stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuudennen liittokunnan sota
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuudennen liittokunnan sota Wikimedia Commonsissa
Ranskan vallankumoussodat ja Napoleonin sodat
ensimmäinen liittokunta 1792–1797 | toinen liittokunta 1798–1801 | kolmas liittokunta 1804–1805 | neljäs liittokunta 1806–1807 | viides liittokunta 1809 | kuudes liittokunta 1812–1814 | seitsemäs liittokunta 1815
Ranskan ja kuudennen liittokunnan välisiä taisteluita
Ostrovno 1812 |  Kljastitsy 1812 | Smolensk 1812 | Polotsk 1812 |  Valutino 1812 |  Borodino 1812 | Tarutino 1812 | Malojaroslavetš 1812 | Polotsk (toinen) 1812 | Žasniki 1812 | Vjazma 1812 |  Smoliani 1812 |  Krasnoi 1812 |   Berezina 1812 | Lützen 1813 |  Bauzen 1813  |  Großbeeren 1813 | Katzbach 1813 | Dresden 1813 | Kulm 1813 |  Dennewitz 1813 | Leipzig 1813 |   Hanau 1813 |   Sehested 1813 |   Brienne 1814 |   La Rothière 1814 |  Mincio 1814 | Champaubert 1814 |  Montmirail 1814 |  Château-Thierry 1814 |  Vauchamps 1814 |    Mormans 1814 |  Montereau 1814 |  Bar-sur-Aube 1814 | Craonne 1814 |  Laon 1814 |   Reims 1814 | Arcis-sur-Aube 1814 | La Fère-Champenoise 1814 |  Montmartre 1814 | Pariisi 1814
| n k Tanskan historia |
| --- | --- | --- |
| Esihistoria |  Beowulf  Doggerland  Maglemosen kulttuuri  Kongemosen kulttuuri  Ertebøllen kulttuuri  Suppilopikarikulttuuri  Skandinavian pronssikausi  Esiroomalainen rautakausi  Tollundin mies  |  |
| Viikinkiaika |  Viikingit Gorm Vanha  Harald Sinihammas  Sven Haaraparta  Knuut Suuri  Jellingin riimukivet  Skandinaavinen mytologia  Danelagen  Danevirke  |  |
| Keskiaika |  Saksalainen ritarikunta  Bornhövedin taistelu  Lyndanisen taistelu  Kalmarin unioni Margareeta I  Haakon VI Maununpoika  Eerik Pommerilainen  Tanska-Norja  Tukholman verilöyly  Uskonpuhdistus Christiern Pedersen  Hans Tausen  Johanniittain ritarikunta  Kreivisota  |  |
| Suurvalta-aika |  Kolmikymmenvuotinen sota Brömsebron rauha  Pohjan sota Roskilden rauha  Skåneland  Holstein-Gottorp  Kööpenhaminan rauha  Skoonen sota  Suuri Pohjan sota  Siirtomaat Länsi-Intia  Grönlanti  Kööpenhaminan taistelu  Kuudennen liittokunnan sota  Wienin kongressi  Hans Christian Andersen  Søren Kierkegaard  Bertel Thorvaldsen  N. F. S. Grundtvig  Schleswig-Holstein Schleswigin herttuakunta  Holsteinin herttuakunta  Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota  Helgolandin meritaistelu  Toinen Saksan–Tanskan sota  Skandinavian rahaliitto  |  |
| 1900- |  Hyvinvointivaltio  Pääsiäiskriisi  Tanskan miehitys Tanskan valtaus  Islannin maihinnousu  Tanskan protektoraatti  Tanskan vastarintaliike  Tanskan valtakunnankomissariaatti  Pohjoismaiden neuvosto  Kansanäänestys Eurosta  |  |
Ranskalaisten tappio Venäjällä
Kuutamajärvi

| Kuutamajärvi Кудамгубское, Kudamgubskoje |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Kunnat:  Porajärvi
Koordinaatit:  62°52′41″N, 32°27′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suunujoki
Laskujoki:  Suunujoki 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  164 m
Pituus:  10,1 km
Leveys:  2,1 km
Rantaviiva:  30,5 km
Pinta-ala:  12,4 km²
Tilavuus:  0,0195 km³
Keskisyvyys:  1,6 m
Suurin syvyys:  2,5 m
Valuma-alue:  2 770 km²
 fiKuutamajärvi 
Kuutamajärvi (ven. Ку́дамгубское, Kudamgubskoje) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Porajärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 12,4 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 2 770 neliökilometriä. Järven kautta virtaa Suunujoki. Kalalajeja ovat siika, muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, pasuri, made, ahven ja kiiski.
Järven rannalla on sijainnut Kuutamalahden kylä.
Kuutamalahti

