stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H. C. Branner

| H>  C. Branner.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hans Christian Branner
Syntynyt: 1903 Ordrup, Tanska
Kuollut: 1966 (62–63 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Esikoisteos:  Legetøj
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Christian Branner (1903 Ordrup, Tanska – 1966 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän toimi myös kustannusvirkailijana 1923–1932. Hänen esikoisteoksensa Legetøj ilmestyi 1936. Se sisältää yhteiskuntarealismia ja symboliikkaa. Pohtiessaan suomennetussa teoksessa Kukaan ei tunne yötä eksistentialistisia kysymyksiä hän korostaa yksilön vastuuta. Hän on kirjoittanut myös kuunnelmia ja näytelmiä.
Suomennettu teos

Kukaan ei tunne yötä (Ingen kender natten), suom. Arto ja Kirsti Ingervo, WSOY 1971 Sarja: Aikamme kertojia. A-sarja
Joan Rivers

| Joan Rivers |
| --- | --- |
 Joan Rivers vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1933 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 4. syyskuuta 2014 (81 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  koomikko, näyttelijä, televisiopersoona
Puoliso:  James Sanger,   Edgar Rosenberg
Lapset:  Melissa Rivers
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Joan Rivers (oik. Joan Alexandra Molinsky, 8. kesäkuuta 1933 New York, New York, Yhdysvallat – 4. syyskuuta 2014 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen koomikko, televisiopersoona ja näyttelijä. Hän oli tunnettu käheästä äänestään ja omalaatuisesta huumoristaan.
Nuoruus

Joan Alexandra Molinsky syntyi Brooklynissä 8. heinäkuuta 1933. Hänen vanhempansa Meyer ja Beatrice Molinsky olivat venäläisiä maahanmuuttajia. Meyer Molinsky oli menestyvä lääkäri, joten Joan ja hänen sisarensa Barbara kasvoivat New Yorkin esikaupunkialueella Larchmontissa. Joan Molinsky opiskeli Connecticut College for Womenissa ja Barnard Collegesta, josta hän valmistui vuonna 1954 pääaineenaan englanti.
Ura > Alkuvaiheet

Molinsky haaveili urasta näyttelijänä, mutta hänen vanhempansa eivät suostuneet rahoittamaan hänen yritystään. Hän työskenteli muun muassa Lord & Taylorin pr-osastolla ja oli Bond Clothing Storesin sisäänostaja. Hän taisteli pitkään toimeentulonsa kanssa ja sai samaan aikaan pieniä rooleja Off Broadway -teattereissa. Hän alkoi myös esittä stand up -komiikkaa pienissä kahviloissa ja klubeissa. Samoihin aikoihin Molinsky muutti sukunimensä Riversiksi.
Rivers kehitti jo uransa alkuvaiheissa aggressiivisen tyylin. Hän pääsi esiintymään muun muassa Jack Paarin The Tonight Show’ssa. Rivers sai siinä kansallista näkyvyyttä, mutta hänen etniset vitsinsä lähinnä kauhistuttivat yleisöä. Hän liittyi 1960-luvun alussa chicagolaiseen The Second City -seurueeseen. Rivers sai seurueen improvisaatioon perustuvista esiintymisistä omien sanojensa mukaan lisää itseluottamusta. Hän kuitenkin piti enemmän yksin esiintymisestä ja teki keikkoja Greenwich Villagessa ja esiintyi musikaalikomediatriossa Jim, Jake and Joan.
Ura > The Tonight Show’n kautta suosituksi koomikoksi

