stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanaton rakkaus

| Sanaton rakkaus> Children of a Lesser God |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Randa Haines
Käsikirjoittaja:   Hesper Anderson  James Carrington  Mark Medoff 
Tuottaja:   Patrick J. Palmer  Burt Sugarman 
Säveltäjä:  Michael Convertino
Kuvaaja:  John Seale
Leikkaaja:  Lisa Fruchtman
Tuotantosuunnittelija:  Gene Callahan
Pukusuunnittelija:  Renée April
Pääosat:   William Hurt  Marlee Matlin  Piper Laurie  Philip Bosco 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sanaton rakkaus (Children of a Lesser God) on yhdysvaltalainen vuoden 1986 draamaelokuva.
Randa Hainesin ohjaama elokuva kertoo kuurojen koulun opettajasta, joka rakastuu viittomakieltä käyttävään kuuroon naiseen. Pääosissa ovat William Hurt, Marlee Matlin, Piper Laurie ja Philip Bosco. Elokuva pohjautuu Mark Medoffin samannimiseen näytelmään.
Itsekin lähes kuuro Matlin voitti elokuvasta parhaan naispääosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen. Hän on nuorin naisnäyttelijä, joka on voittanut parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Elokuva oli ehdolla yhteensä viiteen Oscariin mukaan luettuna paras elokuva -ehdokkuus.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Hurt  | … |  James Leeds   |
|  Marlee Matlin  | … |  Sarah Norman   |
|  Piper Laurie  | … |  Rouva Norman   |
|  Philip Bosco  | … |  Tohtori Curtis Franklin   |
|  Allison Gompf  | … |  Lydia   |
|  John F. Cleary  | … |  Johnny   |
Palkintoja > Oscarit

Paras naispääosa: Marlee Matlin
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miespääosa: William Hurt
Paras naissivuosa: Piper Laurie
Paras sovitettu käsikirjoitus: Hesper Anderson, Mark Medoff
Palkintoja > BAFTAt

Ehdokkaana:
Paras sovitettu käsikirjoitus: Hesper Anderson, Mark Medoff
Palkintoja > Golden Globet

Paras naispääosa draamaelokuvassa: Marlee Matlin
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras miespääosa draamaelokuvassa: William Hurt
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo Sanatonta rakkautta tunteikkaaksi mutta yllättävän todenmakuiseksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Pro Animalia

Pro Animalia -eläinoikeuspalkinto on eläinsuojelujärjestö Animalian myöntämä palkinto. Järjestö myöntää myös Anti Animalia -palkintoa
Palkitut

1991 elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki, filosofian tohtori Leo Lehtinen
1992 eläinlääkäri Auli Koponen ja toimittajat Asta Korpikallio ja Hannu Holvas
1993 eläinlääkäri Mikael Ilves
1994 mallit Tanja Vienonen, Henna Meriläinen ja Mia Forsell
1995 A-munan hankintapäällikkö Kimmo Saarinen ja munantuottajat Jaakko ja Pirkko Larmola
1996 Eduskunnan eläinsuojeluryhmä
1997 professori Hannu Saloniemi
1998 eläinlääkäri Maria Tirkkonen
1999 HOK:n S-market ketju
2000 Itä-Suomen eläinlääkäri Paula Junnilainen
2001 Ruotsin maatalousministeri Margareta Winberg
2002 Viivi Koomson, Valaiden puolesta ry
2003 Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tutkijat tohtori Mari Heinonen, tohtori Olli Peltoniemi, dekaani Hannu Saloniemi ja tohtori Anssi Tasti
2004 kansanedustaja Pia Viitanen
2005 Helsingin Pelastuslaitoksen palomies Vesa Nurminen
2006Jimi Pääkallo, Tidjani, Kim Herold ja Mehdi Younes sekä valokuvaaja Jere Hietala
2007 eläinlääkäri Saana Kauko
2008 A-Studio
2009 Eläinlääkäriliiton puheenjohtaja Sanna Hellström
2010 eikeusministeri Tuija Brax
2011 viiden edellisen vuosikymmenen merkittävimmille ilmiöille eläinten hyväksi
2012 -
2013 Turkistarhaton Suomi -kansalaisaloitetta tukeneet kansanedustajat sekä Docventuresin Tuomas Milonoff ja Riku Rantala
2014 Jenni Haukio
2015 Tuula Heinonen, FICAM
2016 Sipsikaljavegaanit
2017 vaateyritykset Ivana Helsinki, Ferrer, Globe Hope, Tazzia ja SL Studio
2018 ravintola Bella Loviisa, vegaaninen ravintola Loviisassa
2019 Polkka – Pohjois-Karjalan tukipalvelut
2020 Tietokirjailija ja dokumentaristi Mia Takula
2021 pastori Kari Kuula ja filosofi Elisa Aaltola
2022 Lapin yliopiston, Lappeenrannan LUT-yliopiston, Oulun yliopiston ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnat vegaanisen ruoan tarjoamisesta tilaisuuksissaan
2023 Suomen Eläinoikeusjuristit ry
2024 Mö Kaurameijeri
Aiheesta muualla

