stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vojtěch Cikrle

Vojtěch Cikrle

Vojtěch Cikrle (s. 20. elokuuta 1946 Brno) on tšekkiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brnon hiippakuntaan 27. kesäkuuta 1976 ja nimitettiin sen piispaksi 14. helmikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi František Vaňák, jota avustivat Hans Hermann Groër ja Josef Koukl.
This Was

| This Was Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 13. kesäkuuta 1968 –  23. elokuuta 1968 Sound Techniques, Lontoo
 Julkaistu:  25. lokakuuta 1968  3. helmikuuta 1969
 Tuottaja(t): Terry Ellis Jethro Tull
 Tyylilaji: bluesrock folkrock jazz-rock
 Kesto: 42.55
 Levy-yhtiö:  Island Records  Reprise Records
Listasijoitukset
  10.  62.
Jethro Tullin muut julkaisut
|   | This Was 1968 | Stand Up 1969 |
This Was on brittiläisyhtye Jethro Tullin ensialbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1968. Tyylilajiltaan se on lähempänä rhythm and bluesia kuin progressiivista rockia, josta yhtye tuli myöhemmin tunnetuksi.
Taustaa

Jethro Tull oli perustettu edellisvuonna ja albumin levytyksen aikoihin se oli saanut näkyvyyttä esiintymällä vakituisesti Lontoon suositulla Marquee-klubilla. Yhtyeen tyylisuuntana oli varsinkin kitaristi Mick Abrahamsin suosima blues- ja jazz-vaikutteinen rock ja se oli jo julkaissut MGM-levy-yhtiön kautta singlen "Sunshine Day", joka ei kuitenkaan menestynyt. Yhtyeen teki erikoiseksi vokalisti Ian Andersonin soittama huilu, joka oli tuolloin harvinainen rock-piireissä. Andersonia olikin neuvottu jättämään huilu pois ja käsketty antaa Abrahamsin hoitaa vokaalit, mutta tähän yhtye ei suostunut. Albumin levytyksen aikaan yhtyeellä ei ollut levytyssopimusta ja albumi tehtiin halvalla 1200 punnan budjetilla, jonka yhtyeen manageri ja myöhemmin Chrysalis Records -yhtiön toinen perustaja Terry Ellis kustansi. Yhtye sai levytyssopimuksen Island Records -yhtiöltä ja Pohjois-Amerikassa albumin julkaisi vuoden 1969 alussa Reprise Records.
Albumin sisältö

Musiikillisesti albumi on vahvasti blues- ja jazz-vaikutteinen Abrahamsin kitaroinnin ja Andersonin huilunsoiton ollessa keskipisteessä. Myös basisti Glenn Cornickin monipuolinen soitanta tulee hyvin esille albumilla. Kappaleet ovat pääasiassa Andersonin ja Abrahamsin säveltämiä. Albumilla on myös kaksi cover-instrumentaalia, Roland Kirkin jazz-henkinen "Serenade to a Cuckoo", jossa Andersonin huilunsoitto pääsee hyvin esille, ja Abrahamsin sovittama blues-standardi "Cat's Squirrel".
"Dharma for One" on Andersonin ja rumpali Clive Bunkerin instrumentaalisävellys, jossa Bunker soittaa rumpusoolon ja Anderson soittaa siinä erikoista "claghorn"-nimistä puhallinta. Kappaleesta tulikin yhtyeen alkuvuosiksi Bunkerin soolospotti yhtyeen konserteissa. Se myös sovitettiin uusiksi konsertteihin.
Kappaleen "Move on Alone" laulaa sen säveltänyt Mick Abrahams ja se sisältää yhtyeen taustavaikuttajan ja myöhemmän jäsenen David Palmerin tekemän puhallinsovituksen. Kappale onkin ainoa yhtyeen historiassa jonka päävokaalit laulaa joku muu kuin Ian Anderson.
"Beggar's Farm", "My Sunday Feeling", "It's Breaking Me Up" ja "Some Day the Sun Won't Shine for You" perustuvat blues-kaavoihin ja viimeksi mainitussa on vaikutteita Big Bill Broonzyn kappaleesta "Key to the Highway".
Nopeampitempoinen "A Song For Jeffrey" on ensimmäinen kolmesta Jeffrey Hammondille omistetusta Tull-kappaleesta. Hammond oli Andersonin ystävä ja myös tuleva Tull-basisti. Kappale julkaistiin myös singlenä b-puolenaan jazz-instrumentaali "One for John Gee".
Albumin päättää koko yhtyeen säveltämä lyhyt, hämärätunnelmallisempi "Round", joka vihjailee yhtyeen myöhempään musiikilliseen kehitykseen.
Albumin julkaisu

