stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gutniska

| Gutniska |
| --- | --- |
Muu nimi:  gutemål, gotländska
Tiedot
Alue:   Ruotsi (Gotlanti)
Puhujia:  5 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  Germaaniset kielet Skandinaaviset kielet
 Ohje 
Gutniska (myös gutemål tai gotländska) on skandinaavinen kieli, jota puhutaan Gotlannin saarella Ruotsissa. Muinaisgutniskaa pidetään omana kielenään ja nykyistä gutniskaa ruotsin kielen murteena. Sitä puhuu noin 5 000 ihmistä.
Aiheesta muualla

Gutamålsgillets rekommendationer för stavning av det gutniska språket (ruotsiksi)
Gutamålsgildet / Gutamålsgillet (ruotsiksi)
Ola Sollerman, Gotlands Tidningar (14.12.2011): Gutniskan har väckts till liv (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Arvo Ylpön muistomerkki

Jukka Tuominen: Hopeinen puu (2010).
Arvo Ylpön muistomerkki eli Hopeinen puu on Helsingin Vallilassa sijaitseva, kuvanveistäjä Jukka Tuomisen toteuttama muistomerkki arkkiatri Arvo Ylpölle. Vuonna 2010 pystytetty muistomerkki sijaitsee Mäkelänkadun ja Hämeentien risteyksessä Lääkäritalon edustalla.
Muistomerkki muodostuu ovaalin muotoisesta sileäpintaisesta metalliosasta, josta nousee hopeoitu teräksinen puu sekä aukon läpi kasvava oikea pihlaja. Teos symboloi orgaanista kasvua ja elämän kiertokulkua, ja kuvaa siten vertauskuvallisesti Ylpön elämäntyötä lääkärinä. Teräspuu on tehty muotin avulla kopioksi elävästä puusta. Muistomerkkiin kuuluu lisäksi matala kivimuuri, johon on kirjattu Arvo Ylpön ja teoksen nimi.
Muistomerkin tilasi Suomen Lääkäriliitto, joka halusi sen toimitalonsa luo Helsingin Vallilaan. Helsingin kaupunkineuvottelukunta piti parempana sijoituspaikkana Meilahden sairaala-aluetta, joka olisi liittynyt lähemmin Ylpön elämäntyöhön. Muistomerkistä julistettiin vuonna 2007 kaksivaiheinen kilpailu, johon saapui 140 ehdotusta. Voittajaksi valittiin toukokuussa 2008 kuvanveistäjä Jukka Tuomisen ehdotus Hopeinen puu. Muistomerkki paljastettiin Lääkäriliiton perustamisen 100-vuotispäivänä 26. helmikuuta 2010. Paljastuksen suoritti Arvo Ylpön leski Lea Ylppö ja tilaisuudessa puhui emeritusprofessori Kauko Kouvalainen.
HMS Exmoor (L08)

| HMS Exmoor |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  7. kesäkuuta 1940
Laskettu vesille:  12. maaliskuuta 1941
Palveluskäyttöön:  18. lokakuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Tanskan laivastolle 1952 nimellä KDM Valdemar Sejr
Loppuvaihe:  romutettu 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
HMS Exmoor (viirinumero L08) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa työnumerolla J4190 Swan Hunterilta Wallsendistä, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1941 nimellä HMS Burton. HMS Exmoorin tuhouduttua helmikuussa 1941 rakenteilla ollut alus päätettiin nimetä kesäkuussa uudelleen HMS Exmooriksi. Alus valmistui 18. lokakuuta.
Palvelus

