stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukraina
Talous > Vienti ja tuonti

Ulkomaankauppa oli tavaraviennin osalta vuonna 2012 vahvasti alijäämäinen. Ukrainan tavaraviennin suuruus oli tuolloin 68,8 miljardia ja tuonnin 84,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria (USD). Dollarimääräisesti merkittävin tavarakaupan kumppani oli Venäjä, jonne osuus viennistä oli 25,6 % (17,6 mrd USD) ja tuonnista 32,4 % (27,4 mrd USD). Muita tärkeitä vientimaita vuonna 2012 olivat Turkki 5,4 %, Egypti 4,2 %, Puola 3,7 %, Italia, 3,6 %, Kazakstan 3,6 %, Intia 3,3 ja Valko-Venäjä 3,3 % osuuksilla Ukrainan viennistä. Tuontimaista Venäjän jälkeen merkittävimpiä olivat Kiina 9,3 %, Saksa 8,0 % Valko-Venäjä 6,0 %, Puola 4,2 % ja Yhdysvallat 3,4 % osuuksilla. Vuonna 2012 vienti Suomeen oli vain 0,1 prosenttia (48,2 milj. USD) Ukrainan viennin kokonaisarvosta. Suomesta Ukraina toi 0,6 prosentin osuuden (485,2 milj. USD) ulkomaankaupan tuonnistaan.
Tärkeisiin vientituoteryhmiin kuuluvat perusmetallit ja niiden jalosteet (27,5 % viennistä, erityisesti rauta ja teräs), kasvinviljelytuotteet (13,4 %, lähinnä hiutaleet 10,2 % sekä öljykasvien siemenet ja hedelmät 2,5 %), mineraalituotteet (11,1 %, sis. mineraaliöljyt, polttonesteet ja öljynjalostustuotteet 5,3 %; malmit yms. 4,8 %), koneet ja laitteet (10,2 %), kuljetusvälineet (8,7 %, lähinnä rautatiekalusto 6,0 % ja ilma-alukset 1,3 %), kemianteollisuus (7,4 %) ja eläin- ja kasvisrasvat (6,1 %). Tuonnissa suurimmat tuoteryhmät olivat mineraalituotteet (32,5 %, erityisesti maakaasu 16,6 % koko tuonnista), koneet ja laitteet (15,5 %), kemianteollisuuden tuotteet (10,1 %, esimerkiksi lääkkeet ja lääkeaineet 3,9 %), liikennevälineet (9,5 % erityisesti ajoneuvot) ja perusmetallit ja niiden jalosteet (6,2 %).
Sen sijaan palvelujen vienti ylitti selvästi Ukrainan ulkomailta hankkimien palvelujen määrän. Palveluja vietiin 13,5 miljardilla ja niitä tuotiin 6,7 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Liikenteen osuus oli 63,0 prosenttia palveluviennistä, mutta vain 25,0 prosenttia palvelutuonnista. Liikenteessä suurin yksittäinen viennin osa-alue olivat putkikuljetukset Ukrainan kautta (3,2 mrd USD). Myös rautatie- (1,6 mrd USD), lento- (1,5 mrd USD, sisältää ylilentomaksut) ja meriliikenteen (1,2 mrd USD) merkitys oli suuri positiivisen palvelutaseen muodostumisessa.
Talous > Valuutta, bruttokansantuote ja keskipalkka