Animalian kotisivut
Vuoden isä

Vuoden isä -palkinto on Suomen sosiaali- ja terveysministeriön vuosittain jakama palkinto, jonka saajista tekee esityksen Väestöliitto. Vuodesta 2006 jaettu palkinto on tarkoitettu henkilölle, joka on edistänyt omalla esimerkillään ja toiminnallaan isyyden merkityksen tunnistamista ja lisännyt näin sen arvostusta. Päätöksen palkinnon saajasta tekevät vuorovuosin sosiaali- ja terveysministeri ja peruspalveluministeri, ja palkinnot jaetaan vuosittain isänpäivän tienoilla.
Sosiaali- ja terveysministeriön sivustolla palkinnon tavoitteista kerrotaan näin:
Palkinnolla halutaan vaikuttaa siihen, että aktiivinen isyys saisi enemmän jalansijaa yleisessä ajattelutavassa. Tavoitteena on vahvistaa isyyttä, tukea työn ja perheen yhteensovittamista, edistää lapsen etua sekä miesten ja naisten tasa-arvoa.
Vuoden isä -palkinnon jako päättyy vuonna 2025, kun sen tilalla aletaan jakaa Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan mitalia kultaristein ansioituneille isille äitienpäivänkunniamerkin tapaan.
Vuoden isät > 2006

psykiatri ja perheterapeutti Hannu Säävälä
Vuoden isät > 2007

sosiaalikasvattaja Jouni Lehmonen
Vuoden isät > 2008

mielenterveyshoitaja Ilmo Saneri ja erikoissairaanhoitaja Timo Tikka
Vuoden isät > 2009

systeemisuunnittelija Pekka Seppänen, erovanhempien vertaistukija
Vuoden isät > 2010

Vuonna 2010 palkinto jaettiin ensi kerran useammalle isälle samana vuonna. Kolmen isän palkitsemista sosiaali- ja terveysministeri Juha Rehula perusteli sillä, että se mahdollistaa isyyden monipuolisten roolien esille tuomisen.
opettaja Abdishakur Moalin
palvelupäällikkö Pasi Orava
isoisä Hannu Gustafsson
Vuoden isät > 2011

Vuoden 2011 isä -palkinto jaettiin kolmelle aktiivisesta ja monipuolisesta isyydestä. Lisäksi peruspalveluministeri Maria Guzenina-Richardson jakoi Isyyden puolestapuhuja -kunniamaininnan isyystutkijalle, kasvatustieteen tohtori, emeritus yliopistonlehtori Jouko Huttuselle.
graafikko ja kuvallisen viestinnän kouluttaja Jaakko Bashmakov
insinööri Seppo Äijälä
hankeohjaaja Risto Tervonen
Vuoden isät > 2012

Peruspalveluministeri Paula Risikko myönsi palkinnot kolmelle isälle:
Ilkka Laaksonen, Salo
Timo Kilpi, Helsinki
Kimmo Honkanen, Pirkkala
Vuoden isät > 2013

Palkinnot luovutti peruspalveluministeri Susanna Huovinen erityisistä ansioista työn ja perhe-elämän yhteensovittamisessa.
Markus Forsell, Lahti
Antti Siukonen, Espoo
Tom Björkfors, Parainen
Vuoden isät > 2014

Vuonna 2014 raati halusi nostaa esiin työn ja perheen yhteensovittamisen merkityksen ja työnantajien roolin isämyönteisen työpaikkakulttuurin rakentajina.
Jouni Eho, Kotka
Hanno Nevanlinna, Espoo
Seppo Sauro, Espoo
Vuoden isät > 2015

