stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmaispeli
Vertailu perinteisesti myytäviin peleihin

Videopelien perinteinen liiketoimintamalli on perustunut yhteen hintatasoon. Pelintekijät ovat hankkineet pelilleen julkaisijan, joka markkinoi ja jakelee peliä, ja myy pelin kopioita tietyllä summalla.  Jokainen pelaaja on maksanut pelistään saman verran.
Ilmaispeleissä voidaan ajatella olevan useita hintatasoja. Ne saa pelattavaksi ilmaiseksi, mutta niihin voi halutessaan hankkia lisäsisältöä. Useat hintatasot antavat pelaajille valinnanvapauden rahankäytön suhteen.
Videopelien perinteinen julkaisutapa ei ole  sallinut kuluttajille mahdollisuutta käyttää peliin vähempää tai enempää kuin pyydetty myyntihinta.  Jos hinta on ollut liian korkea, on peli yksinkertaisesti  jäänyt hankkimatta. Pitkän ajan kuluessa pelaaja saattaa käyttää ilmaispeliin rahaa enemmän kuin mitä olisi siitä kertaostoksena maksanut. Jos pelaajamäärä on tarpeeksi iso, ei kaikkien pelaajien tarvitse käyttää rahaa, jotta ilmaispeli olisi tuottoisa. Riittää että vain osa pelaajista käyttää.
Ilmaispelit voidaan nähdä ennemmin palveluina kuin valmiina tuotteina. Ilmaispelit ovat julkaisuhetkellä perinteisesti myytäviä pelejä keskeneräisempiä  ja niihin lisätään sisältöä asteittain. Niitä ei myöskään aina markkinoida julkaisuhetkellä, vaan annetaan pelien markkinoida itse itsensä. Ilmaispelejä muokataan sitä mukaa, kun pelintekijät saavat kerättyä tietoa pelaajien aktiivisuudesta ja pelin toimivuudesta eri laitekokoonpanoilla. Näin pyritään pelaajamäärän kasvattamiseen, ja pelaamisen jatkumiseen mahdollisimman pitkään.
Vuonna 2013 liikevaihdon määrällä mitattuna suurin ilmaispeli oli korealaisen SmileGaten tuottama Crossfire. Toiseksi suurin oli Riot Gamesin League of Legends, joka oli Raptr-palvelun mittaamana pelatuin tietokonepeli lokakuussa 2014.
Eri ansaintatavat

Ilmaispelien rahoitus rakentuu seuraavasti: asiakas saa videopelin pelattavakseen ilmaiseksi ilman tilausmaksuja, ja pelin julkaisija saa tuotteestaan rahaa myymällä pelin sisäisiä virtuaalisia hyödykkeitä .
Ilmaispelien ansaintatavat voidaan jakaa kahteen eri luokkaan: virtuaalisten hyödykkeiden myyntiin ja maksumuuriin.
Ensimmäinen ilmaispelien ansaintatapa perustuu malliin, jossa pelaaja voi pelata ilmaiseksi ja edetä pelissä ilman keinotekoisia esteitä. Maksamiseen pakottamisen sijaan peli suostuttelee pelaajaa hankkimaan pelin sisäisiä hyödykkeitä. Tämä toimii sitä paremmin, mitä koukuttavampi peli on. Virtuaalisia hyödykkeet voivat vaikuttaa pelin sisältöön, pelin sujuvuuteen, pelikokemuksen kustomointiin sekä pelissä menestymiseen. Esimerkkeinä peleissä on hankittavista hyödykkeistä ovat muun muassa suomalaisen Supercell-yhtiön Clash of Clans -pelin jalokivet, joita voi ostaa ja joilla nopeutetaan pelin etenemistä. Jalokiviä voi hankkia myös pelaamalla, mutta niitä kertyy hitaasti. Ilmaispeleissä voidaan myös ostaa virtuaalista valuuttaa, jota voidaan edelleen käyttää pelin sisäisten esineiden hankkimiseen.
Pelissä hankituilla esineillä voi olla käyttöarvo tai ne voivat olla pelkästään koristeellisia. Esimerkiksi League of Legends -pelissä pelaajat voivat ostaa pelihahmoilleen uusia ulkoasuja, mutta nämä eivät vaikuta pelissä menestymiseen.
Pelissä voi myös olla keinotekoisia etenemisesteitä, eli maksumuureja, jotka voi ohittaa maksamalla. Jos pelin rahoitus rakentuu maksumuuriin, voi pelaaja pelata peliä ilmaiseksi, kunnes saavuttaa esteen, jonka jälkeen ei voi enää edetä pidemmälle. Yksi esimerkki tällaisesta rajoituksesta on pelin sisäinen rajallinen resurssi, joka kuluu itsestään loppuun, ja jota voi hankkia vain ostamalla. Toinen esimerkki maksumuurista on tapa rajoittaa pelattavien pelikenttien määrää niin, että edetäkseen pelin loppuun, tulee pelaajan maksaa.
Kritiikki

