stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nationalsozialistisches Fliegerkorps
Lentokalusto ja toimintamuodot

Alkeiskoulutukseen käytettiin yleisimmin alkeisliitokonetta Schulgleiter SG-38, joka oli rakenteeltaan yksinkertainen ja suunniteltu nimenomaan koulutuskäyttöön sekä helposti saatavilla olevista materiaaleista rakennettavaksi. Se oli avokone, jossa ei ollut kuomua, mittareita eikä lentojarruja. Korkeusperäsimen liikkumavara oli turvallisuussyistä tehty pieneksi, jotteivät kokemattomat oppilaat saisi konetta vahingossa sakkaamaan.
Alkeisliitokoneet laukaistiin lentoon pitkällä kumiköydellä, jonka noin tusinan verran kurssilaisia jännitti kireäksi maahan ja päästi sen irti lennonopettajan antamasta merkistä. Ensimmäiset lennot olivat yleensä vain kymmenien sekuntien pituisia. Jokainen oppilas pääsi lentämään omalla vuorollaan, osoitettuaan ensin riittävää koneen ohjaamisen tuntemusta. Tämäntyyppinen lentotoiminta vaati koko ryhmältä korkeaa kuria ja täsmällisyyttä, mikä oli sopusoinnussa kansallissosialistisen kasvatuksen kanssa.
Myöhemmin kurssilaiset saivat lennettäväkseen muitakin, kehittyneempiä purjekonetyyppejä. Lentämisen lisäksi NSFK:n jäsenet myös rakensivat liitokoneita piirustusten pohjalta.
Koulutus

Purjelentokoulutus jakautui eritasoisiin luokkiin ja samanlainen järjestelmä oli tuohon aikaan käytössä muuallakin, myös Suomen purjelentokoulutuksessa.
A-tutkinto (vähintään 15. ikävuonna)
vähintään 30 koululentoa, 5 koesuoritusta
suoran lennon osaaminen, startit ja laskeutumiset
B-tutkinto (väh. 16. ikävuonna)
vähintään 20 koululentoa, 5 koesuoritusta
kaartojen osaaminen
virheettömät kaarrot ja maaliinlasku
C-tutkinto (väh. 17. ikävuonna)
harjoituspurjelentokoneen hallinta (suoritukset kuten A- ja B-tutkinnossa)
vähintään 20 koululentoa, 5 koesuoritusta
Luokan I moottorilentäjän lupakirja (18 vuotta täyttäneille)
lentoonlähtö lentokonehinauksella, syvempi moottorilentäjältä vaadittavan teorian tuntemus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Axis History Factbook
Montreux Jazz Festival

Montreux Jazz Festival (ransk. Festival de jazz de Montreux) on Sveitsin Montreux’ssä järjestettävä vuosittainen musiikkifestivaali. Se on Kanadan Montréalin jazzfestivaalien ohella yksi suurimmista kansainvälisistä jazztapahtumista.
Festivaalien perustaja Claude Nobs vuonna 2006.
Historiaa

Montreux Jazz Festivalin perustivat vuonna 1967 Claude Nobs, Géo Voumard ja René Langel, jotka saivat apua Atlantic Records -levy-yhtiön perustajalta Ahmet Ertegüniltä. Festivaalin tapahtumapaikkana oli aluksi Montreux’n kasino. Festivaali oli aluksi kolmipäiväinen ja lähes pelkästään jazzmusiikkiin keskittynyt. 1970-luvulla Montreux’n festivaali alkoi laajeta jazzin ohella muihinkin rytmimusiikin tyyleihin ja piteni kestoltaan. Nykyisin Montreux’n jazzfestivaalit kestävät joka kesä noin kaksi viikkoa ja houkuttelevat paikalle noin 200 000 kuulijaa.
Alkuaikojen suuria esiintyjänimiä olivat Miles Davis, Keith Jarrett, Jack DeJohnette, Bill Evans, Soft Machine,  Weather Report, The Fourth Way, Nina Simone, Jan Garbarek ja Ella Fitzgerald. 1970-luvulla ohjelmisto laajeni bluesiin, souliin ja rockiin. Esiintyjänimiin tulivat mukaan Marianne Faithfull, Led Zeppelin, Pink Floyd, Frank Zappa, Deep Purple ja Prince. 1970-luvun lopulla festivaali venyi kolmiviikkoiseksi ja laajeni maailmanmusiikin suuntaan, erityisesti brasilialaiseen rytmimusiikkiin.
Santana esiintyi Montreux’ssä ensi kertaa 1970, Van Morrison esiintyi 1974 ja 1980. Muita 1970-luvun nimiä olivat B.B King, Gary Moore, Weather Report, Crossfire, Buddy Guy, Camarón de la Isla, Chuck Berry, George Clinton, Eric Clapton, Luther Allison, Bo Diddley, Stan Getz, Airto Moreira, Joe Henderson, Dizzy Gillespie, Oscar Peterson, Charles Mingus, Etta James, Sonny Rollins, Son House, Count Basie, Chick Corea, Herbie Hancock, Gilberto Gil, Ray Charles, James Booker, Hermeto Pascoal, Mahavishnu Orchestra, Rory Gallagher, Stevie Ray Vaughan, Elis Regina, Les McCann, Eddie Harris, Pasadena Roof Orchestra, New Order, Jaco Pastorius, Ringo Starr, Toto, André Geraissati, Korni Grupa, Joe Satriani ja monia muita, jopa Status Quo.
Tapahtumapaikat