| Kuutamalahti Кудамгуба, Kudamguba |
| --- | --- |
 Kuutamalahti
 Koordinaatit: 62°52′36″N, 32°23′50″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Kunta:  Porajärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä ja taajama
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuutamalahti (ven. Кудамгуба, Kudamguba) on entinen kylä ja taajama Karjalan tasavallan Suojärven piirin Porajärven kunnassa Venäjällä. Ne sijaitsevat lähellä Kuutamajärveä 30 kilometriä Porajärveltä maanteitse luoteeseen.
Sellin pogostaan kuulunut Kuutamalahden volosti mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1597. Tuolloin siellä oli neljä taloa. 1900-luvun alussa Kuutamalahden kylä kuului Porajärven volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 18 taloa, koulu ja 120 asukasta. Neuvostoaikana kylä kuului Porajärven kylä- ja taajamaneuvostoon. Vuonna 1933 asukkaita oli 197, kaikki karjalaisia. Jo tuolloin kylän lähelle oli perustettu samanniminen metsätyöläisasutus, jonka asukkaat olivat pääosin venäläisiä. Kuutamalahden taajama lakkautettiin vuonna 1977 ja kylä vuonna 1978.
Huonomaalaus

Huonomaalaus  tai kehnomaalaus (engl. Bad Painting) on maalaustaiteen suuntaus, jossa maalausjälki on karkeaa ja rosoista, usein piirrosmaista. Teokset ovat esittäviä. Kuvauskohteina yleisiä ovat lapsenomaiset ihmishahmot tai arkiset kitschiin ja populaarikulttuuriin viittavat aiheet, kuten tyttöestetiikka. Huonomaalaus on ollut osa esittävän maalauksen uutta tulemista.
Huonomaalausta on sanottu tavaksi välttää kaupallista pintakiiltoa ja teknisen taitavuuden harhoja. Tavoitteena voi olla esimerkiksi spontaani ilmaisu ja aito hetken tallentaminen.
Wienin modernin taiteen museossa (Museum Moderner Kunst) oli vuonna 2008 näyttely nimellä ”Bad Painting – good art”. Museon mukaan se oli ensimmäinen laaja katsaus aiheeseen. Näyttelyssä oli teoksia muun muassa Rene Magrittelta, Francis Picabialta ja Georg Baselitzilta. Myös Julian Schnabelia on sanottu huonomaalariksi, suomalaisista Ilkka-Juhani Takalo-Eskolaa ja Erkki Pirtolaa.
Aiheesta muualla

Bad Painting – Good Art Artmap.  2008. Viitattu 12.5.2021.
Bad Painting: Good Art on View at the Museum of Modern Art in Vienna Artdaily. Viitattu 12.5.2021.
Hruštšovka

Hruštšovka Tomskissa
Hruštšovka (ven. хрущёвка) on Neuvostoliitossa nopeasti ja halvalla 1950–1960-luvulla tiilistä tai betonielementeistä rakennettu 3–5-kerroksinen hissitön kerrostalo, joka on saanut nimensä maan silloisen päämiehen Nikita Hruštšovin mukaan. Taloissa asumisväljyydeksi määriteltiin 10 neliötä henkeä kohden. Hruštšovkojen rakentamisprojektien tarkoituksena oli tarjota asuntoja aikakaudella maaseudulta kaupunkeihin muuttaneille ihmisille.
Hruštšovkojen rakentaminen yleistyi kaikissa Itä-Euroopan maissa. Myöhemmin rakennettuja asuinkerrostaloja kutsuttiin sanalla brežnevka.
Historia