Vuoden 2015 teemana olivat isien vanhempainvapaiden käytön 
vahvistaminen, eroisyys ja vuoroasuminen. Näiden teemojen lisäsi nostettiin esiin myös isien aktiivinen osallistuminen järjestötoimintaan ja isyyttä tukevan ryhmätoiminnan organisoiminen.
Mika Jokinen, Vantaa
David Muñoz Gonzalez, Espoo
Pekka Larkela, Turku
Vuoden isät > 2023

Janne Saarela, Seinäjoki
Matti Väliahdet, Rovaniemi
Christopher Gullmans, Espoo
Would I Lie to You

| ”Would I Lie to You” Whitesnake |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Come an’ Get It
 B-puoli: ”Girl”
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tekijä(t): David Coverdale, Bernie Marsden, Micky Moody
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: hard rock, blues rock
 Kesto: 04.30
 Levy-yhtiö: Liberty
Listasijoitukset
  37. (6. kesäkuuta 1981)
Whitesnaken muut singlet
| ”Don’t Break My Heart Again” 1981 | ”Would I Lie to You” 1981 | ”Here I Go Again” 1982 |
Would I Lie to You on brittiläisen Whitesnake-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1981. Come an' Get It -albumille sisältyvän kappaleen kirjoittivat yhteistyössä David Coverdale, Bernie Marsden ja Micky Moody. Tyylillisesti bluesmaista, suoraviivaista rockia edustava ”Would I Lie to You” nousi Britannian singlelistan sijalle 37.
Kappaleet

A-puoli
Would I Lie to You
B-puoli
Girl
Kokoonpano

David Coverdale – laulu
Micky Moody – kitara
Bernie Marsden – kitara
Jon Lord – kosketinsoittimet
Neil Murray – bassokitara
Ian Paice – rummut
Aineeton pääoma

Aineeton pääoma viittaa sellaisiin yrityksille ja muille organisaatioille tärkeisiin resursseihin tai voimavaroihin, joita ei pääosin huomioida tilinpäätöksessä varallisuutena. Aineellisen varallisuuden (mm. koneet, laitteet ja toimitilat) lisäksi yrityksellä on myös monia muita tärkeitä resursseja, jotka ovat luonteeltaan aineettomia.
Aineeton pääoma luokitellaan usein kolmeen pääryhmään (monia muitakin luokituksia on olemassa).
Inhimillinen pääoma viittaa henkilöstön osaamiseen ja muihin yksilön kykyihin liittyviin tekijöihin.
Suhdepääoma kuvaa organisaation ja sen sidosryhmien välisiä suhteita. Muun muassa asiakassuhteet ja brandi kuuluvat tähän ryhmään.
Rakennepääoma kattaa organisaation toimintaan ja järjestelmiin sitoutuneen osaamisen. Esimerkkeinä voi mainita patentit ja tietojärjestelmistä löytyvän informaation.
Käsitteenä aineeton pääoma on vasta muokkaantumassa. Suomen kielessä sen vastineina käytetään joskus myös termejä tietopääoma tai älyllinen pääoma. Myös englannin kielessä käsitteistö on kirjavaa: termejä intellectual capital, intangible assets ja knowledge assets käytetään vaihtelevasti kuvaamaan samoja asioita.
Aineettoman pääoman merkitys

Aineettoman pääoman merkitys yrityksissä on osaltaan seurausta palvelutalouden kehittymisestä, mutta sitä löytyy kaikilla toimialoilla organisaatiosta riippumatta.  Aineettoman pääoman merkitystä on tutkittu ja on todettu, että jopa 50–90 % yrityksen tulosta on seurausta aineettoman pääoman vaikutuksista. Tietointensiivisellä alalla, jossa toiminta perustuu nimenomaan aineettomiin asioihin, kuten tietoon ja osaamiseen, aineeton pääoma kattaa pääosan koko organisaation resursseista.
Aineettoman pääoman johtaminen

