stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pjongjangin taistelu
Taistelu

Japanilaiset joukot etenivät Pjongjangiin eri suunnista. 15. syyskuuta joukot tekivät suoran hyökkäyksen linnoitusta vastaan pohjoisesta ja kaakosta heikon tykkitulen tukemana. Kiinalaisten vahva puolustus romahti japanilaisten tehdessä odottamattoman sivustahyökkäyksen selustaan. Iltapäivällä linnake nosti valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta antautuminen viivästyi voimakkaan sadekuuron vuoksi. Käyttäen viivästystä ja laskeutuvaa pimeää hyväkseen eloonjääneet kiinalaiset pakenivat rannikolle ja matalan Jalujoen yli rajakaupunki Wijuun (nyk. Uiju)
Seuraukset

Pjongjangin taistelun jälkeen Japanin 1. armeijan komentajaksi tuli kenraali Nozu marsalkan terveysongelmien vuoksi. 5. divisioonan komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Yasukata Oku. Japanilaisjoukot jatkoivat etenemistä pohjoiseen Jalujoelle ilman vastarintaa kiinalaisten päätettyä vetäytyä Pohjois-Koreasta ja asettua puolustukseen Jalujoen pohjoisrannalle.
Käännös suomeksi
Plintti

Plintti attikalais-joonialaisen baasin ja stylobaatin (tummalla) välissä.
Plintti (m.kreik. πλίνθος, plinthos, harvemmin πλίνθον, plinthon) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pylvään baasin eli pylväänjalan alla oleva aluslaatta, joka lepää stylobaatilla. Kaikissa pylväissä ei ollut plinttiä. Sitä esiintyy muissa klassisissa pylväsjärjestelmissä, mutta ei alkuperäisessä doorilaisessa pylväsjärjestelmässä, jossa ei ollut myöskään baasia; sen sijaan sitä esiintyy roomalaisissa doorilaisissa pylväissä. Vastaava kivilaatta pylvään päällä on nimeltään abakus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta plintti Wikimedia Commonsissa
Luettelo planetaarisista sumuista

Luettelo planetaarisista sumuista on epätäydellinen luettelo planetaarisista sumuista.
Pohjoinen taivas

| Nimi | Messier | NGC | Muut designaatiot | Löytövuosi | Etäisyys (kvv) | Kirkkaus | Tähdistö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | NGC 6751 |  |  | 6,5 | 15,8 | Kotka |
|  |  | NGC 6210 |  |  | 4,7 | 9,3 | Herkules |
|  |  | NGC 2359 |  |  | 15 | 11,45 | Iso koira |
|  |  | NGC 40 |  | 1788 | 3,5 | 11,4 | Kefeus |
|  |  | NGC 3242 |  | 1785 | 1,4 | 8,6 | Vesikäärme |
| Vilkkusumu |  | NGC 6826 |  |  | 2,0 | 8,8 | Joutsen |
| Nostopainosumu | M27 | NGC 6853 |  | 1764 | 1,36 ±0,21 | 7,5 | Kettu |
| Lyyran rengassumu | M57 | NGC 6720 |  | 1779 | 2,3 ±1,5 | 9 | Lyyra |
| Eskimosumu |  | NGC 2392 |  | 1787 | 2,9 (arvio) | 10,1 | Kaksoset |
| Ötökkäsumu |  | NGC 6302 |  | 1888 | 3,4 ± 0,5 | 7,1B | Skorpioni |
| Kissansilmäsumu |  | NGC 6543 |  | 1786 | 3,3 ± 0,9 | 9,8B | Lohikäärme |
| Pieni haamusumu |  | NGC 6369 |  | 1800 |  | 9,9 | Käärmeenkantaja |
| Meduusasumu |  |  |  | 1955 | 1,0 (arvio) | 15,99 | Kaksoset |
| Saturnussumu |  | NGC 7009 |  | 1782 | 3,0 (arvio) | 12,8 | Vesimies |
|  |  | NGC 7027 |  | 1878 | 3,0 (arvio) | 10 | Joutsen |
| Helix-sumu |  | NGC 7293 |  | 1824 | 0,68 ±0,15 | 13,5 | Vesimies |
| Pieni nostopainosumu | M76 | NGC 650, NGC 651 |  | 1780 | 3,4 (arvio) | 10,1 | Perseus |
| Pöllösumu | M97 | NGC 3587 |  | 1781 | 2,6 (arvio) | 9,9 | Iso karhu |
|  |  | NGC 6537 |  | 1888 | 3,9 (arvio) | 11,9 | Jousimies |
| Perhossumu |  |  | M2-9 | 1947 | 2,1 | 14,7 | Käärmeenkantaja |
|  |  |  | M1-92 | 1946 | 15,0 (maksimissaan) | 11,7 | Joutsen |
|  |  | NGC 2346 |  | 1802 | 3,9 (arvio) | 11,9 | Yksisarvinen |
|  |  |  | Abell 39 | 1955 | 6,8 (arvio) | 13,7 | Herkules |
| Jones-Emberson 1 |  |  | PK 164+31.1 | 1939 | 1,6 (arvio) | 14,0 | Ilves |
|  |  |  | IC 3568 | 1918 | 4,5 (arvio) | 12 | Kirahvi |
| Saippuakuplasumu |  |  | PN G75.5 1.7 | 2008 | 4 (arvio) |  | Joutsen |
Eteläinen taivas