Albumi sai julkaisunsa aikoihin pääosin hyviä arvosteluja ja se nousi Britannian albumilistalla sijalle 10. BBC Radion DJ John Peel suosi yhtyettä ja soitti sitä ohjelmassaan, mikä auttoi listamenestyksessä. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin helmikuussa 1969 ja se nousi sijalle 62. Yhtye kiersi Pohjois-Amerikkaa alkuvuodesta 1969 ja sai siellä kulttisuosiota.
Kitaristi Mick Abrahams, joka oli tehnyt albumille useita kappaleita, jätti yhtyeen pian albumin julkaisun jälkeen. Yhtyeen laulaja/huilisti Ian Anderson halusi ammentaa enemmän eri musiikkilajeista kun taas Abrahams olisi halunnut jatkaa blues-linjalla. Andersonin mukaan nimi This Was (suom. tämä oli) kuvasikin hänen haluaan kehittyä ja kokeilla muitakin musiikkityylejä eikä lokeroitua pelkästään blues-yhtyeeksi. Alkuperäisen kokoonpanon viimeiseksi levytykseksi jäi single "Love Story" / "Christmas Song" jossa progressiiviset vaikutteet tulevatkin jo hyvin esille. Abrahams perusti eroamisensa jälkeen kohtalaista menestystä saaneen Blodwyn Pig -yhtyeen. Hänen tilalleen vakituiseksi kitaristiksi tuli vuodenvaihteessa 1968–1969 Martin Barre.
Albumista on julkaistu kaksi remasteroitua painosta, vuoden 2001 joka sisältää kolme bonuskappaletta sekä vuonna 2008 julkaistu 40-vuotisjuhlapainos joka sisältää 2 cd:tä ja runsaasti bonusmateriaalia.
Kappaleet

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | My Sunday Feeling | Ian Anderson | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Some Day the Sun Won't Shine for You | Anderson | 2.49 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Beggar's Farm | Mick Abrahams, Anderson | 4.19 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Move on Alone | Abrahams | 1.58 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Serenade to a Cuckoo (instrumentaali)  | Roland Kirk | 6.07 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Dharma for One (instrumentaali)  | Anderson, Clive Bunker | 4.15 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | It's Breaking Me Up | Anderson | 5.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Cat's Squirrel (instrumentaali)  | sovittanut; Abrahams | 5.42 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | A Song for Jeffrey | Anderson | 3.22 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Round (instrumentaali)  | Anderson, Abrahams, Bunker, Glenn Cornick, Terry Ellis | 1.03 |  |  |  |  |  |  |
| Vuoden 2001 remasteroidun albumin bonuskappaleet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 11. | One for John Gee | Abrahams | 2.06 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Love Story | Anderson | 3.06 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Christmas Song | Anderson | 3.06 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > 40-vuotisjuhlapainoksen kappaleet

Levyllä 1: 1-10 alkuperäinen mono-miksaus, 11-15 BBC Sessions (John Peel Top Gear, July 23rd 1968), 16-19 BBC Sessions (John Peel Top Gear, November 5th 1968)
Levyllä 2: 1-10 uusi stereo-miksaus
| Levy 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | So Much Trouble | 3.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | My Sunday Feeling | 3.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Serenade to a Cuckoo | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Cat's Squirrel | 4.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | A Song for Jeffrey | 3.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Love Story | 3.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Stormy Monday (T-Bone Walker)  | 4.09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Beggar's Farm | 3.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Dharma for One | 3.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| Levy 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Love Story (uusi stereo mix)  | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Christmas Song (uusi stereo mix)  | 3.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Sunshine Day (singlen a-puoli)  | 2.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | One for John Gee (b-puoli 'A Song for Jeffrey' single)  | 2.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Love Story (singlen a-puoli)  | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Christmas Song (b-puoli 'Love Story' single)  | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
Singlejulkaisut

