stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nieuport 21
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&06.&&&&006,0 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&08.01600008,16 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.04000002,40 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&014.075000014,75 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0320.&&&&00320 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&&0495.&&&&00495 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Le Rhône 9 C -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&060.&&&&0060 kW (&&&&&&&&&&&&&080.&&&&0080 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0140.&&&&00140 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0250.&&&&00250 km
Punakaartin Nieuport 21 (oikealla) ja Nieuport 10 -hävittäjät (vasemmalla) Tampereen Naistenlahden jäällä.
Nieuport 21
Rouenin katedraali

Rouenin katedraali.
Rouenin katedraalin (ransk. Cathédrale Notre-Dame de Rouen) on goottilainen katedraali Rouenin kaupungissa Ranskassa. Rouenin katedraalia alettiin rakentaa vuonna 1202. Rouenin katedraali valmistui vasta noin 600 vuoden kuluttua vuonna 1880. Rouenin katedraali oli vuosina 1876–1880 maailman korkein rakennus, kunnes vuonna 1880 valmistui Kölnin tuomiokirkko Saksaan. Rouenin katedraali on 151 metriä korkea.
Englannin kuninkaan Rikhard Leijonamielen sydän on haudattu katedraalin kryptaan.
Katedraali on innoittanut monia taiteilijoita, joista tunnetuin oli Claude Monet. Hänen vuosina 1892-1893 tekemänsä Cathédrales de Rouen-sarja tunnetaan kaikkialla maailmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rouenin katedraali Wikimedia Commonsissa
Nightingalensirkku

| Nightingalensirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Nightingalensirkut Nesospiza
Laji::  acunhae
Kaksiosainen nimi
 Nesospiza acunhae  Cabanis, 1873 
Alalajit 
 N. a. acunhae  N. a. questi 
Katso myös
   Nightingalensirkku Wikispeciesissä   Nightingalensirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nightingalensirkku (Nesospiza acunhae) on vaarantunut tangarojen heimoon kuuluva varpuslintu, jota esiintyy muutamilla eteläisen Atlantin saarilla.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan nightingalensirkku on noin 16 cm. Nightingalensirkun päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät. Päässä on keltainen silmäkulmajuova. Nokka on melko lyhyt ja tyvestään paksu. Vatsa on linnulla väritykseltään keltainen. Inaccessiblen saarella elävien yksilöiden nokka on suurempi ja rinta vaaleampi verrattuna muilla saarilla eläviin yksilöihin. Nightingalensirkku muistuttaa ulkonäöltään isonightingalensirkkua (Nesospiza wilkinsi), mutta on pienempi ja vaaleampi. Isonightingalensirkun rinnassa on lisäksi viiruja ja lajin nokka on kookkaampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Nightingalensirkkua tavataan Inaccessible-saarella ja Nightingalensaarilla. Tristan da Cunhalta laji on hävinnyt. Nightingalensirkun elinympäristöä ovat rannikon heinikot ja hieman korkeammalla metsiköt ja kosteat niityt. Nightingalensirkkuja tavataan lähes kaikkialta saarten alueelta ja se puuttuu vain tuulisimmilta ylängöiltä. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Laji liikkuu yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Linnut etsivät ravintoaan siemeniä ja hyönteisiä pensaikosta tai maasta.
Kanta ja uhat

Nightingalensirkkukannan kooksi arvioidaan 30 000 yksilöä. Lajin kantaa uhkaa ihmisten mukana liikkuvien poikasia ja aikuisia lintuja syövien nisäkäspetojen kuten kissojen leviäminen saarille. Myös uudenseelanninpellavan (Phormium tenax) leviäminen saarille on uhka, koska se voi syrjäyttää saaren alkupesäiset kasvit ja siten hävittää nightingalensirkuille sopivia elinympäristöjä.
Dmitri Rozinkevitš