Ilmaispelejä on kritisoitu siitä, että käyttämällä peliin rahaa pystyy saavuttamaan paremman aseman pelissä kuin muut. Kyseinen toiminta kyseenalaistaa ilmaispelien käsitteen ja merkityksen sillä perusteella, että pelissä ei voi pärjätä ellei siihen käytä rahaa. Tällaisesta onkin muodostunut Pay to win -käsite.
On lisäksi pohdittu ilmaispelien eettisyyttä sen suhteen, ketkä ostavat pelien sisäisiä hyödykkeitä. On alkanut käydä ilmi, etteivät ilmaispelien tekijät oleta jokaisen pelaajan ostavan hyödykkeitä. He tukeutuvat siihen, että ne jotka rahaa peliin käyttävät, käyttävät sitä paljon. Täten he mahdollistavat kyseisen yritysmallin toimivaksi. Voi todeta, että vain pieni osa pelaajista ylläpitää koko ilmaispeliä. 20 miljoonaa kännykkäpelaajaa käsitelleen tutkimuksen mukaan 2,3 promillen joukko pelaajista käyttää 64 prosenttia kaikista peleihin käytetyistä rahoista.
Erityisesti  lapsille suunnatut ilmaispelit ovat saaneet osakseen kritiikkiä. Tämä johtuu siitä, että lastenpeleissä on huomattavan paljon rahastusta. Tällöin peliyhtiöiden tapa kerätä tuottoja kohdistuu pelaaviin lapsiin.
Pelimekaniikat

Pelien tuottama motivointi koostuu kolmesta keskeisestä tarpeesta:
pelaaja tuntee itsensä kyvykkääksi
pelaaminen on omaehtoista
pelit ovat sosiaalisia
Keskeiset pelimekaniikat, joita hyödynnetään pitämään pelaaja pelissä sekä käyttämään siihen rahaa:
jatkuva palkitseminen
ennakoimaton palkitseminen
keräily
menetyksien karttaminen
Eräissä peleissä pelaajan rahastaminen voi mennä äärimmäisyyksiin, josta esimerkkinä vuoden 2017 Star Wars Battlefront II.
Ero ilmaispelien ja freewaren välillä

Ilmaispelin käsitettä ei tule sekoittaa esimerkiksi ilmaisohjelmiin (englanniksi freeware), sillä ilmaispeleihin liittyy aina mahdollisuus ostaa lisäsisältöjä, kun taas ilmaisohjelmat ovat nimensä mukaisesti ilmaisia, eikä pelin kulkuun tai toimintaan pysty vaikuttamaan rahalla. Englanniksi termin “ilmaispeli” vastaava käsite on “free-to-play” eli suoraan käännettynä “ilmaiseksi pelattava”.  Esimerkiksi Apple on ottanut on muuttanut sovelluskaupassaan myytävien sovellusten lataamispainikkeen tekstiä “ilmaisesta” (free) muotoon “hanki” (get). Tällä on pyritty selventämään käyttäjille, ettei sovellus ole välttämättä täysin ilmainen.
Suosittuja ilmaispelejä

Roblox
Dota 2
Hearthstone: Heroes of Warcraft
League of Legends
Neverwinter
Overwatch 2
Path of Exile
PlanetSide 2
Team Fortress 2
Warframe
War Thunder
World of Tanks
Fortnite
Pubg
Mark Crilley

Mark Crilley vuonna 2018.
Mark Crilley on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka keskittyy enimmäkseen mangatyyliin. Crilley on tunnettu Akiko-kirjasarjastaan ja uudemmasta neliosaisesta Miki Falls -sarjastaan, joka myös sai elokuvasopimuksen Brad Pittin omistaman elokuvayhtiön kanssa. Nykyisin Crilleyllä on työn alla Brody's Ghost-niminen mangasarjakuva, jonka Dark Horse Comics tulee luultavasti julkaisemaan vuoden 2010 kesällä.
Aiheesta muualla