Rivers teki läpimurtonsa vuonna 1965, kun hän esiintyi Johnny Carsonin juontamassa The Tonight Show’ssa. Hän sai pian tämän jälkeen keikkoja Chicagon, New Yorkin ja San Franciscon yökerhoihin. Rivers esiintyi myös monissa televisio-ohjelmissa, kuten The Ed Sullivan Show’ssa. Hänellä oli vuonna 1968 lyhytaikainen oma talk show That Show with Joan Rivers, ja samana vuonna hän teki sivuroolin elokuvassa Heijastus. Rivers käsikirjoitti ja esiintyi televisio-ohjelmassa Piilokamera ja käsikirjoitti yhdessä miehensä Edgar Rosenbergin ja Lester Colodnyn kanssa Broadway-näytelmän Fun City, joka kuitenkin epäonnistui pahoin. Hän käsikirjoitti vuonna 1973 televisioelokuvan The Girl Most Likely to...
Rivers oli 1970-luvulla vakiovieras The Tonight Show’ssa. Kansallista yleisöä varten hän kuitenkin hieman hillitsi itseään ja luotti usein itseironiaan. Hän esiintyi säännöllisesti monissa muissain komedia- ja varieteeohjelmissa. Las Vegasissa hän toimi usein kaupungin tunnetuimpiin kuuluvan esiintyjän, laulaja Helen Reddyn lämmittelijänä. Hollywoodissa Rivers ohjasi vuonna 1978 raskaaksi tulevasta miehestä kertovan elokuvan Poika jolle kävi hassusti, jonka pääosassa oli Billy Crystal.
NBC palkasi vuonna 1983 Riversin Johnny Carsonin korvaajaksi The Late Show’n juontajaksi Carsonin 8–9 viikkoa loman ajaksi. Riversin katsojaluvut ylittivät usein Carsonin katsojaluvut, ja Fox Network tarjosi vuonna 1986 Riversille omaa myöhäsillan ohjelmaa. Carson hermostui kilpailevasta ohjelmasta ja purki hänen sopimuksensa Riversin kanssa. Häntä ei kutsuttu esiintymään The Tonight Show’hun edes Carsonin seuraajien aikana.  Vasta Jimmy Fallonin juontajakaudella vuonna 2014 Rivers kutsuttiin ohjelman vieraaksi. The Late Show Starring Joan Riversia esitettiin Foxilla lopulta vuoden ajan.
Rivers aloitti vuonna 1989 viisi vuotta pyörineen päiväajan talk show -ohjelman. Hänet palkittiin The Joan Rivers Show’n juontajana parhana talk show -juontajan Daytime Emmy -palkinnolla. Rivers palasi Broadwaylle näytelmässä Sally Marr ... and Her Escorts, josta hän oli vuonna 1994 sekä Tony- että Drama Desk -ehdokkaana. Samana vuonna ilmestyi myös televisiotuotantoa ollut elämäkertaelokuva Tears and Laughter: The Joan and Melissa Rivers Story, jossa Rivers ja hänen tyttärensä Melissa Rivers esittivät itseään.
Ura > Viimeiset vuodet

Rivers alkoi 1990-luvun puolivälissä haastatella julkkiksia Grammy-, Golden Globe- ja Oscar-gaalojen punaisilla matoilla. Ensin hän teki sitä E! Entertainmentille ja sitten TV Guide Channelille. Rivers muutti New Yorkiin vuonna 1997 ja juonsi siellä radio-ohjelmaa vuoteen 2003 saakka.
Ricki Stern ja Annie Sundberg tekivät Riversista dokumenttielokuvan Joan Rivers: A Piece of Work, joka ilmestyi vuonna 2010. Samana vuonna Rivers alkoi esiintyä E! Entertainmentin ohjelmassa Fashion Police, jossa hän kuului raatiin, joka arvosteli julkkisten vaatteita. Rivers muutti vuonna 2011 yhteen tyttärensä Melissan kanssa tehdäkseen tosi-tv-ohjelmaa Joan & Melissa: Joan Knows Best?. Hän aloitti vuonna 2013 internetissä esitetyn talk show -ohjelman In Bed with Joan.
Rivers esiintyi muun muassa elokuvissa Muppetit Manhattanilla (1984), Hei, kuka puhuu (ääni) (1989), Sarjamurhaajamutsi (1994), Irtiotto (2004) ja lukuisissa tv-ohjelmissa, esimerkiksi USA:n Diilissä, jonka hän voitti. Hän myös esiintyi useassa jaksossa Muodon vuoksi -sarjassa omana itsenään. Riversillä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Elokuussa 2014 Riversin sydän pysähtyi kesken kurkkuleikkauksen, mutta hänet saatiin elvytettyä. Hänet vaivutettiin koomaan ja oli viikon teho-osastolla. Hän kuoli perheen ja läheisten ystävien läsnä 4. syyskuuta 2014.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joan Rivers Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joan Riversin virallinen sivusto
Joan Rivers Elonetissä.
Koomikkotrion Jim, Jake and Joanin jäsenet Jim Connell, Jake Holmes ja Joan Rivers 1960-luvulla.
Joan Rivers vuonna 2001.
Jari Suorsa