Festivaali pidettiin 1960-luvulla Montreux’n kasinolla, joka kuitenkin paloi joulukuussa 1971 Frank Zappan esiintyessä. (Deep Purplen kappale "Smoke on the Water" kertoo tulipalosta.) Jazzjuhlia pidettiin tilapäisesti muissa alueen konserttisaleissa, kunnes uusi kasinorakennus valmistui 1975. Festivaalin kasvettua yhä isommaksi toiseksi tapahtumapaikaksi otettiin Montreux’n konferenssikeskus. Vuodesta 2007 keskuksessa on ollut käytössä kaksi päälavaa, Stravinski-auditorio ja Miles Davis Hall, sekä pienempi Montreux Jazz Cafe. Näiden lisäksi konsertteja pidetään ulkoilmanäyttämöillä ja Genevejärvellä risteilevillä laivoilla. Erilaisten jazztyöpajojen ja nuorille muusikoille tarkoitettujen kilpailujen käytössä ovat Montreux Palais ja Le Petit Palais.
Festivaalin laajeneminen

1980-luvulla Miles Davis oli monivuotinen vieras Montreux’ssä. Rockyhtye Deep Purple on ollut yksi pääesiintyjistä kahdeksan kertaa, Status Quo kahdesti. Muita nimekkäitä esiintyjiä 1980-luvulta alkaen ovat olleet Max Roach, James Brown, Wynton Marsalis, Art Blakey, John McLaughlin, Stevie Ray Vaughan, Wayne Shorter, Al Di Meola, Elvis Costello, Jimmy Cliff, Steel Pulse, Mike Oldfield, Brian May, Marvin Gaye, Leonard Cohen, Nina Hagen, Queen, Phil Collins, Joe Cocker, Los Lobos, Manhattan Transfer, Emerson, Lake & Palmer ja Tracy Chapman.
Quincy Jones toimi festivaalin yhtenä tuottajana 1991–1993. Vakioesiintyjien lisäksi 1990-luvulla Montreux’ssä esiintyivät muiden muassa Sting, Bob Dylan, Fats Domino, Al Jarreau, Chaka Khan, Johnny Cash, Cheap Trick, Cheb Mami, Youssou N'Dour, Ice-T, Jazzmatazz, ZZ Top, Simply Red, Marisa Monte, George Benson, Alanis Morissette, David Bowie ja Paul Simon. Vuonna 1999 lippuja myytiin yli 220 000 kappaletta.
Kilpailuja festivaalin yhteydessä

Montreux’n jazzfestivaalien yhteydessä järjestetään kilpailut jazzlaulajille, -kitaristeille ja -pianisteille. Genevejärven alueen kantoneista tulevat jazzyhtyeet kilpailevat lisäksi omassa Tremplin Lémanique -tapahtumassaan.
Vuosina 1966–1971 festivaali järjesti vuosittaista jazzorkestereiden kilpailua, jossa Suomi oli menestyksekkäin maa. Suomalaismuusikot voittivat kilpailun kahdesti (Eero Koivistoisen kvartetti 1969 ja Tuohi 1972) ja saivat lisäksi kolme solistipalkintoa (Heikki Sarmanto, Esko Rosnell ja Edward Vesala).
Levytyksiä