"A Song for Jeffrey" / "One for John Gee" Island Records, WIP-6043, UK 1968
"Love Story" / "Christmas Song" Island Records, WIP-6048, UK 1968
Kokoonpano

Ian Anderson – laulu, huilu, huuliharppu, claghorn, piano
Mick Abrahams – laulu, kitara, yhdeksänkielinen kitara
Clive Bunker – rummut
Glenn Cornick – bassokitara
David Palmer - orkesterisovitukset
Tuotanto

Jethro Tull & Terry Ellis – tuotanto
Victor Gamm – nauhoitus
Terry Ellis, Ian Anderson – kannen suunnittelu
Brian Ward – valokuvaus
Arvosteluja

NME (positiivinen)
Melody Maker (positiivinen)
Allmusic
Julkaisuhistoria

lokakuu 1968: Island, ILP 985, LP (mono), UK
lokakuu 1968: Island, ILPS 9085, LP (stereo), UK
helmikuu 1969: Reprise Records, RS 6336, LP, US
2001: Chrysalis, 7243 535459 2 5, CD (remasteroitu), EU
2001: Chrysalis, Capitol, 7243 5 35459 2 5, CD (remasteroitu), US
2008: Chrysalis, 50999 206497 2 2, 2 CD (40th Anniversary Collector's Edition), EU
Heikki Litmanen

Heikki Litmanen on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Litmanen pelasi urallaan Superpesistä kaudet 1992-1993 ja 1995-2005. Litmanen edusti urallaan Superpesiksessä Siilinjärven Pesistä, Kiteen Palloa ja Puijon Pesistä. Kiteen Pallossa pelatessaan Litmanen saavutti kaksi SM-kultaa kausina 1999 ja 2000, kaksi SM-hopeaa kausina 1997 ja 2001 sekä yhden SM-pronssin kaudella 1998. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. Litmanen pelasi urallaan 334 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 15 kunnaria ja 106 tavallista juoksua, toi 215 juoksua ja keräsi 1431 kärkilyöntiä. Litmanen pelasi urallaan 42 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhdeksän tavallista juoksua, toi 32 juoksua ja keräsi 184 kärkilyöntiä. Litmanen pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi kolme tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 29 kärkilyöntiä.
Heikki Litmasen poika on Superpesiksessä pelaava Matias Litmanen. Hänen veljiään ovat SiiPeä valmentanut Ilmo Litmanen, ja Superpesiksessä pelannut Hannu Litmanen. Sukuun kuuluu myös Ilmo Litmasen Superpesiksessä pelaava poika Henri Litmanen.
Josef Doubrava

Josef Doubrava (1903)
Josef Doubrava (29. helmikuuta 1852 Mnišek – 22. helmikuuta 1921) oli tšekkiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Prahan arkkihiippakuntaan 16. heinäkuuta 1876 ja nimitettiin Hradec Královén hiippakunnan johtoon 22. kesäkuuta 1903. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lev Skrbenský z Hřiště, jota avustivat Emanuel Jan Schöbel ja Martin Joseph Ríha.
Doubrava kuoli 68-vuotiaana virassa. Hänen seuraajansa oli Karel Boromejský Kašpar.
Hayes Pondin kahakka

Hayes Pondin kahakka käytiin Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvan lumbeeheimon ja Ku Klux Klanin välillä Maxtonissa, Pohjois-Carolinassa 18. tammikuuta 1958. Kahakka päättyi lumbeiden voittoon, ja he onnistuivat lopettamaan klaanin aktiviteetit Robesonin piirikunnassa.
Kahakan syyt

Ku Klux Klan aloitti 1950-luvulla terroriaallon Yhdysvaltojen eteläosissa. Heidän yhtenä kohteenaan olivat lumbeeintiaanit. Klaani aloitti polttamalla ristejä intiaanien pihoilla. Tammikuun 18. päivänä Pohjois-Carolinan klaanijohtaja James Cole suunnitteli pitävänsä massiivisen mielenosoituksen pelotellakseen intiaaneja. Tähän mielenosoitukseen hän arveli saavansa paikalle 5000 henkilöä.
Tapahtumat

Myöhemmät raportit mielenosoitusyönä kokoontuneiden ihmisten lukumäärästä vaihtelevat, mutta todennäköisesti paikalle saapui korkeintaan 100 klaanin jäsentä. Klaanilaiset toivat paikalle kolmella suurella K-kirjaimella koristellun julisteen, kannettavan generaattorin ja hehkulampun. Kokouksen alkaessa heikkotehoinen valokaari ei ulottunut riittävän etäälle, ja klaanilaisilta jäi näkemättä paljonko lumbeita oli saapunut tilaisuuteen. Kun Cole kehotti miehiään lähtemään, he käsittivät joutuneensa 500 - 1000 lumbeen piirittämiksi. Nämä olivat aseistautuneet kiväärein, haulikoin, kirvein ja kuokin. Lumbeet avasivat tulen ja neljä klaanilaista haavoittui lievästi haulikon ammuksista. Muut klaanilaiset joutuivat paniikkiin ja turvautuivat joko poliisin suojeluun tai pakenivat metsään. James Cole pakeni läheiselle suolle, ja hänen vaimonsa ajoi lumbeita paetessaan ojaan, josta intiaanit työnsivät hänet takaisin tielle. Klaani jätti jälkeensä paljon seremoniallista rekvisiittaa, ja lumbeet sieppasivat heidän KKK-lippunsa.
Seuraukset

Taistelun jälkeen lumbeet pitivät voitonjuhlan, jossa he polttivat klaanin taaksensa jättämän rekvisiitan. Lumbeet juhlivat tätä voittoa suurimpana taistelusaavutuksenaan, ja taistelupäivä on lumbeiden virallinen vapaapäivä. Lehdet kiittelivät lumbeita ja pilkkasivat Ku Klux Klaania. James Cole sai mellakan järjestelyistä kahden vuoden vankeustuomion.
Vaikka Ku Klux Klanin toiminta aktivoutui uudelleen 1960-luvulla Pohjois-Carolinassa, he eivät enää koskaan pitäneet kokousta Robesonin piirikunnassa.
Top Gear

| Top Gear |
| --- | --- |

Tyyli:  auto-ohjelma
Kestoaika:  30-60min.
Luoja(t):  BBC
Pääosissa:  Jeremy Clarkson (1989–1999, 2002–2015) Jason Dawe (2002) Richard Hammond (2002–2015) James May (2003–2015) The Stig (2002–) Chris Evans (2015–2019) Matt LeBlanc (2016–2019) Eddie Jordan (2016–2019) Rory Reid (2016-2019)  Paddy McGuinness (2019- )   Chris Harris (2016- )  Andrew "Fred" Flintoff (2019- )
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   BBC  MTV3, MTV3 MAX, FOX, Kutonen, TV5
Esitetty:  1977 – jatkuu edelleen
Aiheesta muualla
IMDb 
Top Gear on brittiläinen BBC:n tuottama autoja käsittelevä televisio-ohjelma. Ohjelmaa esitettiin vuodesta 1977 vuoteen 2001 puolen tunnin mittaisena, mutta vuonna 2002 ohjelman formaatti muuttui ja yhden jakson kesto kasvoi puolesta tunnista tuntiin. Sarjasta on tehty myös amerikkalainen, australialainen, venäläinen, korealainen ja suomalainen versio.
Historia > Vanha formaatti (1977–2001)

Top Gear alkoi vuonna 1977 puolen tunnin pituisena ohjelmana. Ohjelmaa esitti BBC Two ja sitä juonsi William Woollard vuoteen 1991 asti. Vuosien saatossa ohjelmaa ovat olleet juontamassa Noel Edmonds, Angela Rippon, Tony Mason, Chris Goffey ja Tiff Needell.
Top Gear oli alun perin tavalliselle autonostajalle suunnattu makasiiniohjelma. Siinä oli katsauksia uusiin automalleihin ja se keskittyi muihinkin autoiluun liittyviin asioihin, kuten tieturvallisuuteen. Yleisömäärä kuitenkin nousi huimasti, kun ohjelmasta tuli 1980-luvun puolessa välissä humoristisempi Jeremy Clarksonin myötä. Ohjelmaa kuitenkin kritisoitiin sen löysähköstä suhtautumisesta turvallisuuteen ja ympäristöön.
Ohjelman katsojamäärä laski Clarksonin lähdettyä sarjasta vuonna 1999. Top Gearin juontajat vaihtuivat useasti, mutta katsojamäärät eivät kasvaneet. Lopulta BBC lakkautti ohjelman tuottamisen vuonna 2001. Tämän jälkeen osa vanhoista juontajista (muun muassa Tiff Needell ja Vicky Butler-Henderson) siirtyivät Fivelle ja Fifth Gear syntyi. Vuonna 2002 Top Gearin oikeuksien omistaja BBC Two antoi luvan tuotannon jatkamiseen ja ohjelman tekeminen siirrettiin Birminghamista Lontooseen.
Uuden formaatin toistuvat osiot

Normaalien autotestien ja The Stigin ajamien nopeiden ratakierrosten lisäksi Top Gearissä on usein toistuvia teemaosioita.
Uuden formaatin toistuvat osiot > Star in a reasonably priced car, "Tähti kohtuuhintaisessa autossa"

Miltei jokaisessa jaksossa ohjelman vieraaksi saapunut julkisuuden henkilö istutetaan kohtuuhintaisen auton rattiin ja hänen tehtävänään on ajaa Top Gearin testirata ympäri mahdollisimman nopeasti. Julkisuuden henkilöt eli tähdet ovat yleensä brittinäyttelijöitä, -muusikoita ja -televisioesiintyjiä. Clarkson haastattelee vierasta ennen ratakierroksen näyttämistä kuvanauhalta.
Uuden Top Gearin seitsemällä ensimmäisellä tuotantokaudella kohtuuhintainen auto oli Suzuki Liana. Kohtuuhintaisuuden raja oli 10 000 puntaa. Kahdeksannesta neljänteentoista tuotantokauteen asti tähdet ajoivat ratakierroksen Chevrolet Lacettilla. 15. tuotantokaudesta eteenpäin autona on Kia cee'd. Myös kilpailumuotoa muutettiin: nykyään julkisuuden henkilöt ajavat viisi harjoituskierrosta ja kuudennen kierroksen aika määrää lopullisen sijoituksen.
Simon Cowell oli pitkään nopein vieras, kunnes koomikko Jimmy Carr peittosi Cowellin ajan. Pian Carrin nopeimman kierroksen jälkeen yksinpurjehtija Ellen MacArthur kellotti nopeimman ratakierroksen. Tällä hetkellä nopein vieras on näyttelijä Matt LeBlanc.
Top Gearissa vierailleet Formula 1 -kuljettajat ovat ammattinsa suoman etulyöntiasemansa takia arvioitu erikseen; heistä toistaiseksi nopein radalla on ollut Sebastian Vettel, kunnes Lewis Hamilton löi ajan yli sekunnilla.
Kohtuuhintainen auto on usein kokenut kovia tähtien käsittelyssä. Entinen jalkapalloilija Ian Wright ja näyttelijä Sir Michael Gambon miltei kaatoivat auton katolleen ratakierroksellaan. Laulaja Lionel Richien ja näyttelijä Trevor Even autosta irtosi rengas ja Starsky ja Hutch -näyttelijä David Soul hajotti kahdesta autosta vaihdelaatikon.
Uuden formaatin toistuvat osiot > The Cool Wall, "Viileysseinä"

Jeremy Clarksonin autoritäärisesti hallitsemalle seinälle sijoitetaan eri autojen kuvia sen mukaan, miten "viileitä" ne ovat. Viileyskategorioita on viisi: "Seriously uncool" (suom. Todella epäviileä), "Uncool" (suom. Epäviileä), "Cool" (suom. Viileä), "Sub-zero" (suom. Jäänviileä) sekä "DB9-osasto", joka on pieni, Aston Martin DB9:n ja Aston Martin V8 Vantagen kuvat sisältävä jääkaappi.
Viileysseinälle päätyvät kaikkien autojen kuvat, joita käsitellään ohjelmassa joko uutisissa tai koeajoissa. Clarkson päättää useimmiten yleisön ja muiden juontajien vastustuksesta huolimatta sen, mihin kategoriaan auto sijoitetaan. Clarksonin mukaan sijoittamisella ei ole mitään tekemistä sen kanssa, onko auto hyvännäköinen, hyvä ajettava tai hintansa arvoinen. Clarkson sanoo kuitenkin määrittelyssä olevan muutamia sääntöjä.
Alkuperäinen perussääntö on seuraava:
Jos autolla noudettaisiin Clarksonin suosikkinäyttelijä Kristin Scott Thomas illalliselle, pitäisikö hän kuljettajaa ja autoa "viileänä" vai ei.
Sarjan edetessä Clarkson on jalostanut luokitteluun myös lisäsääntöjä:
Jos autosta on olemassa myös dieselmalli, se on automaattisesti "epäviileä"
Jos Clarkson itse, Richard Hammond, James May tai kuka tahansa englantilainen jalkapalloilija omistaa arvioitavana olevan automallin, se on automaattisesti "epäviileä"
Kaikki Škodat ovat todella epäviileitä
Kaikki superautot ovat "epäviileitä", koska ne ovat vulgaareja, ja vain epäviileillä ihmisillä on varaa ostaa niitä (muun muassa Ferrari Enzo on siksi "epäviileä")
Saksalaiset autot, etenkin BMW:t ja Mercedes-Benzit ovat automaattisesti "epäviileitä"
Eurooppalaiset pikkuautot ovat yleensä "viileitä"
Uuden formaatin toistuvat osiot > Vuoden auto

Top Gearissä valitaan joka vuosi vuoden auto. Voittajia ovat olleet:
2002 – Land Rover Range Rover
2003 – Rolls-Royce Phantom
2004 – Volkswagen Golf GTI
2005 – Bugatti Veyron tai Audi RS4
2006 – Lamborghini Gallardo Spyder
2007 – Ford Mondeo tai Subaru Legacy Outback
2008 – Caterham Seven R500
2009 – Lamborghini Gallardo LP550-2 Valentino Balboni
2010 – Citroën DS3
2011 – Range Rover Evoque
2012 – Toyota GT86
Uuden formaatin toistuvat osiot > Vuosikymmenen auto

1990-luku – Ford Escort RS Cosworth
2000-vuosikymmen – Bugatti Veyron
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Top Gearin oma kotisivu (englanniksi)
Top Gear BBC:n sivustolla
Top Gearin testiradan ajat (englanniksi)
Top Gearin testirata, jota sekä julkkikset että The Stig kiertävät.
Alan Becker

Alan Becker (s. 18. toukokuuta 1989) on yhdysvaltalainen online -animaattori, tubettaja ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten Animator vs. Animation -verkkosarjan luomisesta
Varhainen elämä ja koulutus

Becker syntyi Dublinissa, Ohiossa. Hän valmistui Scioto High Schoolista vuonna 2007 ja osallistui Columbus College of Art and Designiin valmistuen sieltä vuonna 2013.
Kun hän oli lapsi, Beckerin perhe omisti yhden tietokoneen, joka jaettiin hänen ja hänen sisarustensa kesken. Tämän tietokoneen kautta hän alkoi kokeilla pikselitaidetta vuodesta 2001 alkaen. Kaksi Beckerin suosikkianimaatiolyhytelokuvaa olivat vuoden 1953 Looney Tunes -lyhytelokuva Duck Amuck ja vuoden 1959 sovitus Harold and the Purple Crayon, jotka molemmat sisälsivät animaatiohahmoja, jotka käyttivät ympäristöään piirtääkseen asioita, tämä oli suuri inspiraatio hänen myöhemmille videoilleen. Becker pääsi lopulta kotiopetukseen vuonna 2005 ja sai ensimmäisen kannettavan tietokoneensa, Acer TravelMaten, jolla hän aloitti animoinnin Macromedia Flashilla (myöhemmin Adobe Flash Professional ja nykyisin Adobe Animate). Hänen ensimmäinen virallinen animaationsa, nimeltään Pink Army, julkaistiin Newgroundsissa vuonna 2006. Becker julkaisi YouTube -kanavansa 24. heinäkuuta samana vuonna.
Ura

3. kesäkuuta 2006, 17 -vuotiaana, Becker julkaisi hittianimaation Animator vs. Animation Newgroundsissa, missä se levisi nopeasti nettiin ja muille nettisivustoille. Tästä johtuen nimeämätön yritys tarjosi hänelle 75 dollaria "yksinoikeudesta"  "Animator vs Animation" videoon, mutta hän kieltäytyi noudattaen Albino Blacksheepin omistajan Steven Lernerin neuvoja. Myöhemmin hän sai selville, että hänen animaationsa oli ladattu pahamaineiselle viihdesivustolle eBaum's World ilman lupaa. Kun Steven Lerner käytti tätä todisteena oikeustaistelussa eBaum's Worldia vastaan, Becker hyväksyi 250 dollarin maksun animaation käytöstä. Mielenmuutoksen jälkeen hän kuitenkin palauti rahat ja poisti animaation.  24. heinäkuuta 2006 Alan Becker alkoi julkaista töitään Youtubessa.
Atom Films suostutteli ja rahoitti Beckerin luomaan jatko-osan ensimmäisen animaationsa menestyksen jälkeen, joten hän loi Animator vs. Animation 2: n. Vuonna 2007 silloin 14-vuotias Charles Yeh tarjoutui luomaan animaatioon perustuvan online-pelin, tarkasteltuaan tämän työtä, Becker suostui tekemään yhteistyötä hänen kanssaan.
Becker jatkoi animaatioiden, animaatio-opetusohjelmien ja muiden Animator vs. Animation -sarjan spin-offien julkaisemista. Becker julkisti animaatioihinsa perustuvan korttipelin Kickstarterin, joka julkaistiin toukokuussa 2018.
Joulukuussa 2023 hänen YouTube-kanavansa saavutti 27.5 miljoonaa tilaajaa ja yhteensä noin 6 miljardia katselukertaa.
Palkinnot

Vuonna 2007 Animator vs. Animation 2 voitti "People's Choice" Webby -palkinnon.
Duns Scotus

Justus van Gent: Johannes Duns Scotus.
Johannes Duns Scotus (noin 1266 – 8. marraskuuta 1308) oli teologi, filosofi ja loogikko, ja nykyisin katolisen kirkon autuas. Hän kuului fransiskaanien veljeskuntaan ja oli yksi kaikkein merkittävimpiä fransiskaaniteologeja. Hänen mukaansa on nimetty skolastiikan muoto nimeltä skotismi. Sanotaan, että ero teologian ja toisaalta filosofian ja luonnontieteiden välillä alkoi syntyä siihen aikaan, kun hän toimi opettajana Oxfordin yliopistossa.
Duns Scotus oli kotoisin Skotlannista. Hän opetti ensin Oxfordin yliopistossa ja kirjoitti tällöin kuuluisan kommentaarin Petrus Lombarduksen Sentensseihin (Opus Oxoniense). Myöhemmin hän opetti Pariisissa ja viimeksi Kölnissä, jossa hän kuoli. Duns Scotukselle annettiin terävän väittelytaitonsa vuoksi kunnianimi Doctor subtilis.
Elämä

Duns Scotus oli syntynyt Dunsissa Skotlannissa. Hänet nimitettiin papiksi Northamptonissa, Englannissa, ja hän opiskeli ja opetti Oxfordin ja Pariisin yliopistoissa, ja mahdollisesti myös Cambridgessä. Hänet kuitenkin erotettiin Pariisin yliopistosta, koska hän asettui paavi Bonifacius VIII:n puolelle Filip IV Kaunista vastaan. Lopulta hän muutti 1307 Kölniin.
Duns Scotus oli yksi merkittävimpiä fransiskaaniteologeja ja skotismin, erityisen skolastiikan muodon, perustaja. Hänet tunnettiin nimellä Doctor Subtilis (”terävä opettaja”), koska hän yhdisteli erilaisia näkemyksiä terävästi. Myöhemmät filosofit eivät olleet yhtä innostuneita hänen saavutuksistaan, ja esimerkiksi englannin kielen sana dunce (”pölkkypää”, ”aasi”) tulee hänen seuraajilleen annetusta nimityksestä ”dunse”.
Duns Scotus kuoli Kölnissä, ja hänet on haudattu kaupungin fransiskaanikirkkoon. Hänen sarkofagissaan on latinankielinen kirjoitus ”Scotia me genuit. Anglia me suscepit. Gallia me docuit. Colonia me tenet.” (”Skotlanti synnytti minut. Englanti elätti minut. Ranska opetti minut. Köln pitää minut”).
Paavi Johannes Paavali II julisti Duns Scotuksen autuaaksi 20. maaliskuuta 1993.