| Nimi | Messier | NGC | Muut designaatiot | Löytövuosi | Etäisyys (kvv) | Kirkkaus | Tähdistö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | Hen 2-47 |  | 6,6 |  | Köli |
|  |  | NGC 6565 |  |  |  |  | Jousimies |
| 8 purkauksen sumu |  | NGC 3132 |  | 1888 | 2,6 (arvio) | 9,87 | Purje |
|  |  | NGC 2438 |  | 1786 | 2,9 (arvio) | 11,5 | Peräkeula |
| Verkkosumu |  |  | IC 4406 | 1888-1907 | 2,0 (arvio) |  | Susi |
|  |  | NGC 2440 |  | 1790 | 3,6 (arvio) | 9,3 | Peräkeula |
|  |  |  | IC 418 | 1888-1894 | 1,3 (arvio) | 9,6 | Jänis |
|  |  |  | Hen 3-1357 | 1989 | 18 (arvio) | 10,75 | Alttari |
|  |  | NGC 5189 |  | 1835 | 2,6 (arvio) | 9,5 | Kärpänen |
|  |  |  | Mz 1 | 1922 | 3.4 ± 0.5 | 12.0 | Kulmaviivoitin |
| Muurahaissumu |  |  | Mz 3 | 1922 | 8,0 (arvio) | 13,8 | Kulmaviivoitin |
| Shapley 1 |  |  | PLN 329+2.1 | 1936 | ~1 | 12,6 | Kulmaviivoitin |
| Tiimalasisumu |  |  | MyCn18 | 1996 | 8,0 (arvio) | 13,0 | Kärpänen |
| NGC 3918 |  |  |  | 1834 | 4,9 | 8,5 |  |
Plastosyaniini

Malli pinaatin plastosyaniinin rakenteesta
Plastosyaniini on useissa kasveissa sekä yhteyttävissä levissä ja syanobakteereissa esiintyvä kuparia sisältävä proteiini. Tämä proteiini osallistuu fotosynteesin niin kutsuttuihin valoreaktioihin ja toimii niissä elektroneja siirtävänä proteiinina.
Rakenne ja toiminta