Hruštšovka-rakentaminen perustui elementtitekniikkaan. Ensimmäiset elementtitalot rakennettiin jo Stalinin aikana 1948 Moskovaan nykyisen Sokolinin mäen piirin alueelle ja Horoševskoje šosselle yksittäisin projektein Neuvostoliiton arkkitehtiakatemian Gosstroiprojektin ja Mosgorprojektin suunnitelmien mukaisesti. Suunnitelmia laati Vitali P. Lagutenko (sarja-7).
Hruštšovkat edustivat rakennusteknisesti tehokasta uutta rakentamista, ja toimivat rakennusmateriaalia ja työtä enemmän vaatineiden, Stalinin aikaisten paksuseinäisten talojen korvaajina uusasuntotuotannossa. Niiden kestävyys kuitenkin oli edellisiä heikompi, mikä huomattiin muun muassa Armenian maanjäristyksessä joulukuussa 1988. Saumoistaan tiivistetty elementtitalo ei yleisesti ottaen ole yhtä vahva kuin perinteisemmät ja kalliimmat, paksuseinäiset ja paikoilleen rakennetut ratkaisut.
Hruštšovkojen eri tyyppejä

Hruštšovka on saman kaavan mukaan rakennettu kerrostalo, joka edustaa tyyliltään funktionalismia. Hruštšovkoja on erityyppisiä: useimmiten ne ovat elementti- tai tiilitaloja, harvemmin isoista betonielementeistä rakennettuja. Tunnetuimpia ovat elementtihruštšovkat. Ne olivat hyvin yleisiä, koska rakentaminen esivalmistetuista teräsbetonielementeistä oli nopeaa. Yleensä tällaisissa taloissa sekä ulkoseinien lämpöeristys että talon sisäinen äänieristys ovat huonoja. Tiilihruštšovkoja taas rakennettiin useimmiten kaupunkeihin, joissa ei ollut omaa rakennusteollisuutta. Tiilitalojen rakentamiseen käytettiin usein silikaattitiiliä ja esivalmistettuja teräsbetonituotteita, kuten laipioita, kamanoita ja porrassyöksyjä. Tällaiset rakennukset nousivat pystyyn nopeasti, mistä johtuen rakennusten laatu usein kärsi.
Elementtihruštšovkat jaetaan purettaviin ja pysyviin. Purettavat hruštšovkat oli tarkoitettu väliaikaiseksi ratkaisuksi asuntopulaan, ja niiden arveltiin olevan käytössä 25 vuotta, mutta joitakin niistä ei ole vieläkään poistettu asuntokannasta. Pysyvien hruštšovkojen käyttöiäksi oli suunniteltu 50 vuotta. Myöhemmät tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että käyttöaikaa voidaan pidentää 150 vuoteen, mikäli rakennuksiin tehdään peruskorjaus. Tiilihruštšovkat kuuluvat pysyvien talojen sarjaan, joidenka käyttöikä on vähintään 100–150 vuotta. Yksittäiset talot saattavat kuitenkin tulla käyttökelvottomiksi aikaisemminkin, joko huonon kunnossapidon tai huonon rakennuslaadun vuoksi.
Varustetaso

Stalinin aikakauden alussa rakennetut talot olivat varustetasoltaan hyvin erilaisia. Eliitille tarkoitetuissa niin sanotuissa nomenklatuura-”stalinkoissa” oli keskuslämmitys, lämmin ja kylmä vesi, erillinen kylpyhuone ja WC sekä yli viisikerroksisissa taloissa hissi ja roskakuilu. Tavallisen työväestön taloissa ei useinkaan ollut kylpyhuonetta, vaan saniteettitilassa oli vain lavuaari ja vessanpönttö. Asukkaat kävivät pesulla yleisissä saunoissa. Ruoanlaittoa varten oli puuhella. Kylpyammeellisten asuntojen vesi kuumennettiin lämminvesivaraajalla, joka toimi puilla tai muulla kiinteällä polttoaineella.
Mataliin stalinkoihin oli suunniteltu uunilämmitys. Oli myös asuinrakennuksia ilman vesijohtoa tai viemäriä, joissakin taloissa vessat olivat kuivakäymälätyyppisiä. Välikatot olivat puuta niin sanotuissa työläisten stalinkoissa sekä joissakin eliittiä varten rakennetuissa stalinkoissa, paitsi vessoissa ja korkeiden talojen rappukäytävissä. Uunilämmityksen ja puuvälikattojen yhdistelmä saattoi aiheuttaa tulipalovaaran.
Hruštšovkojen tulo nosti asumismukavuuden uudelle tasolle. Hruštšovkojen perusvarustukseen kuului keskuslämmitys, kylmävesijohto ja viemäri. Saniteettitiloihin kuului amme, useimmiten istuma-amme. Suurimmassa osassa hruštšovkoja saniteettitila on yhdistetty kylpyhuoneeseen. Kaasujohdon yleistyminen kaupungeissa mahdollisti kaasulieden asentamisen hruštšovkoihin.
Jos hruštšovkoihin ei tullut kaasua, keittiöön asennettiin puuliesi. Jos taas talossa oli tehokas sähköverkko, keittiöön asennettiin sähköliesi. Kuuma vesi tuotiin hanoihin kaukolämpöjärjestelmän kautta, mutta useimmiten taloon ei tullut kuumaa vettä. Tässä tapauksessa asuntoihin asennettiin kaasulla toimivia vedenlämmittimiä. Jos talossa ei ollut kaasua, käyttövettä lämmitettiin polttopuilla toimivalla lämmittimellä.
Hruštšovkojen laipiot ovat palonkestäviä, koska ne tehtiin teollisesti valmistetuista teräsbetonielementeistä. Hruštšovkoissa ei ole hissejä, koska standardien mukaan hissit olivat pakollisia vain yli viisikerroksisissa taloissa. Joissakin talomalleissa on roskakuilut. Kunkin porraskäytävän jokaiselle kerrostasolle sijoitettiin kaksi tai neljä asuntoa.
Varustetaso > Hruštšovkan ”jääkaappi”