Mark Crilleyn virallinen internetsivu (englanniksi)
Crilleyn YouTube-profiili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Victor Hedman

| Victor Hedman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1990 (ikä 34) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  201 cm
Paino:  111 kg
Seura
Seura:  Tampa Bay Lightning
Sarja:  NHL
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Modo Hockey  (SEL) Barys Astana (KHL)
NHL-varaus:  2. varaus, 2009 Tampa Bay Lightning
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Tampa Bay Lightning | 2020  |
|  | Tampa Bay Lightning | 2021  |
Victor Erik Olof Hedman (s. 18. joulukuuta 1990 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hedman pelaa Tampa Bay Lightningissa, joka varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 2009 numerolla 2. Hän toimii joukkueen kapteenina. Hedman on voittanut Lightningin kanssa kahdesti NHL:n mestaruden eli Stanley Cupin. Hänet palkittiin keväällä 2020 myös pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana ja 2018 NHL:n parhaana puolustajana. Ruotsin maajoukkueessa hän oli 2017 voittamassa maailmanmestaruutta.
Ura

Hedman on örnsköldsvikiläisseura Modo Hockeyn kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa aikuisten tasolla kaudella 2007–2008, jolla hän edusti Modoa 39:ssä Elitserienin runkosarjaottelussa, joissa hän teki neljä tehopistettä (kaksi maalia ja kaksi syöttöpistettä), ja viidessä pudotuspeliottelussa, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 43 liigaottelua ja teki 21 tehopistettä (seitsemän maalia ja 14 syöttöpistettä), toiseksi eniten joukkueensa puolustajista Mattias Timanderin jälkeen. Elitserienin plusmiinustilastossa hän sijoittui kolmanneksi lukemalla +21.
Maaliskuussa 2009 Hedman nimettiin Elitserienin vuoden tulokkaaksi ja huhtikuussa 2009 jääkiekkotoimittajien Sveriges hockeyjournalister -järjestö nimesi hänet Ruotsin vuoden junioripelaajaksi.
Heinäkuussa 2009 Hedman teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hänen kausipalkkansa oli 3,5 miljoonaa dollaria. Hän aloitti NHL:ssä jo saman vuoden syksyllä, ollessaan 18-vuotias, ja marraskuussa 2011 hän teki Lightningin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen. Hänen keskimääräinen kausipalkkansa on neljä miljoonaa dollaria. Syksystä 2012 vuoden 2013 alkuun Hedman pelasi NHL-kauden 2012–2013 alkua viivästyttäneen työsulun vuoksi KHL-seura Barys Astanassa. Hänet valittiin itäisen konferenssin joukkueeseen KHL:n tähdistöotteluun, mutta jätti tapahtuman väliin NHL:n työsulun päätyttyä.
Hedman teki kauden 2015–2016 jälkeen kahdeksan vuoden jatkosopimuksen Lightningin kanssa. Sopimuksen arvo oli 7,875 miljoonaa dollaria vuodessa. Hedman oli kaudella 2016–2017 ehdolla parhaan puolustajan James Norris Memorial Trophyyn, ja seuraavalla kaudella hän voitti palkinnon. Hedman teki kaudella 2017–2018 ennätyksensä 17 maalia ja jakoi puolustajien maalitilaston kärkipaikan.
Hedman oli kaudella 2019–2020 voittamassa Lightningin kanssa Stanley Cupia. Hänet palkittiin kauden jälkeen myös pudotuspelien arvokkaimman pelaajan palkinnolla Conn Smythe Trophyllä. Hedmanin toinen Stanley Cup tuli heti perään kaudella 2020–2021. Hedman pelasi kaudella 2023–2024 tuhannennen runkosarjaottelunsa NHL:ssä. Hän oli ensimmäinen Lightningin puolustaja ja seitsemäs Ruotsissa syntynyt pelaaja, joka ylsi rajapyykkiin.
Heinäkuussa 2024 Hedman teki Lightningin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 32 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Kaudeksi 2024-2025 Hedman nimettiin Lightninin kapteeniksi.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kisat  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kisat  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kisat  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Saksa 2010 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekki 2024 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tšekki 2008 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Ottawa 2009 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Suomi 2007 | jääkiekko |  |
Hedman edusti Ruotsia kaksissa jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, 2007 ja 2008. 2007 hän oli voittamassa pronssia ja sekä 2007 että 2008 hänet nimettiin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös kaksissa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, 2008 ja 2009. Hän oli voittamassa molempina vuosina hopeaa ja 2008 hänet nimettiin nuorten MM-kilpailujen tähdistöön.
Hedman debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa kaudella 2007–2008. Hän on pelannut jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa kolmesti ja ollut voittamassa pronssia 2010 sekä 2024 ja kultaa 2017.
Perhe