Plastosyaniinin eristi ensimmäisenä japanilainen biokemisti Sakae Katoh vuonna 1962 viherleviin kuuluvasta lajista Chlorella ellipsoidea. Plastosyaniini on suhteellisen pienikokoinen proteiini. Se koostuu 99 aminohaposta ja sen molekyylimassa on 10,5 kDa. Kaikkien kasvilajien plastosyaniinin aminohapposekvenssissä on yhteistä noin kaksi kolmasosaa. Plastosyaniini sitoutuu kupari-ioniin neljällä aminohapolla, jotka ovat kaksi histidiiniä, kysteiini ja metioniini. Histidiinit sitoutuvat kupari-ioniin imidatsolirenkaan typpiatomien välityksessä ja kysteiini ja metioniini sitoutuvat rikkiatomien välityksellä. Plastosyaniinin kolmiulotteinen rakenne on niin kutsuttu β-tynnyrirakenne, joka koostuu β-laskoksista. Kolmiulotteisessa rakenteessa hydrofobiset aminohapot ovat suuntautuneet tynnyrin sisäpuolelle ja tämä tekee proteiinista suhteellisen hyvin veteen liukenevan. Plastosyaniini on väriltään sinistä johtuen proteiiniin sitoutuneesta kupari-ionista.
Plastosyaniinia esiintyy kasveissa ja levissä viherhiukkasten yhteyttämiskalvostojen eli tylakoidien sisällä. Plastosyaniini vastaanottaa elektroneja sytokromi-b6f-kompleksilta, jolloin proteiinin kupari-ioni pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle +I. Tämän jälkeen plastosyaniini kulkeutuu yhteyttämiskalvoston sisällä proteiinille nimeltä P700+ ja luovuttaa tällä elektroneja. Samalla kupari-ioni hapettuu jälleen hapetusluvulle +II. Sytokromi-b6f-kompleksi on osa niin kutsuttua fotosysteemi II:ta ja P700+ on osa niin kutsuttua fotosysteemi I:tä. Plastosyaniini toimii elektroninsiirtäjänä näiden kahden yhteyttämisen fotosysteemien välillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
InterPro Protein sequence analysis & classification: Plastocyanin (IPR002387) (englanniksi)
UniProtKB: PETE – Plastocyanin, chloroplastic precursor (P00289) (englanniksi)
Kuparin sitoutuminen plastosyaniiniin
Valeri Pidlužni

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | München 1976 | pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Wien 1979 | pituushyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Moskova 1973 |  pituushyppy |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 |  pituushyppy |  |
Valeri Vasiljovitš Pidlužni (ukr. Валерій Васильович Підлужний, ven. Валерий Васильевич Подлужный, 22. elokuuta 1952 Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 4. lokakuuta 2021) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut pituushyppääjä, joka saavutti urallaan olympiapronssia ja Euroopan-mestaruuden.
Podlužni sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kymmenenneksi tuloksella 768 cm. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 772 cm. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti uransa ainoan arvokisavoiton; hän voitti kultaa tuloksella 812 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 788 cm, jonka hän hyppäsi toisella hyppykierroksella. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli kuudes tuloksella 789 cm. Moskovan 1980 olympialaisissa hän saavutti pronssia tuloksella 818 cm. Hänen ensimmäiset hyppynsä kantoivat 807, 808 ja 797 cm, ja hän oli kolmen kierroksen jälkeen kilpailussa kuudentena. Neljännellä kierroksella hän hyppäsi parhaan tuloksensa 818 cm, viides hyppy oli yliastuttu ja kuudennella hypyllä oli mittaa 782 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Podlužni sijoittui neljänneksi Göteborgissa 1974 tuloksella 797 cm sekä saavutti hopeaa Münchenissä 1976 tuloksella 779 cm ja Wienissä 1979 tuloksella 786 cm.
Podlužni voitti universiadimestaruuden Moskovassa 1973 tuloksella 815 cm ja Méxicossa 1979 tuloksella 816 cm.
Plecodus

| Plecodus> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Plecodus  Boulenger, 1898
Katso myös
   Plecodus Wikispeciesissä   Plecodus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Plecodus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan Afrikasta:
Plecodus elaviae Poll, 1949 – isosuomunsyöjä
Plecodus multidentatus Poll, 1952 – naskalisuomunsyöjä
Plecodus straeleni Poll, 1948 – raitasuomunsyöjä
Pljos

Kaupunki
Pljos (ven. Плёс) on kaupunki Ivanovon alueen Volgan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla paikassa, jossa joki puhkaisee ”portin” moreeniharjuun, 71 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Asukkaita on 2 438 henkeä (vuonna 2010).
Kaupungin on perustanut Moskovan suuriruhtinas Vasili II suojamaan Kostromaa ja Moskovaa tataarien hyökkäyksiltä. Šolonka-joen suuhun rakennettiin puinen linnoitus, josta on säilynyt maavallien jäänteitä. Sen ympärille syntyi kolme esikaupunkia. 1600–1700-luvuilla kaupunki oli huomattava pellava- ja kangaskaupan keskus. Vuonna 1778 siitä tuli Kostroman lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki, mutta myöhemmin se menetti hallinnolliset tehtävänsä.
1800-luvun lopulla Pljosin talous taantui rautateiden rakentamisen ja Volgan liikenteen vähenemisen takia. Luonnonkauniin ympäristönsä ansiosta siitä tuli sivistyneistön suosima huvilakaupunki, jossa mm. taidemaalari Isaak Levitan asui ja työskenteli vuosina 1888–1889.
Pljosin vaakuna vuodelta 1779.
Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali (1699)
Volgan rannan kukkuloilla on useita vanhoja kirkkoja: 1600–1700-lukujen vaihteessa rakennettu Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali, Pietari-Paavalin kirkko (1841), klassistiset Kolminaisuuden kirkot (1808 ja 1828). Kaupungin pohjoislaidalla sijaitsevat myöhäisklassistinen Kristuksen kirkastumisen kirkko (1849) ja klassistinen Varvaran kirkko (1821). Rantakaupungin keskus on kauppatori, jolla sijaitsevat klassistinen Ylösnousemuksen kirkko (1817), 1800-luvun alun kauppahallit ja paloasema. Kaupungissa on säilynyt runsaasti 1700–1800-luvun vaihteen kaksikerroksisia kauppiastaloja. Arkkitehtuuriltaan erikoinen on 1900-luvun alussa rakennettu jugendtyylinen Pavlovin huvila. Kahden kilometrin päässä kaupungista Spas-Bereznikin eli Prudskojen kylässä on vuonna 1682 rakennettu Kristuksen kirkko.
Nykyään Pljos on suojeltu museoalue ja suosittu matkailukohde. Taidegalleriassa ja Isaak Levitanin kotimuseossa on seudulla työskennelleiden maisemamaalarien teoksia. Kaupungin lähellä sijaitsee Fjodor Šaljapinin entinen huvila.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pljosin museoalueen sivusto (venäjäksi)
Pljosin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Ivanovon alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Ivanovo

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
Didier Pironi

| Didier Pironi |
| --- | --- |
 Pironi vuonna 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1952  Villecresnes 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1978–1982
Talli(t):  Tyrrell, Ligier, Ferrari
Kilpailuja:  72 (70 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  3
Palkintosijoja:  13
Paalupaikkoja:  4
Nopeimpia kierroksia:  5
MM-pisteitä:  101
Ensimmäinen kilpailu:  Argentiinan GP 1978
Ensimmäinen voitto:  Belgian GP 1980
Viimeinen voitto:  Hollannin GP 1982
Viimeinen kilpailu:  Saksan GP 1982
Pironi F2-autossa vuonna 1977.
Didier Pironi (26. maaliskuuta 1952 Villecresnes, Ranska – 23. elokuuta 1987 Southampton, Englanti, Iso-Britannia) oli ranskalainen kilpa-autoilija ja kilpaveneilijä. Hän opiskeli yliopistossa ennen F1-uraansa ja kuului yliopiston uintijoukkueeseen.
Elämä > F1-ura

Pironi ajoi Formula 1 -luokassa kausina 1978–1982 Tyrrellin, Ligierin ja Ferrarin F1-talleissa. Kaudella 1982 hän oli lähellä voittaa maailmanmestaruuden Ferrarilla, mutta hän ajoi pahan kolarin Hockenheimissa Saksan GP:n harjoituksissa ja loukkaantui hengenvaarallisesti. Pironi jäi pois kauden viidestä viimeisestä osakilpailusta, ja maailmanmestaruuden vei lopulta Keke Rosberg 44 pisteellä. Pironi johti onnettomuushetkellä MM-sarjaa 39 pisteellä ja hän sijoittui kaikesta huolimatta MM-sarjan kokonaispisteissä toiseksi.
Elämä > Uran jälkeen

F1-uransa jälkeen Pironi siirtyi kilpailemaan avomeriveneillä ja sai surmansa elokuussa 1987 hänen veneensä kaaduttua Wightsaaren edustalla ajetussa offshore-veneiden MM-osakilpailussa. Hänen onnettomuusveneensä nimi oli Colibri. Pironi toimi onnettomuusveneen ohjaajana. Hänen ohellaan onnettomuudessa surmansa saivat veneen navigaattori Bernard Giroux ja kaasuttaja Jean-Claude Guénard.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa

(Vahvennetut kilpailut tarkoittavat paalupaikkaa ja kursivoidut kilpailun nopeinta kierrosta)
| Vuosi | Talli | Malli | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Elf Team Tyrrell | Tyrrell 008 | Ford Cosworth V8 | ARG 14 | BRA 6 | RSA 6 | USW Kesk. | MON 5 | BEL 6 | ESP 12 | SWE Kesk. | FRA 10 | GBR Kesk. | GER 5 | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA Kesk. | USE 10 | CAN 7 | 15 | 7 |
| 1979 | Team Tyrrell | Tyrrell 009 | Ford Cosworth V8 | ARG Kesk. | BRA 4 | RSA Kesk. | USW DSQ | ESP 6 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 | 14 |
| 1979 | Candy Tyrrell Team | Tyrrell 009 | Ford Cosworth V8 |  |  |  |  |  | BEL 3 | MON Kesk. | FRA Kesk. | GBR 10 | GER 9 | AUT 7 | NED Kesk. | ITA 10 | CAN 5 | USE 3 |  | 10 | 14 |
| 1980 | Equipe Ligier Gitanes | Ligier JS11/15 | Ford Cosworth V8 | ARG Kesk. | BRA 4 | RSA 3 | USW 6 | BEL 1 | MON Kesk. | FRA 2 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA 6 | CAN 3 | USE 3 |  |  | 5 | 32 |
| 1981 | Scuderia Ferrari | Ferrari Ferrari 126CK | Ferrari V6T | USW Kesk. | BRA Kesk. | ARG Kesk. | SMR 5 | BEL 8 | MON 4 | ESP 15 | FRA 5 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 9 | NED Kesk. | ITA 5 | CAN Kesk. | CPL 9 |  | 13 | 9 |
| 1982 | Scuderia Ferrari | Ferrari Ferrari 126C2 | Ferrari V6T | RSA 18 | BRA 6 | USW Kesk. | SMR 1 | BEL DNS | MON 2 | DET 3 | CAN 9 | NED 1 | GBR 2 | FRA 3 | GER DNS | AUT | SUI | ITA | CPL | 2 | 39 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Didier Pironi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Platinadioksidi

| Platinadioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1314-15-4
PubChem CID:  345198
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PtO2
Moolimassa:  227,08 g/mol
Ulkomuoto:  Mustaa jauhetta
Sulamispiste:  450 °C 
Tiheys:  10,2 g/cm3 
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Platinadioksidi eli platina(IV)oksidi eli Adamsin katalyytti (PtO2) on platinan ja hapen muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden hydrauksessa. Aine muodostaa useita kidevedellisiä muotoja ja useimmiten platinadioksidista puhuttaessa tarkoitetaan sen monohydraattia PtO2·H2O.
Valmistus

Roger Adams ja V.Voorhees julkaisivat vuonna 1922 ensimmäisen tutkimuksen platinadioksidin valmistuksesta. Ainetta oli käytetty jo aikaisemmin, mutta menetelmät eivät olleet kovin hyviä.. Platinadioksidia valmistetaan kuumentamalla heksakloroplatinahappoa tai ammoniumheksakloroplatinaattia natriumnitraatin kanssa. Tuotteina syntyy platinanitraattia natriumkloridia ja typpihappoa. Kuumennettaessa platinanitraattia se hajoaa vapauttaen typpidioksidia ja happikaasua ja jäljelle jää kiinteä platinadioksidi.
Platinadioksidia voidaan valmistaa myös platina(IV)kloridista.
Käyttö

