stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alkoholirikos

Alkoholirikos on Suomen rikoslain mukainen rikos, johon voi syyllistyä esimerkiksi välittämällä alkoholijuomia alaikäiselle, välittämällä alkoholia palkkiota vastaan, salakuljettamalla maahan alkoholia, valmistamalla pontikkaa taikka pitämällä luvatta hallussaan väkiviinaa.
Alkoholilaki tuntee alkoholirikosta lievemmän alkoholirikkomuksen, johon voi syyllistyä esimerkiksi anniskelemalla alkoholijuomaa alaikäiselle tai päihtyneelle, markkinoimalla mietoa alkoholijuomaa säädösten vastaisesti tai tarjoamalla alkoholijuomaa alaikäiselle niin, että tämä siitä juopuu.
Alkoholilain 84 §:n mukaan alkoholijuomaa ei saa välittää eikä luovuttaa palkkiota vastaan. Alkoholijuoman välittäminen ja luovuttaminen on kielletty myös ilman palkkiota henkilölle, jolle 37 §:n mukaan ei saa myydä alkoholijuomaa.
Alkoholirikokset tulivat voimaan Suomen rikoslaissa elokuussa 2009. Aiemmin vastaavat rikokset oli säädetty alkoholilaissa, ja entisiä rikosnimikkeitä ovat luvaton alkoholipitoisen aineen valmistus, alkoholipitoisen aineen välittäminen, alkoholipitoisen aineen salakuljetus ja alkoholipitoisen aineen laiton hallussapito.
Alkoholirikos Suomen rikoslaissa

Suomen rikoslain 50 a luvun mukaan:
”1 § Alkoholirikos
"2 § Törkeä alkoholirikos
"3 § Lievä alkoholirikos
Oikeuskäytäntö Suomessa

Vuonna 2014 alkoholirikoksesta päärikoksena tuomittiin 23 henkilöä, joista 22 sai sakkorangaistuksen ja yksi ehdollista vankeutta. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 39 ja ehdollisen tuomion pituus oli 1,3 kuukautta. Vuonna 2015 alkoholirikoksesta päärikoksena tuomittiin 35 henkilöä, joista 28 sai sakkoa ja seitsemän ehdollista vankeutta. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 30 ja ehdollisten tuomioiden keskipituus oli 3,2 kuukautta.
Törkeästä alkoholirikoksesta päärikoksena tuomittiin vuonna 2014 14 henkilöä, joista kymmenen sai ehdollista ja neljä ehdotonta vankeutta. Ehdollisten keskipituus oli 12,1 kuukautta ja ehdottomien 26,3 kuukautta.
Lievästä alkoholirikoksesta päärikoksena tuomittiin vuonna 2014 1 316 henkilöä, jotka kaikki saivat sakkoa. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 11,6. Lievät alkoholirikokset käsiteltiin useimmiten rangaistusmääräysmenettelyssä ilman oikeudenkäyntiä.
Alkoholin välittäminen alaikäiselle kirjataan usein lievänä alkoholirikoksena, ja siitä saa normaalisti noin 15 päiväsakkoa. Jos välitystapaus on vakavampi, se voidaan kirjata alkoholirikoksena tai törkeänä alkoholirikoksena, jolloin myös rangaistus on ankarampi. Rikosnimikkeen valintaan vaikuttavat muun muassa välitetyn alkoholin määrä ja väkevyys, toiminnan jatkuvuus ja vastaanottajien ikä.
Aiheesta muualla