Festivaaleilla äänitettyjä albumeja
Alanis Morissette: Live at Montreux 2012 (CD/DVD/Blu-ray)
Alice Cooper: Live at Montreux (CD/DVD)
Atlantic Family: The Atlantic Family Live at Montreux, 1977
Baby Consuelo: Baby Consuelo ao Vivo – 14th Montreux Jazz Festival, 1980
Bob James: Live at Montreux
Bobby Hutcherson: Live at Montreux
Carlos Santana ja Wayne Shorter: Live at the Montreux Jazz Festival 1988
Charles Earland: Kharma, 1974
Deep Purple: Live at Montreux 1996, 2006 ja 2011
Dexter Gordon: Dexter Gordon with Junior Mance at Montreux, 1970
Don Pullen & the African-Brazilian Connection: Live...Again: Live at Montreux, 1993
Carmen McRae: Live at Montreux
Ella Fitzgerald – Digital III at Montreux, 1979
Gene Ammons: Gene Ammons and Friends at Montreux, 1973
Gary Moore & The Midnight Blues Band: Live at Montreux, 1990 (DVD)
Rory Gallagher: Live in Montreux, 2006
Dizzy Gillespie: The Dizzy Gillespie Big 7, 1975; Dizzy Gillespie Jam, 1977; Musician, Composer, Raconteur, 1981
Hampton Hawes: Playin' in the Yard, 1973
Jamiroquai: Jamiroquai – Live at Montreux 2003 (DVD)
Jethro Tull: Live at Montreux 2003 (2CD/DVD)
Joe Pass – Montreux '77 - Live, 1977
King Sunny Adé: Live at Montreux, 1982
Little Milton: What It Is: Live at Montreux, 1973
Louisiana Red: Live in Montreux 1975, julkaistu 2000
Luther Allison: Live in Montreux 1976–1994, 1996
Marlena Shaw: Live in Montreux 1973
McCoy Tyner: Enlightenment, 1973
Mike Oldfield: Live at Montreux 1981
Miles Davis & Quincy Jones: Miles & Quincy Live at Montreux
Modern Jazz Quartet: Together Again: Live at the Montreux Jazz Festival '82, 1982
Nile Rodgers & Chic: Live at Montreux 2004
Ofra Haza: Ofra Haza at Montreux Jazz Festival (CD/DVD)
Peter Tosh: Live at Montreux 1979
Randy Weston: Carnival (Randy Weston album)|Carnival, 1974
Ray Charles: Live at Montreux 1997
Santana – Greatest Hits, Live At Montreux, 2011
Simply Red: Live At Montreux Jazz Festival
Steve Earle: Live at Montreux 2005
Stevie Ray Vaughan: Live at Montreux 1982 and 1985
Sun Ra: Live at Montreux (CD/2xCD/LP/2xLP)
Talk Talk: Live at Montreux 1986
The Dubliners: Live at Montreux
Titãs: Go Back, 1988
Tori Amos: Live at Montreux 1991/1992
Van Morrison: Live at Montreux 1980/1974
Yes: Live at Montreux 2003
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Montreux Jazz Festival
Claude Nobs Foundation
Live at Montreux on YouTube
Claude Nobs Revealed on CNN.com International
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Montreux Jazz Festival
Audioslave esiintyy Montreux’ssä 2005.
Australian Youth All Star Big Band esiintyi Montreux’ssä 2004.
Käännös suomeksi
Museu Nacional d’Art de Catalunya

| Museu Nacional d’Art de Catalunya Museu Nacional d'Art de Catalunya  |
| --- | --- |

Tyyppi:  taidemuseo
Sijainti:  Palau Nacional, Barcelona, Espanja
Kotisivut:  museunacional.cat/en
Koordinaatit:  41°22′06″N, 2°09′12″E
 fiMuseu Nacional d’Art de Catalunya 
   
Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) on katalonialaisen taiteen museo Barcelonassa Espanjassa. Museorakennus sijaitsee alueella, jolla pidettiin vuoden 1929 maailmannäyttely.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Museu Nacional d’Art de Catalunya Wikimedia Commonsissa
Museon verkkosivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Museu Nacional d'Art de Catalunya
Käännös suomeksi
Nelli ja Noora