Platinadioksidia käytetään orgaanisten yhdisteiden hydraukseen. Platinadioksidi muuntuu prosessin yhteydessä hienojakoiseksi mustaksi platinaksi, joka on aktiivinen katalyytti. Käytetty katalyytti voidaan palauttaa ammoniumheksakloroplatinaatiksi käsittelemällä sitä kuningasvedellä ja ammoniakilla.
Platina(II)

| Platina(II)kloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10025-65-7
PubChem CID:  2770 ja 10199200
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PtCl2
Moolimassa:  265,98
Ulkomuoto:  Ruskehtavan vihreitä kiteitä
Sulamispiste:  581 °C (hajoaa) 
Tiheys:  6,05 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Platina(II)kloridi (PtCl2) on platina- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Platina(II)kloridia käytetään valmistettaessa muita platinayhdisteitä.
Rakenne ja ominaisuudet

Platina(II)kloridilla on kaksi eri kidemuotoa. Näistä matalammissa lämpötiloissa stabiili α-PtCl2 on väriltään oliivinvihreää ja sen rakenne koostuu särmiä ja kulmia keskenään jakavista PtCl4-yksiköistä. Lämpötilavälillä 500–600 °C stabiili β-PtCl2 on väriltään tumman punaista ja koostuu Pt6Cl12-yksiköistä ja on isomorfinen palladiumkloridin kanssa. Platina(II)kloridi hajoaa 581 °C:n lämpötilassa platinaksi ja kloorikaasuksi. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten bentseeniin. Suolahappo liuottaa platina(II)kloridin muodostaen kompleksisen tetrakloroplatinaatti(II)-ionin [PtCl4]2-. Ammoniakkiliuokset liuottavat yhdisteen muodostaen [Pt(NH3)4]2+-kompleksin.
Valmistus

Platina(II)kloridia voidaan valmistaa suoralla platinan kloorauksella 240–250 °C:n lämpötilassa. Sitä muodostuu myös kuumennettaessa platina(IV)kloridia. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat tetrakloroplatina(II)hapon haihdutus vakuumissa, tai heksakloroplatinahapon pelkistys hydratsiinilla.
Mamadou Lamine Dramé

Mamadou Laminen joukkojen ja ranskalaisten sotatoimet talvella 1886–1887.
Mamadou Lamine Dramé (myös Demba Dibassi, noin 1830 tai 1835 Gunjuru, Khasso – 9. joulukuuta 1887) oli islamilainen soninkepappi, joka johti Ranskan siirtomaavallan vastaista liikettä 1880-luvulla nykyisten Senegalin ja Malin alueilla.
Mamadou Lamine syntyi maraboutperheeseen Kayesin lähellä. Hän osallistui Umar Tallin uskonsotiin ja lähti sitten pyhinvaellusmatkalle Mekkaan. Paluumatkalla Mamadou Lamine liittyi senuseihin. Hän oli Amadou Tallin vankina Ségoussa ja palasi vuonna 1885 Senegaljoen yläjuoksulle.
Mamadou Lamine väitti olevansa Mahdin Länsi-Sudaniin nimittämä kalifi, jonka tehtävänä oli käydä pyhää sotaa ranskalaisia ja tukulorivaltakuntaa vastaan. Hän sai fulbejen, mandinkojen ja soninkejen avulla haltuunsa Bundun ja Senegaljoen laakson yläosan lukuun ottamatta ranskalaisia Bakelin, Médinen ja Kayesin linnoituksia.
Mamadou Lamine piiritti Bakelia huhtikuussa 1886 ja vetäytyi sitten pääkaupunkiinsa Diannaan Gambian yläjuoksulle. Joseph Gallienin johtamat ranskalaiset valloittivat Bundun ja hävittivät Diannan loppuvuodesta 1886. Pakosalle joutunut Mamadou Lamine sai surmansa haavoituttuaan taistelussa Toubakoutan luona. Hän on tärkeä henkilö soninkejen kansanperinteessä, ja häntä on kuvailtu myös uskonnolliseksi uudistajaksi ja kolonialismin vastaisen taistelun sankariksi.
Pistooli

