampereen Viikinsaaressa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1957 (ikä 67)
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1985–
Yhtyeet:  Miljoonasade, Herra Heinämäen lato-orkesteri, SaloRantala Soi, Heikki Salo Tulipalo
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heikki Salo Tampereen kirjamessuilla 2010.
Heikki Jari Salo (s. 9. marraskuuta 1957 Lapua) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi Miljoonasade-yhtyeen keulakuvana. Salo julkaissut kolme soololevyä, joista viimeisin on Hiili vuodelta 2012. Omien levyjen lisäksi hän on tehnyt tekstejä useille eri artisteille. Heikki Salo on kirjoittanut myös näytelmiä, tv-sketsejä, televisio- ja radio-ohjelmia, lehtipakinoita ja kirjoja.
Salo teki vuonna 1999 Janne Louhivuoren kanssa lastenlevyn Omskista. Levy poiki Pikku Kakkosessa esitetyn sarjan Herra Heinämäen Lato-orkesteri. Vuonna 2004 Herra Heinämäen Lato-orkesterilta ilmestyi Ilosofiaa!-albumi, jolla Salon ja Louhivuoren lisäksi soittavat basisti Mikko Löytty ja rumpali Jouko Mäki-Lohiluoma. Seuraava albumi Nyree näkkäri ilmestyi marraskuussa 2007.
Salo on tullut tunnetuksi myös kokoonpanosta SaloRantala Soi!, jossa hänen kanssaan soittaa Trio Töykeät -yhtyeen pianisti Iiro Rantala. Kaksikko on julkaissut kaksi albumia.
Heikki Salo on vetänyt myös sävellys- ja sanoituskursseja vuodesta 1987. Salon laululyriikan oppikirja Kahlekuningaslaji ilmestyi 2006. Oppikirja on ensimmäinen suomenkielinen laululyriikkaa käsittelevä teos. Kirjan on kuvittanut Jarkko Martikainen.
Yksityiselämä

Salo on naimisissa näytelmäkirjailija-ohjaaja Sirkku Peltolan kanssa ja heillä on vuonna 1991 syntynyt tytär Pilke sekä 1998 syntynyt poika Valentin, joka on myös muusikko ja opiskelee musiikkituottajaksi. He asuvat Tampereen Pispalassa runoilija Lauri Viidan synnyintalossa.
Diskografia > Sooloalbumit

Tehtävä Jäämerellä! (1998)
Unen renki (2010)
Hiili (2012)
Diskografia > Herra Heinämäen Lato-orkesteri

Ilosofiaa! (2004)
Nyree näkkäri (2007)
Äiti venyy (2010)
Herra Heinämäki ja Leijonatuuliviiri – musiikkia elokuvasta (2011)
Jouluraketti (2012)
Diskografia > Muut albumit

Heikki Salo & Janne Louhivuori: Omskista (1999)
SaloRantala Soi!: SaloRantala Soi! (2003)
Iiro Rantala, Heikki Salo, Sirkku Peltola: Patukkaooppera – musikaali (2007)
Hauli Bros & Heikki Salo: N.Y.T. Nyt! (2007)
SaloRantala Soi!: Talvijalka (2009)
Kirjat

Kynsilehto.  Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 978-951-5-78873-3
Sateen ääni. Laulutekstejä ja tekstejä lauluista.  Helsinki:  Like, 2005.  ISBN 978-952-4-71601-7
Kahlekuningaslaji: Laululyriikan käsikirja.  (Kuvitus: Jarkko Martikainen)  Helsinki:  Like, 2006, 4. korjattu painos 2008.  ISBN 978-952-01-0138-1
Artisteja joille sanoituksia

| --- | --- |
 Popeda  Yö  Maarit  Yölintu  Tommi Läntinen  Marjorie  Petri Laaksonen  Muska  Topi Sorsakoski  Pentti Hietanen  Heikki Hela  Folkkarit :  Pablo  CatCat  Petra Karjalainen  Mikko Löytty  Harri Marstio  Kati Pellinen  Haulibros  Eija Ahvo  Rajaton  Essi Wuorela  Pyhimys
Tunnustukset

4 Emma-patsasta (Miljoonasade)
4 kultalevyä, 1 platina (Miljoonasade)
Jyväskylän kaupungin kulttuuripalkinto 1990 (Miljoonasade)
Juha Vainion sanoittajapalkinto 1995
Syksyn Sävel -kilpailujen lehdistön suosikkisävelmä 1993
Paikallisradioiden kuukauden levy 1997
Tiiliskivi-palkinto romaanista Kynsilehto 2002
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto romaanista Kynsilehto 2002
Toinen palkinto Majaoja -säätiön lastennäytelmäkilpailussa 2003
Pirkanmaan taidetoimikunnan Kulttuuritekopalkinto 2006 {Kahle}kuningaslaji-kirjasta
Taiteen valtionpalkinto 2012
Reino Helismaa -palkinto 2013
Apurahat

Apuraha lastenkulttuurin edistämiseen/Omskista-yhtye 1998
Puolivuotinen, Pirkanmaan taidetoimikunta 1999
Apuraha lastenkulttuurin edistämiseen/Omskista-yhtye 2002
Opetusministeriön kirjastoapuraha 2002, kirjallisuus
Suomen kulttuurirahaston apuraha 2003
Valtion taidetoimikunnan 5-vuotinen vuodesta 2005
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
HeikkiSalo.com.
Yle Elävä arkisto: Heikki Salo, marraskuun mies.
Pekka Nissilä: Heikki Salo ja ”Kahlekuningaslaji” (Arkistoitu – Internet Archive). Selvis 3/2006.
Lasse Wikman: Heikki Salon monet kasvot (Arkistoitu – Internet Archive). Selvis 3/2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet  Yle
Pauli Ukkonen