Uusi rahayksikkö Ukrainan hryvnia (lyhenne: UAH) otettiin käyttöön syyskuussa 1996, josta lähtien se on pystytty pitämään suhteellisen vakaana. Tärkeä uudistus on ollut yksityisyritysten verolainsäädännön yksinkertaistaminen ja selkeyttäminen. Uusia yrityksiä on syntynyt paljon koska yksityisyrittäjien ei enää tarvitse kärsiä satunnaisista ja mielivaltaisista veroista. Yksi hryvnia oli vuoden 2013 lopulla arvoltaan noin 0,09 euroa.
Vuonna 2011 Ukrainan bruttokansantuote (BKT) oli 1 302 miljardia hryvniaa (UAH) eli vuoden 2011 lopun vaihtokurssein noin 126,4 miljardia euroa. Jokaista ukrainalaista kohden tämä oli keskimäärin 28 488 hryvnaa eli 2 766 euroa tuona vuonna. Korkein alueellinen BKT-osuus, noin 7 742 euroa vuodessa henkeä kohden, tehtiin Kiovassa. Kiovan osuus koko maan BKT-kertymästä oli 17,2 prosenttia. Määrällisesti merkittäviin lukeutuivat myös Donetskin (12,4 %), Dnipropetrovskin alue et (10,8 %) ja Harkovan alueet (5,9 % osuus maan BKT-kertymästä). Alhaisinta alueellisen bruttokansantuotteen kertyminen (noin 1 285 euroa henkeä kohden vuonna 2011) oli Tšernivtsin alueella. IMF:n tilastojen ja ennusteiden mukaan Ukrainan bruttokansantuotteen arvioitiin vuosina 2012–2013 saavuttaneen vuoden 2009 lamaa edeltävän tason. IMF:n tilastoissa henkeä kohti laskettu BKT oli 28 555 hryvnaa (eli lähellä kansallisesti ilmoitettua arvoa) eli 3 584 Yhdysvaltain dollaria (USD) ja ostovoimakorjattu BKT-arvo likipitäen kaksinkertainen eli 7 210 dollaria. Keskimääräinen henkeä kohti laskettu BKT-osuus on Ukrainassa maantieteellisen Euroopan matalimpia, joskin ainakin naapurimaa Moldovassa (3 382 USD/ henki) ostovoimakorjattu BKT-taso asukasta kohden jäi alle puoleen Ukrainan arvosta. Ostovoimakorjattu bruttokansantuote asukasta kohden oli selvästi korkeampi esimerkiksi Valko-Venäjällä (15 056 USD/henki) ja Venäjällä (16 768 USD/henki).
Keskimääräinen kuukausipalkka oli Ukrainassa vuonna 2013 noin 2 766 hryvniaa eli vuoden 2013 lopun vaihtokurssein 296 euroa. Keskimääräinen kuukausipalkka vaihteli aluetasolla Ternopilin alueen 214 ja Kiovan 453 euron välillä. Elintason mataluuden ja useita naapurimaitaan heikomman talouskehityksen johdosta Ukrainasta on muuttanut miljoonia asukkaita pois 1990-luvun alun jälkeen.
Talous > Energia