Aineettoman pääoman johtaminen tarkoittaa toimintaa, jolla pyritään ohjaamaan ja kehittämään organisaation aineettomia resursseja ja niiden hyödyntämistä.. Se on tietämyksenhallinnan (knowledge management) lähikäsite.
Aineettoman pääoman johtamiseen on kehitetty useita toimintaa helpottavia malleja. Osa malleista on tuttuja taloustieteistä, esimerkiksi tasapainotetut suorituskykymittaristot (Balanced Scorecard), jotka sopivat erityisesti organisaation sisäiseen raportointiin ja vaativat käyttäjältään laajaa tuntemusta laskentatoimesta sekä organisaation prosessien syy-seuraus-suhteista.
Selkeästi aineettoman pääoman teoriakentän omia johtamismenetelmiä ovat mm. Calculated Intangible Value, VAIC, Meritum, Intangible Assets Monitor, Navigator ja Knowledge Audit Cycle.
Aineettoman pääoman johtaminen > Knowledge Audit Cycle

Knowledge Audit Cycle on iteratiivinen malli aineettoman pääoman johtamiseen. Malli on sykli ja tarkoituksena on antaa runko aineettoman pääoman johtamistoimille. Mallia tulee tapauskohtaisesti soveltaa vallitsevien toimintaolosuhteiden mukaisesti. Malli sisältää neljä eri vaihetta:
Tärkeimpien aineettoman pääoman tekijöiden määrittäminen
Aineettoman pääoman tekijöihin liittyvien prosessien määrittäminen
Toiminnansuunnittelu prosessien kehittämiseksi
Suunnitellun toiminnan implementointi ja aineettoman pääoman kasvun seuranta.
Aineettoman pääoman johtaminen > Immateriaalioikeudet johtamisessa

Immateriaalioikeuksien sekä aineettoman pääoman eri luokkien välistä yhteyttä ja tämän yhteyden vaikutusta yrityksen suorituskykyyn on myös tutkittu . Immateriaalioikeuksien on havaittu vaikuttavan aineettoman pääoman eri luokkiin (inhimmillinen, suhteellinen, rakenteellinen) ja tätä kautta yrityksen suorituskykyyn. Tässä mallissa aineettoman pääoman eri luokat toimivat immateriaalioikeuksien sekä yrityksen suorituskyvyn välillä. Sen sijaan osassa alan tutkimuksia on tulkittu, että aineettoman pääoman luokilla olisi vaikutusta  immateriaalioikeuksiin ja tätä kautta taas aineettoman pääoman vaikutukset kantautuisivat myös yrityksen suorituskykyyn. Tässä tulkintamallissa immateriaalioikeudet sijaitsevat aineettoman pääoman sekä yrityksen suorituskyvyn välillä. Yrityksen kannattaa  laaja-alaisesti pohtia siis myös mahdollisia vaihtoehtoja immateriaalioikeuksiensa johtamistapoihin sekä näiden eri vaikutuksia suorituskykyyn.
Aineettoman pääoman raportointi

Aineettoman pääoman raportoinnilla yritys pyrkii viestimään yhteistyökumppaneille ja sijoittajille suorituskyvyn kannalta tärkeistä resursseista ja niiden kyvykkyydestä. Markkinoilla korkeamman arvostuksen saavat yleensä yritykset, jotka pystyvät osoittamaan menestymisen mahdollisuudet pitkällä aikavälillä luotettavasti. Aineettomaa pääomaa ei vielä raportoida yrityksissä yleisesti vaikka sen merkitys yritysten menestymiselle onkin tiedossa. Tällä hetkellä raportointi on kapea-alaista ja näkyy vain vähän tilinpäätöstiedoissa. Aineettoman pääoman raportointiin ei ole tiettyä normitettua tapaa ja tämän takia se on ollut keskeinen tutkimuksen osa-alue viime vuosina. Raportointimallin puuttuminen aiheuttaa ongelman vertailtaessa yritysten aineetonta pääomaa. Tämä vähentää sijoittajien kiinnostusta aineettoman pääoman raportteja kohtaan.
Aineettoman pääoman raportointi > Aineettoman pääoman raportointimallit

Tanskalainen malli
Henkilöstötilinpäätös
Aiheesta muualla

Aineettoman pääoman merkitys kasvaa jatkuvasti[vanhentunut linkki]
Aineettomien menestystekijöiden mittaaminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Osaamispääoman ulottuvuudet (Arkistoitu – Internet Archive)
Aineettoman pääoman raportointi[vanhentunut linkki]
Lopitsa