Pauli Hannes Arvid Ukkonen (5. kesäkuuta 1938 Kuopio – 24. joulukuuta 2010) oli suomalainen mäkihyppääjä.
Ukkonen aloitti mäenlaskun 12-vuotiaana kilpailtuaan sitä ennen yleisurheilussa ja hiihdossa poikasarjoissa. Hänen huippukautensa osuivat vuosille 1958–1968. Sitä häiritsivät useat loukkaantumiset. Ukkonen voitti Puijon mäkikilpailun vuonna 1961 ja Ounasvaaran vuonna 1965. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1965 ja SM-pronssia vuonna 1964. Hän sijoittui Kaukolovassa toiseksi ja Sveitsin mäkiviikolla kolmanneksi vuonna 1965 sekä Salpausselällä neljänneksi ja Holmenkollenilla kuudenneksi vuonna 1961. Seuratasolla hän edusti Puijon Hiihtoseuraa. Aikaisempi seura oli Kuopion NMKY. Ukkonen kuului useina vuosina MM- ja olympiavalmennettaviin. Ukkosella oli III luokan mäkituomarikortti.
Ukkosen kotikunta oli Kuopio. Musiikki, liikunta ja eräretkeily olivat hänen harrastuksiaan.
J. E. Salomaa

| J>  E. Salomaa.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1891
Kuollut: 3. syyskuuta 1960 (69 vuotta)
Jalmari Edvard Salomaa, vuoteen 1906 Grönholm, (19. huhtikuuta 1891 Lieto – 3. syyskuuta 1960) oli suomalainen filosofi ja Turun yliopiston professori. Filosofian professuuria Salomaa hoiti vuosina 1931–1958 ja sen ohella kasvatustieteen ja psykologian niin sanottuja rinnakkaisprofessuureja vuoteen 1955 saakka. Filosofina Salomaa korosti oman filosofisen vakaumuksen muodostamista. Kasvatusfilosofiassaan hän korosti auktoriteeteista vapaata persoonallisuutta.
Elämä > Lapsuus

Jalmari syntyi Liedon pitäjän Ankan kylään. Hänen vanhempansa olivat pientilallinen Gustaf Edvard Grönholm ja nahkurin tytär Vendla Sofia Stackelberg. Äiti kuoli Jalmarin ollessa vähän yli vuoden ikäinen. Käännekohdaksi lapsen elämässä muodostui 8-vuotiaana saatu pesti kesäpaimeneksi Väljään. Asumaton Väljä oli tunnettu kummituksista ja noidista. Jalmari katsoi paremmaksi karata Turkuun isoäitinsä luo.
Turussa Jalmari pääsi kouluun, ja hänestä tuli sukunsa ensimmäinen kansakoulun käynyt. Opintie jatkui Turun Reaalilyseossa vapaaoppilaana vuonna 1904, ja syksyllä 1910 Salomaa kirjoittautui Helsingin yliopistoon.
Elämä > Opinnot

Salomaa valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Hänen laudaturtyönsä aiheena oli Karl Lamprechtin innoittama Kirkkovaltion synty. Jo ensimmäisessä tutkielmassaan Salomaalla oli teoreettinen lähtökohta: tutkimustuloksenaan hän esitti, että kirkkovaltion synty määrittyy sen mukaan miten 'valtio' määritellään.
Yleisen historian professori M. G. Schybergson suositti Salomaalle laudaturtyön laajentamista väitöskirjaksi ja arveli hänen selviävän työstä noin vuodessa. Salomaa, joka oli asettanut väitöskirjan tavoitteekseen jo ennen laudatur-työn aloittamista, halusi kuitenkin tehdä akateemisen lopputyönsä filosofisesta aiheesta. Teoreettisen filosofian professori Arvi Grotenfeltin kanssa hän neuvotteli filosofianhistoriallisen väitöskirjansa aiheeksi Schopenhauerin ja von Hartmannin välisen suhteen.
Jatko-opintojaan varten Salomaa lähti Saksaan Leipzigin yliopistoon. Siellä hän käytti aikansa erittäin tehokkaasti: pääasialliseksi toimeksi muodostui Wilhelm Wundtin johdolla tehty psykologinen tutkimus, jonka rinnalla hän keräsi aineistoa filosofian väitöskirjaa varten Johannes Volkeltin opastamana. Lisäksi Salomaa seurasi opetusta historian laitoksella (Königlich Sächsisches Institut für Kultur- und Universalgeschichte), erityisesti laitoksen johtajan Karl Lamprechtin luentoja. Salomaan ensimmäinen julkaisu vuodelta 1915 käsitteli juuri Lamprechtin historianmenetelmiä. Artikkeli julkaistiin Historiallisessa aikakauskirjassa.
Ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot Leipzigissa. Psykologinen tutkimus jäi kesken. Vaikka Salomaa sai opiskelijakollegoidensakin keräämän aineiston käyttöönsä, hän katsoi sen olevan riittämätön väitöskirjaa varten. Vaivalloisia reittejä myöten Salomaa palasi Turkuun.
Suomessa Salomaa jatkoi ”kriitillis-vertailevaa” filosofianhistoriallista työtä Schopenhauerin ja von Hartmanin parissa. Väitöskirja valmistui vuonna 1918 pääosin Leipzigin antikvariaateista kerätystä kirjallisuudesta.