Koeajojen ja varustamisen jälkeen alus siirtyi Scapa Flowhun, jossa se määrättiin koulutuksen jälkeen marraskuussa Gibraltarille suojaamaan saattueita. Alus liittyi 13. marraskuuta HMS Badsworthin, HMS Vanquisherin ja HMS Witchin kanssa saattueen WS12Z paikallissuojaksi. Alukset erkanivat 17. marraskuuta saattueesta palaten Clydeen.
Joulukuun alussa alus siirtyi Gibraltarille, jossa se liittyi HMS Blankneyn ja HMS Croomen kanssa 13. hävittäjälaivueeseen. Se liittyi 14. joulukuuta saattueeseen HG76 täydennettäessä 36. saattajaryhmää. Alus upotti 17. joulukuuta korvetti HMS Penstemonin sekä hävittäjien HMS Stanleyn ja Blankneyn kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-131. Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta palaten Gibraltarille.
Palvelus > 1943

Vuoden 1943 alussa aluksen laivuepalvelus Välimeren laivastossa jatkui. Se tuki 8. armeijan taistelua Libyassa ja Tunisiassa. Huhtikuussa alus siirrettiin Maltalle tukemaan taistelutoimia ja suojaamaan saattueita.
Alus muodosti 7.–13. toukokuuta HMS Nubianin, HMS Paladinin, HMS Petardin, HMS Jerviksen, Laforeyn, HMS Loyalin, HMS Tartarin ja Puolan merivoimien ORP Blyskawican sekä laivueensa alusten kanssa operaatio Retributionia varten Boneen kootun Force Q:n, jonka tehtävänä oli estää akselivaltojen joukkojen evakuoiminen Sisiliaan. Alus määrättiin kesäkuussa suunnitteilla olevaan Sisilian maihinnousuun.
Alus lähti 5. heinäkuuta Port Saidista maihinnoususaattueen MWF36 mukana. Se erkani 8. heinäkuuta saattueesta tankatakseen. Alus palasi seuraavana päivänä saattueeseen, josta se erkani 10. heinäkuuta saavuttuaan sillanpäähän Bark Westiin. Alus siirtyi ilmasuojaksi sekä estämään vihollisen laivastovoimien pääsyn alueelle. Alus joutui Augustan rannikkotykistön tuleen pyrkiessään satamaan HMS Eskimon ja Kreikan laivaston Kanariksen kanssa.
Elokuussa alus määrättiin Salernon maihinnousuun ja se liittyi Task Force 65:een 19. hävittäjälaivueen Laforeyn, HMS Lookoutin, Loyalin, Nubianin ja Tartarin sekä saattuehävittäjien HMS Mendipin, Dulvertonin, Tetcottin, HMS Belvoirin, HMS Brocklesbyn, HMS Quantockin, HMS Blackmoren, HMS Breconin, Beaufortin, HMS Ledburyn ja Kreikan laivaston Pindoksen kanssa.
Syyskuun alussa alus siirtyi Tripoliin, josta se saattoi 6. syyskuuta saattueen TSF1 sillanpäähän. Alus erkani 10. syyskuuta saattueesta määränpäässä ja se siirtyi sillanpään ankkuripaikan ilmasuojaksi ja maihinnousun tulitukiosastoon, kunnes se siirrettiin 16. syyskuuta suojaamaan maihinnousualuetta Saksan laivaston E-veneiden hyökkäyksiltä.
Alus siirrettiin lokakuussa 5. hävittäjälaivueen mukana itäiselle Välimerelle tukemaan Egeanmeren saarten sotilasoperaatioita, joihin oli muodostunut sotilaallinen tyhjiö Italian antauduttua. Alus lähti 24. lokakuuta Aleksandriasta HMS Auroran, HMS Pathfinderin ja HMS Blencathran kanssa vapauttaakseen HMS Phoeben, Aldenhamin ja Hursleyn tuki tehtävistä. Alus oli 8. marraskuuta Egeanmerellä etsimässä saksalaisia joukkoja kuljettavia aluksia. Seuraavana päivänä se siirtyi tuloksettoman etsinnän jälkeen Levithaan HMS Furyn ja Blencathran kanssa.
Alukselle kuormattiin 13. marraskuuta Aleksandriassa Lerokselle kuljetettavaksi kymmenen tonnia ampumatarvikkeita. Seuraavana päivänä se lähti Furyn ja Puolan laivaston ORP Krakowiakin kanssa Limassoliin ja edelleen Lerokselle. Osasto määrättiin palaamaan Leroksen varuskunnan antauduttua.
Alus osallistui 24. marraskuuta operaatio Rumble Bumbleen. Se vapautti 4. joulukuuta Aldenhamin kanssa HMS Pennin ja Petardin, jotka suojasivat Limassolista Aleksandriaan vaurioitunutta Kreikan laivaston Adriasta. Alukset saapuivat 6. joulukuuta Aleksandriaan, jolloin Exmoor määrättiin 22. hävittäjälaivueeseen Algeriin. Alus lähti matkaan välittömästi täydennysten jälkeen.
Palvelus > 1944