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | St. Catharines 1999 | kahdeksikko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2008 | kahdeksikko |  |
Dmitri Rozinkevitš (s. 1. lokakuuta 1974) on venäläinen soutaja. Hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 pronssia kahdeksikossa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän jäi kahdeksikossa B-finaaliin. Hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kahdeksikossa St. Catharinesissa 1999 sekä sijoittui samassa luokassa neljänneksi Tampereella 1995 ja Kölnissä 1998. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa hopeaa Ateenassa 2008.
Nigitsumaru

Nigitsumaru oli keisarillisen Japanin armeijan Akitsumaru-luokan maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Nippon Kauiun KK tilasi risteilyaluksen Harima Shipbuildingilta Aioista. Sen köli laskettiin 10. maaliskuuta 1942 ja keisarillisen Japanin armeija lunasti aluksen muutettavaksi maihinnousutukialukseksi. Aluksen muutostyöt tilattiin Harimalta ja se laskettiin vesille 28. marraskuuta 1942 nimellä Nigitsumaru. Alus valmistui 30. maaliskuuta 1943. Telakalla aluksen savuhormien paikkaa siirrettiin, rakennettiin lentokansi ja asennettiin kaksi lentokoneiden käsittelyyn tarvittavaa nosturia. Alus aseistettiin kahdella kolmituumaisella ilmatorjuntatykillä ja kymmenellä kolmituumaisella kenttätykeistä muutetulla laivatykillä.
Aluksen takaosassa oli hissi, vaikkei sille rakennettu perinteistä lentokonekantta. Se kykeni kuljettamaan myös kaksikymmentä 12 metrin maihinnousualusta.
Palvelus

Nigitsumaru saapui 12. huhtikuuta 1943 Ujinaan oletettavasti kuormaamaan ammuksia ja se lähti 1. huhtikuuta saapuen 27. huhtikuuta Palaulle, josta se lähti edelleen 1. toukokuuta Rabauliin. Alus kuljetti tämän jälkeen useaan otteeseen oletettavasti ampumatarvikkeita Palaulle.
Alus upposi 12. tammikuuta 1944 Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Haken torpedoimana Okinawan lähistöllä. 574 sotilasta hukkui aluksen mukana.
Aiheesta muualla

Hylky
Ruandan sisällissota (1959–1961)

Ruandan sisällissota käytiin vuosina 1959–1961 Ruandassa. Sodassa olivat vastakkain hutut ja tutsit.
Ruanda oli alun perin osa Saksan Itä-Afrikkaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Belgia sai Ruandan ja Burundin alueet hallittavakseen Kansainliiton mandaattialueena. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda ja Burundi muodostivat YK:n alaisen Ruanda-Urundin huoltohallintoalueen, jota Belgia hallinnoi edelleen. Alueella olivat vallassa tutsit, vaikka he olivatkin vähemmistö alueen väestössä. Belgia myönsi alueelle itsehallinnon 1950-luvun lopulla. Alueen väestön alistettu enemmistö, hutut, kuitenkin koki, että heillä ei ollut tarpeeksi valtaa ja marraskuussa 1959 hutut aloittivat kapinan tutseja vastaan. Seurasi sisällissota, jossa twat tukivat tutseja. Sota oli enimmäkseen veristä heimosodankäyntiä ja se päättyi hutujen voittoon.
Ruandalaiset äänestivät kuningasvallan tulevaisuudesta YK:n valvomassa kansanäänestyksessä vuonna 1961. Yli 80 % äänestäjistä kannatti monarkiasta luopumista ja tutsi-kuningas syrjäytettiin. Ruandasta tuli tasavalta ja yli 150 000 tutsia pakeni maasta.
Ruanda itsenäistyi vuonna 1962. Taistelut jatkuivat vuonna 1963, kun maastapaenneet tutsit hyökkäsivät Ruandaan. Hutut torjuivat hyökkäyksen ja tappoivat hyökkäyksen seurauksena monia tutseja. Hutut torjuivat tutsien hyökkäyksen myös vuonna 1964.
Niilin jalokivi