KPF Lakitoimisto: Rikoslain 50a-luku: alkoholirikoksista
Adam Okruašvili

| Mitalit> Maa:   Georgia.Miesten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Georgia.Miesten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Georgia.Miesten judo.MM-kilpailut  | Maa:   Georgia> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2013 | joukkue |  |
|  Pronssia | Tšeljabinsk 2014 | joukkue |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | yli 100 kg |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | joukkue |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Baku 2015 | yli 100 kg |  |
|  Hopeaa | Baku 2015 | joukkue |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšeljabinsk 2012 | joukkue |  |
|  Kultaa | Budapest 2013 | joukkue |  |
|  Kultaa | Montpellier 2014 | joukkue |  |
|  Kultaa | Kazan 2016 | joukkue |  |
|  Kultaa | Varsova 2017 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Budapest 2013 | yli 100 kg |  |
|  Hopeaa | Montpellier 2014 | yli 100 kg |  |
|  Hopeaa | Varsova 2017 | yli 100 kg |  |
|  Pronssia | Novi Sad 2006 | avoin |  |
|  Pronssia | Belgrad 2006 | joukkue |  |
Adam Okruašvili (georg. ადამ ოქრუაშვილი, s. 1. tammikuuta 1989 Tbilisi) on georgialainen judoka.
Okruašvili voitti joukkuekilpailussa maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2013 sekä sai MM-pronssia Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015. Hän saavutti yli 100 kg:n painoluokassa MM-pronssia Astanassa 2015 sekä sijoittui samassa sarjassa viidenneksi Rio de Janeirossa 2013 ja seitsemänneksi Budapestissa 2017. Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän karsiutui ensimmäisen ottelun jälkeen.
Okruašvili voitti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa yli 100 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa israelilaisen Or Sassonin. Joukkuekilpailussa hän sai hopeaa. Hän on saavuttanut EM-kilpailuissa samassa painoluokassa hopeaa Budapestissa 2013, Montpellier’ssa 2014 ja Varsovassa 2017 sekä sijoittunut viidenneksi Tšeljabinskissa 2012 ja seitsemänneksi Tbilisissä 2009. Hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden 2012, 2013, 2014, 2016 ja 2017 sekä sai EM-pronssia Belgradissa 2006. Avoimen luokan EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia Novi Sadissa 2006.
Okruašvili saavutti kadettien (alle 17-v.) EM-hopeaa yli 90 kg:n painoluokassa 2004 sekä alle 20-vuotiaiden EM-pronssia yli 100 kg:n sarjassa 2005. Hän sai Bangkokin universiadeissa 2007 pronssia avoimessa luokassa.
Okruašvili on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, viisi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on viisi turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Georgian-mestaruutta.
Ahoniemi

Ahoniemi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kalevi Ahoniemi (1938–2003), kirjailija
Niko Ahoniemi (s. 1996), jääkiekkoilija
Petri Ahoniemi (1959–2018), liikemies, sijoittaja ja toimittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Adroit-luokka (hävittäjä)