Vuoden 1944 alusta alus torjui laivueen mukana sukellusveneitä keskisellä Välimerellä sekä tuki maajoukkojen operaatioita. Alus määrättiin helmikuussa suojaamaan saattueita ja tukemaan maajoukkoja Anzion maihinnousuun, missä tehtävässä se palveli kuukauden lopun.
Alus upotti 10. maaliskuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-450 Anzion edustalla Blankneyn, Blencathran ja Breconin kanssa (41°11′N, 12°27′E). Aluksen saattueiden suojaaminen ja maavoimien tukeminen keskisellä Välimerellä jatkui, kunnes se siirrettiin lokakuussa suojaamaan saattueita Kreikan mantereelle (operaatio Manna) ja samalla se siirrettiin laivueenjohtajaksi 3. hävittäjälaivueeseen.
Palvelus > 1945

Vuoden 1945 alussa Exmoor esti Saksan laivaston toimintaa Egeanmerellä sekä tuki alueen saarten ja Kreikan mantereen takaisinvaltausta. Alus suojasi Ledburyn ja Tetcottin kanssa Niseroon lähetettyjä kreikkalaisia joukkoja. Se tuki maajoukkojen taisteluita alueella, kunnes se määrättiin huhtikuussa Tarantoon huollettavaksi.
Toukokuun alus oli huollettavana, minä aikana se siirrettiin Itäisen laivaston reserviin. Se palasi palvelukseen touko-kesäkuun vaihteessa ja alus aloitti 1. kesäkuuta matkansa kotimaahan, jossa se siirrettiin Royal Albert Docksin telakalle Lontoossa. Tarve ulkomaan palvelukseen peruuntui elokuussa, jolloin myös aluksen korjaus keskeytettiin.
Alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin marraskuussa Portsmouthin reserviin. Alus makasi ankkurissa, kunnes se sijoitettiin 1953 poistolistalle.
Tanskan laivasto

Exmoor myytiin Tanskan laivastolle, joka nimesi sen KDM Valdemar Sejriksi. Tanska siirsi aluksen poistolistalle 1962 ja se romutettiin 1966.
Antoni Piechniczek

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Antoni Krzysztof Piechniczek
Syntymäaika: 3. toukokuuta 1942 (ikä 82)
Syntymäpaikka: Chorzów, Puola
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|   1960–1961 1961–1965 1965–1972 1972–1973 |  Zryw Chorzów  Naprzód Lipidy  Legia Varsova  Ruch Chorzów  LB Châteauroux |  |
Maajoukkue
| 1967–1969 |  Puolan maajoukkue | 3 (0) |
Valmennusura
1973–1975 1975–1979 1980–1981 1981–1986 1986–1987 1987–1990 1988 1989 1993–1995 1996–1997 1997 2000:  BKS Bielsko  Odra Opole  Ruch Chorzów  Puolan maajoukkue  KS Górnik Zabrze  Espérance  Tunisian maajoukkue  Tunisian maajoukkue  Arabiemiirikuntien maajoukkue  Puolan maajoukkue  Al-Rayyan Club  Espérance
Antoni Krzysztof Piechniczek (s. 3. toukokuuta 1942) on puolalainen poliitikko, jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Vuodesta 2007 lähtien hän on istunut Puolan parlamentin ylähuoneessa.
Ura pelaajana