Myös Victor Hedmanin vanhemmat veljet Johan ja Oscar ovat jääkiekkopuolustajia. Oscar on edustanut Elitserien/SHL-urallaan Modoa, Frölundaa ja Timråa. Hän sai NHL-varauksen, kun Washington Capitals varasi hänet numerolla 132 NHL:n varaustilaisuuden 2004 viidennellä kierroksella. Johan puolestaan on pelannut suurimman osan urastaan Ruotsin I-divisioonassa, joukkueinaan Örnsköldsviks SK ja Mörrums GoIS.
Rovaniemen kaupunginkirjasto

| Rovaniemen kaupunginkirjasto> Rovaniemen pitäjänkirjasto |
| --- | --- |
 Rovaniemen kaupunginkirjaston päärakennuksen sisätiloja
Perustettu:  1860
Kokoelman koko:  391 132 (2023)
Lainauksia vuodessa:  1 025 935 (2023)
Asiakkaita:  18 825 (2023)
Budjetti:  n. 4 516 000 euroa (2023)
Johtaja:  Nina Sipola (2020–) Mikko Paajala (2015–2019)  Ritva Nurminoro (2008–2013)  Heli Saarinen (1984–2007)  Jorma Etto (1961–1986)  Matti Perunka (1930–1960)
Kotisivut
Rovaniemen kaupunginkirjasto on Rovaniemellä toimiva yleinen kirjasto. Kirjasto toimii seitsemässä eri toimipisteessä, joiden lisäksi sillä on yksi kirjastoauto. Kirjasto on osa Lapin kirjasto -kirjastokimppaa. Rovaniemen kaupunginkirjasto toimii alueellista kehittämistehtävää hoitavana kirjastona, jonka toimialueena on Lappi.
Vuonna 2023 Rovaniemen kaupunginkirjaston kokoelmiin kuului noin 391 000 nidettä, joista noin 326 000 oli kirjoja. Samana vuonna fyysisiä käyntejä tehtiin 385 000 ja kokonaislainaus oli 1 026 000.
Rovaniemen kirjaston pääkirjastoa on korjattu laajasti kaksi kertaa 2020-luvulla. Korjausten vuoksi pääkirjasto oli suljettu kesällä 2022 ja on ollut suljettuna keväästä 2024 lähtien. Peruskorjattu kirjastorakennus on tarkoitus avata vuoden 2025 aikana. Viimeisimmän korjauksen aikana pääkirjaston tilalla on toiminut Rovaniemen linja-autoasemalle sijoitettu Asemakirjasto.
Historia

Rovaniemen kirjasto perustettiin 9. huhtikuuta 1860. Kirjaston nimi oli Rovaniemen pitäjänkirjasto. Vuonna 1911 kirjasto järjestettiin uudelleen ja se sai uudet säännöt ja uuden nimen: kirjaston nimeksi tuli Rovaniemen pitäjän kansankirjasto. Kun Rovaniemen kauppala ja maalaiskunta erosivat vuonna 1928 omiksi kunnikseen, kirjasto jakautui kahdeksi kantakirjastoksi (Rovaniemen kauppalankirjastoksi ja Rovaniemen maalaiskunnan kirjastoksi).
1960-luvulla Rovaniemen kaupunki panosti kirjastoon, jotta kirjasto täyttäisi maakuntakirjastovaatimukset. Vuoden 1961 lopussa kaupunginvaltuusto perusti kirjastoon uusia virkoja. Vuoden 1962 keväällä valtuusto hyväksyi Alvar Aallon suunnitelman uudeksi kirjastorakennukseksi.
Kaupunginkirjasto sai vuonna 1960 maakuntakirjasto-oikeudet.
Rovaniemen kaupunginkirjasto voitti pohjoismaisen kirjastopalkinnon vuonna 1988 aktiivisuudesta pohjoismaisessa kirjastotyössä ja hyvästä pohjoiskalottikokoelmasta.
Suomen saamelainen erikoiskirjasto perustettiin vuonna 1990 ja se toimii osana Rovaniemen kaupunginkirjastoa.
Rovaniemen kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät vuonna 2006 ja samalla yhdistyivät myös kaupunginkirjasto ja maalaiskunnan kirjasto.
Kaupunginkirjaston tehtävä maakuntakirjastona muuttui alueellista kehittämistehtävää hoitavaksi kirjastoksi vuoden 2018 alussa.
Toimipisteitä