| Adroit-luokka |
| --- | --- |
 FS L'Adroit

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 378 t (standardi) 2 000  t (kuormattu)
Pituus:  107,9 m
Leveys:  9,84 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  34 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  142
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 130 mm/40 Mle 1924 -tykkiä kaksiputksina asennuksina 6 x 550 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x 37 mm/50 Mle 1929 -ilmatorjuntatykkiä 2 x Hotchkiss 13,2 mm/76 Mle 1929
Adroit-luokka oli Ranskan laivaston neljäntoista hävittäjän (ransk. torpilleurs) muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | Telakka> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | Kölinlasku> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | Vesille> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | Valmis> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | Kohtalo> vuoden 1924 laivasto-ohjelma | vuoden 1924 laivasto-ohjelma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| L'Adroit | Ateliers et Chantiers de France, Dunkerque | 26. huhtikuuta 1925 | 1. huhtikuuta 1927 | 1. heinäkuuta 1929 | uponnut 25. toukokuuta 1940 ilmahyökkäyksessä Belgian rannikolla |  |
| L'Alcyon | Forges et Chantiers de la Gironde, Bordeaux | toukokuu 1925 | 26. kesäkuuta 1926 | 15. heinäkuuta 1929 | poistettu alusluettelosta 10. marraskuuta 1952 |  |
| Le Mars | Chantiers Navals Français | 8. heinäkuuta 1925 | 28. elokuuta 1926 | 20. tammikuuta 1928 | miehistönsä upottama 27. elokuuta 1942 |  |
| Le Fortuné | Chantiers Navals Français, Blainville | 11. syyskuuta 1925 | 15. marraskuuta 1926 | 1. heinäkuuta 1928 | poistettu alusluettelosta 31. elokuuta 1950 |  |
| La Palme | Anciens Chantiers Dubigeon, Nantes | 16. toukokuuta 1925 | 30. kesäkuuta 1926 | 6. helmikuuta 1928 | miehistönsä upottama 27. elokuuta 1942 |  |
| La Railleuse | Dubigeon | 30. heinäkuuta 1925 | 9. syyskuuta 1926 | 15. maaliskuuta 1928 | räjäytetty 24. maaliskuuta 1940 |  |
vuoden 1925 laivasto-ohjelma
| Brestois | Dubigeon | 17. huhtikuuta 1926 | 19. toukokuuta 1927 | 15. kesäkuuta 1928 | upotettu 8. marraskuuta 1942 |  |
| Boulonnais | Chantiers Navals Français | 4. toukokuuta 1926 | 1. kesäkuuta 1927 | 25. kesäkuuta 1928 | upotettu 8. marraskuuta 1942 |  |
| Basque | Worms Le Trait | 18. syyskuuta 1926 | 25. toukokuuta 1929 | 5. maaliskuuta 1931 | alusluettelosta 10. joulukuuta 1952 |  |
| Bordelais | Forges et Chantiers de la Gironde | 19. marraskuuta 1926 | 23. toukokuuta 1928 | 8. huhtikuuta 1930 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 |  |
vuoden 1926 laivasto-ohjelma
| Forbin | FCM Graville | 29. kesäkuuta 1927 | 17. heinäkuuta 1928 | 1. toukokuuta 1930 | poistettu alusluettelosta 10. marraskuuta 1952 |  |
| Frondeur | Chantiers Navals Français | 9. marraskuuta 1927 | 20. kesäkuuta 1929 | 20. lokakuuta 1931 | upotettu 8. marraskuuta 1942 |  |
| Fougueux | Ateliers et Chantiers Bretagne, Nantes | 21. syyskuuta 1927 | 4. elokuuta 1928 | 15. kesäkuuta 1930 | upotettu 8. marraskuuta 1942 |  |
| Foudroyant | Chantiers Dyle & Bacalan, Bordeaux | 28. heinäkuuta 1927 | 24. huhtikuuta 1929 | 10. lokakuuta 1930 | uponnut ilmapommituksessa 1. kesäkuuta 1940 |  |
Ahteri

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Ahteri voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
aluksen perää
pakaroita
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ahteri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Anne Kalliomäki

Anne Kalliomäki on suomalainen tarinallistamisen asiantuntija, tietokirjailija ja Tarinakone-yrityksen yrittäjä.  Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Ura

Kalliomäki on audiovisuaalisen markkinoinnin merkonomi ja mediatuottaja ja teki "ensimmäisen uransa" erilaisissa työtehtävissä televisio- ja elokuvatuotannoissa. Hän oli tekemässä ohjelmia kotimaisille tv-kanaville, esimerkiksi Ylellä. Hän oli tekemässä muun muassa Heinähattu ja Vilttitossu -elokuvaa, Noriko Showta, Innoa ja Big Brotheria. Kolmenkympin kriisin seurauksena hän haki Jyväskylän yliopiston kirjoittamisen maisteriohjelmaan ja alkoi yrittäjäksi. Tarinakone on perustettu vuonna 2008. Yrityksen asiakkaita ovat erityisesti matkailuyritykset.
Aikalaisen mukaan hän on tarinallistamisen pioneeri Suomessa. Työssään hän suunnittelee yrityksille muun muassa palveluiden tarinakäsikirjoituksia, joissa yrityksen tarjoaman palvelun eri vaiheet sidotaan yhdeksi tarinaksi. Käytännössä tarina näkyy esimerkiksi yrityksen tuotteissa, työasuissa ja sen järjestämissä tapahtumissa. Kalliomäki on luonut tarinan esimerkiksi Rovaniemellä sijaitsevaan Lumiukkomaailmaan.
Julkaisut

Kalliomäki kirjoitti palveluiden tarinalähtöisestä konseptoinnista Satu Miettisen toimittamaan "Palvelumuotoilu: uusia menetelmiä käyttäjätiedon hankintaan ja hyödyntämiseen" -kirjaan, joka ilmestyi vuonna 2011.
Kalliomäen kirja Tarinallistaminen julkaistiin vuonna 2014. Kirjassa esitellään tarinalähtöisen palvelumuotoilun periaatteet ja annetaan ohjeita palveluiden tarinallistamiseen. Kirja sai Hopeasulka-tunnustuksen Kultasulka 2015 -kilpailussa, jonka järjestäjinä toimivat Markkinointiviestinnän Toimistojen Liitto (MTL) ja viestintätoimisto Manifesto.
Vuonna 2016 Kalliomäki kirjoitti elämystalouden uudesta ammatista, tarinallistajasta, Jyväskylän yliopiston Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuun "Elämykset kulttuurina ja kulttuuri elämyksinä".
Aiheesta muualla

Anne Kalliomäki Twitterissä
Anne Kalliomäen LinkedIn-profiili
Adam Lipski

Adam Iosifovitš Lipski (ven. Ада́м Ио́сифович Ли́пский; 1863–1921) oli venäläinen senaattori ja salaneuvos. Hän toimi Suomen virkaatekevänä kenraalikuvernöörinä 16. maaliskuuta 1917 – 31. maaliskuuta 1917. Lipski nimitettiin virkaatekeväksi kenraalikuvernööriksi, kun hänen edeltäjänsä Franz Albert Seyn pidätettiin ja vangittiin Petrogradissa.
Lipski sai lainopillisen koulutuksen, nimitettiin 1908 Venäjän oikeusministeriön lakineuvoston jäseneksi, Suomen kenraalikuvernöörin apulaiseksi 18. lokakuuta 1910 alkaen ja oli sen ohessa Venäjän hallitsevan senaatin jäsen ja senaattori 1. tammikuuta 1916 alkaen.
Lipski sai salaneuvoksen arvon siirryttyään Suomen kenraalikuvernöörin apulaiseksi.
Vaiheet vallankumouksen jälkeen ovat tuntemattomat.
Kirjallisuutta

Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Franz Albert Seyn | Suomen kenraalikuvernööri 1917 | Seuraaja: Mihail Stahovitš |
Adam Opel

Adam Opel
Adam Opel (9. toukokuuta 1837 Rüsselsheim, Hessenin suurherttuakunta – 8. syyskuuta 1895) oli saksalaisen autonvalmistaja Opelin perustaja.
Opel-yhtiö aloitti valmistamalla ompelukoneita vuonna 1862. Yhtiöstä tuli maailman suurin polkupyörien valmistaja ja myöhemmin autojen valmistaja. Adamin isä Philipp Wilhelm Opel oli lukkoseppä ja Adam aloitti ompelukoneiden valmistuksen vastoin hänen isänsä toiveita, jolla ei ollut niihin kiinnostusta.
Vuonna 1868 Opel meni naimisiin Sophie Marie Schellerin kanssa. He saivat viisi poikaa: Carlin, Wilhelmin, Heinrichin, Friedrichin ja Ludwigin. Kaikki heistä osallistuivat kasvavaan perheyritykseensä.
Opelin lapsenlapsen lapsi Rikky von Opel on entinen Formula 1 -kuljettaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adam Opel Wikimedia Commonsissa
Aavejuna

Aavejuna voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Aavejuna (Night Probe!), Clive Cusslerin romaani vuodelta 1981
Aavejuna (Ånglok 16 på fel spår), Maria Langin romaani vuodelta 1987
Viisikko ja aavejuna (Five Go off to Camp), Enid Blytonin Viisikko-sarjan romaani vuodelta 1948
aavejuna, kummitus- ja kaupunkitarinoiden kummitteleva juna
Silverpilen, Tukholman metrossa kummitteleva metrojuna
St. Louisin aavejuna, saskatchewanilaisen St. Louisin asutuskeskuksen liepeillä tavattava valoilmiö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aavejuna”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksandr Sumarokov