Piechniczek pelasi urallaan puolustajana. Hän aloitti uransa Zryc Chorzówin juniorijoukkueessa, josta siirtyi 1960 Naprzód Lipinyn kautta Legia Varsovaan. Hän oli voittamassa seuran paidassa Puolan cupin mestaruutta 1964 ja seuraavana vuonna hän pelasi joukkueen kanssa Cup-voittajien Cupin puolivälierissä. Hän siirtyi Ruch Chorzówiin 1965 ja edusti seuraa vuosikymmenen loppuun saakka. Ruchissa hän juhli Puolan mestaruutta 1968. Viimeiseksi seuraksi Piechniczekin uralla jäi ranskalainen LB Châteauroux, jota hän edusti kaudella 1972/73.
Puolan maajoukkuepaidassa Piechniczek esiintyi kolmesti.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Puolan mestaruus: 1968
Puolan cup: 1964
Hopeaa (2): 1968, 1970
Ura valmentajana

Piechniczek opiskeli pelaajauransa ohella Varsovan yliopistossa liikunnanopettajaksi valmistuen vuonna 1965. Pelaajauransa jälkeen hän aloitti uran valmentajana BKS Bielskossa. Hän toimi 1970-luvun lopulla pitkään Odra Opolen päävalmentajana, kunnes palasi 1980 Ruch Chorzówiin.
Puolan maajoukkuevalmentaja Ryszard Kuleszan saatua yllättäen potkut joulukuussa 1981 nousi Piechniczek uudeksi maajoukkuevalmentajaksi. Hän johdatti joukkueensa MM-kisoihin 1982, joissa Puola eteni komeasti pronssiotteluun. Kisojen päätteeksi Piechniczekin ja pelaajien kaulaan ripustettiin mitalit, kun Ranska kaatui 3–2.  Vaikka Puola jäikin rannalle EM-kisoista 1984, sai Piechniczek jatkaa tehtävissään. Hän luotsasi Puolan toistamiseen MM-kisoihin, mutta Meksikosta tuomisina oli vain paikka kuudentoista parhaan joukossa.
Kisojen jälkeen Piechniczek siirtyi KS Górnik Zabrzen päävalmentajaksi ja luotsasi joukkueen Puolan mestariksi 1987. Tämän pestinsä jälkeen hän toimi Tunisian ja Arabiemiirikuntien maajoukkueiden päävalmentajana. Hän palasi Puolan maajoukkueeseen 1996, mutta jätti tehtävänsä maan jäätyä rannalle MM-kisoista 1998. Vuonna 1997 hän toimi vielä qatarilaisen Al-Rayyanin päävalmentajana.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

MM-pronssia: 1982
MM-2.kierros: 1986
Puolan mestaruus: 1987
Tunisian-mestaruus: 1988, 1989
Tunisian cup: 1989
Puolan vuoden valmentaja: 1978
Ura poliitikkona

Piechniczek on 2000-luvulla ollut aktiivisesti mukana Puolan politiikassa. Hänet valittiin vuonna 2002 Sleesian alueparlamenttiin ja hän toimi myös varapuheenjohtajana. Vuonna 2007 hän nousi Puolan parlamentin ylähuoneeseen.
Hakusan