Ukrainan sähköntuotanto pohjautui vuonna 2020 pääosin ydinvoimaan (52 %) ja hiilivoimaan (28 %). Ydinvoiman osuus sähköntuotannosta on maailman korkeimpia; maa sijoittuu suhteellisessa vertailussa kolmanneksi maailmassa. Ukrainan sähköntuotannoksi vuonna 2020 arvioitiin 134 TWh. Samana vuonna Suomen sähköntuotanto oli 67 TWh, joka vastaa puolta Ukrainan sähköntuotannosta. Lämpöenergian tuotannossa maakaasu oli vuonna 2011 hallitseva polttoaine 83,9 prosentin tuotanto-osuudella. Hiilellä tai turpeella tuotettiin 12,7, biopolttoaineilla 1,5, ydinvoimalla 1,1 ja öljyllä 0,9 prosenttia Ukrainan lämmitysenergiasta.
Ukraina on vahvasti riippuvainen energiantuonnista Venäjältä, vaikka onkin 2000-luvulla pyrkinyt lisäämään omaa maakaasun ja -öljyn tuotantoaan ja öljynjalostustaan. Vuonna 2012 maan oman tuotannon arvioitiin kattavan runsaan kolmanneksen Ukrainan käyttämästä öljystä ja maakaasusta. Maa oli tuolloin määrällisesti maailman 10. suurin maakaasun tuoja Yhdysvaltojen, Japanin, useiden EU-maiden, Etelä-Korean ja Turkin jälkeen.
Myös Krimin niemimaan alueelta ja sen läheisiltä merialueilta on löydetty merkittävästi maaöljyä ja -kaasua. Ensimmäiset löydöt Krimin hiilivetyvaroista tehtiin jo 1886. Sittemmin painopiste on siirtynyt Krimin autonomisen tasavallan läntisimpään osaan ja niemimaan lounaisille merialueelle, joskin maakaasua porataan esimerkiksi Kertšin niemimaan pohjoispuolella, lähellä Štšolkinea. Ukraina sopi 2010-luvulla suurten länsimaalaisten öljyn- ja kaasunporausyhtiöiden kanssa yhteistyöstä merenalaisten, Krimin niemimaan lounaispuolen esiintymien tutkimisessa ja hyödyntämisessä. Tällä Ukraina on tähtäsi Venäjä-riippuvuutensa pienentämiseen polttoainehuollossaan. Ukrainan raaka-ainevarat ja maan pitäminen riippuvana Venäjän energiatuonnista oli eräs Venäjän kiinnostustekijä vuoden 2014 Krimin kriisissä.
Suurimmat hyödyntämättömät maakaasuvarat Ukrainassa liittyvät liuskekaasuun, jota olisi tarkoitus vapauttaa maaperästä vesisärötyksellä eli rikkomalla huokoista maanalaista kivikehää paineistetun veden ja kemikaalien avulla. Optimistisimpien arvioiden mukaan Ukraina olisi voinut vapautua näiden liuskekaasuesiintymien avulla useiksi vuosikymmeniksi täysin maakaasun tuontitarpeestaan. Tammikuussa 2013 Ukrainan presidentti allekirjoitti 10 miljardin Yhdysvaltain dollarin pitkäaikaisen tuotanto-osuussopimuksen Shell-yhtiön kanssa Koillis-Ukrainan Dneprin-Donetskin altaan Juzovskan liuskekaasuesiintymän hyödyntämisestä. Juzovskan esiintymän ydinalueet sijaitsivat esitutkimuksen perusteella Donetskin alueen Slovjanskin ja Harkovan alueen Izjumin seudulla.
Väestö

Ukrainan itsenäistyessä vuonna 1992 maan väkiluku oli yli 52 miljoonaa. Vuonna 2010 se oli supistunut 45 miljoonaan. Vuoden 2022 helmikuun alussa Ukrainan valtion tilastopalveluarvioi väkiluvuksi 41,1 miljoonaa. Vuoden 2023 alussa väkiluvuksi arvioitiin 37 600 000 (vuoden 1991 rajojen sisällä), joista 32,6 miljoonaa oli vuoden 2022 alussa Ukrainan hallussapitämillä alueilla).
Väestö > Etninen jakauma

Vuonna 2001 Ukrainan suurimmat kansallisuudet eli etniset ryhmät olivat: ukrainalaiset (77,8 %), venäläiset (17,3 %), valkovenäläiset (0,6 %), moldovalaiset (0,5 %), Krimin tataarit (0,5 %), bulgarialaiset (0,4 %), unkarilaiset (0,3 %), romanialaiset (0,3 %), puolalaiset (0,3 %), juutalaiset (0,2 %) ja muut (1,8 %). Varsinkin Krimin autonominen tasavalta on etnisesti monimuotoinen.
Väestö > Äidinkieli

Vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan Ukrainan väestöstä 67,5 % puhui äidinkielenään ukrainaa ja 29,6 % venäjää. Venäjän asema väestön äidinkielenä oli supistunut 3,2 prosentilla vuosien 1989 ja 2001 väestönlaskentojen välisenä aikana. Ukrainassa puhutaan myös useita vähemmistökieliä. Vuoden 2001 väestönlaskennassa jonkin muun kielen kertoi äidinkielekseen 2,9 prosenttia vastaajista.
Vähemmistökieltä puhuvien määrä oli noussut vuosien 1989 ja 2001 välillä 0,4 prosentilla. Tätä selittää esimerkiksi Krimin tataarien paluumuutto.lähde? Vähemmistökielistä puhujia on eniten ruteenilla (560 000, vuoden 2000 tieto), romanialla (319 000), valkovenäjällä (276 000), krimintataarilla (260 000, 2006 tieto), bulgarialla (234 000), turkilla (200 000) ja unkarilla (157 000) ja puolalla (144 000).lähde?
Vuonna 2012 säädettiin kielilaki, jota erityisesti venäläisissä tiedotusvälineissä pidettiin merkittävänä syynä venäjänkielisen väestönosan tyytymättömyyteen. Aiempi laki oli sallinut useamman virallisen kielen käyttämisen alueilla, joissa yli 10 prosenttia väestöstä puhui muuta kuin maan virallista kieltä ukrainaa.
| Väestötiedot   vuonna 2010-2013 |
| --- | --- |
Syntyvyys:  11,4 / 1 000 henkilöä
Kuolleisuus:  14,5 / 1 000 henkilöä
Elinajanodote:  71,2(2012)
Lapsikuolleisuus:  8,4(<1v, 2012) / 1 000 syntymää
Lukutaitoisia:  99,7(2010) % väestöstä
Ikärakenne
Mediaani-ikä:  39,62 vuotta
0–14-vuotiaat:  16,2(2013)
15–64-vuotiaat:  66,2(2013)
65 vuotta täyttäneet:  17,6(2013)
Väestö > Työllisyys ja YK:n vuosituhattavoitteet

Vuonna 2012 Ukrainan virallinen työttömyysprosentti oli 2 %, mutta suuren osan työttömyydestä arvellaan olevan piilotyöttömyyttä. Kansainvälisen työjärjestön (ILO) määritelmä todellinen työttömyysprosentti oli vuonna 2012 7,5 prosenttia. Alhaisimmillaan työttömyys oli Kiovassa (5,5 %), Krimin autonomisessa tasavallassa ja Odessan alueella (5,8 %) sekä Sevastopolissa (5,7 %). Korkeimmillaan työttömyys oli puolestaan Rivnen, Ternopilin ja Tšernihivin alueilla (9,8 %) sekä Žytomyrin alueella (9,7 %). Maailmanpankin tilastojen mukaan 2,9 % väestöstä eli vuonna 2008 kansallisesti määritellyn köyhyysrajan alapuolella.
Työjärjestö ILO totesi vuoden 2013 yhteenvedossaan, että 3,4 % Ukrainan työikäisestä väestöstä eli noin 1,2 miljoonaa ukrainalaista oli muuttanut maastaan työn perässä. Nämä 15–70-vuotiaat ukrainalaiset asuivat tammikuun 2010 ja kesäkuun 2012 välisenä aikana kotimaansa ulkopuolella työn vuoksi. Kaksi kolmasosaa työn vuoksi muuttaneista oli miehiä ja kolmannes naisia. Suosituimmat työskentelymaat oli Venäjä (43,2 %), Puola (14,3 %), Italia (13,2 %) ja Tšekki (12,9 %).
Vuonna 2007 arvioitiin, että Ukraina on saavuttanut YK:n vuosituhattavoitteista kolme: köyhyyteen, koulutukseen ja tasa-arvoon liittyvät tavoitteet. Pidettiin todennäköisenä, että se saavuttaa myös lapsikuolleisuuteen ja odottavien äitien terveyteen liittyvät tavoitteet, ja mahdollisena myös kahden muun tavoitteen saavuttamista.
Väestö > Uskonto

Vuoden 2006 kyselyssä ukrainalaisista 62,5 prosenttia oli uskontokuntiin kuulumattomia. Ortodokseja oli 26,8 prosenttia, katolilaisia 5,9 prosenttia, protestantteja 0,9 prosenttia ja muita uskontoja oli 1,0 prosenttia väestöstä. 2,6 prosenttia ei tiennyt vakaumustaan ja 0,3 prosenttia ei vastannut kyselyyn.
Ortodoksisuus on jakaantunut kolmeen kilpailevaan kirkkoon. Jaon taustalla on halu irrottautua myös kirkollisesti Venäjän vaikutusvallasta. Mielipidekyselyn mukaan Ukrainan suurin uskonnollinen yhdyskunta on Ukrainan ortodoksinen kirkko – Kiovan patriarkaatti. Se on vuonna 1992 perustettu, patriarkka Filaretin johtama kirkkokunta. Filaret oli vuoteen 1991 asti Moskovan patriarkaatin alaisen Ukrainan ortodoksisen kirkon Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta, mutta menetti pappisvihkimyksen ja suljettiin ehtoollisyhteydestä vuonna 1997 ”skismaattisesta toiminnasta”. Muut ortodoksiset kirkot eivät ole tunnustaneet Filaretin johtamaa Kiovan patriarkaattia. Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti on Venäjän ortodoksisen kirkon eli Moskovan patriarkaatin alainen, vuodesta 1990 lähtien autonomisesti toiminut kirkko. Kolmas ortodoksinen kirkkokunta on Ukrainan autokefalinen ortodoksinen kirkko, joka syntyi 1920-luvulla Ukrainan lyhyen itsenäisyyden aikana ja selvisi Neuvostoliiton aikana diasporassa ulkomailla. Ukrainan itsenäistymisen jälkeen se aloitti uudelleen toiminnan Ukrainan alueella. Keskustelua Kiovan patriarkaatin ja Ukrainan autokefalisen ortodoksisen kirkon yhdistymisestä heräteltiin keväällä 2015.
Länsi-Ukrainassa on myös merkittävä määrä Ukrainan kreikkalaiskatoliseen kirkkoon kuuluvia uniaatteja, jotka noudattavat ortodoksista jumalanpalvelusperinnettä, mutta tunnustavat paavin aseman ja ovat näin osa katolista kirkkoa.
Protestanttisista uskonsuunnista suurimpia ovat baptistit ja helluntailiike, joilla molemmilla on satojatuhansia jäseniä eri seurakuntaliitoissa. Protestanttisuus on keskittynyt maan länsiosaan, josta käsin on myös harjoitettu laajaa lähetystyötä eri puolilla Neuvostoliittoa.
Katolisen kirkon osuus on samoin suurin maan länsiosassa, joka ennen toista maailmansotaa kuului Puolalle, erityisesti Lvivin (Lvovin) alueella. Maassa on myös juutalaisia ja muslimivähemmistöjä, jälkimmäisistä merkittävän osan muodostivat Krimin tataarit.
Pyhän Sofian katedraali Kiovassa.
Kreikkalaiskatolinen katedraali Lvivissä.
Harkovan synagoga.
Kulttuuri > Musiikki

Ukrainan kansallissoitin on luuttua muistuttava bandura. Ukrainalaisessa kansanmusiikissa mollisävelmät ovat yleisiä. Laulumusiikki on rikasta ja monipuolista. Pelimanniyhtyeissä on yleensä kolme soittajaa. Dnipropetrovskin alueen kasakkalaulut on liitetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin (2016).
Ripaska ja hopak ovat ukrainalaisia kansantansseja.
Klassisen musiikin koulutuksen luomisessa Mykola Lysenkolla oli suuri rooli. Taidemusiikin säveltäjistä Dmitri Bortnjanski ja Sergei Prokofjev ovat ukrainalaissyntyisiä, vaikka elivät ja sävelsivät pääasiassa Venäjällä. Ukrainalaisista taidemusiikin esittäjistään kuuluisimpia ovat viulistit David ja Igor Oistrah ja pianistit Vladimir Horowitz ja Svjatoslav Richter.
Eurovision laulukilpailussa Ukraina on menestynyt varsin hyvin. Ruslana Lyžytško voitti Euroviisut vuonna 2004 Istanbulissa Turkissa kappaleellaan ”Wild Dances”. Niinpä Ukraina järjesti vuoden 2005 Euroviisut. Vuonna 2007 euroviisuissa Vjerka Serdjutška sijoittui toiseksi ja vuonna 2008 Ani Lorak tuli myös toiseksi. Vuoden 2016 Tukholmassa järjestetyissä euroviisuissa Ukraina voitti Jamalan esittämällä kappaleella ”1944”. Vuonna 2022 Ukraina osallistui Euroviisuihin kappaleella Stefania ja voitti kisan.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Monet venäläisen kulttuurin mestarit olivat syntyjään ukrainalaisia: Ukrainan alueella syntyivät esimerkiksi Mihail Bulgakov, Nikolai Gogol ja Anna Ahmatova.
Kuuluisimpia ukrainalaisia kirjailijoita ovat 1800-luvulla elänyt runoilija Taras Ševtšenko ja vuonna 1916 kuollut kirjailija Ivan Franko. Ivan Franko oli merkittävä kirjailija ja poliitikko, joka perusti Ukrainan sosialistisen liikkeen. Oman kirjallisen tuotannon lisäksi hän käänsi muun muassa Victor Hugon, William Shakespearen ja Goethen teoksia ukrainan kielelle. Taras Ševtšenkoa pidetään nykyaikaisen ukrainalaisen kirjallisuuden isänä. Hän kirjoitti myös venäjäksi ja kirjallisen tuotannon lisäksi oli myös taitava taidemaalari. Hänet tuomittiin karkotukseen vuonna 1847 johtuen hänen venäläisten ukrainalaisiin kohdistuvia sortotoimia kuvaavista satiirisista runoistaan.
Kulttuuri > Kuvataide

Taidemaalarit Ilja Repin ja Kazimir Malevitš syntyivät Ukrainassa. Petrykivkan koristemaalaus (2013), Kosivin maalatun keramiikan perinne (2019) ja Krimin tataarien örnek-ornamentit (2021) on liitetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin.
Kulttuuri > Teatteri

Ukrainalaisen teatterin perustaja on teatteri- ja elokuvaohjaaja Les Kurbas. Hän perusti 1917 kokeellisen Molodyi Teatr -nimisen nuorisoteatterin, jossa esitettiin näytelmiä eri puolilta maailmaa eri kulttuureista. Kurbas teki pääasiallisen elämäntyönsä harkovalaisessa Berezil-teatterissa.  Hänen nimeään kantaa kiovalainen Les Kurbas -teatteri.
Kulttuuri > Ruoka

Ruoka on merkittävä osa ukrainalaista kulttuuria ja maan eri kolkista löytyy paljon alueellisia erikoisuuksia. Tunnetuimpia ukrainalaisia ruokalajeja ovat borssi (punajuurista valmistettu keitto), varenyky (raviolin tapainen ruokalaji), golubtsi (täytettyjä kaalikääryleitä) ja deruny (raastetusta perunasta valmistettuja pannukakkuja). Joulun ja pääsiäisen viettoon liittyy monia ruokalajeja, joita ei valmisteta muulloin. Ukrainalainen tumma ruisleipä on myös tunnettua. Ukrainalainen borssi on liitetty myös Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin (2022).
Kulttuuri > Urheilu