Aleksandr Sumarokov. Fjodor Rokotovin maalaus vuodelta 1777.
Aleksandr Petrovitš Sumarokov (ven. Алекса́ндр Петро́вич Сумаро́ков); (25. marraskuuta (J: 14. marraskuuta) 1717 Lappeenranta – 12. lokakuuta (J: 1. lokakuuta) 1777 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen klassismin ajan kirjailija.
Suku ja koulutus, virka-ura

Aleksandr Sumarokov kuului 1600-luvun lopussa merkittävään asemaan kohonneeseen aatelissukuun. Hän opiskeli maasotakoulussa ja palveli adjutanttina ja kansliapäällikkönä kohoten everstiksi vuonna 1751 ja prikaatinkenraaliksi vuonna 1755. Vuosina 1756–1761 Sumarokov toimi Venäläisen teatterin ensimmäisenä johtajana. Katariina II:n noustessa valtaan hänet nimitettiin valtioneuvokseksi ja vuonna 1767 todelliseksi valtioneuvokseksi. Virkatehtäviensä vähäisyyden ansiosta Sumarokov pystyi keskittymään täysin seuraelämään ja kirjalliseen toimintaansa.
Kirjallinen ura

Sumarokov alkoi kirjoittaa runoja opiskeluaikanaan. Aluksi hän seurasi Vasili Trediakovskin ja sittemmin Mihail Lomonosovin malleja. Pian hän alkoi itse omaksua venäläisessä runoudessa aikaisemmin tuntemattomia genrejä ja uudistaa venäläistä runomittaa. Sumarokovin rakkauslauluista tuli hyvin suosittuja ja hän sai paljon jäljittelijöitä aatelisnuorison keskuudessa. Erityisen läheiset suhteet Sumarokovilla oli maasotakoulun kadetteihin ja opettajiin, joiden teatteriryhmä esitti hänen varhaiset näytelmänsä. Niistä ensimmäinen, Horev, ilmestyi vuonna 1747. Vuonna 1748 Sumarokov julkaisi Kaksi epistolaansa (Dve epistoly), joissa hän arvosteli Trediakovskin ja Lomonosovin edustamia ankaran klassismin periaatteita ja vaati venäläisen kirjallisuuden uudistamista aikansa eurooppalaisten mallien pohjalta. Vanhojen auktoriteettien ja nuoren uudistajan henkilökohtaisuuksiin mennyt kiistely jatkui sittemmin lehdistössä ja teatterin lavalla.
Sumarokovin runomuotoiset klassistiset tragediat olivat aikanaan hyvin suosittuja ja niillä oli suuri vaikutus venäläisen teatterin kehitykseen. Tragedioiden lisäksi hän kirjoitti pieniä proosamuotoisia komedioita sekä ensimmäiset venäjänkieliset oopperalibretot Tsefal i Prokris (”Kefalos ja Prokris”, ensiesitys 1755) ja Altsesta (”Alceste”, 1758). Sumarokovin lukuisia eri lajityyppejä edustavaa runoutta julkaistiin vuonna 1755 perustetussa Venäjän ensimmäisessä aikakauslehdessä Ježemesjatšnoje sotšinenije sekä hänen vuonna 1759 perustamassaan ensimmäisessä kirjallisuuslehdessä Trudoljubivaja ptšela. Jälkimmäisessä ilmestyivät Sumarokovin ensimmäiset satiiriset eläintarinat, joita hän sittemmin julkaisi myös Prazdnoje vremjassa ja Mihail Heraskovin lehdissä. Vuodesta 1759 lähtien keisarillisena toimineen teatterin johtajana kirjailija onnistui heikosti, ja vuonna 1761 hän joutui luovuttamaan sen päänäyttelijälleen Fjodor Volkoville.
Keisarinna Elisabetin hoviin tyytymätön Sumarokov tutustui tulevaan Katariina II:een 1750-luvun puolivälissä. Katariinan noustua valtaan Sumarokovista tuli keisarinnan rahoittama hovirunoilija, mutta hänen yrityksensä sekaantua politiikkaan alkoivat pian ärsyttää uutta hallitsijaa. 1760-luvulla Sumarokov riitautui myös entisen kannattajansa Ivan Jelaginin ympärille muodostuneen dramaturgiryhmän sekä romaanikirjailija Fjodor Eminin kanssa. Kirjalliset riidat ja perhesotkut saivat Sumarokovin muuttamaan vuonna 1769 Moskovaan, jossa hän kirjoitti parhaan näytelmänsä Dmitri Samozvanets (”Vale-Dmitri”, ensiesitys 1771). Vale-Dmitrin sankariksi nostava tragedia vaikutti merkittävästi aikansa näytelmäkirjallisuuden kehitykseen. Sen teemana on valistushenkinen ajatus kansan oikeudesta nousta kapinaan tyranniaa vastaan. 1770-luvun alussa Sumarokov osallistui Moskovan teatterielämään, sepitti uusia näytelmiä ja julkaisi vanhojen ja uusien runojensa kokoelmia. Kirjailijan viimeisiä vuosia varjostivat sairaudet sekä velat, joiden takia hän joutui myymään lähes koko omaisuuteensa.
Perintö