Rovaniemen kaupunginkirjaston pääkirjasto
Korkalovaaran kirjasto
Muurolan kirjasto
Ounasrinteen kirjasto
Saarenkylän kirjasto
Sinetän kirjasto
Aiheesta muualla

Rovaniemen kaupunginkirjaston omat sivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Rovaniemen kaupunginkirjasto (Q10547804)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirjasto, kunnankirjasto
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rovaniemi
koordinaatit: 66°30′N 25°44′E﻿ / ﻿66.5°N 25.73°E﻿ / 66.5; 25.73
Triathlon

Triathlon koostuu uinnista, pyöräilystä ja juoksusta.
Triathlon eli triatlon on uinnin, pyöräilyn ja juoksun yhdistelmälaji. Lajiin kuuluu eripituisia matkoja: täysmatkaan kuuluu 3,8 kilometriä uintia ja 180 kilometriä pyöräilyä sekä maratonjuoksu, joka on 42 195 metriä. Muita kilpailumuotoja ovat sprinttimatka, puolimatka ja ultramatkat, ja olympialaisissa kilpaillaan neljännesmatkalla.
Triathlonin kehitti kalifornialainen San Diego Track Club 1970-luvun alussa. Havaijilla järjestettiin vuonna 1978 ensimmäinen Ironman-kilpailu, jonka näkyvyys on nostanut lajin suosiota. Olympialaisissa laji oli mukana ensimmäisen kerran Sydneyssä 2000.
Matkat

Triathlonissa järjestetään erimittaisia kilpailuja. Niin sanottuna kuninkuusmatkana pidetään täysmatkaa. Siihen kuuluu 3,8 kilometriä uintia, 180 kilometriä pyöräilyä ja 42,2 kilometriä juoksua eli maraton. Suurin osa kilpailuista on selvästi lyhyempiä, ja esimerkiksi olympialaisissa kilpaillaan niin sanotussa varttimatkassa, joka on noin neljäsosa täysmatkan pituudesta.
Tärkeimmät triathlon-matkat ovat:
Sprinttimatka: 750 metriä uintia, 20 kilometriä pyöräilyä ja 5 kilometriä juoksua.
Perusmatka eli olympiamatka: 1,5 kilometriä uintia, 40 kilometriä pyöräilyä ja 10 kilometriä juoksua.
Puolimatka: 1,9 kilometriä uintia, 90 kilometriä pyöräilyä ja 21,1 kilometriä juoksua.
Täysmatka: 3,8 kilometriä uintia, 180 kilometriä pyöräilyä 42,2 kilometriä juoksua.
Näitä pitemmät kilpailumatkat ovat ultratriathloneja. Ne ovat normaalimatkaa kaksi, kolme, neljä, viisi, kymmenen, kaksikymmentä tai kolmekymmentä kertaa pidempiä. Lisäksi on olemassa maastotriathlon-kilpailuja, joissa maantien sijaan ajetaan polkupyörällä maastossa.
Historia