| Hakusan (白山市) |
| --- | --- |
 Hakusanin kaupungin Japaninmeren rannikkoaluetta
 lippu:  Symboli
 Hakusanin sijainti Ishikawan prefektuurissa
 Hakusan
 Koordinaatit: 36°30′51.9″N, 136°33′56.1″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu tai Hokuriku
Prefektuuri:  Ishikawa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  754,93 km²
Väkiluku (2017):  112 924
 – Väestötiheys:  150 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Keisarinelämänlanka
 – Puu:  Fagus crenata
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.hakusan.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hakusan (jap. 白山市, Hakusan-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Ishikawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kanazawan eteläpuolella; kaupungin alue ulottuu Japaninmeren rannikolta Hakuvuorelle, jolta se on saanut nimensä. Hakusan on pinta-alaltaan prefektuurin suurin kaupunki, jonka asutus on keskittynyt Japaninmeren rannikkoalangolle. Tedorijoki virtaa kaupungin läpi. Hakusanissa on 112 924 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 754,93 neliökilometriä.
Hakusan on kaupunkina nuori: se perustettiin vuonna 2005, kun Mattōn kaupunki ja seitsemän muuta kuntaa liittyivät yhteen. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin Hokuriku-päälinja ja Hokuriku-rautateiden Ishikawa-linja.
Kuvia

Hakuvuori
Yksi Tedorijoen padoista
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakusan Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Anaïs Oyembo

Anaïs Ntchaga Oyembo (s. 30. kesäkuuta 1980) on gabonilainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä naisten 100 metrin juoksussa, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä seitsemänneksi ajalla 12.19. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 11.94 (1999).
Apilasaniainen

| Apilasaniainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Salviniales
Heimo::  Ormiokasvit Marsileaceae
Suku::  Apilasaniaiset Marsilea
Laji::  quadrifolia
Kaksiosainen nimi
 Marsilea quadrifolia  L. 
Katso myös
   Apilasaniainen Wikispeciesissä   Apilasaniainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Apilasaniainen eli euroopanapilasaniainen (Marsilea quadrifolia) on vedessä elävä saniaislaji, joka kuuluu ormiokasveihin. Sen suikertavasta varresta kasvaa yksittäin neliapilaa muistuttavia lehtiä, joissa on kaksi lehdykkäparia. Lehdet kelluvat usein veden pinnalla. Itiöt kehittyvät ruodin alaosan kahdessa kotelossa. Laji on heterosporinen, itiöitä on kahdenkokoisia isoitiöitä ja pikkuitiöitä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Apilasaniainen (euroopanapilasaniainen) – Marsilea quadrifolia
Armas Stenberg

Armas Wilhelm Stenberg (6. maaliskuuta 1890 Helsinki – 10. kesäkuuta 1965) oli suomalainen kirjakauppias.
Stenbergin vanhemmat olivat tehtailija Isak Wilhelm Stenberg ja Anna Lovisa Johansson. Hän kävi kuusi luokkaa normaalilyseota ja teki opintomatkoja Tukholmaan, Kööpenhaminaan, Berliiniin ja Leipzigiin.
Stenberg oli libristinä muun muassa Porissa 1913–1918 ja hän oli toimitusjohtajana Porin kirjakauppa Oy:ssä 1919–1920 ja Porvoon kirjakauppa Oy:ssä 1920–1922. Vuosina 1922–1939 hän oli Akateemisen kirjakaupan mainos- ja myymäläpäällikkönä ja tämän jälkeen Waseniuksen kirjakaupan johtajana vuodesta 1939. Stenberg oli Suomen kirjakauppiasyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1921, Suomen kirjakauppakoulun johtokunnan jäsenenä ja opettajana 1923–1952, Kirjapalvelun johtokunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1948 sekä Suomen kirjakauppalehden toimittajana 1921–1932 ja Kirjakauppias-lehden päätoimittajana 1933–1941. Suomen sisällissodan jälkeen hän toimi Satakunnan sotilaspiiriesikunnan rahaston- ja taloudenhoitajana vuonna 1918. Stenberg julkaisi Suomen kirjakauppahistoriaa käsitteleviä tutkimuksia ja teoksia.
Julkaisuja