| Jari Suorsa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. tammikuuta 1976 (ikä 48) Kuusankoski, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi  Itävalta
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jarru
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2008
Aik. seurat:  KooKoo (I-div.) Ilves (SML) Hermes (I-div.) Fresno Falcons (WCHL) Newcastle Jesters (BISL) Vojens IK (ODL) Eisbären Regensburg (Saksa I) Vienna Capitals (EBEL) Graz 99ers (EBEL) HC Merano (Serie A2) SG Cortina (Serie A) EK Zell am See (Nationalliga)
Jari "Jarru" Suorsa (s. 27. tammikuuta 1976 Kuusankoski) on suomalais-itävaltalainen entinen jääkiekkoilija. Peliuransa jälkeen Suorsa toimi erotuomarina. Hän tuli SM-liigaan päätuomariksi kaudelle 2014–2015. Pelaajaurallaan Suorsa oli melko fyysinen voimahyökkääjä, joka osasi tarvittaessa myös tapella. Hän on pelannut urallaan Suomen ja Itävallan lisäksi myös Pohjois-Amerikassa, Englannissa, Tanskassa, Saksassa ja Italiassa.
Ura > I-divisioonasta SM-liigaan

Suorsa on KooKoon kasvatti. Edustusjoukkueen silloinen valmentaja Anatoli Bogdanov kutsui 17-vuotiaan Suorsan miesten peleihin kaudella 1993–1994, jolloin hän pelasi I-divisioonan runkosarjassa 27 ottelua tehoin 1+8=9. Seuraavalla kaudella 1994–1995 Suorsa teki 41 ottelussa tehot 10+9=19. Hän kuitenkin keräsi suhteellisen isot 91 jäähyminuuttia.
Kolmannella kaudellaan 1995–1996 Suorsa pelasi värikkään syyskauden KooKoossa. Hän teki I-divisioonauransa parhaat tehot 11+15=26, vaikka Suorsa pelasi vain 26 ottelua. Hän keräsi 99 jäähyminuuttia ja sai useassa ottelussa suihkukomennuksia. Suorsa ei ollut pidetty pelaaja varsinkaan Lappeenrannassa. Hän tappeli SaiPan Veli-Pekka Nutikkaa vastaan ja repi tältä silmäkulman auki. Eräässä toisessa SaiPa-ottelussa Suorsa mursi Jonas Hemmingin käden lyömällä siihen mailalla, jonka jälkeen hän lensi suihkuun. Muutamat SaiPan pelaajat uhosivat Suorsalle kostoa julkisestikin, mutta hän siirtyi SM-liigaan kesken kauden. KooKoossa ihastuttanut ja vihastuttanut Suorsa kiinnosti useita SM-liigaseuroja. 8. joulukuuta 1995 Kouvolan Sanomat uutisoivat:
»Jari Suorsa lähtee joulutauolla kokeilemaan rahkeitaan Tampereen Tapparan riveihin. Miehestä ovat olleet kiinnostuneita muutkin liigajoukkueet, mutta hänen hurjat jäähylukemansa ovat nousseet esteeksi jatkotoimenpiteille.»
Tiettävästi Tappara ei ollut kiinnostunut Suorsasta, mutta hän siirtyi kuitenkin Tampereelle, kun Ilves antoi Suorsalle näytönpaikan. Hän pelasi joulutauolla harjoitusottelun venäläisjoukkue Torpedo Nižni Novgorodia vastaan, jossa Suorsa vakuutti Ilveksen valmennusjohdon. Hän kävi Lahdessa armeijan loppuun ja pelasi kävätkaudella kaikki Ilveksen ottelut. Suorsa teki 19 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 ja hän jäi kolmessa playoff-ottelussa ilman tehopisteitä. Kaudella 1996–1997 Suorsa pelasi lähinnä Ilveksen nelosketjussa ja jäi vähälle vastuulle. Hän teki 29 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja samat tehot Suorsa teki myös kevään 1997 kahdeksassa playoff-ottelussa. Hän edusti kauden aikana myös Ilveksen A-nuoria, joita isossa roolissa pelannut Suorsa oli auttamassa A-nuorten SM-liigan karsinnoissa keväällä 1997. Kauden 1997–1998 hän aloitti "Isojen miesten ketjussa" Riku Niemelän ja Hannu Mattilan kanssa, mutta Suorsan peliaika jäi taas lopulta vähäiseksi ja hän teki 22 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 1998 Suorsa siirtyi I-divisioonaan ja Kokkolan Hermekseen. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 73 runkosarjaottelua tehoin 2+4=6. Jäähyminuutteja tuli 58.
Ura > Kiertolaisena ulkomailla