Pienikokoisen tiilihruštšovkan keittiön ikkunan alla sijaitsee usein seinään rakennettu kaappi ruoan säilyttämistä varten. Kaapin ulkoseinä on yleensä vain puolikkaan tiilen paksuinen. Joissakin rakennustyypeissä seinässä on ilmanvaihtoaukko, jota tarvittiin muun muassa kaasulieden kunnollista toimimista varten. Kylminä vuodenaikoina tämä kaappi korvasi oikean jääkaapin. Samankaltaisia kaappeja löytyy myös Stalinin aikakauden rakennuksista.
Nimitystä ”Hruštšovin jääkaappi” käytetään hruštšovkoista yleisesti huumorimielessä. Syynä on näiden talojen huono lämpöeristys, jonka takia asunnoissa on talvella kylmä.
Varustetaso > Ikkuna kylpyhuoneessa

Monissa hruštšovka-kerrostaloissa (esimerkiksi 1-447-sarjassa) on ikkuna kylpyhuoneesta keittiöön. Ikkuna on 40 cm korkea ja se on sijoitettu katonrajaan. Keittiön puolella se sijaitsee tavallisen ikkunan vastakkaisella seinällä. Todennäköisin syy ikkunan lisäämiseen on ollut se, että hruštšovkien rakentamisen aikoina sähkökatkokset olivat hyvin yleisiä. Sähkökatkoksen aikana ikkunasta pääsi hieman valoa, mikä mahdollisti vessan ja lavuaarin käytön.
Varustetaso > Säilytyskomero

Monissa hruštšovka-projekteissa, mukaan lukien 1–335, 1–447 ja 1–464 -sarjoissa, oli asuntoihin sijoitettu melko suuria (2–3 m²), ikkunattomia ja valottomia säilytyskomeroita. Myöhemmissä projekteissa säilytyskomeroiden koko oli huomattavasti pienempi ja vielä myöhemmin ne muuttuivat sisäänrakennetuiksi kaapeiksi. Brežnevin aikakauden taloissa säilytyskomerot jäivät vähitellen kokonaan pois ja ne korvattiin kaapeilla ja muilla huonekaluilla.
Eroja brežnevkaan

Hruštšovkojen rakennusmateriaalit olivat myös hieman huonommat kuin kuin brežnevkojen, ja käytännössä brežnevkat olivat hieman parempia ja isompia versioita edeltäjistään. Esim. brežnevkan sisäkaton korkeus oli 2,7 metriä, kun taas hruštšovkan kohdalla se oli 2–2,5 metriä. Hruštšovkan tapaan myös brežnevka kärsi huonosta eristyksestä. Lisäksi brežnevkan erillistä vessaa pidettiin ahtaana.
|  | Brežnevka | Hruštšovka | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Kerroksia | 9 tai enemmän | 3–5 |  |
| Vessa ja kylpyhuone | erillään | sama huone |  |
| Huoneiden lukumäärä | 1–2 | 1–4 |  |
| Hissit ja jätekuilut | kyllä | ei |  |
Kuvia

Hruštšovkia Cardenasissa Kuubassa
Kolmikerroksinen tiilihruštšovka Narva-Jõesuussa Virossa
Remontoitu hruštšovka Koplissa Virossa
Aiheesta muualla

Hatherley, Owen: What next for Eastern Europe’s mass housing heritage? Owen Hatherley on the past and future of the tower block The Calvert Journal.  9.5.2019. Viitattu 24.6.2020. (englanniksi)
Heikki Hurme

| Heikki Hurme> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. syyskuuta 1948 (ikä 76) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1966–1972
Seurat:  TuTo (SM-sarja)   Kiekko-67 (SM-sarja)  TPS (SM-sarja)
Heikki Hurme (s. 30. syyskuuta 1948 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1966–1972.
Hurme edusti SM-sarjaurallaan Turun Tovereita vuosina 1966–1970, Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971 sekä Turun Palloseuraa kaudella 1971–1972. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 90 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 20 + 12 = 32 ja jäähymääränsä 30 minuuttia. TuTo:n joukkueessa hän saavutti kaksi SM-pronssia. Kiekko-67:n SM-sarjakaudella hän oli joukkueen parhaita maalintekijöitä 13 maalillaan.
Hunzan ruhtinaskunta

| Hunzan ruhtinaskunta > –1975 |
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Karimabad
Väkiluku (1931):  n. 13 500
Uskonnot:  ismailismi
Kielet:  burušaski
Seuraaja(t):   Pakistan  Gilgit-Baltistan
Hunza (urduksi ‏ہنزہ‎; joskus myös Kanjut) oli valtio nykyisen Pakistanin Gilgit-Baltistanissa Karakorumin vuoristossa. Ruhtinaskunnan pääkaupunki oli Karimabad, eli entinen Baltit. Britit alistivat ennen itsenäisen Hunzan vuonna 1891. Hunza liittyi Pakistaniin Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 ja sen hallitsijoiden maallinen valta lakkautettiin vuonna 1975.
Maantiede ja väestö

Hunzan ruhtinaskunta sijaitsi Hunzan laaksossa Karakorumin vuoriston länsiosassa Gilgitin pohjoispuolella. Sen naapuriruhtinaskunta oli Nagir (tai Nagar). Kahden ruhtinaskunnan aluetta erotti joki. Hunzan ruhtinaskunnan pääkaupunki oli Baltit, eli nykyinen Karimabad. Hunzan ja viereisen Nagirin asukkaat eli hunzat tai burušot puhuivat burušaskin kieltä. Luoteisosissa asui myös wakheja. Uskonnoltaan Hunzan asukkaat olivat ismailiitteja. Hunzan asukasluku oli vuonna 1931 noin 13 500.
Historia

Hunzan hallitsijat käyttivät arvonimeä mir tai tham. He olivat läheistä sukua viereisen Nagirin hallitsijoille. Molempien maiden hallitsijat jäljittivät omassa perinteessään sukunsa Aleksanteri Suureen, jonka sotilaiden väitettiin perustaneen Baltitin, Ganeshin ja Altitin kylät.
Hunzan ruhtinaskuntaa pidettiin verrattain voimakkaampana, kuin viereistä Nagiria. Sen hallitsijat olivat ajoittain muodollisesti alaisia vaihdellen Kiinalle tai Gilgitin hallitsijoille. Erityisesti 1800-luvulla he tulivat tunnetuksi sarjoista ryöstöretkiä Kašgarin ja Kashmirin välillä kulkevia karavaaneja vastaan. Vangiksi otettuja orjuutettiin ja myytiin Badakšanissa. Sikhit valtasivat Gilgitin 1800-luvulla, mutta heidän ei yrityksistään huolimatta onnistunut alistaa Hunzaa. Vuonna 1869 tuolloinen tham suostui kuitenkin maksamaan tribuuttia Jammun ja Kashmirin Dogra-maharadžalle. Kashmirilaiset eivät kuitenkaan saaneet itse liikkua Hunzan alueella. Hunzan hallitsijat saivat vastineeksi myös vuosittaisen avustusrahan.
Vuonna 1891 Safdar Ali murhasi isänsä ja nousi Hunzan hallitsijaksi. Safdar Ali alkoi tehdä uusia ryöstöretkiä Gilgitin suunnalla. Brittejä huolestuttivat lisäksi hänen yhteytensä Venäjälle. Safdar Ali oli tavannut venäläisen kapteeni Bronislav Grombtševskijin, mikä herätti epäilyksiä venäläisten aikeista Pamirin suunnalla niin sanotun suuren pelin aikana. Tämä olisi taas saattanut uhata Brittiläistä Intiaa. Britit tekivät vuonna 1891 sotaretken keskenään liittoutuneita Hunzaa ja Nagaria vastaan. Brittien vallattua Hunzan linnakkeet Hunzasta ja Nagirista tuli Brittiläisen Intian alaisia ruhtinaskuntia osana Gilgit Agency -aluetta. Safdar pakeni ja valtaan nostettiin hänen veljensä Muhammad Nazim. Häntä seurasi Ghazan Khan vuonna 1938.
Intian jaon yhteydessä Hunzan ja Nagirin hallitsijat tekivät 18. marraskuuta 1947 sopimuksen ruhtinaskuntien liittymisestä Pakistaniin. Hunzan ruhtinaat menettivät maallisen valtansa Zulfikar Ali Bhutton hallinnollisten uudistusten yhteydessä vuonna 1975, jolloin entisten ruhtinaskuntien alueista tuli tavallisia piirikuntia.
Baltitin linna Hunzan entisessä pääkaupungissa Karimabadissa.
Muhammad Nazim.
Huron-jääkausi