| Niilin jalokivi> Jewel of the Nile |
| --- | --- |
 Elokuvan blu-ray -painoksen kansikuva.
Ohjaaja:  Lewis Teague
Käsikirjoittaja:   Mark Rosenthal  Lawrence Konner 
Tuottaja:  Michael Douglas
Säveltäjä:  Jack Nitzsche
Kuvaaja:  Jan De Bont
Leikkaaja:   Peter Boita  Michael Ellis 
Pääosat:   Michael Douglas  Kathleen Turner  Danny DeVito 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:  11. joulukuuta 1985
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 000 000 $
Tuotto:  96 773 200 $
Edeltäjä:  Vihreän timantin metsästys
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niilin jalokivi (engl. The Jewel of the Nile) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1985. Se on jatko-osa vuoden 1984 romanttiselle seikkailulle Vihreän timantin metsästys (Romancing the Stone), jossa näyttelivät muun muassa Michael Douglas, Kathleen Turner ja Danny DeVito.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Douglas  | … |  Jack Colton   |
|  Kathleen Turner  | … |  Joan Wilder   |
|  Danny DeVito  | … |  Ralph   |
|  Spiros Focás  | … |  Omar   |
|  Avner Eisenberg  | … |  Jewel   |
|  Paul David Magid  | … |  Tarak   |
|  Howard Jay Patterson  | … |  Barak   |
|  Randall Edwin Nelson  | … |  Karak   |
|  Samuel Ross Williams  | … |  Arak   |
|  Timothy Daniel Furst  | … |  Sarak   |
|  Hamid Fillali  | … |  Rachid   |
|  Holland Taylor  | … |  Gloria   |
|  Guy Cuevas  | … |  Le Vasseur   |
Arvioita

Helsingin Sanomien Mikael Fränti ei pitänyt elokuvaa edeltäjänsä Vihreän timantin metsästyksen veroisena. Hänestä Lewis Teaguen ohjaustyö on tasapaksun mekaanista, mutta parhaat naurut tarjoaa Danny De Viton hahmo. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Niilin jalokiveä lupsakaksi mutta pakonomaiseksi jatko-osaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Niilin jalokivi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Niilin jalokivi Elonet.
Niilin kataraktit

Niilin kuusi kataraktia
Ensimmäinen katarakti
Toinen katarakti vuonna 1854 John Beasley Greenen kuvaamana
Kolmas katarakti
Neljäs katarakti
Kuudes katarakti
Niilin kataraktit ovat Niilissä Khartumin ja Assuanin välillä sijaitsevia koskia ja samalla uoman muita osuuksia matalampia kohtia, joissa veden pinnan alta kohoaa esiin kivikkoa ja pieniä saaria. Paikoitellen vesi virtaa niissä niin nopeasti, että se täyttyy ilmakuplista ja kuohuaa valkoisena, kun taas toisissa kohdissa virtaus on tasaisempaa, mutta joki on silti matala.
Kuusi kataraktia

Niilissä on alun perin ollut kuusi kataraktia, joista vanhastaan on käytetty vastavirtaan kasvavia järjestyslukuja. Ensimmäinen katarakti sijaitsee Egyptissä, muut Sudanissa.
Ensimmäinen katarakti sijaitsee lähellä Assuania (24.078°N, 32.878°E). Kataraktin poikki rakennettiin vuosina 1899–1902 Assuanin vanha pato ja muutamaa kilometriä etelämmäksi vuonna 1971 valmistunut Assuanin suurpato.
Toinen katarakti (Suuri katarakti) sijaitsi Nubiassa lähellä Wadi Halfaa (21.48°N, 30.97°E), hieman Egyptin ja Sudanin välisestä rajasta etelään. Kun Assuanin suurpato rakennettiin, toinen katarakti jäi kokonaan patoaltaan eli Nasserjärven alle.
Kolmas katarakti sijaitsee Nubiassa lähellä Tombosia ja Hannekia (19.76°N, 30.37°E).
Neljäs katarakti on Manasirin autiomaassa (18.91°N, 32.36°E). Vuonna 2008 se jäi Merowen padon taakse muodostuneen tekojärven alle.
Viides katarakti sijaitsee lähellä kohtaa, jossa Atbara-joki yhtyy Niiliin 17.677°N, 33.970°E).
Kuudes katarakti sijaitsee lähellä muinaista Meroën kaupunkia, nykystä Bagrawiyahia, missä Niili virtaa Sabalukan plutonin läpi (16.288°N, 32.671°E).
Tyypillisiä piirteitä