Nelli ja Noora (engl. Nelly and Nora) on vuonna 2015 animaationa tehty lasten televisiosarja. Hyväntuulinen sarja kahdesta sisaruksesta, Nellistä ja Noorasta, jotka viettävät lomansa ja viikonloppuja isänsä ja äitinsä kanssa karavaanikylässä meren rannalla. Nelli ja Noora -animaatiosarja soveltuu kolmesta vuodesta ylöspäin.
Äänirooleissa

Suomalaiset äänet
Julia Tasanto
Ia Koivisto
Joonathan Kettunen
Ella Pyhältö
Riku Leskinen
Käännös: Jari Salo
Minmi

| Minmi |
| --- | --- |
 Minmin malli National Dinosaur Museumissa, Australian pääkaupunki Canberrassa.
 Varhaisliitukausi 120–115 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Linnunlantioiset Ornithischia
Alalahko::  †Thyreophora
Osalahko::  †Ankylosauria
Suku::  †Minmi
Laji::  paravertebra
Kaksiosainen nimi
 † Minmi paravertebra  Molnar, 1980 
Katso myös
   Minmi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuvitus Minmi paravertebrasta.
Minmi oli linnunlantioisiin kuulunut, neljällä jalalla kävellyt ankylosauri. Se oli ensimmäinen eteläiseltä pallonpuoliskolta löydetty ankylosauri. Minmi eli 120–115 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella. Minmin fossiileja on löydetty Australiasta.
Nimi

Minmi on saanut nimensä Queenslandissa, Australiassa sijaitsevan Minmi Crossingin mukaan, jonka lähistöltä se löydettiin vuonna 1964.
Koko ja ulkonäkö

Minmin pituus oli kolme metriä. Se oli yksi pienimmistä panssariselistä.
Minmin ruumista, mukaan lukien sen mahaa, peittivät pienet, pyöreät panssarilevyt. Ylimääräiset luut sen selässä saattoivat tukea sen selkälihaksia. Minmin kuono oli terävä, ja sillä oli pienet, lehden muotoiset hampaat, joissa oli sahalaitaiset reunat. Minmin jalat olivat lyhyet ja tukevat. Selkälihasten tukemisesta tullut ylimääräinen lihasvoima verrattain pitkien jalkojen ohella saattoi tehdä Minmistä nopean juoksijan. Minmi saattoi mieluummin juosta pakoon ainakin joitain saalistajia, kuin luottaa ainoastaan panssarinsa tarjoamaan suojaan.
Toisin kuin useimmilla ankylosaureilla, Minmillä oli panssari myös mahassa. Muuhun panssariin kuului erilaisia levyjä ja piikkejä. Minmillä ei ollut hännässä luunuijaa, ja toisin kuin melkein kaikilla muilla ankylosaureilla, Minmillä ei ollut panssaria kallossa.
Fossiililöydöt

Minmin fossiileja on löydetty kahdesta paikasta Queenslandissa, Australiassa. Ensimmäinen yksilö löydettiin Minmi Crossingissa, kaakkois-Queenslandissa. Toinen yksilö löydettiin myöhemmin Marathon Stationissa, keskisen Queenslandin pohjoisosassa. Sieltä on myös peräisin kolmas, takaisin saatu yksilö, jota ei tosin ole kuvattu. Näiden kahden yksilön välillä, noin 90 prosenttia Minmin luurangosta on löydetty, mukaan lukien osia panssarista. Tämä tekee Minmistä täydellisimmän Australiasta tunnetun dinosauruksen.
Marathon Stationista löydetystä yksilöstä on jäänyt jäljelle paljon panssaria, mukaan lukien selän, kaulan, mahan, mahdollisesti raajojen ja koko kehon panssaria. Poikittainen kaistale levyjä kaulassa ja lantiosta työntyviä piikkejä on myös säilynyt.
Kaikki yksilöt Minmistä on löydetty merikallioista. Minmin elinaikaan suuri osa Itä-Australiasta oli matalan meren peitossa. Silloin tällöin eläinten ruhoja saattoi ajautua merelle tulvien jälkeen. Yhdestä Minmin luurangosta löydettiin pienten haikalojen hampaita. Hait saattoivat syödä kuollutta dinosaurusta, kun se asettui ylösalaisin merenpohjaan.
Luokittelu