Nimellä A. W. Stenberg:
Suomen kirjakauppiaita - Finlands bokhandlare : kokoelma elämäkerrallisia tietoja Suomen entisistä ja nykyisistä kirjankustantajista, kirjakauppiaista ja libristeistä. Suomen kirjakaupan keskusjärjestö - WSOY 1923, Gideon Gyllenbergin kanssa
Kirjakauppahistoriallinen pakina Helsingin kirjakauppiaista ja kirjakaupoista v. 1675-1900. Helsinki 1931
Suomen kaupunkikirjakauppojen matrikkeli 1936; toim. A. W. Stenberg. Suomen kirjakauppiasyhdistys, Helsinki 1936
Boklådor och bokhandlare i Helsingfors, Borgå och Viborg. Söderström, Helsingfors 1942, suomeksi nimellä Kirjakauppoja ja kirjakauppiaita Helsingissä, Porvoossa ja Viipurissa. Otava 1943
Nuorille libristeille. WSOY 1947
Kirjakaupan ikkunanäyttelyt: näkökohtia ja ohjeita. WSOY 1950
Om bokhandelsprivilegier anhålles: utdrag ur finländsk bokhandelskrönika. Söderström, Helsingfors 1962
Suomen ensimmäisiä kirjakauppiaita, Tammi 1962
Aiheesta muualla

A. W. Stenberg : Aleksis Kiven lempilapsi, Suomen Kuvalehti, 06.10.1928, nro 41, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Apina pulpetissa

| Apina pulpetissa: ysiluokan yhteisöllisyys |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tommi Hoikkala ja Petri Paju
Kansitaiteilija:  Satu Kontinen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  246
ISBN:  978-952-495-304-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Apina pulpetissa: ysiluokan yhteisöllisyys on Tommi Hoikkalan ja Petri Pajun vuonna 2013 ilmestynyt kirja. Teoksen julkaisivat Nuorisotutkimusseura ja Gaudeamus. Kirja liittyy Nuorisotutkimusverkoston hankkeeseen ”Suomen ihanuus ja kurjuus: miten kasvatamme lapsiamme ja nuoriamme”.
Aiheesta muualla

Jaana-Mirjam Mustavuori: Takaisin kouluun. Helsingin Sanomat 10.10.2013.
Jari Rekola, Kati Suhonen ja Mira Valkonen: Apina pulpetissa. Kommentti 23.12.2013.
Harmaarintahuitti

| Harmaarintahuitti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Suokanat Amaurornis
Laji::  cinerea
Kaksiosainen nimi
 Amaurornis cinerea  (Vieillot, 1819) 
Katso myös
   Harmaarintahuitti Wikispeciesissä   Harmaarintahuitti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaarintahuitti (Amaurornis cinerea) on kaakkoisaasialainen ja oseanialainen rantakana. Sen esiintymisalue ulottuu Malesiasta, Filippiineiltä ja Indonesiasta Papua-Uuteen-Guineaan ja Pohjois-Australiaan, sekä itään Mikronesiaan, Melanesiaan ja Polynesian keskiosiin Fidžille ja Samoalle. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1819.
Laji luokiteltiin aiemmin huitteihin.
Harmaapäävireo

| Harmaapäävireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vireot Vireo
Laji::  cassinii
Kaksiosainen nimi
 Vireo cassinii  Xántus, 1858 
Katso myös
   Harmaapäävireo Wikispeciesissä   Harmaapäävireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaapäävireo (Vireo cassinii) on pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Kanadan lounaisosista Yhdysvaltain länsiosiin ja Meksikon luoteis- ja länsiosiin, Baja Californiaan saakka. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. János Xántus kuvaili lajin holotyypin Kalifornian Fort Tejonista vuonna 1858, ja nimesi lajin John Cassinin kunniaksi.
Hattelmalanjärvi

| Hattelmalanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Hämeen maakunta
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°58′13″N, 24°26′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vanajanselän alue‎ (35.23)
Laskuoja:  Tyrynoja 
Järvinumero:  35.233.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,1  m 
Rantaviiva:  2,865 km 
Pinta-ala:  25,287  ha 
 fiHattelmalanjärvi 
Hattelmalanjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Luolajan kaupunginosassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueeseen.
Maantietoa