Nykyaikainen triathlon sai alkunsa Kaliforniassa 1970-luvun alussa. Sitäkin ennen aina 1900-luvun alusta alkaen oli kolmen kestävyyslajin kilpailuja järjestetty silloin tällöin ainakin Ranskassa, joskin lajit ja niiden suoritusjärjestys vaihtelivat.
Ensimmäinen nykyaikainen triathlon-kilpailun järjesti San Diego Track Club 25. syyskuuta 1974 San Diegon Mission Bayssa. Kerhon aktiivit Jack Johnstone ja Don Shanahan lisäsivät jo parin vuoden ajan järjestämäänsä uinnista ja juoksusta koostuneeseen kilpailuun kolmanneksi lajiksi pyöräilyn. Kilpailuun osallistui 46 kilpailijaa. Se koostui 10 kilometrin juoksusta, 8 kilometrin pyöräilystä ja 500 metrin uinnista.
Havaijin tunnettu Ironman- eli Teräsmies-kisa sai alkunsa vuonna 1977, kun havaijilainen uimaseura ja juoksuseura halusivat selvittää, kumman lajin urheilijat olivat kovakuntoisempia. Haastekilpailuun saatiin mukaan myös pyöräilijät. Ensimmäinen Ironman-kisa käytiin 18. helmikuuta 1978, ja matkat olivat samat kuin nykyisinkin täysmatkalla: 3,8 kilometriä uintia, 180 kilometriä pyöräilyä ja 42,2 kilometrin maratonjuoksu. Ensimmäiseen kilpailuun osallistui 12 kilpailijaa, ja voittaja Gordon Hallerin aika oli 11.46.58. Tapahtuma vakiintui jokavuotiseksi, ja vuonna 1982 televisioyhtiö ABC otti sen ohjelmistoonsa, mikä lisäsi huomattavasti lajin näkyvyyttä. Triathlonista kiinnostuttiin Euroopassakin, ja Euroopan ensimmäinen triathlon-kilpailu järjestettiin Nizzassa 1980-luvulla.
Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch kiinnostui triathlonista vuonna 1984 ja ryhtyi ajamaan sitä olympialajiksi. Kanadalainen Les McDonald perusti Samaranchin ehdotuksesta kansainvälisen triathlonliiton ITU:n vuonna 1989, ja maailmanmestaruuksista alettiin kilpailla samana vuonna. Aluksi MM-tittelit ratkaistiin lyhyellä matkalla.
Triathlon hyväksyttiin olympialiikkeeseen vuonna 1994, ja se oli ensimmäistä kertaa mukana Sydneyssä 2000. Ensimmäiset kultamitalistit olivat Kanadan Simon Whitfield ja Sveitsin Brigitte McMahon. Olympialaisissa kilpaillaan neljäsosamatkoilla.
Paralympialaisiin laji tuli Rio de Janeirossa 2016.
Yksi triathlonin menestyneimpiä kilpailijoita on ollut yhdysvaltalainen Mark Allen, joka on voittanut Havaijilla kuusi kertaa.
Suomen ensimmäinen ”teräsmieskilpailu” järjestettiin vuonna 1983 Joroisissa. Miesten SM-mitaleista alettiin kilpailla 1985 ja naisten mitaleista seuraavana vuonna. Suomen tunnetuimpia triathlonisteja ovat olleet Magnus Lönnqvist ja Pauli Kiuru. Näkyvyyttä lajille Suomessa on tuonut myös sitä harrastava Suomen 13. presidentti Alexander Stubb. Muita tunnettuja suomalaisia triathlonisteja ovat Kaisa Sali (o.s. Lehtonen) sekä paratriathlonisti Liisa Lilja.
Ennätykset

Triathlonin ennätysajat ovat epävirallisia ja epäselviä, sillä triathlonratojen määräykset ovat löyhemmät kuin muissa lajeissa. Eri radat voivat esimerkiksi olla eri mittaisia, pyöräilyssä peesaaminen voidaan sallia tai kieltää, ja uintiosuus saatetaan uida myötävirtaan.
Kristian Blummenfeltin vuonna 2021 tekemä aika 7.21.12 on täysmatkalla kaikkien aikojen nopein, mutta siinä uitiin myötävirtaan. Joidenkin mukaan Magnus Ditlevin aika 7.24.40 vuodelta 2023 on epävirallinen maailmanennätys. Naisten nopein aika on Daniela Ryfin 8.08.21 vuodelta 2023.
Suomalaisten nopeimmat ajat täysmatkalla ovat Henrik Goeschin 7.52.10 vuodelta 2021 ja naisissa Kaisa Salin 8.46.49 vuodelta 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta triathlon Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen triathlonliitto (englanniksi)
Suomen triathlonliitto
Kilpailijoita aloittamassa triathlonia.
Triathlonin päättävä juoksuosuus käynnissä Bonnin triathlonissa vuonna 2013.
Lumous (vuoden 2024 elokuva)