Termi katarakti (kreik. Κατάδουποι, vain monikossa) johtuu kreikan kielen verbistä καταρρέω ("virrata alaspäin"). Sana tarkoittaa oikeastaan mitä tahansa koskea tai vesiputousta, mutta on vakiintunut tarkoittamaan nimenomaan Niilin koskia. Yhtäkään Niilin katarakteista ei kuitenkaan voida pitää vesiputouksena, kuten ei Niilin monia pienempiäkään koskia.
Geologit ovat päätelleet, että Sudanin pohjoisosissa kallioperä on tektonisesti aktiivista, minkä vuoksi Niili on siellä saanut nuorille joille tyypillisiä piirteitä. Kallioperä on siellä pääasiassa hiekkakiveä, jonka läpi maan pintaan saakka työntyvät siellä täällä magmakivilajit. Nubian pullistuma on työntänyt jokea lännemmäksi pitäen sen matalana. Kataraktit ovat syntyneet kohtiin, joissa joki kulkee magmakivipaljastumien poikki. Niissä se ei ole saanut aikaan laajempaa eroosiota vaan ainoastaan päässyt murtautumaan niiden läpi.
Näiden erityispiirteiden vuoksi Assuanin ja Khartumin välistä osuutta Niilistä nimitetään usein Katarakti-Niiliksi, kun taas joen alajuoksua Assuanista Välimereen nimitetään Egyptin Niiliksi. Geologisesti ne poikkeavat huomattavasti toisistaan. Assuanin pohjoispuolella jokiuoman pohja ei ole kalliota vaan muodostuu sedimenteistä. Siellä Niili on syvä, ja oletetaan, että se on aikoinaan kuluttanut paikalle jopa kilometrien syvyisen kanjonin, jonka ovat vähitellen täyttäneet sekä Niilin mukanaan kuljettamista aineista että myös Välimerestä peräisin olevat maakerrostumat.
Kataraktien mataluuden vuoksi laivat eivät yleensä voi kulkea niiden läpi. Vain tulva-aikoina osa katarakteista tulee laivaliikenteelle kulkukelpoisiksi.
Vanhalla ajalla Ylä-Egypti käsitti Niilin suiston eteläpuolella olevan alueen ensimmäiselle kataraktille saakka, kun taas siitä ylävirtaan seutu kuului Kušin kuningaskuntaan. Vuosina 750–656 eKr. kušilaiset dynastiat hallitsivat myös Egyptiä.
Katarakti-Niilin muotoa kuvaili tarkoin jo Eratosthenes: “Se on muodoltaan kuin takaperoinen N-kirjain. Se virtaa Meroësta pohjoiseen noin 2700 stadionia, kääntyy sitten takaisin etelään ja kohti talvista auringonlaskua noin 3700 stadionia, ja se miltei saavuttaa saman leveysasteen kuin Meroën seudulla ja kulkee kohti Libyaa. Sen jälkeen se tekee toisen mutkaan ja virtaa pohjoiseen 5300 stadionia suurelle kataraktille, kaartuu hieman itään; sen jälkeen 1200 stadionia pienemmälle kataraktille Syenessä (=Assuanissa) ja edelleen 5300 lisää kohti merta.”.
Niilin kuutta kataraktia ovat kuvailleet yksityiskohtaisesti monet eurooppalaiset matkustajat, erityisesti Winston Churchill teoksessaan The River War. Siinä hän kertoo brittien sotatoimista heidän yrittäessään vuosina 1896–1898 vallata takaisin Sudanin, josta he olivat vuonna 1885 joutuneet Mahdi-kapinan vuoksi joutuneet vetäytymään.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cataracts of the Nile
Aiheesta muualla > Valokuvia katarakteista

Ensimmäinen katarakti
Toinen katarakti
Kolmas katarakti & Kolmas katarakti (Arkistoitu – Internet Archive) & Kolmas katarakti (Arkistoitu – Internet Archive)
Viides katarakti (Arkistoitu – Internet Archive)
Käännös suomeksi
Niji (1899)

| Niji / 霓 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Poplar
Kölinlasku:  1. tammikuuta 1899
Laskettu vesille:  22. kesäkuuta 1899
Palveluskäyttöön:  29. heinäkuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutui ajettuaan karille 29. heinäkuuta 1900
Tekniset tiedot
Uppouma:  420 t (kuormattu)
Pituus:  68,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,2 m
Syväys:  1,57 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18″ torpedoputkea
Niji (jap. 霓) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu Ikazuchi-luokan torpedovenehävittäjä, joka tuhoutui ajettuaan karille 29. heinäkuuta 1900.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1899. Alus laskettiin vesille puoli vuotta myöhemmin 22. kesäkuuta ja valmistui vielä samana vuonna 29. heinäkuuta.
Palvelus

Niji partioi sisaralusten kanssa boksarikapinan aikana Kiinan rannikolla suojaten japanilaisjoukkojen maihinnousua.
Alus tuhoutui ajettuaan karille 29. heinäkuuta 1900 Shantungin niemimaan edustalla. Se poistettiin virallisesti alusluettelosta 8. huhtikuuta 1901.
Royal Enfield

Royal Enfield 1928
Intialaisvalmisteinen Bullet 500 Standard
Royal Enfield Bullet Electra 350 kuvattuna Karnatakassa, Intiassa.
Royal Enfield oli vuonna 1893 perustetun brittiläisen Enfield Manufacturing Companyn moottoripyörämerkki. Yhtiö siirtyi polkupyörien valmistuksesta moottoripyöriin vuonna 1901. Sittemmin tuotemerkki ja valmistus on siirtynyt intialaisen autoteollisuuskonserni Eicher Motorsin tytäryhtiöksi; Eicher Motors hankki jo vuonna 1993 60 prosentin osuuden Royal Enfieldistä.
Royal Enfieldin kuuluisin malli, yksisylinterinen Bullet, esiteltiin vuonna 1931. Toisen maailmansodan jälkeen 1949 Bullet 350 -mallista esiteltiin uudistettu versio, jonka tuotanto jatkui vuoteen 1958. Royal Enfieldien tuotanto Englannissa lopetettiin 1967 Redditchin tehtaalla ja 1970 Bradford-on-Avonin tehtaalla.
Madras Motors -yhtiö alkoi Enfieldien lisenssivalmistuksen Intian hallituksen tarpeisiin vuonna 1955. Tuotanto Intian Chennaissa jatkuu edelleen, ja tehdas on esitellyt uusia malleja. Bullet 350-mallista jatkokehitelty Bullet 500 esiteltiin vuonna 1993. Uusi malli on teknisiltä ratkaisuiltaan olennaisesti samankaltainen kuin alkuperäinen vuoden 1955 malli, mutta siinä on 12 voltin sähköjärjestelmä.
Aiheesta muualla

Real Classic UK: Royal Enfield Bullet 500 (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Intialaisen Royal Enfieldin viralliset sivut(englanniksi)
Royal Enfield subsidiary due in March(.) Thai preference for easy riders noted (englanniksi). 2018-11-27. Bangkok Post
Rotkotangarat

| Rotkotangarat |
| --- | --- |
 Rotkotangara (Calyptophilus frugivorus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rotkotangarat Calyptophilidae
Suku::  Rotkotangarat Calyptophilus  Cory, 1884
Katso myös
   Rotkotangarat Wikispeciesissä   Rotkotangarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rotkotangarat (Calyptophilidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit katsottiin kuuluvaksi tangaroiden heimoon, mutta nykyisin ne on DNA-tutkimusten perusteella erotettu omaksi heimokseen. Rotkotangaroiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Rotkotangaroita tavataan Hispaniolan saarelta. Ne elävät metsien pohjakerroksesta ja ovat väritykseltään selästään ruskeita ja vatsastaan valkoisia.
Rotkotangaroihin kuuluvia lajeja

Lännenrotkotangara (Calyptophilus tertius)
Rotkotangara (Calyptophilus frugivorus)
Aiheesta muualla

ITIS: Calyptophilus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q857654  Wikispecies: Calyptophilus  Avibase: E55FA5F70E30D44F  BioLib: 28543  GBIF: 2488341  iNaturalist: 10593  IRMNG: 1306348  ITIS: 557475  NCBI: 340436  Paleobiology Database: 372068
Carl Ruck

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Carl Ruck (23. joulukuuta 1912 – 1980) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Ruck pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1936–1942 yhteensä kuusi ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Nepalin historia

n
k
Nepalin valtio syntyi 1700-luvun puolivälissä, kun Gurkhan kuningas Prithvi Narayan Shah valtasi Malla-hallitsijoiden kuningaskunnat ja perusti Nepalin kuningaskunnan. Shah-dynastia laajensi valtakuntaansa Kathmandun laaksosta itään ja länteen, kunnes lopulta Intiaa hallinneet britit pysäyttivät Nepalin laajenemisen vuosina 1814-1916 käytyjen taistelujen jälkeen. Tällöin muodostuivat myös ne rajat, jotka Nepalilla nykyisinkin on.
Sisäisten valtataistelujen jälkeen maassa kaappasi vallan vuonna 1846 Jung Bahadur Rana, jonka perustama Rana-dynastia hallitsi maata sadan vuoden ajan. Ranojen diktatuurin aikana Nepalin kuningas oli vain maan julkinen keulakuva, perinnöllisen pääministerin pitäessä todellista valtaa. Rana-diktatuuri kukistui vuonna 1951 ja maassa palattiin lyhyen demokratiakokeilun jälkeen takaisin monarkiaan.
1990-luvulla maassa alettiin vaatia demokratiaa yhä äänekkäämmin. Maa ajautui sisällissotaan, joka kesti kymmenen vuotta. Maan viimeinen kuningas Gyanendra syrjäytettiin vallasta vuonna 2008 ja Nepalin kuningaskunnasta muodostettiin liittovaltio. Samalla sai päätöksensä Nepalia yli 250 vuotta hallinnut Shah-dynastia.
Varhaiset vaiheet > Esihistoria

Kathmandun laaksosta löytyneet muinaiset työkalut kertovat alueen olleen asuttuna jo muinaisajoista asti, mutta varhaishistorian tutkimus etenee hitaasti. Kirjallisia merkintöjä on intialaisissa lähteistä vasta ensimmäiseltä vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Intialaisen eepoksen Mahabharatan mukaan alueella asuivat tuolloin kirātat, joiden jälkeläisiä elää edelleen Nepalin itäosassa. Toiset esihistoriasta kertovat legendat kertovat kiratojen olleen alueen hallitseva väestöosa, jolla oli ylivalta karjataloudesta elantonsa saavaan abhiraheimoon nähden. Nämä lähteet ovat yhteneviä siinä että maan alkuperäisväestö oli todennäköisesti etnisesti tiibetiläis-burmalaista alkuperää ja he asuivat nykyisen Nepalin alueella 2500 vuotta sitten. Väestö asui poliittisesti järjestäytymättömissä pienissä siirtokunnissa.
Varhaiset vaiheet > Ensimmäiset hallintorakenteet

Merkittävät poliittiset muutokset tapahtuivat arjalaisten levittäydyttyä luoteisen Intian alueelle vuosien 2000 eaa. ja 1500 eaa. välillä. Heidän kulttuurinsa oli levinnyt koko Pohjois-Intian alueelle ensimmäisen vuosituhannen eaa. aikana. Arjalaiset muodostivat monia valtakuntia, jotka olivat jatkuvasti sotatilassa. 500-luvulla eaa. Kauppapaikkojen ympärille alkoi kasvaa kosmopoliittisia yhteiskuntia, jotka olivat kauppareittien välityksellä yhteydessä Etelä-Aasiaan. Indo-Gangesin tasangon reuna-alueella, Tarain alueella, pienimmät valtakunnat, valtioliitot tai heimot kasvoivat, sillä ne saivat osansa kaupankäynnin mahdollisuuksista ja ne joutuivat kohtaamaan suurempien kuningaskuntien taholta tulevan uhan. Todennäköisesti tällä ajanjaksolla indoarjalaisia kieliä puhuneet Khasi-kansat laajensivat elinpiiriään nykyisen Länsi-Nepalin alueelle.
Yksi ensimmäisistä Tarain alueen valtiomuotoisista yhteiskunnista oli Shakya-heimo, jonka pääkaupunki oli ilmeisesti Kapilavastu, lähellä nykyistä Nepalin ja Intian rajaa. Klaanin tunnetuin jäsen on Siddhartha Gautama, prinssi joka hylkäsi ylellisen elämäntavan ja lähti etsimään olemassaolon merkitystä. Hänet tunnettiin myöhemmin buddhana ja buddhalaisuuden perustajana.
Maurya-valtakunta oli muinaisen Intian valtakunnista mahtavin niin poliittisesti kuin sotilaallisestikin. Se oli laajimmillaan kuningas Ašokan valtakaudella 268-231 eaa. jolloin sen vaikutusvalta kattoi lähes koko nykyisen Intian ja ulottui lännessä nykyisen Afganistanin alueelle saakka. Ei ole todisteita siitä, ulottuiko sen valta nykyisen Nepalin alueelle, mutta joka tapauksessa Maurya-valtakunnan olemassaolo vaikutti Nepalin historiaan. Ašoka omaksui buddhalaisuuden ja hänen aikanaan sen uskotaan levinneen Kathmandun laaksoon ja koko Nepalin alueelle. Maurya-valtakunnan ajoilta on peräisin myös hallintojärjestelmä, jossa kuningas oli poliittisen järjestelmän oikeutettu keskipiste.
Maurya-vallan rappeuduttua toisella vuosisadalla eaa. pohjoinen Intia hajosi useaan pieneen hallintokeskukseen. Kauppasuhteet muualle Aasiaan ja Euroopan suuntaan kuitenkin säilyivät, mutta nykyisen Nepalin alue oli ilmeisesti kaukana tästä kaupallisesta verkostosta. Gupta-valtakunta yhdisti Pohjois-Intian jälleen yhden hallinnon alaisuuteen 300-luvulla jaa. Gupta-dynastian suurin valloittaja Samudragupta, joka hallitsi noin vuosina 353-373, väitti että Nepalin valtias maksoi Gupta-valtakunnalle veroja. Ei kuitenkaan tiedetä, kuka tämä valtias olisi ollut, ja mitä aluetta hän olisi hallinnut jos hän todella oli Guptien vasalli. Gupta-ajalla Nepalin kieli ja kulttuuri sai kuitenkin vaikutteita pohjoisintialaisesta kulttuurista.