Pietarin ja Paavalin kirkon rauniot.
Lopitsa eli Klopitsa (ven. Кло́пицы, Klopitsy) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä Kikkerin ja Tallinnan valtatien välisen tien varrella. Asukkaita kunnassa on 1 600 henkeä.
Kunnan hallinnollinen keskus on Lopitsan kylä. Lisäksi siihen kuuluvat Silikorotkan (ven. Жилгородок, Žilgorodok) taajama ja 6 kylää: Kantola eli Kantokylä (ven. Кандакюля, Kandakjulja), Kemppaala (ven. Кемполово, Kempolovo), Olkkuva eli Olkkova (ven. Ольхово, Olhovo), Oravankylä (ven. Медниково, Mednikovo), Repla (ven. Греблово, Greblovo) ja Ronkovitsa (ven. Ронковицы, Ronkovitsy).
Lopitsassa oli 1700-luvun puolivälissä perustettu ortodoksinen seurakunta, johon kuului 1880-luvulla puolisentoista tuhatta venäläistä. Toiseen maailmansotaan saakka enemmistönä seudulla olivat kuitenkin Kupanitsan luterilaiseen seurakuntaan kuuluneet inkerinsuomalaiset.
Nähtävyyksiä ovat entisen Musin-Puškinin hovin puisto Lopitsassa sekä Kemppaalan kartano. Lopitsassa on vuonna 1784 rakennetun ortodoksisen Pietarin ja Paavalin kirkon rauniot.
Kunnan päämies on Sergei Konovtsev, kunnanhallinnon päämies Alevtina Koppanen.
Leningradin alueella on myös toinen kylä, jonka suomalainen nimi on Klopitsa. Se sijaitsee Lomonosovin piirissä Kapriosta itään. Ruotsalaisaikana 1600-luvulla se oli samannimisen luterilaisen seurakunnan keskus.
Aiheesta muualla

Lopitsa Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Kööpenhaminan pörssi

| Nasdaq Kööpenhamina> Kööpenhaminan pörssi |
| --- | --- |

 Kööpenhaminan pörssi.
Paikka:  Kööpenhamina, Tanska
Perustettu:  1808
Omistaja:  Nasdaq
Avainhenkilöt:  Nikolaj Kosakewitsch (CEO) Lauri Rosendahl (Pj.)
Valuutta:  DKK
Indeksit:   KAX Index  KFX Index  OMX Copenhagen 25 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kööpenhaminan pörssi (The Copenhagen Stock Exchange tai CSE (tansk. Københavns Fondsbørs) on kansainvälinen kauppapaikka tanskalaisille arvopapereille. CSE on yksi OMX pörsseistä, joka perustettiin vuonna 2003 ja helmikuusta 2008 lähtien se on kuulunut NASDAQ OMX -ryhmään.lähde?
Käännös suomeksi
Neiti Marple