Vaikka tarvittava urheiluinfrastruktuuri ei ole monien Euroopan maiden tasolla, Ukraina on menestynyt hyvin kansainvälisessä huippu-urheilussa, erityisesti yleisurheilussa, voimistelussa, purjehduksessa, nyrkkeilyssä, painissa, uinnissa, judossa ja shakissa. Maan tunnetuimpia urheilijoita ovat nyrkkeilijät Vitali ja Volodymyr Klytško, Vasyl Lomachenko sekä seiväshyppääjä Serhi Bubka. Olympialaisissa menestynein urheilija on neljä kultamitalia saavuttanut uimari Jana Klotškova. Ukrainalla on vuodesta 1994 alkaen ollut joukkue sekä kesä- että talviolympialaisissa, ja maa on saanut vuoteen 2018 mennessä kaikkiaan 37 kultamitalia.
Ukrainan suosituin urheilulaji on jalkapallo, jossa urheiluseurat Kiovan Dynamo, Donetskin Šah’tar ja Dnipropetrovskin Dnipro ovat saavuttaneet kansainvälistäkin menestystä. Maan jalkapallojoukkue selviytyi vaikeasta karsintalohkosta (muun muassa Turkki, Kreikka ja Tanska) ykkösenä jatkoon vuoden 2006 MM-kilpailuihin, joissa sijoittui kahdeksan parhaan joukkoon. FIFA:n rankigissa se oli helmikuussa 2022 sijalla 27.
Kiovan Sokol on maan tunnetuin jääkiekkojoukkue. Ukrainan jääkiekkomaajoukkue on pelannut 2000-luvulla jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjassa. Kansainvälinen jääkiekkoliitto laskee maassa olevan 5340 rekisteröityä pelaajaa. Miesten maajoukkue on vuonna 2022 IIHF:n rankingissa sijalla 27.
Kulttuuri > Juhlapäivät

| päivä | suomalainen nimi | ukrainalainen nimi | huomioitavaa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | uusivuosi | Новий рік |  |
| 26. helmikuuta | Krimin venäläismiehityksen vastarinnan päivä | День кримського спротиву російській окупації |  |
| 8. maaliskuuta | kansainvälinen naistenpäivä | Міжнародний жіночий день |  |
| vaihtelee | pääsiäinen (juliaaninen) | Великдень | uskonnollinen juhlapäivä |
| vaihtelee | helluntai (juliaaninen) | Трійця | uskonnollinen juhlapäivä |
| 1. toukokuuta | työn päivä | День праці |  |
| 9. toukokuuta | voitonpäivä natsismista toisessa maailmansodassa | День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні |  |
| 28. kesäkuuta | Ukrainan perustuslain päivä | День Конституції України |  |
| 28. heinäkuuta | Ukrainan valtiollisuuspäivä | День Української Державності |  |
| 24. elokuuta | Ukrainan itsenäisyyspäivä | День Незалежности України |  |
| 1. lokakuuta | Ukrainan puolustajien päivä | День захисників і захисниць України |  |
| 6. joulukuuta | Ukrainan asevoimien päivä | День Збройних сил України |  |
| 25. joulukuuta | joulu | Різдво Христове | uskonnollinen juhlapäivä |
Kallion lukio

| Kallion lukio |
| --- | --- |
 Kallion lukion julkisivu
Sijainti:  Porthaninkatu 15, Helsinki
Koordinaatit:  60°11.03′N, 24°57.29′E
Tyyppi:  lukio
Perustettu:  1.10.1902
Rehtori:  Ari Mäkinen
Opiskelijoita:  n. 620 (2023)
Verkkosivut
Kallion lukio (aik. Sörnäisten yhteiskoulu (1902–1913), Kallion yhteiskoulu (1913–1977), Kallion peruskoulun yläaste) on lukio Helsingissä, Kallion kaupunginosassa. Kallion lukiolla on ilmaisutaitoaineiden opetuksen erityistehtävä, ja siitä käytetäänkin usein nimitystä Kallion ilmaisutaidon lukio.
Kallion lukio sijaitsee osoitteessa Porthaninkatu 15. Porthaninkadun rakennuksessa aloitettiin tammikuussa 2020 perusparannusremontti, joka kesti kevääseen 2022 saakka. Lukio toimi remontin ajan väistötiloissa Ruskeasuolla osoitteessa Lehtikuusentie 4. Syyslukukauden 2022 alusta koulu palasi remontoituihin tiloihin Porthaninkadulle.
Vuonna 2023 Kallion lukiossa oli noin 620 opiskelijaa. Vuosittain uusia opiskelijoita otetaan sisään noin 170. Lukioon pyritään toisen asteen yhteishaun kautta. Kallion lukioon haettaessa arvioidaan peruskoulun päättötodistuksen lisäksi hakijan monipuolista harrastuneisuutta ja kiinnostusta opiskella ilmaisutaitoaineita.
Kallion lukion rehtori on Ari Mäkinen. Kallion lukion kielitarjonta kattaa englannin, ruotsin, saksan, ranskan, venäjän, espanjan ja italian opinnot. Laajan kurssitarjonnan turvaamiseksi Kallion lukio tarjoaa monia kursseja yhteistyössä lähellä sijaitsevan Helsingin kuvataidelukion kanssa. Lukiolla on yhteinen tuntikiertokaavio kuvataidelukion kanssa, mikä mahdollistaa sen, että opiskelijat voivat ottaa kursseja molemmista lukioista. Molemmilla lukioilla on myös yhteinen taideaineiden opetukseen käytetty toimipiste, Pengerkadun taidetalo, joka sijaitsee koulujen läheisyydessä osoitteessa Pengerkatu 5.
Koulun historia

