Ljudmila Markianova
Elämänvaiheet ja ura > Tieteellinen ura

Mentyään naimisiin Markianova muutti Petroskoihin, missä hän työskenteli Karjalan tiedekeskuksen kirjastossa. Siellä hänet pani merkille G. M. Gert, joka oli perustanut Petroskoihin itämerensuomalaisten kielten koulukunnan. Gert ehdotti, että Markianova jatkaisi opintojaan Petroskoissa, vaikka tämä olisi mieluiten opiskellut Tartossa Paul Aristen johdolla. Perhesyistä hän jäi kuitenkin Petroskoihin, jossa aloitti jatko-opinnot vuonna 1975. Väitöskirjaansa aiheesta Verbien päätteet ja sananmuodostus karjalan kielessä Markianova puolusti Tartossa vuonna 1980.
Markianova oli ensimmäisiä, jotka kirjelmöivät Karjalan tasavallan aluekomitealle karjalan kielen saamiseksi opetusohjelmaan kaikissa tasavallan kouluissa. Karjala oli tuolloin ainoa kansan mukaan nimetty tasavalta Neuvostoliitossa, jonka kansalla ei ollut omaa kirjakieltään, saati että kansan kieltä olisi kouluissa opetettu. Lehdissä kirjoitettiin, että karjalan kielelle tulisi luoda kirjoitettu standardi, ja radiossa alkoivat ensimmäiset karjalankieliset lähetykset.
Markianova työskenteli sittemmin Neuvostoliiton tiedeakatemiassa Petroskoissa Kielen, kirjallisuuden ja historian laitoksessa. Vuonna 1979 hän aloitti nuorempana tutkijana, ja vuodesta 1983 hän toimi tieteellisenä sihteerinä ja vuodesta 1989 instituutin varajohtajana. Noina vuosina Markianova julkaisi joukon tieteellisiä artikkeleita, jotka käsittelivät karjalan kielen verbien sananmuodostusta.
Markianovan tutkimukset osoittivat että karjalan kieli on sananmuodostuksen kannalta poikkeuksellisen rikas kieli. Hän sovelsi havaintojaan käytäntöön toimiessaan Karjalan pedagogisessa instituutissa karjalan ja vepsän kielen laitoksen johtajana. Hän laati aunuksenkarjalan kirjoitusjärjestelmän, jonka Karjalan autonomisen neuvostotasavallan johto vahvisti viralliseksi vuonna 1989. Vienankarjalan kirjoitusjärjestelmän laati samanaikaisesti Pekka Zaikov. Markianova toivoi että molemmat kielimuodot olisivat ottaneet käyttöön yhtenäisen kirjoitustavan.
Markianova on tehnyt paljon työtä aunuksenkarjalan opetuksen edistämiseksi Karjalan tasavallan kouluissa. Yhdessä pietarilaisen Z. M. Dubrovinan kanssa hän laati aapisen nimeltä Aberi (1990). Tätä seurasi äidinkielen lukukirja Kirjuniekku (1992). Hän on myös laatinut monipuolista oppimateriaalia aunuksenkarjalan fonetiikasta ja kieliopista. Tärkein näistä on Karjalan kielioppi (2002).
Markianova laati myös sanakirjoja. Vuonna 1996 valmistui Karjal-venäläine sanakniigu yhdessä Tatjana Boikon kanssa. Uudissanastotyötä Markianova teki Karjalan tasavallan kansallisuusasioiden komitean terminologian ja ortografian komissiossa. Tämän tuloksena ilmestyivät muun muassa Lingvistiekkuterminät (2000), Školasanasto (2000), Fauna- ja florasanasto (2005), Ühteis-kunnallis-poliittine sanasto (2003–2004). Näiden julkaisujen jälkeen Markianova totesi, että nyt karjalan kielellä voitiin puhua mistä tahansa ja missä tahansa. Työn huipentumana ilmestyi vuonna 2011 suuri karjalais-venäläinen sanakirja yhdessä Tatjana Boikon kanssa.
Markianova oli mukana aunuksenkarjalaisen Lasten Raamatun laatimisessa (Biblii lapsile, 1995). Hän on kirjoittanut myös Petroskoissa ilmestyvään Carelia-aikakauslehteen. Suomessa Markianova on tehnyt yhteistyötä Raija Pyölin kanssa, tuloksena Sanakirja suomi-karjala (2008).