Huron-jääkausi oli noin 200 miljoonaa vuotta kestänyt jääkausi 2,4–2,2 miljardia vuotta sitten. Huron-jääkausi oli ensimmäinen suuri jääkausi maapallolla. Siihen kuului arviolta kolme erillistä jäätiköitymisvahetta. Jääkausi päättyi, kun mantereet ajautuivat napa-alueelta lämpimämmille seuduille. Seuraavaa jääkautta saatiin odottaa yli miljardi vuotta.
Huron-jääkauden aikaista mannerten sijaintia ei tiedetä tarkasti. Jääkaudesta on löydetty todisteita Pohjois-Amerikasta suuren Yläjärven ympäristön kivistä ja myös esimerkiksi Suomesta, Pohjois-Karjalan Kontiolahden Urkkavaarasta. Todisteiden perusteella jäätikön leveys oli vähintään 2 000 kilometriä.
Hunt-luokka (miinanraivaaja, 1916)

| Hunt (Belvoir-luokka) |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  750 t (normaali)
Pituus:  70,4 m
Leveys:  8,5 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  1 800 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  71
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 12 naulan (76 mm) tykkiä 2 x 6 naulan (57 mm) tykkiä
| Hunt (Aberdare-luokka) |
| --- | --- |
 HMS Aberdare
Tekniset tiedot
Uppouma:  800 t (normaali)
Pituus:  70,4 m
Leveys:  8,7 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  2 200 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  74
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 4" (102 mm) tykki
Ilmatorjunta:  1 x QF 12 naulan (76 mm) ilmatorjuntatykki
Hunt-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston  avomeriraivaajaluokka, jonka lukuisat alukset laskettiin vesille kahdessa erässä 1916-1919. Ensimmäisen Belvoir-luokan kaksikymmentä alusta suunnitteli Ailsa Shipbuilding Company ja toisen Aberdare-luokan satakaksikymmentäyhdeksän  alusta suunnitteli Amiraliteetti.
Belvoir-luokan alukset tilattiin 1916 ankkuroitujen miinojen aiheuttaessa uhan siipirattain varustetuille raivaajille. Samoin perusteena käytettiin siipiratasalusten huonoa sään kestokykyä.
Aberdare-luokan aluksista osa oli alun perin nimetty rannikkokaupunkien mukaan, mutta ne jouduttiin vaihtamaan viestiliikenne sekaannusten vuoksi.
Rakenne

Aluksiin asennettiin kaksipotkuria, minkä ansiosta niiden ohjattavuus parani. Voimanlähteenä oli ahdetut höyrykattilat, joissa poltettiin hienonnettua hiiltä. Tämän seurauksena syntyi niin runsaasti savua, että alustyypin lempinimenä oli Smokey Joes. Ongelmia syntyi myös hiilen laadusta eli aluksilla piti käyttää mahdollisimman kovaa hiiltä tai muuten kulutus kasvoi.
Alusten syväys oli pieni. Niiden aseistuksena olivat 4 tuuman pikatykki eteen ja 12 naulan pikatykki taakse. Näiden lisäksi aluksiin asennettiin kaksi .303" konekivääriä.
Miinanraivaus kaluston muodosti Oropesa lautta, joka katkaisi miinojen ankkurikaapelit.
Palvelus