| Vuosi | Ilmaisutaitolinja (Pisteraja, max 20 pistettä) |
| --- | --- |
2000–2001:  16,25
2001–2002:  15,80
2002–2003:  16,00
2003–2004:  15,80
2004–2005:  15,60
2005–2006:  15,90
2006–2007:  15,70
2007–2008:  16,50
2008–2009:  16,20
2009–2010:  17,00
2010–2011:  16,67
2011–2012:  16,33
2012–2013:  16,08
2013–2014:  16,42
2014–2015:  15,54
2015–2016:  16,65
2016–2017:  16,50
2017–2018:  16,15
2018–2019:  16,43
2019–2020:  15,99
2020–2021:  14,90
2021–2022:  14,65
2022–2023:  15,08
2023–2024:  14,90
2024–2025:  14,42
Hanna Castrénin perustama Sörnäisten yhteiskoulu aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1902 viisiluokkaisena reaalikouluna. Se oli ensimmäinen oppikoulu Helsingin Pitkänsillan pohjoispuolisissa työläiskaupunginosissa. Vuonna 1913 koulu muuttui yliopistoon johtavaksi ja sai samalla nimen Kallion yhteiskoulu. Samassa yhteydessä koulun omistus siirtyi Castrénilta Kallion yhteiskoulun kannatusyhdistykselle. Koulu toimi alkuun Kivikon huvilassa, vuosina 1905–1919 samalla tontilla olleessa "Pääskysenpesän kouluna" tunnetussa rakennuksessa ja sen jälkeen kymmenen vuotta Venäläisen hyväntekeväisyysyhdistyksen talossa Viertotie (Hämeentie) 39:ssä. Vuonna 1929 valmistui Porthaninkatu 15:een nykyinen koulurakennus, jota laajennettiin 1957. Koulu kunnallistettiin peruskouluun siirtymisen yhteydessä syksyllä 1977 ja se muutettiin Kallion lukioksi ja yläasteeksi. Yläaste yhdistettiin 1982 Aleksis Kiven kouluun. Lukion lukusuunnitelmaan lisättiin syksyllä 1981 ilmaisutaitopainotteisuus ja 1985 valtio myönsi sille ilmaisutaidon erikoislukion oikeudet.
Koulun historia > Rehtorit

| --- | --- |
 Hanna Castrén 1902–1912  Jalmari Jaakkola 1915–1933  Heikki Waris 1933–1938  Martti Ruutu 1938–1955  Hugo Knuutila 1955–1970  Gösta Lindholm 1970–1974  Armas Paavola 1974–1993 :  Rauno Laakso 1993–1994  Seppo Nyyssönen 1994–2003  Helena Helenius-Lamminparras 2003–2017  Ari Mäkinen 2017–2022  Pekka Lepistö 2022–2023  Ari Mäkinen 2023–