| Neiti Marple |
| --- | --- |
 Joan Hickson neiti Marplena vuoden 1984 televisiosarjassa.
Luoja(t):  Agatha Christie
Näyttelijä(t):  Gracie Fields (1956) Margaret Rutherford (1961–1965) Angela Lansbury (1980) Helen Hayes (1983 ja 1985) Ita Ever (1983, 1990 ja 2005) Joan Hickson (1984–1992) Geraldine McEwan (2004–2008) Julia McKenzie (2009–2013) June Whitfield (ääni; 1993–2001 ja 2015) Isabella Parriss (nuori Marple) Renée Michels Julie Cox (nuori Marple; 2004)
Ensi- esiintyminen:  Kolmetoista
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Jane Marple
Koko nimi:  Neiti Jane Marple
Status:  aktiivinen
Ammatti:  etsivä, eläkeläinen
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  St. Mary Mead
Luonteenpiirteet:  korkea älykkyys, huomaa asioita
Suhteet
Tädit ja sedät:  amiraali Thomas (setä/eno) Henry (setä/eno) Helen (täti)
Sisarusten lapset:  Raymond West (sisaruksenpoika) David West (sisaruksenpojanpoika) Lionel West (sisaruksenpojanpoika) Joan West (sisaruksenpojan vaimo) Mabel Denham (sisaruksentytär)
Serkut:  Antony Gordon Fanny Godfrey Lady Ethel Merridew
Tutut:  Diana Harmon rovasti Julian Harmon Sir Henry Carrie Louise Ruth Martin Diana "Bunch" Harmon (kummitytär) komisario/ylitarkastaja Slack konstaapeli/ylikonstaapeli Lake
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neiti Marple eli Jane Marple on kirjailija Agatha Christien luoma kuvitteellinen  salapoliisihahmo. Hän on Hercule Poirot’n ohella Christien tunnetuin henkilö. Neiti Marple on St. Mary Meadin kylässä asuva ikäneito, joka ratkoo rikoksia terävällä havainto- ja päättelykyvyllään sekä ihmistuntemuksellaan.
Neiti Marple esiintyy kahdessatoista romaanissa ja 20 novellissa. Ensimmäinen julkaistu neiti Marple -tarina oli novelli ”The Tuesday Night Club” joulukuussa 1927 The Royal Magazine -lehdessä. Sitä seurasi 12 muuta novellia vuosina 1928–1931 (ilmestyivät kokoelmassa Kolmetoista  vuonna 1932). Ensimmäinen Marple-romaani oli Murha maalaiskylässä vuonna 1930. Viimeinen Christien kirjoittama neiti Marple -romaani oli Neiti Marple koston jumalattarena vuonna 1971. Sen jälkeen ilmestyi vielä 1940-luvulla kirjoitettu Neiti Marplen viimeinen juttu. Se on viimeinen julkaistu neiti Marple -tarina, mutta ajallisesti se sijoittuu romaanien Syyttävä sormi ja Kuolema ilmoittaa lehdessä väliin.
Monia Neiti Marple -tarinoita on sovitettu elokuviksi ja tv-sarjoiksi. Yksi tunnetuimmista neiti Marplen esittäjistä on Joan Hickson (1906–1998), joka esitti salapoliisia vuosina 1984–1992 tuotetussa televisioelokuvasarjassa.
Henkilökuva

Jane Marple on pitkä, hoikka, harmaantunut vanha neiti. Hän harrastaa lintujen tarkkailua, puutarhanhoitoa ja neulomista. Romaanien perusteella voidaan päätellä, että Jane Marple syntyi 1870-luvulla. Kuusitoistavuotiaana hän opiskeli Firenzessä jonkin aikaa tyttöjen sisäoppilaitoksessa. Nuoruudessaan hän työskenteli sairaanhoitajana, minkä vuoksi hän tuntee kemikaaleja ja lääkkeitä, sekä rakasti myös tanssimista. Jane Marplella oli useita kosijoita, mutta yksikään romanssi ei kestänyt ja hän pysyi naimattomana. Asuessaan sisäoppilaitoksessa hän tapasi kaksi amerikkalaista tyttöä, Carrie Louisen ja Ruth Martinin, jotka olivat ja ovat edelleen vuosien kuluttuakin hänen hyviä ystäviään.
Neiti Marplen isoäiti oli aatelisnainen. Neiti Marplella oli kaksi setää, Henry ja amiraali Thomas, sekä täti Fanny. Lisäksi hänellä on kolme veljenpoikaa, Anthony, Gordon ja Raymond. Viimeksi mainittu on kirjailija ja aviossa taiteilija Joan Westin kanssa. Jane Marple on kaukaista sukua Lady Merridew’lle.
Neiti Marplen ystäviä ovat muun muassa Diana Harmon ja tämän aviomies, rovasti Julian Harmon, tohtori Haydock sekä Sir Henry, Scotland Yardin eläkkeellä oleva päällikkö.
Neiti Marple -teokset > romaanit

Murder at the Vicarage (1930, suom. Murha maalaiskylässä, WSOY 1954).
The Body in the Library (1942, suom. Ruumis kirjastossa, WSOY 1972).
The Moving Finger (1943, suom. Syyttävä sormi, WSOY 1972).
A Murder Is Announced (1950, suom. Kuolema ilmoittaa lehdessä, WSOY 1950).
They Do It with Mirrors (1952, suom. Neiti Marplea ei petetä, WSOY 1969).
A Pocket Full of Rye (1953, suom. Salaperäiset rukiinjyvät, WSOY 1956).
4.50 from Paddington (1957, suom. Paddingtonista 16.50, WSOY 1968).
The Mirror Crack’d from Side to Side (1962, suom. Tuijottava katse, WSOY 1965).
A Caribbean Mystery (1964, suom. Lomahotellin murhat, WSOY 1965).
At Bertram’s Hotel (1965, suom. Bertramin hotellissa, WSOY 1967).
Nemesis (1971, suom. Neiti Marple koston jumalattarena, WSOY 1972; romaani on jatko-osa teokselle Lomahotellin murhat).
Sleeping Murder (1976, suom. Neiti Marplen viimeinen juttu, WSOY 1977).
Neiti Marple -teokset > novellikokoelmat