Kuusi luokan aluksista muutettiin tutkimusaluksiksi. Aberdare-luokan aluksista oli saatu aselepoon mennessä palvelukseen ainoastaan 32 ja pääosa aluksista valmistuikin siten vasta sotatoimien päätyttyä. Lopulta 35 aluksen tilaus peruutettiin.
Sotien välillä kahdeksan alusta myytiin siviilikäyttöön, HMS Havant Siamille, yhdestä tehtiin alkeiskoululaiva ja 52 romutettiin. Pääosa jäljelle jääneistä sijoitettiin reserviin kansainliiton tukikohtiin, joista Maltalle ja Singaporeen sijoitettiin runsaasti aluksia. Toisen maailmansodan alkaessa luokan aluksista oli käytettävissä 27 ja kaksi oli pakko-otettavissa siviilistä.
Sodan aikana tuhoutui viisi alusta ja yksi ajettiin rantaan Sudan lahdella, josta Saksan laivasto pelasti sen sekä otti omaan käyttöönsä nimellä 12.V4 (myöhemmin Uj2109).
Kuvin kieli

Kuvin kieli on Intiassa Orissan osavaltion Ganjamin, Kalahandin ja Koraputin piirikunnissa sekä Andhra Pradeshin Visakhapatnamin ja Srikakulamin piirikunnissa puhuttu dravidakieli. Sillä on noin 250 000 puhujaa.
Kuvi kuuluu dravidakielten etelä-keskiryhmään. Sen lähin sukukieli on kui, jonka kanssa se usein sekoitetaan. Lähetyssaarnaajat ovat kirjoittaneet kuvia latinalaisella ja orijalaisella kirjaimistolla.
Hurri (kieli)

| Hurri> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Mitanni, Mesopotamia
Ajoitus:  2300-1000 eaa.
Kirjaimisto:  nuolenpääkirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  hurrilaiset kielet
ISO 639-3:  xhu
 Ohje 
Hurri on yleisnimitys jo kauan sitten kadonneelle, Lähi-idässä puhutulle hurrilaisen kansan kielelle. Hurrilaisten uskotaan tulleen Armenian vuoristosta ja levittäytyneen kaakkoiseen Anatoliaan ja pohjoiseen Mesopotamiaan toisen esikristillisen vuosituhannen alussa. Hurrin kieli oli pääosin hävinnyt jo tuhat vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Hurri ja sen myöhempi sukulaiskieli urartu muodostavat oman kielikuntansa, hurrilaiset kielet, johon ei kuulu muita tunnettuja kieliä. Niiden ei ole voitu osoittaa olevan sukua indo­eurooppa­laisille, seemiläisille tai millekään muillekaan tunnetuille kielille.
Kuusveden–Kynsiveden alue

Kuusveden–Kynsiveden alue (vesistöaluetunnus 14.35) on Leppäveden–Kynsiveden alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 416,64 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 24,96 %. Vesistön alueen alarajana on Tarvaalankoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 312,23 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,18 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Saraaveden alueeseen (14.32).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kuusveden lähialue (14.351)
Kynsiveden lähialue (14.352)
Ahvenisen valuma-alue (14.353)
Hallapuron valuma-alue (14.354)
Nurmisen alue (14.355)
Uuraisen valuma-alue (14.356)
Lankajoen valuma-alue (14.357)
Voipiolammen valuma-alue (14.358)
Ohenlammen valuma-alue (14.359)
Humbucker

Kuvan vasemmassa reunassa sähkökitaran kielten alla näkyy humbucker-mikrofoni sekä kaksi kappaletta yksikelaisia mikrofoneja (keskellä ja oikealla).
Humbucker oli alkujaan Gibsonin Les Paul -kitaroista yleistynyt kitaramikrofonityyppi.
Englanninkielisen nimen ja mikrofonin teknisen ratkaisun taustalla on äänilaitevalmistaja Electro-Voicen keksintö "humbucking coil" ("hurinan estävä käämi") vuodelta 1934.