Minmi on sijoitettu Ankylosauriaan sen kaikkein alkukantaisimpana jäsenenä. Se ei ole nodosauri, eikä myöskään ankylosauri, huolimatta siitä, että sillä on molempien ryhmien ominaisuuksia. Uusimmassa analyysissa Minmi sijoitettiin lähelle Nodosauridaeta, mutta kuitenkin sen ulkopuolelle.
Minmiltä puuttuu joitain ankylosaureille tyypillisiä ominaisuuksia, johtuen joko sen alkukantaisuudesta (kaikkein todennäköisin selitys) tai koska se on menettänyt nämä kehittyneemmät ominaisuudet. Perusankylosaurina Minmin esi-isät luultavasti ilmestyivät keskisen jurakauden tienoilla, tehden siitä reliktin aikaisemmasta kaudesta varhaisliitukauden Australiassa.
Elinympäristö

Varhaisliitukaudella osa Queenslandista muodosti suuren saaren, joka oli erillään muusta Australiasta. Ympäristön on tulkittu olleen sekoitus tulvatasanteita ja metsiä. Vaikka Minmi löydettiin merisedimenteistä, se oli epäilemättä huuhtoutunut mereen tuosta läheisestä ympäristöstä.
Ravinto

Fossiloituneet ruuanjäänteet Minmin mahassa paljastavat sen syöneen lehtiä, siemeniä ja pieniä hedelmiä sekä saniaisia. Tämä saatiin selville tutkimalla säilynyttä suolen sisältöä. Kyseessä oli ensimmäinen ankylosaureista tai stegosaureista tehty vastaavanlainen tutkimus, ja paras todiste kasvinsyöjädinosauruksen ruokavaliosta.
Säilyneiden ruuanjäänteiden perusteella Minmi oli pääasiassa kasvinsyöjä (yksi teoria ehdottaa, että ankylosaurit saattoivat olla osin hyönteissyöjiä). Minmin vatsan alueelta löydetty kasvimateriaali oli pilkottu hienosti kuutioiksi. Minmi saattoi paloitella ruokansa sahalaitaisilla poskihampaillaan sen jälkeen, kun oli irrottanut kasveja nokallaan. Minmin mahasta puuttui hiomakivet, mikä viittaa siihen, että Minmin hampaat olivat varsin tehokkaita ruuankäsittelyssä.
Nukke- ja lelumuseo Suruton

| Nukke- ja lelumuseo Suruton |
| --- | --- |
Tyyppi:  Lelumuseo, nukkemuseo 
Sijainti:  Savonlinna
Perustettu:  1991
Koordinaatit:  61°51′54″N, 28°53′42″E
 fiNukke- ja lelumuseo Suruton 
  
Nukke- ja lelumuseo Suruton oli kuvaamataidonopettaja Käpy Taruksen vuodesta 1986 saakka kartuttama, noin 3 000 nuken ja lelun kokoelma. Museossa oli nähtävänä vaihtelevina näyttelyinä osa nukke- ja lelukokoelmasta. Kokoelman vanhimmat esineet ovat peräisin 1700-luvun lopulta ja nuorimmat 2000-luvulta.
Museo on perustettu vuonna 1991, ja se toimi 17 vuotta Suruton-huvilassa, josta museo on saanut nimensä. Museota ylläpiti vuodesta 2010 lähtien Nukke- ja lelumuseo Suruttoman Ystävät ry Linnankatu 11:ssa.
Vuonna 2016 museon toiminta loppui ja kokoelmat lahjoitettiin Savonlinnan maakuntamuseolle.
Mutiny Within (albumi)

| Mutiny Within Mutiny Within |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. helmikuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jason Bieler, Jason Suecof
 Tyylilaji: melodinen death metal, metalcore, progressiivinen metalli
 Kesto: 40.25
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Mutiny Withinin muut julkaisut
|   | Mutiny Within 2010 | Synchronicity 2013 |
Singlet albumilta Mutiny Within
 ”Awake” Julkaistu: 16. marraskuuta 2009
Mutiny Within on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. helmikuuta 2010. Laulaja Chris Clancyn liityttyä yhtyeeseen Mutiny Within sävelsi 50 kappaletta, joista parhaat 11 valittiin nauhoitettavaksi levylle. Clancyn ystävä Dan Bage liittyi yhtyeeseen soittamaan kitaraa nauhoituksien aikana.
Kappaleet

Awake – 3.45
Images – 3.27
Falling Forever – 3.51
Year of Affliction – 3.45
Forsaken – 3.40
Lethean – 3.34
Oblivion – 3.44
Undone – 3.18
Hours – 2.59
Suffocate – 4.37
Reflections – 3.45
Kokoonpano