Pistoolin päällysosat: 1. piippu 2. etutähtäin 3.luisti 4. uritus 5. takatähtäin 6. iskuvasara 7. varmistin 8. kahvavarmistin 9. kahvalevy 10. Ripustinrengas 11. lippaan pohjalevy 12. lippaan salpa 13. liipaisin 14. liipaisinkaari 15. luistin salpa
FN HP-DA (9.00 PIST 80) -pistooli.
Pistooli on lyhyt käsituliase, jota on mahdollista käyttää yhdellä kädellä ja jossa ei ole kiinteää olkatukea toisin kuin pitkissä käsituliaseissa, kuten esimerkiksi kiväärissä ja haulikossa.
Poikkeuksia tähän ovat erillisellä, yleensä irrotettavalla olkatuella varustetut pistoolit, pistoolikarabiinit. Esimerkkeinä tästä on Mauser M1916 eli niin sanottu Ukko-Mauser, tai Suomenkin poliisivoimien käytössä oleva MP5:n kertalaukausversio (toimintatapa itselataava kertatuli)lähde?. Sarjatulimahdollisuudella varustetut MP5:n versiot luokitellaan kuitenkin konepistooliksi.
Lisävarusteena hankittavia, pikakiinnitysmahdollisuudella varustettuja olkatukia on valmistettu useita sotilaspistooleja varten, kuten esimerkiksi Remington 1858, Parabellum P08, Lahti L-35, Mauser C96 ja Glock 17.
Teholtaan pistoolit ovat yleensä kiväärejä heikompia.
Käsitteen alkuperä

Pistooli-sanasta on kaksi selitystä. Toista käytetään englantilaisella kielialueella ja toista saksalaisella.
Toisen mukaan pistooli tulee italian sanasta pistolese, jonka merkityksiä ovat muun muassa ’[suuri] tikari, metsästysveitsi’. Tällaisen veitsen kokonaispituus saattaa olla jopa 60 senttimetriä. Sanalla on nykyitaliassa edelleen tämä merkitys. Pistolese, nimisana ’pistoialainen’, tulee Italian Toscanan kaupungista Pistoia, jossa valmistetaan edelleenkin rauta- ja terästuotteita, mutta uuden ajan alussa myös erilaisia kylmiä aseita ja tuliaseita. Italian pistolet on sanan lyhyempi muoto. Tämän selityksen mukaan pistooli on tarkoittanut alun perin tikaria, josta sana on siirtynyt käyttötarkoituksen mukaan tarkoittamaan ”ruutitikaria”, siis tikarin tavoin aivan lähietäisyydeltä käytettävää pienehköä tuliasetta. Tätä selitystä suosivat englantilaisia etymologisia sanakirjoja käyttävät. Nykyitaliassa pistooli on pistola.
Toisen selityksen mukaan pistooli on peräisin myöhäiskeskiyläsaksasta, ja tarkemmin vielä itäkeskisaksasta. Keskiyläsaksa on nykyisen normisaksan, nykysaksan, jota kutsutaan germanistiikassa uusyläsaksaksi, edeltäjä ajalta noin 1050−1350 vuotta j. a. a. Yläsaksa on sitä saksaa, jonka perustalle normisaksa rakentui ja rakennettiin.
Myöhäisitäkeskisaksan loppuvaiheen aikana, 14. vuosisadalla tapahtuu tuliaseiden erittäin nopea leviäminen Euroopassa.  Myöhäisitäkeskisaksassa käytettiin pienestä käsituliaseesta nimityksiä pitschal ja pischulle, jotka tulevat tšekin sanasta píšt’ala, joka merkitsee ’ruokoa, putkea, piippua, pilliä’. Sen lähtökohta on viheltämistä merkitsevä tšekin teonsana pískat. Varhais-uusyläsaksan kautta ”vihellyspilli” muuttui pistooliksi, das Pistole.
Kirjasuomeen pistooli (bistooli) ilmestyy ensimmäisen kerran vuonna 1642 Hartikka Speitzin Kustaa II Aadolfin sota-artiklojen suomennoksessa.