stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mayaguezin välikohtaus

Mayaguezin välikohtaus tapahtui 12. toukokuuta – 15. toukokuuta 1975, kun Khmer Rougein merivoimien sota-alus kaappasi Siaminlahdella amerikkalaisen rahtilaivan SS Mayaguezin.
Mayaguezissa oli 39 hengen miehistö, ja se oli matkalla Hongkongista Thaimaahan. Alus oli saapunut noin 60 meripeninkulman päähän Kambodžan merialueelle,selvennä kun kambodžalainen tykkivene kaappasi sen Koh Tangin saaren edustalla.
Kambodžassa silloin vallassa olleiden punakhmerien hallituksen mukaan Mayaguezin oli liikkunut Kambodžan aluevesillä vakoilutehtävissä. Kambodžalainen sotalaiva vei Mayaguezinin Sihanoukvillen satamakaupunkiin. Yhdysvaltojen aluksen väitettiin liikkuneen vain jonkin meripeninkulman päässä Koh Tangin kalliosaarista, joita sekä Vietnam että Kambodža vaativat itselleen.
Välikohtaus aiheutti Kambodžan ja Yhdysvaltojen välille vakavan diplomaattisen välikohtauksen. Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford aloitti diplomaattiset neuvottelut aluksen vapauttamisesta ja vetosi Yhdistyneisiin kansakuntiin saadakseen miehistön vapaaksi. Kahden päivän kuluttua 14. toukokuuta Ford antoi määräyksen vapauttaa rahtilaivan ja sen miehistön pakkokeinoin. Yhdysvaltain merijalkaväkeä lennätettiin Utapaon sotilastukikohtaan Thaimaahan, ja Yhdysvaltain ilmavoimat saivat määräykseen pommittaa kambodžalaisia aluksia ja Kampong Somia. Kolme tykkivenettä upotettiin ja neljä sai vaurioita.
Yhdysvaltain armeijan kahdensadan hengen vahvuinen sotilasosasto nousi 15. toukokuuta maihin Koh Tangin kohdalla, ja Mayaguezinin miehistö vapautettiin. Välikohtauksessa kuoli 35 ihmistä, joista viisitoista amerikkalaisia sotilaita.
Yhdysvaltain armeijan tekemä vapautus ja sotilaalliset toimenpiteet aiheuttivat Thaimaassa amerikkalaisvastaisia mielenosoituksia, ja Thaimaan hallitus vaati Yhdysvalloilta anteeksipyyntöä siitä, että Thaimaan tukikohtia oli käytetty vapautusyrityksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mayaguezin välikohtaus Wikimedia Commonsissa
Merethe Lindstrøm

| Merethe Lindstrøm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1963 Bergen, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Merethe Lindstrøm (26. toukokuuta 1963 Bergen, Norja) on norjalainen kirjailija. Hän asuu Oslossa.
Lindstrøm vietti lapsuutensa Hammerfestissa, Stordissa ja Hølandissa. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Sexorcisten og andre fortellinger ilmestyi 1983. Hänen kirjallinen esikuvansa on ollut amerikkalainen kirjailija Jayne Anne Phillips. Teosta Steinsamlere vuodelta 1996 pidetään hänen kirjallisena läpimurtonaan. Hän on ollut laulajana useissa rockyhtyeissä.
Lindstrøm on saanut muun muassa Ruotsin akatemian myöntämän Dobloug-palkinnon 2008 ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon 2012 teoksesta Dager i stillhetens historie.
Lindstrømin teoksia ei ole suomennettu.
Teokset

Sexorcisten og andre fortellinger, novelleja, 1983
Borte, men savnet, novelleja, 1986
Kannibal-leken, novelleja, 1990
Regnbarnas rike, romaani, 1992
Svømme under vann, novelleja, 1994
Steinsamlere, romaani, 1996
Stedfortrederen, romaani, 1997
Mille og den magiske kringlen, lastenkirja (Gro Hege Berganin kanssa), 1997
Jeg kjenner dette huset, novelleja, 1999
Natthjem, romaani, 2002
Ingenting om mørket, romaani, 2003
Barnejegeren, romaani, 2005
Gjestene, novelleja, 2007
Det må ha vært ensomt der. Utvalgte noveller, novelleja, 2008
Dager i stillhetens historie, romaani, 2011
Arkitekt, novelleja, 2013
Fra vinterarkivene, romaani, 2015
Nord, romaani, 2017
Fuglenes anatomi, romaani, 2019
Aiheesta muualla

Seiness, Cecilie N.: Merethe Lindstrøm: Historia som måtte forteljast (Arkistoitu – Internet Archive). Dag og tid 4.12.1997. (norjaksi)
Matti Kuortti

| Matti Kuortti |
| --- | --- |
 Kuortti vuonna 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1948 Loimaa
Kuollut: 21. maaliskuuta 2010 (61 vuotta) Marseille, Ranska
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elokuvaäänittäjä   elokuvaleikkaaja   elokuvaohjaaja   näyttelijä
Matti Tapio ”Rekku” Kuortti (12. toukokuuta 1948 Loimaa – 21. maaliskuuta 2010 Marseille, Ranska) oli suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja -ohjaaja ja näyttelijä.
Kuortti oli mukana suomalaisen elokuvan teossa 1960-luvun lopulta lähtien. Samoihin aikoihin Kuortti työllistyi elokuvaosakeyhtiö Filminoriin ja hänestä tuli Risto Jarvan elokuvien vakioäänittäjä ja -leikkaaja. Hän äänitti myös monia muita yhtiön tuottamia elokuvia, kuten Timo Linnasalon Vartioitu kylä 1944 (1978) ja Antti Peipon Ihmemies (1979). Tämän lisäksi hän on toiminut äänittäjänä Rauni Mollbergin Tuntemattomassa sotilaassa (1985) ja Pekka Parikan Talvisodassa (1989).
Kuortti ohjasi kaksi elokuvaa, kummatkin Jalmari Finnen suosittujen Kiljusen herrasväki -kirjojen pohjalta: Kiljusen herrasväki (1981) ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut (1990). Kummassakin elokuvassa pääosaa näytteli Jukka Sipilä.
Kuortti toimi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen osastolla äänisuunnittelun professorina. Pitkän uransa ja ammattitaitonsa vuoksi Kuortti oli käytetty opettaja myös muissa alan kouluissa Suomessa.
Muiden töiden ohella Kuortti näytteli myös lukuisia pieniä osia eri elokuvissa, kuten pelikoneen pelaajaa (Mustaa valkoisella, 1968), Jumalaa (Kreivi, 1971), miestä puistonpenkillä ja saunassa (Mies, joka ei osannut sanoa ei, 1975) ja pajatsonkantajaa (Ihmemies, 1979). Kuortin tunnisti hänen tuuheasta mustasta parrastaan ja muhkean matalasta äänestään. Elokuvatutkija Peter von Bagh luonnehti Suomalaisen elokuvan kultainen kirja -teoksessaan Kuorttia ”suomalaisen elokuvan hyväksi hengeksi”. Kuortti kuoli 61-vuotiaana yllättävään sairauskohtaukseen työmatkallaan elokuvafestivaaleilla Ranskassa. Kuortti on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von: Suomalaisen elokuvan kultainen kirja. Otava, 2005.
Aiheesta muualla

Matti Kuortin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Massahallinta

Massahallinta on termi, jolla tarkoitetaan mm. palvelimien tai tietokoneiden joko osaksi tai kokonaan automatisoitua hallintatoimintaa. Massahallinta tapahtuu laitteille, joihin on mahdollista saada IP-osoite. Sen tavoitteena on yhdistää kaikki koneille tapahtuvat toimenpiteet käyttämällä vain yhtä ohjelmistoa. Ohjelmistot ovat yleisesti SaaS-pohjaisia, mutta niitä on löydettävissä myös lisenssipohjaisina.
Asennus ja kirjautuminen

Asennus voidaan suorittaa kaikkiin IP-osoitteelliset koneisiin. Niihin asennetaan yhden kerran pieni client manuaalisesti käyttämällä esim. usb-liitäntää tai automaattisesti kaikille lähiverkon koneille. Ohjelmistojen käyttö tapahtuu kirjautumalla ohjelmaan sisään webbipohjaisesti (SaaS-versiot) tai omalta tietokoneelta (lisenssi-versiot).
Käyttö

Massahallintaohjelmistot sisältävät yleisesti seuraavia toimintoja:
automatisoinnit
monitorointi
valvonta
hälytykset
etäylläpito etätyöpöydän tai komentorivien kautta
inventaariot ja tapahtumien seuranta
Automatisoinnit

Järjestelmät käyttävät automatisointeihin tekoälyä hyödykseen. Käyttäjä syöttää järjestelmään bottikomennon, joka valittuna ajankohtana tekee määrätyt työtehtävät. Samanaikaisesti voidaan sen avulla suorittaa automatisoituja toimintoja sadoista jopa kymmeniintuhansiin koneisiin.
Automatisoinnin kohteena voivat olla esimerkiksi
energiansäästö (esim. tietokoneen sammuttaminen)
tiedostojen hallinta (esim. tiedostojen poistaminen tai lähettäminen)
tiedostojen jakelu
turvallisuus (esim. palomuurin käynnistäminen tai poikkeukset, virustorjuntaohjelman tarkistaminen)
puhdistaminen (esim. poistot tai eheytys)
järjestelmän palautus
systeemiautomaatio (esim. työaseman lukitseminen, palvelun tai prosessin aloitus ja lopetus)
Ohjelmistot

Tunnetuimpia massahallintaohjelmistoja edustavat mm. amerikkalainen Kasaya ja eurooppalainen NTRadmin
Melsomvik

| Melsomvik |
| --- | --- |

 Melsomvik
 Koordinaatit: 59°13′26″N, 10°20′10″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestfold
Kunta:  Sandefjord
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,3 km²
Väkiluku (2023):  2 083
 – Väestötiheys:  1 602,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Melsomvik on taajama Sandefjordin kunnassa Vestfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja asukasluku 2 083 vuonna 2023.
Melsomin koulu
Meltauksen hautausmaa

| Meltauksen hautausmaa |
| --- | --- |

Sijainti:  Kittiläntie 5615, Rovaniemi
Koordinaatit:  66°54′54.8″N, 25°21′37.6″E
Seurakunta:  Rovaniemen seurakunta
Avattu:  1950
Pinta-ala:  2 hehtaaria
Kotisivu:  Meltauksen hautausmaa
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meltauksen hautausmaata.
Meltauksen hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Ounasjokivarressa, joen länsipuolella. Sieltä on matkaa Rovaniemen keskustaan 56 kilometriä. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1950.
Ounasjokivarren kylissä alettiin 1940-luvulla kaivata omia hautausmaita pääasiassa pitkien matkojen takia, lisäksi tuolloiset hautausmaat alkoivat täyttyä. Maijasen hautausmaa perustettiin Kittiläntien vuonna 1948 ja seuraavana vuonna seurakunta osti Meltauksesta hautausmaaksi sopivan alueen maanviljelijä Veikko Tarsalta. Hautausmaa vihittiin käyttöön 19. marraskuuta 1950. Hautapaikkoja siellä on liki 1 200. Hautauksia on vuosittain yli kymmenen.
Hautausmaan viereen, vuonna 1954 hankitulle tontille, tehtiin rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnittelema kappeli, joka valmistui vuonna 1960. Kappelin vieressä on erillinen kellotorni vuonna 1962 saatuine kelloineen.
Vuonna 1993 hautausmaalle tuotiin muualle haudattujen kynttiläkivi, jonka suunnitteli suntio Sauli Haapa-aro. Lapin sodan aikana Meltaukseen putosi lentokoneita, joiden lentäjien muistomerkki on hautausmaalla.
Meebo

Meebon Logo.
Meebo oli vuonna 2005 perustettu Ajaxiin pohjautuva internet-selaimessa toimiva pikaviestintäohjelma, joka tuki monia viestintäjärjestelmiä kuten Yahoo! Messengeria, Windows Live Messengeria, Google Talkia, AOL Instant Messengeria, ICQ:ta ja Jabberia.
Meebo suljettiin vuonna 2012, kun Google osti sen ja siirsi koko sen henkilökunnan Google+ -tiimiinsä.
Metyylipyridiini

Metyylipyridiini viittaa kolmeen saman aineen isomeeriin:
2-metyylipyridiini
3-metyylipyridiini
4-metyylipyridiini
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Metyylipyridiini”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mart Laar

| Mart Laar |
| --- | --- |
 Mart Laar vuonna 2011.
Viron pääministeri
 Laarin I hallitus 21.10.1992–8.11.1994 Laarin II hallitus 25.3.1999–28.1.2002  
Edeltäjä:  Tiit Vähi Mart Siimann
Seuraaja:  Andres Tarand Siim Kallas
Viron puolustusministeri
 Ansipin III hallitus 6.4.2011–11.5.2012  
Edeltäjä:  Jaak Aaviksoo
Seuraaja:  Urmas Reinsalu
Isänmaan ja Res Publican liiton puheenjohtaja
 2007-2012  
Seuraaja:  Urmas Reinsalu
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Viljandi
Tiedot
Puolue:  Isänmaan ja Res Publican liitto
Muut puolueet:  Viron kristillisdemokraattinen liitto (1989-1992) Kansallinen kokoomuspuolue Isänmaa (1992-1995) Isänmaaliitto (1995–2006)
Mart Laar (s. 22. huhtikuuta 1960 Viljandi) on virolainen poliitikko. Hän on ollut Viron pääministeri vuosina 1992–1994 ja 1999–2002 sekä puolustusministeri 2011–2012. Laar kuuluu konservatiiviseen Isänmaan ja Res Publican liitto -puolueeseen. Pääministerinä hän edusti Isänmaaliittoa. Laar valittiin Isänmaan ja Res Publican liiton puheenjohtajaksi 26. toukokuuta 2007.
Laar sai aivohalvauksen 18. helmikuuta 2012, mutta pystyy kommunikoimaan. Hänen tehtäviään puolustusministerinä hoiti opetusministeri Jaak Aaviksoo. Laar oli jo aiemmin tammikuussa luopunut puolueensa puheenjohtajuudesta, ja hänen seuraajakseen oli valittu Urmas Reinsalu, joka seurasi Laaria puolustusministerinä tämän pyydettyä eroa toukokuussa 2012.
Viron liityttä Euroopan unionin jäseneksi Laar oli Euroopan parlamentin jäsen touko–heinäkuussa 2004.
Koulutus

Laar opiskeli historiaa Tarton yliopistossa, suoritti alemman tutkinnon 1983, maisterintutkinnon 1995 ja tohtorin tutkinnon 2005. Hän on kirjoittanut useita kirjoja Viron ja Venäjän historiasta. Laar väittää ennen pääministeriksi tuloaan lukeneensa vain yhden taloutta käsittelevän kirjan, joka oli Milton Friedmanin Vapaus valita.
Pääministerinä > Ensimmäinen kausi

Laarin ensimmäinen pääministerikausi alkoi 21. lokakuuta 1992. Hänen hallituksensa merkittävimmäksi saavutukseksi on pidetty venäläisjoukkojen vetäytymistä Virosta. Hallitus kuitenkin kaatui syksyllä 1994, mihin vaikutti niin sanottu "ruplakriisi". 3,5 miljardia Neuvostoruplaa katosi, kun Viro otti käyttöön kruununsa heinäkuussa 1992, mutta niitä ei palautettu Venäjälle. Yleisimmän selityksen mukaan ruplat oli myyty Džohar Dudajevin hallitsemalle Itškerian tšetšeenitasavallalle, jonne sotilaskone vei ne Itä-Virosta. Ruplista saadut dollarit ilmestyivät keskuspankkiin vuoden kuluttua. Pääministeri Laar ja tuolloinen keskuspankin johtaja Siim Kallas jäivät syytteittä. Laarin avustaja Tiit Pruuli ja kaksi liikemiestä joutuivat oikeuteen, ja uudelleen pääministerinä ollut Laar ja valtiovarainministeri Kallas joutuivat todistamaan, mutta ketään ei tuomittu tapauksesta.
Hallitus ajautui kuitenkin kriisiin, kun sosiaalidemokraatit lähtivät hallituksesta ja Riigikogu antoi Laarille epäluottamuslauseen. Hallituskoalitio kuitenkin pysyi koossa jouluun saakka sosiaalidemokraattien Andres Tarandin johdolla.
Pääministerinä > Toinen kausi

Vuonna 1999 Laar palasi pääministeriksi vastuualueenaan talouden nostaminen lamasta ja maan johtaminen Euroopan unioniin. Laarin toisessa hallituksessa istuivat Reformipuolueen ja Isänmaaliiton lisäksi Kansanpuolue Maltilliset. Hallituksessa ilmeni nopeasti sisäisiä ristiriitoja, varsinkin Reformipuolueen ja Isänmaaliiton välillä. Isänmaaliiton ajama laki kommunismin kriminalisoinnista ei ollut edennyt Riigikogussa. Isänmaaliiton ja Reformipuolueen hallituskoalitiot Tallinnassa ja Tartossa olivat kaatuneet erimielisyyksiin. Vuoden 2001 presidentinvaalissa hallituspuolueet eivät päässeet sopuun presidenttiehdokkaasta, ja voiton veikin Kansanliittoa edustanut Arnold Rüütel. Epäonnistuneen presidentinvaalin jälkeen Laar ilmoittikin eroavansa. Lopullinen isku hallitukselle oli Siim Kallaksen johtaman Reformipuolueen liittoutuminen Tallinnan kunnallispolitiikassa oppositiossa olleen Keskustapuolueen kanssa. Lopulta Laar erosi tammikuun alussa 2002.
Tunnustuksia

Laaria kiitetään nopeista talousuudistuksista, (mm. yritysveron poisto) jotka johtivat nopeaan taloudelliseen kasvuun ja Euroopan unionin jäseneksi hyväksymiseen. Hän myös yhdessä Lennart Meren kanssa luotsasi maan Nato-jäseneksi. Toisaalta hänen politiikkaansa on syytetty yltiöliberaaliseksi. Laar ehdotti muun muassa prostituution laillistamista ja euron käyttöönottoa ennen unioniin hyväksyntää. Hänen hallituksensa nosti puolustusbudjetin Naton suosittamaan kahteen prosenttiin bruttokansantuotteesta, mikä tarkoitti tuolloin yli kuutta prosenttia valtion budjetista.[lähde? ]
Laar on itse ollut kahden koulukirjan tekijäkaartissa. Tämän takia häntä on joissakin yhteyksissä syytetty oman merkityksensä korostamisesta Viron uudelleen itsenäistymisessä.[lähde? ]
Vuonna 2006 Laar otti vastaan yhdysvaltalaiselta Cato-instituutilta "Milton Friedman Prize for Advancing Liberty" -palkinnon ansioistaan markkinaliberalismin edistämisestä. Perusteluina palkinnolle mainitaan, että Laarin ansiosta Viro on esimerkki taloudellisen vapauden hyödyistä. Muun muassa Viron tasavero on omaksuttu useissa entisissä kommunistivaltioissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mart Laar Wikimedia Commonsissa
Mart Laarin blogi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (viroksi)
Mart Laar Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Mary Ward

Mary Ward
Mary Ward (27. huhtikuuta 1827 Ballylin, Offalyn kreivikunta, Irlanti – 31. elokuuta 1869 Birr, Irlanti) oli irlantilainen tutkija, joka kuoli pudottuaan serkkujensa rakentaman kokeellisen höyryauton pyörien alle. Häntä pidetään usein maailman ensimmäisenä auto-onnettomuuden kuolonuhrina.[lähde? ]
Elämä ja mielenkiinnon kohteet

Mary Ward syntyi tunnettuun tiedemiessukuun. Hän sai kotikasvatuksen, kuten muutkin aikakautensa tytöt. Mary kiinnostui luonnontieteistä jo varhain. Kolmivuotiaasta lähtien hän keräsi hyönteisiä.
Wardin serkku William Parsons, Rossen kolmas kreivi, rakensi vuonna 1845 maailman suurimman tähtikaukoputken (halkaisijaltaan 1,8 m "Leviathan of Parsonstown", suurin tähtikaukoputki vuoteen 1917 ennen Hooker-teleskooppia). Ward vieraili usein hänen luonaan ja erinomaisena piirtäjänä ikuisti tähtikaukoputken rakennusvaiheet. Wardin piirroksia ja Parsonsin vaimon ottamia valokuvia käytettiin tähtikaukoputken entisöinnissä.
Tähtitieteilijä James South näki Wardin piirtävän hyönteisiä suurennuslasia apunaan käyttäen. South vaikuttui Wardin piirroksista, ja taivutteli tämän isän ostamaan hänelle mikroskoopin. Wardille tästä tuli elinikäinen intohimo. Hän perehtyi mikroskopiaa käsitteleviin kirjoituksiin ja valmisti omat näytteensä. Fyysikko David Brewster pyysi Wardia valmistamaan käyttämänsä mikroskooppiset näytteet ja käytti Wardin piirustuksia useissa omissa teoksissaan ja artikkeleissaan.
Yliopistot ja yhteiskunta eivät hyväksyneet tuohon aikaan naisia, mutta Ward sai tietoja tuntemiltaan tiedemiehiltä. Kuninkaallisen tähtitieteellisen seuran postituslistalla oli Wardin lisäksi vain kaksi muuta naista: Kuningatar Viktoria ja yleisnero Mary Somerville.[lähde? ]
Vuonna 1854 Mary Ward avioitui Henry William Crosbie Wardin kanssa. Seuraavan 13 vuoden aikana hän synnytti kahdeksan lasta, joista kaksi kuoli nuorina.
Julkaisut

Kun Ward kirjoitti ensimmäisen kirjansa Sketches with the microscope, hän uskoi, ettei kukaan julkaisisi sitä hänen sukupuolensa takia. Hän painatti 250 kappaletta teosta yksityisesti ja useita satoja mainoslehtisiä. Painos myytiin loppuun muutamassa viikossa,[lähde? ] mikä sai lontoolaisen kustantajan ottamaan riskin ja tarjoamaan hänelle kustannussopimusta. Kirjasta otettiin kahdeksan uusintapainosta vuosina 1858–1880 ja siitä tuli bestseller. Ward kirjoitti kaksi muuta kirjaa, joista toinen oli aloittelijan kirja tähtitieteeseen, ja useita artikkeleita. Hän kuvitti kaikki omat julkaisunsa ja lisäksi hän kuvitti useiden muiden tiedemiesten kirjoja ja julkaisuja.
Julkaisuja
Sketches with the microscope in a letter to a friend. F.H. Sheilds pr., Parsonstown 1857.
A World of Wonders revealed by the Microscope. A book for young students. Groombridge & Sons, London 1858.
Microscope Teachings. Descriptions of various objects of especial interest and beauty adapted for microscopic observation. Groombridge & Sons, London 1864.
Kuolema

Ward tuli yhtä tunnettuksi kuolemastaan kuin elämästään.[lähde? ] Hänen kuolemaansa pidetään maailman ensimmäisenä auto-onnettomuuden aiheuttamana. William Parsonsin pojat Richard ja Charles olivat yhtä innokkaina mekaanikkoina kuin isänsäkin. Vanhempi pojista, Richard, oli rakentanut höyryauton. 1800-luvun puolivälissä höyryvoiman kuviteltiin yleistyvän myös kuljetuksissa. Vaikka höyryveturit saavuttivat suosiota, niin höyryautot eivät menestyneet yhtä hyvin. Ne olivat epäluotettavia ja niiden katsottiin aiheuttavan liikaa vahinkoja jo ennestään huonokuntoisille teille. Brittiparlamentin vuonna 1865 hyväksymä Locomotive Act eli Red Flag Act edellytti, että jokaisen moottorikäyttöisen ajoneuvon edellä kulki punaista lippua tai lyhtyä kantava mies ja määräsi enimmäisnopeudeksi 6 km/h maaseudulla ja 3 km/h kaupungeissa.[lähde? ] Määräys lopetti käytännössä höyryauton käytön, mutta joillakin asianharrastajilla oli sellainen yhä, usein kotitekoinen, kuten Parsonsien kulkuneuvo.
Mary Ward ja hänen aviopuolisonsa sekä Parsonsin pojat ja heidän opettajansa olivat Parsonsin auton kyydissä, kun Ward paiskautui autosta tien kaarteessa. Hän putosi auton teräspyörän alle ja kuoli lähes välittömästi. Onnettomuuspaikkaa vastapäätä asuva lääkäri havaitsi paikalle saavuttuaan, että Wardilla oli haavoja ja mustelmia sekä verenvuotoa korvista. Kuoleman oli aiheuttanut murtunut niska.
Wardin mikroskooppi, apuvälineet, mikroskooppinäytteet ja kirjat ovat esillä hänen aviomiehensä kodissa Castle Wardissa, County Downissa.
Kirjallisuutta

Isabelle Fallon and Desmond O'Neill: The world's first automobile fatality. Teoksessa: Accident Analysis & Prevention. Nide 37, Nr. 4, heinäkuu 2005, ss. 601–603.
Media Markt

Media Markt -myymälä Malmössä
Media Markt on saksalainen elektroniikkaa myyvä ketju, joka on perustettu vuonna 1979 Saksassa. Se toimii 14 Euroopan maassa, joissa sillä on yli 800 liikettä.
Vuonna 2012 huhuttiin ketjun rantautuvan Suomeen viimeistään 2016. Toistaiseksi ketjulla ei kuitenkaan ole tästä konkreettisia suunnitelmia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Media Markt Wikimedia Commonsissa
Meritxell Mateu i Pi

| Meritxell Mateu i Pi |
| --- | --- |
 Meritxell Mateu i Pi vuonna 2014
Andorran ulkoministeri
 2007-2009  
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1966 (ikä 58)
Tiedot
Puolue:  Andorran liberaalipuolue
Meritxell Mateu i Pi (s. 19. tammikuuta 1966) on Andorran liberaalipuolueen poliitikko. Hän on toiminut maansa ulkoministerinä vuodesta 2007 vuoteen 2009. Ennen sitä hän oli jo luonut uran niin suurlähettiläänä kuin ministerinäkin.
Mateu i Pi opiskeli historiaa ja kansainvälisiä suhteita.
Merituuli (täsmennyssivu)

Merituuli voi tarkoittaa seuraavia:
merituuli, meren ja rannikon päällä tapahtuva ilmavirtaus
Merituuli (nimi), naisen etunimi
Merituuli, Keskon omistama kauppakeskus Espoossa
Merituuli, toimistorakennus Mussalon satamassa Kotkassa
L/A Merituuli, Hailuodon ensimmäinen maantielautta
Meri-Tuuli, vuonna 1947 Siikajokisuulle uponnut rahtialus.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Merituuli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Media & viestintä

| Media & viestintä |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Media- ja viestintätieteellinen seura MEVI ry
ISSN:  ISSN 0357-8070
Perustettu:  1978
Päätoimittaja:  Mats Bergman ja Saila Poutiainen
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  B5
Ilmestymistiheys:  4 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Media & viestintä
Media & viestintä (vuoteen 2008 asti Tiedotustutkimus) on vuonna 1978 perustettu tieteellinen julkaisu, jota julkaisee Media- ja viestintätieteellinen seura MEVI. Siinä julkaistaan artikkeleita median, viestinnän ja journalismin tutkimuksen alalta.
Media & viestintä on koko mediakenttää tutkiva tieteellinen aikakauskirja. Journalismikritiikin vuosikirja ilmestyy lehden ensimmäisenä numerona aina vuoden alussa.
Lehteä julkaistiin aluksi uutiskirjeenä, mutta sen sisältö laajeni nopeasti, ja 1980-luvulla se laajeni tieteelliseksi aikakauslehdeksi. Vertaisarviointi otettiin käyttöön 1990-luvulla. Journalismikritiikin vuosikirjoja on julkaistu vuodesta 1998 lähtien.
Entisiä päätoimittajia

Liina Puustinen
Heikki Heikkilä
Sinikka Torkkola
Iiris Ruoho
Hannu Nieminen
Tuomo Mörä
Katja Valaskivi
Erkki Karvonen
Esa Väliverronen
Ullamaija Kivikuru
Pertti Suhonen
Pertti Hemánus
Max Johanson

Max Johanson (28. tammikuuta 1939 Helsinki – 7. kesäkuuta 2022 Espoo) oli suomalainen insinööri, kilpa-autoilija sekä kilpa-auton suunnittelija ja rakentaja.
Kilpa-autoilija

Max Johanson kilpaili vuodesta 1960 alkaen Formula 3 ja Junior-luokissa, ensin Eläintarhanajoissa ja myöhemmin myös Euroopassa. Hän kilpaili viimeisen kerran Daytonan MM-kisoissa 1969 Vee-luokassa sijoittuen 11. sijalle.