Sumarokov oli ihmisenä helposti syttyvä, kiivas ja omahyväinen, mikä osaltaan selittää hänen lukuisat riitansa sukulaisten ja tuttavien kanssa. Kirjailijana ja teoreetikkona hän loi venäläisen uuden ajan kirjallisuuden lajihierarkian, vakiinnutti kirjakielen ja tyylilajien normit ja vaikutti aikansa yhteiskunnalliseen ajatteluun. Romantiikan kaudella Sumarokovin tuotantoa alettiin pitää kylmänä ja keinotekoisena, mihin suurelta osin vaikutti hänen runokielensä nopea vanhentuminen. Sumarokovin kirjallisen työn muistomerkiksi jäivät Nikolai Novikovin vuosina 1780–1781 julkaisemat kootut teokset (toinen painos 1787), joita laatiessaan Novikov käytti kirjailijan myöhemmin kadonnutta arkistoa.
Aiheesta muualla

Aleksandr Sumarokovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Entsiklopedija ”Krugosvet”: Aleksandr Sumarokov (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksandr Sumarokov (venäjäksi)
Aikmofobia

Aikmofobia on terävien esineiden sairaalloinen pelko. Terävä esine voi olla esimerkiksi puukko, kynä tai neula. Pelkkää neulakammoa kutsutaan belonefobiaksi.
Akainacephalus

| Akainacephalus |
| --- | --- |
 Rekonstruktio
 75,97 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Linnunlantioiset Ornithischia
Alalahko::  †Thyreophora
Osalahko::  †Ankylosauria
Heimo::  †Ankylosauridae
Suku::  †Akainacephalus  Wiersma and Irmis, 2018
Laji::  †johnsoni
Kaksiosainen nimi
 Akainacephalus johnsoni  Wiersma and Irmis, 2018 
Katso myös
   Akainacephalus Wikispeciesissä   Akainacephalus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akainacephalus ("piikkipää") on sukupuuttoon kuollut ankylosaurideihin kuuluva dinosaurussuku. Sen ainoa laji on Akainacephalus johnsoni. Tämä dinosaurus eli Campania-vaiheella. Sen lajinimi johnsoni on kunnianosoitus vapaaehtoistyöntekijä Randy Johnsonille.
Akainacephalus oli todennäköisesti 4 tai 5 metriä pitkä ja puolentoista metrin mittainen. Sen kehoa peitti päästä häntään panssarimainen suojakuori. Akainacephaluksen fossiili löydettiin Utahin alueelta.
Aavekärsäkuningas

| Aavekärsäkuningas |
| --- | --- |
 Aavekärsäkuningas (Callorhinchus milii)
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Koppapäiset Holocephali
Lahko::  Sillikuningaskalat  Chimaeriformes
Heimo::  Kärsäkuninkaat Callorhinchidae
Suku::  Callorhinchus
Laji::  milii
Kaksiosainen nimi
 Callorhinchus milii  Bory de Saint-Vincent, 1823 
Katso myös
   Aavekärsäkuningas Wikispeciesissä   Aavekärsäkuningas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavekärsäkuningas eli australiankärsäkuningas (Callorhinchus milii) on eräs koppapäisten rustokalojen laji.
Aikio