| Lumous> Spellbound |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Vicky Jenson
Käsikirjoittaja:   Lauren Hynek  Elizabeth Martin  Julia Miranda 
Tuottaja:   John Lasseter  David Ellison  Dana Goldberg  Bruce Anderson  Linda Woolverton 
Säveltäjä:  Alan Menken
Leikkaaja:  Susan Fitzer
Pääosat:   Rachel Zegler  Nicole Kidman  Javier Bardem  Tituss Burgess  John Lithgow  Jenifer Lewis  Nathan Lane 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Skydance Animation
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2024-11-2222. marraskuuta 2024 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumous (engl. Spellbound) on vuonna 2024 ilmestynyt tietokoneanimoitu musikaalielokuva, jonka on ohjannut Vicky Jenson. Elokuvan pääosissa ovat Rachel Zegler, Nicole Kidman, Javier Bardem, Tituss Burgess, John Lithgow, Jenifer Lewis ja Nathan Lane. Elokuvan musiikin on säveltänyt Alan Menken, joka on myös tehnyt kappaleet pitkäaikaisen yhteistyökumppanin ja sanoittajan Glenn Slaterin kanssa.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen äänäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Rachel Zegler | Iris Kovalainen | Prinsessa Ellian |
| Nicole Kidman | Sanna Majuri | Kuningatar Ellsmere |
| Javier Bardem | Tuukka Haapaniemi | Kuningas Solon |
| John Lithgow | Antti Pääkkönen | Ministeri Bolinar |
| Jenifer Lewis | Kaisa Hela | Ministeri Nazara Prone |
| Tituss Burgess | Samuel Harjanne | Sunny |
| Nathan Lane | Markus Niemi | Luno |
| John Ratzenberger | Markus Niemi | Milo |
| Olga Merediz | Sari Ann Stolt | Vartija |
| Dee Bradley Baker | Dee Bradley Baker | Flink |
| Rich Moore | Petri Hanttu | Postimestari |
| Vicky Jenson | Katja Aakkula | Vanhapiika |
| Miguel Bernardeau | Luca Elshout | Chilo |
| Giovanna Bush | Hanna Mönkäre | Orsola |
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen versio

| --- | --- |
Dubbausstudio:: Iyuno
Ohjaus:: Saara Lehtonen
Käännös:: Aki Heinlahti
Projektipäällikkö:: Ada Karvinen
Laulut

| Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäiset esittäjät | Suomenkieliset esittäjät |
| --- | --- | --- | --- |
| My Parents Are Monsters | Mun vanhemmat on hirviöitä | Rachel Zegler, Jenifer Lewis & John Lithgow | Iris Kovalainen, Kaisa Hela & Antti Pääkkönen |
| Step by Step | Siis yks-kaks-kol | Rachel Zegler, Jenifer Lewis & John Lithgow | Iris Kovalainen, Kaisa Hela & Antti Pääkkönen |
| How to Break the Spell | Murtaa lumous | Nathan Lane & Tituss Burgess | Markus Niemi & Samuel Harjanne |
| The Way It Was Before | Aikaan entiseen | Rachel Zegler | Iris Kovalainen |
| Look for the Light | Sua valo saa | Rachel Zegler, Nathan Lane & Tituss Burgess | Iris Kovalainen, Markus Niemi & Samuel Harjanne |
| Remembering | Muista | Rachel Zegler, Javier Bardem & Nicole Kidman | Iris Kovalainen, Tuukka Haapaniemi & Sanna Majuri |
| I Could Get Used to This | Tähän vois tottua | John Lithgow | Antti Pääkkönen |
| What About Me? | Mitä mä teen? | Rachel Zegler | Iris Kovalainen |
| What About Us? / The Way It Was Before (Reprise) | Mitä me tehään? / Aikaan entiseen (Toisto) | Rachel Zegler, Javier Bardem & Nicole Kidman | Iris Kovalainen, Tuukka Haapaniemi & Sanna Majuri |
| My Monsters Are Parents | Hirviöitä mun palaneet on vanhemmiksi | Rachel Zegler | Iris Kovalainen |
Elokuvan alkuperäislauluista vastaavat Glenn Slater sekä elokuvamusiikista Alan Menken.