Suorsa siirtyi kaudeksi 1998–1999 Pohjois-Amerikkaan ja WCHL-joukkue Fresno Falconsin riveihin. Hän keräsi siellä runkosarjassa tehot 13+16=29. Suorsa keräsi hurjat 149 jäähyminuuttia, mutta ne riittivät vain Falconsin sisäisen jäähypörssin kolmanteen sijaan. Suorsa palasi kaudeksi 1999–2000 Eurooppaan. Hän haki aluksi pelipaikkaa HIFK:sta ja Ilveksestäkin. Ilves teki hänelle sopimustarjouksen, mutta Suorsa ei tyytynyt joukkueen tarjoamaan palkkaan ja hän siirtyi itävaltalaisen EK Zell am Seen joukkueeseen. Hänet houkutteli joukkueeseen Timo Sutinen, joka kertoi yhden ulkomaalaispelaajan olleen sairastuvalla. Suorsa siirtyi Zell am Seehen try-outille, sai sopimuksen ja hän teki 29 runkosarjottelussa tehot 31+33=64. Suorsa oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Ryan Fosterin ja Walter Putnikin jälkeen. Hänen hyvään kauteensa sisältyi myös vaimon tapaaminen Zell am Seessä.
Itävallasta Suorsan matka jatkui kaudeksi 2000–2001 englantilaiseen Newcastle Jestersiin, jossa hän oli tehoilla 14+14=28 joukkueen neljänneksi paras pistemies. Sen jälkeen Suorsa siirtyi kaudeksi 2001–2002 Tanskaan ja Vojens IK:hon. Hän loukkasi ennen kauden alkua nilkkansa, jonka takia Suorsan runkosarja jäi 39 ottelun mittaiseksi. Hän teki kuitenkin suhteellisen hyvät tehot 16+16=32, joilla Suorsa oli Vojensin kolmanneksi paras pistemies Dean Fedorchukin ja Jonas Vesterlundin jälkeen. Suorsa oli 125 minuutillaan jäähypörssin kolmas. Hän yritti päästä syksyllä 2002 opiskelemaan Kuusankoskelle ja samalla palata KooKoon joukkueeseen. Suorsalle ei kuitenkaan ollut käyttöä joukkueessa ja hän haki pelituntumaa anjalankoskelaisesta Suomi-sarjajoukkue AaKoosta. Suorsa ei kuitenkaan ollut kauan joukkueen mukana, kun hän siirtyi pelaamaan Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa pelaavaan Eisbären Regensburgiin. Suorsaa tarvittiin paikkaamaan avainpelaaja Marc Woolf. Hän pelasi joukkueessa 22 ottelua piste per peli -tahdilla ja teki niissä tehot 15+7=22.
Ura > Uuteen kotimaahan