Aikio on saamelainen sukunimi. Tunnettuja Aikioita ovat:
Áile Aikio (s. 1979), toimittaja
Annukka Aikio (s. 1935), lastenkirjailija ja suomentaja
Ante Aikio (s. 1977), kielitieteilijä, kirjailija ja saamen kielen professori
Ante Aikio (s. 1985), kirjailija, joikaaja ja yrittäjä
Antti Aikio, ”Kunnan-Antti” (1896–1967), inarilainen kunnallispoliitikko ja pitäjäneuvos
Inger-Mari Aikio (s. 1961), kirjailija, toimittaja ja elokuvantekijä
Jouni Aikio eli Kaapin-Jouni (1875–1956), poromies, elokuvaesiintyjä ja joikujen esittäjä
Jouni Aikio, radiotoimittaja
Kaisa Aikio, Yleisradion toimittaja
Maaren Aikio (1978–2018), laulaja ja joikaaja
Maria Sofia Aikio, yhdistysaktiivi
Marjut Aikio (s. 1947), sosiolingvistiikan ja saamelaisen kulttuurin tutkija, professori ja tietokirjailija
Matti Aikio (1872–1929), norjansaamelainen kirjailija ja toimittaja
Niiles-Jouni Aikio (s. 1947), laulaja, joikaaja, näyttelijä
Pasi Aikio, muusikko
Pekka Aikio (s. 1944), saamelaiskäräjien jäsen ja puheenjohtaja
Samuli Aikio (1937–2022), kääntäjä, toimittaja ja tutkija
Tiina Juulia Sanila-Aikio (s. 1983), saamelaiskäräjien puheenjohtaja ja laulaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Adam Olearius

Adam Olearius
Adam Olearius
| --- | --- |
Syntynyt:  16. elokuuta 1603 Aschersleben, Saksi 
Kuollut:  22. helmikuuta 1671 (67 vuotta) Gottorf, Schleswig 
Nimi äidinkielellä:  Adam Ölschläger
Lempinimi:  Der  Vielbemühete 
Salanimet:  Ascanius Olivarius Ascanius d' Oliva Der Vielbemühete Adonis Andinus d' Orliens 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Adam Olearius, alkuperäinen nimi: Ölschläger (16. elokuuta 1603 Aschersleben, Saksi – 22. helmikuuta 1671 Gottorf, Schleswig) oli saksalainen oppinut, matemaatikko, maantieteilijä ja kirjastonhoitaja. Hän oli naimisissa Tallinnasta kotoisin olleen Katharina Müllerin kanssa. Kun Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Fredrik III lähetti Persiaan suurlähettilään, hänestä tuli lähettilään sihteeri.
Olearius julkaisi elinaikanaan kaksi teosta, joissa hän kuvaili matkakokemuksiaan. Persian Isfahaniin vuosina 1635–1639 tehdystä matkasta kertoneesta kirjasta tuli myyntimenestys. Kirja Offt begehrte Beschreibung der newen Orientalischen Reise, So durch Gelegenheit einer Holsteinischen Legation an der König in Persien geschehen kirja painettiin Schleswigissä vuonna 1646. Se sisältää laajoja kuvauksia eri kansojen tavoista.
Oleariusta kuljettanut laiva haaksirikkoutui Suursaaren lähellä marraskuussa 1635, mistä hän kirjoitti, että Suursaarella elää köyhyydessä olevia ihmisiä. Holsteinin ruhtinaskunnan Moskovan suuriruhtinaskunnan suurlähetystöä kuljettanut alus oli lähtenyt 7. marraskuuta Tallinnasta, mutta 8. marraskuuta oli puhjennut myrsky, ja laiva ajautui karille. Laiva rikkoontui, mutta lähetystö onnistui siirtymään Suursaarelle asumaan yhdeksäksi päiväksi kalastajien majoissa. Laivasta onnistuttiin pelastamaan myös seitsemän hevosta, joista kaksi kuoli myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adam Olearius Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Adam Olearius on Wikiaineistossa (saksaksi)
Kari Tarkiainen, Se vanha vainooja, SHS 1986 Historiallisia Tutkimuksia 132 Verkossa