Chris Clancy – laulu
Brandon Jacobs – kitara
Dan Bage – kitara
Andrew Stavola – kosketinsoittimet
Andrew Jacobs – basso
Bill Fore – rummut
Arvostelut

AllMusic:
PopMatters:
Aiheesta muualla

Mutiny Within (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Mutiny Within (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Nauru Airlines

| Nauru Airlines |
| --- | --- |

 IATA: ON  –  ICAO: RON 
Kutsukoodi:  AIR NAURU
Perustettu:  14. helmikuuta 1970 (nimellä Air Nauru)
Laivaston koko:  7
Kohteiden määrä:  9
Solmukohdat:  Naurun kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Yaren, Nauru
Avainhenkilö(t):  Geoff Bowmaker (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.nauruairlines.com.au
Nauru Airlinesin Boeing 737-300 -lentokone Brisbanen lentokentällä.
Nauru Airlines (tunnettu aikaisemmin nimillä Air Nauru sekä Our Airlines; IATA: ON, ICAO: RON, kutsukoodi: AIR NAURU) on naurulainen lentoyhtiö. Se tekee lentoja muille Tyynenmeren saarille ja Australiaan. Yhtiön kotikenttä on Naurun kansainvälinen lentoasema.
Historia

Kokonaan valtion omistuksessa oleva Air Nauru perustettiin vuonna 14. helmikuuta 1970. Joulukuussa 2005 lentoyhtiön ainoa kone ulosmitattiin velkojen vuoksi. Seuraavana vuonna yhtiö hankki uuden Boeing 737-300:n ja aloitti lokakuussa uudelleen toimintansa nimellä Our Airline. 15. heinäkuuta 2014 yhtiö ilmoitti uudesta nimenvaihdoksesta uudelleenbrändäyksen vuoksi. Uusi nimi Nauru Airlines otettiin käyttöön 1. elokuuta 2014.
Laivasto

Vuonna 2019 yhtiön laivasto koostuu viidestä Boeing 737-300 -koneesta, joiden keski-ikä on 22 vuotta.
Kohteet

Yhtiö lentää yhteensä yhdeksään kohteeseen. Osa lennoista on ”saarihyppelylentoja”, kuten lentoreitti Nauru–Tarawa–Majuro–Kosrae–Pohnpei–Chuuk.
| Kaupunki tai saari | Valtio | IATA | ICAO | Lentokenttä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Brisbane |  Australia | BNE | YBBN | Brisbanen lentoasema |
| Chuuk |  Mikronesia | TKK | PTKK | Chuukin kansainvälinen lentoasema |
| Honiara |  Salomonsaaret | HIR | AGGH | Honiaran kansainvälinen lentoasema |
| Kosrae |  Mikronesia | KSA | PTSA | Kosraen kansainvälinen lentoasema |
| Majuro |  Marshallinsaaret | MAJ | PKMJ | Amata Kabuan kansainvälinen lentoasema |
| Nadi |  Fidži | NAN | NFFN | Nadin kansainvälinen lentoasema |
| Nauru |  Nauru | INU | ANYN | Naurun kansainvälinen lentoasema [Tukikohta] |
| Pohnpei |  Mikronesia | PNI | PTPN | Pohnpein kansainvälinen lentoasema |
| Tarawa |  Kiribati | TRW | NGTA | Bonrikin kansainvälinen lentoasema |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Murderdolls

| Murderdolls |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2002-2004 ja 2010–2011
Tyylilaji:  glam metal horror punk shock rock
Kotipaikka:   Hollywood, Kalifornia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Wednesday 13, kitara,laulu   [[]]   Roman Surman   Jack Tankersley   Jason West  
Entiset jäsenet:  Joey Jordison   Tripp Eisen   Ben Graves   Acey Slade   Eric Griffin   Racci Shay  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Murderdolls oli yhdysvaltalainen horror punk/glam metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2002 Hollywoodissa, Kaliforniassa. Sen viimeiseen kokoonpanoon kuuluivat Wednesday 13 ja Joey Jordison. Siihen ovat aiemmin kuuluneet myös Ben Graves, Acey Slade, Eric Griffin ja Tripp Eisen.
Yhtye julkaisi kaksi albumia, vuonna 2002 julkaistun Beyond the Valley of Murderdollsin ja vuonna 2010 julkaistun Women and Children Lastin. Wednesday 13 ilmoitti haastattelussa 2013, että Murderdolls tuskin palaa enää yhteen..
Historia > Alkuvuodet