Suorsa palasi kaudeksi 2003–2004 vaimonsa kotimaahan Itävaltaan ja siirtyi Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan Vienna Capitalsiin. Hän hankki siellä pelatessaan myös Itävallan kansalaisuuden. Suorsa teki Capitalsissa ensimmäisellä kaudellaan tehot 12+17=29, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Mike Craigin jälkeen. Suorsan toinen kausi 2004–2005 päättyi Itävallan mestaruuteen. Kauden 2006–2007 hän pelasi Graz 99ersissä. Suorsa on syksystä 2003 alkaen pelannut jokaisen kauden Itävallassa lukuun ottamatta kautta 2007–2008 jonka hän pelasi Italiassa. Suorsa aloitti kyseisen kauden Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:ssa HC Meranon joukkueessa, jossa hän teki 23 ottelussa tehot 19+15=34. Suorsa oli tämän joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Kauden lopulla hän siirtyi pääsarjaan Serie A:han ja SG Cortinan joukkueeseen. Suorsa teki karsintakierroksella kahdeksassa ottelussa tehot 4+10=14, joilla hän voitti Cortinan sisäisen pistepörssin Mike Souzan kanssa.
Kaudeksi 2008–2009 Suorsa palasi Itävaltaan ja EK Zell am Seen joukkueeseen maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Österreichische Nationalligaan. Hän oli tehoilla 13+22=35 joukkueen sisäisen pistepörssin voittaja ja sijoittui runkosarjan pistepörssissä yhdeksänneksi EHC Bregenzerwaldin David Wechselbergerin kanssa. Suorsa oli myös kevään 2009 pudotuspeleissä Zell am Seen paras pistemies tehoilla 6+4=10. Kaudella 2009–2010 hän teki aiempaa paremmat tehot 21+26=47, mutta Suorsa sijoittui pistepörssissä neljänneksitoista. Hän oli Zell am Seen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies Stefan Wiedmaierin ja Chad Swartzentruberin jälkeen.
Elokuussa 2010 Suorsa teki Zell am Seen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkue

Suorsa pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1994.
Japanin Grand Prix 2006

|  Japanin Grand Prix 2006  |
| --- | --- |
 17. osakilpailu 18 osakilpailusta kaudella 2006. 

Päivämäärä:  8. lokakuuta 2006
Sijainti:  Suzuka Circuit, Suzuka, Mie, Japani
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,807 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 307,573 km
Sää:   Aurinkoinen, lämmin
Paalupaikka
Kuljettaja:   Felipe Massa   (Ferrari)
Paaluaika:  1.29,830
Palkintokoroke
Voittaja:   Fernando Alonso   (Renault)
Toinen:   Felipe Massa   (Ferrari)
Kolmas:   Giancarlo Fisichella   (Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Fernando Alonso   (Renault)
Kierrosaika:  1.32,676 (kierroksella 14)
Japanin Grand Prix 2006 (virallisesti 2006 Formula 1 Fuji Television Japanese Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2006 17. osakilpailu, joka ajettiin 6.–8. lokakuuta 2006 Suzukan moottoriradalla Japanissa. Kilpailun voitti Renault'n Fernando Alonso.
Viikonlopun aikataulu ja sää

| Päivä | Aikataulu> Paik. | Aikataulu>  | Sessio | Sää | Ilma | Rata | Kosteus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. lokakuuta | 11:00–12:00 | 05:00–06:00 | 1. vapaat harjoitukset |  Sateinen | 22 °C | 20–21 °C | 87–90 % |
| 6. lokakuuta | 14:00–15:00 | 08:00–09:00 | 2. vapaat harjoitukset |  Pilvinen | 25 °C | 22 °C | 65–73 % |
| 7. lokakuuta | 11:00–12:00 | 05:00–06:00 | 3. vapaat harjoitukset |  Aurinkoinen | 24 °C | 32–34 °C | 57–61 % |
| 7. lokakuuta | 14:00–15:00 | 08:00–09:00 | Aika-ajot |  Aurinkoinen | 23–25 °C | 26–31 °C | 44–49 % |
| 8. lokakuuta | 14:00–16:00 | 08:00–10:00 | Kilpailu |  Aurinkoinen | 23–25 °C | 22–29 °C | 37–46 % |
Lähde:
Aika-ajot

Aika-ajot ajettiin lauantaina 7. lokakuuta klo 14 paikallista aikaa.
Aika-ajot > Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika (1 > erä) | Aika (2 > erä) | Aika (3 > erä) | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Felipe Massa | Ferrari | 1.30,112 | 1.29,830 | 1.29,599 | 1 |
| 2 | 5 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.31,279 | 1.28,954 | 1.29,711 | 2 |
| 3 | 7 |  Ralf Schumacher | Toyota | 1.30,595 | 1.30,299 | 1.29,989 | 3 |
| 4 | 8 |  Jarno Trulli | Toyota | 1.30,420 | 1.30,204 | 1.30,039 | 4 |
| 5 | 1 |  Fernando Alonso | Renault | 1.30,976 | 1.30,357 | 1.30,371 | 5 |
| 6 | 2 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 1.31,696 | 1.30,306 | 1.30,599 | 6 |
| 7 | 12 |  Jenson Button | Honda | 1.30,847 | 1.30,268 | 1.30,992 | 7 |
| 8 | 11 |  Rubens Barrichello | Honda | 1.31,972 | 1.30,598 | 1.31,478 | 8 |
| 9 | 16 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 1.31,811 | 1.30,470 | 1.31,513 | 9 |
| 10 | 10 |  Nico Rosberg | Williams-Cosworth | 1.30,585 | 1.30,321 | 1.31,856 | 10 |
| 11 | 3 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 1.32,080 | 1.30,827 |  | 11 |
| 12 | 17 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 1.31,204 | 1.31,094 |  | 12 |
| 13 | 4 |  Pedro de la Rosa | McLaren-Mercedes | 1.31,581 | 1.31,254 |  | 13 |
| 14 | 9 |  Mark Webber | Williams-Cosworth | 1.31,647 | 1.31,276 |  | 14 |
| 15 | 20 |  Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso-Cosworth | 1.31,741 | 1.31,943 |  | 15 |
| 16 | 19 |  Christijan Albers | Spyker MF1-Toyota | 1.32,221 | 1.33,750 |  | 16 |
| 17 | 14 |  David Coulthard | Red Bull-Ferrari | 1.32,252 |  |  | 17 |
| 18 | 15 |  Robert Doornbos | Red Bull-Ferrari | 1.32,402 |  |  | 18 |
| 19 | 21 |  Scott Speed | Toro Rosso-Cosworth | 1.32,867 |  |  | 19 |
| 20 | 22 |  Takuma Satō | Super Aguri-Honda | 1.33,666 |  |  | 20 |
| 21 | 18 |  Tiago Monteiro | Spyker MF1-Toyota | 1.33,709 |  |  | 21 |
| 22 | 23 |  Sakon Yamamoto | Super Aguri-Honda | Ei aikaa |  |  | 22 |
Kilpailu

Kilpailu ajettiin sunnuntaina 8. lokakuuta alkaen klo 14 paikallista aikaa, klo 8 Suomen aikaa.
Kilpailu > Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Fernando Alonso | Renault | 53 | 1.23.52,413 | 5 | 10 |
| 2 | 6 |  Felipe Massa | Ferrari | 53 | +16,151 | 1 | 8 |
| 3 | 2 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 53 | +23,953 | 6 | 6 |
| 4 | 12 |  Jenson Button | Honda | 53 | +34,101 | 7 | 5 |
| 5 | 3 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 53 | +43,596 | 11 | 4 |
| 6 | 8 |  Jarno Trulli | Toyota | 53 | +46,717 | 4 | 3 |
| 7 | 7 |  Ralf Schumacher | Toyota | 53 | +48,869 | 3 | 2 |
| 8 | 16 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 53 | +1.16,095 | 9 | 1 |
| 9 | 17 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 53 | +1.16,932 | 12 |  |
| 10 | 10 |  Nico Rosberg | Williams-Cosworth | 52 | +1 kierros | 10 |  |
| 11 | 4 |  Pedro de la Rosa | McLaren-Mercedes | 52 | +1 kierros | 13 |  |
| 12 | 11 |  Rubens Barrichello | Honda | 52 | +1 kierros | 8 |  |
| 13 | 15 |  Robert Doornbos | Red Bull-Ferrari | 52 | +1 kierros | 18 |  |
| 14 | 20 |  Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso-Cosworth | 52 | +1 kierros | 15 |  |
| 15 | 22 |  Takuma Satō | Super Aguri-Honda | 52 | +1 kierros | 20 |  |
| 16 | 18 |  Tiago Monteiro | Spyker MF1-Toyota | 51 | +2 kierrosta | 21 |  |
| 17 | 23 |  Sakon Yamamoto | Super Aguri-Honda | 50 | +3 kierrosta | 22 |  |
| 18 | 21 |  Scott Speed | Toro Rosso-Cosworth | 48 | Ohjaustehostin | 19 |  |
| Kesk. | 9 |  Mark Webber | Williams-Cosworth | 39 | Ulosajo | 14 |  |
| Kesk. | 5 |  Michael Schumacher | Ferrari | 36 | Moottori | 2 |  |
| Kesk. | 14 |  David Coulthard | Red Bull-Ferrari | 35 | Vaihdelaatikko | 17 |  |
| Kesk. | 19 |  Christijan Albers | Spyker MF1-Toyota | 20 | Mekaaninen vika | 16 |  |
Kilpailu > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 |  Felipe Massa | Ferrari | 1–2 |
| 5 |  Michael Schumacher | Ferrari | 3–36 |
| 1 |  Fernando Alonso | Renault | 37–53 |
Muuta