The Thirteen Problems (novellikokoelma, 1932, Yhdysvalloissa The Tuesday Club Murders, suom. Kolmetoista 1983).
Three Blind Mice (1948, suom. Hiirenloukku, WSOY 1977, sisältää kolme neiti Marple -novellia)
The Adventure of the Christmas Pudding (1960, suom. Seikkaileva jälkiruoka, WSOY 1984, sisältää yhden neiti Marple -novellin)
Sovitukset > Elokuva

Margaret Rutherford esitti neiti Marplea viidessä brittiläisessä elokuvassa 1960-luvulla. Elokuvat perustuivat hyvin väljästi Christien romaaneihin.
Elokuvat olivat:
Murha junassa (Murder, She Said, 1961) – perustuu romaaniin Paddingtonista 16.50
Murha hotelli Laukassa (Murder at the Gallop, 1963) – perustuu Hercule Poirot -romaaniin Hautajaisten jälkeen
Murha teatterissa (Murder Most Foul, 1964) – perustuu Hercule Poirot -romaaniin Rouva McGinty on kuollut
Murha näkyvissä (Murder Ahoy!, 1964) – käyttää useita Christien romaanien aiheita
ABC-murhat (The Alphabet Murders, 1965) – cameoroolissa, Poirot-elokuva, joka perustuu Aikataulukon arvoitukseen.
Angela Lansbury näytteli neiti Marplea brittiläisessä Tuijottava katse -elokuvassa vuonna 1980. Poikkeuksellista on, että Lansburyn neiti Marple poltti savukkeita.
Virolainen Ita Ever esitti neiti Marplea neuvostoliittolaisessa elokuvassa Taina ”Tšornyh drozdov” (”Mustarastaiden” arvoitus, 1983), joka perustui romaaniin Salaperäiset rukiinjyvät.
Sovitukset > Televisio

Ensimmäinen neiti Marple -filmatisointi oli A Murder Is Announced yhdysvaltalaisessa Goodyear Television Playhouse -sarjassa vuonna 1957. Neiti Marplea esitti Gracie Fields ja muissa osissa nähtiin Jessica Tandy ja Roger Moore.
Vuonna 1970 Inge Langen näytteli neiti Marplea länsisaksalaisessa televisioelokuvassa Mord im Pfarrhaus (perustuu romaaniin Murha maalaiskylässä).
Helen Hayes näytteli neiti Marplea kahdessa yhdysvaltalaisessa televisioelokuvassa: Lomahotellin murhat (A Caribbean Mystery. 1983) ja Neiti Marplea ei petetä (Murder with Mirrors. 1984)
BBC:n tuottamassa Neiti Marple -televisiosarjassa vuosina 1984–1992 pääosaa esitti Joan Hickson, jota on usein kuvailtu ”täydelliseksi” neiti Marpleksi. Kaikki 12 romaania muokattiin sarjan jaksoiksi.
ITV aloitti 2004 uuden Neiti Marple sarjan tuottamisen. 1.–3. tuotantokaudella neiti Marplea esitti Geraldine McEwan ja sen jälkeen Julia McKenzie. Alkuperäisiä romaaneja on muokattu voimakkaasti: murhaajia on vaihdettu ja jotkut jaksoista perustuvat romaaneihin, joissa neiti Marple ei edes esiintynyt.
Japanilainen NHK tuotti vuosina 2004–2005 anime-sarjan Agatha Christie's Great Detectives Poirot and Marple.
Sovitukset > Muut sovitukset

Angela Lansbury näytteli televisiosarjassa Murhasta tuli totta (Murder, She Wrote, 1984–1996) Jessica Fletcheriä, joka perustuu neiti Marpleen ja Ariadne Oliveriin. Sarjan englanninkielinen nimi on väännös Rutherfordin ensimmäisestä Neiti Marple -elokuvasta Murder, She Said.
Aiheesta muualla

Miss Marple suomalaisessa fanisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef