stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Udehen kieli

| Udehen |
| --- | --- |
Oma nimi:  Удиэ кэйэвэни
Tiedot
Alue:   Venäjä  Kiina
Puhujia:  100 (2010 väestönlaskenta)
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tunguusilaiset kielet
Kieliryhmä:  Etelätunguusikielet tunguusikielet
ISO 639-3:  ude
 Ohje 
Latinalainen udehen kirjaimisto vuonna 1932 ilmestyneestä aapisesta.
Udehen kieli (muita nimityksiä udege, udihe, ude) on Venäjällä Primorjen ja Habarovskin aluepiireissä asuvien udehien puhuma tunguusikieli.
Udehet asuvat Ussurin ja Amurin sivujokien sekä Japaninmereen laskevien Samarga- ja Koppi-jokien varsilla. 1930-luvulla perustetut asutukset sijaitsevat kaukana toisistaan Primorjen aluepiirin Ternein, Požarskin ja Krasnoarmeiskin piireissä sekä Habarovskin aluepiirin Lazon ja Nanain piireissä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 1 900 udehia, joista 594 puhui udehen kieltä. Vuonna 2002 udeheja laskettiin olleen 1 700 henkeä, joista 227 osasi udehea. Tutkijoiden mukaan väestönlaskentojen tiedot ovat liioiteltuja. 1980-luvun lopulla tehdyn kartoituksen mukaan udeheja oli Primorjen ja Habarovskin aluepiireissä korkeintaan 800 henkeä. Udehen kieltä osaa nykyään 40–50 henkeä ja vain 10–15 puhuu sitä sujuvasti. Kaikki puhujat osaavat venäjää. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 103 udehen puhujaa.
Udehe ja sen lähin sukukieli orotši kuuluvat tunguusikielten eteläryhmään, mutta niillä on paljon yhteisiä piirteitä myös pohjoisryhmän kielten kanssa. Pohjoisia eli tunguusipiirteitä pidetään substraattina, jonka päälle on kerrostunut eteläinen eli mantšulais-nanailainen adstraatti. Sanastossa arvellaan olevan lainoja ainusta ja nivhistä. Nanain ja ultšan välityksellä kieleen on tullut lainasanoja mantšusta, joista osa on peräisin mongolista. 1600–1900-luvuilla kieleen omaksuttiin huomattava määrä lainoja kiinasta. Venäjän kielen vaikutus alkoi 1800-luvulla ja voimistui 1920-luvulta lähtien.
Udehe jaetaan kahteen tai kolmeen päämurteeseen. Pohjois- ja etelämurteiden puhujat eivät täysin ymmärrä toisiaan. Nykyisellään murre-erojen selvittäminen lienee jo mahdotonta.
1930-luvun alussa luotiin latinalaiseen kirjaimistoon ja Horin murteeseen perustunut udehen kirjakieli, jolla julkaistiin muutamia alkeiskoulun oppikirjoja. Sen käyttö lopetettiin vuonna 1937. Vuonna 1989 vahvistettiin uusi, lisämerkein täydennetty kyrillinen kirjaimisto. Vuonna 1998 julkaistiin udehenkielisen kansanperinteen kokoelma, vuonna 1999 alaluokille tarkoitettu oppikirja ja vuonna 2001 sanakirja. Kieltä opetetaan kahdessa koulussa ja Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa.
Udehea voidaan pitää erittäin uhanalaisena kielenä. Kaikki sen puhujat ovat yli 60-vuotiaita, eivätkä hekään käytä sitä aktiivisesti. Nuoremmat sukupolvet puhuvat pelkästään venäjää.
Aiheesta muualla

Endangered Languages of Siberia: The Udeghe Language (englanniksi)
Ethnologue: Udihe (englanniksi)
Irina Nikolajeva & Maria Tolskaya: A Grammar of Udihe (englanniksi)
Tunguusikielet
džurtšen
eveni
evenki
mantšu
nanai
negidaali
orokki
orotši
orotšon
udehe
ultša
xibe
Uhta (joki)

| Uhta |
| --- | --- |
 Uhtajokea Uhtan kaupungin ja Sosnogorskin välillä.
Alkulähde:  Timanin selänne
Laskupaikka:  Ižma
Pituus:  199 km
Virtaama:  48,9 m³/s
Valuma-alue:  4 510 km²
Uhta (ven. Ухта́, komiksi Уква, Ukva) on Petšoran vesistöön kuuluvan Ižman sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 199 kilometriä, valuma-alueen laajuus 4 510 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 13 kilometrin päässä joen suusta 48,9 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Timanin selänteeltä. Sen varrella sijaitsee Uhtan kaupunki sekä Vodnyin ja Šudajagin kaupunkimaiset taajamat.
Paolo Uccello
Teoksia

Kondottieeri Sir John Hawkwoodin muotokuva 1436. Fresko, Santa Maria del Fiore
San Romanon taistelu n. 1455. National Gallery
Pyhä yrjö ja lohikäärme 1470, goottilaisia vaikutteita
Ubik

| Ubik |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip K. Dick
Kieli:  Englanti
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  1969
Suomennos
Suomentaja:  Matti Rosvall
Kansitaiteilija:  Jukka Murtosaari
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1994
Sivumäärä:  220
ISBN:  951-0-19409-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ubik on Philip K. Dickin vuonna 1969 ilmestynyt tieteisromaani, joka suomennettiin vuonna 1994. Vuonna 2005 TIME-lehti listasi Ubikin 100 parhaan vuoden 1923 jälkeen julkaistun englanninkielisen kirjan joukkoon.
Juoni

Kirja sijoittuu silloiseen vuoden 1992 tulevaisuuteen, jossa teknologian kehittyminen on mahdollistanut muun muassa asumisen kuussa ja organismin henkiinherättämisen kryoniikan avulla. Lisäksi noin puolelle maailman väestöstä on kehittynyt paranormaaleja kykyjä. Samanaikaisesti väestö ilman yliluonnollisia kykyjä yrittää varjella yksityisyyttään. Teoksen päähenkilö Joe Chip työskentelee yhtiölle, joka pyrkii estämään paranormaalia kenttää saa tehtävänannon kuussa. Annettu tehtävä osoittautuu ansaksi mutta kaikki matkalaiset, lukuun ottamatta ryhmän johtajaa pääsevät turvallisesti takaisin maahan. Maassa he huomaavat outoja tapahtumia, muun muassa televisio muuttuu ajassa taaksepäin yhä vanhemmaksi versioksi ja Joe Chip pyrkii pysäyttämään ajan kääntymisen ennen kuin on liian myöhäistä.
Aiheesta muualla

Eija Elo: Ubik. Aikakone (1994).
Guy Salvidge: Ubik. 24.2.2010. (englanniksi)
Ugandan–Tansanian sota

Ugandan–Tansanian sota (tai Kageran sota (kiswahili: Vita vya Kagera) käytiin vuosina 1978–1979. Sota päättyi kun Ugandan diktaattori Idi Amin pakeni maasta.
Sodan kulku

Ugandan diktaattori Idi Amin käski joukkojensa hyökätä Tansaniaan syksyllä 1978. Joukot tunkeutuivat Pohjois-Tansaniaan, räjäyttivät ainoan Kagerajoen ylittävän sillan ja miehittivät noin 1 800 neliökilometriä Kageran aluetta. Vastauksena Tansanian armeija hyökkäsi lokakuussa Ugandaan Tansanian presidentti Julius Nyereren käskystä. Armeijaan kuului Tansaniaan Aminin hallintoa paenneita ugandalaisia. Tansanialaiset voittivat joitakin kahakoita, jatkoivat hyökkäystä pohjoiseen ja etenivät kohti Ugandan pääkaupunkia Kampalaa. Hetkellisesti etenemisen pysäyttivät Ugandaan lähetetyt libyalaisjoukot. Ugandan kansallismieliset joukot, ugandalaispakolaiset ja tansanialaiset joukot tunkeutuivat Kampalaan 11. huhtikuuta 1979. Kaupungin asukkaat toivottivat joukot tervetulleiksi vapauttajina. Amin vältti kiinnijäämisen ja pakeni Libyaan.
Ugi-reaktio

Yleinen esimerkki Ugi-reaktiosta
Ugi-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa isosyanidi, karbonyyliyhdiste, amiini ja karboksyylihappo reagoivat muodostaen bisamidin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Ivar Ugi vuonna 1959 ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi

Ugi-reaktiossa karbonyyliyhdiste voi olla aldehydi, ketoni tai ketokarboksyylihappo, mutta diaryyliketonit reagoivat huonosti. Amiinikomponentti voi olla ammoniakki, amiini tai hydratsiinijohdannainen. Reaktio tapahtuu useille isosyanideille ja karboksyylihapoille, ja isosyanidi voidaan muodostaa in situ. Ugi-reaktiota katalysoivat Lewis-hapot ja se tapahtuu parhaiten proottisissa liuottimissa.
Ugi-reaktion reaktiomekanismin ensimmäinen vaihe on imiinin muodostuminen karbonyyliyhdisteen ja amiinin reaktiossa. Karboksyylihappo protonoi imiinin iminiumioniksi ja isosyanidi reagoi nukleofiilinä tämän kanssa muodostaen nitriliumionin. Nitriliumioni on elektrofiili ja reagoi karboksylaatti-ionin kanssa imidaatiksi. Imidaatti toisiintuu rengasrakenteisen välivaiheen kautta (Mumm-toisiintuminen) bisamidiksi.
Udaipur

Kaupungin sijainti Intiassa.
Kaupunkipalatsi on kukkulalla sijaitseva jättiläismäinen linnoituspalatsi, joka on rakennettu yli neljän vuosisadan aikana.
Udaipur (hindiksi उदयपुर) on kaupunki Rajasthanin osavaltion eteläosassa Intiassa, 625 kilometriä Mumbaista pohjoiseen. Vuonna 2001 siellä oli 389 438 asukasta, mikä teki siitä osavaltion kuudenneksi suurimman kaupungin. Kaupunki sijaitsee vuoristojärvien rannalla Aravalli-vuorten juurella noin 600 metrin korkeudessa, Tharin aavikon reunalla.
Nähtävyyksiä

Udaipur on ollut oman ruhtinaskuntansa pääkaupunki, ja siellä on jäljellä upeita palatseja ja hindutemppeleitä, jotka houkuttavat turisteja. Kaupunki on ympäröity muurilla. Kukkuloiden juurella, keinotekoisen järven rannalla on 1500-luvulla rakennettu maharadžan palatsi. Toinen palatsi, Järvipalatsi (jossa kuvattiin osia Octopussy-elokuvasta) on muutettu ylelliseksi hotelliksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Udaipur Wikimedia Commonsissa
Maisemapylväs

Maisemapylväs on sähkön kantaverkon tai muun sähköverkon voimajohtopylväs, jonka ulkonäkö ja muoto on suunniteltu sopimaan näkyviin tai muuten maisemallisesti herkkiin kohteisiin.
Maisemapylväitä Suomessa

Suomessa maisemapylväitä on rakennettu vuodesta 1995 lähtien. Pylväät on sijoitettu sellaisiin sähköverkon kohtiin, joissa pylvään ulkonäköllä on suuri maisemallinen merkitys. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi suurten liikenneväylien ja vesistöjen ylitykset. Pylväiden muotoilijana kantaverkkoyhtiö Fingridillä ja sen edeltäjällä IVO Voimansiirto Oy:llä (IVS) ovat olleet sisustusarkkitehdit. Fingridin mukaan maisemapylväät ovat noin 5–6 kertaa kalliimpia kuin tavalliset pylväät. Useilla pylväillä on nimi.
Maisemapylväitä Suomessa > Ensimmäiset maisemapylväät: keltanokkia, sinikurkia ja Antin askeleita

Maisemapylväiden suunnittelijana alkuaikoina kädenjälkensä maisemaan jätti professori Antti Nurmesniemi. Ensimmäiset maisemapylväät valmistuivat Turkuun vuonna 1995. Keltanokat ovat kuusi Turku Energian pylvästä, jotka on pystytetty turkulaisen Pro Cultura -säätiön ympäristöprojektin osana. Pylväät sijaitsevat Hirvensalon saaressa merellisessä maisemassa metsän reunassa. Pylväiden kapeuden ansiota myös johtokuja on kapea. Pylväät ovat sinkittyä terästä, ja niiden korkeus on noin 20 metristä liki 30 metriin.
Vuonna 1995 valmistuneet Sinikurjet on kolmen maisemapylvään ryhmä Espoon Karhusuon kaupunginosassa valtatie 1:n ja Kehä III:n risteyksessä. Laajaan ja vilkkaaseen eritasoliittymään pystytetyn Nurmesniemen suunnitteleman pylväsryhmän rakennesuunnittelusta vastasi Matti Ollila. Pylväiden kokonaiskorkeus on 34 metriä. Ne kannattavat Fingridin kantaverkon 400 kV voimajohtoa. Pylväsryhmä valittiin Vuoden 1995 teräsrakenteeksi.
Nurmesniemi suunnitteli synnyinkaupunkiinsa Hämeenlinnaan Antinportti-nimisen maisemapylvään, joka pystytettiin vuonna 1999. Pylväs sijaitsee valtateiden 3 ja 10:n risteyksessä Hattelmalassa. 2000-luvun alussa hän suunnitteli Oulun Kaakkuriin valmistuneen kahdeksan pylvään sarjan. Kuuteen lisättiin valaistus, jonka taiteellisesta suunnittelusta vastasivat sisustusarkkitehti Jorma Valkama ja valaistussuunnittelija Ilkka Volanen.
Antti Nurmesniemen viimeisiksi suunnittelutöiksi jäivät Antin askeleet, viisi sinistä voimajohtopylvästä Helenin 110 kV voimajohdossa Ruoholahden ja Meilahden välillä Helsingissä. Pylväät sijaitsevat keskeisellä paikalla merialueella . Ne rakennettiin voimajohdon uusimisen yhteydessä vuonna 2003. Voimajohdossa on myös 4 tavallista pylvästä.
Maisemapylväitä Suomessa > Nurmesniemen jälkeen

Sisustusarkkitehti Jorma Valkaman suunnittelema nimetön Fingridin maisemapylväs valtatie 2:lla Vihdin Nummelan liittymässä on turkoosin eri sävyin maalatuin Composer-levyin päällystetty voimajohtopylväs. Composer-levyt ovat teräskasetteja, jotka muodostuvat kahdesta erillisestä teräslevystä, Kasetit suunniteltiin erityisesti Nummelan pylvästä varten.
Valaistuksen on suunnitellut valaistussuunnittelija Ilkka Volanen, joka on alun perin teatterivalaistusten suunnittelija.
Illuusio on EPV Energia Oy:n (entinen Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:n) voimajohtopylväs, joka sijaitsee Vaasassa Palosaaren sillan kupeessa vanhan voimalaitoksen pihassa. Pylvään muotoilijat ovat Jorma Valkama ja Ari Jääskö Konehuone Sisustusarkkitehdeista. Pylväs on kierteinen pylväs, joka on verhoiltu eloksoiduilla alumiinilevyillä. Se on valaistu, valaistussuunnittelija on Ilkka Volanen. Kierteisen muodon lähtökohtana oli, että pylväästä alas tulevat kaapelit eivät saa tulla alas suorina. Johtojen alastulo päätettiin toteuttaa kierteisenä ja se antoi muodon koko pylväälle, kertoo suunnittelija Valkama. Illuusio-pylväs on valaistu LED-valoin. Illuusio-maisemapylväs on pystytetty vuonna 2007. Sen korkeus on 50 metriä ja sen runko on sinkittyä terästä.
Saman vanhan sähkölaitoksen pihasta lähtee voimajohtolinja Pohjoisen Kaupunginselän yli Vaskiluotoon. Sen vanhat pylväät olivat ristikkorakenteisia,  johdon toinen pylväs oli meripylväs. Kolme Vaasan keskustasta lukien ensimmäistä pylvästä vaihdettiin uusiin maisemapylväisiin siirtotehovajeen ja meripylvään perustuksen huonon kunnon takia. Uudet pylväät ovat teräsrakenteisia vapaasti seisovia kartiopylväitä. Pylväiden orsien muotoilussa on esikuvana ollut lokin siivet. Meripylväälle rakennettiin keinosaari. Pylväiden nosto- ja johdotustyöt tehtiin touko–kesäkuussa 2014, meripylvään perustus oli tehty edellisenä vuonna. Pylväät ovat väriltään siniset.
Vuonna 2006 kohosi Valkaman suunnittelema Pirkanpylväs Fingridin Ulvilan ja Kangasalan välisen 400 kV voimajohtolinjaan Lempäälässä valtatie 3:n varrella. Valaistuksen on suunnitellut Ilkka Volanen.
Maisemapylväitä Suomessa > Keltainen portaalipylväs

Viikin Keltakoipi on Helen Sähköverkon portaalityyppinen maisemapylväs Viikimäen 110 kV sähköasemalla Lahdenväylän vieressä Helsingin Viikinrannassa. Vanhan avokytkinaseman paikalle rakennettiin uudisrakennus, ja maisemapylväs on aseman ja Lahdenväylän välissä ja näkyy paitsi moottoritielle myös kauas ympäristöön. Kuumasinkittyä terästä oleva pylväs on maalattu kirkkaan keltaiseksi ja lisäksi lakattu, jotta sen kestoikä olisi mahdollisimman pitkä. Pylvään on suunnitellut Risto Virkkunen Arkkitehtitoimisto Virkkunen & Co Oy:stä. Sen toimitti Eltel Networks Oy, joka teki alustavan rakennesuunnittelun ja konepajasuunnittelun. Sähköaseman vastaava rakennesuunnittelija Finnmap Consulting Oy tarkasti rakennesuunnitelman ja teki pylvään lujuuslaskennan. Maisemapylväs valittiin Vuoden teräsrakenteeksi 2014, ja se sai myöhemmin nimekseen Viikin Keltakoipi yleisökilpailun perusteella. Sähköasema vihittiin käyttöön toukokuussa 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maisemapylväitä Suomessa Wikimedia Commonsissa
Yrjö Uimonen

Yrjö Kalevi Uimonen (20. helmikuuta 1932 Jaakkima – 11. kesäkuuta 1997 Rovaniemi) oli suomalainen pikaluistelija.
Uimonen sijoittui Cortina d'Ampezzon 1956 talviolympialaisten 500 metrin luistelussa 13:nneksi ajalla 42,5. Hän edusti Suomea myös EM-kilpailuissa vuonna 1955. Hän edusti seuratasolla Kuopion Luistinseuraa, Pieksämäen Palloseuraa, Pieksämäen Veikkoja ja Lapin Lukkoa. Hän saavutti SM-hopea- ja -pronssimitaleja eri matkoilla vuosina 1953–1961. Ammatiltaan hän oli veturinlämmittäjä.
Uglitš

| Uglitš Углич |
| --- | --- |
 Pyhän Demetrioksen kirkko Uglitšissa.
 lippu:  vaakuna
 Jaroslavlin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Uglitš
 Koordinaatit: 57.533°N, 38.333°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Jaroslavl
Piiri:  Uglitš
Väkiluku (2005):  37 100
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.uglich.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uglitš (ven. У́глич) on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan yläjuoksulla 110 kilometriä Jaroslavlista länteen. Kaljazinin asemalta lähtevä sivurata yhdistää sen Moskovan ja Sonkovon väliseen rautatiehen. Kaupunki on Uglitšin piirin keskus. Asukkaita on 37 100 henkeä (vuonna 2005).
Uglitš on yksi Venäjän vanhimpia kaupunkeja. Ensimmäisen kerran se mainitaan vuonna 937, Ipatjevin kronikassa vuonna 1148. 1100-luvulla kaupunki kuului Vladimir–Suzdalin ruhtinaskuntaan ja vuonna 1218 siitä tuli itsenäisen ruhtinaskunnan keskus. Mongolivalloittajat hävittivät kaupungin vuonna 1238. Vuonna 1329 se liitettiin Moskovaan, jonka sisällä se muodosti erillisen läänitysruhtinaskunnan. Vuosina 1608–1611 puolalaiset hävittivät kaupunkia. Vuodesta 1777 lähtien se oli Jaroslavlin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Neuvostoaikana Uglitšin tunnetuin yritys oli kellotehdas Tšaika. Nykyään siellä on lähinnä kone- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungin alueella sijaitsee vuonna 1940 valmistunut Uglitšin vesivoimalaitos.
Läänitysruhtinaiden palatsi.
Kaupunki on yksi Moskovaa ympäröivän Kultaisen renkaan historiallisista matkailukohteista. Keskustassa on kreml, joka sijaitsee Volgaan työntyvällä niemellä. Kremlissä on 1400-luvun loppupuolella rakennettu läänitysruhtinaiden palatsi, Kristuksen kirkastumisen katedraali vuodelta 1485, koristeellinen pyhän Demetrioksen kirkko (1683–1692) ja klassistinen kaupunginduuman rakennus (1815). Lähellä sijaitsevassa Aleksein luostarissa on vuonna 1628 rakennettu ainutlaatuinen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko ja sen vieressä Johannes Kastajan kirkko vuodelta 1681. Kaupungin länsiosassa on vuosina 1674–1677 rakennettu Ylösnousemuksen luostarin rakennuskokonaisuus. Volgan rannalla on runsaasti koristeltu Johannes Kastajan syntymän kirkko (1689–1690).
Kaupungin keskusta on rakennettu vuonna 1784 laaditun säännöllisen asemakaavan mukaan. Keskustorilla, jolta haarautuu kolme pääkatua, on 1700–1800-lukujen vaihteessa rakennetut kauppahallit sekä Kazanin kirkko vuodelta 1788. Keskustan nähtävyyksiä ovat 1700-luvun lopun kaksikerroksinen puinen asuintalo, klassistiset kauppiastalot ja hallintorakennukset, koristeelliset 1800-luvun puiset asuintalot, 1600-luvun tyyliin rakennettu Korsunin kirkko (1730), Jumalan ilmestymisen juhlan luostari ja sen uusbysanttilainen kirkko (1858), moskovalaista barokkia edustava Smolenskin kirkko (1700) ja klassistinen Feodorin kirkko (1818). Uglitšin museon kokoelmissa on 1500–1600-lukujen ikoneja, 1700–1900-luvun venäläistä maalaustaidetta, 1600–1800-luvun veistoksia sekä käsityötaidetta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uglitšin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Jaroslavlin alueen kaupungit
Päähallintopaikka: Jaroslavl

Danilov | Gavrilov-Jam | Ljubim | Myškin | Pereslavl-Zalesski | Pošehonje | Rostov | Rybinsk | Tutajev | Uglitš
Tyrnävä

| Tyrnävä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Tyrnävän kunnantalo vuonna 2016.
Sijainti:  64°45′50″N, 025°39′10″E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulun seutukunta
Kuntanumero:  859
Hallinnollinen keskus:  Tyrnävän kirkonkylä
Perustettu:  1865
Kuntaliitokset:  Temmes (2001)
Kokonaispinta-ala:  494,87 km² 225:nneksi suurin 2022 
– maa:  491,82 km²
– sisävesi:  3,05 km²
Väkiluku:  6 498 140:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  13,21 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  30,8 %
– 15–64-v.:  55,4 %
– yli 64-v.:  13,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,8 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  1,0 %
Kunnallisvero:  9,90 % 25:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Vesa Anttila
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • SDP   • Vas.:   16 4 4 2 1
www.tyrnava.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanha meijerialue Tyrnävän kirkonkylällä.
Tyrnävä on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan keskiosassa. Kunnassa asuu 6 498 ihmistä ja sen pinta-ala on 494,87 km², josta 3,05 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 13,2 asukasta/km². Tyrnävän naapurikunnat ovat Kempele, Liminka, Muhos ja Oulu.
Lasten ja nuorten osuus tyrnäväläisistä on huomattavasti maan keskitasoa korkeampi. Vuonna 2021 asukkaista 30,1 % oli alle 15-vuotiaita, kun vastaava luku koko Suomessa oli 15,4 %. Vuosina 2004–2008 Tyrnävän syntyvyys on Suomen korkein, 4,01 lasta naista kohden.
Tyrnävän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla keitetty sianliha, pottuvoi ja hernetuuvinki sekä ohraryynipuuro ja puolukkasoppa.
Historia

Tyrnävän seudulla oli asutusta jo kivikaudella, jolloin alue oli merenrantaa. Alueelta on löydetty muutamia kivikautisia hautoja sekä kampakeraamisen ajan reenjalas. Seudun tunnetuimpia muinaisjäännöksiä ovat Kotakankaalta, Linnakankaalta ja Metelinkankaalta tavatut jätinkirkot. Jätinkirkot ovat todennäköisesti alkujaan luonnonvoimien synnyttämiä kivirakennelmia, joita ihmiset ovat myöhemmin parannelleet.
Asutus oli pitkään satunnaista. Tyrnävän ensimmäinen talo rakennettiin 1300-luvulla Temmekselle, Haapaojan suulle. Haapaniemen talosta sai alkunsa Haapaniemen kylä, joka sijaitsi Temmeksen pitäjässä. Temmestä kutsuttiin aluksi Haapaniemeksi. Keskiajalla Tyrnäväjoen ja Ängeslevänjoen varret olivat erämaita. Vakinaisesti alue asutettiin vasta 1550-luvun lopulla, jolloin seudulle muutti uudisasukkaita Perämeren rannikolta ja Savosta. Seuraavina vuosisatoina asutus laajeni nopeasti. Erityisen nopeaa väkiluvun kasvu oli 1700- ja 1800-luvulla.
Tyrnävä kuului aluksi Saloisten seurakuntaan ja myöhemmin siitä erotettuun Liminkaan. Kappelin oikeudet Tyrnävä sai jo 1655. Vuonna 1766 Temmeksestä tuli Limingan saarnahuonekunta ja kappeliseurakunnan oikeudet se sai 1796. Tyrnävän ensimmäinen kirkko valmistui 1647, mutta se sai väistyä jo 1664 uuden kirkon tieltä. Kirkko paloi 1865 ja sen tilalle rakennettiin F.W. Lüchowin suunnittelema puukirkko 1873. Myös Temmekselle rakennettiin oma kirkko 1767 Anders Louwetin johdolla. Kirkkoa laajennettiin 1800-luvun puolivälissä. Seudun asukkaat saivat toimeentulonsa karjanhoidosta ja maanviljelystä. Pelto- ja niittyalaa lisättiin erityisesti 1800-luvulla kydönpolton ja suoviljelyn avulla. Temmeksellä toimeentuloa saatiin myös kalastuksesta. 1700-luvulla Temmeksellä alkoi uuttera pellonraivaus ja seuraavan vuosisadan lopulla käynnistettiin Akkonevan, Piispannevan ja Haapanevan kuivatukset. Temmesjoki oli pitkään tärkeä tervanuittoväylä, jonka varsilla poltettiin myös Temmeksellä tervaa. Tyrnävä erotettiin Limingasta omaksi pitäjäksi 1899. Temmes erotettiin omaksi pitäjäksi samana vuonna.
Porakaivoista veden mukana noussutta metaanikaasua käytettiin Tyrnävän Leppiojan taloissa yli 40 vuoden ajan aina 1960-luvulle saakka. Kaasu johdettiin letkuilla kaivojen päälle rakennetuista kaasukelloista talouskäyttöön. Kaasun lähteenä on Muhoksen suistomaa-aluemuodostuma ja sitä esiintyy myös Limingan Tupoksessa ja Muhoksella.
Historia > Tyrnävä