20. Suzukan radalla ajettu osakilpailu.
Rengasvalmistaja Michelinin viimeinen voitto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin Grand Prix 2006 Wikimedia Commonsissa
Japanin GP 2006 F1-ruutu (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan Japanin Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Fuji Speedway (1976–1977, 2007–2008) Suzuka Circuit (1987–2006, 2009–2019, 2022–)
Formula 1 -kausi 2006
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bahrain |  Malesia |  Australia |  San Marino |  Eurooppa |  Espanja |  Monaco |  Iso-Britannia |  Kanada |
|  Yhdysvallat |  Ranska |  Saksa |  Unkari |  Turkki |  Italia |  Kiina |  Japani |  Brasilia |
H. D. Deve Gowda

| H>  D. Deve Gowda |
| --- | --- |

Intian pääministeri
 1996-1997  
Edeltäjä:  Atal Bihari Vajpayee
Seuraaja:  Inder Kumar Gujral
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1933 (ikä 91)
Puoliso:  Chennamma Deve Gowda
Tiedot
Puolue:  Janata Dal (Secular) (JDS)
Uskonto:  hindulaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
hddevegowda.in
Haradanahalli Doddegowda Deve Gowda (kannadaksi ಹರದನಹಳ್ಳಿ ದೊಡ್ಡೇಗೌಡ ದೇವೇಗೌಡ, Haradanahaḷḷi Doḍḍēgauḍa Dēvēgauḍa; s. 18. toukokuuta 1933) on intialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä kesäkuusta 1996 huhtikuuhun 1997.
Gowda oli Intian kongressipuolueen jäsen 1953-1962. Hän erosi puolueesta 1962 ja pääsi Karnatakan osavaltion parlamenttiin, missä istui neljä kautta ja tuli tunnetuksi vähäosaisten puolustajana. 1991 hänet valittiin Intian parlamentin alahuoneeseen. Vuonna 1994 Gowdasta tuli Janata Dal-puolueen puheenjohtaja ja Karnatakan pääministeri. Vuoden 1996 vaaleissa voitti BJP:tä eli Intian kansanpuoluetta vastaan muodostettu 13 puolueen vaaliliitto, ja Gowda nousi pääministeriksi. Hän hävisi epäluottamuslauseäänestyksen parlamentissa 11. huhtikuuta 1997. Pääministerikautensa jälkeen Gowda on ollut rivikansanedustajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta H. D. Deve Gowda Wikimedia Commonsissa
Intian pääministerit
Nehru
Nanda
Shastri
I. Gandhi
Desai
C. C. Singh
R. Gandhi
V. P. Singh
Shekhar
Rao
Vajpayee
Gowda
Gujral
M. Singh
Modi
HMS Göteborg (K21)

| HMS Göteborg |
| --- | --- |
 piirros HMS Göteborgista

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronan telakka
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1989
Palveluskäyttöön:  15. helmikuuta 1990
Tekniset tiedot
Uppouma:  380 t
Pituus:  57,0 m
Leveys:  8,0 m
Syväys:  1,93 m
Koneteho:  3 x MTU 16V396 TB94 -dieselmoottoria, 3 x KaMeWa 80-S62/6 -vesisuihkuvetolaitetta, 8 640 bhp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  7 upseeria ja 23 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  8 x RBS15 Mk II 1 x Bofors 57 Mk2 1 x Bofors 40 mm M/48 4 x 40 cm tp typ 45 -torpedoputkea 4 x augrk M/84 (typ Elma) -sukellusveneentorjuntaheitintä 4 x 57 mm lysraketställ M/77 -valaisuheitintä 2 x 7,62 mm ksp M/58 -konekivääriä
HMS Göteborg (runkonumero K21) on Ruotsin laivaston Göteborg-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin 1. joulukuuta 1985 Karlskronan telakalta. Se laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1989 ja valmistui 13. maaliskuuta 1990.