Järvi on 750 metriä pitkä, 550 metriä leveä ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Järven vedenpinnan korkeus on 103,1 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä. Se on pitkälle umpeenkasvanut. Alue on Natura 2000-alue. Lähialueella on runsaasti asutusta ja viljelyalueita. Hattelmalanjärvellä on monipuolinen vesi-, kahlaaja- ja ruoikkolinnusto. Alue on tärkeä lintujen muutonaikaisena levähdyspaikkana. Järven rannalla on lintutorni. Hattelmalanjärvi laskee Tyrynojaa pitkin Vanajaveteen.
Antti Vuorijärvi

Antti Vuorijärvi on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Vuorijärvi piirtää Formula 1 -aiheista sarjakuvaa F1-toons. Sarjakuvapiirtäjäksi hän ryhtyi vuonna 1998. Vuorijärven töissä on nähtävillä vaikutteita sarjakuvapiirtäjä Maurice de Beveren ja poptaiteilija Roy Lichtensteinin kädenjäljistä.
Haavanlehtikuoriainen

| Haavanlehtikuoriainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Lehtikuoriaiset Chrysomelidae
Alaheimo::  Chrysomelinae
Tribus::  Chrysomelini
Suku::  Aitolehtikuoriaiset Chrysomela
Laji::  populi
Kaksiosainen nimi
 Chrysomela populi  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Haavanlehtikuoriainen Wikispeciesissä   Haavanlehtikuoriainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haavanlehtikuoriainen (Chrysomela populi) on aikuisena talvehtiva kovakuoriainen.
Ulkonäkö

Haavanlehtikuoriaisen kuoren väri vaihtelee kirkkaanoranssista tummanruskeaan ja keltaiseen. Sen pää saattaa auringonvalossa näyttää hehkuvan sateenkaaren väreissä. Ruumis on tummanmusta. Sillä on kolme jalkaparia ja niiden päissä terävähköt ”kynnet”. Kuoriaista pidetään ns. normaalina kuoriaisena muotonsa takia (puolikuu). Sen kuoressa on pieni musta täplä peitinsiipiliitoksessa. Se on noin 10–12 mm pitkä ja puolipallon muotoinen.
Ravinto

Sekä toukat että aikuiset kuoriaiset syövät pajun- ja haavanlehtiä. Mahdolliset tuhot metsälle/metsäyhtiöille ovat vähäisiä.
Levinneisyys

Koko Etelä-Suomesta Pohjanmaalle asti.
Lisääntyminen

Muninta-aika alkaa touko-kesäkuun vaiheessa ja jatkuu heinäkuun alkuun. Naaras munii 40–50 munaa kerrallaan ja jopa yli tuhat munaa yhteensä lehtien alapinnalle.
Haavanlehtikuoriaisen saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Calathus fuscipes, maakiitäjäiset (Carabidae), etelänharsokorento (Chrysopa formosa), pihaharsokorento (Chrysoperla carnea), Coccinella saucerotti, kaljukekomuurahainen (Formica polyctena), piikkilude (Picromerus bidens) ja välkelude (Zicrona caerulea).
Talvehtiminen

Haavanlehtikuoriainen talvehtii lehtien alla eli se on monivuotinen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Haavanlehtikuoriainen (Chrysomela populi)
Ötökkätieto: Haavanlehtikuoriainen (Chrysomela populi)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Isohaavanlehtikuoriainen (Chrysomela populi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Pherobase: Semiochemicals of Chrysomela populi, the Red poplar leafbeetle (englanniksi)