Tyrnävällä asukkaita oli 1900-luvun alussa jo yli 3 000. Tuohon aikoihin perustettiin myös Tyrnävälle oma meijeri. Tyrnävän Osuusmeijeri oli aikoinaan Pohjois-Pohjanmaan suurin. Sen ohessa toimi myös mylly ja saha. Tyrnävällä toimi myös vuosina 1917–1955 nahkatehdas, jonka yhteydessä oli myös kenkätehdas. Väestönkasvu jatkui yhä ja 1930-luvulla ylitettiin jo 4 000 asukkaan raja. Toisen maailmansodan jälkeen väestö alkoi vähentyä 1970-luvun puoliväliin, jolloin asukkaita oli enää n. 3000. Tuolloin väestökehitys alkoi kääntyä jälleen kasvuun ja 1985 asukkaita oli jo 3444. Siitä lähtien kunnan asukasluku on ollut nousussa.
Historia > Temmes

Karjataloustuotteiden jalostamiseksi Temmeksen Kärsämän kylään perustettiin 1900-luvun alussa käsikäyttöinen, hevoskiertoinen meijeri, joka lopetti toimintansa vasta 1959. Meijerin rinnalla toimi myös mylly- ja sahaosuuskunta. Temmeksen asukasluku kasvoi hitaasti 1900-luvun alkupuolella. Vuonna 1935 asukkaita oli 1182. Toisen maailmansodan jälkeen alkoi pitkä väestön vähenemisen kausi, joka päättyi vasta 1980-luvun alussa. Vuonna 1985 asukkaita oli 663. Vuoteen 2001 mennessä kunnan väestömäärä oli noussut 700. Temmeksen asutus oli keskittynyt Temmesjoen tuntumaan. Taajamia ei ollut lainkaan. Suurin kylä Temmeksellä oli Meijerinkylä, jossa olivat pitäjän tärkeimmät palvelut. Eteläisen erillisalueen keskus on Kärsämän kylä, kaakkoisella erillisalueella ei sen sijaan ollut asutusta lainkaan. Temmes oli pinta-alaltaan Pohjois-Pohjanmaan pienin kunta.
Historia > Kuntaliitos

Temmeksen kunta liitettiin pääosin Tyrnävän kuntaan 1. tammikuuta 2001. Temmeksen erilliset enklaavialueet liitettiin Liminkaan, Lumijokeen ja Rantsilaan eli nykyiseen Siikalatvaan.
Tyrnäväläiset perunat

Tyrnävän tärkein tuote on peruna. Tyrnävällä on paljon siemenperunantuotantoa. Alueella toimiva yrityksiä ovat muun muassa Pohjoisen Kantaperuna Oy ja Suomen Siemenperunakeskus Oy. Ruokaperunaa tuottavat Perunakauppa Luonnosta Oy ja Matinollin Peruna Oy. Perunaa vie Sadokas Export Oy. Perunaa jatkojalostaa Shaman Spirits Oy Ltd, joka valmistaa viinatuotteita, kuten peruna- ja puolukkaviinaa. Syksyisin Tyrnävällä järjestetään perinteiset Tyrnävän Perunamarkkinat, ja keväisin kevät- ja siemenperunamarkkinat.