Murderdolls otti ensiaskeleensa vuonna 1994 Des Moinesissa, Iowassa. Joey Jordison soitti tuolloin yhtyeessä The Rejects, jonka laulajana toimi Dizzy Draztik. Musiikkityyli oli samantapaista kuin Murderdollsilla, mutta sanoituksissa ei ollut kauhuelementtejä.
The Rejects oli Joey Jordisonin ”kakkosyhtye”. Jordison tapasi Tripp Eisenin vuonna 1999 Ozzfest-festivaalilla. Eisen suostui Jordisonin ehdottamaan projektiin, ja hänen ystävänsä Racci Shay aloitti rumpalina. Myös Ian-niminen basisti soitti heidän kanssaan keikoilla.
Historia > Ensimmäinen albumi ja maailmankiertue

Murderdollsin kokoonpano oli vuonna 2002 muuttunut lähes täysin. Racci Shayn tilalle palkattiin myöhemmin muun muassa Davey Suiciden rumpalina toiminut Ben Graves ja basistiksi liitettiin Synical-yhtyeen kitaristi Eric Griffin. Tripp Eisen erotettiin yhtyeestä, tilalle tuli Acey Slade, joka myös erotettiin hieman ennen yhtyeen ensimmäistä hajoamista. Vokalistiksi oli tullut Frankenstein Drag Queensin laulaja Joseph Poole alias Wednesday 13.
Murderdollsin ensimmäinen albumi menestyi kohtuullisesti, ja yhtye teki 2002–2003 maailmankiertueen, joka ulottui myös Suomeen.
Historia > Toinen albumi ja hajoaminen

Murderdolls lopetti ensimmäisen kerran vuonna 2004. Yhtye kuitenkin palasi vuonna 2010 muutetulla kokoonpanolla, johon kuuluivat nyt Jordisonin ja Wednestay 13:n lisäksi soolokitaristi Roman Surman, basisti Jack Tankersley ja yhtyeeseen palannut Racci Shay, joka korvattiin kuitenkin seuraavan vuoden aikana Jason ”Shakes” Westillä. Yhtyeen kakkosalbumi Women and Children Last julkaistiin kesällä 2010, ja yhtye kiersi Yhdysvaltoja ja Eurooppaa noin vuoden verran.
Vuonna 2013 Wednesday 13 paljasti kiertueen olleen hänelle henkisesti raskas, koska ei enää tullut toimeen Jordisonin kanssa. Hänen mukaansa yhtye hajosi myös samoista syistä ja oletettavasti hänen sooloyhtyeensä kappale ”Fuck You (In memory of...)” kertoo myös samasta aiheesta.
Tyyli

Murderdollsin tyyli muistuttaa varhaista punk rockia ja 1970-luvun rockia, kuten Kissiä ja Alice Cooperia. Yhtye on ottanut vaikutteita myös kauhuelokuvista. Konserteissa yhtyeen tyyliin kuuluu muun muassa käyttää mustia vaatteita, synkkää rekvisiittaa ja meikkiä.
Kokoonpano > Beyond the Valley of Murderdolls -kokoonpano

Wednesday 13 - Laulu - 2002-2011
Joey Jordison - Kitara - 1994-2011
Tripp Eisen - Kitara - 1999-2002
Eric Griffin - Basso - 2002-2004
Ben Graves - Rummut - 2002-2004
Acey Slade - Kitara - 2002-2004
Kokoonpano > Women and Children Last -kokoonpano

Wednesday 13 - Laulu
Joey Jordison - Kitara
Roman Surman - Kitara - 2010-2011
Jack Tankersley - Basso - 2010-2011
Racci Shay - Rummut - 1999-2002, 2010-2011
Jason "Shakes" West - 2011
Diskografia > Albumit

Beyond the Valley of the Murderdolls (2002)
Women and Children Last (2010)
Diskografia > EP:t

Right To Remain Violent (2002)
Diskografia > Singlet

"Dead in Hollywood" (2002)
"White Wedding" (2003) (Billy Idol-cover)
"My Dark Place Alone" (2010)
"Summertime Suicide" (2010)
"Nowhere" (2010)